cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
The Sources of Normativity
1.2.2
Et vastus oleks edukas, peab ta täitma kolme tingimust. Kõik need lähtuvad moraali nõuetele õigustust küsiva subjekti esimese isiku positsioonist. Esiteks, vastus peab selles positsioonis olevat isikut kõnetama. See ei tohi piirduda sellega, mida võib seda nõuet vastustava või ignoreeriva inimese kohta kolmandas isikus öelda (iga teooria võib öelda midagi negatiivset, näiteks et ta on amoraalne või halb). Kui inimene kahtleb selles, kas ta peab moraalinõuet täitma, siis ta kahtlebki ju selles, kas see on nii halb, kui ta on moraalselt halb. Ja võib-olla on eksitav püüda ette kujutada, mida oleks hea niisugusele isikule teises isikus öelda. Võib-olla ta ei taha mõistust kuulata või ei taha üldse kuulata. Võib-olla ta on ebasiiras ja vaidlushimuline. Võib-olla ta ei tahagi seda teada, mida ta küsib, vaid lihtsalt kohustusest kõrvale hiilida. Et seda mõtteeksperimenti teha, oletame, et ta on siiras ja mõistlik ning tahab tõesti teada. Aga see näitab lihtsalt, et on tarvis esimese isiku vastust, mis meid ennast rahuldab, kui me normatiivset küsimust küsime. (Sama räägib ka Philippa Foot, eriti artiklis "Moral Arguments": kui keegi kuulab meie arvates head moraalset argumenti ning ütleb "Mis siis?", siis me tahaksime teada, kas me muudaksime meelt, kui me tema hoiakust aru saaksime. Sel teemal räägib ka Bernard Williams ("Moraal", ptk 1; Ethics and the Limits of Philosophy)). Teine tingimus tuleneb esimesest. Et me ise oleme normatiivse küsimuse küsijad ja ühtlasi vastajad, siis edukas normatiivne teooria peab olema "läbipaistev" (Bernard Williams, Ethics and the Limits of Philosophy): kui teooria seletus selle kohta, kuidas moraal meid motiveerib, sõltub olemuslikult tõsiasjast, et meie motiivide loomus on meie eest varjatud või et me sageli tegutseme pimesi või harjumusest, siis see pole läbipaistev. Et on võimalik, et meid mõjutab motiiv, mida me ei toeta, siis on tarvis läbipaistvust laiemas mõttes. Mitte ainult seletus ei pea läbi minema ka siis, kui subjekt iseendast täielikult aru saab, vaid ka õigustus. Normatiivne moraaliteooria peab võimaldama meil tegutseda täies teadmises selle kohta, mis moraal on ja miks me laseme sel end mõjutada, ning samal ajal uskuda, et meie tõed on õigustatud ja mõttekad. Kolmandaks, vastus peab sügavalt apelleerima meie arusaamale sellest, kes me oleme. Moraal võib nõuda raskeid asju, mõnikord isegi elu ohverdamist. Edukas vastus peab näitama, et väära asja tegemine on mõnikord sama halb või halvem kui surm. Ja enamiku inimeste jaoks enamikul puhkudel on ainuke asi, mis saab olla sama halb või halvem kui surm, see, et ma ei ole enam mina. Paljud inimesed loodavad, et nad surevad, mitte ei ela aastaid vähese intellektiga ja muutunud iseloomuga või suutmata oma armastatuid ära tunda või nendega suhelda: "see ei oleks enam mina". Kui moraaliväidete eest üldse tasub surra, siis nende vastu eksimine peab olema sarnasel viisil surmast hullem. Järelikult peavad need tulenema sügaval moel sellest, kes me oleme.
1.2.3
Sageli arvatakse, et eetika normatiivsus tekitab erilisi raskusi uusaja moraalifilosoofidele. Uusaja teaduslikku maailmavaadet peetakse eetikavaenulikuks, Vana-Kreeka teleoloogilist metafüüsikat ja keskaja religioosseid süsteeme eetikasõbralikemaks. Mõlemad varasemad vaated tunduvad toetavat mõtet, et inimelul on otstarve, mida täidavad või saavad täita ainult need, kes vastavad eetikastandarditele ja täidavad moraalinõudeid. Ja seda peetakse piisavaks, et näidata, et eetika esitab õigustatud nõudeid: need on õigustatud elu otstarbe nimel. Ja uusaja teaduslik maailmavaade jätab meid ilma maailma otstarbe ideest ning ühtlasi sellisest õigustusest. Igatahes võib uusaja moraalifilosoofiat tõlgendada normatiivsuse allika otsinguna. Uusaja filosoofis on andnud neli vastust.
2 Realism. Selle vaate järgi on moraaliväited normatiivsed, kui nad on tõesed, ja tõesed, kui on seesmiselt normatiivseid entiteete või fakte, mida nad õigesti kirjeldavad. Realistid püüavad eetika normatiivsust tõendada sellega, et väärtused või kohustuse või põhjendid on reaalselt olemas, või väites vastu skeptitsismile nende suhtes. Selliseid argumente on Samuel Clarke'il (A Discourse Concerning the Unchangeable Obligations of Natural Religion),  Richard Price'il (A Review of the Principal Questions in Morals) ning Harold Arthur Prichardil ("Moral Obligation", "Duty and Interest"), George Edward Moore'il (Principia Ethica) ja William Rossil (The Right and the Good), samuti Thomas Nagelil (The View from Nowhere).
3 "Reflektiivne toetus". Seda vaadet pooldavad need, kelle meelest moraal põhineb inimloomusel. Filosoof peab ütlema, mis on moraali allikas inimloomuses, miks me kasutame moraalimõisteid ja tunneme end nendega seotuna. Kui see seletus, siis saab tõstatada normatiivse küsimuse: kui kõik arvesse võtta, kas meil on alust oma moraalse loomuse väiteid aktsepteerima  või peaksime need kõrvale jätta. Küsimus pole mitte selles, kas need väited on tõesed, nsgu realistil, vaid praktilistes põhjendites: tuleb näidata, et moraal on meie jaoks hea. Seda laadi argumente leidub Francis Hutchesonil, David Hume'il ja John Stuart Millil ning ka Bernard Williamsil.
4 Apelleerimine autonoomiale. Sellised argumendid on Immanuel Kantil ja kantiaanlikel konstruktivistidel, eriti John Rawlsil. Kantiaanid näevad moraaliväidete normatiivsuse allikat moraalisubjekti tahtes, eriti tõsiasjas, et moraaliseadused on subjekti enese seadused ning selle nõuded on need, mida ta on valmis iseendale esitama. Võime oma tegude üle eneseteadlikult järele mõelda annab meile iseenda üle autoriteedi, mis annabki moraaliväidetele normatiivsuse.
1.2.4
Rõhuasetus on siin kohustuse normatiivsuses. Aga mõnedes moraaliteooriates ei saa küsimust, mis teeb kohustuse normatiivseks, lahutada küsimustest, mis teeb headuse või vooruse normatiivseks. Nii et ka sellest tuleb juttu, ning võrdluseks ka teadmise ja tähenduse normatiivsusest.
Võiks arvata, et ei saa olla normatiivsuse ühtset teooriat, sest normatiivsed on seotud erinevate valdkondade ja probleemidega ning nad on ka normatiivsed erinevas mõttes: kohustus käsib, ilu võib-olla tõmbab ainult külge ja tähendus võib-olla soovitab. Aga ka normatiivsuse puhul väljaspool eetikat tekivad samalaadsed neli vaadet. Korsgaard peab ühtset normatiivsuseteooriat võimalikuks.
Doggy
"Doggy" on Saksamaa suhtlusmeediategelase Katja Krasavice debüütsingel, mis anti välja 24. novembril 2017.
Toolamaa vald
Toolamaa vald (saksa keeles Tolama; ka Ruusa vald) oli vald Võrumaal Räpina kihelkonnas. Vallamaja asus Leevaku külas. pisi|350px|[[Eesti haldusjaotus 1925. aastal]] Vald eksisteeris 1866 –1939.
Valla alal asus Ruusa mõis.
1939. aasta vallareformiga jagati vald ja Mooste, Koiola ja Toolama valla aladest moodustati Mooste vald, Räpina, Kahkva ja Toolamaa valla aladest moodustati Räpina vald ning Veriora, Kahkva ja Toolamaa valla aladest moodustati Veriora vald.
Haldus
Haldus ehk haldamine on kõige levinumas tähenduses riigi funktsioonide teostamise vorm (siinjuures kasutatakse ka terminit "avalik haldus"), s.o riigiasutustuste (näiteks ministeeriumid) tegevus seaduse alusel ja nende täitmiseks.
Muslimid (etniline rühm)
Muslimid olid Jugoslaavia Föderatiivses Sotsialistlikus Vabariigis ja on pärast Jugoslaavia lagunemist moodustunud uutes iseseisvates riikides lõunaslaavlaste hulka kuuluv etniline rühm.
Kryvičy
Kryvičy (valgevene-eesti transkriptsioonis Krõvitšõ, poola keeles Krzywicze) on alev Valgevenes Minski oblastis Miadziełi rajoonis, Kryvičy külanõukogu halduskeskus. Kryvičy asub Servači jõe kaldal. Alevit läbib Połacki ja Maładziečna vaheline raudtee.
Muslimid (etniline rühm)
Muslimeid iseloomustab eelkõige nende ajalooline seotus Jugoslaavia piirkonnaga, islami usk ning ühine kultuur ja keel (serbohorvaadi keel).
Kryvičy
Kryvičys on toiduainetetööstus. Alevis on keskkool, muusikakool ja internaatkool, seal asuvad kultuurimaja ja kaks raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on katoliku kirik (1776–1796), õigeusu kirik aastast 1886 ja XIX sajandi lõpus rajatud mõisakompleks.
Muslimid (etniline rühm)
Muslimid said Jugoslaavias ametliku etnilise rühma staatuse 1971. aastal, kui viidi põhiseadusse sisse vastavad parandused. 1991. aasta Jugoslaavia rahvaloenduse andmeil oli muslimeid 2 353 000.
Blankenburgi krahvkond
Blankenburgi krahvkond (saksa: Grafschaft Blankenburg) oli Saksa-Rooma riigi osariik. Selle pealinn oli Blankenburg, see paiknes Harzi mägedes ja lähistel.
Kryvičy
Ajalugu
Arvatakse, et Kryvičy rajati XII sajandil krivitšite kolooniana leedulaste alale. Asulat on esmamainitud 1493. aastal, seejärel 1552. aastal, mil see oli Korsakite valduses.
Muslimid (etniline rühm)
Pärast Jugoslaavia lagunemist 1990. aastate esimesel poolel toimunud Jugoslaavia sõja tulemusel moodustusid uued iseseisvad riigid, nende seas Bosnia ja Hertsegoviina. Suurem osa muslimeid identifitseeris end etniliselt bosnialastena.
2011. aastal määratles end Jugoslaavia lagunemise järgses Balkanimaades etnilise muslimina umbes 100 000 inimest.
Blankenburgi krahvkond
Blankenburgi krahvkond
1123. aasta paiku püstitas Lothar von Supplinburg, siis Saksimaa hertsog, Ostfaali Harzgau piirkonnas Blankenburgi lossi. Tema läänimees Poppo I von Blankenburg, Lothari naise Richenza von Northeimi sugulane, on aastast 1128 dokumenteeritud Ida-Harzgau krahvina. Hiljem oli ta ka Welfist hertsogi Heinrich Lõvi ministeriaal. Pärast Poppo surma 1161. aasta paiku jagasid tema pojad pärandi: Konrad tegi oma residentsiks Regensteini lossi (4 km Blankenburgist põhjas) ja temast sai Regensteini aadlisuguvõsa esivanem, samas tema vend Siegfried I jäi Blankenburgi lossi.
Kryvičy
Ajalugu
Aastani 1684 oli asula Kiszkade valduses. Seejärel jagati asula kuningas Jan III Sobieski korraldusel Janusz Kiszka võlausaldajate vahel, nii et sellel oli neli eri omanikku. Aastal 1770 rajati külla klooster, kuus aastat hiljem sai Kryvičyst Vilniuse vojevoodkonda ja Ašmiany maakonda kuuluv alev.
Blankenburgi krahvkond
Blankenburgi krahvkond
Aastal 1180 kukutas Heinrich Lõvi tema Hohenstaufenist nõbu, keiser Friedrich Barbarossa, kes oli liidus paljude Saksimaa vasallide ja endiste hertsog Heinrichi toetajatega. Kuid toona valitsenud Blankenburgi krahvid Heinrich ja Siegfried II jäid oma lääniisandale truuks, kuni äsja keisri poolt otsealluvusse ülendatud Halberstadti vürstlik piiskop Dietrich Blankenburgi lossi piiras ja neid aastal 1182 võitis. Pärast truudusvande andmist Dietrichile said vennad oma krahvkonna säilitada, nende järglased püstitasid 1200. aasta paiku lossi ette Blankenburgi asula. Valdus jäi Halberstadti vürstlike piiskoppide süseräniteedi alla, mida vaidlustasid tugevalt Braunschweig-Lüneburgi Welfidest hertsogid.
Kryvičy
Ajalugu
1793. aastal, Poola teisel jagamisel sai piirkonna endale Venemaa. Aastal 1832 klooster suleti. XIX sajandi keskel läks asula Szwykowskite valdusse. Aastal 1884 ehitati sinna piiritusevabrik. Aastal 1886 peeti alevis kaks korda aastas laata.
Jaanus Ots
Jaanus Ots (sündinud 20. märtsil 1967 Pärnus) on eesti ärijuht.
Blankenburgi krahvkond
Blankenburgi krahvkond
thumb|left|Blankenburgi loss
Kryvičy
Ajalugu
Pärast Esimest maailmasõda kuulus Kryvičy Poola koosseisu, 1939. aastast Nõukogude Liitu.
Jaanus Ots
Ta on õppinud Pärnu I Keskkoolis, Vana-Võidu Sovhoostehnikumis (energeetika eriala), Marketingi Instituudis (marketingi ja müügi eriala). Ta lõpetas Akadeemia Nord marketingi ja reklaami eriala.
Blankenburgi krahvkond
Blankenburgi krahvkond
Aastal 1599 krahvisuguvõsa hääbus ja lään läks tagasi vürstlikule piiskopkonnale, mida sel ajal valitses Welfist haldur, Braunschweig-Lüneburgi hertsog Heinrich Julius. Isegi kui piiskopkond 1648. aasta Vestfaali rahuga sekulariseeriti (kui Halberstadti vürstkond) ja anti Brandenburgi "Suurele kuurvürstile" Friedrich Wilhelmile, säilitasid Welfid Blankenburgi lääni, millest sai Wolfenbütteli vürstkonna idapoolne eksklaav. Aastal 1690 anti krahvkond Braunschweig-Wolfenbütteli hertsogi Anton Ulrichi nooremale pojale, Ludwig Rudolfile.
Jaanus Ots
Peale teenistust Nõukogude armees asutas ta OÜ Pretty, kus töötas tegevjuhina. Hiljem töötas Soome-Eesti ühisettevõttes ostujuhina, aktsiaseltsis Teaspon regionaalse müügijuhina, OÜ Varmontis kinnisvara- ja haldusala tegevjuhina. Alates 2005. aasta novembrist on ta AS Taastusravikeskus Sõprus nõukogu liige, alates 2008. aasta septembrist ettevõtte juhatuse esimees.
Blankenburgi krahvkond
Blankenburgi vürstkond
Aastal 1707 õnnestus Ludwig Rudolfil panna oma tütar Elisabeth Christine Karl VI-le mehele ja saavutada Karli vanemalt vennalt, keiser Joseph I-lt krahvkonna ülendamine vahetult keisrile alluvaks vürstkonnaks, lõpetades sellega Halberstadti lääniisandate vahenduse. Aastast 1731 päris Blankenburgi Ludwig Rudolf pärast oma vanema venna August Wilhelmi surma ka Wolfenbütteli vürstkonna, mõlemat vürstkonda valitseti personaalunioonis, kuid Blankenburgi vürstid kolisid Wolfenbüttelisse, päritud suurema vürstkonna pealinna.
Jaanus Ots
Ühiskondlikud tegevused
Alates 2005. aastast on Ots Pärnu linnavolikogu liige, alates 2009. aastast linnavolikogu revisjonikomisjoni esimees. Ta on ka Pärnu Loodusmaja hoolekogu esimees, LC Pärnu Livonia liige ja Kaitseliidu liige.
Blankenburgi krahvkond
Blankenburgi vürstkond
Pärast Braunschweig-Wolfenbütteli hertsogi Karl Wilhelm Ferdinandi kaotust Napoléon Bonaparte'ile Jena ja Auerstedti lahingus annekteeriti Blankenburgi vürstkond aastal 1807 äsjaloodud Vestfaali kuningriiki, mis omakorda pärast Leipzigi lahingut kaotati ning Blankenburg taastati. Karl Wilhelmi poeg ja järglane, Braunschweig-Wolfenbütteli "Must hertsog" Friedrich Wilhelm tuli Briti maapaost tagasi ja asus võitlusse Prantsuse ekspansiooniga Euroopas, hukkudes Quatre Bras' lahingus aastal 1815.
Uue-Lõve vald
Uue-Lõve vald (saksa keeles Neu-Löwel) oli vald Saaremaal Valjala kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1891.
Jaanus Ots
Isiklikku
Jaanus Ots on abielus, tal on 4 last. Tema harrastusteks on reisimine, matkamine, sukeldumine (Rescue), kirjandus.
Uue-Lõve vald
Valla alal asus Uue-Lõve mõis.
Blankenburgi krahvkond
Blankenburgi kreis
thumb|Braunschweigi hertsogkond (1914), kagus Blankenburgi kreis
Vastavalt Londoni protokollile (septembris 1944) kavandati kogu Braunschweigi Vaba Riik tulevase Briti okupatsioonitsooni osaks Saksamaal. Nii anti Blankenburgi kreis pärast piirkonna vallutamist aprillis 1945 USA vägede poolt 1. juulil brittidele üle. Kuid 22. juulil jõustasid britid territooriumite ümberpaigutamise nende tsooni ja Nõukogude okupatsioonitsooni vahel Saksamaal, lühendades tsooni piiri eksklaavide ja eendite üleandmisega piki piiri vastavale teisele tsoonile, mis (enamasti) neid ümbritses. Seega jaotati Blankenburgi kreis selle kitsaimas osas läänepoolseks kolmandikuks, mis jäi Briti tsooni, ja idapoolseks kaheks kolmandikuks, kaasaarvatud samanimeline pealinn, millest sai elanike nördimuseks Nõukogude tsooni osa. Briti armee aitas hertsogi perekonnal 30 armeeveokiga vallasvara evakueerida, teene, millele teised õnnetud perekonnad, kes ei olnud Briti kuningliku perekonnaga seotud, loota ei saanud.
Braunschweigi Vaba Riigi (peale hõivatud idapoolsete eksklaavide ja eendite) ja muude Saksamaa osariikide ühendamisega aastal 1946 Alam-Saksimaasse sai endise vürstkonna või Blankenburgi kreisi läänepoolne kolmandik vastavalt selle liidumaa osaks. 1. juulini 1972 moodustas see omaette Blankenburgi kreisi (saksa: Kreis Blankenburg) pealinnaga Braunlages. Seejärel jaotati läänepoolne kreis haldusliku ümberpaigutamisega Goslari ja Osterode kreiside vahel.
Idapoolsed kaks kolmandikku said esialgu Saksimaa provintsi ja siis aastal 1946 asutatud Saksimaa-Anhalti liidumaa osaks. Idapoolne Blankenburgi kreis (saksa: Kreis Blankenburg) kaotati 30. juunil 1950, kui selle territoorium jaotati Quedlinburgi ja Wernigerode kreiside vahel. 1. juulist 2007 on selle endine territoorium arvatud uude Harzi kreisi.
Geograafia
Aastal 1789 ümbritsesid Blankenburgi vürstkonda (põhjast päripäeva): Brandenburg (Stolberg-Wernigerode krahvkond ja Halberstadti vürstkond), Anhalt-Bernburg, Brandenburg (Hohnsteini krahvkond) ja Grubenhageni vürstkond. Linnad olid Blankenburg ja Hasselfelde.
Aastal 1932 ümbritsesid Blankenburgi kreisi (põhjast päripäeva): Preisimaa Saksimaa provints, Anhalti Vaba Riik, Saksimaa provints, Preisimaa Hannoveri provints. Linnad olid Blankenburg (Harz), Braunlage ja Hasselfelde.
Bražciems
thumb|Bražciemsi suvilad. pisi|Bražciemsi asendikaart Bražciems (ka Bražas) on Läti linna Jūrmala osa.
Asub Priedainest läänes, Lielupe jõe vasakul kaldal. 179 elanikku (2008). Linnaosa territooriumil asub Babīte linnamägi.
Aastal 1827 ehitas Firkside suguvõsa Melluži aladele rannamaja, selle ümber kujuneva asustusega peeti alguses sidet hobustega. Bražciemsi aladele tekkis toona hobuste vahetuspunkt. Aastast 1959 Jūrmala koosseisus.
Nuno Tavares
2015. aastal liitus ta Lissaboni Benfica noorteakadeemiaga. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 4. augustil 2019, kui Portugali superkarika finaalis kohtuti Lissaboni Sportinguga. Portugali kõrgliigas debüteeris ta sama aasta 10. augustil mängus Paços de Ferreira vastu, keda võideti 5:0 ning Tavares lõi mängu esimese värava ja andis lisaks kaks väravasöötu.
Jaan Rebane (vaimulik)
Jaan Rebane (6. märts 1901 Uue-Põltsamaa vald, Viljandimaa – 22. juuni 1984 Karlstad, Rootsi) oli eesti vaimulik.
Ta õppis Pauastvere külakoolis ja Põltsamaa kihelkonnakoolis. Lõpetas Põltsamaa Ühisgümnaasiumi. Õppursõdurina võttis osa Vabadussõjast. Õppis Tartu Ülikooli usuteaduskonnas 1925–1936. Oli prooviaastal Kambjas, Koerus ja Põltsamaa Niguliste koguduses. Ordineeriti 20. oktoobril 1937 õpetajaks.
Oli aastatel 1937–1939 vikaarõpetaja Põltsamaal, 1939–1941 Audru Püha Risti koguduse õpetaja (14. jaanuaril 1940 valiti ta ainsa kandidaadina koguduse õpetajaks, sai 174 poolthäält 185-st ) ning 1941–1944 Pärnu-Jakobi koguduse õpetaja.
1944. aastal emigreerus Rootsi, kus oli aastatel 1945–1984 eestlaste õpetaja Värmlandis ning 1946–1984 Karlstadi koguduse asutaja ja õpetaja.
Eh, Eh (Nothing Else I Can Say)
"Eh, Eh (Nothing Else I Can Say)" on Lady Gaga kolmas singel debüütalbumilt "The Fame".
Jaan Rebane (vaimulik)
Karlstadi koguduse õpetajana oli ta 1970. aastatel tegutsenud väliseesti lauluraamatukomisjoni liige.
Amae
Amae (jaapani keeles 甘え 'hellitamus', verbist 甘える 'ära hellitatuna käituma') on Jaapanis sotsiaalset sõltuvussuhet tähistav termin- Jaapani armastuse vorm.
Terminit kasutas jaapani psühhiaater Takeo Doi, kirjeldamaks jaapanlastele omast sõltuvussuhet ema ja lapse vahel, mis tavaliselt muudes kultuurides teatud vanuses ära katkestatakse. Kuigi esmajoones kirjeldab amae ema ja lapse sidet, siis laiendab Doi selle ka õdede ja vendade, vanemate ja nooremate kolleegide jne vahelisele sidemele, mistõttu väidab ta, et sellel põhineb ka jaapanlastele iseloomulik ühiskondlik vastutus ja hoolivus.
Doi käsitluse kohaselt on amae "vajadus passiivse armastuse" järele. Tema psühhoanalüütiline armastusekontseptsioon käsitleb sisemisi tundeid ja käitumist, sisemist soovi mõistmisvajaduse ja hoolitsusvajaduse järele. Ta käsitleb ka jaapanlaste mina-tunnetuse kontseptsiooni.
Opportunity
Opportunity võib tähendada mitut asja:
Kiiruisutamine 1976. aasta taliolümpiamängudel
thumb|Olümpia kiiruisutamise rada 2018. aasta jaanuaris Kiiruisutamisvõistlused 1976. aasta taliolümpiamängudel Innsbruckis peeti 5.–14. veebruarini Innsbrucki kiiruisurajal. Võisteldi üheksal kiiruisutamise distantsil, milles viis oli meestele ja neli naistele. See oli esimene olümpia, mis hõlmas meeste 1000 meetrit, ja esimene muudatus meeste kiiruisutamise programmis taliolümpiamängudel pärast 1928. aasta taliolümpiamänge.
500 m
Kuupäev: 10. veebruar Osavõtjaid: 29 võistlejat Riike: 16 Maailmarekord: 36,17 Jevgeni Kulikov, 29. märts 1975, Alma-Ata Olümpiarekord: 39,44 Erhard Keller 25px Saksa FV, 5. veebruar 1972, Sapporo Olümpiavõitja 1972: 39,44 Erhard Keller 25px Saksa FV <br style="clear:both;" />
1000 m
Kuupäev: 12. veebruar Osavõtjaid: 31 võistlejat Riike: 16 Maailmarekord: 1.16,92 Valeri Muratov, 17. märts 1975, Alma-Ata <br style="clear:both;" />
1500 m
Kuupäev: 13. veebruar Osavõtjaid: 30 võistlejat Riike: 18 Maailmarekord: 1.58,7 Ard Schenk, 16. jaanuar 1971, Davos Olümpiarekord: 2.02,96 Ard Schenk, 6. veebruar 1972, Sapporo Olümpiavõitja 1972: 2.02,96 Ard Schenk <br style="clear:both;" />
5000 m
Kuupäev: 11. veebruar Osavõtjaid: 31 võistlejat Riike: 17 Maailmarekord: 7.07,82 Hans van Helden, 30. jaanuar 1976, Davos Olümpiarekord: 7.22,4 Fred Anton Maier, 15. veebruar 1968, Grenoble Olümpiavõitja 1972: 7.23,61 Ard Schenk <br style="clear:both;" />
10 000 m
Kuupäev: 14. veebruar Osavõtjaid: 20 võistlejat Riike: 12 Maailmarekord: 14:50.31 Sten Stensen, 25. jaanuar 1976, Oslo Olümpiarekord: 15:01.35 Ard Schenk, 7. veebruar 1972, Sapporo Olümpiavõitja 1972: 15:01.35 Ard Schenk <br style="clear:both;" />
500 m
Kuupäev: 6. veebruar Osavõtjaid: 27 võistlejat Riike: 13 Maailmarekord: 40,91 Sheila Young, 31. jaanuar 1976, Davos Olümpiarekord: 43,33 Anne Henning, 10. veebruar 1972, Sapporo Olümpiavõitja 1972: 43,33 Anne Henning <br style="clear:both;" />
1000 m
Kuupäev: 7. veebruar Osavõtjaid: 27 võistlejat Riike: 12 Maailmarekord: 1.23,46 Tatjana Averina, 29. märts 1975, Alma-Ata Olümpiarekord: 1.31,40 Monika Pflug 25px Saksa FV, 11. veebruar 1972, Sapporo Olümpiavõitja 1972: 1.31,40 Monika Pflug 25px Saksa FV <br style="clear:both;" />
Kuulmajärve maastikukaitseala
Kuulmajärve maastikukaitseala on kaitseala, mille eesmärk on Koolma järve, Saarjärve ja Timo Mustjärve järvekoosluste, Suursuu raba, Sasisuu, Viksi ja Mõujärve soo sookoosluste, metsakoosluste, mõhnastiku, looduslike elupaikade, loomastiku ja taimestiku kaitse ning elupaigatüüpide kaitse.
Kiiruisutamine 1976. aasta taliolümpiamängudel
1500 m
Kuupäev: 5. veebruar Osavõtjaid: 26 võistlejat Riike: 12 Maailmarekord: 2.09,90 Tatjana Averina, 11. märts 1975, Alma-Ata Olümpiarekord: 2.20,85 Dianne Holum, 9. veebruar 1972, Sapporo Olümpiavõitja 1972: 2.20,85 Dianne Holum <br style="clear:both;" />
3000 m
Kuupäev: 8. veebruar Osavõtjaid: 26 võistlejat Riike: 12 Maailmarekord: 4.44,69 Tamara Kuznetsova, 12. jaanuar 1975, Alma-Ata Olümpiarekord: 4.52,14 Stien Kaiser, 12. veehruar 1972, Sapporo Olümpiavõitja 1972: 4.52,14 Stien Kaiser <br style="clear:both;" />
Kuulmajärve maastikukaitseala
Kaitseala asub Põlva maakonnas Räpina vallas Koolmajärve, Timo ja Viira külas ja Põlva vallas Tromsi külas. Kaitseala maismaa pindala on 995,1 ha, veekogude pindala kokku 21,1 ha.
Avely
Avely on naisenimi.
Kuulmajärve maastikukaitseala
Kaitsealal on kolm sihtkaitsevööndit:
Kaitseala on moodustatud Põlva Rajooni RSN Täitevkomitee 28. märtsi 1983. a korraldusega nr 72 rajatud Koolma järve kaitseala baasil.
Avely
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 950. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Avely 67 naisel.
Aino Ostrat
Aino Ostrat (16. oktoobril 1935 Tallinn – 21. detsember 2021) oli eesti arstiteadlane ja reumatoloog.
Elulugu
Aino Ostrati isa oli arhitekt Johann Ostrat.
Lõpetas 1958 Tallinna Meditsiinikooli, 1964 Leningradi Pediaatria Meditsiiniinstituudi, meditsiinikandidaat (1986, Jaroslavli Riiklik Meditsiiniinstituut), väitekiri "О роли санаторной школы в реабилитации детей, больных ревматизмом". Oli 1967–1981 Eksperimentaalse ja Kliinilise Meditsiini Instituudi (EKMI) laborant ja nooremteadur, 1981–1987 EMHI (aastast 1988 PMI) nooremteadur, 1987–1997 vanemteadur.
Teadustöö
Uurimisvalkond: laste reumatoloogia, reumahaigete laste ja noorukite rehabilitatsioon sanatoorsetes koolides; laste tervisliku seisundi sõltuvus füüsilisest koormusest. Korraldanud skriininguuringute ekspeditsioone üle Eesti. Aktiivne matkasportlane. Pidanud loenguid matkameditsiinist Tallinna Turismiklubi matkakoolis. Eesti Reumatoloogide Seltsi asutajaliige (1979), Hügienistide Seltsi liige. Üle 50 teadustrükise.
Aznakajevo
Aznakajevo on linn Venemaal Tatarstanis, Aznakajevo rajooni keskus. Asub Sterli jõe ääres.
2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli Aznakajevo elanikest tatarlasi 90,5% ja venelasi 7,7%.
Linn on naftatööstuse keskus.
Haute-Avesnes
pisi|Haute-Avesnes'i kirik
Haute-Avesnes on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Haute-Avesnes asub 10 km Arrasist läänes, teede N39 ja D62 ristumiskoha ümbruses.
pisi|tühi|
Hautecloque
pisi|Hautecloque'i kirik
Hautecloque on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Põllumajandusküla asub 37 km Arrasist läänes, teede D102 ja D102E ristumiskoha ümbruses.
pisi|tühi|
Kongo Kuningriik
Kongo Kuningriik (kongo keeles Kongo dya Ntotila või Wene wa Kongo, portugali keeles Reino do Congo) oli kuningriik Aafrika keskosas, tänapäeva Põhja-Angola, Lääne-Kongo DV ja Kongo Vabariigi aladel. Oma kõrgajal laius Kongo Kuningriik Atlandi ookeanist Kwango jõeni ja Kongo jõest Cuanza jõeni. Kuningriik koosnes provintsidest, mida valitsesid manikongod (portugalikeelne variant kongokeelsest tiitlist Mwene Kongo ehk "Kongo Kuningriigi valitseja"). Riigi mõjusfäär ulatus ka naaberriikidesse, nagu Ngoyo, Kakongo, Loango, Ndongo ja Matamba.
Kongo Kuningriik oli iseseisev u 1390–1862. Aastani 1914 oli riik sisuliselt Portugali vasall. Aastal 1914 surusid portugallased Kongo mässu maha ning kaotasid sealse monarhia. Kongo kuninga tiitel taastati aastal 1915 ning kuni 1975. aastani oli see reaalse võimuta tseremoniaalne tiitel. Kongo Kuningriigi alad liideti Portugali Angola, Belgia Kongo ja Cabinda Protektoraadiga. Aastal 1986 asutatud Bundu dia Kongo liikumine püüdleb Angolast, Kongo Demokraatlikust Vabariigist ja Kongo Vabariigist lahku löömise ja Kongo Kuningriigi taastamise poole.
Histoloog
Histoloog on eriteadlane, kes uurib hulkraksete organismide rakkude ja kudede struktuuri, ehitust, arenemist ja talitlust ning patoloogiat.
Roosiaed (perekonnanimi)
Roosiaed on eesti perekonnanimi.
Perekonnanime Roosiaed määrati nimede eestistamisel uueks perekonnanimeks isikuile, kelle perekonnanimi oli Riska (1939. aastal Velise vallas). 1. jaanuaril 2018 sellise perekonnanimega inimesi Eestis ei ela või on neid vähem kui 5.
Otsmikulamp
pisi|250px|Orienteerujad otsmikulampidega pisi|250px|Päästemeeskond vigastatut abistamas Otsmikulamp (ka pealamp) on pea külge kinnitatav valgusti.
Otsmikulampe kasutatakse peamiselt pimedal ajal sportimiseks ja kohtvalgustuseks erinevate tööde tegemisel. Otsmikulampe kasutatakse näiteks öises orienteerumisjooksus, seiklusspordis, rogainis, matkamisel. Otsmikulampe kasutavad ka kaevurid, päästetöötajad ja kirurgid.
Otsimikulampide valgusallikaks on valdavalt LED-lambid või halogeenlambid ja toiteallikaks aku või galvaanielement patareid.
Võimsamate otsmikulampide valgusvoog ulatub 5000 luumenini, nõrgematel lampidel jääb alla 50 luumeni.
Uugla vald
Uugla vald (saksa keeles Udenküll) oli vald Läänemaal Lääne-Nigula kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1890 ja siis liideti Uugla vald Oru vallaga.
Valla alal asus Uugla mõis.
Priedaine
thumb|Priedaine jaamahoone. pisi|Priedaine asendikaart Priedaine (saksa keeles Kiefernhalt) on Läti linna Jūrmala osa.
Asub Bražciemsist idas ja Vārnukrogsist läänes, Lielupe jõe vasakul kaldal. 699 elanikku (2008).
1909. aastal rajati sinna Sosnovij platvorm, mille juurde rajati 1939. aastal uus jaamahoone. Linnaosas on palju suvilaid. Priedainest viivad üle Lielupe jõe raudteesild ja autodele ehitatud sild. Aastast 1959 Jūrmala koosseisus.
Lorenzo Sumulong
pisi|Filipiinide endise senaatori Lorenzo Sumulongi ametlik foto Lorenzo Sumulong (5. september 1905 Antipolo, Rizali provints, Calabarzoni piirkond – 21. oktoober 1997) oli Filipiinide poliitik.
Ta sündis Antipolos Rizali provintsis Calabarzoni piirkonnas. Ta lõpetas Filipiinide Ülikooli õigusteaduse erialal ja sai Harvardi ülikoolist magistrikraadi õigusteaduses.
Ta on olnud valitud Filipiinide Senatisse.
Aastal 1960 juhtis ta ÜRO Peaassambleel Filipiinide delegatsiooni. Eelkõneleja Nikita Hruštšov nõudis iseseisvuse andmist maadele ja rahvastele, mis on endiselt Lääne koloniaalvõimude valitsuse all, kuid Sumulong nõudis samasugust õigust ka rahvastele, kes olid alla neelatud Nõukogude Liidu poolt. Seejärel Hruštšov ärritus silmnähtavalt ja sõimas Sumulongi "imperialismi kannupoisiks ja tallalakkujaks" (ning mõningate allikate järele koputas kingaga laua peale).
Aastal 1987 nimetas president Corazon Aquino ta Konstitutsioonikomitee liikmeks ja samal aastal võeti uus Konstitutsioon vastu.
Isiklikku
Tema poeg Victor Sumulong (1946–2009) oli Filipiinide poliitik.
Ma ei tule tagasi
Filmi maailma esilinastus toimus 18. aprillil 2014 Ameerika Ühendriikides Tribeca filmifestivalil.
2014. aastal käis Eesti kinodes filmi vaatamas 16 309 inimest.
Robert Bortuzzo
pisi|Robert Bortuzzo (2014) Robert Bortuzzo (sündinud 18. märtsil 1989 Thunder Bays Ontario provintsis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis St. Louis Blues.
2007. aastal valiti ta NHL-i draft'is Pittsburgh Penguinsi poolt 78. valikuna. Enne seda oli ta mänginud Ontario Hockey League'i (OHL) klubis Kitchener Rangers. 2008. aastal tuli ta Rangersiga OHL-i meistriks. Penguinsi meeskonnas debüteeris ta NHL-is 2011. aasta novembris. Aastatel 2009–2013 mängis ta neli hooaega põhiliselt Penguinsi noorteklubi Wilkes-Barre/Scranton Penguinsi rivistuses American Hockey League'is. 2. veebruaril 2013 lõi ta mängus New Jersey Devilsi vastu oma esimese värava NHL-is.
2015. aasta märtsis siirdus ta Bluesi. 2018. aasta detsembris pikendas ta Bluesiga lepingut kolme aasta võrra.
Kolorimeetria
Kolorimeetria on värvilise ühendi lahuse kontsentratsiooni fotomeetriline määramine lahuse värvuse intensiivse põhjal.
Värvilise komponendi kontsentratsiooni määramiseks tema lahuse värvuse intensiivsuse põhjal kasutatakse seadet, mida nimetatakse kolorimeetriks. Kolorimeetris kas võrreldakse uuritava ja teadaoleva kontsentratsiooniga lahuse värvuse intensiivsusi või mõõdetakse lahust läbiva valguse intensiivsuse vähenemist.
Aine väikeste kontsentratsioonide korral (neil juhtudel kehtib Bouguer'-Lamberti-Beeri seadus) saab proovi kontsentratsiooni arvutada analüüsitavat ja võrdluslahust läbinud valguse intensiivsuste erinevusest.
Kui uuritav ühend ise lahusele värvust ei anna, siis lisatakse sobivat reaktiivi, mis moodustab määratava  komponendiga värvilise ühendi.
Kiire ja lihtne värviliste ühendite määramise meetod (kolorimeetria modifikatsioon) on mikrotsoonanalüüs paberil, kus analüüdi (proovi) ja standardi värvusreaktsioone analüüsitakse filterpaberile kantud mikrotsoonide värvuse intensiivsuste võrdlemisel.
Kloaaginääre
Kloaaginääre (inglise cloacal scent gland, cloacal gland) on osadel selgroogsetel (näiteks madudel) saba piirkonnas, kummalgil pool kloaaki, paiknev nääre.
Kloaaginäärme areng, anatoomia, morfoloogia, histoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti kui ka indiviiditi.
Nõre
Kloaaginäärme eritise, mida mõned uurijad nimetavad muskuseks, koostis ja otstarve ning biotoime jm on käesoleva ajani piisavalt uurimata. Teadlaste arvates toimivad lipiidide rohked eritised allomoonidena. Sellest on aga leitud ühendeid, mis peletavad sipelgaid. Nii näiteks märgistavad paaritumisvõitlustelt partneri juurde naasevad isased rästikud emase rästiku asupaiga. Selleks avab isane kloaagi juures paiknevad lõhnanäärmed ja liigub tagakeha väristades ringis, mille raadius on umbkaudu 2 m ja mille keskmes on partner.
Teadlased oletavad ka, et harilikel rästikutel toimib kloaaginäärmete nõre liigisisese suhltemisvahendina, mille kaudu teavitavad suguküpsed emased maod oma valmisolekust või keeldumisest partneriga kopuleeruda. Näärmete nõre on inimeste jaoks ebameeldiva lõhnaga, nii näiteks on kiirikmadude anaalnäärmete eritised küüslaugulõhnalised.
Nõre lüpsmine
Uuringute tarvis kogutakse madudelt kloaaginäärmete nõret neid saba piirkonnast väga õrnalt pigistades, see peab toimuma äärmise ettevaatlikkusega kuna ärritunud ja ennast mitte kaitsta saaval maol võivad, ohtu tunnetades, kogemata kollabeeruda ka kopulatsioonielundid.
Ajaloolist
Kloaaginäärme esmakirjeldajaks 1683. aastal peetakse Tyson'it.
Jennifer Su
thumb|Jen Su
Jennifer Su (tuntud ka kui Jen Su, sünninimi Tsou Hai-ying (鄒海音) ; sündinud 12. augustil 1968 Pennsylvanias USA-s) on Hiina päritolu Lõuna-Aafrika Vabariigi raadio- ja telesaatejuht. Ta õppis USA-s Pennsylvania Ülikoolis, hiljem juhtis telesaateid "Good Morning China" ja "Newsline" ning töötas Virgin Radios. Nüüd töötab Sky Newsis. Ta on õppinud Taiwani Muusikakoolis muusikat.
Miina Sillanpää
pisi|Miina Sillanpää
Miina Sillanpää (sünninimi Vilhelmiina Riktig; 4. juuni 1866 Jokioinen – 3. aprill 1952 Helsingi) oli Soome poliitik ja sotsiaaldemokraatliku töölisliikumise üks juhte, aastatel 1926–1927 riigi esimene naisminister. Ta oli Soome Sotsiaaldemokraatliku Naisliidu ja hiljem Soome Sotsiaaldemokraatliku Töölisnaisliidu esimees.
Elulugu
Tööle läks ta 12-aastaselt Forssa puuvillavabrikusse ja hiljem töötas Jokioineni naelatehases. 18-aastaselt kolis ta Porvoosse koduabiliseks ja muutis seal ametlikult oma nime Miina Sillanpääks. Aastatel 1900–1915 oli ta Helsingi Majapidajate Ühingu teenijannade pansionaadi ja töövahendusbüroo juhataja. Seejärel töötas ta aastatel 1916–1932 tarbijateühistu Elanto sööklate ja kohvikute järelevaatajana ning 1932–1936 Sotsiaaldemokraatliku Töölisnaisliidu sekretärina.
1939. aastal anti Sillanpääle majandusnõuniku tiitel. 1949. aastal võttis ta president Juho Kusti Paasikivi käest vastu Soome Kultuurirahastu elutöö preemia.
Sillanpää sotsiaaldemokraadina
Miina Sillanpää ei tegelenud poliitilise teooriaga, aga ta osales sotsiaaldemokraatlikus liikumises. Eriti seisis ta naistööliste ja vallaliste naiste õiguste eest ning osales 1930. aastatel naiste turvakodude rajamisel. Mõned sotsiaaldemokraatliku liikumise veteranid on teda hiljem nimetanud kogu turvakodude võrgustiku rajajaks. Ei saa päris kindlalt väita, et see au kuulub ainult talle, kuid kindlasti oli ta üks selle võrgustiku asutajatest ning rakendas selle töö teenistusse oma tugeva tahtejõu ja oskused.
Kodusõja ajal hoidis Sillanpää end tagaplaanil ja säilitas seetõttu lugupidamise ka kodanlaste ehk valgete seas. Nii õnnestus tal pääseda vahistamisest, erinevalt oma ägedamast mõttekaaslasest ja sõbrannast Ida Aalle-Teljost. Aastatel 1918–1919 ja 1933–1940 oli ta Soome Sotsiaaldemokraatliku Partei parteitoimkonna liige, ühtlasi juhtis ta ka Soome Sotsiaaldemokraatlikku Naisliitu ja hiljem Soome Sotsiaaldemokraatlikku Töölisnaisliitu.
Sillanpää osales ka Helsingi kohalikus poliitikas.
Töö rahvaesindajana
Sillanpää oli üks Soome parlamendi 19 esimesest naisliikmest, kes valiti ametisse 1907. aasta parlamendivalimistel. Kokku kuulus ta parlamenti 38 aastat (1907–1911, 1914–1917, 1919–1933, 1936–1948) ja osales parlamendi 39 istungjärgul. Sillanpää on tänaseni Soome kõige pikema staažiga naisrahvasaadik.
13. detsembrist 1926 kuni 17. detsembrini 1927 ametis olnud Väinö Tanneri valitsuses oli ta teine sotsiaalminister. Sellel ametikohal sai temast Soome ajaloo esimene naisminister. Järgmine naisminister nimetati Soomes ametisse alles 1948, kui Mauno Pekkala valitsuskabinetis sai portfellita ministriks Hertta Kuusinen.
Aastatel 1925, 1931, 1937, 1940 ja 1943 kuulus ta presidendivalimistel valijameeste kogusse.
Kui nn pika parlamendi volitused 1945. aastal lõppesid, valiti Sillanpää pärast uusi parlamendivalimisi parlamendi auesimeheks.
Miina Sillanpääl oli suuri teeneid uute sotsiaaldemokraatidest parlamendiliikmete juhendamisel ja õpetamisel. Kauaaegne rahvaesindaja ja ajakirjanik Yrjö Kilpelainen on Sillanpääd tunnustanud selle eest, et tema enda poliitiline karjäär parlamendis kulges ilma suuremate eksisammudeta.
Töö ajakirjanikuna
Sillanpää töötas ka ajakirjanikuna sotsiaaldemokraatliku naisliikumise ajalehtedes. Ta oli väljaannete Palvelijatarlehti (1905–1906), Työläisnainen (1907–1916) ja Toverittari (1922–1943) vastutav toimetaja. Üks põhjus, miks ta nendele ametikohtadele valiti, oli tema vallalisus. Vastavalt Soome seadustele olid abielunaised kuni 1930. aastani meeste õigusliku eestkoste all ega saanud seetõttu vastutava toimetaja ametis töötada.
Mälestuse jäädvustamine
pisi|Miina Sillanpää mälestuskivi Jokioineni asulas Jokioineni asulas, Miina Sillanpää ammu lammutatud sünnimaja asukohas on tema mälestuskivi.
Helsingi Tokoinranta pargis on kujur Aimo Tukiaineni pronksskulptuur "Tõrvik", mille graniidist jalamile on jäädvustatud Miina Sillanpää nägu, nimi ja eluaastad. Kuju avati Sillanpää 102. sünniaastapäeval 4. juunil 1968.
Aleksei Nikolajevitš Leontjev
Aleksei Nikolajevitš Leontjev (vene keeles Леонтьев Алексей Николаевич; 5. veebruar 1903, Moskva – 21. jaanuar 1979, Moskva) oli Nõukogude arengupsühholoog, tegevusteooria rajaja, kes tegeles teadvuse ja tegevuse teemadega.
Elukäik
1924 – lõpetas M. V. Lomonossovi nimelise Moskva Riikliku Ülikooli. 1931 – asus tööle Harkivis, Ukraina Psühhoneuroloogia Akadeemias (kuni 1932. aastani Ukraina Psühhoneuroloogia Instituut) psühholoogiaosakonna juhatajana 1933–1938 – Harkivi Pedagoogilise Instituudi kateedri juhataja
1941 – Moskva Riikliku Ülikooli professor
1951 – Moskva Riikliku Ülikooli filosoofia teaduskonna psühholoogia kateedri juhataja
1966 – asutas Moskva Riiklikus Ülikoolis psühholoogia teaduskonna ja töötas seal kuni surmani 1979 (suri südameataki tagajärjel).
Teadustegevus
Oli Lev Võgotski õpilane, aastatel 1924–1930 tegi koostööd Võgotski ja Aleksandr Luriaga. Leontjevi varasem teadustöö toimus Võgotski kultuurilis-ajaloolise programmi raames ja keskendus kultuurilise vahendamise fenomeni uurimisele. Selle perioodi esinduslik uurimus oli laste ja täiskasvanute mälu kohta "The development of higher forms of memory", 1931.
Leontjevi isiklik uurimisvaldkond oli tegevuse põhjalik psühholoogiline analüüs. Tegevusteooria süstemaatiline areng algas 1930. aastatel Harkivi psühholoogide grupis, mida juhtis Leontjev ja kuhu kuulusid veel Zaporozhets, Gal'perin, Zinchenko, Bozhovich, Asnin, Lukov jt. Hiljem, kui Leontjev suundus Moskva Riiklikku Ülikooli, kujunes tegevusteooria Nõukogude Liidu sõjajärgse perioodi juhtivaks psühholoogiliseks doktriiniks.
Leontjevi aktiivsel osavõtul toimus mitmeid psühholoogilisi arutelusid, kus ta lõi lahku seisukohast, et psüühika kujuneb peamiselt väliste faktorite mõjul.
Kriitikud märgivad fakti, et Leontjev oli Nõukogude psühholoogia ideoloogia üks kõige järjekindlamaid pooldajaid. Kõiki tema töid, nende hulgas raamatut "Tegevus, teadvus, isiksus" (1975), läbis tees "Kaasajal täidab psühholoogia ideoloogilist funktsiooni ja teenib klassi huve, sellega on võimatu mitte arvestada".
Andrei Larkov
pisi|Andrei Larkov (2019) Andrei Vitaljevitš Larkov (vene keeles Андрей Витальевич Ларьков; sündinud 25. novembril 1989 Zelenodolskis) on Venemaa murdmaasuusataja.
Tema esimesed tiitlivõistlused olid 2015. aasta maailmameistrivõistlused Falunis, kus ta sai 15 km vabatehnikas 26. ja 50 km klassikas 27. koha. Kaks aastat hiljem võitis ta 2017. aasta maailmameistrivõistlustel Lahtis teatesõidus hõbemedali ning oli 15 km klassikas viies ja 30 km suusavahetusega sõidus kaheksas.
2018. aasta taliolümpiamängudel Pyeongchangis võitis ta teatesõidus hõbemedali ja 50 km klassikas pronksmedali.
2019. aasta maailmameistrivõistlustel võitis ta teatesõidus taas hõbemedali, 15 km klassikas jäi ta esimesena medalita.
Esimest korda osales ta MK-sarjas 13. detsembril 2012 Canmore'is. Esimest korda jõudis ta poodiumile 6. jaanuaril 2018 Val di Fiemmes 15 km klassikas, saades kolmanda koha. Venemaa meeskonnaga sai ta 27. jaanuaril 2019 Ulricehamnis toimunud MK-etapil teatesõidus teise koha.
Spirit (kulgur)
Spirit (tuntud ka kui MER-A) oli NASA kulgur, mis uuris Marssi aastatel 2004–2010. See oli üks kahest Mars Exploration Rover Missioni raames Marssi uurima saadetud kulgurist. Spirit startis Marsile 10. juunil 2003 ja saabus planeedile 4. jaanuaril 2004, kolm nädalat enne Opportunityt.
Kulgur pidi esialgsete plaanide kohaselt töötama 90 soli, kuid tegelikult töötas see 2210 soli. Kulguri pika tööea põhjuseks olid Marsi tuuled, mis päikesepaneele aeg-ajalt puhastasid ja nende võimsust suurendasid. Spirit pidi algselt läbima 1 kilomeetri, kuid jõudis enne Marsi pinnasesse kinni jäämist läbida 7730 meetrit.
1. mail 2009 jäi Spirit Marsi pinnasesse kinni ja kuigi see polnud esimene kord, ei saanud Spirit enam liikuma. NASA insenerid üritasid järgmised kaheksa kuud kulgurit liikuma saada, kuid kõik katsed ebaõnnestusid ja NASA teatas 26. jaanuaril 2010, et kulgurit välja päästa ei suudeta ja see jätkab teaduslikke katseid oma kinnijäämise kohas.
Kulgur jätkas tööd kuni 22. märtsini 2010, mil kulguriga ühendust enam ei saadud. NASA proovis sidet taastada kuni 24. maini 2011. Pärast seda teatas NASA side taastamise katsete lõpetamisest ja Spiriti missiooni lõpust. NASA arvates kaotati Spiritiga side, sest see ei suutnud enam toota piisavalt energiat, et hoida töös oma küttekehasid. Ilma kütteta sai kulguri elektroonika ilmselt kannatada ja Spirit lõpetas töö.
Eesmärgid
pisi|250px|Spriti kanderaketi start NASA seadis Spiritile ja Opportunityle järgmised eesmärgid :
NASA soovis Spiriti abil teha kindlaks, et kas Marsil võisid kunagi olla eluks sobivad tingimused. Kuna kõik teadusele tuntud elusolendid vajavad vett, on Marsi vee ajaloo uurimine väga oluline. Spiritil ega ka Opportunityl polnud vajalikke seadmeid, et elu tuvastada, kuid mõlemad andsid tähtsat infot minevikus Marsil olnud keskkonnatingimuste kohta.
Kulguri konstruktsioon
Spirit oli 185 kg kaaluv kuuerattaline kulgur, mis on 1,4 meetrit kõrge, 2,3 m lai ning 1,6 m pikk. Kulguri igal rattal oli oma mootor ja kuuest rattast neli olid pööratavad, mis võimaldas edukalt liikuda konarlikul maastikul. Spirit võis liikuda kuni 30-kraadisel kallakul ja kulguri maksimaalne kiirus oli 5 cm sekundis ehk 0,18 km/h. Kulguri keskmiseks kiiruseks oli riskide maandamise eesmärgil siiski 1 cm/s. Mõlema kulguri ehitusel kasutati Maailma Kaubanduskeskusest pärinevat metalli, mida kasutati kulguri puuride kaablite kaitsmiseks.
Spiriti päikesepaneelide võimsus oli 140 W ja öösel hoidis kulgur oma elektroonika soojas päeva jooksul kahte liitium-ioon akusse kogutud energia abil. Kulgur pidi enda sisetemperatuuri hoidma alati vahemikus −40 kuni 40 °C ja põhiosa vajalikust soojusest tootis radioisotoopradiaator, mida vajadusel abistasid elektrilised radiaatorid.
Teadusseadmed
Kulguri kere küljes olid järgmised teadusseadmed:
Spiriti robotkäe küljes olid järgmised seadmed:
Ülevaade
pisi|250px|MRO foto Spiriti maandumispaigast Spiriti esialgne missioon pidi kestma vähemalt 90 soli, kuid NASA pikendas missiooni mitu korda ja tegelikult kestis see 2208 soli. 11. augustil 2007 ületas Spirit Viking 2 maanduri tööea ja sai töös oldud 1282 soliga oma kestvuselt teiseks missiooniks Marsi pinnal. Pikim Marsi pinnal töötanud missioon oli Viking 1 maanduri oma, kuid selle rekordi ületas 19. mail 2010 Opportunity. 22. märtsil 2010 katkes Spiritiga ühendus ja kulguril jäi Viking 1 maanduri missiooni kestvuse ületamisest puudu kõigest umbes kuu aega.
Spirit läbis missiooni jooksul 7730,50 meetrit.
2004
Spirit saabus Marsile 4. jaanuaril 2004, kell 4:35 kohaliku aja järgi. Pärast edukat maandumist, pakkis kulgur end lahti ja sõitis maanduri pealt maha, et teha panoraamfoto oma maandumispaigast. Spiriti maandumispaiga fotodel on näha Marsi pinnas, millel on väikesed kivid ning umbes kolme kilomeetri kaugusel paistavad mäed. Missiooni meeskond nimetas maandumispaiga Columbia memoriaaljaamaks, et avaldada austust seitsmele kosmosesüstik Columbia katastroofis hukkunud astronaudile.
Esimeseks Spiriti uuritavaks kohaks valiti Sleepy Hollow nõgu, mille diameeter on 9 meetrit ja mis asub maandurist 12 meetri kaugusel.
Esimene värvipilt
pisi|250px|Esimene Spiriti värvipilt Marsi pinnast
Spirit tegi Marsi pinnast panoraamkaamerat kasutades ka kõrge resolutsiooniga värvipilte, mis olid sel ajal kõige paremad fotod Marsi pinnast ning pinnavärv oli üsna sarnane tegeliku värviga. Kuna kulguri panoraamkaamera teeb ainult mustvalgeid fotosid, tehti samast kohast fotosid mitmes lainealas, et need seejärel Maal monteerida värvipiltideks.
17. soli välkmälu viga
21. jaanuaril 2004 (17. solil) lõpetas Spirit ootamatult suhtluse missioonijuhtimiskeskusega. Järgmisel päeval võttis kulgur lennujuhtidega taas ühendust ja kinnitas, et saab Maalt saadetud teated kätte ning on avariirežiimis. NASA hindas olukorda tõsiseks, kuid teatas et kulgur suudetakse tarkvara vea korral ilmselt päästa. Insenerid käskisid Spiritil saata tehnilised andmed ning need saadi kätte 23. jaanuaril. Spiriti saadetud info kinnitas kahtlusi, et kulgur ei jää öösiti puhkerežiimi, on ülekuumenemas ning kulutab asjatult oma akut, mistõttu tuli inseneridel viga kiiresti üles otsida, et kulgur päästa. 20. solil saatsid lennujuhid kulgurile käsu SHUTDWN_DMT_TIL ("Shutdown Dammit Until"), et Spirit edasiste juhiste saamiseni end seiskaks, kuid kulgur ignoreeris korraldust.
NASA inseneride peamiseks teooriaks sai, et kulgur on jäänud kinni restartimise ahelasse. Spirit pidi vea ilmnemisel end alati restartima, kuid inseneride arvates mõjutas mingi viga kulgurit restartimise ajal ning seetõttu jäi Spirit end lõputult restartima. Spiriti päästmiseks otsustati kontrollida teooriat, et midagi on viga välkmälul ja selleks kirjutati side piiratuse tõttu lühike koodijupp, mis käskis Spiritil end restartida välkmälu kasutamata. Plaan oli edukas ning Spirit katkestas enda lõputu restartimise.
24. jaanuaril 2004 (19. solil) teatas kulguri parandustiim, et probleemi põhjustas välkmälu tarkvaraviga. Probleemi lahendamiseks kustutasid insenerid mõned välkmälul olnud kasutud failid ning formaatisid kogu välkmälu. Kulgur hakkas taas tööle 6. veebruaril (33. solil).
Humphrey kivi
5. märtsil 2004 teatas NASA, et Spirit leidis Humphrey nime saanud kivi uurides jälgi vee kohta. Uuritud kivi oli vulkaanilise päritoluga ning selle pragudes oli eredat ainet, mis paistis kristalliseerunud mineraalidena. Kui see teooria on tõsi, siis lagundas need mineraalid ilmselt vesi, mis oli kivis või mõjutas seda pärast kivi tekkimist.
Bonneville'i kraater
65. solil (11. märts 2004) jõudis Spirit pärast 370 meetri pikkust teekonda Bonneville'i kraatrisse, mis on umbes 200 meetrit lai ja 10 meetrit sügav. NASA otsustas, et kulgurit kraatrisse ei saadeta ning see asus mööda kraatri lõunaserva teele Columbia mägede poole. pisi|keskel|700px|Bonneville'i kraater