The_Artworld
II
Oletame, et ühele kunstnikule tehakse ülesandeks maalida teadusraamatukogu idaseinale fresko "Newtoni esimene seadus" ja lääneseinale fresko "Newtoni kolmas seadus". Kui maalid on valmis, siis selgub, et need on kõigis üksikasjades eristamatud, mõlemal on valgel taustal must horisontaaljoon. Teine kunstnik selgitab: allapoole suruv mass saab kokku ülespoole suruva massiga, mõjutades teineteisele võrdse ja vastassuunalise jõuga. Esimene kunstnik selgitab: joon läbi ruumi on isoleeritud osakese trajektoor, mis kulgeb ühest äärest teise, andes edasi mõtet, et see kulgeb edasi; kui see lõpeks või algaks ruumi sees, oleks ruum kõver; ja ta on ülemise ja alumise äärega paralleelne, sest kui ta oleks ühele lähemal kui teisele, siis seda peaks seletama mingi jõud, ja siis ei oleks see osake isoleeritud. Kui võtta keskmist joont äärena, siis tuleb võtta pildi ülemist ja alumist poolt nelinurkadena, eri osadena. Kui see on äär, siis me ei saa võtta kogu maali pinda ühe ruumina, vaid see koosneb kahest vormist või vormist ja mittevormist. Kogu pinda saab võtta ühe ruumina ainult juhul, kui võtta keskmist horisontaali joonena, mis ei ole äär. Aga see peaaegu nõuab kogu pildi kolmemõõtmelist samastamist: pind võib olla tasapind ja joon võib olla selle kohal (lennuk), selle all (allveelaev), selle peal (joon), selle sees (pragu) või sellest läbi (Newtoni esimene seadus), kuigi viimasel juhul ei ole pind mitte tasapind, vaid absoluutse ruumi läbipaistev ristlõige. Neid iseloomustusi võib selgitada, kujutledes pilditasandi ristuvaid ristlõikeid. Horisontaalne element võib pinda (kunstiliselt) katkestada või mitte. Kui joon läheb läbi ruumi, siis pildi ääred ei ole tegelikult ruumi ääred: kui joon läheb pildist edasi, siis ka ruum läheb edasi. Newtoni kolmanda seaduse puhul võivad pildi ääred olla pildi osa juhul, kui massid lähevad äärteni välja, nii et pildi ääred on masside ääred; sel juhul oleksid pildi tipud masside tipud, ainult et massidel on neli tippu rohke kui pildil: neli tippu oleksid kunstiteose osa, mis ei ole reaalse objekti osa. Masside tahud võivad olla pildi tahk, ja pilti vaadates näeme selle tahku; aga ruumil ei ole tahku, ja Newtoni esimese seaduse puhul on kunstiteos tahkudeta, ja füüsilise objekti tahk ei ole kunstiteose osa. Üks kunstiline samastamine tekitab teise kunstilise samastamise; antud samastamine nõuab teatud teisi samastamisi ja välistab teatud kolmandad samastamised; antud samastamine määrab ära, mitu elementi kunstiteos sisaldab. Eri samastamised on üldiselt omavahel ühitamatud, ja võib öelda, et igaüks moodustab erineva kunstiteose, kuigi kõik nad sisaldavad enda osana ühte ja sedasama reaalset objekti, või vähemalt selle osi enda osadena. On muidugi mõttetuid samastamisi: keskmist horisontaali ei saaks mõttekalt lugeda kui "Asjatut armuvaeva". Ja eri samastamistega kaasnevad eri maailmad. Näiteks võiks jõuda rahulikku poeetilisse maailma, samastades ülemise piirkonna pilvitu selge taevaga, mis peegeldub all oleva vee vaiksel pinnal, nii et valget eraldab valgest ainult silmapiiri ebareaalne piir. Ja nüüd protesteerib Testadura, et ta näeb ainult värvi: piklik valgeks värvitud pind, keskele on värvitud must joon. Ja tal on õigus: midagi muud ei ole kellelgi võimalik näha, ka mitte askeetidel. Nii et kui ta palub näidata, mis seal veel näha on, näidates demonstreerida, et see on kunstiteos ("Taevas ja meri"), siis me ei saa seda teha, sest tal ei jäänud midagi nägemata (oleks absurdne oletada, et tal jäi märkamata mõni pisike detail, mille me saaksime talle kätte näidata, nii et ta lähedalt vaadates ütleks: "Tõepoolest, see ongi kunstiteos." Me ei saa teda aidata, kuni ta omandab kunstilise samastamise "on"-i.