cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ferrara sõda
Diplomaatiline taust
1482. aastal alanud sõja otsene põhjus (nn casus belli) oli nagu tavaliselt vähetähtis eesõigustest üle astumine: Veneetsial oli Ferraras oma kõrge visdominio tiitliga esindaja, kelle hoole all oli Este maadel olev Veneetsia kogukond. Aastal 1481 arreteeris ta oma volitusi ületades võlgadesse sattunud preestri; seepeale pani Ferrara piiskopi vikaar visdominio kirikuvande alla ja ta sunniti linnast lahkuma. Sel oligi Ferrarale sõja kuulutamise põhjus.
Veneetsiaga astusid liitus lisaks paavsti vägedele ja Riariole ka Genova vabariigi ja Montferrat' markii William VIII poolt antud kontingendid. Ferrara poolel võtsid konfliktist osa veel järgmised pooled: Urbino hertsogi Federico da Montefeltro üldjuhtimise all võidelnud Ercole äia Ferdinando väed, mida juhatas tema poeg Calabria Alfonso ning mis tungisid lõunast Kirikuriiki; Ludovico il Moro poolt Milanost saadetud väed; oma vägedega osalesid ka Federico I Gonzaga Mantovast ja Giovanni II Bentivoglio Bolognast (neid mõlemat ohustas Veneetsia võim maismaal).
Sõja käik
Kondotjeer Roberto Sanseverino juhitud Veneetsia väed ründasid Ferrara territooriumi põhjast, rüüstates jõhkralt Adriat, vallutades kiiresti Comacchio, rünnates soolaksoode serval asuvat Argentat ja piirates Ficarolot mais (kapituleerus 29. juunil) ja Rovigot (kapituleerus 17. augustil).
Veneetsia väed ületasid Po jõe ja seisid 1482. aasta novembris Ferrara müüride all ja asusid linna karmilt piirama. Tundub, et paavst Sixtus muutis selle hooaja edenedes oma meelt, kuna Veneetsia edusammud ähvardasid asetada viimase Põhja-Itaalia maismaaosal ebamugavalt tugevale positsioonile.
Kirikuriigis lõikas korralagedusest kasu Colonna perekond, kes võitles pidevalt oma della Rovere perekonnast pärit vaenlaste vastu. Ent peamine võitlus leidis aset 1482. aasta 21. augustil toimunud Campomorto lahingus, kus kondotjeer Roberto Malatesta juhitud väed alistasid kindlalt Napoli väed ja kust Calabria hertsog Alfonsol õnnestus vaid napilt pääseda (ta päästsid ta Türgi päritolu sõdurid). Paavsti kätte langesid ka mõned Orsini lossid, kuid kus ei saavutatud edu lahinguga, seal aitas neid malaaria: Roberto Malatesta surm 10. septembril Roomas aitas suurel määral kaasa paavsti edukäigule Lazios. Sixtus tegi Napoliga 28. novembril eraldi vaherahu ja 12. detsembril allkirjastati ka vastav rahuleping.
Veneetslased tõrjusid jõuliselt tagasi Sixtuse palved vaenutegevuse lõpetamiseks. Paavsti ähvardusele kirikuvande alla panemise kohta vastas Veneetsia oma saadiku tagasi kutsumisega; seejärel panin paavst Sixtus 1483. aasta mais Veneetsia kirikuvande alla. Seepeale võimaldas Sixtus Alfonsole ja tema vägedele vaba läbipääsu oma valdustest, et kaitsta Ferrarat paavsti hiljutiste liitlaste eest; Alfonsot aitasid ka Virginio Orsini juhtimise all olevad paavsti väed. Ferrarat kaitsma saabus ka Firenze vägesid ja d'Este seis oli paranemas.
Nikolai Šamalov
Nikolai Terentjevitš Šamalov (vene keeles Николай Терентьевич Шамалов; sündinud 24. jaanuaril 1950 Peterburis (tollal Leningrad)) on Venemaa presidendi Vladimir Putini lähikonda kuuluv suurärimees.
Ferrara sõda
Sõja käik
Tähelepanu kõrvale juhtimise manöövrina saatis Veneetsia Roberto Sanseverino Visconti suguvõsa toetamise ettekäändel Milano hertsogiriiki ründama. Kuid veneetslaste manööver juhiti oma ettenähtud rajalt kõrvale siis kui Sanseverino pidi astuma vastu Milano territooriumi rüüstanud Alfosnole. Sellega hakkas sõda juba oma hoogu kaotama.
Nikolai Šamalov
Elukäik ja tegevus
Ta oli 1990. aastate alguseni hambaarst Peterburis. Aastatel 1993–1995 oli ta Vladimir Putini alluvuses Peterburi linnavalitsuse välissuhete komitees. Putin paigutas ta 1993. aastal Siemensi esindajaks Peterburis, kellena ta müüs Siemensi meditsiinitehnikat (ametis kuni 2008. aastani). 1996. aastal rajas ta koos Vladimir Putiniga suvilakooperatiivi Ozero. Alates 2004. aastast oli ta Rossija panga kaasomanik. 2005. aastal rajas ta koos Venemaa suurärimeeste Dmitri Gorelovi ja Juri Kovaltšukiga kompanii Rosinvest, mis ehitas Musta mere äärde Gelendžikisse nn Putini palee. Alates 2006. aastast oli ta Viiburi laevatehase kontrollpaki üks omanikke. 2009. aastal saavutas ta Rosinvesti üle täieliku kontrolli.
Ferrara sõda
Bagnolo rahu
Sõda jõudis oma lõpplahenduseni 1484. aasta 7. augustil allkirjastatud Bagnolo rahuga. Ercole I d'Este ja Ferrara olid sunnitud loobuma juba sõja alguses kaotatud Polesine aladel asuvast Rovigost ja Ferrara valdustes olevaid alasid okupeerivad Veneetsia väed tõmbusid tagasi. Ercole oli suutnud edukalt vältida ka oma suguvõsa valduseks oleva Ferrara Kirikuriigi osaks saamist.
Nikolai Šamalov
Elukäik ja tegevus
23. detsembril 2009 avaldas Venemaa suurärimehest vilepuhuja Sergei Kolesnikov Novaja Gazetas artikli, kus ta nimetas Šamalovit üheks 13-st mõjukaimast Putini "sõbrast". 2015. aastal omas ta umbes 10 protsenti Rossija panga (Vladimir Putini lemmikpanga) aktsiatest.
Ferrara sõda
Bagnolo rahu
Ka Sixtus soovis innukalt veneetslastega rahu sõlmida, kuna viimaste väed olid saanud rea võite, olid kasutanud võimalust oma territoriaalsete ambitsioonide laiendamiseks ja olid tühisel ettekäändel kiiresti Ferrarale kuulutanud. Firenze, Napoli, Mantova, Milano ja Bologna seisid Ferrara poolel.
Nikolai Šamalov
Elukäik ja tegevus
2014. aastal kehtestas Euroopa Liit talle viisa- ja majandussanktsioonid.
Ferrara sõda
Bagnolo rahu
Kuna paavsti väed nurjasid Napoli püüdlused Ferrarale appi minna, kuna Rooma Campagna piirkonda kimbutas Colonna ja kuna Milano võitles Genovaga, olid Veneetsia väed suutnud Ferrarat piirata seni kuni linnas oli käes nälg. Sel ajal kui veneetslased olid valmis Ferrarat vallutama, vahetas oma endisi liitlasi kartma hakanud paavst poolt: ta sõlmis lepingu Napoliga ja lubas Napoli vägedel läbi oma alade liikuda, andes neile võimaluse viia Ferrarasse varusid ja piiramist neutraliseerida. Samal ajal pani paavst veneetslased kirikuvande alla ja tõukas kogu Itaaliat nende vastu sõdima.
Nikolai Šamalov
Elukäik ja tegevus
Tema poeg on Kirill Šamalov.
Ferrara sõda
Bagnolo rahu
Siiski ei olnud Sixtus rahul tingimustega, milles ilma temaga nõu pidamata kokku lepiti:
Ferrara sõda on ka anonüümse poeemi "La guerra di Ferrara" teemaks.
Peeter Langovits
pisi|Peeter Langovits 1987. aastal thumb|Peeter Langovits tööhoos, 25. aprill 2010 Peeter Langovits (sündinud 7. juunil 1948 Tallinnas) on eesti fotograaf.
Elukäik
1966. aastal lõpetas ta Tallinna 20. Keskkooli.
Aastal 1971 lõpetas ta Tallinna Polütehnilise Instituudi keemiateaduskonna ning töötas seejärel Hans Pöögelmanni nimelises Elektrotehnika Tehases insenerina.
Aastatel 1987–1995 oli ta Eesti Telegraafi Agentuuri fototoimetuse peatoimetaja ning 1995–2014 ajalehe Postimees fotokorrespondent. Praegu vabakutseline fotograaf.
Avaldanud fotograafiateemalisi publikatsioone.
Lembit Tolli
Lembit Tolli (17. detsember 1927 Tiilima – 9. oktoober 2013) oli eesti skulptor.
Ta õppis aastatel 1935–1941 Paadrema algkoolis ja aastatel 1941–1947 Lihula Keskkoolis. Ta astus aastal 1947 Tallinna Riiklikku Tarbekunsti Instituuti, lõpetas aastal 1953 skulptorina Eesti Riikliku Kunstiinstituudi.
Ta töötas aastatel 1946–1947 Saastna algkoolis õpetajana. Pärast kunstiinstituudi lõpetamist töötas ta ERKIs õppejõuna, aastast 1983 dotsendina, ta oli aastatel 1991–1995 üldskulptuuri kateedri juhataja ning aastatel 1980–1990 kujutavate kunstide osakonna dekaanina.
Lembit Tolli  on osalenud mitmete monumentide loomisel. Tema loodud on reljeefid Friedrich Reinhold Kreutzwaldi monumendil Kadriorus (1958, skulptorid Martin Saks ja Endel Taniloo) ja Jääretke obeliskil Maarjamäel (1960). 1960. aastate skulptuuriklassikasse kuulub Lembit Tolli „Saarepiiga“ (1968). 1960. aastatel oli ta haaratud abstraktsetest otsingutest, mille iseloomulik näide on keevitatud raudskulptuur „Objekt“ (1967).
Viimastel elukümnenditel köitis teda ajupuust skulptuuride loomine. Ka abikaasa Vive Tolli on oma graafikas inspiratsiooni saanud Lembit Tolli ajupuuskulptuuridest.
Isiklikku
Tema abikaasa oli graafik Vive Tolli, tütar on teatrikunstnik Tuulikki Tolli.
"La Pellegrina" intermeediumid
"La Pellegrina" intermeediumid, ka Firenze intermeediumid (intermezzi fiorentini) olid 2. mail 1589. aastal Firenzes Uffizi palees Ferdinando I de'Medici ja Christina de Lorraine'i pulmades etendatud väga rohke muusikaga intermedio ' d (vahemängud) Girolamo Bargagli komöödia "La Pellegrina" ("Palverändur") vaatuste vahel. Firenze intermeediume loetakse ka ooperižanri varaseks eelkäijaks.
Neid mini-muusikalavastusi, millest igaüks koosnes neljast kuni viiest madrigalist ja instrumentaalsetest sinfonia ' test, peetakse muusikaajaloos oluliseks lüliks varajase barokkmuusika kujunemisel. Muusika autorid olid omaaegsed tuntuimad heliloojad nagu Cristofano Malvezzi, Antonio Archilei, Luca Marenzio, Giulio Caccini, Giovanni de' Bardi, Jacopo Peri ja Emilio de’ Cavalieri. Üks luuletajaist, kelle tekste vahemängudes kasutati, oli ka esimeste ooperite libretistina tuntud Ottavio Rinuccini.
Intermedio I: "L’armonia delle sfere" – 'Sfääride harmoonia'
Sfääride harmoonia motiiv on pärit Platoni teose Politeia lõpust ja käsitleb antiigist pärit, kuid renessansis samuti olulist Musica mundana ja Musica humana suhet.
Stseenis laskub dooria helilaadi Harmoonia kehastus pilvel taevast. Teda ümbritsevad teised Harmooniad, vastavalt früügia, lüüdia, miksolüüdia, hüpodooria, hüpofrüügia ja hüpolüüdia laadide omad. Pärast sissejuhatavat sinfonia't stseeni alguses laulab dooria laadi Harmoonia koloratuuridega kaunistatud monoodia Dalle più alte sfere. Pärast Harmooniate lahkumist stseenist ilmuvad sfääride harmooniat valvavad sireenid ja esitavad madrigali Noi, che cantando, taevas avaneb ja seal ilmub nähtavale jumalanna, kes hoiab käes maailma telge, koos kolme parkaga, kes istuvad tema jalge ees. Jumalanna madrigal "Dolcissime sirene" on vokaalile ja viiehäälsele pillikoosseisule. Siis astuvad ette seitse planeeti koos Astraeaga ja kaksteist kangelast ning kangelannat, kes esitlevad voorusi nagu õiglus, vagadus, kaastunne, abieluline armastus, suuremeelsus ja tarkus. Järgnevad rikkaliku kõlapildiga mitmehäälsed madrigalid A voi reali amanti ja Coppia gentil, milles pöördutakse pruutpaari poole.
Intermedio II: "La gara fra Muse e Pieridi" – 'Muusade ja pieriidide võistulaulmine'
Teine intermedio kujutab muusade ja neid välja kutsunud pieriidide, kuningas Pierose tütarde võistlust musitseerimises, nii nagu sellest kõneleb Ovidiuse "Metamorfooside" viienda raamatu viies peatükk. Esimene madrigal "Belle ne fe’ natura" kujutab metsanümfe, kes peavad võistluse lõpul langetama otsuse. Pieriidide etteaste on kuuehäälne madrigal "Chi dal delfino". Kuid muusad vastavad sellele kaheteisthäälse madrigaliga "Se nelle voci nostre". Kui kohtunikud langetavad otsuse muusade võidu kasuks, muudetakse pieriidid nende upsakuse pärast harakateks.
Intermedio III: "Il combattimento pitico d’Apollo" – 'Apolloni võitlus Pythoniga'
Kolmas intermedio on samuti Ovidiuse ainetel, jutustades sellest, kuidas Apollon tappis Delfi linna elanikke kimbutanud mao Pythoni, nagu see seisab "Metamorfooside" esimese raamatu üheksandas peatükis. Esimene madrigal "Qui di carne si sfama" kujutab Delfi elanike hädahüüdu maa rüüstamise pärast. Range deklamatsiooni poolest meenutab see Andrea Gabrieli tragöödiakoori, kuid on rikastatud madrigalistiili elementidega. Ilmub jumal Apollon ja asub koletisega võitlusse, mille võidab ja kahes ülejäänud madrigalis kõlavad kiidulaulud jumalale ning stseeni lõpetab tants.
Intermedio IV: "La regione de’ demoni" – 'Deemonite riik'
Neljanda intermedio aluseks on nagu esimesel ja kuuendal Platoni allegooria. Stseen kujutab tuledeemonite väljakutsumist, mida esitab oma aarias naisvõlur, lennates üle lava lohemadude veetud kaarikus, ja esitab ka Dante "Jumaliku komöödia" "Põrgu" osast inspireeritud kujutluspilte, näiteks kolmepealist hingi õgivat põrguvürsti. Võlurinna kutsub oma laulus "Io che dal ciel cader" taevaseid vaime ette kuulutama kuldse ajastu saabumist, mil enam patuseid karistama ei pea. Järgnevates madrigalides ennustatakse hädade lõppemist maa pealt, kui "kaks suurt hinge" abielluvad ("Or che le due grand’alme") ning deemonid kurdavad sellele järgneva põrgu sulgemise üle ("Miseri habitator").
Intermedio V: "Il canto d’Arione" – 'Arioni laul'
Stseeni alguses avaldab merede kuninganna Amphitrite koos oma triitonitest, najaadidest ja nereiididest kaaskonnaga austust pruutpaarile (madrigalid "Io che l’onde raffreno" ja "E noi con questa bella diva"). Arioni monoodiat "Dunque fra torbid’onde" saadab akordidega chitarrone ja sellel on kahekordne kaja (sama motiivi on kasutanud ka Claudio Monteverdi oma "Orpheuses"). Stseeni lõpetab meremeeste koori rõõmulaul "Lieti solcando il mare", kes, teadmata, et Arion on pääsenud, jagavad laeval tema varandust.
Intermedio VI: "La discesa d’Apollo e Bacco col Ritmo e l’Armonia" – 'Apolloni ja Bacchuse laskumine maale koos Rütmi ja Harmooniaga'
Stseenis seisavad lavapõrandal kahes reas kaksteist surelike paari, kellele langeb kuldvihm. Nende kohal istuvad viiel liikuval pilvel muusad ja graatsiad. Neist kõrgemal troonivad poolringina jumalad keskel särava päikese all.
Madrigalis "Dal vago e bel sereno", mis kantakse ette puhtinstrumentaalselt ja seejärel koos lauluga, rõõmustavad jumalad Jupiteri kingituse üle inimestele, milleks on harmoonia ja Rütm. Kakskümmend neli surelikku laval vastavad neile madrigaliga "O qual risplende nube". Järgneb chitarrone-saatega monoodia "Godi turba mortal". Kolmekümnehäälne koor "O fortunato giorno" moodustab intermeediumidetsükli kõrgpunkti - kõik etenduses osalejad olid jaotatud seitsmesse koori, madrigal oli kokkuvõttes kuuehäälne "et vältida suurte hüpete keerukust, meelespidamist hõlbustada ja saavutada parem harmoonia“ (Cristofano Malvezzi).
Heliplaadid
Ilmunud "Una Stravaganza dei Medici" nime all ka videokassetil Sony Vivarte 63362 (2 CDs). Paradizo 0004.
Hoone digipäevik
Hoone digipäevik (inglise keeles digital building logbook) on ühtse energiamärgise (energy performance certificate) raamistiku ajakohastamise raames kavandatav andmestu, millest sisestatakse andmeid kergesti juurdepääsetavatesse ja tasuta andmebaasidesse. Sellised andmebaasid peavad olema kättesaadavad vähemalt NUTSi 3.tasandil ja seotud Euroopa Liidu hoonefondi vaatluskeskusega, samuti seoses tulevase ühise Euroopa andmeruumiga.
Jevgeni Missenjov
Jevgeni Missenjov (vene Евгений Сергеевич Мисенёв; sündinud 28. aprillil 1993 Narvas) on Eesti ja Vene jäähokimängija.
2011–2013 mängis ta klubis Kapitan Stupino. Aastast 2013 mängib ta klubis Junior Kurgan.
Ta on mänginud Eesti jäähokimeeskonnas.
Helpsen
Helpsen on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Schaumburgi kreisis.
Valla pindala on 7,77 km².
31. detsembril 2017 elas seal 1932 inimest.
Helpsen on Nienstädti ühisvalla keskus.
Lööktrell
Ajalugu
Vana-Hiina Põhiline puurimistehnika, löökpuurimine, leiutati Han dünastia ajal. Selles käigus hüppasid kaks kuni kuus meest rütmis laua peal, et tõsta rasket raudpead, mis rippus bambusekaablitega bambusraami küljes. Kasutades malmist puurpäid ja bambustööriistu, puurisid vanad hiinlased puurauke kuni 1 kilomeetri sügavusele. Lööktrellmasinate ehituse peale kulus rohkem kui kahe või isegi kolme põlvkonna panus. Vanade hiinlaste lööktrellmasina tööpõhimõte seisnes suurte malmist puurpeade tõstmisest ja langetamist. Puurpea langetamisel purunesid kivid mitmeteks kergemini kaevandatavateks tükkideks. Vanad hiinlased kasutasid ka lõikepead, mis kinnitati bambuskonstruktsioonile, et puurida kuni 915 meetri sügavusele. Puuripea tõstmine ja langetamine võimaldas puurida läbi ka pehmematest kiviformatsioonidest. Esimese lööktrelli idee pärinevus on vaidluse all. Saksamaa firma Fein patenteeris elektrilise pneumaatilise löökmehhanismiga puuri 1914. aastal. Saksamaa firma Bosch laskis 1932. aastal masstootmisse "bosch-hammeri". Ameerika firma Milwaukee Electric Tool Corporation väidab, et 1935. aastal müüsid nad kergeid 1/4-tolliseid elektrilööktrelle.
Tööpõhimõte
Lööktrellides on nukkvõll-löökhaamri mehhanism, kus kaks hammasratast mehaaniliselt mõjutavad teineteist, et tekitada löökliikumist ning samuti keerata puuripead. Nukkvõlltrellides on mehhanism, kus terve padrun ja puuripea liiguvad pöörlemisteljel edasi-tagasi. See liigutus on seotud padruni pöörlemisega. Sellist puuri saab kasutada ka ilma löökfunktsioonita, ent löökfunktsiooni ei saa kasutada üksinda, kuna pööre üle nukkide tekitabki löökfunktsiooni. Lööktrellil on eriline sidur, mis laseb sellel puuripead pöörata ja samal ajal ka liigutada edasi-tagasi puuri telje suhtes. Puuripea liigub tegelikult väga väikese vahemaa, kuid liikumise sagedus on väga tihe. Liikumise sagedus on umbes mõned tuhanded löögid minutis (BPM) (blows per minute). Kuigi iga löök on suhteliselt väikese jõuga, on see siiski piisav, et tekitada pragusid ja purustada betooni või telliskivi. Selle tõttu puurib lööktrell võrreldes tavalise trelliga palju kiiremini läbi kõvade materjalide.
Saduküla kraav
Saduküla kraav on kraav Jõgeva maakonnas. Kraavi pikkus on 5,6 km. Kraavi valgla suurus on 3,5 km².
Aleksandr Baldin
Aleksandr Baldin (sündinud 31. augustil 1984 Tallinnas) on Eesti ujuja.
Ta osales 2004. aasta Ateena OM-il, kus sai 100 m rinnuliujumises 49. ja 200 m distantsil 32. koha.
2002–2007 oli ta Eesti ujumiskoondises.
Noored Püüded
Noored Püüded (täispealkirjaga Noored Püüded : Eesti õppiva noorsoo ajakiri) oli 1916 ilmunud noorsoole suunatud ajakiri. Pole teada, kus ajakiri ilmus ja kes oli selle väljaandja. Ajakirja ilmus 4 numbrit.
Hespe
Hespe on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Schaumburgi kreisis.
Valla pindala on 6,49 km².
31. detsembril 2017 elas seal 2060 inimest.
Kuulub Nienstädti ühisvalda.
468 eKr
Aasta 468 enne Kristuse sündi ehk meie ajaarvamist. Vana-Roomas oli see CCLXXXVI (286.) aasta ab urbe condita.
Villem-Henrik Koitmaa
Villem-Henrik Koitmaa (sündinud 3. oktoobril 1990 Tallinnas) on eesti jäähokimängija (väravavaht).
Ta kuulub Eesti jäähokimeeskonda. Koitmaa valiti maailmameistrivõistluste I divisjoni B-grupi turniiri parimaks väravavahiks hooajal 2018.
Niedras
Niedras (vanasti ka Tēviņēni) on küla (mazciems) Lätis Cēsise piirkonnas Nītaure vallas. Aastail 2009–2021 kuulus küla Amata piirkonda.
Niedras asub valla kaguosas merepinnast 127 meetri kõrgusel. Küla jääb valla keskusest Nītaurest 5 ja Riiast 79 kilomeetri kaugusele. Seal asub Niedrase bussipeatus.
Aastal 2007 oli külas 25 elanikku.
Leek (ajakiri, 1914)
Leek oli ajakiri, mis ilmus Tallinnas aastatel 1914–1915.
Ajakirja väljaandja ja vastutav toimetaja oli M. Rumba. Ajakirja ilmus kokku 20 numbrit.
Voŭčyn
Voŭčyn (valgevene keeles Воўчын, transkribeerituna Vovtšõn, poola keeles Wołczyn) on küla (endine alev) Valgevenes Bresti oblastis Kamienieci rajoonis. Asula on Voŭčyni külanõukogu halduskeskus. Küla asub Pulva jõe kaldal, merepinnast 137 meetri kõrgusel.
Haridust annab keskkool. Voŭčynis on ka raamatukogu ja kultuurimaja.
Vaatamisväärsusteks on XIX sajandil ehitatud sünagoog ja vesiveski (hävis 2013 tulekahjus), katoliku kirik (1729–1733) ja XVIII sajandil ehitatud endine kreekakatoliku, praegune õigeusu kirik aastast 1799 ning endine katoliku kirik, lisaks veel kaks kabelit.
Ajalugu
Voŭčynit on mainitud esimest korda XVI sajandil, toona oli see Bresti vojevoodkonda ja Bresti maakonda kuuluv alev. Esimesed teadaolevad omanikud olid Sołtanid.
XVII sajandi alguses läks valdus Gosiewskite kätte. Aastal 1639 ehitas Aleksander Korwin Gosiewski sinna esimese kiriku. Aastal 1708 abiellus viimane pärija Sapiehade suguvõssa, tema surma järel (1710) müüdi valdus Flemmingitele. Järgmiseks omanikuks oli Kazimierz Czartoryski. Tema tütar abiellus Stanisław Poniatowskiga. Üks nende lastest, hilisem poola kuningas Stanisław II, sündis selles alevis.
Poola jagamisel läks Voŭčyn aastal 1795 Venemaa koosseisu. Aastal 1828 läks valdus Czartoryskitelt üle Pusłowskitele, hiljem aga Marczewskitele. XIX sajandi lõpus oli asulas kaks kirikut ja heebrea palvemaja, kool, vesiveski, 24 laohoonet, alevis peeti kolm korda aastas laata.
Pärast Esimest maailmasõda kuulus Voŭčyn Poola koosseisu. Aastal 1938 maeti sinna ümber kuningas Stanisław II. 1939. aastast kuulus asula Nõukogude Liitu, ühtlasi sai Voŭčynist küla. Aastal 1995 viidi kuninga põrm Voŭčynist edasi Varssavisse.
1942. aastal hukkasid saksa sõjaväelased külas 350 juudi tsiviilisikut. Nende mälestuseks on küla servale püstitatud mälestussammas.
Mahiloŭskaja metroojaam
Mahiloŭskaja metroojaam (vene keeles Могилёвская (Mogiljovskaja), valgevene Магілёўская (transkribeerituna Magiljovskaja)) on üks Minski metroo jaamu Aŭtazavodskaja liinil Zavodski rajoonis Anharskaja linnaosas.
Jaam avati 5. septembril 2001, seni on see Aŭtazavodskaja liini lõppjaam. Perroon on 100 meetri pikkune ja 15 meetri laiune (ainus nii laia perrooniga jaam Minskis). Jaamas on invaliftid – tegemist oli esimese metroojaamaga Minskis, kuhu need rajati. Jaama juures asub ka Aŭtazavodskaja liini teenindav depoo, mis avati aastal 2003. Üks jaama väljapääs avaneb Minski Autotehase spordihalli juures. Metroojaamale on nime andnud Mahiloŭ.
Jaam on kujundatud suure staadionina. Ootesaali pikkus on 138 meetrit, kogu kompleksi pikkus aga 300 meetrit. Ootesaal on kahekorruseline ja seda katab sinine ripplagi. Lage toetavad külgedel asuvad heledast marmorist sambad. Lisaks marmorile on kujunduses kasutatud ka graniiti ja alumiiniumi. Teise korruse moodustavad teeninduskäigud, seal asub ka väike Minski metroo muuseum, mille külastamiseks tuleb registreeruda.
471 eKr
Aasta 471 enne Kristuse sündi ehk meie ajaarvamist. Vana-Roomas oli see CCLXXXIII (283.) aasta ab urbe condita.
Saeveski oja
Saeveski oja (ka Laukasoo peakraav) on peakraav Tartu maakonnas. Kraavi pikkus on 9 km. Kraavi valgla suurus on 19,9 km².
Jan Brueghel vanem
Elukäik
pisi|Jan Brueghel vanema perekond [[Peter Paul Rubens|Rubensi maalil]] Jan Brueghel vanem sündis 1568. aastal Brüsselis kunstnikust isa Pieter Brueghel vanema ja ema Maria Coecke van Aelsti perre. Tal oli neli aastat vanem vend, kunstnik Pieter Brueghel noorem. Isa suri juba aasta pärast Jani sündi ning esimese kunstialase õpetuse sai ta ilmselt oma vanaemalt, kunstnik Maeyken Verhulstilt. Aastatel 1583-1588 töötas Brueghel Antwerpenis kunstniku ja kunstikaupmehe Pieter Goetkinti juures. 1589. aastal suundus Brueghel Itaaliasse, kus elas nii Napolis kui Roomas. Seal kohtus ta teiste kunstnikega ( nt Paul Bril, Hans Rottenhammer) ning kujundas oma maalimisstiili. Samuti tutvus Brueghel Milanos kardinal Federico Borromeoga, kes oli kunstniku elu lõpuni tema patroon ja sõber. Itaalias sai Brueghel mõjutusi näiteks Caravaggiost ja tema chiaroscuro tehnikast, mida iseloomustasid heledad figuurid tumedal taustal. Seda tehnikat kasutas Brueghel oma lillemaalidel. Aastatel 1592-1595 elas kunstnik Roomas ning 1596. aastal Milanos. Bruegheli Itaalia-perioodist on säilinud mitmeid teoseid, mis kujutavad peamiselt maastikke ning linna- ja külavaateid. Kunstnikuna alustades kopeeris ta sageli teiste varasemaid töid, näiteks oma tuttavate Peter ja Mattheus Brili loomingut. Siiski alustas Brueghel ka omaloominguga, kui tegi mitmeid tuši- ja pliiatsijoonistusi, näiteks vaade Castel Sant´Angelole Roomas ning vaade Via Appiale.
1597. aastal naasis ta läbi Saksa linnade reisides kodumaale, Antwerpenisse. Seal töötas Brueghel koos vennaga lühikest aega isa ateljees, järgmisel aastal astus Antwerpeni Püha Luuka kunstnike gildi. 1599. aastal abiellus ta Isabella de Jodega. 1601. aastal sündis neil poeg, hilisem kunstnik ja isa pärandi kandja, Jan Brueghel noorem. Esimese abikaasa surma järel abiellus Brueghel Katharine van Marienberghega, kellega sündis veel kaheksa last. Järgnevatel aastatel maalis ta vähem originaalseid ja rohkem ühestiililisi töid ning müüs neid välismaistele ja kohalikele jõukatele ostjatele. Jan Bruegheli patroonideks said ertshertsog Albrecht ja ertshertsoginna Isabella, kes kunstnikult püsiva tasu eest arvukalt maastikumaale ja portreesid tellisid. Elu viimastel aastatel täitis Brueghel vähem tellimusi ning panustas oma poja Jani kunstiõpingutesse. 1625. aastal suri Jan Brueghel vanem koolerasse. Tema tööd ja stiili jätkas poeg Jan Brueghel noorem.
Lillemaal
Jan Brueghel on eelkõige tuntud oma värviliste ja suursuguste lillemaalide poolest. Koos Ambrosius Bosschaertiga olid nad ühed esimestest kunstnikest, kes sellist kunstiliiki viljelema hakkasid. Uue maaližanri tekke tõukeks oli botaanika ja loodusteaduste arenemine ning lillekasvatuse levik Madalmaades. Maalidel on kujutatud erksavärvilisi ja lopsakaid lillekimpe tumedal taustal (chiaroscuro tehnika). Arvukad lillemaalid on aga igaüks oma nägu. Nendel on erinevad lillebuketid, vaasid, laual asetsevad detailid ja mõõtmed. Lillemotiive kasutas Brueghel ka teistsugustel maalidel. Näiteks on ta mitmele enda ning Peter Paul Rubensi maalile raamina lisanud lillevaniku, mille keskel asetseb religioosne portree. pisi|Jan Brueghel vanem. Lilled puidust vaasis. 1606-1607|tühipisi|Peter Paul Rubens, Jan Brueghel vanem. Madonna lillepärja keskel. u 1619|tühi|254x254px
Maastikumaal
Lisaks lillemaalidele on Bruegheli loomingu hulgas arvukalt maastikumaale. Neil on tihti kujutatud mütoloogilisi ja religioosseid stseene või lihtinimesi igapäevategevustes. Maastikud on maalitud enamasti helgetes toonides ning neil on detailselt täpselt kujutatud puid, veekogusid, mägesid ja metsaradasid. Brueghelile iseloomulikel paradiisimaastikutel on ta maalinud (mõned maalid koostöös Peter Paul Rubensiga) Piiblistseene - rikkalikku Eedeni aeda ning Noa laevale suunduvaid loomi ja inimesi. Nendel on heledates ja rõõmsates toonides kujutatud arvukalt eksootilisi ja vähem eksootilisi loomi ning lopsakat loodust.
Jan Brueghel vanema teoste hulgas on ka mitmeid joonistatud maastikke ja linnu. Paljud neist on valminud reisidel, mistõttu leiab tema loomingu hulgast mitmeid Itaalia ja Saksamaa loodus- ja linnavaateid.pisi|Brueghel, Rubens. Eedeni aed ja pattulangemine. 1615|tühi
Tähtsus
Jan Brueghel vanem oli Madalmaade kunstnik, kes oma pereliikmete ja teiste kaasaegsete meistritega andis suure panuse Madalmaade maalikunsti arengusse. Brueghelit võib pidada Madalmaadele iseloomuliku lillemaali žanri loojaks ning esimeseks suureks meistriks. Mitmed mütoloogilised ja religioossed maalid maalis Brueghel koos oma aja ühe suurema meistri Peter Paul Rubensiga. Eriti suurejoonelised on Bruegheli ja Rubensi koostöös valminud allegoorilised inimmeeli kujutavad maalid.
Elavad klassikud
Ansambel asutati 1999.
Dino Beganovic
Dino Beganovic (bosnia keeles Beganović; sündinud 19. jaanuaril 2004 Linköpingis) on Rootsi-Bosnia päritolu võidusõitja, praegu võistleb Prema Powerteami meeskonnas Vormel Regionaal Euroopa Meistrivõistlustel. Ta on Ferrari Driver Academy liige.
Kardisõit
Beganovic alustas kardisõiduga 2011. aastal. Ta võitis mitu riigi meistritiitlit, näiteks Rootsi OK Junior kardikategooria 2018. 2019. aastal võitis Beganovic OK kategooria nii Rootsi kui ka Itaalia meistrivõistlustel ning saavutas samal aastal WSK eurosarjas teise koha.
Madalamad valemid
2020. aastal tegi Beganovic oma üheistmelise debüüdi, võisteldes Itaalia Vormel 4 Meistrivõistlustel koos Prema Powerteamiga. Seal võitis ta Imolas ühe sõidu ja lõpetas edetabelis kolmandana, jäädes alla vaid Francesco Pizzile ja meister Gabriele Minìle. Ta osales ka Itaalia meeskonnaga ADAC Vormel 4 valitud voorudes, kogudes kahe nädalavahetusega kaksteist punkti.
Isiklikku
Beganovic sündis Rootsis Ekholmenis. Tema vanemad Fikret ja Mirnesa emigreerusid enne tema sündi Bosniast ja Hertsegoviinast Rootsi. Tema perekond on pärit Zenicast, mis asub Sarajevost 70 km põhja pool. Tal on noorem vend Emir.
Lisaks bosnia keelele valdab Beganovic ka rootsi, inglise ja itaalia keelt.
Balti Rüütelkondade Liit
Balti Rüütelkondade Liit (saksa Verband der Baltischen Ritterschaften e. V.) on pärast Teist maailmasõda, 1949. aastal asutatud Liivimaa, Eestimaa, Kuramaa ja Saaremaa rüütelkonna järglasorganisatsioon. Organisatsioon jaguneb kaheksaks territoriaalorganisatsiooniks Saksamaal, lisaks on veel üks territoriaalorgaisatsioon Kanadas ja üks Rootsis. Liidu liikmeskond ulatub kuni 2200 liikmeni.
Central
Central (ingliskeelne sõna tähenduses 'keskel asuv', 'kesk-') võib tähendada järgmist:
Vassili Titarenko
Vassili Titarenko (sündinud 13. detsembril 1985 Kohtla-Järvel) on Eesti jäähokimängija.
Klubikarjäär
Ta on mänginud Eesti jäähokimeeskonnas.
Meie Aeg
Meie Aeg on olnud mitme eestikeelse väljaande nimi:
Uno Pohrti masinavabrik
pisi|Uno Porthi masinavabrikus toodetud soorull
Haapsalu tänavate loend
''Siin on loetletud Haapsalu tänavad ja muud aadressikohad.
Uno Pohrti masinavabrik
Uno Pohrti masinavabrik oli masinaid tootev vabrik Viljandis Kantrekülas.
Vabriku asutas 1904. aastal (teistel andmetel 1905. aastal ) insener Uno Pohrt, kes juhtis seda kuni oma surmani. Osa vabriku algsest sisustusest pärines 1903. aastal mahapõlenud Kõpu "Luisenhütte" vabrikust, kus Pohrt tehnilise juhatajana töötas. Pärast Pohrti surma 1927. aastal läks ettevõte tema pärijate kätte, sattus raskustesse, pankrotistus 1934. aastal ja likvideeriti 1937. aastal.
Vabrik tegeles peamiselt põllumajandustehnika tootmisega, valmistati saeveskite sisustust, lokomobiile, rehepeksumasinaid jms. Vabrikus valmis 1911. aastal esimene isesõitja lokomobiil Venemaa Keisririigis, samuti mootorsaan, mis oli maailmas esimeste hulgas.
Andrus Kajak
Andrus Kajak (sündinud 11. septembril 1965 Tallinnas) on eesti vehkleja.
Ta sai 1996. aasta Atlanta OM-il individuaalselt 15. ja meeskondlikult 5. koha. Ta sai 2000. aasta Sydney OM-il individuaalselt 33. ja meeskondlikult 9. koha.
472 eKr
Aasta 472 enne Kristuse sündi ehk meie ajaarvamist. Vana-Roomas oli see CCLXXXII (282.) aasta ab urbe condita.
Koolikell
pisi|Maja katusel asuvas tornis on näha koolikella (Austraalia, [[Sydney, 1872)]] Koolikell on kell õppetunni alguse ja lõpu teatamiseks koolis. Koolikella antav märguanne erineb kooliti. See võib olla näiteks sireen, elektroonse kella helin, kellamäng, lühike muusikapala. Koolides, kus õpivad erivajadustega lapsed (näiteks kurdid), täidavad koolikella ülesannet enamasti käega antavad viiped.
Saeveskikraav
Saeveskikraav (ka Saeveski peakraav) on peakraav Harjumaal Lääne-Harju vallas.
Kraav on 5,3 km pikk, valgala pindala 35,8 km². Kraav algab Altkülast ja suubub lõunast Pakri lahte.
Richard Dimbleby
Frederick Richard Dimbleby (25. mai 1913 – 22. detsember 1965) oli Suurbritannia tele- ja raadioajakirjanik.
Ta töötas peamiselt BBC-s.
Tema mälestuseks korraldatakse Richard Dimbleby loenguid.
Maie
Maie on eesti naisenimi.
2018. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis eesnimi Maie 3580 naisel. Maie oli populaarsuselt 26. naisenimi. Maie oli keskmiselt 69 aasta vanune (mediaanvanus oli 70). Kõige populaarsem oli eesnimi Maie vanuserühmas 75–79, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 155,90.
Maie nimepäev on 2. mai.
Winchester Model 1897
Winchester Model 1897 (ka Model 97, M97 või Trench Gun ('kaevikupüss')) on Ameerika Ühendriikide pump-haavlipüss välise haamri ja torusalvega, mida tootis Winchester Repeating Arms Company. Model 1897 on John Browningu poolt konstrueeritud relva Winchester Model 1893 edasiarendus. Aastatel 1897–1957 toodeti üle miljoni Model 1897. Neid toodeti erinevate torupikkustega, 12- ja 16-kaliibriga ning nii kokkumurtavaid kui mittekokkumurtavaid. 16-kaliibrilisel mudelil on standardne torupikkus 28 tolli (u 71 cm), 12-kaliibrilisel 30 tolli (u 76 cm). Eritellimusel valmistati 20–30 tolli (u 51–76 cm) pikkuseid mudeleid. Model 1897 on olnud kasutuses Ameerika Ühendriikide sõjaväes, politseis ning jahipidamisel.
Hernehirmutis (tegelane)
pisi|Hernehirmutise kostüüm Dr Jonathan Crane PhD ehk Hernehirmutis on halb tegelane Batmani koomiksites ja filmides. Ta oli Arkhami vaimuhaigla psühhiaater, kes tegi patsientidega igasuguseid hirmuga seotud eksperimente, mille käigus leiutas ta hirmugaasi – narkootikumi, mille tarbimisel nähakse enda suurima hirmu hallutsinatsioone. Ta müüs seda oma alter ego Hernehirmutise kujul suurimatele Gothami narkomüüjatele, kuid ta läks hulluks. Kui Batman ta saladuse paljastas, pandi Hernehirmutis Arkhamisse range valvega kongi. Pärast seda on ta mitu korda vabadusse pääsenud ja on siiani üks Batmani ohtlikumaid vastaseid.
Elsa Avesson
Ta lõpetas 1933. aastal Tallinna Konservatooriumi (Artur Lemba klassis), aastatel 1938–1978 töötas samas kontsertmeistriklassi õppejõuna (1947. aastal sai dotsendiks).
Isiklikku
Tema vanem vend Rudolf Avasalu (1915–1949) oli viiuldaja, noorem vend Lembit Avesson (1925–2008) oli helilooja ja organist.
Lõbus Talupoeg
Esimene number ilmus 29. septembril 1914. Ajakirjas avaldati peamiselt vene pilkelehtedest võetud karikatuure. Kaanepildi ja mõned karikatuurid oli joonistanud ka Anton Suurkask.
Ajakirja ilmus vaid 3 numbrit.
Maksim Anohhin
Maksim Anohhin (sündinud 31. oktoobril 1995 Narvas) on Eesti jäähokimängija.
Aastast 2013 mängib ta klubis Narva PSK.
Ta on mänginud Eesti jäähokimeeskonnas.
Meie Aeg (ajakiri, 1915)
Meie Aeg oli 1915 Tallinnas ilmunud ajakiri. Ajakirja väljaandja ja vastutav toimetaja oli K. Tammin. Ajakirja esimene number ilmus 25. jaanuaril 1915 ja viimane ehk 44. number 29. novembril 1915.
Georg von Stackelberg (1808–1858)
Georg Friedrich Jakob von Stackelberg (1. september (vkj 20. august) 1808 Tallinn – 11. juuni (vkj 30. mai) 1858 Peterburi) oli baltisaksa päritolu Venemaa sõjaväelane (kindralmajor).
Perekond
Georg von Stackelberg oli kindralmajori ja tõelise riiginõuniku Georg von Stackelbergi (1775–1837) ja Charlotte Friederike von Patkuli poeg.
Ta abiellus 20. veebruaril (vkj. 8. veebruaril) 1849 Tallinnas Marie Elisabeth von Patkuliga, kes oli jalaväekindral Woldemar von Patkuli (surnud 1855) ja vabapreili Marie Elisabeth von Arpshoveni tütar. Abielust sündisid:
Esivanemad
Viited:
Eddard Stark
Eddard "Ned" Stark on tegelane George R. R. Martini eepilises romaanisarjas "Jää ja tule laul". Ta on põhja Starkide suguvõsa järeltulija ning Talitundru isand. Ta sündis pere teise pojana ja temast poleks saanud Talitundru aujärjepärijat, kuid Hull kuningas Aerys II tappis Eduardi isa ja vanima venna, kellest oleks pidanud saama Talitundru isand. Seejärel läks pärimisõigus Eduardile üle.
Seriaalis "Troonide mäng" kehastab Eddard Stark'i Sean Bean.
Pere
Ta on abielus Catelyn Starkiga, kes on pärit Tullyde suguvõsast. Neil on 5 last: Robb Stark, Sansa Stark, Arya Stark, Brandon Stark ja Rickon Stark. Lisaks abielust sündinud lastele on Nedil oma vanima poja Robbiga samaealine sohipoeg Jon Snow. Kui enamasti jäävad väljaspool abielu sündinud lapsed emade kasvatada, siis Ned tõi oma sohipoja Joni Talitundrusse. Ta pole kunagi kellelegi maininud sõnagi Joni emast. Eddardi hoole alla on antud ka Balon Greyjoy ainus elav poeg Theon Greyjoy, et Rauasaare isand Balon uuesti mässu ei tõstaks. Eddardil on ka noorem vend Benjen Stark, kes kuulub Öisesse Vahtkonda Müüril.
Iseloom
Eddard on loomult tõsine ja aus mees. Ta peab lugu õiglusest ega salli keerutamist ning võimumängud on talle võõrad. Starkid on kõik kasvanud üles, pidades lugu lihtsast tõest, et kes langetab surmaotsuse, peab selle ka ise täide viima. Selles vaimus kasvas ta ise ja kasvatas ka oma poegi.
Vundament
Vundament on ehitise maa-alune kandekonstruktsioon, mille ülesandeks on ehitise omakaalust ning ehitisele mõjuvatest jõududest (kasuskoormus, tuulekoormus, lumekoormus jne) põhjustatud koormuse ülekandmine pinnasele. Vundament ning selle alus peavad tagama ehitise püsivuse ehituspaiga geoloogilistes, hüdrogeoloogilistes ning klimaatilistes tingimustes. Kuigi vundamenti pole maa pealt näha, on tegemist ehitise ühe olulisema osaga, mille kvaliteedist sõltub ülejäänud konstruktsioonide eluiga ja deformatsioonidele vastupidavus. pisi|Sügavvundamendi ehitamine|393x393px
Vundamendi projekteerimine ja ehitamine
Lähtuvalt pinnaseomadustest ja ehitise konstruktsioonist valitakse vundamendi tüüp. Esimese asjana valitakse vundamendi projekteerimisel vundamendi süvis. Süvise valikul arvestatakse pinnase geoloogiliste tingimuste ja omadustega, pinnasevee olemasolu ja kõikumist, survelise pinnasevee olemasolu ning pinnase külmakerkeohtlikkust. Pinnaseomadused tehakse kindlaks geotehniliste uuringute käigus. Samuti vaadeldakse ehitatava hoone ja olemasolevate ning tulevaste naaberhoonete keldrite ja süvendite olemasolu, konstruktsiooni ning kommunikatsioonide paiknemist. Seejärel arvutatakse vundamendi kandevõime ja mõõtmed, vajumid, vajumite erimid ning leitakse sobivaim vundament. Olenevalt projekteeritud vundamendi tüübist ja pinnaseomadustest vastavalt vajadusele ehitusalust pinnast tihendatakse, tugevdatakse, tsemenditakse või rajatakse aluspadi, et tagada vundamendi taldmiku ja aluspinna vaheline kontakt taldmiku pinna koguulatuses. Vundamendi toetuspinda nimetatakse tallaks, selle konstruktsiooni taldmikuks ja maapealset osa sokliks. Vundamendid valmistatakse maakivist, paekivist, betoonist (kivikbetoonist, silikaatbetoonist, pinnasebetoonist, raudbetoonist), betoonkividest või keramsiitbetoonplokkidest. Hoone maa-alused osad tuleb ehitada mittepõlevast materjalist. Vundamentide ehitamisel tuleb kasutada hüdroisolatsiooni, et niiskus ja vesi ei pääseks piirdetarinditesse. Soklis ning allpool maapinda asuvates tarindites tuleb kasutada mittehügroskoopseid soojustusmaterjale. Vundamendi ehitamisel tuleb kindlasti järgida ehitusnõudeid.
Üksikvundament
Teatakse ka kui taldmikvundamenti või postvundamenti. Üksikvundamendi puhul rajatakse taldmik üksikposti alla. Üksikvundamenti kasutatakse postide suure sammu ja väikeste koormuste puhul.
Plaatvundament
Plaatvundamendi puhul valatakse koos vundamendi kandvate osadega ka terve põrandaplaat. Plaatvundamenti kasutatakse nõrgemate pinnaste ning suurte ja ebaühtlaselt jaotuvate koormuste puhul. Plaatvundamendi abil kantakse ehitise koormus üle suurele pinnale ning see vähendab ehitise deformatsioone.
Vaivundament
pisi|Vaivundamendi ehitamine Vaivundamente kasutatakse ehitiste rajamisel nõrkadele paksudele aluskihtidele, mille tugevdamine pole otstarbekas. Vaivundament koosneb vaiadest, mis ehitise koormuse läbi nõrkade pinnasekihtide sügavamal asuvatele tugevatele kihtidele kannavad, ja rostvärgist, mis ehitise koormuse vaiadele jaotab. Rostvärgid jagunevad madal- ja kõrgrostvärkideks vastavalt sellele, kas see asub maapinnast sügavamal või kõrgemal. Kõrgrostvärke kasutatakse näiteks sildade ehitusel.
Eelvalmistatud vaiade süvistamiseks kasutatakse eri meetodeid: rammimine, vibrosüvistamine, uhtmine, surumine, puurimine ning kruvivaiade puhul pinnasesse kruvimine. Kohtvaiad valmistatakse ehituskohal. Eri viisidel tehtud pinnasesüvend täidetakse sarruse ja betooniga.
Kohtvaiad jagunevad pinnast asendavateks ja pinnast väljatõrjuvateks kohtvaiadeks. Kohtvaiu on otstarbekas kasutada teiste ehitiste lähedaste vaivundamentide või paksu nõrga pinnase peale rajatavate suure koormusega ehitiste puhul. Sobib ka olemasolevate vundamentide ja nõlvade tugevdamiseks. Kohtvaiade eelis valmisvaiade ees on väiksem sarruse vajadus, mida on enamasti vaja vaid vaia ülemise kolmandiku ulatuses. Samuti saab kohtvaiu valmistada tunduvalt suurema läbimõõdu ja pikkusega. Kohtvaiade ehitamise kohta peetakse päevikut, kuhu kantakse kõik puurimise ja betoonimise andmed.
Lisaks eelmainitud vaiadele kasutatakse veel mikrovaiu, mis leiavad rakendust olemasolevate vundamentide tugevdamisel ning vaivundamentide rajamisel väga kitsastes ja raskesti ligipääsetavates kohtades. Mikrovaiad on enamasti terasest ning täidetakse või ümbritsetakse tsemendilahusega, mis kaitseb vardaid korrosiooni eest ning suurendab vaia pindala.
Jaotusvundament
Jaotusvundament jaotab koormuse pinnasele. (nt Madalvundamendid)
Kandevundament
Kandevundament kannab ehitise koormuse sügavamale kihtidesse. (nt sügavvundament, vaivundament)
Rajamissügavuse järgi
pisi|Madalvundamendi ehitamine
Madalvundament
Madalvundamendid, ühed enim rakendust leidvad vundamendid, on tuntud ka kui taldmikud. Kasutatakse, kui piisava kandevõimega pinnas asub otse ehitise all. Madalvundamente kasutatakse enamasti elumajade ja väiksemate hoonete puhul. Madalvundamendid valatakse umbes meetri sügavusele pinnasesse. Madalvundamentide hulka kuuluvad üksikvundamendid, lintvundamendid, ristlintvundamendid ja plaatvundamendid.
Sügavvundament
On ehitisi ja hooneid, mis vajavad kindlat alust – kaljupinnast või vähedeformeeruvat pinnast. Taolised pinnased võivad paikneda kuni mitmekümne meetri sügavusel ning on sageli kaetud vettkandvate kihtidega. Sellistes tingimustes on sügavvundamendi lahtine rajamine kallis ja tehniliselt keerukas ning kasutusele võetakse erimeetodid. pisi|Sügavvundamendi rajamine|320x320px
Sügavad puurtoed on puurvaiade erikuju. Puurtoed erinevad puurvaiadest mõõtmete poolest. Puurtugede läbimõõt on mitu meetrit ja sügavus üle 50 meetri.
Vajukaevu puhul ehitatakse esimene osa maapinnal, seejärel eemaldatakse selle alt pinnas ning omakaalu mõjul vajukaev süvistub. Peale seina lisades ja alt pinnast eemaldades jõutakse lõpuks soovitud sügavusele. Vastavalt vajadusele kasutatakse kaevu sisemust allmaaehitisena või täidetakse betooniga. Kaevud võivad olla nii rõngakujulised kui ka ristkülikulise raamiga.
Kessoone kasutatakse sügavvundamentide rajamisel, kui tavalise vajukaevu ehitamine on pinnase tugeva vedeldumise ja voolavuse tõttu võimatu või kui pinnas sisaldab suuri kivirahne. Vee tungimist kessoonikambrisse takistatakse suruõhuga. Raskete ning tervist kahjustavate töötingimuste tõttu kasutatakse tänapäeval kessoone vähe.
Süvasein, mida tuntakse ka kui "monteeritav sein pinnases" meetodit, leiab rakendust süvaehitiste vundamendi ja seinte rajamisel. Süvaseina rajamisel kaevatakse kitsas kraav korraga kogusügavuses. Kaevamine toimub savilahuse all, mille hüdrostaatiline rõhk takistab pinnasevee sissetungi ja kraavi seinte sissevajumist. Kui soovitud sügavus on saavutatud, siis paigaldatakse armatuurkarkass ning süvend täidetakse betooniga. Süvaseinu kasutatakse ka tugiseinte, maa-aluste tunnelite, garaažide, mahutite ehitamisel ning veetõkete rajamisel. Selle meetodi eelis on väiksem mullatööde ja vee-eemaldamise maht. Kuna pinnasevett pole vaja alandada ning pinnasevete vool on takistatud, tagab see ka naaberehitiste püsivuse.
Herreys
Herreys on popmuusikat viljelev rootsi bänd, mis koosneb kolmest vennast: Per Herrey (sündinud 9. augustil 1958), Richard Herrey (sündinud 19. augustil 1964) ja Louis Herrey (sündinud 3. novembril 1966).
Vundament
Staatiliste koormuste jaoks
Kui koormused ei põhjusta konstruktsioonis arvestatavaid kiirendusi. Kasutatakse tsiviilehitiste puhul.
Dünaamiliste koormuste jaoks
Masinavundamentide puhul, kui masinaosade liikumisel tekivad ajaliselt muutuvad, pulseerivad või löökkoormused.
Herreys
Nad võitsid Rootsit esindades 1984. aasta Eurovisiooni lauluvõistluse lauluga "Diggi-Loo Diggi-Ley". Järgmisel aastal võitsid nad esikoha Sopoti festivalil lauluga "Sommarparty på Stranden".
Unna Saiva
Unna Saiva (Lule saami keeles 'väike püha järv', rootsi keeles Lillsaivis) on püha järv Rootsi Saamimaal Gällivare vallas Norrbottenis.
Ohvripaigast järve lähedal on arheoloogid leidnud ohvriande, mida on antud alates ligikaudu 6. või 7. sajandist alates.
Terviserada
Terviserada on tervisespordiks vajalike harjutusvahenditega varustatud jooksurada.
Meie Elu
Meie Elu on olnud mitme eestikeelse väljaande nimi:
Vladimir Paivel
Vladimir Paivel  (19. aprill 1875 Mustjala kihelkond – 15. juuni 1960 Lümanda) oli eesti õigeusu köster-kooliõpetaja, vaimulik, kirikukohtu uurija, usuõpetaja, koolijuhataja, koorijuht  ja helilooja.
Elulugu
Vladimir Paivel sündis 19. aprillil 1875 Saaremaal Mustjala kihelkonnas Ado (Aleksei) ja Natalia (Ševeljeva) Paiveli peres. Ta õppis Mustjala kihelkonnakoolis ning seejärel Riia Vaimulikus Koolis ja Riia Vaimulikus Seminaris, mille lõpetas 13. juunil 1898 köster-kooliõpetaja kutsega (oli II järgu lõpetaja). Ta teenis aastatel 1897–1898 köster-kooliõpetajana Tiirimetsa Kristuse Sündimise koguduses. 15. juulil 1898 pühitses Riia ja Miitavi ülempiiskop Agafangel ta Dubbeli kirikus diakoniks ja 22. juulil 1898  Riia Pühade Apostlite Peetruse ja Pauluse katedraalkirikus preestriks. Ta teenis preestrina Tiirimetsa Kristuse sündimise koguduses aastatel 1898–1900, Piila Peaingel Miikaeli koguduses 1900–1913, Kuressaare Püha Nikolai koguduses 1921. 28. augustil 1929 ülendas Tallinna ja kogu Eesti metropoliit Aleksander ta Tiirimetsa Kristuse Sündimise kirikus ülempreestriks. Ta teenis Tiirimetsa Kristuse Sündimise koguduses 24. mai 1913 – 26. juuni 1952 (oli koguduse viimane preester), Lümanda Issandamuutmise koguduses 1940–1944 ja 1945–1957 (kogudust hooldav), erus alates 1957. aastast.
Ülempreester Vladimir Paivel suri Lümandas 15. juunil 1960 ja maeti Lümanda kalmistule.
Muu tegevus
==Tegevus heliloojana ==
Isiklikku
Vladimir Paiveli pere: abikaasa Evgenia Paivel  (Mutovozova), nende lapsed: Veera, Nadežda.
Candoia
Candoia on maoperekond. Nad on kägistajamaod.
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Candoia seisuga 22.12.2013.
Vjatšeslav Bajuk
Vjatšeslav Bajuk (sündinud 2. aprillil 1982 ) on Eesti kurjategija, kellele on Eestis mõistetud 20-aastane vangistus ühe naise (sünoptik Krista Odakivi) tapmise ja teise tapmiskatse eest pesapallikurikaga pekstes Tallinna südalinnas. Kuritegu pälvis Eesti meedias suurt tähelepanu, otsingute ajal kujunes kurjategija hüüdnimeks "kurikamõrvar".
Harju Maakohtu 21. märtsi 2011 otsusega tunnistati Vjatšeslav Bajuk süüdi mõrvas, mõrvakatses, vägistamises ja joobes juhtimises.
Vjatšeslav Bajuk tunnistas kohtus üles ühe naise tapmise ja joobes juhtimise. Kaitsja hinnangul polnud aga piisavalt tõendatud, et Odakivi surm saabus julmal ja piinaval viisil. Teistes süüdistuspunktides (teise naise mõrvakatse ja vägistamises) Bajuk end süüdi ei tunnistanud. Prokuröri sõnul "tunnistas Bajuk eeluurimisel üldjoontes oma süüd kõigis kuriteoepisoodides".
Elulugu
Bajuk sai põhihariduse Tallinna Mustamäe Reaalgümnaasiumis ning lõpetas Tallinna Teeninduskooli. Mehe viimane töökoht enne vahistamist oli restoran Korsaar, kus ta töötas alates 2008. aastast kokana. Bajukil oli naine ja väike laps.
Töökaaslased ja pereliikmed iseloomustasid Bajukki positiivselt, hella ja hooliva inimesena, kes ka kodutülide korral piirdus rääkimisega ning mõnikord harva juues muutus pigem leebeks.
Enne vahistamist mõrvakahtluse alusel oli Bajukil politseiga kokkupuuteid kahel korral. 2009/2010. aasta uusaastaööl üritas ta Harjumaal Kloogal oma autos hääletajat vägistada. Kuna kuritegu piirdus katsega, lasti varem karistamata mees vabaks. 17. juuli 2010 varahommikul tekkis Bajukil Tornide väljakul purjuspäi tüli kojamehega, kes kutsus politsei; patrull vestles Bajukiga ning lasi tal koju minna.
Kuritegu
23. novembril 2009 ründas Vjatšeslav Bajuk kella 7.20–7.45 vahel Tallinnas, Schnelli tiigi läheduses kahte naist ja peksis neid pesapallikurikaga.