cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alpide peaahelik
Ida-Alpid
Brenner (1370 m) on peaaegu kõige madalam kõigist olulistest sõiduteedest üle peaaheliku ning on alati olnud Saksamaa ja Itaalia vahelise ühenduse peamine vahend. Mõnevõrra kaugemal kulgeb veelahe itta, üle Zillertali Alpide kõrgeima harja, jõudes Hochfeileris 3510 meetrini. Kuid veidi kaugemal Dreiherrnspitze (3499 m) juures ahel lahkneb: Kõrg-Tauerni mäestiku kõrgemad tipud hargnevad lõunasse, samas väiksem Madal-Tauerni veelahe jätkab peaahelikku samas ida suunas Schoberi kuruni Steiermargis. Veelahe kulgeb edasi itta läbi Põhja-Lubjakivi Alpide, lõppedes "Viini väravas", Leopoldsbergi (425 m) järskudel nõlvadel Doonau veelahkme ja Viini vesikonna kohal.
Liustikud
Peaahelikus on rohkem liustikke ja igilund, kui sõltumatutes või välistes mäestikes. Neist pikimad on Mer de Glace Chamonix's ja Gornergletscher Zermattis. Ida-Alpides on pikim liustik Pasterze, mis ei ole peamise veelahkme lähedal, kuigi see klammerdub Grossglockneri (3798 m) nõlvale Kõrg-Tauerni mäestikus Dreiherrenspitzest idas. Kuid pikkuselt järgmised kaks liustikku Ida-Alpides (Hintereis ja Gepatsch) on mõlemad Ötztali Alpides ja nii lähedal peamisele veelahkmele.
Jan van Steenbergen
Johannes Hendrik "Jan" van Steenbergen (sündinud 3. juunil 1970) on hollandi keeleteadlane, ajakirjanik, tõlkija ja tõlk. Ta on tuntud mitme tehiskeele, näiteks interslaavi ja wenedyki loojana.
Ta sündis Hoornis, kus ta veetis enamiku oma lapsepõlvest. 1988. aastal läks ta õppima Amsterdami Ülikooli, kus õppis slavistikat ja musikoloogiat. Ta jätkas õpinguid Poolas Varssavi ülikoolis. 1997. aastal sai temast poola tõlkija ja hollandi tõlk.
1996. aastal alustas ta tööd põhjaslaavi tehiskeele, Vuozgašchai (Vozgia keel) kallal. 2002. aastal lõi ta teise keele, wenedyki, millega proovis näidata, milline oleks poola keel võinud välja näha, kui seda oleks mõjutanud vulgaarladina keel. 2006. aastal sai temast slovianski keele projekti üks asutajaid. Slovianskit tuntakse praegu kui interslaavi keelt. Tal oli ka suur osa interslaavi keele sõnaraamatu koostamises.
Tunnustus
2013. aasta novembris sai ta Josef Dobrovsky medali slaavi kultuuri panustamise eest.
Isiklikku
Van Steenbergen elab IJmuidenis. Ta on abielus ja tal on kolm last.
Kermo
Kermo on eesti mehenimi.
1. jaanuari 2020 seisuga oli Eestis eesnimi Kermo 610 mehel. Kermo on Eestis levikult 242. mehenimi.
Nime Kermo nimepäev on 30. juuli.
Üksik Eesti Kütibrigaad
Üksik Eesti Kütibrigaad (nimetatud ka Eesti üksik-kütibrigaad ; vene keeles Эстляндская отдельная стрелковая бригада) oli Vene kodusõja ajal Nõukogude Venemaa Punaarmee koosseisus moodustatud ning Punaarmeele allunud eesti rahvusväeosa.
Artshahhi kangelane
pisi|150px|[[Vazgen Sargsjan, Artshahhi kangelane (1998). Hiljem Armeenia peaminister]] pisi|150px|[[Vitali Balasanjan, Artshahhi kangelane (2002). Presidendikandidaat (2012)]] Artshahhi kangelane (armeenia keeles Արցախի հերոս) on Mägi-Karabahhi Vabariigi kõrgeim riiklik aunimetus.
Üksik Eesti Kütibrigaad
Moodustamine
9. juunil 1919 formeeriti 1. Eesti Kütidiviis ümber Nõukogude Venemaa Läänerinne juhatuse korraldusega N 262 Üksikuks Eesti Kütibrigaadiks, brigaadikomandöriks nimetati Jakob Palvadre. Ümberformeerimise direktiivis märgiti, et eesti brigaadi tuleb edaspidi kasutada ühte või teise rindelõiku antava võitlusüksusena. Formeerimise perioodiks allutati diviisi polgud operatiivselt 10. kütidiviisile. 20. juunil 1919. aasta käskkirja nr 28 kohaselt kuulusid eesti brigaadi koosseisu 1., 2., 3., 5. ja 6. eesti kütipolk, suurtükiväe juhatus, 1. eesti kommunistlik ratsapolk (nimetati hiljem ümber üksikuks ratsadivisjoniks), 1., 2., 3., 4. ja 5. eesti kergepatarei, varustusosakond, inseneripataljon, sidepataljon, inseneriväe ja suurtükiväe varustusosakond, poliitosakond, välikontroll, rahandusosakond, tribunal ja teised abiteenistused. 4. Narva kütipolk muudeti uuesti 46. polguks ja liideti 6. kütidiviisi uuestiformeeritud 46. polguga.
Artshahhi kangelane
Artshahhi kangelase aunimetus asutati 1997. aastal. See antakse erakordsete teenete eest Mägi-Karabahhi Vabariigi ees.
Üksik Eesti Kütibrigaad
Moodustamine
1. Eesti Kütidiviisi lahingulõik anti üle 10. kütidiviisile ja asuti brigaadi formeerimisele. 29. juuniks läksid eesti polgud taas Eesti kütibrigaadi staabi käsutusse, mis allus otse Lõunagrupile. Eesti kütibrigaadis oli kokku (ilma Eesti ratsapolguta) ümmarguselt 1950 tääki ja 54 kuulipildujat. Augusti esimesel poolel loeti brigaadis 2825 tääki ja mõõka, 57 kuulipildujat ning neljas patareis 16 välisuurtükki 26. juulil allutati Eesti kütibrigaad 15. armeele, kus anti operatiivselt 11. kütidiviisi alluvusse.
Artshahhi kangelane
Aunimetusega käib kaasas Kuldkotka orden. Seisuga mai 2016 on aunimetus antud 23 inimesele, sealhulgas kaheksale neist postuumselt.
Üksik Eesti Kütibrigaad
Lahingud Daugavpilsi rajoonis
29. augustil lahkus Eesti kütibrigaad 11. kütidiviisist 4. kütidiviisi käsutusse Daugavpilsi rajooni. 4. septembriks 1919 olid kõik brigaadi üksused (1., 2., 3. ja 5. kütipolk, ratsadivisjon ning 1. ja 2. eesti patarei) paigutatud lahingupositsioonidele. Brigaai pidi kaitsma Daugavpilsi linna sillapead Daugava vasakul kaldal. Olukord Daugavpilsi 5 km rindelõigul oli raske, üritati peatada poola armee pealetungi. Peale Pihkva lahinguid oli eesti brigaad varustuse osas väga viletsas seisus.
Artshahhi kangelane
Artshahhi kangelased
Paksus kirjas aastaarv on aunimetuse postuumselt saanud kangelase surma-aasta.
Üksik Eesti Kütibrigaad
Lahingud Daugavpilsi rajoonis
4. septembril 1919. aastal alustasid Poola üksused pealetungi Daugavpilsi vallutamiseks, kuid löödi 1. ja 3. eesti kütipolgu poolt tagasi. Samas ei õnnestunud eesti kütibrigaadi 6. septembri vasturünnak Kalkunõ jaama vallutamiseks. Kuni 27. septembrini 1919. aastal pidas eesti kütibrigaad kohaliku tähtsusega lahinguid, vallutades külasid ja siis jälle taganedes. Keskmiselt oli kütipolkudes 500–600 aktiivset tääki ning kaotused olid väikesed. Üksiku ratsadivisjoniga liideti 1. Petrogradi ratsapolgu marsieskadron ning moodustati uuesti 1. eesti ratsapolk. Seisuga 17. september 1919 oli eesti brigaadis 2188 tääki, 266 mõõka, kokku 5147 meest, 75 kuulipildujat ja automaati, 12 suurtükki (peale 4 Pihkva piirkonda jäänud 4. patarei suurtüki).
20. septembril 1919. aastal nimetati Üksik Eesti Kütibrigaad ümber 1. Üksikuks Kütibrigaadiks. Tegelikult ületasid eesti brigaadi üksuste koosseisud tunduvalt ettenähtud üksikule brigaadile ettenähtud koosseise. Siiski otsustas 15. armee ülemjuhatus vähendada üksikut eesti brigaadi tavalise brigaadi koosseisuni. Selle otsusega ei nõustunud eesti brigaadi juhtkond ning asi anti otsustada Venemaa Nõukogude Vabariigi Revolutsioonilise Sõjanõukogule Moskvas.
27. septembril 1919. aastal algas Poola armee üldpealtung Daugavpilsi vallutamiseks. Peale ettevalmistavat suurtükituld, millega katkes side eesti brigaadi üksuste vahel, tulid poolakad pidevalt tankide toetusel rünnakule. Esimene rünnak 5. eesti kütipolgu piirkonnas löödi tagasi, kuid Poola armee asus nüüd kõigi jõududega ründama kogu brigaadi rindelõigu ulatuses murdes läbi 3. eesti kütipolgu lõigu ja sundides seda üle Daugava paremale kaldale taganema. 5. eesti kütipolgu 1. pataljon kaitses mitu tundi sildasid, 2. eesti kütipolk läks täägirünnakule, kuid löödi tagasi. Kuna poolakad tõid reserve juurde, oli eesti kütibrigaad sunnitud lõpuks taganema üle jõe, kuid Daugavpilsi linn jäi Punaarmee kätte. 27. septembri lahinguga kandis kõige suuremaid kaotusi 3. eesti kütipolk, kaotades ligi 400 meest. Samuti oli suured 1. ja 2. eesti kütipolgu kaotused. Kõige väiksemad kaotused oli 5. eesti kütipolgul, millel 4. oktoobril oli rivis 533 meest.
Brigaadi ümberformeerimine diviisiks
Venemaa Nõukogude Vabariigi Revolutsiooniline Sõjanõukogu võttis 1919. aasta septembri lõpus vastu otsuse muuta eesti kütibrigaad taas kahebrigaadiliseks eesti kütidiviisiks. Brigaad vahetati 4. kütidiviisi vägede poolt välja, koondati 1. oktoobriks 1919 Rušonõ jaama piirkonda ning viidi Läänerinde reservi puhkusele ja ümberformeerimisele. Oktoobri esimese nädala lõpus saabus Eesti kütibrigaadist 10. kütidiviisi käsutusse Eesti ratsapolk (Eesti kütibrigaad ise suunati samas 15. armee koosseisust Lõunarindele). 6. oktoobril 1919. aastal formeeriti Üksik Eesti Kütibrigaad ümber Nõukogude Venemaa Läänerinne 15. armee juhatuse korraldusega N 737/к Eesti Kütidiviisiks. Kütidiviisi moodustasid neljapolguline eestlastest brigaad ja 86. kütipolk ning 1. Vseobutši polk.
Meyer Werft
Meyer Werft on 1795 asutatud laevatehas Papenburgi linnas Emslandis Alam-Saksimaal Saksamaal.
Seos Eestiga
Meyer Werfti laevatehases on ehitatud Eestis sõitnud laevadest Estonia, Meloodia, Corbiere, Roslagen ja Alandia ning veel Eesti lipu all olevatest Regula ja St. Ola.
Sahha (Jakuutia) Vabariigi Oiunski-nimeline riiklik preemia
Sahha (Jakuutia) Vabariigi Oiunski-nimeline riiklik preemia, varem Jakuudi ANSV Oiunski-nimeline preemia kirjanduse, kunsti ja arhitektuuri valdkonnas, on Sahha riiklik auhind silmapaistva panuse eest Sahha riigiehituse ja kultuuri arendamisel, samuti väljapaistva kirjandus- või kunstiteose eest.
Majak (kolhoos)
Majak oli kolhoos Paide rajoonis Koeru külanõukogus. Kolhoosi keskasula oli Koeru. Kolhoosi pindala oli 3300 ha.
Raili Pool
Raili Pool (aastani 1989 Raili Lembinen; sündinud 16. oktoobril 1969 Raplas) on Eesti filoloog.
Elulugu
Raili Pool on õpetajate tütar.
Lõpetas 1987 Rapla Keskkooli, 1992 TÜ eesti filoloogia osakonna, M.A. (1999, TÜ), väitekiri "Ainsuse 1. ja 2. isiku personaalpronoomenite eri kujude kasutamisest" (Tartu, 1999), Ph.D. (eesti keel, 2007, TÜ), väitekiri "Eesti keele teise keelena omandamise seaduspärasusi täis- ja osasihitise näitel" (Tartu, 2007). Oli 1992–1999 TÜ eesti keele (võõrkeelena) õppetooli assistent, 1999–2004 lektor, 2004– TÜ eesti ja soome-ugri keeleteaduse osakonna kontrastiivse keeleteaduse teadur. Õpetanud TÜ-s erinevaid praktilise eesti keele aineid ning eesti keele lauseõpetust; koostanud õppevahendeid.
Teadustöö
Uurimisvaldkonnad: eesti keele kui teise keele omandamine ja kasutus. Emakeele Seltsi (1998) ja Eesti Rakenduslingvistika Ühingu liige (2004). Üle 10 teadustrükise.
Lasnamäe Vene Gümnaasium
Lasnamäe Vene Gümnaasium on vene õppekeelega gümnaasium Tallinnas Lasnamäe linnaosas aadressil Jaan Koorti tänav 23.
Ajalugu
Kool avati 1. septembril 1981 Tallinna 48. Keskkoolina. Esimesel õppeaastal õppis koolis 889 õpilast 29 klassikomplektis. Suurim õpilaste arv (2211 õpilast) oli 1988/89. õppeaastal.
Kooli esimene direktor oli Irina Opjokina.
5. detsembril 1997 muudeti kooli nimi Lasnamäe Vene Gümnaasiumiks.
Kooli direktor on Svetlana Hemkova.
Alexander Kofkini fond
Alexander Kofkini fond on suurettevõtja Alexander Kofkini 1993. aastal asutatud fond, mille eesmärk on toetada Eesti näitlejate ja lavastajate täiendõpet välismaal. See fond on Eesti Rahvuskultuuri Fondi üks allfondidest.
Igal aastal jaotatakse fondist stipendiume 1000 euro väärtuses.
Veneetsia sinjoriia
pisi|right|400px|[[Francesco Guardi. "Veneetsia doodži poolt Doodžide palee Collegio saali lubatud vaatajaskond". Maal lõuendil, Musée du Louvre, Pariis.]] Veneetsia sinjoriia (Serenissima Signoria) oli Veneetsia vabariigi kõrgeim valitsusorgan. Selle vanim nimi Commune Veneciarum asendati alates aastast 1423 nimega Serenissima Signoria ja 1462. aasta 12. mail võttis doodž Cristoforo Moro selle ametlikult doodži kroonimisvande osaks.
Veneetsia sinjoriia liikmed
Sinjoriia moodustasid:
Doodž oli Veneetsias (kuni 1797) ja Genovas (kuni 1805) kõrgeim võimukandja.
Sinjoriiat peeti väga oluliseks valitsusorganiks, olulisemaks kui doodži ennast. Doodži surma puhuks määratud tseremooniate käigus öeldi rituaalselt lauset si è morto il Doge, no la Signoria ("Doodž on surnud, kuid sinjoriia elab").
Lučeni-Košice alang
pisi|Lučeni-Košice alang on kaardil tähistatud punasega Lučeni-Košice alang (slovaki Lučensko-košická zníženina) on alangute vöönd, mis on osa Lääne-Karpaatidest. Seda eristatakse Slovakkia aladel, sellal kui Ungari maastikugeograafias loetakse alangu Ungarisse jäävad alad osaks Põhja-Ungari keskmäestikust.
Inturkė vald
Inturkė vald (leedu keeles Inturkės seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Molėtai rajooni territooriumil.
Lučeni-Košice alang
Alangule on omased mäestikutekke käigus erinevalt vajunud pangased, mille kõrgusevahedest on hilisemad protsessid kujundanud alangute süsteemi, mida eristavad kõrgemad künklikud või kergelt mägised piirkonnad.
Teistsuguse lähenemise on esitanud Václav Král. Tema eristab alangus Ipeľi nõgu, mille alla arvab ka Lučeni nõo; Rimava nõgu, mille alla arvab ka Bodva küngastiku läänepoolsed alad, ja Košice nõgu, mille alla arvab ka Bodva küngastiku idapoolsed alad.
Inturkė vald
Valla pindala on 129 km². 2011. aasta seisuga elas seal 1337 inimest. Valla keskus on Inturkė küla. Vallamaja asub aadressil Bažnyčios g. 16. Vallavanem on Almutė Navickienė.
pisi|Rudesa järv pisi|Andrašiūnai pisi|Ažuožeriai pisi|Rist Daujotiškė külas pisi|Kertuoja pisi|Miežonys pisi|[[Galuonai]] pisi|Zamokėliai pisi|Užtilčiai pisi|Vyžiniai pisi|Valla maastik
Lisaks küladele on vallas ka mõned huutorid
Aigar
Aigar on eesti mehenimi.
2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis eesnimi Aigar 464 mehel. Aigar oli populaarsuselt 281. mehenimi. Aigar oli keskmiselt 39 aasta vanune (mediaanvanus oli 38). Kõige populaarsem oli eesnimi Aigar vanuserühmas 35–39, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 7,84.
Oktoober (kolhoos)
Oktoober oli kolhoos Paide rajoonis Esna külanõukogus. Kolhoosi keskasula oli Ämbra. Kolhoosi pindala oli 8500 ha.
Tony Milligan
Ta töötab Londoni King's College'is. Varem töötas ta Aberdeeni Ülikoolis ja Hertfordshire'i Ülikoolis.
Armastus
"Love" (2011) on ülevaade armastuse filosoofilistest küsimustest.
Armastus pimedatel aegadel: Iris Murdoch avatusest ja tühjusest
Artiklis "Love in dark times: Iris Murdoch on openness and the void" (2014) väidab Milligan, et armastus on moraalselt lubatav pääsetee tühjusest isegi leina ajal.
Publikatsioonid
Farnham and Burlington 2014. Iris Murdoch Connected, Tennessee University Press 2014.
Aberratsioon (bioloogia)
Aberratsioon on bioloogilise liigi vorm, mida iseloomustab tavalisest erinev kuju.
Viktor von Rosen
Viktor von Rosen (1849 Tallinn – 1908 Peterburi) oli baltisakslasest Venemaa riiginõunik, idamaa keelte professor, Peterburi Teaduste Akadeemia akadeemik.
Isiklikku
Tema isa oli baltisaksa päritolu Venemaa riigitegelane Robert von Rosen.
Arumäe kalmistu
Arumäe kalmistu on kalmistu Karksi kihelkonnas Pärnumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Karksi-Nuia linnas Mulgi vallas Viljandi maakonnas. Kalmistu pindala on 2,88 ha.
Eesti Üleüldise teaduse raamat
pisi|Eesti Üleüldise teaduse raamatu tiitelleht "Eesti Üleüldise teaduse raamat ehk encyklopädia konversationi-lexikon, see on kõige inimlise teadmise haridusline sõnakiri, hulga kujustustega kaunistatud. Asjatundliste kaastööliste abil toimetanud, kokku seadnud ja kirjutanud Dr. K. A. Hermann" on Karl August Hermanni 1900–1906 Tartus avaldatud entsüklopeedia. Entsüklopeedia jäi lõpetamata. Teine köide (tähed B, C, D, E, 1906) katkeb poolelt sõnalt 64. leheküljel (muutmata kirjaviisis):
''Brasilia ühisvabadkoosdused on Lõuna-Amerika kõige suurem maade kogu, kuid on üleüldse maailma kõige laialdasemate ühisde ehg riikide sekka lugeda, ta on 8,337,218 rtklm ehg 166,740 rtpnk. suur, mis põhjatul ruumil kõigesd vaevalt 20 milj. inimesd (nende seas 600,000 medsa indiani) elavad. Maapind on ruumikas küllalt, et siis, kui see põlisesd med-''
A. H. Tammsaare kolhoos (Paide rajoon)
A. H. Tammsaare kolhoos oli kolhoos Paide rajoonis Albu külanõukogus. Kolhoosi keskasula oli Albu. Kolhoosi pindala oli 7100 ha.
Castiglione Cosentino
Castiglione Cosentino on vald (comune) Itaalias Calabria maakonnas Cosenza provintsis.
384 meetri kõrgusel merepinnast asuva Castiglione Cosentino asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Castiglione Cosentino piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Rende, Rose, San Pietro in Guarano.
Castiglione Cosentino halduspiirides asuvad järgmised fraktsioonid: Filari, Orbo, Pristini, Quolata, San Biagio, Santa Lucia, Valle La Fontana, Volata.
Rain Simmul
pisi|Rain Simmul Tallinna Linnateatri 48. hooaja avamisel Rain Simmul (sündinud 18. augustil 1965 Tartus ) on eesti teatri- ja filminäitleja.
Aastatel 1984–1988 õppis ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikoolis Kalju Komissarovi juhendamisel (13.lend). Pärast kooli lõpetamist töötas ta Vanemuise teatris. 1999. aastast töötab Tallinna Linnateatris näitlejana.
1989. aastal kehastas Rain Simmul Ago-Endrik Kerge lavastuses "In corpore..." peategelast Hein Ahast.
2007. aastal kehastas Indrek Hirve mononäidendis "Pauluse kiriku kellad" helilooja Heino Ellerit.
Eitav kõneliik
Eitav kõneliik ehk negatiiv on kõneliik, mis väljendab öeldisverbiga kirjeldatava tegevuse eitust, nt Kati ei läinud poodi.
Rain Simmul
Isiklikku
Rain Simmul on abielus. Peres on kaks poega ja kaks tütart.
Eitav kõneliik
Eitusvormid on liitvormid, milles eitus väljendub eitussõnas ei või ära. Eitussõna ei kasutatakse kindlas, tingivas ja kaudses kõneviisis, nt ei ela, ei elaks, ei elavat, eitussõna ära kasutatakse käskivas ja möönvas kõneviisis, nt ära ela, ärgu elagu.
Täis-, enne- ja üldmineviku vormide korral, mis koosnevad abisõna olema vormist ja põhisõna mineviku kesksõnast, võib eitussõna ei liituda abisõna ette eitavaks eesliiteks p, nt ei ole elanud ~ pole elanud, ei ole elatud ~ pole elatud, ei olnud elanud ~ polnud elanud, ei oleks elanud ~ poleks elanud, ei olevat elanud ~ polevat elanud. Niisugust eesliitelist eitusvormi võib käsitleda omaette vaegmuutelise tegusõnana.
Ka eitussõna ära võib vaadelda vaegmuutelise pöördsõnana, sest olenevalt kõneviisist ja pöördest liidab ta endaga kõneviisi- ja pöördetunnuse. Käskiva kõneviisi mitmuse 1. pöördes on kõnekeeles tavalisem (ja ka stiililt neutraalsem) ilma kõneviisitunnuseta eitusvorm (är/me ela/me); veelgi kõnekeelsema kasutuse korral võib põhivormis puududa ka pöördetunnus (är/me ela).
Eitusvormi teiseks osaks võib olla kas vastav jaatusvorm (ela/vat : 'ei ela/vat), tunnuseta tüvi (ela/n : 'ei ela), kõneviisitunnusega tüvi (ela/ksi/n : 'ei ela/ks), umbisikulise tegumoe tunnusega tüvi (ela/takse : 'ei ela/ta) või mineviku kesksõna (ela/si/n : 'ei ela/nud, ela/t/i : 'ei ela/tud).
Grammatical polarity
Eesti lennuliiklus koroonapandeemia tingimustes
Eesti lennuliiklus koroonapandeemia tingimustes on kujunenud katsumuseks. Koroonapandeemia ja sellega kaasnevate piirangutega kohanemine on kujunenud keerukaks.
Taust
Eriolukord Eestis tulenes koroonaviirusest. Haigus sai alguse 2019. aasta detsembris, kui Hiinas tuvastati tundmatu viirus. 11. veebruaril 2020 hakkas haigus ka riigist välja levima ja Maailma Terviseorganisatsioon (WHO) andis viirusele ametliku nimetuse COVID-19.
Koroonaviirus jõudis Eestisse 27. veebruaril 2020, mil Eestis tuvastati esimene COVID-19 nakatunu. 11. märtsil 2020 kuulutas WHO haigusepuhangu pandeemiaks. 12. märtsiks 2020 oli tuvastatud Eestis 27 koroonaviirusega nakatunud inimest ja sama päeva õhtul kuulutas valitsus välja eriolukorra.
Lennuliikluse muutus eriolukorra tõttu
Peale eriolukorra väljakuulutamist seati piiriületuspunktides kindlad nõuded. Reisijad pidid järgima sanitaarmeetmeid ja samuti hakati kontrollima kõikvõimalikke haigusnähtusid. Sadamates ja lennujaamades pidid inimesed lisaks tavalistele piiriületusprotseduuridele täitma ka ankeedi, kuhu kirjutati päritoluriik ja reisimise põhjus.
Lennundustranspordi osakaal hakkas vähenema järjest enam tühistatud lendude tõttu. 17. märtsil 2020. aastal teavitasid eri ettevõtted lendude lõpetamisest Tallinna lennujaama. Tegevust jätkasid ainult Lufthansa ja Turkish Airways. 31. märtsil 2020. aastal kajastas ACE Logistics Estonia AS (ACE) lennutranspordi kohta järgnevat: „Hiina-Eesti suunal kaubaveo huvi aina kasvab, kuid lennutranspordi võimalused on endiselt väga piiratud. Suur osa lende on tühistatud. Lennufirmad pakuvad teenust lühiajalise kehtivusega ja hinnad muutuvad pea iga päev. Soovitame klientidel võimalusel suunata kaubad osaliselt või täielikult raudtee- või meretranspordile“. 2020. aastal oli ülemaailmselt lennureisijate hulk kahanenud 60%. Ülemaailmsete lennureisijate arv aastast 1945–2021 on toodud joonisel 1.
Tasapisi prooviti leida kompromisse, et lennuliiklust taastada ja 14. aprillil 2020. aastal kajastas Eesti Rahvusringhääling järgmist: „Neljapäeval, 16. aprillil, taastatakse piiratult lennuliiklus Tallinna ja Helsingi vahel“.
Eriolukord lõppes 16. mai öösel vastu 17. maid 2020. Sellega kadusid mõningad piirangud, kuid enamik jäid siiski kehtima.
Euroopa Komisjon tegi lennureisijate jaoks Euroopa liikmesriikide kaardi, kus värvikoodide alusel tähistati piirkondade järgi, kas piirkonnas on tegemist suure või väikese nakkusriskiga. Samuti peavad lennukiga reisijad olema enne reisile asumist andnud negatiivse koroonatesti.
Koroonasse nakatunute arv hakkas Eestis tõusma sügisel 2020. Sellega seoses eriolukorda välja ei kuulutatud, küll aga rakendati lisapiiranguid. Lennujaamad jäeti avatuks, aga järgima peab terviseameti nõudeid.
Spiss
Spiss on vald (Gemeinde) Austrias Tirooli liidumaal Landecki ringkonnas. Vald asub 1653 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 24,5 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 118 inimest. Vald paikneb 22 km Landeckist lõunas Šveitsi piiril. See on üks väiksemaid valdu ringkonnas. Olles algselt Naudersi osa, sai see 1547. aastal omaette vallaks. Peamisteks sissetulekuallikateks on turism ja põllumajandus.
Ants Frosch
Ta on lõpetanud 1977. aastal Valga 1. Keskkooli ja seejärel Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna cum laude.
Kuni riigiteenistusse suundumiseni töötas ta advokaadina Tartus.
Ants Frosch oli Teabeameti esimene juht (alates Riigikantselei teabeteenistuse loomisest 1992. aastal kuni 1999. aastani).
Ta on töötanud 20 aastat Eesti Vabariigi diplomaatilises teenistuses, olles olnud Eesti suursaadik Euroopa Nõukogu juures Strasbourgis, Poolas ja Moldovas ning korduvalt Rumeenias ja Bulgaarias.
Aastatel 2009–2012 kuulus Frosch Eesti Reformierakonda. 2021. aastal liitus ta Eesti Konservatiivse Rahvaerakonnaga ning valiti Otepää vallavolikogu liikmeks.
Isiklikku
Frosch elab Otepääl ja tal on kaks tütart.
Eesti kehalise kasvatuse kongress
Eesti kehalise kasvatuse kongress oli Eesti esimesel iseseisvusajal toimunud kehalise kasvatuse valdkonda puudutav kongress.
I kongress toimus 1920 Tallinna raekojas.
II kongress toimus 8.–10. aprillini 1926 Tallinnas.
Gustav Mootse
Gustav Mootse (15. juulil 1885 Võnnu kihelkond, Tartumaa – 16. november 1957 Viljandi) oli eesti graafik ja kunstiõpetaja.
ETF
ETF on lühend, mis võib tähendada:
Gustav Mootse
Elukäik
Gustav õppis lugema kodus ja käis Võnnu külakoolis (1894–1897), seejärel õppis Tartus Jüri kihelkonnakoolis (1897–1899). Õppis veel Tartu reaalkoolis (1899–1903) ja Hugo Treffneri gümnaasiumis (1903–1904).
Jaan Tõnissoni soovitusel ja ainelisel toetusel sõitis Peterburi kunstiharidust omandama. Õppis A. Stieglitzi kunstitööstuskoolis sulejoonistust ja ksülograafiat (1904–1909) ja seejärel Peterburi Teaduste Akadeemia professori V. V. Mathé ateljees (1909–1912) puugravüüri, hiljem täiendas end Leipzigis Graafiliste Kunstide ja Raamatukujunduse Akadeemias (1926–1927). 1928 viibis ta Itaalias, tundes seal erilist huvi antiik- ja renessansskunsti vastu.
Töötas Peterburis joonistusõpetaja ja tehnilise joonestajana ning raamatuillustraatorina. Tegi varjunime (Фома Урванов) all kaastööd Peterburi pildi- ja karikatuuriajakirjadele ning ajalehtedele. Näiteks töötas ta pilkelehe Pugatši karikaturistina.
Haigestus kopsuhaigusse ja 1918. aastal tuli tagasi Eestisse. Oli joonistusõpetaja Põltsamaa reaalgümnaasiumis (1919–1922), Rakvere Õpetajate Seminaris (1922–1926), Rakveres õpetas ta ka Hando Mugastot ja Romulus Tiitust. Aastast 1928 töötas mitmes Viljandi koolis. Pidas suviti lektoriametit õpetajate kursustel. Tema 50. sünnipäeva juubeliartiklis nimetati Gustav Mootse oma aja Eesti “tüsedamaks” ehk paremaks joonistusõpetajaks. 1947–1952 töötas ta Viljandi muuseumis teadusliku töötajana, kust 1953. aastal läks pensionile. Elas Viljandis Kunderi 9.
Gustav Mootse oli Kunstnike Liidu liige.
Looming
Gustav Mootse esimene ilmunud töö oli 1902. aastal Gustav Suitsu toimetamisel ilmunud “Kiired III” kaanejoonistus. Tema illustratsioone avaldati väljaannetes Нива, Весь Мир, Tuuslar, Lasteleht, Linda ja Sädemed, motiivid olid idüllilised maastikud talumajade ja rannavaadetega, rohkesti on südamlikke olustikustseene laste elust.
Gustav Mootse on hästi tuntud pisigraafika, täpsemalt raamatuviitade, viljakaima ja innukaima viljelejana. Kokku on temalt teada üle 250 eksliibrise, millest suurem osa on klišeetrükis ja puulõikes, väiksem osa külmnõel tehnikas. Eksliibriste loomisel on Mootse palju kasutatud nimesümboolikat – ilmekas on Karin Linnu eksliibris varesepoja ja raamatuga. Vahel on nimesümboolika ja kutseembleemid liitunud – Tõnis Vindi eksliibrises väike laululind ja rätsepatöö embleemid. Rohkesti on ka lugejate kujutistega eksliibriseid. Gustav Mootse eksliibrised olid 1962. aastal Moskvas näitusel.
Mootse maalid, enamasti akvarellid, kujutavad Karksi ja Viljandi ümbruse kauneid vaateid, Viljandi parke ja lossivaremeid. Eriti armastas kunstnik sügisloodust, mida on kujutatud lüürilise tundetooniga. Mootselt pärinevad ka mitmed head lillemaalid. Samuti on kunstnikku huvitanud sümboolika ning muinasjutumaailm näkineidude ja lummusega.
Isiklikku
Tema isa Jaan oli Kristjani-Laane talu peremees. Gustav Mootse ja Gustav Suitsu emad olid õed.
Martin Schulz
pisi|Martin Schulz Martin Schulz (sündinud 20. detsembril 1955 Hehlrathis (praegu Eschweiler)) on Saksamaa poliitik, alates 17. jaanuarist 2012 kuni 17. jaanuarini 2017 oli ta Euroopa Parlamendi president.
Martin Schulz on Saksamaa Sotsiaaldemokraatliku Partei liige. Ta kuulus 1994–2017 Euroopa Parlamenti. 2017–2021 oli ta Bundestagi liige.
Enne poliitikasse siirdumist oli ta raamatukaupmees.
Aastatel 1987–1998 oli ta Würseleni linnapea.
Holmi
Holmi on linnaosa Haapsalu põhjaosas.
Holmi tänav
Holmi tänav on umbtänav Haapsalus Holmi linnaosas. See algab Kaluri tänavalt ning kulgeb kirde suunas.
Holmi tänava aadressiga on 16 kinnistut.
Aadressil Holmi 14 asub Veskiviigi sadam koos vana jahtklubi ja trahteriga.
9. Mai (kolhoos)
Lenini ordeniga '''9. Mai''' oli kolhoos Paide rajoonis Väätsa külanõukogus.
Kolhoosi keskasula oli Väätsa. Kolhoosi pindala oli 10 000 ha.
Stanz bei Landeck
Stanz bei Landeck on vald (Gemeinde) Austrias Tirooli liidumaal Landecki ringkonnas. Vald asub 1040 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 7,3 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 573 inimest. Vald paikneb 1 km Landeckist põhjas.
Küla on kirjalikult esmamainitud 1150. aastal nimega Stanuc. Peamine sissetulekuallikas on ploomid, mis töödeldakse napsiks.
pisi|tühi|Stanz bei Landeck
Eerik Olle
pisi|Eerik Olle Eerik Olle (sündinud 11. märtsil 1960) on eesti sisearhitekt ja muusik (basskitarrist).
Töötanud disainerina kunstikombinaadis Ars (1986–1989), sisearhitektina büroodes EKE Projekt (1989–1990), AS PAG, Linear Projekt OÜ ja Fondalink OÜ.
Eesti Sisearhitektide Liidu (ESL) liige, 2002–2004 ESL juhatuse esimees.
Töötanud Eesti Kunstiakadeemia sisearhitektuuri osakonna õppejõuna.
Emilio Colombo
pisi|Emilio Colombo (1966) Emilio Colombo (11. aprill 1920 Potenza – 24. juuni 2013 Rooma) oli Itaalia poliitik, kes oli aastail 1970–1972 Itaalia peaminister ja 1977–1979 Euroopa Parlamendi president.
Ta oli hariduselt jurist.
6. augustist 1970 kuni 17. veebruarini 1972 oli ta Itaalia peaminister ning aastatel 1980–1983 ja 1992–1993 välisminister. Ta oli ka mitmes teises ministriametis.
Aastatel 1977–1979 oli ta Euroopa Parlamendi president.
14. jaanuaril 2003 nimetati ta eluaegseks senaatoriks.
Aastal 1979 sai ta Karl Suure auhinna.
Aimar
Aimar on eesti ja baski mehenimi.
1. jaanuari 2020 seisuga oli Eestis eesnimi Aimar 652 mehel. Aimar oli Eestis levikult 229. mehenimi.
Kõige populaarsem oli eesnimi Aimar vanuserühmas 45–49, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 8,67, ning Põlva maakonnas, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 13,64. Aimar oli keskmiselt 43 aasta vanune (mediaanvanus oli 44).
Surnud 26. novembril
Siin loetletakse 26. novembril surnud tuntud isikuid.
Current 93
Current 93 on Briti eksperimentaalmuusika ansambel. Tegemist on ühemeheansambliga, mis alustas tegevust 1982. aastal. Selle asutas David Tibet (sünninimega David Michael Bunting).
Igor Domnikov
Igor Aleksandrovitš Domnikov (Игорь Александрович Домников; 29. mai 1959 Tomsk – 16. juuli 2000 Moskva) oli Venemaa ajakirjanik, ajalehe Novaja Gazeta toimetaja. Talle tehti 12. mail 2000 tehti Moskvas atentaat, mille tagajärjel ta suri.
Elulugu
Aastatel 1976–1979 õppis ta Tomski Riiklikus Ülikoolis ajakirjandust. 1981 asus elama Norilskisse, kus töötas suure tiraažiga ajalehe Norilski Stroitel korrespondendina. 1991–1995 linnalehe Zapoljarnaja Pravda korrespondent. Jaanuaris 1995 asutas ühiskondlik-poliitilise ajalehe 69 gradusov ("69 градусов"), mille peatoimetajaks jäi aprillini 1998. Olles linnapea Vassili Tkatšovi pideva poliitilise surve all, tuli tal kolida 1998 Moskvasse, kus asus ta tööle ajalehe Novaja Gazeta eriprojektide osakonna juhatajana.
Atentaat ja kohus
12. mail 2000 kella 23 paiku lõid kurjategijad Moskvas Pererva tänaval Domnikovile haamriga pähe. Ta viidi traumaatilise ajukahjustuse diagnoosiga haiglasse, kus suri 16. juulil teadvusele tulemata Burdenko-nimelises Neurokirurgia Uurimisinstituudis.
Pika menetlusega tuvastas kohus ärimees Pavel Sopoti süü, kes mõisteti 2013. aastal kuriteo organiseerimise eest 7 aastaks range režiimiga kolooniasse. Kohtuotsuse kohaselt meelitas Sopot käsutäitjateks oma sõbra, Tagirjanovskie jõugu juhi Eduard Tagirjanovi ja veel kolm jõugu liiget. Kõik nad mõisteti eluks ajaks vangi (kumulatiivselt mitme eriti raske kuriteo eest). Edasisel uurimisel selgus, et ärimees oli vaid vahendaja ning Domnikovi tapmise tellija oli Lipetski oblasti endine asekuberner Sergei Dorovski. Venemaa Föderatsiooni juurdluskomitee hinnangul oli tapmine kättemaks ajalehes Novaja Gazeta avaldatud artiklite eest, milles kritiseeriti Dorovski tööd Lipetski oblasti valitsuses. Dorovski kohtuasja arutati Moskva Lublini kohtus. 61-aastane kohtualune ei ilmunud süstemaatiliselt kohtuistungile, motiveerides oma eemalolekut halva enesetundega. Selle tulemusena õnnestus Dorovskil protsessi venitada kuni eriti raskete kuritegude 15-aastase aegumiseni ning 12. mail 2015 lõpetati Dorovski suhtes kriminaalasi.
Lupi lõugas
Lupi lõugas on laht (lõugas) Hiiu maakonna lääneosas. Lahte piirab läänest Lupisäär.
Maria Minerva
Maria Minerva (esinejanimi; kodanikunimega Maria Juur; sündinud 15. märtsil 1988) on eesti muusik.
Ta lõpetas 2006. aastal Tallinna Prantsuse Lütseumi.
Isiklikku
Tema isa on humorist, raadio- ja telesaatejuht Mart Juur.
Holmi (täpsustus)
Holmi on osa mitme geograafilise objekti nimest.
Frans Snyders
Frans Snyders (Frans Snijders; 11. november 1579 Antwerpen – 19. november 1657 Antwerpen) oli flaami barokiajastu maalikunstnik. Frans Snyders tegutses kunstnikuna 17. sajandi esimeses pooles (1600–1657) ning teda kutsutakse oma ajastu natüürmordi spetsialistiks. Snyders oli üks esimesi flaami kunstnikke, kes keskendus vaikelule ja loomamaalidele.
Elukäik
Aastatel 1607–1609 elas Snyders Itaalias, kus tutvus kohaliku looduse ning kunstiga. Ta elas nii Roomas kui ka Milanos. Seetõttu ongi Snydersi maalidel tihtipeale pigem näha lõunamaist temaatikat. Arvatavasti puutus ta seal kokku ka Caravaggio loominguga, mis Snydersi enda kunsti hiljem mõjutas. Itaalias kohtus Snyders tõenäoliselt Peter Paul Rubensiga, kelle ateljees ta Antwerpenisse naastes ka töötama hakkas. Rubensi töökojas tutvus ta omakorda ka mitme teise kunstnikuga, nende hulgas näiteks Jan Brueghel vanem ja Jacob Jordaens.
Snydersi edus mängis suurt rolli Rubensiga koostöö. 1610. aastal töötas Snyders koos Rubensiga nende esimese ühise teose kallal ("Prometheus on seotud"). Tänu sellele oli Snydersil võimalus Rubensilt õppida ning oma nime teiste kunstnike seas levitada.
1611. aastal abiellus Frans Snyders Margaretha de Vosiga. Margaretha oli maalikunstnike Cornelis de Vosi ja Paul de Vosi õde.
1630ndatel sai Snyders mitmeid tellimusi inglise, prantsuse ja hispaania õukondadelt ja aadlikelt. Peamiselt telliti natüürmorte oma söögisaalide ja galeriide kaunistamiseks, kuid ka jahimaale oma jahilosside jaoks. Hilisemates eluaastates töötas Snyders näiteks koos Rubensiga Hispaania Felipe IV jahipaviljoni Torre de la Parade kaunistuste kallal. Snyders maalis Rubensi kavandite järgi 60 jahi- ja loomamaali.
Looming
Snydersi barokset loomingut iseloomustab 17. sajandi Flandria elu, mil Antwerpen oli suur kaubalinn. Linnast käisid läbi kaupmehed, kes müüsid näiteks erinevaid eksootilisi puuvilju jm, mistõttu oli Snydersil neid võimalik ka oma loomingu jaoks kasutada. Snydersi maalide temaatika oli väga mitmekesine. Tema kunst on detailne ning sellele on omane geomeetriline kompositsioon ja suured mõõtmed. Algselt pühendus Snyders natüürmortide maalimisele, hiljem lisandusid ka jahi- ja loomamaalid. pisi|"Natüürmort puu- ja köögiviljade, surnud hirve, ahvi, orava ja kassiga". Frans Snyders, 1617, õlimaal|222x222px
Natüürmort
Snydersi vaikelumaalidel võib näha igasuguseid tööriistu, loomi, lilli ja puuvilju. Teda huvitas eriti esemetelt peegelduv valgus, mis muutis puuviljad ahvatlevamaks ja mahlasemaks. Snydersi natüürmortidelt puudus teistele tema ajastu kunstnikele omane tume ümbrus. Snydersi vaikelusid eristas teiste kunstnike omadest tema värvikasutus: ta kasutas heledamaid ja erksamaid toone kui teised flaami natüürmordispetsialistid. pisi|243x243px|"Hunt noort metssiga püüdmas". Frans Snyders, 1620, õlimaal, 130x100 cm|vasakulPeamiselt kujutas ta natüürmortidel lõunamaiseid puuvilju ja lilli. Hiljem hakkasid ta teostel viinamarjakorvide kõrval esinema ka näiteks surnud jänesed, hirved ja muud ulukid.
Loomamaalid
Kõige paremini on Snyders tuntud oma loomamaalide poolest, mida talle ka kõige rohkem maalida meeldis. Snyders oli üks esimesi kunstnikke, kes maalis loomi nende igapäevastes tegevustes. Näiteks kujutas ta lõvisid, koeri ja kasse, kuid ka palju linde. Ta kujutas neid nii elusana jahti pidamas või omavahel võitlemas, kuid natüürmortides ka jahikäigu saagina, laua peal surnuna, luues sel viisil uue flaami natüürmordi vormi.
Pärand ja tähtsus
pisi|Frans Snydersi õlimaal "Köögiviljalett" (1618), 208x341 cm Frans Snyders suutis oma eluajal saada edukaks ja mainekaks kunstnikuks. Lilli ja jahisaaki, mida maalida, ei oleks saanud endale lubada ükskõik milline kunstnik. Temalt telliti palju teoseid, peamiselt natüürmorti. Üheks tellijaks oli näiteks Genti piiskop Antonius Triest, kes 1615. aasta paiku tellis Snydersilt neli maali turustseenidest. Samuti oli Snydersi hea sõber Anthonis van Dyck, kes on maalinud Fransist ja tema naisest mitu portreed.
Muuhulgas töötas Frans Snyders ka koos teiste kunstnikega. Näiteks palusid temalt tihti teised kunstnikud, et ta maaliks nende töödesse loomi. Ta tegi koostööd näiteks selliste kunstnikega nagu Peter Paul Rubens, Abraham Janssens, Carnelis de Vos ja Jacob Jordaens.
Frans Snyders suri 1657. aastal. Tema loomingust on säilinud üle 350 originaalmaali ning üle 600 koopia ja kavandi. Snydersil oli mitmeid õpipoisse, kelle hulka kuulusid näiteks Johannes Fijt ja Paul de Vos. Muuhulgas on Snydersit enda õpetajaks kutsunud ka Peter van Boucle ja Juriaen Jacobsz, kelle loomingut on Snydersi kunst inspireerinud ja mõjutanud.
Leonhard Brunovsky
Ta õppis 1913–1918 Tartu ülikooli usuteaduskonnas, ordineeriti 16. septembril 1923.
Ta oli 1926–1939 Visusti saksa koguduse õpetaja, läks 1939 Saksamaale.
Oli aastatel 1940–1945 õpetaja Poznanis. 1947–1963 oli pastor Fechheimis (Coburgi kreisis, Baieri liidumaal). Jäi aastal 1963 emerituuri.
Schwäne im Schilf beim ersten Morgenrot
"Schwäne im Schilf beim ersten Morgenrot" ('luiged pilliroos esimese koidupunaga') on saksa kunstniku Caspar David Friedrichi (1774–1840) teos.
Dagerrotüübid
"Dagerrotüübid" on Eriti Kurva Muusika Ansambli 2008. aastal ilmunud album, mille andis välja MKDK Records.
Album on saanud nime esimese kasutuskõlbuliku fotografeerimisviisi dagerrotüüpia järgi. Kasutades ära jodiidi auruga töödeldud hõbepinna erinevat valgustundlikkust, võimaldas see avastus Louis Daguerre'il jäädvustada ehk lasta "valgusel joonistada" objekte ja inimesi.
Pappkarbis plaadiümbrise näol on tegemist erikujulise stantsitud 1/0 metallik-paberil CD/DVD-ümbrisega.
Taust
2006. aasta sügisel tegi Eesti Ajaloomuuseum ansamblile ettepaneku mängida saatemuusikat Taani kultusfilmile "Kuristik" (1911), mida näidati Eesti Ajaloomuuseumi ja Eesti Film 100 koostöönäituse raames. Jäädvustatud aja muusikaline lahti- ja taasmõtestamine sai aga niivõrd huvitavaks teemaks, et viis Eriti Kurva Muusika Ansambli uue kontsert-installatsioonini. Kui ansambel oli oma kontsertidel hoidnud seni akustilist joont, siis uue kontserdiga kasutati helivõimendust täie teadlikkusega, keskendudes instrumentaalsusele ning ruumile, millesse helid joonistuvad.
Kontserdid
Aastal 2007, mil ansambel andis "Dagerrotüüpide" kontserte, esineti mh järgmistes kohtades :
"Dagerrotüüpide" plaati esitleti pärast ansambli juhi Sven Kuntu surma – 28. oktoobril 2008 Kanuti Gildi Saalis tasuta kontsert-installatsiooni/plaadiesitlusega.
Vastuvõtt
Kriitikute hinnangul oli Eriti Kurva Muusika Ansambel läinud edasi, ta oli sügavam kui kunagi varem. Pärast märtsikuiseid Tallinna-kontserte kirjutati: "Seekord suurt etendust ei pakutud, näitemänguks oli muusikutega koos tantsiv videokujutis ja muutuv valgus. Selliseid tundeid ja meeleolusid suudavad edasi anda vaid oma ala meistrid."
CD ja DVD lugude nimekiri
Muusika: Sven Kuntu
Aleksander Nevski mälestuskirik Potsdamis
Aleksander Nevski mälestuskirik on Potsdami põhjaosas Kapellenbergil asuv õigeusu kirik, mis püstitati aastail 1826–1829 Preisimaa kuninga Friedrich Wilhelm III korraldusel Venemaalt pärit sõduritele vene koloonias Alexandrowkas, kes laulsid neist moodustaatud kooris. Kirikut loetakse üheks varaseimaks historitsistlikus uusvene stiilis püstitatud Lääne-Euroopa ehitiseks. Alates 1999. aastast kuulub kirik Potsdami ja Berliini losside ja parkide Alexandrowka ansambli osana UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Ajaloost
Preisimaa ja Venemaa sideme märgina ehitati sakraalhoone Venemaa ajaloolise arhitektuuri vormides Peterburi õukonnaarhitekti Vassili Stassovi jooniste järgi, millele Karl Friedrich Schinkel lisas klassitsistliku arhitektuuri stiilielemente. 1825. aastal surnud keisri Aleksander I auks nimetati kirik tema kaitsepühaku, 16. sajandil kanoniseeritud Aleksander Nevski järgi. Kirik pühitseti 1826. aastal ja selle kogudus tegutseb tänapäevani, olles üks vanimaid õigeusu kogudusi Saksamaal.
Christfried Brasche
pisi|Christfried Brasche [[autograaf]] Christfried Brasche (10. juuni 1875 Tallinn – 18. aprill 1949 Würzburg) oli Eesti vaimulik.
Prooviaastal oli ta Hageri (praost Konstantin Thomsoni) ja Ambla koguduses (õpetaja Johannes Theodor Willbergi juures). Õpetajaks ordineeriti Brasche 26. augustil 1901. Teenis aastatel 1901–1902 Ambla kogudust ja 1902–1903 Tallinna Kaarli kogudust kui abiõpetaja.
Ta oli Juuru koguduse õpetaja aastatel 1903–1939 ja lisaks Ida-Harju praost 1929–1935. Siirdus 1939. aastal Saksamaale, oli aastatel 1940–1941 Danzigi õpetaja ja 1941–1945 Zoppoti emeriitõpetaja.
Isiklikku
Isa Johann Heinrich Brasche oli Saarde ja Tallinna Toompea Kaarli koguduste õpetaja. Emapoolne vanaisa Heinrich Ferdinand Hoffmann oli Koeru koguduse õpetaja.
Tema vend oli arst, maletaja ja purjesportlane Ernst Brasche, poolvend oli Kullamaa ja Piirsalu koguduse õpetaja Arvid Leopold Brasche, lellepoeg oli Harju-Madise koguduse õpetaja Johannes Brasche. Väimees Leo Gustav Treumann oli Vaivara koguduse õpetaja.
Roderich Bidder
Roderich Bidder (21. november 1886 Laiuse – 20. detsember 1970 Kiel) oli Eesti vaimulik.
Ta õppis 1907–1914 Tartu ülikooli usuteaduskonnas. Oli prooviaastal Risti, Lääne-Nigula ja Viru-Nigula kogudustes. Ordineeriti õpetajaks 24. novembril 1915.
Oli aastatel 1916–1923 Risti koguduse õpetajaks. Oli aastatel 1923–1929 Nissi Maarja koguduse õpetaja. Aastatel 1930–1939 teenis õpetajana Tallinna Peeteli kogudust. Ta pidas jumalateenistusi ka Audaku leprosooriumis.
Läks aastal 1939 Saksamaale. Aastal 1939 oli vikaarpastoriks Brombergis (praegu Bydgoszcz, Kujawy-Pomorze vojevoodkonna üheks keskuseks, kus on vojevoodi residents; teises, Torunis asub vojevoodkonna volikogu), 1940–1945 pastoriks Brombergi Kristuse kirikus. 1945–1951 tegutses asepastorina Schleswig-Holsteini kogudustes (Flensburgi Mürwiki linnaosa koguduses, Flensburgi Maria kirikus, Querni koguduses Schleswig-Flensburgi maakonnas). Aastal 1951 jäi emerituuri.
Toba järv
Toba järv (indoneesia keeles Danau Toba) on järv Indoneesias, Sumatra saare põhjaosa keskel.
Roderich Bidder
Isiklikku
Tema isa, praost Paul Roderich Bidder oli Laiuse koguduse õpetaja. Vend Alfred Bidder oli vaimulikuks Tallinna Toomkoguduses. Tema vanaisa Georg Friedrich Karl Heinrich von Bidder oli baltisaksa füsioloog ja anatoom, Tartu Ülikooli arstiteaduskonna professor ja Tartu Ülikooli rektor aastatel 1858–1865. Tema onu Friedrich Ernst Bidder oli samuti arstiteadlane.
Toba järv
Järve pindala on 1130 km², pikkus 100 km, laius 30 km, suurim sügavus 505 m, kõrgus 900 m ja maht 240 km³. Järv ulatub punktist punkti. Toba on Indoneesia suurim järv ning maailma suurim vulkaaniline järv.
Peamine väljavoolukanal on Asahani jõgi ja suurim saar on 630 km² suurune Samosir, mis on maailma suurim saarel asuv saar ning suuruselt viies järvesaar.
Toba järv on toitainevaene (oligotroofne), seepärast on selles vähe kalaliike. Ainsad endeemsed kalad on Rasbora tobana (mida leidub ka mõnes järve suubuvas harujões) ning Neolissochilus thienemanni, mida kohalikud tunnevad "bataki kala" nime all.
Enamik Toba järve ümbruses elavaid inimesi on rahvuselt batakid.
Vulkaaniline päritolu
Toba järv asub paigas, kus 69 000 kuni 77 000 aastat tagasi purskas hiidvulkaan. See on tohutu, Maakera kliimat muutev sündmus. Hinnanguliselt kuulus purse vulkaanipursete skaalal 8. suurusjärku. See oli suurim teadaolev vulkaanipurse kogu Maal viimase 25 miljoni aasta jooksul. Toba katastroofiteooria järgi olid sel ülemaailmsed tagajärjed: purske mõjul suri enamik sellal elanud inimestest, mistõttu tekkis Kesk- ja Ida-Aafrikas ning Indias rahvastiku pudelikael, mis mõjutas kõigi tänapäeval elavate inimeste geneetilist pärandit. See hüpotees pole siiski pälvinud laialdast tunnustust, kuna pole leitud jälgi teiste loomaliikide järsust kahanemisest või väljasuremisest, seda isegi keskkonnamuutuste suhtes tundlike liikide seas. Üldiselt on siiski tunnistatud, et Toba purse kutsus esile vulkaanilise talve, mil temperatuur langes kogu maailmas 3–5 °C ning kõrgematel laiuskraadidel kuni 15 °C.
Jessica Chastain
Jessica Michelle Chastain (sündinud 24. märtsil 1977) on USA näitleja ja produtsent.
Ta on pälvinud näitlejana Oscari ja Kuldgloobuse ning olnud nomineeritud Tony auhinnale. Ajakiri Time nimetas ta 2012. aastal maailma 100 mõjukaima inimese hulka.
Elulugu
Chastainil tekkis huvi näitlemise vastu juba varases nooruses ja tegi oma kutselise lava debüüdi 1998. aastal Shakespeare'i Juliana. Pärast New Yorgis asuvas Juilliard Schoolis näitlejahariduse omandamist sõlmis ta talendihalduslepingu teleprodutsent John Wellsiga. Chastain oli mitmes teleseriaalis külalisstaar ja osales mitmes lavastuses.
Pärast filmidebüüti draamas "Jolene" (2008) saavutas Chastain 2011. aastal läbimurde kuue filmiga, sealhulgas draamadega "Otsi varju" (2011) ja "Elupuu" (2011). Ta oli Oscarile nomineeritud ambitsioonika seltskonnategelase mängimise eest ajastudraamas "Koduabiline" (2011) ja CIA analüütikuna põnevusfilmis "00.30" (2012).
Suuremat kommertsedu tõid Chastainile ulmefilmid "Tähtedevaheline" (2014) ja "Marslane" (2015) ning õudusfilm "See: Teine peatükk" (2019). Chastainile jagati tunnustust ka tahtejõuliste naiste mängimise eest draamades "Vägivaldseim aasta" (2014), "Miss Sloane" (2016) ja "Molly mäng" (2017) ning minisarjas "Stseenid ühest abielust" (2021). Ta on kehastanud Tammy Faye Bakkerit eluloofilmis "Tammy Faye silmad" (2021) ja pälvinud selle eest parima naispeaosatäitja Oscari, ja Tammy Wynette’i minisarjas "George & Tammy" (2022).
Lahe tänav
Lahe tänav on mitmes Eesti asulas:
Jessica Chastain
Elulugu
Broadwayl on Chastain mänginud uuslavastustes "Pärijanna" (2012) ja "Nukumaja" (2023). Viimase eest sai ta nominatsiooni Tony auhinnale parima naisnäitleja kategoorias.
Produtsendina oli Chastaini esiktöö 2017. aastal seksikaubandust käsitlev dokumentaalfilm "I Am Jane Doe". Chastain on 2016. aastal loodud produktsioonifirma Freckle Films asutaja.
Chastain on tuntud peamiselt feministlike teemadega projektides mängimise poolest. Ta räägib avalikult kaasa vaimse tervise probleemide ning soolise ja rassilise võrdõiguslikkuse teemadel.
Isiklikku
Ta on abielus Itaalia aadlisoost moetegelase Gian Luca Passi de Preposuloga, kellega tal on kaks last.
Ta on jalgpalliklubi Angel City FC investor.
Sam Bennett
pisi|Sam Bennett (2014) Samuel Hunter Bennett (sündinud 20. juunil 1996 East Gwillimburys Ontario provintsis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis Florida Panthers keskründajana või ründajana vasakäärel.
Stokesi seadus
Vastavalt Stokesi seadusele mõjub piiramatus viskoosses keskkonnas aeglaselt liikuvale jäigale kerale hõõrdetakistus, kus \mu on keskkonna sisehõõrdetegur ehk dünaamiline viskoossus, r keha raadius ja v kiirus.
Sam Bennett
2014. aastal valis Calgary Flames ta NHL-i draft'is neljanda valikuna. Debüüdi NHL-is tegi ta 12. aprillil 2015 põhihooaja viimases mängus Winnipeg Jetsi vastu. Ta sai mänguaega ka sama hooaja väljalangemismängudes, lüües 19. aprillil mängus Vancouver Canucksi vastu oma esimese värava NHL-is. 13. jaanuaril 2016 lõi ta mängus Florida Panthersi vastu neli väravat. Ta sai sellega Flamesi ajaloo noorimaks mängijaks, kes on kübaratriki teinud, ja NHL-i ajaloo kolmandaks noorimaks mängijaks, kes ühes mängus neli väravat löönud.