cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Evolutsiooni mehhanismid
Looduslik valik
LV-l puudub kaugem eesmärk. Ta võimaldab organismidel kohastuda vaid nende praeguse keskkonna suhtes. Ükski struktuur ega funktsioon ei evolutsioneeru selleks, et ta võib osutuda tulevikus kasulikuks. Organism adapteerub igas oma ontogeneesi staadiumis vaid olemasoleva keskkonna suhtes. Alles siis kui keskkond muutub, hakkab valik toimuma uue keskkonna suhtes. Suured muutused populatsioonis on kumulatiivse LV produkt. Muutused tuuakse populatsiooni sisse mutatsioonidega. Väike osa nendest mutatsioonidest, mis suurendavad ka paljunemise määra, fikseeritakse populatsioonis, ja LV suurendab nende sagedust.
Kompleks- või mitmiktunnused evolutsioneeruvad läbi elujõuliste vahevormide. Paljude selliste tunnuste korral tundub esmapilgul, et nad peaksid olema letaalsed või vähemalt mitte mingeid eeliseid andvad. Mis kasu on näiteks tiivast linnul, kes tänu selle ehitusele ei suuda lennata? Selline tiib võib kasu tuua mingil muul viisil. Olemasoleva tunnuse kaudu ei saa alati otsustada tunnuse mõttekuse üle minevikus. Tunnus võib olla evolutsioneerunud ühel eesmärgil, hiljem aga areneda edasi juba hoopis uuel eesmärgil.
Sageli räägitakse valikujõust ja valikusurvest. Esmapilgul tundub, et keskkond sunnib populatsiooni evolutsioneeruma enamkohastumise suunas ning see ongi nn valiku surve. Tegelikult LV vaid soodustab juhuslikult tekkinud kasulike pärilike muutuste kuhjumist, aga mitte ei soodusta nende fenotüübilist avaldumist. LV võib toimida palju aega enne fenotüübiliste geneetiliste variantide ilmumist. Valik ei ole juhitav või tunnetatav protsess ja hetkest, mil me hakkame seda märkama, on see juba LV tagajärg.
Evolutsioonile üritatakse tihti külge pookida mingit motiveeritud, eesmärgistatud liikumist. Seda omistatakse nii organismidele, populatsioonidele kui ka geenidele. Eriti sage on taoline lähenemine käitumuslike tunnuste korral. Sageli väidetakse, et loomade käitumine on tingitud sellest, et valik soodustab seda või et need jooned on valiku surve all. See on aga sügavalt ekslik.
LV asemel kasutatakse ka fraasi "enamkohastunute ellujäämine". See fraas on käibele võetud Darwini poolt ja võib olla eksitav. Esiteks on eluemus ainult üks osa, millele valik toimib, ning paljude populatsioonide korral ei ole see üldse määrav. Näiteks polügaamsetel liikidel elab enamik isaseid suguküpsuseni, kuid vaid mõned neist viljastavad emaseid ja annavad oma geene edasi. Isaste elumus kui tunnus ei erine üksteisest oluliselt, küll aga erineb nende võime paeluda emaste tähelepanu. Just see viimane omadus määrab paljunemise edukuse. Kohasus evolutsioonilises mõttes ei tähenda mitte suurimat, parimat ja tugevamat, vaid populatsiooni isendite (genofondi) edukama geneetilise variandi keskmist paljunemismäära. See on suurus, mis näitab, et mingit kogumit geene kogu populatsiooni genofondist antakse edukamalt edasi kui teisi.
Suguline valik on LV, mis töötab organismi paljunemisedukuse suunas. Tunnustel, millel on tõenäosus soodustada järglaste andmist, on alati eelis nende tunnuste ees, mis soodustavad ellujäämist. Isane, kelle eluiga on lühike, aga kes annab palju järglasi, on evolutsiooni aspektist edukam kui isane, kes elab kaua aga kelle järglaste hulk on väike. Esimesel juhul nende isendite geenid populatsioonis domineerivad ja need geenid domineerivad ka kogu liigil. Näiteks kujutlegem, et emased mingil põhjusel eelistavad pikasabalisi isaseid. Mutantsed isendid pikemate sabadega saavad automaatselt paaritumise eelise ja see alleel on järgmises põlvkonnas juba oluliselt suurema sagedusega esindatud ning sellega ka pikasabaliste isaste hulk samuti. Mida põlvkond edasi, seda suuremaks nende isendite hulk populatsioonis kasvab, sest emased eelistavad just neid. Lõpuks elumuse tõenäosuse ja sugulise atraktiivsuse vahel saabub tasakaal – saba ei saa enam pikemaks kasvada, sest siis hakkavad isased juba populatsioonist välja surema (tunnuse kahjulikkus ületab tema kasulikkuse).
Geenitriiv
Alleelide sagedused populatsioonis muutuvad ka juhuslikult, mitte ainult loodusliku valiku tulemusena. Seda protsessi nimetatakse geenitriiviks (inglise genetic drift). Geenitriiv on oma olemuselt genofondis tekkiv viga. Põhimõtteliselt peaks alleelide sagedused olema igas põlvkonnas ühesugused, erinevused tekivad juhuslike mutatsioonide kaudu.
Tänu geenitriivile alleelide sagedused võivad populatsioonis suureneda või väheneda. Mingi väga väike osa alleele võib ühes suunas muutuda mõne põlvkonna jooksul analoogselt kulli ja kirja viskamisega, kus ülekaalu saavutab üks neist kahest teatud arvu visete järel. Geenitriivi tulemusena võivad mõned muteerunud geenid populatsioonis ka fikseeruda. Väikestes populatsioonides on võimalus alleelide sageduste muutusteks alati suurem, kui suurtes, kuigi geenitriivi üldine määr ei sõltu populatsiooni suurusest. Kui muteerumise sagedus on konstantne, siis suured ja väikesed populatsioonid kaotavad alleele võrdse kiirusega. Erinevus on vaid ajas. Suures populatsioonis on küll neid alleele rohkem, kuid nende kaotamise protsess on aeglasem kui väikestes populatsioonides, kus alleelid ringlevad kiiremini. Järelikult mutatsioonid lisavad pidevalt uusi alleele populatsiooni genofondi. Tähtsust hakkavad nad omama siis kui neile hakkab toimima looduslik valik.
Populatsiooni arvukuse järsk vähenemine võib muuta oluliselt alleelide sagedust. Ellujäänute või väikesearvulise populatsiooni genofond võib seega tuntavalt erineda sellest genofondist, mis oli enne populatsiooni suuruse vähenemist. Sellist genofondi muutust nimetatakse asutaja efektiks (inglise founder effect), sest üksikud organismid, mis asustavad näiteks uut territooriumi, määravad tekkiva populatsiooni genofondi. See võib viia päriliku reproduktiivse isolatsiooni tekkeni emapopulatsioonist. Piisavalt väikeses populatsioonis töötab geenitriiv looduslikule valikule vastu ja mõõdukalt kahjulikud alleelid fikseeritakse.
Wright ja Fischer ei nõustunud geenitriiviga evolutsiooniprotsessis. Nad väitsid, et populatsioonid on alati piisavalt suured ja seepärast triiv neis ei mängi rolli. Kuna populatsioonid koosnevad alati subpopulatsioonidest, siis geenitriiv põhjustab erinevusi subpopulatsioonide vahel vaid sel juhul kui geenide vahetus nende vahel on piiratud. Kui subpopulatsioon on väga väike, siis ta triivib juba ise oma kohastumisega adaptatiivsel maastikul ja jõuab uuele kohastumuslikule tasemele. Geenivahetus selle subpopulatsiooni ja emapopulatsiooni vahel soodustab kogu populatsiooni kohastumist uuele tasemele. Evolutsioonibioloogias kutsutakse seda evolutsiooniteooriat Wrighti tasakaalustatud nihke teooriaks (Shifting Balance Theory).
Rekombineerumine
Iga meie suguraku kromosoom on segu ema ja isa geenidest. Rekombineerumine ongi geenide vahetumine samade lookuste vahel homoloogses kromosoomis.
Geenivool
Isendite migratsioon ühest populatsioonist teise toob sinna uusi isendeid. Paaritumisel toovad nad populatsiooni genofondi sisse uusi alleele – protsessi nimetataksegi geenivooluks ehk geenisiirdeks. Üksikute väga lähedaste liikide korral toimub ka liikidevaheline hübridisatsioon. Kui hübriidid on viljakad, töötavad nad nagu geenivektorid liigilt liigile. Geenivool kaugete liikide vahel on äärmiselt harv fenomen, kuid seda esineb. Sageli just transposoonide kaudu.
Carl Eduard Senff
Carl Eduard Senff (8. aprill (ukj 20. aprill) 1810 Tartu – 31. detsember 1849 (ukj 12. jaanuar 1850) Tartu) oli baltisaksa matemaatik.
Professor Carl August Senffi poeg. Õppis Tartu Ülikoolis 1827–1830. Töötas sealsamas puhta ja rakendusmatemaatika eradotsendina 1834–1837 ja professorina 1837–1849. 1831 valminud töös "Theoremata principalia e theoria curvarum et superficierum" esitas ruumikõverate valemi (Frenet-Serret valem).
Unetus
Unetus ehk insomnia on unehäire, mille korral esineb suutmatus ilma raskusteta magama jääda, katkendlik uni ja liigvarajane ärkamine. RHK-10 järgi kodeeritakse seda häiret F51.0 või G47.0..
Gunnisoni jõgi
thumb Gunnison on jõgi Põhja-Ameerika lääneosas. Algab Kaljumägedest. Voolab valdavalt läände ja loodesse. Läbib Musta Kanjoni. Suubub vasakult Coloradosse. Pikkus 290 km.
Pärsama
Pärsama ehk Pärsamaa on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Leisi valda.
Külas asub Pärsama Püha Innokenti kirik.
Ludwig Eduard Senff
Ludwig Eduard Senff (6. aprill 1842 Tartu – 2. juuli 1887 Riia) oli baltisaksa arstiteadlane.
Professori poeg. Õppis Tartu Ülikoolis 1861–1869, töötas sealsamas diagnostika ja elektroteraapia eradotsendina 1872–1881.
Tilga
Tilga on mitme Eesti küla nimi:
Illüüria
Illüüria oli antiikajal piirkond Aadria mere idarannikul Balkani poolsaarel ligikaudu tänapäeva Albaania, Horvaatia ja Bosnia ja Hertsegoviina aladel. Illüürias elanud indoeuroopa keelkonda kuuluvat keelt kõnelevad illüürlased kuulusid arvatavasti albaanlaste esivanemate hulka. pisi|Aadria mere ümbruse alade asustus ca [[550 eKr, etruskide ja kreeklaste Magna Graecia alad Apenniini poolsaarel ja illüürlaste, daaklaste ja traaklaste, Vana-Kreeka  alad Balkanil]] Appianuse järgi elasid illüürlased Makedooniast ja Traakiast lääne pool ning Haooniast ja Tesprootiast (praegune Lääne-Kreeka) põhja pool, ulatudes idas ja põhjas Doonau jõe ja Pannooniani. Need alad hõlmavad tänapäeva Albaania ja Horvaatia ja Bosnia ja Hertsegoviina alad. Illüürial ei olnud siiski selgeid piire.
Rooma provints Illyricum hõlmas palju suurema ala kui Illüüria ning selle piirid olid muutumises.
Nimi
Illüüria nime päritolu paistab olevat seotud kreeka ja rooma müütidega. Apollodoros teatab, et Teeba kuningas Kadmos tuli appi enheelidele, kes sõdisid põhjapoolsete illüürlastega. Kadmos vallutas need ning enheelid valisid ta valitsejaks. Tema naine Harmonia sünnitas talle poja Illyriose, kellest samuti sai illüürlaste valitseja. Illüürlased ongi nimetatud tema järgi.
Appianusel on teine versioon. Poseidoni poeg kükloop Polyphemos armastas merenümf Galateiat. Galateia sünnitas talle kolm poega, kellest üks oli Illüüria asutaja Illyrios. Üldiselt uskusid vanad kreeklased siiski, et Polyphemosel polnud lapsi.
Apollodorose seletus on seotud teooriaga, mis seostab Illüüria nime madudega. Nimelt oli esimeses müüdis Illyriose volitajaks madu. Peale selle muutis Zeus tema vanemad Kadmose ja Harmonia madudeks. Ja enheele, kellele Kadmos appi tuli, nimetati angerjameesteks. Illüüria nimi võib pärineda müütilisest maost, keda hetid tundsid Ilurjanka nime all. Kreeka keeles tähendab sõna 'Illüüria' juur keeramist või pööramist. Ka paljudel illüüria esemetel on maopealdised, sest madu peeti viljakuse sümboliks.
Albaanlased seostavad Illüüria nime sõnadega i lirë ('vaba inimene'; 'illüürlased' on albaania keeles Iliret). Illüüria on seega 'vabade maa'. See seletus on oluline albaanlaste rahvusteadvusele.
Ajalugu
Pidevad sõjad naaberrahvastega sundisid illüürlasi ühinema.
Tilga (Elva)
Tilga on küla Tartu maakonnas Elva vallas.
Illüüria
Illüüria kuningriik
385-358 eKr valitses Illüüria kuningriiki dardaani päritolu Bardylis I, kes tuli võimule, olles saanud väga populaarseks röövsaagi jagajana. 359 eKr tapsid illüürlased Makedoonia kuninga Perdikkese ja Makedoonia oleks äärepealt hävitatud. Samal aastal vallutas Philippos II illüürlased. Enne surma 90 aasta vanusena 358 eKr tegi Bardylis Philipposega rahu.
Tilga (Elva)
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Rõngu valda.
Illüüria
Illüüria kuningriik
Kuningas Grabose nimi on teada alates 356 eKr. Nimi viitab grabaide (ümber Shkodëri järve elanud illüüria hõimu) kuningakojale. Liidus ateenlastega osutasid Illüüria Grabos, Paioonia Lysippos ja Traakia Ketriporis makedoonlaste kasvavale vägevusele vastupanu. Philippos II ründas seda liitu, enne kui nad jõudsid oma jõud ühendada. Suures lahingus sai Grabos lüüa Makedoonia kindralilt Parmenionilt ning oli sunnitud teenima Makedoonia alluvuses.
4. november
4. november on Gregoriuse kalendri 308. (liigaastal 309.) päev. Juliuse kalendri järgi 22. oktoober (1901–2099).
Illüüria
Illüüria kuningriik
Bardylise poeg Kleitos on teada aastast 335 eKr. Pärast Philippos II surma mässas Kleitos 335 eKr koos taulantide valitseja Glaukiasega Aleksander Suure vastu. Olles nende vastuhaku tagasi löönud, jälitas Aleksander neid taulantide mägedeni. Glaukias andis Kleitosele varjupaiga.
Tilga (Elva)
Külas asub Rõngu mõisa kalmistu.
Illüüria
Illüüria sõjad
216 eKr tungis Illüüriasse Makedoonia kuningas Philippos V, millest sai alguse sõjad Roomaga. Philippos vallutas osa illüürlaste kuningriigist. pisi|200px|Illüüria hõimud enne Rooma vallutust. 3. sajandil eKr olid illüürlased tuntud mereröövlitena. Nad rüüstasid Itaalia ja Kreeka rannikualasid ning röövisid Aadria merel liikuvaid kaubalaevu. Kreeklased pakusid Roomalt abi, kuid illüürlased lükkasid roomlaste hüvitusnõuded tagasi. Illüürlased siiski alistusid pärast kaht Rooma-Illüüria sõda (229 ja 219 eKr).
Illüüria jäi siiski vägevaks kuningriigiks, mille pealinn oli Scodra. Aastal 180 eKr aga kuulutasid dalmaatslased end kuningas Gentiusest sõltumatuks.
Aastal 168 eKr tekkis Gentiusel Roomaga konflikt, mis viis kolmanda Rooma-Illüüria sõjani. Rooma liidendas Illüüria kuningriigi.
Rooma Illüüria provints
pisi|200px|vasakul|[[Rooma keisririik aastal 117 pKr oma suurimates piirides]] pisi|[[Rooma keisririik ja klientriigid Constantinus Suure valitsusajal (306–337)]] Aastal 35 eKr vallutasid piirkonna lõplikult roomlased. See liideti Rooma impeeriumiga Illyricumi provintsi koosseisu 9 pKr, kui lõpuks alistati dalmaatslased, kes sel aastal olid liitunud pannoonlaste mässuga.
Pärast Rooma riigi jagamist kadus Illüüria nimi keiser Diocletianuse ajal käibelt.
Pärast 640. aastat tungisid piirkonda slaavlased, hilisemate serblaste esivanemad.
Nime hilisem kasutamine
Napoleon võttis Illüüria nime uuesti tarvitusele. Illüüria provintsid olid Prantsuse impeeriumi koosseisus 1809–1813. Illüüria kuningriik oli Austria-Ungari koosseisus aastani 1849.
Nimetust illürism on kasutatud horvaatide rahvusliku liikumise kohta, mis nõudis rahvuslikke, kultuurilisi ja ühiskondlikke reforme ning saavutas 1847. aastal horvaadi keelele ametliku keele staatuse andmise. Nime Illüüria kasutati Horvaatias 19. sajandi lõpuni, kuid lõpuks sellest kui anakronismist loobuti.
Hülgeraud
Hülgeraud (ka hülgerõngas) on endisaegne talvine hülgepüügirelv, harpuun.
Kirjeldus
Saaremaal, Kihnus ja Ruhnus olid hülgerauad ühel tasapinnal asuvate kahe ühesuguse või erineva pikkusega kisuga. Kiskude servad olid nii teravad, et neid kasutati ka lõikeriistadena. Hiiumaal ja põhjarannikul olid hülgerauad ühe lühikese ja ühe pika, nurkselt paikneva kisuga. Hülgeraua külge oli seotud hobusejõhvidest punutud nöör ning raua otsas oli putk, mille sisse lükati lahtiselt puuvars. Varreks võis olla ka lühike pootshaak (käks).
Kasutamine
Jääauku hingama tulnud hülge pihta visati hülgeraud. Looma tabamisel hülgeraud eraldus umbes 2 meetri pikkusest, kinnitamata varrest. Küti kätte jäänud nööri abil tõmmati haavatud hüljes jääaugust välja. Veest väljatõmbamisel kasutati väsitamistaktikat, mis sundis hüljest jääauku hingama tulema.
19. sajandi teises pooles hakkas hülgeraua kasutamine taanduma püssi ees.
Alpi nõmmeküünal
Alpi nõmmeküünal (Richea continentis) on kanarbikuliste sugukonda ja nõmmeküünla perekonda kuuluv taimeliik.
Ta kasvab Austraalias.
Tasmaania saar
Tasmaania on saar Austraaliast kagus. Seda rannikut ümbritsevad Vaikne ookean idast ja India ookeani Suur Austraalia laht läänest. Bassi väin eraldab seda põhjas Austraalia mandrist.
Tasmaania saare pindala on 67 800 ruutkilomeetrit. Saar on mägine, kõrgus kuni 1617 meetrit. Elustik on omapärane, esineb palju endeeme. Kuulub Austraalia Liidule.
Glauchau
Glauchau on linn Saksamaal Saksimaa Zwickau kreisis.
Kuni 2008. aastani oli see Chemnitzi kreisi halduskeskus.
Linnaosad
pisi|tühi|püsti|Glauchau raekoda
Kongressi kuldmedal
pisi|2002. aastal president [[Ronald Reaganile ja Nancy Reaganile antud kuldmedal]] Kongressi kuldmedal (inglise keeles Congressional Gold Medal) on kõrgeim Ameerika Ühendriikide Kongressi poolt tsiviilisikule antav autasu.
Medal võidakse anda igale isikule, kes on saatnud korda silmapaistva teo Ameerika Ühendriikide turvalisuse, heaolu ja rahvuslike huvide kasuks. Autasu saaja ei pea olema USA kodanik.
Medal ei ole mõeldud rinnas kandmiseks. Seda hoitakse karbis.
Esialgu anti Kongressi kuldmedalit üksnes sõjaväelastele. Hiljem laiendati medali määramispiirkonda, nii et seda on antud teiste hulgas näitlejatele, kirjanikele, muusikutele, lennunduse ja kosmosesõidu pioneeridele, maadeavastajatele, elupäästjatele, teadlastele, arstidele, sportlastele, kultuuritegelastele, riigiteenistujatele ja välismaalastele.
Esimesena pälvis Kongressi kuldmedali 25. märtsil 1776 George Washington teenete eest USA iseseisvussõjas. Esimesed 39 medali saajat olid kõik võidelnud kas USA Iseseisvussõjas, Suurbritannia-USA sõjas ja Mehhiko-USA sõjas. Esimese tsiviilisikuna pälvis kuldmedali 11. mail 1858 kirurg Frederick Rose, kes vabatahtlikult läks arstiks laevale, millel oli puhkenud kollapalavik. Ühtlasi oli Rose esimene selle medali pälvinu, kes polnud USA kodanik (oli Suurbritanniast).
Tavaliselt antakse Kongressi kuldmedal elavatele inimestele, kuid mitte alati. Esimesena pälvis selle postuumselt William Ward Burrows noorem 6. jaanuaril 1814, kes hukkus Suurbritannia-USA sõjas, juhtides lahingut, mille USA võitis. 1. juulil 2008 pälvis kunstnik Constantino Brumidi Kongressi kuldmedali 128 aastat pärast oma surma.
Marlon Brando
thumb|Marlon Brando filmis "One-Eyed Jacks" (1961)
Marlon Brando juunior (3. aprill 1924 Omaha, Nebraska osariik – 1. juuli 2004 Los Angeles, California osariik) oli USA filminäitleja.
1999. aastal avaldatud edetabelis "AFI's 100 Years...100 Stars" (Ameerika Filmiinstituut) asub näitleja meesstaaride seas neljandal kohal.
Väinamere linnuala
Väinamere linnuala (keskkonnaregistri kood EE0040001) on 2004 loodud linnuala Väinamere ja seda ümbritseva rannikuala linnustiku kaitsmiseks. Hoiuala jääb nelja maakonna (Hiiu, Lääne, Pärnu ja Saare maakonna) piiresse. Linnuala kogupindala on 48 035 ha ja sellest 47 240 ha on maismaa all ja 795 ha siseveekogude all.
Väinamere hoiuala
Väinamere hoiuala on 2007 loodud hoiuala Väinamere ja seda ümbritseva rannikuala kaitsmiseks. Hoiuala koosneb nelja maakonna (Hiiu, Lääne, Pärnu ja Saare maakonna) osahoiualast. Hiiumaa osahoiuala pindala on 60 595,5 ha, millest veeosa 57 276,7 ha, Läänemaa osahoiualal 67 166,8 ha, millest veeosa 63 532,4 ha, Pärnumaa osahoiualal 3669,9 ha, millest veeosa 3359,3 ha, ja Saaremaa osahoiualal 42 395,5 ha, millest veeosa 41 329,3 ha.
Hoiualal kaitstakse näiteks rannikulõukaid, veealuseid liivamadalaid, väikesaari, laide ja rannaniite, samuti paljude kaitsealuste liikide (kaunis kuldking, luitsnokk-part, väikeluik) elupaiku.
Poolakeelne Vikipeedia
pisi|Logo pisi|Poolakeelse Vikipeedia globaalne loetavus 2011-2017 pisi|Vikikonverents [[Katowices 2019. aasta juunis]] Poolakeelne Vikipeedia (poola keeles Wikipedia polskojęzyczna) on Vikipeedia poolakeelne versioon. See sai alguse 26. septembril 2001.
2005., 2007. ja 2008. aastal avaldati poolakeelse Vikipeedia sisuga DVD.
Antanas Smetona
pisi|Antanas SmetonaAntanas Smetona (10. august 1874 – 9. jaanuar 1944) oli Leedu poliitik ja riigitegelane, Leedu president 4. aprillist 1919 kuni 19. juunini 1920 ja 19. detsembrist 1926 kuni 15. juunini 1940.
Antanas Smetona oli üks 17. detsembril 1926 toimunud autoritaarse riigipöörde juhte. Algul nimetas ta Augustinas Voldemarase peaministriks, kuid aasta hiljem saatis Smetona seimi laiali, 15. mail 1928 vastuvõetud uue konstitutsiooniga suurendati presidendi võimu, ja 1929. aastal eemaldas ta Voldemarase ametist. Ta valitses dekreetidega, ilma parlamendita, ja valiti tagasi 1931 ja 1938, mõlemal korral ainsa kandidaadina. Seim tuli uuesti kokku 1936. aastal, kuid kõik liikmed olid Leedu Rahvuslaste Ühingu (Tautininkai) liikmed. Uus seim võttis 1938. aastal vastu uue põhiseaduse, millega oli poliitiline võim jagamatu.
Smetona laskis sulgeda palju poolakeelseid koole ning vahistas palju kommuniste ja natse. 8. veebruaril 1934 vangistati Memeli autonoomses regioonis (Klaipėdas) 76 natsi, 4 mõisteti surma (kuid otsus muudeti eluaegseks vangistuseks). 1938. aastaks oli aga Memel saanud Leedule suureks probleemiks, natsid võitsid seal 29 parlamendikohast 26, mispeale oli Smetona sunnitud Memeli loovutama Hitlerile.
Kuna tema peamine toetajaskond oli maarahvas, oli Smetona industrialiseerimise suhtes ettevaatlik, ta ei soodustanud otseseid välisinvesteeringuid, mis jäid vägagi piiratuks. Siiski, olles peamiselt suunatud kodumaisele nõudlusele, oli Smetona ametist lahkumise ajaks Leedu tööstustoodang võrreldes riigipöördeeelsega kahekordistunud.
1939. aastal sõlmitud Molotovi-Ribbentropi paktiga sattus Leedu Nõukogude Liidu mõjusfääri. 10. oktoobril 1939 sõlmiti Leedu ja Nõukogude Liidu vahel vastastikuse abistamise leping, millega Leedusse rajati viis Nõukogude Liidu sõjaväebaasi 20 000 sõduriga, ning Leedu pidi saama endale ligi viiendiku Poola poolt okupeeritud Vilniuse regioonist koos Leedu ajaloolise pealinna Vilniusega. Kuid 14. juunil 1940 esitas Nõukogude Liit Leedule ultimaatumi, millega nõuti uue, nõukogudemeelse valitsuse sisseseadmist. Smetona tegi ettepaneku relvastatud vastupanuks, kuid valitsus ja armeejuhid ei nõustunud, kuna Leedus olid juba Nõukogude väed sees, arvati, et vastupanu ei oleks edukas. 15. juunil andis Smetona presidendivolitused üle peaminister Antanas Merkysele, öeldes "Ma ei taha teha Leedut bolševistlikuks riigiks oma kätega". Ta arvas, et välismaal eksiilvalitsuse moodustades saaks ta rohkem Leedu heaks teha kui Nõukogude Liidu marionetina. Päev pärast Smetona lahkumist teatas Merkys, et ta kõrvaldas Smetona võimult ja hakkas ise presidendiks, nimetades Justas Paleckise peaministriks, mispeale 17. juunil astus Merkys ka ise tagasi ja Paleckisest sai presidendi kohusetäitja kuni Leedu annekteerimiseni NSV Liidu poolt. Kuna aga Smetona ametlikult kunagi tagasi ei astunud, siis ei pea leedulased Merkyst ja Paleckist legitiimseteks presidentideks.
15. juunil kell 15.00 lahkus Smetona Kaunase presidendilossist koos abikaasa Sofija; tütre Marija-Danute, poja Julius Rimgaudase, nende abikaasade ja lastega; endise Leedu kaitseministri Kazys Musteikise ja kahe presidendiadjutandiga. Nad asusid teele Saksamaa piiripunkti Kybartais. Smetona tahtis saada enda kaitseks Marijampolėst 9. jalaväerügementi, ja osutada vähemalt sümboolset vastupanu Punaarmeele, kuid rügemendi peatas delegatsioon Kaunasest, kes saadeti presidenti tagasi tooma. Smetona tahtis piiri ületada, kuid Leedu piirivalvurid ei lasknud neid läbi. Kesköö paiku juhatas üks kohalik Smetona üle madala Liepona jõe. Kui Smetona oli juba Saksamaal, siis kella kuue ajal hommikul lubasid piirivalvurid üle piiri ka teised. Smetonast sai seega ainus Balti riikide juht, keda ei vangistatud Nõukogude Liidu poolt, erinevalt Konstantin Pätsist ja Kārlis Ulmanisest.
Saksamaa poolel võttis Smetona vastu Gestapo ohvitser Heinz Gräfe, ning põgenikud viidi läbi Königsbergi jahimajakesse Masuurias Schwenzaiti järve ääres. 17. augustil lubati Smetonal kolida Berliini, kus teda jälgiti hoolega, tal lubati suhelda vaid Kazys Škirpaga, kes oli samuti pärast Nõukogude Liidu annekteerimist Saksamaale põgenenud ja asutanud Leedu Aktivistirinde (LAF), kes soovisid natsidega koostööd tehes Leedu iseseisvuse taastada. Oli selge, et Smetona ei olnud Berliinis soovitud.
4. septembril pöördus Smetona Berliinis USA saatkonda, soovides USA viisat. Viisad anti tingimusel, et USAs olles ei peeta Smetonat ühegi riigi ega valitsuse juhiks. Smetona nõustus, ning 18. septembril lahkus Berni, Musteikis jäi Berliini. Bernis kohtus Smetona Leedu diplomaatidega, kes esindasid okupatsioonieelset Leedut ja lootsid rajada Leedu Rahvuskomitee eksiilvalitsuse, mille juhiks olnuks endine Leedu peaminister Ernestas Galvanauskas. Smetona ei näinud komiteel vajadust ja kritiseeris Galvanauskase liidriks valimist. Smetona kirjutas aga alla Kybartai aktile, mille ta väidetavalt oli koostanud Kybartais enne eksiili minekut. Sellega vabastati ametikohalt Merkys ning nii peaministriks kui ka presidendi kohusetäitjaks nimetati Stasys Lozoraitis. Praktikas ei kasutatud seda dokumenti kunagi.
Jaanuaris 1941 lahkus Smetona Bernist Lissaboni, 14. veebruaril jõudis ta Serpa Pinto pardal Rio de Janeirosse, kus ta kohtus kohalike ametnikega ja Leedu emigrantidega Brasiilias, aga ka Brasiilia president Getúlio Vargasega. 26. veebruaril lahkus Smetona Brasiiliast, ning kas 9. või 10. märtsil jõudis SS Argentina pardal New Yorki. Algul elasid Smetonad Washingtonis Leedu saatkonnas, kuid nende suhted Leedu esindaja Povilas Žadeikisega polnud head. Siis elas Smetona Pittsburghis ja Chicagos, kuni mais 1942 kolis Clevelandi poja pere juurde. Eksiilis olles kirjutas ta Leedu ajaloost ja oma memuaaridest.
Smetona poja maja küttesüsteem vajas aga remonti ja oli muutumas ohtlikuks. 9. jaanuaril 1944 sai majas alguse tulekahju. Smetona poeg Julius oli esimesel korrusel, kus ta märkas tulekahjut, Smetona ise oli koos abikaasa Sofijaga pööningul, kus nad märkasid suitsu ukse alt sisse tulevat, mispeale nad hakkasid trepist alla põgenema, kuid Sofija märkas, et ta abikaasa ei olnud temaga kaasa tulnud. Tuli välja, et Smetona, olles just gripist taastunud ja pidi lähinädalatel kõnet pidama, oli läinud tagasi kasukat tooma, kuid mattus kiiresti suitsu alla. Julius proovis majja tagasi minna, et isa päästa, kuid ebaõnnestunult. Smetona avastati teisel korrusel köögipõrandal lamamas, ta ei olnud saanud põletada. Tuletõrjujad päästsid Smetona ja ta pandi kiirabiautosse, kuid suri teel haiglasse. Ametlikult oli tulekahju tekkepõhjuseks üleköetud ahi, kuid levis ka variant, mille kohaselt olevat tulekahju tekitanud Nõukogude salaluure NKGB.
Smetona maeti Clevelandi Knollwoodi kalmistule, 1975. aastal viidi tema säilmed üle Chardonisse All Soulsi kalmistule. Smetona lesk Sofija suri Clevelandis 28. detsembril 1968. Smetonade poeg Julius Rimgaudas suri Clevelandis 1. novembril 1974, tütar Marija Valiušienė suri 27. juulil 1992 Florida osariigis St. Petersburgis.
Conrad von Sengbusch (1849−1929)
Conrad Robert von Sengbusch (ka Konrad Robert von Sengbusch) (8. juuni 1849 Tallinn – 1929) oli baltisaksa arhitekt, kes tegutses muu hulgas Tartu linnaarhitekti abi ja Tartu ülikooli arhitekti kohusetäitjana.
Elulugu
Õppis Tallinna gümnaasiumis ja 1867–1871 Karlsruhe Polütehnikumis, seejärel töötas Saksamaa raudteedel. 1875 tuli ta Riiga, kus õppis Riia polütehnikumis. Juba 1876. aastal jättis ta õppimise siiski katki ja siirdus Tartusse linnaarhitekti abiks.
1877. aastal tegi Sengbusch Venemaa Keisririigi Siseministeeriumi ehituskomitee juures kutseeksami. 1878–1880 oli ta Tartu Ülikooli arhitekti ja ehituskunsti õpetaja kohusetäitja.
Alexandre Liwentaal
Alexandre Liwentaal (3. jaanuar 1868 Šveits – 13. august 1940 Kanada) oli aviaator.
Alexandre Liwentaali isapoolne suguvõsa on pärit Eestist Liivi mõisast Läänemaal.
1894. aastal sooritas ta Inglismaal isevalmistatud purilennukil 80-meetrise lennu.
1897. aastal ületas ta kuumaõhupalliga Alpid.
1906. aastal osales National Geographicu ekspeditsioonis, mille eesmärk oli vallutada kuumaõhupalliga põhjapoolus.
Ülemiste Citys asuv Lõõtsa 12 kontorihoone kannab Alexandre Liwentaali nime.
1064
1064. aasta
Sajandid: 10. sajand - 11. sajand - 12. sajand
Aastakümned: 1010. aastad 1020. aastad 1030. aastad 1040. aastad 1050. aastad - 1060. aastad - 1070. aastad 1080. aastad 1090. aastad 1100. aastad 1110. aastad
Levodopa
pisi|Levodopa pisi Levodopa ehk L-DOPA on aminohappe 3,4-dihüdroksüfenüülalaniini vasakukäeline vorm (L-3,4-dihüdroksüfenüülalaniin). See on valkude koosseisu mittekuuluv α-aminohape, mis moodustub inimese organismis ensüüm türosiinhüdroksülaasi abil türosiinist: aromaatsesse jääki tuuakse veel üks hüdroksüülrühm.
Kasutamine toidulisandina
Levodopat kasutatakse tööstuslike preparaatidena toidulisandites, mille allikateks on bengali rasvaoad ja põldoad.
Väinamere loodusala
Väinamere loodusala (keskkonnaregistri kood EE0040002) on 2008 loodud loodusala Väinamere ja seda ümbritseva rannikuala kaitsmiseks. Hoiuala jääb nelja maakonna (Hiiu, Lääne, Pärnu ja Saare maakonna) piiresse. Loodusala kogupindala on umbes 43 700 ha ja sellest umbes 43 000 ha on maismaa all ja umbes 700 ha siseveekogude all.
Levodopa
Farmakoloogised omadused
Levodopat kasutatakse sageli ka rahutute jalgade sündroomi ravis.
Levodopat kasutatakse parkinsonismi, nii idiopaatilise, postentsefaliitilise kui ka sümptomaatilise parkinsonismi ravis.
Parkinsonismiravimina
Levodopa tõi arstimina turule 1973 Hoffmann-La Roche Madopari nime all (ravimi tootenimi).
Dopamiini eelastet levodopat toodetakse ka retseptiravimitena, mille geneerilise nimetus on levodopa.
Eestis kehtivas ravimite klassifikatsioonis on levodopat sisaldavad ravimid klassifitseeritud anatoomilise tasandi N-närvisüsteem alarühma kui dopaminergiline aine (N04B) dopa ja selle derivaadid.
Geneerilise ravimi kõrvaltoimed
Levodopat sisaldavate ravimite toimemehhanismid pole käesoleval ajal päris selged kuna kindlat neuroprotektiivset toimet pole praeguseks tõestatud. Nii näiteks suureneb pärast levodopa manustamist nii katseloomadel kui ka inimestel uriini dopamiini sisaldus ja laborirottidel dopamiini kontsentratsioon südames ja ajutüves. Inimestel võib pärast levodopa kasutamist suureneda seerumi kasvuhormooni (GH) sisaldus.
Samuti pole selged kõrvaltoimete tekkimise täpsed mehhanismid, näiteks levodopa pikemajalise tarvitamise järel (1–2 aasta, mõne allika järgi 4–6 aasta jooksul) tekkinud düskineesia (sundliigutused) (levodopa indutseeritud düskineesia LID).
Medikamendi turuloleku jooksul (olenevalt ravimi tootenimest ja ravimi koostisest) on patsiendid teatanud mitmesugustest kõrvaltoimetest :
Levinumad kõrvaltoimed on toimelõputaju, on-off-fluktuatsioonid, düskineesiad ja düstooniad. Levodopa pikemajalisel kasutamisel võivad tekkida ka mitte-motoorsed häired nagu depressioon, hirm, ärevus, väsimus, nõrkustunne, ärrituvus, hallutsinatsioonid, higistamishood, urineerimis- ja pärasoolehäired jm.
Koostoime manustatud vitamiinipreparaatidega
Andmed levodopa koostoime kohta B6-vitamiini preparaatidega on varieeruvad. Mõne allika järgi väheneb B6-vitamiini toimel manustatud levodopa toime ,teiste allikate järgi vajab levodopa soovitud toime saavutamiseks nimetatud vitamiini kofaktorina.
Bioloogiline tähtsus inimesele
Levodopa puudumine toob kaasa albinismi. Levodopa puudumist seostatakse inimestel ka parkinsonismiga.
Bioloogiline tähtsus rannakarpidele
Rannakarpidel kuulub see aine ühe põhikoostisosana liimainesse, millega nad kleepuvad kõvale pinnale. Levodopa suurendab valguahela koosseisus olles oma hüdroksüülrühmadega hüdrofiilsust. Nõnda omandab merevette eritatav liimaine parema adhesioonivõime aluse pinnale.
Ajaloolist
Dopa eraldas Fritz Hoffmanni aias kasvavatest põldubadest esmakordselt 1913. aastal Hoffmann-La Roche's töötav biokeemik Marcus Guggenheim. Aastal 1937 eraldati levodopa bengali rasvaubadest (Mucuna pruriens).
2001. aastal sai William Standish Knowles, kes töötas tol ajal Monsantos, Nobeli keemiaauhinna L-DOPA tööndusliku sünteesimise eest.
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:L-DOPA seisuga 15.03.2014.
Graham Gouldman
thumb|right|Graham Gouldman Graham Keith Gouldman (sündinud 10. mail 1946 Inglismaal Lancashire'is Salfordis) on juudi päritolu Briti muusik, ansambli 10cc liige.
5. november
5. november on Gregoriuse kalendri 309. (liigaastal 310.) päev. Juliuse kalendri järgi 23. oktoober (1901–2099).
Eestikeelne Vikipeedia
24. augustil 2002 loodud veebientsüklopeedias on praegu Eri:Statistics artiklit, millega see on artiklite arvult. keeleversioon. See on suurim keeleversioon Baltikumis ning suuruselt kolmas keeleversioon soome-ugri keelsete Vikipeediate seas soome- ja ungarikeelse järel.
See Vikipeedia versioon on Eestis ingliskeelse Vikipeedia järel külastatavuselt teisel kohal, kuid ületab aeg-ajalt külastatavuselt ka ingliskeelset.
Eestikeelset Vikipeediat iseloomustab väga stabiilne kasv, väike tegijate ring ja üsna suur artiklite hulk võrrelduna eesti keele kõnelejate arvuga.
Eesti- ja võrukeelse Vikipeedia arengu toetamiseks on loodud mittetulundusühing Wikimedia Eesti.
Ajalugu
Esimene lehekülg oli "Vikipeedia:Üldine KKK", mille lõi kasutaja Kalev 24. augustil 2002, ning esimene artikkel oli "Viki", mille lõi kasutaja Markus sama päeva õhtul. Järgmiseks alustati 26. augustil artiklitega "Eesti mütoloogia", "Ferdinand Johann Wiedemann" ja "Meedia".
Kuni 2003. aasta oktoobrini lisandus artikleid väga aeglaselt – sinnamaani loodi päevas keskmiselt vähem kui 1,5 uut artiklit. Peamiselt tänu esimesele aktiivsele eestlasest kaastöölisele (Andres) hakati aga jõudsamalt 1000 artikli piirile lähenema. Umbes 23. keeleversioonina jõudis eestikeelne Vikipeedia selle teetähiseni novembris 2003. Päevane artikliloome oli tagasihoidlik kuni 2004. aasta jaanuarini, mil see tõusis keskmiselt 26 artiklini päevas (varasem rekord oli 8). Selle toel kerkis eestikeelne versioon artiklite üldarvult Vikipeedia keeleversioonide seas 18. kohale.
pisi|Eestikeelse Vikipeedia avalehekülg 11. detsembril 2013 Artiklite arvu muutumise põhjal võib eestikeelse Vikipeedia arenguloos välja tuua kolm perioodi. Neist esimene kestis 2004. aasta alguseni ja siis loodi väga vähe uusi artikleid. 2004–2006 artikliloome kiirenes ja lisandus ka palju uusi kaastöölisi. 2006. aastal seis stabiliseerus ja sealt alates on kasvutempo olnud üsna ühtlane.
Alates 2005. aasta detsembrist on alustatud päevas keskmiselt üle 20 uue artikli. Seejuures oli 2006. aasta teises pooles kasv kõige aktiivsem. Augustis loodi keskmiselt 71 uut artiklit päevas. Tempo rauges 2007. aasta lõpuks ja sealt alates püsis kerges langustendentsis kuni 2011. aasta sügiseni.
2006. aasta keskpaigast kuni järgmise aasta keskpaigani püsis eestikeelne Vikipeedia eri keeleversioonide arvestuses artiklite arvult 31. kohal. Sealt alates algas kerge langus ning 2011. aasta kevadeks oli artiklite arvult möödunud 9 keeleversiooni. 40. kohale jäädi pidama kuni 2013. aasta esimese pooleni, muutes vahepeal vaid ajutiselt kohti.
Häid artikleid hakati valima 2007. aasta teisest poolest, praeguseks on nende hulka arvatud artiklit. 2017. aasta alguses lisandusid ka A-klassi artiklid ja B-klassi artiklid.
1. septembril 2008 võeti kasutusele uus esilehe kujundus. Loodi rubriigid "Nädala artikkel" ja "Nädala pilt", et juhtida tähelepanu headele artiklitele ja piltidele, millest uued tulijad saaksid eeskuju võtta. Samuti lisandus rubriik "Kas teadsid, et ..." ja hakati looma teemaportaale.
Uue olulise tähiseni, 100 000 artiklini, jõuti 25. augustil 2012 – kõigest päev pärast eestikeelse Vikipeedia 10. aastapäeva. 150 000 täitus 5. oktoobril 2016 ning 200 000 täitus 12. augustil 2019. Sama aasta juunis mööduti artiklite arvult ka leedukeelsest Vikipeediast.
Novembris 2016 hakati valima kuu vikipedisti. 2017. aastal valiti esimest korda Vikipeedia sõber ning kuulutati välja eestikeelse Vikipeedia aasta fotograaf.
Graham Gouldman
Ta laulab, mängib kitarri ja basskitarri ning kirjutab laule.
Eestikeelne Vikipeedia
Ajalugu
2018. aastal pimendati päevaks eestikeelne Vikipeedia, millega protestiti Euroopa Liidu kavandatud autoriõiguste direktiivi muudatuste vastu. Protestis osalesid ka itaalia-, hispaania- ja lätikeelne Vikipeedia.
2023. aastal esitas Parvel Pruunsild Tartu maakohtule hagiavalduse eestikeelse Vikipeedia administraatori Ivo Kruusamägi vastu, kuna Pruunsillast kirjutatud vikiartiklis oli refereeritud 2019. aastal Eesti Ekspressis ilmunud artiklit, milles kajastatud väited sisaldavat tema sõnul ebaõigeid andmeid. See oli esimene kord, kui eestikeelse Vikipeedia vastu oli sisse antud hagi. Hiljem võttis Pruunsild aga hagi tagasi.
Kaastöölised
pisi|Vikipeedia suvepäevad [[Viki külas Saaremaal 2009. aastal]] Esimene autor eestikeelses Vikipeedias oli prantslane kasutajanimega Kalev (nüüd Eerik). Hiljem lisandus Fransvannes Hollandist. Eestikeelse Vikipeedia 15. aastapäeva puhul 2017. aastal toodi avalikkuse ette, et Kalevi ja Fransvannese varjunimede taga olid estofiilidest keeleteadlased Antoine Chalvin ja Frans Van Nes. Varem oli neile viidatud kui kahele fennougristile.
Esimene aktiivne eestlasest autor oli Andres, kes jõudis Vikipeediasse 2003. aastal. Talle lisandusid peagi Egon ja Urmas.
2004. aastal hakkas aktiivsete kaastööliste hulk märgatavalt suurenema. 2006. aasta märtsiks oli nende kasutajate arv, kes tegid kuus vähemalt 100 muudatust, kasvanud 20-ni. Edasi see mõnevõrra vähenes, kuid asus taas tõusule 2007. aasta keskel. 2006. aastasse jääb ka suurem uute aktiivsete kaastööliste lisandumise laine. Nende hulgas alustasid seitse kasutajat, kes said hiljem administraatoriks. Näiteks valiti sama palju uusi administraatoreid kokku vahemikus 2012–2016 ja pärast 2010. aastat liitunud kasutajatest oli eestikeelse Vikipeedia 20. sünnipäevaks 2022. aastal administraatoriteks valitud samuti alles seitse kasutajat.
Kokkusaamised
2007. aastasse jäi Eesti esimene vikipedistide kokkusaamine, mis peeti detsembris Tallinna Ülikooli ruumides.
2008. aasta juulis toimunud Wikimanial osales esimest korda ka eestikeelse Vikipeedia esindaja. Tol korral Egiptuses Aleksandrias peetud konverentsi on eri paigus korraldatud alates 2005. aastast ja see toob kokku Wikimedia Sihtasutuse koordineeritavates projektides osalejad.
6.–7. augustil 2009 toimusid Saaremaal Viki külas Mihkli Talumuuseumis esimesed Vikipeedia suvepäevad. Seejärel on neid peetud 2010 Valgamaal Kuigatsi külas, 2011 Viinistul, 2012 Muhu saarel, 2013 Aegnal, 2014 Naissaarel, 2016 Prangli saarel, 2017 Vana-Vigalas, 2018 Arula külas, 2019 Ida-Virumaal (Narvas ja Toilas), 2021 Lääne-Virumaal, 2022 Vaibla külas ja 2023 Laupa külas.
Propageerimine
pisi|Alates 2011. aastast on Vikipeedias toimunud [[Eesti teadusfoto võistlus. Parimate teadusfotode näitus Tallinna teletornis]] 4. aprillist 4. maini 2009 korraldati esimene artiklikirjutamise võistlus, millega sooviti juurde saada Norra-teemalisi artikleid ja leida uusi kaastöölisi. Sama aasta lõpul anti välja tunnustusauhindu nüüdismuusika-alaste artiklite koostamise eest.
Esimene fotode saamisele suunatud ettevõtmine oli 3. juunist kuni 3. oktoobrini 2010 kestnud Vikipeedia:HELP (fotokogumisaktsioon Head Eesti Looduse Pildid) , mida jätkati ka järgmistel aastatel. Sellele lisandusid 2011. aastal "Kultuurimälestised Vikipeediasse" ehk Wiki Loves Monuments (WLM) ja taaselustatud Eesti teadusfoto konkurss. WLM-i on korraldatud aastatel 2011–2015, kus see oli üks Eesti suurimaid fotokonkursse. Teadusfoto võistlusest kasvas aga välja Wiki Science Competition. 2014–2016 võeti osa ka rahvusvahelisest pildikogumisest "Wiki Loves Earth".
pisi|vasakul|[[Keeletoimetamistalgud|Keeletoimetamistalgute parimad 2020. aastal]] Artiklivõistluste ja -talgute seas on toimunud veel näiteks informaatika-alaste artiklite kirjutamise võistlus (2010), maateaduste-teemaliste artiklite talgud (2010) , Põhjamaade-teemaliste artiklite võistlus (2011), Tõlketalgud (2011–2017), loodusteemaline Vikipeedia:ELAV (2011), Jõgevamaa artiklivõistlus (2012), psühholoogia sisutalgud (2014, 2015), Kesk- ja Ida-Euroopa kevad (2015–2023), digihariduse konkurss (2017–2019), keeletoimetamistalgud (2017–2023) jt.
pisi|2017. aastal pälvis [[Mart Noorma Vikipeedia sõbra auhinna eelkõige projekti Miljon+ käivitamise ja ulatusliku propageerimise eest]] Alles 2010. aasta alguses ilmus ajakirjas Horisont esimene pikem ajakirjanduslik artikkel, mis oli kirjutatud eestikeelsest Vikipeediast. Samast aastast hakkas sagenema eestikeelse Vikipeedia mainimine meedias.
2010. aasta suvel loodi Wikimedia Foundationi kohalik haruorganisatsioon (inglise keeles chapter), mittetulundusühing Wikimedia Eesti, mille ülesanne on toetada Wikimedia eesti- ja võrukeelsete projektide arengut ning suurendada inimeste teadlikkust nendest. Ühingu esimene projekt oli "Vikipeedia koolides", mille raames peeti koolides loenguid Vikipeediast ja tehti uuring, mis võttis vaatluse alla inimeste Vikipeedia kasutamise harjumused ja oskused.
2017 kuulutati välja projekt miljon+, mida vedasid Tartu Ülikool ja MTÜ Wikimedia Eesti ning mille eesmärgiks oli kiirendada veebientsüklopeedia jõudmist miljoni artikliga Vikipeedia keeleversioonide sekka.
Statistika
pisi|300px|Artiklite ligikaudne jaotumine eestikeelses Vikipeedias mai 2013 seisuga pisi|300px|Artiklite ligikaudne jaotumine eestikeelses Vikipeedias august 2023 seisuga Eestikeelse Vikipeedia külastatuim artikkel on "Eesti" ja külastatuim lehekülg on esileht.
Kui näiteks ingliskeelses Vikipeedias on konkurentsitult suurim valdkond kunsti- ja kultuuriteemalised artiklid, mille hulka kuulub ligikaudu 30% artiklitest, siis eestikeelses Vikipeedias on enim kirjutatud geograafiast – paikadest (~26%) ja inimestest (~24%)
19. aprillil 2010 jõuti eestikeelses Vikipeedias 2 miljoni redaktsiooni ehk salvestatud muudatuse tegemiseni. Sel ajal moodustas 20 kõige tegusama vikipedisti tehtud muudatuste koguarv umbes 32% kõigist redigeerimistest. Arvutiprogrammide osa oli umbes 39,5% ning ülejäänutele jäi seega 28,5% kõigist muudatustest. Ühtlasi andis ainult 17 kõige aktiivsema vikipedisti panus enam kui poole kõigist inimeste tehtud muudatustest ja kõige aktiivsema kasutaja muudatuste koguarv ületas sisse logimata tehtud muudatuste arvu.
2014. aasta 9. augusti seisuga oli 3109 kasutajat, kellest igaüks oli Vikipeedia artiklites teinud üle 10 muudatuse. Artiklites üle 1000 muudatuse oli teinud 118 kasutajat ning nende muudatused moodustasid 71,8% kõigist inimeste tehtud muudatustest. 15,9% muudatustest oli tehtud sisse logimata.
3 miljoni redaktsioonini jõuti 11. veebruaril 2012 ja 4 miljonit muudatust täitus 2014. aasta märtsi lõpuks. Keeleversiooni 20. sünnipäeval 2022. aastal ligines muudatuste arv 6,2 miljonile.
2010. aasta lõpus oli eestikeelses Vikipeedias natuke vähem kui 81 000 artiklit ja neist 52,2 protsenti oli loodud kõigest kolmekümne kasutaja poolt. 6. aprillil 2013 oli artikleid 108 900 ja 30 kõige aktiivsemat kasutajat olid algatanud 49,9 protsenti kõigist artiklitest.
Eestikeelses Vikipeedias on 2022. aasta augusti lõpu seisuga 33 administraatorit, kellest 2 on ühtlasi bürokraadid. pisi|Eestikeelse Vikipeedia 200 000. artikli erilogo Seisuga 26. august 2012 oli alustatud 100 060 artiklit ja 253 000 lehekülge ning seejuures tehtud üle 3,3 miljoni muudatuse. Viimase 30 päeva jooksul tegutsenud kasutajaid oli 384. Seisuga 2. juuni 2013 oli alustatud 111 700 artiklit ning tehtud üle 3,75 miljoni muudatuse.
Keeleversiooni 19. sünnipäevaks 24. augustil 2021 oli üle tuhande muudatuse teinud 192 kasutajat ning üle saja muudatus oli teinud üle 1050 kasutaja.
Märtsis 2020 sisaldas eestikeelne Vikipeedia 568 300 viidet, millest 1,32%-l oli DOI tunnus ja 2,93% viidetest sisaldas ISBN numbrit. Artiklitest vähemalt ühe viitega oli 43,9%. Sel ajal oli vähemalt 10 viitega artikleid 5,67% ja vähemalt 100 viitega artikleid 0,19%.
Keeleversiooni aktiivsust ja arengutaset iseloomustav parameeter "sügavus" on. Selle näitaja poolest oli 2020. aasta juuli seisuga eestikeelne Vikipeedia 141 suurema keeleversiooni seas 85. kohal.
Tunnustus
2008. aasta lõpus nimetatud 15 aasta vabatahtliku seas oli ka eestikeelse Vikipeedia administraator Andres Luure. Vikipeedia arendamise eest sai Andres 2013. aastal ka Valgetähe V klassi teenetemärgi. Aasta vabatahtliku auhinna on hiljem saanud ka Wikimedia Eesti kauaaegne juhatuse esimees Eva Lepik (2019) ja Vikipeedia pikaajaline kaastööline Sven-Erik Soosaar (2021).
Vikipeedias läbiviidav Eesti teadusfoto võistlus pälvis 2016. aastal Eesti teaduse populariseerimise konkursil teise preemia kategoorias "Teaduse ja tehnoloogia populariseerimine audio-visuaalse ja elektroonilise meedia abil". Samuti tunnustati teadusfoto võistluse korraldajat ja vikipedisti Ivo Kruusamäge 2019. aastal teise preemiaga kategoorias "Populariseeriv teadlane, ajakirjanik, õpetaja jne".
Vikipeedia keeletoimetamistalgud ning keeletoimetamisele keskendunud kasutaja Kuriuss pälvisid võistluse "Aasta keeletegu 2021" peaauhinna. Varem oli 2019. aasta keeleteokonkursil žürii esile tõstnud ka ettevõtmist, kus Kadrioru Saksa Gümnaasiumi õpilased kirjutasid Vikipeediasse artikleid.
Boweni skeem
pisi|319 px|Boweni skeem
Boweni skeem on skeem, mis kirjeldab magma jahtumisel sellest kristalliseeruvate mineraalide kristalliseerumisjärjekorda.
Skeemi loojaks on Kanada petroloog Norman Levi Bowen.
Boweni skeem meenutab Y-tähte, mille ülemistel harudel on mineraalid, mis kristalliseeruvad kõrgemal temperatuuril. Kõrgema sulamistemperatuuriga mineraalid on jaotatud kahte ossa. Ühes osas on katkendlik rida eraldi mineraalirühmadest nagu oliviin, pürokseen, amfibool ja biotiit. Teises harus on pidev rida plagioklassidest. Kõrgemal temperatuuril kristalliseerub kaltsiumirikas plagioklass ning madalamal naatriumirikas. Veelgi madalamal temperatuuril kristalliseeruvad muskoviit, ortoklass ning kvarts.
Boweni skeem on idealiseeritud ega kehti kõigil juhtudel. Magma erineva keemilise koostise, rõhu ja temperatuuri tingimustes võib kristalliseerumisjärjekord olla ka pisut teistsugune.
Hollandi jalgpallikoondis
Hollandi jalgpallikoondis on Hollandi jalgpalliliidu esindusmeeskond, mis esindab Hollandit rahvusvahelistel jalgpallivõistlustel.
Ajalugu
Inglismaalt sisserändajad tõid jalgpalli Hollandisse juba 1865. aastal, alates 1879. aastast tehti mitu katset asutada kohalik jalgpalliliit, kuid see sai teoks alles 30. aprillil 1905. Samal päeval pidas Holland ka oma esimese maavõistluse, võites võõrsil Blegia 4:1. Kõik väravad lõi Eddy de Neve.
1908. ja 1912. aasta olümpiamängudelt sai Holland pronksmedali.