cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tilsiti rahu
Preisimaa territoriaalsed ja rahvastikukaotused
Preisi riik kahanes vastavalt Tilsiti rahu tingimustele umbes poole võrra. Kümne miljoni asuka asemel jäi Preisimaa uutesse piiridesse kõige rohkem viis miljonit asukat. Riigi tulu, mis varem oli nelikümmend miljonit taalrit aastas, langes rohkem kui poole võrra; kuna loovutatud provintsid olid rikkaimad ja viljakaimad ja nende arengusse oli mitu miljonit kulutatud. Peaaegu kõik, mis Preisimaa sai Poola jagamistega, võeti talt ära. Endine Preisimaa liitlane Saksimaa oli nende provintside saajate hulgas; ja Venemaa, võimsaim endistest liitlastest, sai territooriumi rahvaarvuga 200 000. Järgneb tabel Preisimaa territoriaalsete ja rahvastiku kaotuste kohta Tilsiti rahu tingimustel:
Vidzeme
Vidzeme (liivi keeles Vidumō; eesti keeles ka Läti Liivimaa ) on ajalooline piirkond Lätis. Vidzeme hõlmab neid alasid Läti kesk- ja põhjaosas, mis 17. sajandil kuulusid Rootsile ning hiljem Liivimaa kubermangu.
Varem tähendas Vidzeme ka Liivimaad või Liivimaa kubermangu tervikuna. Vana-Liivimaa kohta kasutatakse sõna Livonija. "Vidzeme" põhitähendus läti keeles on "keskmaa".
Vidzeme suurim linn on Riia.
Raimondo Laikre
Raimondo Laikre (sündinud 4. märtsil 1983) on Eesti laulja.
Ta oli 2007. aastal telesaate "Eesti otsib superstaari" esimese hooaja üks finaliste.
2007. aasta suvel tegid Raimondo Laikre ja Anna-Liisa Supp kontserditurnee "10 kontserti Eestimaa kirikutes".
2007. aastal oli Raimondo Laikre üks soliste WAF koori "Valge gospli" kontsertidel.
Tema ja Marvi Vallaste esitatud laul "Tallinn" (autor Piret Laikre) võitis 2009. aastal loomingukonkursi "Tallinna laul".
Raimondo Laikre on üles astunud ka "Eestimaa uhkuse" galal.
Raimondo Laikre on usklik. Usulistest tõekspidamistest lähtudes esines ta 2014. aasta 5. oktoobril SA Perekonna ja Traditsiooni Kaitseks korraldatud üritusel "Meeleavaldus perekonna ja demokraatia kaitseks", et protesteerida kooseluseaduse vastu.
Nimede eestistamine
1921. aastal alustas Akadeemiline Emakeele Selts suurejoonelist nimede eestistamise kampaaniat. 1925. aastal toodi Eesti Kirjanduse Seltsi juurest Akadeemilise Emakeele Seltsi juurde täielikult üle ka nimede eestistamise toimkond, kes andis asjatundlikku nõu võõrapäraste nimede eestipärastamiseks, ilmutas ja levitas sobivaid eesti nimesid.
Nimede eestistamise sihiks oli (sageli moraalse survega) mõjutada eestlasi võtma seniste võõrapäraseks peetud (saksapäraste) ees- ja perekonnanimede asemele uusi, rõhutatult eestipäraseid. Samal ajal toimus ka kohanimede eestistamine, mis oli kavandatud sunduslikuna. Kaarel Eenpalu rõhutas, et ka kirikutele ja palvelatele tuleb panna uued eestipärased nimed seniste Palestiina külade ja rahvale tundmatute pühakute omade asemele. "Mujal maailmas püütakse liigsest "püha maa" vaimustusest vabaneda, sest "püha maa" ei ole praegu enam mingi püha maa, vaid seal kestab juba pikemat aega verine vaen juutide ja araablaste vahel. Iga rahvas püüab usule anda rahvuslikku sisu, siduda usulisi tõdesid võimalikult palju kodumaa pinnaga ."
Eluliseks vajaduseks nimede eestistamise kampaaniale olid Eesti avaliku elu tegelaste ülekaalukalt saksapärased nimed, mis põhjustas välismaal pidevalt arusaamatusi. "Välismaalane, kes mõne kümne aasta eest külastas Eestit, imestas tihti selle üle, et meil kõik ärid on nende omanike perekonnanimede järgi otsustades muulaste käes, et meie arstid, advokaadid, avaliku elu tegelased, ametnikud, samal põhjusel ka üldse kõik vähegi silmapaistvad isikud nähtavasti on muulased. Pole siis ime, kui mõnel korral jõuti otsusele, et eestlane on sarnase madala vaimlise tasapinnaga, et ta kõlbab ainult kõige lihtsamaks füüsiliseks tööks, või et arvati, et eestlane võibolla polegi midagi muud, kui ainult veel entsüklopeedias esinev mõiste!"
26. aprillil 1936 korraldas Nimede Eestistamise Liit rünnakpäeva võõrapärasele nimele.
Eesti iseseisvusajal eestistas oma nime üle 200 000 isiku. 330 000 võõrapärasest nimest eestistati 200 000, neist maal 135 000 ja linnades 65 000.
Nimede eestistamise katkestasid Nõukogude Liidu okupatsioonivõimud.
Pärast Eesti iseseisvuse taastamist on nimesid eestistatud vabatahtlikult. Näiteks on oma nimed eestistanud poliitik Max Kaur (varem Maksim Jermakov), muusik Igor Maasik (varem Maksimov) ja kirjanik Olev Remsu (varem Olev Remsujev).
Samasugused nimede muutmise liikumised toimusid 1930. aastatel ka Ungaris ja Soomes.
Karkuse
Karkuse on mitme koha nimi:
Harry Houdini
Harry Houdini (sünninimi Erik Weisz; 24. märts 1874 Budapest – 31. oktoober 1926 Detroit) oli Ungarist pärit ameerika mustkunstnik, kaskadöör ja literaat. Houdinil on mustkunsti ajaloos eriline koht tänu oma omapärasele esituslaadile ja harukordsele meisterlikkusele. Houdini alustas oma teekonda tuntuseni väga noorelt. Temast sai juba väga noorena tsirkustes trapetsiartist. 1882. aastal kolis ta New Yorki, kus esines vodevillietendustel suurema eduta. Oma karjääri jooksul seostati Houdinit paljude nimedega. Ta debüteeris avalikult Jack Hoefleri Five-Centi tsirkuses 1883. aastal ehk aasta hiljem, kui tema pere oli asunud elama Wisconsini osariiki Milwaukees. Juba üheksa-aastaselt oli Houdini oma oskuste poolest tuntud kui Õhuprints Ehrich. Kümneaastaselt esines ta juba publiku ees kaarditrikkidega. Neid tehes reklaamis ta end kui Kaartide Kuningas.
Mustkunstnikukarjääri alustas Houdini 1891. aastal, kuid esialgu tagasihoidlikult. 1890. aastal luges ta läbi prantsuse mustkunstniku Jean-Eugène Robert-Houdini autobiograafia ja 1892. aastal võttis ta endale pseudonüümi Harry Houdini. Hiljem on ta väitnud, et eesnime Harry võttis ta ameerika mustkunstniku Harry Kellari (1849–1922) järgi. Houdini võlukunst erines teistest tolleaegsete mustkunstnike traditsioonilistest esinemistest. Ta küll esitas kaarditrikke ning teisi harjumuspäraseid silmamoondusi, kuid vabastas end vilunult kõiksugu köidikutest, nii köitest, kettidest kui ka käeraudadest. Umbes 1900. aastast hakkas Houdini koguma rahvusvahelist tuntust oma julgete vabanemistrikkidega, alustades mitmesugustest lukustatud anumatest ja kirstudest vabanemisest, lõpetades vangikongidega. Houdini mängis mitmetes filmides ja andis välja palju teoseid. Houdini oli ka innukas lendur ja ta eesmärk oli saada esimeseks meheks, kes lendab lennukiga üle Austraalia.
Varajane elu
Houdini, sünnipärase nimega Erik Weisz, mille ta hiljem muutis ameerikapäraseks Ehrich Weissiks, sündis Budapestis, kuid emigreerus nelja-aastaselt koos perega Ameerika Ühendriikidesse. Ta vanemad olid Mayer Samuel Weisz (1829–1892) ja Cecilia Steiner (1841–1913), kes abiellusid 1863. aastal. Ehrichu isa emigreerus Euroopast 1876. aastal, et Ameerikas tööd leida. Kaks aastat hiljem teatas ta, et sai Kesk-Läänes rabi koha ning peale viisteist päeva kestnud merereisi aurulaeva SS Frisia peal liitus temaga Cecilia koos lastega.
Mayer oli pankrotistunud rabi, mistõttu pidi Houdini üles kasvama täielikus vaesuses. Peale pidevat ringi rändamist ning mitmeid lühiajalisi vahetuvaid tööotsi otsustas Ehrich järgida oma kauaaegset unistust saada mustkunstnikuks. Kirglik huvi mustkunsti vastu tekkis tal juba üheksa-aastaselt, kui ta töötas tsirkuses trapetsiartistina Õhuprints Ehrichi nime all. Väiksena sattus Ehrich vaimustusse näilikest imedest, mida ta nägi juhuslikke rändmustkunstnikke esitamas. Ta hakkas uurima mustkunsti algtõdesid – esialgu koos sõbraga, hiljem aga venna Theoga. Venna hüüdnimeks oli tema keskmise ungari nime Deszo järgi ameerikapärane Dash. Noor mustkunstnik Ehrich armastas lugeda seiklusi, mida kirjeldati raamatus „Memoirs of Robert-Houdin, Ambassador, Author and Conjuror“. See on suure prantsuse mustkunstniku Jean-Eugène Robert-Houdini (1805–1871) autobiograafia. Robert-Houdinit peetakse kaasaegse maagiakunsti loojaks. Enne, kui Erichust sai Harry Houdini, oli ta tunnustatud jooksja ja amatöörpoksija.
Karjäär
pisi|Harry Houdiniga peaosas miniseriaal "The Master Mystery" 1919. aastast Umbes 16-aastaselt otsustas Ehrich oma nime muuta Houdiniks, et sarnaneda oma kangelasega ka nime poolest. Väidetavalt lisas ta i-tähe nime lõppu, sest arvas seda tähendavat prantsuse keeles „sarnane“. Ennast karjääriks ette valmistades luges Ehrich läbi kõik kättesaadavad mustkunstnikuraamatud. Ta lahkus 1892. aastal 18-aastaselt koos sõbraga New Yorgist, et leida õnne ning teenida raha rändmustkunstnikuna. Nad kutsusid ennast vendadeks Houdinideks ning esinesid hommikust hilisõhtuni õllebaarides ning turuplatsidel. Päevas võisid nad anda kuni 20 etendust, kus tegid kaarditrikke, panid asju kaduma ning tuvisid ja merisigu eikusagilt välja ilmuma. 1893. aastal esitas duo ühes õllebaaris paar numbrit, kus ühes püüdis Houdini käeraudadest vabaneda. Õllebaari vaatajaskond polnud sellest numbrist väga vaimustunud, aga nende hulgas oli üks neiu Wilhelmine Beatrice Rahner, lühidalt Bess, kes ei olnud huvitatud mitte trikist, vaid Houdinist endast. Peale etendust noored rääkisid ning tuli välja, et nende tunded olid vastastikused ja nad abiellusid juba mõni nädal hiljem. Bessist sai Houdini lavaabiline, kes aitas teda põgenemistega kuni mehe karjääri lõpuni.
Houdini elu muutus 1899. aastal, kui ta kohtus Martin Beckiga, kes oli Ameerika suurima teatriketi agent. Becki ei huvitanud Houdini mustkunst üldse, kuid ta oli väga vaimustuses Houdini käeraudadest vabanemise numbrist. Beck tegi ettepaneku, et Houdini keskenduks põgenemiskunstniku karjäärile. Mõni päev hiljem sai Houdini endale ja Bessile Nebraska osariigis Omahas tööpakkumise, mille eest saaks 60 dollarit nädalas. Houdini oli Becki pakkumisega muidugi nõus.
Houdini sai aru, et kui ta laseb end käeraudadesse panna ja lukkudega kinnitada ning peab seejärel vabanemiseks näiliselt palju vaeva nägema, elab publik talle palju rohkem kaasa kui siis, kui pääseda tundub liiga lihtne. Ta õppis esinemistele dramaatilisust lisama, kutsudes kohaliku politseiniku oma käeraudu ja muid tõkestusvahendeid kasutades end kinni panema, et Houdini saaks neist hiljem vabaneda.
Enne 1899. aasta lõppu oli algul silmapaistmatust meelelahutajast Houdinist saanud üks Ameerika suuremaid tähti. Sellele järgnes Euroopa inimeste südamete vallutamine. 1900.–1905. aastal tegutses abielupaar Euroopas ja Ameerikasse naastes olid neil taskud raha täis. Peale seda jätkas paar tööd Ameerikas.
Surm
Kuigi Houdini oli 1926. aastal 52-aastane, oli ta oma vanuse kohta väga heas seisundis. Ta ei olnud tarvitanud kunagi alkoholi ega tubakat ning tema sõbra, arsti ja kirjaniku Arthur Conan Doyle’i sõnul „oli ta kindlustusandja silmis oma vanusegrupis Ameerikas parimas vormis“.
Ringreisiga Kanadasse Montreali jõudes tuli 1926. aasta 22. oktoobri ennelõunal tema juurde üks üliõpilane. Viimane soovis kinnitust kuulujutule, et Houdini ei tunne midagi, kui teda kõhtu lüüa. Houdini jõudis vaevalt vastata jaatavalt, kui juba järgmisel momendil virutas noormees mitu lööki mehe vöökoha alla. Houdini ei olnud selleks valmis ja selle tagajärjel tundis ta õhtu edenedes süvenevat kõhuvalu. Professionaalse esinejana keeldus ta pikali heitmast ning jätkas õhtuga plaani järgi. Öösel läks valu hullemaks, kuid Houdini ignoreeris seda ja sõitis rongiga 900 kilomeetrit Detroiti, kus pidi järgmised kaks nädalat etendusi andma.
24. oktoobri õhtul enne järjekordset lavaleastumist kutsuti Houdinile arst, kes diagnoosis mehel pimesoolepõletiku ning käskis mehel kohe haiglasse minna. Põgenemiskunstnik keeldus ja läks ikka lavale 40-kraadise palavikuga. Laval oli ta mitu korda kokkukukkumisele väga lähedal ning pidi seetõttu jätma mõne olulise triki kavas vahele. Selleks ajaks oli Houdini pimesool juba lõhkenud ja põletik levis tervesse kõhuõõnde. See sundis meest lavaelus pausi tegema ning ta hospitaliseeriti. Põgenemiskunstnik jätkas isegi haiglavoodis oma järgimiste etenduste planeerimist. 30. oktoobril saatis Houdini oma viimase kirja sõbrale, olles elevil tulevastest etendustest. See elevus ei kestnud kaua: Houdini suri järgmisel päeval Detroiti Grace’i haiglas kõhukelmepõletiku tõttu. Mees maeti pronkskirstus, mida ta oli ise kasutanud rekvisiidina numbris, milles ta end elusalt matta lasi.
Mälestuse jäädvustamine
1988. aastal avati Scrantonis Pennsylvanias Houdini muuseum.
Tarawera
thumb|Aerofoto Tarawerast Tarawera on vulkaan Uus-Meremaa Põhjasaarel.
Vulkaani kõrgus on 1111 meetrit.
Johannes Trump
Johannes Trump (30. juuni 1893 Aruküla – 13. juuni 1943 Tallinn) oli eesti ehitusettevõtja.
Johannes Trump sündis 30. juunil 1893 Arukülas rätsepa pojana, õppis Aruküla kihelkonnakoolis ja pärast tehnilistel õhtukursustel ja Tallinna Tehnikumis. Samal ajal õppis ta firma A. Morelli juures, kus töötas 1908–1913 ja aprillist 1913–1916 iseseisva ärimehena. Märtsist 1916 kuni oktoobrini 1917 töötas Bekkeri laevatehases ja 1920 Veeteede Ametis joonistajana, märtsist 1920–1924 Sõjaväe ehitus- ja korteriosakonnas tehnikuna. 1924. aastast töötas iseseisva ehitusettevõtjana riiklikel ja eraehitustel.
1932 osales ta Aruküla Aedlinna Heakorra Seltsi astutamisel.
Tema pojapoeg on eesti hobihelilooja ja muusikapedagoog Juhan Trump.
2018. aastal valiti Johannes Trump aktsiooni "Sajandi 100 arukülalast" raames toimunud rahvaküsitluse tulemusel saja meeldejäävama arukülalase hulka.
Elektrooniline sigaret
pisi|Valik erinevaid e-sigarette Elektrooniline sigaret ehk e-sigaret on nüüdisaegne elektrooniline seade, mille kasutamine imiteerib suitsetamist. Seade koosneb akust, padrunist ja atomiseerijast ning võib välimuselt meenutada tavalist sigaretti. E-sigareti kasutamist nimetatakse kohati ka veipimiseks.
Elektrooniline sigaret on leiutatud Hiinas.
Akuga töötav seade purustab (nikotiini)padrunis oleva vedeliku ülipeeneks auruks. Aromatiseeritud aur sarnaneb tavalise sigareti põletamisel eralduva suitsuga, tekitades tavalise sigareti suitsetamisega sarnaneva tunde.
Mõju tervisele
E-sigaret ei põle, seega ei teki ei suitsuhaisu ega tuhka. Kasutaja ei hinga sisse vingugaasi (CO), tubakasuitsu tahkeid kantserogeenseid mikroosakesi ega sigaretitubaka töötlemisel kasutatavaid kemikaale. E-sigaret ei ole tuleohtlik. Reeglina on e-sigareti tarbimine soodsam kui tavasigarettide tarbimine.
E-sigareti eelis nikotiiniplaastrite ja -nätsude ees on sarnasus tavasigaretiga. Kuna e-sigaretti tõmmates tekib aur, mis imiteerib kurgus tavasigareti suitsetamise tunnet ning väljapuhumisel tavasigaretist tekkivat tossu, rahuldab see nii suitsetaja füüsilist nikotiinivajadust kui ka rituaalsõltuvust.
Samas on e-sigaretist saadav nikotiinikogus tunduvalt suurem kui nikotiinplaastrite puhul ning tavaolukorras vastab sigareti suitsetamisest saadavale kogusele. Nikotiin põhjustab vaskulaarseid haigusi  , kahjustab loodet ja imetatavat last  ning on sõltuvusaine. Nikotiinisõltuvus kuulub rahvusvahelises haiguste klassifikatsioonis psüühika- ja käitumishäirete all sõltuvushaiguste hulka koodiga F17.2.
E-sigaret sisaldab lisaks nikotiinile ka arvukalt lisaaineid, mille täpne kahjulikkuse määr suitsetajale ega tema lähedal olevatele passiivsetele suitsetajatele ei ole veel teada. Teada ei ole ka e-sigareti pikaajalise tarvitamise mõjud. Lisaainete ja suure nikotiinihulga tõttu ei ole elektrooniline sigaret sobiv vahend suitsetamisest loobumiseks ning tegemist ei ole ohutu alternatiiviga sigaretile, kuid on võimalik, et e-sigareti tarvitamist kaalutakse ületamatu nikotiinisõltuvuse korral edasiste kahjude vähendamiseks ehk harm reduction 'i põhimõttel, analoogselt süstlavahetuspunktide loomisele.
Eesti Ravimiameti järgi on Eestis müüdavad e-sigarettide padrunid nikotiinivabad. Ravimi kategooriasse kuulumise eelduseks on siiski nikotiinisisalduse teatud piiri ületamine.
Kaido Külaots
pisi|Kaido Külaots (2008) Kaido Külaots (sündinud 28. veebruaril 1976) on eesti maletaja. Ta on 9-kordne Eesti meister (1999, 2001, 2002, 2003, 2008, 2009, 2010, 2014, 2020) ja alates 2001. aastast suurmeister.
2019. aastal võitis ta Moskvas peetud Aeroflot Openi A-turniiri.
Ta lõpetas 1994. aastal Pärnu Sütevaka Humanitaargümnaasiumi.
Kõrveküla (Tapa)
Kõrveküla on küla Lääne-Viru maakonnas Tapa vallas. Küla territooriumile jääb Rehessaare rändrahn.
Lembit Veevo
Lembit Veevo õppis Tallinna Riiklikus Konservatooriumis Villem Kapi käe all; lõpetas kooli 1961. aastal.
Ta on loonud koorilaule, sümfoonilist muusikat, filmimuusikat. Veevo üks tuntumaid lastelaule on "Karulaane jenka".
Isiklikku
Tema isa oli õpetaja ja koorijuht Peeter Veevo ning ema õpetaja ja pianist Johanna Veevo.
Sündinud 12. aprillil
''Siin loetletakse 12. aprillil sündinud tuntud inimesi.
Linnape
Linnape on küla Lääne-Viru maakonnas Tapa vallas.
Põnevik
Nende teoste eesmärk on tekitada nii lugejates kui ka vaatajates pingelist põnevust, üllatavaid pöördeid ja närvikõdi. Peategelane tegutseb olukordades, kust väljapääs tundub esialgu võimatuna ja kangelase elu ise võib ohtu sattuda.
Vasalemma
Vasalemma on alevik Eestis Harju maakonnas Lääne-Harju vallas. Ta asub umbes 38 km Tallinnast edelas.
Aastatel 1992–2017 oli Vasalemma samanimelise valla keskus.
Ajalugu
Vasalemmat on esimest korda mainitud 1241. aastal Taani hindamisraamatus.
1825. aastal asutati Vasalemma mõis (saksa keeles Wassalem), mille pilkupüüdvat uusgooti stiilis peahoonet (valmis 1894) kasutab nüüd kohalik kool (praegu Vasalemma Põhikool).
Mõisast kolme kilomeetri jagu kirdes asuv Vasalemma alevik kujunes välja suvituskohana, kuhu hakati suvilakrunte välja andma. Seal asub ka 1917. aastal avatud Vasalemma raudteejaam, mis rajati seoses 1904–1905 ehitatud Keila–Haapsalu raudteega. Tänapäeval on raudtee säilitatud kuni Turbani. Liinil toimub elektrirongiühendus Tallinnaga.
Etelä-Pohjalainen Osakunta
Etelä-Pohjalainen Osakunta (EPO) on Helsingi Ülikooli juures tegutsev üliõpilasorganisatsioon, mis on asutatud 1908. aastal.
Fogo
thumb|Fogo asukoht Roheneemesaarte hulgas Fogo on saar Atlandi ookeanis. Pindala 476 km². Saar on mägine ja vulkaaniline, kõrgus kuni 2829 meetrit. Kuulub Roheneemesaartele. Saare moodustab Fogo vulkaan.
Andrei Ždanov
pisi|Andrei Ždanov pisi|J.Stalin ja A.Ždanov S.Kirovi sarga juures|267x267px Andrei Aleksandrovitš Ždanov (Андрей Александрович Жданов; 14. (vkj) / 26. veebruar 1896 Mariupol, Venemaa Keisririik (praegune Ukraina) – 31. august 1948 Valdai lähedal, Novgorodi oblast, Nõukogude Liit) oli Nõukogude Liidu partei- ja riigitegelane, kindralmajor.
Andrei Ždanovi isa (1860–1909) oli riigikoolide inspektor ja teoloogiaprofessor, ema (1868–1944) oli lõpetanud Moskva konservatooriumi. Ždanov õppis Moskvas Petrovsko-Razumovski põllumajandusakadeemias ja Moskva Kaubandusinstituudis, kuid lõpetas õpingud juba esimesel aastal poliitilistel põhjustel.
Poliitiline karjäär
A. Ždanov liitus bolševikega 1915. aastal. Vene kodusõjast võttis ta osa Punaarmee poliittöötajana. Seejärel oli ta 1922. aastast Tveri kubermangu Täitevkomitee esimees ja aastail 1924–1934 ÜK(b)P (Gorki) Nižni Novgorodi kubermangu-, oblasti- ja kraikomitee esimees.
Jossif Stalin märkas Ždanovi kohusetruudust, operatiivsust ja resoluutset tegutsemist ning võttis ta oma usaldusmeeste kitsamasse ringi. 1925. aastal toimunud ÜK(b)P XIV Kongressil valiti A. Ždanov ÜK(b)P KK liikmekandidaadiks, 1930.aastal ÜK(b)P XVI Kongressil ÜK(b)P KK liikmeks, 1934. aastal ÜK(b)P XVI Kongressil KK sekretäriks ja ÜK(b)P KK Poliitbüroo liikmekandidaadiks.
1930. aastate algusest oli ta partei mõjukas ideoloog ajaloo uurimise ja õpetamise aluspõhimõtete määramisel koos Jossif Stalini ja Sergei Kiroviga ning osales "Üleliidulise bolševike kommunistliku partei ajaloo lühikursuse" loomisel, Pärast Sergei Kirovi mõrva 1934. aastal sai temast Leningradi parteijuht 1934–1944, ÜK(b)P Leningradi oblastikomitee ja linnakomitee I sekretär. 1934. aastal korraldas Ždanov Nõukogude kirjanike esimest kongressi läbiviimist.
Aastail 1934–1948 tegutses A. Ždanov ka ÜK(b)P Keskkomitee sekretärina ning tegeles poliitika- ja ideoloogiaküsimustega. Kommunistliku Internatsionaali Täitevkomitee liikme kohustusi täitis ta 1935.–1943. aastal.
Suure Terrori aastatel sai Ždanov üheks Keskkomitee poliitbüroo liikmetest, kes kinnitas hukkamisnimekirjad. 1937. aasta sügisel oli ta puhastuste (repressioonide) korraldaja-initsiaator Baškiiri ANSV-s, kus peale parteipleenumit lasti maha nii juhtkond kui rohkelt lihtliikmeid, sama tegevust kordas ta Tatari ANSV-s ja Orenburgi oblastis.
1938. aastast alates tegutses ta NSV Liidu mereväe sõjanõukogu liikmena ning 1938.–1947. aastal Vene NFSV Ülemnõukogu esimehena. Aastatel 1939–1941 ja 1946–1948 täitis A. Ždanov ÜK(b)P Keskkomitee II sekretäri ülesandeid.
Aastail 1935–1939 oli A. Ždanov ÜK(b)P Keskkomitee Poliitbüroo kandidaat, aastail 1939–1948 ÜK(b)P KK Poliitbüroo liige.
Andrei Ždanov suri 1948. aastal ÜK(b)P Keskkomitee Valdai sanatooriumis südamehaiguse tagajärjel. Tema surm sai aluseks mõni aasta hiljem alanud nn. “arstide protsessile”, mille tulemusel lasti maha teda ravinud Kremli arstid. A. Ždanovi surnukeha on maetud Punasel väljakul Kremli müüri nekropoli, Lenini mausoleumi taha, kus tal on hauamonument.
Tegevus Eestis
A. Ždanov oli pidevas ühenduses Vjatšeslav Molotoviga, eriti uue valitsuse loomise asjaolude arutamiseks. 21. juunil 1940. aastal moodustati tema ettepanekute kohaselt uus valitsus eesotsas dr. Johannes Vares-Barbarusega, kusjuures Ždanov koostas ka vabariigi uue valitsuse tegevuskava, mis avaldati ajakirjanduses “Vabariigi Valitsuse deklaratsioonina”. Üheks esmaseks ülesandeks pidas Andrei Ždanov Eesti sõjaliste objektide rendile võtmist, mille tõttu Naissaare, Aegna, Suurupi ja Viimsi poolsaare elanikud sunniti kodudest lahkuma.
Agressiivset poliitikat Eesti suhtes püüti varjata sellega, et ürituste läbiviimiseks kasutati võimalikult palju kohalikke sobivaid tegelasi: endisi poliitvange, sotsialiste ja kommuniste, kes polnud rahul seni kehtiva riigikorraga. Kohe pärast 21. juuni demonstratsiooni ja Joh. Varese valitsuse ametisseastumist alustati A. Ždanovi nõudmisel ja juhtimisel kiiresti ette valmistama uue Riigivolikogu valimisi. Need oli vajalik läbi viia 14. ja 15. juulil üheaegselt Leedu Seimi ja Läti Seimi valimistega. Tuli moodustada valimiste peakomitee, mille liikmeid valiti hoolega, sest nad pidid igal juhul kindlustama “valimiste soovitud tulemused”. Valimiste ettevalmistamise perioodil oli A. Ždanovil palju tegemist uue Riigivolikogu tegevusprogrammi koostamisega.
16. juulil 1940 andis Ždanov tulevase riigivormi arutelul Vares-Barbarusele mõista, et Eesti iseseisva riigina ei püsi, kuna on nõrk ning kaitsevõime tõstmiseks peaks ta liituma Nõukogude Liiduga. Selle auks oli 21. juulil vajalik välja panna kaks lippu. Riigivolikogu otsus nõukogude võimu väljakuulutamise ja Nõukogude Liitu astumise kohta kutsus välismaal aga esile suure protestilaine.
Tegevus Teises maailmasõjas
Ždanov oli üks Soome Talvesõja inspireerijaid, 1939.–1940. aastal oli ka Punaarmee Looderinde Sõjanõukogu liige. Teise maailmasõja ajal oli A. Ždanov Leningradi linna kaitsestaabi juht ja Leningradi rinde Sõjanõukogu liige, kindralpolkovnik (1944). Leningradi blokaadi ajal viibis ta pidevalt ümberpiiratud linnas.
Aastatel 1944–1947 juhtis ta Soomes liitlasvägede kontrollkomisjoni, mille töös osales väga aktiivselt: külastas delegatsioonide eesotsas Helsingit, pidas läbirääkimisi Soome juhtkonnaga ja juhendas Nõukogude esindajate tööd Soomes. Peale sõja lõppu viis Stalin Ždanovi Moskvasse üle, kus ta jäi Poliitbüroo ja Keskkomitee sekretariaadi liikmena vastutama ideoloogia ja välispoliitika eest. Ždanovi poja sõnul pidas Stalin teda "võimalikuks järglaseks, kuid pikemas perspektiivis".
Mälestuse jäädvustamine
A. Ždanovi sünnikoht Mariupol nimetati Stalini algatusel 1948. aastal ümber Ždanoviks. See nimi säilis 13. jaanuarini 1989, mil linnaelanike soovil võeti tagasi ajalooline nimi – Mariupol. Nädalaga lammutati linnas kolm Ždanovi monumenti ja tema memoriaalmuuseum muudeti rahvaelu muuseumiks.
Ždanovi nime on kandnud:
Rashīd Ramzī
pisi Rashīd Ramzī (رشيد رمزي; sündinud 17. juulil 1980 Khoulas (Maroko)) on Maroko päritolu Bahreini kergejõustiklane (800 m ja 1500 m jooksja). Ta on kahekordne maailmameister (2005).
Bahreini esindav marokolane Rashīd Ramzī tegi Helsingi MM-il seda, mis viimati õnnestus tiitlivõistlustel legendaarsel uusmeremaalasel Peter Snellil: ta võitis ühel võistlusel nii 1500 m kui ka 800 m jooksu.
2008. aasta suveolümpiamängudel Pekingis jäi ta vahele dopinguga ning talt võeti ära kuldmedal.
Moe
Moe on küla Lääne-Viru maakonnas Tapa vallas.
Küla järgi on nime saanud Pirgu lademe Moe kihistu.
Kalma saun
pisi|Kalma saun, [[Vana-Kalamaja tänav 9a]] Kalma saun on Põhja-Tallinnas Kalamaja asumis, Vana-Kalamaja tänav 9a paiknev saun, üks Tallinna vanemaid tänaseni säilinud saunu.
Juugendelementidega uusklassitsistlik hoone ehitati 1928. aastal arhitekt Aleksander Vladovski kavandite järgi. Ehitismälestis nr 8255.
Sauna pidas 1934. aastani Paul Vinter.
Hoone toimib tänini saunana, sellest on kujunenud üks Kalamaja asumi sümboleid.
Paramaribo
Paramaribo on Suriname pealinn. Asub 23 km kaugusel Atlandi ookeanist Suriname jõe vasakul kaldal. Moodustab Paramaribo ringkonna.
Ajalugu
Linna asutasid 1613. aastal hollandi kaupmehed.
Ajalooline vanalinn kuulub UNESCO maailmapärandi nimistusse. Paramaribo Peetruse ja Pauluse katedraal on Lõuna-Ameerika suurim puitehitis.
pisi|tühi|Peetruse ja Pauluse katedraal
Fligely neem
thumb|Fligely neem asub [[Franz Josephi maal Rudolfi saare põhjaosas]] Fligely neem (vene Мыс Флигели) on neem Franz Josephi maa Rudolfi saare põhjarannikul.
Neemel asub Euroopa ja Venemaa väidetavalt põhjapoolseim punkt. Neeme geograafilised koordinaadid on. Neeme tipp asub põhjapoolusest 911 km kaugusel.
Baasaasta
Võrdlusaasta ehk baasaasta on andmekogumi arvestusaasta, mille andmetega võrreldakse järgneva(te) perioodi(de) andmeid.
Fligely neem
Neeme avastas 12. aprillil 1874 laeval Admiral Tegetthof saabunud Austria-Ungari polaarekspeditsioon Julius Payeri ja Karl Weyprechti juhtimisel. Esimesed inimesed, kes neemel maabusid, olid madrus Antonio Zaninovich, mitšman Eduard Orel ja ekspeditsiooni juht Julius Payer.
Aastal 2003 paigaldati saarele 300-kilogrammine rist, mis tähistab Venemaa kõige põhjapoolsemat punkti.
Referentsaasta
Referentsaasta on püsivhindades näitajate esitamiseks kasutatav tinglik aasta, indeksite seeria alguspunkt.
Liguuria
Liguuria (itaalia keeles Liguria) on maakond Itaalias (Põhja-Itaalias).
Liguuria on kitsas rannikuriba mägede jalamil. Läänepoolne Liguuria Riviera Ponente nime all tuntud rannik ulatub kitsa lauge rannaribaga välja kuni Prantsusmaa piirini, Riviera Levante on aga metsikum ja järsemate kallastega. Nende kahe piirkonna vahel asub maakonna keskus Genova.
Haldus
pisi|Liguuria maakonna provintsid Liguuria jaguneb città metropolitana'ks ja kolmeks provintsiks:
Suuremad linnad
Genova, Imperia, La Spezia, Savona, Sanremo, Portofino, Rapallo
Transport
Prantsusmaa piirist Toscanani kulgeb piki rannikut kiirtee A10, mis Genovast alates muutub A12–ks. Raudteeühendus on Torino ja Milanoga. Juurdepääs Liguuria sisemaale on mägede tõttu raskendatud.
Liguuria köök
Liguuria kööki nimetatakse cucina del ritorno ehk "kojusaabumise köögiks" pidades silmas meremehi, kes pärast kuudepikkust merel olemist seal korralikult ja koduselt süüa said. Ka väljendab see Liguuria köögi armastust kohalike toorainete vastu. Palju süüakse kala ja mereande, värskeid köögivilju ning ürte, tänu meremeeste panusele ehk ka rohkem vürtse kui itaallastel üldiselt kombeks.
Liguuria köögi kuulsus on pestost, basiilikust, oliiviõlist, piiniaseemnetest ja juustust hõõrutud kaste.
Liguuria kliima sobib ideaalselt oliivikasvatuseks ja sealsed oliiviõlid võistlevad edukalt Toscana omadega.
Vasa nation
Vasa nation on 1908. aastal asutatud Helsingi ülikooli juures tegutsev soomerootsi üliõpilasorganisatsioon.
1991. aastast on neil sõprusleping Eesti Üliõpilaste Seltsiga.
Koola laht
thumb|Vaade Koola lahele Koola laht on laht Barentsi mere Murmani rannikul.
Lahe pikkus on 58 km, laius kuni 7 km, sügavus kuni 300 m. Lahe kaldal asub Murmansk.
VK Rivaal Rakvere
VK Rivaal Rakvere oli Rakvere võrkpalliklubi.
Võrkpalliklubi loodi 14. aprillil 1990 Rakvere Spordikooli treeneri Mati Meriranna eestvedamisel.
Meeskond komplekteeriti toona Rakvere Spordikooli kasvandikest ning on edaspidi tuginenud Rakvere noorte järelkasvule.
2013. aastal võttis klubi vedamise Mati Merirannalt üle Raigo Pärs ning Rakvere Fruit Xpressi baasil loodi uus klubi, Rakvere Võrkpalliklubi.
Aeroc Rakvere on tulnud kolm korda (1995, 1996, 1997) Eesti meistriks ning kaks korda võitnud Eesti meeste karikavõistlused võrkpallis (1995, 1996).
Ojapere
Ojapere küla asub Rapla maakonnas Märjamaa valla edelaosas Velise jõe vasakul kaldal. Halduslikult jäävad küla piiresse ka osad kuni Avaste sooni ulatuvad põllud ja heinamaad ning Avaste soo kirdeosas olev jääksoo. Ojapere põhiosa on tugevate arhailise lääne-eestiliku sumbküla tunnustega.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vigala valda.
Tänapäeval on Ojapere külas suhteliselt palju suvilaid. Külas on silmatorkavalt palju hästi säilinud vanu ja korrastatud taluhooneid, mistõttu on tegemist miljööväärtusliku kohaga. Kolhoosiajale viitav arhitektuur Ojaperes puudub. Küla juures rippsilla naabruses asub üks valla olulisematest ujumiskohtadest.
Velise jõgi voolab Ojapere kohal Lääne-Eesti madaliku kohta suhteliselt sügavas moldorus, mille Ojapere-poolne kallas kerkib pikkamisi 2 km kaugusel Avaste mäeks.
Ajalooliselt on jagunenud küla kaheks - Mäeküla ja Jõeküla. Osa Mäeküla majadest kuulub nüüdseks Kausi küla piiresse. 1977-1996 kuulus Ojapere alla ka Kesu küla.
Irene Kull
Irene Kull (sündinud 6. mail 1961 Viljandis) on eesti õigusteadlane ja õppejõud.
Tema peamised uurimisteemad on Eesti ja Euroopa lepingu- ja eraõigus, võrdlev eraõigus, elamu- ja üüriõigus ning digitaalne lepinguõigus.
Haridustee
Kull lõpetas 1984. aastal Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduse erialal cum laude, 1996. aastal sai sealsamas magistrikraadi ning 2002. aastal kaitses doktoriväitekirja teemal "Hea usu põhimõte kaasaegses lepinguõiguses" (juhendaja Paul Varul).
Nõmmküla (Tapa)
Nõmmküla on küla Lääne-Viru maakonnas Tapa vallas.
Irene Kull
Töökäik
Irene Kull on töötanud Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas eri ametikohtadel alates 1995. aastast, 2007. aastal valiti ta tsiviilõiguse professoriks. 2015. aastast on ta eraõiguse osakonna juhataja.
Aastatel 1997–2000 oli ta Riigikohtus konsultant ning 2000. aastast on Riigikohtu tsiviilkolleegiumi nõunik. Aastatel 2009–2014 oli ta Eesti Panga nõukogu liige.
Teadusorganisatsiooniline tegevus
Kull oli Eesti Akadeemilise Õigusteadlaste Seltsi asutajaliige ja aseesimees aastatel 1995–2015 ning juhatuse esimees 2015. aastast. Ta on Eesti Õigusfilosoofia Ühingu (Tartu Ülikool, 1999), Euroopa eraõiguse Akadeemia (Salzburgi Ülikool, 2006) ja Euroopa Pangandusinstituudi (Frankfurt, 2015) asutajaliige ning 2016. aastast Tartu Ülikooli Aasia keskuse nõukogu liige.
Aastatel 2005–2009 oli ta Euroopa eraõiguse kompetentsivõrgustiku liige ja Euroopa ühtse raamnormistiku uurimisgrupi nõunik (DCFR) ning aastatel 2010–2015 Euroopa Komisjoni ühtse müügiõiguse ettepaneku (CESL) eksperdigrupi liige.
Topeka
Topeka on linn USA-s Shawnee maakonnas, Kansase osariigi keskus.
pisi|vasakul|Õhuvaadet kujutav trükis aastast 1869
Irene Kull
Teadusorganisatsiooniline tegevus
2011. aastast on ta Euroopa Õiguse Instituudi liige, 2010. aastast Eesti esindaja Rahvusvahelise Võrdleva Õiguse Akadeemia juures (International Academy of Comparative Law, IACL) ning 2020. aastast Euroopa Delikti- ja Kindlustusõiguse Keskuse (ECTIL) liige.
Kull on 2013. aastast ajakirja Journal of The University of Latvia Law välistoimetuskolleegiumi liige, 2016. aastast ajakirjade Juridica ja Juridica International toimetuskolleegiumi liige.
Isiklikku
Irene Kull on abielus, tal on kaks poega.
Staples Center
thumb|Staples Center (2012) Crypto.com Arena (endine Staples Center) on mitmeotstarbeline arena, mis asub USA-s California osariigis Los Angeleses. See avati 13. oktoobril 1999.
Hall on tuntud NBA-s mängivate Los Angeles Clippersi ja Los Angeles Lakersi, aga ka NHL-i meeskonna Los Angeles Kingsi koduhallina.
Väljaspool saali on hokimängija Wayne Gretzky ja korvpallur Magic Johnsoni kujud.
17. novembril 2021 teatas Staples Center Crypto.com Arena nime muutmisest, kui Singapuris asuv krüptovaluuta maakler Crypto.com ostis saaliomanikult AEG õigused 700 miljonile dollarile. Muudatus jõustus 25. detsembril 2021.
Sündinud 13. aprillil
''Siin loetletakse 13. aprillil sündinud tuntud inimesi.
Kleopatra
thumb Kleopatra VII (jaanuar 69 Aleksandria – 12. august 30 eKr) oli hellenistliku Egiptuse viimane valitseja aastatel 51–30 eKr. Ta on ilmselt Ptolemaioste dünastia tuntuim liige.
Kleopatra oli Ptolemaios XII tütar ning Ptolemaios XIII ja Ptolemaios XIV õde ja nominaalne abikaasa, kuna Egiptuse traditsioonide kohaselt ei võinud kuninganna valitseda ilma meessoost kuningata.
Aastatel 55 eKr – 51 eKr oli ta isa kaasvalitseja. 48. aastal eKr tõugati ta õukonna poolt troonilt ja asendati alaealise Ptolemaios XIV-ga.
Rooma keisririigis Julius Caesari ja alaealiste Ptolemaioste kaitsjaks Rooma senati poolt määratud Pompeiuse vahelises kodusõjas taandus Pompeius Egiptusse, kus ta aga 48 eKr tapeti ja pea saadeti Caesarile. Sõjavägedega Egiptusse saabunud Julius Caesar taastas võimule ka Kleopatra, kaitstes võimu Aleksandrias pool aastat kestnud piiramise kestel Ptolemaios XIII eest. Julius Caesari surma järel naasis Kleopatra Roomast Egiptusse. Caesari tapjate Brutuse ja Cassiusega peetud kodusõja tulemusel sai Augustus (Octavianus) keisririigi lääneosa ja Marcus Antonius keisririigi idaosa valitsejaks.
Vendadega Kleopatral lapsi ei olnud, kuid suhtest Rooma väejuhi ja riigimehe Julius Caesariga sündis Kleopatral poeg Caesarion (ametlikult Ptolemaios XV).
Hiljem abiellus Kleopatra Marcus Antoniusega. Neil oli kolm last: kaksikud Kleopatra Selene ja Aleksander Helios ning nende noorem vend Ptolemaios Philadelphos. Poisslaste edasine saatus on teadmata (võimalik, et nad surid juba lapseeas), Kleopatra Selene aga jõudis täisikka ja temast sai oluline poliitiline figuur.
Phoenix Suns
Phoenix Suns on Põhja-Ameerika korvpalliliiga NBA klubi. Meeskond mängib läänekonverentsi Vaikse ookeani divisjonis ja peab oma kodumänge Phoenix Suns Arenal.
Ajalugu
Klubi asutati 1968. aastal Phoenixis. Suns on kaks korda tulnud läänekonverentsi meistriks, kuid kaotanud mõlemal korral NBA finaalseeria: 1976. aastal Boston Celticsile ja 1993. aastal Chicago Bullsile.
Phoenix Suns mängis vahemikus 1975/76–2009/10 regulaarselt väljalangemismängudel, jäädes play-off'ist eemale üksnes seitsmel hooajal. Alates hooajast 2010/11 pole Suns aga kümnel aastal järjest põhiturniirist kaugemale jõudnud.
Ahelindeks
Ahelindeks on majandusarvestuses ja statistikas järjestikuste arvestusperioodide aheldamiseks loodud kumulatiivne indeks, mis näitab komponendi kasvu võrreldes referentsaastaga.
Näiteks hinna ahelindeks on hinnaindeks, mis näitab ostukorvi hinna muutumist eelmise perioodi suhtes (ostukorvi hind perioodil n / ostukorvi hind perioodil (n-1) x 100).
Aleksander Paldrok
pisi|Aleksander Paldrok (akvarell) Aleksander Paldrok VR I/2 (1936. aastani Aleksander Paldrock; 16. mai 1871 Kavastu vald, Tartumaa – 1. juuli 1944 Kuressaare) oli eesti arstiteadlane ja sõjaväelane (kindralmajor). Eesti Teaduste Akadeemia tegevliige (1938–1940).
Elukäik ja teadustegevus
Aleksander Paldrok (aastani 1936 Paldrock) sündis 16. mail 1871 Tartumaal kaupmees Karl Paldrocki perekonnas, käis Tartus gümnaasiumis ning lõpetas 1889. aastal. Aastatel 1890–1895 õppis Tartu ülikooli arstiteaduskonnas ja lõpetas selle arsti kutsega. Juba 1898. aastal kaitses doktoriväitekirja „Zur Entwickelungsgeschichte der Dickdarmbrueche“, millega omandas dr. med. kraadi.
Paldroki edaspidine elu ja töö oli tihedalt seotud naha- ja suguhaiguste erialaga, küll praktiseeriva arstina, küll teadlase ja õppejõuna. 1904. aastal hakkas ta eradotsendina lugema dermatoloogia ning naha- ja suguhaiguste kursust ning töötas ta Tartus dermatoloogia ning naha- ja suguhaiguste eradotsendina.
Eesti Teaduste Akadeemia liikmeks nimetati ta 1938. aastal loodusteaduste alal.
Sõjaaeg ja professoriks saamine
Vene-Jaapani sõja puhkedes pidi ta katkestama oma teadusliku töö ja asuma sõjaväeteenistusse. Töötades arstina viibis ta aastatel 1910–1912 välismaal. 1915. aastal nimetati Paldrok Tartu ülikooli naha- ja suguhaiguste dotsendiks, kaks aastat hiljem erakorraliseks professoriks. 1919. aastal asus ta dermatoloogia ja veneroloogia õppetooli korraliseks professoriks. Ennastsalgava töö eest Sõjaväe Tervishoiuvalitsuses ülendas Vabariigi Valitsus prof. A. Paldroki 1920. aastal sanitaar-kindralmajoriks ja talle anti vabadusrist.
Leprosoorium ja leeprauurimused
Aleksander Paldrok juhatas 1921. aastast peale ka Tartu lähedal asunud Muuli leprosooriumi. Rahvusvaheliselt saigi professor Paldrok kuulsaks just oma leepraalaste uurimustega. Ajavahemikus 1894–1941 avaldas ta üle 100 teadustöö. 1925. aastal esitas Aleksander Paldrok leepra süsihappelume ja kullapreparaatidega ravimise meetodi. See originaalne meetod äratas üldist tähelepanu maailma leproloogide hulgas, mille tõttu Tartut külastasid paljude riikide tuntud teadlased. Korduvalt esines Aleksander Paldrok rahvusvahelistel leeprakonverentsidel ja -kongressidel Moskvas, Genfis, Budapestis, Stockholmis, Uppsalas, Kairos ja mujal. Paldroki poolt kasutusele võetud ravimeetod ei ole leeprahaigete ravimisel tähtsust minetanud tänini.
Nobeli meditsiiniauhinna kandidaat
Selle ravimeetodi eest esitati ta kolm korda Nobeli meditsiiniauhinna kandidaadiks. Paldrok oli valitud Leopoldina-nimelise teaduste akadeemia liikmeks Saksamaal (1927), Pariisi Leeprauurijate Seltsi aupresidendiks, Pospelovi-nimelise Seltsi liikmeks Nõukogude Liidus, Rootsi Arstide Seltsi liikmeks jne. Ungari valitsuselt teenis Paldrok 2. järgu teeneteristi teadusliku tegevuse eest.
Õpikud, artiklid ja rahvavalgustus
Professor Paldroki teaduslik uurimistöö ei piirdunud üksnes leepra uurimisega. Ta on kirjutanud artikleid ka mikrospooria, psoriaasi, nahavähi, erütematoosi, eriti aga gonorröa ja muude suguhaiguste profülaktika alalt. Tema sulest on ilmunud naha- ja suguhaiguste õpikud eesti ning vene keeles.
Aleksander Paldrok pööras suurt tähelepanu sanitaarharidustööle, pidades populaarteaduslikke loenguid. Tema sulest ilmus ka rohkesti populaarteaduslikke raamatuid, neist tähtsamad on „Loomulik ravimisõpetus“ (1931) ja „Edu, tervis, ilu“ (kokku 10 vihku, 1933).
Ühiskondlik ja seltsielu
Ülikoolitöö kõrvalt võttis Aleksander Paldrok agaralt osa ühiskondlikust ja seltskondlikust elust. Ta oli Fraternitas Estica asutajaliige ja auvilistlane. Ta oli pikemat aega Tartu Noorte Meeste Kristliku Ühingu esimees ja skautide maleva vanem. Paldrok propageeris karskust ja oli ka ise karsklane. Ta hindas kõrgelt sporti ja oli noorpõlves ise sportlane. Tema perekonnas kasvas üles 6 last.
Elu lõpuaastad
pisi|Aleksander Paldroki haud [[Kudjape kalmistul]] 1941. aastal asus ta Saksamaale, kust pöördus tagasi Eestisse 1942. aastal. Aleksander Paldrok suri 1. juulil 1944 Kuressaares ja on maetud Saaremaale Kudjape kalmistule.
Näo
Näo on küla Lääne-Viru maakonnas Tapa vallas.
Inimesed
Näo külas sündis ja kasvas eesti looduskirjanik Edgar Kask.
Aheldatud väärtused referentsaasta järgi
Aheldatud väärtused referentsaasta järgi on referentsaasta järgi ahelindeksiga arvutatud väärtused (referentsaasta väärtus korrutatakse arvestusperioodi ahelindeksiga).
Footbag
thumb Footbag on pehme tekstiilist pallitaoline kott, millega tehakse jalgade abil trikke.
Tavaliselt on footbag 'i sees speltanisu, aga võib olla ka riis, liiv või hoopis muud graanulid.
Footbag 'iga saab mängida mitmesuguseid mänge, populaarseim neist on "tõsta üles" (inglise keeles Hacking it up). Footbag 'i saab mängida ka sarnaselt võrkpalliga, kasutades palli üle võrgu löömiseks jalgu. Professionaalsematel footbag 'imängijatel võib kasu olla spetsiaalsetest footbag 'i mängimiseks mõeldud jalatsitest.
Maailmarekord footbag 'i kõksimises on 5 tundi 38 minutit ja 22 sekundit.
Jaroslavli ülikool
pisi|Ülikooli 1. korpuse peahoone (märts 2009) Jaroslavli ülikool (ka Jaroslavli Demidovi-nimeline Riiklik Ülikool, vene keeles Ярославский государственный университет имени П. Г. Демидова, lühemalt Demidovi ülikool (vene keeles Демидовский университет)) on ülikool Venemaal Jaroslavlis.
Ülikoolis on 10 000 üliõpilast (2014) ja 431 õppejõudu (2009).
Ajalugu
Ülikooli ajalugu ulatub 1803. aastasse, kui asutati Demidovi juriidiline lütseum.
1918. aastal sai lütseum ülikooliõigused. Ülikool suleti 1924. ja taasasutati 1970. aastal.
2005. aastast on ülikooli rektor Aleksandr Russakov.
Surnud 1950
Sellel leheküljel on loetletud 1950. aastal surnud tuntud inimesi ja loomi.
AOL-tehnika
AOL-tehnika (inglise annual overlap) on teatav meetod sisemajanduse koguprodukti (SKP) arvutamisel.
Semasioloogia
Semasioloogia on keeleteaduses sõnade tähenduste uurimine. Vastandub onomasioloogiale kui asjadele vastavate sõnade (nimetuste) uurimisele.
IKONOS
IKONOS on esimene suure ruumilise lahutusega kujutisi edastav kaugseire kommertssatelliit.
Esimene katse Ikonost orbiidile viia ebaõnnestus. Orbiidile jõudis 24. septembril 1999 startinud tehiskaaslane ning 1. jaanuaril 2000 hakati müüma 0,8-meetrise lahutusega pankromaatseid ja 4-meetrise lahutusega multispektraalseid kujutisi neljas spektraalkanalis – sinine, roheline, punane ja lähisinfrapuna. Ikonos on päikesesünkroonsel polaarorbiidil 680 km kõrgusel. Ikonose mõlema skanneri skaneerimisulatus on 11 km. Ikonose mõõtmisintervall on 3–5 päeva orbiidist kõrvale vaadates, 144 päeva vertikaalse vaatesuuna jaoks.
Ellerino
Ellerino oli Tartus 1999.–2011. aastatel tegutsenud vanamuusikaansambel, mis koosnes Heino Elleri Muusikakooli plokkflöödiõpilastest.
Heino Elleri nimelise Muusikakooli plokkflöödiõpetaja Anneli Kuusk pani ansambli kokku 1999. aastal oma õpilastest. Muusikat tehti peaasjalikult plokkflöötidel, repertuaaris oli erinevatest ajastutest pärit vanamuusika, aga ka eesti rahvamuusika - Utrechti festivalil saavutati esikoht kavaga eesti rahvaviiside seadetest.
Ansambel osales festivalidel, konkurssidel ja erinevatel pidustustel, nagu Kuressaare laste ja noorte vanamuusikafestival, Tartu ja Pärnu hansapäevad, Rakvere vanamuusikafestival "Fiori musicali". Viljandi vanamuusika festivali noorteprojektides kanti aastate jooksul ette "Lillede mask" (2004), "Taanieli mäng" (2005), "Orpheus" (2006), "Bastien ja Bastienne" (2007), "Peregrinus" (2008) ja "Parnass" (2009).
Ellerino võttis osa ka suurematest rahvusvahelistest festivalidest, nagu Nižni-Novgorodi rahvusvaheline vanamuusika festival Venemaal 2002. aastal, Engelskircheni linnas Saksamaal saavutati 2003. aastal 3. rahvusvahelistel plokkflöödi päevadel II koht ja 2004 aastal Utrechtis Hollandis SONBU (Stichting Open Nederlandse Blokfluitdagen Utrecht) festivalil saavutati I koht.
Ellerinos on oma õpingute jooksul mänginud helilooja Liina Sumera ja dirigent Sander Tamm.
Linda Vernik
Linda Vernik ( 22. juuni 1933 – 24. august 1990) oli eesti filmikunstnik.
Linda Vernik õppis ERKI teatrikunsti erialal ja Moskva Kinoinstituudis (VGIK) kunstnik-lavastaja erialal. Töötas kunstnik-lavastajana kinostuudios Tallinnfilm. Alates 1980. aastast oli ta ERKI joonistamise ja maali õppejõud.
Saiakopli
Saiakopli on küla Lääne-Viru maakonnas Tapa vallas.
Saiakopli läänepiirile jääb Tapa–Tartu raudteelõik, kus asub ka küla territooriumile jääv Nõmmküla raudteejaam.
Pattaya
thumb|Tänav Pattayas Pattaya on linn Tais Chon Buri provintsis, tuntud turismipiirkond.
Austrums
pisi|Austrumsi logo Austrums (läti keeles Akadēmiskā vienība Austrums) on Riias Läti Ülikooli juures tegutsev Läti üliõpilasorganisatsioon.
Austrums asutati 1883. aasta 31. oktoobril.
Austrumsil on sõprussidemed Eesti Üliõpilaste Seltsiga.
Toomas Hendrik Ilves on organisatsiooni auliige.
Anett Schutting
Anett Schutting (sündinud 24. augustil 1991) on Eesti tennisist.
E. Harold Munn
Earle Harold Munn (29. november 1903 – 6. juuni 1992) oli Ameerika Ühendriikide haridustegelane, poliitik ja karskusliikumise tegelane. Ta oli Hillsdale'i Kolledži rektor Michiganis.
Ta kandideeris Keelupartei (Prohibition Party) kandidaadina kolmel korral USA presidendiks (1964, 1968, 1972).
Giza
Giza on Kairo eeslinn Egiptuses Niiluse vasakul kaldal.
Rahva Harta
Rahva Harta (inglise keeles People's Charter) oli 1838. aastal Londonis kuuest parlamendiliikmest ja kuuest töölisest koosneva komitee koostatud dokument, mis esitas tööliste nõudmised.
Inglismaa töölisklass ei olnud rahul oma õiguste ja töötingimustega. Olukorra muutmise lootuses loodi tööliste ühinguid ja otsustati pöörduda oma nõudmistega parlamendi poole. Harta (inglise keeles charter) järgi sai ka liikumine endale nime - tšartism. Hartale koguti üle miljoni allkirja, kuid parlament lükkas selle ikkagi tagasi. See süvendas veelgi pingeid. Tšartristid kasutasid esialgu oma eesmärkide saavutamiseks demonstratsioone ja massimiitinguid, kuid osa nende juhtidest pooldasid ka vägivaldseid meetodeid. Mitmel pool puhkesidki ülestõusud. Massiliikumine vaibus alles 1840. aastate lõpul. Tšartistide tegevuse tõttu viis valitsus läbi mitmed ümberkorraldused. 1847. aastal sätestati 10-tunnine tööpäev.
Saksi
Saksi on küla Lääne-Viru maakonnas Tapa vallas. Küla oli kuni 2005. aastani Saksi valla keskus. Külas asub Saksi mõis.
Sündinud 14. aprillil
''Siin loetletakse 14. aprillil sündinud tuntud inimesi.
Ron Weasley
Ronald Bilius "Ron" Weasley on tegelane J. K. Rowlingu romaanisarjast "Harry Potter". Ron on Harry Potteri üks parimatest sõpradest.
Tema vanemad on Arthur ja Molly Weasley.
Weasleyde peres on seitse last: kuus poissi ja üks tüdruk. Kõige vanem Weasley'de perekonnast on Bill. Talle järgneb Charlie, siis Percy ja kaksikud Fred ja George, siis Ron ning tema õde ja noorim laps Ginny.
Ron kardab õudselt ämblikke.
Tema patronus võtab Jack Russelli terjeri kuju.
Weaslyde perekond on puhtavereline ja kaugelt suguluses Blackide ja Malfoydega, kuid on nendega riius.
Olles elanud kogu elu oma vendade varjus, kadestab ta oma parimat sõpra Harryt ja läheb temaga tihti tülli.
Ronile meeldib Hermione Granger, kellega ta lõpuks abiellub. Aastal 2016 on tal kaks last: Rose ja Hugo Weasley.
Eluiga
Organismi elueaks nimetatakse kokkuleppeliselt elutsükli mingi osa kestust, näiteks imetajatel (sealhulgas inimesel) sünnist surmani, lindudel ja roomajatel munast koorumisest surmani, putukatel valmiku koorumisest surmani, üherakulistel organismidel näiteks pooldumisest pooldumiseni.