cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Malta pistrik
Malta pistrik
Väidetavalt on kullast "Malta pistriku" eeskuju 36,5 cm kõrgune pistrikukuju "Kniphauseni pistrik" ("The Kniphausen Hawk"), mille lasi 1697. aastal valmistada krahv Georg Wilhelm von Kniphausen. Punaste granaatide, ametüstide, smaragdide ja siniste safiiridega kaetud taies kuulub tänapäeval Devonshire'i hertsogi Chatsworth House'i kogusse.
Eestikeelsed väljaanded
Eesti keeles ilmus teos Koolibri kirjastuselt 2010. aastal Olavi Teppani tõlkes.
Hüdropoonika
Hüdropoonika (kreeka hydōr 'vesi' + ponos 'töö') ehk vesikultuur ehk vesiaiandus on meetod taimede kasvatamiseks ilma mullata, kasutades selle asemel mineraalsete toitainete lahuseid. Taimejuured võivad olla kas üksnes toitelahuses või inertses aines, näiteks kruusas, kivivillas vms.
18. sajandil avastati, et taimed omastavad vajalikke toitaineid anorgaaniliste ioonide kujul veest. Looduses asub mullas mineraalainete tagavara, kuid muld ise ei ole taime kasvamiseks hädavajalik. Kui mineraalsed toitained lahustuvad vees, suudavad taimejuured neid omastada. Kui vajalikud ained antakse taimele kunstlikult koos veevaruga, ei ole mulda tarvis. Peaaegu kõiki taimi saab kasvatada hüdropooniliselt.
Hüdropoonika on ka standardtehnika bioloogia õpetamisel ja uuringutes.
Kaisukaru
Kaisukaru on 20. sajandi ja 21. sajandi alguse üks populaarsemaid ja kultuslikumaid pehmete mänguasjade liike – pehmest materjalist mängukaru.
20. sajandi alguse Euroopa ja Ameerika ettevõtete kaisukarud (toodetud enne teist maailmasõda) on populaarsed kogujate seas.
Ajalugu
1902. aastal päästis USA president Theodore Roosevelt jahil Ameerika mustkaru, keda ajas taga koertega jahiseltskond. Kurnatud karu seoti paju külge ja Roosevelt kutsuti saaki tulistama. Ta keeldus seda ise tegemast väitega, et see on ebasportlik, kuid käskis karu maha lasta, et tema piinad lõpetada. Lugu jõudis ajalehtede koomiksitesse, kuid lõpuks kohandati seda oportunistlikel põhjustel ja karust sai armas väike karupoeg (Washington Posti koomiksis 16. *novembril 1902).
Loo detailid ununesid aja jooksul, kuid põhiline jäi alles – Teddy (Roosevelti hüüdnimi) keeldus karu tulistamast. Üks mängukarust loodud karikatuur jäi silma Venemaalt välja rännanud Morris Michtomi (pärisnimi Mihhail Mišim), mänguasjapoe omaniku abikaasale Rose'ile. Ta õmbles karikatuuri põhjal esimese karu moodi välja näinud karupoja. See paigutati vaateaknale ja sai president Roosevelti järgi nime Teddy Bear. Uus mänguasi äratas ostjates enneolematut huvi ja peagi, olles saanud Rooseveltilt nõusoleku oma nime kasutamiseks, asutas Michtom mängukarude tootmisega tegeleva ettevõtte Ideal Toy Company. Kuna ta jättis uue mänguasja ja selle nime patenteerimata, oli varsti ka palju teisi ettevõtteid, kes tootsid sarnaseid karusid. Michtomid nautisid nende rajatud ettevõttest suurt edu ja annetasid heldelt paljudele neile südamelähedastele eesmärkidele, sealhulgas Heebrea Immigrantide Abiühingule, Juudi rahvusfondile ja Palestiina riiklikule töökampaaniale. Rose suri 1937. aastal ja Morris liitus temaga vähem kui aasta hiljem. Teda mäletatakse kui õrna ja altruistlikku hinge.
Teise versiooni järgi valmistas esimese karupoja Margarete Steiff oma vennapoja Richardi idee järgi, kes kujundas 1902. aastal esimese liigutatavate jalgadega kaisukaru. 1903. aastal tellis üks ameeriklane Leipzigi mänguasjanäitusel kohe 3000 eksemplari. 1904. aastal Saint Louises toimunud maailmanäitusel müüdi 12 000 karu, mille eest Margarete ja Richard said kuldmedali.
Kogumine
Tänapäeval on maailmas umbes kakskümmend kaisukarudele pühendatud muuseumi ja mitukümmend tuhat mängukarude kollektsionääri. Spetsiaalselt neile toodetakse kaisukarusid piiratud partiina, tootjad on näiteks Steiff, Dean's, Merrythought või ainueksemplare tootvad kunstnikud. Christie's korraldab perioodiliselt oksjoneid, millel on välja pandud ainult mängukarud. Kalleim mängukaru on 1929. aastal valmistatud mohäärist mänguasi. See müüdi 90 000 dollari eest.
Jüri (Välbe)
Jüri (Välbe) (ilmaliku nimega Jüri Välbe, 1936. aastani Georgi Välbe; 18. juuli (vkj 6. juuli) 1881 Sadala – 3. august 1961 Stockholm) oli õigeusu vaimulik, 1956. aastast Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku koguduste piiskop paguluses.
Jüri Välbe sündis Tartumaal Laiuse kihelkonnas Laius-Tähkvere vallas Sadala külas talurentniku pojana. Sai alghariduse Sadala külakoolis ning Laiuse ja Paldiski kihelkonnakoolides. Aastatel 1893–1903 õppis ta Riia Vaimulikus Koolis ja Seminaris. Seejärel töötas lühikest aega köster-kooliõpetajana Tartu Püha Jüri kiriku juures (määrati ametisse 6. september 1903). 1905. aastal pühitseti diakoniks ja preestriks, misjärel asus teenima Mõniste-Ritsiku Ristija Johannese kogudusse. 1907. aastal oli preester Helme-Tõrva Kristuse Sündimise koguduses, kus teenis 1912. aastani. Seejärel oli preester Seli-Tõstamaa Püha Vassilius Suure koguduses. Aastatel 1919–1932 ja 1935–1937 oli Pärnumaa praost, vahepeal ja pärast 1937. aastat abipraost. Aastatel 1919–1944 oli ta Pärnu Issandamuutmise koguduse preester. 1937. aastal valiti Jüri Välbe Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku Sinodi liikmeks. Praosti ja preestri ameti kõrval oli ta tegev kindlustusseltsi "Eesti" Pärnu osakonnas, Pärnu Laenu-Hoiuühisuses esimehena, Pärnu kirjastusühisuses juhatuse esimehena, samuti Tallinna Rahvapanga nõukogu liikme ja hiljem esimehena. Välbe valiti mitmel korral Pärnu linna volikokku ning oli pikemat aega "Endla" seltsi juhatuse liige.
1944. aasta Suure põgenemise ajal põgenes Jüri Välbe Rootsi, kus asutas 12. märtsil 1945 Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku Stockholmi koguduse. Aastatel 1947–1956 oli ta Euroopa ringkonna praost, 1948. aastast kuni surmani Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku Sinodi esimees. 14. oktoobril 1956 pühitseti ta Stockholmi Nikolai kirikus piiskopiks tiitliga Ravenna piiskop. Ta suri Stockholmis Mörby haiglas 3. augustil 1961.
Piiskop Jüri on maetud Stockholmi Metsakalmistu õigeusklike alale.
Brenguļi vald
pisi|Brenguļi vald Brenguļi vald (läti keeles Brenguļu pagasts) on vald Lätis Valmiera piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Kauguri, Trikāta ja Valmiera vallaga, Smiltene piirkonna Blome vallaga ning Cēsise piirkonna Mārsnēni vallaga.
Ajalugu
Brenguļi vald moodustati 1920. aastal Vecbrenguļi mõisa (Alt-Wrangelshof) maadest (pindala 1222 hektarit). 1925. aastani kandis see nime Vecbrenguļi vald. 1935. aastal oli valla pindala 69,4 km², elanikke oli seal 668. 1945. aastal moodustati vallas Brenguļi külanõukogu, mis aga kaks aastat hiljem likvideeriti. 1949. aastal likvideeriti vald ametlikult ja selle asemel loodi Brenguļi külanõukogu. 1954. aastal liideti sellega likvideeritav Jaunvāle külanõukogu. 1990. aastal muudeti külanõukogu vallaks. Aastatel 2009–2021 kuulus vald Beverīna piirkonda.
Loodus
Valla suurim jõgi on selle loodepiiril voolav Koiva jõgi, teine tähtsam jõgi on selle lisajõgi Abuls. Looduskaitse all on Bekuri tamm, Jaunbrenguļi mõisa tamm, Ķeņģi tamm, Jaunbrenguļi mõisapargi lehis, Gaujmaļi tamm, Ruņģi kuusk, Lepeķi tamm, Skujiņase paju, Norveļi tamm, Norveļi Rootsi mänd, Burkšķi tamm, Brenguļi Čiekurži dendropark, Jaunvāle mõisa tamm, Plaukti pärn, Vecdzērvītese tamm, Spreņi Rootsi mänd, Vīksnise künnapuu, Amsiņi tamm ja Pūpoli tamm. Valla põhjaosa asub Ziemeļgauja kaitstaval maastikul.
Asustus
2011. aastal elas vallas 763 lätlast, 57 venelast, 16 valgevenelast, 3 ukrainlast, 10 poolakat ja 6 leedulast.
Valla külad
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Sünkroonuisutamine
thumb|300px|[[Marigold IceUnity 2005. aastal Soome meistrivõistlustel, vabakava, element kavast: kolme tiivaga veski]]
Sünkroonuisutamine on üks iluuisutamise alakategooriaid, kus 12–24 uisutajat (sõltuvalt seeriast) uisutavad korraga jääl, moodustades mitmesuguseid mustreid. Võistkond esitab elemente sünkroonis ehk täpselt samal ajal muusika saatel. Ala on pärit Ameerika Ühendriikidest, kus see arendati välja 1970. aastatel.
Kava elemendid
Elementide hulka kuuluvad
Tiitlivõistlused
Esimesed sünkroonuisutamise maailmameistrivõistlused peeti 2000. aastal Ameerika Ühendriikide Minnesota osariigis Minneapolises. Ülekaalukalt on medaleid võitnud Rootsi ja Soome. Edukaim võistkond on olnud Rootsit esindanud Surprise, kes on võitnud kuus maailmameistrivõistluste kulda. Soome Marigold IceUnity on tulnud viis korda maailmameistriks ning Rockettes on tulnud kolmel korral maailmameistriks. Soome on kolme eri võistkonnaga tulnud kokku 9 korda maailmameistriks, järgnevad Rootsi 6, Venemaa 3 ja Kanada 2 korraga.
Esimesed ametlikud juunioride maailmameistrivõistlused toimusid Helsingis 2013. aastal. Musketärid (Soome 2) ja Team Fintastic (Soome 1) tõid Soome kaksikvõidu.
Krasnokamsk
Krasnokamsk on linn Venemaal Permi krais. Asub Kama jõe kaldal, 34 km Permist lääne pool.
Linn rajati 1929. aastal, linnaõigused sai 1938. aastal.
Krasnokamski läbib raudtee.
Peamised tööstusharud on tselluloosi-paberitööstus ja naftatööstus.
Pasym
Pasym (saksa Passenheim) on linn Poolas Warmia-Masuuria vojevoodkonnas Szczytno maakonnas, Pasymi valla halduskeskus. Pasym asub Szczytnost umbes 17 km loodes ja Olsztynist ligikaudu 26 km kagus.
Pasym on asutatud 1385. aastal, linnaõigused sai 1386. aastal. Teises maailmasõjas hävis ligikaudu 30% linnast. Kuni 1945. aastani oli linn Saksamaa (Ida-Preisimaa) koosseisus. 23. märtsil 1946 kaotas Pasym linnaõigused, kuid sai need 1997. aastal tagasi.
Trần
Trần on vietnami perekonnanimi.
Ellinoora
Ellinoora (pärisnimi Anni Ellinoora Leikas; sündinud 26. jaanuaril 1994) on soome laulja-laulukirjutaja. 2016. aasta septembris ilmus tema debüütalbum "Villi Lapsi".
Trepimäe Suvekodu
Hoone on rajatud 1976. aastal ja kuulub arhitektuurilt minimalistlikku Eesti hilismodernismi.
Hoones on Nõukogude ajal olnud Eesti NSV Gasifitseerimise peavalitsuse puhkebaas.
Jaan Lepa
Jaan Lepa (14. aprill 1926 Mälgi – 13. november 2021) oli eesti põllumajandusteadlane ja energeetikainsener, Eesti põllumajanduse energeetika rajaja.
Jaan Lepa alustas elektrotehnika õpinguid Tartu tehnikumis, mis jäi pooleli sõjaväkke mobiliseerimise tõttu. Sõjaväes olles õppis ta Tallinna Elektromehaanika Tehnikumi õhtuses osakonnas tööstusettevõtete elektriseadmete erialal. Tehnikumi lõpetamise järel jätkas õpinguid Tallinna Polütehnilise Instituudi õhtuses osakonnas, mille lõpetas 1957. aastal cum laude elektrisüsteemide ja -võrkude erialal.
Instituudis õppimise kõrvalt töötas ta Tallinna Trammi- ja Trollibussivalitsuse energeetikateenistuses. Tema ülesanne oli kindlustada kontaktvõrgu häireteta töö.
Pärast Tallinna perioodi kutsuti ta Eesti Põllumajanduse Akadeemia põllumajanduse elektrifitseerimise kateedrisse assistendiks. Kandidaadi väitekirja kaitses ta Moskvas 1968. aastal ja temast sai Eesti esimene tehnikateaduste kandidaat põllumajanduse elektrifitseerimise erialal. Dotsendikutse sai 1972. aastal ja professorikutse 1985. aastal; nii kraad kui ka kutsed anti välja Nõukogude Liidu Kõrgeima Atestatsioonikomisjoni poolt. Aastatel 1980–1985 juhtis ta Eesti Põllumajanduse Akadeemia elektrifitseerimise kateedrit. Jaan Lepa emeriteerus 1994. aastal.
Ta oli aktiivne EPA elektrifitseerimise kateedri loomise juures peaaegu algusest peale ühendades eriala algatajad noorema põlvkonnaga, olles Eesti Põllumajanduse Akadeemias põllumajanduse energeetika eriala alusepanija. Ta õpetas selliseid erinevaid õppeaineid nagu elektroonika, automaatika, elektriajamid. Pikemat aega tegeles Jaan Lepa elektriseadmete kasutamise ning elektrivarustuse loengute ja praktikumidega. Valikainetena luges ta väikeenergeetika ja põllumajanduse energiavarustuse loenguid.
Wanaka järv
thumb|Wanaka järve asend Lõunasaarel. thumb|Vaade järve idakaldalt põhja poole. thumb|Vaade [[Roy mägi|Roy mäelt. Taamal Clutha jõgi ja Hawea järv.]] thumb Wanaka järv (inglise Lake Wanaka) on järv Uus-Meremaa Lõunasaarel Lõuna-Alpides Otago ringkonnas Queenstown-Lakesi distriktis. Geograafilised koordinaadid on 44°30' S, 169°08′ E.
Jaan Lepa
Teadustöö peasuunaks oli tal elektriseadmete kaitse uurimine, kaitseseadmete loomine ja elektrienergia ratsionaalne kasutamine ning tuuleenergeetika.
Blond
pisi|Blondide juustega tüdruk Blond on juuksevärvus, mida põhjustab melaniini vähene sisaldus juustes. Blondi ehk heledajuukselise inimese juuksed on valkjat, kollakat, kuldset või isegi helepruuni tooni.
Wanaka järv
Nimi
Nimi Wanaka on maoorikeelne. Tõenäoliselt tuleneb see sõnast Oanaka ('Anaka (kohaliku hõimupealiku) koht').
Mõõtmed
Järve pindala on 192 km², ta on Taupo järve, Te Anau järve ja Wakatipu järve järel suuruselt neljas järv Uus-Meremaal ja on pikkuselt kolmas järv Lõunasaarel.
Järv on ligikaudu põhja-lõunasuunas piklik. Suurim ulatus põhja-lõunasuunas on 42 km, suurim laius (lõunatipus) on 10 km.
Avatakse, et sügavus ulatub kohati üle 300 m.
Kõrgus merepinnast
Järve pinna kõrgus merepinnast on umbes 280 m.
Teke ja geoloogiline ehitus
Wanaka järv asub Weichseli jäätumise ajal tekkinud ruhiorus.
Järve nõo kujundasid liustikud, mis tekkisid Mount Aspiringi ja Hunteri jõe lähte vahelisel veelahkmel. Pleistotseeni lõpus ulatus jää kagus mööda Clutha jõe sängi allapoole vähemalt Lindise jõe suudmeni. Mount Barker ja Mount Iron olid jää all, mistõttu Mount Iron omandas silekalju kuju.
Järve lõunaotsa ümber on otsamoreen, mis ümbritseb ka Wanakat. Järv hakkas kujunema umbes 10 000 aastat tagasi, kui jää hakkas põhja poole taganema. Veetase oli algul palju kõrgem kui praegu. Veetase alanes aleuriidi väljauhtumise tõttu.
Kallas
Järve läänekallas on väga mägine: piirnevad mäed on üle 2000 m kõrgused. Idakalda mäed ja künkad on madalamad.
Ainus tasane koht kaldal on Clutha jõe väljavoolukoht lõunatipus.
Järve lõunakallas on lahtedega liigendatud. Kõige suuremad lahed on Glendhu laht läänes ja Stevensons Arm idas.
Saared
Järve lõunaosas on rohkesti saari. Tuntumad on Rabbit Island, Stevensons Island ja Harwichi saar.
Jõed
Järve voolab edelast Matukituki jõgi ja põhjast Makarora jõgi.
Naaberjärv
Mõni kilomeeter ida pool on Hawea järv, mis paikneb rööbiti kulgevas liustikutekkelises orus. Järvi lahutavad mäed. Kitsaimas kohas (kus on kaljune mäeseljak The Neck ja kus liustikud olid ühenduses) ei ületa nendevaheline kaugus 1000 m.
Kliima
Järve kliima on mõõdukas. Ööpäevased keskmised õhutemperatuurid ulatuvad 26,1 °C-st jaanuaris 10,1 °C-ni juulis. Miinimumid ulatuvad 1,4 °C-st jaanuaris –8,2 °C-ni juunis.
Aasta keskmine sademete hulk on 682 mm. Nädalate kaupa võib mitte sadada. Seal on kuivem kui Fiordlandis ja West Coasti ringkonnas.
Valdavad loodetuuled.
Looduskaitse
Et Wanaka järv on üks väheseid Lõunasaare järvi, mille kaldajoont pole muudetud, on ta spetsiaalse seadusega (Lake Wanaka Preservation Act, 1973) kaitstud. Seadus näeb ette grupi Guardians of Lake Wanaka, mille liikmed määrab looduskaitseminister. Nad annavad nõu jäeve kaitsemeetmete asjus
Mõnel saarel on looduskaitseala, näiteks Stevensons Islandil veekade kaitseks.
Wanaka järv ja Hawea järv paiknevad tervenisti Te Wahipounamu maailmapärandipiirkonda kuuluva Mount Aspiringi rahvuspargi territooriumil.
Järves vohab kilbukaline Lagarosiphon major, kes on järve ökosüsteemi mõnda aega kahjustanud. Taime pole õnnestunud välja juurida.
Turism
Järve ääres ja järvel käiakse puhkust veetmas. Püütakse kala, käiakse paadiga sõitmas ja supeldakse.
Järve ümbruse kiirevoolulistel jõgedel tegeldakse kiirpaadisõiduga (jetboating) jm ekstreemspordiga.
Talvel käiakse järve ümbruses suusatamas.
Järveäärsed asulad
Järve lõunaosa ääres Clutha jõe väljavoolukohas on Wanaka linn ja Albert Town. Läheduses on Dunedin ja Queenstown.
Liiklus
Maanteed mööda saab hõlpsasti ligi ainult lõunakaldale ning põhjaosa idakaldale.
Majanduslik kasutamine
Wanaka järv on Roxburghi hüdroelektrijaama reservuaar. Veetaset ei kontrollita.
Järve ümber on lambafarmid.
Ajalugu
Maoorid teadsid järve olemasolust juba ammu.
Arvatakse, et esimese eurooplasena jõudis järve juurde Nathaniel Chalmers 1853. Kahe maooride saatel kõndis ta Tuturaust (Southlandi ringkond) piki Kawarau jõge järve juurde ning sõitis seejärel parvega mööda Clutha jõge alla.
Aastal 1857 läks Otago provintsikaardistaja J. T. Thomson Mackenzie jõe orust jalgsi Mount Grandview' tippu ning vaatles sealt Wanaka järve.
Aastal 1859 käisid Wanaka järve ääres ümbrust kaardistanud Jollie ja Young. Nad läksid piki Matukituki jõe orgu ülespoole, uurisid Motatapu jõe orgu ning ronisid Motatapu mäe otsa.
Aastal 1861 alustas järve lõunaosa kaardistamist James McKerrow. Ta leidis lõunatipu juurest eest mitu hiljuti rajatud lambafarmi. Aastal 1862 kaardistas ta järve vaalapaadiga.
Kultuur
Wanaka järve mainiti mitu korda filmis "Võimatu missioon III". See oli koht, mida peategelased külastasid. See oli vastus Tom Cruise'i telefoniküsimusele tema abikaasa identifitseerimiseks.
thumb|centre|600px
Scheveningen
thumb|Scheveningen öösel thumb|Scheveningeni kai 2011 Scheveningen on piirkond Haagis Hollandis. Scheveningen on kaasaegne mereäärne linn, mida tuntakse turismisihtkohana. 1875. aastal valminud Scheveningeni tuletorn on kaitse all. Scheveningenis on ka liivarand, sadam ja nudistide rand.
Tamme põik
Tamme põik on tänav Tartus Tammelinna linnaosas. See algab Tamme puiesteelt, kulgeb läände, pöördub põhja, ristub Pirni tänavaga, pöördub läände ning lõpeb Vaarika tänaval, ehkki Tamme põigu järgi on nummerdatud ka mõned majad Vaarika tänaval ning Vaarika tänava, Tamme põigu ja Tamme puiestee vahelise kvartali sees. Tänaval on kaks suubumist Vaarika tänavale ja kaks suubumist Tamme puiesteele.
Ala-Aitsra vald
Ala-Aitsra vald (saksa keeles Assikas-Adscher) oli vald Viljandimaal Helme kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1899.
Valla alal asus Ala ja Aitsra mõis.
Kineli rajoon
Kineli rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Samara oblasti keskosas. Rajooni keskuseks on Kineli linn, mis rajooni ei kuulu.
Rajoonis on 12 kohaliku omavalitsuse üksust 63 külaga. Põhiline tegevusala on põllumajandus.
Mülgaskannike
Mülgaskannike (Viola persicifolia) on kannikese perekonda kuuluv taimeliik.
Kulli tänav (Tartu)
Kulli tänav on tänav Tartus Tammelinna linnaosas.
See algab Tamme põigu ja Vaarika tänava ristis, kulgeb läände, pöördub siis lõunakagusse (pöördekohal on ühendustee Savi tänavaga), seejärel taas läände ning lõpeb kvartalis Savi, Vaarika ja Aardla tänava vahel.
Enn Plaan
Enn Plaan (6. juuni 1942 Tartu – 6. juuni 2021) oli eesti majandusteadlane.
Elulugu
Enn Plaan oli teenistuja poeg.
Lõpetas 1961 Tartu 8. Keskkooli, 1969 EPA põllumajanduse mehhaniseerimise teaduskonna, majanduskandidaat (1988, Läti Põllumajanduse Akadeemia), väitekiri käsitles põllumajandusettevõtete transporditeenindamise ökonoomikat ja organiseerimist (jõusööda veo näitel), majandusteaduse doktor (1997, Läti Põllumajanduse Akadeemia), väitekiri käsitles põllumajandustranspordi ökonoomikat, organiseerimist ja planeerimist (tsentraliseeritud jõusöödaveo näitel).
Oli 1969–1988 EPA põllumajanduse ökonoomika kateedri vanemõpetaja, 1988–1990 agraarökonoomika kateedri dotsendi kohusetäitja, 1990–1992 dotsent, 1992–1994 ettevõtluse õppetooli dotsent, 1994–1998 EPMÜ ühistegevuse instituudi juhataja ja ühtlasi agraarökonoomika ja turunduse instituudi dotsent.
1998–2000 oli Enn Plaan EPMÜ õppeprorektor, professor, 2000–2005 EPMÜ majandus- ja sotsiaalinstituudi dotsent, 2005–2014 EMÜ majandus- ja sotsiaalinstituudi agraarökonoomika ja turunduse töögrupi dotsent. Õpetanud tootmise organiseerimist ja planeerimist,, juhtimist.
2012. aastal autasustati Enn Plaani EMÜ teenetemedaliga.
Teadustöö
Uurimisvaldkonnad: maamajandus, agraarökonoomika, transpordi- ja põllumajandustehnika ökonoomika, põllumajandusettevõtlus ja ühistegevus. Töid transpordiökonoomiast, ettevõtlusest. Eesti Agraarökonomistide Assotsiatsiooni ja Akadeemilise Ühistegevuse Seltsi liige. Üle 70 teadustrükise.
Oskar Plaan
Oskar Plaan (perekonnanime rööpkuju: Plan, 26. jaanuar 1910 Ropka vald, Tartumaa – 27. veebruar 1993 Tartu) oli eesti loomaarstiteadlane.
Meelelahutuslikud narkootikumid
Meelelahutuslike narkootikumide all peetakse reeglina silmas psühhoaktiivse uimasti kasutamist muutunud teadvuse seisundi esilekutsumiseks ja sellest naudingu saamiseks.
Oskar Plaan
Elulugu
Oskar Plaan oli talupidaja poeg.
Meelelahutuslikud narkootikumid
Narkootikum muudab kasutaja taju, tundeid ja emotsioone. Kui psühhoaktiivne ravim siseneb kasutaja kehasse, põhjustab see joovastavat toimet mida kutsutakse eufooriaks. Narkootikumide mõjud on erinevad ning mõjuvad erinevatele inimestele erinevalt. Üldiselt jagunevad meelelahutuslikud ravimid kolme kategooriasse: depressandid (ravimid, mis kutsuvad esile lõõgastumise ja rahuliku tunde); stimulandid (ravimid, mis kutsuvad esile energiatunnet ja erksust); ja hallutsinogeenid (ravimid, mis kutsuvad esile taju moonutusi ehk hallutsinatsioone). Populaarne praktika on, et teatud narkootikumide tarbimist üldiselt talutakse sotsiaalses käitumises, mõnede narkootikumide intensiivne kasutamine on aga sotsiaalselt taunitav.
Oskar Plaan
Elulugu
Lõpetas 1930 Tartu Tehnika Ühisgümnaasiumi, õppis Tartu Pedagoogiumis, lõpetas 1947 TÜ loomaarstiteaduskonna, 1948–1950 Eesti NSV TA Loomakasvatuse ja Veterinaaria Instituudi (ELVI) aspirant, veterinaariakandidaat (1951, TÜ), väitekiri "Tibude koktsidioosi tõrje". Oli 1945–1946 TÜ loomaarstiteaduskonna patoloogilise anatoomia, histoloogia ja parasitoloogia kateedri assistent, 1951–1952 ELVI nooremteadur, 1952–1965 veterinaariaosakonna juhataja, 1965–1983 parasitoloogia labori vanemteadur ja aastast 1983 mittekoosseisuline vanemteadur. Õpetanud patoloogilist anatoomiat.
Teadustöö
Uurimisvaldkonnad: peamiselt parasitoloogia, ka veterinaariline sigimisbioloogia ja günekoloogia. Üle 130 teadustrükise.
Meelelahutuslikud narkootikumid
Ajalugu
1970. aastate keskel ja lõpus hakkas klubimaastikul jõudsalt arenema uimastite subkultuur. Seda peamiselt ravimite osas, mis ei olnud veel keelatud ainete nimekirjas ja mis parandasid valju tantsumuusika saatel tantsimise kogemust ja tekitasid eufooriat. Tarbiti kokaiini ja amüülnitriiti ehk "poppersit". 1980-ndatel levisid klubiravimid kolledžitesse, reividele ning põrandaalustele suurtes tehastes toimuvatele klubiüritustele. Koos reivide populaarsuse kasvuga 1980ndate lõpus ja 1990ndate lõpus, kasvas koos nendega ka uimastitarbimine, eriti MDMA (ecstasy) kasutamine. Sarnaselt diskodele kasutati reividel palju vilkuvaid tulesid ja mängiti põhiliselt tehno- ja elektroonilist tantsumuusikat, et mis võimendas ainete toimet.
Vastutustundlik uimastitarbimine
Vastutustundliku uimastitarbimise kontseptsioon seisneb selles, et inimene võib narkootikume tarbida meelelahutuslikult või muul viisil, vähendades või välistades oma elu või teiste inimeste muude aspektide negatiivse mõju riski. Selle filosoofia pooldajad osutavad paljudele tuntud kunstnikele ja intellektuaalidele, kes on tarvitanud narkootikume eksperimentaalselt või muul viisil, millel on nende elule vähe kahjulikku mõju. Vastutustundlik uimastitarbimine muutub problemaatiliseks alles siis, kui aine kasutamine häirib oluliselt kasutaja igapäevast elu.
Adjunkt (keeleteadus)
Adjunkt on keeleteaduses vastupidi argumendile lause või osalause mittekohustuslik element. Näiteks sõna 'sööma' juurde peavad lauses olema nimetatud sööja ja söödu, kuid adjunktid võivad, aga ei pea tingimata seal juures olema. Nendeks on näiteks aeg, koht ja viis.
Näitelauses Poiss sõi köögis aeglaselt putru on adjunktideks 'köögis' ja 'aeglaselt'.
Abaclia
Abaclia on küla ja vald Moldovas Basarabeasca rajoonis Ukraina piiri lähedal 5 km Basarabeascast põhjas, 54 km kaugusel Chișinăust. Abaclia piirneb idas Ukrainaga, lõunas Basarabeascaga, põhjas Iordanovcaga ja läänes Cioc-Maidaniga Gagauusias.
Valla pindala on 74,47 km², ümbermõõt 47,70 km. Küla pindala on umbes 4,67 km² ja ümbermõõt 14,20 km. 2004. aasta Moldova rahvaloenduse andmetel oli küla elanike arv 5519, neist 5386 moldovlased.
Kõrgus merepinnast on 59 m. Külast voolab läbi Cogîlnic.
Vallavanem on Victor Niculiță.
Nõukogude ajal ehitati veinivabrik, linnuvabrik, farm, lasteaedu, kauplusi jm.
Küla lähedal on Abaclia raudteejaam.
Külas on 19. sajandil ehitatud Abaclia Peainglite Miikaeli ja Gabrieli kirik ja Abaclia Suures Isamaasõjas langenute mälestusmärk.
Abacliast on pärit diplomaat Iurie Reniță.
Nur-Sultani Barõs
pisi|Barõsi koduväljak [[Barys Arenal]] Nur-Sultani Barõs (varem Astana Barõs) on Kasahstani jäähokiklubi, mis tegutseb riigi pealinnas Nur-Sultanis. See mängib Kontinentaalse Hokiliiga (KHL) Idakonverentsis Tšernõšovi divisjonis.
Klubi on asutatud 26. novembril 1999. Klubi liitus seejärel Kasahstani meistriliigaga. Pärast ühte hooaega Vysšaja Ligas liituti 2008. aastal KHL-iga. Kolmel hooajal oli Barõs jõudnud Idakonverentsi poolfinaali.
Klubi koduväljak asub Barys Arenal.
Alates 2022. aastast on klubi peatreener Andrei Skabelka.
Praegune koosseis
''Seisuga 28. august 2020''
Vassili Moskvast
Kristuse pärast meeletu Vassili Moskvast (vene keeles Василий Блаженный, 'Vassili Õnnis'; sündinud detsembris 1468 Jelohhovos Moskva lähedal, surnud 1552 või 1557) on Venemaa pühak, kelle mälestuspäev on 2. augustil.
Vassili kuulub askeetide hulka, keda nimetati Kristuse pärast meeletuiks ja kelletaolisi oli eriti rohkelt just varauusaegsel Venemaal. Ikoonid tema kujutisega on väga levinud, eriti just Moskvas ja selle ümbruses. Teda kujutatakse sageli riieteta, käed palveks välja sirutatud, seismas ja pöördumas Kristuse poole.
Eluloolist
Vassili sündis pärisorjade perekonnas 1468. aastal Jelohhovo Jumalaema Vladimiri pühakuju kiriku kandis. Algul oli ta kingsepa õpioiss ja läks 16-aastasena Moskvasse. Ta hakkas seal, tahtes abistada neid, kes elasid vaesuses, harrastama ekstsentrilist elustiili, varastades poodidest ja jagades vajalikku neile, kes kannatasid puudust, tahtes sellega häbistada jõukate kitsidust. Ta käis ringi alasti ja suurte ahelatega koormatuna. Ta sõitles Ivan Julma tolle hoolimatuse pärast kiriku suhtes. Liigub palju pärimust Vassili prohvetiandest.
Tema matustel teenis Moskva metropoliit Makari koos paljude vaimulikega. Vassili maeti tema palvel pärast surma endise Kolmainsuse kiriku kalmistule Jumalaema kaitsmise kiriku juures vallikraavi ääres. Ametlikult kanoniseeriti Vassili 1588. aastal. Kirikut on hiljem pühaku auks hakatud nimetama Vassili Blažennõi kirikuks.
Heiki Pisuke
Heiki Pisuke (sündinud 14. juulil 1955 Tartus) on eesti õigusteadlane ja Euroopa Liidu institutsioonide ametnik.
Elukäik
Heiki Pisuke on spordipedagoog Alfred Pisukese (1929–2010) ja Valentina Pisukese poeg.
Ta lõpetas 1973. aastal Tartu 2. Keskkooli, 1978. aastal Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna cum laude, 1981. aastal aspirantuuri, õiguskandidaat (1984, Leningradi Ülikool), väitekiri "Правовое регулирование архитектурной деятельности".
Heiki Pisuke oli aastatel 1981–1986 Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna tsiviilõiguse ja -protsessi kateedri õpetaja, 1986–1988 vanemõpetaja, 1988–1992 dotsent, 1989–1991 ka välissuhtlemise õigusprobleemide labori asutaja juhataja, 1992–1995 õigusteaduskonna rahvusvahelise eraõiguse professor, 1995–1997 erakorraline professor, 1996–2002 eraülikooli Õigusinstituudi korraline professor, intellektuaalse omandi ja rahvusvahelise eraõiguse õppetooli juhataja, teadusprorektor, 1997–2002 ka Tartu Ülikooli külalisprofessor, 2002– Tartu Ülikooli õigusinstituudi intellektuaalse omandi õiguse korraline professor, 2003–2004 õigusinstituudi direktori kohusetäitja, aastast 2005 eraõiguse osakonna juhataja. Ühtlasi oli 1991–1994 kultuuriministri nõunik autoriõiguse küsimustes, 1995–1997 Justiitsministeeriumi rahvusvahelise õiguse osakonna juhataja, 1997–2003 justiitsministri nõunik. 1991–1994 kolme kultuuriministri nõunik autoriõiguse küsimustes. Stažeerinud külalisteadurina Harvardi (1986–1987), Londoni (1992–1993), Uppsala (1992, 1998), Edinburghi Ülikoolis (1998), Stockholmi Majandusülikoolis (1993, 1995), Belgia Université Catholique de Louvainis (1997), Münchenis Max Plancki Patendi-, Autoriõiguse ja Konkurentsiõiguse Instituudis (2000) ja Salzburgi Seminaris (1995), pidanud loenguid Uppsala, Århusi ja Lapi ülikoolis, Soome Avaliku Halduse Instituudis (FINTRA). Töötanud Euroopa Liidu programmide raames juhtiveksperdina Ukrainas ja Türgis.
Õpetanud Rooma eraõiguse aluseid, rahvusvahelist eraõigust, intellektuaalset omandit, autoriõigust, tsiviilõiguse üldosa; koostanud õppevahendeid ja õigusaktide kogumikke. Kolme õigusteaduste doktori teaduslik juhendaja. Juhendanud ka hulgaliselt magistri-, diplomi- jm uurimistöid.
Alates 2008. aastast on ta töötanud Euroopa Liidu institutsioonides Brüsselis ja Luxembourgis. Aastatel 2008–2017 oli ta Euroopa Liidu Nõukogu eesti keele osakonna juhataja, aastatel 2017–2021 Euroopa Komisjoni kirjaliku tõlke peadirektoraadi (DGT) eesti keele osakonna juhataja.
Teadustöö
Uurimisvaldkonnad: intellektuaalne omand (eriti autoriõigus), rahvusvaheline eraõigus, tsiviilõigus, Euroopa Liidu õigus, tarbijakaitse. Olnud 7 Eesti Teadusfondi (ETF) grandi hoidja, Euroopa Liidu ja justiitsministeeriumi finantseeritud uurimisprojektide juht, Eesti Teadusfondi (ETF) ja sotsiaalteaduste ekspert. Põhiseaduse ekspertkomisjoni liige (1996–1998). Osalenud õigusloomes, peamiselt autori- ja tsiviilõiguse alal, sh autoriõiguse töögrupi juhataja (1991–1994). Välja töötanud mitmeid riiklike arengukavade eelnõusid ja olnud mitme valitsuskomisjoni liige (sh Euroopa Liiduga ühinemise perioodil Kõrgemate Ametnike Nõukogu, Põhiseaduse juriidilise ekspertiisi komisjon jt). Aastast 1997 autoriõiguse asjatundjate komisjoni liige. Olnud 1989–1992 Tartu Ülikooli välissuhtlemise õigusprobleemide labori publikatsioonide sarjas ilmunud 8 kogumiku toimetaja, Õigusinstituudi Toimetiste koostaja, aastast 2003 Intellektuaalse Omandi Infokirja toimetaja, mitme välismaise ajakirja toimetuskolleegiumi liige ja Eesti korrespondent. Osalenud rahvusvahelistel läbirääkimistel, sh Berni kirjandus- ja kunstiteoste kaitse konventsiooniga taasühinemisel (Eesti volitatud läbirääkija), õigusabilepingute sõlmimisel, Euroopa Liiduga ühinemise protsessis (1992–2003), olnud EV välisdelegatsioonide ja 2001–2004 mitme rahvusvahelise ekspertgrupi liige, sh Euroopa Komisjoni High Level Expert Group on Intellectual Property, rahvusvahelise eraõiguse ja intellektuaalse omandi rahvusvahelise ekspertgrupi (2005–), Euroopa tarbijaõiguse eksperdigrupi (1998–2001)) ja mitme rahvusvahelise võrgustiku liige (aastast 2005), International Association for the Advancement of Teaching in Intellectual Properity (ATRIP) liige (1993–95 juhatuse liige), Rahvusvahelise Õiguse Assotsiatsiooni (ILA) liige (1996–1998, 2000–2004 Eesti haru asepresident), Eesti Akadeemilise Õigusteadlaste Seltsi liige (1992, 1993–1997 juhatuse liige), Eesti Autorite Ühingu asutajaliige (1991), Eesti Advokatuuri liige (1995 ja 2004), Euroopa Õiguse Assotsiatsiooni Eesti haru asutajaliige (2004).ÜRO IAMLADP Universities' Contact Groupi liige (2010–2017). Oli üks Eesti ametlikke kandidaate Euroopa Inimõiguste kohtu kohtuniku kohale (2004). Üle 150 teadus- jm trükise.
Ulaangom
Ulaangom on linn Mongoolias, Uvsi aimaki keskus.
Berliini Eisbären
Berliini Eisbären (Eisbären Berlin) on Saksamaa jäähokiklubi, mis tegutseb Berliinis. See mängib Saksamaa jäähoki kõrgliigas Deutsche Eishockey-Liga (DEL).
Klubi on asutatud 1954. aastal. Klubi on tulnud Saksamaa meistriks üheksa korda.
Praegune koosseis
Seisuga hooaeg 2022/23
Andja vald
Andja vald (saksa keeles Addinal) oli vald Virumaal Viru-Nigula kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1893 ja siis liideti Andja vald Maria vallaga.
Valla alal asus Andja mõis.
Nazarethi vald
Nazareth on hollandikeelne vald Belgias Flandria piirkonnas Ida-Flandria provintsis Genti haldusringkonnas.
Kunda tsemenditehas
pisi|Tsemendivabrik 1910. aastal pisi|Kunda tsemendivabrik 1930. aastatel pisi|Kunda tsemendivabriku klinkerveski hoone varemed pisi|Kunda tsemenditehase pudelahi Kunda tsemenditehas (ka Kunda tsemendivabrik) on endine tsementi tootnud tehas Lääne-Viru maakonnas Kundas.
Kunda tsemenditehas
Tsemenditehase rajas Kunda jõe äärde 1870. aastal Kunda mõisnik John Girard de Soucanton. Algul koosnes tehas 17 niinimetatud pudelahjust ja klinkriveskist.
Tehase direktor oli aastatel 1869–1881 aastatel Viktor Lieven (1841–1910).
I tsemendivabriku peamiseks tehniliseks sõlmeks oli viiekorruseline jahvatusveski/klinkerveski hoone. Veskihoone oli Kunda jõe orgu jõe suurima languse (kärestiku) alla, kus voolava vee energia oli suurim ja seda oli veski käivitamiseks lihtsam kasutusele võtta. Põletatud klinkri jahvatamine toimus veskihoones vertikaalsuunaliselt, kasutades spetsiaalseid veskikive. Algul tarvitati klinkerveskis kogu tööprotsessi ajal veejõudu, töö toimus enam-vähem aasta läbi, kuid hiljem asendati jahvatuskivid kuulveskitega, kuna sel moel sai jahvatada peenemaks ja toota kõrgemat marki tsementi, kuigi kuulveskitega jahvatamine võttis esialgu rohkem aega kui kivipaaridega. Klinkerveski hoone oli jagatud suure kandevõimega puidust vahelagedega tehnoloogilisteks korrusteks, mis olid välja ehitatud vastavalt klinkri jahvatamise tehnoloogiale, kus veskisse sisenes tsemendi toore põletatud klinkri plonnidena ja väljus valmis tsemendina 10 puudastes (u 160 kg) puittünnides.
1880. aastate II poolel ehitas Kunda vabrik kahele varem rajatud Dietz-ahjule juurde veel 4 Dietz-ahju, tsemenditoodang kasvas 1880.–1890. aastatel rohkem kui kaks korda. 1890. aastaks ulatus Kunda tsemenditehase toodang 113 000 tünnini, moodustades 10% Venemaa tolleaegsest tsemenditoodangust.
Suderburg
Suderburg on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Uelzeni kreisis. Valla pindala on 129,48 km². 31. detsembril 2017 elas seal 4602 inimest. Vald asub umbes 11 km Uelzenist edelas.
Kunda tsemenditehas
Kunda tsemenditehas
Aastatel 1885–1886 ehitati juurde tünnivabrik ja saeveski. Tünnivabrik kujutas endast pikka madalat 1-korruselist paekivist hoonet, 19. sajandi lõpuks töötas tünnivabrikus ja saeveskis umbes 70 töölist. 1898. aastal ehitati Kunda tsemendivabriku kontori hoone.
Suderburg
Valda kuuluvad peale Suderburgi veel järgmised külad: Bahnsen, Böddenstedt, Hamerstorf, Hösseringen, Holxen ja Räber.
Kunda tsemenditehas
Kunda tsemenditehas
1892. aastal koostati I vabriku rekonstrueerimise projekt, 1893. aastal ehitati tehasest läände juurde teine tehas, millel oli 45 meetri pikkune kuivatuskanal ja neli R-ahju. 1892. aastast juurutatud uuele tehnoloogiaga purustati paekivi killustikuks, siis kuivatati, jahvatati terapeeneks ja segati analoogselt ettevalmistatud saviga. Saadud segu jahvatati veel kord, nii et saadi jahutaoline pulber, millest pressiti kuivplonnid.
Suderburg
Ajalugu
Sutherburgi on esmamainitud 1004. aastal.
Kunda tsemenditehas
Kunda tsemenditehas
1896. aastal rajati Kunda tsemenditehase teenindamiseks Rakvere–Kunda raudteelõik.
Suderburg
Ajalugu
1847. aastal avati raudteeliin Celle – Uelzen – Lüneburg – Harburg – Wilhelmsburg ja 1850. aastal avati Suderburgi raudteejaam ning seda laiendati 1859. aastal.
1957. aastal liideti Suderburgiga Graulingeni, Oldendorf I ja Suderburgi külad.
Kunda tsemenditehas
Port Kunda
1912. aastal moodustati aktsiaselts Port Kunda. Samal aastal ehitati juurde kolmas tehas, millel oli kaks moodsat pöördahju. Sellega seoses ei olnud enam teist tehast vaja ja seal hakati järk-järgult tööd lõpetama. Kolmanda tehase kütus oli algul kivisüsi, hiljem aga mindi täielikult üle põlevkivile. Tehase juurde tekkis Kunda tsemenditehase töölisasula.
1922. aastal Thomas Clayhills and Son Kunda osakond likvideeriti, sadam ja tsemenditehas algul renditi, hiljem aga müüdi Taani firmale.
1939. aastaks vabrik renoveeriti ja ehitati uus silohoone (säilitamisruumi) ning vakkimisseade. Tsemendi pakkimist teostati täiesti mehhaniseeritud kujul. Silohoone ja pakkimisseade valmimise läbi vabrik moderniseeris oma tegevust tunduvalt. Vabriku silohoone ehitati eranditult betoonist, oli põrandast katusetipuni 23,5 m kõrge ja mahutas umbes 3000 tonni tsementi. Vabriku pakkimisseade oli moodsamai, mida oli võimalik ehitada. Pakkimisseade, mis on täiesti mehaaniline, täitis umbes 1000 50kg tsemendikotti tunnis. 8 tunni jooksul täidetakse seega 400 tonni, milleks varem oli vaja 48 isiku tööjõudu. Tsemendivabrik "Port-Kunda" peadirektor oli 1920–1940 ja 1942–1943 ) Theodor Hansen.
1940. aastal vabrik natsionaliseeriti ja Kunda käitise komissariks nimetati Bernhard Tinnuri.
Tsemenditehas Punane Kunda
Eesti NSV ajal kandis tehas nime Punane Kunda. Aastatel 1960–1965 laiendati ja rekonstrueeriti tehast oluliselt. 1960. aasta märtsis kuulutati tsemenditehase Punane Kunda ehitamine üleliiduliseks komsomoli löökehituseks. Sajad noored läksid Kundasse ehitajaks pärast armeest demobiliseerimist. Tsemenditehase Punane Kunda uue tehase ehitusel aastail 1957–1960 kasutati koos vaba tööjõuga ka kinnipeetavate oma, mis moodustas 25% (331 inimest) ehitajate üldarvust (1318). Kuna kinnipeetavate töö oli ebaefektiivne ja tehase ehitus kuulutati üleliiduliseks komsomoli löökehituseks, lõpetati ENSV Ministrite Nõukogu ning EKP Keskkomitee Büroo 1. märtsi 1960. aasta ühisotsusega kinnipeetavate tööjõu kasutamine ja likvideeriti kinnipeetavate laager Kundas.
1. septembril 1960 avati Kundas Tallinna Ehitustehnikumi õhtuse osakonna filiaal eesti- ja venekeelsete rühmadega. Filiaal valmistas ette ehitustehnikuid, tehnik-tehnolooge ja tehnik-mehaanikud.
1965. aastal suleti lõplikult kolmas tehas, neljas ehk kõige uuem ja siiani kasutuses olev tehas valmis neljas etapis ja lõplikult 1974. aastal. Ahjuliin pandi kokku nii Saksa Demokraatliku Vabariigi kui Nõukogude Liidu seadmetest, mille jooniste süsteemid ja markeeringud olid erinevad. Kunda tehas tootis umbes 1% NSV Liidu tsemendist ehk ligikaudu 1 miljon tonni aastas. 1967. aastal avati endises Kunda tsemendivabriku kontori hoones Kunda tsemendimuuseum, muuseumihoone (sh kellatorn) restaureeriti 1998. aastal.
1980. aastatel oli vaja välja vahetada tsemendiveskite peamootorid ja reduktorid, kuid probleem tekkis elektrifiltritega, mis vajasid kapitaalremonti. 1980–1982 muutus olukord päris kriitiliseks. Selleks aga ei olnud aega ega võimalusi, mistõttu mattus Kunda kaheksakümnendate lõpus ja üheksakümnendatel paksu tolmukorra alla.
1992. aastal võttis tsemenditehase tootmise üle vana ettevõte väliskapitali osalusega AS Kunda Nordic Tsement. AS Kunda Nordic Tsement tegutseb praeguseni.
Muuseum
pisi|Kunda tsemendivabriku kontorihoone, kus praegu asub [[Kunda tsemendimuuseum]]
Kunda tsemenditehase ajalugu tutvustab Kunda tsemendimuuseum.
Neofunktsionalism
Neofunktsionalism on piirkondliku integratsiooni teooria, mis vähendab globaliseerumist ja toob territooriumi uuesti oma valitsemisse. Väidetavalt järgis Jean Monnet' lähenemine Euroopa integratsioonile, mille eesmärk oli integreerida üksikuid sektoreid, lootes saavutada integratsiooniprotsessi edasikanduvat mõju, järgides neofunktsionaalse kooli eeskuju. Selle termini rajaja Ernst B. Haas kuulutas hiljem neofunktsionalismi teooria aegunuks, selle väite tühistas ta oma viimases raamatus pärast seda, kui Euroopa integratsiooniprotsess hakkas takerduma 1960. aastatel, kui Charles de Gaulle'i "tühja tooli" poliitika halvas Euroopa Söe- ja Teraseühenduse, Euroopa Majandusühenduse ja Euroopa Aatomienergiaühenduse institutsioonid. Teooriat ajakohastasid ja täpsustasid täpsemalt Wayne Sandholtz, Alec Stone Sweet ja nende kaastöötajad 1990. ja 2000. aastatel. Nende autorite peamine panus oli empiiria rakendamine.
Neofunktsionalism kirjeldab ja selgitab piirkondliku integratsiooni protsessi, viidates sellele, kuidas kolm põhjuslikku tegurit mõjutavad:
Varane neofunktsionalistlik teooria eeldas rahvusluse ja rahvusriigi tähtsuse langust ; see ennustas, et järk-järgult näevad valitud ametnikud, huvirühmad ja riikide suured ärihuvid oma huvides järgida heaolu eesmärke, mida kõige paremini rahuldab poliitiline ja turuintegratsioon kõrgemal, riigiülesel tasandil. Haas teoretiseeris kolm mehhanismi, mis tema arvates integratsiooni edasi viivad: positiivne mõju, kodumaiste truuduste ülekandmine ja tehnokraatlik automaatsus.
Neofunktionalismi muudeti ja ajakohastati kahes olulises raamatus, mis aitas taaselustada Euroopa integratsiooniprotsessi uurimist: Wayne Sandholtzi ja Alec Stone Sweeti "Euroopa integratsioon ja riikideülene juhtimine" (1998) ja Sandholtzi, Stone Sweeti ja Neil Fligsteini "Euroopa institutsionaliseerimine" (2001). Sandholtz ja Stone Sweet kirjeldavad ja hindavad neofunktsionalistliku teooria ja empiirilise uurimistöö arengut oma 2009. aasta artiklis "Neo-functionalism and Supranational Governance".
Imekannike
Imekannike (Viola mirabilis) on kannikese perekonda kuuluv taimeliik.
Ene Valter
Haridus
Ene Valter on õppinud Tallinna Reaalkoolis ja lõpetanud 1977. aastal Eesti Riikliku Kunstiinstituudi metallehistöö erialal.
Töökäik
Pärast instituudi lõpetamist oli ta vabakutseline kunstnik ja tegi palju ehtekavandeid ARS Juveelile.
1994. aastal asutas Ene Valter A-Galerii, kus töötas algul nii müüja kui juhatuse esimehena. Lisaks on Ene Valter ARS-Vasetööd OÜ tegevjuht.
1986. aastast on ta Eesti Kunstnike Liidu liige.
Looming
Ettevõttes ARS Vasetööd valmivad Ene Valteri kujunduse järgi au- ja teenetemärgid ning medalid. Ene Valter on kujundanud ja valmistanud ametikette Eesti ja Soome kõrgkoolide rektoritele, linnapeadele ja organisatsioonide presidentidele.
Ene Valteri tööd on näiteks Eesti Panga 75. aastapäevaks välja antud viiekroonine metskitse kujutisega münt ning kolme ettevõtte koostöös Eesti Vabariigi 90. aastapäevaks presidendile tellitud kullast ametikett (2008. aastal). Ene Valteri valmistatud on ka praegune Tartu linnapea ametiraha.
Ene Valteril on olnud isikunäitusi nii Eestis kui ka välismaal ja tema töid saab näha A-Galeriis. Ene Valter on olnud auhinna "Aasta ehe 2018" nominent.
Toshihiro Hattori
Toshihiro Hattori (jaapani keeles 服部 年宏 Hattori Toshihiro; sündinud 23. septembril 1973 Shizuokas) on Jaapani endine jalgpallur, kaitsja.
Leevikese tänav (Tartu)
Leevikese tänav on tänav Tartus Tammelinna linnaosas. See algab kvartalis Aardla, Lemmatsi ja Raudtee tänava vahel ja kulgeb lääneedelasse, ristudes Lemmatsi ja Räägu tänava (vasemalt), Tamme puiestee, Tammelehe, Tammeoksa ja Vaarika tänavaga ning lõpeb kvartalis Vaarika, Aardla, Tammetõru ja Vindi tänava vahel.
2013. aasta lõpu seisuga on Leevikese tänava suurim majanumber 31.
Belojarski rajoon
Belojarski rajoon on haldusüksus Venemaa Handi-Mansimaal. Rajooni halduskeskus on Belojarski.
Rajoonis elab 30 051 inimest (2010).
Haldusjaotus
Rajoon jaguneb seitsmeks omavalitsuseks. Need on:
Riia metsakalmistu
pisi|Jānis Čakste hauamonument Riia metsakalmistu (läti keeles Rīgas Meža kapi) on Riia linnas asuv kalmistu, mis asub Mežaparksi ja Čiekurkalnsi asumi vahel. Formaalselt on see jaotatud 1. metsakalmistuks (Aizsaules ielā 2) ja 2. metsakalmistuks (Gaujas ielā 12). Metsakalmistu pindala on ligikaudu 85 hektarit.
Riia metsakalmistu avati Riia linna võimude otsusega aastal 1913, kalmistu sissepühitsemise tseremoonia toimus 19. juunil. Kalmistu oli mõeldud Riia peakalmistuks, kuna aastal 1773 asutatud Riia Pokrovski kalmistu oli kalmistuna oma potentsiaali kaotamas. Kalmistu esialgse projekti autori maastikuarhitekt Georg Kuphaldti ideed – Keskallee (Via Funeralis), mitmepoolsed ja paljud väikesed teed – ei teostunud, sest algas Esimene maailmasõda. Seetõttu ilmusid metsakalmistu kõrvale sõjas langenud sõdurite hauad ja niiviisi kujunes Riia Vennaskalmistu memoriaal. Ka ei teostunud Hans Werneri algne projekt rajada kalmistule suur kabel, mistõttu viidi matusetseremooniaid läbi Wilhelm Neumanni projekti järgi aastal 1913 valminud kalmistu administratiivhoones.
Pärast Läti iseseisvumist mattis enamik Riia peresid oma surnuid just sellele kalmistule, erandiks olid vaid baltisakslased, kes kasutasid vana kalmistut edasi. Aastal 1930 vajas kalmistu seega laiendamist, nii lisati 2. metsakalmistu, kus valmis arhitekt Eižens Laube projekti põhjal aastal 1935 ka kabel.
Kalmistu muudavad väärtuslikuks arvukad hauamonumendid ja mälestusmärgid. Kalmistule on maetud palju tuntud Läti poliitikuid, sõjaväelasi ja avaliku elu tegelasi.
Kalmistule on teiste seas maetud:
Angerja vald
Angerja vald (saksa keeles Angern) oli vald Harjumaal Hageri kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1891 ja siis liideti Angerja vald Kohila vallaga.
Koluvere mõisa peasild
pisi|Koluvere mõisa peasild 2020. aastal pisi|Koluvere mõisa kivisild 2015. aastal. pisi|Koluvere mõisa kivisild 2014. aastal. pisi|Sild enne restaureerimist. Koluvere mõisa peasild ehk Koluvere mõisa kivisild asub Lääne-Nigula vallas Koluvere külas ja ulatub üle Liivi jõe Koluvere piiskopilinnuse ees. See on üheavaline paekivist kaarsild.
Kivisild rajati 1811. aastal.
Angerja vald
Valla alal asus Angerja mõis.
Koluvere mõisa peasild
See arvati 1998. aastal ehitismälestiseks.
1. septembril 2008 varises lagunenud sild kokku. Sild taastati.
EV Zug
EV Zug on Šveits jäähokiklubi, mis tegutseb Zugis. See mängib Šveits jäähoki kõrgliigas National League.
Klubi on asutatud 1967.
Benjamin Louis Eulalie de Bonneville
Benjamin Louis Eulalie de Bonneville (14. aprill 1796 Pariis Prantsuse esimene vabariik – 12. juuni 1878 Fort Smith Arkansase osariik) oli prantsuse päritolu Ameerika Ühendriikide maaväe ohvitser, karusnahakütt ja maadeuurija Metsikus Läänes.
1815. aastal lõpetas ta West Pointi sõjaväeakadeemia. Ta oli väeteenistuses kuni 1865. aastani ning ta võttis osa Ameerika-Mehhiko sõjast ja Uniooni poolel Ameerika Ühendriikide kodusõjast. 1855. aastal ülendati ta koloneliks ja pärast kodusõja lõppu brigaadikindraliks.
Ta tegi uurimisretki Oregon Country ja Suure nõo piirkonda, sh mööda Oregoni rada.
Tema eluajal tegid ta kuulsaks Washington Irvingi kirjutised tema lääneuuringutest. Tema järgi on nimetatud Bonneville'i maakond Idaho osariigis ja kunagine Bonneville'i järv.
Studia Humaniora Tartuensia
Studia Humaniora Tartuensia (SHT) oli Tartu Ülikooli klassikalise filoloogia osakonna kirjastatav eelretsenseeritav teadusajakiri, milles avaldati inglis-, saksa-, prantsus- ja ladinakeelseid artikleid ning raamatuarvustusi. Tegemist oli veebipõhise avatud juurdepääsuga (open access) ajakirjaga. . Ajakiri ilmus aastatel 2000–2013.
Studia Humaniora Tartuensia avaldas artikleid peamiselt klassikalise filoloogia, antiikajaloo, uusladina filoloogia, antiigitraditsiooni ja filosoofia ajaloo vallast.
Ajalugu
Studia Humaniora Tartuensia asutasid 2000. aastal Tartu Ülikooli klassikalise filoloogia ja antiikajaloo õppejõud. Alates 2004. aastast kasutati artiklite hindamisel läbivalt anonüümset eelretsenseerimist.