cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Laulge kaasa!
79. osa
1. Millest vestles lill : "Kui hea, et saabus õnn..." / L. Veevo ; sõn.: J. Kaidla. 2. Lõpulaul : "On lõppenud mured..." / Ü. Vinter ; sõn.: V. Nelik. 3. Mu maja on kaskede all : "Mu maja on nüüd kaskede all..." : dueti L. Alpius ja R. Linna repertuaarist / muusika ja sõn.: K. Kikerpuu. 4. Me koht on siin : "Ei muutu koduks lihtsalt iga elupaik..." : H. Läätse repertuaarist / V. Ojakäär ; sõn.: L. Tungal. 5. Eesti rahvusvärvid : "Meie kohal sinine on taevas..." : ansambli "Suveniir" repertuaarist / muusika ja sõn.: H. Jõgioja. 6. Koduväljade vahel : "Kodus olla on mõnus ja lahe..." : V. Kuslapi repertuaarist / V. Lipand ; sõn.: M. Kesamaa. 7. Veel üks päev : "Lembelaulu laulab kohav salu..." : ansambli "Vanad sõbrad" repertuaarist / H. Hindpere ; sõn.: O. Roots. 8. Tundelaev : "Tõusva päikesekiir helgib üle vee..." / muusika ja sõn.: P. Selis. 9. Sõdurid : "Mürtsub trumm ja pillid hüüavad..." / muusika ja sõn.: A. Siirak. 10. Pääsuke ja rukkilill : "Palun, hoidke suitsupääsukest..." / V. Ignatjev ; sõn.: O. Roots. 11. Teed me ümber : "See rada kutsuvana helendab ees..." : M. Läniku repertuaarist / M. Targo ; sõn.: H. Karmo. 12. Aeg : "Aeg käib vanas seinapalgis..." : ansambli "Park" repertuaaris / K. Tomingas ; sõn.: J. Kaplinski. 13. Vanad palgid : "Siin järve ääres..." / E. Lindström ; sõn.: P. Kaartinen ; tlk. H. Karmo. 14. Mahajäetud kodu ase : "Nõmmeäärse kingu nõlval..." / L. Ehala ; sõn.: N. Laanepõld. 15. Meie kool : "Läbi aastate ja aja..." / O. Ehala ; sõn.: E. Niit. 16. Konveier ju käib : "Halloo, ema, ootan sind koju..." : A. ja K. Veski repertuaarist / P. Vähi ; sõn.: L. Tungal. 17. Läänemeri : "Vahel tasane meri..." / A. Žalski ; sõn.: P. Losowski ; tlk. H. Karmo.18. Roosid ja sinililled : Sa ütlesid, et roosid on kodanlik idüll..." / A. Žalski ; sõn.: T. Urgacz ; tlk. L. Tungal. 19. Nukker kitarr : "Kõla, kitarr, mängi sel ööl..." : P. Lee ja H. Tamme repertuaarist / V. Young ; sõn.: P. Lee ; tlk. H. Karmo. 20. Tuvi pea kohal : "Seisame, seisame, jalge all graniit..." / P. Hammel ; sõn.: B. Filan ; tlk. L. Tungal. 21. Kes meist lennata ei tahaks! : "Üks valge tuvi teeb taevas ringe..." : H. Vondrácková repertuaarist / J. Vondrácek ; sõn.: Z. Borovec ; tlk. A. Kempe. 22. Ša-ba-du-ei : "Ilma lauluta on elu hall..." : H. Vondrácková repertuaarist / K. Svoboda ; sõn.: M. Proštejovsky ; tlk. A. Kempe. 23. Miks ei proovi te veel kord? : "Kui üksteist kord te leidsite..." : K. Katona repertuaarist / G. Presser ; sõn.: D. Sztevanovity ; tlk. A. Kempe. 24. Elurõõm : "Sind päike ikka armastama jääb..." / P. Zelenay ; sõn.: T. Grüner ; tlk. L. Tungal
92. osa
1. Heavymees. 2. Vana lõpp on uue algus. 3. Keegi veel. 4. Unede maa. 5. Läbi raskuste tähtede poole. 6. Valgus. 7. Tühjus. 8. Liivimaa pastoraal. 9. Kassitapp. 10. Uudiseid ja usutlusi.11. Eksterritoriaal. 12. Raudmees. 13. ütle otse ja kõnele kõigest. 14. Anna tulla. 15. Tere perestroika. 16. Käed üles, Virumaa. 17.Tbilisi tänavad. 18.Vanad ideaalid. 19. Lootus. 20. Lastehaigla. 21. Kõigile. 22. Kauge kõu.
Tallinna Raadio-Elektroonika Konstrueerimisbüroo
Tallinna Raadio-Elektroonika Konstrueerimisbüroo (TREKB) oli tehase Punane RET konstrueerimisbüroo baasil 1959. aastal moodustatud elektroonsete mõõtevahendite ja raadiovastuvõtjate projekteerimise ja eksperimentaalse ehk katsetootmise ettevõte.
Algselt Eesti NSV Rahvamajanduse Nõukogu alluvuses oleva ettevõttena sai TREKB sellise NSV Liidu keskvõimust ja ministeeriumidest suhteliselt sõltumatu ettevõttena tegutseda vaid umbes 10 aastat. Üleliiduliste ministeeriumide alluvusele põhinevale korrale tagasiminekul ühendati TREKB uuesti tehasega RET, kuigi vormiliselt nüüd Tallinna Tootmiskoondise RET koosseisus.
TREKB oli Koondise RET jaoks põhiline uute toodete väljatöötaja, kuigi üksikute toodete väljatöötajateks olid ka mõned teised Üleliidulise Sidevahendite Tööstuse Ministeeriumi (MПCC) projekteerimisasutused. Selline olukord püsis kuni Eesti taasiseseisvumiseni.
TREKB direktorid olid Viktor Ett ja Harry Põdra. Peainsenerid olid Enn Parve ja Vello Klanberg.
Osakonnajuhatajad olid Valev Kukk, Sergejev, Rein Kalmin, Osvald Sulu jt.
Maksimaalne töötajate arv oli üle 500.
Alates 1960. aastatest oli TREKB põhiline partner TPI-s läbi viidud elektroonika ja raadiotehnika alaste uurimistööde osas, eriti aga just siis loodud elektrotehnika teaduskonna kateedritele nende poolt lepingulistel alustel teostatud teaduslike uurimistööde ja arendustööde osas. Sellel koostööl oli oma osa TREKB poolt uute transistoridel ja mikroskeemidel põhinevate toodete väljatöötamise juures.
Koostööd soodustas asjaolu, et paljud TREKB töötajad olid saanud erialase hariduse TPI-s. See koostöö nõrgenes, kui Tootmiskoondis RET hakkas seda ise kureerima, lähtudes tootmiskoondise huvidest.
TREKB likvideeriti 1990. aastate keskel majanduslikel põhjustel pärast Koondise RET peaettevõtte – tehase RET tegevuse lõppemist.
NSV Liidu meistrivõistlused
Meistrivõistlused toimusid järgmistel aladel:
Liudikulised
Liudikulised (Pezizaceae) on liudikulaadsete sugukond.
Sellesse kuuluvad perekonnad:
Ants Vares
Ants Vares (sündinud 12. septembril 1940 Tartus) on eesti maalikunstnik.
Venemaa Teaduste Akadeemia Kosmoseuuringute Instituut
pisi|240px| Venemaa Teaduste Akadeemia Kosmoseuuringute Instituudi silt pisi|240px| Venemaa Teaduste Akadeemia Kosmoseuuringute Instituut [[Moskvas]]
Trühvel
Trühvliteks nimetatakse seeni, mille viljakehad arenevad maa sees. Üldlevinult kutsutakse trühvliteks kõiki neid seeni, mille ümarad viljakehad moodustuvad kas osaliselt või täielikult maa sees. Viljakehi moodustatakse aastaringselt, olenevalt liigist, ning neid leiab orgaanikarikkast kõdukihist või pinnasest kuni 30 cm sügavuselt.
Venemaa Teaduste Akadeemia Kosmoseuuringute Instituut
Venemaa Teaduste Akadeemia Kosmoseuuringute Instituut, akronüüm IKI, (vene keeles Институт космических исследований РАН) on Venemaa Teaduste Akadeemia teadusuurimisinstituut.
Iskitim
Iskitim on linn Venemaal Novosibirski oblastis. Asub Novosibirskist 26 km lõuna pool.
Venemaa Teaduste Akadeemia Kosmoseuuringute Instituut
NSV Liidu Teaduste Akadeemia Kosmoseuuringute Instituut loodi akadeemik Mstislav Keldõši initsiatiivil 15. mail 1965 Moskvas. 1991. aastast on instituudil praegune nimetus.
Trühvel
Peaaegu kõik trühvlid kuuluvad kottseente hõimkonda, kuna nende eosed tekivad eoskottides ehk askustes. Spoorid levitatakse fungivoorsete loomade vahendusel. Selleks on trühvlitel hästi arenenud reproduktiivsed ehituslikud struktuurid, mis eritavad spetsiifilist lõhna, mis meelitab loomi neid tuvastama ja tarbima.
Enamik trühvlitest on ektomükoriissed, sest nad koloniseerivad lehtpuude juuri, moodustades ekstratsellulaarseid interaktsioone ja kutsudes sellega esile sümbiontse koosluse tekkimise seene ja taime vahel. Mükoriisa kujuneb trühvlitel vaid teatud puuliikidega. Põhiliselt on nendeks tammeliigid: näiteks Quercus rotundifolia Lam. ja harilik tamm, kuid seenjuur võib samuti moodustuda pöögiliikide (Fagus), papli (Populus), hariliku haava (Populus tremula), kase (Betula), harilik sarapuu (Corylus avellana) ja hariliku männiga (Pinus sylvestris). Trühvlid eelistavad savikat ja lubjarikast, kergesti vett läbilaskvat pinnast, mis on neutraalse või kergelt aluselise pH-ga Trühvliliike on ligikaudu 70 ning pooled neist on leitavad Euroopas: Hispaanias, Prantsusmaal ja Itaalias on tuvastatud 21 trühvliliiki, mis kuuluvad perekonda Tuber (perekonda kuuluvaid seeni kutsutakse ka "päris trühvliteks"), kuid vaid mõned leitud liikidest on kõrgelt hinnatud toiduained. Lisaks perekonnale Tuber leidub maa-aluse viljakehaga seeni ka mitmes teises omavahel kaugelt suguluses olevas seenerühmas. Näiteks hirvepähklid (perekond Elaphomyces) ja juurepähklid (Rhizopogon), mille lähimad sugulased on vastavalt hallitusseened (Penicillium) ja tatikud (Suillus). Ümar maasisene viljakehavorm on evolutsiooni jooksul tekkinud sõltumatult vähemalt 30 suuremas seenerühmas. Trühvlite väärtuslikkust mõisteti juba mitu sajandit tagasi – 18. sajandi gastronoom Brillat-Savarin täheldas, et trühvlid on "köögi teemandid". Hispaanias ja Prantsusmaal peetakse enim väärtuslikuks Tuber melanosporum ' it, mille müügihind on võrreldes teiste liikidega kõrgem. Lisaks turustatakse järgmisi liike: Tuber brumale, Tuber aestivum ja Tuber magnatum. Nende liikide hind on samuti märkimisväärselt kõrge, kuid siiski madalam kui Tuber melanosporum ' i hind.
Iskitim
Ajalugu
Iskitim loodi 1717. aastal tekkinud külade liitmise teel 1933. aastal. Aastal 1938 sai asula linnaõigused.
Trühvel
Etümoloogia
Sõna "trühvel" tuleneb ladinakeelsest terminist tuber, mis tähendab köbrukest või kühmu. Tuber'ist sai sõna tufer, millest Euroopas tuletati mitmeid termineid: prantsuse keeles truffe, hispaania keeles trufa, taani keeles Trøffel, saksa keeles Trüffel, rootsi keeles tryffel, hollandi keeles truffel, poola keeles trufel, horvaatia keeles tartuf, portugali keeles sõnad trufa ja túbera on sünonüümid.
Valge trühvel
pisi|Pestud ja lõigatud valge trühvel
Valge trühvel (Tuber magnatum) on pärit Itaalia põhjaosast Langhe piirkonnast, mis asub Piemonte regioonis Alba linna lähedal. Itaalias leiab valget trühvlit veel Molise'i regioonist Lõuna-Itaalias ning San Miniato mägedest Toscanas. Samuti on valget trühvlit leitud Horvaatias Istria poolsaarel asuvast Motovuni metsast Mirna jõe kaldal. Tamme (Quercus), hariliku sarapuu (Corylus avellana), hariliku haava (Populus tremula), papli (Populus) ja pöögi (Fagus) juurtel moodustuvad valge trühvli viljakehad võivad kasvada kuni 12 cm-ni diameetrilt ning võivad kaaluda kuni 500 g, kuigi tavaliselt on leitavad viljakehad palju väiksemate mõõtmetega. Viljaliha on kreemika kuni pruunikasvalge tooniga. Itaalia valge trühvel on kõrgelt hinnatud ning on kõige suurema turuväärtusega. 2001. aastal oli T. magnatum ' i trühvlite kilohind 2000–4500 USA dollarit. Üks maailma suurimatest leitud trühvlitest kaalus 1,31 kilogrammi ning on kantud Guinnessi rekordite raamatusse. Selle leidis Giancarlo Zigante ja tema koer Horvaatiast Buje linna lähedalt. Rekordiliselt on ühe trühvli eest makstud 330 000 dollarit. 2007. aasta detsembris ostis Macau kasiino omanik Stanly Ho selle hiiglasliku summa eest 1,5-kilogrammise trühvli, mille oli leidnud Luciano Savini ja tema koer. See leiti Pisa lähedalt ning müüdi oksjonil, mida peeti samaaegselt Macaus, Hongkongis ja Firenzes. 2007. aasta novembris maksis Ho järjekordse summa: 330 000 dollarit kahe valge trühvli eest, millest üks kaalus ligikaudu kilogrammi. Tuber magnatum pico ' t on eeskätt leitud Põhja- ja Kesk-Itaaliast, Tuber borchii ' ehk valkja trühvli leviala hõlmab Toscanat, Romagnat, Marched ja Molise't. Kumbki neist pole nii aromaatse lõhnaga kui Piemontest pärit trühvlid, kuigi Città di Castello' trühvlid olid Piemonte eksemplaride omadustele väga lähedal.
Must trühvel
pisi|left|Must Périgordi trühvel
Must trühvel või must Périgordi trühvel (Tuber melanosporum) on saanud nimetuse Prantsusmaal asuva Périgordi regiooni järgi. Must trühvel kasvab peamiselt tamme ja sarapuude juurtel. Liigi viljakehasid leiab pinnasest hilissügisel ja talvel. Nende diameeter võib ulatuda kuni 7 sentimeetrini ja kaal 100 grammini. Suur osa saagist tuleb peaasjalikult Euroopast: 45% Prantsusmaalt, 35% Hispaaniast, 20% Itaaliast ja väga väike osa Sloveeniast, Horvaatiast ja Austraaliast (Tasmaaniast ja Lääne-Austraaliast). 1900. aastal oli Prantsusmaa trühvlisaagiks ligikaudu 1000 tonni Tuber melanosporum'i viljakehi. Saagikus on möödunud sajandiga tunduvalt vähenenud: praegu on see ligikaudu 20 tonni aastas. Soodsatel aastatel võib see ulatuda 46 tonnini aastas. Ligikaudu 80% Prantsusmaa saagist tuleb riigi kaguosast: Provence'i regioonist (Vaucluse' ja Alpes-de-Haute-Provence'i allüksus), Dauphiné'st (Drôme'i allüksus) ja Languedocist (Gardi allüksus). 20% saagist tuleb Edela-Prantsusmaalt: Quercy' (Loti allüksus) ja Périgordi regioonist. Prantsusmaa suurim trühvliturg (arvatavasti ka maailma suurim) asub Richerenches'i vallas Vaucluse'is, Edela-Prantsusmaa suurim trühvliturg aga Lalbenque'i vallas Quercy regioonis. Nende kahe turu jaoks on kõige kiirem kuu jaanuar, kuna sel perioodil eritavad mustad trühvlid kõige enam liigiomast lõhna. 2009. aasta detsembrist alates on musti trühvleid turul müüdud 1000-eurose kilohinnaga. Périgordi musta trühvli genoomisekveneering avaldati märtsis 2010.
Hiina trühvlid
Hiina trühvel (Tuber sinensis, mõnikord nimetatud ka kui Tuber indicum) on must talvetrühvel, mis pärineb Hiinast. Tänu nende rikkalikule kasvule eksporditakse hiina trühvleid läände, olles liigi Tuber melanosporum halvema kvaliteediga asendajad. Mõned trühvlieksportijad või delikatessipoed müüvad odavamaid hiina trühvleid, mistõttu väheneb huvi mustade trühvlite vastu. Samuti turustatakse hiina trühvleid ka tegelikust hinnast palju kõrgema hinnaga, nime all Tuber melanosporum. Teine liik hiina trühvleid kannab nime Tuber himalayensis, mis on liigiga Tuber melanosporum nii sarnane, et nende kahe eristamiseks on vaja kasutada mikroskoopi. Tuber himalayensis kasvab Himaalaja regioonis väga vähesel määral. Seda trühvliliiki kohtab maailma turgudel palju harvemini kui liiki Tuber sinensis. Kolmandat hiina trühvliliiki tuntakse kui hiina valget suvetrühvlit, mille vastavus teadusliku liiginimega pole selge.
Burgundia trühvel ja suvetrühvel
Must burgundia trühvel (Tuber uncinatum) on suvetrühvli (Tuber aestivum) varieteet. Suvetrühvleid leidub üle kogu Euroopa ning see on hinnatud oma kulinaarsete omaduste poolest. Liigisisene varieeruvus eristab kahte tüüpi: burgundia trühvel, mille viljakehi kogutakse sügisest kuni detsembrini, ja suvetrühvlid, mis on leitavad suvel. Suvetrühvlite viljaliha on burgundia trühvlite omast palju heledam ja aroom tagasihoidlikum.
Teised liigid
pisi| [[Tuber oregonense spoor]]
Kaks vähem kasutatud trühvliliiki on must trühvel (Tuber macrosporum) ja Scorzone'i trühvel (Tuber aestivum). USA looderannikul kultiveeritakse mitmeid trühvliliike nii liigi säilimise seisukohast kui ka kaubanduslikel eesmärkidel. Tähelepanuväärsema osa moodustavad oregoni valged trühvlid (Tuber oregonense) ja Tuber gibbosum. Pekani-hikkoripuu trühvel (Tuber lyonii, sünonüümiga texense ) on leitav USA lõunaosariikides. Trühvliliik moodustab mükoriisat pekani-hikkoripuu (Carya illinoinensis) juuretega. Kokad, kes on selle trühvliga eksperimenteerinud, nõustuvad, et pekani-hikkoripuu trühvel on väärtuslik ja sellest trühvlist saab hea toiduaine. Üks nael trühvli viljakehasid maksab 100 dollarit ja neid kasutatakse mõnedes gurmeerestoranides.
Trühvlisarnased liigid
Termin "trühvel" on omistatud mitmetele teistelegi sarnastele maa-aluste seente perekondadele. Perekondi Terfezia ja Tirmania sugukonnast Terfeziaceae tuntakse ka kui kõrbetrühvleid, mis pärinevad Aafrikast ja Lähis-Idast. Harti trühvliks nimetatakse trühvlite viljakehi sugukonnast Elaphomycetaceae. Liiki Pisolithus tinctorius ehk boheemia trühvlit on tarvitatud Saksamaal.
Antiikaeg
Esimest korda on trühvleid mainitus uussumerite kirjutistes, milles kirjeldati Amoriitide armee söömisharjumusi, ning hiljem Theophrastuse kirjutistes 4. sajandil e.m.a. Klassikalisel ajal arvati, et trühvlid on mõistatusliku päritoluga; Plutarchos ja paljud teised arvasid, et trühvlid moodustuvad niiskes mullas äikese tulemusena tekkiva soojuse mõjul, Juvenal spekuleeris, et äike ja vihm on vaid trühvlite moodustumisele kaasaaitavad tegurid. Cicero pidas trühvleid "maa lasteks", kuid Dioscoridese arvates olid need vaid juuremügarad. Klassikalisel perioodil saadi Itaaliast kolme liiki trühvleid: Tuber melanosporum, Tuber magnificanus ja Tuber magnatum. Seevastu Roomas kasutati vaid trühvlitega sarnanevaid Terfezia bouderi viljakehi, mis pärinesid Lesboselt, Kartaagost ja eelkõige Liibüast, mille kliima oli siis palju kuivem kui tänapäeval. Terfezia bouderi viljaliha on hele ja õrnroosa varjundiga. Erinevalt trühvlitest pole Terfezia bouderi viljakehadel maitset. Roomlased kasutasid kõrbetrühvlit maitse edasikandjana, kuna viljalihasse imenduvad seda ümbritsevad maitsed.
Keskaeg
Trühvleid kasutati keskajal väga harva. Trühvlite otsimist mainis 1481. aastal Bartolomeo Platina, kes täheldas, et trühvlijahis pole Notza emistele võrdväärseid konkurente, kuigi nad peaks suukorvistama, et vältida kalli auhinna ärasöömist.
Baltrimai
Baltrimai (žemaidi Baltrėmā) on küla Leedus Skuodase rajoonis Ylakiai vallas. Külas on Baltrimai kalmistu.
Trühvel
Renessanss ja kaasaeg
Renessansi ajal võitsid trühvlid vahepeal kaotatud populaarsuse tagasi ning neid austati väga Prantsusmaa kuninga François I õukonnas. Alles 17. sajandil loobus lääne köök (eriti just Prantsuse köök) idamaistest vürtsidest ja avastas uuesti naturaalsed maitsed, mida trühvlid pakuvad. 1780. aastatel olid trühvlid Pariisi turgudel väga populaarsed. Neid imporditi hooajaliselt trühvliistandustest, kus talupojad olid ise neid pikaajaliselt tarvitanud. Brillat-Savarin (1825) leidis, et trühvlid olid nii kallid, et neid võis leida vaid aadlike toidulaualt. Suureks delikatessiks oli kalkunipraad trühvlitega.
Kultiveerimine
''Haritud mehed on otsinud teed saladuseni, ja unistanud, et nad avastavad "seemne". Nende unistused läksid luhta: saagikoristusele ei järgnenud kunagi külvamist, kuid see ehk ongi hea, kuna üheks kõige suuremaks väärtuseks trühvlite juures on nende kallidus. Võimalik, et neid ei hinnataks siis nii kõrgelt, kui nad oleksid odavamad.''
Sellele vaatamata on trühvlid kultiveeritavad. Juba väga varakult (1808) õnnestusid katsed trühvleid kultiveerida (Prantsusmaal tuntakse trufficulture'na). Pikaldaselt täheldati, et trühvlid kasvavad teatud puude juurtega koos ning 1808. aastal Joseph Talon Aptist (Vaucluse'i allüksusest Lõuna-Prantsusmaal) külvas mõned tõrud, mis pärinesid tammedelt, mille lähedalt võis leida trühvleid. Eksperiment oli edukas: aastaid hiljem leiti noorte tammepuude alt pinnasest trühvlite viljakehi. 1847. aastal Carpentrast (Vaucluse'is) pärit Auguste Rousseau istutas 7 hektarit tammesid (jällegi nende tammede tõrudest, mille juures kasvasid trühvlid). Aastate pärast oli tammede lähedalt pinnasest võimalik saada märkimisväärselt suuri viljakehade koguseid. 1855. aastal sai Rousseau Pariisis toimunud maailmanäitusel selle eest auhinna.
Kogu Lõuna-Prantsusmaal vaimustuti õnnestunud katsetest ning hakati trühvleid kultiveerima. Hästi kasutati ära lubjakivirikast pinnast ja kuiva ning kuuma kliimat, mida trühvlid kasvamiseks vajavad. 19. sajandi lõpus hävitas viinapuutäide epideemia Lõuna-Prantsusmaal palju viinamarjaistandusi. Uus epideemia hävitas suure osa sealsetest siidiussidest, muutes mooruspuude kasvatamise kasutuks. Seega vabanesid trühvlite kasvatamiseks suured maa-alad. Istutati tuhandeid trühvlitega mükoriisat moodustavaid puid – see viis trühvlisaagi 19. sajandil lõpuks tuhandete tonnideni. 1890. aastal asusid trühvliistandused kokku 750 ruutkilomeetril.
20. sajandil tööstuspiirkondade laienemise ja järjest suurema väljarände tagajärjel paljud Prantsusmaa trühvliistandused metsistusid. Esimene maailmasõda mõjutas Prantsusmaa maakohti rängalt, tappes 20% või rohkem meestööjõust. Selle tulemusel kaotati need, kes tundsid trühvlikultuuride kasvatamismeetodeid. Kahe maailmasõja vahel kadus produktsioon ka nendest trühvliistandustest, mis istutati 19. sajandil (puu elutsükkel on keskmiselt 30 aastat). Pärast 1945. aastat trühvlite toodang kasvas märkimisväärselt, kuid koos sellega ka nende hind. 1900. aastal tarvitas trühvleid enamik inimesi, kuid tänapäeval on nad delikatessid vaid rikastele.
Viimase kolmekümne aasta jooksul on loodud istandusi, kus trühvleid toodetakse suurtes kogustes. Juba 80% Prantsusmaa trühvlisaagist pärineb trühvliistandustest. Sellegipoolest läheb veel aega, et saagi maht taastuks 1900. aasta tasemele. Kohalikud kasvatajad on tekkiva nn masstootmise vastu, kuna see langetaks trühvlite hinda. Praeguseks on trühvliistandusi Ameerika Ühendriikides, Hispaanias, Rootsis, Uus-Meremaal, Austraalias, Tšiilis ja Suurbritannias.
Uus-Meremaa ja Austraalia
Esimesed mustad trühvlid (Tuber melanosporum), mida kultiveeriti lõunapoolkeral, koguti 1993. aastal Gisborne'is Uus-Meremaal. 1999. aastal koristati esimesed austraalia trühvlid ja seda pärast kaheksat aastat tööd Tasmaania pinnal. Puud n-ö nakatati trühvlitega lootuses luua kohalik trühvlitööstus. Nende edu ja sel moel saadud trühvlite kvaliteet on julgustanud väiketööstuse kujunemist. Lääne-Austraalia ettevõte The Wine and Truffle Co koristas oma esimese saagi 2004. aastal. 2005. aastal õnnestus neil leida 1 kilogrammi raskune trühvel. 2008. aastal suutsid nad hinnanguliselt koguda 600 kg trühvleid oma istanduse viljakast pinnasest, mis paiknes Manjimupis. Edaspidi on The Wine and Truffle Co oma tootmisala laiendanud külmemate Victoria ja Uus-Lõuna-Walesi regioonide suunas.
Tasmaania trühvlikasvatajad Michael ja Gwynneth Williams leidsid 2010. aasta juunis oma valduselt Myrtle Bankil (paikneb Launcestoni lähedal) Austraalia suurima trühvli. See kaalus 1,084 kg. Gwynneth Williams, kõneledes Austraalia ABC Radio eetris, ütles, et selle kilohinnaks on määratud umbkaudu 1500 Austraalia dollarit.
Otsimine
pisi|Trühvlite otsimine
Vabas looduses otsitakse trühvleid spetsiaalselt treenitud sigade (trühvlisigade) või koerte abil. Praegu on ainsaks tunnustatud tõuks romagna veekoer, kuigi praktiliselt on võimalik selleks otstarbeks treenida iga tõugu.
Emise loomuomane trühvlite otsimise kirg koos tema tavapärase kavatsusega trühvel ära süüa on tingitud trühvlis sisalduvast ühendist, mis sarnaneb androstenooliga. Androstenool on kuldi süljes esinev suguferomoon, millele emised on tundlikud.
Kulinaaria
pisi|Trühvliõli Tuber melanosporum ' ist
Tänu oma kõrgele hinnale ja pikantsele maitsele kasutatakse trühvleid kokkuhoidlikult. Kaubanduses võib neid leida värske ja rikkumata toote kujul või säilitatuna enamasti kerges soolvees. Valgeid trühvleid serveeritakse üldiselt toorelt: riivitakse kas auravale võiga kaetud pastale, salatitele või praetud munadele (viimast varianti soovitavad paljud gurmaanid, väites, et tegu on parima moodusega maitse nautimiseks). Musta või valge trühvli paberõhukesi laaste võib kasutada linnulihatoitude maitsestamiseks, paigutades need grillitava linnu naha alla. Lisaks veel hanemaksa-trühvlipasteedi valmistamisel või täidistes. Mõned juustud võivad samuti trühvleid sisaldada.
Musta trühvli maitse on võrreldes valge trühvli omaga vähem pikantne ja rohkem rafineeritud. Jaapanlased on andnud sellele nimetuse "tugev umami" (tõlkes "meeldiv hõrk maitse"). Kui mustad trühvlid on värsked, täidab nende aroom hetkega terve ruumi. Minevikus oli kokkadel kombeks trühvlid koorida, kuid 21. sajandiks on enamik restorane hakanud trühvleid ettevaatlikult harjates puhastama, misjärel need kas riivitakse või tükeldatakse kuubikuteks. Vähesed restoranid, nagu Phillippe Rochat Šveitsis, tambivad trühvli viljalihast ümmargusi kettaid ja kasutavad eemaldatud pealiskihti kastmetes.
Trühvliõli
Trühvliõli kasutatakse sageli palju odavama ja mugavama aseainena trühvlitele, et maitsestada või tuua toiduvalmistamises paremini trühvlite maitset ja aroomi esile. Suur osa toodetud trühvliõlist ei sisalda aga ainsatki trühvlit. Suurem osa õlist on tegelikult oliiviõli, mida on tehislikult maitsestatud sünteetilise ühendiga, näiteks 2,4-dithiapentaan. New York Timesis on Daniel Patterson teatanud, et "isegi praegu võib kohata kokki, kes on üllatanud pärast seda, kui on kuulnud, et trühvliõli ei pärine tegelikult ehedatest trühvlitest".
Trühvliviin
Märkimisväärne osa turustatavast trühvliõlist on valmistatud sünteetilise ühendi põhjal, nagu seda on 2,4-dithiapentaan. Sedasi on valmistatud ka enamik muid trühvlitooteid. Kuid alkoholis on trühvlimaitse edasiandmiseks kasutatud ehedaid trühvleid. Esimese trühvliviina Black Moth Vodka näol on tegemist hariliku viinaga, millesse on lisatud musti Périgordi trühvleid (Tuber melanosporum'it). Peamiselt kasutatakse kõnealust alkoholi puhtal kujul, kuid ka segatuna mitmetesse kokteilidesse. Leidub hulgaliselt kokki, kes kasutavad trühvliviina toitude maitsestamiseks. Selleks aurustatakse alkohol toiduvalmistamise ajal, trühvlile omane aroom aga säilib.
Atifete Jahjaga
pisi|Atifete Jahjaga (2011)
pisi| Atifete Jahjaga (sündinud 20. aprillil 1975 Gjakovës) on Kosovo politseiametnik ja poliitik.
Ta oli 7. aprillist 2011 kuni 7. aprillini 2016 Kosovo president.
Ta ei kuulu ühtegi parteisse. Enne presidendiks saamist oli ta Kosovo politseiameti asejuht.
Martin Eino
Martin Eino (2. november 1925 – 12. mai 2013) oli eesti jurist.
Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Oa-lehetäi
Elab ka Eestis.
Välimus
Kehapikkus on 1,7–2,7 mm. Keha on must kuni tumeroheline. Tundlad ja jalad on heledad, musta tipuga.
Henn Agur
Henn Agur (kuni 1935 Heinrich Sakerman/Sakermann, kuni 1936 Heinrich Agur; 2/15. veebruar 1906 Kohtla vald, Virumaa – 18. juuli 1973 Indianapolis) oli Eesti sõjaväelane (leitnant, 1933) ja seltskonnategelane.
Ta lõpetas 1928. aastal Sõjakooli, teenis 4. Üksikus Jalaväepataljonis. Sõjalise kasvatuse õpetaja ja kaitseliitlane. 1944 põgenes Saksamaale, kus oli Geislingeni Eesti Teatri majandusala juhataja. 1949 siirdus USA-sse. Indianapolise Eesti Seltsi asutaja, esimees ja auliige.
Hange tänav
Hange tänav sai nime 10. augustil 1954.
Huma maakond
Huma maakond (呼玛县 (Hūmǎ Xiàn)) on maakond (3. järgu haldusüksus) Hiinas Heilongjiangi provintsis Da Hinggan Lingi ringkonna põhjaosas.
1999. aasta arvestuslikel andmetel oli elanike arv 344 354.
2003. aasta andmetel oli elanikke 52 000.
Maakonna keskus on Huma suurvalla (呼玛镇) keskus Huma.
Sihtnumber on 165300.
Ametlikult arvatakse maakonna koosseisu ka Huzhongi allringkond ja Xinlini allringkond.
UNESCO maailmapärand Venemaal
Venemaa alal on UNESCO maailmapärandi nimistus 29 objekti ja 22 objekti kandidaati.
Nimistusse on kantud:
Arno Saar
pisi|Arno Saar tööhoos Tallinna Merepäevadel Foto: Ave Maria Mõistlik, 16. juuli 2011 Arno Saar (22. mai 1953 – 1. aprill 2022) oli eesti fotograaf.
Ta töötas Õhtulehes.
Liblikas (ansambel)
Liblikas oli Eesti ansambel, mis mängis stilistiliselt mitmekesist rokkmuusikat, sealhulgas stoner ' it, sludge ' i ja progressiivrokki. Bänd loodi 2010. aastal. Nende muusikalisteks mõjutajateks oli eelkõige Mastodon, Baroness, Gojira, Tool, Kylesa, The Sword, Frank Zappa ja King Crimson.
Jurga Ivanauskaitė
Ivanauskaitė õppis graafikat Vilniuse Kunstiakadeemias (lõpetas 1985).
Aastal 1985 ilmus tal novellikogumik "Pakalnučių metai". Laiema tuntuse saavutas erootiliste sugemetega romaaniga "Nõid ja vihm" ("Ragana ir lietus"). Eesti keeles ilmus teos 1997. aastal kirjastuselt Olion Mihkel Looduse tõlkes.
Aastail 1993–1995 reisis Indias, Tiibetis ja Nepalis. Võitles Tiibeti vabaduse eest.
Morgiana
"Morgiana" on 1972. aastal valminud Tšehhoslovakkia mängufilm. Filmi stsenaarium põhineb Aleksandr Grini romaanil "Jessie ja Morgiana".
Sisu
Filmi tegevus toimub 19. sajandi lõpul. Klára ja Viktorie on õed. Nende isa sureb ja jätab suurema osa pärandusest Klárale. Viktorie on seetõttu solvunud ja lisaks on ta oma õe peale armukade. Viktorie otsustab oma õe aeglaselt toimiva mürgiga vähehaaval ära mürgitada. Naise, kellelt ta mürki ostab, tõukab Viktorie kaljult merre, kuid sel õnnestub siiski veest välja ujuda. Lõpuks aga tulevad Viktorie teod ilmsiks ja ta poob end üles.
Venuse sünd (Botticelli)
Vaata ka: Venuse sünd
Umbes aastatel 1482–1485 valminud teos asub Uffizi galeriis Firenzes. pisi|left|180px|[[Piero di Cosimo. "Simonetta Vespucci portree Kleopatrana" ( u 1480).]] On oletatud, et kunstnik on Venusena kujutanud firenzelase Marco Vespucci abikaasat Simonetta Vespuccit (1453–1476). Samas on selle hüpoteesi seadnud kahtluse alla kunstiloolased Ernst Gombrich, kelle sõnul see on "romantiline müüt", ja Felipe Fernández-Armesto, kes nimetab seda "vulgaarseks oletuseks" ja "romantiliseks jamaks", mil pole muud tõendust kui uskumus, et linna kauneim naine pidi poseerima linna kõige tundlikumale kunstnikule.
Renessansiaja Firenze üheks ilusamaks naiseks peetud Simonetta oli ka Firenze Vabariigi valitseja Lorenzo Toreda noorema venna, Giuliano de' Medici armastatu.
Maalil kujutatud Venuse sünnistseen taasloodi 1988. aastal linastunud Monty Pythoni filmis "Parun Münchhauseni seiklused", kus Venust kehastas Uma Thurman.
Daktarai
Daktarai (žemaidi Daktarā) on küla Leedus Skuodase rajoonis Ylakiai vallas. Külas on kaks Daktarai kalmistut.
Digitaalne kirjaoskus
Digitaalne kirjaoskus (varem infokirjaoskus, teabekirjaoskus) on võime leida, liigitada, mõista, hinnata ja analüüsida infot, kasutades digitaaltehnoloogiat.
Digipädevused
Digipädevused on kõige hilisem üldistus, millega kirjeldatakse tehnoloogiaga seotud oskusi. Digipädevusi on võimalik defineerida kui kindlat, kriitilist ja loomingulist viisi kasutada infotehnoloogiat, et saavutada eesmärke, mis hõlmavad tööd, vaba aja veetmist, õppimist, tööhõivet, ühiskonna tegemistesse kaasamist ja/või selles osalemist.
Digipädevused on võtmeosa paljudest teistest pädevustest, mis omakorda hõlmavad ka palju muid pädevusi (nt keeled, õpimeetodid, matemaatika, kultuurilised teadmised). Digipädevusi saab nimetada uuteks 21. sajandi oskusteks, mille peaksid omandama kõik kodanikud, et olla veendunud oma aktiivses osavõtus ühiskonnas ja majanduses. Ferrari sõnastuse kohaselt mõistetakse enamasti digipädevuste all “teadmiste, oskuste ja hoiakute (seega ka võimete, strateegiate, väärtuste ja teadlikkuse) kogumit, mis on vajalik, kasutades infotehnoloogiat ning digitaalset meediat, et täita erinevaid ülesandeid, lahendada probleeme, suhelda, hallata teavet, teha koostööd, luua ning jagada sisu, ehitada uusi teadmisi olemasolevale tõhusalt, efektiivselt, tulemuslikult, õigesti, loovalt, iseseisvalt, paindlikult, eetiliselt ja analüüsivalt töö, vaba aja veetmise, osaluse, õppimise, sotsialiseerimise, tarbimise ning oskuste täiendamise tarbeks. Digipädevused jaotuvad antud raamistike järgi seitsmesse valdkonda.
Eesmärgid
Pädevusmudel võeti kasutusele, et see aitaks hinnata õpilaste digipädevusi riikliku õppekava kontekstis. Pädevusmudeli alusel sooritatakse esimest korda nii põhikooli kui ka gümnaasiumi lõpuklassides digipädevuse tasemetöö 2017.–2018. õppeaastal.
Digipädevusmudel
Pädevusmudel on Euroopa Liidu projektiga DIGCOMP välja töötatud mudel. Antud mudeli alusel koostas. HITSA Innovatsioonikeskus eesti keelse õppijate digipädevusmudeli, mille põhjal kirjeldada digipädevuse eri aspekte, et määratleda ning mõista õpilaste digipädevuse taset. Pädevusmudel kirjeldab digipädevuse eri aspekte, et mõista ja määratleda, mis on digipädevus. Õpilastele suunatud pädevusmudelis on viis pädevusvaldkonda – info, suhtlus, sisuloome, turvalisus ja probleemilahendus. Lisaks on dokumendis kirjeldatud iga ainevaldkonna digipädevus.
1. Info haldamine – digitaalse teabe eesmärgipärane otsimine, sirvimine, hindamine, salvestamine ja taasesitamine.''
4. Turvalisus – identiteedi, tervise ning keskkonna kaitsmine; info- ja kommunikatsioonitehnoloogia turvaline ning kestlik kasutamine.
5. Probleemilahendus – vajaduste väljaselgitamine ja lahenduste leidmine sobivate digivahenditega, tehnoloogia loov kasutamine ning digipädevuse arendamine ''.
==Digitaalse kirjaoskuse põhielemendid  == Digitaalne kirjaoskaja on inimene, kes mõistab digitaalse kirjaoskuse 8 põhielementi ning oskab arendada neid oskusi. Digitaalse kirjaoskuse 8 elementi on:
Gustav David von Roth
Gustav David von Roth (27. august/7. september 1784 Kanepi – 28. august/9. september 1876 Tartu) oli Võru raesekretär ning Põlgaste (Pölks), Tilsi (Tilsit), Hurmi (Hurmy) ja Veriora (Paulenhof) mõisnik, ka kihelkonnakohtunik.
Digitaalne kirjaoskus
Digipädevusmudel
Kõigi nende elementide kasutamine indiviidi tasandil vajab pidevat arendamist ja uurimist, et mõista kiiresti muutuvaid digitaalseid ressursse. Pedagoogilisest vaatepunktist hõlmab digitaalne kirjaoskus oskust otsida teadmisi ning mõista digitaalsete lahenduste kasutamis- ja kaasamisvõimalusi. Digitaalse kirjaoskuse arendamine on oluline osa kaasaegses ühiskonnas, et inimene saaks olla osaline digitaalses ühiskonnas ja teadlikult võtta osa aruteludes.
Gustav David von Roth
Aastail 1802–1804 õppis ta Tartu ülikooli õigusteaduskonnas.
Tema vanemad olid Kanepi koguduse õpetaja Johann Philipp von Roth ja Beata Katharina Seefels, vanem vend Tartu ülikooli õppejõud Georg Philipp August von Roth, abikaasa Charlotte Renate von Glasenapp ning pojad Veriora mõisnik August von Roth ja Tilsi mõisnik Friedrich von Roth.
Eurostar
Eurostar on Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi pealinna Londonit Prantsusmaa pealinna Pariisiga ja Flandria piirkonna pealinna Brüsseliga ühendav kiirrongiteenus, mis pandi tööle 1995. aastal. Kõik Eurostari rongid läbivad Inglismaad ja Prantsusmaad ühendava Eurotunneli, mis avati 6. mail 1994.
Alates 2010. aasta 1. septembrist haldab teenust emaettevõte Eurostar International Limited, enne seda opereerisid teenust ühiselt Belgia, Prantsusmaa ja Ühendkuningriigi raudtee-ettevõtted.
3. märtsil 2015 teatas Suurbritannia valitsus, et müüb oma 40-protsendilise osaluse ettevõttes Eurostar International Ltd. 75,1 miljoni Suurbritannia naelsterlingi eest Briti-Kanada konsortsiumile Patina Rail.
Tehnika ja Tootmine
Tehnika ja Tootmine oli ajakiri, mis ilmus Tallinnas aastatel 1957–1995.
Ajakiri ilmus üks kord kuus.
Tehnika ja Tootmise järeltulijaks peetakse ajakirja Inseneeria.
Teobromiin
Teobromiin on looduslikult orgaaniline keemiline aine, kofeiinisarnane alkaloid (ksantiinalkaloid), mida leidub  teepõõsa-, kohvipuu, Guaraana-pauliinia ja  koolapähklipuu saadustes.
Hüti klaasikoda
pisi|Mälestusmärk Hüti klaasikoja asukohas Hüti klaasikoda oli Hiiumaal Hüti külas 1628–1664 tegutsenud esimene Eesti klaasivabrik.
August von Roth
Johann August von Roth 28. märts/9. aprill 1810 Võru – 13/25. august 1892 Tartu) oli Veriora (Paulenhof) mõisnik kuni 1884. aastani, ka kihelkonnakohtunik ja kirikueestseisja.
Aastail 1827–1829 õppis ta Tartu ülikoolis sõjateadusi.
Tema isa oli Võru raesekretär ja Veriora mõisnik Gustav David von Roth (1784–1876), ema Charlotte Renate von Glasenapp (1785–1863), abikaasa alates 1834. aastast Katharina von Glasenapp (1815–1890) ja poeg Veriora mõisnik Gustav von Roth (1839–1886).
Hüti klaasikoda
Klaasikoda rajati Rootsi väejuhi ja tollase Hiiumaa suurmaaomaniku Jacob de la Gardie eestvõttel. Klaasikoja hiilgeajal 17. sajandi keskpaigas töötas ettevõttes 30–35 inimest. Seal toodeti aknaklaasi, laboratooriuminõusid, apteegi- ja meditsiiniklaasi, tualettpudelid, viina-, mõõdu- ja silmaloputusklaasid. Konkurents Rootsis ja ülehinnatud Vene turg muutis klaasikoja tulud väikseks ning see sundis Axel Julius De la Gardie'd ettevõtte 1664. aastal sulgema.
Hüti klaasikoja asukoht on arvatud ajaloomälestiseks.
Teobromiin
Teobromiini sisaldus taimesaaduste lõikes on varieeruv, märkimisvärselt leidub ainet kakaopuu seemnetes ja nendest valmistatud saadustes nagu kakao, kakaopulber, kakaoõli, šokolaad jt.
Toimed ja näidustused teobromiini kasutamisel ravi eesmärkidel sõltuvad samuti teobromiini allikatest, nii on kakaopuu seemnetel seedimist (rohkem maonõret) ja uriinieritust ning erektsiooni soodustav toime.
Teobromiin annab kakaole ja šokolaadile (eriti tumedale sokolaadile, mis sisaldab rohkem teobromiini) mõru maitse.
Nimetused ja tähised
IUPAC-nimetus: 3,7-dimetüülksantiin.
CAS-i registreerimisnumber on 83-67-0. PubChemi number on CID 5429.
Kõrvaltoimed ja ohud
Teobromiin võib ülitundlikel inimestel allergiat põhjustada ja mitmetele loomadele mõjub see toksiinina.
Aro
Eestis
2021. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Aro 58 mehel ja 91 naisel. Perekonnanimede levikult on Aro meeste puhul 1709. ja naiste puhul 1068. kohal.
19. sajandi algul pandi perekonnanimi Aro Ridala kihelkonnas Võnnu külas.
1930. aastate nimede muutmise kampaania käigus sellist perekonnanime keegi ei võtnud ja senised nime kandjad seda ei muutnud.
Claude Miller
pisi|Claude Miller Claude Miller (20. veebruar 1942 Pariis – 4. aprill 2012 Pariis) oli prantsuse režissöör, produtsent ja stsenarist.
Aastatel 1961–1963 õppis ta Pariisi filmikõrgkoolis Institut des hautes études cinématographiques (IDHEC). Pärast seda töötas ta selliste nimekate režissööride juures nagu Jean-Luc Godard, Marcel Carné, Jacques Demy, Michel Deville ja Robert Bresson. Aastail 1968–1975 töötas ta François Truffaut' filmide tootmisjuhina ja kaasstsenaristina.
Milleri esimene täispikk mängufilm "Parim viis marssimiseks" valmis 1976. aastal. Sellega nimetati ta kohe Césari auhinna kandidaadiks režissööri ja stsenaristi kategoorias. Elu jooksul nimetati ta Césari kandidaadiks 15 korda. Ta võitis neist ühe, filmi "Ärge laske teda silmist" (1981) eest.
Surma ajal töötas ta François Mauriaci romaani "Thérèse Desqueyroux" ekraniseeringu kallal. See film valiti lõpetama 2012. aasta Cannes'i filmifestivali.
LaMia lend 2933
LaMia lend 2933 oli lennufirma LaMia tšarterlend lennukiga Avro RJ85, mis kukkus alla 28. novembril 2016 Colombias Medellíni lähistel. Surma sai 71 inimest, kokku oli inimesi pardal 77.
Lennukis olid Chapecoense'i jalgpallimeeskonna 22 mängijat, 23 meeskonnaliiget, kaks kaasreisijat ja 21 ajakirjanikku. Õhusõiduk oli teel Boliiviast Santa Cruzi Viru Viru rahvusvahelisest lennujaamast Colombias asuvasse Jose Maria Cordova rahvusvahelisse lennujaama. Meeskond suundus 2016. aasta Copa Sudamericana finaali Medellínis. Õnnetuses jäi ellu üks lennumeeskonna liige, kolm jalgpallurit ja kaks reisijat.
Esialgsetele aruannetele tuginedes olid lennuõnnetuse põhjused järgmised: kütus sai otsa, maandumine viibis. Puudulikust lennuplaneerimisest tulenes asjaolu, et kütus sai otsa, samuti ebaõnnestus katse kuulutada välja hädaolukord, kui kütust oli juba kriitiliselt vähe. Lisaks on välja toodud tõsiasi, et Medellíni lennujuht andis esimesena maandumise õiguse teisele lennukile.
Õhusõiduk ja käitaja
Õnnetusse sattunud lennuk oli Avro RJ85. Selle registrinumber oli CP-2933 ja seerianumber E.2348. Õhusõiduk tegi oma esimese lennu 26. märtsil 1999. Boliivia lennufirma LaMia ostis lennuki 2013. aastal.
Lend ja õnnetus
Lennuk oli 73 reisija ja 4 meeskonnaliikmega teel Boliivia Santa Cruzi Viru Viru rahvusvahelisest lennujaamast Columbia Medellíni Jose Maria Cordova rahvusvahelisse lennujaama. Reisijate seas olid ka Brasiilia Chapecoense'i jalgpalliklubi jalgpallurid, kes olid teel Medellíni, et mängida 2016. aasta Copa Sudamericana finaali matš võõrsil Atletico Nacionali vastu.
Õnnetuse taust ja lend
Brasiilia riiklik lennuamet keelas Chapecoensel kasutada LaMia otselendu São Paulost Medellíni. Otselennuks nõudis lennuamet, et kasutatavat lennukit opereeriks Brasiilia või Columbia lennufirma. Klubi otsustas kasutada LaMia lendu ja lasi korraldada lennu São Paulost Santa Cruzi. LaMia oli ka varem võistkondi rahvusvahelistele võistlustele transportinud, sealhulgas Chapecoenset ennast ja näiteks Argentina koondmeeskonda (kes oli just 18 päeva tagasi sama lennukiga lennanud). Boliivia lennufirma BOA lend väljus São Paulost kell 14.22 (GMT –4) ja saabus Santa Cruzi kell 16.50 kohaliku aja järgi.
Õnnetuse detailid
LaMia lend 2933 RJ85 väljus Santa Cruzist 18.18 kohaliku aja järgi. Üks Chapecoense'i võistkonna liige soovis võtta oma pagasist videomängu, mistõttu alustas lennuk lendu ettenähtust hiljem. Ametlik lennuplaan sisaldas vahepeatust Boliivia ja Brasiilia vahelise riigipiiri ääres Kapten Anibal Arabi lennujaamas. Kuid kuna lennu väljumine hilines, siis selgus, et lennuk ei jõua Anibal Arabi lennujaama enne selle sulgemist. Boliivia lennujaama ja navigatsiooni teenuste administraator Santa Xruzis keelas meeskonna lennuplaani otselennuks Medellíni, hoolimata avaldatud survest, sest lennuki maksimaalne lennuvõime oli peaaegu sama lennatava vahemaaga. Lennuplaani muudeti, et lisada uus tankimispeatus Bogotas, mis kinnitati ka Boliivia Lennujaama ja navigatsiooni administraatori poolt. Vahemaa Santa Cruzi ja Medellíni lennujaama vahel on 2959 km. Tankimispeatus Anibal Arabi lennujaamas oleks teinud lennutee kaheks: 952 km Anibali lennujaama ja 2039 km Medellíni, kokku 2991 km. Bogota lennujaam on 2752 km kaugusel Santa Cruzi lennujaamast ja 215 km Medellíni lennujaamast.
Standardis on RJ85 lennukauguse võime umbes 3000 km ja kandevõime 7800 kg. Rahvusvahelise Lennutranspordi assotsiatsiooni regulatsioonide järgi võib olla pagas reisija kohta 100 kg, mille põhjal saab arvutada, et lennukil olev raskus oli umbes 7700 kg.
28. novembril 2016, veidi enne kella 22.00 kohaliku aja järgi teatas LaMia piloot Columbias La Ceja ja La Unioni linna vahel lennuki elektririkkest ja kütuse ammendumisest. RJ85 alustas laskumist oma tavaliselt kõrguselt kell 21.30. Üks teine lennuk suunati oma planeeritud marsruudilt Bogotast San Andresisse Medellíni, kuna nad kahtlustasid kütuseleket. Medellíni lennujuhid andsid sellele lennukile eesõiguse maandumiseks kella 21.43 ajal ja LaMia RJ85 meeskonda instrueeriti tegema ringrajakujulisi mustreid, et kurssi hoida. Kuni RJ85 ootas teiste lennukite maandumist, jõuti teha kaks kursihoidmise ringi. See lisas nende lennule umbes 100 km.
Kell 21.49 palus RJ85 meeskond luba maanduda, kuna neil olid teadmata probleem kütusega. Anti võimalus maandumiseks umbes 7 minuti pärast. Minut hiljem kuulutas RJ85 välja hädaolukorra ning nõudis kohe maandumist ja vektoreid lähenemiseks. Kell 21.53, kui lennuk oli jõudmas teise kursihoidmisringi, seiskusid mootorid 3 ja 4 (mõlemad parema tiiva mootorid) kütuselekke tõttu ning ka mootorid 1 ja 2 seiskusid 2 minutit hiljem. Seepeale jäi seisma ka lennu must kast.
Pärast seda, kui LaMia meeskond teatas elektririkkest ja kütuselekkest, andis lennujuht raadio teel teada, et lennuk oli 190 m Rionegro VOR-ist, kuid selle kõrgus polnud enam kättesaadav. Meeskond ütles, et nende kõrgus oli 2700 m, kuid maandumiseks Jose Maria Cordova rahvusvahelisse lennujaama peab olema kõrgus vähemalt 3000 m. Lennujuhi radarilt kadus RJ85 kell 21.55, laskudes mägedesse lennujaamast lõunas. Kell 21.59 sõitis lennuk otsa Cerro Gordo mäele, kõrgusega 2600 m, lennates loode suunal. Lennuki tagumise osa rusud jäid mäe lõunaküljele ja ülejäänud põhja poole.
Columbia lennuõnnetuse uurimine
Kõige rohkem viitasid tõendid sellele, et lennukil sai kütus otsa. Stjuardess, kes õnnetuse üle elas, teatas, et kapteni viimased sõnad olid "kütus on otsas". Raadiosidet RJ85 ja lennujuhi vahel kuulis teine lennuk. Vahetult pärast õnnetust järeldas uurimiste ülem, et tänu kütuse puudumisele ei läinud lennuk pärast allakukkumist põlema.
FDR analüüsid näitasid, et lennuki kõik 4 mootorit lõpetasid töö mõned minutid enne õnnetust. Neli nädalat pärast õnnetust kinnitasid uurijad, et õnnetuse põhjus oli kütuse lõppemine. Halb planeering lennufirma poolt ja kehv järelevalve Boliivia lennundusorganisatsioonide poolt olid õnnetust soodustavad tegurid. Vähendatud vertikaalse eraldumise miinimumi regulatsiooni, esitatud lennuplaan, määratud kruiisimise kõrgus, määratud piirangud, millele lennuk ei vastanud, olid vastuolus protokolliga. Lennuplaanis, mis oli AASANA poolt kinnitatud, oli märgitud lennukõrguseks umbes 9100 m. Lennuplaan saadeti Colombia ja Brasiilia ametkondadele ülevaatamiseks. Lennuk oli umbes 400 kg lubatust raskem. Esialgsetes õnnetuse aruannetes fikseeriti, et piloodid arutasid oma kütuse olekut ja võimalikku tankimispeatust. Teadmata põhjustel lõpetas lennuki helisalvesti töö tund ja nelikümmend minutit enne musta kasti, kui lennuk oli veel 1020 km kaugusel õnnetuskohalt.
Lõpparuande järeldus
27. aprillil 2018 väljastati lõplik uurimisaruanne LaMia lennu 2933 kohta, kus on peaasjalikult välja toodud järgmist:
Ellujääjad
Alan Ruschel, Jakson Follmann ja Neto olid mängijad, kes jäid ellu. Teised ellujääjad oli lennumeeskonna liige ja 2 reisijat. Üks ellujäänu, LaMia hooldustehnik, ütles, et piloodid ei andnud mitte kuidagi märku, et neil on tegu hädaolukorraga. Chapecoense'i väravavaht Danilo jõudis veel enne oma naisele helistada, kui haiglas suri.
Riina Solman
Riina Solman (neiupõlvenimega Riina Vares; seejärel Riina Vändre; sündinud 23. juunil 1972 Viljandis) on eesti poliitik ning turundus- ja kommunikatsioonijuht, kes oli aastatel 2019–2021 rahvastikuminister ja 2022–2023 riigihalduse minister. Ta on ka XV Riigikogu liige.
Ta on töötanud Isamaa ja Res Publica Liidus, Eesti Energias, Rahandus- ja Justiitsministeeriumis, Viimsi vallas meedia- ja kommunikatsioonijuhina ning Kaitseministeeriumis ministri nõunikuna. Samuti on ta teinud vabatahtlikku tööd Oleviste Hoolekande juhina.
Haridus
Ta õppis aastatel 1979–1990 Viljandi 5. Keskkoolis ja 1990–1995 Tallinna Pedagoogikaülikoolis ning lõpetas kasvatusteaduste teaduskonna klassiõpetaja kutsega.
Poliitiline tegevus
Ta on ISAMAA erakonna liige alates maist 2007. Ta valiti 2013. aasta kohalike omavalitsuste valimisel Tallinna kesklinna ringkonnas ringkonnamandaadiga Tallinna volikogu liikmeks. Ta oli Tallinna volikogu ISAMAA fraktsiooni aseesimees.
6. juunil 2015 valiti ta 148 häälega ISAMAA eestseisusse.
Solman oli 2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel ISAMAA Tallinna kampaania juht. Ta valiti Tallinna linnavolikokku ning oli seal ISAMAA fraktsiooni esimees.
Ta oli 29. aprillist 2019 kuni 26. jaanuarini 2021 rahvastikuminister.
20. juunil 2021 saavutas Solman ISAMAA Erakonna üldkogul Tõnis Lukase ja Urmas Reinsalu järel kolmanda valimistulemuse, misjärel kinnitati ta ISAMAA aseesimeheks.
Riina Solmanist sai Eesti Vabariigi riigihalduse minister 18. juulil 2022.
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 1 (Haabersti, Põhja-Tallinn ja Kristiine) 1772 häält ning osutus valituks.
Solman on MTÜ-de Oleviste Hoolekanne, Heategevuskeskus ja Noor Eesti juhatuse liige.
Tunnustus
Riina Solman osutus valitsusasutuse meediasuhete uuringu tulemusel 2005. aasta parimaks pressiesindajaks rahandusministeeriumi kommunikatsiooniosakonna juhina. Samuti tunnistati ta ajakirjanike hulgas parimaks pressiesindajaks valitsusasutuste ja ettevõtete seas 2004. aastal Eesti Energia pressiesindajana.
Riina Solman sai 2009. aastal UNICEFi Sinilinnu auhinna ning oli 2010. aastal vaesuse ja tõrjutuse vastu võitlemise Eesti hea tahte saadik Euroopas. Ta oli 2011. aastal Aadu Luukase missioonipreemia nominent.
Isiklikku
Tal on ema poolt ingeri juured. Tema esimene abikaasa oli Rain Vändre, abielust sündis poeg. 2. septembril 2010 abikaasa suri.
Märtsis 2013 abiellus ta Peeter Solmaniga ja neil sündis poeg.
Riina Solman on kristlane ja kuulub Oleviste vabakogudusse.
Uus Ühtsus
Uus Ühtsus (, JV) on paremtsentristlik valimisliit Lätis. Selle liikmed on Ühtsus ja veel neli piirkondlikku erakonda ning see on üldiselt orienteeritud liberaalkonservatismile ja liberalismile.