cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nago-Torbole
Nago
pisi|Vaade Nagole Penede lossist Torbole kohal asuvatel küngastel asub Nago. Nago kihelkonnakirik, San Vigilio, paikneb linna peatänaval. Praegune ehitis pärineb 16. sajandi lõpust, kuid esimene kirik ehitati arvatavasti varakristlikul perioodil. Seda on esmamainitud 1203. aastal dokumendis, mis seotud vaidlusega Nago rahva ja Trento piiskopi Konrad II von Beseno vahel. Dokumendis nimetatakse seda "kollegiaalseks" ja selle tähtsus sel ajal peab olema märkimisväärne.
Ajalugu
Venezia domineerimine (1440–1510) on ilmne vanas sadamas: tüüpiline tollimaja asetseb järveäärsel kail. Austria domineerimise ajal (1810–1918) kasvas turism Belle Époque ajal. Goethe, kes peatus seal septembris 1786, kirjeldas Torbolet lummusega ja imestusega. Sellest ajast alates on linn olnud kõikjal tuntud nagu armastatud siht kunstnikele ja maalijatele, kes on jätnud meile kohast suure ikonograafia. Kuigi Torbole oli piiril, on ta alati hoidnud teatud itaalia atmosfääri oma värviliste majadega, suurte katustega, mis katsid galeriisid ja sageli tüüpilisi rehepõrandaid majade ees. Torbole on tüüpiliselt järveline ja vahemereline, kuid piki mõnda kõrgemat tänavat muutub keskkond rohkem alpiinseks.
Küla klammerdub lubjakivikaljudele Monte Baldo äärmisel loodenõlval; see asub Sarca jõe suudme lähedal ja selle majad asuvad amfiteatrina väikese lahe ümbruses Monte Rocchetta ja Ledro Alpide ees.
pisi|left|15. sajandi repro Veneetsia laevadest pisi|Veneetsia laevastiku poolt Loppio oru kaudu Adige jõe ja Garda järve vahelise marsruudi kaart
pisi|left|Garda järv Torbole sadamas
Torbole oli isegi 15. sajandil peatuspaik Euroopa reisijatele, kes tulid Atesina teed pidi Saksamaalt Itaaliasse. Michel de Montaigne külastas Torbolet 1580. aastal. Goethe saabus Roveretost siia 12. septembri pärastlõunal 1786, neli päeva pärast Brenneri mäekuru ületamist. Goethe oli 37-aastane ja puutudes kokku Garda järve sinise avarusega ja hõbedaste oliivisaludega, koges ta esimest korda klassikute poolt ülistatud koha mahedat kliimat, ja uskus olevat saavutanud õnne. Isegi Brescia Cesare Arici, idülliline maaelu luuletaja, innustus "kalarikkast Torbolest". Küla erakordselt maaliline ilme ahvatles mitut saksa romantismi ja maailma hilisromantismi maalijat. Näiteks maalikunstnik Hans Lietzmann ostis suure oliivisalu järve kaldal (Hotel Paradiso taga) ja avas aktikunsti kooli; palju andekaid maalijaid õppis selles koolis. Tegelik turismikeskus arenes eelmise sajandi teisel poolel vanast kalurite, talupidajate ja mägironijate külast hooajaliseks tervisekuurordiks Euroopa reisijatele, nagu naabruses olevad Riva ja Arco.
Praegu on see kuurortlinn Nago-Torbole valla keskus ja paikneb ümber väikese lahe järve idakaldal. Nagost tulev rahvas, laskudes järveni piki järsku juuksenõelakurvilist teed, võib imetleda selle ilu. Kalda lähedale koondatud majakatused paistavad välja põldude rohelusest ja tekitavad kromaatilise kontrasti Garda järve veega, mis peegeldab sügavsinise taeva tonaalsust.
Püha Andrease kirik
Ei tasu vaeva peljata, et minna üles Püha Andrease kirikuni, mis paistab üle Torbole vanema osa: autasuks saab muljetavaldava vaate kaemuse ja sügavalt müstilise õhkkonna, mis kutsub külalisi mäletama ja palvetama. Püha Andrease kirikut, kuigi üsna tagasihoidlikku, peetakse Torbole elanike poolt kalliks, sest see on nende ajaloo ilmalik tõestus. Pühendumus apostel ja kalamees Andreasele näitab templi iidset päritolu. Kirikut on ürikus esmamainitud 1175. aastal. 1183. aastal määras paavst Lucius III (itaalia: Lucio) selle koos ümbritseva oliivisaluga tsistertslaste ordu Püha Lorenzo abtkonnale Trentos. 1497. aastal anti mõned kiriku omandused preestri toetuseks, kes hoolitses Torbole kogukonna eest. 1741. aastal loodi Torbole abivaimuliku koht ja 1839. aastal pühitseti kirik ametlikult.
pisi|Püha Andrease kirik
Arhitektuur
Pärast laastamist Prantsuse vägede poolt 1703. aastal ehitati kirik uuesti üles hilisbarokkstiilis, kuid mõned arhitektuurilised elemendid taastati. See on tõestatud transepti kahe kivikaare alusesse raiutud kuupäevadega. Kunstilisest vaatepunktist kõige tähtsam töö kogu kirikus on altaritükk apsiidis. See kujutab endast Püha Andrease märtrisurma ja see on Verona kunstniku Giambettino Cignaroli (1706–1770) meistriteos. Kõigi tegelaste maalil, keda on tõesti üksikasjalikult ja tõepäraselt kujutatud, modellideks on võetud mõned Torbole elanikud. Kiriku järvepoolsel seinal on maalitud vertikaalne päikesekell ja vastasküljel on väike kalmistu. Püha Andrease kihelkonnakirik on jaotatud kolmeks lööviks ja sellel on ilus puidust koor. Oluline element on 18. sajandi lõuend, mille tegi Giambettino Cignaroli ja mis kujutab Püha Andrease ohvrit.
Goethe reis
1786. aasta suve lõpus peatus Goethe oma reisil Torboles, jättes oma kirjadesse sellest kohast igatseva ja kirgliku pildi, mis on endiselt parim viis reklaamida kuurorti suurele arvule Saksa külalistele. Torbole turismimagnetite hulka kuuluvad mälestustahvel ja Goethe pilt, mis asuvad Goethe peatumiskohaks olnud hoone arkaadil. Järve ääres on ka Goethe büst.
pisi|Goethe tahvel pisi|Tollihoone väikesel Torbole sadamaväljakul
Penede loss
pisi|left|Penede lossi varemed
18. sajandil purustatud Penede loss on tänapäeval varemetes. Selle omanikud olid Arco ja Castelbanco krahvid ning Veneetsia vabariik.
Marmitte jääaja kaevud
pisi|Kaljusein teel Nagosse Elementi, mis erutab loodusteadlasi ja geolooge, saab imetleda serpentiinteel, mis tõuseb Nagosse: niinimetatud hiiglase pott (itaalia: Marmitte dei Giganti), mis kujutab endast käegakatsutavat jääaja tõendit erodeerivast fenomenist, mis toimus, kui laiad liustikud katsid territooriume. Niinimetatud Marmitte ei ole midagi muud, kui aukuvajunud jääaja kaevud, tekkinud kividest ja liustikust, kiirest pöörlemisest, kõrgematest kihtidest alla tulevast detriidist.
Jalutuskäigud
left|pisi|Sentiero Busatte rada Torbole kohal pisi|Nago-Torbole vaadatuna kõrgemalt otse lõunas asuvatest mägedest pisi|Torbole Sarca jõega esiplaanil
Kogu Torbole promenaad on kõnnitee, 2 km pikk: selle otstes on hästivarustatud avalikud rannad: Conca d’oro, Parco Pavese ja Villa Cian.
See iidne Rooma tee oli ühendusliin järve ja Adige oru vahel. Nagosse saab Torbole keskusest jõuda läbi Penede lossi kannuse väga võluva oliivipuude, viinapuuistandike ja rippuvate kaljude miljöö kaudu.
See on suurepärane kaljune maastik Torbole kohal; praegu kaetud igihaljusega, kuid kunagi veerevate kivide lage rusu. Siit saab Tenini teed pidi kergesti Nagosse jõuda.
Alustades Nagost juhivad paljud viidad üksteise järel lossivaremete juurde. Kindlaksmääratud tee läbi varemete viib tagasi Nagosse.
Need on iseloomulikud hästi säilinud erosioonid ja ka üks kõige huvitavamaid ja haruldasi tunnistusi jääajast Alpi piirkonnas.
Koht erakordse vaatega, kus traditsiooni järgi seisis iidse Torbole lossi torn. Sealt saab edasi liikuda Nago suunas mööda vana teed, mida praegu väga vähe kasutatakse.
See algab silla juurest Sarca jõel ja läheb Arcosse, ääristades peamist lisajõge, mis voolab Garda järve.
Gastronoomiline traditsioon
pisi|Carne Salada ja oad
Kohalik gastronoomiline traditsioon põhineb Trento provintsi lihtsa toidu mõnel tüüpilisel elemendil nagu polenta ja ulukiliha. Ometigi on järve lähedus rikastanud Torbole ja Nago söögilaudu tõeliselt maitsvate kaladega, nagu forell, haug, ahven, siig ja paljud teised. Peale selle soosib mahe kliima oliivipuude kasvatamist (tõenäoliselt kõige põhjapoolsemalt Itaalias), mis annavad tõeliselt puhast õli, aromaatset, kuid õrna toidule, mille sisse see läheb. Mis on maitsev puuvili? Harilik viigipuu, ida isegi Goethe palju hindas, ploomipuud, virsikupuud, õunapuud... Kogu see puuvili on Alto Garda mikrokliimas parimal viisil kasvanud ja on omandanud tõesti erilise, isegi ainulaadse maitse.
Mõelge tuntud broccoli di Torbole (Brassica oleracea var. botrytis) peale. Seda sorti lillkapsas või roheline lillkapsas toodi Veronast sisse umbes 18. sajandi keskpaigas. Torbole ja Santa Massenza maapiirkonnad osutusid ideaalseks kasvupaigaks, mis erinevad ülejäänud Trentino piirkonnast. Suures kapsaste perekonnas muutus broccoli di Torbole oma kasvurühmas eraldi sordiks, sest aja jooksul kaotas see mõned omadused ning omandas täiustatud ja peene maitse. Pärast iduetappi kasvab see kiiresti ja ilma erilise hooleta, kuid seda tuleb sageli kasta. Küpsus algab novembri alguses ja lõpeb aprillis. Sellel on väike eeldatav saak, 30 000 pead aastas.
pisi|Polenta vorsti ja seentega
Tuuled
Lõpuks tuleb Torbolet mainida tähtsa purjetamisspordi kohana: see on tingitud sellest, et sellel järve osal puhuvad head ja pidevad tuuled.
Alto Garda Trentino saladusi hoiavad tuuled, mis avavad igal hooajal hulgaliselt värvilisi purjesid. Tuuled, millega mehed on töötanud ja pikka aega lõbutsenud.
See on kõige pidevam ja kuulsam tuul. See puhub Torbole poole kiirusel 10–12 meetrit sekundis, alates pärastlõuna esimesest tunnist ja kestes õhtuni välja. See jõuab Torboleni lõunast pärast kogu järve pikkuse ületamist ja seal põhjustab see märkimisväärset lainetust.
Ka see on püsiv ja pidev tuul, kuid see puhub põhjast kogu öö ja hommikul. See ei põhjusta Torboles lainetust.
See on tihti seotud äkiliste, vägivaldsete tormitujudega. See pärineb Ledro orust ja sõna otseses mõttes põrkub vastu Monte Baldo nõlva.
See tuleb Monte Ballinost alla peamiselt talvel ja siis läbib see järve lääneranna mõnikord suure ägedusega.
Torbole purjetamisklubi
Torbole purjetamisklubi on asutatud 1964. aastal ja praegu on seal 300 liiget. See on üks kõige tähtsamaid ja kuulsamaid klubisid nii Itaalias kui ka Euroopas. Kõiki tema regatte loetakse rahvusvahelisteks olümpiavõitjate ja täielike rahvusmeeskondade pideva osaluse tõttu. Sellise edu saladusi tuleb kindlasti otsida Torbolest, kus on pidevad tuuled ja kadestamisväärne asukoht, kuid ennekõike organisatsioonist, mis kõigi arvates on alati veatu.
Torbole purjelauaklubi
pisi| Torbole purjelauaklubi on asutatud 1979. aastal ja praegu on seal 250 liiget, nende seas meistrid Cantagalli, Comerlati, Moretti, Sensini. See paikneb villas Torbole kesksel rannal. Klubi aitab tõepoolest kaasa purjelauasõidu ülemaailmsele kuulsusele Garda järvel, kus kalender on täis rahvuslikke ja rahvusvahelisi võistlusi (nagu elukutseliste maailma karikavõistlused aastatel 1988, 1992 ja 2006). Torbole purjelauaklubi on Itaalia ja Euroopa meistrite tavaline kohtumispaik ja see on arvatavasti kõige paremini tuntud järveklubide seas.
Margareta Engström
Margareta Engström ehk Madlike on tegelane Astrid Lindgreni raamatutes "Madlike" ning "Madlike ja Jaanikingu põnn".
Karakter
Margareta Engström on peaaegu seitsmeaastane tüdruk. Ta hakkas ennast väiksena ise Madlikeseks hüüdma ja sestsaadik jäi see nimi talle külge. Margaretaks hüütakse teda ainult siis, kui ta on mingi pahandusega hakkama saanud – tõsi küll, seda juhtub üpris tihti. Madlike tahaks väga olla hea ja kuulekas, seepärast on lihtsalt kahju, et see ei kipu alati õnnestuma.
Madlike saab kergesti vihaseks ning oskab hästi kakelda. Kui Madlikesele tuleb peale selline raev ja meeleheide, nagu see ainult temaga võimalik on, nimetab isa seda Suureks Maavärinaks. Tegelikult on ta hooliv tüdruk, kes tahab, et kõik alati õnnelikud oleksid, nii palub ta ema, et see jõululaupäeval väsinud ei oleks, ning kingib Abbele suupilli, et ta liiga väheste jõulukinkidega ei jääks. Madlikesele meeldib ka laule välja mõtelda, näiteks mõtleb ta isa lohutamiseks välja "Mökulaulu" ja oma surma ootavatele täidele ühe lahkumislaulu.
Välimuselt on Madlike päevitunud, paksude pruunide juuste, pikkade tumedate ripsmete ning siniste silmadega. Ta on peenike ja sihvakas, tugev ning väle nagu kass. Liinuse Ida ütleb ikka, et Madlike poleks pidanud plikaks sündima, tema oleks pidanud olema poiss. Madlikesel hakkab kergesti nina verd jooksma, enamasti ei tähenda see midagi hullu, tõsi, vahel kaasneb see kaklemisega. Madlike ise on oma välimusega täiesti rahul, ta leiab, et on isa moodi, ning see tähendab, et ta saab kindlasti mehele.
Seosed
Madlikese karakter on paljuski võetud Astrid Lindgreni parima lapsepõlvesõbra Anne-Marie pealt. Too oli härra Ingeströmi tütar ja nad elasid suures valges majas, olles autori lähimad naabrid. Mardie – Rootsi versioon Madlikesest – oli Anna-Marie hüüdnimi. Paljud raamatus kirjeldatavad mängud on pärit nende lapsepõlvemängudest. Mardie oli julge ja tugev, ta õpetas Astridit kaklema ning koos ronisid nad puude otsa ja katustele. Madlikese väike õde Liisbet sarnaneb paljuski Anna-Marie õe Stinaga.
Mõlemas filmis ("Du är inte klok, Madicken", 1979, ja "Madicken på Junibacken", 1980) ning sarjas "TV-piraterna" (1983) mängis Madlikest rootsi lapsnäitleja Jonna Lisa Liljendahl. Ta on sündinud 6. novembril 1970 Stockholmis.
Põikkupralised
Põikkupralised (Plagiotheciaceae) on lehtsammalde klassi kuuluv sugukond.
Zīliņi
Zīliņi on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Madona piirkonnas Ļaudona vallas.
Zīliņi asub valla edelaosas Alūksnīte jõe kaldal. Sinna jääb Zīliņi bussipeatus.
Mahikeng
Mahikeng (kuni 2012. aastani Mafikeng ; kuni 1980. aastani Mafeking ) on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis, Loodeprovintsi, Ngaka Modiri Molema ringkonna ja Mahikengi valla halduskeskus.
Mahikeng on asutatud 1881. aastal.
Teise buuri sõja ajal piirasid buuride väed 14. oktoobrist 1899 kuni 16. maini 1900 Briti vägede valduses olevat Mafekingi, kuid ei suutnud seda vallutada.
1980–1994 kuulus Mahikeng Bophuthatswana bantustani koosseisu.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Mahikengi elanikest mustanahalisi aafriklasi 74,55%, valgeid 9,87%, värvilisi 7,49%, India või Aasia päritolu inimesi 7,26% ja teisi 0,84%. Tsvana keelt pidas emakeeleks 53,30%, inglise keelt 18,61%, afrikaani keelt 14,07%, sotho keelt 2,97%, koosa keelt 2,13% ja suulu keelt 1,57%.
Sünkroonne ajurünnak
Sünkroonne ajurünnak (ingl synchronous brainstorming) on ajurünnak, mille puhul kasutatakse arvutitehnoloogiat eri paikades asuvate inimeste samal ajal ühendamiseks. Tegemist on ühe elektroonilise ajurünnaku alaliigiga, teine alaliik on asünkroonne ajurünnak.
Metoodika sõnastas 1940. aastate alguses Alex Faickney Osborn. Üheks printsiibiks on see, et esimeses faasis välditakse igasugust diskussiooni ja kriitikat, sest need takistavad ideede „voolamist“. Teiseks printsiibiks on esmapilgul pööraste ideede toetamine, sest eesmärgiks on nende kvantiteet, mitte kvaliteet.
Meetod
Ajaline piiritletus on üks peamine tunnus, mis eristab sünkroonset ajurünnakut asünkroonsest, kus arutelu võib toimuda mitme päeva või isegi pikema ajaperioodi vältel. Aktiivne periood on tavaliselt 15–30 minuti pikkune, aga see pole range reegel. Ajavahemik määratakse kindlaks grupijuhi poolt, lähtudes lahendatava ülesande eripärast ja keerukusest.
Eelised
Sünkroonse ajurünnaku eeliseks on see, et kõigil grupiliikmetel on võimalik oma ideid esitada samal ajal, ilma et peaks ootama seda, kuni eelmine inimene on oma jutu lõpetanud. Ideid saab luua kiiresti ning mugavalt ka kodust lahkumata. Tänu puhvrile, mis hoiab oma idee trükkimise ajal kuni kümmet teiste esitatud ideed kuvatuna ja näitab järgmiseid ideid alles siis, kui oled edastanud oma idee, on võimalik rohkem keskenduda ideede tootmisele, mitte ainult teiste ideede lugemisele. Samuti hoiab võimaluste otsija (ingl opportunity seeker) tähelepanu ülesandel, mis on sellise ajurünnaku viisi juures väga oluline ja võimaldab ka produktiivsemat ideede esitamist. Ühtlasi on võimalus osaleda mõnes avatud arutelus ka täiesti anonüümselt.
Puudused
Sünkroonse ajurünnaku puuduseks on see, et selle vahendid võivad põhjustada informatsiooni ülekoormuse, kui neid on valesti rakendatud. Kuna tähelepanu tuleb jagada teiste ideede lugemise ja enda omade genereerimise vahel, võib see olla osadele inimestele raskem ülesanne. Teiseks mureks seoses ideede filtreerimisega ajurünnaku sessioonide vältel on see, et ideed, mis edastatakse sessiooni lõpuosas, ei pruugi mõne kasutajani jõuda. Selline olukord võib tekkida siis, kui mõni kasutaja on vähem tootlikum kui teised, kas siis oma trükkimise kiiruselt või inspiratsioonipuuduse tõttu. Ferreira, Antunes ja Herskovic leidsid oma 2011. aastal tehtud uuringus, et võimaluste otsija lisamine sünkroonsesse ajurünnakusse parandas oluliselt grupi üldist sooritust.
Tõitse allikas
Allikas on tüübilt langeallikas, mis avaneb aluspõhjaastangu jalamil.
Abbe Nilsson
Abbe Nilsson on tegelane Astrid Lindgreni raamatutes "Madlike" ning "Madlike ja Jaanikingu põnn".
Abbe on Madlikese 15-aastane naabripoiss. Ta on kõhetu, aga ilus poiss heledate juuste, siniste silmade ja suure suuga. Pügamata juuksepahmaku peale surub ta tihti oma soni. Madlike on otsustanud, et kui mingi abiellumine vajalik on, siis abiellub ta just Abbega, kuigi poiss sellest veel midagi ei tea.
Abbe küpsetab suhkrukringleid ja müüb neid turul, kuigi tegelikult peaks kringleid küpsetama isa ja turul peaks seisma ema, aga enamasti jääb kõik poja õlgadele. Abbe ise tahaks hoopis meremeheks saada. Vahel kaalub ta ka Siberi suure raudtee vedurijuhi või aareteotsija ametit. Köögis küpsetades jutustab ta Madlikesele lugusid sõjast, mõrtsukatest ja vaimudest. Muuhulgas jutustas ta ka, et on pärit krahvisoost ning tal on kummitav vaarisa „kõrgestisündinud krahv Abbe Nilsson Krook“. Vahel ta küll lollitab väikese Madlikesega, aga tegelikult on ta hea poiss. Õhtuti käib Abbe akna taga kuulamas, kuidas Jaanikingul enne magama jäämist lauldakse, pärast ära hiilides on ta väga ettevaatlik, et mitte nartsisse maha tallata.
Jõulude puhul on Abbe ainus, kes kodu koristada üritab ning ta seab üles ka päkapikkudega plakati. Lisaks ostab ta jõulukingiks vanematele valge varjuga petrooleumlambi, mille jaoks ta pikalt raha teenis. Vanemad seevastu unustavad tema kingituse aastast aastasse ära. Samas on isa Abbe üle uhke ja kutsub teda "minu poeg" ning tahab vahel midagi poja heaks teha - kuigi paljuski enesetõestuseks.
Giovanni tuba
"Giovanni tuba" (inglise keeles "Giovanni's Room") on ameerika kirjaniku James Baldwini 1956. aastal ilmunud romaan. Raamat räägib Pariisis elava ameeriklase Davidi elust, tunnetest ning talle pettumust valmistavatest mees- ja naissuhetest. Loo keskmes on tema keerulised suhted itaallasest baarmeni Giovanniga, keda ta kohtab ühes Pariisi geibaaridest.
"Giovanni tuba" peetakse kirjanduses märkimisväärseks, kuna see on üks varaseid teoseid, kus lugejale avatakse empaatia ja kunstilise meisterlikkusega biseksuaalsuse ja homoseksuaalsuse mitmetahuline probleemistik. Nii on see raamat aidanud lääne ühiskondades kaasa samasooiha käsitlemisele.
Eesti keeles ilmus "Giovanni tuba" 1993. aastal kirjastuse Perioodika väljaandes ja Ursula Põksi tõlkes. Uuesti ei ole eestikeelset tõlget trükis avaldatud, kuid 2012. aastal avaldas Eesti Digiraamatute Keskus selle e-raamatuna.
Lühikokkuvõte
Prantsusmaal elav noor ameeriklane David, kelle tüdruksõber Hella oli läinud Hispaaniasse, et mõelda järele nende võimaliku tulevase abielu üle, jäi üksi Pariisi ja alustas seal suhet Giovanni-nimelise itaalia mehega.
Kogu lugu on jutustatud Davidi vaatepunktist minavormis, "öö hakul, mis kannab mind lähemale minu elu kõige hirmsamale hommikule", ehk ööl enne Giovanni hukkamist.
Esimese osa kokkuvõte
David on Lõuna-Prantsusmaal ja valmistub sõitma rongiga tagasi Pariisi. Tema tüdruksõber Hella, kellele ta tegi abieluettepaneku ja kes sõitis Hispaaniasse, on pöördunud tagasi Ameerika Ühendriikidesse. Giovannit ootab ees giljotineerimine.
David meenutab oma esimest kogemust poisiga, nimelt Joeyga, kes elas tema lähedal Brooklynis. Nad olid kooli ajal parimad sõbrad, kuid ühel ööl vastastikusel nõusolekul aset leidnud seksuaalvahekord rikkus selle sõpruse igaveseks. David ei saanud vaatamata ihale Joey vastu kunagi üle sellest, et ta ihaldas just poissi, mitte tüdrukut. Nii katkestas ta temaga suhted ja hakkas teda koolis kiusama, et tõestada endale oma mehelikkust.
David elas pärast ema surma (ema suri siis, kui poiss oli viieaastane) koos alkoholilembese isaga ja vallalise isapoolse tädi Elleniga, kes sõitles isa selle eest, et too ei anna oma pojale head eeskuju. Isa õigustas jällegi oma käitumise teatud aspekte sooviga kasvatada Davidist tõeline mees. Tegelikku lähedust isa ja poja vahel ei ole. Mida enam püüdis isa Davidile läheneda ja tema usaldust võita, seda enam hakkas poeg teda võõristama. Keskkooli lõpuaastatel hakkas ka David jooma ja põhjustas ühel korral purjus peaga autot juhtides tõsise avarii. Pärast haiglast koju saamist õnnestus tal isa veenda, et ta ei soovi minna edasi õppima kolledžisse, vaid leida töö ja alustada iseseisvat elu – tegelikult motiveeris teda soov isa ja tädi juurest minema pääseda, kuigi seda ta neile ei paljastanud. Elanud veidi aega omaette, suundus ta eneseotsingute eesmärgil Prantsusmaale.
Pariisi perioodi teisel aastal sai Davidil raha otsa ja ta visati üürivõla tõttu korterist välja. Isa talle raha ei saatnud, sest lootis, et rahapuudus toob poja koju tagasi. Nii helistas David oma tuttavale, vanemaealisele ärimehele Jacques'ile lootuses temalt raha saada. Pärast vahepala, kus David kirjeldab nende hilisemat kohtumist juba pärast Giovanni süüdimõistmist, räägib ta edasi nende õhtusöögist, kus tal õnnestus laenata Jacquesilt 10 000 franki. Pärast seda suundusid nad edasi Guillaume'i geibaari. Seal kohtasid nad baarmen Giovannit, kellele Jacques üritas edutult külge lüüa. Sellal kui Jacques vestles Guillaume'iga, sõbrunesid David ja Giovanni omavahel. Baarikülalistele sai selgeks, et nende vahel on tekkimas midagi enamat kui sõprus. Sisimas tajus seda ka David ise. Hommikul suundusid nad neljakesi väikesesse räpasesse restorani Les Halles'is. Jacques julgustas Davidit julgemalt armastama ja oma ihade pärast mitte häbi tundma. Pärast kerget hommikueinet, mil Giovanni jutustas oma esimesest kohtumisest Guillaume'iga ja sellest, kuidas tal õnnestus tema juurde tööle saada, jätavad nad Jacquesi ja Guillaume'i restorani sealsete poistega flirtima ja suundusid Giovanni juurde väikesesse tuppa, kus David andis oma tungidele järele ja nad olid esmakordselt vahekorras.
Esimese osa lõpus kandub tegevus hilisõhtusse, mil David kogu lugu jutustab. Tema itaallasest majahoidja tuleb enne tema ärasõitu ruume ja majatarbeid üle vaatama. Tubade olukorda nähes ja Davidiga vesteldes saab ta aru, et Davidi ja Hella vahel on kõik läbi. Ta soovitab Davidil palvetada ja mitte elada üksildast "meremehe elu", vaid leida endale uus hea naine ja teha lapsi, kes oleksid rõõmuks ka Davidi isale.
Teise osa kokkuvõte
David kolis Giovanni väikesesse tuppa ning elas seal varakevadest suveni, mil tema tüdruk Hella Hispaaniast tagasi tuli. Suhe Giovanniga ühtaegu rõõmustas ja ängistas teda. Ta ei suutnud vabaneda tundest, et see ei ole õige; et Giovanni seltskonda ja keha ei naudi mitte tema iha. Armastus ja iha asendusid sageli ängi, pahameele ja vihkamisega. Kõige kohal lasus Davidi teadmine, et ühel hetkel lahkub ta sellest toast ja jätab Giovanni maha.
David kirjeldab seda väikest tuba, mis pole mõeldud kahele inimesele, üsna detailselt: kardinate puudumist, toa pimedust, selle poolikut viimistlust, selle koormatust asjadega. Tuba muutub tema jaoks Giovanni võrdkujuks, sümboliks; ühel hetkel ta märgib, et see tuba koos selles sisalduvaga on "Giovanni enda väljaoksendatud elu".
Paratamatult kerkisid nende jutuajamistes päevakorrale naised ja konkreetselt Hella. Hella olemasolu, tema suhe Davidiga, ei häirinud Giovannit vähemalgi määral. Küll aga oli talle arusaamatu see, kuidas noor naine reisib üksinda Hispaanias, sel ajal kui tema mees on Pariisis. Paljastusid Giovanni traditsioonilised arusaamad soorollidest ja naise kohast maailmas.
Ainsad, kes Davidile kirjutavad, olid isa ja Hella. Isa ootab teda tagasi koju. Hella saatis talle tavaliselt postkaarte, kuid suve algul saabub kiri, kus ta teatab, et on otsustanud Davidi juurde tagasi tulla. See paiskas Davidi ja tema seksuaalse identiteedi uutesse sisemistesse heitlustesse – soovides tõestada oma mehelikkust ja heteroseksuaalsust, tormas ta otsima mõnda naist, kellega vahekorda astuda. Ta leidis ühest baarist juhututtava Sue, kellega ta seksis, tundmata sellest vähimatki naudingut ja põdedes juba seksi ajal, et ta naist niiviisi ära kasutab. Ta ei plaaninud ega soovinud Sued tulevikus enam kohata.
Giovanni tuppa tagasi jõudes leidis ta eest hüsteerilise Giovanni. Guillaume oli Giovanni vallandanud, tehes seda eriti alandaval ja alatul viisil, süüdistades ja alandades teda kõigi klientide ees. David lubas vapustatud Giovannile, et ei jäta teda maha, ei lahku tema toast ja küsib isalt uuesti raha, et neid mõlemaid üleval pidada, kuigi ta teadis, et ükski tema lubadus ei vasta tõele. Ta võttis nende ühistest päevadest viimast, laenanud Jacquesilt elamiseks veel raha ega maininud poole sõnagagi, et teab täpselt, millal Hella Pariisi tagasi jõuab.
Kolmandas peatükis viib vahestseen lugejad tagasi öösse, mil David seda lugu räägib. Mõeldes Giovanni viimastele tundidele vanglas, sellele, kellega ta seal on ja milline ta võib nüüd välja näha, tunnistab David lõpuks endale, et ta tõesti armastas Giovannit.
Kui Hella tagasi tuli, lahkus David mitte midagi ütlemata Giovanni juurest ja läks Hellale jaama vastu. Lootus, et kõik muutub endiseks, ei läinud aga täide, sest Giovanni oli pöördumatult tulnud tema ja Hella vahele. Siiski ei andnud ta kolm päeva Giovannile endast elumärki ja lõpuks kohtusid nad juhuslikult raamatupoes – Jacques ja Giovanni, David ja Hella. David lubas minna Jacquesi ja Giovanniga hiljem väikest klaasikest jooma, kuid ei teinud seda. Alles mitme päeva pärast läks ta Giovanni juurde ja kuulis temalt kibedaid süüdistusi. David jäi küll veel üheks ööks Giovanni juurde, kuid oli teinud kindla otsuse: kahel mehel ei saa olla koos mingit elu, ta peab lahkuma ja abielluma.
Kuigi nad kavatsesid Hellaga Lõuna-Prantsusmaale kolida, veetsid nad veel mitu nädalat Pariisis. David kohtus mitu korda Giovanniga ja tõdes tema allakäiku: esmalt sai Giovannist Jacquesi kaaslane, tal hakkasid välja kujunema naiselikud maneerid, ja hiljem, pärast Jacquesist lahkuminekut hakkas ta liikuma poiste seltskonnas, keda varem siiralt põlgas. Mõni nädal hiljem leiti Giovanni viimane tööandja Guillaume oma toast pooduna ja selles mõrvas süüdistati Giovannit.
Kuna Guillaume pärines rikkast aristokraatide suguvõsast, Giovanni oli aga välismaalane, valasid ajalehed Giovanni sopaga üle. Nädal pärast mõrva saadi ta kätte ja ta tunnistas üles, et mõrvas Guillaume'i röövimise eesmärgil. David aga teab, et nii see ei olnud: ta kujutab ette, kuidas Guillaume lubas Giovannile töö tagasi anda, kui viimane talle andub; saanud, mis tahtnud, keeldus ta aga Giovannit tööle võtmast, puhkes tüli ja ägedusehoos tappis Giovanni selle vana lurjuse. Kuigi David aimas, et see nii oli, ei saanud ta ometi midagi Giovanni heaks teha ja nad sõitsid Hellaga Lõuna-Prantsusmaale.
Seal luges David regulaarselt uudiseid Giovanni protsessist; talve jooksul vähenes järjest tema armastus Hella vastu, asendudes tüdimuse ja vihkamisega. David hakkas jooma, tõmbus veelgi enam endasse, öösiti hakkasid tal luupainajad peal käima. Hella püüdis teda aidata, kuid ei suutnud. Tema soovis olla oma mehele lihtsalt naine. David aga jättis ta ühel hilisõhtul üksi, sõitis Nice'i ja veetis seal aega koos ühe puhkusel oleva madrusega. Ühest kohalikust geibaarist leidis Davidi teda otsima tulnud Hella, kes möönis, et on Davidi homoseksuaalsust juba mõnda aega kahtlustanud. Järgmisel hommikul pakkis Hella asjad ja sõitis tagasi Ameerika Ühendriikidesse.
Raamat lõpeb Giovanni hukkamise hommikuga, mil David on pakkinud asjad ja koristanud toad Lõuna-Prantsusmaa üürimajakeses. Ta kujutab samm-sammult ette Giovanni teekonda giljotiini alla. Ta peab viimase sisemonoloogi peegli ees, suutmata endiselt mõista oma keha tahtmisi. Ta soovib leida lunastust kõigest juhtunust, ka sellest, kes ta on, kuid mõistab selle võimatust ja tajub igavest vastuolu endas, mis ei võimalda tal kunagi õnnelikuks saada. Tal jääb vaid loota sellele, et "Jumala ränk õnnistus, mis on mind toonud sellesse paika, on ainus, mis mind siit välja saab aidata".
Avaldamine
Baldwini eelmine romaan "Mine kuuluta seda mäetipult" ("Go Tell It on the Mountain") kõneles kristluse mõjust afroameerika kultuurile ja kogukonnale ning paljastas peenelt rassismi Ameerika Ühendriikides. Selle teose oli 1953. aastal avaldanud kirjastus Alfred A. Knopf ja neile pakkus Baldwin avaldamiseks ka "Giovanni tuba". Knopfi toimetajad lükkasid käsikirja tagasi, pidades seal sisalduvat homoseksuaalsust liiga avalikuks ja varjamatuks. Väidetavalt olevat nad soovitanud Baldwinil käsikirja põletada, sest see hävitaks tema reputatsiooni ja võõrandaks ta tema mustanahalistest lugejatest. Lõpuks oli raamatu nõus avaldama kirjastus Dial Press, kuid ettearvatult sai see Ameerika avalikkuses negatiivse kriitika osaliseks.
Kriitika
Kuigi esialgne kriitika oli negatiivne, oli see siiski leebem, kui autor ise kartis. Ilmselt aitas sellele kaasa Baldwini varasem tuntus kirjanikuna. Paljude kriitikute seisukoha võib kokku võtta Anthony Westi sõnadega, kes kirjutas ajakirjas New Yorker, et tegemist on andeka kirjanikuga, kuid "härra Baldwin võiks tagasi pöörduda ameerika teemade juurde".
Homoseksuaalsuse teemat on peetud üheks põhjuseks, miks raamat pälvis vähem kriitikute tähelepanu kui tema ülejäänud viis romaani. Mõned kriitikud on jällegi väitnud, et see raamat on saanud teenimatult liiga palju tähelepanu. Samal ajal tõstis näiteks 1956. aastal raamatut arvustanud Charles Rolo esile autori "erakordset jutustamisoskust ja tema keelekasutuse poeetilist jõulisust". Ka Florida Rahvusvahelise Ülikooli kirjandusõppejõud Kemp Williams on pidanud romaani oluliseks tugevuseks just selle kirjanduslikku stiili, mis väärib tema hinnangul tõsist kriitilist käsitlust.
Tõlgendus
Romaanis võib näha kahte olulist teemat – seksuaalsusega seotud küsimusi ja sotsiaalse võõrandumise probleemistikku.
Seksuaalsuse probleemi ja selle metafoorilist käsitlemist teoses on analüüsinud näiteks Kemp Williams. Ta osutab, et romaanis on peategelast Davidit kirjeldatud kui (lääne või kitsamalt ameerika valge keskklassi) kultuuri väärtuste ja veendumuste vangi, keda hävitab sisimas enesevihkamine oma seksuaalsuse pärast. Kultuurilisi piire, mis Davidit ahistavad, on autor romaanis edasi andnud metafooride kaudu. Nendeks on enamasti selgelt piiratud objektid ja ruumid – inimese keha, peeglid, aknad ja muidugi ka Giovanni tuba tervikuna. Kuna raamatu süžee on küllaltki lihtne ja sirgjooneline, siis hoiab lugeja põnevust ja huvi üleval eelkõige Davidi hinnang toimunud sündmustele ja see psühholoogiline portree, mida ta jutustusega endast loob. Davidi sisekonflikti allikas on tema suutmatus leppida iseenda seksuaalsusega. Ta on vangis oma kehas ja vangis ka oma lõhestunud mõtlemises, mille on tinginud lääne ühiskonna põlgus homoseksuaalsuse vastu. See konflikt viib ta enesevihkamiseni ja muudab ta võimetuks kedagi armastama.
Metafoorid, mida Baldwin kasutab Davidi sisemise vangistuse kohta, on näiteks Joey keha kirjeldamine "koopa musta avausena ... [kus] avaneb mu tulevik", Guillaume'i baar kui "õhuta tunnel", kus David tunneb ennast teiste baarikülastajate ees nagu "loomaaia puuris", jne. Tegelikult võib tervet romaani käsitleda kui metafoorset konteinerit, kuhu mahub Davidi senine enesevihkamisega täidetud elu: see algab kirjeldusega Davidist vaatamas oma peegelpilti aknast, raamatu eelviimases lõigus astub ta aga peegli ja oma peegelpildi juurest eemale, alustades uut elu. David on elanud tegeldes vaid oma peegelpildiga (viide legendile Narkissosest), jätmata selle kõrval ruumi kellelegi teisele; samas ei ole ta suutnud leppida peeglist paistva keha tahtmistega, oma seksuaalsusega. Ta soovib küll peegli purustada, aga ei tee seda; ta pöördub oma peegelpildist eemale, kuid pole sellest ei täielikult vabanenud ega seda täielikult omaks võtnud.
Teine Davidi homoseksuaalsuse väga võimas sümbol on romaani kese ehk Giovanni tuba. Selle kaudu on Baldwin edasi andnud seda, kuidas Giovanni tunneb ära Davidi seksuaalsuse ja iha: "Näitan sulle oma tuba, on ju ilmselge, et sa seda varem või hiljem niikuinii näha saad." Seal toas tunneb David ennast alati lõksus. Ta peab seda tuba räpaseks ja vastikuks, sest ta peab ennast räpaseks ja vastikuks. See tunne kandub ka üle Giovannile. Ta loodab, et kui ta sellest toast lahkub, suudab ta kõik sellega kaasneva maha jätta, kuid seda ei juhtu. Samamoodi lõksus tunneb ta nüüd ennast Hellaga ja Hella toas, sest kuskil nende vahel on Giovanni oma toaga. Raamatu lõpus alustab ta küll oma elu uuesti, kuid teda vaevab häbi ja süü Giovanni huku pärast; ta on üksinda, hüljatud kõigi poolt, kes teda olid valmis armastama, kuid kellele tema ei suutnud midagi vastu anda. Kogu jutustuse kestel ei ole ta õppinud muud, kui et ta on õnnetu ja ongi alatiseks määratud õnnetuks jääma.
Sotsiaalse võõrandumise aspekti teoses on veidi teise nurga alt analüüsinud näiteks Susan Stryker. Ta märgib, et enne raamatu kirjutamist oli James Baldwin just Euroopasse emigreerunud. Baldwin tundis, et Ameerika Ühendriikides valitsev rassism ei lase tal kunagi olla lihtsalt kirjanik ning ta kartis, et tema sildistamine homoseksuaalsena ei võimalda tal üldse kirjanikuna tegutseda. "Giovanni toas" seisab David silmitsi sarnase otsusega: pealispinnal näib, et tema valik on ameerika tüdruksõbra (ja väärtuste) ning eurooplasest poiss-sõbra vahel, kuid sügavamal tasandil peab ta sarnaselt Baldwiniga tulema toime võõrandumisega kultuurist, milles ta on üles kasvanud.
Eesti Korteriühistute Hoiu-laenuühistu
pisi|Eesti Korteriühistute Hoiu-laenuühistu harukontori hoone Tartus, Raekoja plats 20 Eesti Korteriühistute Hoiu-laenuühistu on 10. juunil 2011 Tallinnas asutatud hoiu-laenuühistu.
Giovanni tuba
Tõlgendus
Kirjanik Ian Young on juhtinud tähelepanu sellele, et romaanis on kirjeldatud homoseksuaalsust kui ebamugavat ja biseksuaalsust kui ebakindlat eluviisi. Young peab oluliseks ka seda, et vaatamata romaani üldisele õrnusele ja kõigile positiivsetele omadustele lõpeb see ikkagi mõrvaga.
Eesti Korteriühistute Hoiu-laenuühistu
Eesti Korteriühistute Hoiu-laenuühistu on Tartu Hoiu-laenuühistu partnerühistu. Ühistu tegevus on suunatud korteriühistutele, elamuühistutele, hooneühistutele ja garaažiühistutele finantsteenuste pakkumisele. Eesti Korteriühistute Hoiu-laenuühistu juriidiliseks vormiks on tulundusühistu. Lisaks peakontorile Tallinnas on ühistul ka harukontor Tartus.
Eesti Korteriühistute Hoiu-laenuühistu omanikud on ühistuga liitunud korteri-, elamu-, hoone- ja garaažiühistud.
Giovanni tuba
Tõlgendus
Kuigi sageli peetakse "Giovanni tuba" just geiromaaniks, on uuemad uurimused keskendunud biseksuaalsetele aspektidele teoses (mõlema peategelase, Davidi ja Giovanni, kogemus kõneleb märksa enam nende bi- kui homoseksuaalsusest). Maiken Solli väidab, et kuigi enamik lugejaid peab neid tegelasi geideks, võiks "... biseksuaalne perspektiiv olla selle raamatu mõistmisel sama väärtuslik ja hariv ning aidata avalikustada biseksuaalset kogemust".
Eesti Korteriühistute Hoiu-laenuühistu
Sümboolika
Eesti Korteriühistute Hoiu-laenuühistu logo pärineb Tartu Hoiu-laenuühistult.
Giovanni tuba
Mõju
1999. aastal The Publishing Triangle'i koostatud 100 parima gei- ja lesbiromaani edetabelis oli "Giovanni tuba" Thomas Manni teose "Surm Veneetsias" järel teisel kohal.
Philadelphias tegutseb alates 1973. aastast romaani järgi nime saanud raamatupood Giovanni's Room, mis on teadaolevalt vanim gei- ja lesbikirjandusele spetsialiseerunud raamatukauplus Ameerika Ühendriikides. Pariisis asub tänapäeval sama nime kandev hostel, mis on orienteeritud eelkõige geimeestele.
Eesti Korteriühistute Hoiu-laenuühistu
Sümboolika
Logo kujutab inimest, kelle kohal olevad ümmargused elemendid tähistavad häid mõtteid ja nende teostumist. Ühistu hinnangul võib logo meenutada ka Eesti rahvussümbolit rukkilille.
Isikud
Eesti Korteriühistute Hoiu-laenuühistu nõukogu esimees on kindlustusspetsialist Janek Järva. Nõukogu liikmed on BonBon Lingerie kaubamärgi all tegutseva AS Gemhill nõukogu esimees ning tuuleparke arendava OÜ Adepte ja Nõmme Raadio omanik Harry Raudvere ja Tartu Ülikooli eetikakeskuse projektijuht Triin Pisuke-Roos.
Eesti Korteriühistute Hoiu-laenuühistu Tartu kontorit juhib Liina Nulk ja Tallinna kontorit Jane Hämarik, kes juhivad ka Tartu Hoiu-laenuühistu kontoreid samades linnades.
Theo Aasa
Theo Aasa (sündinud 11. juulil 1954 Türil) on Eesti endine omavalitsus- ja riigitegelane.
Ta lõpetas 1980. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia metsanduse ja maaparanduse teaduskonna maaparanduse eriala.
1980–1990 töötas Aasa Paide EPT maaparandusosakonna töödejuhatajana. 1990–1998 oli ta Türi linnapea ja 1998–2003 Järva maavanem.
Erakondlik tegevus
Aasa kuulus kuni 1996. aastani Keskerakonda. Aastatel 2002–2010 oli ta Eestimaa Rahvaliidu liige.
Vaike Aavola
Vaike Aavola (kuni 1955 Vaike Tõnts; 18. september 1931 Tallinn – 3. märts 2017) oli eesti kehalise kasvatuse õpetaja ja suusatreener.
Vaike Aavola töötas 1973–96 TSIK ESG Otepää filiaalis koos abikaasa Uno Aavolaga. Koos moodustasid nad tunnustatud tiimi, kus Uno nõudlikkus ja Vaike psühholoogi roll häid tulemusi andsid.
Kristiina (täpsustus)
Kristiina võib tähendada järgmist:
Punakas kannatuslill
Punakas kannatuslill (Passiflora incarnata L.) on malpiigialaadsete seltsi kannatuslilleliste sugukonda kannatuslille perekonda kuuluv mitmeaastane ronitaim.
Botaaniline lühikirjeldus
Punakas kannatuslill on kiirekasvuline, mitmeaastane poolheitlehine ronitaim. Ta kasvab 9–10 m pikkuseks. Vars ja köitraod on puitunud. Lehed on sõrmlõhised ja umbes 15 cm pikkused, leheserv on saagjas. (Piippo ja Salo, 77:2007)
pisi|Punaka kannatuslille marjad
Õiepõhi on kaelataoline. Õis kannab nii emakaid kui ka tolmukaid. (Raal, 655:2010) Punaka kannatuslille õied õitsevad vaid ühe päeva.(Piippo ja Salo, 77:2007) Õied on valged või helelillad, keerulise ehitusega ja 5–9 cm diameetriga. Viljad on kollased, umbes 5 cm pikkused söödavad marjad.(Raal, 655:2010)
Levila
Punakas kannatuslill pärineb Brasiiliast ja Argentinast.(Raal, 655:2010) Taim kasvab looduslikult USA kaguosast Mehhiko, Argentina ja Brasiiliani. Kuid teda kasvatatakse kaubanduslikul otstarbel ka Floridas, Guatemalas, Indias ja Lääne-India saarestikus, Euroopas aga ilutaimena.(Piippo ja Salo, 75:2007)
Taimsed ravimivalmistised
Droogiks on punaka kannatuslille ürt ehk kannatuslilleürt (Passiflorae incarnatae herba) ja see on punaka kannatuslille (Passiflora incarnata L.) taime maapealsete osade üldnimetus. Ürt koosneb rohtsetest varreosadest, lehtedest, õite ja valmimata viljade segust.(Raal, 655:2010)
Lia (eesnimi)
Lia on naisenimi.
Punakas kannatuslill
Taimsed ravimivalmistised
Ürti võib koguda juba võsude esimesel kasvuaastal. (Raal, 655:2010)
Lia (eesnimi)
2018. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 290. naisenimi. 1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Lia 532 naisel.
Punakas kannatuslill
Taimsed ravimivalmistised
Kannatuslill on kantud Briti farmakopöasse ja Euroopa farmakopöasse.
European Medicines Agency taimsete ravimite komitee teaduslike järelduste kokkuvõte kannatuslilleürdi ravimite meditsiiniliste kasutusviiside kohta baseerub traditsioonilisel kasutusel, see tähendab, et kuigi puuduvad kliinilistest uuringutest saadud piisavad tõendid, on tõenäoline, et need taimsed ravimid on efektiivsed, ja on tõendeid, et neid on sel viisil ohutult kasutatud vähemalt 30 aastat (sh vähemalt 15 aastat Euroopa Liidus). Kannatuslilleürdi kasutamisel ei ole vaja meditsiinilist järelevalvet.
Toimeained
Kannatuslille kõiki toimeaineid seni ei tunta.
Kannatuslille toimeid inimkehale on pikka aega seostatud temas sisalduvate harmaanalkaloididega. Uuringud näitavad harmiini ja harmaliini hallutsinogeenset toimet.(Raal, 656:2010)
Viimasel ajal on hakatud toimeid seletama flavonoidide mõjuga. (Raal, 656:2010) Kannatuslille flavonoidid on apigeniin, krüsiin, luteoliin, kämferool, lutseniin, kvertsetiin, rutiin, orientiin, iso-orientiin, viteksiin ja saponaretiin. (Piippo ja Salo, 75:2007) Taimes leidub harmaani, harmaliini, harmalooli, harmiini ja harmooli. Ka maltooli ja etüülmaltooli ning beetasitosterooli ja stigmasterooli. (Piippo ja Salo, 75:2007)
Kasutusviisid ja toime
Ravimina kasutatakse kannatuslille kuivatatud taimetee, tablettide, tinktuuri, kapslite, vedela või tahke ekstrakti, vannitoodete, närimiskummi ja homöopaatiliste preparaatidena. (Piippo ja Salo, 76:2007)
Toime inimese närvisüsteemi
Kliiniliste uuringutele toetudes väidetakse, et toime on tõhusam lastel. Teda kasutatakse närvinõrkuse, ärevuse, uinumisraskuste, unehäirete, neurovegetatiivse düstoonia, klimakteeriliste vaevuste, kroonilise alkoholismi, hüsteeria, närvisüsteemist tuleneva südamepekslemise ja närvisüsteemi häiretest tulenevate seedekulglavaevuste korral.(Raal, 656:2010) Ka üleväsimuse, neurasteenia, neurooside ja krampide korral. (Piippo ja Salo, 76:2007)
Närvidele mõjuvad krüsiin, vitekiin, kumariin, umbelliferoon, maltool ja harmaanalkaloidid. (Piippo ja Salo, 76:2007) Harmaan takistab serotoniini lagundamist ja pärsib MAO-d ja krüsiin mõjutab bensodiasepiini retseptoreid.
Kannatuslille preparaatidel on liikumisaktiivsust ja lihasepinget lõdvestav toime. See sobib üliaktiivsetele, närvilistele ja pingul inimestele. Ka keskendumisvaeguste ja liigse seksuaalse erutuse raviks. (Piippo ja Salo, 76:2007)
Mõju on efektiivsem koos sarnase toimega ravimtaimedega, näiteks hariliku palderjani, sidrunmelissi ja humalaga. (Raal, 656:2010)
Kannatuslilleürti võidakse kasutada lapseea aktiivsus- ja tähelepanuhäire sümptomite korral.
Kannatuslille suits, tee ja kapslid võivad mõjuda stimuleerivalt ja neid kasutatakse marihuaana asemel. (Raal, 656:2010)
Taimravi
Põhja-Ameerika indiaanlased on kannatuslille lisanud toonikumina joogivette ja kasutanud teda rinnalapse võõrutamisel. (Raal, 656:2010)
19. sajandi lõpul raviti USA-s kannatuslillest valmistatud tinktuuri abil unetust, hüsteeriat, nõrganärvilisust, langetõbe, närvivalusid ja alkoholismi.(Piippo ja Salo, 76:2007)
1916. aastal soovitati Prantsusmaal sõja ajal taime kasutada ängistuse leevendamiseks.(Piippo ja Salo, 76:2007)
Ajalugu
Kinnine õis meenutavat Petlemma tähte, mida nägid kolm tarka.(Piippo ja Salo, 76:2007)
Punaka kannatuslille õie ehitust on kristlikus mütoloogias mõtestatud selliselt, et 10 õielehte sümboliseerivad Jeesuse ristilöömise juures viibunud 10 apostlit.(Raal, 655:2010) Välja on jäetud reeturid Juudas ja Peetrus. (Piippo ja Salo, 76:2007) 5 tolmukapead aga Jeesus Kristuse haavu. 3 emakat viitavad kas Jeesuse ristis olnud kolmele naelale või kujutavad Kristust koos kahe kurjategijaga ristidel. Lisakrooni peetakse okaskrooni võrdkujuks. Õiealusel olevad 3 kõrglehte aga viitavad kolmainsusele, köitraod köitele ja piitsadele. (Raal, 655:2010) Lehed viitavad aga süüdistajatele ja taime väänlev kasv nõrga kristlase vajadust Jumala külge klammerduda. (Piippo ja Salo, 76:2007)
Katsetaim
Kannstuslille kõiki toimeaineid ja näidustusi käesoleval ajal ei tunta. In vitro katses on kannatuslille lehtedest valmistatud ekstraktil bakteri- ja seenevastane toime.
Kannatuslillel on uuritud krambi-, põletiku- ja astmavastaseid jmt toimeid.
Taime bioaktiivsest metanooliekstraktist on eraldatud tri-substituted benzoflavone moiety (BZF). BZF on andnud katsetes lubavaid tulemusi, pööramaks tagasi mitmete ainete, sh morfiini, nikotiini, etanooli, diasepaami ja tetrahüdrokannabinooli, tarvitamisest tulenevaid sõltuvushäireid. Rotikatsetes tõstis BZF suguiha ja maskuliinsust, käitudes afrodisiaakumina. Arvatakse, et BZF takistab testosterooni metaboolset lagundamist ning tõstab vere testosteroonitaset.
Njazi Kuqi
Njazi Kuqi (sündinud 25. märtsil 1983 Vučitrnis Kosovos) on albaania päritolu Soome jalgpallur (ründaja).
Klubikarjääri jooksul mängis ta Soome, Inglismaa, Saksamaa, Šotimaa, Kreeka, Itaalia ja India klubides.
Tema vennad Shefki Kuqi ja Albert Kuqi on samuti jalgpallurid.
Ta mängis Soome jalgpallikoondises aastatel 2005–2013 kokku 12 mängu ja lõi viis väravat. 1. juunil 2012 toimunud sõpruskohtumises Eestiga lõi ta Soome koondises kaks väravat.
MILAN
MILAN (prantsuse keeles Missile d´infanterie léger antichar) on kerge jalaväe juhitav tankitõrjeraketisüsteem.
Ajalugu
Raketisüsteemi MILAN arendamist alustati 1962. aastal ja see on tänapäeval kasutusel paljude riikide relvajõududes, sealhulgas ka Eesti Kaitseväes. MILANi töötas välja EUROMISSILE Prantsuse ja Saksa armeele ning see võeti kasutusele 1972. aastal. Kokku on valmistatud 10 000 laskeseadet ja 350 000 raketti. Litsentsi alusel toodetakse MILANit ka Suurbritannias.
Laskekauguseks on 200 kuni 2000 m (MILAN ER kuni 3000 m). MILAN on seni kasutusel paljudes riikides, sealhulgas ka Eestis. Eestis on siiski alustatud järkjärgulist üleminekut USAs valmistatud tankitõrjerakettidele FGM-148 Javelin.
Kirjeldus
pisi|MILAN 1 rakett thumb|MILAN II eraldiseisva sütikuga, mis peaaegu kahekordistab raketi soomustläbistavust MILAN on tüüpiline II põlvkonna poolautomaatne traadi teel juhitav tankitõrjeraketisüsteem, kus sihturi ülesandeks on hoida sihikuristi sihtmärgil. Lendava raketi sabaleek annab IR kohaviite, mille järgi juhtimiselektroonika mõõdab kõrvalekalde raketi asendi ja sihtimisjoone vahel. Kuna raketi trajektoori juhib operaator, võimaldab see vältida enamikku takistusi ja vastumeetmeid (infrapunaraketid, radarisegajad). Puudusteks on aga raketi lühike laskekaugus, operaatori asukoha paljastamine ning oskusliku ja hästi treenitud operaatori olemasolu vajadus.
MILANile saab kinnitada termokaamera MIRA, et anda raketikompleksile öösel laskmise võimekus.