cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Peeter I ausammas Tallinnas
Algatamine
Ausammas püstitati Eestimaa rüütelkonna eestvõtmisel. Ausamba rajamiseks moodustati keiser Nikolai II korraldusel Tallinnas 1908. aastal Peeter I ausamba püstitamise komitee. Komiteed juhtis Eestimaa kuberner; liikmed olid Eestimaa asekuberner, Eestimaa rüütelkonna peamees, Eestimaa kroonupalati, kohalike mõisnike, Tallinna linnavalitsuse ja Tallinna börsikomitee esindajad, 23. jalaväediviisi ülem Tallinnas ning Anija vallavanem.
Purjetaja
pisi|Norra purjetaja [[Siren Sundby]] Purjetaja on purjetamise harrastaja või võistlussportlane.
Peeter I ausammas Tallinnas
Rahastamine
Annetusi ausamba rajamiseks asuti koguma 1908. aastal. Ausamba ehitusmaksumus oli 95 930 rubla. Sellest 25 000 rubla annetas Tallinna linn, 10 000 rubla Eestimaa rüütelkond ning ülejäänud raha tuli üle kogu Venemaa keisririigi kogutud annetustest. Lisaks spondeeris Eestimaa rüütelkond monumendi kavandikonkurssi 3000 rublaga.
Tellimine
Ausamba ehituskomitee tellis monumendi kavandi kuuelt tuntud kujurilt, kelle vahel korraldati kinnine konkurss. Konkursil osalesid V. A. Beklemišev, Robert Bach, A. L. Ober, B. V. Eduards, August Weizenberg ja Amandus Adamson. Konkursi võtjaks tunnistati Robert Bachi kavand, kuid keisri käsul anti tellimus hoopis kujur Leopold Adolf Bernstammile. Kuju valati Pariisis.
Asukoha valimine
Kaarli kiriku platsi, Raekoja esise, Kadrioru ning Heinaturu hulgast valis komitee ausamba asupaigaks Heinaturu. Ausammas püstitati Kaarli puiestee sihi ja Harju tänava sihi ristumiskohta, näoga vanalinna suunas, pea kergelt paremale pööratud. Peeter Suurt kujutati Preobraženije polgu kaardiväelase vormis, pikksilm paremas ja kaart vasakus käes. Seoses ausamba püstitamisega sillutati Heinaturg munakividega ning nimetati Peetri platsiks.
Avamine
Ausammas avati Tallinna ja Eestimaa Vene keisririigiga ühendamise 200. aastapäeva pidustuste osana 12. oktoobril (vkj 29. septembril) 1910. Keisrikoja esindajana osales avamisel suurvürst Konstantin Konstantinovitš.
Ausamba teisaldamine
thumb|Peeter Suure ausamba eemaldamine, 1922 Esimest korda arutati ausamba teisaldamist tõsisemalt 1920. aastal, kuid oma istungil 11. juunil 1920 jõudis Tallinna linnavalitsus otsusele, et kuju ei ole mõtet teisaldada enne, kui on selgunud, millega tekkiv tühimik väljakul täita.
Vahepeal tagaplaanile vajunud teisaldamise plaan kerkis uuesti päevakorda jaanuaris 1922, kui Tööerakonna ajaleht Vaba Maa algatas kampaania ausamba teisaldamiseks. Väidetavalt olid aluseks toimetusele laekunud lugejakirjad, kus nõuti nii linnapilti riivavate väikeste õigeusu kabelite, Aleksander Nevski katedraali ja Peeter I ausamba mahavõtmist.
Tallinna linnavalitsus arutas küsimust uuesti 21. veebruaril 1922, mil neile laekus kolme allkirjaga märgukiri, kus ähvardati linnavõimude passiivsuse korral ausammas veel enne Vabariigi aastapäeva omaalgatuslikult maha võtta ja Toompeale Eestimaa Provintsiaalmuuseumisse toimetada. Vaatamata ähvardustele jäi linnavalitsus kindlaks oma 1920. aasta otsusele ja keeldus kuju teisaldamast enne, kui on kokku lepitud, millega see asendatakse. Rühm kodanikke üritaski kuju 23. veebruari öösel omaalgatuslikult maha võtta, kuid politseil õnnestus nende plaan nurjata.
Kompromisslahendusena oli linnavolikogu oma 22. veebruari 1922 istungil nimetanud siiski ümber väljaku, kus kuju asus. Seni Heinaturu ja Peetri platsi nime all tuntud väljakust sai nüüd Vabaduse plats.
Linnavõimude suutmatuse tõttu kuju teisaldamist korraldada, sekkus protsessi Vabariigi Valitsus ja lõpuks sai kuju teisaldamise aluseks siseministri korraldus.
Reaalselt alustati töid ausamba teisaldamiseks 28. aprillil 1922. Töid tehti peamiselt öösel, et hoida eemale uudishimulikke ja mitte takistada trammide liikumist. Lõplikult võeti kuju maha ööl vastu 30. aprilli 1922 ja toimetati Peeter I majamuuseumi taha Kadriorgu. Lammutamisel tekkinud prahi ja muude lammutusjälgede eemaldamisega jõuti lõpule päev hiljem, 1. mai hommikuks.
Ausamba edasine saatus
1925. aastal lõigati Peeter I ausammas tükkideks, alumine osa läks sulatamisele. Sellest olevat valmistatud metallraha, kuid arvatavasti on tegu legendidega.
Kujust säilitati büst, mis paigutati 1935. aastal kivist alusele Peeter I majamuuseumi juurde. 1938. aastal lõigati büst veel lühemaks ja paigutati Kadrioru lossi lähedale mäenõlvakule. Värvilise metalli kogumise aktsiooni ajal 1942. aastal annetas Tallinna ehitusvalitsuse aiandusosakond 865 kg värvilist metalli, sealhulgas Peeter I ja Jenoveva kujud Kadriorust.
Kujutamine kunstis
1986. aastal ehitati Tallinna, toonasele Võidu väljakule, Kaljo Kiisa mängufilmi “Saja aasta pärast mais” tarbeks Peeter I monumendi butafoorne koopia. Kui aastatel 2008–2009 ehitati ümber Vabaduse väljakut, siis paljastus linnavalitsuse hoone ees monumendi vundament.
2003. aasta Euroopa kuumalaine
2003. aasta Euroopa kuumalaine oli kuumim Euroopas registreeritud suvi alates vähemalt 1540. aastast.
Hinnanguliselt hukkus kuumalaine tõttu enam kui 72 000 inimest
Eriti rängalt tabas kuumalaine Prantsusmaad. Põua tõttu tekkis mõnedes Lõuna-Euroopa piirkondades ikaldus.
Võle vald
Võle vald (saksa keeles Woljel) oli vald Virumaal Haljala kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1893 ja siis liideti see vald Aaspere vallaga.
Trükkimine
Kõnekeeles nimetatakse trükkimiseks ka printimist ja arvutil kirjutamist.
Boriss
Boriss (kirillitsas Борис; ukraina-eesti transkriptsioonis Borõss, bulgaaria ja serbia transkriptsioonis Boris) on slaavi mehenimi.
2018. aasta seisuga oli Boriss Eestis esinemissageduselt 184. mehenimi. 1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Boriss 882 mehel.
1. jaanuari 2021 seisuga oli Eestis eesnimi Boriss 812 mehel. See oli levikult 200. mehenimi.
Chiara Pierobon
Chiara Pierobon (21. jaanuar 1993 Mirano, Veneetsia provints – 1. august 2015 Ingolstadt) oli itaalia (nais)jalgrattur.
1. augustil 2015 suri Chiara Pierobon äkitselt Saksamaale Bochumisse Sparkassen Giro velotuurile sõites.
Juurdekasv
Juurdekasv (i.k. increment, growth) on puu või  puistu  või selle elemendi mingi takseertunnuse lõpp- ja algväärtuse vahe valitud ajalõigul. Kui ajalõik algab puu või puistu tekkimisest, siis juurdekasvu nimetatakse kesk­miseks (aastaseks) juurdekasvus, kui algab hiljem, siis perioodi (aastaseks) juurdekasvuks. Mõistet kasutatakse puude kogumi kohta, kui see on arvutatud kõigi algmomendil kasvanud puude alusel. Ajalõigu mõlemas otsas kasvanud puude kogumite vahet nimetatakse muuduks.
Tooma Väike Linajärv
Tooma Väike Linajärv (ka Väike Linajärv, Tooma Linajärved, Linajärved, Prilljärved) on järv Jõgeva maakonnas Jõgeva vallas Tooma külas. Veekogu pindala on 1,2 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 417 m.
Järvselja kuused
Järvselja kuused on Kastre vallas Järvselja metskonna kvartalis 224 mitu üksteise lähedal kasvavat väga kõrget kuuske. Nende seas kasvab ka 2015. aastani Eesti kõrgeimaks kuuseks peetud puu, mille kõrgus 1999. aastal oli 44 m ja 2007. aastal 44,1 m. Aastani 1967 kasvas seal veel kõrgem kuusk, mille kõrgus oli 47,5 m.
Praegu teadaolevatest kuuskedest kõrgeim (48,6 meetrit) kasvab Põlvamaal Veriora vallas.
Lapatšo-tuutupuu
Lapatšo-tuutupuu ehk lapatšotabebuia (Handroanthus impetiginosus) on bignoonialiste sugukonda iminõgeselaadsete seltsi kuuluv ja Ladina-Ameerikas kasvav kõrge troopiline puuliik. pisi|Lapatšo-tuutupuu Kaubanduses on kasutatud nimetust sipelgapuu. Inglise keeles on puu tuntud nimetustega purple trumpet tree, ipe ja taheebo. Lapatšo-tuutupuu on valitud Paraguay rahvuspuuks ning tema koorest valmistatud droog on laialdaselt kasutusel ravimteena paljude terviseprobleemide korral.
Taimeperekonna nimi Handroanthus on antud taimele 1970. aastal Brasiilia botaaniku Oswald Handro auks. Anthus tähendab kreeka keeles õit.
Botaaniline kirjeldus
Lapatšo-tuutupuu on sileda koorega kuni 20 m kõrgune troopiline puu. Puu koor on pealt hall ning seest punakaspruun. Lehed on vastaku seisuga, 5–7 lehekesega, kujult munajad või elliptilised, kuni 19 cm pikkused ja kuni 8 cm laiused. Tänu suurele parkainete sisaldusele on puit kvaliteetne ning üks vastupidavamaid ja tugevamaid troopikas. Trompetikujulised õied võivad olla roosakad või tumepunased, seest kollased, vananedes muutuvad violetseks. Lapatšotabebuia viljaks on silinderjas kupar, mis võib olla kuni poole meetri pikkune.
Kasvukohad
Lapatšo-tuutupuu on levinud Kesk- ja Lõuna-Ameerikas Mehhiko põhjaosast kuni Argentinani. Kasvamiseks vajab ta niisket mulda ja palju päikesevalgust. Mulla pH suhtes ei ole puu nõudlik – on võimeline kasvama nii happelises, neutraalses kui ka aluselises keskkonnas.
Keemiline koostis
Lapahool (naftokinoon) ja β-lapahoon (kinoon) on kaks erilist keemilist ühendit selle puu kudedes. Nendel ühenditel on mitmeid bioloogilisi omadusi, näiteks nad inhibeerivad topoisomeraaside (I ja II) tööd. Lisaks leidub taimes ka dehüdro-iso-α-lapahooli, deoksülapahooli, alüül-β-lapahooni ja eeterlikke õlisid (aniisaldehüüd, vanilliin, veratrumaldehüüd).
Meditsiinis
Lapatšoteed on pikka aega kasutatud mitmete haiguste raviks. Arvatakse, et see ravib mitmesuguseid kasvajaid ja seenhaigusi ning on põletiku- ja viirusevastane. Teed on kasutatud ka liigesepõletiku, astma, köha, bronhiidi, gripi, suhkurtõve, nahahaiguste, haavade, malaaria, tuberkuloosi, kõhulahtisuse ning Candida ja Streptococcus 'e nakkuste korral, toimet siiski tõestatud pole. Seespidiselt kasutatavaks päevaseks annuseks on 2 tl. droogi. Koorest tehtud leotist saab kasutada ka välispidiselt kompresside ja mähiste tegemiseks, et kiirendada haavade või putuka- või maohammustuse paranemist. Tõmmise tegemiseks kasutatakse 5 g droogi.
Lapatšoteed juuakse ka organismi immuunsüsteemi toetamiseks. Tees on inimesele olulisi mineraalaineid: kaltsiumi, rauda, kaaliumi, tsinki, joodi ja magneesiumi.
Lapatšotee puhul on ka vastunäidustusi ning seega ei tohi teed tarbida pikaajaliselt ja suurtes kogustes, sest see takistab vere hüübimist. Kaks nädalat enne kirurgilisi protseduure ei ole soovitatav teed üldse juua. Teed ei tohi tarbida ka raseduse ja rinnaga toitmise ajal.
Muud kasutusalad
Lapatšo-tuutupuu on kasutusel ka ilupuuna, kuna tal on värvilised õied. Lisaks Ladina-Ameerikale on ta laialdaselt levinud ilupuuna nöiteks India linnades.
Indiaani kütid on teinud lapatšo-tuutupuu puidust ka vibusid. Indiaanlased uskusid, et puu annab nii neile kui ka nende vibule jõudu.
Nganassaani keel
Nganassaani keel on samojeedi keel, mida kõneles Taimõri poolsaare edela- ja keskosas 2002. aasta rahvaloenduse andmetel 500 nganassaani kokku 830 nganassaanist. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel oskas Venemaal nganasaani keelt 125 inimest.
Nganasaani keelt peetakse tõsiselt ohustatud keeleks.
Kirjaviis
Ё, Щ, Ь ja Ю on kasutusel ainult vene laensõnades ja nimedes.
Sugulus soome-ugri keeltega
Osades nganassani sõnades on uurali tüved, mis on sarnased nii samojeedi kui soome-ugri keeltes.
Vaarikamardikas
Vaarikamardikas (Byturus tomentosus) on mardikaliste seltsi vaarikamardiklaste  (Byturidae) (Noctuidae) sugukonda kuuluv putukaliik.
Putukat on ka Eestis.
Bogdan
Bogdan (ukrainapäraselt Bohdan, kirillitsas Богдан) on slaavi mehenimi.
2018. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 341. mehenimi. 1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Bogdan 319 mehel.
Vello Kallas
pisi|Vello Kallas Vello Kallas (16. juuli 1942 Tallinn – 6. november 2013 Tallinn) oli eesti margikunstnik.
Vello Kallas sündis 16. juulil 1942 Tallinnas Kalamajas.
Juba 10-aastaselt jäi ta orvuks. 1949. aastal alustas kooliteed Tallinna I Keskkoolis(Gustav Adolfi Gümnaasium). Pärast keskkooli lõpetamist asus tööle tehases Juveel.
Veel enne Eesti iseseisvuse taastamist – 1990. aastal – hakati ette valmistama Eesti oma postmarkide trükkimist. Kui postmargikavandite konkurss ei andnud korraldajaid rahuldavat tulemust, siis pöörduti Vello Kallase poole. Vello pakkus uute Eesti postmarkide motiiviks riigivapi motiivi. Professionaalina turvatrükiste alal ei piirdunud ta joonisega kavandist, vaid graveeris selle ja esitas omapoolse pakkumise proovitrükina. Tema kavand võeti vastu ning Vello Kallas jätkas oma kavandite viimistlemist. Vello Kallasest ei saanud ainult esimeste uute Eesti postmarkide kujundaja, vaid ka oluline abimees Eesti Postile nende trükkimise korraldamisel ja kvaliteedi tagamisel.
Vello Kallase kujundatud käibemarkide sarjas ilmus aastail 1991–1998 kokku 47 marki. Lisaks sellele kujundas ta 1991. aastal ilmunud Eesti lipuga margi ja 1994. aastal ilmunud Rootsi kuninga Gustav II Adolfi juubelimargi ning 1993. aastal kaks Eesti Posti eritemplit. Rahvusvaheline Eesti Filatelistide Selts ESTONIA valis Vello Kallase auliikmeks ning tunnustas tema suurt tööd Eesti postiajaloo jäädvustamisel ja postmarkide kujundamisel oma teeneteristiga.
Vello Kallase pärand, sh erinevad proovid ja nummerdatud suveniirlehed, on Postimuuseumi kogudes õnneks üsnagi hästi esindatud.
Vello Kallase motoks läbi elu on olnud „finnas men inte synas – olla nähtamatu“.
Raja Halwani
Raja Fouad Halwani (sündinud 1967) on Liibanoni päritolu Ameerika Ühendriikide filosoof, kes tegeleb seksifilosoofiaga.
Ta on 1997. aastast kõrgkooli School of the Art Institute of Chicago vabade kunstide professor.
Võllamägi
pisi|Tallinna Võllamägi, 16. sajandi gravüür Võllamägi (ka Võllastemägi) oli kõrgendik Tallinna vanalinnast lõunas, Liivalaia tänav 8 hoone taga kõrgendikul ja osaliselt ka hoone all, kus 14.–15. sajandi vahetusest kuni 18. sajandi teise pooleni viidi täide surma mõistetud süüdimõistetute hukkamisi, kuna Tallinna linna piires oli keelatud surmaotsuseid täide viia.
Võllamäest Tondi poole asus Jeruusalemma mägi (Pärnu maantee 71), kus asus 1608. aastast, sinna toodi üle tollal omaette haldusüksuse Toompea võllas Schlossgerich, mis paigutati Jeruusalemma mäe teise serva.
Tallinna linna võllamägi tegutses samal kohal 1801. aastani, mil selliste hukkamismeetodite kasutamine kohtuotsuste täideviimiseks lõpetati. pisi|Võllamägi (Galgen Berg) 1876. aasta Tallinna linnaplaanil
Võllapuu Võllamäel
Võllamäel ehitatud võllas oli kolme sambaga kiviehitis, "suurlinna võllas", sest selliseid ehitisi oli lubatud püstitada vaid suurtes linnades. Iga võllasambapaari vahele oli asetatud võlla põikpuu, igale põikpuule võis puua kaks kurjategijat (peamiselt vargaid) ja ühelt sambalt teise sambapaari vahelise põikpuu keskele toetuvale põikpuule veel seitsmes nn Erzdieb – peavaras.
Lisaks võllaehitisele oli Võllamäe piirkonnas, hilisema Ameerika tänava ääres ka kaks nn. hukkamisratast, mille kodarate külge karistatav seoti; kolma terava tipuga hukkamiseks teibasseajamise läbi.
Tee Võllamäele
Surmamõistetud toimetati läbi Harju tänava – Harju väravate – Roosikrantsi tänava üle Tõnismäe mööda endist Vaestepatuste tänavat (praeguses mõistes Kosmose kino ja endise Sõnajala kaupluse vahelt EKE maja – praeguse Swedbanki) ette Võllamäele, kus linna timukas viis otsuse täide.
Hukatud
Võllamäel – tänapäeva Liivalaia tänaval, Liivalaia 8a juures, 1994. aasta suvel ehitustööde ajal arheoloog Ain Lavi juhendamisel läbi viidud arheoloogiliste väljakaevamiste käigus leiti Võllamäel kolmnurkse põhiplaaniga kivivõllase paeplaatidest trepi ja müürifragmentide vahelt vähemalt 110 inimese korratult paiknevad luud ning viis meetrit eemal asunud hauast seitse korratult asetsevat luustikku, millest enamikul puudus kolju ning käed olid selja taha seotud. Antropoloogide hinnanguil leidus nende seas 20–25-aastasi üheksateist, 16–20-aastasi kaksteist ja 13–16 aastasi neli.
Köitmine
Köitmine on trükinduses poognate või lehtede ühendamine raamatuks. Köitmise tulemus on köide.
Köitekujundusega tegelevat tarbekunsti haru nimetatakse köitekunstiks.
95 eKr
95. aasta eKr ehk ab urbe condita DCLIX (659).
Uhmardu Ristija Johannese kirik
Uhmardu Ristija Johannese kirik oli õigeusu kirik Tartumaal Uhmardu külas.
Kiriku asukohast umbes kolmveerand kilomeetrit lõunas asub Uhmardu kalmistu.
Kaljo Raag
Kaljo Raag (eesnimi ka Kalju, Feliks-Kaljo või Felix; 3. juuni 1892 Kirumpää, Võrumaa – 10. aprill 1967 Tallinn) oli Eesti tõstja, näitleja ja laulja.
1922–1924 kuulus ta Eesti tõstekoondisse. 1922. aasta maailmameistrivõistlustel Tallinnas võitis ta pronksmedali. Ta osales 1924. aastal Pariisi olümpiamängudel, kus raskekaalus (üle 82,5 kg) sai 7. koha tulemusega 490 (80 + 92,5 + 90 + 97,5 + 130).
Ta oli Valga teatris näitleja ning 1919–1922 ja 1928–1933 Estonia teatri koorilaulja ja solist.
Viited
pisi|Kaljo Raag
Kahtla laid
Kahtla laid on Saaremaa lõunaosas asuv poolsaar, mis jääb Saastna ja Viltina lahe vahele. Poolsaar on varem (nt veel 1770. aasta kaardil) saar.
Emre Mor
pisi|Emre Mor (2018) Emre Mor (sündinud 24. juulil 1997) on Türgi jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Türgi kõrgliigaklubis Fenerbahçe.
Lapsepõlv
Emre Mor sündis ja kasvas üles Taanis Kopenhaageni äärelinnas Brønshøjs. Tema isa on türklane ja ema Türgi-Makedoonia päritolu. Mor räägib taani ja inglise keelt, kuid mitte türgi keelt.
Ta on Istanbuli jalgpalliklubi Galatasaray toetaja.
Algusaastad
2013. aasta detsembris 16-aastaselt oli ta Saint-Étienne'iga proovitreeningul, kuid lepingut klubiga saada ei õnnestunud.
Diana Nikitina
Diana Nikitina (sündinud 14. detsembril 1978 Kohtla-Järvel) on Eesti kergejõustiklane.
Ta sai 1994–2001 Eesti meistrivõistlustelt kolmikhüppes 4 kulda (sh 2 hallis), 4 hõbedat (sh 1 hallis) ja 3 pronksi (sh 1 hallis) ning kaugushüppes 1 kulla, 2 hõbedat (sh 1 hallis) ja 2 pronksi (sh 1 hallis).
Emre Mor
Algusaastad
Mor mängis Lyngby U17 ja U19 meeskondades enne klubist vabastamist 2015. aasta jaanuaris. Lyngby sõnum oli, et neil ei ole võimalik teda oma klubis kasutada.
Diana Nikitina
Võitis 1997. aasta juunioride EM-il kolmikhüppes pronksi.
Emre Mor
FC Nordsjælland
31. jaanuaril 2015 kinnitati, et Mor on sõlminud lepingu FC Nordsjællandiga (FCN), ehkki teda olid jälginud ka teised Taani kõrgeima liiga ja välismaa klubid. Algne eesmärk oli, et Mor mängiks U19 meeskonna jaoks.
Mor tegi ametliku debüüdi FCNis 28. novembril 2015 mängus Taani kõrgliigaklubi Randers FC vastu, mis lõpuks kaotati 0:1. Mor alustas mängu pingilt, kuid asendas 84. minutil Gudmundur Thórarinssoni. Järgmist võistlusmängu Brøndby IF vastu alustas Mor juba algkoosseisus. Tänu heale esitusele sai Mor uue lepingu ja algkoosseisu saamise 2016. aasta jaanuarist.
Borussia Dortmund
2015. aasta lõpus oli Mor seotud Borussia Dortmundiga. 7. juunil 2016 avaldas klubi, et Moriga sõlmiti viie aasta pikkune leping. Hooajal 2016/2017 tegi Mor kaasa vaid 12 Bundesliga mängus ja UEFA Meistrite Liiga mängus, tavaliselt paremääre või ründava keskvälja asendajana.
Celta Vigo
29. augustil 2017 allkirjastas Mor lepingu Hispaania klubiga Celta Vigo.
Hooajal 2019–2020 mängis ta laenul Türgi kõrgliigaklubis Galatasaray. 2021. aasta augustis läks ta laenule Fatih Karagümrüki.
Fenerbahçe
2022. aasta juulis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Fenerbahçega.
Koondisekarjäär
Mor esindas Taanit U17, U18 ja U19 rahvusmeeskondades mängides. 2016. aastal vahetas ta oma Taani kodakondsuse Türgi vastu, mille saamiseks pidi tema isa vanglakambris paberitele ka oma allkirja andma. Mor kutsuti mängima Türgi U21 meeskonda ja ta tegi kaasa ka 2017. aasta UEFA Euroopa alla 21-aastaste meistrivõistluste kvalifikatsioonimängus Slovakkia vastu.
Mori debüütmäng Türgi rahvusmeeskonnas toimus 2016. aasta mais Montenegro vastu Antalyas. Ta tegi mängijana kaasa ka 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel, kus ta oli vanuselt turniiri kolmas noorim mängija. Ta pääses pingilt mängu, kui vahetas välja Cenk Tosuni Türgi esimeses meistrivõistluste mängus Horvaatia vastu. Ta oli samuti osa algkoosseisus meistrivõistluste viimases matšis Tšehhi jalgpallikoondise vastu, kus tegi Burak Yılmazile söödu, millest tuli mängu avavärav.
Berkeley maakond
Berkeley maakond (Berkeley County) on maakond USA-s Lõuna-Carolina osariigis.
Maakonna halduskeskus on Moncks Corner.
Maakonna pindala on 3181 km², millest 337 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 177 843. Aastal 2000 oli elanike arv 142 651.
Ajalugu
Berkeley maakond moodustati 1682. aastal.
1997. aasta Eesti-Soome maavõistlus poksis
'''Eesti-Soome 1997. aasta maavõistlus poksis''' toimus 20. septembril 1997 Tallinnas.
Blāķi
Blāķi on küla (mazciems) Lätis Valmiera piirkonnas Mazsalaca vallas.
1997. aasta Eesti-Soome maavõistlus poksis
Võistlus kavandati 12 kehakaalus, poksiti neli kaheminutilist raundi. Eesti võitis 8:4.
Blāķi
Küla asub valla idaosas. Blāķi jääb valla keskusest Mazsalacast 2 km kaugusele. Aastail 2009-2021 kuulus küla Mazsalaca piirkonda.
Külas kasvav Lejas Blāķi paju (ümbermõõt 7,45 meetrit), Skubenise tamm (ümbermõõt 4,6 meetrit) ja Skubenise vaher (ümbermõõt 3,5 meetrit) on looduskaitse all.
2006. aastal elas külas 36 inimest.
Manivalde Lubi
Manivalde Kornelius Lubi (9. detsember 1901 Võru – 3. jaanuar 1976) oli eesti keelemees ja õpetaja.
Temalt pärinevad sõnad:
Trükitööstus
Trükitööstus ehk polügraafiatööstus on trükiseid valmistav tööstusharu. Trükitööstuse keskne üksus on trükikoda.
Vaski
Vaski on küla (vidējciems) Lätis Tukumsi piirkonnas Irlava vallas.
Küla asub valla kaguosas Abava jõe kaldal ja jääb valla keskusest Irlavast 5,7, piirkonna keskusest Tukumsist 17,2 ning Riiast 82,6 kilomeetri kaugusele. Küla on tekkinud endise Irlava mõisa (Irmlau) keskuse juurde. Külas on raamatukogu.
Külas asuvad riikliku kaitse all olevad Irlava muinaskalmed, sinna jääb ka Vaski bussipeatus.
Vilhelm Moberg
pisi| Karl Artur Vilhelm Moberg (20. august 1898 Lõuna-Småland – 8. august 1973 Grisslehamn) oli rootsi kirjanik.
Tema tuntuim suurteos on neljaosaline "Väljarändajate romaan" ("Utvandrarromanen"), milles ta käsitleb rootslaste väljarännet Ameerikasse 1850ndail. Selle teema jaoks tutvus ta põhjalikult rootslaste arhiividega USAs ning seda sarja on saatnud Skandinaavia raamatuturu suurim müügiedu. 1950ndate lõpuks oli sarja kõigi köidete kogutiraaž jõudnud miljoni eksemplarini.
Väljarändajate romaanisarja põhjal on Rootsis aastail 1971–1972 valminud Jan Troelli kaheosaline film, kus peaosi mängisid Liv Ullmann ja Max von Sydow. Romaanisarja aineil on Benny Andersson ja Björn Ulvaeus kirjutanud 1995. aastal muusikali "Duvemåla Kristina" ("Kristina från Duvemåla").
Olaine piirkond
Olaine piirkond (läti keeles Olaines novads) on 1. järgu haldusüksus Lätis.
Piirkond moodustati 2009. aastal Riia rajooni Olaine linnast ja Olaine vallast.
Piirkonna elanikest on 2010. aasta andmetel 42% lätlased, 40% venelased ja 6,6% valgevenelased.
Kehaline aktiivsus
pisi|Rahvamaraton Kehaline aktiivsus (ka füüsiline aktiivsus) on igasugune keha skeletilihaste abil sooritatud liigutus, liikumine või tegevus, millega kaasneb energiakulu. Teisisõnu seisneb kehaline aktiivsus teatud liigutuste hulgas, mida on võimalik hinnata kulutatud energiahulga järgi. Täiskasvanud inimese päevasest energiakulust moodustab kehaline tegevus ja koormus ligikaudu 15–30%.
Kehaline aktiivsus ei hõlma ainult teadlikku treenimist ja võistlustel käimist, vaid mitmesuguseid füüsilist liikumist nõudvaid tegevusi – nagu majapidamis- ja aiatööde tegemine, kõndimine, vaba ajaga seotud tegevused (tantsimine, mängimine vms), kutsetööga seotud liikumine ning kohustuslik kehaline kasvatus koolis.
Ajaloolised lähtekohad
Inimese keha on evolutsiooniliselt vormitud eluvajaduste realiseerimiseks kehaliste tegevuste kaudu. Elu poleks ilma lihastööta võimalik. Liikumise kasulikkus on teada juba antiikajast. Marcus Tullius Cicero on öelnud, et harjutamine üksi toetab vaimu ja hoiab keha elujõulisena.
Seos tervise ja kehalise aktiivsuse vahel või selle puudumine avastati alles 1949. aastal ja avalikustati Jerry Morrise ja tema uurimisrühma poolt aastal 1953. Morris pani tähele, et sarnase ameti ja sotsiaalse klassiga meeste südameinfarktide esinemissagedus on märkimisväärselt erinev, sõltudes nende liikumise intensiivsusest. Nimelt istuva tööga bussijuhtidel esines tihedamini infarkte kui ühissõidukite konduktoritel, kes seoses oma tööga on sunnitud rohkem liikuma.
Inimeste liikumisharjumused ja -viisid on ajaloo jooksul muutunud ning kehalise aktiivsuse osatähtsus on langenud. Kui kiviajal läbisid inimesed päevas kuni 40 km, siis tänapäeval on see näitaja vaid 2 km. Vähene liikumisaktiivsus ja kehaline tegevus on tingitud tootmise automatiseerimisest ja tehnoloogia arengust, mistõttu on inimeste elu muutunud mugavamaks ja kergemaks.
Määravad tegurid
Kehalise aktiivsuse määravad mitmed tegurid, mille mõju avaldub sõltuvalt inimese vanusest ja arenguperioodist erineva tugevusega. Arvatakse, et need tegurid on omavahel seotud ja mõjutavad üksteist. Need tegurid on järgmised:
Iseloomustavad tegurid
Kehalist aktiivsust iseloomustab:
Mõju organismile ja tervisele
Kehaline aktiivsus on tervisliku eluviisi üks tähtsamaid osi. Aktiivne liikumine on oluline mitmesuguste terviseprobleemide ennetamises ja haiguste ravis või leevendamises. Uuringute kohaselt esineb füüsiliselt passiivsetel inimestel terviseprobleeme sagedamini kui aktiivsetel. Seega on küllaldane liikumisaktiivsus väga tähtis, et olla terve ja vormis. Kehaline aktiivsus hõlmab liigutustegevusi, mis avaldavad mõju kogu organismile. Regulaarse füüsilise tegevuse käigus muutub keha vastupidavamaks ja tugevamaks. Aktiveerub südame- ja veresoonkonna töö, tugevneb lihasaparaat ning tõhustub organismi varustamine hapniku ja toitainetega. Järjepidev kehaline töö aitab vähendada rasvade osakaalu, suurendades lihasmassi hulka organismis. Seega on sel tähtis roll kehakaalu säilitamisel ja reguleerimisel. Oma kehakaalu hindamiseks on võimalik kasutada kehamassiindeksi (KMI) määramist. Kehamassiindeksi leidmiseks jagatakse kehakaal kilogrammides pikkuse ruuduga meetrites. Saadav number võimaldab hinnata kehamassi ja pikkuse suhet.
pisi|Jalgrattasport pisi|Ujumine pisi|püsti|Matkamine
Kokkuvõtlikult võib välja tuua, et regulaarne ja mõõdukas kehaline aktiivsus
Kuidas olla kehaliselt aktiivne?
Võimalusi ja tegevusi, et olla kehaliselt aktiivne, on väga palju. Tähtsaim valikukriteerium on valitava harrastuse sobivus, meeldivus ja jõukohasus. Mittesportlasel ja harrastussportlasel on oluline tegeleda peamiselt organismi hapniku omastamise võimet parandavate, südame- ja veresoonkonda tugevdavate aeroobsete harjutustega. Aeroobse treeningu ajal saavad lihased energiat peamiselt rasvade, aga ka süsivesikute põletamisest. Aeroobsed harjutused on mõõduka intensiivsusega, mistõttu on nad tervise tugevdamise ja säilitamise seisukohast kõige sobivamad. Eri treeningu- või liikumisviisidest eelistatumad on pikemaajalised ja suuremaid lihasegruppe haaravad tegevused. Nendeks võivad olla jooksmine, jalgrattasõit, kõndimine, matkamine, tantsimine, sõudmine, ujumine, uisutamine, rulluisutamine, kepikõnd, vesivõimlemine, aga ka sportmängud, mis arendavad eelkõige vastupidavust. Keha treenimist tuleks alustada rahulikult, 20–30 minutit korraga ja kolm korda nädalas, edaspidi 60 minutit kuni 4 korda nädalas. Treeningupäevale võiks järgneda puhkepäev taastumiseks.
Eesti elanike kehaline aktiivsus
Eesti elanike füüsiline aktiivsus on väike, regulaarselt liigub piisavalt vaid ligikaudu 10% naistest ja 15% meestest, mistõttu on Eesti südame- ja veresoonkonnahaigustesse suremuse näitaja poolest esimeste riikide hulgas Euroopas. Terviseuuringud on näidanud passiivsete inimeste osakaalu suurenemist viimastel aastatel. Kehalise aktiivsuse roll on vähenenud nii tööl kui ka kodus. Teisest küljest on suurenenud energiarikaste toiduainete tarbimine ja nende kättesaadavus. Eesti elanike liikumisharrastuse tõhustamiseks ja soodustamiseks on kultuuriministeerium vastu võtnud liikumisharrastuse arengukava, mille peamiseks eesmärgiks on tõsta eestlaste füüsiline aktiivsus 45 protsendini aastaks 2014. Lisaks on plaanitud rajada liikumispaikade võrgustik, mis tähendab, et iga inimese jaoks lähim treeningupaik võiks asuda 15 minuti kaugusel. Samuti näeb arengukava ette tervisespordikeskuste ja koolispordi arendamist, koolituste korraldamist ja teavitusmaterjalide avaldamist teadlikkuse suurendamiseks.
Villamiroglio
Villamiroglio on vald Itaalias Piemonte maakonnas Alessandria provintsis.
Abruka kalmistu
Abruka kalmistu on kalmistu Abruka saarel Anseküla kihelkonnas Saaremaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Saaremaa vallas Saare maakonnas.
Villamiroglio
Villamiroglio piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Cerrina Monferrato, Gabiano, Moncestino, Odalengo Grande, Verrua Savoia (TO).
Abruka kalmistu
Kalmistu oli olemas juba vähemalt 1852. aastal. See on põhja-lõunasuunaline ristkülikukujuline maatükk küljepikkustega umbes 45 ja 125 meetrit. Maatükk on omakorda jagatud põigiti pooleks – põhjapoolsem osa (algselt 0,25 tiinu) on luteri kalmistu ja lõunapoolne (algselt samuti 0,25 tiinu) osa on õigeusu kalmistu.
Kalmistu pindala kokku on 0,5 tiinu ehk siis umbes 0,55 hektarit.
Aegviidu vana kalmistu
pisi|Aegviidu vana kalmistu Aegviidu vana kalmistu on kalmistu Harju maakonnas Anija vallas Aegviidu asulas. Kalmistu on tunnistatud kultuurimälestiseks. Selle territooriumil asub EELK Aleksandri kirik.
Kalmistul on teiste seas eesti rahvatantsupedagoogi Anna Raudkatsi haud. Kalmistule on maetud ka noorelt Krasnodonis hukkunud motosportlane Rein Hiiob (1940-1963).
Janar Ala
Janar Ala (sündinud 8. oktoobril 1979) on eesti semiootik, ajakirjanik ja kirjanik.
2014. aastal ilmus Ala lühiproosaraamat "Ekraanirituaalid" (tiitellehel "Ekraanitseremooniad") (kirjastus Jumalikud Ilmutused). 2018. aastal esitles ta jutukogu "Oma rahva lood". Oluline osa Ala loomingust käsitleb sülti.
Kultuuriajakirjanik Maia Tammjärv on nimetanud Ala jutte "eluhoo ja -rõõmu kirjanduseks", pärnakas Kaupo Meiel aga hindab teda stilistina: "Heaks suudab Ala oma täiesti suvalised mõttekäigud ja järeldused muuta stiiliga, tähenduses stiilne autor võrdub stiilne tekst, ning stiilist autoril puudust ei ole, ja see on suurepärane". Kriitik Ave Taavet tõstab esile, et Ala "tekstid on võrsunud sotsiaalmeediast" ja "teoste retseptsioonis on see ajendanud mitmeid arutelusid kirjanduslike ja sotsiaalmeedia tekstide ühisosast ja erinevustest", ent leiab Ala sotsiaalmeedia trendidele pigem vastanduvat ning võrdleb tema teoseid Andrus Kiviräha varaste raamatutega "Kalevipoeg" (1997) ja "Õlle kõrvale" (1996), millele Taaveti hinnangul samuti "oli omane ajakirjanduslike žanride (näiteks intervjuu ja reportaaži) kasutamine, suvaline pildivalik ja maalähedane kaader". Mart Juur pidas sobilikumaks pikka võrdluste rida: "Janar Ala võiks kirjeldada kui ühendavat lüli, mis liidab Oskar Lutsu, Mati Undi, Hillar Kohvi ja Onu Bella."
Janar Ala abikaasa on kalambuuritseja Keiti Vilms (nad abiellusid 28. juunil 2019).
Artti Aigro
Artti Aigro (sündinud 29. augustil 1999) on eesti suusahüppaja.
Suusahüpetega hakkas Artti Aigro tegelema 4-aastaselt Otepääl isa juhendamisel, hiljem treeninud Silver Eljandi ja Hillar Heina juures.
Olümpiamängud
Aigro sai 2018. aasta taliolümpiamängudel Pyeongchangis suurel mäel 48. ja normaalmäel 55. koha. 2022. aasta taliolümpiamängudel Pekingis oli tulemuseks suurel mäel 30. ja normaalmäel 34. koht.
Maailmameistrivõistlused
Artti Aigro on olnud maailmameistrivõistlustel 2017. aastal suurel mäel 51. ja normaalmäel 52. kohal, 2019. aastal normaalmäel 49. ja suurel mäel 55. kohal ning 2021. aastal suurel mäel 25. ja normaalmäel 41. kohal. 2023. aasta maailmameistrivõistlustel Planicas sai ta normaalmäe võistlusel 31. koha, jäädes esimesena finaali ukse taha.
Suusalennu maailmameistrivõistlused tuli ta 2020. aastal 25. ja 2022 19. kohale. Juunioride maailmameistrivõistlustel saavutas normaalmäel 2018. aastal 26. ja 2019 9. koha.
Maailma karikavõistlused
Nelja hüppemäe turneel 2023. aastal saavutas Artti Aigro nelja osavõistluse kokkuvõttes 37. koha. Aigro lõppkoht oli eestlaste jaoks läbi aegade parim. Lisaks tähistas tippmarki ka tema poolt kogutud 508,4 punkti, varasemaks rekordiks oli Aigro poolt aasta aega tagasi kogutud 419 punkti. Seejuures tõusid Aigro ja teine eesti suusahüppaja Kevin Maltsev Innsbruckis esimesteks eestlasteks, kes nelja hüppemäe turnee osavõistlusel on teise ringi jõudnud.
Noortevõistlused
Noorte olümpiamängudel saavutas Aigro 2016. aastal normaalmäel 16. koha. Ta on saanud Euroopa noorte olümpiafestivalil 2015. aastal suusahüpetes individuaalselt 34. ning kahevõistluses individuaalselt 36.koha ja meeskondlikult 10. koha.
Eesti meistrivõistlused
Eesti meistrivõistlustel on Aigro võitnud aastatel 2012–2021 individuaalselt 3 kulda ning meeskondlikult 2 kulda, 1 hõbeda ja 1 pronksi. Ta on tulnud aastatel 2011–2022 2 korda individuaalseks ja 6 korda meeskondlikult ka Eesti suviseks meistriks. Eesti koondises on ta võistelnud aastast 2017. Eesti parimaks suusahüppajaks on Aigro valitud aastatel 2020–2022.
Isiklikku
Artti Aigro ema on Krista Aigro ning isa on Kalev Aigro, kahevõistluses paljukordne Eesti meister.
Sarviksüsiklane
Sarviksüsiklane (Gnathocerus cornutus) on mardikaliste seltsi kuuluv putukaliik.
Putukat on ka Eestis.
Narva Linna Tööliste ja Soldatite Saadikute Nõukogu Täitevkomitee
Narva Linna Tööliste ja Soldatite Saadikute Nõukogu Täitevkomitee oli Narva Linna Tööliste ja Soldatite Saadikute Nõukogu täitevvõimu organ Narvas aastatel 1917–1918.
Narva Linna TSSN Täitevkomitee
1917. aastal kuni Narva linna okupeerimiseni Saksa vägede poolt 4. märtsil 1918, oli Narva linnas peale valitud linnapea Ants Daumani võimul ka Narva Linna TSSN Täitevkomitee, mille esimees oli Arnold Neibut (Нейбут Арнольд Яковлевич (õige nimi – Арнольд Екабович), pärast Eesti Töörahva Kommuuni väljakuulutamist 1918. aasta novembrist olid Narvas kohaliku nõukogude võimu esindajad Ants Dauman ja Narva Linna TSSN Täitevkomitee esimees Albert Tiimann.
Peale 28. novembril 1918 alanud Nõukogude Venemaa vägede pealetungi ning Narva vallutamist moodustati Narvas 29. novembril 1918 Eesti Töörahva Kommuun. ETK organiseeris 29. novembrist 1918 kuni 31. jaanuarini 1919 valitsusasutused viies täielikult hõivatud maakonnas (Narva, Tartu, Rakvere, Võru, Valga) ja neljas osaliselt hõivatud maakonnas määrati ajutised valitsusasutused. ETK Nõukogu moodustas 1. detsembril 1918, 1917. aasta detsembris Peterburi kubermangust eraldunud ja Eestimaa kubermanguga liitunud Narva linnast ja eeslinnadest iseseisva haldusüksuse, kuhu kuulus 14 valda (Järve vald, Jõhvi vald, Iisaku vald, Mäetaguse vald jt) ning millel oli omaette valitsusasutus Narva Töörahva Nõukogu, mida juhatas kommunist Jaan Saks, kuid linnal ja maakonnal oli ühine Virumaa RSN ja Täitevkomitee.
Narva kohalikuks võimuks kujunes ETK poolt määratud ajutine Narva täitevkomitee (esimees Albert Tiimann), 5. detsembril valiti Narva Tööliste ja Punaväelaste Saadikute Nõukogu ning Narva TPSN TK esimeheks valiti A. Tiimann, Täitevkomitee liikmeteks: O. Klaser, V. Anni (TK sekretäriks), A.Kits, M. Danilov, A. Vilkes jt. Nõukogus moodustati 7 osakonda: rahvamajanduse, administratiiv-, sõjaväe-, sotsiaalkindlustuse, rahvahariduse, üld- ja põllumajanduse osakond.
Jaani tänav (täpsustus)
Jaani tänav on mitme tänava nimi Eestis.
Narva Linna Tööliste ja Soldatite Saadikute Nõukogu Täitevkomitee
VK(b)P Narva komitee
Moodustati ka VK(b)P Ivangorodi rajoonikomitee Narva Kalevi- ja Linavabriku kommunistidest, komitee koosseisu valiti Jaan Viltšak, Ansis Daumanis, Gavriil Derjagin jt ja VK(b)P Kreenholmi rajoonikomitee Narva Kreenholmi kommunistidest, komitee koosseisu valiti Albert Mesilane, Aleksander Kallas, Aleksandr Nikolajev jt.
ETK korraldusel viidi Narvas läbi tööstusettevõtete natsionaliseerimine, mille käigus natsionaliseeriti: Kreenholmi Manufaktuur, Kalevi- ja Linavabrik, malmivabrik, Erikssoni telefonivabrik, metallitehas, mööblivabrik mis allutati ETK Rahvamajanduse Valitsusele.
Cibla
Cibla (latgali Cybla) on küla (vidējciems) Lätis Ludza piirkonnas, Cibla valla halduskeskus. Vanasti kandis nime Eversmuiža. Cibla asub Ludza jõe ääres merepinnast 118 meetri kõrgusel.
Eversmuižat mainiti esimest korda aastal 1739. Aastal 1776 valmis sealne katoliku kirik, selle kellatorn valmis aastal 1883. Aastast 1935 kannab lähedal asunud latgalite linnamäe järgi Cibla nime. Aastail 2000–2021 kuulus küla Cibla piirkonda.
Ciblas on Eversmuiža (Ewersmuyza) mõisakompleks, vallavalitsus, keskkool ja Cibla piirkonna muuseum.
Aastal 2015 oli külas 216 elanikku, aastal 2020 oli elanikke 165. Aastal 2022 oli elanikke 149.
Ahunapalu kalmistu
Ahunapalu kalmistu (ka Peravalla kalmistu) on kalmistu Tartu maakonnas Kastre vallas Ahunapalu külas. Kalmistu on tunnistatud kultuurimälestiseks.
96 eKr
96. aasta eKr ehk ab urbe condita DCLVIII (658).
Köide
Köide on köitmise tulemusena saadud raamat. Köide ühendab poognad (või lehed) ning annab raamatule vajaliku tugevuse ja vormi. Poognate või lehtede ühendamise viisi järgi eristatakse õmmeldud köidet ja liimköidet, kaante kõvaduse järgi pehme- ja kõvaköidet, kaane kattematerjali järgi paber-, riie-, nahk- või tehismaterjalist köidet.
Köide võib sisaldada tervikteost või olla mitmest raamatust koosneva (mitmeköitelise) teose üks raamat, ka jätk- ja perioodikaväljaande kokkukuuluvad numbrid (nt aastakäik).
Piiblikriitika
Piiblikriitika (biblical criticism) on kriitilise analüüsi kasutamine piibli mõistmiseks ja selgitamiseks. See mõiste viitab piiblitekstide selge tähenduse ja nende ajaloolise täpsuse hindamise protsessile, kus piiblit kui ajaloolist dokumenti käsitletakse akadeemiliselt. Piiblikriitika mõiste pärineb kreeka keelest (sõnast krinein, mis tähendab tõlkes eristama, otsustama, hindama). Sõna “kriitika” viitab püüdlustele kasutada teaduslikke (ajaloolisi ja kirjanduslikke) kriteeriume ja inimlikku mõistust, et mõista ja selgitada võimalikult objektiivselt piiblikirjutajate kavandatud tähendust ning ei tähenda siin kontekstis midagi halba, vaid viitab pigem sellele, et tekstidesse tuleks suhtuda võimalikult neutraalselt. Piiblikriitika jaguneb erinevateks kriitika alavormideks, mida saab omavahel ühendada ning koos kasutada.
Definitsioon
Daniel J. Harrington defineerib piiblikriitikat kui "püüdlust kasutada teaduslikke kriteeriume (ajaloolisi ja kirjanduslikke) ja inimmõistust, et mõista ja selgitada võimalikult objektiivselt piiblikirjutajate kavandatud tähendust” . Algset piiblikriitikat on enamasti määratlenud selle ajaloolised mured. Kriitikud keskendusid nii teksti taga olevatele ajaloolistele sündmustele kui ka tekstide endi kujunemise ajaloole. Piiblikriitikas on käsitletud nii palju ajalugu, mitte teoloogiat, et seda nimetatakse mõnikord lihtsalt piiblikriitika asemel "ajaloolis-kriitiliseks meetodiks" või ajaloolis-piiblikriitikaks (mõnikord ka kõrgemaks kriitikaks). Piiblikriitikud kasutasid samu teaduslikke meetodeid ja ajalookäsitlusi nagu nende ilmalikud kolleegid ning rõhutasid mõistust ja objektiivsust. Neutraalsust peeti määravaks nõudeks. Piiblikriitikat tuntakse ka kui “kõrgemat kriitikat” (vastandina “madalamale” tekstikriitikale).
Ajalugu
Piiblikriitika ajalugu jaguneb kolmeks:
Renessansikriitika
Uusaja piiblikriitika juured ulatuvad renessansiaega, kui teadmised Vana-Kreekast tõusid taas au sisse. Ajaloolased said tõestada, et käesoleva aja tavad olid vanema aja tavade edasiarendused ja tõstatati küsimus, et tollane kirik oli tõeliselt ustav algse kiriku tõekspidamistele, või mitte. Reformatsiooni käigus sätestati põhimõte, et kirik peaks naasma vanade põhikirjade ja ainuvõimu juurde, nagu oli Heebrea Vanas Testamendis ja Kreeka Uues Testamendis. Ladina Piibel jäeti sellest kõrvale.
Kui piiblist sai kiriku täielik alustala, sai piiblikriitika ülesandeks erinevate kirikute positsioonide säilitamine ja tugevdamine.
Piiblikriitika hakkas kirikust eralduma peale kolmekümneaastase sõja lõppu Euroopas ning kodusõda Inglismaal. Õpetlased arvasid, et selle põhjustajaks olid vaidlused pühakirja tähenduse üle. Filosoofid Benedict Spinoza ja John Locke arvasid, et piibli käsitlemine ning lugemine kui normaalse raamatuna, mis pöörab tähelepanu algkeelele ning ajaloolistele asjaoludele, looksid rahumeelse ühtse arusaama moraalse ja vaimse religiooni põhitõdede kohta.
Kriitika uusajal
19. sajandi lõpuks taastasid arheoloogilised avastused ning religioossete dokumentide taastamine ja dešifreerimine Egiptusest ja Mesopotaamiast Lähis-Idas huvi Piibli religiooni ja selle eellugude vastu, 1947. aastal leitud Surnumere kirjarullid taaselustasid huvi juudi kirjade vastu. Leiti, et eri kirjanike stiilid on eristatavad ning arvutisüsteemide abil on võimalik analüüsida stiili, näiteks lause ülesehituse, pikkuse ja võtmesõnade kohta. Kaasaegne kriitika on võtnud strukturalismi vormi. See toetab teksti distsiplineeritud ja tähelepanelikku lugemist, mis omakorda aitab mõista struktuuri sellisena, nagu see on, viitamata teksti kujunemisloole. Strukturalism on täna üks peamisi kirjanduskriitika liike.
Tekstikriitika
Tekstikriitika püüab teksti ja sellega seotud käsikirju uurida, eesmärgiga teha kindlaks algtekst. See on käsitletava teabe poolest üks suuremaid piiblikriitika valdkondi. Tekstikriitika peamisteks probleemideks on esiteks usaldusväärsete tõendite valimine, millele tugineda ja teiseks katse kõrvaldada vigu. Umbes 2000 aastat tagasi kirjutasid evangelistid neli evangeeliumi. Neid originaalkäsikirju ei ole säilinud, aga nendest on tehtud palju käsitsi kirjutatud koopiaid. Nendes on palju väikseid erinevusi tänu kirjutajate vigadele või muudatustele, aga neid saab omavahel tänu sellele analüüsida.
Ajalookriitika
Ajalookriitika uurib tekstide ajaloolist taustaning konteksti. Evangelistid püüdsid läbi oma kirjutiste lugejatele edastada sõnumit Jeesusest. See, mida nad üritasid öelda, on ajalookriitika üheks osaks. Paljudel kordadel on sõnasõnalist seletust üsna lihtne eristada, teinekord on selleks vaja tugevamaid teadmisi vanade keelte, grammatika, kommete jms kohta.
Redaktsioonikriitika
Redaktsioonikriitika uurib tekstide kujundamisega seotud toimetusprotsesse. Üksikute detailide lisamine lõppkirjesse võib seda üldiselt muuta. Redaktsioonikriitika hõlmab Uue Testamendi kontekstis endas seda, et evangelistid kasutasid olemasolevaid tekste ning muutsid neid vastavalt enda vajadusele ja huvidele.
Traditsioonikriitika
Traditsioonikriitika uurib tekstide edasikandumist ja arengut ajas.
Allikakriitika
Allikakriitika on piiblitekstide aluseks olevate algallikate otsimine. Vana Testamendi uurimises keskendub allikakriitika üldiselt ühe teksti allikate tuvastamisele. See hõlmab eellugude otsimist ja analüüsimist, millele Uue Testamendi raamatute autorid oma kirjutiste loomisel toetusid. Sellega esineb raskusi, sest näiteks evangelistid ei olnud kõik ise Jeesust näinud ning tuginesid sõnalistele allikatele, selliste allikate lokeerimine on aga raskendatud. On teooria, et evangelistid toetusid kirjutamisel teistele evangeeliumidele ning kasutasid neid allikatena.
Kirjanduskriitika
Kirjanduskriitika uurib tekstis kasutatud kirjanduslikke tehnikaid ja stiile. See keskendub tekstis sisalduvatele kirjandusžanritele, et leia tõendeid piiblit moodustavate eri tüüpi kirjutiste koostamise kuupäeva, autorsuse ja algse funktsiooni kohta
Suhtekorralduse dialoogiteooria
Dialoogiteooriat on defineeritud kui “mistahes ideede ja arvamuste vahetamist” (Kent & Taylor, 1998, p 325). Suhtekorraldus saab dialoogile kaasa aidata, rajades kanaleid ja toiminguid dialoogilise kommunikatsiooni jaoks (Kent & Taylor, 2002). Dialoogiteooria väidab, et organisatsioon peaks tahtma suhelda inimestega ausalt ja eetiliselt selleks, et luua efektiivne kommunikatsioonikanal organisatsiooni ja avalikkuse vahel (Kent, Taylor & White, 2003).
Ajalooline areng
Dialoogi kontseptsiooni juured pärinevad erinevatest teadusharudest, näiteks filosoofia, retoorika, psühholoogia ja suhestus-kommunikatsioon (Kent & Taylor, 2002). Filosoofid ja retoorikud on suhtunud dialoogi kui ühte kõige eetilisemasse kommunikatsioonivormi. Dialoogi peetakse üheks põhiliseks viisiks tõe eraldamisest valest. Teoloog Martin Buberit peetakse kaasaegse dialoogi kontseptsiooni loojaks (Kent & Taylor, 2002). Eelnevalt on suhtekorralduses selgitatud dialoogi kui “avalikkusega probleemide arutamine” (Kent & Taylor, 2002, p. 22). Ajaga on toimunud muudatus teoreetilises lähenemises, mis kunagi peegeldas suhtekorralduse rolli kommunikatsioonis (Gruning & Hund, 1984), kuid nüüd on see omandanud olulise rolli suhete loomise alustamiseks vajaliku kommunikatsiooni suunamisel.
Esimesena hakkas dialoogi suhtekorraldusteooriasse arvestama Pearson (Kent & Taylor, 2002). Pearsoni (1989) sõnul saab suhtekorraldust võrrelda isikutevaheliste seosetega. Pärast seda (1997) väitis Botan, et “kommunikatsioonis kujutab dialoog endast pigem hoiakut, kehahoiakut ja orienteeritust, kui eraldi meetodit, tehnikat või formaati.” Kent ja Taylor vaidlesid Botanile vastu (1998), väites, et dialoogi puhul on tegemist pigem tulemuse kui protsessiga ning vaatlesid selle sümmeetrilist mudelit kui tavapärast moodust kuulamiseks või tagasiside andmiseks. Lisaks sellele on Kent ja Taylor selgitanud (2002) suhtekorralduse valdkonnas dialoogi mõistet ning pakkunud välja ka dialoogiteooria põhiprintsiibid.
Laienemine
Dialoogi teooriat on laiendatud, et selgitada, kuidas erinevad organisatsioonid loovad dialoogilist suhet oma sihtrühmaga veebilehtede (Esrock & Leichty, 1999; Taylor, Kent, & White, 2001; Kent et al., 2003), blogide (Seltzer & Mitrook, 2007) ja sotsiaalmeedia nagu Facebook (Sweetser & Lariscy, 2008; Bortree & Seltzer, 2009) ja Twitter (Rybalko & Seltzer, 2010) kaudu. Esrock ja Leichty (1999) uurisid dialoogi kasutust ettevõtete veebilehtedel ja leidsid, et ainult vähesed Fortune 500 ettevõtted kasutasid Kenti ja Taylori (1998) dialoogilise suhtluse põhimõtteid. Teine uuring vaatles, kuidas keskkonda propageerivad organisatsioonid kasutasid dialoogilisi strateegiaid oma Facebooki profiilidel ja jõuti järeldusele, et dialoogi kasutamine viib parema suhteni organisatsiooni ja selle klientide vahel (Bortree & Seltzer, 2009).
Samo Suurmets
Samo Suurmets (eesnimi ka Samuel; 29. november 1874 Kauksi küla, Mooste vald, Põlva kihelkond, Võrumaa – 1932 Staraja Russa, Vene NFSV) oli Eesti autosportlane.
Aastal 1909 võitis ta Opeliga Peterburi–Riia–Peterburi võidusõidu.
Ta oli Peterburi Autoklubi liige alates selle loomisest 1902.
Sakala Teatrimaja
SA Sakala Teatrimaja (varem SA Vanalinna Teatrimaja) on Tallinnas tegutsev Eesti sihtasutus, mis rendib ruume etenduskunstide vallas tegutsejatele.
Sihtasutus asutati 1997 ja selle algne eesmärk oli ehitada Vanalinnastuudiole teatrimaja Sauna tänavale.