cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Harju rajoon
Harju rajooni RSN Täitevkomitee
ja Täitevkomitee
Seoses maakondade taastamisega nimetati Harju rajoon 1. jaanuaril 1990 ümber Harju maakonnaks.
Sperone
Sperone on vald (comune) Itaalias Campania maakonnas Avellino provintsis. 175 meetri kõrgusel merepinnast asuva Sperone asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta. Sperone piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Avella, Baiano, Pannarano (BN), San Martino Valle Caudina (AV), Sirignano, Summonte, Visciano (NA).
Illumina
Illumina, Inc. on Ameerika biotehnoloogia ettevõte.
Kaniava vald
Kaniava vald (leedu keeles Kaniavos seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Varėna rajooni territooriumil. Vald piirneb kagus Valgevenega.
Valla pindala on 268 km². 2011. aasta seisuga elas vallas 1390 inimest. Valla keskuseks on Panočiai küla. Vallavanem on Edvinas Grikšas. 70 % valla pindalast võtavad enda alla metsad. pisi|Dubičiai pisi|Kalviai pisi|Kaniavėlė linnamägi pisi|Karaviškės
Netflix
Netflix on Ameerika Ühendriikide meelelahutusettevõte, mis osutab voogedastusteenust. See on kõige laiema levikuga voogedastusteenus, olles kättesaadav rohkem kui 190 maailma riigis.
Paul Tammela
Paul Tammela (29. aprill 1945 Kurikse küla, Lelle vald – 6. jaanuar 2015 Tallinn) oli eesti matemaatik.
Netflix
2013. aastal hakkas ettevõte tootma filme ja seriaale. Esimene teleseriaal oli "Kaardimaja".
Paul Tammela
1964. aastal lõpetas ta Tallinna 2. Keskkooli. 1969. aastal lõpetas Leningradi Riikliku Ülikooli matemaatika-mehaanikateaduskonna matemaatika eriala, aastatel 1969–1972 jätkas samas õpinguid aspirantuuris. 1973. aastal kaitses ta füüsika-matemaatikateaduste kandidaadi kraadi väitekirjaga "К теории приведения квадратичных форм, не более чем от шести переменных" (Ülimalt kuue muutuja positiivsete ruutvormide taandamise teooria). 1977. aastal stažeeris Budapestis Loránd Eötvösi Ülikoolis.
Netflix
Ajalugu
Netflix asutati 27. augustil 1997 California osariigis. Asutajad olid Marc Randolph ja Reed Hastings. Firma alustas tegevust DVD-de müümise ja laenutamisega. Alles 2000. aastate keskel hakati osutama filmide ja seriaalide allalaadimisteenust.
Paul Tammela
Ta oli Tallinna Ülikooli ametiühingu esimees ja ülikooli senati liige.
Ta õpetas algebra, arvuteooria, geomeetria, matemaatilise loogika, tõenäosusteooria, matemaatilise planeerimise ja matemaatilise modelleerimise kursusi. Ta oli Alar Leibaku doktoritöö kaasjuhendaja.
Ta uuris peamiselt ruutvorme.
Netflix
Kriitika
2020. aastal sattus Netflix tugeva kriitika alla, kui prantsuse film "Cuties" kujutas 11-aastaseid tütarlapsi provokatiivselt tantsimas (twerkimas) ja kandmas ülinappi riietust. Kuigi filmi autorid üritasid avalikkust veenda, et film üritas juhtida tähelepanu sellele, kuidas ühiskonnas noori tüdrukuid juba varakult survestatakse end seksuaalselt väljendama, jäi avalikkus seisukohale, et tegu on pedofiilia normaliseerimise ja laste seksualiseerimise katsega. Filmi vastu on kogutud juba üle poole miljoni allkirja ja tugevat kriitikat on Netflixile avaldatud isegi riiklikul tasemel.
Paul Tammela
Ta on maetud Pärnamäe kalmistule.
Isiklikku
Tema isa Paul Tammela (1910–1985) oli Lelle vallavanem.
Eesti Täisevangeelse Kiriku Kiviõli Jumala Sõna Kogudus
Eesti Täisevangeelse Kiriku Kiviõli Jumala Sõna Kogudus (vene keeles Община Слово Божъе Эстонской Полноевангельской Церкви г. Кивиыли) on registreeritud aadressil Viru 15, Kiviõli ning kuulub Täisevangeelsete Euroopa Koguduste Liitu.
Vapiano
pisi|Vapiano logo Vapiano on Saksamaa päritolu restoranikett, mille peakorter asub Kölnis. Vapiano restoranid on fresh-casual restoranid, mis pakuvad tarbijatele Itaalia köögi värsket ja tervislikku toitu.
Vapiano asutati 2002. aastal Hamburgis.
2019. aasta seisuga tegutses üle maailma Vapiano kaubamärgi all 235 restorani. Baltikumis ja Soomes haldab neid Eesti haldusfirma Piano Group OÜ. Kokku on selles piirkonnas seitse restorani, nendest neli Eestis (kolm Tallinnas (sh Solarise ja Ülemiste keskuses), üks Tartus), üks Leedus Vilniuses ja kaks Soomes  Helsingis.
Tarass Stepanenko
pisi|Tarass Stepanenko (2018) Tarass Mõkolajovõtš Stepanenko (ukraina keeles Тарас Миколайович Степаненко; sündinud 8. augustil 1989 Velõka Novosilkas) on Ukraina jalgpallur, kes mängib kaitsva poolkaitsjana Ukraina kõrgliiga klubis Donetski Šahtar ja Ukraina jalgpallikoondises.
Aastatel 2007–2010 mängis ta Ukraina kõrgliigas Zaporižžja Metalurgi ridades.
Ukraina jalgpallikoondises tegi Stepanenko debüüdi 17. novembril 2010 sõprusmängus Šveitsi vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 22. mail 2014 sõprusmängus Nigeri vastu. Ta kuulus Ukraina koondisse 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
Vastutuskindlustus
Vastutuskindlustus ehk vastutusekindlustus (inglise liability insurance) on kindlustus majandusliku kahju vastu, mida kindlustusvõtja võib olla kohustatud kandma, kui toimub mõni sündmus, mis talle sellise vastutuse paneb.
Vastutuskindlustus on nt liikluskindlustus.
Sasmaka Ebajumalate pärn
pisi|Sasmaka Puusliku pärn, 1999
Sasmaka Ebajumalate pärn (läti keeles Valdemārpils Elku liepa) on Lätis Valdemārpilsis kasvav harilik pärn. Pärn asub Sasmaka mõisa peahoonest 20 meetri kaugusel. Pärna ümbermööt enne hargnemist 30 cm kõrguselt maapinnast on 8,60 meetrit. Puu on looduskaitse all, ent hiiepaigana on tegemist ka riikliku kaitse all oleva muinsusmälestisega.
Raimo Tann
Viimsis elab ta 1960. aastast, on seal koolis käinud ja töötanud S. M. Kirovi nimelises näidiskalurikolhoosis elektriku ja sidetehnikuna.
Tegevus poliitikuna
2009. aastal toimunud valimistel kandideeris ta samuti Viimsi Ettevõtjate Liidu nimekirjas ja kogus 134 häält.
Erinevalt varasematest valimistest kandideeris Raimo Tann 2013. aastal Sotsiaaldemokraatliku Erakonna nimekirjas, kogudes 131 häält. Sotsiaaldemokraatliku Erakonna liikmeks astus ta 7. novembril 2013. Raimo Tann teatas ka 3. augustil 2017, et kandideerib sügisel toimuvatel kohaliku omavalitsuse volikogu valimistel Sotsiaaldemokraatliku Erakonna nimekirjas.
Tegevus külavanemana
Alates 9. juunist 2009 on ta Lubja külavanem. Tema südameasjaks on muuta Lubja klindiastang (tuntud ka kui Lubjamägi) turismimagnetiks. Raimo Tanni eestvedamisel on Viimsisse rajatud kelgu- ja suusamägi. Ta ka Viimsi Lumepark OÜ juhatuse liige. Raimo Tann on eest vedanud Karulaugu terviseraja ja Põhja konna muinasjutuallee rajamist.
Ta on seisnud hea selle eest, et Viimsisse ehitati Põhjakonna trepp – kõrgeima kõrguste vahega trepp Eestis, mis ühendab klindiastangul asuvaid Lubja ja Pärnamäe külasid Haabneeme keskusega, vähendades seega elanike jalavaeva kahelt kilomeetrilt poole kilomeetrini.
Juba 2009. aastal kirjutas Raimo Tann Viimsi Teatajas ja 2012. aastal Delfis, et valda on vaja rajada kultuurikeskus. Arhitektid on teinud Viimsi kaunite kunstide koolile, millest on plaanis kujundada kogukonna kooskäimiskoht, renoveerimisprojekti.
Külaaktivistina aitab ta realiseerida kohalike noorte ideed rajada Viimsisse kettagolfipark ja kogub selleks toetust nii eraisikutelt kui ka ettevõtjatelt.
Tegevus staadionivalvurina
29. juulil 2015 tekitati talle töökoht Viimsi staadioni haldurina.
"Siis nad saidki nii-öelda selle koalitsiooni tsementeerimiseks teha selliseid töölepinguid, nagu nüüd on välja tulnud Raimo Tanni puhul, et lihtne staadioni projektijuht, kes isegi ei tegele mingisuguse arendustegevusega, vaid lihtsalt on objekti dispetšer, saab kuus 3000 eurot," Ivo Rull.
Isiklikku
Raimo Tann on abielus Merle Tanniga. Tal on neli last ja kaheksa lapselast.
Joachim Latacz
pisi|Joachim Latacz [[Saksamaa Klassikaliste Filoloogide Liit|Saksamaa Klassikaliste Filoloogide Liidu kongressil (Freiburg, 2010)]] Joachim Latacz (sündinud 4. aprillil 1934 Kattowitzis) on saksa klassikaline filoloog.
Ta õppis 1953–1956 klassikalist filoloogiat, indoeuropeistikat, vana ajalugu ja arheoloogiat Halle Ülikoolis, seejärel 1956–1960 klassikalist filoloogiat, vana ajalugu, indoeuropeistikat, slavistikat ja filosoofiat Berliini Vabas Ülikoolis.
Aastail 1960–1966 töötas ta Bruno Snelli ja Hartmut Erbse juhendamisel Hamburgi Ülikoolis "Thesaurus Linguae Graecae" juures. 1963 kaitses ta Berliinis doktorikraadi, 1972 habiliteerus Würzburgi Ülikoolis.
1978 nimetati ta Würzburgi Ülikooli erakorraliseks professoriks, veidi pärast seda võttis ta vastu kutse kreeka filoloogia professori kohale Mainzi Ülikoolis. 1981–2002 oli ta kreeka keele ja kirjanduse professor Baseli Ülikoolis, 2002. aastal ta emeriteerus.
Lataczi peamine uurimisvaldkond on arhailine kreeka kirjandus, ta on tuntumaid Homerose ja kreeka eepika eksperte saksa keeleruumis.
Wulka
Wulka ([ˈvʊlka]) on jõgi Austrias Burgenlandis.
Jõgi algab Forchtensteini lähedalt ja Alam-Austria piirilt. See voolab läbi Trausdorf an der Wulka ja suubub Donnerskircheni lähedal Neusiedli järve, mis varem oli äravooluta järv, kuid tänapäeval juhitakse Einseri kanali kaudu Doonausse.
Ajakirjas Journal of Hydrology ilmunud artiklis väidetakse, et "reovee puhastusjaamad andsid kuni 68% igakuisest Wulka jõe voolust järve".
Irbene
Irbene on küla (mazciems) Lätis Ventspilsi piirkonnas Ance valla põhjaosas. Irbene asub valla keskusest Ancest 18,4, piirkonna keskusest Ventspilsist 34 ja Riiast 208 kilomeetri kaugusel.
Küla asub Irbe jõe kaldal.
Nõukogude armee rajas 1974. aastal külla salajase signaalluure baasi Звездочка (Täheke). Pärast Nõukogude sõjaväe lahkumist sai sealse raadioteleskoobi enda käsutusse Läti Teaduste Akadeemia ning sinna rajati Ventspilsi Rahvusvaheline Raadioastronoomiakeskus. Sõjaväebaasi hooned on praktiliselt lagunenud ja kasutuseta, suurem osa sealsest elanikkonnast on lahkunud.
DDR5 SDRAM
Sünkroonne dünaamiline muutmälu 5 ehk DDR5 SDRAM (inglise keeles double data rate 5 synchronous dynamic random-access memory) on sünkroonse dünaamilise muutmälu kategooria, mis on edasiarendus selle eelkäijast DDR4 SDRAM-ist. Selle standardi avaldas standardiorganisatsioon JEDEC 20. juulil 2020.
Arendus ja turundus
2017. aastal alustas JEDEC organisatsioon koostööd suurte DRAMi-tootjatega, et luua uus DDR5-standard. 2018. aastal avaldati esimesed andmed DDR5 tehniliste spetsifikatsioonide kohta.
2018. aastal avaldas mälukiibitootja SK Hynix maailma esimese DDR5-ga ühilduva RAM-mooduli, mida tootja lubas esialgselt turule tuua aastal 2019. Standard DDR5 SDRAM kuulutati välja 20. juulil 2020.
DDR5 tootmine osutus plaanitust raskemaks. Põhiprobleem on teiste tootjatega kooskõlastamine, et mälud töötaksid nii emaplaatidega kui ka protsessoritega korralikult. AMD on lubanud oma protsessorite toetust uutele mäludele alates 2022. aastast ja Intel on teatanud, et nende lähiajal välja tulevad 12. generatsiooni Alder Lake lauaarvutiprotsessorid toetavad DDR5-mälusid. Uuringufirma Omdia ennustab, et 2022. aastal kasutab DDR5-mälusid 22% arvutitest ja 2024. aastal juba 43%. Standard DDR5 SDRAM kuulutati välja 20. juulil 2020.
Kuid on tekkinud spekulatsioone, et DDR5-mälumoodulite müüki paiskamine tavatarbija turule jõuab kätte varem, kui oodatud. Hiina ajakiri XFastest jagas 2021. aasta aprillis pilte DDR5-mälumoodulitest Cruciali poolt, kus komponendid olid jaemüügipakendites.
Cruciali mälumoodulid töötavad taktsagedusel kuni 6400 MHz, omavad CAS latentsust väärtuses 40, on tööpingega 1,1 V ja nende UDIMM-i maht on 8 GB ja nende SODIMM on 32 GB.
DDR5 vs DDR4
Võrreldes DDR4-ga, mille andmeedastuslagi on 3,2 Gbit/s taktsagedusel 1,6 GHz, toob DDR5 50% andmeedastuskiiruse tõusu jõudes kuni 6,4 Gbit/s-ni.
DDR5 vähendab ka tööpinget 0,1 voldi võrra, saavutades töövoolu 1,1 volti ja selle voolujuhtimine toimub mälumoodulis endas võrreldes varasemaga, kus seda tegi emaplaat. Kuna voolujuhtimine toimub (ingl power managment IC) DIMM-s, siis see abistab hoida stabiilset signaali ja juhtida voolu võimalikult efektiivselt.
Üks suurimaid eelistusi on uue DIMM arhitektuuri kanal. Kui DDR4 puhul on üks 72-bitine siin, koosnedes 64 andmebitist ja kaheksast ECC bitist, siis DDR5-l on iga DIMM-i jaoks kaks kanalit. Mõlemad kanalid on 40 biti laiused, koosnedes 32 andmebitist ja kaheksast [ECC bitist. Kasutades kahte eraldiseisvat kanalit muutub andmejuurdepääsu tõhusus paremaks.
DDR5 toetab suurema mahukusega DRAM-i. DDR4 maksimaalne RAM-i suurus ühe RAM-i pulga kohta on 16 Gb, DDR5 toetab suurusi kuni 64 Gb.
Mälu ajastuse poolest pole palju edasiarendusi, sest DDR5 omab sama latentsust, mis oli DDR4-l, kuid andmete arv, mida edastatakse ühes andmete ülekandest, on kahekordistatud kaheksa pealt kuueteistkümnele. See võimaldab ühel andmepurskel saada juurdepääsu kuni 64 baiti andmetele, tuues märkimisväärse tõusu mälu efektiivsuses.
DDR5 disaini raskused
Uuele standardile üleminek on toonud kaasa väljakutseid tootjatele. Üks neist väljakutsetest, mida on tõdenud tootja Micron, on vooluregulatsioon, mis on emaplaadi pealt liikunud DIMM-i peale.
Teiseks on signaali stabiilsuse tagamine suuremate kiiruste juures. Seni pole kõik tootjad veel valmis tagama pikemaajalist stabiilset kasutust nende DDR5 Ramidel.
DDR5 SDRAM-i füüsiline kirjeldus
DDR5 RAM pulgad kasutavad sama arvuga tihvte nagu selle eelkäija 288.Tihvtide paigutus on aga teistsugune, mistõttu pole need tagasiühilduvad ja DDR5-moodulid ei ole kasutatavad DDR4-moodulite pesas.
Kui DDR4 kasutas 16 mälupangaga struktuuri, mis rühmitati neljaks, siis DDR5 täiendatud disain koosneb 32 mälupangast, mis on rühmitatud kaheksaks.
DDR5 SDRAM töökirjeldus
Kui CPU annab kirjutamise/lugemise käsu, siis soovitud rida on käivitatud ja kopeeritud rea puhvrisse vastaval mälupangal. Iga füüsiline aadress on süsteemis kaardistatud spetsiifilisele kanalile/DIMM-le ja andmepuhvritesse. Lugemise ja kirjutamise käsud väljastatakse aktiivsele reale kiirete pursete režiimis.
Rida on eellaetud ja varustab mälumassi. Lugemise/kirjutamise soov on väljastatud juhtsiinil ja andmed tagastatakse kui on tegemist lugemise sooviga. Kui tegemist on kirjutamise sooviga, siis andmed saadetakse mööda andmesiini koos kirjuta käsuga.
DDR5 SDRAM kasutab veaparandust (ECC), veakontrolli (ECS) funktsioone, et tabada vigu ja kirjutab üle parandatud andmetega, kui viga toimub. Mälukontrollerid väljastavad perioodiliselt värskenduskäsud, et ei kaotaks andmeid.
DDR5 Samsung
JEDEC oli DDR5 standardi väljakuulutamisel teatanud, et andmeedastus kiirused ulatuvad kuni 6400 Mbit/s, aga 2020. aasta jaanuaris väitis Samsung, et nende DDR5 Ram moodulid ulatuvad kuni 7200 Mbit/s, mis on üle standardi piiride. Lisaks sellele on Samsung väidetavalt loonud RAM pulga, mis on 512 Gb ja see moodul koosneb 32 16 Gb kiibist, mis on ehitatud 10 nm protsessiga. Samsung väidab, et nende DDR5-moodulid tarbivad 13% vähem voolu kui teised DRAM-moodulid, mis aitavad andmekeskustel kasutada vähem elektrit.
Ajalugu
DRAM jaotatakse sünkroonseks dünaamiliseks muutmäluks ja asünkrooniliseks dünaamiliseks muutmäluks (EDO DRAM). Kui Intel tõi turule oma Celeroni protsessorid ja AMD K6-protsessori, siis EDO DRAM ei suutnud sissetulevaid ja väljaminevaid signaale piisavalt efektiivselt sünkroonida, mistõttu SDRAM arendas kiiresti EDO DRAM, kuna välissiini taktsagedus CPU protsessoril suurenes 100 MHz pealt 133 MHz peale.
2000. aastal oli DDR SDRAM kiirustega, mis olid kahekordsed ja kasutas vähem energiat, mistõttu asendas see standardi SDRAM. 2003. aastal kuulutas Intel välja plaani arendada edasi DDR2 SDRAM, mis vähendas tööpinge 2,5 voldilt 1,8 voldile, saavutas suuremad andmekiirused ja suurema taktsageduse, mis ületas varasemat limiiti 400 MHz. Sellega loobuti kasutamast TSOP pakette ja võeti kasutusele FBGA paketid
2007. aastal avaldas JEDEC organisatsioon DDR3 SDRAM, mis vähendas tööpinge 1,8 voldilt 1,5 voldile, suurendades taktsageduse 800 MHz pealt 1600 MHz peale.
2014. aasta lõpus tulid turule DDR4-mälumoodulid, mis vähendasid tööpinge 1,2 voldini ja töötasid taktsagedusel 2133 MHz. Tehnoloogia arenguga ja tootjate, nagu AMD ja Intel, võistlemise tagajärjel tekkis oht, et mälu võib saada uueks pudelikaelaks tehnoloogia arengul, mistõttu 2017. aastal hakkas JEDEC välja töötama uut standardit. 2018. aastal avaldati tehnilised spetsifikatsioonid.
Surnud 28. septembril
Siin loetletakse 28. septembril surnud tuntud isikuid.
Euroopa kõrgjõudlusega andmetöötluse ühisettevõte
Euroopa kõrgjõudlusega andmetöötluse ühisettevõte on nõukogu 28. septembri määrusega (EL) nr 2018/1488 Euroopa kõrgjõudlusega andmetöötluse algatuse rakendamiseks asutatud ühisettevõte. Luksemburgis asuv ühisettevõte alustas tegevust 2018. aasta 6. novembril ja on kavandatud jätkama tegevust 2026. aasta lõpuni. Eesmärkideks on üleeuroopalise hiidarvutite võrgu väljatöötamine ning uurimis- ja uuendustegevuse toetamine.
Rahastamine
Ühisettevõtte eelarveks on kavandatud 1 miljard eurot, millest pool tuleb ELi eelarvest ja teine pool osalevatelt liikmesriikidelt. Täiendavad vahendid, enam kui 400 miljonit eurot, on kavas saada erasektori partneritelt. <ref
Poola taassünni orden
pisi|Poola taassünni orden Poola taassünni orden (poola keeles Order Odrodzenia Polski või Polonia Restituta) on tsiviil- ja sõjateenete eest antav Poola autasu (orden). Ordenit antakse silmapaistvate saavutuste eest hariduse, teaduse, spordi, kultuuri, kunsti, majanduse, riigikaitse, sotsiaalsete tegevuste, tervise ja heade suhete arendamise eest teiste riikidega.
Autasul on viis klassi, seda antakse nii poolakatele kui ka välismaalastele.
Autasu asutati 4. veebruaril 1921.
Turek
Turek on linn Poolas Suur-Poola vojevoodkonnas, Tureki maakonna halduskeskus. Turek asub Poznańist umbes 117 km idakagus.
Ürikutes on Turekit esimest korda mainitud 1136. aastal, linnaõigused sai 1341. aastal.
Cichociemni
Cichociemni ('vaiksed ja nähtamatud') olid Poola langevarjurid, keda treeniti Teise maailmasõja ajal Suurbritannias eesmärgiga saata neid Poolasse, toetamaks sealset vastupanuvõitlust.
Füüsiliselt ja vaimselt raskeid treeninguid alustas 2413 poolakast vabatahtlikku, kellest baastreeningu lõpetas 606 ja lõplikult kvalifitseerus 579.
Szyk
Szyk on küla Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas Limanowa maakonnas Jodłowniki vallas. Szyk asub Limanowast umbes 13 km loodes ja Krakówist umbes 40 km kagus.
Cichociemni
Väljaõpe sisaldas eriüksustele tüüpilisi oskusi, näiteks ellujäämist raskel maastikul, lähivõitlust, varitsusi, linnavõitlust. Samuti valmistati ette raadiooperaatoreid.
Aastatel 1941–1944 saadeti Poolasse 316 Cichociemni langevarjurit; 46 langevarjurit visati alla Prantsusmaal, Jugoslaavias, Albaanias ja Kreekas.
Kokku hukkus 103 Cichociemni võitlejat: 9 lennul või langevarjuhüppel, 84 lahinguoperatsioonil või mõrvati Gestapo poolt, 10 mürgitasid ennast pärast kinnivõtmist ning 9 hukati.
Alates 1995. aasta septembrist on Poola erivägede üksuse GROM liikmetel õigus kanda Cichociemni nimetust ja traditsioone.
Gaurė vald
Gaurė vald (leedu keeles Gaurės seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Tauragė rajooni territooriumil.
Valla pindala on 218 km². 2011. aasta seisuga elas seal 2424 inimest. Valla keskuseks on Gaurė alev (2011. aastal 418 elanikku), vallamaja aadress on Gaurės g.17. Vallavanem on Vidmantas Skirius.
O, The Oprah Magazine
O, The Oprah Magazine, tuntud ka kui O Magazine ja O, on Ameerika Ühendriikides ilmuv ajakiri, mille asutas Oprah Winfrey. Ajakiri on suunatud naistele.
Esimene number ilmus 2000. aasta 19. aprillil.
Algusest peale on kaanestaariks alati olnud Oprah Winfrey ise. 2009. aasta aprillis jagas ta esikaant Michelle Obamaga ja 2009. aasta detsembris Ellen DeGeneresiga. Erandiks oli 2020. aasta septembrinumber, mil ajakirja kaanel oli politseinike poolt maha lastud Breonna Taylori pilt.
Ajakirja moto on "Live Your Best Life". Elustiilinõuannete jagamisega soovitakse innustada ja inspireerida lugejaid elama oma elu nii hästi kui võimalik.
2020. aasta juulis anti teada, et pärast sama aasta detsembrinumbrit lõpetatakse ajakirja regulaarne igakuine paberkandjal ilmumine ning keskendutakse digivormis sisu loomisele.
Purdi mõis
pisi|Purdi mõisa peahoone pisi|Purdi mõisa valitsejamaja varemed pisi|Purdi mõis. Aluskaart 1838. aastast, kaart joonistatud 1870. Rahvusarhiiv EAA.854.4.557. Purdi mõis (saksa keeles Noistfer, Nousever) asus Järvamaal Anna kihelkonnas. Kaasaegse haldusjaotuse järgi paiknevad mõisahooned Järva maakonnas Paide linnas Purdi külas.
Ajalugu
Mõisat on esimest korda mainitud aastal 1560. Purdi mõisa keskaegne eelkäija asus Ojatagusel (saksa k Oientacken), praegusest mõisasüdamest 3 kilomeetrit läänes. Seal paiknenud ordumõis kuulus algul Tallinna, hiljem aga Paide linnusefoogtile. Liivi sõja käigus põletasid Vene väed 7. juunil 1560 Ojataguse mõisa maha. Pärast sõda läksid endise ordumõisa mõisa maad Burtide valdusse, kes rajasid uue mõisasüdame praegusse kohta. Mõisa saksakeelse nimena Noistfer võeti kasutusele paikkonna ajalooline eestikeelne nimetus; eestikeelne nimekuju Purdi tuleneb omanike perekonnanimest. Burtide 17. sajandil ehitatud kivist mõisakompleks hävis arvatavasti Põhjasõjas, mil kogu ümbritsev maa-ala rüüstati.
18. sajandil läks mõis von Baranoffide aadliperekonna omandusse. 1760.–70. aastatel püstitas C. G. v. Baranoff praeguseni säilinud barokse peahoone. Hoone keskosa pärineb arvatavasti 17. sajandi kiviehitistest.
Aastani 2001 tegutses härrastemajas Purdi Põhikool, pärast seda läks hoone eravaldusse.
Omanikud
Keskajal kuulusid Purdi ja kõik tema küljes olevad külad Saksa ordule. Rootsi ajal oli ala Paide linnuselääni valduses. 1588. aastal oli mõis tühi.
1593. aastal omandas mõisa Hans Burt, tema nimi järgi ongi mõis tõenäoliselt saanud oma eestikeelse nime Purdi. Gustav Adolfi 1629. aasta kirja põhjal läänistas Johan III mõisa Hans Burdile, pärast tema surma kuulus mõis lesele ja kolmele pojale.
1688. a mõisas tehtud inventaariumi alusel kompenseeriti osa rahalist väärtust naispärijale, kes oli abiellunud Georg Dietrich von Bockiga. Seejärel oli mõis viimase poja, Georg Johann von Bocki (suri 1757) käes, kelle surma järel müüs von Bocki lesk Purdi mõisa 1759. aastal Carl Gustav von Baranoffile (1715–1776). Baranoffi pärijad pantisid Purdi mõisa (koos Pikaküla mõisaga, mis oli Purdi kõrvalmõis) 1805. aastal 10 aastaks ja 1814. aastal veel 10 aastaks Johann Friedrich von Ungern-Sternbergile (1763–1825), kes oli mitmete mõisate omanik, Tartu ülikooli asekuraator ja Eestimaa maanõunik. Hiljem sai Purdist Ungern-Sternbergide pärusmõis. Siin sündis 1806. aastal baltisaksa kirjanik, vabahärra Alexander Peter von Ungern-Sternberg, kes on kirjutanud ja avaldanud kuus köidet kultuurilooliselt ka Eestile olulisi mälestusi ning mitmeid romaane.
1835. aastal omandas Purdi ja Pikaküla mõisad Johann Friedrichi vennapoeg Georg Wilhelm Theodor von Ungern-Sternberg (1797–1868). Viimaseks Purdi mõisa baltisakslasest omanikuks oli Georg Wilhelm Theodori pojapoeg Wilhelm Rudolf Heinrich Ernst von Ungern-Sternberg (1876–1965), kes alates 1909. aastast elas Pikaküla mõisas, hiljem Purdis. Purdi mõis riigistati 1919. aastal.
Hooned
pisi|Mõisa kuivati Purdi mõisa peahooneks on ühekorruseline barokkstiilis kivihoone, mis on kaetud murdkelpkatusega. Keskosa on kahe korstna ja mansardkatusega, tiibhooned madalamad ja poolkelpkatusega. Tiibosade külge liituvad aiamüürid. Maja kesktelg on esifassaadil markeeritud kolmnurkviiluga kaetud väljaehitisega. Peasissepääsu ees on terrass-rõdu. Maja tagaküljel on kogukas kiviveranda, mida ehivad esinduslikud trepid.
Akna- ja ukseavad on ümar- ja segmentkaarsed. Hoone dekoor on lakooniline: baroksed katuseaknad, lihtsad katusekarniisid, nurgapilastrid tagafassaadil. Dekoratiivdetailidest on märkimist väärt profileeritud räästa- ja viilukarniisid, nurgaliseenid jms. 19. sajandi teisel poolel ehitati pargi poole raskepärane kiviplokkidest veranda.
Põhikorruse algne anfilaadne ruumijaotus on lõhutud keskkoridoriga, põhiosas on ruumide jaotus sümmeetriline. Säilinud on barokse viimistlusega saal põhjapoolses tiibhoones. Interjööris on aegade jooksul toimunud mitmeid ümberehitusi. Renoveerimistööde käigus on leitud barokseid stukkdetaile, mis on lubjakihtide alt välja puhastatud ning eksponeeritud. Samuti on leitud historitsismiajast pärit maalinguid. Peahoones on säilinud mitu ahju, parkett ja trepid.
Peahoone läheduses paikneb hulk 18. sajandist pärit kõrvalhooneid: ait, tall-tõllakuur, valitsejamaja ja teenijatemaja. Osa neist on säilinud, osa on varemeis ja renoveerimisel. Mõisa hoonestus on üsna kompaktne ja kõik kõrvalhooned asuvad peahoonele küllaltki lähedal. Peahoone parema tiiva nurga juures on endine teenijatemaja ja vasaku tiibhoone nurga juures valitsejamaja. Auringist vasakul pool on endine ait. Mõisast Anna kirikusse viib 2 kilomeetri pikkune allee. Pärnu jõe kaldal asuvad mõisa vesiveski-viinavabrik ja viinakelder. Peahoone ja jõe vahelisele alale jääb väike park, mis terrassidena laskub jõe poole. pisi|Purdi mõisa läänepoolne allee Anna kiriku ja mõisa kabeli juurest saab alguse 19. sajandi alguses rajatud pärnaallee, mis suubub mõisa auringile läänest. Alleele on mõisapoolses osas tehtud asendusistutusi vahtratega. Mõisa juurest lõunasse suunduva tee ääres kasvab saare- ja pärnaallee. pisi|Purdi mõisa lõunapoolne allee
Mõisa kalmistu ja kabel
Kalmistu jääb mõisa südamest linnulennult 1,4 km kaugusele lääneloodesse. Kalmistu on olnud ümbritsenud pae- ja maakividest müüriga, mille kõrgus väljast on olnud 1 meeter ja seest 0,5 meetrit. Kalmistul asuv paekivist, krohvitud kabel on vanim barokkstiilis kabel Järvamaal ja kuulus Ungern-Sternbergidele. Kabelil on kaguküljel kahepoolse uksega ava ning kaks akent. Kabelist läänes paikneb 7 ristikivi, postamendialus, 2 hauaplaati. Loodes neli ilmselt ristialust.
Purdi mõis folklooris
Purdi mõis on seotud mitme rahvasuus levinud looga, neist enim korduvad lood Purdis kummitavast naisest ja hullu mõisniku Purdi Bucki hirmutegudest.
Purdi valge daam
1911. a sündinud Aarne Niinemägi rääkis rahvapärimuse kogujatele, et üks tema õpetajatest olevat näinud Purdi mõisas pikka naisterahvast, kes kõnetamise hetkel kadus. Õpetaja olevat nii ehmunud, et kaotas teadvuse ega suutnudki pärast õpetada. Kord jäetud ka Niinemägi ise ulakuste pärast peale tunde, karistuseks pidi ta seisma mõisa suures nelja uksega saalis, kus oli marmorahi, mille peal olid rüütlikujud. Kui pimedaks läks, olevat ta hakanud seina seest kuulma plõnksatusi, kui korraga tundis, et keegi võtab kaelast kinni. Kui poiss silmad avas, olevat ta ees seisnud pikk ilus tumedate silmade ja ruugete juustega naisterahvas, kes edasi kadus põhjapoolse ukse taha.
1941. aastal, kui koolimaja ümber ehitati (muudeti ruumide paiknemist, lisati klassiruume), käis Niinemägi taas mõisas. Selle seina lammutamisel, mille ääres ülal toodud lugu juhtus, olevat müüri seest paljastunud tühi koht. Tühja koha sees paistsid inimese luud ja kõdunevad mustad riided. Siis olevat üks vanem inimene rääkinud, et saali ukse taga oli härraste suitsetamise tuba, kus mängiti kaarte ja kuhu härrased "vedasid siis endile tüdrukuid sealt külast". Üks kange tüdruk olevat vastu hakanud ja seetõttu seina sisse müüritud.
Purdi Buck
1875. aastal sündinud Leena Kagovere rääkis rahvapärimuse kogujatele, et Purdi Buck olnud väga hirmus härra, lasknud naistel alasti rukist siduda. Mehed pidanud siis oma naise selja tagant ära tundma. Kes naist ära ei tundnud, saanud mõisatallis vitsu.
Museem
Museem (inglise keeles museme) on muusikasemiootikas väikseim muusikalist tähendust kandev üksus ("... museme is the smallest unit embodying meaning in music." ).
Tuginedes analoogiale morfeemiga keeles võttis museemi mõiste kasutusele Charles Seeger. Tuntuks sai museem Philip Taggi loodud museemilise analüüsi objektina.
Charles Seegeri definitsioon ja kriitika
Muusikateadlane ja dirigent Charles Seeger lõi mõiste "museem" ning kirjeldas seda järgmiselt:
See on ühik, mis koosneb kolmest komponendist – kolmest tooniga löögist (three tone beats) –, mis võivad luua progressiooni ning vastata täielike ja iseseisvate muusikalis-loogiliste ühikute nõuetele.
Philip Tagg aga leidis, et selles on kaks suurt viga: [1] selle võrdlus keele morfeemiga pärineb oma aja lingvistilisest teooriast; [2] ning see on süntaktiliselt määratletud ilma semantikale või pragmaatikale viitamata. Kui morfeem on igas keelekontekstis minimaalne keeleühik, mis on regulaarne ja tähenduslik, siis peaks museem omama sarnaseid omadusi igas üksikus muusikakultuuri kontekstis. Need probleemid on omavahel seotud ning sellest lähtub ka Taggi lähenemine museemile.
Museemi olemus
Museemi saab siiski nimetada analoogseks lingvistikas kasutatava morfeemiga. See on muusikalise diskursuse struktuurielement, mis kuulub teatud muusikakultuuri muusikastiili ja mida saab tajuda selle raames tähendust kandvana. Museem on ümbritsevast helidekontiinumist kuuldeliselt eristatav, vähemalt ligikaudseltki korratav ning konstruktsiooni või retseptsiooni tingimustes identifitseeritav. Selleks, et mingi muusikaline struktuur saaks toimida museemina, peab sel ühe ja sama muusikutekogukonna liikmete jaoks olema ka äratuntavalt sama või sarnane otstarve. Museeme võib jaotada komponentideks, mis ei ole ise muusikakeele raames tähenduslikud, kuid on sellegipoolest muusikalise väljenduse põhielemendid (mitte ühikud). Komponendid on võrreldavad loomuliku keele häälikutega, kuna sarnaselt morfeemiga muutub museemi osaks olevate komponentide muutumisel ka museemi enda tähendus.
Museemiline analüüs
Philip Taggi muusikaalastest töödest on ilmselt enim tuntud tema muusikaanalüüsid. Mõiste "museem" kohandas ta ümber just muusikaliste tähistajate ja tähistatavate tuvastamiseks ehk museemilise analüüsi loomiseks. Originaalne muusikaanalüüsi meetod ehk museemiline analüüs tugineb kahele alusele. Esiteks, analüüsiobjekti kohta käiva metamuusikalise informatsiooni kogumine, mis võimaldab teha esialgseid intersubjektiivsusel põhinevaid oletusi analüüsiobjekti paramuusikalise tähendusvälja kohta. Teiseks aluseks on analüüsiobjekti mõtestamine struktuurilisele sarnasusele tugineva intertekstuaalse (interobjektiivse) võrdluse põhjal. Viimane tähendab, et analüüsiobjektiks olevale muusikale otsitakse kõrvale teisi muusikateoseid, mis: [1] kõlaks sarnaselt analüüsiobjektiga ja sisaldaks samu või väga sarnaseid muusikalisi karakteristikuid (museeme); ning [2] võimaldaks tuvastada analüüsiobjektiga samade või väga sarnaste paramuusikaliste tähenduste esilekerkimist.
Kadakatarjak
Kadakatarjak (Oxyporus millavensis, sünonüüm Botryodontia millavensis) on seeneliik.
Ta on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse (seisuga 2012).
Eestis võib teda leida loometsadest ja -põõsastikest ning kultuur- ja ruderaaltaimede seast.
Lainefunktsiooni kollaps
Lainefunktsiooni kollaps (ingl wave function collapse) on kvantmehaanikas lainefunktsiooni superpositsioonilise oleku üleminek ühteainsasse omaolekusse (eigenstate), kui seda lainefunktsiooni üritatakse vaadelda või mõõta.
Jean Auguste Dominique Ingres
Jean Auguste Dominique Ingres (29. august 1780 – 14. jaanuar 1867) oli prantsuse uusklassitsistlik maalikunstnik.
Guanabara
Guanabara võib tähendada mitut asja:
Jean Auguste Dominique Ingres
Ehkki Ingres pidas ennast ajaloomaalijaks Nicolas Poussini ja Jacques-Louis Davidi traditsioonis, peetakse tema kõige väärtuslikumaks pärandiks aktimaale. Oma elu jooksul valmistas ta ka palju portreid, nii maalide kui ka joonistustena, mis on tänapäevani hästi tuntud ja kõrgelt hinnatud.
Mineviku traditsioonide andunud austajana võttis Ingres endale akademismi kaitsja rolli; temale vastandus tollal aina populaarsemaks muutuvat romantismi esindav Eugène Delacroix. Ingres'i sõnul olid ta eeskujud "suured meistrid, kelle looming õitses tol mälestusväärsel sajandil, mil Raffael märkis üleva kunsti igavesed ja vaidlustamatud piirid ... Seega olen ma hea doktriini "säilitaja" ja mitte "uuendaja"." Sellegipoolest peetakse tänapäeval Ingres'it ja mitmeid teisi tema kaasaegseid uusklassitsiste romantismiajastu vaimu kehastajateks, samas tema väljendusrikas vormi- ja ruumikäsitlus teevad temast moodsa kunsti eelkäija.
Ingres'i mõju enda loomingule on tunnistanud teiste hulgas Edgar Degas, Pablo Picasso ja Henri Matisse.
Lapsepõlv
Ingres sündis 29. augustil 1780 Prantsusmaal Toulouse'i lähedal Montaubanis pere seitsmest lapsest esimesena. Tema isa oli Jean-Marie-Joseph Ingres, samuti andekas kunstnik, muusik ja skulptor, kellelt Ingres lapsena palju õppis.
Pärast kooli sulgemist 1791. aastal kolis 11-aastane Ingres koos isaga Toulouse'i, kus ta astus kuninglikku kunstiakadeemiasse (Académie Royale de Peinture, Sculpture et Architecture). Seal kohtus ta uusklassitsistlikku stiili harrastava õpetaja Guillaume-Joseph Roques'ga, kelle ideed jäid Ingres'it mõjutama kogu tema elu jooksul. Just Roques tutvustas talle ka Raffaeli loomingut, mida Ingres hilisemas elus tihti eeskujuks võttis. Juba teismelisena leidis Ingres, et tema lemmikžanriks on heroiline ajaloomaal, mida oli sel ajal Prantsusmaal teistest žanritest ülevamaks peetud.
Lisaks kunstile tegeles Ingres ka muusikaga – andeka viiuldajana sai ta 13-aastaselt koha Toulouse'i linnaorkestris.
1797–1806 Pariisis
19. sajandi algus oli revolutsioonist räsitud Prantsusmaale majanduslikult keeruline aeg, ning vaatamata teenitud stipendiumile ei olnud Ingres'il piisavalt raha, et veel Rooma sõita. Järgnevate aastate jooksul võitis Ingres tuntust Pariisis, kus ta teoseid eksponeeriti mitmel näitusel ning noor kunstnik tegi oma esimesed tellimustööd. Vastupidi tema enda visioonile oli temast kujunemas pigem portreekunstnik, mida nii tema ise kui ka paljud teised uusklassitsistid pidasid ajaloomaali kõrval madalamaks žanriks.
Osad tema maalidest said kunstikriitikutelt negatiivset vastukaja, eriti üks tema tuntumaid teoseid, "Napoleon I keisritroonil" (1806). Selle maali kompositsiooni hinnati keskajalikuks, keisri poosi kangeks ja ebaloomulikuks ning materjali kujutamist vanamoodsalt detailseks. Prantsuse kunstiringkondades jäi sellest teosest tulenev kõmu Ingres'i mainet kahjustama veel mitmeks aastakümneks.
1806–1820 Roomas
Saabunud Roomasse 1806. aastal, rajas Ingres oma stuudio. See asus linnast väljas Medicite villa juurde kuulunud hoones. Esimestel Roomas veedetud aastatel kaldus Ingres harrastama veidi eraklikku elustiili, ilmselt oli tema sooviks teistest kunstnikest eralduda pärast ebaõnnestunud näitust 1806. aastal Pariisis.
Sel perioodil hakkas Ingres lisaks portreekunstile maalima akte. Tema kompositsioonikäsitlus oli uudne ning tema figuurid olid elutruud, kuid kaasaja kunstikriitikud seda kuigi kõrgelt ei hinnanud ning leidsid, et puudu jääb idealiseerimisest. Kriitika osaliseks sai ka tema viimane õpingute raames valminud töö, "Jupiter ja Thetis" (1811). Saamata jäänud tunnustus haavas kunstnikku – uusklassitsistide koolkond, kuhu ta kuuluda soovis, ei hinnanud ta kunsti, ning romantistid, nende hulgas ka Eugene Delacroix, keda Ingres põlgas, nägid temas mõttekaaslast.
Pärast õpingute lõpetamist 1811. aastal otsustas Ingres jääda elama Rooma, kus järgnevate aastate jooksul valmis mitu suuremat maali, millest ükski oodatud läbimurret kaasa ei toonud. Kriitikud olid endiselt tema teoste suhtes üsna negatiivselt meelestatud, kuid järgnevate aastate jooksul sai Ingres taas tähtsamaid tellimusi. Ingres'i loomingu suureks austajaks oli näiteks Napoli kuningas Joachim Murat, kes esitas talle mitmeid tellimusi, teiste hulgas valmis tema tellimusel ka "Suur odalisk", mis on tänapäevani üks Ingres'i tuntumatest teostest. Sel perioodil maalis ta ka palju portreesid – endale vastumeelselt, kuid nende eest maksti hästi.
1820–1841
pisi|Jean Auguste Dominique Ingres "Homerose apoteoos" (1827). [[Louvre, Pariis]] 1820. aastal lahkus Ingres Roomast ning asus koos oma abikaasaga elama Firenzesse. Tema stiil muutus küpsemaks, aga sellega kadus ka ta uuendusmeelsus, ning tema teosed hakkasid rohkem meenutama teiste uusklassitsistide omi. Selle muutusega kaasnes aga avalikkuse poolehoiu võit. 1820ndate alguses hakkas Ingres maalima religioosse sisuga maale, ning oma stiilis hakkas julgemalt jäljendama talle eeskujuks olnud Raffaeli. Oma restauratsioonimeelse teosega "Louis XIII vanne" (1824) võitis Ingres võimule tulnud Bourbonide poolehoiu, ning kui ta 1825. aastal tagasi Pariisi kolis, sai alguse tema särav karjäär Prantsusmaal. Ta asutas kunstikooli, mis sai kiiresti väga populaarseks. Ennast kui suurepärast ajaloomaalijat sai Ingres tõestada 1827. aastal taas Salongi näitusel, kui valminud oli üks tema suurematest teostest "Homerose apoteoos".
1834. aastal eksponeeris Ingres Salongis oma kümne aasta eest alustatud teost "Püha Symphoriani märtrisurm". Tegu oli suureformaadilise, religioosse sisuga maaliga, mille suhtes olid avalikkusel ning ka Ingres'il endal kõrged lootused. Taas ei meeldinud see teos kriitikutele, ning positiivset tagasisidet ei tulnud sel korral ei uusklassitsistidelt ega romantistidelt. Kriitikas pettunud, otsustas ta edaspidi enam oma teoseid näitustel mitte eksponeerida. 1835. aastal lahkus ta Pariisist ja temast sai Rooma Prantsuse akadeemia juht.
Roomas veetis Ingres järgmised kuus aastat. Ta oli põhiliselt keskendunud Prantsuse Akadeemias õpetamisele ning kooli juhtimisele, seetõttu valmis selle aja jooksul vaid kolm maali.
1841–1867 Pariisis
1841. aastaks peeti Ingres'i tähtsaimaks kunstnikuks Prantsusmaal, ning kui ta pärast oma ametiaja lõppu Roomas taas Pariisi saabus, ootas teda suurejooneline vastuvõtt. Ta kuulus Pariisi kõrgseltskonda ning ta teoseid sai edaspidi näha põhiliselt eranäitustel, kuhu pääsesid vaid valitud. Vaatamata oma suurele edule ei saanud Ingres end ikkagi tõestada ajaloomaali žanris, vaid ta oli üle Prantsusmaa tuntud kui parim portretist. Tema lemmikobjektiks olid kaunid naised. vasakul|pisi|"Allikas" (1856) Ingres'i karjääri tipphetkeks võib pidada 1855. aasta Pariisi maailmanäitust, kus ta teoseid eksponeeriti autorinäitusel. Selle raames toimunud üritustel sai Ingres'i elutöö tunnustatud mitmesuguste preemiatega. pisi|Jean Auguste Dominique Ingres "Türgi saun" (1862) Oma hilisemas elus jätkas Ingres portreede ja aktimaalide maalimist. Üks tema viimastest teostest on "Türgi saun" (1862), mis eristub ülesehituselt paljuski tema varasematest teostest stseeni olmelisuse ja figuuride paljususe tõttu, samal ajal kujutades kõige ingres'ilikumaks kujunenud detaile ja teemat.
Ingres suri 1867. aasta 14. jaanuaril Pariisis 86-aastaselt.
Akromioklavikulaarliiges
pisi|Vasaku õla akromioklavikulaarliiges (ülal paremal) Akromioklavikulaarliiges (articulatio acromioclavicularis) ehk õlanuki-rangluuliiges on õlapiirkonna liiges, mis ühendab omavahel akromioni (abaluu osa, mis moodustab kõrgeima punkti õlal) ning rangluud. See on sünoviaalühendus.
Liigest ümbritseb liigeskapsel, mida tugevdab ülevalt ja alt õlanuki-rangluuside.
Eesti Laul 2022
Eesti Laul 2022 oli 14. Eesti Laulu võistlus ja 29. Eurovisiooni lauluvõistluse Eesti eelvoor.
Uuendusena toimusid Eesti Laulu konkursil 4 veerandfinaali vahemikus 20. november – 11. detsember 2021. Poolfinaalid toimusid 3. ja 5. veebruaril, finaal 12. veebruaril. Igas veerandfinaalis osales 10 laulu, kust edasi pääses 5 parimat. Mõlemast poolfinaalist pääses finaali 5 laulu, seega finaalis osales kokku 10 laulu.
Võistluse võitis Stefan Airapetjan lauluga "Hope".
2. veerandfinaal
Teine veerandfinaal toimus 27. novembril ETV stuudios. Saatejuhid olid Uku Suviste ja Tanja Mihhailova-Saar.
3. veerandfinaal
Kolmas veerandfinaal toimus 4. detsembril ETV stuudios. Saatejuhid olid Ott Lepland ja Laura Põldvere.
4. veerandfinaal
Neljas veerandfinaal toimus 11. detsembril ETV stuudios. Saatejuhid olid Jüri Pootsmann ja Getter Jaani.
1. poolfinaal
Esimene poolfinaal toimus 3. veebruaril Saku Suurhallis. Saatejuhid olid Priit Loog, Maarja-Liis Ilus ja Jüri Pootsmann.
2. poolfinaal
Esimene poolfinaal toimus 5. veebruaril Saku Suurhallis. Saatejuhid olid Priit Loog, Maarja-Liis Ilus ja Jüri Pootsmann.
Sorbo Serpico
Sorbo Serpico on vald (comune) Itaalias Campania maakonnas Avellino provintsis. 500 meetri kõrgusel merepinnast asuva Sorbo Serpico asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta. Sorbo Serpico piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Atripalda, Salza Irpina, San Potito Ultra, Santo Stefano del Sole, Volturara Irpina.
Mehdi Ben Barka
pisi|Mehdi Ben Barka Mehdi Ben Barka (araabia keeles: المهدي بن بركة‎‎; sündis 1920, jäi kadunuks 29. oktoobril 1965) oli Maroko poliitik, vasakäärmusliku partei Populistlike Jõudude Rahvuslik Liit juht ning Kolme Kontinendi Konverentsi sekretär. Ta oli kuningas Hassan II peamine poliitiline oponent.
1965. aastal jäi ta Pariisis kadunuks. On küll lõputult teooriaid selle kohta, mis temaga täpselt juhtus, kuid päris tõde pole suudetud siiani välja selgitada; uurimised jätkusid aastani 2009.
Andres Sarapuu
pisi|Andres Sarapuu Murru vanglas ekskursiooni läbi viimas Andres Sarapuu (sündinud 31. oktoobril 1978 Võhmas) on endine vang ja Tiktoki suunamudija. Ta kandis mitmesuguste kuritegude eest karistusi eri vanglates kokku 17 aastat .
Ekskursioonid suletud Murru vanglasse
Andres Sarapuu korraldab 2020. aastast ekskursioone Murru vanglasse.
Ekskursioone korraldatakse iga nädal kõigile huvilistele, tehakse ka eraekskursioone ja korraldatakse muid üritusi (näiteks sünnipäevad, ettevõtete suvepäevad).
Raamat "Purelevad koerad"
Sarapuu raamat "Purelevad koerad" ilmus kirjastuselt Gallus 2021. aasta novembris.
Raamatu kaasautorid on Lennart Käämer ja toimetaja Loone Ots, illustreerinud Mari-Liis Bassovskaja.
Raamat on eluloolise joonega vanglajutustus, kus kirjeldatakse ühe inimese sisemist võitlust – just nagu purelevad koerad ühe inimese sees, must ja valge koer.
Torshälla
Torshälla on linn Rootsis Eskilstuna vallas.
2010. aastal elas seal 7612 inimest.
Linn on peamiselt tuntud terasetööstuse ja vanalinna tõttu.
Miranda Cosgrove
pisi|Miranda Cosgrove Miranda Taylor Cosgrove (sündinud 14. mail 1993) on USA televisiooni- ja filminäitleja ning laulja.
Cosgrove mängis Megan Parkerit telesarjas "Drake & Josh" ja peaosa sarjas "iCarly".
Tema karjäär algas kolmeaastaselt. Pärast väiksemaid rolle televisioonis kutsuti Cosgrove sarja "Drake & Josh", hiljem ka sarja "iCarly". Ühe "iCarly" osa eest teenib näitleja 180 000 USA dollarit.
Juhan Kallak
Juhan Kallak (kuni 1935 Johannes Kuulberg; 21. november 1892 Paide vald – 18. mai 1965 Tallinn) oli eesti pedagoog ja kirjanik.
Rinda
pisi|left|Rinda Rinda on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Ventspilsi piirkonnas Ance valla lääneosas. Rinda asub valla keskusest Ancest 9,7, piirkonna keskusest Ventspilsist 29,7 ja Riiast 187 kilomeetri kaugusel.
Küla asub Rinda jõe kaldal.
Kärt Ojavee
Kärt Ojavee (sündinud 10. aprillil 1982 Rakveres) on eesti disainer, kunstnik ja kunstiteadlane.
Loomingus keskendub ta nn nutikatele interjöörikangastele, kus kombineeritakse tehnoloogiat ja pehmeid materjale. Tema installatsioonid on olnud mitmetel näitustel üle maailma.
Haridustee
Ojavee sai keskhariduse Tallinna Kopli Kunstikeskkoolis (praeguses Tallinna Kunstigümnaasiumis). Aastatel 2000–2004 omandas ta Eesti Kunstiakadeemia tekstiiliosakonnas magistrikraadi ning 2007–2013 kaitses kunsti ja disaini doktorantuuris doktorikraadi.
Põntsulaid
Põntsulaid (ka Põntsilaid) on 1,4 hektari suurune saar Pärnu maakonnas Lääneranna vallas, üks Varbla laidudest.
Kärt Ojavee
Haridustee
Ojavee on loonud stuudiod KO! ja KO/JU. 2011. aastal asutatud KO! keskendub eksperimentaalsetel tekstiilidel põhinevatele toodetele ja ainulaadsetele esemetele. 2013. aastal koostöös tekstiilidisainer Johanna Ulfsakiga loodud KO/JU eksperimenteerib tekstiilidega, ühendades neid installatsioonide, disaini ja arhitektuuriga.
Põntsulaid
Põntsulaid asub 0,3 km Kitselaiust edelas. Laid on piklik loode-kagusihis, selle loodeots on terav, laid on madal ja kivine. Laiu rannajoone pikkus on 740 meetrit.
Kärt Ojavee
Haridustee
Praegu töötab Ojavee vanemteadurina Eesti Kunstiakadeemia sisearhitektuuri osakonnas, kus keskendub bio- ja elavatele materjalidele.
Põntsulaid
Laid kuulub Varbla laidude looduskaitseala koosseisu ja on looduskaitse all.
Kärt Ojavee
Haridustee
Lisaks on ta bändis Pia Fraus klahvpillimängija.
Need ei vaata tagasi... osa 2
"Need ei vaata tagasi... osa 2" on Ruja viiest CD-st koosneva kogumiku teine osa (mis koosneb kolmest CDst). Esimene osa on "Need ei vaata tagasi... osa 1", mis koosneb kahest CDst. Osa 2 ilmus 1999. aastal ja selle tootis HyperElwood.
Nõmme Rattaklubi
MTÜ Nõmme Rattaklubi on jalgrattasporti ja suusatamist edendav klubi Tallinnas, mis on Eesti Jalgratturite liidu ja Eesti Suusaliidu liige.
Klubi tegutseb 2008. aastast, seal töötavad Nõmme rattakool, Viimsi Rattakool ja Nõmme suusakool. Nõmme Rattaklubi sportlased on saavutanud nii Eesti kui rahvusvahelistel võistlustel auhinnalisi kohti.
Adam Bahdaj
Adam Bahdaj (2. jaanuar 1918 Zakopane – 7. mai 1985 Varssavi) oli poola kirjanik, ajakirjanik ja tõlkija. Ta on kasutanud ka pseudonüüme Jan Kot ja Dominik Damian.
Eesti keeles on ilmunud tema jutustused "Matk naeratuse eest" (Tallinn: Eesti Raamat, 1971, poola keelest tõlkinud Aleksander Kurtna; originaal "Podróż za jeden uśmiech", 1964) ning "Koolivaheaeg vaimudega" (Tallinn: Eesti Raamat, 1985, poola keelest tõlkinud Aarne Puu; originaal "Wakacje z duchami", 1961).
Tinki vinkiinikhape
Allaneelamisel põhjustab molekul teadaolevalt rabdomüolüüsi.
Nukutööstus Läänela
pisi|Cäcilie (vasakul) ja Larissa Tehve (paremal) 1930. aastal. Tartu Mänguasjamuuseumi teaduslik arhiivkogu, TMMM FK 525:3 pisi|Nukutööstuses Läänela 1940. aastatel valmistatud segamassist nukk ehtsate juustega. Tartu Mänguasjamuuseumi esemekogu, TMMM 2498 Nukutööstus Läänela oli 1933. aastal Nõmme linnas pereärina asutatud ettevõte, mille eestvedaja oli Cäcilie Tehve. pisi|Nukutööstuse Läänela esindajad oma nukkudega Tallinna Põllumajandusnäitusel 1937. aastal. Keskel seisab Larissa Maasikas, paremal Cäcilie Tehve. Tartu Mänguasjamuuseumi teaduslik arhiivkogu, TMMM FK 525:6
Riia Püha Peetri kirik
Riia Püha Peetri kirik (läti keeles Rīgas Svētā Pētera baznīca) on luteri usu kirik Lätis Riia vanalinnas. Kirik on ühtlasi Riia üks sümboleid ja linna üks külastatavamaid vaatamisväärsusi.
Kirikut on esimest korda mainitud 1209. aastal ja seega on see linna vanim pühakoda.