cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Armujook
Tegevus
Külla tuleb soolapuhujast doktor Dulcamara. Nemorino küsib, kas ehk leidub doktori varudes Isolde armujooki. Dulcamaral muidugi on seda „rohtu”, mille mõju avalduvat 24 tunni jooksul. Nemorino ostab oma viimase raha eest imejooki, võtab lonksu ja tunneb kohe, et eliksiir hakkab mõjuma. Temas kasvab enesekindlus, mis väljendub Adina suhtes ükskõiksuse demonstreerimises. Kuna Belcore peab peagi lahkuma, on Adina nõus temaga kohe abielluma. Külarahvas kutsutakse pulmapeole.
Nemorino end pulmapeol ei näita, mis ärritab Adinat, nii et ta lükkab abiellumise edasi. Selle otsuse kannab Nemorino armujoogi arvele. Dulcamara oli müünud noormehele pudeli punast veini. Nemorino vajab kiiresti veel teist pudelit jooki, kuid tal pole raha ja ta küsib Belcorelt laenu. Belcore, kes näeb Nemorinos konkurenti, leiutab viisi, kuidas temast vabaneda: ta soovitab Nemorinol palgasõduriks hakata ja küsida ettenähtud töötasu arvelt avanssi. Seda Nemorino ka teeb ja ostab saadud raha eest teise pudeli jooki. Nähes end ühtäkki tüdrukutest ümbritsetuna, on ta veendunud, et eliksiir toimib.
Külatüdruk Giannetta saab aga teada, et Nemorino onu on surnud ja jätnud noormehele kopsaka päranduse. Giannetta ja teised mõistavad otsekohe, kui nägusa ja tubli noormehega on tegemist. Onu saatus jätab Nemorino ükskõikseks ja ta pöörab taas tähelepanu armujoogile. Adina näeb, et sündmuste käik on muutunud. Ta veendub, et tema süda kuulub Nemorinole. Adina korraldab nii, et noormees vabaneb armeest, ning noored abielluvad. Belcore ei kurvasta eriti, sest maailm on ju kauneid tüdrukuid täis. Doktor Dulcamara on aga saanud uue äriidee ning jätkab oma kaubareise, nüüd juba kelkides, et tema imeline rohi suudab inimesi armuma panna ja vaeseid rikkaks teha.
Desbiens
Desbiens on linn Kanadas Québeci provintsis Saguenay–Lac-Saint-Jeani halduspiirkonnas.
Hipokampus
pisi|Animatsioon hipokampusest (avaneb pildile klõpsamisel) Hipokampus (ka hippokampus) on üks tähtsamaid komponente selgroogsete ajus. See kuulub aju limbilisse süsteemi ja on seotud emotsioonide, ruumitaju ja informatsiooni salvestamisega lühiajalisest mälust pikaajalisse mällu.
Paiknemine
pisi|Hipokampus paikneb [[oimusagara keskosas asuvas korteksis]] Inimestel ja teistel selgroogsetel on kaks hipokampust, mõlemal pool aju üks. Inimesel paikneb hipokampus temporaalsagara ehk oimusagara keskosa poolel asuvas koores. See on ajukoore osa, mis tegeleb põhiliselt kuulmise ja mälestuste moodustamisega. Hipokampusele kannab signaale entorinaalne korteks (põhiline sisend- ja väljundinfo vahendaja). Selles liiguvad ajukoore pealmiste kihtide kaudu sisendinfo hipokampusse ja väljund liigub entorinaalse koore sügavamate kihtide kaudu. Seda mööda liiguvad signaalid paralleelselt mitmetest eri piirkondadest.
Ehitus
Ajukoort ääristavad struktuurid moodustavad limbilise süsteemi. Nende struktuuride alla kuuluvad hipokampus, amügdala, parahipokampaalkäär ja vöökäär. Hipokampus on kolmekihilise ehitusega käändunud struktuur, mis on vastastikuselt ühendatud temporaalsagaras paikneva area entorhinalis`ega, millel on seos suunatajuga. Aferentsed ja eferentsed närvikiud ühendavad hipokampust veel vastaspoolkera hipokampuse, talamuse, hüpotalamuse, ajutüve ja ajuvaheseinaga. Parahipokampaalkäär ümbritseb hipokampust ning osaleb mälu kujunemisel, meenutamisel ja ümbruse äratundmisel. Vöökäär osaleb tähelepanu nõudvate ülesannete lahendamisel ja valu tundmisel.
Georg Markus
Ta õppis Kurla külakoolis ja Pilistvere kihelkonnakoolis, lõpetas 1870. aastal Põltsamaa Karlshofi eragümnaasiumi kooliõpetaja eksamiga.
Hipokampus
Funktsioon
Ajalooliselt kõige varasem hüpotees oli, et hipokampus on peamiselt seotud haistmisega, kuid tänapäeval usuvad vähesed teadlased, et haistmine on hipokampuse peamine funktsioon. Aastate jooksul on kujunenud kolm domineerivat teooriat hipokampuse funktsioonide kohta. Pärssimine, mälu ja ruum.
Georg Markus
Aastatel 1871–1882 oli ta õpetaja Kaarma õpetajate seminaris. Aastatel 1882–1929 oli ta mõisarentnik ja taluomanik Loona vallas Meedla külas.
Hipokampus
Haigused
Alzheimeri sündroomi puhul on hipokampus esimene aju osa, mis kannatab kahjustuse all; mäluprobleemid ja desorientatsioon avalduvad esimeste sümptomitena. Hipokampuse kahjustused võivad tuleneda ka hüpoksiast (hapniku nälg), entsefaliidist või temporaalsagara ehk oimusagara epilepsiast. Tugevalt kahjustunud hipokampusega inimestel võib esineda anterograadset amneesiat (inimene ei suuda meelde jätta uusi sündmusi, fakte vms, kuid enne mälukaotust toimunud sündmusi mäletatakse).
Georg Markus
1902. aastal oli ta Saaremaa Eesti Põllumeeste Seltsi asutaja ning selle esimees kuni 1914. aastani.
Ta on maetud Kaarma kalmistule.
Hipokampus
Stress
Hipokampus sisaldab suures mahus glükokortikoidi retseptoreid, millest tulenevalt on hipokampus pikaajalise stressi vastu tundlikum kui teised aju osad. Ka lapse väärkohtlemist seostatakse hipokampuse suurusega. Lapsepõlves kogetud stress suurendab riski kannatada täiskasvanuna psüühikahäirete all alates depressioonist, skisofreeniast ja traumajärgsest ärevushäirest kuni isiksusehäirete, narkosõltuvuse ja suitsiidikalduvusteni. Suuri erinevusi võib täheldada inimestel, kes on lapsena kogenud verbaalset, füüsilist või seksuaalset väärkohtlemist, unarusse jätmist, lähedase kaotust, vanemate lahutust või peretülisid. Neil on hipokampuse kolm alapiirkonda 5,8–6,5 protsenti väiksemad kui ülejäänutel, kel selliseid negatiivseid lapsepõlvekogemusi olnud ei ole. Neid kolme hipokampuse alapiirkonda võivad kahjustada stressihormoonid, mis tõenäoliselt häirivad ebaküpse aju arenguprotsessis rakkude ja uue koe moodustumist.
Epilepsia
Hipokampust on selgelt seostatud epileptiliste hoogudega. Oimusagara epilepsia korral on kõige sagedasem koekahjustus hipokampuse skleroos. Ei ole veel selge, kas epilepsiat põhjustavad hipokampuse häired või hipokampus on kahjustunud mitmete epilepsia hoogude tagajärjel. Eksperimentaalsetes katsetes, kus loomades on esile kutsutud epileptilisi hooge, on hipokampuse kahjustus väga sage nähtus. See võib tuleneda sellest, et hipokampus on elektriliselt kergesti erutuv ajuosa või sellest, et hipokampus on üks väheseid aju regioone, kus terve elu jooksul toodetakse uusi neuroneid.
Skisofreenia
Otsesed skisofreenia põhjused ei ole täielikult teada, kuid on avastatud mitmeid ajustruktuuri häireid. Kõige põhjalikumalt on uuritud ajukoore muudatusi, aga on ka kirjeldatud seotust hipokampusega. Mitmetes uuringutes on leitud, et skisofreenia patsientidel on hipokampus väiksemaks muutunud. See tuleneb ilmselt arengumuutustest, mitte koekahjustusest, mida on isegi näha patsientidel, kes ei ole kunagi oma haiguse vastu ravi saanud. Mitmed tõestusmaterjalid viitavad muutustele sünaptilises organisatsioonis ja ühenduvuses. On veel ebaselge, kas hipokampuse muutused mängivad mingit rolli psühhootilistes sümptomites, mis on skisofreenia puhul kõige tähtsamateks tunnusteks. Anthony Grace ja tema kaastöötajad on pakkunud välja, eksperimentaalsete loomkatsete baasil, et hipokampuse väärtalitlus võib põhjustada dopamiini produktsiooni muutust basaalganglias, millest tulenevalt võib väärtalitlus mõjutada kaudselt informatsiooni integratsiooni prefrontaalses korteksis. Teised teadlased on pakkunud välja, et hipokampuse väärtalitlus võib põhjustada pikaajalise mälu häireid, mida on jälgitud skisofreeniaga patsientidel.
Filippo Lippi
Fra' Filippo Lippi, tuntud ka kui Lippo Lippi (umbes 1406 Firenze – 8. oktoober 1469 Spoleto), oli Itaalia maalikunstnik.
Lippi sündis Firenzes vaese lihuniku Tommaso pojana. Lapse ema suri sünnitusel. Paari aasta pärast võttis poisi oma hoole alla lapse isapoolne tädi proua Lapaccia. 1414. aastal pandi Filippo koos vennaga naabruses asuvasse karmeliitide kloostrisse. 1421. aasta 8. juunil andis 16-aastane Filippo vaimulikuvande. Ta ordineeriti preestriks 1425. aasta paiku ja jäi Firenze kloostriga seotuks umbes 1432. aastani. 1424. aasta juulis käis ta Pistoias ja Sienas, 1426. aasta augustis reisis ta Pratosse. Giorgio Vasari kirjutas teoses "Kunstnike elulood" Lippi kohta: «Õppimise asemel veetis ta kogu oma aja piltide kritseldamisega nii enda kui teiste raamatutesse.» Prior otsustas anda noormehele võimaluse õppida maalimist.
Kunstnikuna arenes ta Masolino da Panicale ja Masaccio mõju all, teda mõjutas ka Fra Angelico.
1432. aastal lahkus Lippi kloostrist, kuid jäi truuks antud vaimulikuvandele. 1439. aastal nimetas ta iseend kõige vaesemaks preestriks kogu Firenzes, sest ta pidi hoolitsema kuue meheleminekueas täditütre eest. 1452 määrati ta Firenze Maarja Magdaleena nunnakoostri kaplaniks ja 1457 Leganias asuva püha Quirico kloostri auabtiks. Sellel ametikohal, mis ei nõudnud õigupoolest mingit erilist tööd, teenis ta teinekord märkimisväärseid summasid, aga tema vaesus tundub olevat krooniline. Nähtavasti raiskas ta raha lihtsalt ära.
Alates Cosimo de' Medicist olid Medicid kogu aeg Lippi innukad toetajad.
1441 maalis Lippi Püha Ambrogio kiriku altarimaali, mis on tänapäeval Firenze akadeemia tähtis vaatamisväärsus. See kujutab Maarja kroonimist ning Maarjat ümbritsevad seal inglid ja pühakud, kelle hulgas on palju bernardiini munkasid. Sealhulgas on altarimaali paremal pool Lippi enese poolpikkuses autoportree, mida tõendab juuresolev kiri perfecit opus ingli käes oleval kirjarullil. Selle altarimaali eest maksti Lippile 1447. aastal 1200 floriini, mis oli tolle aja kohta üllatavalt suur summa.
1456. aasta juunis mainiti Lippit Firenze lähedal Pratos elavana. Sel ajal maalis ta katedraali kooriruumi freskosid ja see kestis mitu aastat. Sel ajal juhtus Giorgio Vasari järgi, kes pani selle kirja ligi sajandi võrra hiljem, järgmine lugu. Lippi kohtas seal firenzelase Francesco Buti kaunist tütart Lucrezia Butit, kes oli kas noviits või lihtsalt pandud nunnade hoole alla. Lippi pidi sel ajal maalima püha Margaritat kloostri kabeli jaoks. Lippi palus luba, et Lucrezia poseeriks talle jumalaema või Margarita pildi jaoks, aga selle asemel röövis ta neiu ära, viis oma koju ja hoidis teda seal kinni. Nunnade püüded teda tagasi saada jäid asjatuteks. Filippo ja Lucrezia kooselust sündis kaks last, 1457. aastal poeg Filippino ja 1465. aastal tütar Alessandra. Poeg Filippino sai hiljem ka ise kunstnikuks ja oma isast mitte vähem kuulsaks.
Prato katedraali kooriruumi freskod kujutavad vastasseintel Ristija Johannese ja püha Stefanuse elu. Neid freskosid peetakse Lippi kõige tähtsamateks ja monumentaalsemateks teosteks, eriti tantsiva Salome kuju. Salomel on selged sarnasused Filippo poja Filippino ja õpilase Sandro Botticelli teostega, mis näitab selgelt, et Lippi on neid mõjutanud. Filippino ja Sandro ise nende freskode loomisel veel kaasa ei löönud, selleks olid nad liiga noored. Teine tähtis fresko kujutab stseeni, kus rahvas leinab Stefanuse surnukeha kohal, ja üldiselt usutakse, et leinajate hulgas on Lippi iseennastki kujutanud, aga missugusena neist paljudest leinajatest, selles puudub üksmeel. Kooriruumi võlvil on kujutatud nelja evangelisti.
Lippi peamine altarimaal Pratos asub Püha Dominicuse kloostri söögisaalis ja see kujutab vastsündinud Jeesust, keda kummardavad Joosep ja Maarja. Neist ühel pool on püha Jüri ja teisel pool püha Dominicus. Kõik nad asuvad kaljusel maastikul, kus karjused mängivad ja taevas on 6 inglit.
Elu lõpupoole elas Lippi Umbrias Spoletos, kuhu teda telliti maalima Spoleto katedraali apsiidile stseene Maarja elust. Valmis neli freskot, mis kujutasid Maarja kuulutust, Lapse kummardamist, Maarja matuseid ja Maarja kroonimist Jeesuse poolt. Matuseliste hulgas on kujutatud Lippi ise koos oma poja Filippino ning abiliste Fra Diamante ja Pier Matteo d'Ameliaga. Maarja kroonimise juures on kujutatud inglid, sibüllid ja prohvetid. Kuid kunstilise taseme poolest ei ole Spoleto freskod päris võrdsed nendega, mis asuvad Pratos, sest Lippi suri enne nende valmimist ja Fra Diamante lõpetas need.
Filippo Lippi surmapäev on täpselt teada, see juhtus 8. oktoobril 1469, kuid surma põhjus mitte. Räägiti, et paavst olevat Lippile andnud loa abielluda Lucreziaga, aga enne loa saabumist olevat kas Lucrezia või mõne tema hilisema armukese sugulased kunstniku mürgitanud. Lippi maeti sinnasamasse katedraali ristlöövi paremasse serva ning Lorenzo de' Medici tellis talle mälestussamba, mille valmistasid Filippino ja teised.
Filippo Lippi tähtsus seisneb selles, et ta arendas itaalia maalikunsti edasi naturalismi suunas. Seda oli alustanud juba Masaccio. Armastus maiste rõõmude vastu, vaimustus ilu nägemisest, kirglikkus ja lennukas fantaasia paistavad tema teostest välja sellest hoolimata, et nende temaatika on eranditult religioosne. Tema figuurides on sedavõrd palju siirust, humaansust ja elurõõmu, et mõnikord nad ei sobigi kiriklikesse teostesse. Tema madonnad on kütkestavad neiud või õrnalt armastavad noored emad, tema jeesuslapsed ja inglid on ilusad realistlikud lapsed, kellest õhkub tervist ja rõõmu. Tema maastike väärtust suurendavad selge ja ere koloriit ning rikkalikud arhitektuurilised motiivid.
Maalitehnilistest uuendustest rääkides võttis Lippi esimesena kasutusele ümarvormi. Itaallased hakkasid seda nimetama quadri tondi ja nad said kiiresti populaarseks mitte ainult kodustel altaritel, vaid ka kirikutes, asendades enne seda levinud triptühhonid. Firenze galeriides on palju Lippi selles stiilis teoseid.
Lippi kõige väljapaistvamad õpilased olid Sandro Botticelli, Filippino Lippi ja Francesco di Pesello, keda kutsuti Pesellinoks.
Semiootiline Jälg
Semiootiline Jälg on Eesti Semiootika Seltsi väljaantav aastaauhind eelmisel kalendriaastal ilmunud parima semiootikateemalise kirjatöö ja Eesti semiootika edendamise eest.
Oliver Hughes
Oliver Charles Hughes (vene keeles Оливер Чарлз Хьюз; sündinud 27. juunil 1970 Folkestone'is) on Suurbritannia päritolu Venemaa ettevõtja. Lapsena kolis ta koos oma perekonnaga sünnilinnast Lancasterisse, kus ta ka üles kasvas. 1992. aastal lõpetas ta Sussexi Ülikooli, hiljem juhtis ta VISA maksesüsteemi Venemaa osakonda. Alates 2007. aastast töötab ta Tinkoff Banki tegevdirektorina. Lisaks emakeelele inglise keelele räägib Oliver Hughes vabalt prantsuse keelt ja vene keelt.
Das Inland
Das Inland (täieliku nimega Das Inland. Eine Wochenschrift für Liv-, Est- und Kurlands Geschichte, Geographie, Statistik und Literatur, tõlkes: 'Kodumaa. Liivi-, Eesti- ja Kuramaa ajaloo, geograafia, statistika ja kirjanduse nädalakiri') oli aastatel 1836–1863 Tartus ilmunud saksakeelne nädalakiri.
Ajakirja asutas Friedrich Georg von Bunge. Peale tema toimetasid veel lehte Theodor Heinrich Beise ja Carl Gottlieb Reinthal. Ajakirja kirjutasid peamiselt estofiilsed baltisakslased. Ajakirjale tegi kaastööd ka Friedrich Reinhold Kreutzwald.
Elliptilised koordinaadid
pisi|Elliptiliste koordinaatide süsteem
Elliptilised koordinaadid ehk konfokaalsed koordinaadid on tasandil konfokaalsete koonuselõigete parvedega määratud kõverjoonelised koordinaadid.
Délfor Dicásolo
Délfor Amaranto Dicásolo (25. aprill 1920 – 13. september 2013) oli Argentina näitleja.
Savosavo keel
Savosavo keel on Saalomoni Saartel Savo saarel kõneldav keel. See on idapoolseim paapua keel.
Savosavo keelt räägib umbes 2800 inimest, kuid keel on ohustatud, sest üha rohkem lapsi kasvab üles segaperedes, kus räägitakse vaid Saalomoni saarte pidžinit, mida enamik Saalomoni Saarte elanikke valdab lisaks oma emakeelele.
Savosavo lähim sugulaskeel on lavukaleve keel.
Savosavo keeles on 5 vokaalfoneemi ja 17 konsonantfoneemi.
Kreeta habekits
right|thumb|Kreeta habekitsed [[Tallinna Loomaaed|Tallinna loomaaias.]]
IUCN-i kaitsestaatuste arvestuses on kreeta habekits ohualdis.
Dolbeau-Mistassini
Dolbeau-Mistassini on linn Kanadas Québeci provintsis Saguenay–Lac-Saint-Jeani halduspiirkonnas.
Métabetchouan–Lac-à-la-Croix
Métabetchouan–Lac-à-la-Croix on linn Kanadas Québeci provintsis Saguenay–Lac-Saint-Jeani halduspiirkonnas.
Mardus (ajakiri)
Mardus oli 1991–2001 ilmunud ulmeajakiri.
Ajakiri (algul ajaleht) ilmus eri aastail eri sagedusega: 1991. aastal 4 numbrit, 1992. aastal 2, 1993. aastal 2, 1994. aastal 6, 1995. aastal 2, 1996. aastal 8, 1997. aastal 6 ja 1998. aastal 4 numbrit. Algul polnud see ulmeajakiri, vaid õudusajaleht (ööleht Mardus), seejärel õudusajakiri (ööajakiri Mardus). Esimeses kolmes numbris olnud gooti kirja viga (s lõpus) parandati neljanda numbri pealkirjas.
Normandin
Normandin on linn Kanadas Québeci provintsis Saguenay–Lac-Saint-Jeani halduspiirkonnas.
San Carlos
San Carlos tähendab mitut asja.
Eesti mereinstituudi raamatukogu
Eesti mereinstituudi raamatukogu on teadusraamatukogu, mis asub Eesti mereinstituudi juures Tallinnas aadressil Mäealuse tänav 14. Raamatukogu juhataja on Kristina Tiivel.
1994 liitus raamatukogu Euroopa magevee- ja mereuuringute ning nende haldamisega tegelevate asutuste raamatukogude liiduga (EURASLIC).
Barbiroosa
Barbiroosa (häälduspärane variant "Barbie roosast") on punase ja lilla vahel asetsev värvitoon, külma tooniga erkroosa, mille Barbie-nukku tootev firma Mattel on ametlikult registreerinud oma kaubamärgina (trademarked color) enam kui sajas kategoorias mullivannist hommikuhelvesteni.
Värvitoon on Pantone koodiga 219 C. 2011. aastal andis Mattel välja kollektsionääridele mõeldud Barbie-nuku, mille kleidi volangid ja muud kaunistused olid kujundatud Pantone 219 C värvinäidistest.
Igapäevakeeles nimetatakse esemete kirjeldamisel barbiroosaks sageli igasuguseid eelnimetatuga sarnanevaid ereroosasid ja fuksiapunaseid värvivarjundeid , pidamata silmas täpselt Pantone 219 C koodiga erkroosat.
Eesti Maaülikooli raamatukogu
pisi|Raamatukogu asub Eesti Maaülikooli peahoones, Kreutzwaldi 1A. Foto: © Eesti Maaülikool pisi|Eesti Maaülikooli peahoone, Kreutzwaldi 1A. Foto: © Eesti Maaülikool pisi|alt=|Raamatukogu sisevaade. Foto: Kersti Laupa Eesti Maaülikooli raamatukogu on Tartus asuv teadusraamatukogu, mis pakub vajalikku informatsiooni biomajanduse valdkonnas. Raamatukogu avati 1951. aasta detsembris.
Hans Luiga
Hans Luiga VR I/3 (21. märts 1871 Sultsi talu, Ropka vald, Tartumaa – 2. märts 1936 Tartu) oli Eesti sõjaväelane (kapten).
Eesti Maaülikooli raamatukogu
Raamatukogu kogud on kättesaadavad e-kataloogi ESTER ja digitaalarhiivi EMU DSpace vahendusel.
Eliteserien
Eliteserien on Norra jalgpalli kõrgeim liiga.
Eesti Maaülikooli raamatukogu
Raamatukogu juhataja on 1990. aastast Tiina Tohvre, kelle pikaajalist tööd Eesti Maaülikool tunnustas 2017. aastal teenetemärgiga.
Eliteserien
Enne 1937. aastat tegutsesid Norras ainult piirkondlikud liigad ja Norra karikas. Aastal 1937 hakkasid ühte meistrit omavahel välja selgitama Lõuna-Norra kaheksa piirkondliku liiga klubid. Kuigi üleriigilisi meistrivõistlusi taheti hakata pidama juba 1930. aastate lõpus, lükkusid need plaanid Teise maailmasõja tõttu edasi.
1948. aastal loodi Hovedserien, kus mängisid piirkondlike liigade 16 parimat klubi, mis olid jagatud kahte gruppi ning kahe grupi võitjad selgitasid omavahel meistri. Alates hooajast 1961–1962 kahte gruppi enam klubisid ei jagatud ning 16 kõrgliiga klubi pidasid ühe hooaja jooksul 30 mängu (15 kodu- ja 15 võõrsilmängu).
Alates 1938. aastast on ülekaalukalt kõige enam kordi Norra meistriks tulnud Rosenborg (26 korda). Üheksa korda on võitnud Fredrikstad ja kaheksa korda Viking. Kokku on Norra meistriks tulnud 17 klubi.
Nils Arne Eggen on peatreenerina Norra meistriks tulnud koguni 15 korral (14 korda Rosenborgiga ja ühe korra Mossiga).
Klubid
2023. aasta hooajal mängivad liigas järgmised 16 klubi:
Statistika
''Seisuga 21. august 2022''
Enim mänge
Allikas
Enim väravaid
Allikas
Tartu Ülikooli Kunstiajaloo Kabineti väljaanded
Tartu Ülikooli Kunstiajaloo Kabineti väljaanded hakkasid ilmuma 1937. aastal kunstiajaloo professor Sten Karlingi initsiatiivil. Ajakirja eesmärgiks oli kunstiajaloo kabinetis tehtava teadustöö publitseerimine ja rahvusvaheline levitamine.
Ajakirja ilmus aastatel 1937–1940 kokku 8 numbrit: 1937. aastal ilmus 3 numbrit, 1938. aastal 2 numbrit, 1939. aastal 1 number ja 1940. aastal 2 numbrit. 1940. aasta viimased kaks numbrit kandsid pealkirja "Tartu Ülikooli Kunstiajaloo Instituudi väljaanded", sest 1939. aastal nimetati kunstiajaloo kabinet ümber Kunstiajaloo Instituudiks. 1938. aasta 4. number kandis prantsuskeelset pealkirja "Publications du Cabinet d'Histoire de l'Art de l'Université de Tartu".
Tartu Ülikooli Kunstiajaloo Kabineti väljaannete traditsiooni jätkab 2009. aastal Tartu Ülikooli kunstiajaloo professor Juhan Maiste initsiatiivil ellu kutsutud ajakiri Baltic Journal of Art History.
Daniel Janzen
Daniel Hunt Janzen (sündinud 18. jaanuaril 1939 Milwaukees) on ameerika entomoloog ja ökoloog.
Ta on Pennsylvania Ülikooli bioloogiaprofessor. Ta on troopiliste ökosüsteemide uurija.
Ta on tegelenud koosluste taastamise projektidega Costa Ricas.
Ta on tõendanud, et ökoloogiline sobitumine on koosluste kujunemisel suurema tähtsusega kui koevolutsioon.
Teoseid
Tema kümneosaline artiklite seeria "Dan Janzen's thoughts from the tropics":
Niko Mikkola
Niko Jaakko Mikkola (sündinud 27. aprillil 1996 Kiiminkis) on Soome jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis New York Rangers.
Mikkola alustas klubikarjääri Soome klubis KalPa, mille meeskonnas debüteeris ta Soome kõrgliigas hooajal 2014/15. Klubi põhimeeskonda murdis ta ennast järgmisel hooajal. Hooajal 2017/18 mängis ta Soome kõrgliigaklubis Tappara. Aastatel 2017 ja 2018 võitis Mikkola Soome meistrivõistlustel vastavalt KalPa ja Tapparaga hõbemedali.
2015. aastal valis St. Louis Blues ta NHL-i draft'is 125. valikuna. 2018. aasta juunis sõlmis ta Bluesiga kaheaastase lepingu. Hooajal 2018/19 asus ta mängima American Hockey League'is (AHL) Bluesi tütarklubis San Antonio Rampage. NHL-is debüteeris Mikkola Bluesi meeskonnas 7. jaanuaril 2020 mängus San Jose Sharksi vastu. Püsivalt kuulus ta Bluesi põhimeeskonda alates järgmisest hooajast.
2023. aasta veebruaris kaubeldi Mikkola koos Vladimir Tarassenkoga Bluesist New York Rangersi.
2016. aastal tuli Mikkola Soome kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistriks. Soome jäähokikoondise koosseisus tuli ta maailmameistriks 2019. aastal.
Methis
Methis (täispealkirjaga Methis. Studia humaniora Estonica) on aastast 2007 ilmuv eelretsenseeritav humanitaarteaduslik Eesti ajakiri. Aastani 2010 andsid ajakirja koos välja Tartu Ülikooli kultuuriteaduste ja kunstide instituut ning Eesti Kirjandusmuuseumi kultuurilooline arhiiv; aastast 2010 annab ajakirja välja Tartu Ülikooli Kirjastus. Ajakirjas ilmuvad peamiselt kirjanduse, kultuuriuurimise ja teatriteaduse artiklid.
Raul Juursoo
Raul Juursoo (sündinud 23. augustil 1938; (7. märtsini 1939 Raul Jürgenson) on eesti ajaloolane.
Helmuth Lohner
Helmuth Lohner (24. aprill 1933 Viin – 23. juuni 2015 Viin) oli Austria näitleja ja teatridirektor.
Raul Juursoo
Ta lõpetas 1973. aastal kaugõppes Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna ajaloolasena. Ta kaitses väitekirja ("Ehitus Eesti NSV-s 1940–1970: Organisatsioon, materiaal-tehniline baas ja tulemused") 1979. aastal.
Helmuth Lohner
Lohner oli aastail 1997–2006 Josefstadti teatri direktor.
Nõo oja
Nõo oja (teise nimega ka Nabaoja, Timuski oja, Karujärve oja, Tõravere oja) on Lõuna-Tartumaal asuv oja, Elva jõe keskjooksu parempoolne lisajõgi.
Oja saab alguse Väikesest Karujärvest ja suubub Elva jõkke 22 km kaugusel suudmest.
Raul Juursoo
Ta töötas pikka aega TA Ajaloo Instituudis.
Nõo oja
Nõo oja pikkus on 9 km, koos lisaharudega 10,9 km ja valgla pindala on 27,9 km2.
Oja langus on 22 m, oja lang on 2,44 m/km.
Nõo oja lähe asub Tartumaal Nõo vallas Unipiha külas, koordinaadid 58°15'10"N ; 26°28'17"E.
Oja suue asub Tartumaal Nõo vallas Voika külas, koordinaadid 58°15'26"N ; 26°36'20"E.
Oja suubub Elva jõkke paremalt.
Tähtsaim lisaoja on Järiste oja, mille pikkus on 3 km ja mis suubub paremalt kaldalt 6,5 km kaugusel suudmest.
Oja kuulub Ida-Eesti vesikonda, Peipsi alamvesikonda. Nõo oja kuulub Suure Emajõe jõgikonda. Oma veetüübilt kuulub oja heledaveeliste ja vähese orgaanilise aine sisaldusega jõgede hulka.
Veekogu kuulub kas osaliste lõikudena või tervikuna riigi poolt korrashoitavate ühiseesvoolude loetellu.
Oja vooluteekond
Nõo oja Paikneb Kagu-Eesti lavamaal lainjas moreenmaastikus ja voolab Nõo ürgorus. Lähtekohaks on rohketoiteline Väike Karujärv, mida tuntakse ka Meose järve nime all. Väike Karujärv moodustas koos loode pool asuva Suure Karujärvega algselt ühtse järve, kahe järve eraldumine ja areng algas pärast kohaliku jääpaisjärve taandumist. Väikese Karujärve pindala on 8,9 ha, kõrgus merepinnast 59,8 m, järv asub Nõo raudteejaamast 3 km kagu pool.
Georg Jarno
Georg Jarno (3. juuni 1868 Budapest – 25. mai 1920 Wrocław) oli Ungari helilooja ja dirigent.
Nõo oja
Oja vooluteekond
Oja voolab ülemjooksul Väiksest Karujärvest loodesuunaliselt Suurde Karujärve, 2 järve vaheline lõik on ligikaudu 300 m pikk. Seda lõiku nimetatakse ka Kahejärve ojaks. Suur Karujärv on eutroofne ehk rohketoiteline järv, mille keskmine sügavus on 2,6 m ning mida tuntakse ka kui Nõo Karujärve. Nõo oja väljub Suure Karujärve loodeotsast ning voolab läbi metsatukkade ja niitude läände. Jõesäng on selles osas süvendatud ja õgvendatud. Inimtegevuse mõju on märgata ka aerofotolt, millelt on näha oja järske käänakuid ja looduslikult harvaesinevaid sirgeid lõike.
Georg Jarno
Muusikalise hariduse sai ta Ferenc Liszti nimelisest Muusikaakadeemiast.
Nõo oja
Oja vooluteekond
1,5 km pärast jõuab oja Nõo alevikku ja läbib selle lõunaosa. Jõudes aleviku lääneserva, käändub oja edelasse ning ühineb paremalt suubuva Järiste ojaga, mis voolab põhja–lõunasuunaliselt. Oja voolab seejärel läbi võsastunuma ala mõnisada meetrit läänesuunaliselt, seejärel käändub loodesse. See lõik on tugevasti kraavitatud, mistõttu jõuab ümbritsevatelt maatükkidelt liigne vesi Nõo ojja. pisi|Vaade Nõo paisjärvele Umbes 1,8 km pärast Järiste ojaga liitumist voolab oja Vana-Nõo ja Voika maantee alt läbi ning jõuab Nõo Veskijärve. Nõo Veskijärv on oma tüübilt paisjärv, mille veepeegli pindala on 4,4 ha ning milles asuvate saarte pindala on 0,52 ha. Veskijärves on Nõo oja vahetus läheduses aluspõhjaline liiv kaetud jõesetetega. Jõesetted on esindatud pruunikashalli peenliivaga. Viide Nõo Veskijärv taastati 2007. aasta suvel, mil paisjärve äärde loodi liiva ja riietuskabiinidega supluskoht ning endisest kinnikasvanud järvest sai arvestatav puhkemajanduslik objekt. Nõo Veskijärvest suundub Nõo oja edasi edelasse ja mõnesaja meetri pärast voolab edasi läänesuunaliselt. Veskijärvest 1,3 km kaugusel ristub oja Tartu–Valga raudteega ning voolab seejärel paralleelselt Tartu–Valga maanteega. Tõravere raudteepeatuse kohal pöörab oja lõunaedelasse ja suubub kilomeeter alamal Elva jõkke. Suue asub Vapramäe kirdenurgas, Vapramäe raudteepeatusest 350 m ja Voika oja suudmest 100 m põhja pool.
Morfomeetria ja hüdroloogia
Alamjooksu uurimislõigus: oja voolab järsunõlvalises orus sirges sängis. Oja laius valdavalt 3 m, sügavus keskmiselt 0,3 m, voolukiirus 0,2 0,5 m/s. Kallaste pealmise kihi koostiseks on mineraalmuld, alumise kihi moodustab liiv. Oja põhjas on peamiselt punakas lahtine liiv, leidub ka kive ja nõrgalt mudastunud liivakat põhja. Kallastel kasvab peamiselt hall lepp. Oja vooluhulk on aastatel 1992–1997 kõikunud 17 l/s ja 200 l/s vahel. Oja vett on kirjeldatud 1997. aasta suvel kui pruunikashalli värvusega ja mõõdukalt hägust. Kesksuvel on oja temperatuur madal: 13,5–16,1 °C. Vees lahustunud hapniku sisaldus oli suvel mõnikümmend aastat tagasi (aastatel 1987, 1992, 1996) alamjooksul suur – ojavesi sisaldas 9,4–10,8 mg/l. 1997. aasta suvel oli hapnikusisaldus keskmine – 8,4 mg/l. Vee suur hapnikusisaldus on oluline eelkõige kalade ja teiste veeorganismide elutegevuse edukaks toimimiseks.
Georg Jarno
Georg Jarno on kirjutanud operetid "Metsaülema tütar" (esmaetekanne 17. detsembril 1907 Josefstadti teatris) ja "Moosekandi tütar" (esmaetekanne 12. veebruaril 1910 Josefstadti teatris).
Georgi vanem vend Josef Jarno oli teatrinäitleja, -lavastaja ja Josefstadti teatri direktor aastail 1899–1923.
Nõo oja
pH
Oja vesi oli uurimisaastatel 1992 ja 1997 alamjooksul nõrgalt aluseline, vee pH oli 7,6–7,7. 1987. aastal oli sama näitaja 8,2, seega vesi oli mõnevõrra aluselisem. Ülemjooksul Nõo lõigus osutus pH neutraalseks, vastav näitaja oli 7,1. Aastatel 1992–1993 varieerusid sesoonsed näitajad ülemjooksul 0,2 ühikut, vesi andis aluselise reaktsiooni vaid sügisel (pH 7,1–7,3). Alamjooksul oli pH muutlikkus vaid 0,1 ühikut ning vesi oli oma reaktsioonilt püsivalt aluseline (pH väärtus 7,6–7,7).
Biogeenid
Üldlämmastiku kontsentratsioon Nõo ojas 1997. aasta suve alamjooksul oli nõrgalt hüpertroofsel (ehk liigtoitelisel) tasemel :1945 mg/m3. Eesti piires ilmnevad üldlämmastiku sisalduses suured regionaalsed iseärasused. Nõo oja kuulub Peipsi-Võrtsjärve vesikonda, kus üldlämmastiku sisalduse piirid on 155–6875 mg/m3. Inimese tegevusest tugevasti mõjutatud jõgedes ja ojades on üldlämmastiku kontsentratsioon sageli kõrge. Lämmastikuühendid satuvad vette peamiselt põldudele külvatud väetistest ning loomakasvatus-, olme- ja tööstusreovete juhtimisest veekogudesse. Üldfosfor oli 1997. aasta kontsentratsioonilt tugevalt hüpertroofsel tasemel (245 mg/mx3). Üldfosforist oli 78% anorgaanilisel kujul (fosfaatioonina), selle sisaldus oli ülisuur, ületades maksimaalselt lubatava saasteaine sisalduse 6,3 korda. Nendest andmetest järeldub, et Nõo oja oli tugevalt biogeenidega reostatud. Põhjuseks oli Nõo aleviku ja Tõravere observatooriumi asulast sissejuhitud puudulikult puhastatud reovesi. Samuti lisandus biogeene Nõgiaru asulast ja sealsetest seafarmidest. Sealne reovesi jõudis Nõo ojja Järiste oja kaudu. Primaarproduktsiooni limiteerivaks elemendiks oli oja ülemjooksul 1992. aasta suvel ja alamjooksul 1997. aasta suvel lämmastik ning alamjooksul 1992. aasta suvel fosfor.
Fütoplankton
Fütoplanktoni (ehk taimhõljumi) biomass oli Nõo ojas kesk- ja alamjooksul keskmine (vastavalt 0,6 mg/l ja 1,5 mg/l). Ojast leiti 31 vetikataksonit. Nõo lõigus domineeris 1992. aastal arvuliselt ja biomassilt sinivetikas Limnothrix planctonica. Alamjooksul domineerisid arvukuselt viburvetikad ja biomassilt ränivetikad – Cyclotella menenghiana. 1997. aasta suvel oli alamjooksul uuritud ojalõigus fütoplanktoni arvukus keskmine ja biomass väike. Sealsest lõigust suudeti leida 38 vetikataksonit. Biomassis domineerivaks liigiks oli krüptofüüt Cryptomonas erosa. Fütoplanktoni näitajate võrdluses alamjooksul ilmnes, et 1992. aastal oli nii arvukus kui ka biomass suurem, kuid taksonite arv kvantitatiivses proovis väiksem. Biomassis domineeriv liik oli 5 aastaga muutunud (1992. aasta ja 1997. aasta proovide lõikes).
Bakterplankton
Bakterplanktoni (ehk pisihõljumi) üldarvukus oli 1997. Aasta suvel alamjooksu uurimislõigus keskmise ja kõrge piirimail ning saprobakterite arvukus oli suur. Koliindeksi alusel ei täheldatud Nõo ojas fekaalset reostust. Viis aastat varem tehtud uuringus oli Nõo lõigus suvel ja kevadel üldarvukus keskmine ning sügisel ja talvel suur. Alamjooksul oli batkerplanktoni näitaja suvel suur, kevadel, sügisel ja talvel oli see aga keskmine. Saprobakterite arvukus oli Nõo lõigus kogu perioodi vältel väga suur. Alamjooksul olid näitajad suuremad. 1992. aastal täheldati koliindeksi väärtuste põhjal fekaalset reostust Nõo lõigus sügisel, talvel ja kevadel.
Taimestik
Taimed on veekogudes olulised primaarprodutsendid, veeloomade toiduallikad ja mitmete selgrootute kinnitumiskohad. Suurtaimestik mõjutab väikestes jõgedes ja ojades (sealhulgas Nõo ojas) voolukiirust, settimist ning ärakannet. See tuleneb taimejuurestiku stabiliseerivast mõjust põhjasetetele. Mida madalam on veekogu, seda märgatavam on ka suurtaimestiku mõju. Nõo oja alamjooksul uuriti 1997. aastal suurtaimestikku. Alamjooksu uurimislõigus tuli välja, et seoses ebasoodsate valgusoludega suurtaimestik peaaegu puudus. Soontaimedest esines üksikuid jõgitakjaid. Kividele kinnitununa esines väheseid sambla kallas-tömpkaaniku eksemplare.
Põhjaloomastik
Nõo oja oli 1997. aastal võetud põhjakaabiproovi alusel liigivaene (17 taksonit), keskmiselt isendirohke ja võrdlemisi väikse biomassiga. 89% moodustasid kõigist isenditest surusääsklased, kes domineerisid ka biomassilt. Võrdlemisi arvukalt leiti ka jõe kirpvähki.
Kalastik
Nõo ojas esineb jõeforell, särg, turb, lepamaim, koger, trulling, luts. Jõeforelli sigimispaigana on ojal oluline kalamajanduslik väärtus. Nõo oja kuulub lõheliste kudemis- ja elupaikade nimekirja Nõo aleviku Veski tänava truubist suubumiseni Elva jõkke.
Peeter Golubov
Peeter Golubov (8. jaanuar 1869 Oudova, Venemaa – 31. juuli 1936 Tartu) oli Eesti arst ja sõjaväelane (kolonel).
Saki Kumagai
Saki Kumagai (jaapani keeles 熊谷 紗希 Kumagai Saki; sündinud 17. oktoobril 1990) on Jaapani jalgpallur, kaitsja.
Koondisekarjäär
Jaapani naiste jalgpallikoondises on ta alates 2008. aastast mänginud 100 mängu.
Rakett (Terminaator)
"Rakett" on ansambli Terminaator 2011. aastal ilmunud album. CD on saadaval vaid A. Le Coq Music Boxi vahel. "Rakett" on esimene album, kus mängib 2009. aastal bändist lahkunud Elmar Liitmaa asemel kitarri Taavi Langi. Terminaatori solisti Jaagup Kreemi sõnul on "Rakett" õhuline ja elegantselt lohakas, võrreldes 2006. aastal ilmunud albumiga "Nagu esimene kord". Kreemi sõnul on album mõnes mõttes kui tagasipöördumine Terminaatori juurte juurde, mängitakse sirgjoonelist rifirokki.
Kodu tänav
Kodu tänav on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Veerenni asumis. Kodu tänav algab Oa tänavalt, ristub Puhke, Tare, Vaikse ja Kauna tänavaga ning lõpeb Õilme tänaval.
Kodu tänav sai nime 27. veebruaril 1924. Tänav on rajatud riikliku ehituslaenuga püstitatud kooperatiivelamute alale. Kodu tänav sai nime "Õpetajate Kodu" ehitusühingu järgi.
Roberval (Québec)
Roberval on linn Kanadas Québeci provintsis Saguenay–Lac-Saint-Jeani halduspiirkonnas.
Insenerikultuur Eestis
Insenerikultuur Eestis on aastatel 1992–1997 Tallinna Tehnikaülikooli välja antud tehnikakirjanduse artiklite kogumik.
Kokku ilmus 3 kogumikku.
Kogumiku toimetaja oli Vahur Mägi.
Plaueni praostkond
Plaueni praostkond (Kirchenbezirk Plauen) on Saksi Evangeelse Luterliku Maakiriku praostkond Saksamaal. Praostkonna keskus asub Plaueni Jaani kiriku juures. Alates 2003. aastast on praostiks (Superintendent) Matthias Bartsch.
Ķekava vald
Ķekava vald (läti keeles Ķekavas pagasts) on vald Lätis Ķekava piirkonnas.
Valla suurimad asulad on Katlakalns, Valdlauči, Rāmava, Alejas, Vimbukrogs, Bērzmente, Dzērumi, Plakanciems, Misas.
2022. aastal eraldati vallast Ķekava küla, mis sai linnaõigused.
Lucy, Lady Duff-Gordon
Londoni äri Lucile Ltd. haruettevõtete avamisega Pariisis, New Yorgis ja Chicagos sai tema ärist esimene ülemaailmne kõrgmoe tootemark, mille abil rõivastati trende loovaid aadli- ja kuninglikust soost kliente ning lava- ja filmitähti.
Lady Duff-Gordon on tuntud ka kui 1912. aastal uppunud laevalt Titanic pääsenu.
Elulugu
Lucy Christiana Sutherland sündis Inglismaal Londonis ehitusinsener Douglas Sutherlandi (1838–1865) ja tema inglise-prantsuse-kanada päritolu naise Elinor Saundersi (1841–1937) tütrena. Lucy noorem õde oli hilisem romaanikirjanik Elinor Glyn. Pärast seda, kui isa suri kõhutüüfusse, kolis pere elama Guelphi Kanadas, kus asus Lucy vanavanemate farm. Ema abiellus uuesti 1871. aastal ja pere kolis Saint Helier'sse Jersey saarel.
Lucy armastus moe vastu tekkis oma nukke riietades, uurides uhkeid kleite, mida kandsid naised perekonna maalidel, ja hiljem endale ning oma õele riideid valmistades. 1884. aastal abiellus Lucy James Stuart Wallace'iga. Neil sündis tütar Esme (1885–1973). Wallace oli alkohoolik ja truudusetu naistemees ning Lucy otsis lohutust armuseiklustest. Sealhulgas oli tal pikaajaline suhe tuntud arsti Sir Morell Mackenziega.
Lucy algatas abielu lahutuse 1893. aastal. Et end ja oma tütart ülal pidada, hakkas Lucy kodus õmblejana töötama. 1893. aastal avas ta oma äri ja tegutses moetööstuses edukalt palju aastaid. 1900. aastal abiellus Lucy Sutherland Wallace šoti maaomaniku ja sportlase Sir Cosmo Duff-Gordoniga. Pärast disainerikarjääri lõppu tegutses Lucile moekolumnisti ja -kriitikuna ning kirjutas oma elulooraamatu "Discretions and Indiscretions" (1932), millest sai menuk.
Lucy suri 1935. aastal 71-aastase ja rahast lagedana Londoni Putney hooldekodus. Surma põhjus oli rinnavähk koos kopsupõletikuga. Ta suri 20. aprillil, see oli tema abikaasa neljas surma-aastapäev. Nad on maetud kõrvuti Brookwoodi kalmistule Inglismaal Surrey krahvkonnas.
Moekarjäär
1893. aastal avas Lucy Londonis oma moeäri Maison Lucile. 1897. aastal avati suurem kauplus ja 1903. aastal moodustati ettevõte Lucile, Ltd. Seal teenindati jõukaid kliente, kelle hulka kuulusid aristokraadid, kuningakoja liikmed ja teatritähed. Äri laienedes avati salongid New Yorgis (1910), Pariisis (1911) ja Chicagos (1915), misläbi saadi esimeseks juhtivaks moemajaks, millel olid täiemahuliselt tegutsevad harud kolmes riigis.
Teda on tunnustatud ka esimeste kutseliste modellide (keda tol ajal nimetati mannekeenideks) väljaõpetamise ja esimese kaasaegses stiilis moeetenduse korraldamise eest. Need moeetendused olid pärastlõunased, meeleolu loova valgustusega, teatraalsed, keelpilliansambli saatel toimuvad üritused, kuhu pääses kutsega ja kus jagati suveniirkingitusi. Veel üks uuendus rõivakollektsioonide esitlemisel olid nn emotsionaalsed kleidid. Need olid kleidid, millele anti kirjandusest, ajaloost või popkultuurist pärinevad nimed, mis olid mõjutatud Lucile'i huvist oma klientide isiksuseomaduste ja -psühholoogia vastu.
Mitme tuntud kliendi rõivastusel oli suur mõju, kuna nad kandsid Lucile'i kujundatud rõivaid filmides ja laval ning neid kujutati ajakirjanduses. Nende klientide hulka kuulusid tol ajal väga kuulsad näitlejannad Mary Pickford, Lily Elsie, Gertie Millar, Gaby Deslys ja Billie Burke. Lucile'i kostüüme kasutati mitmes lavastuses ja filmis, näiteks Ferenc Lehári opereti "Lõbus lesk" Londoni esiettekandes (1907), Ziegfred Follies' Broadway revüüdes ja D. W. Griffithi tummfilmis "Way Down East" (1920). 1910. ja 1920. aastatel näidati tema moeloomingut tihti ringvaadetes. Lucile'i moelooming ja artiklid ilmusid regulaarselt ajakirjades Vogue, Femina, Les Modes, Vanity Fair, The Illustrated London News, The London Magazine, Munsey's jt.
Varasemast ajast pärit Lucile Ltd. visandid, mis on hoiul Victoria ja Alberti muuseumis Londonis, annavad tunnistust sellest, et 1904. aastal oli salongis tööl vähemalt üks kunstnik, kes visandas Lucy Duff-Gordoni disaine. Nõudluse kasvades, eriti esimese maailmasõja ajal Ameerika Ühendriikides, abistas teda veel rohkem kunstnikke. Tol ajal oli kombeks kasutada moemajades kutselisi kunstnikke, kes joonistasid üles loodud disaine ja ka oma ideid. Lucile vaatas need joonistused üle, kritiseeris neid, lisas märkusi, juhiseid, kuupäevi ja vahel oma allkirja või nimetähed tunnistamaks, et ta oli disaini heaks kiitnud.
Lisaks moekunstniku, kostüümikunstniku ja ajakirjaniku karjäärile kasutas Lucile võimalust kaubanduslikeks toetusavaldusteks, lubades kasutada oma nime kingade, rinnahoidjate, parfüümide ning muude luksusrõivaste ja ilutoodete reklaamiks.
Lucy Duff-Gordoni side oma moeimpeeriumiga hakkas lagunema pärast Lucile, Ltd. ümberkorraldamist 1918.–1919. aastal. 1922. aasta septembriks ta enam ettevõtte jaoks kavandeid ei teinud, kuid lõi endiselt moeloomingut eraviisiliselt oma klientidele. 1923. aastal saabus pankrot.
Titanic
1912. aastal oli Lady Duff-Gordonil vaja reisida Ameerikasse oma ettevõtte Lucile Ltd. New Yorgi haru pärast. Koos abikaasa Cosmo Duff-Gordoniga reserveerisid nad esimese klassi piletid ookeaniliinilaevale Titanic varjunimedega härra ja proua Morganina. Varjunimede põhjuseks võis olla soov vältida New Yorgis maabudes avalikkuse tähelepanu. Paari saatis Lucile'i sekretär Laura Mabel Francatelli, hüüdnimega Franks. 14. aprillil kell 11.40 põrkas Titanic kokku jäämäega ja hakkas uppuma. Evakueerimise ajal pääsesid Duff-Gordonid ja Franks päästepaati nr 1, mis oli neljas laevalt vette lastud paat. Kuigi paat oli ehitatud 40 inimese jaoks, lasti see vette ainult 12 inimesega, neist seitse olid meeskonna liikmed.
Mulgi Kuku
Mulgi Kuku oli kohalik raadiojaam Viljandimaal, mis edastas saateid sagedusel 1602 kHz.
Lucy, Lady Duff-Gordon
Titanic
Paadis olles märkis üks meeskonna liige, et Duff-Gordonid saavad oma kaotatud asjad asendada, kuid meeskond kaotab kõik. Cosmo Duff-Gordon pakkus seepeale igale mehele viis naela, et neid abistada. Pääsenud korjas üles laev Carpathia, kus Cosmo Duff-Gordon andis paadis olnud meestele üle rahatšekid. See teguviis kutsus esile hilisemad kuulujutud, et Duff-Gordonid ostsid paadi meeskonna ära, et paat ei pöörduks tagasi päästma inimesi, kes vees hulpisid.
Mulgi Kuku
10. aprillil 1992 osales Mulgi Raadio esindaja Meelis Pirn Tartus Eesti Kohalike Raadiote Liidu asutamiskoosolekul. Meelis Pirn valiti ka liidu juhatusse.
Lucy, Lady Duff-Gordon
Titanic
Neid kuulujutte võimendasid Ameerika Ühendriikide ja Briti kõmuajakirjandus. Cosmo ja Lucy Duff-Gordoni Londonis antud tunnistused meelitasid kohale suured rahvahulgad.
Mulgi Kuku
Hiljem hakkas Mulgi Kuku asemel tööle Mulgi Raadio sagedusel 100,8 MHz, mis lõpetas saated 15.12.2006. Mulgi Kuku asemel töötab nüüd Kuku Raadio.
Lucy, Lady Duff-Gordon
Titanic
Titanicu loost sai Lucile'i elu enim meenutatud episood, seda on kujutatud ebatõepäraselt mitmes filmis, sealhulgas filmides "Öö, mida mäletada" ("A Night to Remember", 1958, Lucile'i osas Harriette Johns), "Titanic" (1997, Lucile'i osas Rosalind Ayres), minisarjas "Titanic" (2012, Lucile'i osas Sylvestra Le Touzel). Hiljem on väidetud, et selle skandaali varju jäi tema väljateenitud koht ajaloos moeuuendajana.
Kolm aastat pärast Titanicult pääsemist pääses Lucile napilt teisest laevahukust. Nimelt oli tal reserveeritud koht reisilaeva Lusitania viimsele reisile. Ajakirjanduse teatel jättis ta reisi ära haiguse tõttu. 7. mail 1915 sai Lusitania tabamuse Saksa allveelaeva torpeedolt ja uppus.
Pryvałki
Pryvałki, vanasti ka Pryvałka (valgevene keeles Прывалкі, transkribeerituna Prõvalki, poola keeles Przewałka, leedu keeles Pervalkas) on küla (endine linn) Valgevenes Hrodna oblastis Hrodna rajoonis Hoža külanõukogus. Küla asub Nemunase kaldal.
Asulas on põhikool. Vaatamisväärsuseks on puidust katoliku kirik (1918-1919).
Ajalugu
Pryvałkit mainitakse esimest korda aastal 1569, mil seal asus Trakai vojevoodkonda ja Hrodna maakonda kuulunud alev. Aastal 1546 sai see õiguse pidada laata. Aastast 1650 sai alev õiguse pidada laata ja omada turgu. Aastast 1762 kuulus alev Ogińskitele. Aastal 1792 sai Pryvałkist linn, mis hakkas aastast 1793 kuuluma Hrodna vojevoodkonda.
Poola jagamisel läks Pryvałki aastal 1795 Venemaa koosseisu. Linn muudeti ametlikult külaks. kuuludes nüüd Hrodna kubermangu. Pärast Esimest maailmasõda kuulus Pryvałki Poola koosseisu, 1939. aastast kuulus asula Nõukogude Liitu.
Aksel Helmut Palgi
Aksel Helmut Palgi (31. jaanuar 1902 Küti vald, Virumaa – 14. september 1986 Sydney) oli Eesti kohtunik.
Ta õppis aastail 1922–1927 (lõpetas) Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, Korporatsioon Sakala vilistlane.
Aksel Helmut Palgi osales Vabadussõjas, oli 1923–1933 Tallinna-Haapsalu Rahukogu kohtuameti kandidaat, 1933–1934 Tartu ringkonnakohtu Petseri 2., 1934–1938 Tallinna Ringkonnakohtu Tallinna 4. ja 1. jaoskonnakohtunik. Alates 1938. aastast oli ta Tallinna Ringkonnakohtu liige, 1941. aastal Eesti NSV Ülemkohtu liige.
1944. aastal põgenes ta Saksamaale, siirdus edasi Austraaliasse.
STS-95
STS-95 oli Space Shuttle'i programmi 92. missioon ja kosmosesüstiku Discovery 25. missioon. Discovery startis Kennedy Kosmosekeskusest 29. oktoobril 1998 ja naasis Maale 7. novembril.
Missioon sai meedias laialdast kajastust, sest seal osales John Glenn, kes oli Mercury Seveni liige ja oli oma teisel kosmoselennul. Lisaks sai Glennist kolmas ametis olev USA poliitik kosmoses ja vanim inimene, kes on kosmoses käinud. Glenn oli vanim kosmoses käinud inimene 2021. aastani kui kosmosesse lendas Wally Funk. Teine märkimisväärne sündmus oli Pedro Duque lennul osalemine, kellest sai esimene hispaanlane kosmoses.
Missiooni ajal sooritati SPACEHABis teaduskatseid ja muuhulgas uuriti John Glenni peal vananemisega seotud efekte. Lisaks uuriti ka Päikest ja selle mõju elule Maal.
STS-95 start ja maandumine olid ilmaennustuste osas haruldased, sest ametlikud ilmateated lubasid 100% head ilma mõlemal korral.
André Onana
André Onana (sündinud 2. aprillil 1996 Nkol Ngokis) on Kameruni jalgpallur, kes mängib väravavahina Inglismaa kõrgliiga klubis Manchester United.
STS-95
Bill Clinton sai teiseks ametis olevaks presidendiks, kes jälgis pealtvaatajana USA kosmoselaeva starti. Clinton on ainus USA president, kes käis ametiajal vaatamas Space Shuttle'i starti (president Richard Nixon oli tunnistajaks Apollo 12 stardile).
André Onana
Aastatel 2010–2015 kuulus ta FC Barcelona akadeemiasse. 2015. aastal liitus ta Hollandi kõrgliigaklubiga Amsterdami Ajax. Esimesed kaks hooaega mängis ta Ajaxi duublmeeskonnas Hollandi esiliigas. Alates Hollandi kõrgliiga hooajast 2016–17 oli ta Ajaxi põhiväravavaht. Ajaxiga tuli ta kolm korda Hollandi meistriks.
2022. aasta juulis sõlmis ta viieaastase lepingu Milano Interiga.
Suvel 2023 liitus ta ligi 53 miljoni euro eest Manchester Unitediga.
Debüüdi Kameruni jalgpallikoondises tegi Onana 2016. aasta septembris sõprusmängus Gaboni vastu. Ta kuulus Kameruni koondisse 2017. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniiril, 2019. ja 2022. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel ning 2022. aasta maailmameistrivõistlustel.
Skopetsid
Skopetsid (vene keeles скопцы skoptsõ, 'kohitsetud') olid 18. sajandil hlõstlusest välja kasvanud hereetiline sekt Venemaal. Sekt likvideerus Nõukogude Liidu repressioonipoliitika tõttu 20. sajandi keskpaigaks.
Katharina von Buxhöwdeni rühm ja tagakiusamine
19. sajandi algul tegutses Peterburis veel teinegi skopetidega seotud rühm, mida juhtis luterlasena sündinud polkovnikuproua Katharina von Buxhöwden ehk Jekaterina Tatarinova ja mis tõmbas enda sekka hulga kõrgema seltskonna liikmeid, kellest kuulsam ja mõjukam oli hariduse ja kultusasjade minister vürst Golitsõn. On teateid, et isegi tsaar olla sellest koosviibimisest osa võtnud. Riigivõim ja ka kiriku juhtkond teadsid sellistest usulistest harrastustest pealinna kõrgklassi hulgas. Aleksander I ajal suhtuti neisse üsna soosivalt, kuid Nikolai I ajal likvideeris politsei selle ringi ning aastal 1837 suleti proua Tatarinova kloostrisse. Hiljem, kui ta oli tõotanud enam mitte niisuguste harrastustega tegeleda, lubati tal asuda elama Moskvasse.
Keiser Nikolai I ajal läks skopetside elu palju raskemaks, nii nagu teistelgi riigikirikust väljaspool tegutsevatel usulistel liikumistel. Sajandi teisel poolel saadeti suurem osa skopetse asumisele Jakuutiasse, kus nad moodustasid omaette külasid.