cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Christian Friedrich Ludwig Buschmann
Paljud uurijad on Buschmanni pidanud akordioni leiutajaks, viidates tema 1822. aasta patendile pillile nimega Handäoline. Samas on mitmed teised pidanud akordioni leiutajaks Viinis tegutsenud armeenlast Cyrill Demiani, kelle 1829. aastal saadud patendist, mis kujutas endast Buschmanni Händoline'i edasiarendust, tuleneb ka instrumendi nüüdisaegne nimetus.
Metsluiged
"Metsluiged" on Eesti 1987. aasta mängufilm. Filmi režissöör on Helle Karis. Filmi tootis Tallinnfilm.
Film on tehtud Hans Christian Anderseni samanimelise muinasjutu ainetel.
Andres Kõiv
Andres Kõiv (sündinud 22. märtsil 1972) on Eesti poliitik ja ametnik.
Andres Kõiv oli Võru maavanem 14. juunist 2010 kuni 26. oktoobrini 2017.
2017. aasta oktoobris valiti Andres Kõiv kohaliku omavalitsuse volikogu valimistel IRL esinumbrina Võru linnavolikokku (ta sai 160 häält).
Andres Kõiv kuulub Isamaa ja Res Publica Liitu, erakonna liikmeks arvatud 8. detsembril 1998.
Komtuur
Komtuur (saksa keeles Komtur) oli feodalismiaegne vaimuliku rüütliordu ametnik, kes oma valitsemispiirkonnas (komtuurkonnas) omas kõrgeimat kohtu-, haldus- ja sõjalist võimu.
Liivimaa ordus oli kuni 14. sajandini komtuur kõrgem ametnik kui foogt, ent hiljem nende staatused võrdsustati.
Aksella Luts
Aksella Hildegard Luts (neiupõlvenimi Kapsta; 27. september (vkj)/ 10. oktoober 1905 Moskva – 8. jaanuar 2005 Pärnu) oli eesti filmilooja.
Aksella Luts oli abielus Vabadussõja veterani ja filmioperaator Theodor Lutsuga.
Koos abikaasaga lõi Aksella Luts esimese täispika eesti mängufilmi "Noored kotkad" (1926). Aksella Luts oli filmi stsenaariumi autor ja astus üles ka näitlejana. 1931. aastal valmis neil vaatefilm "Kas tunned maad?" ja kultuuriantropoloogiline dokumentaalfilm "Ruhnu".
Aastal 1996 õnnestus tal naasta Eestisse. Aksella Luts suri 8. jaanuaril 2005 Pärnus. Tema ärasaatmine toimus Pärnu Uue Kunsti Muuseumis.
Eevi Valdov
Eevi Valdov (23. september 1947 – 25. veebruar 2005) oli eesti raamatuillustraator ja graafik.
Ta on kujundanud ja illustreerinud Juhan Smuuli "Muhu monoloogid", Kersti Merilaasi "Antud ja võetud", Stefan Zweigi "Kärsitu süda" ja palju teisi teoseid. Samuti on ta illustreerinud mitmeid võõrkeele õpikuid.
Duplikatsioon
Duplikatsioon on mutatsioon, mille korral osa geneetilisest materjalist (geen, kromosoom või mõni nende osa) kahekordistub.
Endomeetriumi retseptiivsus
Endomeetriumi retseptiivsuse ehk endomeetriumi vastuvõtlikkuse ehk implantatsiooniakna all peetakse harilikult silmas osadel elussünnitajatel emasloomadel (sh naistel) teatud perioodilisusega korduvat unikaalsete, valdavalt molekulaartasandi muutuste jada, protsessi või seisundit, mis muudab emaka endomeetriumi embrüo(te) kinnitumisele vastuvõtlikuks ja võimaldab blastotsüsti-endomeetriumi vastastikust suhtlemist nii, et oleks tagatud loote areng emakas.
Laiemas tähenduses peetakse endomeetriumi retseptiivsuse all silmas teatud ajavahemikul ja arengustaadiumis embrüo implantatsiooni emakas.
Lisaks arvatakse, et retseptiivse endomeetriumi kihtide ülesandeks on teatav kontrollfunktsioon, on teada, et ligi 50%-l embrüotest on kromosoomid defektiga (näiteks aneuploidsus, triploidsus jt) ja endomeetrium teostab teatavat vastuvõtlikkuse kontrolli ('sõelumist').
Endomeetriumi vastuvõtlikkust ja embrüo kinnitumist emakaseina peetakse paljude liikide paljunemisel oluliseks etapiks.
Ajavahemikku, mille jooksul emaka sisekeskkond võimaldab embrüo implantatsiooni nimetatakse implantatsiooniaknaks.
Implantatsiooniprotsessil eristatakse mitmeid staadiume, nagu apposition, sissekinnitumine epiteelirakkudesse, endomeetriumi epiteelirakkude kihi penetratsioon ja trofoblastide invasioon (endomeetriumi strooma rakkudesse).
Erinevate staadiumides kasutatakse erinevaid loommudeleid (näiteks hiired, rotid, merisead, jänesed, sead, lambad, lehmad ja primaadid), sest tänapäeval pole blastotsüstistaadiumis inimloote uurimine lubatud (osaliselt ka eetilistele nõuetele toetudes). Emaka endomeetriumi ja blastotsüsti interaktsioonides ja rakkude omavahelises seondumises osalevad mitmed rakkude pinnal ekspresseeritavad adhesioonimolekulid, nagu integriinid, selektiinid ja kadheriinid. Endomeetriumi vastuvõtlikuks muutmisel osalevad mitmed kuumašoki valgud ja emaka peamise koesobivuskompleksi molekulid. Endomeetriumi eritatavad kemokiinid kontrollivad blastotsüsti liikumist. Lümfoid(-immuun)süsteemi) rakud, nagu emaka loomulikud tappurrakud ja regulatoorsed T-rakud on olulise tähtsusega immuuntolerantsuse (immunosupressioon, ligi 50% geenidest on isapoolsed) välja kujunemisel.
Endomeetrium
Emakalimaskest ehk endomeetrium (ladina tunica mucosa uteri) on emakaõõne sisepinda kattev limaskest. Endomeetrium jaguneb viljakas eas naisel funktsionaal- e pindmiseks kihiks (stratum functionale endometrii) paksusega kuni 3,5 mm ja basaal- e süvakihiks (stratum basale endometrii) paksusega umbes 1 mm. Funktsionaalkiht on hormoontundlik ja allub igakuistele tsüklilistele muutustele – proliferatsioon, sekretsioon, nekroos ja irdumine. Basaalkiht on oluline selle poolest, et temast lähtub endomeetriumi regeneratsioon e taastumine.
Suguküpsetel naistel on endomeetriumi vastuvõtlikkus avatud ilmselt ovariaal-endometriaaltsükli emakalimaskesta sekretoorse faasi (phasis secretoria) (keskmine 15.–28. päev) 20.–24. päeval või 6.–10. päeval pärast ovulatsiooni.
4–5 päeva pärast emakasse jõudmist muutub munarakk blastotsüstiks, kelle sees paikneb embrüoblast.
Blastotsüst liigub emakaõõnes vabalt ja sissekinnitumine emakaõõne seinale, embrüobasti kohalt, toimub 1. arengunädala lõpul. Paralleelselt sissekinnistumisega (implantatsiooniga) toimub gastrulatsioon ja embrüoblastist areneb pärisloode.
Implantatsiooniaken
Seda perioodi nimetatakse implantatsiooniaknaks (WOI – window of implantation), mille kestus on ligikaudu neli päeva.
Implantatsiooniaken kujundatakse ja seda kontrollivad steroidhormoonid (erinevatel liikidel võivad hormoonid varieeruda).
Väljaspool vastuvõtlikku implantatsiooniakent viljastumiseks ei loeta emaka limaskesta embrüo kinnitumiseks sobilikuks.
Implantatsiooniaken esineb tavaliselt endomeetriumi sektretsioonifaasi keskel menstruaaltsükli 20.– 24. päeval, 6–10 päeva pärast ovulatsiooni ja 7–11 päeva pärast luteiniseeriva hormooni (LH) eritumise maksimumi. Implantatsiooniaken kattub ka steroidhormooni progesterooni erituse maksimumiga. WOI algab ja lõppeb vastavalt 6 ja 9–10 päeva pärast progesterooni toime algust.
Implantatsiooniakent iseloomustavad muutused emakalimaskesta rakkudes. Munasarja steroidhormoonide poolt esile kutsutud muutuste käigus toimub plasmamembraani transformatsioon ja blastotsüsti lähenemine emaka limaskestale ning selle liikumisvõimetuks muutumine.
Predetsidualisatsioon
Pärast ovulatsiooni, sekretsioonifaasi alguses on emaka limaskestas näha kolme kihti: 1) basaalkiht (pars basalis) 2) poorne vahekiht (pars spongiosa) ja 3) kompaktne kiht (pars compacta). Kaks viimast kihti moodustavad emakalimaskesta talitlusliku ja menstruaaltsükli jooksul muutuva osa.
Sekretsioonifaasi keskel hakkab toimuma endomeetriumi predetsidualisatsioon.
Endomeetriumis asuvate veresoonte võrgustik tiheneb. Näärmerakkudesse hakkab tekkima varupolüsahhariidi ehk glükogeenirohkeid põiekesi ja algab näärmeeritus, näärmerakud on väänlevad. Strooma on kohev ja turses – stroomarakud laienevad ning neid ümbritseb peritsellulaarne maatriks. Moodustuvad spiraalse kujuga arterioolid.
Detsidualisatsioon
Kui on toimunud viljastumine siis järgneb predetsidualisatsioonile detsiduaalreaktsioon ehk detsidualisatsioon, mille vallandab limaskestale kinnituv blastotsüst.
Detsidualisatsiooni täpseid molekulaarseid mehhanisme veel ei tunta.
Lootepõiekese äärmised rakud (trofoblastid) implanteeruvad emaka irdkesta ja eritavad endomeetriumisse liikumiseks ja toitumiseks valke lõhustavaid proteolüütilisi ensüüme.
Detsiduaalreaktsioon leiab aset endomeetriumis, mille kollakehast (munasarjas pärast ovulatsiooni tekkinud rakukogum) erituv progesteroon on muutnud vastuvõtlikuks. Endomeetrium küpseb ja võimaldab blastotsüstil tungida limaskesta sisse. Endomeetriumi näärmed täituvad veelgi, kapillaaride seinte läbilaskvus suureneb ja strooma pakseneb. Endomeetrium pakseneb tervikuna, näärmed keerduvad tugevalt väänilisteks. Stroomarakud loovad kaitsemehhanisme oksüdatiivse stressi vastu ning muutuvad progesterooni toimel suurteks glükogeeni- ja lipiidirikasteks hulktahukakujulisteks detsiduaalrakkudeks.
Sissekinnistumise ajal, mil luuakse, rakubarjääride vahendusel, ühendus tulevase ema vereringega, võib esineda ebaregulaarset veritsust. Detsiduaalse reaktsiooni järel nimetatakse endomeetriumi kattekestaks (decidua) ja selle talitlust reguleerib progesteroon. Kinnitunud embrüo rakud hakkavad nüüd eritama kooriongonadotropiini, mis tagab kollakeha toimimise. Kui viljastumist, erinevatel põhjustel, ei toimu, algab peatselt menstruatsioon ja emaka limaskesta funktsionaalkiht irdub.
Pinopoodid
Pinopoodid (kr pino podi – 'joov jalg') on endomeetriumi epiteeli pindmise membraani väljasopistised. Pinopoodid tekivad progesterooni mõjul implantatsiooniakna ajal ja püsivad 1–3 päeva.
Pinopoodide täpsed funktsioonid ja roll embrüo implantatsioonil pole seni veel selged.
Neil on pinotsütootiline funktsioon: nad tõmbavad endasse endotsütoosi teel emaka sisest vedelikku ja makromolekule. Selle tõttu väheneb emakaõõne maht ning selle seinad lähenevad hõljuvale embrüole. Kuna pinopoodid absorbeerivad aktiivselt materjali läbi emaka valendiku, mängivad nad tähtsat rolli sobiva keskkonna loomisel emakas. Aktiivsed pinopoodid võivad ka vähendada implantatsiooniakna pikkust.
Pinopoode saab laborirottidel tuvastada skaneeriva elektronmikroskoopia abil. >
Arenevatel pinopoodidel on lühikesed mikrohatud ning nende pealmine pind on kumer, täiskasvanud pinopoodidel mikrohatud puuduvad. Pinopoodid sisaldavad ka mitokondreid, Golgi kompleksi, sekretoorseid põiekesi.
Pinopoodide olemasolu kindlakstegemine sekretoorse faasi keskel võib olla kasulik retseptiivse endomeetriumi määramisel, selleks et kunstlikul viljastamisel õnnestuks implantatsioon paremini.
Raku adhesioonimolekulid
Apposition staadium – blastotsüst suhtleb endomeetriumiga raku adhesioonimolekulide vahendusel.
Enamik raku adhesioonimolekule (CAM – cell adhesion molecule) liigitatakse nelja valkude perekonda: integriinid, kadheriinid, selektiinid ja immunoglobuliinide superperekond.
Raku adhesioonimolekulide rolli emaka vastuvõtlikuks muutmise protsessis on vähe uuritud.
Integriinid
Integriinid on transmembraansed ekstratsellulaarse maatriksi retseptorid, mis on olulised embrüo implantatsioonil adhesiooni etapil.
Villem Kanarik
Villem Kanarik VR I/3 (5. mai 1892 Tartu; surma aeg ja koht teadmata) oli eesti advokaat ja sõjaväelane (kapten).
Endomeetriumi retseptiivsus
Integriinid
Endomeetriumi epiteelis on kirjeldatud üheksat erinevat integriini α ja β alaühikut, mis omavahel kombineeruvad ja võivad täita endomeetriumi epiteelis erinevaid ülesandeid. Enamus integriine ekspresseeritakse nii epiteelis kui ka stroomas terve menstruaaltsükli jooksul. Menstruaaltsükli 20.–24. päeval ehk WOI ajal ekspresseeritakse inimese endomeetriumis 3 integriini: α1β1, α4β1 ja αvβ3. Neid integriine nimetatakse parimateks immunohistokeemilisteks markeriteks näitamaks endomeetriumi retseptiivsust implantatsiooniakna ajal. Kõige enam tähelepanu on pööratud αvβ3 integriinile, kuna ta esineb endomeetriumi näärmerakkudel ja pinnal tsükli 20.–21. päeval, mis langeb kokku implantatsiooniakna avanemisega. Nö vales faasis endomeetriumiga naistelt implantatsiooniakna ajal võetud biopsia näitas, et neil αv β3 integriini ei ekspresseerita. Samuti ei olnud αvβ3 ekspressiooni näha viljatutelt naistelt nö õige faasiga endomeetriumist võetud biopsiatel.
Villem Kanarik
Ta lõpetas 1926. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna, Korporatsioon Revelia vilistlane.
Antazavė mõis
pisi|Antazavė mõisa peahoone Antazavė mõis (leedu Antazavės dvaras) on endine mõis Leedus Zarasai rajoonis Antazavė vallas Antazavės.
Villem Kanarik
Ta oli 1909–1915 kubermanguvalitsuse ametnik Tartus, osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas, teenis kuni 1924. aastani piirivalves. Aastatel 1926–1929 oli ta kohtuameti kandidaat, aastatel 1929–1931 Eesti Maapanga sekretär, aastatel 1931–1935 vandeadvokaat Aarne Jaksi abi ja aastatel 1935–1940 vandeadvokaat Tallinnas.
Endomeetriumi retseptiivsus
Integriinid
Lisaks endomeetriumile ekspresseerib ka blastotsüst integriine.
Arvatakse, et emaka vastuvõtlikuks muutmises osalevad ka mitmed galektiinid.
Villem Kanarik
Mobiliseeriti 1941. aastal, viidi Venemaale.
Antazavė mõis
Algselt kuulusid Antazavė maad Dusetose mõisale. 1686. aastal andis mõisa omanik Tiesenhausen Antazavė karjamõisa Plateritele kasutada. Aastal 1729 sai karjamõisa omanikuks Aleksander Konstantin Plater.
Endomeetriumi retseptiivsus
Selektiinid
Selektiinid vahendavad leukotsüütide seondumist endoteeli rakkudega. On kolm selektiinide rühma: P-selektiin, L-selektiin ja E-selektiin. Implantatsiooniprotsessis on olulisim L-selektiin, mida leidub leukotsüütides. L-selektiin aitab embrüol endomeetriumi epiteelile kinnituda.
Kadheriinid
Kadheriinid on kaltsiumiioonidest (Ca2+) sõltuvad glükoproteiinid, mis moodustavad kinnitusliiduseid, et rakke kudede sees siduda. Kadheriinidel on kolm alamklassi: N-kadheriinid, P-kadheriinid ja E-kadheriinid. Implantatsiooni seisukohalt on kõige rohkem uuritud E-kadheriinid. Hiire embrüotel tehtud uuringud näitavad, et mutatsioonid E-kadheriini geenis põhjustavad embrüol enne implantatsiooni arenguhäireid.
Antazavė mõis
Mõis rajati XVIII sajandil, tõenäoliselt Aleksander Konstantin Plateri ajal, sest tema alustas sealse mõisakompleksi väljaehitamist. 1748. aastal valmis Laurynas Gucevičiuse projekti järgi ehitatud klassitsistlik peahoone. Zalvė järve äärde rajati ka 5 hektari suurune park. 1788. aastal sai mõisa omanikuks Kacper Plater. Tema nõbu Emilia Plater elas mõnda aega selles mõisas. 25. märtsil 1831 kirjutas ta seal oma nõo kaitseks tunnistuse, et osaleb novembriülestõusus omaalgatuslikult.
Kacperi tütar Ludwika abiellus Ledóchowskite suguvõsasse, tolle tütar Ludwiga abiellus aga Julius von Roppiga. XIX sajandi lõpus kuulus mõisale 884 tiinu maad. Mõisa viimane omanik oli Elžbieta Ledochovska von Ropp.
Endomeetriumi retseptiivsus
Mutsiinid
Mutsiinid (MUC) on teatud süsivesikuterohkete glükoproteiinide üldnimetus, mis katavad ja kaitsevad epiteeli erinevate ärritajate vastu (madal pH, patogeenid, toksiinid, proteaasid, tolm) ja keskkonnamuutuste eest.
Antazavė mõis
1915. aastast asus mõisa häärberis Saksa okupatsioonivägede komandantuur, mis tegeles elanikelt hobuste ja piimatoodete kogumisega. Sakslaste lahkumisel 1918. aastal asus sinna revolutsiooniline komitee.
1923. aastal tükeldati mõisa maad maareformi käigus, toona kuulus mõisale 180 hektarit maad. 1936. aastal viis Mogiljovi peapiiskop Eduard von der Ropp osa mõisa arhiivist Poola.
Endomeetriumi retseptiivsus
Mutsiinid
Nad on kuuluvad sekretoorsete valkude perekonda, mis osalevad epiteelkudesid kaitsva lima tekitamisel. Emaka limaskestas esinevad MUC1, MUC4, MUC6 ja MUC 16.
MUC1 membraanivalku esineb ka emaka epiteelirakkudel. MUC1 väljub pärast LH hormooni maksimumi emakanäärme valendikku. MUC1 ekspressioon inimese endomeetriumis on kõige suurem retseptiivsel perioodil ning seda seostatakse kõrgenenud progesterooni tasemega.
On võimalik, et MUC1 tõrjub blastotsüsti, kuni on õige aeg ja kujunenud õige koht implantatsiooniks. Seega, MUC1 takistab implantatsiooni ning blastotsüsti emakaseinale kinnitumiseks on vajalik MUC1 langus. Naistel, kellel on olnud mitu nurisünnitust, on täheldatud madalamat MUC1 valgu taset, järelikult mängivad MUC1 molekulid tähtsat rolli raseduse tekkimisel ja hoidmisel. MUC1 loetakse implantatsiooniakent defineerivaks molekuliks.
Antazavė mõis
Häärber on kahekorruseline kelpkatusega hoone. Esikülge liigendavad kaks risaliiti ja kaks frontooni. Frontoonide vahel asub pseudofrontoon mõisa omaniku vapi kujutisega. Tagaküljelgi asus üks risaliit.
Endomeetriumi retseptiivsus
Prostaglandiinid
Prostaglandiinid on rühm füsioloogiliselt aktiivseid hormoonisarnaseid lipiide. Käesoleva aja uuringud näitavad, et prostaglandiine E(2) ja F(2α) on emaka implantatsioonivalmiduse ajal külluses – nende ülesandeks on blastotsüsti eest hoolitsemine, energia reservide modulleerimine jm.
Tsütokiinid
Tsütokiinid on selgrootutel ja selgroogsetel loomadel tuumaga rakkude poolt komplekteeritavate ja vabastatavate mitmesuguste väikesemolekuliste lahustuvate valkude või glükoproteiinide koondnimetus, mis vahendavad lühiajaliselt ja lokaalselt erinevaid bioloogilisi toimeid ja rakkudevahelist informatsiooni.
Antazavė mõis
Mõisa park asub Zalvė suunas laskuvatel terrassidel.
Endomeetriumi retseptiivsus
Tsütokiinid
Tsütokiinid osalevad menstruaaltsüklis aga mõjutavad ka ovulatsiooni ja implantatsiooni. Embrüo implantatsiooni seisukohalt peetakse olulisemateks tsütokiinideks: leukeemiat inhibeeriv faktor LIF (18.–28. päev), interleukiin-1 (IL-1)(sekretoorne), interleukiin-6 (IL-6)(sekretoorne), IL-11 ja IL-18 (detsidualisatsioon), leptiin, glycodelin (sekretoorne), insuliinisarnane kasvufaktor 2 (sekretoorne), insuliinisarnase kasvufaktori sidujaproteiinid (IGFBP,(detsidualisatsioon), TNF-α (sekretoorne) ja kolooniat stimuleeriv faktor (CSF).
Eelkliinilised ja kliinilised uuringud on näidanud, et LIF parandab emakalimaskesta retseptiivsust, aga tema täpne roll ei ole kindel. IL-1 võib olla tähtis mediaator endomeetriumikoe rakkude omavahelisel suhtlusel. CSF-1 retseptoreid on leitud nii inimese endomeetriumist kui ka embrüost.
Kemokiinid
Endomeetriumi retseptiivsusel võivad rolli mängida ka kemokiinid CX3CL1 ja CCL14.
Viirused
Endogeensed retroviirused, mida ekspresseerivad kas emakas ja/või blastotsüst, mõjutavad samuti endomeetriumi vastuvõtlikkust ja embrüo implantatsiooni.
Tähtsus
Inimese paljunemine on võrreldes teiste liikidega väga ebatõhus. Viljakate paaride hulgas on rasestumise tõenäosus ühe menstruaaltsükli jooksul vaid 20–30%, jänestel aga 90%. Viljatutel paaridel on tänapäeval võimalik kasutada katseklaasis ehk in vitro viljastamist (IVF), kuid ka siis ainult 25% emakasse siiratud embrüotest implanteerub korralikult.
Retseptiivne endomeetrium ja pädev embrüo mängivad implantatsioonil põhirolli. Järelikult on retseptiivsel endomeetriumil väga tähtis roll raseduse säilimisel ja selle põhjalikum uurimine aitab meil parandada IVF-i tulemusi ning mõista embrüo ja endomeetriumi omavahelist suhtlust.
Välislingid
J Anat. juuli 2009; 215(1): 3–13., doi: 10.1111/j.1469-7580.2008.01034.x, PMCID: PMC2714633, veebiversioon (vaadatud 25.11.2014) (inglise keeles)
Rositz
Rositz on vald Saksamaal Tüüringi liidumaal Altenburgi maakreisis. See kuulub vallaliitu Rositz.
Endomeetriumi retseptiivsus
Välislingid
4. trükk, Trophoblast Invasion, Elsevier, veebiversioon (vaadatud 24.11.2014) (inglise keeles)
Rositz
2019. aasta lõpu seisuga elas vallas 2760 inimest.
David Graeber
Graeber oli ka ühiskondlik ja poliitiline aktivist. Muuhulgas osales ta 2001. aastal Quebecis toimunud Ameerikate tippkohtumise vastastel meeleavaldustel ja protestis 2002. aastal New Yorgis Maailma Majandusfoorumi vastu. Ta oli üks liikumise Hõivake Wall Street juhtfiguure.
Noorus
Graeberi vanemad, kes tema sünni ajal olid 40. eluaastates, olid autodidaktidest töölisklassi intellektuaalid. Graeberi ema Ruth Rubenstein töötas rõivatööstuses. Graeberi isa Kenneth töötas trükikojas ning oli osalenud Hispaania revolutsioonis ja Hispaania kodusõjas. Graeber kasvas üles New Yorgi kortermajas, mille kohta ajakiri Business Week on kirjutanud, et see oli radikaalsest suhtumisest läbi imbunud. Graeber on ühes intervjuus öelnud, et ta on alates 16. eluaastast olnud anarhist.
Akadeemiline karjäär
Graeber sai magistri- ja doktorikraadi Chicago Ülikoolist. Doktoritöö kirjutas ta maagiast, orjusest ja poliitikast Madagaskaril.
1998. aastal, kaks aasta pärast doktorikraadi saamist, asus ta lektorina tööle Yale'i Ülikoolis. Yale'is töötamise ajal käis Graeber ka Eestis: ta esines 25. aprillil 2003 Tallinnas Avatud Ühiskonna foorumil "Konflikt ja kokkulepe" ettekandega "Direct Action and Direct Democracy".
2005. aasta mais otsustas Yale'i antropoloogia osakond Graeberi lepingut mitte pikendada tõmmates nii kriipsu 2008. aastal toimuma pidanud tenuuriks sobivuse kaalumisele. Graeberi toetajad, kelle hulka kuulusid teised antropoloogid, endised õpilased ja aktivistid, süüdistasid ülikooli, et otsus oli poliitilistest põhjustest ajendatud. Graeberit toetanud petitsioonidele andis allkirja üle 4500 inimese. Ka tuntud Briti antropoloog Maurice Bloch kutsus Yale'i üles oma otsust tühistama. Bloch, ülemaailmselt tunnustatud Madagaskari uurija, saatis ülikoolile kirja, milles kirjutas:
Yale'i juhtkond väitis, et Graeberi vallandamine oli kooskõlas Yale'i poliitikaga anda tenuur vähestele noorteadlastele ja ülikool ei selgitanud oma tegusid ametlikult. Graeber spekuleeris, et ülikooli otsuses võis oma osa olla sellel, et ta oli toetanud üht üliõpilast, keda ähvardas ülikoolist väljaviskamine GESO-sse, Yale'i kraadiõppurite liitu, kuulumise tõttu. Samuti oletas ta, et nautis oma tööd ülikooli jaoks liiga palju ning oli pärit ülikooli jaoks valest klassist – töölisklassist.
Enne lahkumist 2006. aasta kevadel andis Graeber veel kaht kursust: sissejuhatust kultuuriantropoloogiasse (mida kuulas üle 200 üliõpilase) ja kursust "Direct Action and Radical Social Theory". Viimane oli ainuke eksplitsiitselt radikaalsuseteemaline kursus, mida ta Yale'is andis.
Londoni Majanduskooli antropoloogia osakond austab igal aastal üht oma karjääri alguses olevat antropoloogi, kes on andnud olulise panuse antropoloogia teooriasse, kutsudes ta Malinowski-nimelist loengut pidama. Graeber esines 25. mail 2006 Malinowski loenguga "Beyond Power/Knowledge: an exploration of the relations of power, ignorance and stupidity". Samal aastal kutsus Briti Sotsiaalantropoloogide assotsiatsioon Graeberi pidama plenaarkõnet organisatsiooni 100. aastapäeva auks korraldatud üritusel. 2011. aasta aprillis pidas Graeber loengu Berkeley antropoloogiaosakonna iga-aastases "Distinguished Lectures" sarjas ja 2012. aasta mais pidas ta Cambridge'i ülikoolis Marilyn Stratherni nimelise loengu. 2008–2013 oli Graeber Londoni Ülikooli Goldsmith's College'i lektor. 2013. aastast kuni oma surmani töötas ta Londoni Majanduskoolis antroploogiaprofessorina. Tema uurimishuvide hulka kuuluvad majandusliku väärtuse, raha, võla, poliitika, kommete, maagia, klassi, ühiskondlike liikumiste teooriad ja sotsiaalteooria.
Uurimistöö
Graeberilt ilmus mitu raamatut. Oma doktoritöös "The Disastrous Ordeal of 1987: Memory and Violence in Rural Madagascar" uuris Graeber ülikute järglaste ja endiste orjade järeltulijate vahel püsivaid ühiskondlikke eraldusjooni. 2007. aasta septembris ilmus tema doktoritööl põhinev raamat "Lost People: Magic and the Legacy of Slavery in Madagascar". 2011. aastal ilmus mahukas ajalooline monograafia "Debt: the First 5000 Years" ("Võlg – Esimesed viis tuhat aastat"), milles Graeber uurib raha kasutamise ajalugu.
Võlast rääkides on Graeber öelnud:
2013. aastal ilmus liikumisest Hõivake Wall Street ja muudest sarnastest teemadest rääkiv raamat "Demokraatiaprojekt" ("The Democracy Project"). Graeber tõstatab seal mõttetute töökohtade teema (bullshit jobs). Tema sõnul on mõttetud paljud kontoris tehtavad haldus-, teenindus- ja müügitööd. Ajakirjas Strike ilmunud artiklis kirjutas ta:
Aktivism
Lisaks akadeemilisele tööle oli Graeber ka ühiskondlikult aktiivne. Ta oli rahvusvahelise osalusühiskonna organisatsiooni (International Organization for a Participatory Society) üleminekukomitee liige ja kuulus maailma tööstustööliste ühingusse (Industrial Workers of the World). Samuti osales ta 2002. aastal New Yorgis Maailma Majandusfoorumi vastastel meeleavaldustel ja toetas 2010. aasta Suurbritannia üliõpilasproteste. Ta oli tegev Hõivake Wall Street liikumise alguse juures ja kuulus kapitalismivastaste koondise Anti-Capitalist Convergence asutajate hulka. Novembris 2011 kirjutas ajakiri Rolling Stone, et just Graeber andis Hõivake Wall Street liikumisele selle teemalause "Meie oleme 99 protsenti" ("We are the 99 percent"). Rolling Stone'i kohaselt aitas Graeber 2. augustil 2011 kaasa esimese, vaid 60 osalejaga New Yorgi üldkogu kogunemisele. Ka järgnenud nädalate jooksul abistas ta inimeste kogunemisi, käis töörühmade kokkusaamistel, organiseeris õigusalaseid ja meditsiinilisi koolitusi ning vägivallatu vastupanu kursusi. Paar päeva pärast Zuccotti pargis laagri püstipanekut läks ta New Yorgist Texasesse.
Graeber on väitnud, et Hõivake Wall Street on põhimõtteliselt anarhistlik projekt – liikumine ei tunnista ei olemasolevate poliitiliste institutsioonide ega õigusliku raamistiku legitiimsust, otsuseid võetakse vastu konsensuslikult ja hierarhiaid välditakse. Graeber on Hõivake Wall Street liikumist võrrelnud Araabia kevadega ja öelnud, et see ning teised kaasaegsed rohujuuretasandi protestiliikumised esindavad "Ameerika impeeriumi lagunemise üle arutava läbirääkimistelaine avapauku".
Marit
Marit on naisenimi.
2018. aasta seisuga oli see Eestis populaarsuselt 251. naisenimi. 1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Marit 648 naisel.
The Pragmatics of Explanation
"The Pragmatics of Explanation" on Bas van Fraasseni artikkel.
Artiklis "The Pragmatics of Explanation" ütleb van Fraassen, et seletusega on kaks probleemi: millal midagi seletatakse ja miks või mis mõttes seletus on voorus. Eeldatavasti meil ei ole head seletust ilma hea teooriata, mis sõltumatult väärib aktsepteerimist. Aga mis voorus seletamisel peale selle veel on? Van Fraasseni arvates on ekslikud vaated teise probleemi kohta esimese probleemiga tegelemist põhjalikult eksitanud.
Van Fraassen vaidlustab kolme ideed seletuse kohta, mis on arutelu alaläviselt mõjutanud. Esimene on see, et seletus on suhe lihtsalt teooria või hüpoteesi ning nähtuste ja faktide vahel, nagu näiteks tõesus. Teine on see, et seletusjõudu ei saa loogiliselt lahutada teooria teatud teistest voorustest, eriti tõesusest või aktsepteeritavusest. Kolmas on see, et seletus on üleskaaluv voorus, teadusliku uurimise eesmärk. Millal midagi seletatakse? Nende kolme idee vastaselt pakub van Fraassen lihtsa vastuse: kui meil on teooria, mis seletab. "Meil on" ei tähenda 'meil on kirjas'. Van Fraassen ei saa väita, et tal on niisugune teooria, ilma et sellest järelduks, et see teooria on kõike arvestades aktsepteeritav. Nii omamine kui ka seletamine on ajavormiga. Ja van Fraassen möönis, et meil võib olla teooria, mis ei seleta, ja "olla kirjas" mitteaktsepteeritav teooria, mis seletab. Newtoni teooria seletas loodeid, kuid mitte Merkuuri periheeli nihet. Meil oli Newtoni aktsepteeritav teooria, millel oli (või on ajatult?) seletussuhe mõnede faktidega, kuid kõigiga. Van Fraasseni vastusest järeldub, et saab arusaadavalt öelda, et teooria seletab, mitte ainult, et inimesed saavad teooria abil seletada. Aga see järeldus ei ole väga piirav, sest esimene võib olla teise ellips. Siin on tarvituse küsimusi. Teaduse ajalugu võimaldab mõlema kõneviisi süstemaatilist kasutamist. Van Fraasseni vastus lahutas teooria aktsepteerimise selle seletusjõust. Teine võib küll olla esimese põhjend, aga see nõuab nende lahutamist. Mitmed filosoofid on leidnud, et seletus nõuab loogiliselt, et eeldusteks oleksid tõesed (või aktsepteeritavad) teooriad, muidu me võime paremal juhul ekslikult uskuda, et meil on seletus. Siin on jälle sõnatarvituse küsimus, ja sõnatarvitus lahkneb. Kolmas, kõige hullem väär ideaal on see, et seletus on teaduse ülim hüve ja täpne eesmärk. Voorus võib olla ülekaaluv kahel moel. Esiteks, see võib olla aktsepteeritavuse kriteerium, nagu näiteks kooskõla faktidega rakenduspiirkonnas (kuigi võib-olla mitte kõikidega, kui need on kaheldavad). Seletus ei ole niisugune, sest muidu poleks teooria aktsepteeritav, kui see ei seleta kõiki fakte oma rakenduspiirkonnas. Teiseks, see võib olla nõutav, kui see on võimalik. See tähendaks, et kui kaks teooriat rahuldavad teisi tingimusi (empiiriline adekvaatsus, lihtsus) võrdselt hästi, siis tuleb aktsepteerida seda, mis seletab rohkem. Selle nõude täpne formuleering mittedeterministlike teooriate puhul nõuab varjatud muutujaid ("Wilfrid Sellars on Scientific Realism"). Aga kui varjatud muutujad ei paku paremaid ennustusi, siis lükatakse need teaduses tagasi kui "metafüüsiline last".
Carl Hempel (Philosophy of Natural Science) nimetas kaks põhilist seletuse kriteeriumi. Esimene on seletusliku relevantsuse kriteerium: seletav info annab hea põhjendi uskuda, et seletatav nähtus leidis või leiab aset. See info koosneb teooriast ja abistavast faktiinfost. Hea põhjendi andmine on kas deduktiivne (deduktiiv-nomoloogiline juhtum või suurt tõenäosust andev. See kriteerium ei ole seletuse piisav tingimus: punanihe annab hea põhjendi uskuda, et kauged galaktikad kaugenevad, kuid ei seleta seda. Torm tuleb täpselt siis, kui baromeetri näit langeb, ja see oleneb ilmast, aga seletab ainult ilm. See ei ole ka seletuse tarvilik tingimus: me seletame seda, et linnapea ainsana linlastest haigestub ajupõletikku, latentse süüfilisega, aga süfiliitikutel tekib ajupõletik harva. Teine kriteerium on kontrollitavus. Et aga kõik tõsiseltvõetavad teooriakandidaadid täidavad seda tingimust, ei aita see puudusi kõrvaldada.
Seletusjõudu ei saa samastada empiirilise adekvaatsusega, aga see saab ikkagi kätkeda teooria kui terviku toimetulekus. Selle vaatega kaasneb veendumus, et teooria ei seleta mitte üksikfakte, vaid üldisi seaduspärasid, ja seda vaadet on erineval moel arendanud Michael Friedman ja James Greeno. Friedman ("Explanation and Scientific Understanding") ütlebki, et teadus ei paku mitte lokaalset, vaid globaalset mõistmist ning viimane seisneb maailmapildi lihtsustamises ja ühtsustamises. See, et S1 seletab S2, on kahe fakti konjunktsioon: S1-st järeldub meie taustteadmise või -uskumuse K eeldusel S2 ning S1 ühtsustab ja lihtsustab K eeldusel oma järelmite kogumit. Friedman tahab kahtlemata Salmoni tööd arvestades esimest tingimust nõrgendada. Täpne eksplikatsioon, mille Friedman teisele tingimusele annab, ei tööta, ja vähese modifitseerimisega seda tõenäoliselt töötama panna ei saa (Philip Kitcher "Explanation, Conjunction, and Unification"). Vaatame Greeno ("Explanation and Information") ettepanekut. Tema üldine vaade on samasugune nagu Friedmanil, aga tema teooriamudel sätestab ühe tõenäosusruumi ning kaks klassijaotust või juhuslikku muutujat, millest üks määratakse eksplanandumiks, teine eksplanansiks. Näiteks ei saa sotsioloogia seletada, miks Albert, kes elab San Franciscos ja kelle isal on suur sissetulek, varastab auto. Ja ei peagi seletama, kuid ta seletab delikventsust elukoha ja vanemate sissetuleku kaudu. Seletusjõu astet mõõdab teravmeelselt konstrueeritud suurus, mis mõõdab, kui palju infot teooria eksplanansmuutuja põhjal eksplanandummuutuja kohta annab. Selle suuruse väärtus on maksimaalne, kui kõik tinglikud tõenäosused on 0 või 1, ning minimaalne, kui muutujat on teineteisest statistiliselt sõltumatud (deduktiiv-nomoloogiline juhtum). Kahjuks ei arvesta selline andmete ühtsustamise mõõtmine Friedmani taipamist, et teaduslikku mõistmist ei saa samastada ratsionaalse ootuse põhjendi funktsiooniga. Kui Greeno muutujad kirjeldavad baromeetri käitumust ja tormi tulemas olemist, siis Greeno suuruse väärtus on maksimaalne, ükskõik kumb muutuja võtta eksplanansiks, kumb eksplanandumiks. Tundub, et sellised asümmeetriad, mida ilmutavad punanihke ja baromeetri näide, jäävad kangekaelseks mis tahes katse puhul tugevdada Hempeli või Salmoni kriteeriume globaalsete kitsendustega, mis puudutavad ainult teooriaid.
Ajupõletiku näide ja baromeetri näide illustreerivad kahte põhilist raskust, millega ükski vaadeldud positsioonidest toime ei tule. Esiteks on teooria rakenduspiirkonda kuuluvaid juhtumeid, kus seletada ikkagi ei saa. Saab seletada, miks ajupõletikku jäi John, mitte tema vennad, sest süüfilis oli Johnil. Aga ei saa seletada, miks süfiliitikute seast just tema jäi ajupõletikku. Arstiteadus on ebatäielik ja loodab kunagi vastust leida. Aga uraaniaatomi lõhustumise näide on formaalselt sarnane, ja me usume, et teooria on täielik. Me ei saa ka vastata näiteks küsimusele, mida Aristotelese pooldajad Galileo Galilei pooldajatelt küsisid: miks keha, millele ükski jõud ei mõju, säilitab oma kiiruse. Sellise juhtumi tähtsust ja läbivust on korduvalt arutanu Adolf Grünbaum. Teine raskus on selline raskus nagu asümmeetria näites: isegi kui teooriast järeldub, et üks tingimus esineb siis ja ainult siis kui teine, võib olla nii, et teooria seletab ühte teisega ja mitte ümberpöördult. Järgnev näide illustreerib mõlemat raskust. Aatomifüüsika järgi on igal keemilisel elemendil iseloomulik aatomi ehitus ja iseloomulik kiirgusspekter ergastamise puhul. Aga spektrit seletab aatomi ehitus, ja küsimust, miks mingi elemendi aatomil on just selline ehitus, üldse ei tekigi (kui just küsijale ei ole tarvis termineid selgitada).
Oletame, et seletus on tavaliselt ühise põhjuse küsimine. Siis on meil ikkagi probleem: millal see tekib? Ilm seletab baromeetri ja tormi vahelist korrelatsiooni, aga kas on tarvis veel varasemaid põhjusi, et seletada ilma ja baromeetri näidu langemise vahelist korrelatsiooni? Salmon ütleb, et kvantvallas põhjuslikkust rikutakse, sest põhjuslikku mõju ei kanta edasi aegruumilisi pidevusega. Aga asi on hullem. Oletada, et Reichenbachi printsiipi saab rahuldada, kui pidevus kõrvale jätta, tähendab välistada kõik tõeliselt mittedeterministlikud teooriad. Oletame näiteks, et teooria ütleb, et C-le järgneb kindlasti üks ühitamatutest sündmustest A, B või D, igaüks tõenäosusega 1/3. Oletame, et teooria on täielik ja selle tõenäosused on taandumatud, ning C on oleku täielik kirjeldus. Siis me leiame korrelatsiooni, mille puhul ühine põhjus saab olla ainult C, aga ta ei ole seda. Kui eeldada, et A-le, B-le, D-le eelneb alati C ning neil on väike, kuid võrdne aprioorne tõenäosus, siis on olekute φ=(A või D) ja ψ=(B või D) vahel statistiline korrelatsioon, sest P(φ/ψ)=P(ψ/φ)=1/2≠P(φ). Aga ainuke kandidaat C ei sõelu φ-d ψ-st välja: P(φ/C&ψ)=P(φ/ψ)=1/2≠P(φ/C)=2/3. See konstruktsioon on nii üldine, et peaaegu iga taandumatult tõenäosuslik olukord annab sarnase näite. Seega on Reichenbachi ühise põhjuse printsiip tegelikult varjatud muutujate nõue. Aga jääb tunne, et Salmon andis seletuse asümmeetriatele olulise võtme. Baromeetri puhul on ju otsustav see, et ilm sõelub baromeetri näidu tormist välja? Braduch A. Brody ("Towards an Aristotelian Theory of Scientific Explanation") väitis, et asümmeetriad on täielikult seotud põhjuslikkusega. Aristoteles arutas asümmeetriaid: planeetide mittevilkumise põhjus pole see, et nad on lähedal, ometi on nad lähedal siis ja ainult siis, kui nad ei vilgu (Teine analüütika, I, 13). Brody ütleb, et kõik seletused ei ole põhjuslikud, aga teised kasutavad olemuse mõistet, mis on samuti Aristotelese oma. Naatriumil on selline spekter, nagu tal on, et tal on selline aatomi ehitus, nagu tal on, mis on tema olemus. Brody teoorial on see eelis, et sellest tuleneb, millal küsimust ei teki: teisi omadusi seletatakse olemuse kaudu, aga olemuse seletamise küsimust ei teki. Aga van Fraassen ei näe, kuidas ta saaks eristada küsimust, miks uraani aatom lõhustus, ja küsimust, miks uraani aatom lõhustus just siis. Pealegi ei ole tänapäeva teadus formuleeritud põhjuste ja olemuste terminites, ja tundub kaheldav, kas neid mõisteid saab teaduslikes terminites ümber defineerida.
Miks-küsimus on seletuse küsimine. Sylvain Bromberger ("Why-Questions") nimetas P-d küsimuse "Miks P?" presupositsiooniks ning sõnastas seletuse probleemi probleemiks anda tingimused, mille korral propositsioon Q on õige vastus miks-küsimusele presupositsiooniga P. Aga Bengt Hannson juhtis tähelepanu sellele, et "Miks õuna sõi John?" ja "Miks John sõi just õuna" on erinevad miks-küsimused, kuigi propositsioon on sama. Hannson ütleb, et seletust ei küsita mitte faktile ega propositsioonile, vaid propositsiooni mingile aspektile. Hannsoni järgi saab kõik need juhtumid katta, öeldes, et me tahame seletust, miks P pn tõene erinevalt mingi propositsioonide hulga X teistest elementidest. See seletab pinget meie reaktsioonis ajupõletiku näitele. Küsimusel, miks linnapea erinevalt teistest linlastest jäi ajupõletikku, on tõene õige vastus: oma latentse süüfilise tõttu. Aga küsimusel, miks ta jäi ajupõletikku erinevalt teistest süfiliitikutest oma maaklubis, ei ole tõest õiget vastust. Intuitiivselt võib öelda, et Q on õige vastus küsimusele "Miks P erinevalt X-ist?" ainult juhul, kui Q annab põhjendi oodata, et P, erinevalt X-i teistest liikmetest. Hannsoni täpse kriteeriumi ettepanek on: P tinglik tõenäosus eeldusel, et Q, on suurem kui X-i elementide puhul. Hannson märgib, et alternatiivide hulk X jäetakse sageli vaikivaks; kaht küsimust ajupõletiku kohta võidakse väga hästi väljendada eri kontekstides sama lausega. Tähtis on see, et Hannsoni teooria võimaldab vastatud ja tagasilükatud küsimusi selgelt eristada. Aga Hannson teeb Q õigeks vastuseks küsimusele "Miks P erinevalt X-ist?", kui Q on statistiliselt ebaoluline, kui P on juba ülejäänutest tõenäosem; või kui Q-st järeldub P ning ülejäänud ei järeldu. Van Fraassen ei näe, kuidas ta tuleb toime baromeetri, punanihke ja spektri asümmeetriaga. Tema täpse kriteeriumi järgi on baromeetri näidu langemine õige vastus küsimusele, miks tuleb torm erinevalt tuulevaikusest. Raskus on väga sügav: kui P ja R on meie aktsepteeritu teooriate järgi paratamatult ekvivalentsed, kuidas siis saab küsimust "Miks P erinevalt X-ist?" eristada küsimusest "Miks R erinevalt X-ist?"
Seletuse arutelus on üks metodoloogiline ja üks sisuline eelarvamus. Üks on see, et filosoofiline teooria eesmärk peab olema anda piisavad ja tarvilikud tingimused selleks, et teooria T seletaks nähtust E. Sarnane eelarvamus valitses kontrafaktuaalide arutelus 20 aastat kuni Robert Stalnakeri vabastava taipamiseni, et neid tingimusi määrab suuresti kontekst ja kõneleja huvi. Siit ilmneb keskne küsimus: millise kuju need tingimused võivad võtta? Teine veendumus on see, et seletusjõud on teooriate eneste või nende ja maailma vahelise suhte voorus, nagu lihtsus, ennustusjõud, tõesus, empiiriline adekvaatsus. Siin on jälle analoogia kontrafaktuaalidega: arvati, et teadus sisaldab kontrafaktuaale või need otseselt järelduvad sellest. Ent kõigil juhtudel peale piirjuhtude on väljendatav propositsioon kontekstist väga sõltuv ning järeldumine sõltub siin parimal juhul määravatest kontekstiteguritest, näiteks kõneleja huvist.
Varasemad teooriad viisid meid niisuguse formaadini: C seletab E-d teooria T suhtes parajasti siis, kui a) T-l on teatud globaalsed voorused ja b) T-st järeldub teatud propositsioon φ(C, E), mis on väljendatav loogika ja tõenäosusteooria keeles. Erinevad teooriad täpsustasid, mis a) ja b) alla peaks minema. Beckneri ja Putnami jälgedes võib lisada, et T seletab E-d parajasti siis, kui on olemad T-ga (ja eeldatavasti taustuskumustega) kooskõlas olev propositsioon C, mis seletab E-d T suhtes. Olulisi muudatusi pakkusid Hannson ja Brody. Esimene juhtis tähelepanu sellele, et eksplanandumit E ei saa reifitseerida propositsiooniks: me nõuame F-i seletust erinevana alternatiividest (viimased täpsustab tavaliselt vaikimisi kontekst). See muudatus on mõnede meie peamurdmisülesannete lahendamiseks hädavajalik. See nõuab, et me punktis b) asendaksime "φ(C, E)" valemiga kujul "ψ(C, F, X)". Aga asümmeetriate probleem jääb kangekaelseks, sest kui T-st järeldub F-i ja F'-i (näiteks aatomi ehituse ja iseloomuliku spektri) paratamatu ekvivalentsus, siis T-st järeldub ka ψ(C, F, X) siis ja ainult siis, kui T-st järeldub ψ(C, F', X). Ainuke tuttav teooria, mis sellega üldse toime tuleb, on Brody oma. Brody osutab sellele, et isegi need omadused, mis me usume kõigis võimalikes olukordades koos käivat, saab jagada olemusteks ja aktsidentsideks või põhjuse ja tagajärjena seotuteks. Selles mõttes ei ole asümmeetriad Aristotelese jaoks probleemiks.
Loogiline probleem asümmeetriatega seisneb selles, kuidas eristada propositsioone, mis on tõesed täpselt samades võimalikes maailmades. On mitu tuntud lähenemist, mis kasutavad võimatuid maailmu. David Lewis paneb põhjuslikkust arutades ette, et peale maailmade, mida teooria T võimalikena lubab, tuleb vaadata ka neid, mida teooria välistab kui võimatud, ning räägib seadusevastastest kontrafaktuaalidest. Richard Routley ja Robert K. Meyeri loodud relevantne loogika ja relevantne implikatsioon eristavad loogiliselt ekvivalentseid lauseid ja nende semantikat. Van Fraassen peab selliseid lähenemisi seletuse probleemi jaoks täiesti kõlbmatuteks, sest kui me vaatame, kuidas teooriad nähtusi tegelikult seletavad, siis me ei näe, et võetaks mängu asjaolud ja sündmused, mida teooria võimatutena välistab. Rolf Schocki, Romane Clarki ja van Fraasseni lähenemine ("Facts and Tautological Entailments", "Extension, Intension, and Comprehension") eristab lauseid faktide järgi, mis neid tõeseks teevad. See, et sajab vihma, see, et vihma ei saja, see, et sajab lund, ja see, et lund ei saja, on neli erinevat fakti. Disjunktsiooni, et sajab või ei saja vihma, teevad ühtmoodi tõeseks esimene ja teine, kuid mitte kolmas ja neljas, mis eristab seda loogiliselt ekvivalentsest disjunktsioonist, et sajab või ei saja lund. Eristus jääb alles, kuigi on ka fakt, et sajab või ei saja vihma, mis erineb faktist, et sajab või ei saja lund, või on sellega identne. See lähenemine töötab seletuse asümmeetriate puhul. Need asümmeetriad on võimalikud sellepärast, et näiteks erinevad faktid, et kiiratakse valgust lainepikkustega λ, μ, ..., moodustavad koos iseloomuliku spektri, aga hoopis teised faktid koos moodustavad aatomi ehituse. Nii et on näidatud, kuidas niisugused asümmeetriad saavad tekkida, nii nagu Stalnaker näitas, kuidas kontrafaktuaalide puhul saab tekkida transitiivsuse puudumine. Meil on nüüd küll erinevad faktid, mida asümmeetriliselt liigitada, kuid alles on mitteloogiline probleem: kust see liigitus tuleb? Seni on ainus ettepanek kasutada Aristotelese põhjuse ja olemuse mõistet, aga tänapäeva teadus ei saa seda sõnastada.
Van Fraasseni meelest tuleb Aristotelese juurde naasta põhjalikumalt ja kahel viisil. Ta mõistab Aristotelese teadusteooriat nii. Teadustegevus jaguneb tõestamiseks ja seletamiseks, esimest käsitletakse peamiselt "Teises analüütikas" ja teist peamiselt "Füüsika" II raamatus. Esimese illustratsioonid on peamiselt näited seletustest, milles rakendatakse tõestamise tulemusi; sellepärast on seal eeldusi ja järeldusi, mis ei ole paratamatud ja üldised printsiibid, kuigi tõestuse eeldused ja järeldused on ainult niisugused. See jaotus vastab meie jaotusele puhtaks ja rakendusteaduseks. Pole põhjust arvata, et printsiipides ja tõestustes on selliseid sõnu nagu "põhjus" ja "olemus", kuigi puhtale teadusele väljastpoolt vaadates sai Aristoteles öelda, et selle printsiibid väidavad põhjusi ja oletusi. Rakendustes võidakse printsiibid lasta läbi mõistelise sõela, mis pärineb väljastpoolt teadust. Nelja "põhjuse" (aitiai) õpetus lubab miks-küsimuste süstemaatilist kahemõttelisust või sõltuvust kontekstist (Julius Moravcsik, "Aristotle on Adequate Explanations). Aristotelese näide (Füüsika II, 3; 195a) käib laterna kohta. Tänapäevases näites võib küsimusele, miks latern põleb, vastata "sest ma lülitasin selle sisse" või "sest me ootame seltsi," ja kontekst määrab, kumb on kohane. Tõenäosuslikud suhted ei tee nende vahel vahet. Seda, millised tegurid on seletavad, ei otsusta mitte teooria omadused, vaid välised kaalutlused. See kehtib isegi siis, kui küsitakse konkreetselt toimivpõhjust: kui kaugele põhjuste ahelas tuleb tagasi vaadata ja millised tegurid on kõigest abistavad panuseandjad? Aristoteles poleks nõustunud, et olemus sõltub kontekstist. Aga see, millist omadust pidada seletavaks ja millist seletatavaks, tundub van Fraassenile sõltuvaks kontekstist. Brombergeri lipuvarda näites on vari nii pikk, sest lipuvarras on nii pikk, mitte ümberpöördult. Esmapilgul ei saa ükski kontekstitegur seda asümmeetriat ümber pöörata, sest varda kõrgus on omadus, mis tal iseenesest on, ja vari on väga aktsidentaalne omadus. Aga oletame, et varras on hiigelpäikesekella osuti. Siis varju pikkused igal hetkel on soovitud omadused ning meil on tarvis viidata neile, et seletada, miks varras pidi nii pikk olema. Jälle võib tõmmata paralleeli kontrafaktuaalidega. Kui John oleks isalt raha küsinud, siis nad poleks tülitsenud (sest John on liiga uhke, et pärast tüli raha küsida). Aga kui John oleks raha küsinud ja nad poleks tülitsenud, siis ta oleks raha saanud. Tavalise kontrafaktuaalide loogika järgi järeldub sellest, et kui John oleks isalt raha küsinud, siis ta oleks saanud. Aga me teame, et ta poleks küsinud, sest nad tülitsesid. Siin on eksijäreldus, sest poole jutu pealt muudeti seda, mida konstantsena hoiti (või milliseid maailmu meie omaga kui sarnaseks peeti). Et teadus ei saa dikteerida, mida kõnelejad konstantsena hoiavad, siis seal pole kontrafaktuaale. Samamoodi pole seal seletusi.
Hannoveri hobune
Hannoveri hobune (sks Hannoveraner) on hobusetõug, mis pärineb Saksamaalt Alam-Saksi (Niedersachsen) liidumaalt. Hannoveri hobune kuulub soojavereliste hobuste hulka.
Türgikeelne Vikipeedia
pisi|Logo Türgikeelne Vikipeedia (türgi keeles Türkçe Vikipedi) on Vikipeedia türgikeelne versioon.
Hannoveri hobune
Kirjeldus
Hannoveri hobuste eelistatud turjakõrgus on 165 cm, kuid täpset kõrgust ei peeta nii oluliseks kui hobuse üleüldist harmoonilist välimust. Värvuselt võivad nad olla raudjad, mustad, hallid või kõrvid. Kael on lihaseline ja proportsionaalse pikkusega ning pea sirge profiiliga. Keha on kompaktne, turi pikk, nimme lihaseline ning laudjas pikk ja langev. Jalad on pikad, tugevate liigeste ning keha suhtes proportsionaalses suuruses ühtlase kujuga kapjadega. Iseloomult on hannoveri hobused tasakaalukad, mistõttu on nad erakordselt head ratsa- ja sporthobused.