cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Roy Holland
Igavesti?
See, et kaks pluss kaks on igavesti neli, ei ole ennustus. Aga võib-olla võib ikkagi kujutleda, et näiteks kera on igavesti olemas, ja see on võib-olla ennustus. On aga kahtlane, kas kera igavest olemasolu saab kujutleda. Mis see kujutlemine oleks? Sellisel kujul, et sellest igavese kestuse pooldajatele kasu oleks, ei saa seda kujutleda; sellisel kujul, nagu seda saab möönda, ei saa kujutletavusest järeldada mõeldavust. Holland paneb sellele nimeks seesmiselt kooskõlalise pildi või propositsiooni eksijäreldus. Selle selgitamiseks kasutab Holland "võimatuid objekte", nagu näiteks lõpmatu trepp [mis koosneb lõplikust arvust astmetest, mida mööda saab lõputult kõrgemale tõusta]. Silmale antakse kolmanda mõõtmes ühitamatut infot, ning pilti ei õnnestu sidusalt tõlgendada. Holland oletab, et see, kuidas trepp tunduks visuaalselt veider või vale, sõltuks osalt vaataja harjumustest, osalt joonistaja osavusest (proportsioonid, varjutamine jne). Pilt paistab usutav, kuid me saame aru, et see on võimatu. Holland nimetab lõpmatu trepi pilti seesmiselt ebasidusaks, sest ebasidusus ilmneb sellest, mis pildil näha on. Mõisteline takistus pildi pidamiseks võimaliku reaalsuse pildiks tuleb pildilt endalt. Kui aga pildilt endalt sellist takistust ei tule, siis tundub, nagu miski ei takistaks pidamast pildil kujutatud olukorda võimalikuks reaalsuseks. Mõte, et kõik seesmiselt kooskõlalised pildid või propositsioonid käivad võimalike reaalsuste kohta, ongi seesmiselt kooskõlalise pildi või propositsiooni eksijäreldus. Holland kahtlustab, et seda soodustab mõte, et propositsioonist arusaamine on teadmine, kuidas näeks välja, kui see tõene oleks: kui pildi kirjeldus ei sisalda seesmist vastuolu, siis me teame, et kirjelduses olevad propositsioonid saavad olla tõesed ja pilt näitab, kuidas näeks välja, kui need tõesed oleksid. Kui näiteks kujutleda, et inimesed kuulavad transistorraadiotest ilmateadet ning igaühel on see erinev, siis me ei saa aru, kuidas oleks, kui kõik see oleks tõsi. Raadio ja ilmateade on institutsioonid, millel on oma ümbrus ja millel on meie elus teatud liiki roll. Kui kujutleda neid teistsuguses rollis, siis esitatakse neid ebasidusalt ning seetõttu kujutletakse midagi võimatut. See on selline kujutlus nagu muinasjutus, kus pada ja katel võivad juttu ajada. Väide, et suudetakse sisuliselt kujutleda kera igavesti jätkuvat eksisteerimist, tugineb kahel kaalutlusel: 1) kera suudetakse ette kujutada; 2) propositsiooni "Kera jääb igavesti pöörlema" sõnad pole omavahel vastuolus. Need kaalutlused ei suuda kaugeltki näidata, et see, mida suudetakse kujutleda, on sellepärast ka mõeldav. Holland püüab näidata, et kujutlus on siin võimalik ainult muinasjutu mõttes.
Isiklikku
Holland abiellus 1951 Marie Elizabeth Nichollsiga. Neil sündis neli last.
Coober Pedy
Coober Pedyl on umbes 42 km kaugusel edelas asuva Manguri jaama kaudu raudteeühendus nii põhja- kui ka lõunaranniku suurlinnadega. Jaamas peatub Adelaide'i ja Darwini vahet sõitev reisirong The Ghan. Linnas on lennujaam, mille kaudu on lennuühendus Adelaide'iga.
Coober Pedys on ilma muruta golfiväljak. Golfi mängitakse kuumuse tõttu öösiti ja helendava palliga. Linnas tegutseb Austraalia jalgpalli meeskond.
Roy Holland
Isiklikku
Gaita (2013) kirjutab: "Vähesed, kes nautisid tema proosat, olid üllatunud sellest, et talle meeldisid kiired autod ja kikilipsud, või tema mõnikord ehmatavast otsekohesusest, mis muidu oleks tundunud tema häbelikkusega vastuolus olevat."
Ühel diskussioonil olevat ta palunud vastuväitjal tuua näidet ning seda aina rohkem täpsustada. Lõpuks oli ta tükk aega vait ning ütles siis: "Aga see on ainult üks näide." (Gaita 2013)
Hinnangud
Raimond Gaita (2013) kirjutab: "Holland kirjutas mõned oma põlvkonna parimatest filosoofilise proosa paladest. Tema kohe äratuntav hääl oli alati elegantne, mõnikord karm, mõnikord mänglev ja alati liigutav. Ta võis olla lõbustav, kui ta esitas ja seejärel lammutas eeldusi, mis tähelepandamatult õõnestasid fundamentaalseks peetavaid eeldusi. Või kui ta kujutlusvõimeliste ja täiuslikkuseni lihvitud näidetega pani taipama, kui kerge on filosoofias mõttetusi rääkida."
Acidobacteria
Acidobacteria on bakterite hõimkond.
Hõimkonna esindajad on füsioloogiliselt mitmekesised ja mitmed neist on taluvad hästi happelist keskkonda, millest tuleneb ka hõimkonna nimetus. Neid leidub palju pinnases, kuid nende ökoloogiat ja metabolismi on seni veel vähe uuritud.
Esimene sellesse hõimkonda kuuluv liik, Acidobacterium capsulatum, avastati 1991. aastal. Hõimkond määratleti 1997. aastal.
Hõimkonda kuuluvad perekonnad: Acidicapsa, Acidobacterium, Acidopila, Bryocella, Edaphobacter, Granulicella, Telmatobacter ja Terriglobus.
Lipuški
Lipuški (lätikeelne rööpnimi Mākoņkalns) on küla (vidējciems) Lätis Rēzekne piirkonnas Mākoņkalnsi vallas.
Vadim Verenitš
Vadim Verenitš (sündinud 19. veebruaril 1978) on Eesti õigusteadlane ja semiootik.
Tema uurimisvaldkond on õigussemiootika.
Plint
pisi|paremal Plint on skulptuuri postamendi, samba või piilari nelinurkne alusplaat (Toscana samba puhul ümmargune).
Lilli seltsimaja
Lilli seltsimaja on kultuurikeskus Harju maakonnas Anija vallas Lilli külas.
Koerakuse allikas
Koerakuse allikas asub Verilaske külas Ärma jõe ääres.
Kauppakeskus Jumbo
pisi|Jumbo kaubanduskeskus pisi|Jumbo panorama Jumbo kaubanduskeskus (soome Kauppakeskus Jumbo) on kaubanduskeskus Soomes Vantaas Kehä III kõrval, umbes ühe kilomeetri kaugusel Helsingi Vantaa lennujaamast.
Kootenai maakond
Kootenai maakond (Kootenai County) on maakond Ameerika Ühendriikides Idaho osariigis.
Kauppakeskus Jumbo
See avati oktoobris 1999 ja seal on rohkem kui 100 kauplust.
Kootenai maakond
Maakonna halduskeskus on Coeur d'Alene.
Kauppakeskus Jumbo
Kogupindala on 85 000 m².
Kootenai maakond
Ajalugu
Maakond moodustati 1864. aastal.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 138 494.
Arvestuslik rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga) :
Harry Partch
Harry Partch (24. juuni 1901 – 3. september 1974) oli USA avangardistlik helilooja ja publitsist, kelle looming on avaldanud mõju paljudele 20. sajandi heliloojatele.
Totes Gebirge
Totes Gebirge on mäerühm Austrias, Põhja-Lubjakivialpide osa, paiknedes Salzkammerguti ja Ennstali Alpide vahel. Nimi Totes Gebirge tuleb saksakeelsetest sõnadest tot ("surm", viitab ilmselgele taimestiku puudumisele) ja Gebirge (mäestik). Piirkond on suur järskude külgedega karstiplatoo ja mitmed mäetipud on üle 2000 m. Kõrgeim punkt on Großer Priel (2515 m).
Harry Partch
Harry Partchi küpset loomingut on määratletud mõistetega:
Totes Gebirge
centre|thumb|600 px|Panoraamvaade Totes Gebirgele
Harry Partch
Aastal 1948 avaldas ta raamatu "Genesis of a Music". Oma kompositsioonide jaoks ehitas ta ise uusi muusikainstrumente.
Lõunaväil
Lõunaväil on Tallinna üldplaneeringus kavandatud linna põhimagistraal, mis ühendab Laagna teed Tondi tänavaga. Magistraal hõlmab läbimurde Peterburi teele, Järvevana tee ja Filtri raudteeviadukti vahelise ühenduse ja Püssirohu tänava pikenduse Toonela teele.
Puuteekraan
pisi|Esimene puuteekraaniga mobiiltelefon (kommunikaator) IBM Simon (1992) pisi|Puuteekraaniga infoterminal Puuteekraan ehk puutetundlik ekraan on puutetundliku andurikihiga ekraan (kuvar), mille osi sõrme(de)ga (või eripliiatsiga) eriviisiliselt puudutades saab sisestada andmeid ja juhtimiskäske. Niisiis on puuteekraan kombineeritud sisend-väljundseade, mis lisaks optilisele väljundseadmele toimib ühtlasi sisendseadmena (asendades arvutihiirt või puuteplaati).
Ajaloost
Esimene arvuti puuteekraan loodi USA-s programmeeritud õppe jaoks aastal 1972. Selle arvuti PLATO IV puuteekraan põhines infrapunakiirte kasutamisel (koosnes 16×16 plokkidest). Vaatamata nii väikesele täpsusele sai kasutaja ekraanil soovitud kohta vajutades anda küsimusele enda valitud vastuse.
Aastal 1971 töötas doktor Sam Hurst (Elographicsi (praegune Elo TouchSystems) asutaja välja sensori "Elograf", mis funktsioneeris neljatraadilisel resistiivsel printsiibil. Aastal 1974 valmistas Hurst tõelise puuteekraani (läbipaistev Elograf) ja aastal 1977 töötas välja viietraadilise ekraani. 1982. aastal esitles Elographics puutetundliku ekraaniga kineskoopteleviisorit. Aastal 1983 ilmus puuteekraaniga arvuti HP-150, millel oli infrapunavõrk, mis tuvastas ekraanil koha, mida puudutati. Sellel ajal olid puutetundlikud ekraanid kasutusel peamiselt tööstus- ja meditsiiniseadmeis. Esimese puutetundliku ekraaniga nutitelefoni Simon lasi turule IBM 1992. aastal. Esimene puutetundliku ekraaniga tasku-mängukonsool on Nintendo DS. Esimesed seadmed, mis toetasid mitmikpuudet (inglise keeles multitouch), olid Mitsubishi DiamondTouch (2001) ja Apple'i iPhone (2007). Esimese mahtuvusliku puuteekraaniga mobiiltelefoni hakkas LG tootma 2007. aastal.
Experian
Experian tegutseb rohkem kui 40 riigis ja annab tööd 15 500 inimesele. Ettevõtte peakontor on Dublinis Iirimaal ning keskkontorid Nottinghamis Inglismaal ja Costa Mesas Californias.
Puuteekraan
Resistiivsed puuteekraanid
pisi|Neljatraadilise resistiivse puuteekraani tööpõhimõte
Experian
Experiani aktsiad on noteeritud Londoni börsil, aktsia kuulub Londoni börsi indeksi FTSE 100 koosseisu.
Puuteekraan
Neljatraadilineresistiivne ekraan
pisi|Viietraadilise resistiivse puuteekraani tööpõhimõte
Akustilistel pindlainetel põhinevad puuteekraanid
Ekraan kujutab endast klaaspaneeli, mille nurkades on piesoelektrilised konverterid. Paneeli äärtel asuvad peegeldavad ja vastuvõtvad andurid. Spetsiaalne kontroller genereerib kõrgsagedusliku elektrilise signaali ja saadab selle konverterile, mis muundab selle signaali pinnalaineteks ja mida seejärel andurid peegelduvad. Need peegeldatud lained konverdivad vastuvõtuandurid elektrisignaalideks, mis kontrolleriga analoogsignaalideks muudetakse.
Ekraani sõrmega puudutamisel osa pinnalainete energiast neeldub. Vastuvõtja fikseerib selle muudatuse ja mikrokontroller arvutab välja puutepunkti koordinaadid. See ekraanitüüp reageerib niisuguse eseme puudutamisele, mis on võimeline akustilist lainet absorbeerima (sõrm, kinnastatud käsi, poorne kumm). Sellist tüüpi ekraanide puhul on peale puutekoha oluline ka puutejõud – pinnalainete absorbeerimise tase sõltub surve suurusest puutepunktis (ekraan puudutamise ajal siiski ei deformeeru). Selline ekraan on väga läbipaistev, sest puudub resistiivne ja juhtiv kiht. Mõnel juhul klaasi üldse ei kasutatagi, et vältida peegeldusi. Selliste ekraanide eraldusvõime on suurem kui maatrikspuuteekraanidel, aga väiksem kui mahtuvuslikel.
Piesoelektrilisi ekraane kasutatakse enamasti mänguautomaatides, infosüsteemides ja haridusasutustes.
Infrapuna-puuteekraanid
Infrapunakiirte kasutamisel põhineva puuteekraani servades on vastakuti optoelektroonilised kiirgusallikad ja kiirgusvastuvõtjad: ekraani vasakus servas infrapunast kiirt väljastavate valgusdioodide rida ning parempoolses servas vastav arv fotodioode; samasugused read paiknevad ka ekraani alumises ja ülemises servas. Nii moodustub ristuvate infrapunakiirte nähtamatu võrk. Kui ekraani sõrme või mõne esemega puudutada, tõkestab puutekoht mõne horisontaalse ja vertikaalse kiire edasipääsu fotodioodini ja nende kiirgusvastuvõtjate väljundsignaal väheneb järsult. Nõrgenenud signaalipingega fotodioodide järgi määrabki kontroller puutepunkti koordinaadid.
Oma lihtsa ehituse ja vähese hooldusvajaduse tõttu on selline ekraan populaarne sõjanduses.
Tensomeetrilised puuteekraanid
Tensomeetriline puuteekraan reageerib ekraani deformeerumisele. Selliste ekraanide täpsus on madal, kuid need on vandaalikindlad. Kasutusalad: pangaterminalid, piletiautomaadid ja muud välitingimustesse paigaldatud seadmed.
Induktsioon-puuteekraanid
Induktsioon-puuteekraan on kasutusel graafikalaudades. Need ekraanid reageerivad ainult spetsiaalse pliiatsi peale. Peamine kasutusala – tippklassi (high-end) kunstitahvlid.
Mahtuvuslikud puuteekraanid
Elektrimahtuvuse muutusel põhinevaid sensoreid kasutatakse pindmahtuvuslikes ja projektsioonmahtuvuslikes puuteekraanides.
Pindmahtuvuslikud ekraanid
Pindmahtuvusliku ekraani tagakülg on kaetud elektrit juhtiva läbipaistva kihiga, mille neljas nurgas on elektroodid. Nendele antakse ühesugune vahelduvpinge, mis tekitab ühtlase elektrivälja üle ekraani. Ekraani puudutamisel sõrme või mingi elektrit juhtiva esemega elektrivälja jaotus plaadil muutub, sest puutekoha kaudu siseneb inimese kehasse mahtuvusliku sidestuse läbi lekkevooluna teatud elektrilaeng. Selle tulemusena muutuvad ka lekkevoolu komponendid, mis sisenevad plaadi nurkade kaudu: mida suurem on puutepunkti kaugus mingist nurgast, seda suurem on nurga ja puutepunkti vaheline takistus ning vastavalt ka vool nõrgem. Nende vooluväärtuste järgi arvutab kontroller puutepunkti koordinaadid.
Pindmahtuvuslikud puuteekraanid on töökindlad (taluvad kuni 200 miljonit puudutust), kuid eraldusvõime pole kuigi hea ja parasiitmahtuvused võivad põhjustada väärsignaale. Seepärast kasutatakse pindmahtuvuslikke puuteekraane lihtsamates tööstuslikes rakendustes,
pisi|PCT-puuteekraani tööpõhimõte
Projektsioonmahtuvuslikud ekraanid
Projektsioonmahtuvuslik puuteekraan, lühend PCT (ingl sõnadest projected capacitive technology) või PCAP (sõnadest projected capacitive) on praegusajal põhiline puuteekraani tüüp nutitelefonides, tahvelarvutites ja järjest enam ka TFT LCD-kuvarites. Suurte ekraanide korral võib ilmneda tundlikkus väliste elektromagnethäirete suhtes.
Niisugust ekraanistruktuuri eraldab välismõjudest katteklaas. Seetõttu on ekraan kulumiskindel ja pikaealine, ekraani läbipaistvus on kuni 90%, temperatuuritaluvus on väga hea. Ekraaniklaas võib olla küllalt paks, mis muudab ekraanid vandaalikindlateks. Seepärast saab neid ekraane ka kasutada infotahvlites ja automaatides, mis on paigaldatud õuetingimustesse. On olemas mudelid, mis reageerivad kinnastatud käe puudutusele. Sõrme asemel võib ekraani puudutada ka juhtiva pliiatsiga.
Oligopol
Oligopol (kreeka sõnadest oligos 'vähe' ja polein 'müüma') on majanduses püsiv turuseisund, kus mingit teenust või toodet pakuvad ainult mõned vähesed müüjad.
Spordileht
Spordileht oli ajaleht, mis ilmus aastatel 1958–1993 ja 1996–1999.
Nõukogude ajal andsid ajalehte välja Eesti NSV Riiklik Kehakultuuri- ja Spordikomitee ning Eesti NSV Ajakirjanike Liit; 1990–1993 Eesti Ajakirjanike Liit.
Aastatel 1993–1995 kandis leht nime Eesti Spordi Leht.
Spordilehe tiraaž oli keskmiselt 70 000.
Henning Mankell
Henning Mankell (3. veebruar 1948 Stockholm – 5. oktoober 2015 Göteborg) oli rootsi kirjanik ja näitekirjanik.
Elulugu
Henning Mankell sündis 1948. aastal Stockholmis Ivar Henningsson Mankelli ja Ingrid Birgitta Mankelli (sündinud Bergström) pojana. Tema vanaisa oli helilooja Henning Mankell (1868–1930).
Ema ja isa lahutasid abielu, kui poiss oli aastane. Kirjaniku lapsepõlv ja noorus möödus koos vanema õega kõigepealt Svegis (Jämtlandi lään), kus isa töötas kohtunikuna. Hiljem siirduti Boråsi. Henningu ema tegi enesetapu, kui poeg oli 20-aastane.
Nooruses oli ta vasakpoolne poliitiline aktivist. Ta oli seotud Vietnami sõja, Lõuna-Aafrika Vabariigi apartheidi ja Portugali koloonia sõja (Mosambiik) vastaste liikumistega. 1970. aastate algul kolis ta Norrasse, kus käis läbi kohalike kommunistidega. 1984–1987 töötas ta Rootsis Växjös asuva Kronobergi teatri direktorina. 1986. aastal sai temast Mosambiigis Maputos asuva Teatro Avenida direktor. Pikka aega Aafrikas elanud ja töötanud Henning Mankell tegeles palju heategevusega. Tema asutatud kirjastus avaldab noorte Aafrika ja Rootsi kirjanike teoseid.
Mais 2010 viibis Mankell humanitaarabilaeval Sofia, mis oli teel Küprosest Gaza tsooni. Alust takistanud Iisraeli mereväe ja aktivistide vahel toimunud tulevahetuses sai vähemalt kümme inimest surma.
Mankelli esimene abielu Rootsi migratsioonispetsialisti Ulla Blom Ivarssoniga kestis 1980–1981. Nende poeg Jon Mankell (snd. 1980), on filmiprodutsent. Teine abielu Norra ämmaemanda Kari Eidsvold-Mankelliga kestis 1987–1997. 1998. aastal abiellus ta Ingmar Bergmani tütre Eva Bergmaniga (sünd. 1945).
Johan Linde
Johan Tanel Tõemeel Linde (sündinud 27. juunil 1983 Adelaide'is) on Austraalia poksija, päritolult eestlane.
Ta oli üliraskekaalus (üle 91 kg) Austraalia meister 2012. aastal ning sai hõbemedali 2013. aastal ja pronksmedali 2014. aastal.
Linde osales üliraskekaalus (üle 91 kg) 17. maailmameistrivõistlustel (Almatı 2013), kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Katie Holmes
pisi|Katie Holmes (2009) Kate Noelle Holmes (sündinud 18. detsembril 1978 Toledos Ohios) on Ameerika Ühendriikide näitleja, kes esmakordselt saavutas kuulsuse Joey Potteri rolliga teismeliste draamas "Dawsoni oja" (1998–2003). Ta on mänginud sellistes filmides nagu "Batman alustab", "Jäätorm" ja paljud teised.
Holmes on sündinud Toledos, Ohios. Ta on noorim laps on peres. Ta vanemad on Kathleen ja Martin Joseph Holmes. Tal on kaks vanemat õde ja üks vanem vend: Tamera, Holly Ann, Martin Joseph juunior ja Nancy Kay. Katie on lõpetanud Notre Dame'i akadeemia ja vastu võetud Columbia ülikooli, sest Katie isa tahtis, et temast saaks arst.
Kui Katie oli 14, hakkas ta võtma modellindustunde Toledos Margaret O'Brien'i käe all. O'Brien viis ta Rahvusvahelisele Modellinduse ja Talentide liidu võistlusele, mis toimus New Yorgis.
Jutta Urpilainen
Jutta Pauliina Urpilainen (sündinud 4. augustil 1975 Lapual) on Soome poliitik. Ta on alates 1. detsembrist 2019 von der Leyeni komisjonis Euroopa Komisjoni volinik.
Ta on hariduselt õpetaja ja lõpetas 2002 Jyväskylä Ülikooli magistrikraadiga pedagoogikas. Seejärel töötas õpetajana, kuni valiti 2003. aastal parlamenti.
Poliitiline tegevus
Alates 2001 oli Urpilainen organisatsiooni Noored Euroopa Föderalistid Soome osakonna esimees. Samast aastast oli ta Kokkola linnanõukogu liige.
Alates 19. märtsist 2003 oli ta Eduskunna liige. Ta valiti sinna Vaasa valimisringkonnast. Ta kuulus Eduskunna haridus- ja kultuurikomisjoni ja oli rahanduskomisjoni asendusliige. Ühtlasi on ta Soome Välissuhete Instituudi nõunike kogu liige.
2008. aasta juunis valiti Urpilainen Soome Sotsiaaldemokraatliku Partei kõigi aegade esimeseks naisliidriks. Ta vahetas sellel kohal välja endise rahandusministri ja peaministri asetäitja Eero Heinäluoma. Ta võitis valimised teises voorus, edestades endist välisministrit Erkki Tuomioja 218 häälega 132 vastu. Ta oli Soome Sotsiaaldemokraatliku Partei esimees aastatel 2008–2014.
22. juunist 2011 kuni 6. juunini 2014 oli Jutta Urpilainen Jyrki Kataineni valitsuses rahandusminister, alates 27. aprillist 2011 ühtlasi peaministri asetäitja.
Isiklikku
1997 avaldas Urpilainen raamatu "Kaiken maailman koulutusta" ja 2002 sünnipäevalaulude CD-albumi "Jouluisia ajatuksia".
Tema isa oli valitsusnõunik Kari Johannes Urpilainen, ema oli õpetaja Pirjo Riita Urpilainen.
Loseri lavamaa
pisi|Loseri lavamaa
Loseri lavamaa on Totes Gebirge mäestiku osa Austrias Salzkammergutis. Altausseest pääseb sinna kõige hõlpsamini piki tasulist teed. See on looduskaitseala, mis on märkimisväärne oma koobaste ja puutumatu Alpide karsti ökosüsteemi poolest. Mägikitsede tõrjeks väljastatakse jahilubasid.
Ligipääs piirkonda on selle lõunaservas suhteliselt lihtne tänu Loser Panoramastraße tasulisele teele. See ronib piki Loseri lõunanõlva, et jõuda 1600 m kõrgusele Augst See all asuvale suurele parkimisalale ja iseteenindusrestorani. Siit jõuavad head rajad nii Schwarzmooskogeli lõunanõlvadele kui ka põhja poole, kust avaneb vaade ulatuslikule teedeta kesklavamaale. Nii kesklavamaa kaugemad alad kui ka Schönbergi, Gries Kogeli ja Augst-Ecki seljandiku ümbrused on kauged – mis on suured teedeta ebatasased karrialad, kus veevarusid on vähe või üldse mitte, välja arvatud lumesulamine.
Lavamaa on täis koopaid – kataloogitud on siiani üle 230 piirkonna koopa ja Austria koopakatastris on loetletud 1623. Mitu koopaklubi, sealhulgas Cambridge'i ülikooli koopaklubi ja ARGE Grabenstetten, avastavad ja uurivad lavamaa koopaid. Märkimisväärsed avastused on järgmised: Steinbrückenhöhle, Kaninchenhöhle, Stellerweghöhle, Schwarzmooskogeleishöhle ja Raucherkarhöhle (pikkuselt 19. koobas maailmas).
Rothschildide perekonnale kuuluv Anthonis van Dycki maal oli Saksa okupatsiooni ajal kuni 1945. aastani Loseri lavamaa lähedal soolakaevandusse peidetud.
Jacob Günterhack
Jacob Günterhack (ka Jakob Güntherhack (10. aprill/20. aprill 1666 Tallinn – 4. september/11. september 1723 Tartu) oli Eesti vaimulik.
Ta õppis (immatrikuleeriti 19. oktoobril 1686) Greifswaldi ülikoolis. Ta ordineeriti aastal 1693 õpetajaks.
Oli 1693–1696 adjunktpastoriks Kodavere Mihkli koguduses. 1697–1723 oli Kodavere Mihkli koguduse õpetaja, olles aastatel 1714–1723 Tartu praostkonna praost. Teenis katku- ja sõjaaegadel vikaarina peale oma koguduse ka veel Laiuse, Torma, Äksi, Kursi, Palamuse (1710–1716) ja Maarja-Magdaleena (1711–1723) kogudust. Suri 4. septembril 1723 Tartus katku tagajärjel.
Kuningamägi
pisi|Mälestuskivi Kuningamäel tegutsenud trükikojale Kuningamägi on Jõgeva maakonnas Põltsamaa vallas asuv kõrgendik absoluutkõrgusega 67 meetrit.
Kõrgendik on nime saanud arvatavasti hertsog Magnuse järgi, kes valitses sealt 16. sajandil Liivimaa kuningriiki.
18. sajandi II poolel tegutses Kuningamäel baltisaksa arst ja publitsist Peter Ernst Wilde. Wilde rajas 1766. aastal Kuningamäele eratrükikoja, kus andis välja esimest eestikeelset ajakirjandusväljaannet Lühhike öppetus.
Kuningamäel asub kaks surnuaeda. Vana õigeusu surnuaed on hävinud ja võsastunud, uus õigeusu surnuaed on aga kasutusel. Selle kõrval asub Võisiku hooldekodu kalmistu.
Kuningamäel paiknevad ka Põltsamaa terviserada ja kardirada, tankla ja osaühingu Viraito veisefarm.
Dudu Cearense
Alessandro Silva de Sousa (enam tuntud nime all Dudu Cearense või lihtsalt Dudu; sündinud 15. aprillil 1983 Fortalezas) on endine Brasiilia jalgpallur (poolkaitsja).
Ta alustas klubikarjääri Vitórias, kus mängis aastatel 2000–2003. Aastatel 2002 ja 2003 võitis ta klubiga Bahia osariigi meistrivõistlused Campeonato Baiano ning 2003. aastal võideti veel Copa do Nordeste. Seejärel mängis ta mitmes Euroopa klubis: Prantsusmaa klubis Rennes'i Stade (2004–2005), Venemaa klubis Moskva CSKA (2005–2008) ja Kreeka klubis PAE Olympiakós (2008–2011). Moskva CSKA-ga tuli ta kahel korral Venemaa meistriks, võitis superkarika ja karika, lisaks mängiti 2005. aastal Euroopa superkarikafinaalis, kus kaotati 1:3 Inglismaa klubile Liverpool. Olympiakósega tuli ta kahel korral Kreeka meistriks ja võitis korra karika.
Pärast seda naasis Dudu Cearense Brasiiliasse. 2011–2012 mängis ta Atlético Mineiro eest, kellega võitis 2012. aastal Minas Geraisi osariigi meistrivõistlused Campeonato Mineiro. 2012–2013 esindas ta Goiást, millega ta jõudis 2013. aasta hooajaks Brasiilia kõrgliigasse. 2013. aastal võitis ta klubiga Goiási osariigi meistrivõistlused Campeonato Goiano. 2016. aastal võitis ta veel Fortalezaga Ceará osariigi meistrivõistlused Campeonato Cearense.
Tema viimaseks klubiks jäi Brasiilia kõrgliiga klubi Botafogo, kus ta mängis aastatel 2016–2018. 2018. aasta hooajal võitis ta klubiga Rio de Janeiro osariigi meistrivõistlused Campeonato Carioca.
2003. aastal tuli ta Brasiilia juunioride koondisega maailmameistriks. Ta oli nelja väravaga turniiri üks suurimaid väravakütte.
Brasiilia koondisse kuulus ta 2003. aasta konföderatsioonide karikavõistlustel, 2003. aasta Panameerika mängudel, mil võideti hõbemedal, ja 2004. aasta Copa Américal, mil tuldi seitsmendat korda Lõuna-Ameerika meistriks.
Kalatšinsk
Asulat on esimest korda dokumentides mainitud 1795. aastal, linnaõigused sai Kalatšinsk 1918. aastal.
White Star Line
pisi|White Star Line'i logo pisi|Sõsarlaevad [[Olympic ja Titanic Belfastis 6. märtsil 1912]] Oceanic Steam Navigation Company või White Star Line of Boston Packers, üldtuntud kui White Star Line, oli prominentne Briti laevanduskompanii. See asutati 1845. aastal, mil kompanii klipperid seilasid Suurbritannia ja Austraalia vahet. Tänapäeval teatakse seda kompaniid enamasti omal ajal innovaatilisteks osutunud aluse Oceanic (1870) ja Olympic-klassi (1908–1937) ookeaniaurikute tõttu. Nende hulgas on ka ebaõnnestunud esmareisiga Titanic. Kõik kompanii tellitud laevad ehitati Harland & Wolffi laevatehases Belfastis Põhja-Iiri provintsis.
1934. aastal ühines ettevõte White Star Line oma peamise rivaali Cunard Line'iga, mis opereeris Cunard-White Star Line nime all kuni 1950. aastani. Cunard Line tegutses edasi eraldi üksusena 2005. aastani ning nüüd on osa ettevõttest Carnival Corporation & plc. Kaasaegsed Cunard laevad kasutavad järelhüüdena terminit White Star Service (Valgetähe teenindus), et ilmestada oma klienditeeninduse taset.
Faedo
Faedo (saksa: Pfaid) on vald (comune) Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 25 km Trentost põhjas. 2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 566 inimest ja valla pindala on 10,6 km².
Geograafia
Faedo külgneb järgmiste valdadega: Mezzocorona, Giovo ja San Michele all'Adige.
416
416. aasta
Korstnapits
pisi|Prospect Park Korstnapits on katusest väljaulatuv korstna osa.
Vanade korstnapitside puhul tuleb vältida nende varisemisohtlikuks muutumist. Mõranenud ja viltu vajunud korstnad on eriti ohtlikud tugeva tuule korral. Korstnakivide pinna murenemist põhjustavad nii äärmuslikud ilmastikuolud kui ka vale hooldus.
Prantsusmaa kuningriik
pisi|Lipp pisi|Prantsuse ja [[Navarra kuningriik|Navarra kuninglik vapp]] pisi|[[Karolingidest kuningate domeenid 10. sajandil (kollasega). ]] pisi|Kuninglikud maad (sinisega) 10. sajandi lõpul Prantsusmaa kuningriik (Royaume de France) oli riik Lääne-Euroopas. See oli üks kõige võimsamaid riike Euroopas, suurriik ja varajane koloniaalriik. See põlvnes pärast Verduni lepingut (843) Karolingide impeeriumi lääneosast kui Lääne-Frangi riigist (Francia occidentalis). Karolingide dünastia haru jätkas valitsemist aastani 987, kui Hugues Capet valiti kuningaks ja ta asutas Kapetingide dünastia. Prantsusmaal jätkasid valitsemist Kapetingid ja nende kõrvalliinid – Valois'd ja Bourbonid – kuni monarhia kukutamiseni aastal 1792 Prantsuse revolutsiooni ajal.
Keskaegne Prantsusmaa oli detsentraliseeritud feodaalriik. Bretagne'is ja Kataloonias (nüüd Hispaania osa) oli Prantsuse kuninga võim vaevu tuntav. Lotring ja Provence olid Saksa-Rooma riigi osariigid ja mitte veel Prantsusmaa osa. Algselt valiti Lääne-Frangi kuningaid ilmalike ja vaimulike suurnike poolt, kuid valitseva kuninga vanema poja regulaarne kroonimine isa eluajal kehtestas meessoost esmasündinu põhimõtte, mis seadustati Saali tavaõiguses. Hiliskeskajal nõudsid Inglismaa kuningad Prantsuse krooni, mille tulemuseks oli rida konflikte, tuntud kui Saja-aastane sõda (1337–1453). Seejärel püüdis Prantsusmaa laiendada oma mõju Itaaliasse, kuid alistati Hispaania poolt järgnenud Itaalia sõdades (1494–1559).
Varauusaegne Prantsusmaa oli üha tsentraliseeritum, prantsuse keel hakkas amatlikust kasutusest tõrjuma teisi keeli ja monarh valitses peaaegu absoluutse võimuga. Usuliselt jagunes Prantsusmaa katoliikliku enamuse ja protestantliku vähemuse (hugenottide) vahel. Pärast mitmeid kodusõdu (Hugenotisõjad) (1562–1598) anti hugenottidele Nantes'i ediktiga mitmeid eriõigusi. Prantsusmaa nõutas ka suuri alasid Põhja-Ameerikas, mida koos tunti Uus-Prantsusmaana. Sõjad Suurbritanniaga viisid enamuse nende territooriumide kaotuseni aastal 1763.
Karolingide pärand
Karl Suure valitsemise lõpuaastail edenesid viikingid piki Frangi riigi põhja- ja läänepiiri. Pärast Karl Suure surma aastal 814 olid tema pärijad võimetud säilitama poliitilist ühtsust ja impeerium hakkas murenema. 843. aasta Verduni leping jagas Karolingide impeeriumi kolmeks osaks ja Charles II Paljaspea valitses Lääne-Frangi riiki, mis jämedalt vastab tänapäeva Prantsusmaa territooriumile.
Viikingite edul lubati kasvada ja nende kardetud pikkpaadid sõudsid Loire'i ja Seine'i jõge ning teisi veeteid pidi ülesvoolu, rüüstates ja hirmu külvates. Charles III Lihtsameelse valitsemisajal (898–922) asusid normannid Rollo juhtimisel Norrast alale Seine'i jõe mõlemal kaldal, Pariisist allavoolu, millest sai Normandia.
Kapetingid
Karolingid jagasid oma eelkäijate saatust: pärast vahelduvat võimuvõitlust kahe dünastia vahel ja Prantsusmaa (Lääne-Frangi) kuninga (986–987) surma lõppes Prantsusmaal Karolingide dünastia. Frangi magnaadid valisid uueks valitsejaks, Prantsusmaa hertsogi ja Pariisi krahvi Hugues Capeti, Hugues Suure poja, kes pani aluse aastal 987 Kapetingide dünastia. Koos kõrvalharude Valois'de ja Bourbonidega valitses see Prantsusmaad rohkem kui 800 aastat. 956. aastal, pärast oma isa surma, sai Hugues'st Pariisi krahv ja seega mõjuvõimsaim ülik Prantsusmaa kuningriigis. Et ta polnud aga veel täisealine, siis valitses tema eest esialgu Kölni peapiiskop Bruno. Täisealiseks saanuna sai Hugues'st peagi Prantsusmaa kuningriigi tegelik valitseja, kuigi keskvõimust sõltumatud olid nii Bretagne, Normandia kui ka Burgundia, viimases valitsesid alates 956. aastal küll Hugues' vennad Otto ja Henri. 986. aastaks oli Hugues koos oma liitlastega saanud sisuliselt Prantsusmaa kuningriigi valitsejaks ja kui senine kuningas, Lothaire, järgmisel aastal suri, valisidki riigi ülikud Hugues' kuningaks. pisi|Prantsusmaa alad ca 1030 pisi|vasakul|Prantsusmaa alad ca 1035 Vana kord jättis uue dünastia vahetu kontrolli alla veidi rohkem kui Seine'i keskjooksu ümbritsevad territooriumid, samas võimsad maaisandad, nagu 10. ja 11. sajandi Blois' krahvid, kogusid endale suuri valdusi abielude kaudu ja kokkulepete kaudu väikeaadlikega kaitse ja toetuse eest.
Thermotogae
Thermotogae on hõimkond termofiilseid anaeroobseid kääritajaid baktereid, mis kasutavad elektronide aktseptorina väävlit ja prootoneid.
Prantsusmaa kuningriik
Kapetingid
Esimeste Kapetingide kuninglik domeen oli algul piiratud osaga Île-de-France'ist, Pariisi ja Orléansi vahel, mis olid tema peamised linnad. Kapetingidele suguvõsamaad, mille keskmes asus Île-de-France, olid Lääne-Euroopas ühed jõukamad ning paiknesid peamiste kaubateede ristmes: Seine’i, Marne’i ja Loire’i jõestikud ühendasid piirkonda idas Reini, Maasi ja Madalmaadega, läänes Atlandi ookeaniga, põhjas La Manche’iga ning lõunas Saône’i–Rhône’i koridori ja Vahemerega. Mujal olid suurisandad, kes rakendasid oma võimu, eriti kuus ilmalikku Prantsusmaa peeri: Akvitaania, Bretagne'i Burgundia ja Normandia hertsogid, nende kõrval Champagne'i, Flandria ja Toulouse'i krahvid. , Normandia hertsogkond, Akvitaania hertsogkond, Burgundia hertsogkond , Toulouse'i krahvkond, Champagne'i krahvkond
Thermotogae
Neid on eraldatud peamiselt kontinentaalsetest väävlirikastest kuumaveeallikatest.
Prantsusmaa kuningriik
Kapetingid
Seine'i alamjooksu ala sai erilise mure allikaks, kui Normandia hertsog William võttis enda valdusse Inglismaa kuningriigi seoses Normanni vallutusega aastal 1066, tehes ennast ja oma pärijaid kuningaga võrdseks väljaspool Prantsusmaad (kus ta oli veel nimeliselt Prantsuse krooni alam).
Thermotogae
Evolutsiooniliselt lähim hõimkond on vastavalt 16S rRNA järjestusele Aquificae.
Prantsusmaa kuningriik
Ristisõjad
pisi|Urbanus II Clermont'i kirikukogul 1095. aasta novembris kuulutas Prantsusmaal kirikukogul Clermont-Ferrandis, Rooma Katoliku Kiriku paavst Urbanus II, välja ristisõja. Paavst kutsus üles kõiki osalema relvastatud palverännakul, et vallutada muslimite käest tagasi Jeruusalemm. Eesmärgiks oli moslemitest seldžukkide väljatõrjumine pühalt maalt ja Jeruusalemmast ning idapoolsete kristlaste vabastamine nende ikke alt. Piacenzas 1095. aastal toimunud kirikukogul rääkis Alexios paavst Urbanus II-le kristlaste probleemidest Idas, kes ilma Lääne abita kannatavad muslimite rõhumise all. Urbanus nägi Alexiose abipalvele vastu tulles kahte võimalust: suurendada Lääne mõjuvõimu ning ühendada lõhestunud katoliku ja õigeusu kirikud. Lääne-Euroopa vastas üleskutsele ülekaaluka poolehoiuga. pisi|Prantsusmaa alad ca 1154 Üleskutsele liituda 1096. aasta 15. augustil algavasse ristisõtta moslemitest seldžukkide vastu, järginud Euroopa ülikud koondusid 4 põhilises piirkonnas: Põhja-Prantsusmaal, Provence'is, Lotharingias ja normannide kontrolli all olnud Lõuna-Itaalias. pisi|vasakul|Prantsusmaa ja [[Inglismaa kuningriik 1180. aastal]] pisi|Prantsusmaa alad ca 1180
Inglismaa kuningas 1154–1189 ning Anjou krahv ja Normandia hertsog, Henry II kes oli Inglismaa kuninga (1100–1135) Henry I tütre Matilda, Anjou krahvinna ja Anjou krahvi Geoffroy V poeg päris Normandia hertsogkonna ja Anjou krahvkonna Prantsusmaal ning abiellus aastal 1152 äsjalahutatud Prantsusmaa endise kuninganna, Akvitaania ja Gascogne'i hertsoginna Akvitaania Eleanoriga, kes valitses enamust Edela-Prantsusmaast. Pärast Eleanori ja tema kolme poja (neljast) juhitud mässu mahasurumist vangistas Henry Eleanori, tegi Bretagne'i hertsogi oma vasalliks ja valitses tegelikult Prantsusmaa lääneosa suurema võimuga kui Prantsuse kroon. Akvitaania hertsog (1086–1126) Guillaume IX oli nõudnud Toulouse'i linna oma naise, Guillaume IV tütre Philippa õigustes, kuid ei suutnud seda kaua hoida. Guillaume IX pojatütar Akvitaania Eleanor kutsus algselt oma esimest abikaasat Louis VII toetama tema nõudmisi Toulouse'ile sõjaga. Pärast lahutamist Louis'st ja abiellumist Henry II-ga läksid Eleanori nõuded Henry II-le, kes viimaks aastal 1173 sundis Raymond V andma Toulouse'i krahvi vasallitõotuse.
12. sajandi teisel poolel oli Flandria krahvkonnas suure õitsengu periood, kui Elsassi Filipsil õnnestus oma naise pärandina liidendada Flandriaga Vermandois´i krahvkond. Tema kontrollitavad territooriumid ulatusid nüüd 25 kilomeetrini Pariisist ja olid suuremad kui tema süseräänisanda, Prantsuse kuninga otsekontrollitavad territooriumid. Saint-Omerist sai 12. sajandil kõige tähtsam transiitsadam Prantsuse veinile. Need olid Flaami kaupmeeste läbimurdesajandid, koos oma kaubavahetusega Inglismaa, Baltimaade ja Edela-Prantsusmaaga, samuti kaubateedega Reinimaale ja Itaaliasse, kuigi hiljem vaid Champagne'i aastalaadad. Flandria õitsvad kaubalinnad tegid sellest ühe kõige linnastunuma Euroopa osa. 13. sajandi algusest peale kuulus Brugge flaami rõivalaatade ringi. 13. sajandil oli Gent Euroopa suurim linn Pariisi järel. Keskajal oli Gent tähtsaim rõivatööstuse linn, sest linnalähedaste jõgede lammid olid lambakasvatuseks väga sobivad. Villatööstus tekitas Genti ümber Euroopa esimese tööstuspiirkonna.
Kuningliku domeeni laienemine 13. sajandil
pisi|Prantsusmaa aastal 1223 Prantsusmaa kuningas (1180–1223) Philippe Auguste võitis John Maatalt Normandia Château Gaillard linnuse vallutamisega Pariisist ülesvoolu (1204). Selle provintsi vallutamine oli väga oluline, kuna see suurendas märgatavalt Prantsuse krooni tulusid. Philippe Auguste oli tegelikult esimene kuningas, kelle võim laienes Île-de-France'ist kaugemale. Tema tegevusvälja ulatust ja tema võimu tõhusust parandati. Kuningas rahustas märkimisväärselt Vermandois krahvkonde, Touraine'i ja Auvergne krahvkonna võtmeosi. Viimane oli usaldatud mitmele kuningliku saatjaskonna isandale enne ametlikku tagastamist kuninglikule domeenile aastal 1531. Philippe Auguste'i edu kinnitas tema võit Saksa-Rooma keisri üle Bouvines lahingus aastal 1214. Pärast Prantsuse võitu Bouvines' lahingus aastal 1214 säilitasid Inglise monarhid võimu ainult edelapoolses Guyenne'i hertsogkonnas.
Prantsusmaa kuningas (1223–1226) Louis VIII Lõvi kasutas ära Albilaste ristisõda Lõuna-Prantsusmaa katarite vastu oma võimu kehtestamiseks Toulouse'i krahvkonnas (1229). Uuest vallutusest sai Languedoc'i provints kuni revolutsioonini, selle piires on oluliselt kaheksa tänapäeva Prantsuse departemangu Lõuna-Prantsusmaal. 13. sajandil alustasid Prantsuse kuningad abielude kasutamist oma mõju laiendamiseks Prantsusmaa lõunaosas. Kuningas Louis VIII "Lõvi" üks poeg, Poitou krahv Alphonse abiellus Toulouse'i krahvi pärijanna Jeanne'iga. Teine poeg Louis IX Püha (1214–1270) abiellus Marguerite de Provence'iga. Louis VIII noorem poeg Anjou krahv Charles abiellus aastal 1246 Provence'i pärijanna Béatrice'iga. Provence'i sai seotud Anjou dünastia ja Napoli kuningriigiga.
Aastal 1278 sai Flandria krahviks Gui Dampierre'i dünastiast. Prantsusmaa kuningas tahtis Flandriat lõplikult vallutada ja käivitas Flandria vabadussõja (1297–1305). 12. sajandil territooriumi üha võimsamad autonoomsed linnkeskused aitasid Prantsuse invasioonikatset tõrjuda, võites prantslasi aastal 1302 Kuldkannuste lahingus. Kuid lõpuks olid prantslased edukamad Mons-en-Pévèle lahingus ja järgnenud Athis-sur-Orge lepinguga (1305) kaotas Flandria Lille'i, Douai ja Orchies Prantsusmaale ja pidi maksma ülisuuri trahve, kuid säilitas oma iseseisvuse Prantsuse kuningriigi läänina.
Kuningas (1285–1314) Philippe IV ühendas Lyoni taas oma riigiga (1312). See oli gallide endine pealinn ja Euroopa kaubateede tähtis ristumispunkt. Philippe IV tuntuimad teod on Templiordu likvideerimine ja generaalstaatide kokkukutsumine. 1284. aastal abiellus Philippe IV Jeanne de Champagne'iga ja aastatel 1284–1328 oli Navarra kuningriik personaalunioonis Prantsusmaaga. Champagne'i krahvid olid 1284. aastal omandanud Navarra kuningriigi pärimise teel. 1336. aastal loovutas Jeanne II oma õigused Champagne'i krahvkonna üle kuningas Philippe VI-le ja 1361. aastal ühendati Champagne'i Prantsuse krooniga.
Templiordu ehk Templirüütlite ordu oli usulis-sõjaline rüütliordu asutati Palestiinas Jeruusalemma linnas 1118/1119. aastal kuningas Balduin II otsusega ning tema tegevuse peatas reedel, 13. oktoobril 1307 kuningas Philippe Ilus ja lõpetati 1312. aastal paavsti otsusega. Templirüütlid olid moodustanud peaaegu kogu Euroopat katva kindlustuste ja sadamate võrgustiku, mis aitas palveränduritel liikuda kodu ja Jeruusalemma vahel. Lisaks füüsilisele kaitsele võttis ordu hoiule ka rändurite raha ja andis välja esimesi ametlikke tšekke ehk paberraha, mille eest maksti rändurile mündid välja ordu kindluses, mis asus ränduri sihtkohas. Lisaks kinkisid paljud aadlikud ja muud isikud ning samuti kirik ja mõned riigid ordule maad, mis pandi tulu tooma või anti rendile. Kingituste hulgas oli näiteks Malta saar. 1307. aastal arreteeriti kuningas Philippe Ilusa korraldusel kõik templirüütlid Prantsusmaal ning teiste monarhide kaasabil ka paljud templirüütlid teistes riikides. Kuningas Philippe ei leidnud oma üllatuseks ordu lossidest peaaegu mitte midagi väärtuslikku. Oma viha ja pettumuse valas kuningas välja vangistatud ordu suurmeistri Jacques de Molay vastu kelle ta saatis aastal 1314 tuleriidale. Pärast seda daatumit saadeti ordu laiali.
1328. aastal suri Prantsusmaa (1322–1328) ja Navarra kuningas (1322–1328) Charles IV ilma meessoost pärijatata. Charles IV lesk Jeanne d'Évreux oli enne kuninga surma siiski temast rasedaks jäänud. Kuna sündis siiski tütar ning naissoost isikutel polnud võimalust troonile asuda, krooniti Valois' krahv Philippe I, Philippe VI-na 1328. aastal Prantsusmaa kuningaks (1328–1350). e dünastia
Saja-aastane sõda
(1337–1453) pisi|Prantsusmaa pärast aastat 1360 Charles IV surm aastal 1328 ilma meessoost pärijateta lõpetas Kapetingide pealiini. Saali tavaõiguse järgi ei saanud kroon minna naisele (Philippe IV tütar oli Isabella, kelle poeg oli Inglismaa Edward III), nii läks kroon Charles de Valois pojale Philippe VI-le. See, lisaks pikaajalisele vaidlusele Gascogne'i üle Lõuna-Prantsusmaal ning suhetele Inglismaa ja flaami villalinnade vahel, viis Saja-aastase sõjani aastatel 1337–1453. Järgnenud sajandil toimusid laastavad sõjad, talupoegade rahutused (Žakerii aastal 1358 Prantsusmaal) ja rahvusluse tõus mõlemal maal. Prantsuse armee kandis raskeid kaotusi Crécy (1346) ja Poitiers' lahingutes (1356). Hiljem kanti kolmas tõsine kaotus Azincourti lahingus (1415).
Philippe VI ostis Saksa-Rooma riigilt Dauphiné piirkonna 30. märtsil 1349, Romansi lepingu järgi. Peamine tingimus oli, et Prantsusmaa troonipärija saaks tuntuks kui le Dauphin, mis kestis sellest ajast kuni Prantsuse revolutsioonini; esimene Dauphin de France oli Philippe'i pojapoeg, tulevane Charles V.
Sõjasajandi kaotused olid tohutud, eriti katku tõttu (must surm, tavaliselt peetakse selleks muhkkatku puhangut), mis saabus Itaaliast aastal 1348, levides kiiresti Rhône'i orgu pidi üles ja sealt peaaegu üle kogu maa: eeldatavasti vähenes rahvastik (18–20 miljonit tänapäeva Prantsusmaa piirides 1328. aasta maksuandmetes) 150 aastaga 50% või enam.
Burgundia liidendamine
Kuningas nimetas noorem poja Philippe Julge 1363. aastal Burgundia kuberneriks ja lõpuks, Jean Hea valitsemise lõpukuudel nimetati Philippe Julge Burgundia hertsogiks. Valois hertsogite ajal Burgundia hertsogkond õitses. Klapp Philippe Julge ja Marguerite de Dampierre'i – Philippe de Rouvres'i lese – vahel mitte ainult ei taasühendanud taas kord hertsogkonda Burgundia krahvkonnaga, samuti Artois' krahvkonnaga, vaid tõi ka rikkad Flandria, Nevers'i ja Retheli krahvkonnad hertsogite kontrolli alla. Aastaks 1405, pärast Philippe Julge ja Marguerite de Dampierre'i surma ning hertsogkonna ja enamuse muude valduste pärimist nende poja Jean Kartmatu poolt oli Burgundia vähem Prantsuse kuninga lään ja rohkem sõltumatu riik. Sellisena oli see suur poliitiline mängur Euroopa poliitikas. Burgundia riiki arvati kuuluvat mitte ainult Burgundia hertsogkonna algne territoorium, kus praegu on Ida-Prantsusmaa, vaid ka põhjapoolne territoorium, mis tuli Burgundia hertsogitele Philippe Julge ja Marguerite de Dampierre'i abielu kaudu.
Philippe Hea ajal (1419–1467) oli hiliskeskaegse Burgundia hertsogkonna õitseng, tänu edukale välispoliitikale sai ta Prantsusmaast sisuliselt sõltumatuks ning samas säilitas sellega ka suhteliselt head suhted. Tema poliitika oli suunatud Burgundia kuningriigi loomise suunas, ent kuna ta riigi osad jäid lõhestatuks ning Prantsusmaa kuningriik seisis sellele sammule otsustavalt vastu, siis see ei õnnestunud. Philippe sai troonile peale seda, kui ta isa, Jean Kartmatu, Burgundia hertsog Jean II (1404–1419) mõrvati.
Bretagne'i liitmine kuningriigiga
pisi|Prantsusmaa aastal 1477 Prantsusmaa kuningas (1483–1498) Charles VIII vallutas Bretagne'i hertsogiriigi, Prantsusmaa loodeosas ning sundis selle valitsejanna Anne'i endaga abielluma. Sellega liitis ta Bretagne'i sisuliselt Prantsusmaaga ning tegi seega lõpu Prantsusmaa killustatusele.
Bretagne'i hertsog Frañsez II pidas kaks sõda Prantsusmaa Charles VIII vastu, mis mõlemad kaotati. Sõjad Prantsusmaaga maksid lõpuks Bretagne'i hertsogkonna iseseisvuse. Frañsez II ainus pärija oli tema tütar Anna, Prantsusmaa kuninga positsioon domineeris neis sündmustes läbi kahe sõja. Pärast esimest sõda vajas Frañsez II ainsa elusoleva järglase Anna abielu Sablé lepingu järgi luba Prantsusmaa kuningalt.
Suhted Bretagne'i ja Prantsusmaa vahel halvenesid ja Frañsez II sunniti viimasesse Prantsuse-Bretooni sõtta, mille ta kaotas. Teise sõja, niinimetatud Hullumeelse sõja lõppedes Frañsez II ja Prantsusmaa Charles VIII vahel kuulutati Bretagne'i hertsoginna Anna esimene abielu Maximilianiga ebaseaduslikuks selle põhjal, et Prantsuse kuningas ei olnud vastavalt Sablé lepingule luba andnud. Anna abiellus Prantsusmaa Charles VIII-ga tseremoonial, mille kinnitas paavst Innocentius III. Pärast abiellumist ei lubanud Charles Annal Bretagne'i hertsoginna tiitlit kasutada.
Itaalia sõjad
Pärast Saja-aastast sõda sõlmis Prantsusmaa Charles VIII kolm täiendavat lepingut Inglismaa Henry VII, Saksa-Rooma keisri Maximilian I ja Aragóni Fernando II-ga vastavalt Étaples'is (1492), Senlis'is (1493) ja Barcelonas (1493). Need kolm lepingut vabastasid Prantsusmaale tee läbi viia pikad Itaalia sõjad (1494–1559), mis tähistasid varauusaegse Prantsusmaa algust. Prantsuse jõupingutused ülemvõimu saavutamiseks kasvatasid vaid Habsburgide Saksa-Rooma keisrite võimu.
Varauusaegne Prantsusmaa
pisi|Prantsusmaa kuningriigi kaart, 1552–1798 Umbes aastate 1500–1550 ja revolutsiooni (1789) vahelisel ajastul.
Hugenotisõjad
pisi|vasakul|150px|[[Navarra kuningas (1572–1610) ja Prantsusmaa kuningas (1589–1610) Henri IV, Frans Pourbus Noorem. ]]
Vaevalt olid Itaalia sõjad läbi, kui Prantsusmaa sukeldus sisepoliitilisse kriisi, millel olid kaugeleulatuvad tagajärjed. Vaatamata sõlmitud konkordaadile Prantsusmaa ja paavsti vahel (1516), mis andis kroonile piiramatu võimu kõrgemate vaimulike nimetamisel, oli Prantsusmaa sügavalt puudutatud protestantliku reformatsiooni püüetest lõhkuda katoliku ülemvõim Euroopas. Kasvav linnadeselav protestantlik vähemus (hiljem hugenottideks kutsutud) seisis silmitsi üha karmimate repressioonidega François I poja Henri II valitsemise ajal. Pärast Henri II surma turniiril valitses riiki tema lesk Caterina de' Medici ning tema pojad François II, Charles IX ja Henri III. Uuenenud katoliiklik reaktsioon võimsate Guise'i hertsogite juhtimisel kulmineerus hugenottide veresaunaga (1562), mis käivitas esimese hugenotisõja, mille ajal sekkusid Inglise, Saksa ja Hispaania väed rivaalitsevate protestantide ja katoliiklike jõudude poolel. Absoluutse monarhia vastastena jutlustasid huguenottide monarhomahhid sel ajal õigusest vastupanule ja türannimõrva seaduslikkusest.
Hugenotisõjad kulmineerusid Kolme Henri sõjaga, milles Henri III lasi mõrvata hispaanlaste toetatud Katoliikliku Liiga juhi Henri de Guise'i ja vastuseks mõrvati kuningas. Pärast nii Henri de Guise'i (1588) kui ka Henri III (1589) mõrva lõppes konflikt Navarra protestantliku kuninga troonileasumisega kui Henri IV (esimene Bourbonide dünastiast kuningas) ja tema järgnenud protestantismist loobumisega (1592), mis jõustus aastal 1593, tema heakskiitmisega enamuse katoliiklike valitsejate (1594) ja paavsti poolt (1595) ning tema poolt sallivusseaduse Nantes'i edikti (1598) väljaandmisega, mis tagas eraldi jumalateenistuste vabaduse ja kodanike võrdõiguslikkuse.
Koloniaal-Prantsusmaa
pisi|vasakul|150px|[[Prantsusmaa kuningas (1610–1643) Louis XIII, Philippe de Champaigne, 1647]]
Prantsusmaa rahunemine Henri IV ajal rajas pinnase Prantsusmaa tõusule Euroopa hegemooniks. Prantsusmaa laienes, väljaarvatud 17. sajandi lõpul: prantslased hakkasid kauplema Indias ja Madagaskaril, asutasid Quebeci ning tungisid Põhja-Ameerikas Suurele järvistule ja Mississippile, rajasid istandusi Lääne-Indias ja laiendasid kaubandussidemeid Levandis ning suurendasid kaubalaevastikku.