cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Indrica vasallilinnus
Ajalugu
1982–1985 korraldati linnusemäel Daugavpilsi hüdroelektrijaama ehituse tõttu Anna Zarini juhtimisel arheoloogilised väljakaevamised, kus maapinnast ilmusid nähtavale mõned müürilõigud ja vundamendid.
2003 uurisid linnuseküngast Ieva Ose ja Andris Zaune.
Ehitus
Linnus valvas Vana-Liivimaa piiri Väina veetee ja vana Krāslava–Polotski maantee ääres. Seal võis olla nii tollipunkt kui ka kõrts teelistele.
Ida poolt kaitses 8 meetri kõrgust kolmnurkset linnusemäge Stirna jõe org, lõuna ja lääne poole olid kaevatud vallikraavid. Linnusekünka põhjapoolses otsas avastati väljakaevamiste käigus XV–XVI sajandist pärit ehitiste vundamendid ja edelaküljel XVI–XVIII sajandi ehitiste omad. Üldiselt on 0,5 ha suuruse linnuseala piir ja ehitised järginud mäe kuju.
I linnuseehitis oli kivist keldrite ja vundamentide, kuid puidust pealis- ja kaitseehitistega, ja seda köeti hüpokaustahjuga. Linnus oli ümbritsetud põhja poolt 2 m sügavuse ja 3–6 m laiuse vallikraaviga. Kraavist kaevatud pinnasega kõrgendati linnuseküngast. Millalgi 1530. aastatel põles linnus maha ja uus ehitati linnusekünka edelapoolse otsa juurde.
II linnus oli mõõtudega 18*12 meetrit ja seinapaksusega 1,2 meetrit ning kivikatusega. Linnuse keldriseinad olid vooderdatud tellistega ja ruumid kaetud tellisvõlvidega. Linnuse loodenurka, kust värava kaudu pääses õuele, püstitati ruudukujuline ümardatud nurkadega 6*6 meetrise põhiplaaniga torn. Torni all oli kelder mõõtudega 1,6*3 meetrit. Linnuse kirdenurgas viis õuest keldrisse 1 m paksuste seintega käik. Linnusekünka läänenõlva all süvendati vallikraavi 3 meetrini ja laiendati 10 meetrini. Väljakaevatud pinnasega täideti ka vana põlenud linnuse aset. XVII sajandini, kui tulid moodi pottahjud, köeti ka uut linnust hüpokaustiga.
Praegune seisukord
Osaliselt on alles linnuseküngas. Suuri müürivaremeid alles ei ole, nähtavad on mõned müürifragmendid ja veidi vallikraavi. Objekti asukohta tähistab puidust silt "Indricas pilnskalns".
Boniniit
Boniniit koosneb klaasjas põhimassis asuvatest pürokseeni ja oliviini fenokristallidest, leidub ka andesiini ja hüpersteeni fenokristalle. Boniniidile on omane suur magneesiumisisaldus ja väike titaanisisaldus (oksiidide mahuprotsendid vastavalt 8–15% ja 0,5%). 57–60% kivimist moodustab ränidioksiid.
Boniniit tekib saarkaarte eel magmast, mille tekkepõhjuseks on sukelduvast laamast eralduvad lenduvad ühendid (peamiselt vesi), mis alandavad laama kohal oleva vahevöö kiilu sulamistemperatuuri ning põhjustavad selle osalise sulamise. Vee allikaks on vett sisaldavad mineraalid. Neid on merepõhja moodustanud laamas rohkelt, sest vesi ringleb ookeani keskmäestikus tekkinud kuumades, kuid lõhelistes kivimites. Kuna see magma on tekkinud mantli teisesel sulamisel (esimesel sulamisel tekib basalt), siis on raskete metallide sisaldus boniniidis väike. Ofioliitset boniniiti peetakse samuti saarkaartes tekkinuks. Protsessi käigus jaguneb peridotiidist tekkinud magma saarkaartes asuvaks toleiidiks ja saarkaarte eel tekkivaks boniniidiks.
Nimetus "boniniit" on tuletatud Bonini saarte järgi. Boniniidile andis nime Petersen aastal 1890.
Boniniiti leidub mitmel pool üle maakera, põhiliselt Vaikse ookeani ümbruses, aga ka Küprosel. Aastal 2009 õnnestus esimest korda jälgida vulkaanipurset, milles tekkis boniniiti moodustav laava. Suur osa Merkuuri pinda katvatest kivimitest on tõenäoliselt boniniit.
Jabbeke
Jabbeke on hollandikeelne vald Belgias Flandria piirkonnas Lääne-Flandria provintsis Brugge haldusringkonnas.
Valla pindala on 53,76 km². Vallas elas 2012. aasta seisuga 13 813 inimest, mis teeb rahvastiku keskmiseks tiheduseks 257 in/km². 2005. aasta alguse seisuga oli valla elanikest välismaalasi 1,13%.
1940. ja 1950. aastatel oli Jabbeke autotööstuse jaoks tähtis, sest Jabbekest läbival maanteel asus nii-öelda etalonkilomeeter. Autotootjad tegid sellel kindlaks, millist kiirust on võimalik saavutada iga päev kasutataval maanteel. Seda kilomeetrit läbiti lendstardist ja igal automudelil oli "Jabbeke kiirusrekord", mis mõnel eksootilisel mudelil ulatus kuni 250 km/h. Autode kiirust mõõtis ja sertifitseeris Belgia Kuninglik Autoklubi.
Asulad
Jabbeke jaguneb järgmisteks osavaldadeks ja asulateks:
Mari Raamot
Mari Raamot (sünninimi Mari Tamm; 25. juuli (vkj)/ 6. august 1872 Kitse talu, Kuressaare vald, Tarvastu kihelkond, Viljandimaa – 12. märts 1966 New York) oli eesti seltskonnategelane ja kodundusõpetaja, Eesti naisriigikaitse liikumise alusepanijaid, Naiskodukaitse esinaine aastatel 1927–1936.
Elulugu
Ta sündis Kuressaare vallas Kitse talu peremehe tütrena.
Ta oli lühemat aega Põltsamaa lähedal Kaarlimõisas Eesti Aleksandrikooli õpetaja, rajas koos agronoomist ja poliitikust abikaasa Jaan Raamotiga Tartu lähedale Raadi valda Sahkapuu tallu esimese Eesti tütarlaste põllutöö- ja majapidamiskooli ning juhatas seda kuni kooli sulgemiseni 1918. aastal, valmistades ette 265 haritud noort perenaist.
Esimese Saksa okupatsiooni ajal 1918 ta vangistati. Hiljem oli Eesti Punase Risti Peavalitsuse liige ja korjandusosakonna juhataja, üks Noorte Naiste Kristliku Ühingu asutajaid ja esinaine, Naiskodukaitse asutajaid ja esinaine 1927–1936, kodutütarde liikumise asutajaid.
1944. aasta septembris põgenes ta Saksamaale, kust asus edasi USA-sse.
Isiklikku
Tema õde oli laulja ja pedagoog Aino Tamm, vend oli metsasarvemängija ja muusikategelane Jaan Tamm.
Ta abiellus aastal 1899 Peterburis Jaan Raamotiga, nende poeg Ilmar Raamot oli agronoom ja poliitik.
Kale Clague
pisi|Kale Clague 2020. aastal [[Ontario Reigini särgis]] Kale Clague (sündinud 5. juunil 1998 Reginas) on Kanada jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis Buffalo Sabres.
Aastatel 2014–2018 mängis Clague Western Hockey League'i klubis Brandon Wheat Kings, hooaja 2017–18 teises pooles lisaks samasse liigasse kuuluvas Moose Jaw Warriorsis. Hooajal 2017–18 pälvis ta liiga parimale kaitsemängijale antava Bill Hunter Memorial Trophy.
2016. aastal valis Los Angeles Kings ta NHL-i draft'is 51. valikuna. Hooajal 2018–19 asus ta mängima American Hockey League'is (AHL) Kingsi tütarklubis Ontario Reign. 2020. aastal osales ta AHL-i tähtede mängul. NHL-is debüteeris ta Kingsi meeskonnas 21. detsembril 2019 mängus Buffalo Sabresi vastu.
2021. aasta detsembris liitus ta Montreal Canadiensiga. Esimese värava lõi ta NHL-is 28. detsembril 2021 mängus Tampa Bay Lightningi vastu. 2022. aasta juulis sõlmis ta üheaastase lepingu Buffalo Sabresiga.
2017. aastal võitis Clague Kanada kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistrivõistlustel hõbemedali ja 2018. aastal kuldmedali.
Tüüptingimus
Tüüptingimus on lepingu tingimus, mis on eelnevalt välja töötatud tüüplepingus kasutamiseks. Tüüptingimuse puhul eeldatakse, et seda ei ole eraldi läbi räägitud ning tüüptingimust kasutav lepingupool (tingimuse kasutaja) kasutab tüüptingimust teise lepingupoole suhtes, kes ei ole võimeline mõjutama tingimuse sisu.
Tüüptingimus võib sisalduda lepingudokumendis või olla lepingu eraldi osa. Tüüptingimus võib olla lepingu tingimuseks sõltumata sellest, milline on selle tingimuse ulatus, millisel viisil on tingimus lepingus kajastatud või mis vormis on leping sõlmitud.
Tüüptingimuse mõiste on määratletud võlaõigusseaduse paragrahvides 35–45.
Sätete kohaldamine
Kui tüüptingimustega lepingu teiseks pooleks on tarbija, kelle elukoht on Eestis või Euroopa Liidu liikmesriigis, ning leping sõlmiti Eestis toimunud avaliku pakkumise, reklaami või muu sellesarnase tegevuse tulemusena või kui leping on muul põhjusel Eesti territooriumiga oluliselt seotud, kohaldatakse käesolevas jaos sätestatut ka siis, kui tingimuse kasutaja tegevuskoht, selle puudumisel aga elu- või asukoht, ei ole Eestis, sõltumata sellest, millise riigi õigust lepingule kohaldatakse.
Kui lepingupooled tegutsevad majandus- või kutsetegevuses ja nende tüüptingimustega lepinguga või selle täitmisega seotud tegevuskohad on Eestis, kohaldatakse käesolevas jaos sätestatut nende vahel sõlmitud lepingutele sõltumata sellest, millise riigi õigust lepingule kohaldatakse.
Tüüptingimused lepingu osana
Tüüptingimused on lepingu osaks, kui tingimuse kasutaja enne lepingu sõlmimist või sõlmimise ajal neile kui lepinguosale selgelt viitas ja teisel lepingupoolel oli võimalus nende sisust teada saada. Tüüptingimused on lepingu osaks ka siis, kui lepingu sõlmimise viisist tulenevalt võis nende olemasolu eeldada ja teisel lepingupoolel oli võimalus nende sisust teada saada.
Lepingupooled võivad käesoleva paragrahvi lõikes 1 sätestatut arvestades eelnevalt kokku leppida, et tüüptingimused kehtivad teatud liiki lepingutele.
Lepingu osaks ei loeta tüüptingimust, mille sisu, väljendusviis või esituslaad on niivõrd ebatavaline või arusaamatu, et teine lepingupool ei võinud selle tingimuse olemasolu lepingus mõistlikkuse põhimõttest lähtudes oodata või seda tingimust olulise pingutuseta mõista.
Kui tüüptingimus on sisult vastuolus lepingupoolte poolt eraldi kokku lepitud tingimusega, kehtib eraldi kokku lepitud tingimus.
Condé-sur-l'Escaut
See asub Belgia piiri ääres, 12 km Valenciennesist kirdes, 51 km Lille'ist kagus ning 90 km kaugusel Brüsselist Haine'i ja Schelde jõe ühinemiskohas. Piirkond on tuntud söekaevanduste poolest. Aastatel 2008–2014 oli linnapea Daniel Bois.
Tüüptingimus
Tüüptingimuste tõlgendamine
Tüüptingimust tuleb tõlgendada nii, nagu teise lepingupoolega sarnane mõistlik isik seda samadel asjaoludel mõistma pidi. Kahtluse korral tõlgendatakse tüüptingimust tingimuse kasutaja kahjuks. Tühisele tüüptingimusele ei või tõlgendamisega anda sisu, mille kohaselt tingimus kehtib. Kui tingimuse saab jagada mitmeks üksteisest sõltumatuks osaks, jääb ühe osa tühisuse korral tingimus muus osas kehtima.
Tüüptingimuste vasturääkivus
Kui kumbki lepingupool viitab lepingut sõlmides oma tüüptingimustele, loetakse leping sõlmituks tingimustel, mis ei ole omavahel vastuolus. Vastuoluliste tingimuste asemel lähtutakse seaduses seda liiki lepingu kohta sätestatust.
Condé-sur-l'Escaut
Ajalugu
Paiga nimi tuleb keldi sõnast condate ('ühinemiskoht') ning viitab kahele jõele. Latiniseeritud vorm "Contatum" oli kasutusel Rooma riigi ajal ning "Condé" alates 14. sajandist. Praegust nime "Condé-sur-l'Escaut" kannab vald aastast 1886.
Paiknedes kahe jõe ühinemise kohas, oli paigal sõjaline tähtsus juba enne Rooma võimu. 855–889 asusid seal ajutiselt viikingid.
Keskajal ja renessansiajastul oli piirkond vaidlusalune ja liikus palju kordi ühe võimu alt teise alla. 1676. aastal võttis Louis XIV linna oma valdusse ning see sai 1678. aastal Prantsusmaa osaks.
Teise maailmasõja ajal okupeerisid linna sakslased, kes kasutasid elanikke töölistena lähedastes söekaevandustes. 2. septembril 1944 vabastasid linna USA väed. Söekaevandamine lõpetati 1989. aastal. Rahvaarv on pärast 1975. aasta kõrgpunkti (13 994 elanikku) langenud.
Muusikaajaloos on Condé-sur-l'Escaut tuntud renessansihelilooja Josquin des Prezi kodukoha ja matmispaigana. Tema maja asus turuplatsi ääres. Pärast tema surma peatusid majast mööduvad protsessioonid seina külge kinnitatud neitsi Maarja kuju ees ning laulsid Josquini kuuehäälset motetti "Pater Noster". Ta maeti kirikusse, mis hävitati 1793. aastal.
Tüüptingimus
Tüüptingimuste vasturääkivus
Tüüptingimuste vasturääkivuse korral ei loeta lepingut sõlmituks, kui üks lepingupool väljendab selgelt enne lepingu sõlmimist või viivitamata pärast lepingu sõlmimist muul viisil kui tüüptingimustes, et ta ei loe lepingut sõlmituks. Lepingupoolel ei ole seda õigust, kui ta on lepingu täielikult või osaliselt täitnud või teise lepingupoole täitmise vastu võtnud.
Tüüptingimustega lepingu kehtivus
Kui tüüptingimus on tühine või kui seda ei loeta lepingu osaks, kehtib leping muus osas, kui tingimuse kasutaja ei tõenda, et ta ei oleks lepingut ilma tühise või lepingu osaks mitteloetud tüüptingimuseta sõlminud. Sellise tingimuse asemel kohaldatakse seaduses seda liiki lepingu kohta sätestatut.
Tüüptingimuse tühisus
Tüüptingimus on tühine, kui see lepingu olemust, sisu, sõlmimise viisi, lepingupoolte huvisid ja teisi olulisi asjaolusid arvestades kahjustab teist lepingupoolt ebamõistlikult, eelkõige siis, kui tüüptingimusega on lepingust tulenevate õiguste ja kohustuste tasakaalu teise lepingupoole kahjuks oluliselt rikutud, või kui tüüptingimus ei vasta headele kommetele.
Ebamõistlikku kahjustamist eeldatakse, kui tüüptingimusega kaldutakse kõrvale seaduse olulisest põhimõttest või kui tüüptingimus piirab teise lepingupoole lepingu olemusest tulenevaid õigusi ja kohustusi selliselt, et lepingu eesmärgi saavutamine muutub küsitavaks. Tüüptingimust ei vaadelda ebamõistlikult kahjustavana, kui see puudutab lepingu põhilist eset või hinna ja üleantu väärtuse suhet.
Lepingus, mille teiseks pooleks on tarbija, on ebamõistlikult kahjustav eelkõige tüüptingimus, millega:
Erisused krediidiasutuste suhtes
Tüüptingimust, mille kohaselt on kasutajal õigus seaduses sätestamata või lepingus nimetamata põhjusel või viisil muuta ühepoolselt lepingutingimusi, ei loeta teist lepingupoolt ebamõistlikult kahjustavaks, kui krediidiasutus või muu finantsteenuste osutaja jätab endale tüüptingimusega õiguse põhjendatud juhtudel ette teatamata muuta teise lepingupoole poolt või teisele lepingupoolele makstavat intressimäära või muud tasu finantsteenuste eest tingimusel, et ta on kohustatud teist lepingupoolt või teisi lepingupooli viivitamata sellest teavitama ning teisel lepingupoolel on õigus leping kohe lõpetada või kui krediidiasutus või muu finantsteenuse osutaja jätab endale tüüptingimustega õiguse muuta ühepoolselt ilma lepingus nimetatud mõjuva põhjuseta kestvuslepingu tingimusi, kui tingimuste muutmine ei ole teise lepingupoole suhtes ebamõistlik ja krediidiasutus või muu finantsteenuse osutaja kohustub teist lepingupoolt tingimuste muutmisest eelnevalt teavitama ning andma talle õiguse leping kohe lõpetada.
Ebamõistlikult kahjustavate tüüptingimuste kasutamise lõpetamise nõue
Isik või asutus võib seaduses sätestatud korras tingimuse kasutajalt nõuda ebamõistlikult kahjustava tüüptingimuse kasutamise lõpetamist, tingimuse soovitajalt aga soovitamise lõpetamist ja soovituse tagasivõtmist. Sellise nõude võib esitada muu hulgas mittetulundusühing, kelle põhikirjaliseks eesmärgiks on ettevõtjate või kutsetegevusega tegelevate isikute õiguste kaitse ning kes oma tegevuse korralduse ja finantseerituse tõttu on võimeline neid huve ka tegelikult kaitsma.
Ouachita vald
Ouachita vald (Ouachita Parish) on 2. järgu haldusüksus (maakond) Ameerika Ühendriikides Louisiana osariigis.
Valla halduskeskus on Monroe.
Ajalugu
Vald moodustati 1807. aastal.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 153 720.
Arvestuslik rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga) :
Õun (perekonnanimi)
Õun on eesti perekonnanimi.
2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Õun 628 inimesel: 290 mehel ja 338 naisel. Perekonnanimede levikult on Õun meeste puhul 152. ja naiste puhul 142. kohal. Perekonnanimi Õun on levinuim Saare maakonnas, kus neid oli maakonna 10 000 elaniku kohta 27,81.
Joala
Joala on paikkond Narvas.
Esimesed teated kohast pärinevad aastast 1497 (Joala küla).
Joalas tegutses Kreenholmi Manufaktuur.
28. novembril 1918 toimus seal Joala lahing.
Holstein
thumb|130px|Holsteini vapp. Sarnaselt [[Schaumburgi vapiga on sellele stiliseeritud nõgeseleht ]]
Holstein ([ˈhɔlʃtaɪn]; põhjaalamsaksa: Holsteen; taani: Holsten; ladina: Holsatia) on ajalooline piirkond Elbe ja Eideri jõe vahel. See on Saksamaa põhjapoolseima Schleswig-Holsteini liidumaa lõunaosa.
Holstein oli kunagi Saksamaa Holsteini krahvkond (Grafschaft Holstein; 811–1474), hiljem Holsteini hertsogkond (Herzogtum Holstein; 1474–1866), Saksa-Rooma riigi põhjapoolseim territoorium. Holsteini ajalugu on tihedalt seotud Taani Schleswigi hertsogkonna (taani: Slesvig) ajalooga. Holsteini keskus on Kiel.
Holsteini nimi tuleb saksi holstide hõimust (Holcetae, saksa keeles Holsten), keda Adam Bremenist on maininud elavat Elbe põhjakaldal, Hamburgist läänes. See oli üks kolmest kohalikust sakside harust. Nimi tähendab "metsaelanikke" (põhjaalamsaksa: Hol(t)saten; saksa: Holzsassen; vanaalamsaksa sõnadest holt 'mets' ja sāt 'elanik').
thumb|300px|Limes Saxoniae
Päritolu
Pärast varakeskaegset Suurt rahvasterännet külgnes Holstein obodriididega Läänemere rannikul ja taanlaste maaga Jüütimaal.
Vana-Saksimaa vallutamisega Karl Suure poolt umbes 800. aastal andis ta maa Eideri jõest põhjas (Schleswig) 811. aastal sõlmitud Heiligeni lepinguga taanlastele. Omandiõigused sellele, millest hiljem saab Ida-Holstein (Plöni ja Ostholsteini kreisid), anti obodriididele, nimelt vagridele, ja saksi eliit küüditati erinevatesse keisririigi piirkondadesse. Kuid pärast 814. aastat olid saksid Lääne-Holsteinis tagasi. Vagrid aeti Limes Saxoniae taha – uus piir kulges Elbe jõest Boizenburgi juures põhjasuunas piki Bille jõge Schwentine suudmeni Kieler Fördes ja Läänemeres. Järgnenud 300 aasta jooksul oli Holstein Saksimaa osa.
Holsteini territooriumil asutati 1143. aastal hilisem Hansa Liidu pealinn Lübeck.
Holsteini krahvkond
250px|thumb|right|Mittejagunenud Holstein 1250. aasta paiku koos naaberriikidega
Uus Holsteini krahvkond rajati 1111. aastal; alguses oli see Saksimaa hertsogiriigi vasall, siis Saksi-Lauenburgi hertsogkonna vasall ja lõpuks Lübecki piiskopkonna vasall. Uue territoriaalse üksuse rajamisega algas laienemine itta ja 1138. aastal võideti vagrid lõplikult.
Holsteini krahvkonda valitses Schaumburgi dünastia; esimene krahv oli Adolf I. Pärast Stellau lahingut (1201) okupeeris Taani ajutiselt Holsteini, kuid Schauenburgi krahv vallutas selle koos liitlastega Bornhövedi lahingus (1227) tagasi.
Holsteini krahvkonna jagunemised (1111–1474)
Schauenburgi ja Holsteini krahvid jaotasid Holsteini pärivate poegade vahel mitu korda kuni kuueks liiniks, mis said nimed nende elukoha asulate järgi:
1386. aastal läänistasid Taani kuningas Oluf II ja tema ema-regent kuninganna Margrete I Nyborgis Holstein-Rendsburgi krahvile Gerhard VI ja tema järglastele Schleswigi hertsogkonna. Nii sai temast Schleswigi hertsog Gerhard II. 1390. aastaks ühendas Rendsburgi haru pärandina kõik harud peale Holstein-Pinnebergi.
Kui Schauenburgi krahvide Holstein-Rendsburgi liin Adolf VIII (personaalunioonis kui Schleswigi hertsog Adolf I) surmaga 1459. aastal hääbus, päris Christian I oma emapoolselt onult Adolf I Taani vasalli Schleswigi hertsogkonna. Ribe lepinguga (1460) valiti Christian Holstein-Rendsburgi krahviks, olles veel Saksi-Lauenburgi vasall Saksa-Rooma riigis.
Holsteini hertsogkond
thumb|right|Holsteini hertsogkond 1477. aastal thumb|right|Holsteini hertsogkond 15. sajandil
1474. aastal ülendas Lauenburgi lääniisand keiser Friedrich III Christian I kui Holstein-Rendsburgi krahvi Holsteini hertsogiks, kellest sai seega otse keisrile alluv (reichsunmittelbar) vasall. Holsteini hertsogkond säilitas selle staatuse kuni keisririigi lõpuni 1806. aastal.
Holsteini hertsogkonna jagunemised (1474–1866)
1490. aastal jaotati Holsteini hertsogkond Holstein-Segebergiks ja Holstein-Gottorpiks. Holstein-Segeberg jäi Taani kuningale ja oli tuntud ka kui kuninglik Holstein; hiljem sai see tuntuks kui Holstein-Glückstadt. Holstein-Gottorp, tuntud ka kui hertsoglik Holstein, anti Oldenburgi dünastia kõrvalharule, millesse ka Taani kuningad kuulusid.
Nii jagati hertsogkondade tulud kolmeks võrdseks osaks, eraldades konkreetsete piirkondade tulud ja maa-alad igale vanemale vennale, samal ajal kui muud üldised tulud, nagu linnade maksud ja tollitulu, tuli üheskoos koguda ja siis vendade vahel jaotada. Mõisad, kelle tulud määrati osapooltele, panid Holsteini ja Schleswigi välja nägema kui lapiteki, pärssides tehniliselt eraldi uute hertsogkondade tekkimist, nagu hertsogkondade seisused ette nägid. Ilmalikust valitsemisest maksualaselt jaotatud hertsogkondades sai seega osapoolte kondomiinium. Holsteini ja Schleswigi hertsogitena kandsid mõlema koja valitsejad tiitlit "Schleswigi, Holsteini, Dithmarscheni ja Stormarni hertsog". Neid kolme osa nimetatakse tavaliselt:
Holstein-Gottorpi dünastiline nimi tuleneb mugavaks kasutamiseks tehniliselt õigemast Schleswigi ja Holsteini hertsog Gottorpis. Hertsog ja kuningas Frederik I kolmas poeg ning kuningas Christian III teiseks noorim poolvend Adolf asutas dünastilise Holstein-Gottorpi haru, mis on toonase kuningliku Taani Oldenburgi dünastia kõrvalharu. Taani monarhid ja Holstein-Gottorpi hertsogid valitsesid mõlemat hertsogkonda koos, aga kogusid oma tulusid eraldi mõisatest. Johann Vanem, keda kutsuti Schleswig-Holstein-Haderslevi hertsogiks, ei saanud järglasi, nii et tema poolelt ei tekkinud haru.
Sarnaselt mainitud kokkuleppega sai Christian III noorim poeg Johann Noorem 1564. aastal osa Holsteini ja Schleswigi tuludest, mis koosnes kolmandikust kuninglikust osast, seega üheksandikust Holsteini ja Schleswigi osast. Kuid Johann Noorem ja tema pärijad ei osalenud ühisvalitsemises, nii ei olnud nad valitsevad, vaid ainult titulaarhertsogid.
Johann Vanema, kes suri 1581. aastal, osa poolitati Adolfi ja Frederik II vahel, suurendades seega taas kuninglikku osa Holsteini ja Schleswigi fiskaalse kuuendikuni. Mõlema eraldi hertsogkonna, Holsteini ja Schleswigi keeruline maksualane jagunemine mõlema osapoole osade jagunemisega mõlemasse hertsogkonda andis neile mõlemale ühiselt siduva osalusvalitsuse, mis asendas osaliselt nende juriidiliselt erineva kuuluvuse kui Saksa-Rooma ja Taani läänid.
Holstein-Pinnebergi krahvkond, mis oli jäänud Holsteini eraldi valitsetavaks territooriumiks kuni selle liini hääbumiseni 1640. aastal, liideti seejärel Holsteini hertsogkonna kuningliku osaga. Holstein-Gottorpi hertsog sai 1762. aastal Venemaa keisriks kui Peeter III ja kavandas rünnakut Taanile, et taastada Holstein-Gottorpi maavaldused Schleswigis, mille Taani kuningas hõivas 1713. aastal. Ehkki Peetri kukutas peagi tema naine Katariina Suur, otsustasid taanlased sellest probleemist vabaneda. 1773. aastal vahetasid nad Oldenburgi krahvkonna Gottorpi maade vastu Holsteinis, tuues kogu Holsteini oma kontrolli alla. Seega oli Holstein taas ühte riiki ühendatud.
Holsteini territoorium laienes 1559. aastal sõltumatu Dithmarscheni vallutamisega, mis jaotati kolme hertsogliku koja vahel. Pärast 1581. aastat jäi lõunaosa Taani kroonile, põhjaosa valitses Gottorp 1773. aastani.
Ühendatud Holstein
Saksa-Rooma riigi kaotamisega 1806. aastal Holsteini keiserliku vasalli staatus kadus. Seega sai sellest suveräänne riik. Oma personaaluniooni tõttu Taaniga ei läinud Holsteini hertsogkond Napoleoni ajastul Prantsuse okupatsiooni alla (kuid Prantsusmaa annekteeris 1811. aastal Lauenburgi naaberhertsogkonna ja sellest sai Bouches-de-l'Elbe departemangu osa). Aastatel 1815–1864 oli see Saksa Liidu liige, kuigi ikka veel personaalunioonis Taaniga (Taani kuningas oli ka Holsteini hertsog).
thumb|right|Holsteini hertsogkonna kaart, 1815-66
Kuid hertsogkondi ei antud Augustenborgi hertsogile. 1865. aastal töötati Preisimaa ja Austria vahel välja korraldus, kus austerlased okupeerisid ja haldasid Holsteini, samas preislased tegid seda sama Schleswigis. Selle korralduse lõpetas 1866. aasta Austria-Preisi sõda, mille tulemusel liidendati nii Schleswig kui ka Holstein Preisimaaga kui Schleswig-Holsteini provints. Holstein, millega vahepeal liideti endine Saksi-Lauenburg (1876) ning endine vabalinn Lübeck ja Lübecki piirkond (mõlemad 1937), taastas 1946. aastal riikluse, nüüd koos Schleswigiga, kui Briti okupatsioonivalitsus ülendas pärast Preisimaa ametlikku kaotamist 1947. aastal provintsi Schleswig-Holsteini liidumaaks.
thumb|240px|[[Jüütimaa ja Saksamaa põhjaosa kaart, kus näha Schleswig ja Holstein tänapäeva Schleswig-Holsteinis]]
Geograafia
1864. aastal külgnes Holstein Taaniga põhjas, Lübecki vürstkonnaga (varem Lübecki vürstlik piiskopkond, Oldenburgi suurhertsogkonna eksklaav), Lübecki kui vabalinna ja Saksi-Lauenburgi hertsogkonnaga idas ning Hannoveri kuningriigiga ja Hamburgi kui vabalinnaga lõunas. See külgneb ka Põhjamerega läänes ja Läänemerega idas. Selle ainus suur saar on Fehmarn, algselt 1867. aastani Schleswigi hertsogkonna osa.
Linnad Holsteinis on Kiel, Altona, Glückstadt, Rendsburg, Segeberg, Heiligenhafen, Oldenburg in Holstein ja Plön. Holsteini pindala on 8385 km².
Bibliotheca Philosophica
"Bibliotheca Philosophica" on Tallinna Ülikooli Kirjastuses välja antav raamatusari, mis ilmub Bibliotheca alasarjana.
Sarjas ilmuvad ainult eelretsenseeritud tekstid. Sarja esimene raamat anti välja 2018. aastal – selleks sai itaalia filosoofi Giorgio Colli (1917–1979) raamat "Filosoofia sünd".
Sarja ühtse kujunduse maketi autor on disainibüroo Rakett. Valdkondlikku kuuluvust annab edasi värvilahendus, mis järgib ülikooli kodulehel kasutatavat värvide jaotust.
Igor Mölder
Igor Mölder (sündinud 1. juulil 1977) on Eesti ettevõtja ja investor.
Ta on Capital Mill OÜ tegevjuht ja juhatuse liige, ettevõtte peamiseks tegevusalaks on kinnisvaraarendus ja -haldus.
Investorina omab osalust mitmes Eesti ettevõtetes, millest üks tuntumaid on Coop Pank. Ta omab pangas osalust läbi ettevõtte CM Capital OÜ, millele kuulub 6,8% Coop Panga aktsiatest).
Igor Mölder alustas investeerimisalast tegevust Hansapangas 2001. aastal investeerimiskonsultandina ja 2003. aastal sai personaalse varahalduse investeeringute direktoriks. Tema peamiseks vastutusalaks oli kinnisvara ja portfellihaldus. Pikka aega oli ta Hansa investeerimisfondide ja varahalduse investeerimiskomitee liige.
Veearvesti
pisi|Moodne veearvesti ja selle skaala Veearvesti (ka veemõõtur; argikeeles ka veemõõtja) on veekulu mõõtmise riist (arvesti). Veekulu mõõdetakse enamasti kuupmeetrites (m3).
Igor Mölder
Aastatel 2005–2008 kuulus Igor Mölder Arco Baltic Real Estate Fundi nõukokku.
Johannes Tralla
pisi|Johannes Tralla 2021. aasta Arvamusfestivalil Johannes Tralla (sündinud 3. juunil 1985) on eesti ajakirjanik. Johannes Tralla on õppinud Jakob Westholmi Gümnaasiumis ja Tartu Ülikoolis kunstiajalugu.
Isiklikku
Ta oli aastatel 2011–2020 abielus baleriini ja koreograafi Oksana Trallaga. Neil on poeg ja tütar. Aastatel 2012–2018 elas ja töötas perekond Brüsselis.
Eesti Hotelli- ja Turismikõrgkool
Eesti Hotelli- ja Turismikõrgkool (ka Eesti Hotelli- ja Turismimajanduse Erakool; EHTE) oli Eesti erakõrgkool, kus õpetati reisikorraldust, hotellimajandust ja toitlustusteenindust. . Kool tegutses Tallinnaas, Puuvilla tänav 19.
Kõrgkool asutati 1996. aastal. 2016. aastal läks kool makseraskuste tõttu pankrotti.
Viliam Široký
pisi|Viliam Široký (vasakul) visiidil [[Saksa DVs 1957. aastal]] Viliam Široký (31. mai 1902 Bratislava – 6. oktoober 1971 Praha) oli slovaki rahvusest Tšehhoslovakkia kommunistlik riigitegelane.
14. märtsist 1950 kuni 31. jaanuarini 1953 oli ta Tšehhoslovakkia välisminister.
Viliam Široký oli 21. märtsist 1953 kuni 22. septembrini 1963 Tšehhoslovakkia valitsuse esimees (sisuliselt peaminister). Lühikest aega, 1957. aasta 13.–19. novembrini oli ta Tšehhoslovakkia presidendi kohusetäitja.
Kontula
Kontula (rootsi Gårdsbacka) on asum Helsingi Mellunkylä linnaosas. Ta piirneb Kurkimäki, Vesala ja Kivikkoga.
Elanike arv on umbes 13 000.
Laubere vald
pisi|Ančiņi Kuradikivi Laubere vald (läti keeles Lauberes pagasts) on vald Lätis Ogre piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Suntaži, Madliena, Ķeipene, Lēdmane ja Rembate vallaga.
Valla pindala on 80 km². 2011. aasta seisuga elas seal 667 inimest. Aastal 2022 oli elanikke 568. Valla keskuseks on Laubere küla. Vallamaja asub aadressil Ozolu iela 3, vallavanem on Andris Misters.
Ajalugu
Vald moodustati aastal 1917, mil liideti Laubermuiža ja Ozolmuiža mõisavallad. Tekkinud vald kandis nime Laubere-Ozoli vald. Aastal 1925 nimetati see ümber Laubere vallaks. Aastal 1935 oli Laubere valla pindala 81,9 km² ja seal oli 1107 elanikku.
Aastal 1945 moodustati vallas Laubere ja Ozoli külanõukogud, ent aastal 1949 vald likvideeriti. Aastal 1954 liideti Laubere külanõukoguga likvideeritav Ozoli külanõukogu. Aastal 1990 organiseeriti külanõukogu ümber vallaks. 2009. aastal liideti vald Ogre piirkonnaga.
Kaitstavad objetid
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all hiiepaik Ančiņi Kuradikivi juures. Kohaliku kaitse all on hiiepaik Lohukivi juures ja nuhtlemispaigad Āži mäel ning Bende luhal.
Looduskaitse all on Ruķi tamm, Pavēņi tamm, Plintese tamm, Zarumi tammed ja Zarumi metsa tamm, lisaks kasvab vallas kuusteist nimetut põlispuud.
Asustus
2011. aasta seisuga elas vallas 598 lätlast, 31 venelast, 21 valgevenelast, 8 ukrainlast, 7 poolakat ja 1 leedulane.
Valla külad on:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Vladimir Rusnak
pisi|Vladimir Rusnak esinemas [[Harjumäe kõlakoda|Harjumäe kõlakoja Edgari kohvikus Foto: Ave Maria Mõistlik, 6. veebruar 2015 ]] Vladimir Rusnak (sündinud 29. detsembril 1960) on Eesti arst (ortopeed).
Vladimir Rusnak on lõpetanud Tartu Riikliku Ülikooli 1987. aastal spordimeditsiini erialal.
Ta on Keskerakonna liige alates 25. maist 2009. Alates novembrist 2013 on ta Mustamäe linnaosa halduskogu liige.
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 3 (Tallinna Mustamäe ja Nõmme linnaosad) 146 häält ning ei osutunud valituks.
Markus Eisenschmid
Markus Eisenschmid (sündinud 22. jaanuaril 1995 Marktoberdorfis) on Saksamaa jäähokimängija, kes mängib ründajana Saksamaa kõrgliiga klubis Mannheimi Adler.
Hooajal 2012–13 debüteeris ta Saksamaa esiliigas ESV Kaufbeureni meeskonnas. Seejärel suundus Põhja-Ameerikasse ja mängis kaks hooaega Western Hockey League'i klubis Medicine Hat Tigers.
Aastatel 2015–2017 mängis ta American Hockey League'i klubis St. John's IceCaps ja hooajal 2017–18 samasse liigasse kuuluvas klubis Laval Rocket.
Saksamaa jäähokikoondise koosseisus osales Eisenschmid maailmameistrivõistlustel esmakordselt 2018. aastal.
Laura Rizzotto
Laura de Carvalho Rizzotto (sündinud 18. juulil 1994 Rio de Janeiros) on Läti-Brasiilia laulja, laulukirjutaja ja pianist.
Markus Eisenschmid
Tema õed Tanja ja Nicola on kuulunud Saksamaa naiste jäähokikoondisse.
Laura Rizzotto
Rizzotto sündis Brasiilias Rio de Janeiros. Tema isal on Brasiilia ja Läti kodakondsus. Tema ema on Brasiilia portugallane. Tema vanavanaisa Läti lendur ja väidetav sõjakurjategija Herberts Cukurs. Perekond kolis 2005. aastal USA-sse ja asus ema Minnesota osariiki Edinasse.
Ta õppinud muusikat Berklee Muusikakolledžis Bostonis, eraülikoolis California Institute of the Arts Los Angeleses ja Columbia Ülikoolis New Yorgis.
Rizzotto alustas muusikukarjääri 2009. aastal ja sõlmis aasta hiljem lepingu Universal Music Braziliga. 2011. aastal andis ta välja debüütalbumi "Made in Rio". Tema teine stuudioalbum "Reason to Stay" ilmus 2014. aastal.
2018. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Lissabonis esindas ta Lätit lauluga "Funny Girl". Laul poolfinaalist edasi ei pääsenud.
NGC 7006
pisi| NGC 7006 (ka Caldwell 42) on Delfiini tähtkujus asuv kerasparv.
NGC 7006 avastas William Herschel 21. augustil 1784.
See asub 135 000 valgusaasta kaugusel ja selle näiv tähesuurus on 10,6.
Mart Roost
Mart Roost (sündinud 7. märtsil 1960 Tallinnas) on eesti arvutiteadlane.
Elulugu
Mart Roost on inseneri ja proviisori poeg.
Lõpetas 1978 Tallinna 22. Keskkooli, 1983 Tallinna Polütehnilise Instituudi infotöötluse erialal ja 1990 samas aspirantuuri; tehnikamagister (2000, TTÜ), väitekiri "Infosüsteemide isearendamise käsitlus". Oli 1983–1986 TTÜ informaatikainstituudi nooremteadur, 1986–1992 vaneminsener ja 1992–2005 lektor, 2005–2006 erakorraline teadur, aastast 2006 teadur. Mart Roost on abielus ja tal on 4 last.
Teadustöö
Uurimisvaldkond: infosüsteemide projekteerimine, loomine ja arendamine, organisatsiooni projekteerimine, projektijuhtimine, andmebaasid ja kommunikatsioon. 15 teadustrükist.
Alison Moore
Alison Moore (sündinud 1971 Manchesteris) on inglise kirjanik.
Ta sündis Manchesteris, kuid elab Leicestershires.
Tema 2012. aastal ilmunud debüütromaan "The Lighthouse" oli samal aastal Bookeri auhinna nominentide seas (oli niinimetatud lühikeses nimekirjas). Aastal 2013 ilmus sama romaan sarjas "Nüüdisromaan" eestikeelses tõlkes (tõlkija Urve Hanko), pealkirja "Majakas" all.
Rannu ema
pisi|"Rannu ema" (juuni 2013) "Rannu ema" on Ole Ehelaiu skulptuur, mis asub Tartu maakonnas Rannu asulas Rannu kalmistul. Skulptuur avati 1976. Varem asus samas kohas Rannu Vabadussõja mälestussammas.
Paunküla aardeleiud
Paunküla aardeleiud on kaks aardeleidu (I leid ja II leid) Harju maakonnast Kuusalu vallast Paunkülast.
Need kaks aardeleidu pärinevad endise Piirsalu asundustalu põllumaalt, mida kohalikud kutsuvad Kõrtsimäe põlluks.
I leid tuli välja 1956 ja II leid osaliselt 1959 ja teine osa sellest 1961. I ja II leiu vahemaa on 60 m.
Esimene aardeleid leiti 1956. aastal põllu äestamisel ja selleks oli peentest hõbetraatidest punutud kee, mille lülide vahel olid rõngakeseks nende küljes rippuva 10 Araabia mündiga. Viimased mündid pärinevad 10. sajandist, kuid kee tervikuna on mõnevõrra hilisem.
II leid (1959 ja 1961) sisaldas muu hulgas 4 rinnalehte, 3 kaelavõru katket, ühte granuleeritud hõbehelmest, 107 hõbemünti, millel oli kand ja mida seetõttu sai kanda kaelakee küljes ripatsitena. Müntide hulgas on peale Araabia müntide 1 Sassaniidi, 11 Bütsantsi, 2 Saksa ja 1 anglosaksi münt. II leid peideti maa sisse tõenäoliselt 12. sajandil.
Pilskalne mõis
Pilskalne mõis (läti keeles Pilskalnes muiža, ka Šlosbergas muiža, saksa keeles Schloßberg) on rüütlimõis Lätis Ilūkste piirkonnas Pilskalne vallas Pilskalnes.
Pilskalne mõis kuulus kuni võõrandamiseni aastal 1920 Plater-Zyberkide perekonnale. Aastal 1625 rajasid nad sinna kabeli. Itaaliapärane renessansiajastu villat meenutav peahoone püstitati aastal 1870. Mõisakompleks ise oli eklektiline, kõrvalhoonete juures kasutati ka palju barokkmotiive. Esimene maailmasõda tõi mõisas kaasa suuri purustusi, sest seal peatunud rinde tõttu sattus see Venemaa kahurväe tule sihtmärgiks. Säilinud on vaid mõisa väravad ja hoonete varemed.
Mõisa juurde kuulub 9 hektari suurune park, mis asub kahel pool tiikide ja kanalite süsteemi. Pargis asub praegu teemapark "Pilskalnes Siguldiņa".
Bodeni kindlus
thumb | 450px | Bodeni kindluse Rödbergeti fordi vaade Bodeni kindlus on kindlus Rootsi põhjaosas Norrbotteni läänis Bodeni vallas Bodeni linnas ja selle ümbruses.
Kirjeldus
Kindluse kese asub Põhjalahe rannikust 35 km loode pool Bodeni linnas.
Kindluse põhiosa moodustavad viis forti (põhjasuunast päripäeva – Degerbergsfortet, Mjösjöfortet, Gammelängsfortet, Södra Åbergsfortet ja Rödbergsfortet) ning seal on arvukalt reduute, suurtükipatareisid ja muid kindlusehitisi.
===Fordid ja mõned patareid 1928. aastal ===
Rödbergeti fordi pilte
<Gallery> Rodbergsfortet - Mortar.jpg|Miinipilduja positsioon Rodbergsfortet - Top 1.jpg|Suurtükitornid Rodbergsfortet - Sleeping hall.jpg|Meeskonna magamisruum </Gallery>
Ajalugu
Kindluse ehitamine algas 1900. aastal ja see valmis üldiselt 1916. aastal. See pidi tõrjuma Venemaa ja hiljem Nõukogude võimalikku rünnakut Soome suurvürstiriigi ja Soome Vabariigi territooriumi kaudu. Kindluse kogumaksumus oli valmimise ajal umbes 20 miljonit Rootsi krooni ehk ligikaudu 75 miljonit eurot (2008. aasta seisuga). On ka pakutud, et maksumus oli ligikaudu hoopiski 375 miljonit eurot tänapäevases vääringus.
Kõige enam oli kindluses sõjaväelasi Teise maailmasõja ajal (16 000). Rootsi ei osalenud kummaski maailmasõjas, nii et kindluse osad pole tegelikult võtnud lahingutegevusest osa.
Kindluse Mjösjöbergeti fort suleti juba 1979. aastal. Pärast Nõukogude Liidu kokkuvarisemist 1991. aastal hakati kindluse osasid sulgema suuremahulisemalt. Viimane tulistamine suurtükist viidi Rödbergeti fordis läbi 31. detsember 1997 ja 1. jaanuarist 1998 suleti kogu kindlus.
Hilisem tsiviilkasutus
25. juunil 1998 võeti kindluse kõik viis forti ja kolm patareid (Leåkersberget, Norra Åberget ja Södra Slumpberget) mälestistena riikliku muinsuskaitse alla. Kõikidele neile on kehtestatud kaitsevööndid.
Kaks forti (Rödberget ja Södra Åberget) on kasutusel hooajaliste turismiobjektina (2002. aastal oli külastajate arv neis umbes 10 000) ning seal on võimalik rentida ruume (näiteks koosolekuks).
Rahvajutud kindluse saladustest
Kindlusega seotud rahvajuttudest on leidnud kinnitust, et seal on säilitatud Rootsi riigi kulda. Rootsi kullavarust umbes üks kolmandik (280 tonni) asus Degerbergeti fordis aastatel 1941–1982.
Kubernerkond
Kubernerkondadeks nimetatakse mitme riigi 1. järgu haldusüksusi.
Kuurne
Kuurne on hollandikeelne vald Belgias Flandria piirkonnas Lääne-Flandria provintsis Kortrijki haldusringkonnas.
Ristleja Moskva uppumine
Taust
186 m pikkune raketiristleja, mis algselt kandis nime Slava ('kuulsus'), lasti vette 1979. aastal Mõkolajivis ja oli plaanitud saatelaevaks tollal ehitatavatele Nõukogude lennukikandjatele. Nõukogude ajal tegutses ta sageli NSV Liidu mereväe Vahemere eskaadri (5. eskaader) koosseisus ning laeva kasutati peamiselt staabi- ja juhtimisalusena. 1995. aastal nimetati laev ümber Moskvaks ja 1998. aastal naasis ta pärast uuendustöid teenistusse. 2000. aastal sai Moskva Venemaa Musta mere laevastiku lipulaevaks. 2015. aastal Süüria kodusõja ajal juhiti sealt Venemaa laevastikku Vahemerel. Aastatel 2018–2020 viidi läbi põhjalik laeva moderniseerimine. 2022. aastal Venemaa sissetungi ajal Ukrainasse osales laev Ukraina teatel Ussisaare vallutamisel ja seetõttu kujutati teda saare kaitsjatele pühendatud postmargil.
Kuurne
Asulad
Kuurne koosneb järgmistest asulatest:
Ristleja Moskva uppumine
Ukraina teated
2022. aasta 13. aprilli õhtul teatasid Odessa sõjaväeadministratsiooni juht Maksõm Martšenko ja Ukraina Presidendi Kantselei nõunik Oleksi Arestovõtš, et Ukraina tabas laeva kahe oma Neptuni laevatõrje raketiga, mis põhjustasid suuri kahjustusi ja tekitasid tulekahju. 14. aprilli hommikul tuli teade Odessa sõjalise administratsiooni esindajalt, et Moskvat ei tabanud mitte raketid Neptun, vaid Suurbritannialt saadud Ameerika-päritolu Harpoon raketid. Maksõm Martšenko ütles, et ristlejal olevat tulekahju pole kustutada õnnestunud. Ukraina Lõuna sõjaväeringkonna pressiesindaja ütles samal päeval, et Neptun rakettide tabamused tekitasid laevale märkimisväärseid purustusi, tekkis põleng ja kuigi teised laevad üritasid aidata, lükkasid torm ja võimas laskemoona plahvatus ristleja kummuli ning see hakkas uppuma. Ukraina president Volodõmõr Zelenskõi ütles CNN-ile antud intervjuus Ukraina rolli kohta laeva uppumises, et ajalugu annab selgust, mis sellega juhtus. Ukraina ekspertide sõnul võisid uppunud laeval olla ka tuumalõhkepead. Oleksi Arestovõtši väitel võis laeval olla 510 meremeest. Ukraina piirivalve rannakaitse pressiesindaja Natalja Gumenjuk ütles 15. aprillil, et torm ei võimaldanud Venemaal meeskonda "rahulikult" evakueerida. Ukraina siseministri nõuniku Anton Heraštšenko sõnul hukkus plahvatuse ja põlengu ajal laeva kapten Anton Kuprin, sama isik, kes Guardiani andmeil andis sõja esimesel päeval käsu Ussisaart pommitada. Ukraina kuulutas uppunud laeva aprilli viimasel dekaadil riikliku veealuse kultuuripärandi objektiks nr 2064.
Iluuisutamine 1948. aasta taliolümpiamängudel
Iluuisutamine 1948. aasta taliolümpiamängudel toimus 2. veebruarist 7. veebruarini Šveitsis Sankt Moritzis.
Ristleja Moskva uppumine
Venemaa teated
Ööl vastu 14. aprilli teatas Venemaa kaitseministeerium, et tulekahju, mille põhjuseid veel uuritakse, põhjustas Moskval lõhkeainelao plahvatuse, laev sai tugevaid kahjustusi ja selle meeskond evakueeriti. Päeval teatas Kaitseministeerium, et Moskva on pinnal, tulekahju lokaliseeritud, põhirelvastus kannatada ei saanud ja laeva pukseeritakse Sevastopolisse. 14. aprilli õhtul teatas Kaitseministeerium, et tormisel merel pukseerimise ajal kaotas ristleja plahvatusest tingitud tulekahju järel tekkinud laevakere vigastuste tõttu stabiilsuse ja uppus. Laeva ründamist teadetes ei mainitud. Lisati, et Moskva meeskond evakueeriti täielikult teistele Musta mere laevastiku laevadele. Venemaa riikliku uudisteagentuuri TASS teatel viidi meeskond Sevastopolisse. Seal peeti ka uppunud laevale pühendatud mälestustseremoonia. 16. aprillil avaldas Kaitseministeerium video, millel kirjelduse järgi oli Moskva meeskond paraadil Sevastopolis, kus nendega kohtusid Musta mere laevastiku juhtkond ja Venemaa mereväe ülemjuhataja Nikolai Jevmenov, kelle sõnul Moskva ohvitserid ja meeskonnaliikmed jätkavad teenistust. Videos on näha ka laeva kaptenit Anton Kuprini, kes Ukraina teatel oli surma saanud. Algselt teatas TASS, et "kogu meeskond" evakueeriti ja ühestki ohvrist teada ei andnud. Hiljem eemaldati artikist sõna "kogu". 22. aprillil ütles Kaitseministeerium, et meeskonna liikmetest 1 suri, 27 jäi kadunuks ja 396 päästeti.
Kärdla kihistu
Kärdla kihistu (inglise keeles Kärdla Formation) on ordoviitsiumi ladestu Haljala lademe kihistu. Seda hakkas esimesena eristama Kalle Suuroja aastal 1991. Kihistu on nime saanud Kärdla linna järgi.
Ristleja Moskva uppumine
Teiste allikate teated ja hinnangud
Ameerika Ühendriikide valitsuse esindajad kinnitasid 14. aprillil, et 111–120 km Odessast lõunas asunud Moskval oli toimunud plahvatus, mille põhjus pole teada, kuid tõenäoliselt suudab ta omal jõul Sevastopolisse remonti jõuda, ehkki pardal paistab endiselt olevat tulekahju. Hiljem samal päeval kinnitati laeva uppumist ja eeldati, et mõned laevameeskonna liikmed said plahvatuses surma. 15. aprillil ütlesid USA ametnikud, et Ameerika Ühendriigid usuvad nüüd versiooni, et laeva tabasid kaks Ukraina Neptuni raketti. Samas ei uskunud USA luureametnikud, et laeval oleks uppumise ajal olnud tuumarelvi.
Ajalehe The Times andmeil tegi 13. aprillil enne Moskval toimunud plahvatusi Mustal merel patrull-lennu USA luurelennuk. USA sõltumatu lennuandmete analüütiku Amelia Smithi sõnul oli luurelennuki kohalolek veidi ebatavaline ja üldse lendas sel päeval Musta mere ranniku kohal veidi rohkem USA lennukeid kui tavaliselt.
Naval Newsi avaldatud analüüsi kohaselt võib 13. aprillil kell 18:52 tehtud radarsatelliidipildil näha Moskvat Ussisaarest idas ning Odessast 80 ja Ukraina rannikust 50 meremiili kaugusel. Hinnangu kohaselt oli laev selleks hetkeks juba viga saanud ja tegu oli ta viimaste tundidega pinnal. Samuti arvatakse, et laeva kaugus jäi Neptuni rakettide lennululatusse.
14. aprilli hommikul teatas Leedu välisminister Arvydas Anušauskas, et Moskva oli välja saatnud hädakutsungi, kell 01:14 lamas külili vees, pool tundi hiljem kadus elekter, alates kella 2 evakueeris Türgi laev 54 meremeest ning kella 3 ajal teatasid Türgi ja Rumeenia laeva täielikust uppumisest. Kokku oli Anušauskase kohaselt sõjalaeval olnud 485 meeskonnaliiget.
Ristleja oli varustatud 3-kihilise õhutõrjesüsteemiga, mis oleks pidanud märkama Neptuni rakette 3–4 minuti kauguselt ja andma küllaldase võimaluse nende rünnakut takistada. Puuduvad andmed, et meeskond oleks seda kaitsesüsteemi aktiveerinud. Tayfun Ozberki arvates radar mingil põhjusel ei suutnud laeva suunas lendavat raketti märgata või kaitsemeeskond polnud valmis tuvastatud ohule adekvaatselt reageerima, mis võib osutada puudulikule väljaõppele kriisiolukorras tegutsemiseks. Kui laeva kaitsesüsteemid oleks toiminud, oleks ühe mudeldatud stsenaariumi kohaselt Ukraina pidanud samaaegselt ründama vähemalt 11 raketiga, millest 5 oleks kaitsest läbi pääsenud ja laeva piisavalt vigastanud, et see uputada. Tayfun Ozberki hinnangul poleks kaks raketti tohtinud suuta laeva uputada isegi siis, kui need tabasid torpeedoarsenali või raketiheitjaid, mis plahvatust võimendas, ja meeskond oleks pidanud olema võimeline tulekahjuga toime tulema. Ka peab ta pretsedendituks Moskva-sugusel laeval tervel alusel tulekahju tekitavat laskemoona plahvatust ilma välise ründeta. Sel põhjusel ja kuna tema andmetel piirkonnas tormi polnud, peab ta Venemaa versiooni sündmustest vastuoluliseks. Carl Schuster, endine USA mereväe kapten, arvas, et kui tulekahju puhkes laeva hiiglasliku lõhkeainekoguse lähedal ja jõudis selleni, siis jäi meeskonnale vaid kaks valikut: kas see üle ujutada või laev maha jätta. On oletatud, et uppumisele võis kaasa aidata laeva meeskonnas professionaalide asemel ajateenijate kasutamine ja piisavate tuletõkkesektsioonide puudumine.
Mõnede teadete kohaselt oli Moskva õhutõrje hõivatud piirkonnas lendava Ukraina Bayraktar TB2 lahingudrooni jälgimisega, mis võimaldaski Ukrainal seejärel märkamatult madalal lainete varjus lendavate rakettidega rünnata. Forbesi ajakirjaniku David Hamblingi hinnangul on see versioon võimalik, aga ebatõenäoline, kuna Moskval olid eraldi kaitsesüsteemid õhusõidukite ja rakettide vastu. Küll võidi tema arvates drooni kasutada visuaalselt laeva asukoha määratlemiseks, et hõlbustada Neptuni rakettide kasutamist. Naval Newsi autori Tayfun Ozberki hinnangul suutis Moskva õhukaitse jälgida ja tõrjuda korraga mitmeid kontakte, isegi kui droone oleks olnud üle ühe, ja tuvastada ka veepinna lähedal lendavaid rakette.
Video ja fotod vigastatud laevast
18. aprillil ilmus internetti lühike video ja kaks pilti kahjustatud Moskva sõjalaevast, mida mitmed asjatundjad on hinnanud ehtsateks. Laevade jälgija Yörük Işıki arvates oli vähemalt üks fotodest tehtud Projekt 22870 päästelaevalt, mis Venemaal ka teadaolevalt Mustal merel kasutuses oli. The Telegraphi teatel postitati video internetti Telegrami kaudu Venemaa julgeolekuteenistusega seotud kanali poolt. Sky Newsi hinnangul levis see kõigepealt Venemaa sotsiaalmeedias.
Fotodel ja videos on näha pakpoordi kreeni vajunud laeva, millel paistab olevat tulekahju. Laeva tekil tundub olevat kahjustusi ja laevakere pakpoordis veeliinil kaks auku. Sõjandusekspertide hinnangul sobib laeva vigastuste iseloom versiooniga, et seda tabasid raketid, ehkki ei saa välistada ka teisi seletusi. Laeval pole näha päästeparvi, mis osutab, et ilmselt jäi evakueerimiseks aega ja see oli lõppenud. Meri paistab olevat suhteliselt rahulik, mis pole kooskõlas versiooniga, et laev uppus tormis.
Vardi looduskaitseala
pisi|Paljanduv paas Vardi looduskaitsealal Vardi looduskaitseala on looduskaitseala Rapla maakonnas Märjamaa vallas. Kaitseala pindala on 657,8 ha.