cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eesti Vabariigi Ülemnõukogu
Eesti Vabariigi Ülemnõukogu tegevus
6. juunil 1990 võttis Ülemnõukogu vastu Eesti Vabariigi Riigikontrolli seaduse. 26. juunil 1990 võttis Ülemnõukogu vastu Eesti Vabariigi aktsiisimaksu seaduse.
Sündinud 3. jaanuaril
''Siin loetletakse 3. jaanuaril sündinud tuntud inimesi.
Eesti Vabariigi Ülemnõukogu
Eesti Vabariigi Ülemnõukogu tegevus
6. augustil 1990 tunnistas Eesti Ülemnõukogu NSV Liidu relvajõudude viibimise Eesti territooriumil rahvusvahelise õigusega vastuolus olevaks. 7. augustil 1990 tunnistas Ülemnõukogu kehtetuks 1988. aasta 16. novembri resolutsiooni liidulepingu kohta ja otsustas korraldada suhted Eesti Vabariigi ja NSV Liidu vahel Tartu rahulepingu alusel.
20. septembril 1990 võttis Ülemnõukogu vastu Eesti Vabariigi politseiseaduse. 22. oktoobril 1990 võttis Ülemnõukogu vastu Eesti Vabariigi majanduspiiri seaduse.
Patarei vangla
Üksikkambrihoone
Seal hoiti kinni eluaegse vabaduskaotusega süüdimõistetuid ja 1936. aastal väidetavalt riigipööret ette valmistanud vapside juhid.
Ida-Aasia
thumb|Ida-Aasia ÜRO liigituse järgi.
Kuke (Lääneranna)
Piirneb Esivere, Massu, Mõisaküla ja Rooglaiu.
Ida-Aasia
ÜRO liigituse järgi kuuluvad Ida-Aasiasse:
Kuke (Lääneranna)
Külas asub Vesikaare talu kalmistu. Kukerannas filmiti "Viimset reliikviat". Sinna oli mereranda ehitatud Pirita kloostri makett.
pisi|tühi|Kukerand
Patarei vangla
Üksikkambrihoone
Hiljem oli vanglakorralduses selle hoone nimi 3. korpus.
Sidehoone
1933. aastal projekteeriti (insener Arnold Ahman) ning 1934. aastal valmis flešitiibade vahel juurdeehitisena hoone, mis võeti kasutusele 1935. aasta jaanuaris.
Hoones oli kolm korrust ning kahel ülemisel korrusel kokku 56 vangikambrit: kuni 6-inimeselistes kambrites oli kokku 240 vangikohta ning kuni 8-inimeselistes kambrites kokku 128 vangikohta. Esimesel korrusel oli trükikoda, rätsepatöökoda jms.
Hiljem oli vanglakorralduses selle hoone nimi 2. korpus.
pisi
Üldvangla nr 1
1940. aasta juunipöörde ajal nõudsid meeleavaldajad Punaarmee soomusautode toel Keskvanglas asuvate poliitvangide vabastamist. Pärast kohtuministriga konsulteerimist vabastas vanglaülem 30 kinnipeetavat.
Vanglast vabastati Artemi Antonov, Viktor Andrejev, Aleksei Dimitrijev, Aleksander Eilender, Peeter Jakovlev, Aleksei Jemeljanov, Boris Krupenin, Kristjan Kukk, Richard Kuurits, Vladimir Lepik, Rudolf Liivoja, Nikolai Luts, Leho Maisel, Andrei Minin, Ivan Minin, Alfred Sein, Kristjan Seaver, Julius Sarv, Gustav Pilve, Aleksander Mui, Nikolai Vojennõi, Nikolai Trankmann, Mihhail Skvorov, Mihhail Rogov, Aleksander Petrikov, Adolf Polisinski ja Ferdinand Narusberg. Endised vangid paigutati Kuld Lõvi võõrastemajja.
Pärast Eesti okupeerimise järgset Eesti sisejulgeoleku ja kinnipidamiskohtade süsteemi reorganiseerimist ning NSV Liidu SARKi eeskujul korraldamist allutati Keskvangla Eesti NSV SARKi vanglate osakonnale ning keskvangla nimetati üldvangimajaks nr 1. Vanglaülemaks määrati Viktor Feigin.
Maakondlikest vanglatest said vastavalt vangla nr 2 (Lasnamäe vangla, Tartu maanteel); vangla nr 3 (Tartu vangla); vangla nr 4 (Paide vangla); vangla nr 5 (Rakvere vangla); vangla nr 6 (Pärnu vangla); vangla nr 7 (Viljandi vangla); vangla nr 8 (Kuressaare vangla); vangla nr 9 (Valga vangla); vangla nr 10 (Võru vangla); vangla nr 11 (Narva vangla) ja vangla nr 12 (Haapsalu vangla). Senine Harku vangla nimetati Parandusliku Töö Kolooniaks nr 1.
Vanglas peeti vahistatud eeluurimisaluseid ja süüdimõistetuid isoleeritult. Pärast Nõukogude sõjatribunalide poolt süüdimõistmist (üldjuhul Vene SFNV KrK § 58 alusel) ja vabaduskaotusega karistamist saadeti süüdimõistetud NSV Liitu: üle kolme aasta karistatud saadeti NSV Liidus asuvaisse vangilaagreisse.
Tribunali otsusega surmamõistetuid hukati erinevates kinnipidamiskohtades.
Tallinna Keskvangla ja Tallinna TKL nr 1
Keskvanglat hakkas Saksa okupatsioonivõim kasutama kinnipidamiskohana kohe pärast Tallinna hõivamist 28. septembril 1941. aastal.
1942. aasta kevadel reorganiseeris Saksa okupatsioonivõim Eestis tegutsevad sisejulgeolekuasutused. Martin Sandbergeri juhitud Saksa Julgeolekupolitsei, SD operatiivgrupi Einsatzgruppe A ja Eesti Omavalitsuse Sisedirektooriumi Politsei ja Omakaitse Valitsusele allunud poliitilise politsei ja kriminaalpolitsei allüksustest moodustati Julgeolekupolitsei ja SD Eestis, kellele allutati ka poliitilistes süütegudes süüdistatavate kinnipidamisasutused, sh Keskvangla.
29. juulil 1942. aastal nimetati Keskvangla Tallinna Töö- ja Kasvatuslaagriks nr 1 (Tallinna TKL nr 1), mis allus Eesti Julgeolekupolitseile ja SD-le, hiljem otse Julgeolekupolitsei ja SD ülemale Bernhard Baatzile.
1944. aastal puhkes Keskvanglas nakkusepideemia, milles süüdistati kommunistliku tegevuse pärast töölaagrisse paigutatud kinnipeetavaid (Johannes Allessar (sündinud 1902), Vassili Lepij (1906), Eduard Meister (1902) ja Arvo Otssalu (1894)), kes hukati süüdistuse alusel Julgeolekupolitsei ja SD komandöri otsusega Tallinna töö- ja kasvatuslaagris 17. juulil poomise läbi. "Need kommunistid soodustasid roimarlikul viisil laagris, mis oli tähnilise soojatõve tõttu karantiini all, taudi levimist seega, et nad haigestunud karistusaluseilt korjasid täisid ja neid teistele karistusalustele ja valvemeeskonnale heitsid või pabertorukeste abil teistesse kambritesse puhusid. See takistas võimude poolt taudi vastu tarvitusele võetud abinõude mõju ja soodustas haigusjuhtumite arvu suurenemist."
1944. aastal toodi Keskvanglasse umbes pooled, 878 juudist meest, kes 1944. aasta mais Prantsusmaalt küüditati ja lõpuks Ida-Euroopasse jõudsid. Osa neist hukati Leedus ning osa Keskvanglasse paigutatud prantsuse juute hukati Tallinna lähistel.
Eeluurimisvangla nr 1
pisi|Keskvangla ruum, kus 11. septembril 1991 viidi täide viimane surmanuhtlus Eestis pisi|Patarei vangla 1988. aastal
Eesti NSV perioodil (aastatel 1946–1968) oli vangla nimi Eesti NSV Siseministeeriumi Vangla nr 1 ja aastatel 1968–1988 ENSV SM Paranduslike Tööde Valitsuse Eeluurimisisolaator nr 1 (vene СИЗО, Sledstvennõi izoljator). Eesti NSV perioodi lõpu poole, alates 1. juulist 1988. aastal kandis vangla nime Asutus IZ-1 (vene Учреждение ИЗ-1).
Vanglas oli 1990. aastal ametlikult kohti 1010 kinnipeetavale. )
Pärast Eesti iseseisvuse taastamist 1991. aastal
Kompleksi põhiosa on alates 1997. aasta 13. maist Eesti Vabariigi kultuurimälestis nr 8485.
Keskvangla ülesanded olid:
Keskvangla koosseisu kuulusid:
27. detsembril 2002 lõpetas vangla ametlikult oma 83-aastase tegevuse Keskvanglana ning 2003. aastal tegutses vangla Magasini tänaval asunud Tallinna vangla osana. 2002. aasta lõpul valmis Tartus uus vangla ja enamik Keskvangla vange viidi sinna. Haigla, majandussalk jms üksusi asus endises Keskvanglas kuni 2005. aastani.
Pärast vanglat
pisi|Vangla loodeots (2014) pisi|Konvoi 73 mälestusmärk 25. märtsil 2003 langetas võimult lahkuv valitsus põhimõttelise otsuse, et endise Keskvangla saab enda käsutusse Eesti Kunstiakadeemia.
2005. aastal otsustas Haridus- ja Teadusministeerium, et endise Keskvangla restaureerimine ja kunstiakadeemiana ülalpidamine on liiga kulukas ning edaspidi seda ühe võimaliku variandina ei arvestata. Endistes vangalaruumides hakkas ekskursioone korraldama SA Virumaa Muuseumid. Seda tehti lühikest aega, mil ruumidest väidetavalt leitud mürgiste hallitusseente tõttu avalik tegevus lõpetati. 2006. aastal renditi hooned Meremuuseumi ja Okupatsioonide Muuseumi ühisele projektifirmale OÜ Bellhouse, kes hakkas seal uuesti ekskursioone korraldama.
2008. augustis kuulutas Riigi Kinnisvara AS välja endise Keskvangla kinnistu (Kalaranna 2 ja Kalaranna 2a) võõrandamise avaliku kirjaliku enampakkumise teel ühise alghinnaga 100 miljonit krooni (6,4 miljonit eurot). Keegi ei soovinud endist vanglat sellise hinnaga osta. 2009. aastal pandi kinnistu 40 miljoni krooniga ja 2012. aastal 3 miljoni euroga uuesti müüki.
Keskvangla peasissepääsu juures avati 2. juunil 2010 Saksa okupatsioonivõimude poolt Prantsusmaalt 1944. aastal Keskvanglasse saadetud 73 Prantsusmaa juudile (Konvoi 73) mälestusmärk.
14. mail 2019 avas Eesti Mälu Instituut Eesti riigi toel vangla idatiivas näituseala, mis räägib vangide saatustest, hoone kasutamisest Nõukogude (1940–1941, 1944–1991) ja Saksa (1941–1944) okupatsiooni ajal ning tutvustab kommunismi kuritegusid ja ideoloogiat rahvusvahelises kontekstis. pisi|Patarei vangla Lennusadamast vaadatuna 2022. aasta juunis
Eesti Vabariigi Ülemnõukogu
Eesti Vabariigi Ülemnõukogu tegevus
18. detsembril 1990 teatas Ülemnõukogu esimees Arnold Rüütel NSV Liidu Rahvasaadikute Kongressil, et Eesti ei kirjuta alla NSV Liidu liidulepingule.
19. detsembril 1990 võttis EV Ülemnõukogu vastu otsuse omandiõiguse järjepidevuse taastamisest, milles tunnistati, et Eesti Vabariigi omandisuhete muutmine Nõukogude Liidu okupatsioonivõimu poolt oli vägivaldne. Ühtaegu tunnistati ebaseaduslikuks Eesti NSV Riigivolikogus 1940. aasta 23. juulil vastu võetud deklaratsioon pankade ja suurtööstuse natsionaliseerimise kohta ning deklaratsioon maa kuulutamisest kogu rahva omanduseks. 20. detsembril 1990 võttis EV Ülemnõukogu vastu otsuse maareformist.
15. aprillil 1991 võttis Ülemnõukogu vastu Eesti Vabariigi pensioniseaduse. 16. aprillil 1991 võttis Ülemnõukogu vastu seaduse, mille kohaselt likvideeriti Sideministeerium ning Transpordiministeerium nimetati reorganiseerimisel ümber Transpordi- ja Sideministeeriumiks.
13. juunil võttis Ülemnõukogu vastu Eesti Vabariigi omandireformi aluste seaduse. 20. juunil 1991 võttis Ülemnõukogu vastu omandireformi aluste seaduse ning otsuse selle rakendamise kohta, mis sai aluseks vara tagastamise, munitsipaliseerimise, erastamise ja taasriigistamiseks.
19. augustil 1991 võttis Ülemnõukogu vastu otsuse anda Eesti Vabariigi Ülemnõukogu tegevuse tõkestatuse korral Eesti Vabariigi riigivõimu volitused Eesti Vabariigi riikliku iseseisvuse taastamisel EV Erakorralisele Nõukogule. Augustiputši käigus Eestis 20. augusti pärastlõunal jõudsid Pihkva dessantdiviisi üksused Tallinna ja hõivasid teletorni. Vabatahtlikud asusid julgestama Toompead, raadio- ja telemaja. Kell 23.02 kinnitas Eesti Ülemnõukogu 69 poolthäälega otsuse Eesti riiklikust iseseisvusest.
20. augustil 1991 pöördus EV Ülemnõukogu ka maailma riikide parlamentide ja valitsuste poole järgmise avaldusega:
29. augusti võttis Ülemnõukogu vastu otsuse NSV Liidu riigiorganite alluvuses või halduses olevate või nende juhtimisel tegutsevate Eesti Vabariigis asuvate ettevõtete, asutuste ja organisatsioonide vara ja juhtimise kohta. Otsusega tunnistati kehtetuks kõik pärast 16. juunit 1940 Eesti Vabariigi või Eesti NSV riigivõimu- ja valitsemisorganite poolt vastuvõetud aktid, millega ettevõtted, asutused ja organisatsioonid anti üle NSV Liidu riigivalitsemisorganite alluvusse, haldusse või juhtimisele. Ühtlasi tunnistati Eesti Vabariigi territooriumil asuvate NSV Liidu riigivalitsemisorganite alluvuses või halduses olnud või nende juhtimisel tegutsenud ettevõtete, asutuste ja organisatsioonide vara Eesti Vabariigi omandiks. Lisaks tehti valitsusele ülesandeks lahendada NSV Liidu Kaitseministeeriumi ja talle allunud struktuuriüksuste omanduses või kasutuses oleva vara kuuluvuse küsimused.
13. septembril 1991 alustas Tallinnas tegevust Eesti Vabariigi Ülemnõukogu ja Eesti Kongressi esindajatest moodustatud Põhiseaduse Assamblee. 23. septembril 1991 nimetas Ülemnõukogu oma otsusega Siim Kallase Eesti Panga presidendiks.
17. oktoobril 1991 võttis Ülemnõukogu vastu maareformi seaduse. 24. oktoobril 1991 otsustas EV Ülemnõukogu eraldada Eesti Vabariigi territooriumil asuvad NSVL Riigipanga allüksused NSV Liidu pangasüsteemist ning ühendada Eesti Pangaga.
11. novembril 1991 võttis EV Ülemnõukogu vastu seaduse, mille kohaselt liideti 1. jaanuarist 1992 Kaubandusministeerium ja Materiaalsete Ressursside Ministeerium ühtseks EV Kaubandusministeeriumiks. 10. detsembril 1991 võttis EV Ülemnõukogu vastu seaduse Eesti Advokatuuri kohta.
16. jaanuaril 1992 kehtestas Ülemnõukogu oma otsusega majandusliku eriolukorra kuni EV põhiseaduse vastuvõtmiseni, otsus tunnistati Ülemnõukogus kehtetuks 11. veebruaril 1992. aastal. 29.. jaanuaril 1992 kehtestas EV Ülemnõukogu seadusega üksikisiku tulumaksu määrad. 11. märtsil 1992 võttis Ülemnõukogu vastu Eesti Vabariigi põllumajandusreformi seaduse, mille kohaselt läks taasriigistamisele ja erastamisele kolhooside vara. 18. märtsil 1992 võttis Ülemnõukogu vastu otsuse Eesti Vabariigi Julgeolekuteenistuse moodustamise kohta. 19. märtsil 1992 võttis Ülemnõukogu vastu Eesti Vabariigi alkoholiaktsiisi seaduse. 26. märtsil 1992 Ülemnõukogus vastu võetud otsusega moodustati siseministri valitsemisalas senise Riikliku Politseiameti Eriteenistuse baasil Eesti Vabariigi Eriteenistus. 6. aprillil 1992 võttis EV Ülemnõukogu vastu Riigikogu valimise seaduse. 13. aprillil 1992 võttis Ülemnõukogu vastu seaduse Eesti Vabariigi Kaitseministeeriumi moodustamise kohta.
13. aprillil 1992 kuulutas EV Ülemnõukogu end ainsaks seadusandlikuks võimuks riigis, millega Ülemnõukogu lahendas oma rivaliteedi Eesti Komitee ja Eesti Kongressiga. ERSP kutsel kogunesid selle peale Toompeale meeleavaldajad.
16. aprillil 1992 võttis Ülemnõukogu vastu riiklike ja munitsipaaleluruumide erastamise seaduse. 4. juunil 1992 võttis Ülemnõukogu vastu seaduse kooperatiivsete, riiklik-kooperatiivsete ja ühiskondlike organisatsioonide vara taasriigistamise ja erastamise kohta. 15. juunil 1992 võttis Ülemnõukogu vastu seaduse aiandus- ja suvilakooperatiivide vara erastamise kohta. 8. juulil 1992 võttis Ülemnõukogu vastu Eesti Vabariigi tubakaaktsiisi seaduse.
14. septembril 1992 kogunes Ülemnõukogu viimasele, 82. korralisele istungjärgule ning 14. septembril 1992 kuulutas EV Ülemnõukogu oma tegevuse lõppenuks.
Linnuse (Lääneranna)
Linnuse on küla Pärnu maakonnas Lääneranna vallas.
Aastatel 1991–2017 oli küla Lääne maakonnas Hanila vallas.
Linnuse külas asub Karuse linnus (ka Vatla maalinn), mis oli muistse Karuse kihelkonna keskus.
Action painting
Action painting (tegevusmaal, tegevusmaalikunst) on termin, mida kasutas esimesena (1952. aastal) kriitik Harold Rosenberg, iseloomustamiseks kunstistiili, mille puhul on teose loomise protsess võrdselt oluline või olulisemgi lõpptulemusest.
Action painting on tihedalt seotud abstraktse ekspressionismiga. Väga oluline on teose loomise protsess. Ukraina päritolu Ameerika Ühendriikide kunstnik Janet Sobel oli teadaolevalt esimene, kes kasutas tilgutamistehnikat. Jackson Pollocki kaudu sai see aastatel 1946–1947 dripping-tehnika ('tilgutamine') laiemalt tuntuks, mis muutis teoste loomise lausa etenduseks. Tehnika seisneb selles, et värv niristatakse lõuendile. Oma suuremõõtmelisi teoseid luues kinnitas kunstnik, et see, mis lõuendile jõuab, ei ole teos, vaid tegevus.
Tiit-Rein Viitso
pisi Tiit-Rein Viitso (kuni 30. septembrini 1940 Vitismann; 4. märts 1938 Tallinn – 2. detsember 2022) oli eesti keeleteadlane, Tartu Ülikooli läänemeresoome keelte professor. Kolleegid pidasid teda eesti keeleteadlaseks, kes on käsitlenud täie teadusliku eksaktsusega kõige suuremat arvu maailma keeli.
Haridus
1961. aastal lõpetas Viitso Tartu Ülikooli eesti filoloogina. 1961–1964 oli ta Keele ja Kirjanduse Instituudi aspirant. 1966. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis kandidaadiväitekirja filoloogias ("Äänisvepsa murde väljendustasandi kirjeldus"), 1982. aastal sealsamas doktoriväitekirja ("Основные проблемы фонологической структуры прибалтийско-финских языков и ее истории" ehk "Läänemeresoome keelte fonoloogilise struktuuri ja selle ajaloo peamised probleemid").
Teadustöö
pisi|Tiit-Rein Viitso 2005. aastal kõnelemas [[Paul Ariste mälestuskonverentsil]] 1965–1973 töötas Viitso TÜ arvutuskeskuses nooremteadurina, 1971–1986 KKI-s vanem- ja 1986–1993 juhtteadurina. 1989. aastal sai temast TÜ eesti keele kateedri professor, 1989–1991 oli ta Helsingi ülikooli külalisprofessor. 1991–1993 oli Tiit-Rein Viitso TÜ eesti keele erakorraline professor ning 1993–2003 TÜ läänemeresoome keelte korraline professor. 2003–2015 TÜ Eesti ja üldkeeleteaduse instituudi vanemteadur.
Aastatel 1971–1977 oli ta ajakirja Sovetskoje Finno-ugrovedenije asepeatoimetaja. Aastast 1990 on ta ajakirja Keel ja Kirjandus toimetuskolleegiumi liige, 1997–2006 oli ta Linguistica Uralica toimetuskolleegiumi liige ja 2007–2016 peatoimetaja. Emakeele Seltsi aastaraamatu toimetuskolleegiumi liige on ta alates 1999. aastast.
Viitso on uurinud läänemeresoome keelte fonoloogiat, morfoloogiat ja murdeid (lähemalt vepsa ja liivi keelt), läänemeresoome jt soome-ugri keelte ajaloolist foneetikat ja eelajaloolisi kontakte ning keelte geneetilist klassifitseerimist. Samuti on ta aidanud kaasa liivi ja võru kirjakeele korraldusele.
Organisatsiooniline tegevus
1989 ja 1993–1997 oli Viitso Tiit-Rein Emakeele Seltsi esimees, 2004–2006 keeletoimkonna vanem. 1998. aastal sai temast Liivlaste Sõprade Ühingu asutajaliige.
Luuvili
Luuvili on lihakvilja tüüp.
Tiit-Rein Viitso
Organisatsiooniline tegevus
1988. aastal oli Tiit-Rein Viitso Õpetatud Eesti Seltsi taasasutajaliige, hiljem sai temast seltsi auliige.
Luuvili
Luuvili on arenenud ülemise sigimikuga õiest. Ta on paljasvili ja koosneb kolmest kihist: õhuke väliskest ehk eksokarp, võrdlemisi paks mahlane vahekest ehk mesokarp ja kivisrakkudest koosnev sisekest ehk endokarp, mis moodustab tugeva luu, kaitsmaks selle sees olevat seemet.
Kaagvere
pisi|Vaade Kaagvere külale 2021. aasta mais Kaagvere on küla Tartu maakonnas Kastre vallas Emajõe alamjooksul, 14,5 km Tartust.
Biokütus
Biokütus on energeetilisel otstarbel kasutatav gaasiline, vedel- või tahkekütus, keemiliselt orgaaniline aine, mis organismide elutegevuse tulemusena on ökosüsteemis hiljuti moodustunud või mis on selle saadus.
Lääne-Aasia
pisi|Lääne-Aasia ÜRO liigituse järgi Lääne-Aasia on regioon Aasia lääneosas.
Biokütus
Biokütus kuulub taastuvate kütuste hulka.
Biokütus võib olla taimset, loomset või mikroobset päritolu.
Esmaste biokütustena on kasutusel näiteks küttepuu, hagu, puusüsi, õled, hein, sõnnik. Teatava tinglikkusega on biokütuseks loetud ka turvast.
Kaagvere
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Mäksa valda.
Lahetaguse laht
Lahetaguse laht on madal laht Saaremaa edelarannikul.
Lahesuus on Separahu, Kivirahu ja veel mõned nimetud laiud. Veepeegli pindala on umbes 1,1 km². Mere sügavus ei ole seal üldiselt üle 2 m.
Lahe kõige tagumist soppi kutsutakse Süvalõukaks. Läände jääb Sääremaa poolsaar, mille idapoolseim ots on Hiriste nina.
Kaagvere
2000. aasta rahvaloenduse andmeil elas Kaagveres 274 elanikku.
Biokütus
Töödeldud biokütused on näiteks biodiislikütus, bioetanool, hakkpuit, saepuru, bioloogiliste jäätmete anaeroobsel lagunemisel tekkiv biogaas.
Kaagvere
1930.–1940. aastail mõisahoones asunud lastekodus töötas kasvatajana kunstnik Agu Peerna (1904–1950). Lastekodu oli Kaagveres ka pärast sõda kuni 1957. aastani (algul teeäärses postijaama majas, pärast mõisahoone taastamist 1956. aastal mõisahoones). Pärast lastekodu sulgemist töötas hoonetes Kaagvere kutsekool nr 1 ja hiljem Kaagvere Erikool.
Tiit-Rein Viitso
Organisatsiooniline tegevus
2011. aastal valmis Vahur Laiapeal liivikeelne dokumentaalfilm "Professor Viitso liivlased".
Kaagvere
Külas asus tütarlaste eriinternaatkool Kaagvere Erikool. pisi|Maarjamaa Hariduskolleegium Kaagvere külas On olemas kauplus, paadisadam ja Kaagvere jalgpallistaadion.
Tiit-Rein Viitso
Isiklikku
Esimene eesti naisprofessor farmatseut Alma Tomingas oli tema tädi.
Kaagvere
Kaagvere 1. puurauk on Halliku kihistu stratotüübiks.
Luuvili
Mahlakad luuviljad esinevad paljudel roosõielistel, näiteks kirsipuul, ploomipuul, aprikoosipuul ja toomingal. Kuivad luuviljad on näiteks harilikul mandlipuul.
Mõnel taimel on marjataolised luuviljad, näiteks leedril ja paakspuul.
Luuvilja mahlane vahekest meelitab loomi seda sööma. Niimoodi aitavad loomad luuviljadega taimedel levida: nad söövad ülejäänud vilja ära, aga sisekesta selles oleva seemnega viskavad ära, vahel emataimest kaugele. Paljud luuviljad ei kaota idanemisvõimet ka pärast ärasöömist, vaid nad läbivad looma seedeelundkonna ja vahel idanevad isegi paremini, kui on mõne looma soolestikust läbi käinud.
Luuvili on ka kookospalmil, aga see on muundunud. Kookospähkli suuruse tõttu on ebatõenäoline, et mõni loom selle alla neelaks, mistõttu ta pole selleks kohastunud. Kookospähkli vahekest ei ole mahlakas, vaid kiuline, ja kookospähkel on kohastunud eriti pikkadeks merereisideks veepinnal.
Biokütus
Biokütust võib saada nii pärismaiste koosluste majandamisel (metsaraie, võsaraie (sh raiejäätmed), heinategu, roolõikamine jne) kui kultiveerimisel (energiavõsa, energiaheina, õlitaimede jms põllumajanduslikul kasvatamisel).
Erinevalt fossiilkütuste kasutamisest ei too biokütused biosfääri aineringesse ainet juurde. Biokütuste põletamisel vabaneb süsihappegaas, mis äsja oli ta enda kasvamisel atmosfäärist võetud; seetõttu ei suurenda biokütuste tarvitamine süsihappegaasi kogust atmosfääris.
Euroopa Liidus
Euroopa Liidu riikides on eesmärgiks saavutada õhu kvaliteedi tase, mis ei suurendaks negatiivset mõju ja ohtu inimeste tervisele ja keskkonnale. Selleks on kehtestatud mootorikütustele kvaliteedinõuded, milles määratakse ka mootoribensiinis sisalduva biokütuse osakaal. Biokütustel on oluline osa kliima kaitsmisel, sest võrreldes tavapäraste kütustega tekitavad praegu kasutatavad biokütused vähem kasvuhoonegaase. Biokütuste kasutamiseks vajalikud toormaterjalid on ajapikku taastuvad ja nii panustatakse naftavarude säästmisele.
Transpordis mootorikütustena kasutatavad biokütused on määratletud Euroopa Liidu direktiivi 2003/30/EÜ artikli 2 lõike 2 kohaselt. Biokütusteks loetakse järgmisi biomassist toodetud vedelaid või gaasilisi transpordis kasutatavaid kütuseliike:
Lääne-Aasia
ÜRO liigituse järgi kuuluvad Lääne-Aasiasse:
Biokütus
Eestis
Eesti Vabariigi "Alkoholi-, tubaka- ja kütuseaktsiisi seaduse" § 19 lõikes 14 määratletakse biokütus läbi kaupade nomenklatuurikoodide. Vastavalt Euroopa Liidu kliimaeesmärkidele ja Eesti seadusandlusele peavad Eesti kütusemüüjad alates 1. aprillist 2019 hakkama tanklates pakkuma varasemast suurema biokomponendi osakaaluga mootoribensiini ja diislikütust.
Seni on tanklates pakutud etanoolisisalduseta mootoribensiini ja kuni 5% etanoolisisaldusega pliivaba mootoribensiini. Õhu kvaliteedi nõuete täitmiseks tuleb tanklatel hakata pakkuma lisaks tavapärasele ka suurema biokütuse osakaaluga mootoribensiini, mida teatakse kui E10 ehk kuni 10% etanoolisisaldusega pliivaba mootoribensiini. E10 mootoribensiini tankuril peab olema kindlasti vastav märgistus.
Biokomponendiga kütuste kasutamine muudes mootorites
Aia- ja metsatehnikas on soovitatav kasutada keskkonna- ja mootorisõbralikumat alküülaatbensiini või mootoribensiini 98E5. Paadimootorites on soovitatav kasutada mootoribensiini 98E5.
Kütusekulu
Kui vaadelda kütusekulu tavapäraselt ehk liitrites 100 km kohta, võib 95E10-le üleminekul oodata kütusekulu väikest suurenemist. See tuleneb etanooli energiasisaldusest, mis on ligi kolmandiku võrra väiksem fossiilse mootoribensiini energiasisaldusest.
Diislikütuse puhul kütusekulu B7-le üleminekul ei suurene, kuivõrd biodiislikütuse energiasisaldus on fossiilse diislikütusega samaväärne.
Võimsus
95E10 ei suurenda ega vähenda automootori võimsust 95E5-ga võrreldes, kuna mootoribensiini oktaaniarv on sama.
Rooglaiu
Rooglaiu on küla Pärnu maakonnas Lääneranna vallas.
Vakalepa peakraav
Vakalepa peakraav (ka Vakalepa oja) on kraav Pärnumaal Põhja-Pärnumaa vallas Vakalepa külas ning Lääneranna vallas Hõbeda ja Parasmaa külas.
Peakraavi pikkus on 5 km ning see suubub vasakult Allika jõkke (15,6 km suudmest). Peakraavi valgla on 11,9 km².
Peakraav on tugevasti muudetud mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.
Vakalepa peakraavi keskkonnaregistri kood on VEE1115500.
Rooglaiu
Külas asub Nõiakivi.
Rooglaius asub Algallika keskus.
Clodovil Hernandes
Clodovil Hernandes (17. juuni 1937 Elisiário, São Paulo osariik – 17. märts 2009 Brasília) oli Brasiilia meesmoekunstnik, televisioonitöötaja ja poliitik.
Hércules CF
Klubi on mänginud hooaega Primera Divisiónis, 40 hooaega Segunda Divisiónis ja 18 hooaega madalamates liigades.
Laidunina-Roomassaare rand
Laidunina-Roomassaare rand on veemajanduslik mereala Suure katla rannikuvööndis, Kaavi ninast Roomassaare sadamani.
Veepeegli pindala on umbes 53,8 km².
Rannikul on Laidunina, Pagila rand, Läätsa sadam, Järve luitestik, Nasva sadam, Loodenina, Roomassaare nina. Loodeninast 2 km lõuna-kagusse jääb Puskarahu.
Ranna keskkonnaregistri kood on VEE3406010.
Bruce Willis
thumb|Bruce Willis Walter Bruce Willis (sündinud 19. märtsil 1955 Idar-Obersteinis Saksamaal) on Emmy auhinnaga pärjatud USA filminäitleja, produtsent ja laulja. Tema karjäär lõppes 2022.aastal afaatsia, ehk kõnehalvatuse tagajärjel.
Willise lapsepõlv möödus USA-s New Jersey osariigis. Ta lõpetas seal kooli ja läks siis New Yorki, et hakata näitlejaks. Enne rollide saamist töötas ta baaris kelnerina.
Tema läbilöök toimus näidendis "Fool for Love (1984)". Samal aastal valiti ta 3000 kandidaadi seast mängima teleseriaali "Moonlighting" ("Partnerid"). Filminäitlejadebüüdi tegi ta filmis "Blind Date (1987)" Kim Basingeri kõrval.
Eraelu
Bruce Willis oli aastatel 1987–2000 abielus näitleja Demi Moore'iga. Neil on kolm tütart: Rumer Glenn Willis (sündinud 1988), Scout LaRue Willis (1991) ja Tallulah Belle Willis (1994).
Aastail 2003–2004 oli ta paar Brooke Burnsiga, kellega ka kihlus, kuid suurte vahemaade tõttu see suhe lõppes.
2009. aastal abiellus ta Maltal sündinud Briti modelli ja näitleja Emma Hemingiga, kellega tal on kaks last.
2023. aasta veebruaris teatas perekond Willise frontotemporaalse dementsuse diagnoosist.
Auhinnad
Emmy
Pirita tee (Loo)
thumb|Vaade tänavale kagust, majad jäävad teest paremale. Eemalt paistavad [[Tallinna teletorni ja Iru soojuselektrijaama hooned]]
Pirita tee on tänav Harju maakonnas Jõelähtme vallas Loo alevikus.
Tänav algab Nehatu–Loo–Lagedi tee 2. kilomeetripunkti juurest (tänava nimi selles kohas on Vibeliku tee) ja lõpeb Nehatu–Loo–Lagedi tee 1. kilomeetripunkti juures (tänava nimi seal on Loo tee).
Tee ääres asuvad eramajad, kõik Pirita tee aadressiga hooned jäävad teest itta.
Teest paarsada meetrit läände jääb Pirita jõgi.
Pirita tee on üks Loo aleviku läänepoolsemaid tänavaid.
Kriimi-Möldri rand
Kriimi-Möldri rand on madal mereosa Saaremaa edelarannikul, Möldri nina ja Kalja nina vahel. Itta jäävad Ariste laht ja Kriimilaid. Kagusse jääb Kaugatuma-Lõu rand, põhja jääb Möldri laht, loodesse jääb Lahetaguse laht. Rannikul on mõned nimetud laiud. Loodeossa jääb Separahu karistik.
Veepeegli pindala on umbes 13,6 km².
Egede
Egede on Taani päritolu norra suguvõsa.
Selle esiisa Hans Jensen Colding (1596–1659) oli pastor Sjællandil Vester Egede kihelkonnas, mille järgi suguvõsa on nime saanud.
Tema poeg Povel Hansen Egede või Poul Hansen Egede (1648–1706) läks noore sorenskriver 'ina Norrasse Senja saarele ning abiellus oma eelkäija tütrega.
Kriimi-Möldri rand
Ranna keskkonnaregistri kood on VEE3265000.
Egede
Nende pojad olid misjonär Gröönimaal Hans Egede (1686–1758) ja abipastor (kapellan) Jens Egede (1692 – umbes 1724).
Hans Egede pojad olid misjonär ja filoloog Poul Hansen Egede (ka Paul Hansen Egede; 1708–1789) ja kaupmees Niels Rasch Egede (1710–1782).
Paul Egede poeg oli kapten Christian Thestrup Egede (1761–1803). Jens Egede poeg oli Feti pastoraadi pastor Peder Jensen Egede (1722–1789), kes mõnda aega oli misjonär Gröönimaal.
Suguvõsa üks haru kannab nime Egede-Nissen.
Norra rahvuspargid
Norras on kokku 41 rahvusparki, millest 34 asub Norra mandriosas ja 7 Svalbardis. Rahvusparkide kogupindala on 65 799 km², sellest jääb Norra mandriossa 31 452 km² ja Svalbardi 34 347 km². Esimene rahvuspark Norras loodi 1962. aastal, Svalbardis 1973. aastal.
Norra mandriosa
thumb|300px|Hommikumeeleolu [[Gutulia rahvuspark|Gutulia rahvuspargis ]] thumb|300px|[[Jotunheimeni rahvuspark ]] thumb|300px|[[Femundsmarka rahvuspark ]] thumb|300px|Norra mandriosa rahvuspargid:1 [[Folgefonna rahvuspark|Folgefonna, 2 Hardangervidda, 3 Hallingskarveti, 4 Langsua, 5 Jotunheimeni, 6 Rondane, 7 Gutulia, 8 Femundsmarka, 9 Dovre, 10 Jostedalsbreeni, 11 Reinheimeni, 12 Dovrefjell-Sunndalsfjella, 13 Forollhogna, 14 Skarvani ja Roltdaleni, 15 Blåfjella-Skjækerfjella, 16 Lierne, 17 Børgefjelli, 18 Saltfjellet-Svartiseni, 19 Junkerdali, 20 Rago, 21 Møysaleni, 22 Øvre Dividali, 23 Ånderdaleni, 24 Reisa, 25 Øvre Anárjohka, 26 Stabbursdaleni, 27 Seilandi, 28 Øvre Pasviki, 29 Varangerhalvøya, 30 Lomsdal-Visteni, 31 Ytre Hvaleri, 32 Breheimeni, 33 Sjunkhatteni, 34 Rohkunborri ]] thumb|300px|[[Ytre Hvaleri rahvuspark ]] thumb|300px|Briksdalsbreeni liustik [[Jostedalsbreeni rahvuspark|Jostedalsbreeni rahvuspargis ]] thumb|300px|[[Junkerdali rahvuspark ]] thumb|300px|Svalbardi rahvuspargid: 1 [[Sør-Spitsbergeni rahvuspark|Sør-Spitsbergeni, 2 Nordenskiöldi maa, 3 Sasseni-Bünsowi maa, 4 Nordre Isfjordeni, 5 Forlandeti, 6 Indre Wijdefjordeni, 7 Nordvest-Spitsbergeni ]] thumb|300px|[[Prints Karli maa põhjatipp Forlandeti rahvuspargis ]] thumb|300px|[[Nordre Isfjordeni rahvuspark ]]
Kuigi teadliku looduskaitse algus Norras ulatub tagasi 19. sajandi lõppu ning esimene seadus looduse säilitamise kohta pärineb 1910. aastast, hakati rahvusparkide loomisega tegelema alles sõjajärgsel ajal. 1954. aastal võeti vastu looduskaitseseadus (Lov om naturvern), mis andis kaitsealade rajamisele seadusliku aluse. Selle seadusega asutati ühtlasi ka valitsuse juures tegutsev organ Riiklik looduskaitsenõukogu (Statens naturvernråd).
1962. aastal moodustati Norra esimene, Rondane rahvuspark ja 1963. aastal teine, Børgefjelli rahvuspark. 1964. aastal esitas looduskaitsenõukogu valitsusele kava looduskaitse arendamiseks ning pakkus välja 16 võimalikku rahvusparki kogupindalaga 6300 km². Norra parlament Storting arutas seda kava 1967. aastal ja kiitis heaks 12 rahvuspargi rajamise 16-st, samas kui 4 lükati edasi hüdroenergeetiliste või kaevanduslike prioriteetide tõttu. Väljapakutud 16 ettepanekust 15 viidi ellu aastaks 1989, viimane ülejäänu realiseerus 1992. aastal loodusreservaadina.
Aastal 1970 võeti vastu uus, revideeritud looduskaitseseadus, kus selgesõnaliselt toodi sisse rahvuspargi mõiste.
1986. aastal esitas looduskaitsenõukogu valitsusele uue kava, milles tegi ettepaneku luua seeria uusi rahvusparke ja laiendada mitmeid olemasolevaid, et vähendada olemasolevate kaitsealade katkendlikkust, mitmekesistada elupaikade valikut ja parandada mitmete rahvusvaheliselt kaitsealuste liikide kaitset. Kava sisaldas ettepanekut luua 26 uut rahvusparki, 14 maastikukaitseala ja 3 suuremat looduskaitseala kogupindalaga 23 000 km². 1992. aastal esitas valitsus selle kava parlamendile ja 1993. aasta aprillis võttis parlament uue rahvuspargikava vastu.
Juba 1991. aastal rajati selle kava alusel Jostedalsbreeni rahvuspark, järgmised "teise laine" rahvuspargid ning olemasolevate rahvusparkide laiendused tulid alates aastast 2001. Aastaks 2012 oli kava suures osas täidetud, välja arvatud mõned alad, mille puhul planeerimis- ja konsultatsioonifaas veel kestis.
Aastal 2009 võeti vastu praeguseni kehtiv loodusliku mitmekesisuse haldamise seadus (Lov om forvaltning av naturens mangfold (Naturmangfoldloven)), mis asendas senise looduskaitseseaduse.
Looduskaitse ja muude huvide vahel on alati olnud mingil määral konflikte. Sõjajärgsel ajal tekkis vastuolusid erinevate riiklike huvide vahel, sageli looduskaitse ja hüdroenergeetika vahel. Hiljem on konfliktid esinenud enamasti looduskaitse ja kohaliku maakasutuse vahel.
Svalbard
Pärast Svalbardi lepingu sõlmimist, kahe maailmasõja vahel, võeti kaitse või jälgimise alla mitmeid looma- ja linnuliike ning kaks väärtusliku taimestikuga ala. 1973. aastal kehtestasid Norra võimud Svalbardil laiahaardelised keskkonnakaitsemeetmed, mille käigus loodi 3 rahvusparki ning mitu loodusreservaati ja linnukaitseala kogupindalaga 25 000 km².
1998. aastal tehtud analüüs eesmärgiga välja selgitada, kas kaitstavad alad katavad esinduslikku valikut Svalbardi loodusajaloost, näitas muu hulgas, et arktiline taimestik oli suuresti alaesindatud. Selle tulemusel rajati 2003. aastal Isfjordeni ümbruses kolm uut rahvusparki ning 2005. aastal Wijdefjordeni ümbruses veel üks.
Svalbardi rahvusparkide loomist reguleerib eraldi Svalbardi keskkonnakaitseseadus, mis võeti vastu 2001. aastal.
Tallinna Piiri Lasteaed
Hoone valmis aastal 1913 Peeter Suure Merekindluse Pääsküla positsiooni komandandi elamuks. Hoones asus aastatel 1917–1964 lastekodu.
Norra rahvuspargid
Svalbard
Rahvusparkide kõrval on Svalbardil ka palju loodusreservaate. Lisaks loodusajaloo ja kultuuripärandi kaitsmisele teenivad kaitsealad eesmärki, et Svalbard oleks kõige paremini korraldatud loodusalasid maailmas.
Tallinna Piiri Lasteaed
Piiri Lasteaia juhataja on Eve Liigmann.
Norra rahvuspargid
Kaitsekorraldus
Vastavalt kaitsemeetmete rangusele võib Norra kaitsealade puhul välja eraldada kolm rühma.
Võrse
Võrseks nimetatakse taime maapealse varre kasvavat, hargnemata ja samal aastal moodustunud osa koos temale kinnituvate lehtedega. Pärast tipupunga moodustumist ja lehtede varisemist muutub võrse üheaastaseks oksaks.
Võrse kasv algab varre tekkega kasvukuhikust. Varem kasvu alustanud võrsed kasvavad harilikult pikemaks. Võrse kasvu kiirust näitab selle sõlmevahede pikkus. Alumises osas ja ladvaosas on sõlmevahed lühemad kui keskosas. Sõlmevahede pikkus sõltub ka liigist ja sordist. Lühemate sõlmevahedega taimedel on sageli ka väiksem ja kompaktsem võra. Võrse kasvu lõpetab tipupunga teke.
Norra rahvuspargid
Kaitsekorraldus
Rahvusparkide ja kaitsealade rajamise eesmärgid on säilitada haruldast taimestikku ja loomastikku, hoida pidepunkte teadusuuringute tarvis, luua inimestele puhkamisvõimalusi ja pärandada neid alasid tulevastele põlvedele. Alates 1960. aastatest nähakse rahvusparkides ja kaitsealades üha rohkem ka vahendit, millega reguleerida teede ja suvilate ehitamist, kalastamist, jahipidamist ja taimede korjamist.
Võrse
Kui võrsel on sõlmevahed selgesti nähtavad, on tegu pikkvõrsega. Kui varresõlmed on lähestikku ja sõlmevahed pole märgatavad, on tegemist lühivõrsega.
Norra rahvuspargid
Kaitsekorraldus
Norra rahvusparke haldab Norra looduskorraldusamet (Direktoratet for naturforvaltning). Üheks tema ülesandeks on koos teiste ametitega jälgida pidevalt mitmesuguseid Norra looduse indikaatoreid, sealhulgas näiteks bioloogilist mitmekesisust, erosiooni, reostuse mõju jne.
Üldiselt on rahvusparkides lubatud matkata, suusatada ja telkida. Keelatud on kõik, millel on küljes mootor. Rahvuspargis võib teha tuld, kuid metsades kehtib tuletegemiskeeld 15. aprillist 15. septembrini. Oma tarbeks võib korjata marju, seeni ja levinumaid taimi, hoolitsedes seejuures, et ei kahjustataks kultuurimälestisi, taimestikku ega loomastikku. Eriti hoolikas tuleb olla lindude pesitsus- ja loomade paaritumishooajal. Võib kasutada jahipidamis- ja kalastusvõimalusi (vastava litsentsiga).
Norra mandriosa rahvuspargid
Tabelis on esitatud pindalade kõige uuemad andmed Norra looduskaitse andmebaasist Naturbase. Rahvusparkide pindalad on hiljuti digitaalselt üle mõõdetud ning tulemusi peetakse täpsemaks varasematest analoogmõõtmiste tulemustest.
Svalbardi rahvuspargid
Svalbardis asuvate rahvusparkide kogupindala on 34 347 km², sellest moodustab maismaa 14 489 km² ja meri 19 858 km². Rahvuspargid katavad 23,7% Svalbardi maismaast ja 22% territoriaalmerest.
Lisaks rahvusparkidele on Svalbardil 21 loodusreservaati ja 1 geotoobikaitseala. Kokku haaravad kaitsealused alad 65% Svalbardi maismaast ja 86,5% territoriaalmerest.
Rahvusparkide pindalad pärinevad Norra looduskaitse andmebaasist Naturbase, maismaapindalad allikast.
Sündinud 4. jaanuaril
''Siin loetletakse 4. jaanuaril sündinud tuntud inimesi.
Läänemaa vapp
pisi|[[Lääne maakond|Lääne maakonna vapp]] Läänemaa vapp on Eestis asuva Lääne maakonna vapp.
Läänemaa vapp kinnitati Riigivanem Konstantin Pätsi otsusega 5. veebruaril 1937.
Vapp on registreeritud 11. oktoobril 1996.
Vapi kirjeldus
Punasel kilbil ülestõstetud tiibade, vasakule pööratud pea ning kuldsete jalgade ja avatud nokaga hõbedane kull. Kulli pea ümber on kuldne võru.
Põhjendus
Läänemaa vapp põhineb Saare-Lääne piiskopkonna vapil.
Seemik
Seemik ehk seemiktaim on seemnest kasvanud taim. Mõistet kasutatakse puuviljanduses ja metsanduses.
Sugulisel paljunemisel saadud seemnetest kasvanud seemiktaimed ei sarnane täpselt emataimega, vaid omavad ka isastaime tunnuseid, erinevalt vegetatiivsel paljundamisel saadud taimedest.
Vaata ka
Planta de semillero
Leeltserahu
Leeltserahu (ka Leeltse rahu) on madalik Liivi lahes, 5 km Leeltseninast idakagus.
Veepeegli pindala on umbes 1,4 km².
Vähim sügavus on 0,8 m.
Leeltserahu keskkonnaregistri kood on VEE3404000.
Plahvatusohtlike esemete likvideerimine
Plahvatusohtlike esemete likvideerimine (inglise keeles Explosive Ordnance Disposal, lühend EOD) on protsess, mille käigus tehakse kahjutuks ohtlikke veel lõhkemata lõhkekehi.
Grant Wilson-Claridge
Grant Wilson-Claridge on Suurbritannia plaadifirma Rephlex Records üks asutajatest ja esimene Aphex Twini loomingu avaldaja.
Plahvatusohtlike esemete likvideerimine
Protsessi esimeseks etapiks on tuvastada selliste lõhkekehade asukoht. Peale tuvastamist tuleb objekt identifitseerida – määrata lõhkekeha positsioon, sügavus ja iseloom – ning leida ligipääs objektile. EOD ülesanne on hinnata lõhkekehast tulenevat riski, võimaliku kahju ulatust ning võtta kasutusele vajalikud kaitsemeetmed. Lõhkekeha tuleb kahjutuks teha nii, et see kellelegi enam ohtu ei kujuta.
Grant Wilson-Claridge
Grant Wilson-Claridge hakkas 1989 aastal Cornwallis, Newguay rannikul asuvas klubis DJ-na muusikat mängima. Sealne maalähedane olustik ei olnud kindlasti tavamõistes koht, mis peaks sünnitama idee luua oma plaadifirma. Kuulates Richard David James (Aphex Twin) poolt mängitavat muusikat selgus, et viimane esitas pidudel rohkem oma enese poolt kassettidele lindistatud muusikat, kui teiste artistide teoseid. See avastus andis Grantile idee lindistada ametlik plaat.
Plahvatusohtlike esemete likvideerimine
Kuna valesti kasutatud lõhkemoona ohutuks tegemine sai alguse miinitõrjest, siis kasutatakse selle kirjeldamiseks sageli terminit "demineerimine" (inglise keeles mine action). Ometi on tänapäeval õigem rääkida plahvatusohtlike esemete likvideerimisest (EOD – Explosive Ordnande Disposal), sest demineerimine ehk miinide kahjutukstegemine on vaid üks osa kogu EOD-st.
Jīzāni provints
Jīzāni provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Saudi Araabia lõunaosas. Provintsi keskus on Jīzān.
Plahvatusohtlike esemete likvideerimine
Ajalugu
Tänapäevase EOD algusaastaks loetakse 1939. aastat, kui Ühendkuningriigi mereväel õnnestus kahjutuks teha sakslaste magnetiline miin. 1940. aastal alustati USA, selle mereväe ja merejalaväe EOD-alast koolitust Suurbritannias. Ameerika Ühendriigid ei olnud sel ajal veel sõjas, kuid valmistusid selleks. Eeldati, et sõja korral pommitatakse linnu, ning seetõttu pöörati tähelepanu lõhkekehade kahjutuks tegemise oskusele. Ameerika Ühendriikides otsustati nii militaar- kui ka tsiviillõhkekehade kahjutuks tegemine jätta sõjaväelaste hooleks. Selle tagamiseks loodi juba 1941. aastal mitu sellele keskenduvat õppeasutust.
Jīzāni provints
🇸🇦
Plahvatusohtlike esemete likvideerimine
Ajalugu
Eestis algas EOD arendamine 1992. aastal, kui loodi esimesed demineerimisrühmad. Esialgu lahingumoona kahjutuks tegemisega tegelenud rühmadest arenes kiiresti välja laiapõhjaline struktuur, arendati välja võimekus pommiohutöödega tegelemiseks. Selle saavutamisel kasutati välisriikide abi, kuid juba 2002. aastal osaleti missioonidel Afganistanis ja 2008. aastal oldi esimese tegutseva üksusena Gruusias kohal. Tänapäevaks iseloomustab Eesti EOD rühmi struktureeritus, kiire reageerimine ja paindlikkus.
Konventsioonid
CCW peamine kondikava võeti arutusele 1980. aastal ning hiljem on sellele lisandunud erinevaid valdkondi hõlmavaid protokolle. CCW on kõigi selliste dokumentide aluseks, sest selle protokollid sätestavad täpselt paljude tavapäraste relvade kasutamise rahvusvaheliselt aktsepteeritud piirid. See juhindub peamiselt kaasaegse sõjapidamise põhimõtetest, mis eristavad selgelt tsiviil- ja militaarisikud ning taunivad põhjuseta tekitatavaid kahjustusi elanikkonnale ja keskkonnale. Esialgse kokkuleppe loomisel oli üheks eesmärgiks ka Külma sõja käigus toimunud võidurelvastumise lõpetamine. CCW protokollid käsitlevad järgmisi teemasid:
APMBC võeti vastu 1997. aastal ja rakendati 1999. aastal. See keskendub sellise lõhkemoona kasutamise, kogumise, tootmise ja transpordi keelustamisele, mille otsene eesmärk on inimeste vigastamine ehk mis on mõeldud plahvatama inimeste läheduses või inimese puute tulemusena. Konventsioon ei hõlma moona, mis on mõeldud plahvatama kokkupuutel sõidukiga, sõiduki läheduses või demineerimise katsel. Samuti pööratakse tähelepanu vastava moona ohutu hävitamise põhimõtetele.
CCM võeti vastu 2008. aastal ja rakendati 2010. aastaks. Põhimõtetelt sarnaneb see APMBC ja CCW-ga, tegeledes samuti tsiviilisikute kaitsega, kuid keskendub spetsiifilisemalt kobarmoonale (osamoonale). Selle konventsiooni loomise peamise põhjusena on välja toodud, et eeldatust erinevalt töötavad või hüljatud kobarpommid ohustavad eriti tsiviilisikuid, nende seas naisi ja lapsi ning võivad kahjustada majanduslikku ja sotsiaalset arengut. Samuti võib kobarpommide kasutamine aastateks pidurdada konfliktijärgseid taastamisprotsesse, seda nii pagulaste tagasipöördumise kui humanitaarabi osutamise raskendamise näol. Eraldi on rõhutatud ka seda, et plahvatuste tagajärjel vigastatuid ei tohi vigastuse põhjustanud lõhkemoona tüübi põhjal diskrimineerida.
EOD ehk plahvatusohtlike esemete likvideerimine
EOD tähendab lõhkemoona avastamist, tuvastamist, hindamist ja ohutuks tegemist. EOD-operatsioonide käigus on leitud miine, laskemoona, suurtükiväe mürske, rakette, lennukipomme ja palju muud. Konfliktidest alles jäänud lõhkemoonaga võib kokku puutuda mitmeti, näiteks lõhkemata ja hüljatud lahingumoona näol või pärast lõhkemoonalao plahvatust selle ümbruses. Lisaks lahtisele põletamisele ja lahtisele lõhkamisele (OBOD – open burning and open detonation) on lõhkekehade kahjutustamiseks palju muidki mooduseid. Sellised on näiteks: Tänu kogemustele, mis on saadud konfliktide lahendamise olukorras, on mitmed lõhkekehadega tegelevad organisatsioonid hakanud kasutama oma oskusi, et minna kaugemale kui lihtsalt miinide ja muu sõjategevuse jäänuklõhkekehade tõrje, millest kõik alguse sai. Need organisatsioonid tegelevad nüüd ka ohtudega, mida põhjustavad väikesed kerged relvad (SALW) ja laskemoon. Enamasti on selline tegutsemine vastus mõne riigi palvele. EOD-d võib liigitada mitmel erineval moel. Üheks võimaluseks on jagamine käsitletava lõhkemoona olemuse järgi konventsionaalseks lõhkemoonaks ja isetehtud lõhkeseadeldisteks (IED). Teine võimalus on jagada militaartegevusega seotud (miinivälja demineerimine) ning humanitaarsuunitlusega EOD-ks.
Humanitaarne EOD
Humanitaarne EOD on selline EOD liik, mis tegeleb kannatada saanud piirkondade taas elukõlblikuks muutmisega. Kasutada võib näiteks terminit lausdemineerimine, mis on plaaniline demineerimistöö kindlapiirilise maa-ala puhastamiseks maamiinidest ja plahvatusohtlikest sõjajäänustest vastavuses IMAS (International Mine Action Standards) nõuetega, mis kehtivad rahvusvahelisel demineerimistööl. Rääkides humanitaarsest EOD-st tuleb enamasti tegemist teha sõjaaegse plahvatusohtliku materjali kahjutuks tegemisega, lõhkemoona ladude turvaliseks muutmisega või lõhkemoona laos toimunud plahvatuste tagajärgede likvideerimisega. Suur probleem on lõhkemata lahingumoon (Unexploded Ordnance – UXO ) ja mahajäetud lahingumoon.
Pommiülikond (ka EOD ülikond) on raske kogu keha kattev ülikond, mis on loodud pommi plahvatamisel kiiresti vabanevale rõhule ja kildudele vastu pidama ning seda kasutatakse üldiselt vaid humanitaarses demineerimises. Erinevalt ülakeha kaitsvast kuulivestist või killukaitsest peab pommiülikond kaitsema kogu keha, sest pommi plahvatamisega kaasnev võib mõjutada kogu organismi. Vajaliku kompromissina on täpsuse nimel katmata demineerija käed. Elutähtsate organite kaitsmiseks on ülikond ehitatud nii, et selle plaadid kattuks. EOD algusaegadel ei kasutatud pommiülikonda, sest tihti pidi lõhkemoonani pääsemiseks rasket füüsilist tööd tegema ja tolleaegse tehnoloogiaga ei oleks ka ülikond demineerijat plahvatuse korral päästnud. Esimesed pommiülikonnad olid tehtud kevlarist, kuid 1990. aastatel tehtud uurimustest selgus, et selline ülikond ei kaitse keha lööklaine eest, ning demineerijad võisid näiteks kopsurebendite tõttu surra. Tänapäevastes pommiülikondades on kevlar endiselt kasutusel, kuid sellega koos on kihtidena ka lööklainet summutav vaht ja plast. Lisaks keha kaitsmisele peab pommiülikond vastama ka töö spetsiifikast tulenevatele nõudmistele. Ülikond peab võimaldama peent motoorikat ja vaba liikumist, toestama pead ja selgroogu, olema hädaolukorras kiiresti eemaldatav, kaitsema kandjat kuumuse eest ning olema piisavalt kerge. Tehnoloogiate arengule vaatamata võivad pommiülikonnad endiselt olla väga rasked ja palavad ning seetõttu kantakse neid tavaliselt alles siis, kui kahtlane objekt on identifitseeritud.