cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jean-Baptiste Vuillaume
Elulugu
Vuillaume'i töökoda sai Pariisis üheks tähtsamaks ning paarikümne aastaga kogus tuntust ka Euroopas. Suuresti aitasid tema edule kaasa 1855. aastal 80 000 frangi eest ostetud 144 Itaalia meistrite pilli, mille hulka kuulusid ka Messiah-Salabue Stradivari viiul ning veel 24 Stradivari instrumenti.
1858 kolis Vuillaume Ternese lähedale Rue Pierre Demours' tänavale, et vältida puidu importimisel Pariisi tollimaksu maksmist.
Vuillaume suri karjääri kõrgajal 1875. aastal.
Pillid
Jean-Baptiste Vuillaume valmistas enam kui 3000 muusikainstrumenti ja kauples muusikatarvetega. Ta oli andekas leiutaja, kelle leiutisi sai näha mitmel suurel näitusel nii Londonis kui ka Pariisis. Ta on välja töötanud uusi pille ja mehhanisme, millest tähtsaimaks võib pidada suurt vioolat, mille ta nimetas contraltoks, ning kolmekeelelist 3,48 meetri kõrgust octobassi.
Tiiu-Reet Kõrven
Tiiu-Reet Kõrven (sündinud 26. aprillil 1938) on eesti õpetaja ja asjaajamise valdkonna spetsialist.
Kohe pärast keskkooli lõpetamist töötas Tallinnas Oktoobrirevolutsiooni ja Sotsialistliku Ülesehitustöö Riiklikus Keskarhiivis. Kui loodi Teaduste Akadeemia Teaduslik Keskarhiiv, asus seal tööle arhiivi vaneminspektorina. Selle töö kõrvalt õppis kaugõppes Moskva Ajaloo-Arhiivinduse Instituudi arhiivinduse eriala, mille lõpetas 1970. aastal "arhivisti" kvalifikatsiooniga.
Aastatel 1970–1996 töötas Kõrven Tallinna Kergetööstuse Tehnikumis. Pärast seda oli ta Audentese Ülikooli õppejõud, Tallinna Tehnikaülikooli halduskorralduse eriala asjaajamise ja arhiivinduse õpetaja ning tegutses vabakutselise lektorina dokumendihalduse alal.
Ta on kirjutanud õpikud "Asjaajamine" (2006) ja "Dokumendihaldus" (2006).
Tiiu-Reet Kõrven on Eesti Juhi Abi ühingu asutajaliige ja valitud ka ühingu auliikmeks.
Horsens
Horsens on linn Taanis Kesk-Jüütimaa piirkonnas, Horsensi valla keskus. Asub Jüüti poolsaare idaosas.
Horsensi on kirjalikult esmamainitud 12. sajandil kujul Horsenes.
Linnas on tubaka- ja metallitööstuse tehased.
Horsensis toimub igal aastal Euroopa keskajafestival.
Jalgpalliklubi AC Horsens meeskond mängib Taani kõrgliigas.
Linnas on sündinud Vitus Bering.
Trescault
pisi|Vaade Trescault'le
Trescault on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Trescault, mida ümbritseb Havrincourt'i mets, asub 39 km Arrasist kagus, teede D17 ja D15 ristumiskoha ümbruses, Nordi departemangu piiri ääres.
pisi|tühi|
Al-Qarawiyyini ülikool
Al-Qarawiyyini ülikool (ka Al-Karaouine'i ülikool; inglise keeles University of Al Quaraouiyine) on ülikool Marokos Fèsis; arvatavasti maailma vanim ülikool.
Ülikool asutati 859. aastal.
Ülikoolis õpib üle 8000 üliõpilase (2012).
Johan Unenge
pisi|Johan Unenge esinemas [[Eesti Rahvusraamatukogus Põhja- ja Baltimaade kirjandusfoorumil 5. aprillil 2013]] Johan Olof Unenge (sündinud 9. mail 1963 Stockholmis) on rootsi kirjanik ja kunstnik.
Ta loob karikatuure ja illustreerib raamatuid. Näiteks on ta illustreerinud Måns Gahrtoni lasteraamatu "Kaevame vanaema üles!" (ISBN 9985896645).
Ta määrati 2011. aastal Rootsi lugemise saadikuks ja on alates 2009. aastast Rootsi Lasteraamatute Akadeemia liige.
Jon Gillies
pisi|Jon Gillies Jonathan ”Joe” Bruce Gillies (sündinud 22. jaanuar 1994 Concord, New Hampshire) on USA jäähokimängija, kes mängib väravavahina NHL-i klubis Columbus Blue Jackets.
Aerusurf
pisi|Aerusurf Aerusurf ehk suppamine (ingl SUP – stand up paddleboard) on Hawaiist pärit veesport, mis on populaarseks saanud alates 2000. aastast. Aerusurfaja seisab aerulaua peal ja kasutab enda mööda veepinda edasilükkamiseks mõla. Aerusurfi omapära on, et see ei vaja laineid. Aerusurfiga tegeletakse turismis, fitnessitrennides, joogas, võidusõitudes, kalanduses ja muudes vaba aja tegevustes.
Ajalugu
Aerusurf ehk mõla või teiba abil edasiliikumine ujuval platvormil on eri piirkondades pika ajalooga. Selle praegune vorm ja populaarsus pärinevad Hawaiilt 1900. aastatest. SUP-i varasemaid vorme on harrastatud juba 3000 eKr näiteks Peruus, Iisraelis, Itaalias ja Hiinas. Nüüdisaegne aerusurf sai alguse 1940. aastatel Hawaiil Waikikis. John Ah Choy oli kohalik Havaii surfar. Vanemaks saades oli raske laineid püüdes pidevalt püsti tõusta ja alla laskuda, nii et ta hakkas lainelaual seistes aeru abi kasutama. Tema pojad Leroy ja Bobby Ah Choy ning nende sõber hertsog Kahanamoku hakkasid seda matkima, kui nad turistidele surfi õpetasid. Nii oli mugav surfiharjutajatel silma peal hoida, jälgides samal ajal rannapoole liikuvaid laineid. Kui see stiil muutus teiste surfarite seas populaarseks, sai selle nimetuseks instruktorite järgi beach boy surfing. Juhendajaid nimetati Waikiki beach boys. 1990. aastatel Laird Hamilton määratles ja moderniseeris aerusurfi spordialana. 2004. aastal lisati aerusurf Buffalo Big Boardi võistlusse.
Aerusurf pakub mitmekesiseid võimalusi võidusõiduks, reisimiseks, joogaks, veesõiduks või kalastamiseks. Harrastajatele on spordiala atraktiivne tänu surfi juurtele, mitmekesistele kasutusvõimalustele ja juurdepääsetavusele.
Esimene aerusurfiajakiri Standup Journal hakkas ilmuma 2007. aasta juunis.
Aerulauaga reisimine
2007. aastal hakkas lamedatel vetel aerulauaga liikumine populaarsust koguma ja aasta hiljem jõudsid turule esimesed lauad lamedatel vetel kulgemiseks. See aerulaud erineb traditsioonilistest aerulaudadest selle poolest, et selle kere on täispuhutav. Selline kere võimaldab aerulaual libiseda ja liikuda kanuu või süstaga sarnaselt. Peagi lisati aerulauale muidki funktsioone, sealhulgas kinnitus tekil varustuse kandmiseks. Selline disain sobib neile, kes liiguvad siseveekogudel.
2018. aastal sai Cal Majorist esimene inimene, kes sõitis 59 päeva jooksul aerulauaga Land's Endist John O 'Groatsile. Tema teekond viis mööda Cornishi ja Devoni rannikut Bristoli kanalini, mööda Severni jõge ja kanalite kaudu Blackpooli, mööda merd ümber Cumbria ja Galloway ja edasi kuni Šotimaa kirdeosa rannikuni.
Aerulauajooga
Aerulauajooga on joogaharjutuste tegemine aerulaual olles. Kasutada saab mis tahes aerulauda, kuid täispuhutavat aerulauda peetakse joogaks parimaks. Aerulauajooga täispuhutavad aerulauad on enamasti stabiilsed, vastupidavad ja püstised. Neil laudadel on mõned olulised lisaomadused. Need on pisut laiemad kui tavalised lauad, suurendatud, pehme ja libisemiskindla alaga laua keskel paremaks haardumiseks. Neil on ka külgmised aeruhoidjad labade kinnitamiseks joogaseansi ajal ning kandesang ei asu laua keskel. Aerulauajoogat tehakse vaiksel veel, näiteks järvedel ja lahtedel. Mõnikord kinnitatakse laua otsa väike ankur, mis hoiab lauda joogaseansi ajal paigal.
Aerulaua-kalapüük
Mõnele kalapüügiks mõeldud aerulauale on võimalik paigaldada mootor.
Põhivarustus
Enamik aerulaudu on vahemikus 3–4 meetrit, üle 4-meetrisi laudu kasutatakse peamiselt võidusõiduks ja alla 3-meetrisi laudu peamiselt aerusurfiks. Laua valik sõltub kasutaja kaalust. Laiemad lauad tagavad parema stabiilsuse nii algajatele kui ka jooga või kalapüügi harrastajatele. Kitsamad lauad on väledamad ja neid kasutavad enamasti edasijõudnud aerusurfarid.
Vajaliku paksuse saavutamiseks on laudadel vahust südamik, mis kaetakse näiteks puidust vineeriga, klaas- või süsinikkiudkattega. Tugevama laua saamiseks võib nende materjalide peale lisada epoksüvaiku.
Täispuhutav aerulaud ehk iSUP koosneb peenniitidest õmmeldud südamikust, mis on seejärel kaetud ühe või mitme PVC-kihiga. iSUP-i saab kasutada igat tüüpi aerutamiseks ja tühjaks lastult on see piisavalt väike, et mahtuda kandekotti.
Paljude aerulaudade keskel on eemaldatav kiil. See aitab lauda stabiliseerida ja seda kasutatakse enamasti rahulikel ja madalate lainetega vetel aerutamisel. Lisastabiilsuseks on võimalik kiile juurde lisada.
Aer koosneb terast, võllist ja käepidemest ning see peaks olema kasutajast 20–40 cm pikem. Aerulaua aerud on pikemad kui traditsioonilised kanuu mõlad. Neid saab valmistada plastikust, alumiiniumist, klaaskiust, süsinikkiust ja puidust. Aeru tera on ehitatud nii, et see oleks laua esiosa suhtes nurga all. See disain võimaldab rohkem hoogu anda, kui kasutaja tõmbab end läbi vee.
Surfari laua külge kinnitamiseks kasutatakse rihma. See hoiab lauda eemale ujumast, kui kasutaja peaks maha kukkuma. Rihma üks ots on kinnitatud laua ja teine ​​ots kasutaja pahkluu külge. Rihmu on kahte tüüpi: keerdunud ja sirged. Rihma valib kasutaja oma soovi järgi. Soovitatav on kasutada aerulaudade rihma, kuna surfilaudade rihmad ei pruugi raskemate aerulaudade jaoks olla piisavalt vastupidavad.
Komsomolski rajoon
Komsomolski rajoon ((vene keeles Комсомольский район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Ivanovo oblastis, asudes oblasti lääneosas. Rajooni keskus on Komsomolski linn.
Rajoon piirneb põhjas Jaroslavli ja Kostroma oblastiga, läänes Iljinskoje rajooniga, lõunas Teikovo rajooniga ning idas Furmanovi ja Ivanovo rajooniga.
Rajooni pindala on 1199,86 km². Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 20 263. 2002. aastal oli elanikke 22 042 ja 1989. aastal 27 708.
Haldusjaotus
Komsomolski rajoonis on 114 asustatud punkti, mis kuuluvad ühe (Komsomolski) linna ja viie külaasunduse koosseisu.
21. ekspeditsioon
21. ekspeditsioon oli Rahvusvahelise kosmosejaama 21. alaline meeskond.
Ekspeditsioon algas 30. oktoobril 2009 ning Frank De Winnest sai esimene ESA astronaut, kes on olnud Rahvusvahelise kosmosejaama komandör.
Meeskonnaliikmete vahetamiseks oli vajalik kolme Sojuzi põkkamine jaamaga ning see oli esimene kord kui jaamaga oli põkatud kolm Sojuzi.
Sojuz TMA-16 tõi jaama viimased 21. ekspeditsiooni liikmed koos kosmoseturisti Guy Lalibertéga. Laliberté naasis Maale 10 päeva pärast jaama saabumist, Sojuz TMA-14 pardal koos kahe 20. ekspeditsiooni liikmega.
Novembris 2009 sai Nicole Stott viimaseks jaama meeskonnaliikmeks, kes naasis Maale kosmosesüstiku pardal.
21. ekspeditsioon lõppes 1. detsembril 2009.
Upeslīči
Upeslīči on küla (mazciems) Lätis Aizkraukle piirkonnas Koknese vallas.
Küla asub valla kirdeosas, paigas, kus Paskule jõgi Pērse jõkke suubub. Asula jääb valla keskusest Koknesest 11, piirkonna keskusest Aizkrauklest 25 ja Riiast 102 kilomeetri kaugusele. Aastatel 2009–2021 jäi asula Koknese piirkonda.
Aastal 2016 oli külas 25 elanikku.
Ilumetsa kuusik
Ilumetsa kuusik (ka Sügavhaua kuusik) on kuusik Põlva maakonnas Räpina vallas.
Kuusik võeti kaitse alla 1981. aastal (Ilumetsa kuusiku kaitseala; pindala 2 ha).
Kaavi vald
Kaavi on vald Soomes Põhja-Savo maakonnas.
Valla pindala on 789,87 km², millest 115,58 km² on veega kaetud. Vald on soomekeelne. Kaavi vald loodi 1875. aastal.
Kaavi naabervallad on Kuopio linn, Juuka vald, Polvijärvi vald, Outokumpu linn ja Tuusniemi vald.
553
553. aasta
Kaavi vald
Kaavi kirikuküla asub Kaavinjärvi järve ääres. Kaavi asub umbes 60 km kaugusel Kuopiost ja 90 km kaugusel Joensuust. pisi|Kaavi
Külad
Kaavi kirikuküla, Hirvisaari, Karsikkovaara, Kellolahti, Rasimäki, Kortteinen, Kortteiskylä, Luikonlahti, Maarianvaara, Mäntyjärvi, Niinivaara, Onnivaara, Retunen, Rovevaara, Sivakkavaara, Suovaara, Syrjävaara ja Vehkalahti.
Sport
Kaavis asub spordiklubi Kaavin Kaiku, mis tegeleb kergejõustiku, võrkpalli, sulgpalli, jalgpalli, jäähoki, saalihoki ja suusaspordiga.
Kaavis asub ka judo klubi Koshado.
Keldi ja šoti kultuuri instituut
Keldi ja šoti kultuuri uurimise oluline etapp algas 1951. aastal. Praegu toimub uurimistöö ning õpetatakse keldi ja šoti keelt ja kultuuri bakalaureuseõppest doktoriõppeni, korraldatakse konverentse, ilmuvad perioodilised väljaanded nagu Tocher, alates 1957 ajakiri Scottish Studies, sari "The Scottish Tradition".
Instituudi juures avati 1951. aastal arhiiv, mille ülesanne on koguda, arhiivida ja tutvustada rahvuslikke traditsioone. Instituut nõustab valitsust ja teisi ühinguid gaeli keele alal. Tähelepanu pööratakse keldi kultuuri traditsiooniliste nähtuste tutvustamisele. Arhiiv koosneb käsikirjade, heli- ja fotoarhiivist, mille rikkalikest kogudest osa on kättesaadav ka veebis, nt Tobar an Dualchais / Kist o Riches. Käsikirjalist materjali on arhiivis hoiul rohkem kui 33 000 lk. Kõik kogud sisaldavad materjali nii Šotimaalt kui ka diasporaa kogukondadest. Fotoarhiiv sisaldab üle 80 000 foto (klaasnegatiividest digitaalfotodeni).
Instituudis on hoiul veel:
Šoti kultuuritraditsiooniga saab tutvuda näiteks järgmiste väljaannete ja veebiressursside vahendusel:
Irine Kharisma Sukandar
pisi|200px|Irine Kharisma Sukandar (2013)
Sukandar on neljakordne Indoneesia naiste malemeister (2006–2010) ja kahekordne Aasia naiste malemeister (2012, 2014).
Ta mängis 2015. ja 2017. aastal naiste maailmameistrivõistlustel, kuid mõlemal korral kaotas avaringis ja 32 parema hulka ei pääsenud.
Psammophis mossambicus
Psammophis mossambicus on Lamprophiidae sugukonna maoliik.
Levila
Neid madusid võib roomamas kohata Sambias, Zimbabwes, Kongo Demokraatlikus Vabariigis, Botswanas ja Mosambiigis.
Viited
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Psammophis mossambicus seisuga 10.05.2015.
Kolmikpunkt
pisi|300px|[[Süsinikdioksiidi rõhu-temperatuuri faasidiagramm, millel on märgitud kolmikpunkt (triple point) ja kriitiline punkt (critical point)]]
Kolmikpunkt on ühekomponendilise aine jaoks kindel punkt rõhu–temperatuuri diagrammil. Sellele punktile vastab temperatuuri ja rõhu väärtuste paar, mille puhul aine kolm faasi (tavaliselt agregaatolekut) on omavahel termodünaamilises tasakaalus. Nende faaside vahel võib toimuda kolm faasisiiret: tahke↔vedel, vedel↔gaasiline, tahke↔gaasiline. Kolmikpunktis lõikuvad kõigi kolme faasipaari tasakaalukõverad.
Näiteks vee kolmikpunk on temperatuuril 273,16 K (0,01 °C) ja rõhul 611,657 (± 0,010) Pa (umbes 0,006 baari). Vee keemistemperatuur on normaaltingimustel 100 °C, kuid rõhu vähendamisel see langeb, nii et vaakumi lähedal ühtib keemispunkt jää sulamispunktiga. Kolmikpunktis on jääst, veest ja aurust koosnev termodünaamiline süsteemm tasakaalus. Kolmikpunktile vastavast rõhust madalamal muutub jää otse auruks ja vastupidi, vedel faas puudub.
Tahkeid faase võib vastavalt kristallimodifikatsioonidele olla rohkem kui üks, seetõttu võib ühel ainel olla erinevaid kolmikpunkte, kus on näiteks tasakaalus kaks tahket faasi ja üks vedel faas või kaks tahket faasi ja üks gaasiline faas.
Seisundidiagramm
Seisundidiagramm ehk olekudiagramm on infotehnoloogias kasutatav diagramm, mis kirjeldab süsteemis toimuvate sündmustega põhjustatud objekti seisundi muutmist.
Staicele kihistik
Staicele kihistik (inglise Staicele Member) on siluri ajastu Raikküla lademe Saarde kihistu ülemine kihistik. Neid hakkas esimesena eristama Rita Ulste aastal 1973.
Kihistiku all lamab Lemme kihistik. Nurmekunna kihistus vastab sellele Mõhküla kihtide ülemine osa.
Kihtide stratotüüp on Staicele 4 puursüdamik, kus kihistik esineb 305.00..396.00 meetril. Staicele järgi on kihistik ka nime saanud.
Kihistiku moodustavad lubjakivi, mergel ja argilliit. Kihistikus valdab kollakashall afaniitne lubjakivi, graptoliidid esinevad peamiselt argilliidi vahekihtides. Ülemises osas on kihistiku lubjakivid osaliselt dolomiidistunud ja sisaldavad dolomiitseid konkretsioone. Kihistiku ülest piiri märgib suure püriidisisaldusega katkestuspind, mis on tekkinud tõenäoliselt erosiooni agajärjel.
Jamali–Euroopa torujuhe
Torujuhe ehitati aastatel 1994–2006.
Yaakov Litzman
pisi|Yaakov Litzman (2019) Yaakov Litzman (heebrea keeles יעקב ליצמן; sündinud 2. septembril 1948 Saksamaal) on Iisraeli poliitik, ta kuulub erakonda Agudat Israel. Ta oli aastatel 2015–2017 ja 2019–2020 Iisraeli Tervishoiuminister. Seejärel oli ta kuni 13. septembrini 2020 Iisraeli elamuehitusminister.
Ta sündis aastal 1948 poola päritolu juutide, kes olid üle elanud holokausti, pojana Saksamaal põgenikelaagris. Kui ta oli kaheaastane, asusid ta vanemad ümber Ameerika Ühendriikidesse, kus ta kasvas üles Brooklynis Borough Parki kvartalis. 17-aastaselt jätkas ta oma õpinguid (toora alal) Iisraelis.
Raba tänav (Pärnu)
Raba tänav on tänav Pärnus Rääma linnaosas.
Yaakov Litzman
Aastal 1999 loobus ta Ameerika Ühendriikide kodakondsusest ning ta sai Iisraeli kodanikuks. Samast aastast on ta Knesseti liige.
Raba tänav (Pärnu)
Raba tänav algab Rääma tänavalt ja lõpeb tupikuna endise Rääma prügila juures. Tänav ristub veel Ilvese (vasakult), Oja, Tamme (paremalt), Rohu, Pihlaka (paremalt), Ehitajate tee, Kibuvitsa (vasakult), Nelgi (vasakult) ja Savi tänavaga.
Yaakov Litzman
Ta oli aastatel 2015–2017 ja 2019–2020 Iisraeli Tervishoiuminister. Seejärel oli ta kuni 13. septembrini 2020 Iisraeli elamuehitusminister. Ta astus 13. septembril 2020 protestiks Koroonapandeemia piirangute tõttu valitsusest tagasi.
Raba tänav (Pärnu)
Lisaks külgneb tänav Rääma pargiga. Aadressil Raba tänav 3 tegutseb Pärnu Rääma Põhikool.
Yaakov Litzman
Isiklikku
Ta on abielus ja tal on viis last.
Raba tänav (Pärnu)
Raba tänav on ligikaudu 1,74 km pikk.
Ajalugu
Raba tänava piirkonnas asusid 16. sajandini Ravasaare mõisa maad. Kuna venelased põletasid Vene-Liivi sõjas 1560. aastal mõisa maha, siis olid Ravasaare maad edaspidi Audru mõisa koosseisus. 1876. aastal ostis Ravasaare mõisa maad Pärnu linn.
Raba tänav on üsna vana liiklustee. Vanadel kaartidel on tänavat kutsutud suureks taliteeks. Mööda taliteid veeti talvel kaupa üle kinnikülmunud veekogude ja rabade-soode, Rääma raba nende hulgas. Seega võis Raba tänav olla pika talitee jätk Viljandist Pärnu. Tänava algusosa on nimetatud ka Rääma mõisa teeks. Raba nime sai tänav alles 19.–20. sajandi vahetusel.
Tänavat õgvendati 1920. aastal seoses Rääma mõisapargi vastas asuva krundi müümisega Pärnu Linatööstuse Aktsia-Seltsile tootmishoone ehituseks. Raba tänava rabapoolne osa oli 20. sajandi hakul hõredalt asustatud ja viletsalt sillutatud. 1930. aastate alguses sillutati tänav Rääma tänavast kuni Oja tänavani.
Raudmäe
Raudmäe on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel määrati Raudmäe uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Eisenberg, Kollo, Näägo, Näägu, Neägo, Pleimann, Raudberg, Raudmann, Reinmann, Saksberg ja Traks. Johannes Raudmäe palvel kanti Raudmäe perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 288 all.
Kuivastu ülemine tulepaak
pisi|püsti|Kuivastu ülemine tulepaak (2010)
Raudmäe
2017. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Raudmäe Eestis 42 mehel ja 42 naisel.
Kuivastu ülemine tulepaak
Kuivastu sihi ülemine tulepaak on tulepaak Saare maakonnas Muhu vallas Kuivastu sadamas.
Terasest metallsõrestiktorni kõrgus jalamist on 12 meetrit ja tule kõrgus merepinnast on 17 meetrit.
Tulepaak moodustab sihi Kuivastu alumise tulepaagiga. Märkide vahekaugus on 320 meetrit ja sihi asimuut on 267,7°.
Keemilised omadused
Keemilised omadused on aluseks ainete klassifitseerimisel, näiteks metallid, halogeenid, happed, alkoholid, alkeenid, areenid jne. Mingit aineklassi iseloomustavad vastavale ainegrupile ühised keemilised omadused. Erinevused ainete keemilistes ja füüsikalistes omadustes võimaldavad aine identifitseerimist, ainete segu komponentide üksteisest lahutamist ja puhastamist.
Aine keemilised omadused on tema keemiline stabiilsus, reaktsioonivõime, oksüdeeruvus, happesus, broomiarv, polümeriseeruvus, toksilisus jne. Aine keemilisi omadusi saab kindlaks teha, mõjutades seda keemiliselt. Keemilisi omadusi määratakse tihti klassikalise keemilise analüüsi meetoditega nagu maht- ja kaalanalüüs.
Igeli sammas
Mainzis asuva Drususe kenotaafi kõrval on tegemist ainsa algupärasel kohal säilinud maapealse rooma hauamonumendiga Alpidest põhja pool. See pääses hävingust, sest hauamonumendi lõunaküljel asuval reljeefil arvati keskajal olevat kujutatud Constantinus Suure ema Helena abiellumist Constantius I Chlorusega.
Hauamonument on 23 meetri kõrgune ja see on valmistatud punasest liivakivist. Selle püstitasid endale ja oma surnud sugulastele 250. aasta paiku vennad Lucius Secundinius Aventinus ja Lucius Secundinius Securus. Tegemist on neljakorruselise monumendiga, mille püramiidjas tipus on laialisirutatud tiibadega kotkas (tänapäeval osaliselt hävinud). Monument on ohtralt kaunistatud reljeefidega, millel kujutatakse stseene argielust ja müütidest. Algselt oli sammas koloreeritud; värvitud rekonstruktsioon asub tänapäeval Trieris Rheinisches Landesmuseumis.
Lemme kihistik
Lemme kihistik (inglise Lemme Member) on siluri ajastu Raikküla lademe Saarde kihistu kihistik. Seda hakkasid esimesena eristama Dimitri Kaljo ja Peeter Vingisaar aastal 1969.
Kihistiku all lamab Ikla kihistik, sellel lasub aga Staicele kihistik. Nurmekunna kihistus vastavad sellele Mõhküla kihtide alumine osa ja Imavere kihid.
Kihtide stratotüüp on Ikla puursüdamik, kus kihistik esineb 365.70..397.50 meetril. Kihistik on nime saanud Lemme oja järgi.
Kihistiku moodustavad lubjakivi, mergel ja argilliit. Valdavad rohekashall mergel ja suure savisisaldusega muguljas lubjakivi. Kihistiku ülemine osa sisaldab rohkem argilliiti.
Teruaki Kurobe
Teruaki Kurobe (jaapani keeles 黒部 光昭 Kurobe Teruaki; sündinud 6. märtsil 1978 Ananis) on Jaapani endine jalgpallur, ründaja.
Ta sündis aastal 1978 Ananis (asub Tokushima prefektuuris).
Koondisekarjäär
Jaapani jalgpallikoondises mängis ta aastatel 2003–2004 4 mängu.
Sarvik
Teda on mainitud eepose neljateistkümnendas loos (Allmaailma vaatlus. Esimene võitlus Sarvikuga. Lahkumine.), seitsmeteistkümnendas loos (Võitlus Virumaal. Kangelaste teekond kodu poole. Seigad vanamoori ja härjapõlvlasega. Lustipidu murueide tütardega), kaheksateistkümnendas loos (Teine teekond allmaailma. Lahing põrgulistega. Kahevõitlus Sarvikuga) ja üheksateistkümnendas loos (Sarvik-taadi aheldamine. Õnneaeg. Pidu ja Kalevi tarkusraamat. Sõjateated).
Kalevipoeg jõudis allilma ning põrgupiigad tutvustasid talle Sarviku valdusi ja elu-olu. Sarvikul oli lisaks varakambritele ja muudele ruumidele ka seitse tuba: rauast, vasest, hõbedast, kullast, siidist, sametist ja poordist. Lisaks seitse aita: kivist, paest, kanamunast, hanemunast, vikikivist, kotka munast ja siuru munast.
Kalevipoeg uuris piigadelt, kes Sarvik-taat sugult on. Vanem piiga vastas: Noorem põrgupiiga rääkis, et Sarvik lubab oma varjulistel hingedeajal korraks koduvainudel ja omaste juures käia, kuid nad peavad kiirelt tagasi olema ning rauast ja vasest kambrites igavest tööd tegema. Keskmine piiga teatas, et vahel peab Sarvik kullast toas sõpradega pidu: Põrgupiigad hoiatasid, et kes võõras Sarviku silma alla satub, on surmasuus. Vanem piiga ütles Kalevipojale, et kui ta tahab neid päästa, peab ta kasutama võluvõimega küüntelaastust kübarat. Sarviku sängisambas oli kaks märjukest, paremal käel jõudu andev ja vasemal käel jõudu võttev. Põrgupiigad vahetasid kavalasti klaasid omavahel.
Sarvik saabus maa müdisedes, nägi Kalevipoega ja ütles, et ei ole sellel siit enam pääsmist päevapaiste alla. Kalevipoeg kutsus ta lagedale jõudu katsuma, millega Sarvik nõustus, olles enne joonud jõudu võtvat märjukest. Võitja võis kaotaja aheldada. Nende kemplemine vältas kahevahel kaua, ilma võitjat nägemata. Seejärel pani Kalevipoeg imekübara pähe, kasvas tugeva tamme suuruseks ning heitis Sarviku liivasõmerasse. Kuid enne kui Kalevite pojal õnnestus maaslamaja kammitsraudadesse köita, kahanes Sarvik pisikeseks ja kadus soose sinise suitsuna. Vägilane võttis turjale kullakotid ja põrgupiigad ning jõudis võlukaabu jõul otse allmaailma koopa väravasse.
Troisvaux
pisi|Troisvaux' peatänav
Troisvaux on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Troisvaux asub St. Polist põhja pool, 34 km Arrasist läänes, maantee D87 ääres.
pisi|tühi|
Tšingisiidid
pisi|[[Tšingis-khaani portree 14. sajandist]] Tšingisiidid olid Mongolite riigi looja Tšingis-khaani järglaste valitsejadünastia, kes valitsesid Mongolite riiki ja ka tema poegade rajatud riike. left|pisi|300px|Mongolite riik [[Möngke-khaani (1251–1259) surma järel.]] pisi|Ilkhanaat, 1256–1353
Tšingis-khaanil oli neli poega: Džutši, Ugedei, Tšagatai ja Tolui, kellel oli mongolite seaduste järgi õigus riiki ja selle osasid valitseda. Enne surma jaotas Tšingis-khaan mongolite vallutatud ala oma poegade vahel neljaks osaks ulussiks. Suurkhaani tiitli sai kurultai otsuse põhjal Ugedei (1185–1241), kuna vanim poeg Džutši suri 1227. aastal, juba enne Tšingis-khaani.
Yuani dünastia
Suurkhaan (1229–1241) Ugedei surma järel läks riik, mis hõlmas Mongoolia ja Hiina, Tšingis-khaani noorima poja Tolui poegade Möngke (1208–1259) ja Hubilai (1215–1294) valdusse. Hubilai sai 1260. aastal suurkhaaniks ehk ametlikult kõigi mongoli riikide ülemvalitsejaks. 1271. aastal võttis ta endale Hiina keisri tiitli, 1279. aastaks vallutas ta Hiina täielikult ning rajas Yuani dünastia, mis oli võimul Hiinas kuni 1368. aastani.
Tšagatai dünastia
Tšingis-khaani poja Tšagatai (surnud 1242) valduseks sai Kesk-Aasia (Mogolistan), kus tema järglased valitsesid 1227–1379. Aastatel (1225–1270, 1304–1368) olid valdused Mongoli impeeriumi osa, seejärel aga iseseisev. 13. sajandi lõpul oma võimu tipul hõlmasid valdused alad: Amudarjast lõuna poole Araali mereni ja Altai mägedeni, kuni tänapäeva Mongoolia ja Hiina piirini.
Mongoli barlassi hõimust pärit Timur tõrjus nad võimult 14. sajandi viimasel kolmandikul. Moskva vürst Dmitri Donskoi võitis lõplikult Kuldhordi musttuhatnik Mamaid 1380. aasta Kulikovo lahingus, kuid Timuri toetatud Tšingisiid Tohtamõš taastas Kuldhordi ainuvalitsemise. Edasi püüdis Tohtamõš aga nihutada piire lõuna poole ja tema väed tungisid Horezmi, mis seisis Timuri valitsuse all. See tänamatus vihastas Timurit. Ta asus 1390. aastal Samarkandist suure sõjaväega teele, põrkas Tohtamõši vägedega Volga (Etil'i) ääres kokku ja lõi ta väe puruks. Tohtamõš taganes Venemaale, kogus sealt oma vasallidelt uue sõjaväe, et uuesti tugevale vastasele vastu astuda, sai aga 1395. aastal uuesti lüüa. Timur võttis talt ta riigi ja ta võimu ning nimetas Kuldhordile uue khaani. Tohtamõš aga taandus Siberi aladele, kus valitses järgnevalt Tjumeni khaaniriiki.
Timuriidide riigis taastasid Džutši suguvõsa võimu 1413. aastal Siberi khaanide järglased Šeibaniidid. Dünastia rajas mongoli khaani Džutši suguvõsast pärinev Muhammad Šaibani (1451–1510), kes alustas 1499. aastal sõda Timuriidide vastu, vallutas neilt 1500 Samarqandi ja tegi selle oma riigi pealinnaks ja alistas seejärel kogu Kesk-Aasia. Usbeki dünastia Šeibaniidid valitsesid Kesk-Aasias aastatel 1500–1599. 1508–1509 tegi Muhammad Šaiban rüüstava sõjakäigu kasahhide vastu, kuid sai 1510. aastal sai Mary all Pärsia Safaviidide sõjaväelt lüüa. 16. sajandi alguses moodustus aladel Siberi khaaniriik. 17. sajandil valitsesid Buxoroses 1598–1753 Orda soo kõrvalharust pärinenud Aštarhaniidid.
Kuldhordi dünastia
Tšingis-khaani vanim poeg Džutši suri enne oma isa, seetõttu sai talle kuuluvate valduste omanikuks tema poeg Batu. Batu-khaani Venemaa ja Kõptšaki stepi valdused moodustasid Sinise hordi (hiljem Kuldhord). Džutši teine poeg Orda (surnud 1280) sai endale Lõuna-Siberi Valgehordi, mille Tohtamõš ühendas hiljem Kuldhordiga.
Pärast Kuldhordi lagunemist valitsesid Džutši järglased Kaasani khaaniriiki (aastani 1552), Astrahani khaaniriiki (aastani 1554), Kassimovi khaaniriiki (aastani 1681) ja Siberi khaaniriiki (17. sajandi lõpuni); 1359–1428 Kuldhordi vasall olnud Krimmi khaaniriik oli pärast iseseisvumist aastatel 1428–1785 iseseisev.
Palmstrauch
Palmstrauch, varem Wittmacher (Rootsis tuntud kui Palmstruch) oli Madalmaadest Brabantist pärit aadlisuguvõsa.
Gediminase-nimeline Vilniuse Tehnikaülikool
pisi
Aastal 1969 sai tast Vilniuse Ehitusinseneride Instituut (Vilniaus inžinerinis statybos institutas).
Ülikoolis õpib üle 11 000 üliõpilase.
Ülikoolis on 10 teaduskonda.
Christian Morgenstern
pisi|Christian Morgenstern Christian Otto Josef Wolfgang Morgenstern (6. mai 1871 München, Baieri Kuningriik – 31. märts 1914 Merano, Austria-Ungari) oli saksa luuletaja, proosakirjanik ja tõlkija. Sai tuntuks oma koomilise lüürikaga, mis on vaid osa tema loomingust.
Elukäik
Morgensterni ema oli Charlotte Morgenstern (sündinud Schertel) ja isa Carl Ernst Morgenstern, kunstnik Christian Morgensterni poeg. Nagu kuulus vanaisa, kelle järgi sai Morgenstern eesnime, olid ka poeedi isa ja ema isa maastikumaalijad. Kirjaniku liignimed Otto ja Josef on pärit kaugematelt sugulastelt, Wolfgang ema austusest Wolfgang Amadeus Mozarti vastu.
Lapsepõlv ja noorus
1881. aastal suri ta ema tuberkuloosi. Morgenstern nakatus samuti ja kannatas haiguse all kogu elu. Varsti pärast ema surma anti ta kasvatada kunstikaupmehest ristiisa Arnold Otto Meyeri juurde Hamburgi. Aasta hiljem pöördus ta Münchenisse tagasi ja saadeti internaati Landshutis, kus oli sisse seatud kehaline karistus ja tulevane kirjanik koges kiusamist kaasõpilaste poolt. Kui ta isa abiellus Amélie von Dall'Armiga ja kutsuti 1883. aastal Breslau Kuninglikku Kunstikooli, võttis ta Christiani enda juurde. Poiss asus õppima sealses Maria-Magdalena Gümnaasiumis. Seal kirjutas ta 16-aastaselt kurbmängu "Bulgaaria Aleksander" ja mineraalide kirjelduse "Mineralogia popularis". Kumbki tekst pole säilinud. Lisaks visandas ta "Fausti luule" ja tegeles Arthur Schopenhaueriga. 18-aastaselt tutvus Morgenstern koolis Friedrich Kayssleri ja Fritz Bebloga. Mõlemaga jäi ta kogu eluks sõprussidemetesse.
Sügisel 1889 õppis Morgenstern sõjalises eelkoolis, kuna isa soov oli koolitada poeg ohvitseriks. Poole aasta pärast Morgenstern lahkus koolist ja asus õppima Sorau Gümnaasiumi. Siin algas sõprus Marie Goettlingiga, kes hiljem läks elama Ameerikasse. Koos sõpradega asutas Morgenstern ajakirja Deutscher Geist moto all "Kes tuleb tihti kõige kaugemalt, ei tea, kuhu ta läheb", mida peetakse Oliver Cromwelli tsitaadiks. 1893 koostas ta "Sansara" – humoristliku uuringu. Esimese suvesemestri veetis ta Kayssleriga Münchenis, mille kliima talle aga tuberkuloosi tõttu ei sobinud. Nii läks ta lõpuks Bad Reinerzi kuurorti. Kui ta Breslausse tagasi pöördus, oli tema isa teisest naisest lahku läinud. Järgnes puhkus Soraus. Kuna ta oma õpinguid ei saanud jätkata, olid sõbrad valmis tasuma kuurordi eest Davosis, mille aga isa tagasi lükkas, samuti nagu Dahni pakkumise maksta õpingute eest. Morgenstern otsustas nüüd elada kirjanikuna. Pärast isa kolmandat abielu oli tema side isaga suures osas katkenud.
Asumine Berliini
pisi| Aprillis 1894 läks Morgenstern Berliini, kus ta sai lepitust otsiva isa abil töökoha Rahvusgaleriis. Ta tegeles Friedrich Nietzsche ja Paul de Lagardega ning tegi kaastööd ajakirjadele Tägliche Rundschau ja Freie Bühne. Samuti kirjutas ta artikleid ajakirjadele Der Kunstwart ja Der Zuschauer.
Kevadel 1895 ilmus Morgensterni esimene raamat, luuletsükkel "In Phanta’s Schloß". Suvel 1897 tõlkis ta tellimusel prantsuse keelest August Strindbergi autobiograafilised märkmed "Inferno". Oktoobris 1897 kirjutas Morgenstern alla lepingule kirjastusega S. Fischer Verlag, mis sisaldas Henrik Ibseni teoste tõlkimist, kuigi ta norra keelt veel ei osanud. Juba veebruaris 1898 pidi olema "Pidu Solhaugis" tõlgitud. Maist 1898 kuni sügiseni 1899 reisis Morgenstern Norras, peamiselt keele õppimiseks, kusjuures ta kohtus mitu korda Henrik Ibseniga.
Margareta Gosebruch von Liechtenstern
Juulis 1908 tutvus ta Bad Dreikirchenis Margareta Gosebruch von Liechtensterniga. Pärast Margareta lahkumist jäid nad tihedasse kirjavahetusse. Kui too oktoobris haigestus, sõitis Morgenstern tema juurde Freiburgi Breisgaus. Kuna aga kihlatu viibimine haige naise juures oli vastuolus ühiskondlike tavadega, reisis Morgenstern Strasbourgi. Novembris sõitsid nad koos tervenenud Margaretaga Berliini.
Itaalia ja Šveits
Maist augustini elas Morgenstern Bad Dürrensteinis, kuni ta läks Berni Steineri loenguid kuulama. Loenguid Baselis kuulas Morgensterni naine üksi. Pärast Münchenis viibimist reisis Morgenstern oktoobris Verona, Milano ja Genova kaudu Palermosse ja lõpuks Taorminasse. Samal aastal algas tema koostöö kirjastaja Reinhard Piperiga, mis jätkus elu lõpuni. Christian Morgenstern oli enne teinud koostööd kirjastajate Richard Taendleri, Schuster & Loeffleri, Samuel Fischeri ja Bruno Cassireriga. Õieti tahtis Morgenstern koos Margaretaga pool aastat Taorminas veeta. Et ta aga uuesti haigestus, läks ta kevadel 1911 saksa haiglasse Roomas ja siis sanatooriumisse Arosas, kus ta kohtus oma isa ja Margareta emaga, kes algul ei olnud abieluga nõus. Mõne kuu pärast sai ta sanatooriumist lahkuda ja kolis Margaretaga ühte korterisse Arosas. 1912. aastal sai ta 1000 marka stipendiumi Saksa Schilleri fondilt. Varsti seejärel sõitis ta Davosi. Margareta kuulas tema jaoks Steineri loenguid Münchenis. Ikka veel haige, lahkus ta sanatooriumist ja läks koos Margaretaga Zürichisse, kus ta oktoobris kohtus Steineriga. Seejärel pöördus ta tagasi Arosasse. Ta koostas kirja, kus tahtis Rudolf Steineri esitada Nobeli rahuauhinna kandidaadiks, see kiri jäi aga saatmata. Kevadel 1913 peatus Morgenstern Portoroses, kus ta tõlkis Friedrich Suure luuletusi prantsuse keelest ja sõbrunes Michael Baueriga, kes oli samuti kopsuhaige. Pärast ühte reisi Bad Reichenhalli, kus ta kohtus Friedrich ja Helene Kayssleriga, kuulas ta Münchenis Steineri loenguid, kellele ta järgnes novembris Stuttgarti ja detsembris Leipzigisse. Nii Stuttgardis kui ka Leipzigis retsiteeris Marie von Sivers, hilisem Steineri abikaasa, Morgensterni luuletusi. Morgenstern pidas viimaseid loenguid vana-aasta õhtul oma elu suurimaks austusavalduseks.
Surm
Münchenis ei saanud Morgensternid oma arstiga ühendust ja proovisid minna sanatooriumisse Arcos, kus Morgensterni kui surevat patsienti vastu ei võetud. Pärast lühikest viibimist ühes sanatooriumis Bolzano lähedal elas ta Meranos Maia Bassas, kus ta töötas trükipoognatele jõudnud kogumiku "Wir fanden einen Pfad" kallal. Ta kirjutas Michael Bauerile: "Nüüd heidan ma veel maha ega tõuse enam kõrgele … me tahame minna Hartungeni juurde Meranosse". Morgenstern suri 31. märtsil 1914 kell viis hommikul oma arsti dr Christoph Hartung von Hartungeni juuresolekul. 4. aprillil tuhastati ta Baselis. Urni hoidis Rudolf Steiner seni, kuni see pandi üles uude Goetheanumisse.
Vaitka männik
Vaitka männik on kaitsealune männik Valga maakonnas Valga vallas Koiva külas.
Männik võeti kaitse alla 1976. aastal (Vaitka männiku kaitseala; pindala 3 ha).
Videoplaat
Videoplaat on videosignaali salvestist sisaldav ja selle taasesitamist võimaldav plaat.
Videosignaal on videoplaadile kantud viisil, mis võimaldab selle lugemist analoogvideosignaali kujul. Levinuim salvestusmeetod on impulsskestvusmodulatsioon. Salvestise tihedus on lähedane CD-kettal kasutatavale. Ka lugemine toimub optilisel meetodil, nagu see on CD-de puhul.
Videosignaali kaadrite järgnevusele põhineva ülesehituse tõttu on videoplaadi salvestise rea iga pöörde kohta salvestatud kas üks kaader või poolkaader. Videoplaadi pöörete arv peab taasesitamisel vastama kaadrite või poolkaadrite arvule sekundis (25 või 50, teise variandina 30 või 60).
Videoplaadi taasesitamiseks kasutatavad plaadimängijad olid tehniliselt keerulised seadmed, milles suhteliselt suur plaat pöörles suure kiirusega.
Arendustele vaatamata jäi videoplaat oma videosignaali kvaliteediomaduste poolest alla videomagnetofonile. Nii nagu see on grammofoni puhul, ei olnud videoplaate võimalik lihtsalt salvestada.
Tänapäeval videoplaate analoogkujul enam ei kasutata.
Žansaja Äbdimälik
pisi|Žansaja Äbdimälik (2023)
5. armee
5. armee on olnud mitme riigi väeüksuse nimetus:
Žansaja Äbdimälik
Äbdimälik on 2016. aasta Kasahstani naiste malemeister. 2017. aastal Tarvisios tuli ta naisjuunioride maailmameistriks. 2018. aastal mängis ta naiste maailmameistrivõistlustel Hantõ-Mansiiskis, kus sai turniiritabelis 15. asetuse (64 osavõtjat, nokautsüsteem). Ta mängis end veerandfinaali, kuid edasipääsu poolfinaali sulges kaotus Marija Muzõtšukile.
Ta sai FIDE-lt 2011. aastal naiste rahvusvahelise meistri, 2014. aastal naiste suurmeistri, 2017. aastal rahvusvahelise meistri ja 2018. aastal rahvusvahelise suurmeistri nimetuse.
Veronika rätt
Veronika rätt (ladina keeles sudarium Christi 'Kristuse higirätt') on kristliku pärimusega seotud objekt, rätik, mille ulatas kaastundlik naine Veronika Jeesusele Kolgata teel; kui too pühkis oma nägu sellega, jäid rätikule imelisel viisil tema näojooned ehk Püha Pale. Veronika rätt on katoliku kiriku üks tähtsamaid reliikviaid; selle pärimusega seostatakse tervet rida katoliku kirikus austatavaid pühapilte ja nende koopiaid (õigeusu kirikus vastab sellele Kristuse kätetatehtud pühakuju, kreeka keeles acheiropoieton 'tehtud ilma käeta', ja selle järgi loodud ikoonid).
Kunstis on Veronika rätt harduspiltide hulka kuuluv pildisüžee, mis kujutab Kristuse portreed koos okaskrooniga, haavadega ja ristikujulise aupaistega valgel rätikul, sageli koos püha Veronikaga, kes seda nurkadest hoiab. Mõnikord on see koos ristiga või ümbritsetuna Kristuse kannatusriistadest, mõnikord Valumehe juures ühena kannatusloo atribuutidest.
Jeruusalemma Via dolorosa protsessioonil on kuues peatus pühendatud Veronikale ja Kristuse püha palge austamisele.
Motiivi ajaloost
Evangeeliumides Veronika nimi ei esine. Lähim kirjalik viide on lugu veritõbisest naisest, kes paranes puudutades Jeesuse mantli õmblust (Matteuse 9:20–22 ; Markuse 5:25–34 ; Luuka 8:43–48 ); apokrüüfilises Nikodeemuse evangeeliumis öeldakse selle naise nimi olevat Berenike. Veronika nime päritolu on tõlgendatud ka vera icon – milles on kokku pandud ladinakeelne vera 'tõeline' ja kreekakeelne Εικών 'ikoon', 'kuju' – 'tõeline kujutis'.
11. sajandist pärineb lugu, kuidas Kristus andis Veronikale ise oma näo kujutisega rätiku ja Veronika ravis sellega terveks Tiberiuse. Rätile näo imelise ilmumise pärimus ühendati Kristuse kannatusloo ja ristiteega Roger d'Argenteuil' prantsuskeelses piiblis 13. sajandil ja levis 14. sajandi algul, kui üksikisiku vagaduse keskmesse tõusis kontemplatsioon Kristuse elu ja kannatuste üle. Sellest perioodist ilmuvad Veronika räti kujutistele okaskroon, haavad, veri ja näos väljenduv valu.
Ikonograafia
Veronika räti motiiv võib olla kujutatud nii maalil kui ka skulptuurina. Maalidel ei kandu tekstiili kurrud ja voldid näo kujutisele üle. Skulptuuride puhul on Kristuse pale räti pinnale kujundatud reljeefina. Rätik võib olla kujutatud kas kuhugi riputatuna, seda võib hoida kas püha Veronika ise või kannavad seda inglid.
Eesti kunstis
Veronika räti kujutis on lõigatud Tallinna raekoja raesaali noorema bürgermeistrite pingi külgtoele, selle hiljem juurde monteeritud kõrgendusele. Kristuse pea koos kettakujulise, pealelõigatud ristikujutisega aupaistega, mille taga paistavad rätivoldid, on lahendatud kõrgreljeefina. Rätti ülanurkadest hoidev väike figuur on andnud skulptuurile hüüdnime "Kuulataja". Skulptuur on 43 cm kõrgune ja selle algne polükroomia on säilinud. Villem Raam on selle dateerinud rae arveraamatute teate põhjal 1460. aastasse.
Sam Cooke
Samuel Cook (esinejanimega Sam Cooke; 22. jaanuar 1931 Clarksdale, Mississippi osariik – 11. detsember 1964 Los Angeles, California) oli USA laulja ja laulukirjutaja. Teda peetakse üheks soulmuusika pioneeriks ja üheks tähtsamaks souli esindajaks. Ta on tuntud ka "Souli kuningana".
Cooke sündis Mississippi osariigis, kuid mõne aasta pärast kolis pere Chicagosse, kus ta hakkas juba lapsena laulmisega tegelema ja sai 1950. aastatel ansambli The Soul Stirrersi solistiks.
1957. aastal alustas Cooke soolokarjääri. Tema tuntumate laulude hulka kuuluvad "You Send Me", "A Change Is Gonna Come", "Cupid", "Wonderful World", "Chain Gang", "Twistin' the Night Away", "Bring It On Home to Me" ja "Good Times". Karjääri jooksul oli Cooke'il USA singliedetabelis 29 esineljakümne hitti ja 20 esikümnehitti. Ainus esikohahitt oli "You Send Me".
1964. aastal tappis Cooke'i lausuga südamesse ühes Los Angeleses asuvas motellis motelli juhataja, kes väitis, et tegi seda enesekaitseks. Juhtumi üksikasjad jäid segaseks, ametliku aruande järgi oli tegu õigustatud tapmisega.
1986. aastal oli Cooke üks kümnest esimesest artistist, kes võeti Rock'n'rolli Kuulsuste Halli liikmeks. Aasta hiljem võeti ta Laulukirjutajate Kuulsuste Halli liikmeks. 1994. aastal sai ta panuse eest muusikatööstusse Hollywoodi kuulsuste alleele omanimelise tähe. Ajakiri Rolling Stone on valinud Cooke'i saja kõigi aegade parima artisti seas 16. kohale ja saja kõigi aegade parima laulja seas neljandale kohale.
Raudna (perekonnanimi)
Raudna on eesti perekonnanimi.
Perekonnanime Raudna on antud Ilmatsalu mõisas Tartu-Maarja kihelkonnas Tartumaal. Nimede eestistamisel määrati Raudna uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Orik. Viktor Raudna palvel kanti Raudna perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 12 all (Siseministeeriumi teadaanne 24. veebruarist 1935).
2017. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Raudna Eestis 6 mehel ja 8 naisel.
Obinitsa kool-kirik
Obinitsa kool-kirik on Eesti Apostlik-Õigeusu Kirikule kuuluv Obinitsas asuv hoone.
Vanamõisa männik
Vanamõisa männik on kaitsealune männik Lääne-Viru maakonnas Haljala vallas.
Obinitsa kool-kirik
Üldandmed
Kunagise kool-kiriku ehitust alustati aastal 1897, Obinitsa kogudus avati 1904. aastal ja kirik pühitseti 2. mail (vkj) 1904. aastal. Sellele eelnes Obinitsa külakogukonna otsus 1894. aasta 16. detsembrist, millega anti krunt nr 34 Obinitsa kiriku kogudusele kiriku ja kooli ehitamiseks ja niikaua kasutamiseks kui kirik ja kool on olemas. Kirikukooli hoone ehitamist, kooli ja koguduse avamist algatas ning toetas VÕK Sinodi ülemprokurör Konstantin Pobedonostsev. Uue koguduse loomiseks eraldati Tailova segakogudusest 21 setu küla ja 1906–1907 aastal arvati Salesje kogudusest lisaks veel 8 küla. Obinitsa kogudusest sai puht rahvuslik kogudus.
Vanamõisa männik
Männik võeti kaitse alla 1971. aastal (Vanamõisa männiku kaitseala; pindala 19,5 ha).
Neodada
pisi|Robert Rauschenberg, 1963, Tagasiulatuv II ; segatehnika. Neodada oli heli-, visuaalsete ja kirjanduslike ilmingutega liikumine, mis sarnases meetodite või ideoloogia poolest dadaga. Selle eesmärk oli kaotada lõhe kunsti ja igapäevaelu vahel ning see ühendas mängulisust, ikonoklasmi ja varasemate teoste tsiteerimist. Ameerika Ühendriikides populariseeris termini Barbara Rose 1960. aastatel ja see viitab peamiselt 60. ja 50. loodud teostele. Liikumisel oli ka rahvusvaheline mõõde, eriti Jaapanis ja Euroopas, millest sai Fluxuse, popkunsti ja Nouveau réalisme 'i alus.
Obinitsa kool-kirik
Üldandmed
Preestriks (1904–1917) määrati Polikarp Muraveiski, rahvuselt venelane, üles kasvanud Värskas, mõistis aga ka eesti keelt. Teiseks preestriks valis kogudus 12. juulil 1917. aastal Nikolai Raagi (1917–1918 ja 1919–1941).
Esimeseks köstriks oli Ioann Jaanus, pärastpoole Nikolai Tsänk, Rahulane Mihhael, Paul Varask. 1918. a. sügisel olid koolis: juhataja Nikolai Raag, õpetaja Jaan Lukas (hilisem kolonel, 2. diviisi staabülem), prl. H. Vars ja praktikant V. Vahter.
1950. aastal suleti kirik, hoone anti täielikult kooli kasutada. Kellatorn lammutati, hoone ehitati täielikult ümber koolimajaks. Tänapäeval pole Obinitsa kool-kiriku hoone enam kasutuses.
Uus kirik
pisi|[[Obinitsa Issanda Muutmise kirik]] Kogudusele anti uue kiriku rajamiseks üks hektar maad ja kaks vana mahajäetud hoonet. 1950. aastal alustas kohalik preester Vilemon Talomees vaatamata takistustele kohaliku kogukonna toetusel uue kiriku ehitamist. Obinitsa uus kirik (Obinitsa Issanda Muutmise kirik) asub Obinitsast Piusale viiva maantee ääres Obinitsa surnuaia kõrval.
Wolfi füüsikaauhind
Wolfi füüsikaauhind (inglise keeles Wolf Prize in Physics) on teadusauhind, millega Wolfi Fond Iisraelis tunnustab teadlasi füüsika valdkonnas.
Obinitsa kool-kirik
Kool-kirik Hiiumaal
Ka Hiiumaal Kõpus on kooli ja kiriku ühishoone.
Dariusz Rosati
Dariusz Kajetan Rosati (sünninimi Gaetano Dario Rosati; sündinud 8. augustil 1946 Radomis) on Poola majandusteadlane ja poliitik. Ta oli aastatel 1995–1997 Poola välisminister. Aastatel 2004–2009 oli ta Euroopa Parlamendi liige.
Wolfi füüsikaauhind
Tegemist on ühega kuuest 1978. aastal fondi poolt asutatud auhinnast (ülejäänud viis auhinda on keemia, matemaatika, meditsiini, põllumajanduse ja kunsti valdkonnas).
Auhind on nimetatud ettevõtja ja filantroopi Ricardo Wolfi (1887–1981) järgi.
Neodada
Neodadat iseloomustab kaasaegsete materjalide, populaarsete kujundite kasutamine ja absurdne kontrast. See oli reaktsioon abstraktse ekspressionismile, võttis eeskuju Marcel Duchampi ja Kurt Schwittersi tööst ning eitas traditsioonilisi esteetikakontseptsioone.
Humboldti maakond
Humboldti maakond on maakond mitmes Ameerika Ühendriikide osariigis:
Kunda ülemine tulepaak
pisi|püsti|Kunda ülemine tulepaak (2008)
Kunda sihi ülemine tulepaak on tulepaak Lääne-Viru maakonnas Kunda sadama lähistel.
Tulepaagi geograafilised koordinaadid on.
Terasest torni kõrgus jalamist on 16 meetrit ja tule kõrgus merepinnast on 26 meetrit.
Tulepaak moodustab sihi Kunda alumise tulepaagiga. Märkide vahekaugus on 921 meetrit ja sihi asimuut on 161,6°.
Tulepaak ehitati 1994. aastal.
Tondinahk
Tondinahk, ka moleskiin ja moolskin (inglise keelest moleskin 'mutinahk') on tugevdatud atlass-sidusega puuvillkangas, mille pealispind on karvastatud veluuritaoliseks. Kangast on kasutatud töörõivaste valmistamiseks ja raamatuköitmisel kaanekattematerjalina.
Välislingid
[https://www.heddels.com/2015/04/digging-moleskin-textile-tales/ Young Lee. Digging into Moleskin – Textile Tales]
TD
TD võib tähendada järgmist:
Td võib tähendada järgmist:
Łošyca mõis
pisi|Łošyca mõisa peahoone Łošyca mõis (Лошыцкі двор) on mõis Valgevenes Minskis Leninski rajoonis Łošyca linnaosas. Mõisakompleksi kuuluvad hooned asuvad aadressidel праезд Чыжэўскіх, 8, 10, 12, 5, 17, 6.
Sellenimelise mõisa olevat rajanud juba Jaunutis. Kazimierz IV ajal oli selle omanikuks kirjutaja Aleksandr Petruška, ent see mõis kaotati aastal 1493.
Uuemat mõisa on esmamainitud 1534. aastal. Esimesed teadaolevad omanikud olid Drucki-Tołoczyńskid, seejärel aga Drucki-Horskid. Aeg, mil valdus üle läks, pole teada, ent Drucki-Horskite omandina on sellest esimest korda juttu aastal 1582. Aastal 1640 eraldati sellest Novy Dvori mõis.
pisi|left|Pruszyńskite suguvõsa rahulaks olnud kabel on varemetes
Aastal 1703 läks mõis Pruszyńskite suguvõsa valdusse. XVIII sajandi teisel poolel valmis mõisa barokne peahoone. Toona kuulusid mõisakompleksi veel tall, tiibhoone, kabel, värav, tõllakuur. Veidi eemal asusid rehi ja küünid. Parki läbiva jõekese teisel kaldal asus võõrastemaja. Tolleaegsest mõisakompleksist on säilinud peahoone juurde viiv pärnaallee. Aastal 1779 jagas Józef Pruszyński oma valdused kolme poja vahel, vanim poeg sai Novy Dvori, keskmine poeg Karališčavičy küla ja noorimale pojale jäi Łošyca. XIX sajandil kujunes mõis Minski kubermangu intelligentsi ja tähtsamate aadlike kokkusaamispaigaks, seal käis tihti Vincent Dunin-Marcinkievič, Edward Woyniłłowicz ja Jerzy Czapski.