cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sinivaal
Vaenlane, vaalaküttimine
Sinivaala ainus looduslik vaenlane on mõõkvaal. Uuringu järgi kannab veerand sinivaaladest mõõkvaalade rünnakuis saadud arme. Kuna mõõkvaalad sinivaalu nii sageli ründavad, siis järelikult peavad need rünnakud vahel vilja kandma, aga kui suur osa rünnakutest mõõkvaalale edukalt lõpeb, on teadmata.
Vaalaküttimise tagajärjel vähenes sinivaalade arv ligikaudu 200 000-lt (1930) umbes 1000-le (1965), kuni 1966. aastal sinivaalade püük keelati. Tänapäeval on sinivaalasid umbes 10 000 ja nende arv kasvab aeglaselt.
Marstrandi vabasadam
Kurjategijad
Mitmed sellised saabujad olid ülemklassi päritolu (mõned isegi aadlikud) ja nad saavutasid sageli vabasadama ühiskonnas ka silmapaistva positsiooni. Nende hulgas oli näiteks vürste, sõjaväelasi, kuninglikke sekretäre, Ida-India Kompanii laekureid, kohtute magistraate ja paruneid. Dokumenteeritud on mõned nende meeste poolt kohalikes kõrtsides koos sealsete kodanike, komandandi ja Carlsteni linnuse ohvitseridega korraldatud suurejoonelised peod. Ent kõigil Marstrandi tulnutel ei olnud sellist sotsiaalset staatust – teiste dokumenteeritud juhtude hulka kuuluvad viletsad talupojad, kes otsisid pääsu oma abieludest, karmikäeliste meistrite eest põgenevad õpipoisid, noored, kes soovisid abielluda vastu oma vanemate soovi, ja inimesed, keda otsiti taga kuningliku alkoholimonopoli rikkumise eest, kuna nad olid omavoliliselt kanget alkoholi (brännvin) tootnud. Alles aastal 1792 ehk kaks aastat enne vabasadama staatusest loobumist muudeti reeglit, mis lubas sissepääsu õigussüsteemi eest põgenevatele inimestele. Enne seda oli reeglit kasutanud enam kui 500 inimest, kellest ligikaudu 10% olid välismaalased teistest Põhjamaadest, Saksamaalt ja Inglismaalt.
Ust-Janski uluss
Ust-Janski uluss ehk Usujaana uluss on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Venemaa Sahha Vabariigi põhjaosas. Piirneb põhjas Laptevite mere Jana lahega.
Marstrandi vabasadam
Kurjategijad
Mõned tuntud kurjategijad ei sattunud Marstrandi aga nii meeldivatel asjaoludel. Kuna Carlsteni linnust kasutati ka karistuslikul otstarbel (sageli poliitvangide jaoks), hoiti Marstrandis paljusid neist, kes olid mõistetud süüdi 1788. aastal loodud Anjala Liidu tegevuses osalemise tõttu. Anjala Liitu kuulunud sõjaväelased sepitsesid Vene-Rootsi sõja lõpetamist ja võimalik ka, et iseseisva Soome loomist. Mõned kinnipeetavaid saadeti sealt Saint Barthélemy kolooniasse, kuid teised jäid Marstrandi paigale. Aadlikest vangidele, kelle arv ulatus mitmekümneni, anti suured õigused ja nad võisid sageli vaid ühe kaardiväelase poolt saadetuna vabalt mööda rangelt kaitstud vabasadamat uidata ning suhelda.
Ust-Janski uluss
Läbi ulussi voolab Jana jõgi.
Marstrandi vabasadam
Langus
pisi|400px|Marstrand ja Carlsteni linnus 21. sajandil
Ust-Janski uluss
Ulussis halduskeskus on Deputatski alev, kus elab 3052 inimest (2010). Suuremad asulad on veel Ust-Kuiga, Nižnejansk, Sajõlõk, Ust-Jansk ja Jukagir.
Marstrandi vabasadam
Langus
Vaatamata kirjeldatud tugevatele kaitsesüsteemidele oli salakaubandus Marstrandi vabasadamas üldlevinud. Selle ära hoidmine oli aga suuresti kasutu ülesanne, kuna ikkagi sahkerdati suured kogused kaupu kas vabasadamasse või sealt välja. Veel üks probleem oli piraatlus: aastal 1789, jätkuvalt kestva Vene-Rootsi sõja ajal, ründas rühm Venemaa kaaperlaevu Rootsi kaubalaevastikku riigi läänerannikul.
Ust-Janski uluss
1995. aastal oli ulussi rahvaarv 31 100. 2002. aasta rahvaloenduse andmeil oli ulussi elanike arv 10 009, neist 38% jakuudid, 35% venelased ja 11% eveenid. 2010. aasta rahvaloenduse andmeil oli ulussi elanike arv 8056.
Marstrandi vabasadam
Langus
Vaatamata sellele oli Marstrand majanduslikult heal järjel, linna elanike arv tõusis pidevalt ja äritegevus saavutas uusi kõrgusi. Samal ajal kasvas kartus selle üle, et vabasadamat kuritarvitati isikliku (ja eelkõige välismaise) omakasu nimel, mitte kuningliku (ja kohaliku) kasu nimel ja võitlus salakaubaveo vastu muutus üpris lootusetuks. Lõpuks olid Marstrandi kodanikud ise need, kes vabasadama ajastule pärast pea kahe aastakümne pikkust toimimist lõpu tegid. Nad taotlesid linna porto franco õiguste kuninglikku tagasivõtmist ja see soov rahuldati 15. mail 1794 Gustav IV Adolfi regentvalitsuse dekreediga.
Ust-Janski uluss
Uluss jaguneb halduslikult kolmeks aleviks ja seitsmeks nasleg'iks.
Marstrandi vabasadam
Langus
Marstrandi langus oli kiire. Elanike arv kahanes märkimisväärselt juba aastaga, juudi kogudus lahkus ja suur osa rahvusvahelistest investeeringutest lakkas. Kuna heeringaperiood jätkus veel umbes aastakümne, säilis Marstrandi põhiline tööstus ja sealsed kodanikud olid veel mõnda aega edukad. Aastaks 1808 oli heeringas läinud ning hiilgeajad koos nendega. Viisteist aastat hiljem hävis suur osa puust linnast tules, tähistades sellega Marstrandi eduloo lõppu. Täna on Marstrand suuresti turismilinn ja seal elab ligikaudu 1300 inimest.
Ust-Janski uluss
Ulussis kehtib Vladivostoki aeg (UTC+10, MSK+7).
Mats Mõtslane
Mats Mõtslane (õieti Mart Kiirats; 6. jaanuar 1884 Tõstamaa vald – 16. november 1956 Vändra lähedal) oli eesti kirjanik.
Lõpetas 1904. aastal Tartu õpetajate seminari. Töötas ajavahemikul 1904–1911 Pärnumaal Saarde kihelkonnakooli juhatajana, valiti 1917 Maanõukogu ja 1920 I Riigikogu liikmeks. Seejärel oli talupidaja ja põllundustegelane ning aastatel 1932–1941 Murru algkooli (Are vallas) juhataja. Pärast sõda töötas Vändra Keskkoolis algklasside õpetaja ja aednikuna.
Looming
Omal ajal menukas esikraamat "Kraavitajad" (1906) käsitleb külakoolmeistrist rahvavalgustaja Paul Tombergi käekäiku. "Kraavitajatena" kujutataksegi jutustuses maakooliõpetajaid, kes kas või enese läbipõlemise hinnaga ikkagi ühiskonda kestva jälje jätavad. Esmalt ilmus teos Postimehes järjejutuna 1906 ja seejärel 800 eksemplaris raamatuna 1910, pälvides ka Eesti Kirjanduse Seltsi ergutusauhinna. 1914 ilmus teine trükk samas kirjastuses juba 1000 eksemplaris ja 1920 ka kolmas trükk. 1920. aastani avaldas ta mitu jutustust, kuid sellele järgnes seitse aastat uute teosteta. 1927–1933 avaldas Mõtslane 9 romaani, mis kujutavad talude pankrotistumist ja linnaelu moraalitust.
Kriitikas nimetati Mõtslase teoseid hiljem ajaviite- ja olmekirjanduseks ning ka ta ise kirjutas enda kohta 1937. aastal ajalehes Tänapäev: "Elan siin metsade ja rabade taga rahus ja vaikuses ning töös. Töö on elu suurim rõõm. Egas ma see päris-kirjanik ole! Noh, olen kirjutanud, kirjastused on tahtnud, aga kõik see on rohkem asjaarmastusest ja pisut ka äraelamiseks. Kui mind pensionile saadetakse, eks ma siis pean hakkama jällegi kirjutama. Ainet – oh, seda on külluses."
Mõtslase teosed olid menukad. Näiteks Pärnumaa raamatukogude aruannete kohaselt edastas Mõtslase teoseid 1933.-1934. aastal loetavuselt vaid A. H. Tammsaare. Mõõdukalt tunnustati ka kriminaalromaani "Saladuslik surm" (1931), mille kohta kirjutas Bernhard Linde: "Meil on mõnigi katsetanud üles soendada eesti kriminaaljuttu, mis näiteks Ed. Vilde loomingu esimesel kümnel aastal oli päris loetav. Selliste katsete hulka kuulub ka kõnealune teos. M. Mõtslaselt on see vist küll esimene sellesarnane katse ja sellisena pole ta kaugeltki ebaõnnestunud." Mõtslase viimasele, kaheosalisele romaanile "Kevadised vood" oli ta ise lubanud järge ning selle järele päris talt korduvalt ka Noor-Eesti kirjastus, kuid lubatud kolmandat osa ta enam ei kirjutanudki.
Romaani "Hilda Kõrevares" (1928) ilmumise järel süüdistas Richard Janno (Juhan Pahlpärk) ajalehes Postimees Mõtslast Janno varem samas lehes ilmunud veste "Istume kahekesi" plagieerimises (lk 60–62). Ajakirjas Eesti Kirjandus leiti, et samuti on raamatus plagieeritud saksa kirjaniku Bernhard Kellermanni raamatut "Der Thor" (1922) ja Johann Voldemar Jannseni lugu Albikära Antsust (lk 200–201). 1929. aastal ilmunud romaani "Külaotsa Hannes" raamjutustuse leidis kriitik A. Kurlents Eesti Kirjanduses olevat "lahjendatult ja tarbetult üksikasjadega koormatud kujul Mõtslase poolt endale omistatud" Pantelei Romanovi novell "Tema tingimused", mis Mõtslase enda tõlgituna oli ilmunud kogus "Kevad" aasta varem.
Nõukogude Eestis Mats Mõtslase raamatute kordustrükke ei ilmunud ning ka tal endal oli Eesti Vabariigi algusaastate aegse tegevuse pärast Nõukogude võimuga pahandusi. 1952. aastal ilmus Kanada kirjastuse Orto-Print väljaandel 1952. aastal Torontos kordustrükina romaan "Mu kodu".
Isikuandmete kaitse seadus
Isikuandmete kaitse seadus (lühend IKS) on Eesti Vabariigi seadus, mis kaitseb füüsilise isiku põhiõigusi ja põhivabadusi isikuandmete töötlemisel kooskõlas avalike huvidega. 15. jaanuarist 2019 kehtib Eestis uus isikuandmete kaitse seadus, mis kohaldas Eesti õigusruumi Euroopa Liidu isikuandmete kaitse üldmääruse (EL 2016/679) ning sellega seoses muutis senist andmekaitseregulatsiooni oluliselt (näiteks kaotati seadusest senine delikaatsete isikuandmete kategooria). Varasem samanimeline seadus loeti kehtetuks (mitte ei tehtud selles muudatusi).
Isiku privaatsuse tagamiseks rakendatakse andmekaitsereegleid juhul, kui isikuandmeid pole veel õiguspärasel viisil avalikustatud.
Avalikustatud andmete taasavaldamine tähendab andmetele viitamist või andmete tsiteerimist/kopeerimist. Õiguspäraselt avalikustatud andmete kasutamise õiguspärasus on autorikaitse huvisfäär.
§ 5. Isikuandmete töötlemine
Isikuandmete töötlemine on iga isikuandmetega tehtav toiming, sealhulgas isikuandmete kogumine, salvestamine, korrastamine, säilitamine, muutmine, juurdepääsu võimaldamine, päringute teostamine, väljavõtete tegemine, kasutamine, edastamine, ristkasutamine, ühendamine, sulgemine, kustutamine või hävitamine või mitu eeltoodud toimingut, sõltumata toimingute teostamise viisist või kasutatavatest vahenditest.
§ 6. Isikuandmete töötlemise põhimõtted
Isikuandmete vastutav ja volitatud töötleja on kohustatud isikuandmete töötlemisel järgima järgmisi põhimõtteid:
§ 8. Volitatud töötleja
Volitatud töötleja on füüsiline või juriidiline isik või riigi- või kohaliku omavalitsuse asutus, kes töötleb isikuandmeid vastutava töötleja ülesandel haldusakti või lepingu alusel. Haldusaktis või lepingus määratakse kindlaks isikuandmete töötlemise kord, viisid ja tingimused. Volitatud töötleja võib kindlaks määrata seaduse või määrusega.
§ 9. Andmesubjekt
Andmesubjekt on isik, kelle isikuandmeid töödeldakse.
§ 33. Õigus nõuda kahju hüvitamist
Kui isikuandmete töötlemisel on rikutud andmesubjekti õigusi, on andmesubjektil õigus nõuda temale tekitatud kahju hüvitamist:
Eesti Mälumänguliit
Eesti Mälumänguliit on mittetulundusühing, mis korraldab Eestis mälumänge ja koondab mälumängureid.
Eesti Mälumänguliit asutati 1998. Selle mõttelised eelkäijad olid 1970. aastatest mälumängureid ühendanud klubi Meridiaan ja 1985. aastast Eesti Kilvaklubide Liit, mis kadusid NSV Liidu lagunemisega. Otsene eelkäija oli Meridiaan, mis korraldas Eesti Meistrivõistlusi ja suuremaid mänge. Eesti Kilvaklubide Liit oli Meridiaanist lahku löönud rühm, kes korraldas nn. alternatiivseid meistrivõistlusi.
Eesti Mälumänguliit on Eesti Olümpiakomitee liikmesorganisatsioon ja sinna kuulub umbes 100 mälumängurit. Eesti Mälumänguliidu tähtsaimad ettevõtmised on korraldada meistrivõistlusi üksik- ja paarismängus ning kuni 5-liikmelistele võistkondadele, peamiselt omavalitsuste võistkondi hõlmavat üleriigilist sarja Maakilb ja 2003. aastast meistrivõistlusi koolinoortele. Pärast ühe läbi aegade edukaima mälumänguri Aare Sireli surma korraldatakse 1998. aastast temanimelist mälestusvõistlust neljaliikmelistele võistkondadele.
2013. aastal andis liit välja Enn Limbergi koostatud teose "Väike Eesti mälumängu biograafiline leksikon" (ISBN 9789949332274).
Kaagvere staadion
Kaagvere (jalgpalli)staadion on Tartu maakonnas Kastre vallas Kaagvere külas asuv täismõõtmetele (95 x 70 m) vastav jalgpallistaadion. Väljaku omanik oli enne 2017. aasta haldusreformi Mäksa Vallavalitsus.
Staadionil opereerib jalgpalliklubi Tartu FC Santos.
Staadionil on muu hulgas peetud jalgpallivõistlusi Kaagvere Cup ja Peipsi Cup, samuti muid spordivõistlusi (nt Vooremäe mängud), aga ka rahvaüritusi, nt Jaanituli.
Timo Teniste
Timo Teniste (sündinud 27. oktoobril 1985) on eesti jalgpallur, kes mängib Eesti meistriliiga klubis Tartu Taara.
Isiklikku
Tema vend Taijo Teniste on samuti jalgpallur.
Baktria
Baktria on muinas-Pärsia maakond, mis asetses Kesk-Aasias. Selle pealinn oli Baktra. pisi|Baktria alad Kyros II Suur (umbes 600 eKr või 576 eKr–530 eKr), ahhemeniidide dünastiast Pärsia kuningas, Pärsia impeeriumi rajaja vallutas selle ning tegi sellest Pärsia maakonna.
Kui Vana-Makedoonia kuningas Aleksander Suur võitis Pärsia viimast valitsejat (334 eKr–330 eKr) Dareios III, üritas Baktria satraap Bessos organiseerida vastupanu Baktria kaudu. Aleksander vallutas ka Baktria 329–327 eKr ja sellest sai uue Makedoonia riigi maakond. Hiljem, diadohhide sõdade järel sai Baktriast hellenistliku Seleukiidide riigi osa. Aleksandri ja seleukiidide ajal asutati Baktrias uusi linnu (Ai-Khanoum) ning sinna saabus palju kreeka päritolu elanikke.
Kreeka-Baktria kuningriik
Seleukiidid ei suutnud Baktriat valitseda ning aastal 225 eKr muutis satraap Diodotos Baktria ja 245 eKr ka Partia ning Hürkaania satraap Andragoras alad iseseisvaks. Baktriast sai niinimetatud Kreeka-Baktria kuningriik (250–125 eKr), mis hõivas maa-alasid ka Indiast. kuid lõpuks lagunes väiksemateks kuningriikideks. Viimased kuningad valitsesid veel kuni aastani 10 pKr.
Berend Mellin
Berend Bernhardsson Mellin (25. märts 1608 Steninge mõis, Soome – 26. september 1690 Stockholm) oli Rootsi sõjaväelane, Käkisalmi lääni asehaldur; Vahnerowi, Batzwitzi ja Triglaffi härra; krahvide ja vabahärrade Mellinite suguvõsa esivanem.
Sündis Vahnerowi (Fahnrå), Batzwitzi (Bassewits) ja Triglaffi (Tryglå) härra, rüütelmeister Bernhard Stakesson Mellini ja Anna Tweiselni (Zweiffeln; surnud 1608) pojana (teistel andmetel isa nimi Christoph Mellin). Tema ema oli Ellivere mõisniku Bernhard Tweiselni (Zweiffeln) ja Andja mõisast pärit Dorothea Wrangelli tütar ja Ellivere pärijanna.
1668. aastal naturaliseeriti ta Rootsi aadliks ja immatrikuleeriti samal aastal Rootsi rüütelkonda aadlisuguvõsana nr. 736.
Kullerkupp (perekond)
Kullerkupp (Trollius) on õistaimede perekond tulikaliste sugukonnast.
Berend Mellin
Talle kuulusid Eestimaal Ellivere (Ellefer) ja Soomes Ala-Urpala mõis.
Kullerkupp (perekond)
Perekonda kuulub umbes 30 liiki ja see on lähedases suguluses tulika perekonnaga.
Berend Mellin
Ta on maetud Viiburi vanasse toomkirikusse (soome k. Viipurin vanha tuomiokirkko).
Perekond
Berend Mellin oli kolm korda abielus:
Jukagir
Jukagir (jakuudi Дьүкээгир) on küla Venemaa Sahha Vabariigi Ust-Janski ulussis, Jukagiri naslegi halduskeskus.
Asub Laptevite mere Jana lahe idarannal. Elanike arv on 127 (2007).
Kullerkupp (perekond)
Perekonna tüüpliik on harilik kullerkupp ehk kullerkupp. Kullerkupp on levinud parasvöötme jahedama kliimaga piirkondades, eelistades niisket savikat pinnast.
Kookospähkel
pisi|Pooltoored kookospähklid puul pisi|Valminud vili (kiudkiht eemaldatud) pisi|Terve ja avatud vili Kookospähkel on kookospalmi (Cocos nucifera) vili. Botaanilises mõttes ei ole tegu mitte pähkliga, vaid luuviljaga. Kookospähkli kesta kutsutakse kookoseks.
Tootmine
2012. aastal toodeti maailmas kokku 62,1 miljonit tonni kookospähkleid ning istandike pindala oli 12,1 miljonit hektarit. Viljadest tarbitakse ja töödeldakse peaaegu kõik tootjariigis ning vaid tühine osa (alla ühe protsendi) läheb ekspordiks.
Kasutamine
Pärast kookospähklite koristamist raiutakse luuvilja pealt kiudkiht ära. Paljastunud luukest meenutab tõesti pähklit ja et eurooplased on näinud tavaliselt just sellist puhastatud luuvilja, siis ongi nad hakanud seda kookospähkliks nimetama. Vilja õõnsus on täidetud vedelikuga mida kutsutakse kookosveeks. Kääritanud kookosvett kasutatakse veinide, likööride ja kookosäädika valmistamisel.
Kookospähklid lüüakse pooleks ja pannakse päikese kätte kuivama. Mõne aja pärast tõmbub kõvaks kuivanud toitekude luukesta küljest lahti ja see on siis kopra. Igalt palmilt saadakse 5–30 kg koprat. Koprat kogutakse ja saadetakse maailmaturule, sellest pressitakse väärtuslikku taimeõli ning pressimisjäätmed on loomadele tunnustatud jõusöödaks.
Viljaliha toiteväärtus ja biokeemiline koostis
Viljaliha moodustab vilja massist 52%. Kuigi kookospähkli viljaliha sisaldab vähem rasva kui teised kuivad pähklid (mandlid, maapähklid), peetakse seda ikkagi suure küllastunud rasvade sisaldusega viljaks. Samuti sisaldab kookospähkli viljaliha vähem suhkruid, kui teised puuviljad (banaan, õun), kuid on rikas raua ja fosfori sisalduse poolest.
Tšehhi kroon
200px|pisi Tšehhi kroon (tšehhi keeles koruna česká, lühend Kč) on olnud Tšehhi Vabariigi rahaühik alates 8. veebruarist 1993. See vahetas välja Tšehhoslovakkia krooni.
ISO 4217 kood on CZK.
Üks kroon on sada hellerit (tšehhi keeles haléř, lühend h)
Tšehhi plaanis euro kasutusele võtta aastal 2010, praegu on see edasi lükatud ja täpne aeg pole kindlaks määratud.
Rahatähed
Tšehhis ringlevad järgmised rahatähed:
Mündid
Mündid on väärtustes
Valuutakursid
Seisuga 5. august 2011:
Heckmondwike
Heckmondwike (hääldus riimub sõnaga like, kohalik hüüdnimi Hecky) on linn Inglismaal Lääne-Yorkshire'is Kirkleesi ringkonnas.
See asub 14 km Leedsist edelas.
2011. aastal elas seal 16 986 inimest.
Jädivere
Jädivere küla asub Tallinna–Pärnu maantee ääres Märjamaa valla kagunurgas. Külast lähtub tugimaantee Sillale ning kohalik tee Naraverre. Jädiverest voolab läbi Enge jõgi.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vigala valda.
Külas asuvad maantee ääres tankla, kiirsöögikoht ja kauplus. Huviväärsemad objektid on endine mõisasüda (Jädivere mõis), mõisapark, endine Jädivere õpetajate seminari hoone, ajalooline postijaamahoone (arhitektuurimälestis) ja jõeäärsed lamminiidud. Küla läänepiiril Pallika mäe jõepoolsel küljel asub siluri astang (Jädivere paljand).
Ajalugu
Vanimad teated Jädivere küla kohta pärinevad 1390. aastast (Jetevere). Toonane Jädivere küla liideti hiljem Sääla külaga. Tänapäevane Jädivere küla on moodustatud endisest Jädivere asundusest.
Velise mõis rajas karjamõisa Jädiverre juba 16. sajandil. Jädivere mõis iseseisvus aastal 1709. Umbes samal ajal rajas mõis Enge jõele vesiveski (hävis tules 1929) ja 1732. aastal vesiveski naabrusse Sillaotsa kõrtsi (tegutses aastani 1900; hoone hävinud).
Mikk Reintam
Mikk Reintam (sündinud 22. mail 1990 Tallinnas) on eesti jalgpallur, kes mängib Eesti klubis Nõmme Kalju.
Klubikarjäär
2014. aasta veebruaris sõlmis Reintam Nõmme Kaljuga üheaastase lepingu.
Jädivere
Ajalugu
Tallinna–Riia postimaanteel olnud Jädivere hobupostijaama kohta on teateid 1737. aastast. Tänapäevani säilinud kivist klassitsistlik postijaamahoone ehitati aastatel 1821–1822.
Mikk Reintam
Koondisekarjäär
Reintam on mänginud Eesti noortekoondises. Ta debüteeris rahvusmeeskonnas 25. mail 2011 kohtumises Baskimaa vastu, kuid see ei olnud ametlik kohtumine. Tema esimene ametlik A-koondise mäng oli Tšiili vastu 19. juulil 2011. Samas mängus tegid oma debüüdi veel Henri Anier, Joonas Tamm, Siim Tenno, Joel Indermitte, Meelis Peitre, Albert Prosa ja Andrei Veis. Teises rahvuskoondise mängus Uruguay vastu lõi ta omavärava.
Jädivere
Ajalugu
Aastatel 1823–1844 tegutses Jädiveres Vigala kihelkonnakool. 1844–1863 tegutses Jädivere õpetajate seminar ning samas hoones 1965. aastani algkool (külakool oli Jädiveres aastast 1840).
Keila staadion
Keila staadion on Harju maakonnas Keilas aadressil Ehitajate tee 13 asuv jalgpallistaadion.
Mikk Reintam
Klubi
''Uuendatud seisuga 23. november 2017''
Keila staadion
Väljaku omanik on Keila Linnavalitsus. Staadion on jalgpalliklubi Keila JK koduväljak.
Mikk Reintam
Koondis
''Uuendatud seisuga 7. jaanuar 2018''
PlayStation (konsool)
PlayStation (プレイステーション; Pureisutēshon), ametliku lühendiga PS; mõnikord viidatud ka lühendiga PSX, PS1 või PSone, on 32-bitine viienda põlvkonna mängukonsool.
PlayStationi tõi Jaapanis turule Sony Computer Entertainmenti 3. detsembril 1994. See oli esimene PlayStation seeria konsoolidest ja käsikonsoolidest. Sellele järgnesid konsoolid Net Yaroze, PS one, PSX, PocketStation, PlayStation 2, PlayStation Portable, PlayStation 3 ja PlayStation 4. PlayStation oli esimene konsool, mida müüdi rohkem kui 100 miljonit. Sellise müüginumbrini jõuti 9 aastat ja 6 kuud pärast esialgset müügiletulekut. Sony lõpetas PlayStationi tootmise 23. märtsil 2006, üksteist aastat pärast tootmise alustamist.
Varajane arendustöö
Sony oli kavatsenud toota Super Famicomiga ühilduva, Sony kaubamärgiga konsooli, mis oleks toetanud nii Super Nintendo kassette kui ka uut CD standardit, mille Sony oleks kavandanud. See oleks ühtlasi olnud ka kasutatav vorming SNES-CD-le. pisi| [[DualShock pult]]
SNES-CD oli plaanitud esitleda 1991. aasta mais Consumer Electronics Show (CES) raames. Kuid kui Hiroshi Yamauchi luges algset 1988. aasta lepingut Sony ja Nitendo vahel, sai ta aru, et see leping andis sisuliselt Sonyle täieliku kontrolli kõigi mängude üle, mis oleks olnud toodetud SNES CD-ROM vormingus. Yamauchi otsustas, et leping oli täiesti vastuvõetamatu ja katkestas salaja kõik plaanid ühise Nintendo-Sony SNES CD vormingu väljalaskmiseks. Selle asemel, et kuulutada välja partnerlus Sony ja Nintendo vahel, astus Nintendo president Howard Lincoln kell 9 hommikul CES-i toimumispäeval lavale ja avaldas, et Nintendo oli nüüd seotud Philipsiga ja kavatses hüljata kogu töö, mis oli saavutatud koos Sonyga. Lincoln ja Minoru Arakawa olid Sony teadmata lennanud Philipsi peakorterisse Euroopas ja sõlminud teist laadi lepingu. Lepinguga anti Nintendole täielik kontrolli oma litsentsidele seoses Philipsi masinatega.
Pärast ühise projekti läbikukkumist plaanis Sony peatada oma uurimistöö, kuid lõpuks otsustas siiski luua tervikliku, uue konsooli. Tagajärjeks kaebas Nintendo Sony kohtusse lepingu rikkumise tõttu ja üritas Ameerika Ühendriikide föderaalkohtus saavutada kohtulikku keeldu PlayStationi müügile laskmiseks põhjendusel, et nimi, millega toodet esindati kuulus Nintendole. Kohus lükkas avalduse tagasi ja 1991. aasta oktoobris avaldati esimesed prototüübid.
pisi|150px|PlayStationi [[mälukaart]]
1992. aasta lõpuks jõudsid Sony ja Nintendo leppeni, millega Play Stationile lisatakse juurde SNES mängude port ja kõik õigused ja suurem osa kasumist kuuluks Nintendole. Samas pidi SNES jätkakama Sony poolt väljatoodetud helikiibi kasutamist. Sony otsustas 1993. aastal Play Stationi idee ümber töödelda. Kaotati SNES kasseti port ja tühik "Play Station" nimes. Sellega lõppes Nitendo osalus projektis.
Müügiletulek
PlayStation tuli müügile Jaapanis 3. detsembril 1994, Põhja-Ameerikas 9. septembril 1995, Euroopas 29. septembril 1995 ja Okeaanias 15. novembril 1995. Müügihind USAs oli 299 USA dollarit (hind, millega hiljem lasti müüki PlayStation 2). Konsool oli väga edukas müügiartikkel.
Lisavõimalused
Lisaks mängude mängimisele, omab PlayStation audio-CD tuge. CD-mängija võimaldab segada lugude esitusjärjekorda ja korrata ühte lugu või tervet plaati. Seda võimalust ja ka mälukaardi haldamist saab teha, kui käivitada konsool ilma mängu sisestamata. Nii saab juurdepääsu süsteemi menüüsse.
Mängud
Kuni 30. septembrini 2007 oli PlayStationile loodud 7918 mängu üle maailma. Kuni 31. märtsini 2007 oli müüdud 962 miljonit PlayStationi mängu.
Versioonid
pisi|Arendaja komplekt (PAL) pisi|Originaalse SCPH-100x mudeli ja SCPH-900x mudeli võrdlus. SCPH-900x mudelitel eemaldati paralleelport. RCA pistik eemaldati alates SCPH-500x mudelist PlayStationil oli palju erinevaid seeria tooteid. Iga toote puhul muutus osa seerianumbrist. Kõige rohkem kahanes seadmes olevate välisühenduspistikute arv. Varajaste versioonidega oli suureks probleemiks "plõksuv heli". Probleem seisnes halvasti paigaldatud ventilaatorites, mille tagajärjel konsooli osad kuumenesid üle ja deformeerusid. Ülekuumenenud osad puutusid vastu laseri detaili, mille tagajärjel tekkis nn "plõksuv heli". Lahenduseks oli konsooli asetamine pinnale, mis hajutas hästi soojust või konsooli tõstmine tasapinnast kõrgemale. Hiljem tõi Sony müüki "Dual Shock" variandi, mis sisaldas pulti kahe analoogkangiga ja sisseehitatud vibratsiooniga.
"Chipped" konsoolid
"Modchipi" (piirangute muutmise, eemaldamise kiip) lisamine mängukonsoolile võimaldas PlayStationi võimekust suurendada ja samuti muudeti kättesaadavaks erinevad konsooli võimalused. Süsteemi elutsükli lõpuks suutis peaaegu igaüks, kes omas vähemalgi määral jootmisoskusi, modifitseerida konsooli. Sellised modifikatsioonid võimaldasid mängida teiste regioonide mänge nagu PAL (Phase Alternation Line) mängud NTSC (US National Television System Committee) konsoolil, või mängida originaalmängude koopiaid ilma piiranguteta. "Modchip" lubas mängida mänge, mis olid kirjutatud tavalisele CD-R toorikule. Selline võimalus konsooli juures lõi mitteametlike, tasuta mängude levimise laine. Selline kiip PlayStationi konsoolis muutus väga ahvatlevaks programmeerijatele ja illegaalsete koopiate tegijatele, võimaldades nii piraatlusel laieneda.
Net Yaroze
Toodeti ka PlayStationi versioon nimega Net Yaroze. See oli palju kallim kui tavaline PlayStation. Tavalise halli värvi asemel oli konsool musta värvi ja sisaldas varustust ja juhendeid, mis võimaldasid kasutajal koostada PlayStationi mänge ja programme ilma, et oleks vaja täielikku arendajakomplekti, mille maksumus oli mitmeid kordi suurem kui tavalisel PlayStationil ja mis oli saadaval ainult valitud konsoolimängude tootjatele. Net Yarozel oli vähem võimalusi. Programmeerijatel oli kasutada ainult 2 MB ruumi mängude jaoks, aga sellega sai mängida mänge sõltumata mängude regioonist. Veel ei toetanud Net Yaroze CD-R kettaid.
PS one
pisi|Uus PSone LCD ekraani ja DualShocki puldiga 2000. aastal tuli välja PS one (ka PSone), konsool, mis on Sony väiksem versioon PlayStationist. PS one on palju väiksem kui esimene PlayStation (mõõtmed 38 × 193 × 144 mm ja 45 × 260 × 185 mm). See tuli müügile 7. juulil 2000 ja oli sel aastal populaarsem kui kõik teised konsoolid; kaasa arvatud ka Sony enda uus PlayStation 2. PS on täielikult ühilduv PlayStationi tarkvaraga. PS One'i ja originaali vahel oli neli erinevust. Esmalt visuaalne muutus. Teiseks peamenüü graafiline kasutajaliides oli erinev. Kolmandaks oli rakendatud turvameetodeid modifitseeritud kiipide vastu. Neljandaks puudusid originaalse PlayStationi paralleel- ja jadaport.
Kokkuvõte PlayStationi mudelitest
PlayStationi mudeli viimane number näitab, mis regioonile see on mõeldud:
Eriversioonid
* Kõigil mudelitel on A/V Direct Out, Paralleelport ja Jadaport; ühelgi pole heli visualiseerijat * Kõik mudelid kasutavad madalakvaliteedilist CD-lugerit. * Kõik mudelid buudivad kõigi regioonide tarkvara.
Pärand
Üpris populaarne on seisukoht, et PlayStationi müügiletulek viis kassetipõhiste konsoolide hääbumiseni. Kuigi see ei olnud esimene konsool, mis kasutas optilist kettaseadet, oli see esimene populaarseks saanud süsteem. Mängude kasvav keerukus suurendas mängude suurust nii palju, et kassettidele tulid mahupiirangud vastu. Lisaks oli laserkettaid võimalik toota palju odavamalt ja paindlikumalt. 2007. aastal nimetas GameTrailers.com PlayStationi enim videomängude ajalugu mõjutanud konsooliks.
Kvaliteet
Esimene partii PlayStatione kasutas KSM-440AAM laserit, mille kest ja liikuvad osad olid tehtud plastmassist. Aja jooksul põhjustas hõõrdumine plastiku kulumist, mille tõttu laser ei sihtinud enam otse CD peale ja mängud ei läinud enam käima. Sony parandas lõpuks vea sellega, et tegi kesta valatud metallist ja paigutas laseri toitest eemale.
Protsessor
pisi|Varajane PlayStationi [[emaplaat]]
Tõnis Kaukvere
Tõnis Kaukvere (sündinud 19. märtsil 1986) on eesti jalgpallur, kes mängib Eesti meistriliiga klubis Nõmme Kalju.
Likud
250px|Likudi logo|right Likud (heebrea ליכוד) on Iisraeli paremtsentristlik partei.
Palase
Palase küla asub Märjamaa vallas Tallinna–Pärnu magistraalteest idas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vigala valda.
Küla keskseim objekt on vana Antsülusjärve kulunud kaldaastang ehk Palase mägi. Huviväärne on veel endine Palase mõisa süda.
Vanimad teated Palase kohta pärinevad aastast 1512 (Palleskülle ja Pallasche). 1586. aastast on teateid Päärdu mõisale kuulunud Pallapi ja 1696 Pulla küla kohta. 1770. aasta paiku rajati Palase mõis, mille maad jagati 1908. aastal taludeks.
Küla varasem nimi oli Pallase.
Eetika
Eetika (vanakreeka keeles &#275;thik&#275; techn& 'kommete ja tavade teadus', sõnast &#275;thos 'komme, tava, iseloom, eluviis, tuttav paik') on filosoofia haru, mis tegeleb inimeste ühiskondliku ja isikliku elukorralduse viiside seletamise ja põhjendamisega. Eetika kuulub filosoofia valdkonnana aksioloogia ehk väärtusõpetuse alla. Üldises kontekstis samastatakse sageli eetikat ja moraalifilosoofiat, kuigi erialases kirjanduses eristatakse neid enamasti küllaltki rangelt.
Eetika loetakse enamasti praktilise filosoofia alla kuuluvaks ja teoreetilisele filosoofiale vastanduvaks.
Eetika võib tähendada lisaks filosoofia valdkonnale ka mõnda konkreetset eetilist süsteemi või olemasolevat eetiliste hoiakute kompleksi, nt meditsiinitöötaja ametieetika (arstieetika), insenerieetika, spordieetika, ajakirjanduseetika, internetieetika, ärieetika, röövlieetika, külaeetika.
Eetika jaotised
Eetikat kui distsipliini võib vastavalt oma kasutusele jagada kirjelduslikuks ehk deskriptiivseks eetikaks ja normatiivseks eetikaks. Normatiivne eetika suhtes sisemiselt võib seejuures eristada rakenduslikku eetikat koos selle poolt kasutatavate eetikateooriatega.
Deskriptiivne eetika tegeleb eetilise käitumise kirjeldamisega empiirilises mõttes, näiteks kirjeldab eetilisi hoiakuid mingil ajal mingis piirkonnas, kirjeldab eetilisi hoiakuid psühholoogia vahenditega jne.
Normatiivne eetika, aga tegeleb eetiliste hoiakute teoreetilise seletamise ning põhjendamisega ja püüab läbi selle neidsamu hoiakuid kujundada. Normatiivse eetika teoreetilisi sedastusi viiakse ellu rakenduslikus eetikas, mis püüab lähtuvalt üldteoreetilistest alustest sõnastada konkreetseid norme käitumise jaoks.
Neist seisab omakorda eraldi metaeetika, mis uurib eetikasse puutuvaid väiteid ja hoiakuid propositsioonide kaudu. Metaeetika ei võta ise seisukohta eetika küsimustes, vaid tegeleb pigem keelelis-loogilise analüüsiga.
Eetika ja moraalifilosoofia
Sisuliselt on eetika ja moraalifilosoofia siiski tihedalt seotud, kuna eetika mõte on ikkagi selle rakenduses. Oma sisulise ühtepõimituse tõttu ei peeta tihti, nt ajakirjanduses või muus mittespetsiifilises kontekstis vajalikuks neid distsipliine eristada.
Eetika ajalugu
Eetika kui filosoofia valdkonna eristas esimesena Aristoteles. Varem käsitleti eetikat ontoloogia ja epistemoloogiaga koos filosoofilise mõtlemise tervikusse kuuluvana ega eristatud eetika küsimusi või uurimismeetodeid muudest.
Eetikasse puutuvaid küsimusi käsitleti filosoofiliselt kindlasti juba Vana-Kreekas, kus sõnastati eetilised standardid, mida Albert Schweitzer nimetas absoluutseks eetikaks. Sofistide, Sokratese, Platoni ja Aristotelese pakutud lahendused eetika küsimustele olid naturalistlikud: nad püüdsid taandada eetika kategooriaid mitte-eetilistele mõistetele. Tähtsamad hellenistlikud eetikasüsteemid on Epikurose rajatud epikuurlus ning Zenoni rajatud stoitsism.
Väga põhjalik eetiline süsteem arendati välja budismis, mis theravaadas peegeldub eelkõige munkade-nunnade käitumisjuhistes ning mahajaanas eelkõige bodhisattva käitumisjuhistes.
Eetikateooriate põhitüübid
Eetilisi küsimusi uuritakse ja põhjendatakse enamasti mõnest eetilisest teooriast lähtuvalt. Eetikateooriaid jaotatakse tavaliselt kolme põhitüüpi:
Eristatakse vähemalt nelja klassikalise eetika teooriat, mida nimetatakse tuntumate esitajate järgi.
Eetikateooriast lähtuvalt hinnatakse tegu kas heaks või halvaks, lubatud või lubamatuks. Igale teole eelneb motiiv, otsustus, moraal ja lähtumine mingist eetika-süsteemist ehk eetikateooriast. Kusjuures me ei pruugi oma lähtumist mingist eetikasüsteemist üldsegi teadvustada. Teole järgneb tulemus mida hinnatakse kas hea, halb või neutraalne.
Budistlik eetika
Budistliku eetika (paali k. sīla, sanskriti k. śīla) keskmes on inimese vaimne seisund ja meelestatus. Budistlik eetika põhineb käitumisjuhistel, millega kooskõlas elamine aitab jõuda lähemale virgumisele. Eetika eesmärk on arendada endas meeleseisundeid, mis on omased virgunud meelele, ning seega muuta oma meel rohkem virgunud meele sarnaseks.
Kõige olulisem käitumisjuhis seisneb elusolendite mistahes viisil kahjustamisest hoidumises ning aktiivses kaastundlikus tegutsemises teise olendite hüvanguks. Kõiki teisi käitumisjuhiseid võib vaadelda selle juhise edasiarenduste ja konkretiseeringutena. Eetika on osa kaheksaosalisest teest ning vääramatu eeltingimus meeleharjutustega tegelemiseks.
Eetika suundi
Teoreetiline:
Rakenduslik:
Absorbent
Absorbent ehk absorbeeriv aine on mingit ainet imav (nagu käsn imab vett) materjal.
Kuressaare lennujaam
Kuressaare lennujaam (IATA lennujaamakood: URE, ICAO lennujaamakood: EEKE) on Saare maakonna ainuke lennujaam, Kuressaarest 3 km kaugusel Roomassaare poolsaarel. Lennujaama terminal asub Kullimäel.
Absorbent
Imatavaks aineks (absorbaadiks) võib olla nt õlitoode.
Kuressaare lennujaam
Esimene lennurada ehitati 1930. aastate teisel poolel. Ametlikult avati lennujaam 6. märtsil 1945. Aastail 1949–1953 toimus Kuressaare ja Tallinna lennujaama vahel 10–14 lendu päevas. Sel perioodil sõitis Kuressaarde ja vastupidi umbes 400 inimest päevas.
Lennujaam elektrifitseeriti 1958. aastal. Praegune lennuterminal ehitati 1962. aastal. Lennurada pikendati 1976. aastal, teine lennurada ehitati samal aastal. Moderniseeritud ja renoveeritud terminalihoone avati 12. juunil 2000 ning laiendustööd lõppesid 2007. aasta märtsi lõpus. Kevadel 2010 pikendati maandumisrada 1518 meetrilt 2000 meetrini. Lennuradade kandevõime on kuni 100 tonni.
21. juulil 2015 maandus Kuressaare lennujaamas esimest korda Estonian Airi Bombardier CRJ900NG.
AS-i Kuressaare Lennujaam haldusse kuulub ka Ruhnu lennuväli, mis hõlmab 31,6 hektarit.
Lennufirmade teenused
Seisuga talv 2020
Suwem
AS Suwem on 1992. aastal asutatud Eesti ettevõte, mis arendab, toodab ja müüb männipuidust lastetoamööblit ning lasteaedade ja majutusasutuste mööblit. Valmistatakse ka madratseid ja tekstiiltooteid.
Aastal 2011 võitis Saksa Majanduse Auhinna Eestis.
Seadusandlik võim
Seadusandlik võim on riigi ühiskondliku korralduse pädevus seadusi välja töötada ja vastu võtta. Võimude lahususe printsiibi järgi on seadusandlik, täidesaatev võim ja kohtuvõim seatud üksteist tasakaalustama ning on seega teatud mõttes vastandlike huvidega. See on vajalik riigivõimu jaotamiseks ja seeläbi demokraatia ja seaduslikkuse printsiibi kindlustamiseks. Eestis kuulub seadusandlik võim Riigikogule. Seadusandliku võimu ülesanne on ka täidesaatva võimu järelevalve ja kontroll.
Mark Švets
Mark Švets (sündinud 1. oktoobril 1976) on endine eesti jalgpallur.
Klubikarjäär
Ta oli läbi aegade esimene jalgpallur, kes suundunus otse FC Florast FC Levadiasse.
Sugukond
Sugukond tähistab genealoogias ühe meesisiku või esivanemate paari kõiki järglasi meesliinis, st. välja jättes naisliikmete lapsi ja nende järeltulijaid. Kui sugukonda loetakse ka naiste järglased, on tegemist suguvõsaga. Etnoloogias samastub mõiste klanniga ehk laiendatud perekonnaga, millena mõistetakse sugukonda sugukondliku korra ajal.
Haylie Duff
pisi|Haylie Duff (2006) Haylie Katherine Duff (sündinud 19. veebruaril 1985 Houstonis) on USA näitleja ning laulja.
Ta on tuntud Sandy osatäitjana seriaalis "Seitsmes taevas".
Brothers in Arms (mänguseeria)
"Brothers in Arms" on Gearbox Software'i arvuti- ja videomängude sari. Mängu tegevus toimub Teises maailmasõjas ning mängu tegemisel on pööratud enim tähelepanu reaalsusele.
Sarjas ilmunud mängud
"Brothers in Armsi" (BiA) arvutimängude sarja kuulub kolm mängu: "BiA: Road to Hill 30", "BiA: Earned in Blood" ja "BiA: Hell's Highway".
"BiA: Road to Hill 30"
23-aastane kapral Matt Baker määratakse Teises maailmasõjas jaoülemaks (squad leader), et avaldada koos kolmeteistkümne kaaslasega Normandias Natsi-Saksamaale vastupanu. Võitlus algab 6. juunil (D-Day), kui kümned lennukid ületavad Inglise kanali ja jõuavad Natsi-Saksamaa käes oleva Normandia kohale. Olude sunnil peab Seersant Bakeri rühm hüppama lennukist varem ning nad maanduvad kilomeetrite kaugusel kohast, kuhu nad tegelikult pidid maanduma. Järgneva kaheksa päeva jooksul toimuvad verised lahingud ning pool Matt Bakeri 13-mehelisest rühmast hukkub. Lõpuks jõutakse Carentani väikelinna Prantsusmaale, kus Baker annab oma jaoülema ametikoha üle oma lahingukaaslasele kapral Joe "Red" Hartsockile.
"BiA: Earned in Blood"
Mäng algab 6. juunil 1944 samas lennukis kus "BiA: Road to Hill 30", kuid selles mängus on peategelaseks hoopis 21-aastane kapral (mängu käigus saab ta seersandiks) Joe "Red" Hartsock. Kapral Hartsockile antakse lennukis käsk (nagu kõigile teistelegi peale seersant Bakeri): "Kohe peale maandumist tuleb üles otsida Baker!", kuid kahjuks ta Bakerit samal päeval ei leia. Esimesed viis missiooni toimuvad samaaegselt "BiA: Road to Hill 30" missioonidega, kuid siis läheb mäng edasi sealt, kus ta eelmises osas pooleli jäi, see tähendab 14. juunil.
"BiA: Hell's Highway"
Mäng algab 17. septembril 1944, kui ajalooliselt USA väed tungisid Hollandisse (operatsioon "Market Garden"). See oli liitlaste ebaõnnestunud operatsioon sundida sakslased taganema teisele poole Reini jõge, et lõpetada sõda enne 1944. aasta jõule. Mängu peategelaseks taas Matt Baker, kes näeb tihti oma üksuse langenud sõdurite vaime.
Force India
thumb|[[Adrian Sutil märtsis 2009]] Force India (aastatel 2008–2011 Force India Formula One Team ja 2012–2018 Sahara Force India Formula One Team) oli India Vormel 1 meeskond.
Force India on kunagise Jordan Grand Prix' järeltulija. 2006. aastal kandis tiim nime Midland ja 2007. aastal nime Spyker. Oktoobris 2007 ostsid India ärimees Vijay Mallyale ja hollandlane Michiel Moli meeskonna 88 miljoni euro eest ning see tegutses alates 2008. aastast Force India nime all. Oktoobris 2011 soetas India ettevõte Sahara India Pariwar meeskonnas osaluse ning meeskonna nimeks sai Sahara Force India. 2018. aasta keskel ostsid meeskonna uued omanikud ja sellest sai Racing Point Force India, mis jätkas 2019. aastal tegevust juba nime all Racing Point F1 Team.
Meeskonna esimeseks ralliks oli 2008. aasta Austraalia Grand Prix ja viimaseks ralliks 2018. aasta Ungari Grand Prix. Kokku osaleti 203 võidusõidus. Poodiumile jõuti nende aastate jooksul kuuel korral.
Meeskonna peakorter asus Suurbritannias Silverstone'is. 2008. aasta hooajal kasutati Ferrari mootoreid; alates 2009. aastast on kasutusel Mercedese mootorid.
Ajalugu
Force India sõitjad olid alguses Adrian Sutil ja Giancarlo Fisichella. Meeskond sai oma esimesed punktid 2009. aasta Belgia GP-l, kus Giancarlo Fisichella sai kõigepealt üllatusliku esimese stardikoha ning seejärel lõpetas võistluse teise kohaga. Alates 2009. aasta Itaalia GP-st suundus Giancarlo Fisichella Ferrari meeskonda vigastatud Felipe Massa asemele ning omakorda tema asemele asus senine testisõitja Vitantonio Liuzzi.
Adrian Sutil jätkas meeskonnas ka 2011. aastal. Vitantonio Liuzzi asemele võeti Suurbritannia sõitja Paul di Resta. Force India sai 2011. aastal konstruktorite arvestuses kuuenda koha.
Paul di Resta jätkas meeskonnas ka 2012. aastal. Adrian Sutili asemele võeti Saksamaa sõitja Nico Hülkenberg. Force India sai 2011. aastal konstruktorite arvestuses seitsmenda koha.
Paul di Resta jätkas meeskonnas ka 2013. aastal. Nico Hülkenbergi asemele võeti tagasi Saksamaa sõitja Adrian Sutil. Force India sai 2013. aastal konstruktorite arvestuses kuuenda koha.
2014. aastal sõitsid tiimis sakslane Nico Hülkenberg ja mehhiklane Sergio Perez.
Karl Fazer
thumb|right|Karl Fazer Karl Otto Fazer (16. august 1866 Helsingi – 9. oktoober 1932 Jokioinen) oli Soome kondiiter ja tööstur, Fazeri asutaja.
Karl Fazer sündis Šveitsi päritolu köösneri peres. Ta õppis kondiitrikunsti Berliini, Pariisi ja Peterburi mainekate meistrite juures.
17. septembril 1891 avas ta koos oma naise Bertaga oma esimese kondiitriäri Helsingis. Äri oli edukas, ning Fazer otsustas asutada šokolaadi- ja karamellitehase Punavuori linnaosas. Fazerist sai üks Soome maiustustetööstuse, eelkõige aga šokolaaditootmise rajajaid. Ettevõte kasvas kiiresti ja asus peagi tootma ka pagaritooteid. Tänapäevaks on Fazerist saanud üks Soome tuntumaid kaubamärke.
Karl Fazer oli ka tuntud looduskaitsja, linnuhuviline, jahimees ja kalamees. Ta asutas muu hulgas lindude kaitsealad Ahvenamaal ja Karjala kannasel. Tema oli ka see, kes tõi Soome faasanid. Karl Fazer oli Tallinna jahimeeste seltsi liige.
Karl Fazer oli meisterlik laskur. Ta kuulus 1912. aasta Stockholmi olümpiamängudel Soome koondisse ning sai individuaalselt 12. ja meeskonnavõistlusel 5. koha.
Aastal 2004 toimunud hääletusel valisid soomlased Karl Fazeri kõigi aegade suuremate soomlaste hulgas 46. kohale.
Fazer on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.
Kellavere maastikukaitseala
pisi|[[Kellavere mägi Pandivere kõrgustikul]] Kellavere maastikukaitseala on kaitseala Lääne-Virumaal Vinni vallas.
Palase mõis
Palase mõis oli iseseisev väikemõis Vigala kihelkonnas Läänemaal.
Kuni 18. sajandini on teateid Päärdu mõisale kuuluva väikese Palase küla kohta. Pärast 1711–1712 aasta suurt katku jäi külla vaid kaks majapidamist. Küla mandus ja maad jäid sööti. 1770. aasta paiku osteti Päärdu mõisalt sööti jäänud Palase küla ja rajati sinna iseseisev mõis (saksa keeles Pallas).
18. sajandi teisel poolel ostis mõisa eesti soost Viljandimaa mees Wühner, kes omakorda 20. sajandi algul müüs mõisa edasi Vene Talurahva Põllupangale. Viimane jagas maad taludeks ning müüs need kohalikele.
Häärberiks oli teiste mõisatega võrreldes suhteliselt tagasihoidlik ühekorruseline laudvoodriga palkmaja.
Laitse–Kibuna tee
Tee saab alguse Munalaskme–Laitse tee 3. kilomeetril Kibuna külas. Tee kulgeb läbi Kibuna küla ja lõpeb Kibuna jaama tee 2. kilomeetril.
Tee ei ületa ühtegi silda, küll aga kaks truupi; teel pole bussipeatusi.
Tee on kruusatee. Tee on klassita. Liiklussagedus teel on kuni 200 autot ööpäevas. Kiiruspiirangute ja teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
Käsikivi
pisi|Käsikivi [[Rupsi külas Oja talus]] Käsikivi (Saaremaal jahvekivi) on tööriist teravilja käsitsi jahvatamiseks.
Must Lipp
pisi|Musta Lipu liikmete koosolek 1906. aastal Minskis pisi|"Anarhism Venemaal" Must Lipp (poola Czarny Sztandar, vene Черное Знамя) oli anarhokommunistlik organisatsioon, mis pooldas Kropotkini ideed vabast kogukondlikust ühiskonnast, kus igaühele antakse vastavalt tema vajadustele.
1903 Białystokis asutatud Must Lipp oli suurim anarhistlik organisatsioon Venemaa keisririigis. Selle vahetu vandenõu- ja terroritaktika oli inspireeritud Bakuninist ja Nietzschest. Must Lipp leidis suurima toetajaskonna lääne- ja lõunapoolsetest piirikubermangudes. Ülekaalus olid üliõpilased, käsitöölised ja vabrikutöölised, kuid leidus ka talupoegi, maatöölisi, hulkureid, elukutselisi vargaid ja isehakanud nietzschelikke üliinimesi. Kuigi paljud liikmed olid poolakad, ukrainlased ja venelased, olid juudid Mustas Lipus enamuses.
Paul Avrich, Vene Anarhistid: “Uute anarhistlike organisatsioonide üldine eesmärk oli täielik kapitalismi ja riigi hävitamine, rajamaks teed libertaarsele tulevikuühiskonnale. Siiski oli üsna ebaselge, kuidas seda teostada. Kõige tulisemad vaidlused käisid selle üle, kas revolutsioonis on kohta vägivallale. Ühel poolel olid kaks sarnast rühmitust, Must Lipp ja Võimutus (Beznatšalije), mis pooldasid täieliku terrorismi sõjakäiku kodanluse maailma vastu."
Boriss Vladimirovitš
thumb|right|Boriss Vladimirovitš thumb|right|Boriss Vladimirovitš Boriss Vladimirovitš (Борис Владимирович, 24. november 1877 Tsarskoje Selo – 9. november 1943 Pariis) oli Venemaa suurvürst, Vladimir Aleksandrovitši poeg ja Kirill Vladimirovitši noorem vend.
Paulus Orosius
Paulus Orosius (u 380–420) oli Hispaaniast pärit vanarooma ajaloolane ja ristiusu presbüter.
Ta koostas oma õpetaja Augustinuse ettepanekul esimese kristliku maailmaajaloo teose "Historiae adversus paganos" ("Ajalugu paganate vastu"). Teos käsitleb ajalugu alates maailma loomisest kuni autori kaasajani.
Jäneda mõis
pisi|Kunagise [[Jäneda mõisa härrastemaja 2007. aastal]] pisi|Droonivideo Jäneda mõisast ja pargist 2021. aasta juulis pisi|Härrastemaja lõunakülg Jäneda mõis (saksa keeles Jendel) oli rüütlimõis Ambla kihelkonnas Järvamaal. Praegu jääb kunagise mõisa hoone Lääne-Viru maakonda Tapa valda. pisi|Härrastemaja idakülg 2013. aastal
Ajalugu
Esimesed kirjalikud teated Jänedast on 1353. aastast, mil Tallinna piiskop omandas Liivimaa ordu käest sealsed maavaldused. Esimest korda on mõisat mainitud 1510. aastal. Mõis on mitu korda omanikku vahetanud: see on olnud seotud Taubede, Fersenite, Maydellide, Baggehufwudtide, Löwensternide jt aadliperekondadega. Mõis on kuulunud paljudele baltisaksa suguvõsadele, kellest viimased olid von Benckendorffid. Nende ehitatud ongi praeguseni säilinud mõisa peahoone ning abi- ja kõrvalhooned. Jäneda mõisa suvitusmõis oli Kallijärve mõis.
Pärast Jäneda mõisa rüüstamist 1919. aasta alguses asus Johann Ulrich Nathanael von Benckendorff koos oma lastega elama Kallijärve jahilossi. 1919. aastal 10. oktoobril võttis Eesti Asutav Kogu vastu maaseaduse, mille alusel sundvõõrandati 1065 mõisat, samuti ka tööstusettevõtteid. Pärast Eesti iseseisvumist võeti ära ka Jäneda mõis, mõisamaad ja muud majandushooned. Need läksid Eesti Põllumeeste Keskseltsile.
Kultuurilukku on läinud Jäneda viimane mõisaproua Maria Zakrevskaja-Benckendorff-Budberg, kelle elu oli täis seiklusi ja lähedasi suhteid selliste kuulsate meestega nagu R. B. Lockhard, M. Gorki ja H. G. Wells jt, mis on heaks materjaliks olnud nii kirjanikele kui ka filmitegijatele. 1934. aasta suvel viibis Jänedal kirjanik H. G. Wells, kus ta lõpetas oma memuaaride kolmanda köite.