cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Palkmööbel
Materjal
Palkmööbliks sobivad kõik puiduliigid, valik oleneb kasutaja vajadustest, võimalustest ja eelistustest. Eelistatum on nn metsakuiv ehk jalal kuivanud puu, kuna see on aeglaselt kuivanud ja kipub seetõttu hiljem vähem lõhenema.
Kasutuskohad
Kuna palkmööbel on massiivne, raskepärane, siis sobib see pigem maamajja ja õuemööbliks, vähem linnamajja või korterisse, kuna kitsamates oludes hakkab oma raskepärasusega domineerima. Tänu täispuidu kasutamisele leiab see sageli välimööblina kasutust, sest jämedam puit kestab saematerjalist kauem. Nii võib Eesti looduslikel puhkealadel näha ennekõike peen- ja poolpalgist valmistatud pinke ning laudu, vähem saematerjalist valmistatud esemeid.
Robert Goddard
Robert Hutchings Goddard (5. oktoober 1882 – 10. august 1945) oli Ameerika Ühendriikide insener, professor, füüsik ja leiutaja.
Pribaikalski rajoon
Pribaikalski rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Burjaatia Vabariigis.
Robert Goddard
Goddardile omistatakse esimese vedelkütusraketi ehitamine, mis startis edukalt 16. märtsil 1926. Goddard ja ta meeskond lennutasid aastatel 1926 kuni 1941 üles 34 raketti, mis tõusid kuni 2,6 km kõrgusele ja saavutasid maksimaalseks kiiruseks 885 km/h.
Pribaikalski rajoon
2015. aastal oli rajooni elanike arv 26 890, neist 2,8% burjaadid ja 94,6% venelased.
Robert Goddard
Goddard leiutas mitmed seadmed, mis muutsid hiljem võimalikuks kosmoselennud. Tema leiutiste hulka kuuluvad näiteks vedelkütusrakett ja mitmeastmeline rakett ning tema 1919. aastal avaldatud monograafiat "A Method of Reaching Extreme Altitudes" on peetud 20. sajandi raketiteaduse klassikaks.
Kuigi Goddardi panus raketiteadusesse oli revolutsiooniline, sai ta oma töö tarbeks vähe moraalset ja rahalist toetust. Ta oli väga häbelik ning raketiteadusega tegelemist ei peetud füüsikaprofessorile sobivaks. Meedia ja teised teadlased naeruvääristasid tema kosmoselennu teooriaid ning seetõttu pidas ta privaatsust väga oluliseks ning oli oma töö suhtes väga salatsev. Tuberkuloosi järelmõjude tõttu eelistas ta töötada üksinda.
Palju aastaid pärast oma surma, hakati teda Konstantin Tsiolkovski, Hermann Oberthi ja Robert Esnault-Pelterie kõrval pidama üheks kaasaegse raketiteaduse rajajaks. Goddardi auks nimetati 1959. aastal NASA Goddardi Kosmosekeskus.
Pribaikalski rajoon
Rajoon jaguneb 10 külaasunduseks, milles on kokku 38 asulat. Halduskeskus on Turuntajevo küla.
Ottenstein (Alam-Saksi)
Ottenstein on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Holzmindeni kreisis. Valla pindala on 13,59 km². 31. detsembril 2017 elas seal 1149 inimest.
Kuuste külanõukogu
Kuuste külanõukogu oli külanõukogu Tartu rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1954 ja seejärel liideti see Haaslava ja Kambja külanõukoguga.
Rendeux
Rendeux on asula ja vald Belgias Valloonia piirkonnas Luxembourgi provintsis.
Ourthe'i jõe orus asuv küla on koduks rikkaliku kollektsiooniga Robert Lenoir' arboreetumile.
Allporti skaala
Allporti skaala on ameerika psühholoogi Gordon Allporti poolt 1954. aastal välja töötatud ja raamatus "The Nature of Prejudice" avaldatud skaala, millega kirjeldatakse eelarvamuse ja diskrimineerimise protsessi astmeid.
Esimene aste on halvustavate väljendite kasutamine (inglise keeles antilocution), mida iseloomustab see, et enamuse liikmed teevad vähemuse arvel vabalt nalja ja kujutavad vähemusse kuulujaid negatiivsetes värvides. Seda on mõistetud kui vihakõnet (inglise keeles hate speech), mis Eesti seadusandluses vastab vaenu õhutamisele (Karistusseadustik § 151 lg 1). Esimese astme ohtlikkus, kuigi see iseenesest ei tundu enamusele kahjulik, ja on enamasti kaitstud sõnavabadusega, väljendub selles, et ta juhatab sisse skaala järgmised astmed.
Teine aste on vältimine, mis seisneb selles, et enamus väldib aktiivselt vähemuse liikmeid. Kuigi otsest kahju keegi ei tekita, tekib see iseenesest isolatsiooni tõttu.
Kolmas aste on diskrimineerimine. Vähemuse liikmetele ei anta võimalusi ega pakuta teenuseid, et takistada neil oma eesmärke saavutada. See on juba aktiivne kahju vähemusele. Vähemuse õigust võrdsetele võimalustele rünnatakse aktiivselt. Eesti seadusandluses liigitub see passiivse või aktiivse ebavõrdse kohtlemise hulka (Karistusseadustik §-d 152–153).
Neljas aste skaalal on füüsiline rünnak, mille sihtmärk on vähemuse vara, aga ka vähemusse kuuluvate isikute tervis ja elu. Füüsilise rünnaku näiteks on lintšimine, pogrommid ja muud võõravihast ajendatud vihakuriteod nagu ähvardamine, mõrv, piinamine, vägistamine.
Viies aste on hävitamine (eksterminatsioon), mis avaldub etnilises puhastuses või genotsiidis (Karistusseadustik § 90).
Andrei Žukov
Andrei Aleksejevitš Žukov (vene keeles Андрей Алексеевич Жуков, 27. november 1938 – 15. veebruar 2006) oli vene afrikanist.
Aleksander Pall
Aleksander Pall (10. juuli 1900 Virumaa, Küti vald – 31. juuli 1969 Rakvere), Pajusti küla Treiali 33 talu peremees, Põllutöökoja teise koosseisu liige (valitud 1936 Viru-Jaagupi põllumeeste konvendi poolt) ning Küti vallavanem 1939.
Andrei Žukov
Stažeeris Tansaanias, oli suahiili keelt käsitlevate tööde autor.
Aleksander Pall
Oli sõjaväeteenistuses 22. maist 1919 kuni 21. augustini 1921 Eesti Rahvaväe 1. diviisis.
Oli tegev Viru-Jaagupi Vabatahtliku Tuletõrje Seltsi liikmena ja Viru-Jaagupi kiriku vöörmündrina.
Oli omavalitsuste esinduskogude poolt valitud esindajate kogu liige 1938 ning Viru maavolikogu liige 1938 ja Viru maavolinik 1940.
Arreteeriti 5. juunil 1952, süüdistus esitati VNFSV Kr.K § 60 lg 3 ja § 61 lg 3 järgi. Vabanes vangilaagrist Stalini surmale järgnenud amnestiaga 15. aprillil 1953, misjärel töötas E.Vilde nim kolhoosis kassapidaja ja kontoritöötajana kuni pensionile jäämiseni 1966. aastal.
Suri raskekujulise kopsukahjustuse tagajärjel ja on maetud Viru-Jaagupi kalmistule. Postuumselt rehabiliteeritud.
Stainz
pisi|tühi|Stainz
Bitēni
Bitēni on küla (mazciems) Lätis Cēsise piirkonnas Ineši vallas.
Küla asub valla edelaosas. Bitēni jääb valla keskusest Inešist 5,3, endisest piirkonna keskusest Vecpiebalgast 10,9 ja Riiast 121,9 kilomeetri kaugusele. Aastail 2009-2021 jäi küla Vecpiebalga piirkonda.
Aastal 2007 oli külas 13 elanikku.
Franz Seraph von Orsini-Rosenberg
pisi|Franz Seraph von Orsini-Rosenberg Franz Seraph von Orsini-Rosenberg (18. oktoober 1761–4. august 1832) oli Orsini-Rosenbergi aadlisuguvõsast pärit Austria vürst, väejuht ja ratsaväekindral.
Varajane elu
Franz Seraph von Orsini-Rosenberg sündis 18. oktoobril 1761 Grazis vanasse Böömi-Itaalia aadliperekonda. 1780. aastal liitus ta leitnandina "Toskaana" karabinjeerirügemendiga. 1785. aastal tõusis ta kapteni auastmeni. 1787. aastal viidi ta seoses Austria-Türgi sõja peatse algusega üle chevaux-legeri ratsarügementi N. 7, kus juhatas ühte eskadroni. Esimesed tuleristsed sai Rosenberg 22. juulil 1788 Bazanja tammi kaitsmisel. Rosenbergi initsiatiivil asus tema ratsaüksus ühe teise jalaväerügemendi toetuseks rünnakule. Kuigi tema üksus oli arvulises vähemuses, saavutasid nad võidu. Selle eest ülendati ta kürassiirirügemendis N. 20 ooberstleitnandiks ning autasustati 19. detsembril 1790 Maria Theresia militaarordeni rüütliristiga.
Osalus Prantsuse revolutsioonisõdades
1792. aastal viidi Rosenbergi rügement ülem-Reini rindele, kus see paistis silma 1793. aastal Bergzaberni juures toimunud kokkupõrkes.1794. aastal sai Rosenberg ooberstiks ning oma rügemendi ülemaks. Järgmisel aastal teenis ta von Wurmseri all. Sel aastal osales ta ka Mannheimi piiramisel ja Frankenthali lahingus, kus paistis taas silma. 1796. aastal võitles ta Tescheni hertsog Karli armees ning osales Neresheimi lahingus. Hiljem liikus Rosenberg koos armeega põhjapoole ning võttis osa Ambergi lahingust, kus purustas kolme Prantsuse jalaväepataljoni karree ning vallutas kaks lahingulippu. Edukalt osales ta hiljem ka Würzburgi lahingus. 18. septembril 1796 ülendati Rosenberg kindralmajoriks ning määrati juhtima ühte ratsaväebrigaadi Hotze diviisis, mis kuulus von Wurmseri ülem-Reini armee paremasse tiiba.
1799. aastal juhatas ta Karli armee avangardi ning osales Ostrachi, Stockachi ja Frauenfeldti lahingutes. Viimases lahingus sai ta saablilöögist pähe haavata. Hiljem osales ta veel esimeses Zürichi lahingus ning Mannheimi teisel piiramisel, kus taas oma oskusliku tegevusega silma paistis, kui oma üksusega mitu reduuti vallutas ning sadu Prantsuse sõdureid vangi võttis.
1800. aasta suvel osales Rosenberg veel Engeni, Mösskirchi ja Biberachi lahingutes. Peatselt lasti ta aga armeest lahti, kuna oli väidetavalt oma ülemuste suhtes liiga kriitiline. Siiski kutsusti ta varsti armeesse tagasi ning ülendati feldmarssal-leitnandiks, lisaks tehti tast tragunirügement N. 13 Inhaber. Sama aasta 18. augustil autasustati teda Maria Theresia militaarristi komtuuriristiga.
Osalus Napoleoni sõdades
Napoleoni sõdade ajal jäi Rosenberg Karli armeesse, mis 1805. aastal paiknes Itaalias. Seal juhatas ta Davidovichi korpuses ühte diviisi. Samal aastal toimunud Caldiero lahingus ta ei osalenud, kuna tema diviis oli saadetud Colognola Altasse, et armee tiiba kaitsta. 1805. aastal sai Rosenbergist ka Kuldvillaku ordu liige.
Viienda koalitsiooni sõja ajal juhatas ta IV armeekorpust, millega osales Teugn-Hauseni, Eckmühli, Aspern-Esslingi ja Wagrami lahingutes. pisi|256x256px|Wagrami lahingu kaart (Rosenbergi korpus asub kaardi paremal küljel) Asperni-Esslingi lahingus juhatas Rosenberg 4. ja 5. kolonni, millega ründas Esslingi küla. Prantsuse ratsavägi sooritas Rosenbergi tiibade vastu mitmeid retki, mis aitasid tema rünnakuid edasi lükata. 22. mail alustas Napoleon tsentris suuremat rünnakut, mis Rosenbergi liinidest läbi lõi. See rünnak pandi aga seisma ning Rosenberg vallutas hiljem Esslingi.
Wagrami lahingus hoidis tema korpus armee vasakul tiival Markgrafneusiedelit, kust ta oma üksustega Prantsuse parema tiiva vastu rünnakuid korraldas, mis aga suurt edu ei saavutanud. Lahingu lõpuks mõistis Rosenberg, et tema üksused ei suuda enam kaua liini hoida ning oli sunnitud taganema.
Peale seda langes Rosenberg soosingust välja ning määrati 1811. aastal Austria ratsaväe kindralinspektoriks ning sõjanõukogu liikmeks. Kaks aastat hiljem tehti temast riiginõukogu liige ja 1814. aastal ratsaväekindral. 1830. aasta 30. augustil läks ta erru.
Franz Seraph von Orsini-Rosenberg suri 4. augustil 1832 Viinis.
Kižinga rajoon
Kižinga rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Burjaatia Vabariigis.
Rajoon jaguneb 9 külaasunduseks, milles on kokku 21 asulat. Halduskeskus on Kižinga küla.
Charles (Orléansi hertsog)
Vaata ka artiklit Charles d'Orléans.
Orléansi Charles (24. november 1394 – 5. jaanuar 1465) oli Prantsuse aadlik, aastast 1407, pärast oma isa Louis' surma Orléansi hertsog. Ta oli ka Valois' hertsog, Beaumont-sur-Oise'i ja Blois' krahv, Coucy lord ja ema Calentina Visconti kaudu Asti pärija.
Teda tuntakse tänapäeval viljaka luuletajana, kuna säilinud on üle 500 tema prantsus- ja ingliskeelse luuletuse, mille ta kirjutas 25-aastase sõjavangipõlve ajal ning pärast seda Prantsusmaale naasnuna.
Jakob Baggehufwud
Jakob Baggehufwud (u 1650 – 26. mai 1702) oli Rootsi sõjaväelane ja kapten, kes osales Põhjasõjas.
Elulugu
Jakob Baggehufwud sündis ilmselt 1650. aastate paiku Johan Nilsson Baggehufwudi ja Anna von Ungern-Sternbergi peres.
1679. aastal teenis ta leitnant Bistrami ratsarügemendis. Põhjasõja ajal oli ta 1701. aastal kapten Järva jalaväerügemendis.
Jakob Baggehufwud suri 26. mail 1702.
Justin Bijlow
Justin Bijlow (sündinud 22. jaanuaril 1998 Rotterdamis) on Hollandi jalgpallur, kes mängib väravavahina Hollandi kõrgliigaklubis Feyenoord ja Hollandi jalgpallikoondises.
Aastatel 2014–2021 mängis Bijlow Hollandi noortekoondistes. Hollandi jalgpallikoondises debüteeris ta 1. septembril 2021 MM-i valikmängus Norra vastu. Bijlow oli koondise varuväravavaht 2022. aasta maailmameistrivõistlustel.
Nottensdorf
Nottensdorf on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Stade kreisis. Valla pindala on 7,14 km². 31. detsembril 2017 elas seal 1467 inimest.
Ajalugu
Külas asub Hans Muchi haud. Sellel paikneval ebaühtlasel plokil on nähtav kiri "HANS MUCH 1880–1932". Haua ümber on näha munakivid tema koerte nimedega.
pisi|tühi|Mälestuskivi, mis tähistab Notmestorpe ajaloolist mainimist, küla vana nimi 1303. aastal
Wladislaus von Szeliga-Mierzeyewski
Wladislaus Eugen Johann von Szeliga-Mierzeyewski (3. august 1882 Kuressaare – 20. september 1959 Brockum) oli eesti, poola ja saksa juurtega zooloog.
Isiklikku
Tema isa oli arst Wladislaw von Szeliga-Mierzeyewski, vend oli arst Gonzago von Szeliga-Mierzejewski.
Tema üks poeg oli saksakeelse saarluse alalhoidja ja edendaja Wolfgang von Szeliga-Mierzeyewski.
Pärtel-Peeter Pere
Pärtel-Peeter Pere (sündinud 19. detsembril 1985) on eesti ettevõtja, ametnik ja poliitik, XV Riigikogu liige.
Ta kuulub 13. märtsist 2021 Reformierakonda.
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 1 (Haabersti, Põhja-Tallinn ja Kristiine) 1473 häält ning osutus valituks.
Must maavits
Must maavits (Solanum nigrum) on maavitsaliste sugukonda maavitsa perekonda kuuluv taim.
Grünendeich
Grünendeich on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Stade kreisis. Valla pindala on 3,93 km². 31. detsembril 2017 elas seal 1899 inimest.
Must maavits
Esimesena kirjeldas musta maavitsa liigina Carl von Linné 1753. Kuid juba 1732. aastal avaldas Johann Jacob Dillen uurimuse, milles ta selgitas musta maavitsa erinevust teistest maavitstest. Veelgi varem, juba 1. sajandil, kirjeldas musta maavitsa Plinius vanem, kelle tööd on säilinud Pedanios Dioscoridese vahendusel.
Grünendeich
Grünendeich kuulus vürstlikku Bremeni peapiiskopkonda. 1648. aastal muudeti vürstlik peapiiskopkond Bremeni hertsogkonnaks, mida valitseti esmalt personaalunioonis Rootsi ja 1715. aastast Hannoveri krooniga. 1823. aastal hertsogkond kaotati ja selle territooriumist sai Stade regiooni osa.
Must maavits
Levik ja kasvupaigad
Must maavits kasvab mägedes, karjamaadel, aedades ja põõsastikes peaaegu kõikjal Euraasias ja Ameerikas. Liik on pärit Euraasiast, aga Ameerikasse, Australaasiasse ja Lõuna-Aafrikasse on ta sisse viidud.
Kasvab metsades ja jäätmaadel.
Välimus
Must maavits on tavaliselt üheaastane, harvem mõneaastane rohttaim.
Varred on püstised, rohtjad, harunenud. Kasvab 15–70 cm pikkuseks.
Lehed on munajad, tihedalt saagja servaga. Lehed on 4–7,5 cm pikad ja 2–5 cm laiad. Lehed võivad olla nii karvased kui ka karvutud. Leheroots on 1–3 cm pikk.
Õied on valged, 10 mm läbimõõduga. Õielehti on 5. Äsjapuhkenud õie õielehed on rohkem torus, hiljem kaarduvad nad tagasi ja paljastavad õie keskel asuvad erekollased tolmukapead. Õied asuvad ebasarikais. Eestis õitseb must maavits juunist septembrini.
Vili on must mari. Indias kasvab teistsugune alamliik, mille marjad muutuvad valmides punaseks. Marja läbimõõt on 6–8 mm ja ta on kujult munajas. Igas marjas on 15–96, tavaliselt 26–60 seemet. Seeme on 1,7–2,4 mm pikk.