cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Värvipigment
Kunstlike pigmentide areng
Uued avastused värvide teaduses tekitasid uusi tööstusharusid ning muutusi moes ja maitses. 1856. aastal avastatud orgaaniline värvaine aniliinlilla on sadade laia spektriga sünteetiliste värvainete (asovärvide) eelkäijaks. Aniliinlilla avastas 18-aastane keemik Sir William Henry Perkin, kes müüs oma avastuse tööstusele ja sai väga rikkaks. Tema edulugu inspireeris paljusid noori teadlasi, kes asusid rikastumise eesmärgil orgaanilise keemiaga tegelema. 19. sajandi lõpuks olid paljudele värvipigmentidele olemas vastavad odavamad kunstlikult sünteesitud alternatiivid.
Pigmentide üldised omadused
Loodusliku päritoluga raudoksiidpigmendid nagu umbra, sieena ja ooker on värvitööstuses enimkasutatavad värvilised pigmendid. Neid, välja arvatud kollast pigmenti, iseloomustab hea valgus-, vee-, leelise- ja kuumakindlus. Anorgaaniliste pigmentide hulgas on raskmetallide oksiide, sulfiide, sulfaate, karbonaate, kromaate, fosfaate ja silikaate. Vähe on kompleksühendeid, millest põhilisteks on Preisi sinine ja smaragdroheline. Ainsad elemendid, mida puhtal kujul kasutatakse, on süsinik, kuld ja alumiinium.
Orgaanilised pigmendid on reeglina vees ja orgaanilistes lahustites mittelahustuvad sünteetilised ained. Nad on hea toonimistugevuse ja rikkaliku värvigammaga.
Pigmendid on peeneteralised pulbrid, mis koosnevad väikestest omavahel kokkukleepunud osakestest. Värvi valmistades segatakse pigmenditükikesed sideainega, kus nad täielikult märguvad. Pigmente lisatakse sideainele kas kuiva pulbri või pasta kujul. Nende ülesanneteks on lisaks pinna kaunistamise ka UV-kiirguse, kemikaali- ja korrosioonikindluse tagamine. Pigmendi hulgaga saab mõjutada värvi läiget, püsivust ja nakkumist aluspinnaga. Värvi kattevõime on proportsionaalne tema pigmenditerade murdumisnäitajaga ja osakeste peenusastmega. Näiteks suure murdumisnäitajaga titaanoksiid on valgete pigmentide seas kõige parema valgesuse ja kattevõimega. Tavaliselt omavad suurimat kattevõimet raskmetallide ühendid, välja arvatud tahm ja ultramariin.
Pigmente valides peab arvestama värvitüübi ja aluspinna iseärasustega ning nende ilmastikukindluse, toonistabiilsuse, intensiivsuse ja toksilisusega. Värvikilele saab anda eriomadusi abipigmentide lisamisega.
Pigmendid peavad soovitud tulemuse saamiseks olema keemiliselt inertsed, taluma tugevaid happeid, aluseid, kuumust, valgust, õhku ja niiskust. Valguse toimel võivad toimuda mitmed fotokeemilised reaktsioonid, mille tagajärjel värvid tuhmuvad, tumenevad või pruunistuvad. Valguse efekti kiirendavad niiskus ja kuumus. Valguse, õhu ja niiskuse suhtes on stabiilsemad lihtsad oksiidid, karbonaadid, sulfaadid ja fosfaadid. Pigmendid käituvad tugevate keemiliste reagentidega erinevalt. Näiteks karbonaadid ja mõned oksiidid lagunevad hapete lisamisel, Preisi sinine on aga tundlik leeliste suhtes. Pigmendid võivad ka ise happeliste või aluseliste omadustega olla. Raskmetallide oksiidid on üldiselt alused ning võivad reageerida sideaines sisalduvate õlide vabade rasvhapetega, moodustades elastse ja püsiva värvikile. Erandiks on inertne titaanoksiid.
Valged pigmendid
Pliivalget (2PbCO3*Pb(OH)2) valmistati juba väga ammu ja see oli üks esimesi tehislikke pigmente. Pliikarbonaat sarnaneb keemiliselt looduses leiduva hüdrotserusiidiga, mida pigmendina kasutatud ei ole. Pliivalge oli sajandeid tähtsaim valge pigment ja see on jätkuvalt kõikidest pliid sisaldavatest pigmentidest kõige olulisem. See oli ainuke valge pigment Euroopas kuni 19. sajandini, mil sellega hakkas võistlema tsinkvalge. Kahekümnendal sajandil on pliivalge suures osas asendatud titaanvalgega.
Tsinkvalge koosneb tsinkoksiidist ning on püsiv, läbipaistmatu, hea kattevõimega ja mittetoksiline. Winsor & Newton esitles seda esmalt vesivärvipigmendina aastal 1834. Tsinkvalge kasutamine hakkas aeglaselt kasvama pärast 1850. aastat ja arvatavasti lisati seda ka eri värvi pigmentidesse, et neid heledamaks muuta. Lisaks on väikestes kogustes tsinkvalget lisatud titaan- ja pliivalgele nende värvikvaliteedi parandamiseks.
Titaanvalge on võrreldes teiste valgete pigmentidega kõige suurema murdumisnäitajaga (2,55) ning on selle tõttu valgeim ja suurima kattevõimega. Plii- ja tsinkvalge murdumisnäitajad on alla 2,0 ning on seega halvema kattevõimega. Titaandioksiidi tutvustati pigmendina 20. sajandi esimeses pooles. See on väga stabiilne aine, kannatades kuumust, valgust, õhku, lahjasid happeid ja aluseid.
Baariumvalge on baariumsulfaat, mida saab looduslikust mineraalist barüüt, kuid võib ka sünteesida. Tehislikul baariumsulfaadil on palju parem kattevõime kui looduslikul.
Kollased pigmendid
Auripigment, arseentrisulfiid (As2S3) on looduses leiduv mineraal, mida kasutatakse laialdaselt kollase pigmendina. See sisaldab umbes 60% ulatuses arseeni. Tehislikku auripigmenti kutsutakse kuningkollaseks ja sellel on loodusliku mineraaliga sama keemiline koostis. Looduslikku ja tehislikku auripigmenti kasutati 19. sajandi lõpuni, misjärel see lõpetati pigmendi toksilisuse ja halva kättesaadavuse tõttu. Toksilisusest oldi teadlikud juba varem, kuid sellest hoolimata jätkasid paljud kunstnikud selle kasutamist, kuna pigmendil olid särav sidrunikollane värvus, suur murdumisnäitaja ning stabiilsus õhu ja valguse suhtes. Ajaloolistes maalides on auripigmenti kasutatud kollase pigmendina ning seda on segatud rohelise tooni saamiseks ka sinise värviga. Seda ei saa segada aga kõikide pigmentidega, sest see reageerib näiteks vaske ja pliid sisaldavate ainetega.
Napoli kollane on pliiantimonaat ja see kuulub vanimate sünteetiliste pigmentide hulka. Seda sünteesitakse plii- ja antimonoksiide koos kuumutades. Napoli kollane on homogeenne, peeneteraline, hea kattevõimega ja keemiliselt üsna stabiilne. See oli 17. sajandit arvatavasti ainuke kollane pigment, mida kasutati klaasitootmisel.
Massikot on pliimonooksiid ja seda valmistatakse pliivalge õrnal kuumutamisel 300 kraadi juures. Sellel temperatuuril eraldub pliivalgest süsihappegaas ja vesi ning alles jääb pehme kollane pulber. Massikot ei ole intensiivse värviga, kuid tal on hea kattevõime ja pliivalgega sarnased omadused. Veel on massikotiks nimetatud ka ortorombilist plii(II)oksiidi, mida teatakse juba antiikajast. See esineb pehme kollase massina pliimaakide juures. Värvipigmendina kasutatakse enamasti tehislikku massikoti.
Genna Sosonko
Ta on mänginud Hollandi võistkonna koosseisus 11 maleolümpial (1974–1984, 1988–1996). Ta on võitnud meeskonnaga kaks medalit: 1976. aastal Haifas hõbemedali ja 1988. aastal Thessaloníkis pronksmedali.
Polütsüstiliste munasarjade sündroom
Polütsüstiliste munasarjade sündroom  ehk munasarjade polütsüstiline haigus ehk polütsüstiline munasarjasündroom ehk Steini-Leventhali tõbi (lühend PCOS) on naistel esinev sisesekretsiooninäärmete hormonaalne häire. See on heterogeenne komplekshaigus, mida iseloomustavad androgeenide liig, häired ovulatsioonis, mõlemas munasarjas esinevad puhkemata folliikulid, munasarjade polütsüstiline haigus (PCO) ja insuliiniresistentsus. Viimasega seostatakse lisaks rasvumist, tüüp II diabeeti ja kõrget kolesterooli taset.
See on üks levinumaid hormonaalseid häireid fertiilses eas naiste seas. Polütsüstiliste munasarjade sündroom esineb 5–10 protsendil naistest ning hirsutismi all kannatajate seas on seda täheldatud rohkem kui 80 protsendil. PCOSi põhjused ei ole teada, kuid on tõendeid, et tegemist võib olla geneetilise häirega või ka autoimmuunhaigusega.
Sümptomid
Sümptomid ja nende tõsisus varieeruvad PCOSi kandjate hulgas.
Polütsüstilised munasarjad ei esine kõigil PCO sündroomiga naistel ja samuti ei ole kõigil naistel, kel on munasarjas tsüstid, PCOSi. Hinnanguliselt on igal viiendal naisel Suurbritannias polütsüstilised munasarjad, aga rohkem kui pooltel neist ei ole PCOSile iseloomulikke sümptomeid.
Põhjused
Polütsüstiliste munasarjade sündroom on komplekshaigus, mille põhjused ei ole hetkel täpselt välja selgitatud. Võimalik, et PCOSil on mitmeid põhjuseid, mis võivad seletada asjaolu, miks PCOSi patsientidel on nii palju erinevaid sümptomeid.
Testosteroon on tähtsaim androgeen, mida toodetakse munasarjades, ning see on vajalik, sest enamik sellest muudetakse folliikulites östrogeeniks, mis on peamine naissuguhormoon. PCO sündroomi puhul aga toodetakse munasarjades keskmisest rohkem testosterooni, jäädes reeglina naiste normaalsest tasemest kas veidi kõrgemaks või selle ülemisse ossa ja sellega kaasnevad mitmed PCOSile iseloomulikud sümptomid.
PCOS võib edasi päranduda nii isa- kui ka emaliini pidi ja see võib olla edasi kantud nii poegadele (kel ei pruugi olla iseloomulikke sümptomeid, kuid võib esineda varast kiilaspäisust ja/või liigset karvakasvu) kui ka tütardele, kel esinevad PCO sündroomile iseloomulikud sümptomid.
PCOSi haigestumise risk on suurem naistel, kelle perekonnas on esinenud diabeeti (eriti II tüüpi diabeeti) või varast kiilaspäisust (enne 30. eluaastat) meeste seas.
Diagnostika
Üheks esimeseks uuringuks, mis läbi viiakse, on ultraheliuuring, mis näitab, kas esinevad polütsüstilised munasarjad või mitte, kuid siinjuures tuleb meeles pidada, et mitte kõigil naistel, kel esinevad polütsüstilised munasarjad, ei ole PCOSi. Samuti tehakse vereanalüüs eesmärgiga uurida, kas esineb anormaalsusi hormoonide tasemes. Polütsüstiliste munasarjade sündroomi diagnoosiks leidub kaks määratlust:
NIH (1990)
NIH (National Institutes of Health) määratluse kohaselt esineb PCOS naistel, kel esinevad kõik kolm järgmist kriteeriumi:
Genna Sosonko
Maletreener
Sosonko oli aastatel 1996–2004 Hollandi malekoondise kapten (treener).
Polütsüstiliste munasarjade sündroom
Rotterdam (2003)
Rotterdami määratlus on laiem, kaasates rohkem patsiente, eriti patsiente, kel puudub androgeenide liig, kuid esinevad teised kaks kriteeriumi.
2006. aastal andis Androgen Excess PCOS Society omapoolse, senisest kitsama määratluse, mille järgi polütsüstiliste munasarjade sündroomi defineerida:
Ravi
Polütsüstiliste munasarjade sündroomi jaoks ravi ei ole, küll aga on võimalik mitmete meetmetega leevendada sündroomiga seotud sümptomeid.
Ajalugu
Polütsüstiliste munasarjade sündroomi kirjeldasid esimestena 1935. aastal ameeriklastest günekoloogid Irving F. Stein, Sr. ja Michael L. Leventhal, kelle järgi sündroom sai algselt nimeks Stein-Leventhali tõbi.
Esimesed publitseeritud kirjeldused patsiendist, kes kannatas tänapäeva mõistes polütsüstiliste munasarjade sündroomi all, pärinevad aastast 1721. Esmakirjeldus munasarjadest, mida olid tsüstid muutnud, on aastast 1844.
Värvipigment
Kollased pigmendid
Kroomkollane (pliikromaat) on tähtsaim kroomi sisaldav tehislik kollane pigment. Tema murdumisnäitaja ja kattevõime on suuremad kui teistel. Pliikromaat on kristalliline aine, mille värv võib sõltuvalt osakeste suurusest varieeruda sidrunikollasest oranžini. Kroomkollast segati tihti siniste pigmentidega, mille tulemusel saadi pigment nimega kroomroheline. Pliikromaat tumeneb ajaga ja võib muutuda pruuniks. Tänapäeval hoitakse see ära lisandite (fotokeemiliste stabilisaatorite) abil.
Georgian Airways
Georgian Airways (varem Airzena) on Gruusia lennufirma, mille peamiseks asukohaks on Thbilisi rahvusvaheline lennujaam. Firma peadirektoriks on Givi Davitashvili ning ettevõtte peakontor asub Thbilisises.
Ajalugu
Lennufirma Airzena loodi 1993. aasta septembris. Esialgu tegi Airzena tšarterlende Araabia Ühendemiraatidesse, Itaaliasse, Hiinasse, Egiptusesse, Indiasse, Süüriasse ja regulaarseid lende Austriasse Viini. 1999. aastal sai Airzenast Gruusia riiklik lennufirma. 2004. aasta augustis muutis Airzena oma nime Georgian Airwaysiks. 20. sajandi esimeses pooles võttis firma juhtkond vastu otsuse moderniseerida firma lennukiparki ning nad rentisid Saksa ettevõttest Hapag-Lloyd kaks lennukit Boeing 737-500. Sellest ajast alates on Georgian Airways jätkanud oma lennukipargi arendamist ning moderniseerimist.
Lennukipark
Lennufirma Georgian Airways lennukipark koosneb 2018. aasta jaanuarikuu seisuga alljärgnevatest õhusõidukitest.
Sihtkohad
Georgian Airways korraldab lende algusega Gruusiast järgmistesse maailma linnadesse: London, Tel Aviv, Kiiev, Moskva, Jerevan, Bathumi, Peterburi, Ateena, Thessaloníki, Köln, Barcelona, Bologna, Praha, Brüssel, Berliin, Bratislava, Kaasan, Pariis, Amsterdam, Viin.
Piloodid
Kõiki Georgian Airwaysi lennukeid juhivad mitmekülgse lennukogemusega kõrgelt kvalifitseeritud piloodid. Kõik meeskonnad läbivad nii esialgse teoreetilise ja praktilise kui ka kuue kuu pikkuse korduva simulaatori treeningu Boeingu ja CRJ lennukitega järgnevates koolituskeskustes: * Pan American Flight Academy (Miami, Florida) * ICARE Training Centre (Prantsusmaa) * UAB Cam&Cons (Vilnius, Leedu) Georgian Airwaysi piloodid on sertifitseeritud II ja III kategoorias, mis lubab neil opereerida ebasoodsates ilmastikutingimustes. 2018. aasta seisuga töötab firmas 36 kõrgelt kvalifitseeritud pilooti, kelle keskmine vanus on 30–45 aastat.
Partnerid
Üks ettevõtte prioriteete on partnerluse loomine suuremate lennuettevõtjatega üle kogu maailma. Georgian Airways on sõlminud 16 suurlennufirmadega Interline'i lepingu. Selline partnerlus muudab nende reisijate jaoks reisimise lihtsamaks ja aitab jõuda hõlpsasti igase paika üle maailma.
Georgian Airways partneriteks on :
Värvipigment
Kollased pigmendid
Baariumkollane on kahvatu rohekaskollane pigment, mis saadakse kaaliumkromaadi ja baariumkloriidi lahuste segamisel. See pigment pole hea heleduse ega kattevõimega, kuid on kromaati sisaldavatest pigmentidest stabiilseim. Valguse toimel muutub ta siiski aeglaselt roheliseks. Baariumkollane on sarnane strontsiumkollasega ja neid mõlemat müüakse sidrunikollase nime all. Baariumkollast kasutatakse tööstuses korrosioonivastase värvi ühe komponendina.
Strontsiumkollane on strontsiumkromaat, mis on baariumkollasest heledama ning sügavama tooniga ja parema kattevõimega. Valgusele on strontsiumkollane aga tundlikum ja muutub kiiremini roheliseks.
Plii-tinakollaseid on kahte tüüpi. Esimest tüüpi plii-tinakollast kasutatakse sagedamini, see on plii-tinaoksiid Pb2SnO4. Seda pigmenti aeti varem ajaloolistel maalidel sassi Napoli kollase ja massikotiga. Teist tüüpi tina-pliioksiid võib sisaldada vaba tinaoksiidi ja lisandina räni (Pb(Sn,Si)O3).
Tänapäeval on üheks tähtsamaks kollaseks sünteetiliseks pigmendiks kaadmiumkollane (CdS). Esimest korda soovitati seda kunstnikel pigmendina kasutada 1840. aastate keskpaigas. Algselt oli kaadmiumkollane väga kallis ja see seadis kasutamisele piirid. Odavam kommertsiaalne vorm muutus kättesaadavaks 1920. aastatel ja oli püsivam, heledam ja laia varjundite spektriga pigment. Pärast seda kasvas kaadmiumkollase populaarsus kiiresti. Puhtal pigmendil on suur murdumisnäitaja ja väike osakeste suurus, mis tagavad hea kattevõime. Kaadmiumkollase kalli hinna tõttu segatakse seda täiteainetega, näiteks baariumsulfiidiga.
Kollased ookrid on pigmentidena kasutusel olnud juba ammusest ajast. Neid leidub paljudes kunstiteostes, sest nad on kättesaadavad ja hea stabiilsusega. Ookri värv sõltub mineraali koostisest, need mineraalid sisaldavad nii raua oksiide kui ka hüdroksiide. Teiste ainete, näiteks savi sisaldus mõjutavad samuti ookri värvust. Kõikidel raudoksiidpigmentidel on suur murdumisnäitaja ja hea kattevõime. Nad ei lahustu vees ega orgaanilistes lahustites ja sobivad hästi enamiku sideainetega. Looduslikke ookreid ei ole täielikult tehislikega asendatud, kuna nad on looduses hästi kättesaadavad.
Punased pigmendid
Kinaver on elavhõbesulfiid (HgS), mida tunti juba antiikajal. Mineraalse kinaveri sünteetilist vormi nimetatakse vermilion 'iks. Esimesed märgid tehisliku vermilion 'i tootmisest pärinevad Hiinast aastast 800 eKr. Vermilion ei erine kinaverist keemiliselt ega füüsikaliselt. Ta on oranžikaspunane hea kattevõimega pigment. Kuigi kinaver on toksiline, kasutati seda kuni kaadmiumpunase avastamiseni väga palju. Pärast seda vähenes kinaveri kasutamine järsult, kuna ühend tumeneb õhu käes.
Kaadmiumpunane (CdS + CdSe) on suure murdumisnäitajaga sügavpunane pigment, mis patenteeriti aastal 1892.
Tallinna Inglise Kolledži spordihoone
Inglise Kolledži spordihoone on Tallinna Kultuuri- ja Spordiameti allasutuse Tallinna Spordihall filiaal.
Värvipigment
Punased pigmendid
Punane ooker sisaldab peale raudoksiidi (hematiidi) mineraalseid lisandeid, savi ja mõnel pool ka kvartsi. Savisisaldus sõltub mineraali asukohast. Üldiselt on punastes ookrites raudoksiidi protsent suurem kui kollastes ookrites. Sõltuvalt pigmendi värvitoonist ja leiukohast võivad punased raudoksiidpigmendid kanda erinevaid nimetusi. Lisaks on erinevad nimetused looduslikel ja sünteetilistel punastel ookritel.
Tallinna Inglise Kolledži spordihoone
Ajalugu
734 õpilasega koolil polnud oma võimlat ja samuti nappis kesklinnas lastele ujumiskohti. Kool soovis Vabaduse väljaku servale, Pärnu mnt 13 / Estonia pst 10 asuva koolihoone õuele, mida kasutati parklana, rajada spordikeskuse kahe spordisaali, ujula ja avaliku veekeskusega. Keskkonnakaitsjates, aga ka arhitektides tekitas pahameelt plaanitava kompleksi Pärnu maantee äärde ulatuv, kahe korruse kõrgustel sammastel seisev vaskplekist osa, mille rajamise korral tulnuks pärn maha võtta. Kevadel seiskas see spordikompleksi arenduse.
Värvipigment
Rohelised pigmendid
Looduslikke rohelisi pigmente on ainult kaks: roheline muld ja malahhiit. Roheline muld koosneb kahest sarnasest savimineraalist, seladoniidist ja glaukoniidist. Mineraali leiukohast sõltuvad nii rohelise mulla koostis kui ka värvivarjund. Õlivärvi koostises on sellel halb kattevõime, kuid temperavärvis hea.
Mitsunobu reaktsioon
Mitsunobu reaktsioon on reaktsioon orgaanilises keemias, millega saab dietüüdiaseendikarboksülaadi (DEAD) ja trifenüülfosfiini (PPh3) katalüüsil sünteesida kiraalsest sekundaarsest alkoholist estrit. Sellega kaasneb sekundaarse süsinikutsentri konfiguratsiooni muutus. R-isomeer läheb S-isomeeriks ja vastupidi. Tekkinud estri hüdrolüüsi üheks saaduseks olev alkohol on esimese alkoholi enantiomeer. Sobivate nukleofiilide kasutamisega saab alkoholidest Mitsunobu tingimustes sünteesida teisi aineklasse. Näiteks eetreid, asiide või amiine. Samuti sobib see reaktsioon ioonvedelike sünteesiks.
Värvipigment
Rohelised pigmendid
Malahhiit (CuCO3*Cu(OH)2) on vanim teadaolev erkroheline pigment, mida leidub looduses tavaliselt koos asuriidiga. Neid mõlemat hakati pigmendina kasutama umbes samal ajal. Sarnaselt rohelise mullaga on malahhiidi kattevõime parem temperavärvides.
Mitsunobu reaktsioon
pisi|Trifenüülfosfiin pisi|Diisopropüülasodikarboksülaat pisi|Dietüülasodikarboksülaat
Värvipigment
Rohelised pigmendid
Kroomroheline (vert Anglais) saadakse kroomkollase ja Preisi sinise segamisel, millele lisatakse ka täiteaineid. Sellel pigmendil on suurepärane kattevõime, kuid ta muutub tugeva valguse käes siniseks.
Mitsunobu reaktsioon
Mehhanism
Reaktsiooni käigu võib jagada kolmeks osaks: a) aktiveeriva ühendi teke trifenüülfosfiinist (PPh3) ja dietüülasodikarboksülaadist (DEAD) või diisopropüülasodikarboksülaadist (DIAD) b) substraadiks oleva alkoholi aktiveerimine c) bimolekulaarne asendus SN2 mehhanismi järgi aktiveeritud süsinikutsentris Esmalt tekib trfenüülfosfiini lisamisel dietüülasodikarboksülaadile tsvitterioon, mis on protoneeritud karboksüülhappe poolt. Tekib sool vaheühendina. Alkohol reageerib alkoksüfosoonium soolaga ja hüdrasiini derivaadiga ning on seega aktiveeritud SN2 reaktsiooniks.
Tallinna Inglise Kolledži spordihoone
Ajalugu
"Küsimus oli selles, kas üks puu või lastele sportimisvõimalus. Asendame selle puu ja loodame, et puuteema on lõpuks päevakorrast maas," ütles tolleaegne Inglise kolledži projektijuht Madis Kareda.
Mitsunobu reaktsioon
Mehhanism
650px|center|The mechanism of the Mitsunobu reaction
Värvipigment
Rohelised pigmendid
Koobaltroheline (CoO*ZnO) avastati 18. sajandi lõpus. See on stabiilne ja inertne, kuid halva kattevõimega.
Tallinna Inglise Kolledži spordihoone
Ajalugu
Carl-Dag Lige (arhitektuurikriitik, kuraator ja ajaloolane):
Värvipigment
Rohelised pigmendid
Smaragdroheline (nn Schweinfurti roheline) koosneb vaskatsetoarseniidist ja see avastati 19. sajandi alguses. Kohe pärast avastamist muutus see oma säravrohelise tooni ja hea kattevõime tõttu väga populaarseks. Tänapäeval ei ole see oma toksilisuse tõttu enam pigmendina saadaval. Kui smaragdroheline on segatud väävlit sisaldava ühendiga, siis muutub värv ajapikku mustaks, sest moodustub vasksulfiid. Muu hulgas kasutati seda pigmenti ka dekoratiivkunstis tapeetide, lambikatete, mööbliriide ja mänguasjade värvimiseks.
Tallinna Inglise Kolledži spordihoone
Ajalugu
"Spordihoone on paigutatud ajaloolisest koolihoonest eraldi – hoonemahud on ühendatud keldrikorruse kaudu. Spordihoone nullkorrusel asub ujula, selle kohal parkla ja ülaosas võimla. Ruumiprogramm nägi ette ka kontoripindu, mis on peamiselt paigutatud Pärnu maantee poolsesse, postidele toetuvasse mahtu. Spordihoone sisearhitektuursed lahendused on eelkõige suunatud lastele ja noortele ning kujundatud sooviga pakkuda lõbusat ja mängulist keskkonda. Hoolimata väiksest krundist suudeti hoovialale luua ka amfiteatri-laadne väliruum, kus hea ilma korral on võimalik korraldada nii õppetööd kui ka pidulikumaid sündmusi. Samuti tagab süvendatud amfiteater ujulale loomuliku valguse."
Värvipigment
Sinised pigmendid
Kõige tähtsamad sinised mineraalsed pigmendid on asuriit ja ultramariin. Ülejäänud sinised pigmendid on sünteetilised.
Türgi Vabadussõda
pisi|Türgi rahvusliku liikumise propagandaposter Türgi Vabadussõja (türgi keeles Kurtuluş Savaşı 'Vabadussõda', tuntud ka piltlikult kui İstiklâl Harbi 'iseseisvussõda' või Millî Mücadele 'rahvuslik aktsioon') peeti 19. maist 1919 kuni 24. juulini 1923 Türgi rahvusliku liikumise ja Esimese maailmasõja liitlasvägede vahel.
Miko Haljas
pisi|püsti|Miko Haljas (2022)
Türgi Vabadussõda
Pärast osmanite lüüasaamist impeerium eraldati ja okupeeriti: Kreeka hoidis läänerinnet, Armeenia idarinnet, Prantsusmaa lõunarinnet, rojalistid ja separatistid haarasid eri linnu ning Suurbritannia ja Itaalia okupeerisid Konstantinoopoli (nüüdset İstanbuli). Vaid vähesed Briti, Prantsuse ja Itaalia väed olid lahingutesse kaasatud.
Värvipigment
Sinised pigmendid
Egiptuse sinine (CaCuSi4O10) on üks esimesi tehispigmente, seda valmistati ja kasutati kõige rohkem Egiptuses, Mesopotaamias ja Kreekas. Keskajal jätkus selle kasutamine Itaalias ja Kesk-Euroopas. See pigment saadi tavaliselt kaltsiumi, vase ja räniühendite koos kuumutamisel. Egiptuse sinine on väga stabiilne, ei reageeri õhu ega valgusega ja selle toon on puhas.
Miko Haljas
Miko Haljas (sündinud 20. jaanuaril 1967) on Eesti diplomaat.
Värvipigment
Sinised pigmendid
Asuriit, tähtsaim sinine pigment Euroopas 15.–17. sajandini, on ergas looduslik pigment, mille keemiline valem on [2CuCO3*Cu(OH)2]. Looduses seostatakse seda mineraali tavaliselt malahhiidiga. Jämedateraline asuriit on tumesinise ja peeneteraline helesinise tooniga, terade suurust vähendatakse jahvatamisega. Asuriit on stabiilne õhu ja valguse suhtes, kuid võib kuumuse tõttu mustaks muutuda.
Looduslik ultramariin on kompleksne väävlit sisaldav naatrium-alumiiniumsilikaat, mida valmistatakse mineraalist nimega lasuriit. Algselt kaevandati seda Aasias ja Euroopasse hakati seda tooma keskajal. Ultramariin on kõige keerulisema keemilise koostisega pigment, selle ligikaudne valem on (Na,Ca)8[(S,Cl,SO4,OH)2|(Al6Si6O24)]. Tal on küll väike murdumisnäitaja, kuid hea kattevõime ja stabiilsus. Väga kalli hinna tõttu otsisid teadlased moodust selle sünteesimiseks, mis 1830. aastatel ka avastati.
Miko Haljas
Aastatel 1995–2016 töötas Miko Haljas välisministeeriumis. Ta alustas diplomaadikarjääri lauaülemana, töötas seejärel 1999–2002 teise sekretärina Eesti saatkondades Soomes ja Ameerika Ühendriikides. Aastatel 2003–2006 töötas Haljas välisministeeriumi julgeolekupoliitika büroo direktorina. Seejärel oli ta 2006–2010 suursaadik Ungaris, Horvaatias ja Sloveenias, 2010–2012 Välisministeeriumi julgeolekupoliitika ja rahvusvaheliste organisatsioonide osakonna peadirektor, 2012–2016 suursaadik Türgis, Aserbaidžaanis ja Liibanonis.
Värvipigment
Sinised pigmendid
Smalt on üks kõige varem kasutusele võetud koobaltit sisaldav pigment. Seda toodetakse tehislikult koobaltoksiidi kvartsi ja naatriumisoolaga kokkusulatamisel. Kuna ta on klaas ja seega väga väikse murdumisnäitajaga, peab selle väga peeneks pulbriks jahvatama, et seda saaks pigmendina kasutada. Enamasti segatakse smalt vett sisaldavate sideainetega, kuna õlis kaotab ta oma värvi.
Miko Haljas
1. veebruarist 2016 kuni 1. märtsini 2017 oli Haljas kaitseministeeriumi kaitsepoliitika asekantsler.
Värvipigment
Sinised pigmendid
Koobaltsinine (CoO*Al2O3) on tänapäeval kõige tähtsam koobaltit sisaldav pigment. Selle värvus sõltub tootmise viisist ja lisaainete hulgast. Koobaltsinine on keemiliselt väga stabiilne, ei lahustu tugevates hapetes ega alustes ega muutu päikesevalguses.
Miko Haljas
Kaitseministeeriumist suundus Haljas tagasi välisministeeriumisse, kus ta oli aastatel 2017–2019 julgeolekupoliitika ja transatlantiliste suhete büroo direktor. Mais 2019 nimetati ta suursaadikuks Egiptuses, oktoobris 2019 ühtlasi suursaadikuks Jordaanias ja Liibanonis. Egiptuses andis ta oma volikirjad üle septembris 2019. Aastal 2022 kutsus president Alar Karis ta tagasi suursaadiku kohalt Egiptuses ja nimetas ta 30. mail 2022 suursaadikuks Poola Vabariigis. Miko Haljas andis oma volikirja Poola presidendile Andrzej Dudale üle 15. septembril 2022.
Miko Haljas on abielus. Ta valdab eesti, inglise, vene ja soome keelt.
Värvipigment
Pruunid pigmendid
Umbra on muldpigment, mis sisaldab 5–20% MnO2, 45–70% Fe2O3 ja vähesel määral lisandeid, näiteks kvartsi. See mineraal pärineb põhiliselt Küproselt. Umbra esineb kahes vormis, naturaalne umbra on kollakaspruun ja põletatud umbra on tumeda punakaspruuni tooniga.
Sieena sarnaneb põletatud umbraga, selles on MnO2 sisaldus aga väiksem ja värvitoon heledam.
Pruun ooker sisaldab räni, savi ja raudoksiidide segu ja väiksel määral mangaandioksiidi. Pruun ooker on peaaegu täielikult mineraal limoniit, mille toon varieerub heledast tumepruunini. Limoniiti leitakse sageli savi ja liivaga segunenult, ning sel juhul nimetatakse saadud pulbrit sõltuvalt selle värvitoonist umbraks või sieenaks.
Mustad pigmendid
Kõige tähtsamad mustad pigmendid põhinevad süsinikul. Need on väga püsivad ning sobivad kõikide sideainete ja pigmentidega.
Viinamarjamust koosneb peaaegu täielikult süsinikust, aga sisaldab ka anorgaanilisi sooli. Seda on kasutatud alates antiikajast ning seda saadi taimsete jääkide söestamisel.
Elevandiluumust on saadud elevandiluu jääkide söestamisel ning sisaldab peale süsiniku elevandiluust pärinevaid anorgaanilisi sooli.
Lambitahm koosneb peaaegu puhtast süsinikust, lisanditeks jälgedena tõrva või anorgaanilisi aineid.
Ljudmila Gurtšenko
pisi|Ljudmila Gurtšenko (2010) Ljudmila Markovna Gurtšenko (vene keeles Людмила Марковна Гурченко; 12. november 1935 Harkiv – 30. märts 2011 Moskva) oli vene näitleja ja laulja.
Ljudmila Gurtšenko sündis Ukrainas Harkivis. Pärast keskkooli lõpetamist 1953. aastal läks ta Moskvasse ning asus õppima Ülevenemaalises Riiklikus Kinematograafia Instituudis (VGIK), mille ta lõpetas 1958. aastal.
Õpingute ajal tegi ta oma filmidebüüdi, mängides Jan Fridi filmis "Tõe tee" (1956). Ühte peaosadest mängis Gurtšenko ka samal aastal valminud Eldar Rjazanovi komöödias "Karnevaliöö". See roll tõi Gurtšenkole üleliidulise populaarsuse.
Ljudmila Gurtšenko mängis ühtekokku 96 filmis, nende seas sellistes filmides nagu "Tütarlaps kitarriga" (1958), "Jalgrattataltsutajad" (1963), "Siberiaad" (1978), "Mehaanik Gavrilovi armastatud naine" (1981), "Jaam kahele" (1982), "Armastus ja tuvid" (1984) jt. Tema viimaseks filmiks jäi 2009. aastal esilinastunud film "Kirev hämarus", mille stsenarist, näitleja ja lavastaja ta oli.
Morgan Johansson
pisi|Morgan Johansson (aastal 2014 Stockholmis) Morgan Johansson (täisnimi: Tomas Morgan Johansson; sündinud 14. mail 1970 Höganäsis) on Rootsi poliitik (Rootsi Sotsiaaldemokraatlik Töölispartei). Ta oli 3. oktoobrist 2014 kuni 27. juulini 2017 Rootsi justiits- ja migratsiooniminister.
Ta sündis aastal 1970 Höganäsis (praeguse haldusjaotuse järgi Skåne läänis).
Ta oli 21. oktoobrist 2002 kuni 6. oktoobrini 2006 Rootsi tervishoiuminister (Göran Perssoni valitsuses) ning 3. oktoobrist 2014 kuni 27. juulini 2017 Rootsi justiits- ja migratsiooniminister (Stefan Löfveni valitsuses). 27. juulist 2017 on ta Rootsi siseminister.
A-Galerii
pisi|A-Galerii tänavavaade A-Galerii on 1994. aastal asutatud Eesti autoriehete kodugalerii. A-Galerii esindab rohkem kui sadat kohalikku ja siinse kultuuriväljaga seotud ehtekunstnikku. Galerii tegutseb Tallinna vanalinnas Hobusepea tänav 2 aadressil kullassepamanufaktuuri, hilisema ARS Juveeli ja tänase Kunstnike Liidu hoones, kus täna asuvad paljude kunstnike tööruumid.
Toimides nii müügi- kui ka näitusepinnana esindab A-Galerii mitut Eesti kutseliste ehtekunstnike põlvkonda. Galerii asutasid ja seda juhivad kunstnikud. Külastajatel on võimalus ehteid galeriist osta.
Näitusetegevus
Lisaks ehtekunstnike originaalloomingu müügile, tutvustatakse A-Galeriis kohalikule ja rahvusvahelisele publikule autoriehteid igakuiste näituste kaudu, mida eksponeeritakse ajaloolises seifis ning galerii akendel. Viimased on just koroonapandeemia ajal saanud palju tähelepanu.
A-Galerii näitusepindu iseloomustab avatus – ollakse avatud nii noortele iseteadlikele radikaalidele, arglikele alustajatele, traditsioone kandvatele juubilaridele, külalistele väljastpoolt Eesti piire, tugeva kontseptsiooni esitajatele kui ka assortiikarbi pakkujale. Näitustega on antud A-Galeriile edasiviiv kunstiline mõõde, ostupublikule väike kunstihariduslik ekskurss, kunstnikele tavalisest suurem auditoorium ning, mis samuti oluline, võimalus liigendada igapäevategevust pidulikumate etteastetega. Näitusel saab ka seeriaehe, kunstniku viljeldav tehnika või kasutatav materjal sõltuvalt kontekstist teistsuguse positsiooni, olulisema tähenduse.
Igal sügisel korraldab galerii järgmise aasta näituseprogrammiks avatud konkursi.
SEIF
SEIF on näitusepinnana kasutusel alates 2005. aastast ning keskendub kutseliste ehtekunstnike ja seppade uue loomingu näitamisele. Ühtlasi on SEIF ajalooline pidepunkt, mis ühendab kullassepaärina ehitatud hoone esialgse funktsiooni ja kaasaegse ehte- ja sepakunsti olulisima kohaliku näitusepinna. SEIFI on oodatud kunstnikud, kirjutajad ja uurijad, kelle looming lähtub kaasaegsetest ehtekunsti- ja käsitööpraktikatest ning nende seostest visuaalkultuuriga laiemalt.
AKNAD
AKNAD on 2019. aastal A-Galeriis kasutusele võetud mikronäituste platvorm, millega pakutakse kaasaegse ehtekunsti valdkonnas tegutsejatele võimalust näidata uut või varem nähtud loomingut kompaktses formaadis ning laiendada A-Galerii näitusepinda avalikku ühiskasutatavasse linnaruumi. AKENDEL eksponeeritakse nii üksikprojekte kui kollektiivselt loodud väljapanekuid, mis puudutavad kaasaegset ehtekunsti ning käsitöölisi praktikaid visuaalkultuuri kontekstis.
AKNAD on Tallinna vanalinnas Hobusepea ja Pika tänava nurgal ning on loodud 1891. aastal kullassepaäri vaateakendeks. AKNAID on viis: üks suur ja neli väikest. AKNAD ootavad möödujaid ööl ja päeval, iga ilmaga.
Galerii ajalugu
pisi|A-Galerii enne kolimist Pika ja Hobusepea tänava nurgale A-Galerii loodi 1994. aastal. See oli julge ja ettevõtlik samm, mille taha koondusid 32 ehtekunstnikku. Ühiselt rajati galerii Eesti Kunstnike Liidu Hobusepea tänava majja (praegune HOP-galerii). 2005. aastal koliti avaramatesse ruumidesse Hobusepea ja Pika tänava nurgal, kus galerii asub tänagi. Hobusepea 2 maja on ümbritsetud põnevast ajaloost, mis ulatub rohkem kui saja aasta taha.
Pika tegutsemisaja jooksul on A-Galeriiga liitunud veel kümneid ehtekunstnikke. Kõik A-Galeriisse kuuluvad või esindatud kunstnikud on omandanud professionaalse erialase hariduse. A-Galerii esindab ka loomingulisi kollektiive ja ehtebrände, mille taga on tihti noorema põlvkonna disainerid.
Boriss Rõtov
Boriss Rõtov (20. august 1937 Moskva – 10. september 1987 Tallinn) oli vene päritolu Eesti maletaja.
A-Galerii
Galerii ajalugu
A-Galerii teeb veel eriliseks see, et galerii kohal, maja ülemistel korrustel asuvad ka paljude kunstnike tööruumid ning seeläbi on galeriis võimalik hõlpsasti teostada eritellimusi ning luua kontakte ehete loojate ja nende kandjate vahel.
Boriss Rõtov
Ta lõpetas aastal 1954 Moskva 343. Keskkooli. Aastast 1964 elas ta Tallinnas.
A-Galerii
Hobusepea 2 hoone ajalugu
Hobusepea 2 asuva maja ehitas kullassepp Joseph Kopf (1867–1930). Joseph Kopfi suguvõsa oli pärit Saksamaalt, aga tema elu ja tegevus olid seotud Eestiga. Aastatel 1881–1885 õppis ta kullassepatööd Tartu meistri Johan Julius Stammi juures, siis rändas sellina Peterburi. Juba 1891. aastal oli ta niivõrd edukas, et sai avada Tallinna vanalinnas oma kullassepatöökoja. Firma oli enne Teist maailmasõda Eestis väga tuntud ja tegeles nii lauahõbeda tootmisega kui ka unikaaltellimustega. Nüüdseks on Kopfi nimi küll vajunud unustusse, sest firma natsionaliseerimise tulemusena sai sellest Kunstitoodete Kombinaat.
Boriss Rõtov
Ta on mänginud Nõukogude Liidu meistrivõistluste poolfinaalis. Aastal 1969 võitis ta Balti turniiri. Aastal 1973 saavutas ta rahvusvahelisel maleturniiril Tallinn 73 10. koha (ja rahvusvahelise meistri palli), aastal 1975 turniiril Tallinn 75 12. koha ja aastal 1979 turniiril Tallinn 79 15. koha. Eesti meistrivõistlustel males sai ta aastal 1978 kulla, aastal 1975 hõbeda ja aastatel 1974 ja 1976 pronksi. Läti meistrivõistlustel males tuli ta aastal 1971 3. kohale. Aastatel 1970–1986 kuulus ta Eesti koondisse. Aastal 1973 tuli ta Eesti meistriks välkmales.
A-Galerii
Hobusepea 2 hoone ajalugu
Maja valmis 1891. aastal. Algul oli fassaad rikkalikumalt kaunistatud, kuid hiljem välimust lihtsustati. Huvitavaim fakt maja ehitusest on, et tänavapoolne sein jäeti algul ehitamata, et oleks võimalik tõsta raske stants ja valts keldrisse. Alles pärast seda ehitati fassaad valmis. Majas asus tootmistehas ja esinduspood. Samas olid nii kontor, tootmisruumid, ruumid pakendite valmistamiseks, ruumid klaasitööde jaoks, müügisaal kui ka Kopfi enda pere eluruumid. Kopf ise elas perega teisel korrusel koridorist paremat kätt jäävates ruumides, kus asus ka tema kontor. Kunstikombinaadi ajal tegutses nendes ruumides niinimetatud kulla tuba, kus valmistati kullast ehteid. Kopfi firma üks suuremaid üleelamisi oli poe vaateakna röövimine 1925. aasta talvel. Hobusepea tänava poolne aken purustati ja sellelt varastati ehteid miljoni marga ulatuses, mis tegi sellest esimese vabariigi aja suurima rahalise väärtusega röövi. Sellele järgnenud aeg pidi olema Kopfi firmale raske, kuna kurjategijaid ei tabatud ja ehted kadusid jäljetult. Firma jätkas siiski tegutsemist, ning peale suurt röövi lukustas ka Joseph Kopf vaateakendelt väärtuslikumad ehted ööseks seifi.
Originaalis sai esimesel korrusel asuvasse seifi läbi maja teise korruse (läbi Kopfi kontori, kuhu sai lihtsalt keerdtreppi mööda alt poeruumidest) ning suure raudukse avamiseks oli vaja kahte võtit, millest üks asus poe juhataja ja teine Kopfi käes. Peale natsionaliseerimist on see olnud kasutuses materjalilaona kus hoiti väärismetalle ja -kive. Lisaks asus seifi põrandas veel üks väiksem seif, mis pole kahjuks säilinud. Ei ole teada, mida väärtuslikku hoiti seal Kopfi ajal, kuid ühe endise töötajaga vesteldes sain teada, et Kunstikombinaadi ajal hoiustati seal relva. Kas seda kunagi ka turvalisuse huvides vaja läks, pole teada.
Boriss Rõtov
Ta töötas Laevastiku Tallinna Spordiklubis ja aastatel 1985–1987 Paul Kerese Malemajas maletreenerina.
A-Galerii
Hobusepea 2 hoone ajalugu
Nõukogude Liidu tekkimisega firma muidugi natsionaliseeriti, nagu paljud teised. Kuid tegevus Hobusepea majas ei peatunud. Paljud endised töötajad jäid edasi tööle ja keldris olev mitmetonnine stants jätkas oma tööd ehete ja tarbeasjade tootmises. Seesama, tublisti üle saja-aastane masin on muide kasutusel veel tänapäevalgi ja kuigi publiku eest keldris varjul, on see üks maja uhkusasjadest.
Boriss Rõtov
Isiklikku
Ta oli aastast 1963 abielus Merike Rõtovaga; nende poeg on Igor Rõtov, tütar Regina Narva.
A-Galerii
Hobusepea 2 hoone ajalugu
2021. aasta seisuga kuulub maja Eesti Kunstnike Liidule.
A-Galerii kunstnikud
Galerii kunstnike kogukonda kuulub nii galerii asutajaid kui ka hiljem galeriiga liitunud loomeinimesi.
Rosetta kivi
Kivil on üks ja seesama dekreet kirjutatud egiptuse keeles egiptuse hieroglüüfilises kirjas ning egiptuse demootilises kirjas ja vanakreeka keeles.
Inglise arst Thomas Young dešifreeris 1819 ligikaudu õigesti hieroglüüfilises kirjas nime "Ptolemaios". Aastal 1822 dešifreeris prantslane Jean-François Champollion kreeka keelt kasutades kogu hieroglüüfilises kirjas teksti. Sellest sai alguse hieroglüüfilise kirja dešifreerimine.
George Dyson (ajaloolane)
George Dyson (sündinud 26. märtsil 1953) on Ameerika Ühendriikide dokumentaalkirjanik ja teadusajaloolane.
Ta on füüsikateoreetiku Freeman Dysoni ja matemaatiku Verena Huber-Dysoni poeg, helilooja George Dysoni pojapoeg. Ta õde on tehnoloogiaajakirjanik Esther Dyson.
Prantsusmaa sõjaminister
pisi|Kõige kauem oli sõjaministri ametis [[Jacques Randon (1859–1867)]]
Sõjaminister (prantsuse keeles ministre de la guerre) oli sõjaministeeriumi juht Prantsusmaal aastatel 1791–1947. Ühtlasi oli ta Prantsusmaa valitsuse liige.
Aprillis 1791 andis Asutav Rahvuskogu välja seadluse kuue ministeeriumi moodustamise kohta, nende seas oli ka sõjaministeerium. Kuningas Louis XVI kirjutas seadlusele alla 25. mail 1791. Tollal sai sõjaminister kogu võimu Prantsuse armee üle. Hiljem määrati sõjaministriks üha sagedamine poliitikuid.
Kui 1872. aastal loodi Kõrgem Sõjanõukogu, sai sõjaminister formaalselt selle esimeheks, kuigi sisuline juhtimine jäi enamasti kõrges sõjaväelises auastmes oleva sõjanõukogu aseesimehe ülesandeks.
1947. aastal ühendati sõjaministeerium, mereväeministeerium ja õhuväeministeerium üheks Prantsuse Vabariigi Relvajõudude Ministeeriumiks, mida asus juhtima relvajõudude minister.
Sõjaministreid
pisi|160px|1799. aastal oli lühikest aega sõjaministri ametis [[Jean-Baptiste Bernadotte, hilisem Rootsi kuningas]]
Esimene vabariik
pisi|160px|1800. aastal oli lühikest aega sõjaministri ametis teadlane ja insener [[Lazare Carnot]]
Teine vabariik
pisi|160px|1848. aastal oli lühiajaliselt sõjaministri ametis [[Londoni Kuninglik Selts|Londoni Kuningliku Seltsi välisliige François Arago]]
Rob Zabrecky
Robert Zabrecky (sündinud 2. juunil 1968 Burbank, California) on Ameerika Ühendriikide näitleja, kirjanik, muusik ja mustkunstnik.
Tema avalik tegutsemine algas muusiku ja bändiliidrina ansamblis Possum Dixon. Oma hilisema karjääri jooksul on ta saavutanud edu näitleja, kirjaniku ja mustkunstnikuna.
Musta mere laevastik
Musta mere laevastik (vene keeles Черноморский флот, lühend ЧФ) on Venemaa mereväe laevastikukoondis, mille põhiline tegevuspiirkond on Must meri. Laevastiku tegevuspiirkond on ka Vahemeri ja Aasovi meri. Peabaas asub Sevastopolis.
Musta mere laevastik on asutatud 1873. aastal.
Keila Spordi Ring
Keila Spordi Ring oli enne Teist maailmasõda Harjumaal Keilas tegutsenud spordiorganisatsioon; ühtlasi esimene Keila spordiorganisatsioon.
Organisatsiooni asutasid 1922 sporditegelane Ernst Kuljus ja vallasekretär Karl Vasko.
Organisatsioonil oli ka oma jalgpallisektsioon.
Rahvuslik Kultuuripalee
Rahvuslik Kultuuripalee (bulgaaria keeles Национален дворец на културата, lühend НДК) on mitmeotstarbeline konverentsi- ja näitusekeskus Bulgaaria pealinnas Sofias. See on suurim omataoline Kagu-Euroopas. See avati 1981. aastal Bulgaaria riigi 1300. aastapäeva auks.
Progres
Progres (hiljem Progress ) oli Waldemar Rosenbergeri Peterburis välja antud ajakiri, mis oli mõeldud tema enda loodud keele idiom neutrali (hiljem reform neutrali) propageerimiseks.
Ajakiri ilmus Progresi nime all alates 1906. aastast kuni 1908. või 1909. aastani. Selle järglane Progress ilmus kuni 1915. aastani.
Radikaaldemokraatlik Partei (Saksamaa)
Radikaaldemokraatlik Partei (saksa keeles Radikaldemokratische Partei) oli Saksamaal aastatel 1930 kuni 1933 tegutsenud erakond.
Partei asutati vasakliberaalse Saksa Demokraatliku Partei endiste liikmete poolt, kes ei toetanud otsust moodustada koos antisemiitlike jõududega Saksa Riigipartei. Esialgu koondusid nad Sõltumatute Demokraatide Ühenduseks, mille baasil asutati peagi see uus erakond.
1932. aasta novembris osales erakond Riigipäeva valimistel, kuid kukkus täielikult läbi, kogudes vaid 3793 häält.
Radikaaldemokraatliku Partei asutamisüleskutse
Rahvuskaaslased!
Saksamaal ei ole seni olnud veel mingit tõelist demokraatiat. Seetõttu ei vasta tõele, et demokraatia on ebaõnnestunud. Praegune parlamentarism on karikatuur demokraatia mõttest. Minnes vastuollu Weimari põhiseadusega takistavad plutokraatia ja natsionalism arenemist sotsiaalse rahvariigini; nad hävitavad sisemist ja välist rahu. Tsentrijõudude poliitiline ebakindlus ja ükskõiksus hävitavad lugupidamist vabariigi vastu. Saksa rahvas ei taha kõikuvaid kujusid. Demokraatia vajab poliitilisi juhte, kellel on võimutahet ja julgust tegutseda. Sellest olukorrast tuleneb vajadus Radikaaldemokraatliku Partei järele.
Radikaaldemokraatlik Partei võitleb õiglase majandusliku korralduse eest, selle monopolistliku kurnamise vastu, mida suurkapital ja suurmaaomanikud teostavad tollide, subventsioonide ja kartellide kaudu.
Seetõttu lükkame me tagasi põllumajanduslike kaitsetollide ja subventsioonide süsteemi, mis muudab toidukaupasid laiade masside jaoks kallimaks ja suurmaaomanike tagurlikke tootmismeetodeid kogumajandust kahjustades põlistab.
Töötusega tahame me võidelda tööaja lühendamise, monopolide teravaima kontrolli, maa-asustuse korraldamise, eriti idas, ning laiade masside ostujõu suurendamise kaudu. Me võitleme kultuurilise reaktsiooniga, me võitleme igasuguse militarismiga; me nõuame kaitsekulutuste tõhusat kärpimist. Me võitleme maailma radikaalse desarmeerimise eest ning igasuguse natsionalismile järeleandmise vastu Saksamaa välispoliitikas. Radikaaldemokraatlik Partei kutsub kõiki vastutustundlikke vabariiklasi võitlema sotsiaalse rahvariigi ja rahu eest.
Horvaatia Rahvusteater
Horvaatia Rahvusteater on (horvaadi keeles Hrvatsko narodno kazalište u Zagrebu) on balleti-, ooperi- ja teatrimaja Horvaatia pealinnas Zagrebis.
Eesti NSV jalgpalli kõrgliiga 1984
Eesti NSV Jalgpalli Kõrgliiga 1984 võitis ja tuli seega 1984. aasta Eesti jalgpallimeistriks Jõhvi Estonia Kaevandus.
Gottfried Dunkel
Gottfried Valentin Dunkel (11. veebruar 1895 Tallinn – 18. veebruar 1942 Vjatlagi vangilaager, Kirovi oblast) oli eesti sõjaväelane (sanitaarmajor, 1930) ja arst.
Ta lõpetas 1921. aastal Tartu Ülikooli arstiteaduskonna, 1927 dr. med. Korporatsioon Fraternitas Estica vilistlane.
Gottfried Dunkel osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas.
Arreteeriti NKVD poolt 3. detsembril 1940 Tallinnas. Suri Nõukogude vangilaagris.
Oldenburgi Vaba Riik
thumb|Lipp thumb|Vapp thumb|Oldenburgi paiknemine Saksamaal
Oldenburgi vabariik (saksa: Freistaat Oldenburg) oli liidumaa Weimari vabariigis. See loodi 1918. aastal pärast suurhertsog Friedrich August II tagasiastumist novembrirevolutsiooni järel.
1937. aastal kaotas see oma eksklaavid Eutini Läänemere rannikul ja Birkenfeldi Edela-Saksamaal Preisimaale ning omandas Wilhelmshaveni linna, kuid see oli formaalsus, kuna natsid olid 1934. aastal liidumaad de facto kaotanud.
Teise maailmasõja alguses 1939. aastal oli nende territoriaalsete muudatuste tulemusel Oldenburgi pindala 5375 km² ja rahvaarv 580 000.
Pärast teist maailmasõda liideti Oldenburg äsjaloodud Alam-Saksi liidumaaga kui Oldenburgi halduspiirkond (Verwaltungsbezirk Oldenburg); mõlemad said 1949. aastal Saksamaa liitvabariigi osaks. Kaks enklaavi said vastavalt Schleswig-Holsteini ja Rheinland-Pfalzi osaks.
Hunnebergi lade
pisi|Hunnebergi lade on nimetuse saanud Hunnebergi mäe järgi Rootsis Hunnebergi lade on ordoviitsiumi ladestu regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Varasemates käsitlustes on lade olnud Latorpi lademe alamlade. Billingeni lademe all lamab alamordoviitsiumi ladestiku Varangu lade ja sellel lasub Billingeni lade. Lademe vanus on 483,4...476,4 miljonit aastat. Koos Billingeni, Hunnebergi ja Kunda lademega kuuluvad nad Ölandi ladestiku Ontika alamladestikku. Üleilmses standardis vastab sellele ülemises osas Flo lade, alumises osas aga Tremadoci lade.
Seda hakkas esimesena eristama T. E. Tjernvik aastal 1956. Lade on saanud nimetuse Hunnebergi mäe järgi Rootsis.
Lademe paksus Eestis on 1 (1,5) – 4 m (Loode-Eestis), Lääne-Eesti saarestikus lade valdavalt puudub. Billingeni lademe alampiiri ja Hunnebergi lademe vahelise piiri määratlemine on seal problemaatiline. Lademe kivimid puuduvad Valmiera-Mõniste-Lokno kerkealal, samuti ka Nõvalt üle Hiiumaa keskosa edelasse kulgevas vööndis. Rootsi Siljani meteoriidikraatris esindab seda lubjakivi.
Litostratigraafiliselt vastab sellele Leetse kihistu Joa kihistik. Lademe avamusala on Põhja-Eesti klindi allosas.
Lade paljandub näiteks Väike-Pakril, Leetses, Keila-Joal ja Ontikal.
Lademe kivimkoosseisus on palju rohelist glaukoniitliivakivi, kiltkivi ja liiva. Kagu-Eestis ka Zebre kihistusse kuuluvat glaukoniitlubjakivi.
Varangu ja Hunnebergi lademete vaheline piir on globaalses stratigraafias piiriks Tremadoci ja Flo lademe vahel.
Suurnokk-vanga
Suurnokk-vanga (Euryceros prevostii) on linnuliik vangalaste sugukonnast. Ta on levinud Madagaskari kirdeosa vihmametsades. Toitub selgrootutest, peamiselt putukatest.
Ásgeir Ásgeirsson
Ásgeir Ásgeirsson (13. mai 1894 – 15. september 1972) oli Islandi poliitik, Islandi president 1952–1968. Ta oli järjekorras teine Islandi president.
Enne presidendiks saamist
Ásgeir lõpetas aastal 1915 Islandi Ülikooli teoloogia erialal, kuid teda peeti kirikuõpetajaks ordineerimiseks liiga nooreks. Aastal 1917 abiellus ta Dóra Þórhallsdóttiriga, kelle isa Þórhallur Bjarnarson oli olnud Islandi piiskop aastatel 1908–1916. Dóra vend Tryggvi Þórhallsson oli vahemikus 1927–1932 Islandi peaminister.