cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gianni Pariisist
Gianni Pariisist (originaalis Gianni di Parigi) on Gaetano Donizetti koomiline ooper (opera buffa ) kahes vaatuses  Felice Romani libretole, mille aluseks oli Claude Godard d'Aucourt de Saint-Justi libreto François-Adrien Boieldieu  ooperile  Jean de Paris (1812). Esiettekanne toimus 10. septembril 1839 Milano La Scalas. Rollide esmaesitajateks olid Antonietta Marini-Rainieri (Navarra printsess), Ignazio Marini (Majordoomus), Lorenzo Salvi (Gianni), Agostino Rovere (Pedrigo), Marietta Sacchi (Lorezza) ja Felicita Baillou-Hillaret (Oliviero). Dirigeeris Eugenio Cavallini.
Ajalugu
Donizetti hakkas sellele ooperile muusikat komponeerima 1828. aastal. Teos oli algselt mõeldud ette kanda Napolis. Partituur valmis 1831. aastal, mille ta saatis tasu ootamata kuulsale tenorile Giovanni Battista Rubinile, kes sel ajal triumfeeris Pariisi ooperis. Donizetti lootis, et Rubini aitab ooperi Pariisi lavale, kuhu Donizetti otsis läbimurret. Rubini võttis teose vastu, kuid teost prantslastele ei vahendanud, sest tema meelest ei sobinud teos oma jämedakoeliste buffo karakterite poolest ei temale endale ega ka tema arvates Pariisi publikule. 1836. aastal omandas esitamse õiguse La Scala  impressaario  Bartolomeo Merelli. Lavaline ettekandmine viibis, vaatamata Donizetti protestidele ja sai teoks alles 1839. aastal.
Esietendus Milanos oli edukas. Teater mängis tükki 12 korda. 1845. aastal anti 17 etendust Torino Teatro Regios  ja 1846. aastal 10 etendust Napoli Teatro San Carlos. Siis algas unustuses olemise periood, mis lõppes alles 1985. aasta detsembris  kui New Yorgi  Vineyard Opera Shop ooperi vähendatud orkestri koosseisuga ette kandis. Lavastusi on olnud ka Donizetti festivalil Bergamos (1988, 1991), Marina Francas (2010) ja Wexfordi ooperifestivalil 2011. aasta oktoobris.
Tegelased
-         Navarra printsess (sopran)
-         Navarra printsessi majordoomus (bass)
-         Gianni (tenor), Prantsusmaa dofään
-         Pedrigo (bass), võõrastemajapidaja
-         Lorezza (metsosopran), Pedrigo tütar
-         Oliviero (kontraalt), Gianni paaž
Süžee
Tegevus toimub 14. sajandil Prantsusmaal Provence'is. Pedrigo valmistab oma kõrtsis ette lõunasööki ja öömaja saabuvale Navarra printsessile, kes on broneerinud terve võõrastemaja. Kuid enne printsessi kohalejõudmist tuleb võõrastemajja rikas kodanik Pariisist, kelle nimi on Gianni. Ta maksab Pedrigole kaks korda rohkem, kui pidi maksma printsess ja saab kasutada kogu võõrastemaja. Kõigi üllatuseks suhtub printsess saabudes olukorda hea huumoriga, sest tunneb Giannis ära kuningas Philip de Valois’ poja, troonipärija. Kui maskeeringud on eemaldatud, siis printsess ja dofään armuvad ning on valmis abielluma.
Deinagkistrodon
Deinagkistrodon on maoperekond.
Gianni Pariisist
Muusikalood
Deinagkistrodon
Klassifikatsioon
Perekonda Deinagkistrodon klassifitseeritakse roomajate andmebaasis üksainus maoliik :
Gianni Pariisist
-         Lorezza, Pedrigo ja Oliviero sissejuhatus kooriga „Su, sbrighiamoci, spazziamo”
Deinagkistrodon
Levila
Neid võib kohata Taiwani saarel, Hiinas ja Vietnami põhjaosas.
Gianni Pariisist
-         Koor „Il desinar preparasi”
-         Gianni kavatiin „Questo albergo, o locandiere”
Deinagkistrodon
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Deinagkistrodon acutus seisuga 02.02.2014.
Gianni Pariisist
-         Majordoomuse, Pedrigo ja Gianni tertsett „Venga ciascun qual fulmine”
-         Koor „All'illustre Principesse”
El Dorado maakond
Maakonna halduskeskus on Placerville ja suurim linn South Lake Tahoe.
Gianni Pariisist
-         Ansambel kooriga „ Ho davvero un bel farmi coraggio”
La Rochelle
La Rochelle on linn Lääne-Prantsusmaal Nouvelle-Aquitaine'i piirkonnas, Charente-Maritime'i departemangu keskus. Linn jääb Biskaia lahe rannikule. Linn on Lääne-Prantsusmaa tähtis transpordikeskus. Linnas on sadam ja lennujaam.
El Dorado maakond
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 181 058. Aastal 2000 oli elanike arv 156 299.
Gianni Pariisist
-         Pedrigo ja Majordoomuse duett „Eccellenza... se sapesse...”
El Dorado maakond
Ajalugu
El Dorado maakond moodustati 18. veebruaril 1850. aastal.
La Rochelle
1993 avati linnas La Rochelle ülikool. Linnas asub La Rochelle Business School ärikool. Linna piiramist 1627-28 on mainitud Dumas´i romaanis "Kolm musketäri".
Gianni Pariisist
-         Koor „Dea della festa si canti e si onori”
-         Gianni, Printsessi, Majordoomuse, Pedrigo, Oliviero ja Lorezza sekstett „Sì, mio ben, tu mia sarai”
-         Gianni ja Printsessi duett „Questo mortal beato”
-         Koor „Si canti il piacer”
-         Printsessi aaria ja finaali ansambel „ Fausto sempre splenda il sole”
Allikad
-         William Ashbrook. Donizetti and His Operas. Cambridge University Press, 1982
-         Bongiovanni. Gaetano Donizetti Gianni i Parigi CD,  Bologna, 2010
Ruslan Tarahhovski
Ruslan Igorjevitš Tarahhovski (vene keeles Руслан Игоревич Тараховский; sündinud 22. detsembril 1980 Jakutskis Jakuudi ANSV-s) on jakuudi näitleja ja lavastaja.
Ta on 2010. aastast Oiunski-nimelise Sahha akadeemilise teatri pealavastaja. Ta on teatris lavale toonud muuhulgas Colin Higginsi näidendi "Harold and Maude", Anderseni "Lumekuninganna" ja Aleksei Kulakovski "Šamaani unenäo".
Film
2012. aastal mängis ta peaosa Vjatšeslav Semjonovi lavastatud mängufilmis "Lõahh" ("Лыах") – kurttumma Paveli rollis.
Tour EDF
Tour EDF on 165 meetri kõrgune büroopindadega pilvelõhkuja, mis asub Pariisi kõrghoonestatud ärikeskuses La Défense'is.
Hoone ehitati aastatel 1997–2001. Sellel on 41 korrust ja 57 000 m² põrandapinda.
Hoones asuvad Prantsusmaa suurima elektrienergiaettevõtte Électricité de France (EDF) bürooruumid.
Merikilk
Merikilk (Saduria entomon ehk Mesidotea entomon) on liik vees elavaid kakandilisi.
Merikilk on levinud Põhja-Jäämere ja Atlandi ookeani põhjaosa rannikuvees. Reliktina leidub merikilki ka Läänemeres, Kaspia meres ning mõnedes Põhja-Euroopa järvedes aladel, mis olid hilisjääajal kaetud meredega (näiteks Laadoga, Vänern ja Vättern). Võõrliigina on merikilk sisse toodud Musta merre.
Merikilk on üks Läänemere suurimaid vähilaadseid. Isasloomad võivad kasvada 8 cm pikkuseks, emasloomad on väiksemad. Tema keha on lapik, ovaalne, halli või hallipruuni värvi.
Merikilk toitub teistest väikestest selgrootutest põhjaloomadest (kirpvähilised, hulkharjasussid, surusääsklaste vastsed jms), aga ka liigikaaslastest ja surnud kaladest. Merikilk on tursa ja võldaslaste toiduks.
Rätzlingen
Rätzlingen on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Uelzeni kreisis. Valla pindala on 8,47 km². 31. detsembril 2017 elas seal 475 inimest.
Royal Jordanian
Royal Jordanian Airlines on Jordaania rahvuslik lennufirma. Nende peakontor asub Ammanis ning kodulennujaam on Kuninganna Alia rahvusvaheline lennujaam samuti Ammanis.
Royal Jordanian on lennufirmade ühenduse Oneworldi liige. Ettevõte opereerib enam kui 500 lendu nädalas ja vähemalt 110 väljumisega päevas.
Rein Pirn
Rein Pirn (sündinud 13. juulil 1932 Tartus) on USA ja eesti tehnikateadlane, arhitekt ja arhitektuuriakustik.
Elulugu
Rein Pirn isa oli kohtunik. Õppis 1940–1944 Tallinna Õpetajate Seminari algkoolis. Põgenes 1944 koos vanematega Saksamaale. Lõpetas 1951 Durbanis (Lõuna-Aafrika Unioon) Marist Brothersi Keskkooli, 1956 Natali Ülikooli bakalaureuse kraadiga arhitektuuris ja 1963 Harvardi Ülikooli magistrikraadiga arhitektuuris. Oli 1963–1978 Chicagos ja 1978–1991 Bostonis teadusfirma Bolt, Beranek and Newman Inc. ja aastast 1991 samas asuva Acentech Inc. teenistuses arhitektuuriakustika konsultandina, ühtlasi 1969–1979 Notre Dame'i Ülikooli (South Bend, Indiana) külalisprofessor (visiting assistant professor).
Olimpi Korzjukov
Olimpi Korzjukov (15. detsember 1928 Mustvee, Tartumaa – 12. aprill 1971 Tallinn) oli Eesti ajaloolane.
Ta oli Eesti Vabaõhumuuseumi üks asutajaid ja ühtlasi muuseumi esimene direktor (1957–1971).
Olimpi Korzjukov maeti 16. aprillil 1971 Metsakalmistule.
118 eKr
Aasta 118 eKr ehk ab urbe condita DCXXXVI (636).
Enesetapusild
250px|pisi|right|[[Kuldvärava sild märgisega, millel on enesetapu ennetusgrupi kontaktandmed]] Enesetapusild on sild, mida inimesed kasutatavad sageli enda tapmiseks, enamasti silla all olevasse vette või maapinnale hüppamise teel.
Kõrgelt sillalt vette kukkumine võib olla surmav, ehkki ellujäänuid on näiteks ka umbes 70 m kõrguselt Kuldvärava sillalt allahüpanute (kiirusel u 120 km/h) seas.
Kurva "edetabeli" eesotsas on Nanjing Shi Jangtse sild Hiinas, Ameerika Ühendriikides San Franciscos asuv Kuldvärava sild on teisel kohal.
Lehviksonar
pisi| Lehviksonarit kasutatakse ookeanipõhja kaardistamiseks Lehviksonar on üks aktiivsonari tüüp, mida kasutatakse peamiselt merepõhja kaardistamiseks. Nagu teised aktiivsonarid kiirgab ka lehviksonar vette helilaineid. Lehviksonar kiirgab seejuures oma vastuvõtja-saatjag helilaineid lehviku kujuliselt. Vee sügavuse määramiseks mõõdetakse helilainete merepõhjast tagasi peegeldumiseks ja vastuvõtjani jõudmiseks kuluvat aega. Teistest aktiivsonaritest erinevalt kasutavad lehviksonarid kiiremoodustamist eraldamaks peegeldavate helilainete suunaga seotud informatsiooniga, andes seeläbi laia lehviku jagu sügavuste andmeid ühest pingimisest.
Ajalugu ja areng
pisi| [[USS Susan B. Anthony (AP-72)|USS Susan B. Anthony (AP-72) laevavraki lehviksonari "pilt" Prantsusmaa ranniku lähedal.]] Lehviksonarid loodi algselt sõjalisel otstarbel. Ridasonari kajasüsteem (Sonar Array Sounding System - SASS) töötati 1960. aastate alguses välja USA mereväe koostöös General Instrumentiga kaardistamaks suuri ookeanipõhjade alasid, et võimaldada allveelaevadel paremini navigeerida. SASSi katsetati esmaselt USS Compass Island (AG-153) pardal. Seejärel paigaldati USNS Bowditchile (T-AGS-21), USNS Duttonile (T-AGS-22) ja USNS Michelson (T-AGS-23)-le antud lehviksonarid, mis koosnes 61-st ühe kraadisest kiirest, mille vaalulaius oli ligikaud 1,15-veesügavuse kordne.
Alates 1970. aastatest on ettevõtted General Instrument (praegu SeaBeam Instruments, praegu osa L3 Kleinist) Ameerika Ühendriikides, Krupp Atlas (nüüd Atlas Hydrographic) ja Elac Nautik (praegu osa Wärtsiläst) Saksamaal, Simrad (nüüd Kongsberg Maritime) Norras ja RESON (nüüd Teledyne RESON A/S) Taanis arendanud sonarisüsteeme, mida on võimalik paigaldada nii suurtele laevadele kui väikelaevadele. Tehnoloogia arenedes on lehviksonarid muutunud väiksemateks ja kergemaks ning töötamis sagedused suurenenud.
Esimest müüki jõudnud lehviksonarit tuntakse nüüd nime all SeaBeam Classic ja see võeti kasutusele 1977. aasta mais Austraalia mõõdistuslaeval HMAS Cook. Antud lehviksonar tekitas kuni 16 kiirega 45-kraadise lehviku. Retronüüm "SeaBeam Classic" võeti tootja poolt kasutusele peale 1980ndate lõpus uuemate lehviksonarite arendamist nagu SeaBeam 2000 ja SeaBeam 2112.
Teine SeaBeam Classic paigaldati Prantsuse uurimislaevale Jean Charcot. SeaBeam Classic lehviksonar Charcotil sai madalale sõites kahjustada ja SeaBeam asendati 1991. aastal EM120-ga.
Seejärel paigaldati SeaBeam Classic lehviksonareid USA uurimislaevadele USNS Thomas Washington (T-AGOR-10) (Scrippsi okeanograafia asutus, California ülikool), USNS Robert D. Conrad (Columbia ülikooli Lamont-Doherty Maa observatoorium) ja RV Atlantis II (Woods Hole'i okeanograafia asutus).
Kuna tehnoloogia arenes 1980. ja 1990. aastatel kiiresti, siis arendati kõrgema töötamissagedusega sonareid, mis võimaldasid suurema lahutusvõimega kaardistamist madalas vees. Tänapäeval on sellised sonarid laialdaselt kasutusel madalas vees hüdrograafia mõõdistamiste toetuseks ja merekaartide koostamisel. Lehviksonareid kasutatakse laialdaselt ka geoloogiliste ja okeanograafiliste uuringute jaoks ning alates 1990. aastatest avamere nafta ja gaasi otsimiseks ning merepõhja kaablite paigaldamiseks. Viimasel ajal kasutatakse lehviksonareid ka taastuvenergia sektoris, näiteks avamere tuuleparkides.
Atlas Electronics (Bremen, Saksamaa) paigaldas 1989. aastal saksa uurimislaevale Meteor teise põlvkonna süvamere lehviksonari nimega Hydrosweep DS. Hydrosweep DS (HS-DS) toodab kuni 59 kiirt, mis moodustavad 90-kraadise lehviku. See oli tehnoloogias suur samm edasi ja oli lisaks ka tugevdatud toimimaks jääkatte korral. Varajased HS-DS süsteemid paigaldati uurimislaevadele Meteor (1986) (Saksamaa), aastatel 1989 ja 1990 Polarstern (Saksamaa), Maurice Ewing (USA) ja Sagar Kanya (India) ning seejärel mitmele teisele uurimislaevale, sealhulgas Thomas G. Thompson (USA) ja Hakurei Maru (Jaapan).
Elektroonika komponentide odavnemise tõttu on maailmas müüdud ja kasutuses olevate lehviksonarite arv märkimisväärselt suurenenud. Erinevalt vanematest süsteemidest, mida pidi laeva kere külge kinnitama saab tänapäevaseid väiksemaid portatiivseid lehviksonareid saab väikese kaatri- või teeninduslaevaga. Teatud lehviksonarid, näiteks Teledyne Odom MB2, sisaldavad lisaks akustilisele muundurile ka liikumisandureid, võimaldades veelgi kiiremat väikelaevadele paigaldamist. Sellised lehviksonarid võimaldavad ka väiksematel hüdrograafilisi uuringuid tegevatel ettevõtetel traditsiooniliste kajaloodide (ühe kiirega) asemel võtta kasutusele lehviksonareid.
Lehviksonarilt saadud andmed sisaldavad batümeetriat, akustilist tagasihajumist ja veesamba omadusi. pisi| Lehviksonar, mis näitab saatjate massiivi (suurem must ristkülik) ja vastuvõtjate massiivi (kitsam ristkülik) - Odom MB1
Toimimise teooria
Lehviksonarit kasutatavad tavaliselt hüdrograafid vee sügavuse ja merepõhja karakteristikute määramiseks. Enamik tänapäeva lehviksonaritest edastavad laiu lehviku kujulisi heliimpulsse selleks loodud saatjaga. Lehvik on lai risti suunas ja kitsas piki suunas. Vastuvõtjasse peegeluvad tagasi samuti signaalid, mis on palju kitsamad rist-suunas (umbes 1 kraad sõltuvalt süsteemist). Nendest kitsastest kiirtest määratakse seejärel akustilise impulsi kahesuunaline levimisaeg, kasutades põhja kauguse tuvastamise algoritmi. Kui helikiiruste profiil on kogu veesamba ulatuses teada, saab tagasipeegeldunud signaalist määrata vee sügavuse ja asukoha määrata vastuvõtunurga ja kahesuunalise helilevimise aja põhjal.
Iga edastatud kiire vastuvõtu nurga määramiseks on vaja täpselt määrata lehviksonari enda liikumine merepinnal. Tavaliselt mõõdetakse tõusu/langust, pööret, kallet, rullumist ja kurssi.
BeBe Winans
pisi|Winans [[Valge Maja korrespondentide õhtusöögil 2019. aastal]] Benjamin (BeBe) Winans (sündinud 17. septembril 1962 Detroitis Michigani osariigis) on Ameerika gospeli- ja R&B laulja. Ta on tuntud Winansi perekonna liige, millest enamik on ka evangeeliumikunstnikud. Winans on välja andnud üheksa albumit, seitse koos BeBe & CeCe Winansiga, koos õde CeCega ja ühe 3 Winansi vennaga.
Lehviksonar
Toimimise teooria
Signaali hajutamisest tulenevatest kadude kompenseerimiseks on vastuvõtjas ajas muutuv võimendus.
BeBe Winans
1989. aastal võitis BeBe oma esimese Grammy auhinna kategoorias "Parim soul-gospel-esitus", panuse eest külluslikku ellu. Auhinna sai ta oma venna Ronaldi Pere ja Sõprade kooriga.
Lehviksonar
Toimimise teooria
Süvaveemõõtmisteks mõeldud lehviksonarite puhul kasutatakse rullumise kompenseerimiseks edastatava kiire juhitimist. Seda saab samuti teha kiiremoodustamisega.
BeBe Winans
BeBe sõlmis 1996. aasta lõpus Atlantic recordsiga lepingu ja esitas 1997. aastal omanimelise debüütalbumi. Albumis olid singlid "In Harms 'Way", "Thank You" ja rahvusvaheline crossover-hitt "I Wanna Be the Only One" Briti ansambliga Eternal. Laul jõudis 1997. aasta mais Suurbritannia singliedetabelisse.
Holzgau
Holzgau on vald (Gemeinde) Austrias Tirooli liidumaal Reutte ringkonnas. Vald asub 1103 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 36,1 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 433 inimest.
Ajalugu
Küla on peamiselt tuntud oma värvitud fassaadidega majade poolest. Mõned neist on viimase kümne aasta jooksul põhjalikult renoveeritud. Piirkondlik muuseum annab mulje varasemate põlvkondade elust Lechtali oru ülemises otsas. Simmsi juga loodi 19. sajandil Briti töösturi Frederick Richard Simmsi poolt.
Inimesed
Josef Strobl (sündinud 1974. aastal Holzgaus) – endine Austria suusataja
Püssirahusilm
Püssirahu silm ehk Püssirahusilm on kitsas laevatee osa (silm) Hiiumaa lähedal, Hiiessaare neemest 6 km kirdes Paerahu madala, Püssirahu ja Kakralaiu vahel.
Silmast juhatab läbi Paluküla kiriku (tänapäeval ilma tuleta) ja Hiiessaare tuletorni siht.
Silma täpset asukohta tähistavad kolm toodrit: Püssirahusilma keratooder, Püssirahusilma lõunatooder ning Püssirahusilma põhjatooder.
Püssirahu silma kasutatakse Suursadamasse ja Kärdla reidile pääsemiseks.
Laevatee on silma juures süvendatud 5 meetrini.
Pikksaare
Pik(k)saare oli küla Pärnumaal. Küla jääb tänapäeval Reinu küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Saarde kihelkonda. Küla kaotati 1970. aastatel.
Tõnis Tamm
Tõnis Tamm (sündinud 7. juunil 1972 Tartus) on endine Eesti maadleja. Spordiklubis Englas kuulus ta treener Voldemar Pressi treeningugruppi.
Saavutused
Ta sai Põhjamaade meistrivõistlustel Kreeka-Rooma maadluses 1998. aastal esikoha.
Eesti meistrivõistlused
1993. aasta – 2. koht;
1997. aasta – 4. koht;
1998. aasta – 2. koht;
1999. aasta - 2. koht;
2001. aasta - 2. koht.
Eesti noorte, kadettide ja juunioride meistrivõistlused
1985. aasta – 2. koht (kadett);
1986. aasta – 2. koht (kadett);
1987. aasta – 3. koht (kadett);
1987. aasta – 3. koht (juunior);
1989. aasta – 1. koht (juunior);
1990. aasta – 1. koht (juunior);
1991. aasta – 3. koht (juunior).
Rosche
Rosche on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Uelzeni kreisis. Valla pindala on 71,74 km². 31. detsembril 2017 elas seal 2034 inimest. Vald asub umbes 13 km Uelzenist idas.
Köömned
Köömned on hariliku köömne (Carum carvi) viljad, mida tarvitatakse droogi, sööda ja maitseainena, samuti parfümeerias. Need kuuluvad vanimate teadaolevate maitseainete hulka.
Maitseaine
Eesti köögis pruugitakse köömneid ennekõike peenleiva jt küpsetiste (köömneküpsised, köömnekook) hapukapsa ja kartulite maitsestamiseks. Läti traditsiooniliste toitude hulka kuulub köömnejuust. Skandinaavias on levinud köömneviin akvaviit.
Köömned on ka Tuneesia maitsesegu tabil 'i ja tšillipasta harissa koostisosa.
Droog
Droogina kasutatakse köömnetest valmistatud teed – kas külma või sooja vesitõmmisena, alkoholitõmmisena ja pulbrina aga ka köömneleotisena (vannivees).
Kuna köömned sisaldavad rikkalikult eeterlikke ja rasvaseid õlisid (umbes 3–7%), park- ja mõruaineid, soodustavad nad seedimist. Eeterlikud õlid leevendavad kõhukrampe ja puhitust, rahustavad magu ja ergutavad söögiisu. Kasutatakse kõhugaaside, kõhulahtisuse, nahaallergia, sügeliste, neerupõletike ja kuseteede põletike korral, südame tegevuse rahustamiseks jm.
Söödana
Köömneid kasutatakse ka söödamaterjalina.
Asendus
Võib asendada nõmm-liivateega (Thymus serpyllum L.).
Vastunäidustus
Ülitundlikkus sarikaliste sugukonna taimede suhtes.
Ökokaardistamine
Ökokaardistamine (inglise eco-mapping) on visuaalne ja lihtne keskkonnajuhtimisvahend, mis aitab ettevõttel selgitada oma tegevusest tulenevaid keskkonnaprobleeme ja hinnata nende olulisust.
Helgi Kaljuste
Helgi Kaljuste (aastani 1965 Helgi Pihlak; sündinud 28. oktoobril 1944 Tartus) on Eesti sõudja.
Lõpetas 1962 Tartu 8. keskkooli.
Sportima hakkas 1951 Laeva koolis, harrastades suusatamist, jalgrattasporti, akrobaatikat, mägimatkamist.
Sõudmistreeninguid alustas 1958 Jüri Kuruli suunamisel.
Oli 1961–63 roolijana paarisaerulisel neljapaadil NL noortemeister.
Tulnud roolijana 6 korral Eesti meistriks:
Kuulunud 1961–64 Eesti koondisse.
Olnud liikumisharrastussarja "Käime koos" algatajaid. Kalevi liige.
Luc Montagnier
Luc Antoine Montagnier (18. august 1932 Chabris, Indre'i departemang – 8. veebruar 2022 Neuilly-sur-Seine) oli prantsuse viroloog.
2008. aastal anti talle, Françoise Barré-Sinoussile ja Harald zur Hausenile Nobeli meditsiiniauhind HIV avastamise eest.
Surguti rajoon
Surguti rajoon on haldusüksus Venemaal Handi-Mansimaal. Rajooni halduskeskus on Surgut.
Geograafiline asend
Surguti rajoon asub Obi jõe keskjooksul. Maastik on tasane.
Kliima
Surguti rajoonis on mandriline paraskliima külma talve ja sooja suvega.
Haldusjaotus
Küladevahelisel alal on Bannõi alevik, Jugani küla.
Kaisers
Kaisers asub Lechi kõrvalorus.
pisi|tühi|Kaisers
Norio Omura
Norio Omura (jaapani keeles 小村 徳男 Omura Norio; sündinud 6. septembril 1969 Matsues) on Jaapani endine jalgpallur, kaitsja.
Carmel Kallemaa
pisi|326x326px|Carmel Kallemaa võistlemas kurikakavaga |alt= Carmel Kallemaa (sündinud 8. oktoobril 1997 Tartus) on eesti iluvõimleja, kes alates 2018. aastast esindab Kanadat.
Saavutused Eesti koondvõistkonnas
2005. aastal alustas võimlemisklubi Janika olümpiaettevalmistusprojekti "Tähed särama – Olümpialootus 2016", mille eesmärgiks oli Eesti iluvõimleja osalemine 2016. aasta olümpiamängudel. Üheks projektis osalenud 80 iluvõimlejast oli Carmel Kallemaa. Projektis osalenud tüdrukud õppisid Tartu Descartes'i Lütseumis ning toimus tihe koostöö kooli ja võimlemisklubi vahel.
2015. aasta iluvõimlemise maailmameistrivõistlustel Saksamaal saavutas Kallemaa 58. koha. See ei taganud aga pääset olümpiamängudele, kuid kuna eesti võimlejad olid teeninud 2014. aasta MM-iga viimasele valikvõistlusele kaks kohta, siis oli võimalus olümpiale pääsemiseks veel olemas. 2016. aasta Miss Valentine'i võistluste tulemuste põhjal lähetas Eesti Võimlemisliit Rio de Janeiro olümpiamängude kvalifikatsioonivõistlustele Viktoria Bogdanova ja Carmel Kallemaa. Rio de Janeiros toimunud kvalifikatsioonivõistlustel osales kokku 24 individuaalvõimlejat, kellest vaid 10 pääses olümpiale. Kallemaa saavutatud 23. koht ei andnud võimalust olümpiale pääsemiseks. Teise eestlasena osalenud Viktoria Bogdanova sai 20. koha. Võistluse võitis valgevenelanna Melitina Staniouta.
2017. aastal osales Kallemaa Taipeis peetud suveuniversiaadil, kus saavutas parima eestlannana 38 osaleja seas 11. koha. 2017. aasta Eesti meistrivõistlustel võitis Kallemaa kurikakava arvestuses kuldmedali. 2017. aasta Merepiiga võistlusel saavutas Kallemaa nii rõnga- kui ka kurikaharjutuses teise koha. 2018. aastal toimunud Eesti meistrivõistlustel iluvõimlemises tuli Kallemaa üldarvestuses viiendaks.
Kanada koondvõistkonnas
Torontosse elama asunud Kallemaa kandideeris 2018. aastal Kanada iluvõimlemise rühmkava koondisse, kuhu ta sama aasta novembris vastu võeti. Põhjuseks elukoht, mis ei võimaldanud enam Eesti rühmkava koondisega koos treenida. Individuaalselt Kallemaa enam võistelda ei soovinud. Kanada koondisse pääsemiseks tuli tal taotleda Kanada sportlaskodakondsust. Eesti kodakondsusest Kallemaa ei loobunud. Kallemaaga treeniva rühma sihiks on jõuda 2020. aastal toimuvatele Tokyo olümpiamängudele. Lisaks Kallemaale kuuluvad rühma koosseisu veel Diana Noskova, Vanessa Panov, Alexandra Udachina, Carmen Whelan ja Alexandra Zilyuk.
Glimmer Athletic
Carmel Kallemaa on Kanadas asuva võimlemisklubi Glimmer Athletic treener. Klubi asutas Carmeli ema Janika Mölder, kes on klubi asutaja ja peatreener. Klubi treeningud toimuvad Scarborough's. Klubis on treeninguvõimalusi nii harrastus- kui ka võistlusvõimlejatele. Lisaks iluvõimlemisele saab klubis tegeleda ka rühmvõimlemisega.
Haridus
Põhikoolihariduse omandas Kallemaa Tartu Descartes'i Lütseumis, kus on võimlejatele eraldi klassid. Pärast põhikooli lõpetamist kolis Carmel perega Kanadasse ning asus õppima Ontarios asuvasse gümnaasiumi Northview Heights Secondary School. 2017. aasta Euroopa meistrivõistlustel Carmel Kallemaa ei osalenud, sest tulekul olid gümnaasiumi lõpetamine ja eksamid. Seejärel asus Kallemaa õppima Kanadas asuvas George Browni kolledžis, kus tal oli valida erialaks kas ürituste korraldamise või arhitektuur. Õpingute kõrvalt tegeleb Kallemaa iluvõimlemisega edasi.
Rühmvõimlemise rühm Melisande
Carmel Kallemaa kuulus 2011. aastal võimlemisklubi Janika toonase rühmvõimlemisrühma Melisande koosseisu. Rühma treenerid olid Janika Mölder ja Tuuli Mölder. Rühm saavutas 2011. aasta Miss Valentine'i võistlusel 7. koha ning samal aastal toimunud Tallinna meistrivõistlustel rühmvõimlemises esikoha. Võidukasse rühma kuulusid lisaks Kallemaale veel ka Mirjam Jurs, Ketter Ojakivi, Liza Saveljeva, Berta Nõmmsalu, Helen Linnok, Elerin Kivi, Riin Kiho ja Monica Kiisler.
Isiklikku
Tema ema on endine iluvõimleja ja võimlemisklubi Janika asutaja Janika Mölder.
Feliks Kark
pisi|Feliks Kark 1987. aastal Feliks Kark (sündinud 13. detsembril 1933 Tallinnas) on eesti näitleja.
Ta on lõpetanud Tallinna Arhitektuuri-Ehitustehnikumi autoteede ja sildade projekteerimise erialal ning on lisaks näitlemisele töötanud nii teetehniku, restauraatori, kunstniku kui ka karikaturistina.
Pärast kolme kohustuslikku aastat sõjaväes tegi Kark kaasa Tammsaare isetegevuslikus teatris ning asus õppima Teatriühingu lavakunstistuudiosse, mis tegutses Draamateatri juures. Samas lennus õppis ka Helgi Sallo. Pärast draamastuudio lõpetamist 1965. aastal siirdus Feliks Kark Rakvere Teatrisse toonase pealavastaja Mai Meringu kutsel, kus 21 aastat töötamist tähendas üle 60 rolli, mitmeid lavastaja- ja kunstnikutöid.
Paralleelselt teatritööga tegi Kark ka levimuusikat, tuntud on Rakvere teatri päevil tema loodud ansambel Lilleke. Eri koosseisudes on ta üles astunud aastaid – näiteks ansamblis Johhaidii, kus Kargu lavapartneriks oli Elmar Trink, ja Piccolo Kvintett.
Endla teatris alustas Kark tööd 1986. aastal tollase pealavastaja Ingo Normeti kutsel.
Teatritöö kõrvalt on Kark mänginud ka filmides, näiteks "Kevad südames", "Emili sõber", "Viimne reliikvia", "Metskannikesed", "Me olime kaheksateistkümneaastased", "Röövlipüüdja jaht", "Kõrini!". Tuntust on ta kogunud ka ETV komöödiasarjas "ENSV", kus mängis parteitöötaja Sirje Kadaku isa.
Feliks Kark on joonistanud karikatuure, mida on avaldatud ajakirjas Pikker ja ajalehes Õhtuleht.
Näitused
2007. aastal toimus Teatrimuuseumis karikatuurinäitus, kus olid eksponeeritud Kargu 1969., 1970., 1973. ja 1974. aastal Õhtulehe teatrikuuteemalisele karikatuurivõistlusele esitatud karikatuurid. Karikaturistidest olid esindatud Kuulo Vahter, Aarne Vasar, Janno Põldma, Peeter Ernits, Tõnis Teemaa, Olimar Kallas, Ants Kasesalu, Elle Tikerpäe, Eduard Tüür, Felix Kark, Teet Kallas, Elmar Rõugas, Mati Kütt, Ants Kasesalu, Tõnu Puustusmaa, Kuulo Vahter ja Jüri Aljak.
Isiklikku
Tema ema oli õmbleja, isa autojuht. Tema vend on näitleja Tõnu Kark.
Fruktooligosahhariidide puhastamine
Fruktooligosahhariidide puhastamine on protsess, mille käigus tuleb FOSi siirupist eemaldada suure glükeemilise indeksiga mono- ja disahhariidid (glükoos, fruktoos ja sahharoos). Kui FOSi siirupist eemaldatakse mono- ja disahhariidid, siis jääb alles puhas prebiootiline produkt. Fruktooligosahhariidid (FOS) on suure kasutuspotentsiaaliga prebiootilised ühendid. Need on tervisele kasulikud "mitteseeduvad" toidu koostisosad, mis võttes osa toidu seedimisest ja imendumisest, stimuleerivad näiteks immuunsüsteemi ja alandavad kolesterooli taset. See, kui tõhusaks prebiootiline produkt osutub, sõltub produkti puhtusest.
FOSi puhastamiseks on kasutatud mitut meetodit: puhastamine aktiivsöe ja tseoliidi abil, selektiivne fermenteerimine, nanofiltreerimine ja ioonvahetuspolümeerid. pisi|Inuliini-tüüpi fruktooligosahhariid
Selektiivne fermenteerimine
pisi|Saccharomyces cerevisiae mikroskoobist vaadatuna Fermenteerimine ehk kääritamine on protsess, mis võimaldab puhastada fruktooligosahhariide. Kääritamisel kasutatakse pärmirakke, kes metaboliseerivad FOSi siirupist valikuliselt mono- ja disahhariide (glükoos, fruktoos ja sahharoos), jättes oligosahhariidid puutumata. See, missugusel määral metaboliseeritakse erinevaid suhkruid, sõltub pärmide kasvutingimustest (aeroobne või anaeroobne).
Mõned pagaripärmi (Saccharomyces cerevisiae) tüved ei suuda anaeroobses keskkonnas sahharoosil kasvada. Selleks, et pagaripärm kasvaks hästi, vajab ta nii fosforit (bivesinikfosfaatioonina) kui ka väävlit (metioniinist, tsüsteiinist või sulfaatioonina). Olulist rolli mängivad ka mitmed metallid: magneesium (Mg), raud (Fe), kaltsium (Ca) ja tsink (Zv). Pärmirakkude kasutamise eeliseks on võimalus neid immobiliseerida. See tähendab, et samu rakke on võimalik kasutada korduvalt.
Lilu Lu jt viisid läbi katse, kus nad panid FOSi siirupisse (200 g/L) kasvama immobiliseeritud W. anomala XS rakud (suhe 1:3). Pärmirakud hakkasid metaboliseerima nii mono- kui ka disahhariide (glükoos, fruktoos ja sahharoos). Glükoos söödi ära peaaegu täielikult, kuid teatud määral jäi söömata sahharoosi ja fruktoosi. 12 tunni möödudes saavutati FOSi 80% puhtus. Seega optimeerides fermenteerimise tingimusi, on võimalik saavutada FOSi puhtus ka suuremal määral.
FOSi puhtust on võimalik analüüsida õhukese kihi kromatograafia ehk TLC abil. Puhastatud FOSi siirup asetatakse silikageeli kolonni ning elueeritakse etüülatsetaadi ja metüüleetriga. Kolonni läbinud puhastatud FOSi fraktsioonid kantakse TLC-le, kus mobiilse faasina kasutatakse butanool-etanool-vett. Tulemused visualiseeritakse 0,5% (w/v) 3,5-dihüdroksütolueeni pihustamisel väävelhappele (20%) ning seejärel kuumutatakse 5 minutit 120 kraadi juures. Kogutud frantsioonid tuvastatakse mass-spektromeetria abil ning kombineeritakse ja kontsentreeritakse struktuurseteks analüüsideks.
Puhastamine aktiivsöe ja tseoliidiga
FOSi puhastamiseks saab kasutada nii aktiivsütt kui ka tseoliiti. Mõlema meetodi puhul seisneb põhimõte elueerimisel, kuid esineb ka väikseid erinevusi. Aktiivsütt kasutades on oluliseks teguriks adsorptsioon, mis tagatakse komponentide vahelise van der Waalsi jõududega. Tseoliidi puhul saab aga määravaks molekulmass ja poori suurus.
Aktiivsöega puhastamine
pisi|Kromatograafiline täidiskolonn töös: näidatud on eluent, kolonni täidis (statsionaarne faas) ja väljuv eluaat. Aine proov viiakse täidise pealispinnale (vaata [[kolonnkromatograafia)]] Aktiivsöega puhastamise põhimõte seisneb elueerimisel ja adsorptsioonil. Puhastamise käigus toimub mono- ja disahhariidide ning FOSi "väljaloputamine". Adsorptsioon sõltub üldiselt aktiivsöe pinna suurusest ja sisemiste pooride struktuurist, funktsionaalgruppidest ning adsorbantide laengutest. FOSi puhastamisel hakkavad olulist rolli mängima ka interaktsioonid nii eluendi (etanooli), adsorbeeritud aine (sahhariidid) kui ka adsorbendi (aktiivsüsi) vahel.
Aktiivsöel on hüdrofoobne iseloom. Kui võrrelda mono- ja disahhariide (glükoos, fruktoos ja sahharoos) ning FOSi, siis on aktiivsöel oluliselt suurem afiinsus FOSi suhtes. Suurem afiinsus on tingitud FOSi polümeersusest, mille tõttu sisaldab ta oluliselt rohkem CH gruppe kui mono- ja disahhariidid. FOSi polümeerne olemus suurendabki tema adsorptsiooni ehk pinna külge jäämist/kleepumist, mis teeb tema eraldamise raskemaks. Selleks, et eraldada FOS, tuleb vähendada FOSi ja aktiivsöe afiinsust. Afiinsust on võimalik vähendada etanooli kõrgema kontsentratsiooniga eluendis.
Mono- ja disahhariidide afiinsus on aga oluliselt väiksem ning seetõttu läbivad nad kolonni ja eralduvad sellest esimesena. Esimesena väljub kolonnist glükoos (suurel hulgal), sest võrreldes teiste mono- ja disahhariididega on glükoosi sisaldus (kontsentratsioon) FOSi siirupis oluliselt suurem. Glükoosi eraldumise põhjuseks on ka afiinsuse puudumine aktiivsöe ja glükoosi vahel. Afiinsuse puudumise tõttu ei seota glükoosi aktiivsöe pinna külge.
Puhastamisel tekib probleem sahharoosiga, mille eraldumise aeg kolonnist hakkab kattuma FOSi väljumisega.
Selleks, et FOSi eraldamine ja puhastamine oleks efektiivne, tuleb tingimusi optimeerida. Kuhn jt on oma artiklis välja toonud, et olulisteks parameetriteks on etanooli kontsentratsiooni gradient eluendis ja aktiivsöe kolonni kõrgus. Temperatuuri optimumiks on puhastamisel määratud 40 °C.
Etanooli astmeline kontsentratsioon
Mida väiksem on etanooli kontsentratsioon eluendis (3,5% (v/v)), seda väiksem on afiinsus aktiivsöe ning mono- ja disahhariidide (glükoos, fruktoos ja sahharoos) vahel. Väiksem etanooli kontsentratsioon põhjustab monosahhariidide desorptsiooni. Samas fruktooligosahhariide nende suure afiinsuse tõttu veel välja ei elueerita. Selleks, et eraldada kolonnist FOS, tuleb vähendada FOSi ja aktiivsöe afiinsust. Afiinsuse vähendamiseks tuleb etanooli kontsentratsiooni gradienti märgatavalt suurendada (15% (v/v)). Kui etanooli kontsentratsiooni gradient on saavutanud väärtuse 15% (v/v), hakkab kolonnist väljuma ka FOS. Ainult etanooli kontsentratsiooni gradiendi tõstmisest ei piisa, et saavutata FOSi täielik puhtus. FOSi "väljapesemise" ajal eraldub temaga samal ajal kolonnist ka sahharoos. Väljuma hakkab sahharoos, mis esimeses faasis, kui etanooli kontsentratsioon oli 3,5%, täielikult ei eraldunud.
FOSi eraldamise ja puhastamise optimaalsed tingimused
FOSi eraldamise ja puhastamise optimaalsed tingimused on järgmised: temperatuur 40 °C, 60 mL etanooli kontsentratsioonil 15% (v/v) ja aktiivsöe kolonni kõrgus 50 cm.
Tseoliidiga puhastamine
pisi|Tseoliit Senckenbergi loodusmuuseumist Tseoliiti on kasutatud mitmel otstarbel: valkude ja suhkrute puhastamiseks, toiduainetööstuses ning värvide ja plii eemaldamiseks. Kui kasutada FOSide eraldamiseks ja puhastamiseks tseoliiti, tuleb tähelepanu pöörata komponentide molekulmassile.
Sõltuvus eluendi etanooli kontsentratsioonist
FOSi eraldamise efektiivsuse (ES) sõltuvus eluendi etanooli kontsentratsioonist. Mida suurem on etanooli kontsentratsioon, seda efektiivsem on FOSi eraldamine.
Parameetrid puhastamise optimeerimiseks
Tseoliidiga puhastamisel on võimalik optimeerida ka kolonni sisestatu ja kolonni kogu mahu suhet. Mida väiksem on kolonni sisestatud ja kolonni kogu mahu suhe, seda tõhusamalt toimub glükoosi eraldumine ehk tungimine tseoliidi pooridesse. Parema tulemuse saavutamiseks on soovituslik kolonni sisestada väike kogus proovi.
Monosahhariidide (glükoos ja fruktoos) veelgi efektiivsemaks eraldamiseks peaks eluendi voolukiirus olema aeglane ja kolonn kõrge. Mida kõrgem on kolonn, seda pikem on vahemaa, mis tuleb komponentidel kolonnist väljumiseks läbida.
Need tegurid (sisestatud proovi kogus, eluendi voolukiirus ja kolonni kõrgus) annavad juurde lisaaega, et väikese molekulmassiga monosahhariidid (glükoos ja fruktoos) jõuaksid tungida tseoliidi pooridesse ning tugevamalt seonduda. Samal ajal monosahhariidide pooridesse tungimisega toimub FOSi desorptsioon.
Sahharoosi eraldamine
Sahharoosi eraldamine erineb glükoosi ja fruktoosi eraldamisest. Sahharoosi eraldamiseks tuleb kasutada väiksemat etanooli kontsentratsiooni ja kõrgemat temperatuuri. Põhjuseks võib olla sahharoosi liiga väike kontsentratsioon lahuses või suur molekulmass, mis takistab sahharoosi tungimist tseoliidi pooridesse.
Ding Zhaozhong
1976. aastal sai ta koos Burton Richteriga Nobeli füüsikaauhinna J/ψ mesoni avastamise eest.
Ass
Ass, as või assarion (Kreeka ἀσσάριον, assárion) on Rooma münt.
Stoetze
Stoetze on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Uelzeni kreisis. Valla pindala on 39,05 km². 31. detsembril 2017 elas seal 583 inimest.
Pilguse
Pilguse on Saare maakonnas Jõgela külas asuv paikkond; varem oli Pilguse küla staatuses, mis kuulus Lümanda valda ja ajalooliselt Kihelkonna kihelkonda. Küla kaotati 1997.
Pilgusel asus Pilguse Psühhiaatriahaigla.
Avalikkus
Avalikkus (saksa keeles Öffentlichkeit) tähendab 1) avalikkuse põhimõtet, avalikustamist; 2) pealtvaatajaid, üldsust, avallikkust subjektina; 2) avalikkuse valdkonna vastandumist era valdkonnale. Just viimases tähenduses kasutab sõna Jürgen Habermas teoses Avalikkuse struktuurimuutus (1962).
Poliitilise võimu kasutamine vajab avalikkuse pidevat kontrolli, nagu on kirjas Prantsuse põhiseaduses (1791 a). Avalikkus tähendab, et poliitika ei tohi jääda salaseltsidesse. Poliitiliselt toimiv avalikkus tekkis esimest korda 18. sajandi alguses, kui arutlev avalikkus mõjutas poliitilisi otsuseid. Tekkis uus asutus, kodanlik õigusriik, mis kujundas oma toimise aluseks avaliku arvamuse. Kodanikuühiskond moodustus eraõigusest ja avatud turust. Avaliku arvamuse valitsemine olgu õigusriigi alus. Avalik arutelu toimub ajakirjandusvabaduse kaudu. Avalikkuse mõistuslikud lahendused peavad reguleerima tegelikku võimu. Selleks on vaja esindavas süsteemis avalikke arutelusid (Riigikogus peab olema kõik avalik) ja ajakirjandusvabadust. Valitsuse kavandatud ühiskonna muutmine toimub avalikkuse nõusolekul. Tänapäeval on probleem, et arutlevatest pealtvaatajatest said hoopis massikultuuri tarbivad pealtvaatajad. Arutelu asendus tarbimisega ja avalik suhtluse tervik lagunes eraldatud osadeks.
Avalikkus ehk üldsus on üks või mitu juriidilist või üksikisikut ja nende isikute organisatsioonid, rühmad ja muud ühendused.
Demokraatlikus ühiskonnas on üldsusel õigus organiseeruda ja oma arvamust avaldada.
Möödunud sajandi olulisima mõtleja Hannah Arendti meelest oli avalikkus erakordne koht, kus inimvabadus avldub kõige puhtamal kujul. Lähtudes vanade kreeklaste ühiskonnakorraldusest tõlgendas Arendt avalikku sfääri kui kohta, kus erinevalt erasfäärist ei ole inimtegevus väliselt tingitud. Tööga me taastoodame olemist – kreeklastel oli see erasfääri valdkond ja kodune majapidamine tagas selle. Pärast avalikku sfääri astumist kaotab isiklik olemine tähtsuse ja keskseks tõuseb meie kõigi ühine: avalikkuse loodud maailm ehk taust, millesse paigutades saavad meie sõnad ja teod püsiva tähenduse. Kui meie eesmärgid ei ole enam lihtsalt bioloogiast tingitud, tekib võimalus teha midagi uut ja ootamatut. Avalikkuses on alati ruumi millekski uueks. Inimeste vaba arutluse ja tegutsemise käigus sünnib pidevalt uusi mõtlemis-, kõnelemis- ja tegutsemisvõimalusi.
Avalik sfäär ei ole loodusest antud iseenesestmõistetav inimeolemise osa, vaid inimese enda loodud ruum, mille inimene võib moodsa tehnoloogilise maailma tingimustes, oma suva järgi alati ka hävitada. Arendt nägi juba oma eluajal era- ja avaliku välja piiride ähmastumist ning nende järkjärgulist segunemist ühtseks sotsiaalsfääriks. Sotsiaalsfäär tegeleb küll teemadega, mis vanasti puudutasid erasfääri – vajalikkus, produktiivsus, küllus –, kuid teeb seda kõiki puudutaval ühiskonnatasandil. Mida kaugemale avalikkus sotsiaalsfäär tungib, seda enam piirdub ühiskondlik elu lõpuks vaid eluks vajalike aineliste tingimuste taastootmisega.
Valgustatud üldsus pidas klubide, seltside ja akadeemiate toimimispõhimõtteid kogu ühiskonnaelule laiendatavaks - otsused tuleb vastu võtta üldkehtivaid põhimõtteid järgiva ja paikapandud protseduurireeglitele alluva arutluse tulemusena. Veelgi enam - kõik otsused, milleni jõutakse kuidagi teisiti, on mõistuse kohtu ees kehtetud.
Elisabeth Kenilworthi lossis
Elisabeth Kenilworthi lossis (originaalis Elisabetta al castello di Kenilworth) on Gaetano Donizetti  ooper (melodraama serio) kolmes vaatuses  Andrea Leone Tottola  libretole Gaetano Barbieri  näidendi  Elisabetta al Castello di Kenilworth (1824) järgi, mis omakorda lähtus Eugène Scribe  libretost  Daniel Auberi ooperile  Leicester, ou Le château de Kenilworth (1823) ja see omakorda Sir Walter Scotti romaanist Kenilworth (1821). Esmaettekanne toimus 6. juulil 1829 Napoli Teatro di San Carlos. Rollide esmaettekandjad olid Adelaide Tosi (Elisabetta), Luigia Boccabadati (Amelia), Giovanni David (Alberto),  Berardo Winter (Warney), Gennaro Ambrosini (Lambourne) ja Virginia Eden (Fanny). Dirigeeris Nicola Festa.
Ferrotüüp
pisi|Ferrotüüp 20. sajandi algusest Ferrotüüp (ingl k tintype, ferrotype, melainotype, melanograph) on märgkolloodiummenetluse teel saadud nõrgalt alasäritatud negatiivkujutis musta värvi või tumeda lakiga kaetud metallplaadil (nt raudplekk, alumiinium). Kujutis mõjus plaadil positiivina samal põhimõttel nagu ambrotüübi puhul: kujutise tihedamad alad on tumedast taustast heledamad. Kuid erinevalt klaaspõhimikul ambrotüübist, mille lahutamatuks osaks on mustal taustal vormistus, mõjub ferrotüübi puhul kujutis kohe positiivina, sest põhimik on musta värvi. Ferrotüüpia oli levinud fotomenetlus 1850. aastate keskpaigast kuni 1920. aastateni ning sellel on mitmeid nimetusi:
Elisabeth Kenilworthi lossis
Ajalugu
Mango Paaver
Mango Paaver (22. mai 1923 Narva-Jõesuu – 14. aprill 1976 ) oli Võru ajakirjanik, kes joonistas vahel ka karikatuure.
Ferrotüüp
Ajalugu
Ferrotüüpi tutvustas esimest korda Adolphe Alexandre Martin (1824–1896)1853. aastal, kuid selle patenteerisid alles 3 aastat hiljem Hamilton Smith (1819–1903) Ohios ja William Kloen Suurbritannias. Kuigi ferrotüübid levisid üle maailma, on see fotomenetlus eelkõige omane Ameerika Ühendriikidele, kus ferrotüüpia kõrgaeg oli 1856.–1870. aastatel. Eriti populaarseks muutus ferrotüüpia sealse kodusõja ajal (1861–1865). Ferrotüüpia sobis väga hästi tänavafotograafidele, kuna see menetlus oli lihtne ja kiire ning oma äri alustamiseks polnud vaja palju kapitali. Fotograafid töötasid nüüd ka laatadel, tänavatel, randades ja karnevalidel, kuna pildi tegemine käis kiiresti ega olnud ka kallis. Nad kasutasid näiteks kaamerat "Mendel- ette", mis tegi pildi vaid minutiga valmis ja foto hinnaks tuli umbes 0,35 USA dollarit. See tõi fotograafia lähedamale ka töölisklassile, kuna enne olid saanud endale pildistamist lubada vaid jõukamad inimesed. Kui varem tehti pilte enamjaolt tähtsamatel üritustel, siis nüüd muutus pildistamine igapäevasemaks ning inimesed olid piltidel palju vabamalt. Ferrotüüpia tõrjusid 1880. aastatel välja nn kuivplaadid – hõbeželatiin-klaasnegatiivid –, kuid paljud fotograafid jätkasid kiire ja odava ferroüüpia kasutamist veel ka 20. sajandi alguses, kuni 1930. aastateni. See oli levinud näiteks kiirpiltnike seas, samuti esimestes pildiautomaatides.
Mango Paaver
Maetud Võru kalmistule.
Ferrotüüp
Valmistamine
Nii märgkolloodium-klaasnegatiivide kui ka ambro- ja ferrotüüpide valmistamine oli üldjoontes sarnane, erinedes peamiselt selle poolest, milline materjal valiti põhimikuks (klaas või metall) ning kas sooviti lõpptulemusena saada positiiv- või negatiivkujutist. Esmalt valati haliidi sisaldav kolloodiumemulsioon käsitsi klaasplaadile ning muudeti seejärel valgustundlikuks hõbenitraadi vesilahuses. Säritamise järel ilmutati plaat pürogallushappe või raudsulfaadi lahuses ja kinnitati naatriumtiosulfaadi või kaaliumtsüaniidi lahuses ning pesti ja kuivatati. Nii valgustundlikuks tegemine kui ka ilmutamine pidi toimuma pimedas või punases valguses. Saadud kujutise toon sõltus mitmetest aspektidest (ilmutist, kinnitist, järeltöötlusest), kuid oli üldiselt tumedatel aladel tumepruun, heledatel aladel kollakas. Ferrotüüpide valmistamiseks kasutati põhimikuna mustaks värvitud või musta lakiga kaetud plekkplaati ning kujutis tuli nõrgalt alasäritada. Sarnaselt ambrotüüpidele on ferrotüübid peaasjalikult portree- ja grupivõtted, sest suhteliselt madala kontrastsuse tõttu ei sobinud see menetlus arhitektuuri- ega loodusvaadeteks.
Lõppviimistlusena kasutati ferrotüüpidel ka retušši, koloreeringut ja lakki, vormistuseks paspartuud, paberümbrist, ilukarpi või -raami. Ferrotüüpide vaatlemisel tuleb arvestada sellega, et kuna tegemist on ainukordse, otse kaameras metallplaadile säritatud kujutisega, siis on see alati peegelpildis. Ferrotüüpe valmistati väga erineva suurusega – tavaliselt 6 x 9 kuni 18 x 24 cm. Veel väiksemate mõõtmetega pilte tehti ka prossidesse, medaljonidesse, nööpidesse ja sõrmustesse. Kuigi võib leida ka dagerrotüübile omase rikkaliku vormistusega koloreeritud ning ümbristatud ferrotüüpide näiteid, oli vormistusviis harilikult tagasihoidlikum. Seejuures seadis omad piirid ka soodne hind ja kiire valmistamine. Nii piirduti vormistuses erineva suuruse ja kujuga aknaga paberpaspartuuga, millel võis olla trükitud raam kaunistused, fotograafi nimi vms. Kuna ferrotüübid ei olnud erinevalt klaaspõhimikul ambrotüüpidest kergesti purunevad, siis sai neid saata ka postiga. Raamistuses ja katteklaasi all ferrotüüpi saab eristada ambrotüübist nt magneti abil – kas see tõmbab pildi tagakülje kartongi vastu või mitte.
Elisabeth Kenilworthi lossis
Donizetti muutis 1830. aasta suve hakul ooperi muusikalist poolt,  et seda saaks edasi esitada Napoli Teatro San Carlos. Ta muutes Warney tenori rolli baritoniks ning korrigeeris muusikalugusid. Uus versioon esitati pealkirja  Il castello di Kenilworth  all 24. juunil 1830. Kui jätta kõrvale üksainus edasine lavastus Madridis 1835. aastal, vajus teos kohe unustusehõlma.
Ferrotüüp
Säilitamine
Kolloodiumemulsiooni pind on aldis kriimustustele ning niiskuse tõttu korrodeeruv plekist põhimik võib põhjustada ferrotüüpide emulsiooni- ja lakikihi irdumist ning krakleed. Metallplaadi mõlgid ning murdejooned on samuti emulsioonikadude peamisteks põhjusteks. Piltide kvaliteedi tagas ferrotüüpide hoolikas valmistamine. Hooletus ükskõik millises valmistusetapis (ilmutamisel, kinnitamisel, pesemisel, viimistlemisel) tõi kaasa kujutise tuhmumise, pragunemise, emulsiooni irdumise. Kuna ferrotüüpe reklaamiti kui kiirmenetlust (pildistusprotsess võttis aega vaid mõned minutid, foto saadi kiirelt kätte ja tihti tuli seda kodus ise järelkuivatada), siis jättis pildikvaliteet soovida ning ferrotüüpidel esineb seetõttu palju kahjustusi.
Elisabeth Kenilworthi lossis
Ooperi taaselustamine toimus 1977. aastal Londonis, seejärel esitati 1989. aastal Bergamos ning 2018. aastal  veelkord Bergamos  Donizetti festivalil.
Tegelased