cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Endel Isop
Elulugu
Aastatel 1963–1982 töötas Endel Isop Tallinna Pedagoogilises Instituudis kehalise kasvatuse metoodika kateedri juhatajana, olles algul vanemõpetaja, aastast 1969 aga dotsent. Sel eluperioodil lõi Endel Isop märkimisväärsel hulgal eestikeelset õppekirjandust – kõrgkooliõpikuid ja muid õppematerjale. Paljud neist on ilmunud mitmes kordustrükis ja kasutusel tänapäevani. Kogu oma teadusliku ja pedagoogilise tegevuse vältel kirjutas ja koostas Endel Isop enam kui 200 teaduslikku või populaarteaduslikku artiklit ja õppevahendit.
Pärast 1982. aastal kateedrijuhataja kohalt pensionile minekut juhtis Endel Isop kuni 1998. aastani TPedI ja TLÜ kirjastusgruppi.
Looming
"Orienteerumissport" I-VIII, "Orienteerumine Eestis aastail 1918–1940", "Mängude suurraamat" I-VII, jne. (vt Endel Isopi personaalbibliograafia 1953-1988, Tallinn, 1987).
Õitse tänav
pisi|Õitse tänav Õitse tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Pääsküla asumis.
Tänav sai nime 13. novembril 1925.
Tuttsifaka
Tuttsifaka (Propithecus verreauxi) on indrilaste sugukonda sifaka perekonda kuuluv poolahv.
Tuttsifaka elab Madagaskari edelaosas ja kuulub ohustatud liikide hulka.
Mäksa vald (Võnnu kihelkond)
Mäksa vald (saksa keeles Gemeinde Mäxhof) oli vald Võnnu kihelkonnas Tartumaal. Vallamaja asus Poka külas.
Troškas
Troškas on küla (mazciems) Lätis Gulbene piirkonnas Tirza vallas.
Küla asub valla keskosas Tirza jõe kaldal. Troškas on tekkinud endise Troška mõisa keskuse juurde. Asulas on Troškase bussipeatus.
Aastal 2000 oli külas 39 elanikku.
See on me meeltele
"See on me meeltele" on ansambli Blacky 2006. aastal välja antud album.
Soup Can Pop Band
"Soup Can Pop Band" on Eesti indie rock ' i ansambli The Boondocks neljas stuudioalbum. See anti välja 2021. aasta 24. septembril.
2022. aasta Eesti Muusikaauhindadel pälvis album Aasta Rock Albumi tiitli ning Eesti Muusikaettevõtluse Auhindadel kandideeris album Parima Albumikujunduse auhinnale.
Verised majad
"Verised majad" on 2013. aasta Eesti dokumentaalfilm. Filmi režissöör on Toomas Lepp. Filmi tootis Videomeedia.
Johannes Precht
Johannes Precht ((Joannes) Heinz Preht; 22. jaanuar 1911 Tartu – 30. jaanuar 1995 Bad Dürkheim, Saksamaa) oli Eesti metsateadlane ja metsandusajaloolane.
Epp Preem
Epp Preem (sündinud 1. detsembril 1952 Tõrvas) on eesti kunstiteadlane.
Elulugu
Epp Preem on raamatupidaja tütar.
Johannes Precht
Elulugu
Johannes Precht oli taanlane ja melioraatori poeg.
Aulakoosolek
Aulakoosolek toimus 27.–29. novembril 1905 Tartu ülikooli aulas (toimumiskoha järgi ka nimetus); aulakoosolek oli 1905. aasta revolutsiooni üks sündmusi Eestis.
Koosolek toimus pärast seda, kui 10. detsembril 1905 toimunud üle-eestiline rahvaesindajate koosolek lõhenes kaheks: mõõdukaks tiivaks ja radikaalseks tiivaks. Aulakoosolekust võtsid osa radikaalse tiiva esindajad.
Zala Kralj & Gašper Šantl
Zala Kralj & Gašper Šantl on Mariborist pärit Sloveenia ansambel, kuhu kuuluvad laulja Zala Kralj ja multiinstrumentalist Gašper Šantl. Duett esindas 2019. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Sloveeniat lauluga "Sebi", mis saavutas finaalis 105 punktiga 15. koha.
Epp Preem
Elulugu
Lõpetas 1971 Tõrva Keskkooli, 1976 TÜ kunstiajaloolasena. Oli 1976–2006 Tartu Kunstimuuseumi ja aastast 2006 Eesti Ajaloomuuseumi teadur, 1990-2000 ka Tartu Kunstimuuseumi direktori kohusetäitja.
Březnice
Březnice asub merepinnast 462 meetri kõrgusel.
Hans Bull noorem
Hans Bull (ka Bulli (Pulli) Hans; u 1600 Tartu – 1658) oli eesti soost Tartu rikas kaupmees ja Suurgildi liige.
Březnice
Březnice vanalinn on alates 1990. aastast ajalooline linnakaitseala.
Aulakoosolek
Aulakoosolekut juhatasid Jaan Teemant, Mihkel Martna ja Hans Pöögelmann.
Pihlaka tänav (Rakvere)
Pihlaka tänav on tänav Rakveres, paiknedes linna lõunaosas. Kaugus linna keskväljakust linnulennul mõõdetuna on 1,8 km.
Epp Preem
Teadustöö
Uurimisvaldkond: baltisaksa kunsti ajalugu. Kureerinud näitusi (Julie Hagen-Schwarz, jm), koostanud katalooge. Artikleid peamiselt Tartu varasema kunsti ajaloost. Koostanud andmebaasi "Baltisaksa kunst Tartu muuseumide kogudes" (1997–1998, koos ).
Krasnoselski rajoon (Kostroma oblast)
Krasnoselski rajoon (vene keeles Красносельский район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Kostroma oblastis, asudes oblasti edelaosas. Rajooni keskus on Krasnoje na Volge alev.
Hans Bull noorem
Tema kaupmehest isa kandis sama nime: Hans Bull.
Johannes Precht
Elulugu
1936. aastal oli ta Tartu Ülikooli õppe- ja katsemetskonna ajutine abijõud, aastatel 1936–1939 Pagari metskonna metsnik ja 1939 Mõtsu abimetsaülem.
Aulakoosolek
12. detsembril võttis koosolek vastu käredad otsused (nn aulaotsused). Otsustega taheti kukutada isevalitsus, valida Asutavat Kogu ja rajada demokraatlik vabariik.
Kelsey Nakanelua
Kelsey Nakanelua osales 2000. aasta suveolümpiamängudel 100 m jooksus, kus ta jäi ajaga 10,93 oma jooksu viimaseks ja järgmisse vooru ei pääsenud. Ta osales ka 2004. aasta suveolümpiamängudel, kus ta jäi 100 meetri jooksus ajaga 11.23 üldkokkuvõttes 75-ndaks ning 2. vooru ei pääsenud.
Carter Ashton
pisi|Carter Ashton 2012. aastal [[Toronto Maple Leafsi särgis]] Carter David Ashton (sündinud 1. aprillil 1991 Winnipegis, Manitobas) on Kanada jäähokimängija, kes mängib Rootsi kõrgliiga klubis Leksands IF ründajana paremäärel.
2014. aastal valis Tampa Bay Lightning ta NHL-i draft'is 29. valikuna. Enne seda mängis ta Western Hockey League'i klubides. NHL-is tegi ta debüüdi Toronto Maple Leafsi meeskonnas 7. märtsil 2012 mängus Pittsburgh Penguinsi vastu. Ta mängis Maple Leafsis kokku kolmel hooajal, kuid veetis suurema osa ajast American Hockey League'i klubides.
2015. aastal suundus ta KHL-i, liitudes Nižni Novgorodi Torpedoga, kus mängis kaks hooaega. Hooajal 2017–18 mängis ta Toljatti Ladas ja hooajal 2018–19 Tšerepovetsi Severstalis. 2019. aastal liitus ta Riia Dinamoga. 2020. aasta detsembris siirdus ta Leksandsi.
2011. aastal võitis ta Kanada kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistrivõistlustel hõbemedali.
Tema isa Brent Ashton mängis NHL-is aastatel 1979–1993 kokku kaheksa klubi meeskonnas.
Kelsey Nakanelua
Isiklikku
Kelsey Nakanelua on 178 cm pikk ja kaalub 79 kg.
Johannes Precht
Elulugu
1939. aastal põgenes Saksamaale, oli 1944. aastani Saksa armees ja langes inglaste kätte vangi. Pärast vabanemist töötas ta aastatel 1949–1954 Wachenheimis (Pfalz) metsavahina, 1954–1959 riigimetsaametniku ja Trippstadti metsakooli õpetajana ning 1959–1976 Bad Dürkheimi metsaülemana.
Teadustöö
Ta uuris metsade arengufaase ja metsanduse (ka Eesti) ajalugu. Umbes 20 teadus- ja aimeartiklit, sealhulgas artikleid Eesti floorast ja faunast.
Pihlaka tänav (Rakvere)
Tänav on 163 meetrit pikk ja ligikaudu 12,5 meetrit lai. Pihlaka tänav asub Lepiku linnaosas. Tänav saab alguse Tamme tänava ristmikult ning lääne suunas kulgedes lõpeb Seene tänava ristmikul.
Tänavat ääres paiknevad ühepereelamud, osaliselt koos abihoonetega, hooned on rajatud põhiliselt 20. sajandi teises pooles. Kõnniteed tänaval puuduvad.
Jüri Härmatare
Ta lõpetas 1939. aastal Tartu Ülikooli (õigusteaduskonnas, diplomitöö "Maakonna omahaldus"). 1944. aastal lahkus ta Eestist ja elas hiljem Kanadas. Paguluses oli ta seotud kirikuga ja tegeles arheoloogiaga.
1976. aastal avaldas Jüri Härmatare Torontos raamatu "Sumeri kilde". Raamatus andis ta ülevaate Sumeri ajaloost ning jagas muljeid oma reisidest Iraaki, Türki ja Süüriasse. Härmatare väited eesti keele ja sumeri keele suguluse kohta kuuluvad aga pseudoteaduse valdkonda.
Krasnoselski rajoon (Kostroma oblast)
Rajoon piirneb põhjas Sudislavli rajooniga, idas ja lõunas Ivanovo oblastiga, läänes Nerehta rajooniga ning loodes Kostroma rajooniga.
Rajooni pindala on 950 km². Elanike arv oli 2012. aastal 18 088, 2008. aastal 19 412 ja 2002. aastal 19 580.
Krasnoselski rajoonis on 170 asulat, mis kuuluvad ühe linnaasunduse (Krasnoje na Volge) ja kaheksa külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsaim jõgi on Volga.
Röntgenastronoomia
pisi|Pluuto röntgenikiirguse lainealas Röntgenastronoomia on astronoomia haru, mis tegeleb röntgenallikate otsimise ja uurimisega.
Röntgenikiirgust tekitavad tavaliselt taevakehad, mis sisaldavad kuumi gaase ning mille temperatuur on miljon kelvinit ja enam. Kuna Maa atmosfäär neelab röntgenikiiri, kasutatakse kosmilise röntgenikiirguse uurimiseks peamiselt kosmoseteleskoope ja atmosfääri kõrgematesse kihtidesse tõusvaid õhupalle.
Röntgenastronoomia sai alguse 1948. aastal, kui avastati Päikeselt lähtuv röntgenikiirgus. Tõsisem uurimistöö algas 1962. aastal, kui Skorpioni tähtkujust avastati Scorpius X-1, mis oli esimene väljaspool Päikesesüsteemi avastatud röntgenikiirguse allikas.
Vânju Mare
Vânju Mare (varasemas kirjaviisis Vînju Mare) on linn Rumeenias Mehedinți maakonnas. Linn asub ajaloolises Olteenia piirkonnas, maakonnakeskusest Drobeta-Turnu Severinist ligi 29 km lõunakagus.
Linna haldusalasse kuulub neli küla: Bucura, Nicolae Bălcescu, Orevița Mare ja Traian.
Bande
"Bande" on 1985. aasta Eesti mängufilm. Filmi režissöör on Arvo Kruusement. Filmi tootis Tallinnfilm.
Film on tehtud Dashiell Hammetti romaani "Klaasist võti" ainetel.
Parfenjevo rajoon
Parfenjevo rajoon (vene keeles Парфеньевский район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Kostroma oblastis, asudes oblasti loodeosas. Rajooni keskus on Parfenjevo asula.
Rajoon piirneb kirdes Kologrivi rajooniga, läänes ja kagus Neja rajooniga, edelas ja läänes Antropovo rajooniga ning loodes ja põhjas Tšuhloma rajooniga.
Rajooni pindala on 2500 km². Elanike arv oli 2012. aastal 6242, 2008. aastal 7566 ja 2002. aastal 7857.
Parfenjevo rajoonis on 109 asulat, mis kuuluvad nelja külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Neja ja Vohtoma.
Piermario Morosini
pisi|Piermario Morosini (2012) Piermario Morosini (5. juuli 1986 Bergamo – 14. aprill 2012 Percara) oli Itaalia jalgpallur, poolkaitsja.
Tal olid vend ja vanem õde, mõlemad puudega. Ema Camilla suri 2001. aasta teisel poolel, isa Aldo suri 2003. aastal ja pisut hiljem suri vend, jättes Piermario ainsaks hoolitsejaks oma õe eest.
Koondisekarjäär
Morosini mängis kõigis Itaalia noortekoondistes alates U-17 kuni U-21 vanuseklassis kokku 56 mängu, aga väravaid ei löönud. Ta osales ühtedel suurvõistlustel, nimelt 2009. aasta U-21 Euroopa meistrivõistlustel. Valikgrupi läbis Itaalia ainsana kaotuseta ja võitis selle napilt. Seejärel alistas Itaalia lisavalikmängudes Iisraeli (kodus 0:0, võõrsil 3:1) ja pääses Rootsis toimunud finaalturniirile 8 parema hulka. Pooltel Itaalia koondislastel oli juba kogemus riigi põhikoondises, Morosinil mitte. Mario Balotelli juhitud Itaalia tegi avamängus 16. juunil Serbia jalgpallikoondisega väravateta viigi, seejärel alistas 19. juunil Rootsi jalgpallikoondise 2:1 ja 23. juunil Valgevene jalgpallikoondise 2:1 ning võitis alagrupi Rootsi ees. 26. juunil poolfinaalis ei suutnud Morosini päästa Itaaliat 0:1 kaotusest Saksamaa jalgpallikoondisele. Pronksimängu ei peetud ning Itaalia ja Rootsi said pronksid.
Klubikarjäär
Morosini mängijaõigused olid alguses jagatud Atalanta BC ja Udinese Calcio vahel, kuid Atalanta eest ei mänginud ta kunagi. Udinese eest mängis ta 2005–2006. aasta Serie A-s 5 mängu ja osales UEFA karikavõistlustel otsustavas mängus, kus Udinese kaotas 16 parema seas Sofia Levskile võõrsil 1:2 ja langes välja. Hooaja lõpul ostis Udinese Atalantalt Morosini mängijaõigused, kuid edaspidi ei mänginud Morosini Udinese eest enam kunagi ja Udinese laenas teda teistele klubidele.
2006–07. aastal mängis Morosini Bologna FC 1909 eest 16 mängu ja tuli Serie B-s 8. kohale.
Seejärel ostis Vicenza Calcio Morosini mängijaõigused poole miljoni euro eest. Järgmisel kahel hooajal mängis Morosini Vicenza eest kokku 66 mängu ja lõi oma ainsaks jäänud värava liigamängudes. Vicenza sai Serie B-s 17. ja 12. koha. Seejärel ostis Udinese mehe 300 tuhande euro eest tagasi.
2009–10. hooajal mängis Morosini sügispoolel 17 mängu Reggina Calcios, mis lõpetas hooaja Serie B 13. kohaga, ja kevadpoolel 14 mängu Calcio Padovas. Padova lõpetas hooaja 19. kohaga ja langes üleminekumängudele, mille siiski võitis ja jäi Serie B-sse püsima.
2010–11. aasta sügispooleks ei õnnestunud Udinesel Morosinit välja laenata. Kevadpoolel mängis ta Vicenzas 15 mängu ja sai Serie B-s 12. koha.
2011–12. aasta sügispooleks Udinese Morosinit välja ei laenanud. Kevadpoolel mängis ta AS Livorno Calcio eest 8 mängu. Livorno saavutas hooaja lõpuks 17. koha ja jäi Serie B-sse püsima.
Surm
Morosini suri 14. aprillil 2012 Livorno ja Serie B võitnud Delfino Pescara 1936 vahelises mängus südamerabandusse. Pool tundi mängust oli peetud ja tund aega veel jäänud, Livorno juhtis 2:0. Morosini toimetati haiglasse, kus tunnistati surnuks. Umbes minutiks takistas kiirabi staadioni ette pargitud politseiauto, aga haigla sõnul polnud sel tähtsust, sest Morosini oli haiglasse saabudes juba surnud.
Kõik jalgpallimängud Itaalias tühistati nädalaks ajaks, mistõttu jalgpallihooaeg pikenes nädala võrra.
Lotta Lotass
pisi|260px| Lotta Lotass (2006) Britt Inger Liselott Lotass (sündinud 28. veebruaril 1964 Gagnefi vallas Dalarna läänis) on rootsi kirjanik ja kirjandusteadlane, Rootsi Akadeemia liige.
ELE
ELE või Ele võib tähendada järgmist:
Lotta Lotass
2009. aastal valiti ta Sten Rudholmi surma tõttu vabaks jäänud Rootsi Akadeemia 1. toolile. Kuni 2016. aastani, kui akadeemiasse valiti Sara Stridsberg, oli ta noorim akadeemia 18-liikmelises koosseisus.
Ta sai 2002. aastal doktorikraadi Göteborgi Ülikoolist võrdleva kirjandusteaduse alal. Doktoritöö "Friheten meddelad. Studier i Stig Dagermans författarskap" käsitles Stig Dagermani loomingut.
Lotta Lotass on Rootsi Kirjanduspanga toimetuskolleegiumi liige. Ta ise on avaldanud romaane (esikromaan ilmus 2000. aastal) ja näidendeid. 2012. aastal kirjutas ta näidendi "Everest" Briti 3. mägiekspeditsioonist Džomolungmale 1924. aastal, mille käigus jäid kadunuks George Mallory ja Andrew Irvine.
Kurgaani steel
pisi|Kivist eit [[Harkiv|Harkivis]] Kurgaani steel on kivist tahutud sammas, mida mõnes keeles kutsutakse ka kivist eideks (nt ukraina keeles Кам'яні бабa). Neid 1–4 meetri kõrgusi antropomorfseid kiviskulptuure võib leida haudade ümbrusest Euroopa ja Aasia steppides, alates Dnestri jõest kuni Mongooliani.
NASDAQ-100
Ettevõtted, mis ei vasta enam Nasdaq 100-sse kaasamise reeglitele, asendatakse uute ettevõtetega kord aastas detsembri kolmandal nädalal.
Kurgaani steel
Ajalugu
Esimesed skulptuurid ilmusid Ukrainasse 4000–3000 aastat enne Kristust, mil steppidesse jõudsid esimesed nomaadidest karjakasvatajad, kes hakkasid looma hauakünkaid, kurgaane. Kalmudele pandi lihtsaid piklikke kive. Vaseaja lõpul omandasid steelid antropomorfse kuju.
NASDAQ-100
Ajalugu
Indeksi ajalugu algab 1985. aastal, kui võeti korraga kasutusele kaks uut indeksit: NASDAQ-100 ja NASDAQ Financial-100. Esimene indeks hõlmas kõrgtehnoloogilisi tööstusettevõtteid, teine ​​- rahalisi. Indeksibaas oli algselt 250 punkti.
Kurgaani steel
Ajalugu
Kujud olid seotud rändrahvaste matusekommetega, need kujutasid lahkunud esivanemaid ning aitasid teispoolsusesse minekul. Skulptuurid on tavaliselt seisvas või istuvas asendis, Ukrainas on neist enamik naissoost, erinedes Aasias seisvatest kujudest detailirohkema ja mitmekesisema riietuse poolest. Kivist eitedeks on neid kutsutud seetõttu, et sõna бабa tähistab Ukraina keeles vanaema, aga turgi keeles tähendab balbal esivanemat või vanaisa.
NASDAQ-100
Ajalugu
1998. aastal võeti välisfirmad indeksisse. Esialgu olid nõuded neile karmid, kuid leevendati 2002. aastal.
Kurgaani steel
Ajalugu
Kuni 19. sajandini seisid kivist eided Ukraina steppides, tähistades olulisemaid teid ja ristmikke, kuid sama sajandi lõpuks olid peaaegu kõik kujud oma algsest asukohast minema tassitud: nendega ehiti parke ja koduaedu, neid kasutati ehitusmaterjaliks või piiritähisena, luisukivina. Selle tagajärjel kadusid skulptuuridelt paljud peenemad detailid.
NASDAQ-100
Ajalugu
Üle 4700 punkti kõigi aegade kõrgeimale tasemele jõudis indeks 2000. aastal dot-comide lainel.
2021. aasta seisuga on 57% NASDAQ 100-st tehnoloogiaettevõtted. Tööstuse suuruselt järgmine sektor on tarbijateenused 21,99%-ga. Tööstuse suuruselt järgmine sektor on tarbijateenused 21,99%-ga. Tervishoid moodustab NASDAQ 100-st 7,08%, tarbekaupade ettevõtted 6,14% NASDAQ 100-st ning tööstusettevõtted 5,92%.
Kaubeldavad instrumendid, mis põhinevad NASDAQ-100-l
NASDAQi börsil märgi QQQ all kaubeldakse fondiga, mille struktuur sarnaneb NASDAQ-100 indeksiga ja mis kordab oma dünaamikat suure täpsusega.
Vadim Rudnev
pisi|Vadim Rudnev Vadim Petrovitš Rudnev (vene Вадим Петрович Руднев; sündinud 14. juunil 1958 Kolomnas) on vene semiootik ja filosoof.
Tündrimaa
Rootsi ajal Liivimaal, 17. sajandil oli tündrimaa algselt 14 000 Rootsi ruutküünart, 1688. aasta maarevisjoni järgi 18 000 ruutküünrat, kuid 1690. aastal määrati selle suurus jälle 14 000 ruutküünra peale.
Obice
Obice on küla Poolas Święty Krzyżi vojevoodkonnas Kielce maakonnas Morawica vallas. Obice asub Morawicast umbes 7 km ja Kielce kesklinnast ligi 21 km lõunas.
Tündrimaa
Eestis oli 19. sajandil paikkonniti tündrimaa suurus erinev: nt Põhja-Eestis kas 0,55 ha või 0,63 ha, Lõuna-Eestis 0,52 ha.
Taanis oli tündrimaa suurus 55,162 ha.
Ārlava kihelkond
Ārlava kihelkond (saksa keeles Kirchspiel Erwahlen) oli haldusüksus Talsi kreisis Kuramaa kubermangus ja Riia kreisis Liivimaa kubermangus Lätimaal.
EKE (täpsustus)
EKE või Eke võib tähendada järgmist:
Dukora
left|thumb|Dukora mõisa väravad Dukora on agrolinnake (endine alev) Valgevenes Minski oblastis Puchavičy rajoonis, Dukora külanõukogu halduskeskus. Dukora asub Svisłači jõe ääres.
Asulas on raamatukogu ja kultuurimaja. Haridust annab keskkool.
Ajalugu
Aastal 1793 läks alev teisel Poola jagamisel Vene impeeriumi koosseisu. Dukora hakkas kuuluma Minski kubermangu. Aastal 1791 läks alev Osztorpide valdusse ja sellest sai iseseisva mõisa süda. Aastast 1800 on teada, et alevis asusid õigeusu ja katoliku kirik, seal asus ka juutide kool. Seal peeti neli korda aastas laata, XIX sajandi esimesel poolel valmis mõisa uus häärber, mõisnik asutas alevisse tsirkuse ja raamatukogu.
Aastal 1864 konfiskeeriti katoliku kirik ja anti see Moskva patriarhaadi käsutusse. Aastal 1874 läks Dukora hollandlase Hartingi valdusse. Aastast 1876 on teada, et Dukoras olid veski ja kolm kõrtsi.
Aastal 1919 läks alev Valgevene NSV koosseisu, kus sellest sai 1924. aastal küla. Teise maailmasõja ajal ründasid Dukorat Nõukogude partisanid, kes põletasid maha sõjalist tähtsust mitteomava Dukora mõisa peahoone.
Aeroc International AS
Aeroc International AS on rahvusvaheline ehitusmaterjaliettevõte (valdusfirma), mis toodab ja müüb poorbetoontooteid. Ettevõte tegutseb Balti ja Skandinaavia riikides.
Ettevõte müüb toodangut kaubamärgi all Aeroc. Aastal 2012 ostis ettevõte ka Soome kaubamärgi JÄMERÄ.
Ettevõttel asub kaks tehast Eestis ja Lätis ning müügiesindused on Leedus ja Soomes. Skandinaavia ja Kaliningradi piirkonnas tegutseb ettevõte volitatud edasimüüjate kaudu.
Eestis asub ettevõte haru Aeroc Jämerä AS, mille käive 2014. aastal oli 9,2 miljonit eurot.
Ajalugu
Ettevõtte esimene tehas alustas tööd 2001. aastal Kunda lähedal.
Typhlopinae
Typhlopinae on madude alamsugukond.
Klassifikatsioon
Alamsugukonda Typhlopinae klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoperekonnad :
Levila
Need maod elavad Ameerikas.
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Typhlopinae seisuga 30.04.2014.
Minister
Minister on riigihalduse mõnd konkreetset valdkonda, harilikult ministeeriumi juhtiv poliitik. Sõltuvalt riigist kuuluvad valitsusse kas kõik või ainult tähtsamate ministeeriumite ministrid. Ministeeriumita ministrit nimetatakse portfellita ministriks.
Mõnes riigis nimetatakse valitsust ministrite kabinetiks või ministrite nõukoguks. Samas võidakse Eesti mõistes ministritega samaväärseid valitsusliikmeid ja riigiametnikke nimetada teisiti, näiteks täidavad Mehhikos seda funktsiooni riigisekretärid ning Nõukogude Liidus olid 1946. aastani rahvakomissarid.
Vaata ka
Menteri
Tower
Londoni Toweril on Inglismaa ajaloos silmapaistev roll. Seda on mitu korda ümber piiratud ja selle hoidmine oma võimu all on olnud olulise tähtsusega riigi üle kontrolli kindlustamiseks. Towerit on kasutatud mitmel otstarbel: see on olnud relvaladu, varakamber, loomaaed, kuninglik mündivermimiskoda, avalik arhiiv ja Suurbritannia kroonijuveelide kodu. 14. sajandi algusest kuni Charles II valitsusajani korraldati Towerist Westminster Abbeysse uue monarhi kroonimistseremoonia rongkäike. Monarhi puudumisel juhtis lossielu Toweri konstaabel. See oli keskajal mõjukas ja vastutusrikas ametikoht. 15. sajandi lõpus oli loss väikeste printside vangla. Tudorite valitsusajal kasutati lossi kuningliku residentsina vähem ning hoolimata katsetest selle kindlustusi tugevdada ja parandada, olid need liiga ajast maas, et suurtükiväega toime tulla.
Neja rajoon
Neja rajoon (vene keeles Нейский район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Kostroma oblastis, asudes oblasti loodeosas. Rajooni keskus on Neja linn.
Tower
Lossi kui vangla kõrgaeg oli 16. ja 17. sajandil, kui paljud ebasoosingusse langenud isikud (näiteks Elizabeth I enne kuningannaks saamist) istusid Toweris vangis. Sealt on tulnud inglise keelde ka väljend "Towerisse saadetud" ehk vangi saadetud. Kuigi Toweril oli piinamis- ja hukkamispaiga maine, mille levimisele aitasid kaasa 16. sajandi usukuulutajad ja 19. sajandi kirjanikud, hukati seal enne 20. sajandi maailmasõdu vaid seitse inimest. Hukkamisi viidi tavaliselt täide hoopis lossist põhja pool, kurikuulsal Tower Hillil. 400 aasta jooksul hukati seal 112 inimest. 19. sajandi lõpu poole kolisid Towerist välja mitmed asutused, näiteks kuninglik mündivermimiskoda, ja mitu hoonet jäi tühjaks. Anthony Salvin ja John Taylor haarasid kinni võimalusest taastada Tower sellisel kujul, nagu see arvati olevat olnud keskajal, ja lasksid mitu uusaegset hoonet lammutada. Esimeses ja Teise maailmasõja ajal kasutati Towerit jälle vanglana ja seal hukati 12 meest spionaaži eest. Pärast Teist maailmasõda parandati välkrünnaku tekitatud kahjud ja loss avati uuesti üldsusele. Praegu on Londoni Tower üks riigi populaarsemaid turismimagneteid. Toweri eest kannab hoolt heategevusasutus Historic Royal Palaces ja see kuulub UNESCO maailmapärandi hulka.
Üldplaan
Londoni Tower oli oma tugevaimate kaitsetega suunatud Saksi-Londoni poole, mis oli arheoloog Alan Vince'i arvates taotluslik. Loss domineeris maastikupildil ja paistis Thamesi jõel liiklejatele silma. Toweril on kolm põhilist kaitsemüüri. Sisemise kaitsemüüri taga asub Valge torn, mis ehitati lossi varaseimas faasis. Järgmine kaitsemüür ümbritseb seesmist müüri põhja, ida ja lääne poolt ning see ehitati kuningas Richard Lõvisüdame valitsemisajal (1189–1199). Välimine müür ümbritseb ehitist täielikult ja selle lasi ehitada kuningas Edward I. Pärast seda, kui William Vallutaja lasi Londoni Toweri ehitada, on seda mitut puhku laiendatud. Siiski on lossi üldine plaan pärast Edwardi-aegset rekonstrueerimist aastal 1285 jäänud samaks. Lossi all on 4,9 hektarit maad ja seda ümbritseb veel 2,4 hektari suurune ala, mida kasutati sõjaväelisel otstarbel. Ümbritsev ala eraldati lossile 13. sajandil Henry III käsul. Hoolimata tuntud müüdist ei olnud Londoni Toweril kunagi püsivat piinakambrit, kuigi Valge torni keldris hoiti piinapinki. Thamesi kaldale ehitati Edward I valitsusajal Wharfi torn. Loss omandas praegused mõõtmed Richard II valitsusajal (1377–1399).
Neja rajoon
Rajoon piirneb põhjas Kologrivi rajooniga, idas Manturovo rajooniga, lõunas Makarjevi rajooniga, edelas Antropovo rajooniga ja läänes Parfenjevo rajooniga.
Tower
Valge torn
pisi|St Johni kabel, Londoni Tower Valge torn on kaitsetorn. Keskajal oli kaitsetorn tihti ehitise tugevaim osa, kus vajaduse korral olid ka sobivad elamistingimused kuningale või õukonnaliikmele. Sõjaajaloolane Allen Brown on öelnud, et "Suur torn [Valge torn] oli tänu oma tugevusele, majesteetlikkusele ning luksuslikele majutustingimustele donjon [kaitsetorn] par excellence." Valget torni kui ühte suurimat kaitsetorni kristlikus maailmas on kirjeldatud kui "kõige terviklikumat 11. sajandi paleed Euroopas". pisi|vasakul|Valge torn Londoni Toweris
Neja rajoon
Rajooni pindala on 2657 km². Elanike arv oli 2012. aastal 13 806, 2008. aastal 4745 ja 2002. aastal 6018.
Tower
Valge torn
Valge torni põhjapindala ilma väljaulatuvate nurgatornideta on 36 × 32 meetrit (118 × 105 jalga) ja kõrgus lõuna kaitsemüüridel 27 meetrit (90 jalga). Esialgu oli ehitis kolmekorruseline (keldrikorruse, esimese ja teise korrusega). Normannide kaitsetornid olid tavaliselt maapinnast kõrgemal, siinsel juhul lõunaküljel, ja sinna pääses puittrepist, mida oli võimalik rünnaku korral üles tõmmata. Ilmselt rajati Henry II valitsusajal (1154–1189) torni lõunaküljele sissepääsu lisakaitseks eeshoone, kuid see pole säilinud. Iga korrus jagunes kolmeks ruumiks: suurim läänes, väiksem kirdes ja vahepealne koridor sissepääsust ülemiste korrusteni. Kuna hoone pidi olema niihästi mugav elukoht kui ka kindlus, ehitati seintesse käimlad ja neli kaminat.
Neja rajoon
Neja rajoonis on 261 asulat, mis kuuluvad ühe linna (Neja) ja kaheksa külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Neja, Nelša ja Šuja.
Tower
Valge torn
Peamine ehitusmaterjal oli Kenti katusekiltkivi, aga kasutati ka kohalikku argilliiti. Prantsusmaalt toodi sisse Caeni paekivi, et valmistada tornipealistise elemente, kuid nendest materjalidest on vähe alles, kuna need asendati 17. ja 18. sajandil Portlandi lubjakiviga. 18. sajandil suurendati enamikku torni akendest ja nõnda on torni lõunapoolses seinas säilinud vaid kaks algset, ent restaureeritud akent. Torn ehitati künkale ja seetõttu on keldri põhjakülg osaliselt maa sees. Tavaliselt kasutati taolistel ehitistel kõige alumist korrust laona. Ühes ruumis asus isegi kaev. Kuigi üldplaan on alates selle ehitamisajast samaks jäänud, on sisustus pärit peamiselt 18. sajandist, kui põrand tehti madalamaks ja puidust võlvid asendati tellisega. Keldrisse pääseb valgus väikeste avade kaudu.
Sissepääsukorrus oli arvatavasti mõeldud Toweri konstaablile, leitnandile ja teistele tähtsatele ametnikele. Lõunapoolne sissekäik pandi 17. sajandil kinni ja avati alles 1973. aastal. Ülemisele korrusele saamiseks pidi läbima väikese, sissepääsuga ühendatud ruumi. Krüpti põhjaseinas on nišš. Geoffrey Parnell, Toweri ajaloomuuseumi järelevaataja kuninglikus relvistus, on selgitanud, et "Akendeta vorm ja piiratud sissepääs viitavad sellele, et see loodi kui kindlus, et kaitsta kuninglikke aardeid ja tähtsaid dokumente." Ülemisel korrusel asus lääne pool suur saal ja ida pool elamisruum, esialgu oli mõlemast võimalik pääseda katusele. Neid ümbritses seina sisse ehitatud rõdu. Ülakorrusel kagu pool asus St Johni kabel. Kõige ülemine korrus lisati 15. sajandil koos katusega, mis on säilinud tänini.
Kabeli praegune tühi ja ehtimata väljanägemine annab aimu sellest, milline see võis välja näha normannide ajal. 13. sajandil, Henry III valitsemisajal, kaunistati kabel kuldseks värvitud ristide ning aknavitraažidega, mis kujutasid Püha Kolmainsust ja neitsi Maarjat.
Sisemine kaitsemüür
pisi|Panoraamvõte Londoni Towerist Sisemine kaitsemüür võtab enda alla terve Valgest tornist lõuna poole jääva ala ning omal ajal ulatus see Thamesi jõe servani. Nagu tolle aja losside puhul tavaks (11. sajandi Hen Domen), oli arvatavasti ka Valge torni kaitsemüür täis lossi vundamendile ehitatud puitmaju. Seda, millal rajati kuninglikud majutuskohad ka väljapoole Valget torni, sisemisse kaitsemüüri, pole täpselt teada. Kindel aga on, et 1170. aastateks oli seda juba tehtud. 1220-ndatel ja 1230-ndatel need öömajad renoveeriti ja viimistleti, nii et need olid võrreldavad teiste luksuslike residentsidega, näiteks Windsori lossiga. Wakefieldi ja Lanthorni torni, mis paiknesid jõe ääres sisemise kaitsemüüri nurkades, hakati ehitama umbes 1220. aastal. Tõenäoliselt oli tegu kuninganna ja kuninga eramajadega. Varaseimad andmed sellest, kuidas kuningakodasid kaunistati, pärinevad Henry III valitsusajast: kuninganna magamistuba lubjati, seintele maaliti lilled ja seinad kaunistati kiviimitatsiooniga. Suur saal paiknes sisemüüri põhjaosas kahe torni vahel. See sarnanes Henry III Winchesteri lossi suure saaliga, oli ainult natuke väiksem. Wakefieldi torni lähedal asus tagauks, mis oli salajane sissepääs kuninga ruumidesse. Sisemine kaitsemüür oli algul ümbritsetud kaitsekraaviga, kuid 1220. aastatel see täideti. Umbes sel ajal ehitati müüri sisse köök. Vahemikus 1666–1676 muudeti sisemist kaitsemüüri ja paleehooned kõrvaldati. Valget torni ümbritsev maa-ala tehti lagedaks, et lähenejaid võiks hõlpsasti märgata. Juveelide maja lammutati ja kroonijuveelid viidi Martini torni.
Sisehoov
pisi|Londoni Toweri sisehoov Sisehoov loodi Richard Lõvisüdame valitsusajal, siis kui sisemise kaitsemüüri lääneossa kaevati vallikraav, ja sellega kahekordistati linnuse suurust. Henry III lõi kaitsemüüri ida- ja põhjaseinad ning kaitsemüüri mõõtmed on tänini samad. Enamik Henry töödest on säilinud, kuid vaid kaks tema rajatud torni on täielikult uuesti üles ehitatud. Wakefieldi ja Lathorni torni vahel paiknev sisemüüri osa on ühtlasi sisehoovi kaitsemüür. Sisehoovi pääses ilmselt läänemüüris asuva väravavahimajakese kaudu, mis asus kohas, kus praegu on Beauchampi torn. Sisehoovi ümbritseva müüri lasi taasehitada Edward I. 13. sajandi Beauchampi torn märgib esimest ulatuslikku telliskivi kui ehitusmaterjali kasutuselevõttu Suurbritannias pärast roomlaste lahkumist 5. sajandil. Beauchampi torn on üks 13 müüritornist. Edelast vastupäeva vaadates on need järgmised: Belli, Beauchampi, Devereux', Flinti, Bowyeri, Bricki, Martini, Constable'i, Broad Arrow', Salti, Lanthorni ja Wakefieldi torn ning Verine torn. Tornidest sai võimalikku vaenlast küljelt tulistada ja ühtlasi olid need ka elukohad. Belli torn oli kellatorn, kust rünnaku korral oli võimalik häiret anda. Kuninglikul vibumeistril, kes vastutas pikkvibude, vibupüsside, katapultide, käsirelvade ja muude piiramiseks mõeldud relvade eest, oli Bowyeri tornis oma töökoda. Lanthorni torni tipus olevast trepitornist anti märgutulesid öösel Toweri läheduses liiklejatele.
Henry III liitis lossiga normannide kabelikiriku St Peter ad Vincula, mis oli varem asunud väljaspool Towerit. Henry lisas kabelile klaasaknad ning istekohad parterisse endale ja kuningannale. Edward I ehitas selle rohkem kui 300 naela eest uuesti üles ning 1519. aastal taastas selle omakorda Henry VIII. Hoone praegune välimus pärinebki Henry VIII ajast, kuigi kirikukabelit remonditi 19. sajandil. Kohe pärast seda ehitati Wakefieldi tornist lääne poole Verine torn samal ajal sisehoovi kardinmüüriga. See võimaldas vesiväravana ligipääsu lossile Thamesi jõelt. Tegu oli lihtsa ehitisega, mida kaitsesid värav ja langevõre. Verine torn on saanud nime 16. sajandil, kuna arvati, et tegu oli väikeste printside mõrvamise paigaga. Aastatel 1339–1341 ehitati Belli ja Salti torni vahele kardinseina väravavahimajake. Tudorite ajastutel ehitati sisehoovi rida hooneid laskemoona hoiustamiseks. Lossihooneid uuendati Stuartite ajastul peamiselt laskemoona nõukogu ennustuste alusel. 1663. aastal kulutati rohkem kui 4000 naela uue laohoone (nüüd tuntud kui relvaladu New Armouries) sisehoovi ehitamiseks. Valgest tornist põhjas asuva suure laohoone (Grand Storehouse) ehitus algas 1688. aastal samas kohas, kus asusid Tudorite ajal ehitatud lagunenud laohooned. 1841. aastal põles see tulekahjus maha. Selle asemele ehitati Waterloo kasarmud, mis on seal tänapäevani ja koduks kroonijuveelidele. pisi|500px|keskel|Panoraamvõte Londoni Towerist
Välimine kaitsemüür
pisi|Panoraamvõte Toweri välimisest müürist koos sisehooviga. Keskel on Legge's Mount Edward I ajal rajati kolmas müür, kuna kitsas tara ümbritses lossi täielikult. Samal ajal ehitati lossi loodenurka Legge's Mounti nimeline bastion. Brass Mounti nimeline bastion kirdenurgas ehitati hiljem. Idaseina 15-meetriste (49-jalaste) vahedega ehitatud kolm ristkülikukujulist torni lammutati 1843. aastal. Kuigi bastione seostatakse tihti Tudorite ajastuga, puuduvad selle toetuseks tõendid. Arheoloogide hinnangul pärineb Legge's Mount Edwardi ajastust. Legge's Mounti lõunaküljel asuvad suletud keskaegsed kindlusemüürid on Londoni Toweris ainsad omasugused, mis tänini säilinud (ülejäänud on Victoria ajal välja vahetatud). Väljapoole lossi uusi piire kaevati uus, 50-meetrine (160-jalane) vallikraav. Londoni Toweri vana peasissekäik oli pime ja ebaotstarbekas, mistõttu loodi edela poole välisseina nurka uus sissepääs. Kompleks sai Lõvitorni nime. Seda sellepärast, et alates hiljemalt 1330. aastatest asus seal kuninglik loomaaed, mis koosnes seespoolsest ja väljaspoolsest väravavahimajast ja valvetõkkest. Lõvitorn ei ole säilinud. Edward pikendas Londoni Toweri lõunakülge alale, mille Thamesi jõgi oli varem üle ujutanud. Sellesse seina ehitas ta aastatel 1275–1279 St Thomase torni (hiljem hakati seda nimetama Reeturite väravaks), mis hakkas Verise torni asemel vesiväravana toimima. See ehitis on Inglismaal ainulaadne, mujal on sellega kõige sarnasem olnud nüüdseks lammutatud vesivärav Louvre'is Pariisis. Sadamakaisse tehti noolepilud juhuks, kui lossi peaks jõelt rünnatama. Sissepääsu juures oli ka langevõre. Teisel korrusel asusid luksuslikud eluasemed. Edward tõi Towerisse ka kuningliku mündivermimiskoja. Selle täpne asukoht on teadmata, kuigi tõenäoliselt asus see kas Lõvitornis või sisehoovis. 1560. aastaks asus mündivermimiskoda sisehoovis Salti torni juures sisemisest müürist väljaspool. Vahemikus 1348–1355 ehitati St Thomase tornist ida poole teine vesivärav, Cradle Tower, mis oli mõeldud kuninga isiklikuks tarbeks.
Otstarve ja varajane ajalugu
pisi|Londoni Toweri valge torn on pärit 11. sajandi lõpust Hastingsi lahingus (14. oktoobril 1066) võidukas Normandia hertsog William Vallutaja kasutas ülejäänud aastat selleks, et kindlustada oma valdusi ja tugevdada võtmepositsioone. Sel ajal rajas ta mitu lossi, kuid Londonini jõudis ringiga. , Alles siis, kui ta oli jõudnud Canterburyni, pööras ta otsa ümber ja suundus Inglismaa suurima linna poole. Kuna kindlustatud sild Londonisse oli saksi vägede käes, otsustas ta enne Lõuna-Inglismaal teekonna jätkamist laastata Southwarki. Normannide järjest uued võidud teel lõikasid ära linna kaubateed. 1066. aasta detsembris andsid Londoni juhid isoleeritute ja kartlikena Londoni ilma vastupanuta üle. , Aastatel 1066–1087 lasi William ehitada 36 lossi, Domesday raamatus olevad allikad viitavad sellele, et tema alluvad lasid ehitada veelgi rohkem. , Uus valitsev eliit võttis ette feodaalse Euroopa kõige ulatuslikuma, losside ehitamisele keskendunud programmi. Tegu oli mitmeotstarbeliste hoonetega: kindlused (mida kasutati õppustel), halduskeskused ja residentsid.
William käskis enne Londonisse saabumist seal võidupidustusteks valmistuda ja ta rajas sinna lossi. Tol ajal oli London Inglismaa suurim linn. Westminster Abbey ja Westminsteri palee rajamine Edward Usutunnistaja valitsusajal (1042–1066) olid Londoni kui halduskeskuse sümbolid. Kuna tegu oli ka jõuka sadamalinnaga, oli normannidele väga oluline see oma valdusse saada. Samal ajal rajati Londonisse veel kaks lossi: Baynard ja Montfichet. Hiljem Londoni Toweri nime saanud kindlus ehitati Rooma linnamüüridest edelasse, kasutades neid kui eeltöödeldud kaitsemüüre. Lisaks pakkus lõuna poolt kaitset Thamesi jõgi. Algset lossi võisid ümbritseda kraav ja puidust kaitsetara. Ilmselt oli lossis ka majutuspaik Williamile. Enamik varaseid normannide losse ehitati puidust, kuid 11. sajandi lõpuks oli mõne ehitise, sealhulgas Londoni Toweri ehitusmaterjalina kasutusel kivi. Valget torni, mille järgi hakati tervet lossi nimetama Toweriks, hakati ehitama arvatavasti 1078. aastal, kuid täpne kuupäev ei ole teada. William pani selle ehituse eest vastutama Gundulfi, Rochesteri piiskopi, kuid ilmselt lõpetati ehitustegevus alles pärast Williami surma 1087. aastal. Valge torn on Inglismaa vanim kivitorn ja oli lossi tugevaim osa. See sisaldas ka luksuslikku majutustuba kuninga jaoks. Ehitus lõpetati hiljemalt 1100. aastal, kui piiskop Ranulf Flambard sinna vangi pandi. , Inglased ei sallinud Flambardi, kuna ta nõudis kõrgeid makse. Peale selle, et ta oli Toweri esimene vang, oli ta ka esimene, kes Towerist põgenes. Ta kasutas selleks veinivaadiga sisse smugeldatud köit. Vangis võimaldati tal elada luksuses ja tal lubati pidada teenreid. 2. veebruaril 1101 korraldas ta oma vangistajatele banketi. Jootnud külalised purju, laskus ta eraldatud toast salaja köiega Towerist alla. Põgenemine tuli niisuguse üllatusena, et üks tolleaegseid kroonikuid süüdistas piiskoppi nõiduse kasutamises.
Anglosaksi kroonikates on kirjas, et 1097. aastal lasi kuningas William II Londoni Toweri ümber müüri ehitada. Tõenäoliselt ehitati see kivist ning see asendas puidust tara, mis ümbritses lossi kaarjalt põhjast ning läänest Rooma müüri ja Thamesi jõe vahelt. Normannide vallutusretk Londonisse ei avaldunud mitte ainult uue valitseva klassi tekkimises, vaid ka linna struktuuris. Maa konfiskeeriti ja jagati normannide vahel, kes majanduslikel põhjustel tõid endaga kaasa tuhandeid juute. Juudid saabusid kuningakoja otsese kaitse all, mille tulemusena asusid juudi kogukonnad tihti losside läheduses. Juudid kasutasid Towerit põgenemispaigana, kui neid ähvardas juudivastane vägivald.
Henry I surm 1135. aastal jättis Inglismaa troonipärijata. Kuigi kuningas oli veennud oma kõige võimsamaid paruneid keisrinna Matildale truudust vanduma, saabus Prantsusmaalt kõigest paar päeva pärast Henry surma Blois Stephen, et troon endale võtta. Londoni tähtsust näitab see, kui kiiresti ta linna kindlustas. Loss, mida polnud ammu kuningliku residentsina kasutatud, jäeti tavaliselt konstaabli järelevalve alla, tollel ajal oli selleks Geoffrey de Mandeville. Kuna Towerit peeti vallutamatuks kindluseks strateegiliselt olulises kohas, peeti selle omamist väga oluliseks. Mandeville kasutas seda ära: kui Stephen 1141. aastal Lincolni lahingus kinni võeti, müüs ta oma truuduse Matildale. Kui Matilda toetus kahanes, müüs ta oma lojaalsuse Stephenile tagasi. Toweri konstaablina sai Mandeville kõige rikkamaks ja mõjukamaks meheks kogu Inglismaal. Kui ta Matildaga salajasi läbirääkimisi pidades sama trikki kasutada üritas, lasi Stephen ta vahistada ning sundis teda loovutama kontrolli oma losside üle ning andis tema koha ühele oma truimale toetajale. Kuni selle ajani oli see ametikoht olnud päritav ning algul pidas seda Matilda- ja Stepheni-aegse Geoffrey esivanem, William Vallutaja sõber Geoffrey de Mandeville. Kuna tegu oli väga vastutusrikka ametikohaga, otsustas edaspidi monarh, kellele see saab. Tavaliselt läks see mõnele silmapaistvale isikule, kes muude kohustuste pärast ei pruukinud alati lossis viibida. Kuigi konstaabel vastutas endiselt lossi püsimise ning selle garnisoni eest, oli talle juba algusaegadest abiks talle alluv Toweri leitnant. Konstaablitel olid lisaks linnaga seotud kodanikukohustused. Tavaliselt juhtisid nad linna, vastutasid maksude kogumise eest, viisid täide seadusi ning tagasid korra. Kui 1191. aastal loodi Londoni linnapea ametikoht, kahanes tublisti konstaabli võim linna üle ning vahetevahel tuli nende kahe vahel ette hõõrumisi.
Laienemine
pisi|Tower Thamesi jõe kaldal, lõunapool asub Tower Bridge. Välismüürid ehitati 13. sajandil Lossi algne kuju säilis selle rajamisest 1100. aastal kuni Richard Lõvisüdame valitsusajani (1189–1199). William Longchamp, Richardi justiitsminister, andis käsu lossi laiendada ning ta seisis Inglismaa eesotsas, samal ajal kui kuningas oli ristisõjas. Ürikutes on dokumenteeritud, et 3. detsembrist 1189 kuni 11. novembrini 1190 kulutati Toweris natuke rohkem kui 2881 Inglise naela, hinnanguliselt kulus Richardi Inglismaa lossi ehitusele 7000 naela. Tolleaegse krooniku Howdeni Rogeri sõnul lasknud Longchamp kaevata lossi ümber vallikraavi ja püüdnud seda täita Thamesi veega, see aga ei õnnestunud. Longchamp oli ka Toweri konstaabel ning võttis enda peale selle laiendamise, et valmistuda sõjaks Richardi noorema venna prints Johniga, kes saabus Richardi äraolekul Inglismaale, et võim endale haarata. Kuna Tower oli Longchampi peamine kindlus, tugevdas ta seda nii palju kui võimalik. Uusi kaitsemehhanisme testiti esimest korda oktoobris 1191, kui Tower esimest korda ajaloos ümber piirati. Longchamp alistus Johnile juba kolme päeva pärast, kuna leidis, et alistumisest oli rohkem kasu kui piiramise pikendamisest.
John sai 1199. aastal Richardi troonipärijaks, kuid tema valitsus ei meeldinud mitmele tema parunile ning nad hakkasid talle vastu tegutsema. Aastal 1214, kui kuningas viibis Windsori lossis, juhtis Robert Fitzwalter oma armee Londonisse ja piiras Toweri ümber. Kuigi Toweris oli liiga vähe väeüksusi, pidas see vastu ning piiramine lõpetati pärast seda, kui John allkirjastas Magna Carta. Kuningas taganes oma lubadustest seoses uuendustega ning see viis esimese parunite sõjani. Isegi pärast Magna Carta allkirjastamist säilitas Fitzwalter Londoni üle kontrolli. Sõja ajal ühines Toweri garnison parunitega. John kukutati troonilt oktoobris 1216 ning parunid pakkusid Inglismaa trooni prints Louis'le, Prantsusmaa kuninga vanimale pojale. Siiski hakkasid pärast Johni surma oktoobris 1216 paljud toetama tema vanima poja prints Henry trooniletulekut. Sõda jätkus Louis'd ja Henryt toetavate poolte vahel, kusjuures Fitzwalter toetas Louis'd. Tal oli endiselt kontroll Londoni ning Toweri üle, mis mõlemad pidasid vastu, kuni oli selge, et Henry toetajad olid ülekaalus.
pisi|Mudel Towerist näitamaks, kuidas see pärast Edward I aegseid ehitustöid välja nägi 13. sajandil laiendasid kuningad Henry III (1216–1272) ja Edward I (1272–1307) lossi, peaasjalikult luues selle sellisel kujul, nagu see praegu on. Henryl tekkisid tõsised lahkhelid oma parunitega ning arusaamatused viisid rahutuste ja pahameeleni tema valitsemise suhtes. Seetõttu pidas ta vajalikuks teha Londoni Towerist heidutav kaitserajatis. Samas soovis Henry, et loss oleks mugav elupaik. Aastatel 1216–1227 kulutati Londoni Towerile ligi 10 000 naela. Sel ajal maksis juba töö Windsori lossis rohkem (15 000 naela). Peamiselt tehti tööd sisehoovi luksuslike hoonete kallal. 1240. aastal sai alguse Valge torni lupjamise traditsioon – sellest tuleneb ka torni nimi.
Umbes 1238. aastal hakati lossi laiendama ida, põhja ja loode suunas. Töö, mis vahel rahvarahutuste pärast katkes, kestis kogu Henry III valitsusaja Edward I valitsusajani. Muu hulgas rajati uus, paljude tornidega välisäär, samas kui lääne, põhja ja ida poole, kus jõgi müüri ei kaitsnud, kaevati kaitsekraav. Idapikendus viis lossi välja vanadest, Rooma-aegsetest piiridest, mida tähistas lossi kaitsemehhanismidesse ühendatud linnamüür. Tower oli londonlastele vihatud ülemvõimu sümbol ja Henry ehitusprogrammil polnud menu. Niisiis, kui väravavahimajake 1240. aastal kokku varises, tähistasid kohalikud seda tagasilööki. Lossi laiendamine põhjustas kohalikul tasandil lahkhelisid ning Püha Katariina haiglale ja Püha Kolmainsuse mungakloostri ülemale maksti kompensatsiooniks 166 naela.
Henry III pidas Londoni Toweris õukonna vastuvõtte ning kahel juhul, kui ta tundis, et parunid on muutunud ohtlikult kontrollimatuks, toimus seal ka parlamendi tegevus (1236 ja 1216). 1258. aastal sundisid Simon de Montforti juhitud rahulolematud parunid kuningat nõustuma uuendustega, kaasa arvatud regulaarsete parlamendiistungite pidamisega. Tingimuste hulka kuulus ka Londoni Towerist loobumine. Henry III pani võimu kaotamist pahaks ning taotles paavstilt luba oma vande murdmiseks. 1261. aastal läks Henry palgasõdurite abiga Towerisse. Samal ajal kui läbirääkimised parunitega jätkusid, seadis kuningas ennast lossis sisse, kuigi ükski armee ei ähvardanud seda võtta. Kahe poole vahel sõlmiti vaherahu tingimusel, et kuningas annab kontrolli Toweri üle uuesti ära. Henry sai Eveshami lahingus silmapaistva võidu, mis võimaldas tal kontrolli riigi ja Londoni Toweri üle taastada. Kardinal Ottobuon tuli Inglismaale, et heita kogudusest välja kõik, kes veel mässumeelsed olid. See tekitas paksu pahameelt, ja kui kardinal sai Toweri järelevaatajaks, muutus olukord veelgi teravamaks. Aprillis 1267 marssis Londonisse Gilbert de Clare, Hertfordi 6. krahv, piiras lossi ümber ja kuulutas, et Toweri järelevaatamine "ei ole amet, mida saaks usaldada välismaalase, veel vähem vaimuliku kätte". Hoolimata suurest armeest ja kuulipildujatest, ei õnnestunud Gilbert de Clare'il lossi vallutada. Krahv taganes, lastes kuningal taastada kontrolli pealinna üle, ning ülejäänud Henry valitsusaja oli Toweris rahu.
Kuigi Edward I viibis Londonis harva, võttis ta ette kuluka projekti Tower ümber kujundada. See läks talle aastatel 1275–1285 maksma 21 000 naela – rohkem kui poole summast, mille Henry III kulutas lossile kogu oma valitsusajal. Edward I oli kogenud lossiehitaja ning ta kasutas uuenduste tegemisel kogemusi, mis ta oli ristisõdades seoses ümberpiiramistega omandanud. Tema Walesi lossi ehitusprojekt ennustas noolepilude ulatuslikku kasutuselevõttu lossiseintes üle kogu Euroopa, tulenedes Ida mõjutustest. Londoni Toweris lasi Edward Henry III kaevatud vallikraavi kinni ajada ning ehitas selle endisse asukohta uue müüri. Läänepoolne Henry III müür ehitati uuesti üles, vana väravavahimajakest hakkas asendama Beauchampi torn. Loodi uus sissepääs täiustatud kaitsemehhanismidega, sealhulgas kahe väravavahimajakese ja lossimüürikindlustustega. Püüdes muuta lossi majanduslikult sõltumatuks, rajas Edward I ka kaks vesiveskit. 1278. aastal pandi Londoni Towerisse 600 juuti, keda süüdistati müntidelt tükikeste välja lõikamises. Edwardi valitsusajal 1276. aastal algas juutide tagakiusamine, mis jõudis haripunkti aastal 1290, kui Edward sundis juute väljasaatmise ediktiga riigist lahkuma.
Hiliskeskaeg
Aastal 1377, kui krooniti Richard II, juhtis ta rongkäiku Towerist Westminster Abbeysse. See traditsioon sai alguse 14. sajandil ning püsis 1660. aastani. 1381. aasta talupoegade mässu ajal piirati Tower ümber. Lossis viibis ka kuningas Richard II, ning kui ta ratsutas välja, et kohtuda mässu juhi Wat Tyleriga, tungis rahvas vastupanu kohtamata lossi ja rüüstas juveelide maja. Canterbury peapiiskop Simon Sudbury varjus St Johni kabelisse, lootes, et rahvamass pühapaika austab. Kuid ta saadi kätte ja giljotineeriti Tower Hillil. Kuus aastat hiljem puhkes jälle mäss ning Richard veetis jõulud Toweris varjul, mitte Windsoris nagu tavaliselt. Kui Henry Bolingbroke 1399. aastal pagendusest naasis, oli Richard Valgesse torni vangistatud. Richard loobus troonist ning Bolingbroke tõusis troonile kui kuningas Henry IV. 15. sajandil ei tehtud Londoni Toweris eriti ehitustöid, kuid loss oli endiselt tähtis pelgupaik. Kui endise kuninga Richard II pooldajad üritasid riigipööret, peitis Henry IV end Londoni Towerisse. Sel perioodil oli lossis mitmeid väljapaistvaid vange. Šoti troonipärija, hilisem Šotimaa kuningas James I, rööviti 1406. aastal, kui ta oli teel Prantsusmaale, ning teda hoiti Toweris kinni. Henry V valitsusaeg (1413–1422) tõi Inglismaale Saja-aastases sõjas Prantsusmaaga rohkem edu. Henry võitude tulemusena lahingutes (näiteks Agincourti lahingus), toodi Londoni Towerisse mitmeid kõrgaadlikke, keda hoiti seal senikaua, kui nende eest saadi lunaraha.