cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Berliini metroo
Kolmas Reich ja Teine maailmasõda
Teise maailmasõja ajal U-Bahni kasutamine kasvas, sest autodega sõideti oluliselt vähem. Samuti olid paljud maa-alused jaamad kasutuses pommivarjenditena. Liitlasvägede pommirünnakud aga kahjustasid suurt osa U-Bahni süsteemist. Kuigi esialgu parandati purustused üsna kiiresti, siis sõja edenedes raskenesid remonttööd. 25. aprill 1945 lõpetas kogu süsteem töö, sest kadus elektrivarustus. Nädal hiljem ujutati Hitleri käsul üle põhja–lõunasuunaline tunnel, et seda ei saaks kasutada Punaarmee. Vesi suunati tunnelitesse Friedrichstraßel ja 63 km U-Bahni tunneleid jäid vee alla. Lugematul hulgal maa-alustes varjendites peidus olnud inimesi uppus.
Ida- ja Lääne-Berliin: 1945–1989
pisi|left|Sõja järel sõitsid metroorongid renoveerimistööde tõttu kohati ka lahtistes tunnelites, pildil rong Nürnberger Platzi jaama lähistel. pisi|left|Metroorong Alexanderplatzi jaamas 1964. aastal, rongi küljes on näha laudadest laiendusi, et ulatuda perroonini. Kuigi suur osa metroovõrgust hävis sõjas, oli 1945. aasta lõpus kasutuses 69,5 km rööbastikku ja 93 jaama. Metroo taastamine lõpetati 1950. aastal.
Berliini jagamine haldussektoriteks tõi kaasa muudatusi ka U-Bahni süsteemis. Kuigi liinivõrk ulatus kõigisse sektoritesse ja elanikel oli liikumisvabadus, hakkasid Lääne-Berliini elanikud üha enam vältima Nõukogude sektorit. Alates 1953. aastast hakkasid valjuhääldid rongides hoiatama piirile lähenemise eest. Samuti hakkasid Ida-Berliini võimud piirama oma elanike liikumist Lääne sektorisse.
Aastatel 1953–1955 valmis plaan, mille kohaselt oleks liinivõrk kasvanud 200 kilomeetrini. Esmajärjekorras peeti oluliseks pikendada C-liini Tegelilt Alt-Mariendorfi. Põhjapoolne pikendus Tegelini avatigi 31. mail 1958. Et tagada kiire ühendus tihedalt asustatud Steglitzi, Weddingi ja Reinickendorfi piirkondadega läbimata Ida-Berliini, oli tarvis ehitada kolmas põhja–lõunasuunaline rööbastik. Esimene osa G-liinist ehitati Leopoldplatzi ja Spichernstraße vahele ning kavas oli seda mõlemas suunas pikendada. Liin G pidi esialgu avatama 2. septembril 1961, kuid Berliini müüri ehitamise tõttu avati liin 25. augustil.
Linna jagamine füüsiliselt kaheks lõikas pooleks A-liini ja lühendas B-liini ühe peatuse võrra, sest Warschauer Brücke peatus jäi Ida-Berliini. Ida poolele jäi vaid pool A-liinist ja E-liin. Lääne-Berliin maksis igal aastal 20 miljonit Saksa marka, et liini C ja D rongidel lubataks läbida Ida-Berliini territooriumi. Rongidel ei lubatud Ida-Berliinis peatuda ning kummitusjaamadeks (Geisterbahnhöfe) jäänud peatustes patrullisid Ida-Saksa piirivalvurid. Vaid Friedrichstraße jaamas, mis oli ametlik piiriületuskoht, oli reisijatel lubatud väljuda.
Berliini müüri rajamise tõttu hakkasid lääneberliinlased, soovimatusest toetada Nõukogude süsteemi rahaliselt, boikoteerima Ida-Saksamaa kontrolli alla olevat S-Bahni, eelistades metrood. S-Bahni võrk oli DDR-i kontrolli all nii Ida- kui ka Lääne-Berliinis.
Lääne-Berliinis tingisid arendusprojektid Britzis ja Rudow’s CI-liini pikendamise. Ühendus Grenzallee ja Britz-Südi vahel avati 28. septembril 1963. Metroo arenduskava nägi ette, et kõik liinid on sirgjoonelised ja ilma harudeta ning seepärast oleks vastassuunaline arendus Merhingdammi ja Möckernbrücke vahel pidanud avatama H-liinina. Selle nime all see aga kunagi käiku ei läinud, sest 28. veebruaril 1966, kui liin avati, võeti kasutusele uus liininumbrite süsteem ja liini nimeks sai U7. Samal päeval avati ka lõik Tempelhofi ja Alt-Mariendorfi vahel, mis oli osaks uuest U6-liinist.
Kuna Lääne-Saksamaa valitsus eraldas Lääne-Berliini arendamiseks rikkalikult vahendeid, laiendati ka ulatuslikult metroovõrku. 30. aprillil 1976 avati U9-liin Rathaus Steglitzi ja Osloer Straße vahel. U7-liini pikendati kuues etapis, 1. oktoobriks 1984 ulatus see Rathaus Spandauni. U8-liini pikendati Gesundbrunnenist põhjasuunas kuni Paracelsus-Badini.
Seevastu Ida-Berliini arendused jäid oluliselt tagasihoidlikumaks. E-liini pikendus Tierparki peatuseni avati 25. juunil 1973 ning 1989. aastal, vaid mõni kuu enne Berliini müüri langemist, pikendati liini esmalt Elsterwedaer Platzi jaamani ja siis Hönow’ni.
Saksamaa ühendamine ja areng pärast 1989. aastat
pisi|400px|U-Bahni rong sõitmas üle Oberbaumbrücke silla 9. novembril 1989 kaotati idasakslastele seatud reisimispiirangud, misjärel kümned tuhanded teadet meediast kuulnud inimesed kogunesid piiripunktidesse ja nõudsid pääsu Lääne-Berliini. Kaks päeva hiljem avati seni kummitusjaamana seisnud Jannowitzbrücke peatus täiendava piiriületuspunktina. Sarnaselt käituti edasi ka teiste U8-liinil asuvate peatustega ning 1. juulil 1990 kaotati kogu piirikontroll.
Ida-Berliini liinist A sai U2 ja liinist E U5, kuid nende ühendamine ülejäänud liinivõrku võttis aega. U2 lõik Wittenbergpaltzi ja Mohrensraße vahel eeldas ulatuslikku ehitustööd, sealhulgas tuli kõrvaldada M-Bahni liin, renoveerida peatused, taasavada tunnel ja uuesti üles ehitada Nollendorfplatzi ja Bülowstraße jaamad, mis olid kasutusele võetud kirbuturu ja Türgi basaarina. Ühendatud U2 läks käiku 13. novembril 1993. Seejärel jäi ühendada veel U1 ja U15 üle Oberbaumbrücke silla Warschauer Straßele – liin liideti 14. oktoobril 1995.
Saksamaa ühendamisele järgnenud kümnendil valmis kolm väikest U-Bahni liinide pikendust. U8 põhjapoolses otsas avati pikendus Paracelsus-Badist Wittenauni 24. septembril 1994, liini lõunaotsas avati pikendus Leinestraßelt Hermannstraßele 13. juulil 1996. U2 laiendati Vinestraßelt Pankow’ni 16. septembril 2000.
Viimane uus liin, mis Berliini metroos avati, oli lõik Berlin Hauptbahnhofi ja Brandenburger Tori vahel, mis võeti käiku 8. augustil 2009.
Metroo liinid
U-Bahn koosneb praegu 10 liinist (aastaks 2020 on kavas liin U55 liita U5-ga).
Enne teist maailmasõda kasutati liinide tähistamiseks tähti, millele lisatud Rooma numbritega märgiti hargnemisi põhiliinist. Seesugune süsteem oli kasutusel kuni 1960. aastateni nii Ida- kui ka Lääne-Berliinis – ida poole jäi liin E ja liini A idapoolne osa ning kuna nende eristamine oli lihtne, siis peagi tähtede kasutamine lõpetati. Lääne-Berliin asendas tähtedel põhinenud liininimetuste süsteemi 1966. aastal numbritega, luues 1–9 ulatuva liininimestiku, mis kehtib tänaseni. Lääne kõige lühem liin oli 5, mis liikus Deutsche Operi ja Richard-Wagner-Paltzi vahel. See suleti 1970. aastal ja liideti paar aastat hiljem liiniga 7. Sellega jäi liini 5 number vabaks ja Lääne-Berliini liinihaldaja jättis selle reservi Ida-Berliini liini E jaoks, juhuks kui süsteemid peaks taasühendatama.
1984. aastal sai BVGst Lääne-Berliini S-Bahni operaator ning linnaraudtee liinid nummerdati sarnaselt metroo omadega. S-Bahni liinid said prefiksi „S” ja metrooliinid prefiksi „U”.
Pärast Saksamaa ühendamist 1990. aastal nimetati liin E ümber U5-ks, nagu varem kavandatud. Ida liin A sai nimeks U2, nagu selle läänepoolne vaste, kuigi liinid polnud tol ajal ühendatud. Liinid liideti uuesti 1993. aastal, U1 ja U2 läänepoolsete osade numbrid vahetati omavahel ning U3 võeti kasutusest. Senine lühike U3-liin Uhlandstraße ja Wittenbergplatzi vahel sai osaks uuest U15-st, mis liikus paralleelselt U1-ga kuni Schlesisches Tori jaamani (hiljem Warschauer Straße jaamani). 2004. aastal liideti U15 täies ulatuses U1-ga ja uus U3 loodi liinist, mis jäi Nollendorfplatzist läände.
Kavandatud edasiarendused
Berliini metroo laiendamist takistavad rahapuudus ja sellele lisanduv konkurents finantsvahendite pärast U-Bahni ja S-Bahni vahel. Linna taasühendamisele järgnenud ehitusbuum on samuti vaibunud ning üldiselt peetakse raudteetranspordi võrgustikku linna vajadustele vastavaks. Kõige tõsisemalt on päevakorras plaanid hõlbustada liiklemist juba olemasoleva süsteemi sees, näiteks kava viia Warschauer Straße metroojaam lähemale sama peatuse S-Bahni jaamale.
Pikemas perspektiivis on terve rida plaane ühendada erinevad U-Bahni liinid üksteisega, kuid ükski neist pole seotud kindla ajakavaga.
Piletisüsteem
pisi|Piletikomposter U-Bahni jaamas Berliini ühistranspordi piletisüsteem on integreeritud, hõlmates nii U-Bahni, S-Bahni, busse, tramme kui ka praame. Pileteid müüakse BVG esindustes ja piletiautomaatides, bussides ja trammides ning ametlike edasimüüjate juures.
Berliini linnatransport on jagatud kolmeks tsooniks:
Pileteid saab osta ühe tsooni sees või tsoonide vahel liikumiseks. Suurem osa linna piirides elavaid berliinlasi kasutab AB-tsooni pileteid, äärelinnade elanikud kasutavad ABC-tsooni pileteid.
Pileteid on võimalik osta lühemaks või pikemaks perioodiks. Üksikpiletid (Einzeltickets) kehtivad kindlates tsoonides (osta saab AB, BC või ABC pileteid) kahe tunni vältel alates selle märgistamisest. On ka päevapiletid (Tageskarte), mis kehtivad kogu märgistamise päeva jooksul kuni öösel kella 3.00-ni. Perioodipiletid kehtivad seitse päeva (7-Tage-Karte) või ühe kuu (Monatskarten). Ka perioodikaardid kehtivad kindlates tsoonides.
Täpsemat infot piletihindade ja -tüüpide kohta saab BVG veebilehelt.
Friedrich Wilhelm Karl von Aderkas
pisi|Aderkasi suguvõsa aadlivapp Friedrich Wilhelm Karl von Aderkas (30. juuni/11. juuli 1767 Breslau – 28. märts/9. aprill 1843 Herrnhut) oli Liivimaa aadlik, Preisi sõjaväelane (major), Tartu Ülikooli sõjanduse professor aastatel 1819–1830.
Suur neljapäev
Suur neljapäev on ülestõusmispüha tsükli pöördepunkt. Tuhkapäeval alanud patukahetsusaeg lõpeb armulauateenistusega suurel neljapäeval. Ühtlasi algab suure neljapäeva jumalateenistusega risti ja ülestõusmise püha (paasapüha), ülestõusmispüha õhtuni kestev kolmepäevane püha (ladina keeles Triduum sacrum, Triduum paschale), mis väljendab Kristuse ristisurma ja ülestõusmise kokkukuuluvust.
Suur neljapäev erineb oma iseloomult suure nädala teistest päevadest. Piiblilugemiste peateemaks on armulaua seadmine, mis annab teenistusele pidulikku ja rõõmsat tooni. Lisaks on väga vana traditsioon meenutada suurel neljapäeval Jeesust, kes peseb oma jüngrite jalgu.
Õigeusu kirikus, katoliku kirikus ning mitmes protestantlikus kirikus kuulub suure neljapäeva jumalateenistusse jalgade pesemise talitus. See tuletab meelde, kuidas Jeesus pesi oma jüngrite jalgu ja käskis kristlastel saada samuti üksteise teenijaiks.
Suure neljapäeva evangeelium asetab meie ette Jeesuse ja tema jüngrite viimase ühise paasasöömaaja ja püha armulaua seadmise. Piiblitekstid avavad erinevaid tahke altarisakramendi sisu kohta: uue lepingu söömaaeg, Jeesuse ohvrisurma meeldetuletamine, pattude andeksandmine, tänu ja rõõm, taevase pidusöömaaja ootus ja leivamurdmisega sündiv osadus.
Jumalateenistuse lõpul võib altari esemetest ja tekstiilidest tühjaks teha, millega väljendatakse Kristuse viimaste kannatuste algust. Temalt riisuti kõik, Jeesuse piinajad ja hukkajad jagasid tema rõivad ning heitsid liisku tema kuue pärast (Ps 22:19; Jh 19:24). Uuesti ehitakse altar alles ülestõusmispüha ööl.
Suur neljapäev on eesti rahvakalendris kõige rikkama kombestikuga. Loodeti, et suure neljapäeva toimingutel on eriline mõju. Näiteks kaapisid aednikud õunapuid, sest siis pidi saama õunaaed puhtaks kõigist kahjulikest putukatest, kes õied muidu ära rikuvad.
Keelatud oli kära ja müra tegemine: puuraiumine, ehitamine, kangakudumine, pesupesemine (NB! Vanasti kolgiti pesu puhtaks, mis oli üsna kärarikas tegevus), kuid ka pillimäng, tantsimine ja laulmine. Otse loomulikult ei tohtinud midagi majast välja anda, sest muidu kadus õnn.
Karate
thumb|"Karatedō" Jaapani kalligraafilises kirjas Karate ehk karate-dō (jaapani keeles 空手道 sõnadest 空 kara 'tühi', 手 te 'käsi' ja sõnaosast 道 dō 'kunst, tee') on Okinawa päritolu võitluskunst. Karatega tegelevaid sportlasi nimetatakse karatekadeks.
Karate-dō tehniliseks põhiosaks on võitlus paljaste ehk tühjade kätega, st relvi kasutamata.
Karate on dō, mis tähendab tegemist pole mitte ainult võitlemiseks vajalike tehnikate kogumiga, vaid püüdluse kui teekäimisega enda täiustumisel nii vaimses kui füüsilises mõttes. Karate lähtub oma põhimõtetes suuresti zen-budismi õpetustest ja on budoalana mõjutatud konfutsianismist.
Ajalugu
Algse karate loojaks peetakse Tode Sakugawat, kes hakkas pärast enda täiendamist Hiinas oma võitlusvõtteid õpetama Okinawal. Tema õpetusest kujunes välja võitluskunst tōde.
Karatele tänapäevase kuju andjaks ja selle levitajaks üldsusele peetakse Gichin Funakoshit, kes tutvustas karatet Jaapanis kitsamas ringis 1917. aastal ja avalikkusele 1922. aastal. Euroopasse jõudis karate 1950. aastate lõpul, Eestisse kümmekond aastat hiljem. Funakoshi teeneks võib pidada karate vormistamist kasvatuse üldeesmärkidele sobivaks umbes samal viisil nagu Jigoro Kano korraldas ja süstematiseeris ju-jitsut.
Nime päritolu
Sakugawa ajal nimetati karatet tōde ' ks, kusjuures seda sõna märgiti arvatavasti kanji's 唐手, mida põhimõtteliselt võis hääldada nii hiinapäraselt tōde (トウで) kui ka jaapanipäraselt karate (からて). Viimane hääldus aga standardiseeriti ja võeti Jaapanis kasutusele alles üldise natsionaliseerimise ajastul 20. sajandi alguses, mil püüti jaapani rahvusliku kultuuri rõhutamise nimel vältida kõike võõrapärast, sh hiinapärast.
Kui lähtuda algupärasest hääldusest tōde, siis tähendaks see lihtsalt "hiina käsitsivõitlust", kusjuures 唐 (tō) viitab Tangi dünastia aegsele Hiinale ning 手 (de või te) tähendab kätt või käsitsivõitlust. Vastavalt ühiskondlikule nõudlusele võeti hiinapärasuse vältimiseks aga kasutusele kanji 唐 alternatiivne hääldus kara ja ühtlasi põhjendati seda kara osutamisega tühjale käele hiina käe asemel. See tähendab, et endine 唐 (kara) vahetati välja homonüümi vastu 空 (kara). Samal ajal jäi küll paralleelselt kasutusele nimetus tode, kuid sellele hakati poliitilise korrektsuse mõttes avalikkuses eelistama karate'd, mis on saanud tänapäeval üldnimetuseks.
Karate nüüdisajal
Nüüdisajal harjutatakse karates põhitehnikaid (kihon waza), vormharjutusi (kata), paarisharjutusi (kumite), heiteid (nage waza), lukke (kansetsu waza), enesekaitset (goshin), lisaks neile keskendumist, käitumist ja isiksuse kujundamist. Mõned stiilid harjutavad ka võitlust omaaegsete talupojarelvadega (kobudo). Karate sobib üldiselt igas eas inimestele ning pakub palju võimalusi: võistlusi, treeninglaagreid, seminare jne.
Karate jõudmine Eestisse
pisi|[[Ave Karp 1998. aastal karateeklubis Nüke ]] Karate jõudis Eestisse väidetavalt 1969. aastal, kuid Nõukogude Liidus oli karate mittesoovitavate spordialade nimekirjas, mistõttu selle harjutamine oli keelatud. Karate legaliseerimise järel 1979. aastal sai Eesti üheks Nõukogude Liidu karatekeskuseks ning eestlased võitsid medaleid NSV Liidu riiklikelt võistlustelt. Karate keelati taas 1983. aastal ning kuni 1989. aastani oli karate Eestis põranda all. Pärast Eesti taasiseseisvumist on karate siin taas võrdlemisi populaarne spordiala.
Esimeseks eesti karateõpetajaks peetakse Rein Siimu. Kauaaegsed karateõpetajad on olnud Lembit Kolk ja Rein Randlane.
Stiilid
Karatel on palju koolkondi ehk stiile. Vanimad ehk traditsioonilised stiilid on Shōtōkan, Gōjū-ryū, Wadō-ryū ja Shitō-ryū, uuematest stiilidest treenitakse Eestis nt Kyokushinkai, Shōrin-ryū, Shōtōkai ja Kūdō karatet.
Sportlik karate
thumb|Karate maailmameistrivõistlused Tamperes 2006: [[Marko Luhamaa (vasakul) ja Mohanad Mohamed]] Spordialana püüab karate vähendada ohumomente võistlustes. See nõuab võistlejailt tehnika valdamist ja kohtunikelt ranget määruste jälgimist. Võistlejad kannavad enamasti käe-, jala-, hamba- ja kubemekaitset.
Punkte saadaks puhaste rünnakute eest. Löögid peatatakse või ohjeldatakse hetk enne vastase tabamist, vältimaks vigastusi. Punkte antakse erinevalt sõltuvalt sellest, millega lüüakse (käsi, jalg) ja kuhu tabatakse (pähe, kehasse). Heidete eest punkte ei anta, kuid on võimalik saada punkte heitmise teel pikali saadud vastase pihta sooritatud löögi eest. Sportlikus karates on üldiselt löögid reide ja liigestesse keelatud, küll on aga sellised löögid lubatud mõningatel kontaktkarate võistlustel.
Igal aastal peetakse tiitlivõistlusi: maailma, Euroopa ja regionaalseid meistrivõistlusi.
Kontaktkarate
thumb|Täiskontaktkarate võistlus kiivrite ja kehakaitsmetega
Kontaktkarates võisteldakse ilma lööke peatamata, st kontaktiga. Erineval tasemel võib olla kontakt erinev, nt amatööridel on kerge kontakt ja professionaalidel täiskontakt. Ka piiratakse lööke teatud piirkondadesse, nt mõningatel kyokushinkai võistlustel pole lubatud käelöögid pähe.
Kontaktkarate võistlustel kantakse üldiselt suuremaid kindaid (sarnanevad poksikinnastega), kaitsvat kiivrit (nt kudos) ja kehakaitset.
Kontaktkarate on lähedane kikkpoksile.
Asko Kase
Asko Kase (sündinud 26. veebruaril 1979 Tallinnas) on eesti filmilavastaja ja montaažirežissöör.
Elulugu
Asko Kase õppis Tallinna 20. Keskkoolis ja Tallinna Bakalaureuse Erakoolis. 1998. aastal astus Tallinna Pedagoogikaülikoolis telerežii erialale. Ülikooli lõputööks valmis eksperimentaalne lühifilm "Kooma" (2004). Aastatel 2006-2008 osales ta Tallinna Ülikooli Balti Filmi- ja Meediakooli (BFM) esimese rahvusvahelise filmiõppe programmi magistriõppes.
Ta on töötanud mitmes produktsioonifirmas režissöörina. Teinud arvukalt reklaamfilme ja telesaateid. Tal on kaks vahvat poega, Lars Aurelius ja Franz Aurelius.
Lavastused
Žanr: ajalooline draama. Stuudio: Eetriyksus (2008). Osades: Sergo Vares, Tõnu Kark, Liisi Koikson, Mait Malmsten.
Asko Kase debüütmängufilm räägib 1924. aastal aset leidnud 1. detsembri riigipöördekatsest. 30. septembril 2009 otsustas Eesti Filmi Sihtasutus esitada filmi "Detsembrikuumus" parima võõrkeelse filmi Oscari kandidaadiks.
Spot-tehing
Spot-tehing (inglise spot transaction) on kas:
Järveelustik
Järveelustik ehk limnobios on järve või veehoidla elustik.
Järvede plankton (limnoplankton) on enamasti kohapeal tekkinud (autohtoone) ning sageli liigi- ja isendirohke. Fütoplanktoni peaosa moodustavad sageli sini-, räni- ja rohevetikad, zooplanktonis domineerivad keriloomad, vesikirbulised ja aerjalalised. Litoraali fütobentoses on palju õistaimi ning mänd- ja rohevetikaid. Zoobentose organisme leidub tavaliselt kõigis sügavustes ja vöötmetes (litoraalis, sublitoraalis ja profundaalis), neist tavalisimad on limused, vähid, väheharjasussid ja mitmed putukavastsed (eriti surusääsklaste vastsed). Nekton koosneb enamasti üksnes kaladest. Eri järvetüüpides võib ka elustik palju erineda.
Järveelustiku mõjutavatest teguritest on tähtsad eriti veeõitsengud ja ummuksisolekud.
Sigulda komtuur
Esimene Sigulda komtuur on teada aastast 1231 ehk veel Mõõgavendade ordu ajast. 1430. aastatel liideti komtuurkond Liivi ordu maamarssali valdustega, kuid 1560. aastal taastati komtuuri ametikoht ajutiselt pärast viimase maamarssali Philipp Schall von Belli surma.
Sigulda komtuuri ametikoht polnud kuigi oluline, sest jäi mõjukamate ordukeskuste Võnnu ja Volmari vahetusse lähedusse. See oli olulisem 13. sajandil, mil Sigulda lähistel kestis veel võitlus kohalike rahvaste alistamiseks.
Ousia
Ousia [us'iia] (ka: usia, oysia; vanakreeka οὐσία; eesti 'olemus, olevus, olemine', ladina essentia, saksa das Wesen) on vanakreeka filosoofia üks olulisemaid sõnu.
Sõna võttis filosoofilises tähenduses kasutusele Platon, kellega polemiseerib ousia tähenduse üle tema õpilane Aristoteles.
Platoni filosoofias on ousia enamasti see, mis olev (to on) tõeliselt on, st oleva olemine või mis-olu. Platon kasutab sõna ousia ka laiemalt olemise tähenduses, st oleva kui sellise olemise ehk kõikvõimalike olevate mis-olu tähenduses.
Kas Platon kasutab sõna ousia abstraktses tähenduses olemise kui sellise kohta, selle üle uurijate seas vaieldakse.
Sõna ousia tõlgitakse filosoofilises kontekstis enamasti "olemuseks", mis on moodustatud ma-inifinitiivist "olema" ja tuletisliitest "-us". Keeleliselt täpsem oleks lähtuda oleviku kesksõna vormist "olev" ja tuletisliitest, mis annaks tõlkeks "olevus". Selle tõlke eeliseks on ousia jäämine seotuks olevaga ja antiikfilosoofia konteksti jaoks liigse abstraktsuse vältimine (infinitiiv on sõnatuletuse aluseks liiga ebamäärane), kuigi "olevust" kasutatakse peamiselt olendi tähenduses.
Olevus/olemus oleks seega see, mis kuulub oleva juurde selle määratletusena mis-olu mõttes (nt "selle oleva, so leivanoa olevus on lõigata leiba"). Ousia tähendusväli vanakreeka keeles kätkeb endas ka inimesele vajalikke asju nagu majapidamises kasutatavaid tööriistu, kogu maist vara, st inimese pärust, mistõttu olevus/olemus on loomusest inimlikum ja võiks olla see, mille kaudu inimene asjade loomusele läheneb või end nende suhtes mõistab.
Platon kasutab sõna ousia oma dialoogides vahel ka traditsioonilises, st päruse tähenduses.
2006. aasta Slovakkia parlamendivalimised
'''Slovakkia 2006. aasta parlamendivalimised''' toimusid laupäeval, 17. juunil 2006, et valida Slovakkia parlamendi (Slovaki Vabariigi Rahvusnõukogu) 150 liiget.
Valimistel osales 54,67% hääleõiguslikest kodanikest (väikesi erinevusi allikate vahel seletab asjaolu, et üllatavalt suur hulk Slovakkia valijaid võtab küll lehe, aga ei anna seda enam ära). Valituks osutusid parteid, mis kogusid vähemalt 5% kõigist kehtivatest häältest. Parlamendivalimised võitis 29,14% valijate häältega sotsiaaldemokraatlik partei Suund – Sotsiaaldemokraatia, saades parlamendis 50 kohta.
Kabala valla lipp
thumb|Kabala valla lipp Kabala valla lipp oli Eesti haldusüksuse Kabala valla lipp.
2006. aasta Slovakkia parlamendivalimised
Valituks osutus 24 naist ehk 16% parlamendiliikmetest on naised.
Vaakumõli
Vaakumõli (inglise vacuum oil) on mineraalõli või sünteetiline õli, mille eriomaduseks on madal küllastunud auru rõhk. Kasutatakse peamiselt vaakumpumpades määrdeõli või töövedelikuna, aga ka lõtkude tihendamiseks.
Kabala valla lipp
Lipu kirjeldus
Rohelist kangast läbisid kaks 0,9 ühiku laiust kollast horisontaalset laidu. Rohelised laiud olid vastavalt 3; 2 ja 3 ühikut laiad.
2006. aasta Slovakkia parlamendivalimised
Valimistulemused
Hääleõiguslikke: 4 272 517 Osalus: 2 329 852; 54,5% Kehtetuid hääli: 26 713; 1,1% Kehtivaid hääli: 2 303 139; 98,9%
Kabala valla lipp
Lipu kirjeldus
Lipu pikkuse ja laiuse suhe oli 11:7 ning normaalsuurus on 154x98 cm.
2006. aasta Slovakkia parlamendivalimised
Vaata ka
Slovakkia Statistikaamet []
Alfred Mäeloog
Alfred Mäeloog (8. september 1885 Tartu – 6. jaanuar 1955 Sydney) oli Eesti ühiskonnategelane.
Lingqijing
Ling Qi Jing (灵 棋 经, "Maagiliste malendite raamat"), on taoistlikku kaanonisse kuuluv ennustamisraamat. Hiina malendid on kabenditelaadsed märkidega kettad. Kokku on raamatus 125 (53) gua-laadset märki.
Teos juhendab, kuidas hiina malendite (Xiangqi (象棋)) abil ennustada. Ennustamisel kasutatakse 12 malendit. Igal neist on ühel küljel teatud märk. Nelja neist on iseloomustatud kui ülemist (上), nelja kui alumist (下) ja nelja kui keskmist (中). Need esindavad Kolme Riiki (Valda): Taeva (Tian 天), Maa (Di 地) ja Inimese (Ren 人) oma. Malendeid heidetakse ja heitest tulenevat kombinatsiooni tõlgendatakse raamatu teksti abil. Raamatus on kommenteeritud kõik võimalikud kombinatsioonid.
Kristallhüdraat
Kristallhüdraat on kristalne aine, mille koostisse kuuluvad ka vee molekulid.
Vaata ka
Hydrated ionic compound
Tartu FC DAG
Tartu FC DAG oli Eesti jalgpalliklubi, mis tegutses Tartus. Kasvas välja Tartu SS Kalevi jalgpallimeeskonnast. Kuulus 1992–1995 Meistriliigasse. Hooaegadel 1992/93 ja 1993/94 kandis nime Spordiselts EsDAG.
1992/93 ja 1993/94 kasutati sponsori nime Estag. 1994/95 ja 1995/96 kasutati sponsori nime DAG.
Gibson Les Paul
Gibson Les Paul on 1950. aastatel loodud elektrikitarr. Kitarri töötasid välja džässmuusik Les Paul ja Ted McCarty.
Pandivere veekaitseala
pisi|300px|Pandivere veekaitsealal ja [[Porkuni maastikukaitseala piiril asuval Assamalla karstiluhal on Keskkonnaamet teinud ettepaneku viia väetiste ja taimekaitsevahendite kasutamise piir veekogudest senise 25 meetri asemel 50 meetri kaugusele. Foto: 22. aprill 2012]] Pandivere veekaitseala (Pandivere Riiklik Veekaitseala) on 1988. aastal Pandivere kõrgustikul asuvate allikate, jõgede ja seal moodustuva põhjavee kaitseks asutatud veekaitseala. Pandivere veekaitsealal asuvad ulatuslikud karstialad, mida läbivad rikkevööndid. Veekaitseala pindala on 350 875 hektarit.
Kaitsealal Pandivere kõrgustiku nõlvade allikatest saab alguse 11 jõge: Pärnu jõgi, Jägala jõgi, Ambla jõgi, Soodla jõgi, Valgejõgi, Selja jõgi, Sõmeru jõgi, Kunda jõgi, Avijõgi, Pedja jõgi, Põltsamaa jõgi.
Johann von Krieckenbeck
Johann von Krieckenbeck, teise nimega Spor (surnud 1470 või 1471) oli Liivi ordu maamarssal aastatel 1468–1470.
Pandivere veekaitseala
Piirkond on olnud intensiivse põllumajandusega ala. Selle tulemusel oli Pandivere veeseisund aastatel 1974–1985 muutunud kriitiliseks – võrreldes 1960. aastatega suurenes lämmastikuühendite sisaldus põhjavees üle kümne korra. Piirkonnas paiknes ka vett reostavaid militaarobjekte. Pandivere veekaitseala moodustamine oli üks osa fosforiidisõjast – kaitseala piirangute kaudu sai ära hoida ohtlikku ja mittemõistlikku fosforiidi kaevandamist.
Johann von Krieckenbeck
Johanni vanemad olid Evert von Krieckenbeck-Spor Hertenist ja Hermann Dückeri tütar. Ta pärines Jülichist Reinimaalt Kirchhertenist. Tema suguvõsa kuulus Jülichi maa-aadli keskkihi hulka.
Pandivere veekaitseala
Aastail 1987–1999 koostati majandite ja seejärel valdade veekaitseskeemid. Pandivere veekaitseala kaitse-eeskiri koostati 1995–1999.
Johann von Krieckenbeck
1439. aastal on Krieckenbecki märgitud kumpanina Paides, 1450 oli ta aga Dünaburgi komtuur. 1451 sai ta samasse ametisse Aizkraukles, 1453 Kuldīgas ja 1462 Tallinnas. 1468 valiti ta maamarssaliks. Kaks aastat hiljem tagandati ta aga ametist ja vangistati. Ta oli vangis Võnnus, kus ta peagi ka suri, ehkki tema surma-aasta pole täpselt teada. Tema hauakirja järgi võis see juhtuda 2. veebruaril 1471, ent see pole päris kindel.
Pandivere veekaitseala
Eesti Vabariigi Valitsuse määrusega (nr 124, 3. aprillist 2001) "Vesikondade ja alamvesikondade nimetamine" kehtestati Pandivere põhjavee alamvesikond, mis langeb kokku varem piiritletud Pandivere veekaitsealaga. Alates 1. juulist 2003 kehtib Pandivere ja Adavere-Põltsamaa nitraaditundliku ala kaitse-eeskiri (Vabariigi Valitsuse 21. jaanuari 2003 määrus nr 17). See kehtestab, et sellel alal:
Veekaitsealal asub mitu maastikukaitseala: Neeruti maastikukaitseala, Ebavere maastikukaitseala jt.
Püha Graal
pisi|Püha Graal naisterahva käes [[Dante Gabriel Rossetti maalil "The Damsel of the Sanct Grael or Holy Grail" (1874)]]
Püha Graal on keskaja legendide müütiline reliikvia, väidetavate imettegevate omadustega anum, levinuima variandi järgi karikas või peeker, mida kasutas Kristus pühal õhtusöömaajal.
Tartu Kalev
Tartu Kalev võib tähendada:
Püha Graal
Legendi kohaselt Arimaatia Joosep kogus sellesse nõusse ristil rippuva Kristuse vere ning tõi selle Britanniasse, kus pani aluse graali salajaste valvurite järgnevusele. Sõna "graal" on tõenäoliselt vanaprantsuse mugandus ladina sõnast gradalis, mis tähistas teatud toidunõud. Hiliskeskaja kirjamehed mõtlesid välja alternatiivse etümoloogia, mille järgi san grial ('püha graal') on moonutus sõnapaarist sang rial ('kuninglik veri'). Seda sõnamängulist tõlgendust on hilisemal ajal ära kasutanud mitmed ajalooliste vandenõuteooriate püstitajad.
Keskaja legendides ja rüütliromaanides asub Püha Graal Montsalvage'i mäel Graali lossis, kus seda valvavad vagad rüütlid. Graali otsingud moodustavad olulise osa kuningas Arthuriga seotud legendidetsüklist. Tõenäoliselt on graali müüdi puhul tegu keldi legendide ja kristliku pärimuse sulamiga, mis täiesti puudub idakristluse mõjuvälja jäänud rahvastel.
Kirjasõnasse jõudis graali legend esmakordselt Prantsusmaal 12. sajandi lõpul (Chrétien de Troyes' rüütliromaanid ja Robert de Boroni poeemid); hilisemates teostes omandas see järjest rohkem müstilisi jooni. Teine osa graalialast kirjandust keskendus selle oletatavale ajaloole. Selle omanikeks on peetud näiteks templirüütleid.
Mitmes Euroopa kirikus on karikaid, mida on peetud Pühaks Graaliks. Genovas asub rohelisest Egiptuse klaasist anum sacro catino, mida alates 13. sajandist on Pühaks Graaliks peetud. Teine tuntud pretendent Püha Graali tiitlile on Valencia katedraalis asuv ahhaadist armulauakarikas santo cáliz.
Kaasaja huvi Püha Graali olemuse ja saatuse vastu aitasid taasäratada Dante Gabriel Rosetti, Alfred Tennysoni ja Richard Wagneri teosed. Kuningas Arthuri ja ümarlaua rüütlite graaliotsinguid on kujutatud nii tõsises kui ka koomilises võtmes. Tänapäeva popkultuuris võidakse piltlikult Pühaks Graaliks nimetada mistahes üllast ja raskesti saavutatavat eesmärki.
Michael Baigent, Richard Leigh ja Henry Lincoln väidavad raamatus "Püha veri, püha graal", et Jeesusel oli Maarja Magdaleenaga laps(i), kelle vereliin jätkus merovingide kuningasoo kaudu tänapäevani. Sarnast mõttearendust kasutas Dan Brown oma bestselleris "Da Vinci kood".
Püha Graaliga mõneti sarnased mütoloogilised esemed on näiteks küllusesarv ja Sampo.
Tehniline vaseliin
Tehniline vaseliin ehk kahurimääre on valge või kollakas määre, mis saadakse parafiini, tseresiini või petrolaatumi sulatamisel naftaõlis. Tehnilist vaseliini kasutatakse enamasti metalldetailide kaitsemäärdena. Detaili kastmisel sulasse tehnilisse vaseliini moodustub selle pinnal püsiv määrdekiht, mis temperatuuril alla 30 °C kaitseb metalli korrosiooni eest 15...20 aastat. Tehnilise vaseliiniga sarnaseid kaitsemäärdeid, mis lisaks sisaldavad ka lahusteid, nagu näiteks korrosioonikaitsemääre Movil kasutatakse autode detailide korrosioonikaitseks.
Põlendikukivi
Kivi pikkus on 10,6 m, laius 7,4 m, kõrgus 7,0 m ja ümbermõõt 28,8 m.
Rahn on kallutatud tahuka kujuline ja peaaegu maapinnal lasuv. Edela- ja loodekülg on tugevasti eenduvad kogu rahnu ulatuses, loode- ja kaguküljel aheneb rahn alusel. Rahn 6,5-7 m kõrge. Rahnul mõned kinnislõhed, üks neist kulgeb paralleelselt laega sellest 0,5 m madalamal.
Eesti Ingeri
pisi|Eesti-Ingeri põhjaosa 1934. aastal Eesti Ingeri oli Eesti Vabariigi Virumaa koosseisu kuuluva Narva-taguse osa – ajaloolise Ingerimaa äärmine lääneosa.
Põlendikukivi
Krimmi sõja ajal süüdati saarel mets põlema. Rahn pragunes suurest kuumusest, sellest ajast ongi rahnu nimeks põlendikukivi.
New Yorgi Teaduste Akadeemia
New Yorgi Teaduste Akadeemia on teadlaste mitteriiklik organisatsioon USA-s, mille liikmeks võetakse kõiki teadlasi, aga ka üliõpilasi ja arste, kui nad tegelevad teadusega ja tasuvad teatud rahasumma. Asutatud aastal 1817. Üle 25 000 liikme 140 riigist.
Põlendikukivi
Naissaarel oli veel suurem rändrahn, kuid selle hävitasid pärast teist maailmasõda Nõukogude Liidu sõjaväelased, kes rajasid saarele meremiinide laod ja montaažitehase.
Eesti Ingeri
Eesti-Ingeri ala vastas täpselt Narva valla alale, välja arvatud Narva linna ala, sest nii ajaloolise Ingerimaa edelapiir kui ka Narva valla lõunapiir oli Piimanina kohal piki Pljussa ja Peda jõge.
New Yorgi Teaduste Akadeemia
Akadeemia korraldab regulaarselt teaduskonverentse ja annab välja teadusajakirja Annals of the New York Academy of Sciences.
Põlendikukivi
Rahn on alates 1959. aastast üksikobjektina looduskaitse all ning jääb Naissaare looduspargi territooriumile.
Eesti Ingeri
Eesti-Ingeri oli mitteametlik nimetus, mida on tihti kasutatud kogu Narva-taguse kohta. Viimane hõlmas kolm valda Narva jõe paremal kaldal (Narva, Piiri ja Raja vald ehk kokku Narva-tagused vallad), Eesti-Ingeri aga sellest ainult ühe ehk Narva valla.
New Yorgi Teaduste Akadeemia
Eestist on liikmete seas Jüri Engelbrecht, Arvi Freiberg, Katrin Gross-Paju, Vladimir Hižnjakov, Ain-Elmar Kaasik, Eedo Kann, Jüri Kann, Mati Karelson, Ago Künnap, Elmar Emil Leppik, Evald Ojaveer, Anto Raukas, Inna Rebane, Karl Rebane, Jüri Saarma, Aleksei Šerman, Peeter Tulviste, Anneli Uusküla, Mihkel Veiderma, Atko-Meeme Viru.
Eesti Ingeri
Ajalugu
Jaanuari lõpus 1919 läks hilisem Eesti-Ingeri Eesti Vabadussõja käigus Eesti Vabariigi kontrolli alla ning Nõukogude Venemaa tunnustas seda ametlikult Tartu rahulepingus (1920).
Asustus
Mitteametlikel andmetel elas Eesti-Ingeris 1935. aastal isureid 920 (49%), soomlasi 594 (31,6%), venelasi 216 (11,5%), eestlasi 137 (7,2%) ja vadjalasi 14 (0,07%). Kogu rahvaarv oli 1881 inimest.
Nii isurid kui ka vadjalased kuulusid Ingeri põliselanike hulka, soomlased aga asusid sellesse piirkonda vabatahtlikult või sunniviisiliselt elama 17–18. sajandil Soome-Karjalast. Vene külad asustati piirkonnas pärast 15. sajandit. Eestlased tulid piirkonda üldiselt pärast 19. sajandi keskpaika.
Haridus
pisi|Kallivere algkool 1933. aastal Eesti Ingeris oli algharidust võimalik omandada neljas algkoolis:
Kultuur
Eesti Ingeri kultuurielu mõjutas kõige rohkem Ingeri Selts (Inkerin Seura). Selts omas soomekeelset raamatukogu ja andis aastatel 1927–1938 välja oma häälekandjat "Sanaseppä". Väiksemat mõju omasid veel soomekeelsed organisatsioonid, nagu karskusselts "Nouseva Inkeri" (Tõusev Ingeri), noortering "Kullervo" ja Eesti-Ingeri Naisteselts. 1927. aastal asutati Ingeri Eesti Haridusselts, kelle edasivedajad olid Kallivere algkooli eesti õpetajad. Väiküla isurite külas tegutses Vene Haridusselts "Zarja". Veel tegutsesid Eesti Ingeris kohalik Kaitseliit, tuletõrje, jahiselts jm.
Eesti Ingeri Teises maailmasõjas
1940. aastal okupeeris ja annekteeris Nõukogude Liit Eesti.
1941. aasta suvel okupeeris Saksamaa Eesti, sealhulgas Eesti-Ingeri. Erinevalt muudest Eesti aladest, mis liideti Eesti kindralkomissariaadina Ida-alade Riigikomissariaadi koosseisu, jäi Eesti-Ingeri väegrupi Nord sõjalisse haldusse.
1943. aastal evakueeriti sõjategevuse eest kõik Eesti Ingeri elanikud.
Pärast Eesti kolmandat okupeerimist Punaarmee poolt 1944. aastal eraldasid Nõukogude võimud 1945. aasta jaanuaris Eesti-Ingeri Eesti NSV-st ja viisid selle üle Vene NFSV Leningradi oblasti koosseisu (juba 15. augustil 1944 oli 75% Eesti NSV Petseri maakonnast eraldatud ja liidetud Vene NFSV-ga).
Pärast Eesti Vabariigi iseseisvuse taastamist 1991. aastal ei ole Venemaa Föderatsioon pidanud Tartu rahulepingut endale siduvaks, mistõttu Eesti-Ingeri kuulub praegu de facto Venemaa Leningradi oblasti koosseisu.
Donegali krahvkond
Loodus
Krahvkonnas asub Glenveagh' rahvuspark. Ranniku lähedal on ka mitmeid saari, nende seas Árainn Mhór.
pisi|tühi|püsti|Glenveagh' rahvuspark
Nursi
Nursi on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.
Malaka väin
Malaka väin on väin, mis ühendab Andamani merd Lõuna-Hiina merega ja eraldab Malaka poolsaart Sumatrast.
Väina pikkus on umbes 930 kilomeetrit. Väina loodeosa on kuni 393 km laiune, kaguosa aga vaid umbes 38 km laiune.
Sügavus on madalaimas kohas, väina kaguosas vaid 25 meetrit. Seetõttu ei mahu tanklaevad väina, vaid peavad Lomboki väina kaudu ringi minema. Malaka väinas tegutsevad mereröövlid. Piraatlust soodustavad tihe liiklus ning väikese meeskonnaga kaubalaevad.
Ajalooliselt on Malaka väina läbinud ka Vürtsisaartelt Euroopasse liikunud kaubalaevad.
Viited
right|thumb|300px| Malaka väina asend
Hivi rajoon
Hivi rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Dagestani vabariigis. Rajooni halduskeskus on Hiv.
2010. aasta rahvaloenduse järgi oli rajoonis 22 753 elanikku, neist 13 521 tabassaraani (59,4%), 8847 lesgit (38,9%), 72 agulit, 40 venelast, 18 aserit, 15 dargi, 14 lakki, 11 avaari, 6 kumõkki, 2 tšetšeeni, 2 rutulit ja 1 nogai.
Rajoonil on kaks eksklaavi, Novõi Frig ja Zahhit, mis loodi maavärinas purunenud külade asemele.
Abaza vapp
thumb Abaza vapp on Venemaa Hakassia Abaza linna vapp.
Vapil on kujutatud sepapõllega karu, vasar käpas.
Vapi motiiv on seotud linna nime kahe tõlgendusega. Ühe järgi tähendab see Abakani [metalli]tehast, teise järgi hakassi keele põhjal karukäppa.
Kristallvesi
Kristallvesi ehk kristallisatsioonivesi on kristallide koostisse kuuluv vesi, mis märgitakse ka keemilise aine valemisse (nt CuSO4 * 5H2O).
Brutoreaktsioon
Brutoreaktsioon on summaarne keemiline reaktsioon, mis viib lähteaine(te)st produkti(de)ni. Brutoreaktsiooni võrrand näitab lõpp-produktide moodustumist lähteainetest.
Enamik brutoreaktsioone koosneb mitmest elementaarreaktsioonist, kus ühe elementaarreaktsiooni produktid (vaheproduktid) astuvad edasi järgmisesse elementaarreaktsiooni. Brutoreaktsioonides esinevad vaheproduktid võivad olla stabiilsed (neid saab preparatiivselt eraldada) ja ebastabiilsed (esinevad ainult reaktsiooni käigus ega ole isoleeritavad).
Vjatšeslav Afanasjev
pisi|Vjatšeslav Aleksejevitš Afanasjevi mälestustahvel Uues Anatoomikumis, 2011. Vjatšeslav Aleksejevitš Afanasjev (vene keeles Вячеслав Алексеевич Афанасьев; 27. jaanuar 1859 – 12. juuni 1942) oli vene meditsiiniteadlane.
Tartu Ülikooli professor aastatel 1894–1918. Hiljem oli Voronežis patoloogilise anatoomia professor. Tema erialaks oli üldpatoloogia ja patoloogiline anatoomia. Aastal 1896 hakkas ta Tartu Ülikoolis esimesena lugema süstemaatilist bakterioloogiakursust. 7. juunil 1932 sai ta Tartu Ülikooli arstiteaduse audoktoriks.
Tartu Ülikooli Uues Anatoomikumis on talle paigaldatud mälestustahvel.
Sänna
Sänna (Sännä) on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.
Küla idaosa läbib Võru–Mõniste–Valga maantee. Küla loodenurgas märgib piiri Mustjõgi. Läbi Sänna küla voolab Pärlijõgi, mis suubub küla põhjaosas Mustjõkke. Pärlijõe ääres asuvad Sänna mäeveski ja Sänna alaveski.
Külas asus Sänna mõisa keskus. Tänapäeval tegutseb mõisahoonetes Sänna Kultuurimõis. 1875. aastast pärinevas historitsistlikus stiilis peahoones asub ka Sänna raamatukogu.
Vabadussõjas käis piirkond korduvalt käest kätte. Näiteks märtsis 1919 toimus küla lähistel Sänna–Suure-Ruuga lahing. Mälestamaks võidelnuid püstitati Sännasse 1937. aastal Sänna Vabadussõja mälestussammas (lõhuti 1945 ja taastati 1989).
Sännas on sündinud kirjanik Juhan Jaik, kellele on samasse püstitatud ka mälestuskivi. Külaga on seotud ka Artur Adsoni lapsepõlv.
Oktoober 2007
Oktoober 2007, kroonika
Friedrich Seeberg
Friedrich Seeberg (vene keeles Фридрих Георгиевич Зееберг (Зеберг); läti keeles Frīdrihs Zēbergs; 27. september 1872 Peterburi – 1902 Ida-Siberi meri) oli baltisaksa päritolu Venemaa astronoom ja magnetoloog, polaaruurija.
Friedrich Seeberg sündis Kuramaa kubermangust pärit ja Tartu Ülikooli lõpetanud Peterburi Jeesuse kiriku pastor Georg Seebergi (sünd.1839) pojana.
Ta õppis 1892–1897 Tartu Ülikoolis ja oli seejärel füüsika vanemõpetaja protestantlikus kirikukoolis Peterburis.
1900–1902 osales ta Eduard von Tolli polaarekspeditsioonil astronoomi, magnetoloogi ja fotograafina, kuhu sai professorite O. A. Buklunda ja G. V. Levitski soovitusel. Kuigi ta oli füüsikadoktor, oleks ta ekspeditsioonile saamise nimel olnud nõus ka kuunari "Zarja" kütjana töötama.
18. septembril 1913 paigaldas laeva "Taimõr" (vene keeles Таймыр) meeskond nende nelja hukkunu mälestuseks vaskplaadiga puuristi Bennetti saare Baroness Tolli kivile Emma lahes (Бухта Эмма).
Friedrich Seebergi auks said nime jõgi ja liustik Uus-Siberi saartel, laht Taimõri poolsaarest lõunas ja mägi selles lahes, ning platoo Kotelnõi saarel.
Rebäse
Rebäse on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.
Küllastunud lahus
Küllastunud lahus on antud tingimustes maksimaalse kontsentratsiooniga lahus, milles rohkem pole võimalik ainet lahustada.
Kukkur (botaanika)
thumb|[[Magnoolia vili]] Kukkur (varasem nimetus kukkurvili) on ühepesaline paljuseemneline vili, mis on tekkinud ühest servast kokkukasvanud viljalehest.
Valmides avaneb üht õmblust mööda. Kukkur moodustab tavaliselt koguvilja, mis koosneb mitmest osakukrust.
Kukkur esineb näiteks käokingal ja kurekellal, enelal ja magnoolial.
Níkos Déndias
pisi|püsti|Níkos Déndias (2019)
Nikólaos Déndias (kreeka keeles Νικόλαος Δένδιας; sündinud 7. oktoobril 1959 Korfu saarel) on Kreeka jurist ja poliitik, ta kuulub erakonda Uus Demokraatia. Ta on alates 9. juulist 2019 Kreeka välisminister.
Ta sündis aastal 1959 Korfu saarel, kuid tema vanemad on pärit Paxoí saarelt. Ta on lõpetanud Ateena ülikooli juristina. University College Londonist sai ta magistrikraadi merendus- ja kindlustusõiguse alal ja kriminoloogia alal London School of Economics and Political Science'ist.
Ta oli 8. jaanuarist 2009 kuni 7. oktoobrini 2009 Kreeka justiitsminister.
9. juulist 2019 on ta Kreeka välisminister.
Viitina
Külas asub järvi, millest suurimad on Viitina järv ja Viitina Alajärv.
Ülo Pärnits
Ülo Pärnits (28. juuni 1936 Kudina vald – 21. detsember 2016) oli eesti ettevõtja ja ärijuht.
Ta oli Mainori eestvedaja ja Ülemiste City looja. Asutas koos Rootsi meediakontserniga Bonnier 1989. aastal ajalehe Äripäev (1997. aastal müüs oma osaluse).
Ta lõpetas aastal 1951 Järve 7-klassilise kooli. Seejärel õppis ta Tartu Elektromehaanika Tehnikumis ja lõpetas aastal 1954 Kohtla-Järve Põlevkivitöötlemise Tehnikumi tahkete kütuste tehnoloogina. Aastal 1963 lõpetas ta Tallinna Polütehnilise Instituudi keemia-mäeteaduskonna keemilise tehnoloogia erialal. Aastal 1970 lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli psühholoogina.
Ta töötas aastatel 1963–1970 Maardu Keemiakombinaadis meistri, jaoskonna juhataja ja tsehhijuhatajana. Aastatel 1970–1972 töötas ta Ehitusmaterjalide tehases "Männiku" tsehhijuhatajana. Aastatel 1972–1979 töötas ta Eesti NSV Kergetööstuse Ministeeriumi Töö- ja Juhtimise Teadusliku Organiseerimise Keskuses Mainor osakonnajuhatajana, aastatel 1979–1990 samas direktorina.
Isiklikku
Ülo Pärnits oli abielus, ta oli poja ja tütre (Signe Suurväli ) isa. Poeg Guido Pärnits on insener ja ettevõtja, minia Kadi Pärnits on jurist, poliitik ja ametiühingujuht.
Makassari väin
thumb|400px|Makassari väina asendikaart Makassari väin on väin, mis ühendab Sulawesi ja Jaava merd ning eraldab Sulawesi ja Kalimantani saart.
Makassari väina põhjapiiriks on joon, mis ühendab Kalimantanil olevat Mangkalihati neeme (1°20' N, 118°57' E) Sulawesi saare loodepoolseima neemega (1°20' N, 120°52' E). Väina lõunapiir kulgeb Sulawesi kagutipust (5°37' S, 119°27' E) Tanakeke saarekese lõunatippu, sealt Lauti saare lõunatippu (4°6' S, 116°06' E), edasi mööda Lauti läänerannikut ja mööda Lauti väina lõunaserva Kalimantanile (3°37' S, 115°57' E).
Väina pikkus on umbes 730 kilomeetrit, laius 90–370 km. Sügavus on põhjaosas üle 2400 meetri, lõunaosas umbes 600 meetrit.
Väina rannad kuuluvad kõikjal Indoneesiale. Umbes väina keskjoont mööda kulgeb Ida-Kalimantani provintsi piir. Sellest ida poole jääv osa jaguneb Kesk-, Lääne- ja Lõuna-Sulawesi provintsi vahel.
Suurim saar väinas on Lauti saar. Väiksemaid saari on veelgi, näiteks samuti Ida-Kalimantanis olevad Balabalangani saared.
Väina suurimad lahed on Adangi ja Sangkulirangi laht Ida-Kalimantani provintsis ning Mandare laht Lääne- ja Lõuna-Sulawesi piiril.
Makassari väina suubuvad Ida-Kalimantani suurim jõgi Mabakam ning Sulawesi suurim jõgi Karama, mis voolab Kesk- ja Lääne-Sulawesi provintsi piiril.
Väina rannad on Sulawesil mägised. Lõuna-Sulawesi kõrgeimad tipud, 3445 m kõrgune Rantemario ja 2871 m kõrgune Lompobatang asuvad väina ääres. Lääne-Sulawesi kõrgeim tipp on 3074 m kõrgune Gandadiwata. Kesk-Sulawesi kõrgeimatest tippudest asuvad Makassari väina lähedal 2525 m kõrgune Sojol ja 2480 m kõrgune Lompopana. Kalimantani kaldad on madalamad ja harilikult lauskjad. Pisut sisemaale jäävad Meratuse ahelik, mille kõrgeimad tipud on 1892 m kõrgune Besar ja 1233 m kõrgune Lumut, ning Sambaliungi ahelik, mille kõrgeim tipp on 1390 m kõrgune Nyapa.
Väina ääres on palju suuri linnu. Lõuna-Sulawesi keskus Makassar on koguni miljonilinn. Suurtest linnadest asuvad väina ääres veel Parepare ja Sungguminahasa Lõuna-Sulawesi provintsis, Lääne-Sulawesi provintsi keskus Mamuju, Kesk-Sulawesi provintsi keskus Palu ning Bontang ja Balikpapan Ida-Kalimantani provintsis. Ka Ida-Kalimantani suurim linn ja halduskeskus Samarinda ei jää Makassari väinast kaugele.
Väina läbib Wallace'i joon, mis eraldab Aasia taimestikku ja loomastikku Austraalia omast.
4. veebruaril 1942 toimus väinas Makassari lahing, milles Jaapani lennuvägi tekitas suurt kahju USA ja Hollandi sõjalaevadele.
Makassari väina kasutavad need ookeanilaevad, mis on nii suured, et ei tohi sõita läbi Malaka väina.
Magaramkenti rajoon
Magaramkenti rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Dagestani vabariigis. Rajooni halduskeskus on Magaramkent.
2015. aastal oli rajooni elanike arv 62 081, neist 96,09% lesgid.
Cristian Zaccardo
Cristian Zaccardo (sündinud 21. detsembril 1981 Formigine linnas Modena provintsis) on Itaalia jalgpallikoondise endine kaitsja, kes tuli 2006. aastal maailmameistriks. Ta mängis viimati Malta klubis Hamrun Spartans.
Zaccardo tuli 2004. aastal kuni 21-aastaste Euroopa meistriks. Itaalia rahvuskoondises mängis ta esimest korda 17. novembril 2004.
Zaccardo lõi 2006. aasta MM-i alagrupikohtumises USA vastu (lõppseis 1:1) omavärava.
Delovõje Vedomosti
Delovõje Vedomosti on venekeelne Eesti ajaleht, mis asutati 1996. aastal.
Delovõje Vedomosti on nädalaleht, mis pakub lisaks majandusteemalisele sisule informatsiooni poliitika, kultuuri ja meelelahutuse kohta.
Esimene number ilmus 27. novembril 1996. Ajalehe kirjastaja on AS Äripäev.
Bridž
pisi|Väljamäng Bridž on nelja mängijaga kaardimäng, mille eesmärgiks on tihide võtmine. Mängitakse paarides, partnerid istuvad mängulaua taga vastastikku. Traditsiooniliselt tähistatakse mängijad ilmakaarte järgi – N, E (mõnikord ka O), S ja W; paarid on seega NS ja EW. Mäng jaguneb kaheks etapiks: pakkumiseks ja väljamänguks.
Victoria rist
pisi|Victoria rist Victoria rist (inglise keeles Victoria Cross; VC) on Suurbritannia kõrgeim ja prestiižseim riiklik autasu, mida antakse "vaenlase läheduses" üles näidatud vapruse eest Suurbritannia relvajõudude liikmetele.
Bridž
Ajalugu
Bridž põhineb alates 16. sajandist Euroopas laialdaselt mängitud kaardimängul vist (whist). Vistist on teada hulgaliselt variatsioone. Bridžile omased reeglid tekkisid ilmselt 19. sajandi lõpul Lähis-Idas. Vanimad teadaolevad bridžireeglid pärinevad 1886. aastast ja räägivad mängust nimega biritch või "vene vist".
Bridži peamised erinevused vistist on mängu jagunemine pakkumis- ja väljamängufaasideks (vistis pakkumisfaas puudub), võimalused konkreetse mängu kahe- ja neljakordistamiseks (nn. kontra ja rekontra) ning reegel, mille kohaselt väljamängus paneb üks mängija oma kaardid lahtiselt lauale.
Reeglid
Bridži mängitakse 52-kaardilise "prantsuse" kaardipakiga. Üks mängijaist (diiler) jaotab segamise järel kaardid ükshaaval päripäeva mängijaile, alustades endast vahetult vasakul asuvast mängijast. Diileri positsioon liigub iga jaotuse järel ühe mängija võrra vasakule.
Diiler alustab pakkumist. Pakkumiskord liigub samuti päripäeva mängijalt mängijale. Oma pakkumiskorra ajal on igal mängijal võimalus kas