cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Illimar Truverk
Põhihariduse omandas Illimar Truverk Tallinna 34. Keskkoolis aastatel 1974–1982 ning keskhariduse Tallinna 24. Keskkoolis aastatel 1982–1985. Aastatel 1988–1992 õppis Illimar Truverk Tallinna Tehnikaülikoolis tööstus- ja tsiviilehitust. Arhitektuurialase kõrghariduse omandas Illimar Truverk Eesti Kunstiakadeemia arhitektuuriosakonnas aastatel 1994–2001.
1989–1993 töötas Illimas Truverk Wiklar AS-s. Aastatel 1993–1994 töötas ta projektijuhina Solness OÜ-s ning aastatel 1993–1996 Eesti Ehitusteave OÜ-s. 1994–2001 töötas Illimar Truverk E4 Disain OÜ-s sisekujunda ja disainerina ning alates 2001. aastast arhitektuuribüroos Agabus, Endjärv ja Truverk OÜ arhitektina.
Illimar Truverki tuntumad tööd on villa Otepääl, Viimsi Kool, Tallinna Ülikooli uus hoone ning Tallinna Tehnikaülikooli Raamatukogu.
Illimar Truverk on Eesti Arhitektide Liidu liige alates 2006. aastast ning kuulub liidu eestseisusse.
Vahejuhtum Marco Polo sillal
Vahejuhtum Marco Polo sillal oli 7.–9. juulini 1937 Pekingi lähistel toimunud sõjaline kokkupõrge Hiina ja Jaapani üksuste vahel, mida loetakse Hiina-Jaapani sõja ametlikuks alguseks.
Kokkupõrge sai alguse Pekingist 15 kilomeetri kaugusel asuva ajaloolise graniitsilla juures, mida läänes tuntakse eelkõige Marco Polo silla nime all, Hiinas aga Lugou sillana (Lugouqiao).
Poliitiline ja sõjaline taust
Jaapani jaoks kujutas Kirde-Hiina 20. sajandi esimesel poolel strateegiliselt olulist piirkonda.
Jaapani alaline sõjaline kohalolu Hiinas sai alguse aastatel 1900–1901, mil Jaapani armee aitas koos mitmete Euroopa riikide ja Ameerika Ühendriikide üksustega maha suruda bokserite ülestõusu. Vastutasuks abi eest ülestõusu mahasurumisel said need välisriigid septembris 1901 allkirjastatud Bokserite protokolliga õiguse jätta oma üksused strateegilistele positsioonidele Pekingi ümbruses, et "tagada vaba ühendus pealinna ja mere vahel". Järgmisel, 1902. aastal anti neile vägedele õigus ka Hiina valitsuselt luba küsimata ümber paikneda ja õppusi korraldada. Protokoll koos oma lisadega säilitas kehtivuse ka pärast Hiina Vabariigi väljakuulutamist 1912. aastal.
1920.–1930. aastatel nägi Jaapani mõjukas ohvitserkond Kirde-Hiinas üha enam territooriumi, mis tuleks kujundada puhvertsooniks Hiina ja Nõukogude Liidu vahel, mida Jaapan käsitles enda suhtes vaenuliku riigina. Samuti vajas Jaapani kiirelt arenev majandus täiendavat baasi oma vajaduste rahuldamiseks ja Jaapani kiirelt kasvav elanikkond täiendavat elamispinda. Aastatel 1931–1932 okupeeris Jaapani keiserlik armee mainitud eesmärke silmas pidades ilma oma valitsuse ametliku heakskiiduta Mandžuuria alad ja moodustas seal Mandžukuo marionettriigi, mida pandi juhtima Hiina viimane keiser Pu Yi.
Jaapani ekspansioon jätkus ka järgnevatel aastatel – 1933 okupeeris keiserlik armee Jeholi provintsi, aastaks 1935 oli saavutatud ka kontroll Hebei ja Chagari provintside üle. Juunis 1935 oli sisetülidest lõhestatud Hiina sunnitud salajase He-Umezu lepinguga tunnistama Jaapani okupatsiooni eelpool mainitud aladel, mis viis veel ühe Jaapani marionettriigi, Ida-Hebei Autonoomse Nõukogu, loomiseni. Nii oli Peking nüüd kolmest küljest ümbritsetud Jaapani valdustega.
Hiina Vabariigi tegelik juht Jiang Jieshi oli ammu soovinud jaapanlased Kirde-Hiinast välja kihutada, kuid pidevate kodusõdade ja sisetülide tõttu ei olnud see võimalik. Olukord muutus aastatel 1936–1937 peetud läbirääkimistel, kus Hiina Vabariigi valitseva Guomindangi partei vastas istusid nende peamised vaenlased Hiina Kommunistlikust Parteist. Läbirääkimised lõppesid 5. juulil 1937 koostöölepingu sõlmimisega kommunistide ja Guomindangi vahel. Kommunistlik Partei nõustus lõpetama relvastatud vastupanu, andma oma väed Jiang Jieshi juhtimise alla ja toetama valitsust sõjategevuses Jaapani okupantide vastu. Eelseisva vahejuhtumi seisukohalt on oluline teada, et kommunistide juhi Mao Zedongi sõnul oli lepingu sõlmimisel nendepoolseks ainsaks eesmärgiks kutsuda esile täiemahuline sõjaline konflikt Hiina Vabariigi ja Jaapani vahel, mis võimaldaks nende üksustel jätkata Hiina Vabariigi tagalas provintside vallutamist.
Veelgi jõulisemaks olid suveks 1937 muutunud ka Jaapani seisukohad, kus pärast 26. veebruari riigipöördekatse läbikukkumist 1936. aastal oli valitsuse ja armee üle kontrolli saavutanud ekspansionistlikult meelestatud ohvitseride Toseiha rühmitus.
Vägede paiknemine konflikti eelõhtul
Jaapani üksused
Need sõdurid kuulusid Jaapani Hiina garnisoni armee koosseisu – seda nime kandis Pekingi ümbruses paiknev Jaapani väekontingent alates 1912. aastast. Konflikti ajal juhatas armeed kindralleitnant Kanichirō Tashiro, tema staabiülemaks oli kindralleitnant Gun Hashimoto.
Hiina üksused
Teisel pool Lugou silda paiknes Hiina 29. armee, mida juhatas kindral Song Zheyuan koos oma asetäitja Qin Dechuniga. Reaalselt kontrollisid Hiina Vabariigi eri alasid kohalikud sõjapealikud. Nii koosnes ka 29. armee peamiselt kahe sõjapealiku – Feng Yuxiangi ja Yan Xishani – meestest.
29. armees oli kokku umbes 100 000 sõdurit, kuid suur osa neist oli vähese või olematu väljaõppega. Armee moodustasid aegunud püsside ja mõõkadega varustatud jalaväelased, kellel puudus mehhaniseeritud üksuste toetus.
7. juuli
Mis viis sellel õhtul tulevahetuseni Hiina ja Jaapani vägede vahel, on täpselt teadmata. Ilmselt oli tegemist puudulikust infoliikumisest tingitud eksitusega.
Hiina võimud olid palunud jaapanlasi alati taolistest õppustest ette teatada, et mitte ehmatada kohalikke elanikke. Jaapanlased olid selle tingimusega nõustunud ning seda alati ka järginud. Mingipärast ei teinud nad seda 7. juuli õhtul. Kui kõlas õppuse lõpusignaal, siis sattusid Hiina üksused toimuvast segadusse, arvates, et toimub jaapanlaste rünnak. Nad tulistasid mõned hoiatuslasud, mis viisid lühikese kahepoolse tulevahetuseni. See toimus umbes kell 23.00.
Esmane kokkupõrge kestis vaid mõned minutid. Kokkupõrke järel jäi üks Jaapani sõdur kadunuks, millest informeeris tema kompaniiülem major Kiyonao Ichaki oma rügemendiülemat kolonel Renya Mutaguchit. Jaapanlased arvasid, et nende sõdur on hiinlaste poolt vangi võetud. Marco Polo silla juures asuvale kompaniile otsustati abiks saata veel üks Jaapani kompanii.
Hiina versiooni kohaselt hakkasid jaapanlased nüüd nõudma hiinlastelt pääsu Wanpingi linna, et otsida oma kadunut sõdurit. Esmalt pöörduti selle nõudega Hiina 29. armee 219. rügemendi komandöri Ji Xingweni poole ja veidi hiljem, kella 23.40 paiku juba armeekomandöri kohusetäitja Qin Dechuni poole. Viimane keeldus jaapanlasi Wanpingi laskmast, kuid andis lubaduse, et tema sõdurid tegelevad kadunud jaapanlase otsimisega ise. Kõige kurioossem oli asja juures see, et vahepeal olevat kadunud jaapanlane juba oma kompaniisse tagasi pöördunud, kuid kõrgemaid Jaapani ohvitsere sellest ei teavitatud.
Jaapani versioonis taolisi nõudmisi ei mainita ja rõhutatakse, et läbirääkimised kahe vaenupoole vahel algasid alles 8. juuli varahommikul.
8. juuli
Hiina versiooni kohaselt ei jäänud jaapanlased kindral Qin Dechuni vastusega rahule ja esitasid pärast kella ühte öösel hiinlastele ultimaatumi nõudega lubada Jaapani armee esindajad Wanpingi. Kindral Qin võttis seepeale ühendust 37. diviisi komandöri Feng Zhianiga ja palus viimasel seada oma üksused kõrgendatud lahinguvalmidusse.
Jaapanlastele täienduseks saadetud kompanii jõudis koos kuulipildujate ja suurtükkidega kohale kell 3.30 varahommikul. Jaapani versiooni kohaselt saabus koos uue kompaniiga staabiohvitser, kes hakkas korraldama läbirääkimisi kahe osapoole vahel.
Igal juhul läbirääkimised toimusid ja Hiina versiooni kohaselt lubati nende tulemusel kella 4.50 paiku Wanpingi kaks Jaapani sõjaväeuurijat, et otsida kadunud sõdurit. Jaapani versioonis nimetatakse hommikul saavutatud kokkulepet lihtsalt vaherahu sõlmimiseks.
Jaapani versiooni kohaselt tabasid nende üksusi kohe pärast vaherahu tingimustes kokkuleppimist Hiina poole pealt uued lasud. Ei arvatagi, et uue rünnaku taga oli Hiina armee, vaid kahtlustatakse, et tegemist oli kas Hiina kommunistide või Jaapani sõjaväeluure ühe juhi Kenji Doihara korraldatud provokatsiooniga. Hiina versioonis rõhutatakse, et esimesena avasid tule jaapanlased, mitte hiinlased.
Nüüd algas võitlus kontrolli pärast Marco Polo silla üle. Esialgu kaitsesid silda vaid 1000 Hiina sõdurit 219. rügemendi komandöri Ji Xingweni juhtimisel, kellel oli korraldus kaitsta silda iga hinna eest. Soomukite toel õnnestus Jaapani üksustel osa sillast ja selle ümbrusest 8. juuli pärastlõunaks oma kontrolli alla saada, kuid Hiina abivägede saabumisel olid nad sunnitud taanduma.
Kui info vahejuhtumist jõudis Tōkyōsse, saatis keiserliku armee staabiülem Jaapani Hiina garnisoni armeele käsu lahendada probleem kohalikul tasandil. Seda otsust toetasid ka väeliikide staapide esindajad ja sellele andis oma heakskiidu samal päeval istungile kogunenud Fumimaro Konoe valitsuskabinet.
9. juuli
Kasutades ära udu ja vihma 9. juuli varahommikul, asusid vahepeal märkimisväärselt kasvanud Hiina väed pealetungile ja suutsid kella 6.00 silla uuesti oma kontrolli alla võtta. Samal ajal jätkusid läbirääkimised, mille tulemusel lepiti kokku uues vaherahus. Ühtlasi lubasid hiinlased demilitariseerida Wanpingi linna, andes selle juhtimise üle tsiviilvõimudele.
Jaapani versiooni kohaselt rikuti ka seda vaherahu provokatsiooniga – avati tuli kuulipildujatest. Ei suudetudki välja selgitada, kes tulistas. Nüüd sekkusid sündmuste käiku omavahel sõbralikes suhetes olevad Hiina 29. armee juhataja Song Zheyuan ja Jaapani Hiina garnisoni armee staabiülem Gun Hashimoto, kellel õnnestus vaherahu taastada. Kindral Song lubas provokaatoreid karistada ja eemaldada kommunistlikud võitlejad silla piirkonnast, kindralleitnant Hashimoto lubas omalt poolt, et piirkonda täiendavad üksusi juurde ei tooda. Paraku ei teadnud Hashimoto lubadust andes, et kõrgemas juhtkonnas oli eelmisel päeval vastu võetud juba vastupidine otsus.
Marco Polo silla vahejuhtum oli sellega ametlikult lõppenud.
Epiloog
11. juulil 1937 kinnitas Jaapani peaminister Fumimaro Konoe kindralstaabi otsuse 8. juulist, mille kohaselt tuli Hiinasse saata hulgaliselt täiendavaid väeüksusi.
12. juulil suri juba pikka aega põdenud Jaapani Hiina garnisoni armee juhataja kindralleitnant Kanichirō Tashiro. Juhtimise ülevõtmise ajaks kindralleitnant Kiyoshi Katsuki poolt pinged vähenesid, kuid ainult ajutiselt.
Täiendavaid probleeme tekitas jätkuvalt info puudulik liikumine või siis selle sihilik eiramine. Hiina riigipea ja armee ülemjuhataja Jiang Jieshi ei olnud nõus oma kindrali Song Zheyuani sõlmitud vaherahuga ja andis korralduse lisajõudude paigutamiseks piirkonda. Song Zheyuan oma ülemuse korraldusi ei täitnud ja jätkas hoopis piirkonna demilitariseerimist. See teave ei jõudnud kas õigeaegselt Tōkyōsse või jäeti tähelepanuta, nii et 17. juulil väljastas Jaapan Hiinale ultimaatumi nõudega peatada lisavägede paigutamine Kirde-Hiinasse. Jiang Jieshi vastas sellele sõjaka avaldusega, milles teatas, et Hiina suveräänsuse ja territoriaalse terviklikkuse kaitseks on ta valmis sõdima.
Tokyos ei oldud kaua aega ka teadlikud, milline olukord Marco Polo silla juures tegelikult valitseb, sest kindralleitnant Gun Hashimoto sõnum rahu taastamisest piirkonnas ei jõudnud kas kohale või ei pööratud sellele tähelepanu.
Püsiv ebamäärasus ja pinged lahvatasid täiemahuliseks sõjaliseks konfliktiks 25. juuli öösel Langfangi linna juures Hebei provintsis. Jaapanlased paiskasid piirkonda hulgaliselt lisavägesid ja hommikul pommitasid 17 Jaapani sõjalennukit Hiina armee kasarmuid.
27. juulil sanktsioneeris peaminister Konoe ametlikult parlamendi heakskiidul sõjalise jõu kasutamise Hiina vastu. Ta tegi seda ilmselt usus, et konflikt lahendatakse kolme kuu jooksul nagu armee seda oli kinnitanud.
28. juulil heideti Jaapani lennukitelt Hiina territooriumi kohal alla lendlehed kindralleitnant Katsuki teatega karistusoperatsiooni alustamisest. Samal päeval oli Hiina 29. armee sunnitud taganema Yungdingi jõe taha, loovutades kontrolli Wanpingi ja Marco Polo silla üle jaapanlastele.
Vernon Presley
Vernon Elvis Presley (19. aprill 1916 Fulton, Mississippi osariik – 26. juuni 1979 Memphis, Tennessee osariik) oli Elvis Presley isa ja Lisa Marie Presley vanaisa.
17-aastaselt abiellus Vernon Presley Gladys Love Smithiga. 8. jaanuaril 1935 sündisid neil kaksikud, Elvis Aron Presley ja Jesse Garon Presley, kellest viimane sündis surnuna.
Pärast abikaasa Gladyse surma 1958. aastal abiellus Vernon uuesti 1960. aastal Dee'ga, kellest läks lahku 1975. aastal (ametlikult kinnitati lahutus paar päeva pärast Elvise surma 1977. aastal). Sel aastal elas ta üle ka raske südameinfarkti.
Vernon Presley suri 26. juunil 1979 ning on maetud Gracelandi poeg Elvise ja abikaasa Gladyse vahele.
Sajakroonine meenemünt (2007)
2007. aastal välja lastud 100-kroonine meenemünt on puhtast kullast ning pühendatud Eesti krooni taaskehtestamise 15. aastapäevale.
Tegemist on kollektsionääridele mõeldud meenemündiga, mille maksimumtiraaž on 6000 tk ning mis lasti ametlikult käibele 14. juunil 2007, kuid mida hakati avalikkusele müüma alles 19. juunil kell 12.00 Eesti Panga muuseumis.
Iga münt on plastkapslis, mis omakorda on spetsiaalses karbis, ning iga mündiga käib kaasas sertifikaat, millel on mündi number. Ühe mündi hind Eesti Panga muuseumis on 5000 krooni.
Mündi on verminud Soome Rahapaja (Mint of Finland Ltd) prooflike-kvaliteediga, ning see on esimene Eesti Vabariigi münt, mis ei ole ümmarguse ketta kujuline.
Avers
Mündi esiküljel on Eesti suur riigivapp, mille kohal on vermimise aasta "2007" ning mille all on sõnad "EESTI VABARIIK".
Revers
Mündi tagaküljel on rukkilille kujutis, tekst "Krooni taaskehtestamise 15. aastapäev", nimiväärtus "100 krooni" ja sulami tähis "Au 999,9".
Sertifikaat
Iga mündiga käib kaasas sertifikaat, mille ühel küljel on mündi spetsifikatsioon ja teisel küljel Eesti Panga presidendi Andres Lipstoki pühendus eesti ja inglise keeles. Pühenduse eestikeelne tekst on järgmine: 20. juunil 2007 möödub 15 aastat Eesti krooni taaskehtestamisest – päevast, mille tähtsust on raske üle hinnata. Eesti kroonist on saanud meie riigi ja rahasüsteemi stabiilsuse ja edukuse sümbol. Tähtsustamaks Eesti krooni kui sümbolit pühendame rahareformi 15. aastapäevale kullast meenemündi, mis erineb kõikidest varem vermitud müntidest oma kolmnurkse kuju poolest. Kuju erakordsus seisneb selles, et kolmnurksed mündid on maailmas üsna haruldased. Rahareformi tähistamiseks on varasematel aastatel välja antud kolm meenemünti. Uut meenemünti kaunistab Eesti rahvuslik sümbol, meie rahvuslill rukkilill. Esimest korda on Eesti mündile vermitud sulami tähis Au 999,9. Mündi on kujundanud Ivar Sakk ja verminud Soome Rahapaja (Mint of Finland Ltd).
Aleksei Šarov
Aleksei Šarov (Alexei Sharov; sündinud 30. märtsil 1954) on vene bioloog, entomoloog ja biosemiootik.
Ta sai doktorikraadi pärast väitekirja kaitsmist Moskva Riiklikus Ülikoolis 1988. aastal. Alates 1991. aastast elab Ameerika Ühendriikides.
Ta on tegelenud teoreetilise ja matemaatilise bioloogia, biosemiootika, putukate populatsioonibioloogia ning (viimasel ajal) gerontoloogiaga (vananemise mehhanismidega).
Diplom
Diplom (prantsuse keeles diplôme < kreekakeelsest sõnast δίπλωµα diplōma, 'pooleks murtud leht', 'dokument') on kõrgkooli või tehnikumi lõpetamist, teadusliku kraadi andmist vms ehk kvalifikatsiooni omandamist tõendav dokument. Diplomi juurde kuulub enamasti diplomilisa ehk akadeemiline õiend (inglise Diploma Supplement), milles on täpsustatud õppe sisu ja omandatud õpiväljundid.
Diplomiks nimetatakse ka autasuna antavat tunnistust või aukirja, näiteks silmapaistvate teenete või saavutuste eest, spordivõistlustel või loomevõistlustel osalemise eest jne.
Sõna "diplom" pärineb ladinakeelsest sõnast diploma, mis tähistas ürikut ehk õigusliku sisuga dokumenti. Ajaloolisi ürikuid uurib teadusharu diplomaatika ja samast tüvest pärineb ka sõna "diplomaatia". Antiikajal tähendas diploma kirjatahvleid, Vana-Roomas allkirja ja pitseriga kinnitatud dokumenti. Uusajal hakati diplomiks nimetama igasugust ametlikku kirja, tõendit või tunnistust.
Jamelia
thumb Jamelia Niela Davis (sündinud 11. jaanuaril 1981) on Briti laulja.
2016. aasta Vormel 1 hooaeg
2016. aasta Vormel 1 hooaeg oli Vormel 1 maailmameistrivõistluste 67. hooaeg.
Hooaeg algas 20. märtsil Austraalias ja lõppes 27. novembril Araabia Ühendemiraatides. Peeti 21 etappi.
Tulemused
Sorteerimiseks klõpsa noolekestele veeru päises
Mihkel Tüür
Mihkel Tüür (sündinud 2. juulil 1976) on Eesti arhitekt.
Koos Ott Kadarikuga juhib ta arhitektuuribürood Kadarik Tüür Arhitektid.
Elulugu
Aastail 1994–2001 õppis Mihkel Tüür Eesti Kunstiakadeemia arhitektuuri- ja linnaplaneerimise osakonnas. Aastail 1996–1997 täiendas ta end École d’Architecture Paris Vale-de-Marné’is ning Ameerika Ühendriikides 1999–2000 Virginia Polytechnic Institute and State Universitys.
1997. aastal töötas Mihkel Tüür tehnikuna arhitektuuribüroos R. Puusepp. USA-s õppimise ajal stažeeris ta arhitektuuribüroodes Cole Prevost Architects ning Leo A Daly Co. Aastatel 2000–2001 töötas arhitektuuribüroos COO Arhitektid ja 2001. aastast arhitektuuribüroos Kosmos.
Tüüri tuntumad tööd on Laagri kortermajad, neli kortermaja Rotermanni kvartalis ning Aia-Vana-Viru linnamaja Tallinna vanalinnas. Arhitektuuribüroos Kosmos koos Ott Kadariku ja Villem Tomistega projekteeritud hooneid iseloomustavad põnev materjalikasutus, mänglevad vormid ja ultramodernne mahujaotus. Lisaks on Tüür olnud edukas mitmel arhitektuurivõistlusel.
Tüür töötab lektorina Tallinna Tehnikakõrgkooli arhitektuurinstituudis ja on Eesti Arhitektide Liidu liige.
Joel Luhamets
pisi|Joel Luhamets 2015
Joel Luhamets (sündinud 19. märtsil 1952 Antslas) on eesti vaimulik, aastast 2015 EELK Lõuna piirkonna piiskop.
Ta lõpetas aastal 1970 Antsla Keskkooli. Õppis 1970–1975 Tallinna Polütehnilise Instituudi energeetikateaduskonnas ja 1977–1987 EELK Usuteaduse Instituudis.
Töötas 1975–1977 Märjamaa sovhoosis peaenergeetikuna.
Ordineeriti 6. septembril 1978 õpetajaks. Oli 1978–1989 Kuressaare ja Kaarma koguduse õpetaja, 1988–1989 Ruhnu koguduse õpetaja, 1989–1997 Põltsamaa koguduse õpetaja ja 2002–2003 Toronto Peetri koguduse abiõpetaja.
Oli 1990–2015 EELK Konsistooriumi assessor, 1991–1997 Viljandi praostkonna praost, 1996–2015 Tartu praostkonna praost. On praostina teeninud lühemat aega Halliste, Tartu Jaani, Jõgeva, Palamuse, Torma, Tartu Maarja, Kambja, Avinurme ja Vara kogudust.
Oli 1990–1992 ajalehe Eesti Kirik vastutav toimetaja. Oli Eesti Kongressi liige.
Oli aastatel 1997–2017 Tartu Pauluse koguduse õpetaja.
Kreeka pähklipuu
Kreeka pähklipuu (Juglans regia) on pähklipuuliste sugukonda pähklipuu perekonda kuuluv laialdaselt kasvatatav viljapuu. Kreeka pähklipuu vili on Kreeka pähkel.
Joel Luhamets
Isiklikku
Tema isa Aleksander Luhamets oli eesti vaimulik.
Kreeka pähklipuu
Morfoloogia
pisi|püsti|vasakul|[[Isasõis]] Kreeka pähklipuu kasvab 15–20 meetri kõrguseks ja on seega üks võimsamaid viljapuid. Tal on paaritusulgjad lehed (20–40 cm pikad), 2–4 lehekestepaariga, leheseis vahelduv. Kreeka pähklipuu haruneb madalalt enam-vähem ühesuurusteks tõusvaiks jämedaiks oksteks, võra on kahar ja lai. Isasõied on rohelised, lameda õiepõhja, 6-osalise õiekatte ja 6–30 tolmukaga; urvad on kuni 10 cm pikkused. Emasõied on pähklipuul 1–3-kaupa võrsete tipus; emakakael on kahe narmalise emakasuudmega. Tolmlemise ajal ei ole kõik emasõied viljastumisvõimelised. Seemnealgmed ei ole tolmlemise ajaks välja arenenud.
Kandeikka jõuab hilja, umbes 15-aastaselt ning parim kandeiga on 30. ja 60. eluaasta vahel. Kreeka pähklipuu on vormirohke liik. Leidub väikeseviljalisi vorme, mille luuvilja läbimõõt on 1,5 cm, ja suureviljalisi, mille läbimõõt on 4 cm. Lisaks on aretatud palju sorte, üksnes Rumeenias teatakse üle 90 sordi.
Joel Luhamets
Isiklikku
Tema abikaasa Tiina Luhamets on viiuldaja haridusega organist, koorijuht ja muusikapedagoog.
Kreeka pähklipuu
Levik
Kreeka pähklipuud kasvatatakse põhjapoolkeral juba ammust ajast. Pärit on ta Kagu-Euroopast, Väike-, Ees- ja Kesk-Aasiast, Himaalaja piirkonnast ja Hiinast. Juba vanakreeka ja vanarooma kirjanikud kirjutasid selle puu tähtsusest. Roomlased võtsid kreeka pähklipuu kreeklastelt üle ja tõid ta ka Alpidest põhja poole.
Joel Luhamets
Isiklikku
Tema poeg Kristjan Luhamets on eesti vaimulik.
Tema onutütar Taimi Paal on eesti botaanik.
Kreeka pähklipuu
Puit
Kreeka pähklipuu helehall kuni tumepruun; puit on ilus, tugev, kergesti töödeldav ja sellisena mööblitööstuses väga hinnatud. Eriti ilus on kreeka pähklipuu pahkadest valmistatud vineer.
Haljastus
Soojemates piirkondades on kreeka pähklipuu hinnatud ilupuu, ta on pikaealine ning kahjuritele ja haigustele vastupidav, talub hästi tolmu, gaasi ja suitsu. Noores eas on küllalt kiire kasvuga.
Lehed
Rahvameditsiinis kasutatakse lehti mao ja seedeelundite põletike korral aga ka soolenugiliste vastu. Lehtede tarvitamine, nii toorelt kui küpsetatult, on vastunäidustatud raseduse korral.
Viljad
pisi|vasakul|[[Emasõis]]
Kreeka pähkel on suure toiteväärtusega, mis tuleneb suurest mineraalainete (kaalium, kaltsium) ja küllastumata rasvhapete sisaldusest. Seega on Kreeka pähklitel ka kolesteroolitaset alandav ja südant toitev toime. Eriliseks teeb selle pähkli suur E-vitamiini sisaldus.
Lõunamaa rahvad peavad Kreeka pähklit külluse, jõukuse ja pikaealisuse sümboliks. Kaukaasias ja Moldovas püsib siiani tava, et kauaoodatud lapse sünni puhul istutatakse pähklipuu – siis kasvavat temast terve ja õnnelik inimene. Levinud on ka arvamus, et kui inimene sööb vähemalt 3 Kreeka pähklit päevas, pikeneb tema eluiga seitse aastat.
Kreeka pähkli tuum on kujult eriliselt sopiline ning seetõttu meenutab inimese peaaju. See on andnud alust arvamusele, nagu soodustaks Kreeka pähklite söömine aju arengut ja vilgast mõttetegevust.
Suurimad tootjad, toiteväärtus ja biokeemiline koostis
pisi|Kreeka pähkel Toodangu tabelis on toodud viljade mass koos kestaga, mis moodustab viljade massist ligi 55%.
2012. aastal toodeti maailmas kokku 3,42 miljonit tonni Kreeka pähkleid ja istandike kogupindala oli umbes 995 000 hektarit.
Ave verum
pisi| "Ave verum" [[gregoriuse koraalina Liber Usualises]]
"Ave verum" on hiliskeskaegne kristlik palve, mis pärineb arvatavasti 13. sajandist, palve autor pole teada.
Liturgiline tekst
<poem style="margin-left:2em;"> Ave verum Corpus natum de Maria Virgine Vere passum, immolatum in cruce pro homine: Cujus latus perforatum fluxit aqua et sanguine: Esto nobis praegustatum mortis in examine. O Jesu dulcis! O Jesu pie! O Jesu fili Mariae.
Mozarti tekst
<poem style="margin-left:2em;"> Ave, ave, verum corpus, natum de Maria virgine, vere passum immolatum in cruce pro homine, cuius latus perforatum unda fluxit et sanguine esto nobis praegustatum in mortis examine, in mortis examine!
Tõlge
<poem style="margin-left:2em;"> Ole tervitatud tõeline Ihu, mis Maarjast sündinud, tõeliselt kannatanud, ristil ohverdatud inimeste eest, kelle läbitorgatud külg voolab vett ja verd: meie toit, et surmakatsumust ette maitsta. Oo Jeesus, sulnis! Oo Jeesus, helde! Oo Jeesus, Maarja poeg!
Viisistused
Teksti lauldi palju juba keskajal.
Teksti on viisistanud paljud heliloojad, sealhulgas Guillaume Du Fay, Josquin Desprez, Francisco de Peñalosa, Orlando di Lasso, William Byrd, Peter Philips, Richard Dering, Wolfgang Amadeus Mozart, Franz Liszt, Charles Gounod, Camille Saint-Saëns, Edward Elgar, Francis Poulenc, Colin Mawby, Alwin Michael Schronen, Karl Jenkins, Imant Raminsh ja György Orbán.
Tänapäeval on neist tuntuimaks ning enim esitatuimaks Mozarti motett Ave verum corpus.
Gladys Presley
pisi|Haud Gladys Love Presley (sünninimega Gladys Love Smith; 25. aprill 1912 Pontotoci maakond – 14. august 1958) oli Elvis Presley ema ja Lisa Marie Presley vanaema.
21-aastaselt abiellus Gladys Vernon Elvis Presleyga. 8. jaanuaril 1935 sündisid neil kaksikud, Elvis Aron Presley ja Jesse Garon Presley, kellest viimane sündis surnuna.
Gladys suri südameinfarkti tagajärjel 14. augustil 1958 ja ta maeti Memphise Forest Hilli kalmistule, 1977. aastal aga koos Elvisega Gracelandi.
Homosügootsus
pisi|Homosügootsus, kus on näidatud homoloogilisi kromosoome; A ja C tähendavad alleele Homosügootsus on diploidse või polüploidse indiviidi genotüübi seisund, kus homoloogiliste kromosoomide samas lookuses asuvad ühe geeni ühesugused alleelid ; näiteks dominantsed alleelid AA või retsessiivsed alleelid aa.
Homosügootse genotüübiga indiviidi nimetatakse homosügoodiks.
Viited
Zygosity
Alvar Aalto
pisi|Alvar ja Elissa Aalto 1950. aastatel
Hugo Alvar Henrik Aalto ['aaldo] (3. veebruar 1898 Soome, Kuortane – 11. mai 1976 Helsingi) oli soome arhitekt, disainer, maalikunstnik ja akadeemik.
Aalto oli üks Skandinaavia moodsa arhitektuuri mõjukamaid esindajaid ja organisatsiooni Congrès Internationaux d'Architecture Moderne (CIAM) liige.
Elukäik
Ta õppis aastatel 1916–1921 Helsingi Tehnikaülikoolis Armas Lindgreni õpilasena arhitektuuri (1917. aastal katkestas ta õpingud, et osaleda vabadusvõitluses) ning avas 1923. aastal Jyväskyläs oma esimese arhitektuuribüroo.
Aastal 1924 abiellus ta õpingukaaslase arhitekt Aino Marsioga, kellest sai tema kaastööline. Nende pulmareis Itaaliasse jättis Aaltosse jälje, mis sidus ta kogu eluks Vahemere maade kultuuriga.
Aalto on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.
Looming
Aalto töötas mitmel alal, mööbli- ja klaasidisainist arhitektuuri ja maalikunstini. Tema klaasidisainikollektsioon on maailmakuulus. Aalto klaasnõude seas on maailmakuulus "Savoy vaas". Tema loodud mööblist tuntuim on ilmselt kolme jalaga taburet "L".
Aalto oli Soomes edukas arhitekt, disainer ja linnaplaneerija. Ta on projekteerinud elumaju, haiglaid, kirikuid ja vabrikuid ning planeerinud kultuuri- ja halduskomplekse. Aalto isikupärase arhitektuuristiili kujunemist mõjutasid Gunnar Asplundi uusklassitsism ja Euroopa avangardism. Aaltole iseloomulk stiil sai alguse 1927. aastast, kui ta projekteeris Viiburi linnaraamatukogu (ehitati 1930–1935), millel olid valged seinad. Ta ütles lahti Euroopa funktsionalismist, mis rõhutas sirgjoonelist korrapärasust, ning projekteeris ebakorrapärase ja keeruka liigendusega siseruumid, kasutades puitu. Tundlik puidukasutus ongi talle tüüpiline. Soome maastikust inspiratsiooni saades integreeris Aalto vormid ja materjalid looduskeskkonnaga, pidades hoolikalt silmas inimlikke väärtusi ning nähes ette, kuidas inimesed tema hoonetes elama ja töötama hakkavad. Ta kasutas loomulikku valgust.
1930. aastate lõpus sai Aalto maailmakuulsaks Soome paviljonidega Pariisi ja 1939. aasta New Yorgi maailmanäitusel.
Tema tuntumad hooned on Villa Mairea, Finlandia-talo Helsingis ja Helsingi Tehnikaülikooli (Teknillinen korkeakoulu) hoone.
Ainus Alvar Aalto projekteeritud maja Eestis on geograaf August Tammekannule mõeldud elamu Tartus, mis on tänapäeval tuntud kui Villa Tammekann.
Hooneid
thumb|Helsingi tehnikaülikooli [[auditoorium]]
Lendav hollandlane
pisi|[[Albert Pinkham Ryder. "Lendav Hollandlane". Umbes 1896]] Lendav Hollandlane on mütoloogiline muistsetest aegadest pärit viirastuslaev (kummituslaev), mis kunagi kodusadamasse ei jõua ning peab igavestest aegadest igavesti maailmameredel ja ookeanidel purjetama. Lendavat Hollandlast nähakse enamasti kaugelt, vahel ka tontlikus helenduses silmapiiril seilamas. Teise laevaga kohtudes püüab "hollandlase" meeskond sageli saata teateid või tervisi ammu surnud inimestelt. Sageli tähendab selle laeva kohtamine merel laevameestele või nende alusele peatset hukatust.
Pärimused
Merefolklooris on selle legendaarse laeva kohta olemas mitmeid aluslugusid. Vanimad neist pärinevad juba keskajast, mil räägiti kellestki ära neetud kapten Falkenburgist, kes peab Põhjamerel seilama kuni viimsepäevani, sest oli Saatanaga omaenese hinge peale täringuid mänginud.
Mõningatel andmetel on legendide aluseks hollandlasest kapten Bernard Fokke, kes oli omal ajal tunnustatud üleloomulikult kiire sõitjana Hollandi ja Jaava saare vahel, mistõttu teda kahtlustati sageli salasepitsuses Saatanaga, kes talle nii palju kiirust juurde andvat.
Esimene kirjalik teade sellest legendist pärineb 1821. aasta maist ajakirjast Blackwood's Magazine, kus vaatluse alla võetakse Hea Lootuse neemest leitud laev, millest leitud meremehe surnukeha peetakse Lendava Hollandlase omaks.
Tegu oli Amsterdami alusega, mis oli sadamast lahkunud umbes 70 aastat varem. Laeva kapteni nimi oli Hendrik Van der Decken. Tema näol oli tegemist vankumatu merekaruga, kel olid omad asjad ajada ka Saatana endaga. Sellegipoolest polnud ühelgi tema all töötaval meremehel põhjust millegi üle kurta, ehkki meeleoludest, mis võisid valitseda laeva pardal keset merd, ei tea keegi siiani midagi. Lugu ise aga oli järgmine:
Laev püüdis tulutult siseneda Hea Lootuse neeme, kuid ilmastikuolud pöördusid aina enam nende vastu. Kapten kõndis tekil ning needis halba tuult. Pärast päikeseloojangut küsiti, kas ta ikka tõemeeli kavatseb täna öösel sinna neemele jõuda. Kapten vastanud seepeale: "Olgu ma igavesti neetud ja kestku see kasvõi viimsepäevani." Ning kuna ta ilmselt kunagi oma sihtkohta ei jõudnud, arvataksegi teda siiamaani selle koha ligiduses rahutult ringi seilavat. Alust ennast pole küll eriti nähtud, kuid selle lähedusega kaasneb alati erakordselt halb ilm.
Tõlgendused
pisi|"Lendav Hollandlane" (2006) [[George Grie]] Selle loost kirjutas Edward Fitzball 1826. aastal ingliskeelse melodraama "Lendav Hollandlane" ja Frederick Marryat 1839. aastal romaani "Kummituslaev".
Samuti on peamiselt 19. ja 20. sajandist teada teadaandeid sellest, kus ja millal on Lendavat Hollandlast nähtud. Üks kuulsamaid neist pärineb Walesi printsilt Georgesilt (hilisem Inglismaa kuningas George V). Oma noorusajal, umbes aastal 1880, oli ta koos oma vanema venna Albertiga kolmeaastasel merereisil õpetaja Daltoni käe all 400-tonnise korveti HMS Bacchante pardal. Seilates piki Austraalia rannikut, teatas George kusagilt Melbourne'i ja Sydney vahelt:
"Kell 4 varahommikul möödus meie vööri lähedalt Lendav Hollandlane. Kogu laev hõõgus imelikus punases valguses, mis valgustas nii maste, prusse kui 200 aasta vanuseid purjesid. Laev möödus meist paremalt küljelt, nii et ka vahiohvitser seda selgesti võis näha. Kohe saadeti ka mitšman kõiki näite kontrollima, kuid too ei avastanud vähimatki jälge ühegi aluse füüsilisest lähedusest kuni silmapiirini ning meri oli olnud kogu öö sile ja rahulik. Ometi nägi laeva kolmteist inimest. Kell 10.45 hommikul tegi vahimadrus oma tavalist ettekannet öistest sündmustest. mainides sealhulgas ka Lendavat Hollandlast, kui eesmine peamast risti praampurjele kukkus ja madruse lömastas.
2006. aastal tehti antud legendi ainetel film "Kariibi mere piraadid", kus laevameeskonda kujutatakse neetud rahvana, kes aeglaselt aina enam mereolenditesarnaseks muutuvad. Sealses interpretatsioonis on hollandlasest kapteniks Davy Jones, kes armub merejumalanna Kalypsosse.
Petseri vaimulik seminar
Petseri vaimulik seminar (Печерская духовная семинария, ametlik nimi Eesti Apostliku Õigeusu Vaimulik Seminar) oli aastatel 1933–1940 Petseri kloostri juures Petseris tegutsenud Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku õppeasutus.
Seminari eesmärk oli valmistada ette vaimulikke ja kirikuteenijaid. Sinna võeti vastu keskharidusega mehi ja õppeaeg kestis seal kaks aastat. Lisaks tegutsesid seminari juures ühe- kuni kaheaastased eelkursused, kuhu võisid astuda algharidusega mehed ja mille lõpetamine andis õiguse kandideerida madalamatele kirikuteenijate ametikohtadele.
Seminar registreeriti haridus- ja sotsiaalministeeriumis 11. juulil 1933. Seminari avaaktus toimus sama aasta 3. septembril, õppetöö algas kaks päeva hiljem. Vaimuliku seminari juhatajaks oli asutamisest sulgemiseni Petseri kloostri ülem, ülempiiskop Nikolai (Leisman). Abijuhatajana töötas 1. augustist 1933 5. novembrini 1939 ülempreester Joann Paavel ja 5. novembrist 1939 kuni seminari sulgemiseni ülempreester Joann Envere.
Kuni 1939. aastani lõpetas seminari kolmes lennus (1935, 1937 ja 1939) 37 meessoost isikut.
Seminar suleti 6. augustil 1940 riigipea dekreediga, millega lõpetati kõigi eraõppeasutuste tegevus Eesti NSV territooriumil.
Jessie Garon Presley
Jessie Garon Presley (sünninimega Jesse Garon Presley; sündinud ja surnud 8. jaanuaril 1935 Tupelos Mississippi osariigis) oli Elvis Presley ühemunarakukaksikvend, kes sündis surnult Elvisest pool tundi varem. Jessie Garoni ema oli Gladys Presley ja isa Vernon Presley.
Arvatakse, et ta sai nime isapoolse vanaisa Jessie D. McClowell Presley järgi.
Tema nimetu haud asub Tupelos Priceville'i surnuaias. Gracelandi on püstitatud talle mälestusplaat, kus ta eesnimeks on märgitud Jessie, mistõttu on hakatud kasutama tema sünninime "Jesse Garon" asemel "Jessie Garon".
Elvis sai oma kaksikvenna olemasolust kuulda oma sünnipäeval 8. jaanuaril 1948.
Printsess Thyra
Printsess Thyra on olnud kahe Taani printsessi nimi:
Omar Bravo
Omar Bravo Tordecillas (sündinud 4. märtsil 1980 Sinaloa osariigis Los Mochises) on Mehhiko jalgpallikoondise endine ründaja.
Oma karjääri alustas ta Mehhiko klubis Club Deportivo Guadalajara (Las Chivas), kus debüteeris põhirivistuses 17. veebruaril 2001.
Omar Bravo debüüt Mehhiko rahvuskoondises oli 19. märtsil 2003. Ta mängis koondises aastatel 2002–2013 ja lõi 65 mängus 15 väravat.
2006. aasta maailmameistrivõistlustel tegi Omar Mehhiko esimeses kohtumises Iraani vastu avavärava ja oli ka teise värava autor, kui saadi võit 3:1.
14. sajand
14. sajand ehk XIV sajand pKr ehk m.a.j. on kristliku ajaarvamise neljateistkümnes sajand, mis algas 1. jaanuaril 1301 ja lõppes 31. detsembril 1400.
Omar Bravo
2008–2009 mängis ta Hispaania klubis Deportivo de La Coruña.
Isiklikku
Omar Bravo on 174 cm pikk ja kaalub 71 kg.
14. sajand
Kümnendid ja aastad
1300. aastad: (1300), 1301, 1302, 1303, 1304, 1305, 1306, 1307, 1308, 1309
1310. aastad: 1310, 1311, 1312, 1313, 1314, 1315, 1316, 1317, 1318, 1319
1320. aastad: 1320, 1321, 1322, 1323, 1324, 1325, 1326, 1327, 1328, 1329
1330. aastad: 1330, 1331, 1332, 1333, 1334, 1335, 1336, 1337, 1338, 1339
1340. aastad: 1340, 1341, 1342, 1343, 1344, 1345, 1346, 1347, 1348, 1349
1350. aastad: 1350, 1351, 1352, 1353, 1354, 1355, 1356, 1357, 1358, 1359
1360. aastad: 1360, 1361, 1362, 1363, 1364, 1365, 1366, 1367, 1368, 1369
1380. aastad: 1380, 1381, 1382, 1383, 1384, 1385, 1386, 1387, 1388, 1389
1390. aastad: 1390, 1391, 1392, 1393, 1394, 1395, 1396, 1397, 1398, 1399
1400
Brummbär
Brummbär täisnimetusega 15 cm Sturmpanzer IV Brummbär (tuntud ka kui Sturmpanzer 43 või Sd.Kfz. 166) oli Saksamaal Teise maailmasõja ajal toodetud rünnakkahur.
Oma eellastega võrreldes oli uus masin kaitstud palju võimsama soomusega, esiseina soomuse paksus oli kuni 100 mm. Esimestel Brummbäridel puudus aga enesekaitseks kuulipilduja ning sellepärast ei saanud neid kasutada otseses lahingutegevuses ilma soomusgrenaderite toetuseta.
Esimesed "grislid" saabusid rindele 1943. aasta aprillis ning osalesid Kurski lahingus 656. raske tankitõrjerügemendi koosseisus. Lahingutes selgus, et masin on vaja varustada kuulipildujaga, mis järgnevatele masinatele paigutatigi torni katusele. Edasiste täienduste käigus lihtsustati Brummbäri liikumatut torni, paigaldati lisaventilaator ja masina esiküljele lisati spetsiaalse kuulkinnitusega kuulipilduja. Veidi muudeti ka veermikku ning kogu täienduste käigus tõusis masina kaal pea 30 tonnini.
16. sajand
16. sajand ehk XVI sajand pKr ehk m.a.j. on kristliku ajaarvamise kuueteistkümnes sajand, mis algas 1. jaanuaril 1501 ja lõppes 31. detsembril 1600.
Kümnendid ja aastad
1500. aastad: (1500), 1501, 1502, 1503, 1504, 1505, 1506, 1507, 1508, 1509
1510. aastad: 1510, 1511, 1512, 1513, 1514, 1515, 1516, 1517, 1518, 1519
1520. aastad: 1520, 1521, 1522, 1523, 1524, 1525, 1526, 1527, 1528, 1529
1530. aastad: 1530, 1531, 1532, 1533, 1534, 1535, 1536, 1537, 1538, 1539
1540. aastad: 1540, 1541, 1542, 1543, 1544, 1545, 1546, 1547, 1548, 1549
1550. aastad: 1550, 1551, 1552, 1553, 1554, 1555, 1556, 1557, 1558, 1559
1560. aastad: 1560, 1561, 1562, 1563, 1564, 1565, 1566, 1567, 1568, 1569
1570. aastad: 1570, 1571, 1572, 1573, 1574, 1575, 1576, 1577, 1578, 1579
1580. aastad: 1580, 1581, 1582, 1583, 1584, 1585, 1586, 1587, 1588, 1589
1590. aastad: 1590, 1591, 1592, 1593, 1594, 1595, 1596, 1597, 1598, 1599
1600
Põlva järv
Põlva järv asub Põlva linnas Orajõe ürgorus. Järve toidab Orajõgi. Paisjärv rajati 1966. aastal, mil ehitati Eesti Põllumajanduse Akadeemia üliõpilase Vambola Murdoja diplomitööna valminud projekti järgi umbes 81 meetri pikkune ja 3,1 meetri kõrgune tamm ning ujutati üle Orajõe-äärsed madalad heinamaad. Paisjärve rekonstrueeriti aastatel 1997–1999, mil süvendati järve põhja ja rajati järve lõunapoolsesse ossa tehissaar.
Põlva paisjärve on ekslikult nimetatud Plaki järveks.
Heterosügootsus
Heterosügootse genotüübiga indiviidi nimetatakse heterosügoodiks.
Tähistamaks heterosügootsust mitme erineva lookuse suhtes, kasutatakse termineid di-, tri-, polüheterosügootsus.
Arkna mõis
<mapframe latitude="59.393889" longitude="26.378333" zoom="16" width="220" height="220" align="right"> { "type": "FeatureCollection", "features": [ {     "type": "Feature", "properties": {}, "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [ 26.378324,         59.393941        ]      }    }  ] } pisi|Arkna mõisa peahoone pisi|Arkna mõisa park Arkna mõis (saksa keeles Arknal) oli mõis Rakvere kihelkonnas Virumaal, nüüdisajal jääb Lääne-Viru maakonda Rakvere valda.
Arkna mõis asutati 1772 aastal Varangu mõisast eraldumisel. Alates 1881. aastast oli Arkna Schubertite fideikomiss.
Peahoonest ida poole jääb park, mida läbib Selja jõgi.
Arkna mõis on innustanud Marek Sadamat looma lühifilmi "Snowflake".
Halloween
Mõiste päritolu
pisi|Halloweeni tähistamine Valges Majas pisi|310px Kuigi sõna halloween on kristliku algupäraga, arvatakse pühal endal olevat paganlikud juured. Ajaloolane Nicholas Rogers märgib, et "mõned folkloristid arvavad seda tulenevat Rooma puuviljade ja seemnete jumalanna Pomona pidustustest või surnutepühast Parentalia, kuid tüüpilisemalt seostatakse seda keldi Samhaini festivaliga, mille nimi tuleb vana-iiri keelest ja tähendab 'suve lõppu'."
Ajalugu
Halloween on väljarändajate (iirlaste ja šotlaste) poolt Põhja-Ameerikas juurutatud, seal kommertsialiseerunud ja nüüd ringiga "tagasi toodud" tähtpäev. Põhitunnuseks on õõnes kõrvits, millele on külje peale sisse lõigatud nägu ja sisse pandud küünal – kõrvitsalatern.
Kõrvitsalaternaid hakati tegema alles Ameerikas, sest kõrvits on Ameerika päritolu taim ja varem neid Euroopas ei tuntud. Laterna valmistamise komme ise on pärit 18. sajandist, mil Iirimaal hakkas levima komme tuua Samhaini ühislõkkelt koju süsi õõnestatud naeri sees.
Juurviljalaterna valmistamise komme viitab iiri rahvajutule Ihnuskoi Jackist (Stingy Jack), keda jumal tema pattude pärast ei võtnud paradiisi ja tänu lepingule kuradiga ei saanud kurat võtta Jacki ka põrgusse. Jack pidi kondama mööda maad, valgustades oma teed kaalikast või naerist õõnestatud laternas hõõguvate sütega, mis kurat talle põrgust järgi viskas. pisi|Halloweeni kõrvits Tartus, Supilinnas, Herne tänaval. 2016. aasta november. Sellest legendist inspiratsiooni saanud iirlased ja šotlased hakkasid pimedal ajal oma kodudest eemale peletama Ihnuskoi Jacki ja teisi ringi kondavaid kurje vaime uste juurde või akende peale asetatud juurviljalaternatega, mille sisse olid lõigatud hirmsad näod.
Kombed
Samuti kasutatakse võimalust kostümeeritult ringi liikuda. Lapsed "kollitavad" naabreid, seades neid valiku ette: "Komm või pomm?", inglise keeles "Trick or treat?" Triki (trick) all mõeldakse mingit vempu. Kui naaber on külaliste tulekuks valmistunud, jagab ta komme või raha. Kui aga keeldub, võib ta mingi vembu või trikiga arvestada.
15. sajand
15. sajand ehk XV sajand pKr ehk m.a.j. on kristliku ajaarvamise viieteistkümnes sajand, mis algas 1. jaanuaril 1401 ja lõppes 31. detsembril 1500.
Halloween
Kombed
Pärast halloween ' i on naabritel tükk aega detektiivitööd, et teada saada, kes selle või tolle maski taga end varjas, kuna sageli vahetavad poisid ja tüdrukud rõivad ja esinevad siis vastavalt. Juhul, kui ei ole võimalik korralikke kollimaske muretseda, korvab maski puudumise grimm (make-up).
15. sajand
Sündmused
pisi|[[Kalmari uniooni alad]]
Halloween
Kombed
Firmapidudel on halloween samuti aktuaalne – enamasti tehakse kostüümi- või teemaõhtuid.
15. sajand
Kümnendid ja aastad
1400. aastad: (1400), 1401, 1402, 1403, 1404, 1405, 1406, 1407, 1408, 1409
1410. aastad: 1410, 1411, 1412, 1413, 1414, 1415, 1416, 1417, 1418, 1419 ... 1420. aastad: 1420, 1421, 1422, 1423, 1424, 1425, 1426, 1427, 1428, 1429
1430. aastad: 1430, 1431, 1432, 1433, 1434, 1435, 1436, 1437, 1438, 1439
1440. aastad: 1440, 1441, 1442, 1443, 1444, 1445, 1446, 1447, 1448, 1449
1450. aastad: 1450, 1451, 1452, 1453, 1454, 1455, 1456, 1457, 1458, 1459
1460. aastad: 1460, 1461, 1462, 1463, 1464, 1465, 1466, 1467, 1468, 1469
1470. aastad: 1470, 1471, 1472, 1473, 1474, 1475, 1476, 1477, 1478, 1479
1480. aastad: 1480, 1481, 1482, 1483, 1484, 1485, 1486, 1487, 1488, 1489
1490. aastad: 1490, 1491, 1492, 1493, 1494, 1495, 1496, 1497, 1498, 1499
1500
Kirovi rajoon (Põhja-Osseetia)
Kirovi rajoon (osseedi keeles Кировы район, vene keeles Кировский район) on Põhja-Osseetia haldusüksus.
Rajoonikeskus on Elhotovo. Rahvaarv 2015. aasta andmetel 27 447.
Publitsistlik romaan
Publitsistlik romaan on aktuaalseid ühiskondlik-poliitilisi probleeme käsitlev romaan.
Briti Sõltumatu Filmiauhind
Briti Sõltumatu Filmiauhind ehk BIFA (inglise The British Independent Film Awards) on filmiauhind, mida antakse välja 1998. aastast, et väärtustada sõltumatult rahastatud Briti filme ja filmitegijaid.
Nomenklatuur
Nomenklatuur oli eliitgrupp inimesi Nõukogude Liidus.
Nomenklatuur on võõrsõna, mis tähendab nimekirja või klassifikatsiooni.
Psühholoogiline romaan
Psühholoogiline romaan on romaan, mis keskendub tegelas(t)e hingeelu kujutamisele ja analüüsile. Näiteks Fjodor Dostojevski "Kuritöö ja karistus".
Psühholoogilised romaanis on huvi keskmes tegelaste mõtted, tunded, emotsioonid ja läbielamised, esikohal ei ole välised sündmused ja tegevustik.
Psühholoogilist romaani on viljelenud Balzac, Stendhal, Flaubert, Maupassant, eesti kirjanikest A. H. Tammsaare.
Irafi rajoon
Irafi rajoon (osseedi keeles Æрæфы район, vene keeles Ирафский район) on Põhja-Osseetia haldusüksus.
Rajoonikeskus on Tšikola. Rahvaarv 2015. aasta andmetel 15 311.
Agne Trummal
Agne Trummal (7. september 1973 Tallinn – 6. november 2005 Sae küla, Kõue vald, Harju maakond) oli Eesti muinsuskaitsetegelane.
Ta õppis aastatel 1980–1989 Tallinna 4. Keskkoolis ning aastatel 1989–1993 Tallinna Majandustehnikumis, mille lõpetas raamatupidamise erialal. Ta lõpetas 1999. aastal Eesti Kunstiakadeemia kunstiteaduse instituudi ning õppis aastatel 2004–2005 EKA restaureerimisosakonna magistriõppes.
1999. aastal asus ta tööle Tallinna Muinsuskaitseametisse projektijuhina, 2000. aastal sai temast ameti juht ning ameti nimevahetuse järel samal aastal Tallinna Kultuuriväärtuste Ameti juht. Ta töötas 2004. aastast Muinsuskaitseametis, algul peadirektori kohusetäitjana, 2005. aastast peadirektorina.
Trummal hukkus 6. novembril 2005 Tallinna–Tartu maanteel liiklusõnnetuses.
Arenguromaan
Arenguromaan ehk kujunemisromaan (saksa keeles Bildungsroman) on romaan, mis põhineb kangelase arengulool.
Sõjaromaan
Sõjaromaan on romaan, mille tegevustik areneb sõjaolustikus.
Freundel Stuart
Freundel Jerome Stuart (sündinud 27. aprillil 1951) on Barbadose poliitik, kes oli 23. oktoobrist 2010 kuni 25. maini 2018 Barbadose peaminister.
Ta on õppinud Lääne-India ülikoolis politoloogiat ja õigusteadust ning töötanud seejärel alates 1984. aastast juristina.
Freundel Stuart kuulub Demokraatlikku Tööparteisse. Ta valiti parlamenti 1994. aastal. Järgmistel valimistel aastal 1999 kaotas ta oma koha. Aastal 2003 valiti ta senaatoriks. Pärast 2008. aasta valimisi sai Freundel Stuartist asepeaminister ja siseminister, pärast peaminister David Thompsoni haigestumist mais 2010 peaministri kohusetäitja ning pärast Thompsoni surma oktoobris 2010 peaminister kuni 2012. aastal toimunud valimisteni.
Vanemuine
Vanemuine (Wannemunne) on laulujumal 19. sajandi keskpaigast alates välja kujunenud rahvusromantilises eesti kunstmütoloogias, mille peamised loojad olid Friedrich Robert Faehlmann ning Friedrich Reinhold Kreutzwald.