cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Marten Seppel
Seppel on alates 2006. aastast Õpetatud Eesti Seltsi liige ja on kuulunud selle juhatusse. Ta on ka Akadeemilise Ajalooseltsi, Economic History Society ja The European Society for the History of Economic Thoughti liige.
Seppel on saanud erialase tunnustusena Eesti ajalookirjanduse aastapreemia (2014), Jüri Uluotsa stipendiumi (2015) ja Humboldti uurimisstipendiumi (2018).
Jüri Lina
pisi|Jüri Lina demonstreerimas vabamüürlaste põlle aastal 2010 Jüri Lina (sündinud 13. oktoobril 1949 Tartus) on eesti kultuuritegelane, publitsist, kirjanik, filmirežissöör, vandenõudeuurija ja ufoloog.
Ta on kirjutanud teoseid eksistentsialistlike küsimuste, esoteerika, paranormaalsete nähtuste ja salaorganisatsioonide kohta.
Elukäik
Jüri Lina kirjutas 1960.–1970. aastail artikleid, arvustusi ja tõlkeid ning koostas raadiosaateid, viimastest tuntuim oli "Pobifo revüü", mille esimene saade anti Eesti Raadio vastavatud II programmis ehk Vikerraadios eetrisse 22. mail 1968.
Aastal 1967 osales Lina Tartus filmiklubi Amfo asutamise juures, olles samal aastal ühtlasi selle esimene president.
Suvel 1968 alustas koostööd helilooja Toivo Kurmetiga, kelle loomingut ta asus raadios salvestama.
Sügisel 1968 korraldas soome popansambli Ernos esinemise Estonia kontserdisaalis.
Lina pidas loenguid tudengeile, õpilastele ja ettevõtetele ühingu Teadus ettevõtmisel. Ta asutas 1972 põrandaaluse kirjastuse Agart, andes käsikirjalises vormis välja nii omaloomingut kui ka tõlketeoseid, viimastest moodustas põhiosa kirjandus paranormaalsetel teemadel, kuid tõlgiti ka ilukirjanduslikke teoseid.
Mais 1972 korraldas Eestis ansambli Ruja kontsertide sarja "Popsalongi" raames, kus ta ise popmuusikast ülevaateid esitas. Ürituse keelustas KGB.
Koge
300px|pisi|Ühemastiline hansakoge [[Malmö sadamas (2005)]] Koge oli keskaegne ühe- või kahemastiline purjelaeva tüüp, mis oli kasutusel nii kauba- kui ka sõjalaevana.
Jüri Lina
Elukäik
Tegeles nii Tartus kui Tallinnas luulelavastuste esitamisega põrandaalustel kultuuriõhtutel.
Koge
Koge tunnuseks on klinkerplangutus, lame põhi ja madal süvis ning sirge vöör- ja ahtertääv.
Lilli Promet
Lilli-Linda Promet (16. veebruar 1922 Petseri – 16. veebruar 2007 Tallinn) oli eesti ajakirjanik ja kirjanik.
Koge
Koge oli kõhukas laev suure lastiruumiga ning enamasti ühe mastiga ja ühe suure raapurjega. Hansakoge edasiarenduseks sisevetel võib lugeda ka Peipsi-Emajõe lotja. Hansakoge üheks eelkäijaks peetakse põhjamaade kaubalaeva knarri (ka knorr, knörr, knaar).
Lilli Promet
Elukäik
Ta sündis maalikunstnik Aleksander Prometi peres. Lõpetanud Tallinna 18. algkooli, asus ta 1935. aastal Riigi Kunsttööstuskoolis õppi­ma keraamikat, mille lõpetas 1940. aasta kevadel.
Koge
Koged Eestis
Eestis olid koged kasutusel peamiselt Hansa linnadega kauplemisel.
Lilli Promet
Elukäik
Pärast Eesti annekteerimist NSV Liitu läks ta sügisel 1940 tööle Noorte Hääle toimetusse. Nõukogude–Saksa sõja puhkedes evakueerus ta Nõukogude tagalasse Tatari ANSV-sse. 1943. aasta suvel lähetati ta tööle Leningradi eestikeelsete raadiosaadete toimetusse.
Koge
Koged Eestis
Aastal 1990 leiti Pärnu jõe suudmeala setetes hansakoge jäänused (Pärnu hansakoge). See koge oli ehitatud umbes aastal 1300.
2022. aastal leiti Tallinnast Lootsi tänavalt ehitustööde käigus koge varemed, mille pikkus võis olla 25 ja laius 9 meetrit.
Vyžuonos
Vyžuonos on alev Leedus Utena rajoonis, Vyžuonose valla halduskeskus. Alev asub Dusyna jõe ääres 143 ha suurusest Lydekise järvest loodes.
Jüri Lina
Elukäik
Tegi koostööd lavastaja ja näitleja Jaan Toomingaga, kellega salvestas luulelavastuse "Virvatuled udus", mis anti eetrisse Eesti Raadios.
2. mail 1975 korraldas KGB Jüri Lina kodus läbiotsimise, lootes leida Nõukogude-vastaseid materjale, mida seal aga ei olnud. KGB tegi talle hiljem ülekuulamisel KGB-hoones Vanemuise tänaval ideoloogilise diversiooni eest karmi hoiatuse. Samal aastal sai Jüri Lina dissidentlike vaadete edastamise eest avaldamiskeelu.
Vyžuonos
Nimi
Alevile on kohaliku legendi järgi andnud nime paganlik nastikute jumal Vyžas. Sealse kiriku müürides on ka vana nastikute ja päikese kultuse tähis – kivi, millel on kujutatud Vyžase pea. Tõenäolisemalt on aga tegemist hüdronüümiga, sest alevi lähistel voolab Vyžuona jõgi.
Jüri Lina
Elukäik
Pärast konflikte KGB-ga siirdus 1979. aasta aprillis Helsingisse ja sama aasta augustis Rootsi.
Vyžuonos
Nimi
pisi
Jüri Lina
Elukäik
Esines hiljem eestikeelses välisraadios, sh Stockholmi eesti raadios, Washingtoni Ameerika Hääles ja Müncheni Raadio Vaba Euroopas.
Aastal 1984 algatas KGB Jüri Lina vastu tema publitsistiku tegevuse, sh raamatute "Öised päevad" ja "Sovjet hotar Sverige" põhjal kriminaalasja, riigireetmise alusel, uurimine vältas mitu aastat, kuni ta 1991 rehabiliteeriti.
Lilli Promet
Looming
Hea vormitaju ja isikupärane stiil andsid talle algusest peale väljapaistva koha eesti novellistide hulgas. Seda positsiooni kindlustasid kogud "Roosa kübar" (1961) ja "Lamav tiiger" (1964), mida üksmeelselt peetakse tema kaalukamaks ko­guks.
Jüri Lina
Tööd muusikaprodutsendina
On produtsendina salvestanud ja välja andnud järgmised heliteosed:
Lilli Promet
Looming
Tema jutustuste ja novellide alusel on valminud viis filmi: "Roosa kübar", "Üksi", "Tütarlaps mustas", "Ühe suve akvarellid" ja "Pimedad aknad". Ta on dokumentaalfilmi "Elsa Maasik" stsenarist.
Isiklikku
Tema isa oli maalikunstnik Aleksander Promet.
Vyžuonos
Ajalugu
1. juunil 1919 toimus alevi juures lahing enamlaste ja Leedu vägede vahel. Nõukogude perioodil oli Vyžuonos kohaliku kolhoosi keskasulaks.
Gamviki vald
Gamviki valda peetakse Euroopa kõige põhjapoolsemaks mandrivallaks.
Pindala on 1416 km², maapindala 1355 km².
Lilli Promet
Isiklikku
Tema abikaasa oli kirjanik ja kirjandustegelane Ralf Parve, nende poeg oli ajakirjanik ja poliitik Ralf R. Parve.
Gamviki vald
2009. aasta 1. jaanuari seisuga oli vallas 1025 elanikku. Rahvastiku tihedus on 0,8 in/km². 2004. aastal oli vald elanike arvult Norras 397. kohal. pisi|Gamviki valla vallavalitsuse hoone Mehamnis Halduskeskus on Mehamn.
Vallanumber on NO-2023 (ISO 3166-2:NO).
Vald on keelekuju suhtes neutraalne.
Nimi
Oletatavasti oli nime varasem kuju Gangvik. Nime esimene pool on pärit vanapõhja sõnast gangr (karjatee), teine pool vik tähendab lahte.
Haldusajalugu
1. jaanuaril 1864 eraldati praeguse Gamviki valla ala Lebesby vallast ning viidi üle Tana valda, kus see püsis 1913. aasta 1. juulini.
2019. aastani kuulus vald Finnmargi maakonda.
Rannajoon
Rannad on järsud.
Gamviki valla piiril loodenurgas on Euroopa mandriosa põhjapoolseim punkt Nordkinn. Nordkinni poolsaare ja valla lõunaosa vahele lõikub Hopsfjorden, edela suunas Tanafjordeni haru Langjforden. On ka palju väiksemaid lahte ja fjorde.
Geoloogiline ehitus
Vald paikneb eelkambriumi moondunud settekivimitel.
Pinnamood
Vald asub suhteliselt tasasel lavamaal, mille kõrgus merepinnast Nordkinni poolsaarel on 200–400 m ning lõuna pool 300–500 m. Kõrgeim tipp on Duolbagáisá (673 m), mis asub valla kaguosas Tana valla piiril.
Kliima
Kliima on väga karm – meteoroloogia seisukohast puudub suvi Gamviki ümber üldse. Suvekuu keskmine õhutemperatuur peaks olema üle 10 °C. Mõõtmete järgi on kõige soojema kuu augusti keskmine õhutemperatuur Slettnesi tuletorni juures 9,6 °C. Nii on Gamviki vallas ainult talv, kevad ja sügis, kuigi on ka päikesepaistelise ja sooja ilma pikki perioode, mil päike paistab öö keskpaigas. Samuti muudab Golfi hoovus piirkonna kliimat pehmemaks. Tuule keskmine kiirus on suur.
Loomad
Tähtis veelindude pesitsusala on Omgangsstauran, mis asub Gamvikist kagus. Läänes aga on Slettnesi looduskaitseala ja linnuvaatlusjaam.
Vallavalitsus
2007. aastast on Gamviki vallavanem Marius Nilsen (Norra Tööpartei). Aastatel 2004–2007 oli selleks Roger Hansen samast parteist.
Politsei
Vald kuulub Ida-Finnmargi politseiringkonna Berlevågi ja Gamviki lensmanniringkonda.
Rahvastik
pisi|300px|Elanike arvu dünaamika
Elanike arv
Gamviki valla elanike arv oli 1920.–1970. aastatel ligikaudu 1700, kuid hakkas seejärel vähenema. Ajavahemikus 1970–2004 vähenes see keskmiselt 1,2% aastas (maakonnas 0,1%). Languse põhjuseks on sisserände vähenemine ja kuna sisserändajad asusid tööle enamasti kalanduses, siis on ka kalatööstuse pidurdumine olnud rahvaarvu vähenemise põhjuseks.
''Elanike arv alates 1951. aastast antud 1. jaanuari seisuga.''
Ränne
Viimastel aastatel on väljaränne olnud suur ja sisseränne väike.
Asustus
Gamviki vallas on Mehamn, Skjånes, Langfjordnes, Nervei ja Gamvik.
Suurem osa rahvastikust (umbes 700) elab Mehamnis. Kasvanud on sealne elanike arv, samal ajal kui Gamvikis on vähenenud. Sellegipoolest elab neis kahes piirkonnas üle 90% rahvastikust. Ülejäänud asutusest on hajali, suurem osa Hopsfjordeni põhjakaldal, kus asub ka Skjånes.
Varem oli vallas ka teisi kalurikülasid, sealhulgas Omgang, Losvik ja Finnkongkeila. Pärast seda, kui sakslased 1944. aastal külad hävitasid, neid enam üles ei ehitatud.
Majandus
pisi|[[Slettnesi tuletorn]]
Kalandus
Majanduses on põhikohal kalandus, eriti kevadine tursa- ja kilttursapüük. Lisaks püügile tehakse ka kalatöötlemist.
Kalapüük on hooajalise iseloomuga, mis mõjutab ka tööhõivet. Pikemas perspektiivis on kalanduse tööjõuvajadused samuti kõikuvad.
Kasutatakse väikseid lahtisi kaldapaate, millega saab kaugemale merele minna.
Turism
Turism on Gamvikis elavnemas.
Slettnesi tuletorni lähedal on Norra kõige põhjapoolsem laagriplats.
Transport
Lennuühendus käib lühikese rajaga Mehamni lennujaama kaudu. On olemas ka Gamviki lennuväli, mida kasutatakse häda korral. Viimane oli valla esimene lennujaam ja see rajati Røde Kors Hjelpekorpsi ja A/S Varangfly (hiljem Norving) koostöös kiirabi- ja taksolennumaandumisrajana.
Laevaliin Hurtigruten peatub iga päev mõlemas suunas Mehamnis ja Gamvikis.
Gamviki lähedal on Slettnesi tuletorn, mis on Euroopa ja väidetavalt maailma põhjapoolseim mandrituletorn.
Nordkinni poolsaarelt pääseb mööda Fylkesvei 888 maanteed Hopseideti. Maantee viib Ifjordi, kust pääseb omakorda Lakselvist Deanu šaldi külasse viivale maanteele Fylkesvei 98. Fylkesvei 894 läheb Kjøllefjordist Mehamnelvi sillani, kus ta jõuab Fylkesvei 888-le.
Kohalikud maanteed viivad Gamviki ja Skjånesi.
Fylkesvei 894 sisaldab parvlaevaühendust Kifjord ja Kalaki vahel; talvel see puudub.
Haridus
2004. aasta 1. oktoobri seisuga oli vallas 4 põhikooli 153 õpilasega.
Mehamnis on keskkooli filiaalklass.
Ajalugu
Kuni esimese maailmasõjani käis pomoorikaubandus, kala vahetati jahu jm vastu.
12. märtsil 1982 kukkus Mehamni lähedal merre Widerøe lennukompanii lennuk Twin Otter. Mehamni õnnetuse asjaolud ei ole tänapäevanigi päris selged.
Kultuur
Gamvikis on Gamviki muuseum ja raamatukogu.
Vestnes on loodus- ja kultuurimälestis, kus on muu hulgas varemed, hauad ja teatud tüüpi kodade jäänused.
Kirik
Gamviki kogudus kuulub Gamviki kihelkonda, Varangeri praostkonda ja Põhja-Hålogalandi piiskopkonda.
Sündinud 22. veebruaril
''Siin loetletakse 22. veebruaril sündinud tuntud inimesi.
Corazon Aquino
thumb|right|180px|Corazon Aquino
Maria Corazon Sumulong Cojuangco-Aquino (tuntud ka nimega Cory Aquino; 25. jaanuar 1933 – 1. august 2009) oli Filipiinide poliitik, Filipiinide president 1986–1992. Ta oli esimene naispresident Aasias.
Ühikelement
Ühikelement ehk neutraalne element mingi binaarse algebralise tehte * suhtes hulgal H on element e, mille puhul hulga H mis tahes elemendi a korral kehtivad võrdused
Corazon Aquino
Valitsejana oli ta demokraatlik, rahu pooldav, naisõigusi kaitsev ning religioonide suhtes salliv. Tema valitsusajal toimus kuus riigipöördekatset ja valitses kabinetisisene opositsioon. Sellest hoolimata oli ta võimul oma ametiaja lõpuni.
Ühikelement
ja
Corazon Aquino
Aquino oli abielus Benigno Aquino juunioriga ja kui Beniqno 21. augustil 1983 Manila Rahvusvahelises Lennujaamas mõrvati, sai Corazón Aquinost valitseva autokraadi Ferdinand Marcose vastase opositsiooni liider.
Ühikelement
Ühikelemendi ainsus
Teoreem. Kui ühikelement eksisteerib, siis ta on ainus. Tõestus. Olgu meil kaks ühikelementi e ja E. Siis võrduse (1) põhjal
ning võrduse (2) põhjal
Järelikult
nii et ühikelemendid langevad kokku.
Termini päritolu ja tähistused
Ühikelemendi prototüübiks on arv 1, mis on arvude korrutamise suhtes ühikelement.
Sellepärast on ühikelemendi tähiseks sageli 1. Vahel kasutatakse tähisena tähte e või E (saksa sõnast Einheit 'ühik').
Nullelement
Arvude liitmise suhtes on ühikelemendiks arv 0.
Kui vaadeldavaks tehteks on liitmine või kui kasutusel on aditiivne tähistus, nimetatakse ühikelementi nullelemendiks ja tähistatakse sümboliga 0.
Ringi ühikelement
Ringi ühikelemendiks nimetatakse ühikelemendi selle ringi korrutamistehte suhtes.
Võre ühikelement
Võre ühikelemendiks nimetatakse võre suurimat elementi. Ta on ühikelement võre ühenditehte suhtes.
Vaata ka
fa:عمل دوتایی
Juhan Smuul
Enamus tema teostest räägib meremeeste, kalurite ja rannarahva elust. Samas esineb ka kommunismi ja stalinismi ülistavat kirjandust.
Tähelepanu on pälvinud tema vastuoluline tegevus okupatsiooniperioodil. Eriti vahetu osalemine vara üles märkijana märtsiküüditamises. Smuul õigustas avalikult Eesti linnade pommitamist.
Ta oli Eesti NSV teeneline kirjanik ja Eesti NSV rahvakirjanik, Stalini preemia ja Lenini preemia laureaat. Tema järgi on nimetatud Juhan Smuuli tee ja Muhus asub Juhan Smuuli monument. Tema sünnikodust on tehtud muuseum.
Elukäik
thumb|Juhan Smuuli sünnitalu Koguval. Aastal 2007 asub seal [[Muhu Muuseum]] Juhan Smuul õppis 1930–1936 Piiri algkoolis, pärast seda lühikest aega Jäneda põllutöökoolis Järvamaal. Õpingud katkesid, kuna ta külmetus ja sattus kopsupõletikuga Tartu kliinikusse. Sellega tema formaalne haridustee ka piirdus.
Aastal 1941 mobiliseeriti Juhan Smuul Punaarmeesse, tervise tõttu rindele ei saadetud ning demobiliseeriti 1944. aasta alguses.
Juhan Smuul oli kirjanduslik kaastööline Rahva Hääle toimetuses Leningradis. Ta oli aastatel 1944–1946 ajalehe Sirp ja Vasar vastutava toimetaja asetäitja ning 1946. aastal lühikest aega ajakirja Pioneer vastutav toimetaja. Mõlemad ametikohad kuulusid EKP Keskkomitee nomenklatuuri. Alates 1946. aastast kuulus Smuul ELKNÜ Keskkomiteesse, mille liikmeks jäi ta 1950. aastate alguseni. Aastal 1948 sai Smuul Eestimaa Kommunistliku Partei liikmekandidaadiks ja 1951. aastal liikmeks.
Alates 1947. aastast oli Smuul vabakutseline kirjanik.
Juhan Smuul oli NSV Liidu Ülemnõukogu viienda ja kuuenda koosseisu ja Eesti NSV IV Ülemnõukogu koosseisu saadik. Aastail 1956–1958 ja 1960–66 oli ta EKP Keskkomitee liige.
Juhan Smuul tegi ajalehekorrespondendina või kirjanikuna kaasa ekspeditsioonid heeringalaevaga Põhja-Atlandile 1955, polaarekspeditsioonilaevaga Antarktisesse 1957–1958, uurimislaevaga Jaapani merele 1959 ja Teravmägedele 1960.
Vastuoluline tegevus stalinistlikul perioodil
Juhan Smuul oli vähemalt kuni Jossif Stalini surmani veendunud stalinist, nagu ilmneb paljudest tema luuletustest ja sõnavõttudest ning ka näiteks kirjandusteadlase Jaan Unduski uurimustest.
Maikuus 1944 toetas Juhan Smuul avalikult Eesti linnade pommitamist Punaarmee poolt (sealhulgas märtsipommitamist), milles hukkus arvukalt tsiviilelanikke. Tollal Leningradis elanud Smuul kirjutas Venemaal ilmunud eestikeelses ajalehes Rahva Hääl: "... on paratamatu, et selliste rünnakute juures saavad tahtmatult kannatada ka rahulikkude inimeste elamud, kunstilise ja ajaloolise väärtusega ehitused ja mälestusmärgid. Sakslasi ei saa me Eestist minema kihutada paljaste sõnadega. Nad tulevad välja peksta sealt ükskõik milliste ohvrite hinnaga. Pidage meeles suure Lenini surematuid sõnu: "Kui sõda on osutunud vältimatuks — kõik sõja heaks.""
17. veebruaril 1949 asus Smuul kirjutama poeemi "Mina – kommunistlik noor" teise osa algust pealkirjaga "Lahtine kiri Marie Underile". Selles pöördus Smuul pilkavas toonis Marie Underi poole, kritiseerides teravalt Underi 1942. aastal ilmunud luulekogu "Mureliku suuga", ning naeruvääristas Underi seal väljendatud muret ja hingevalu 1941. aasta juuniküüditamise pärast. Smuul avaldas luuletuse "Lahtine kiri Marie Underile" pärast 1949. aasta märtsiküüditamist ajakirjas "Pilt ja Sõna" 8/1950.
Endise parteitöötaja Roland Lääne mälestustes "Murrangulised aastad", mis ilmusid ajalehes "Harju Elu" järjeloona veebruaris 1988, on kirjas, et Juhan Smuul ja Debora Vaarandi olid märtsis 1949 komandeeritud Kõue valda sealsete elanike küüditamisega seotud üritusele ning Juhan Smuul osales eestlaste küüditamises küüditatute vara kirjapanijana. Selle kohta, et Smuul osales 25. märtsil 1949 küüditatava pere vara üleskirjutajana, on aprillis 2023 leitud arhiivist vara üleskirjutamise akt, millel on Juhan Smuuli nimi ja allkiri (LVMA.3HA.1.377, lehed 248 ja 248p). Ajaloolane, Eesti Mälu Instituudi vanemteadur Meelis Saueauk kommenteeris 20. aprillil 2023 ERR-i saates "Terevisioon" Smuuli osalemist küüditamises nii, et Juhan Smuul oli küüditamisoperatsioonis Priboi määratud operatiivgrupi koosseisu, nn partei ja nõukogude aktiivi hulka, kelle põhiline ülesanne oli väljasaadetavate vara üleskirjutamine. Hiljem on Meelis Saueauk Vikerraadios täpsustanud võimalikke asjaolusid seoses Smuuli osalemisega küüditamises ja märkinud, et on põhjendatud nimetada Smuuli küüditajaks, mitte manukaks. Smuuli ja küüditamisega seotud asjaolusid ning võimalikke motiive on aprillis 2023 kommenteerinud ka ajaloolane, Tallinna Ülikooli Humanitaarteaduste Instituudi teadur Kristo Nurmis.
Mõni nädal pärast osalemist märtsiküüditamises asus Smuul jätkama 20. märtsi paiku alustatud luuleteost "Poeem Stalinist". Ta kirjutas 15.aprillil 1949 Võrust: "Läheb "Poeem Stalinist". Mul on imelik tunne — ma elan nagu palavikus. Sellest tuleb kas suurepärane asi või ei kõlba ta kusagile. … Süda valutab ja elan ainult poeemile. See poeem sünnib mulle maailma suure valuga — ja olen teda armastama hakanud, ka neid osi, mida veel ei ole."
Eesti Kirjanike Liidu juhatuse 4. mai 1950 otsusel (ERA.R-1765.1.54b, leht 19), millega heideti Kirjanike Liidust välja teiste seas Johannes Semper, Paul Viiding, August Sang, Kersti Merilaas, Betti Alver, Hugo Raudsepp ja Mait Metsanurk, oli ühena kahest Eesti Kirjanike Liidu juhatuse liikme Juhan Smuuli allkiri. Sama otsusega tegi kirjanike liidu juhatus ettepaneku võtta kirjanik Friedebert Tuglaselt rahvakirjaniku aunimetus, mida Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidium 16. juuli 1950. aasta otsusega ka tegi.
Ajalehes "Sirp ja Vasar" ilmus 20. mail 1950 Juhan Smuuli poeem "Norra brigg". 1951. aastal ilmus sama poeem (uue pealkirjaga "Inglise brigg") ka Smuuli luulekogus "Et õunapuud õitseksid". Selles tekstis ründas Smuul avalikult oma kolleege, kes olid kaotanud Nõukogude võimude soosingu ja langenud põlu alla (kirjanikud Nigol Andresen, Johannes Semper, Hans Kruus, Paul Viiding ja kunstnik Adamson-Eric), ning viitas neile kui kodanlikele natsionalistidele, st Nõukogude-vaenulikule elemendile.
Aastaid pärast Stalini surma, 1969. aastal kirjutas Smuul enda stalinistliku kirjandusloomingu kohta tagasivaateliselt järgmist: "1949. aastal, elades väikeses Lõuna-Eesti linnakeses Võrus, kirjutasin "Poeemi Stalinile", makstes sellega oma lõivu isikukultusele. Mind ei sundinud keegi seda kirjutama, mul polnud selleks isegi niinimetatud sotsiaalset tellimust. Ma ei usu, et kirjanikku saab sundida kirjutama midagi, millesse ta ise ei usu, kuigi selletaolisi näiliselt enesekriitilisi hääli kostis pärast isikukultuse paljastamist nii vasemalt kui paremalt. Suurele osale meist, kes said täiskasvanuks ja kujunesid inimestena välja Suure Isamaasõja aastatel, kes nägid näost näkku klassivõitluse halastamatust sõjajärgses Eesti külas (mõne kuu jooksul, mis ma Võrus elasin, tapsid bandiidid ümberkaudsetes valdades kümneid parteilasi ja kommunistlikke noori), polnud Stalini nimi odavat konjunktuurlust taotlevaks sildiks, vaid lipp ja rusikas. Nii oli ka minuga. Ja seepärast on poeemis peale vaieldamatu lõivu Stalini kultusele ka peatükke, millele ma ilma kahjutundeta ei saaks risti peale tõmmata."
Looming
Luulekogud
Näidendid
Mälestuse jäädvustamine
pisi|[[Juhan Smuuli monument Muhu saarel]]
1971. aastal määras EKP Keskkomitee ja Eesti NSV Ministrite Nõukogu, Lenini preemia laureaadi, Eesti NSV Kirjanike Liidu juhatuse esimehe, Eesti NSV rahvakirjaniku Juhan Smuuli mälestuse jäädvustamiseks:
Nii nimetati 1971. aastal Liiva Algkool ümber Juhan Smuuli nimeliseks Muhu 8-klassiliseks Kooliks ja Võru Rajooniraamatukogu Juhan Smuuli nimeliseks Võru Rajooniraamatukoguks. 1972. aastal nimetati aga senine Eesti NSV kirjanduse aastapreemia ümber Juhan Smuuli nimeliseks kirjanduse aastapreemiaks.
Tallinnas Lasnamäel sai kirjaniku järgi nime Juhan Smuuli tee ja Kuressaares Juhan Smuuli tänav. 1972. aastal nimetati tema järgi Eesti Kalatööstuse Tootmiskoondise Ookean traaler ja 1973. aastal avati Muhul Koguval Kingissepa muuseumi filiaalina Juhan Smuuli muuseum.
1990. aastal avati Kadrioru pargis skulptor Tõnu Maarandi loodud Juhan Smuuli monument. See võeti maha 1996. aastal. 19. juulil 2006 taasavati monument Muhu saarel Koguva külas.
21. aprillil 2023 arutas Eesti Kirjanike Liidu üldkogu samal aastal varem liidus tehtud ettepanekut teisaldada Tallinna Kirjanike maja seinalt Juhan Smuuli bareljeefiga mälestustahvel seoses sellega, et on ilmnenud uued faktiandmed Smuuli osalemise kohta 1949. aasta märtsiküüditamises, ning muude asjaoludega Smuuli vastuolulises tegevuses stalinistlikul perioodil. Kirjanike liidu üldkogu otsustas bareljeefi ja mälestustahvli sellele seinale alles jätta (97 häält bareljeefi teisaldamise vastu; 47 häält teisaldamise poolt; 45 erapooletud).
Isiklikku
Juhan Smuul oli abielus algul tõlkija Ita Saksa ja seejärel luuletaja Debora Vaarandiga. Enne surma elas ta kolm-neli aastat koos raadio- ja soomekeelsete telesaadete toimetaja Ellen Noodaga, abielluda nad ei jõudnud. Tal ei olnud järeltulijaid.
Viikingiaeg
pisi|Viikingiaja linnad [[Skandinaavias]]
Sel perioodil rändasid Euroopa meredel ja jõgedel viikingid, kes valdavalt tegelesid kaubitsemise ja sõdimisega. Viikingiaja alguseks loetakse tinglikult 793. aasta 8. juunit, mil kroonikate järgi põhjast tulnud sõjamehed-röövlid ründasid Põhja-Inglismaal Lindisfarne'i kloostrit ning tapsid ja hävitasid kõik, mis ette jäi.
Kataia (perekond)
Kataia (Cathaya) on männiliste sugukonda kuuluv igihaljaste puude perekond.
Viikingiaeg
Peamised ajalooallikad viikingiaja kohta on arheoloogia ja numismaatika ning Islandi, Taani ja Norra kangelassaagad.
Kataia (perekond)
Perekonna ainuke liik on kataia (Cathaya argyrophylla), mis kasvab pärismaisena Hiina lõunaosas.
Viikingiaeg
Nõrga poliitilise organiseerituse, ristiusu leviku ning sõdimisviiside arengu tõttu jäid viikingid alates 12. sajandist Euroopas tagaplaanile.
Viikingiaja sündmusi
pisi| pisi|
Viikingiaja kaubateed ja kaubalinnad
pisi|[[Kaubatee varjaagide juurest kreeklasteni: sinisega on märgitud kaubatee Läänemeri–Laadoga–Volga. Teised maismaa kaubateed on märgitud oranži värviga]]
Viikingiaja kaubvalinnad asusid põhiliselt Põhjamere ja Läänemere rannikul:
Viikingiaeg Eestis
Eesti ajaloos loetakse nooremasse rauaaega kuuluva viikingiaja kestuseks aastaid 800–1050. Viikingiajale eelnes eelviikingiaeg ja järgnes hilisrauaaeg. Kui viikingiaja algus on arheoloogilise materjali põhjal raskemini dateeritav, siis selle lõppu tähistavad selged muutused, nagu linnusest ja asulast koosnevate keskuste mahajätmine ja uute linnuste rajamine koos külaasustuse kujunemisega, uute kalmistute, sealhulgas laibakalmistute rajamine, rikkalikumate hauapanuste ilmumine, kederkeraamika kasutuselevõtt, raha-aaretes Euroopa müntide ilmumine araabia omade asemele ja muutused põllumajanduses (nt talirukki kasvatamise algus).
Primorje krai
Primorje krai on Venemaa administratiivne piirkond Kaug-Ida föderaalringkonnas. Piirneb Habarovski krai, Hiina ja Põhja-Koreaga.
Primorje krai kesk- ja idaosas asub Sihhote-Alini mäestik. Suurim jõgi on Ussuuri jõgi.
Suuremad linnad on Vladivostok, Nahhodka, Ussuriisk ja Artjom.
Kliima
Primorje krais valitseb mussoonparaskliima. Talved on külmad, kõige külmem kuu on jaanuar, selle keskmine temperatuur on alates –7 °C krai edelaosas kuni –23 °C põhjapoolsetes mägistes piirkondades. Suvi on soe või palav, mereäärsetel aladel on kõige soojem kuu august, selle keskmine temperatuur on seal 18–21 °C. Mandrilisematel aladel on kõige soojem kuu juuli temperatuuriga 17–22 °C. Õhutemperatuuri absoluutsed miinimumid on alates –24 °C Põhja-Korea piiri lähedal Hassani rajoonis kuni –54 °C krai põhjaosa mägedes Krasnoarmeiski rajoonis. Õhutemperatuuri absoluutsed maksimumid on 33,6 °C Vladivostokis kuni 41 °C Pogranitšnõi rajoonis.
Taimestik
Krais kasvab umbes 400 puu-, põõsa- ja liaaniliiki. Metsad hõlmavad 77% territooriumi. Kõige levinumad puuliigid on kuusk (22,5%), korea seedermänd (18,9%), tamm (17,5%), lehis (10,7%), valge kask (9,8%), kivikask (6,2%), nulg (3,7%), pärn (3,5%), saar (2,7%), haab (1,8%), jalakas (1,0%), ülejäänud liigid alla 1,7%.
Järvedes võib kohata lootoseid, kõige rohkem on neid Hanka järves.
Loomastik
Loomadest asuvad krais amuuri tiiger, goral, tähnikhirv, kaeluskaru, mandariinpart, must-toonekurg, kaug-ida toonekurg, jaapani kurg, idakurg, valgesaba-merikotkas, amuuri metskass, amuuri leopard, rabapistrik ja paljud muud. Hanka järves elavad kaug-ida ehk hiina kilpkonnad.
Haldusjaotus
Administratiivse piirkonna koosseisus on järgmised rajoonid ja linnaringkonnad:
Igor Mang
pisi|Igor Mang 2014. aastal Igor Mang (kuni 1987. aastani Smirnov; sündinud 15. juunil 1949) on eesti astroloog.
Koolieelse aja veetis ta Vigalas. Ta lõpetas 1969. aastal Tallinna Õhtukeskkooli. Õppis seejärel Tallinna Polütehnilises Instituudis teedeehitust (jäi lõpetamata). 1977. aastal lõpetas ta Olustvere Sovhoostehnikumi mesinduse erialal. Aastatel 1987–1990 õppis ta EELK Usuteaduse Instituudis (jäi lõpetamata).
Mang on Eesti üks tuntumaid astrolooge, tema iga aasta alguses Maalehe erilehes ilmunud aastahoroskoop on toonud Maalehele rekordilisi müüginumbreid. Eesti Päevalehe 2017. aasta Eesti kõige mõjukamate inimeste edetabelis "Eesti mõjukad 2017" oli Mang üldarvestuses 22. kohal ja kategoorias "Sport-kultuur-meelelahutus" üheksandal kohal.
9. mai 2018 saates "Pealtnägija" süüdistas mitu naist Mangi seksuaalses ahistamises. Pärast saadet võttis saatejuhiga ühendust veel umbes 50 naist, kelle sõnul on Mang neile minevikus soovimatuid lähenemiskatseid teinud. Mang ise eitas naiste ebasündsat katsumist, öeldes, et temasuunalised süüdistused on osa viimase aja "meestevastasest kampaaniast". Maaleht otsustas pärast skandaali puhkemist koostöö Mangiga lõpetada. Politsei algatas laekunud avalduse alusel Mangiga seotud ahistamisskandaali asjas väärteomenetluse. Väärteomenetluse tulemusel määrati Mangile ahistamise eest 96 euro suurune trahv.
Isiklikku
Tal on tütar Maria Mang.
Igor Mangi õetütar on Kristiina Heinmets-Aigro.
Selja (Hiiumaa)
Selja on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Käinast läänes. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Käina valda.
Naaberkülad on põhjas Nõmme, loodes Kolga, läänes Kaigutsi, lõunas Luguse ja Nasva. Küla piirneb idas Käina alevikuga.
Nimi
Kohanime aluseks on sõna seljandik. Kohanime on esmamainitud 1665 kujul Selja.
Loodus
pisi|[[Rudolf Tobiase sünnimaja Selja külas.]] Selja asub Käina lahe ääres ja küla ala hõlmab Käina lahe-Kassari maastikukaitseala.
Ajalugu
Selja on ajalooliselt olnud jaotatud Käina kirikumõisa ja Putkaste mõisa vahel. 1665 on mainitud talunikku Selja Tönniß. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni andmetel oli külas 7 talu, mille peremehed olid Anno Matzi Peter, Anno Matzi Thomas, Kirgisare Klase Hans, Lülle Proso Tönno, Sülda Mats, Tönnise Jacko Jüri ja Aidavälja Hans.
1835 oli pastoraadi all 10 talu ja küla elanikud said järgmised perekonnanimed: Antam, Elson, Hanspu, Jõekald, Jälle, Kajus, Kivi, Liivmann (Liwmann), Liwoh, Murga, Mäehans, Perdlaas, Petersil, Primann, Roos, Truu, Ulpmann, Valg (Walg), Vitsik. Mõisa all oli 7 talu, mille elanikud said perekonnanimedeks nimed: Hoia, Kurrae, Niidi, Põld, Rehe, Silde ja Tomson.
Taristu
Selja küla läbib kirdest edelasse Suuremõisa–Käina–Emmaste maantee, kus asub Selja bussipeatus. Külas lõpeb Kärdla–Käina maantee ja algab Käina–Ühtri–Aadma–Kuriste tee.
Kultuur
pisi|Ole tuulik 1873. aastal sündis Selja küla Käina köstrimajas köstri ja orelimeistri Johannes Tobiase paljulapselise pere teise lapsena helilooja Rudolf Tobias. 27. mail 1973 avati hoones Rudolf Tobiase Majamuuseum.
Külas asutati 18. sajandi lõpus kirikuõpetajate leskede ülalpidamiseks pansionaat, millest kujunes hiljem haigla.
Külas asub ehitismälestisena kultuurimälestiste riiklikku registrisse kantud Ole tuulik.
Ellinor Piipuu
Ellinor Piipuu (aastani 1939 Ellinor Sinka 18. oktoober 1913 Riia – 5. aprill 2006 Tallinn) oli eesti keraamik, üks Eesti keraamikakunsti alusepanijaid.
Elulugu
Ta lõpetas 1927. aastal Võru Õpetajate Seminari harjutuskooli ja õppis aastatel 1927–1930 Võru Õpetajate Seminaris, kus tema joonistusõpetajad olid Friedrich Hist, Natalie Mei ja Jaan Vahtra. 1930. aastal astus ta Riigi Kunsttööstuskooli, kus õppis G. ja I. Jakó juures keraamikat. Ta lõpetas 1933. aastal keraamika eriala, kuid jätkas Leonhard-Floretin Pruuli juures skulptuuri ja Voldemar Elleri juures keraamikaõpinguid. Lõpetas kooli 1935. aastal. Täiendas end Helsingis "Arabia" portselanivabrikus.
Ellinor Piipuu töötas peamiselt vabakunstnikuna. Ta kuulus aastast 1945 Eesti NSV Kunstnike Liitu (alates 1990. aastast Eesti Kunstnike Liitu).
Ellinor Piipuu suri 5. aprillil 2006 Tallinnas 92-aastaselt, tema ärasaatmine toimus 12. aprillil 2006 Pärnamäe krematooriumis ning ta maeti 27. mail 2006 Tallinna Metsakalmistule.
Looming
Ta alustas loometööd 1930. aastatel ning dateeris oma viimase töö aastal 1999. Ta oli esimene, kes tõi meie sõjajärgsesse keraamikakunsti vabama vormikäsitluse. Ta algatas uusi võtteid nagu kuju osaline glasuuriga katmine. Esines näitustel alates 1939. aastast, 1950.–1960. aastatel vääris tema looming mitmetel välisnäitustel äramärkimist.
Meelisalaks jäi talle skulptuur; tema looming ulatus pisiplastikast dekoratiivsete aiaskulptuurideni. Ellinor Piipuu looming jõudis vaatajani arvukate tarbekunstinäituste ja isikunäituste vahendusel, samuti Tallinna Kunstitoodete Kombinaadi keraamikaateljee toodangu kaudu.
Scheel
Scheel oli saksa päritolu Eestimaa suguvõsa. Mitmed suguvõsa liikmed olid silmapaistvad pangandus- ja majandustegelased.
Scheelide suguvõsa esimene esindaja Eestimaal oli Georg Johannes Heinrich Scheel, kes kolis Saksamaalt Tallinna 1862. aastal.
Lydia Auster
Elulugu
Ema Marie (1887–1926) ja isa Martin (1873–1920) abiellusid Moskvas. Pärast isa surma kolis Lydia 1921. aastal Eestisse Pärnusse, kust pärinesid esivanemad. Aastatel 1925–1927 oli Lydia Auster taas Petropavlovskis ema ja tolle uue mehe juures. Aastatel 1927–1931 õppis Lydia Auster Omski muusikatehnikumis. Aastatel 1931–1935 õppis ta Leningradi konservatooriumis ning läks sealt edasi õppima Moskva konservatooriumi Vissarion Šebalini klassi, aastatel 1935–1940 täiendas end sealsamas aspirantuuris.
1944. aastani töötas ta Kesk-Aasias. 1948–1984 oli ta Eesti NSV Riikliku Televisiooni- ja Raadiokomitee muusikajuht. Lydia Austeri töökaaslased raadios olid Eino Tamberg, Arvo Pärt, Lepo Sumera, Jaan Rääts, Jaan Koha, Heino Jürisalu ja teised. Suvila Harjumaal Laulasmaal Helikülas, kus Lydia Austeri naabriteks olid heliloojad Els Aarne ja Ester Mägi ning koorijuht Heino Kaljuste.
Looming
Ta on kirjutanud koori-, laste-, soolo- ja rahvalikke laule. Samuti keelpillikvartette, lavamuusikat, klaveripalu.
Poks
Poks on spordiala, milles kaks samasse kaalukategooriasse kuuluvat võistlejat (enamasti mehed, kuid tänapäeval ka naised) sooritavad kinnastatud rusikatega teineteise kindlaksmääratud kehaosade pihta kindlaksmääratud aja (aegade) jooksul määrustepäraseid lööke. Võidab see, kes tabab vastasvõistlejat rohkem (saab selle eest erinevaid punkte), saavutab puhta võidu (nokaut), määratakse võitjaks kohtuniku otsusega (tehniline nokaut) või kelle vastasvõitleja loobub edasisest võistlemisest.
Tänapäeva poksi eellane on inglise rusikavõitlus. Rusikavõitlus on üks vanemaid kehalisi võistlusi, peamiselt meeste vahel. Erinevaid rusikavõitlusi on teada mitmelt poolt maailmast ning neid on tekkinud eri kohtades iseseisvalt.
Esimene uusaja poksimatš toimus 6. jaanuaril 1681 Inglismaal, kui Albemarle'i hertsog korraldas võistluse oma ülemteenri ja lihuniku vahel. Sel ajal veel ei kasutatud kindaid.
Kaasaegsed reeglid, kus oli mainitud ka kindaid, koostas 9. Queensberry markii John Douglas. Tema järgi nimetatakse poksi reegleid ka Queensberry markii reegliteks.
Esimene võistlus maailmameistri nimele toimus 30. juulil 1884 New Yorgis, kus Jack Dempsey alistas keskkaalu tiitlikohtumisel George Fulljamesi.
Eristatakse amatöörpoksi ja profipoksi.
Iidne ajalugu
Varaseim teadaolev poksi kujutamine pärineb Sumeri reljeefist Iraagis 3. aastatuhandet enne Kristust. Egiptuse Teeba reljeefskulptuur (umbes 1350 eKr) näitab nii poksijaid kui ka pealtvaatajaid. Need varased Lähis-Ida ja Egiptuse kujutised näitasid võistlusi, kus võitlejad olid kas paljaste rusikatega või olid vööd toetamiseks ümber randmete. Varasemaid tõendeid rusikavõitlustest kinnaste kasutamisega võib leida Minose Kreetast (umbes 1500–1400 eKr).
Kaasaegne poks
Kaasaegne sport tekkis ebaseaduslikest kohtadest ja keelatud auhinnavõitlusest ning sellest on saanud mitme miljardi dollariline majandusharu. Suurem osa noortest talentidest pärineb endiselt vaesuse käes vaevatud piirkondadest üle kogu maailma. Sellised paigad nagu Mehhiko, Aafrika, Lõuna-Ameerika ja Ida-Euroopa on täidetud noorte pürgivate sportlastega, kes soovivad saada poksi tuleviku tegijateks. Isegi USA-s on sellised kohad nagu New Yorgi siselinnad ja Chicago tekitanud paljutõotavaid noori talente. Rubini sõnul "kaotas poks ameerika keskklassi huvi ja enamik neist, kes tänapäeva Ameerikas boksid tulevad, tulevad tänavatelt ja on tänavavõitlejad".
Reeglid
Queensberry reeglid on olnud kaasaegset poksi reguleerivad üldreeglid alates nende avaldamisest 1867. aastal.
Poksimatš koosneb tavaliselt kindlaksmääratud arvust kolmeminutilistest voorudest, kokku kuni 9–12 vooru. Tavaliselt veedetakse iga vooru vahel minut, kui võitlejad neile määratud nurkades saavad treenerilt ja personalilt nõu ja tähelepanu. Võitlust kontrollib kohtunik, kes töötab ringis, et hinnata ja kontrollida võitlejate käitumist, otsustada nende võimekuse üle ohutult võidelda ja rikkumiste üle.
Ringi ääres viibib tavaliselt kuni kolm kohtunikku, kes poksijatele punkte annavad, lähtudes löögist ja küünarnukkidest, mis puutuvad, kaitsest, knockdownidest ja muudest subjektiivsematest meetmetest. Lahtise lõpuga poksi stiili tõttu on paljudel võitlustel vaieldavad tulemused, kus üks või mõlemad võitlejad usuvad, et neid on ebaõiglaselt võidust "röövitud". Igale võitlejale on määratud oma nurk, kus tema treener koos võitlejaga voorude vahel on. Iga poksija astub iga vooru alguses ringi temale määratud nurgast ja peab lõpetama võitluse ning naasma iga vooru lõpus oma nurka.
Stiili määratlus
Neid stiile võib jagada mitmeks spetsiaalseks alamrühmaks, näiteks vastulööja jne. Stiilide peamine filosoofia on see, et igal stiilil on ühe ees eelis, kuid teise ees puudus. See järgib "kivi paber käärid" stsenaariumi - väljaspool võitleja võidab kakleja, kakleja võidab seespool võitleja ja seespool võitleja võidab väljaspool võitleja.
Poksija / väljaspool võitleja
Klassikaline "poksija" (tuntud ka kui "väljaspool võitleja") püüab säilitada distantsi enda ja vastase vahel, võideldes kiiremate, pikemate löökidega, eriti sirgegaga, väsitades vastast järk-järgult. Tänu nõrgematele löökidele tuginemisele kipuvad need võitlejad võitma pigem punktiotsuste kui nokautidega, ehkki mõnel võitlejal on ka märkimisväärsed nokaudirekordid. Seda peetakse sageli parimateks poksistrateegideks tänu võimele kontrollida võitlustempot ja juhtida oma vastast, väsitades teda metoodiliselt ning esitledes rohkem oskusi ja kavalust kui vastane. Väljaspool võitleja vajab ulatust, käte kiirust, reflekse ja jalatööd.
Märkimisväärsete väljaspool võitlejate hulka kuuluvad Muhammad Ali, Larry Holmes, Joe Calzaghe, Wilfredo Gómez, Salvador Sánchez, Cecilia Brækhus, Gene Tunney, Ezzard Charles, Willie Pep, Meldrick Taylor, Ricardo "Finito" López, Floyd Mayweather Jr., Roy Jones Jr., Sugar Ray Leonard, Miguel Vázquez, Sergio "Maravilla" Martínez, Vitali Klitschko, Wladimir Klitschko and Guillermo Rigondeaux. This style was also used by fictional boxer Apollo Creed.
Poksija-lööja
Poksija-lööja on mitmekülgne poksija, kes suudab tehnika ja jõu kombinatsiooniga võidelda lähedalt, sageli võimega lüüa vastaseid oimetuks kombinatsiooniga ja mõnel juhul ka ühe löögiga. Nende liikumine ja taktika on sarnased väljaspool võitleja omaga (ehkki nad pole üldjuhul nii liikuvad kui väljaspool võitlejad), kuid selle asemel, et kohtunike otsuse abil võita, kipuvad nad vastaseid kombinatsioonide abil ära väsitama ja seejärel nokaudi teha. Selle stiili tõhusaks kasutamiseks peab poksija olema mitmekülgne.
Märkimisväärsete poksija-lööjate hulka kuuluvad Muhammad Ali, Canelo Álvarez, Sugar Ray Leonard, Roy Jones Jr., Wladimir Klitschko, Vasyl Lomachenko, Lennox Lewis, Joe Louis, Wilfredo Gómez, Oscar De La Hoya, Archie Moore, Miguel Cotto, Nonito Donaire, Sam Langford, Henry Armstrong, Sugar Ray Robinson,Tony Zale, Carlos Monzón, Alexis Argüello, Érik Morales, Terry Norris, Marco Antonio Barrera, Naseem Hamed, Thomas Hearns, Julian Jackson and Gennady Golovkin.
Vastulööja
Vastulööjad väsitavad tavaliselt oma vastased ära põhjustades neid oma lööke mööda lööma. Mida rohkem vastane mööda lööb, seda kiiremini ta väsib ja psühholoogilised mõjud, mis tulenevad suutmatusest lööki tabada, hakkavad avalduma. Vastulööja üritab sageli oma vastast täielikult üle mängida, mitte ainult füüsilises, vaid ka vaimses ja emotsionaalses mõttes. See stiil võib olla uskumatult raske, eriti kogenud võitlejate vastu, kuid võitluse võitmine ilma löökidega pihta saamata on tihti seda väärt. Tavaliselt püüavad nad vastase üle manööverdamiseks ringi keskosast eemale hoida. Suureks eeliseks vasturünnakute puhul on ründaja edasiliikumine. Nokaudid on tavalisemad, kui seda võiks kaitsvalt stiililt eeldada.
Kakleja
Kakleja on võitleja, kellel üldiselt puudub ringis osavus ja jalgade töö, kuid korvab selle puhta löögijõu abil. Paljudel kaklejatel puudub liikumisvõime ja nad eelistavad vähem liikuvamat, stabiilsemat platvormi ja neil on raskusi kiirete jalgadega võitlejate jälitamisega. Neil võib olla ka kalduvus ignoreerida löömist kombinatsioonidena ja eelistavad ühe käega pidevat löömist ning löövad aeglasemalt võimsamaid üksikuid lööke (haake ja lõuahaake). Nende aeglus ja prognoositav löömise muster jätavad nad sageli vastulöökidele avatuks, nii et edukad kaklejad peavad suutma taluda suures koguses nuhtlemist. Mitte kõik kaklejad pole aga liikumatud, mõned liiguvad vajaduse korral ringi ja vahetavad stiile, kuid omavad siiski kakleja stiili nagu näiteks Wilfredo Gómez, prints Naseem Hamed ja Danny García.
Kaklejate kõige olulisemad omadused on jõud ja lõug (võime nuhtlemist taluda, jätkates samal ajal poksimist). Selle stiili näidete hulka kuuluvad George Foreman, Rocky Marciano, Julio César Chávez, Roberto Durán, Danny García, Wilfredo Gómez, Sonny Liston, John L. Sullivan, Max Baer, ​​prints Naseem Hamed, Ray Mancini, David Tua, Arturo Gatti, Micky Ward, Brandon Ríos, Ruslan Provodnikov, Michael Katsidis, James Kirkland, Marcos Maidana, Jake LaMotta, Manny Pacquiao ja Iirimaa John Duddy. Seda poksimisstiili kasutasid ka väljamõeldud poksijad Rocky Balboa ja James "Clubber" Lang.
Kaklejad kipuvad olema paremini prognoositavad ja hõlpsasti tabatavad, kuid tavaliselt läheb neil teiste võitlusstiilide vastu piisavalt hästi, sest nad treenivad ennast lööke väga hästi vastu võtma. Neil on sageli suurem võimalus kui teistel võitlusstiilidel harrastajatel oma vastane nokauti lüüa, sest nad keskenduvad väiksemate ja kiiremate rünnakute asemel suurte, võimsate tabamuste pihta saamisele. Sageli keskenduvad nad jõu ja vastupidavuse suurendamiseks kogu keha asemel ainult ülakeha treenimisele. Samuti on nende eesmärk vastaseid hirmutada oma jõu ja võimega lööke taluda.
Seespool võitleja
Seespool võitlejad (mõnikord nimetatakse neid ka "survevõitlejateks") üritavad jääda vastasele lähedale, visates kiireid lööke ja kombinatsioone haakidest ja lõuahaakidest. Peamiselt Mehhiko, Iiri, Iiri-Ameerika, Puerto Rico ja Mehhiko-Ameerika poksijad populariseerisid seda stiili. Edukas seespool võitleja vajab sageli head lõuga, sest seespool võitlemisega kaasneb tavaliselt paljude sirgetega pihta saamine, enne kui nad saavad ennast sissepoole manööverdada, kus nad on efektiivsemad. Seespool võitlejad toimivad kõige paremini lähedal distantsil, kuna nad on tavaliselt lühemad ja nende ulatus on väiksem kui vastastel ning nad on seetõttu efektiivsemad lühikese vahemaa pealt, kus vastaste pikemad käed teevad löömise ebamugavamaks. Samas on mitmed pikad võitlejad olnud suhteliselt osavad võideldes nii väljaspool kui ka seespool.
Silmapaistvate seespool võitlejate hulka kuuluvad Henry Armstrong, Aaron Pryor, Julio César Chávez, Jack Dempsey, Shawn Porter, Miguel Cotto, Joe Frazier, Danny García, Mike Tyson, Manny Pacquiao, Rocky Marciano, Wayne McCullough, James Braddock, Gerry Penalosa, Harry Greb, David Tua, James Toney ja Ricky Hatton. Seda stiili kasutas ka Street Fighter tegelane Balrog.
Stiilide kombinatsioonid
Kõigil võitlejatel on põhioskused, millega nad end kõige mugavamalt tunnevad, kuid tõeliselt eliitvõitlejad suudavad konkreetse väljakutse korral sageli kasutada ka muid stiile.
Varustus
Kuna poks hõlmab jõulist ja korduvat löömist, tuleb rakendada ettevaatusabinõusid, et vältida käte luude kahjustamist. Enamik treeneritest ei luba poksijatel ilma randmemähiste ja poksikinnasteta trenni teha ega sparreerida. Käte mähiseid ja kindaid kasutatakse käte luude kaitsmiseks, võimaldades poksijatel lüüa suurema jõuga kui siis, kui nad neid ei kasutaks. Kindaid on võistlusel nõutud alates 19. sajandi lõpust, kuigi tänapäevased poksikindad on palju raskemad kui 20. sajandi alguse võitlejatel. Enne võistlust lepivad mõlemad poksijad kokku võistlusel kasutatavate kinnaste kaalu osas, mõistes, et kergemad kindad võimaldavad tugevamini lööjatel rohkem kahju tekitada. Kindamark võib mõjutada ka löögi mõju, nii et ka see on tavaliselt ette nähtud enne võistlust. Mõlemal poolel on lubatud kontrollida vastase mähiseid ja kindaid, et tagada mõlema vastavus kokkulepitud spetsifikatsioonidele ja et ei oleks mingit rikkumist.
Asend
Kaasaegne poksiasend erineb oluliselt 19. sajandi ja 20. sajandi alguse tüüpilisest poksiasendist. Kaasaegsel asendil on püstisem vertikaalsem kaitse, vastupidi horisontaalsemale, sõrmede ettepoole suunatud kaitsele, mille võtsid vastu 20. sajandi alguse poksijad nagu Jack Johnson.
Löögid
Poksis on neli põhilist lööki: sirge, ristlöök, haak ja lõuahaak. Mis tahes muud lööki peale sirge peetakse jõu löögiks. Kui poksija on paremakäeline (ortodoksne), on tema vasak käsi juhtkäsi ja parem käsi tagumine käsi. Vasakukäelise poksija jaoks on käte asendid vastupidised. Selguse huvides eeldab järgmine arutelu paremakäelist poksijat.
Kaitse
On olemas mitu põhimanöövrit, mida poksija saab kasutada löögist kõrvale hoidmiseks või selle tõkestamiseks.
Kasu tervisele
Aktiivse ja dünaamilise spordialana pakub poks järgmiseid eeliseid:
Hoolika ja läbimõeldud lähenemisviisi korral võib poks tervisele üsna kasulik olla.
Ringi nurk
Poksis antakse igale võitlejale ringinurk, kus ta puhkab ringide vahel 1 minut ja kus tema treenerid seisavad. Tavaliselt seisavad nurgas kolm meest peale poksija enda; need on treener, abitreener ja nahaarst. Treener ja assistent annavad poksijale tavaliselt nõu, mida ta valesti teeb, samuti julgustavad teda kaotuse korral. Nahaarsti ülesanne on hoida poksija nägu ja silmad sisselõigete, vere ja liigse turse eest. See on väga oluline, sest paljud võitlused peatatakse just poksija silmi ähvardavate lõikude või tursete tõttu.
Lisaks vastutab nurk võitluse peatamise eest, kui nad tunnevad, et nende võitlejat ähvardab tõsine püsiva vigastuse oht. Nurk viskab aeg-ajalt ringi valge rätiku, et tähistada poksija alistumist (sellest tuleneb ka fraas "visata rätik", mis tähendab loobumist).
Meditsiinilised probleemid
Inimese teadvusetuks löömine või isegi peapõrutuse tekitamine võib põhjustada püsivaid ajukahjustusi. Inimese teadvusetuks löömiseks vajaliku jõu ja inimest tõenäoliselt tapva jõu vahel pole selget piiri. Aastatel 1980–2007 suri poksiringis või treeningul saadud vigastuste tõttu üle 200 amatöörpoksija, profipoksija ja Toughman võistluse võitleja. 1983. aastal kutsus ajakiri Journal of the American Medical Association poksi keelustama.
Keelu pooldajad väidavad, et poks on ainus spordiala, mille eesmärk on teisele sportlasele haiget teha. Briti meditsiiniliidu poksiesindaja dr Bill O'Neill on toetanud poksikeeldu: "See on ainus spordiala, kus kavatsetakse vastasele tõsiseid vigastusi tekitada ja leiame, et meil peab olema täielik poksikeeld. Oponendid vastavad sellele, et selline seisukoht on ekslik arvamus, öeldes, et amatöörpoksis skooritakse ainult puutuvate löökide koguarvu järgi, kuid "vigastuse" eest punkte ei saa. Nad täheldavad, et paljudel oskuslikel poksijatel on olnud edukad sportlase karjäärid, tekitamata vastastele vigastusi, kogudes tabavate löökide eest punkte ja vältides vastase lööke. Nad märgivad, et on palju muid spordialasid, kus peapõrutus on palju rohkem levinud.
Lusti ja lõbu
"Lusti ja lõbu" on Walt Disney animastuudio 1947. aastal valminud joonisfilm.
Filmi levitas RKO Pictures.
Film koosneb kahest segmendist: "Bongo" ning "Miki ja oavars". See film oli viimane, milles Walt Disney ise Mikile hääle andis, hiljem tegi seda Jimmy MacDonald.
Filmi pikkus on 73 minutit.
Mukaš Abdrajev
Mukaš Abdrajev (5. mai 1920 – 18. mai 1979) oli kirgiisi helilooja ja muusikapedagoog.
Põhja-raunjalg
Põhja-raunjalg (Asplenium septentrionale) on raunjalaliste sugukonda raunjala perekonda kuuluv sõnajalgtaim.
Pulli (Võru)
Pulli on küla Võru maakonnas Võru vallas.
Aastatel 1991–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Sõmerpalu vallas.