cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rullhoki
Ajalugu
NHL algas 1980-ndate lõpupoolel siirduda endist laiemini Põhja-Ameerika suurtesse linnadesse ja saavutas linnadesse pisikese hokikultuuri. Rulluisud olid samal ajal muutunud quad-uiskudest inline-uiskudeks ja sedamoodi hokiuiskude sarnasteks. Uute iidolite innustatuna algas linnade parkimisplatsidele ja tenniseväljakuile sündida hokimänguid. Varsti algas rullhoki sünnikohale Californiasse ja mujale Põhja-Ameerikasse tõusta mitu rullhokiareeni ja välisväljakuid. Harrastajate arv kasvas suurelt ja rullhokile sündis omad reeglid ja sarjad. Profiliiga Roller Hockey International (RHI) alustas toimingu Põhja-Ameerikas suvel 1992, aga lõpetas suvel 1999. Aastal 1996 mängis RHI-s ka Eesti hokimängija Dmitri Suur.
Rahvusvaheline Jäähokiliit (IIHF) võttis rullhoki omasse spordialade valikusse jäähoki kõrvale aastal 1995 ja esimesed IIHF-i korraldatud MM-võistlused peeti 1996. aastal Minneapolises ja St. Paulis USA-s. Teine rullhokit rahvusvaheliselt esindav organisatsioon on Fédération Internationale de Roller Sports (FIRS) ning korraldab MM-võistlusi alates 1995. aastast.
Aastal 2002 asutati USA-s uus rullhoki profiliiga Professional Inline Hockey Association (PIHA). Hooajaks 2006 avardus PIHA seitsme uue klubiga.
Amedeo Modigliani
pisi|Amedeo Modigliani pisi|[[Autoportree (Modigliani)|Autoportree, 1919. See pilt valmis veidi aega enne Modigliani surma ja on tema ainus autoportree]] pisi|Jeanne pisi|[[Jeanne Hébuterne. Amedeo Modigliani portree]] Amedeo Clemente Modigliani ( Livorno – Pariis) oli Itaalia juudi päritolu joonistaja, maalikunstnik ja skulptor.
Modigliani on tänapäeval tuntud eelkõige oma aktimaalidega, mis omal ajal tundusid skandaalsetena ja võeti alles hiljem omaks. Noorpõlve veetis ta Itaalias, kus ta õppis antiik- ja renessansskunsti, kuni ta 1906 asus elama Pariisi. Seal puutus ta kokku Pablo Picasso, Constantin Brâncuși jt oluliste kunstnikega. Tema elule vajutasid pitseri kopsuhaigused. Palavikus sonides olevat ta kord ära tundnud oma kunstnikukutsumuse. 35-aastaselt suri ta tuberkuloosi. Modigliani elu kohta on vähe dokumentaalseid tõendeid, mistõttu pärast surma kujunesid temast legendid.
Modiglianis looming hõlmab eelkõige maale ja joonistusi. Aastatel 1909–1914 pühendus ta siiski eelkõige skulptuurile. Põhimotiiv on nii piltidel kui ka skulptuuris inimene. Peale selle on ka mõned maastikupildid. Interjööripilte ega natüürmorte pole temalt teada. Modigliani suhestus oma teostes sageli renessansskunstiga, kuid teda mõjutas ka näiteks tol ajal populaarne Aafrika kunst. Teda ei saa aga arvata ühegi tema kaasaegse kunstisuuna (näiteks kubismi või fovismi) alla. Eluajal oli Modigliani kunstnikuna vähemenukas, alles pärast surma sai tema looming väga populaarseks ja ta teoseid hakati müüma väga kõrge hinnaga.
Lapsepõlv
pisi|Amedeo Modigliani sünnimaja [[Livornos. Mälestustahvliga austas linnanõukogu kunstnikku tema 75. surma-aastapäeva puhul]] Amedeo Modigliani sündis 12. juulil 1884 Livornos Flaminio ja Eugenia Modigliani neljanda ja noorima pojana. Maalima innustas teda ema. Üks tema vendadest oli Giuseppe Emanuele Modigliani, kellest hiljem sai Itaalia Sotsialistliku Partei poliitik ja Itaalia parlamendi liige. Perekond kuulus linna valgustatud juudi kodanluse hulka. Sefardidena pooldasid selle perekonna liikmed liberaalset judaismi. Kui Amedeo Modigliani sündis, oli puidu ja söega kauplev perekonnaettevõte halva konjunktuuri tõttu juba pankrotti läinud. Sellepärast aitas Modigliani ema perekonna sissetulekutele kaasa eraõpetajana ja tõlkijana. Ta tõlkis muu hulgas Gabriele D'Annunzio luuletusi. Ema avaldas ka pseudonüümi all kirjanduskriitikat. Peale selle võttis Amedeo Modigliani tõenäoliselt osa ka oma vanaisa Isaac Garsini kodus toimunud kellaviieteedest, kus arutati näiteks Oscar Wilde'i loomingut. Et ema oli pärit Marseillest, õppis Amedeo Modigliani juba varakult ära prantsuse keele, mis hiljem kergendas tema kodunemist Pariisis.
11-aastaselt jäi Amedeo raskesse pleuriiti. 1898. aastal, 14-aastaselt, haigestus ta tüüfusse, mida tollal peeti veel surmavaks haiguseks. Ema jutustuse järgi oli tal haiguse ajal palavikuuni, milles ta fantaseeris Itaalia kunsti meistriteoste üle ning mis näitas tema kunstnikukutsumust. See kujunes tema elu pöördepunktiks. Pärast tervenemist lubasid vanemad tal kooli pooleli jätta ning hakata õppima joonistamist ja maalimist.
Õpiaastad
Amedeo Modigliani asus 1898 õppima Livornos maalikunstnik Guglielmo Micheli joonistamise ja maalimise erakoolis, mis oli tugevasti orienteeritud impressionismile. 14-aastaselt oli ta seal noorim õpilane. Peale selle õppis ta Gino Romiti ateljees aktimaalimist.
1900. aastal kunstniku tervislik seisund halvenes. Ta haigestus juulis tuberkuloosi. Et õhumuutus pidi tema paranemist soodustama, veetis ta talve 1900/1901 koos emaga Napolis, Capri saarel ja Roomas. Sealt kirjutas ta viis kirja endast 9 aastat vanemale kunstnikule Oscar Ghigliale, kellega nad hoolimata vanusevahest olid sõbrad. Need kirjad on väheste Modiglianist järele jäänud kirjalike dokumentide seas. Selles kirjeldas ta muu hulgas oma muljet Roomast: "Rooma ei ole minu ümber, kui ma Sulle jutustan, vaid minus, otsekui oma seitsme künkaga nagu seitsme käskiva ideega ümbritsetud juveel."
Kevadel 1901 järgnes Modigliani oma sõbrale Ghigliale Firenzesse. Talve 1901/1902 veetis ta Roomas, pöördus siis Firenzesse tagasi ning astus 7. mail 1902 kunstikooli Scuola libera di Nudo ('Vaba Aktikool'). Seal õppis ta Giovanni Fattori juures ning tegeles selle kõrvalt peamiselt renessansskunstiga, mida ta sealseid kirikuid ja muuseume külastades õppis austama.
Aastal 1903 läks Modigliani, jälle Ghigliat järgides, Veneetsiasse, kuhu ta jäi kuni Pariisi elama asumiseni. 19. märtsil 1903 astus ta sealsesse kunstikooli Istituto di Belle Arti di Venezia. Muu hulgas käis ta seal vaba aktijoonistamisklassi kursustel. Ta keskendus Itaalia kunstiajaloo õppimisele, maalimisega tegeles ta vähem intensiivselt. Aastatel 1903 ja 1905 puutus ta Veneetsia biennaalidel kokku prantsuse impressionistide teoste ning Auguste Rodini skulptuuridega ja sümbolistlike teostega. Veneetsias õppimise ajal hakkas Modigliani hašišit tarvitama ja osales spiritismiseanssidel.
Pariisi elama asumine
1906. aasta alguses siirdus Modigliani Pariisi, sest sealset kunstielu peeti progressiivseks ning seal tekkisid ja lõid läbi uued kunstistiilid. Aastal 1905 olid veel võrdlemisi tundmatud kunstnikud, nende seas André Derain ja Henri Matisse, kellele kriitika oli andnud hüüdnime Les Fauves ('metsikud') eksponeeritud Sügissalongis. Pariisi kunstimaailmast sai tänu progressiivsetele kunstikaupmeestele, kes toetasid Pablo Picasso suguseid noori ja innovaatilisi kunstnikke, avangardistliku maalikunsti keskuseks.
Amedeo elas algul ühes mugavas hotellis Seine'i paremkaldal, mis tundus talle kodanliku päritolu tõttu kohane. Peagi aga kolis ta Montmartre'ile, kus ta elas muu hulgas Bateau-Lavoiris ning kasutas lihtsat ateljeed ja õppis Académie Colarossis aktijoonistamist. Ema saatis talle küll nii palju raha, kui ta sai, aga Modiglianil jäi sellest äraelamiseks väheks. Sellepärast vahetas ta sageli elukohta ja jättis mõnikord isegi oma kunstiteoseid maha, kui ta põgenes korterist, sest tal ei olnud enam üüri maksta.
Üks Modigliani esimesi sõpru Pariisis oli saksa maalikunstnik Ludwig Meidner. Viimane kirjeldas hiljem Modiglianis kohta ja köitumist Pariisi seltskonnas: "Meie Modigliani […] oli tüüpiline ja samal ajal üliandekas Montmartre'i boheemkonna esindaja; tõenäoliselt isegi viimane tõeline boheemlane. Vaatamata kehvale tervisele osales Modigliani Montmartre'i kunstnike pöörases elus.
Kevadel 1907 võttis maalikunstnik Henri Doucet Modigliani elama majja, mille Paul Alexandre oli noorte kunstnike jaoks üürinud. Noort arsti Alexandre'it köitsid Modigliani pildid ning ta hakkas seepärast teda toetama. Ta ostis temalt pilte ja joonistusi ning vahendas portreetellimusi. Amedeo Modigliani teosed olid 1907 väljas avangardistlikus Sügissalongis, millele andsid näo fovistid. Aastal 1908 eksponeeris Modigliani salongis Salon des Indépendants kuut maali, sealhulgas "Juuditar". Tema maalid ei äratanud aga tähelepanu. Nii mainis mõjukas publitsist Guillaume Apollinaire Modiglianit oma salongiarvustuses üksnes ääremärkusena. Paul Alexandre'il õnnestus rajada Modiglianile teed jõukatesse ringkondadesse, nii et ta sai kevadel 1909 paruness Marguerite de Hasse de Villersilt portreetellimuse. Maali pealkiri on "Amatsoon".
Skulptoriperiood ja suhe Anna Ahmatovaga
Aastal 1910 tutvus Modigliani vene luuletaja Anna Ahmatovaga, kellega tal oli kirglik armusuhe kevadest 1910 augustini 1911. Hiljem nad enam ei kohtunud.
Aastal 1911 eksponeeris Amedeo Modigliani oma arhailistena mõjuvaid kiviskulptuure portugali kunstniku Amadeo de Souza-Cardoso ateljees. Algas intensiivne tegelemine karüatiidide motiiviga nii skulptuuris kui ka maalis. Aastal 1912 näidati Modigliani skulptuure Sügissalongis. Osa neist osteti ära. Modigliani tutvus samuti Pariisis elavate skulptorite Jacob Epsteini ja Jacques Lipchitziga, kellest viimane nimetas Modigliani kunsti tema isikliku taju väljenduseks.
Kevadel 1913 peatus Modigliani Livornos, kus ta elas kivimurru lähedal. Seal tegutses ta marmoriskulptorina (varem oli ta töötanud ainult lubjaliivakiviga). Valmis skulptuurid saatis ta Pariisi. Need ei ole säilinud.
Pole teada, miks ta pärast 1913. aastat enam skulptorina ei tegutsenud. Võib-olla ei talunud ta tolmu, mis hakkas tervise peale. Võib ka olla, et ta ei näinud endal skulptorina tulevikku. Ta ei arenenud kunstnikuna edasi ning vähesed näitused ei toonud kuigi palju tähelepanu ega raha. Võib-olla sellepärast otsustas ta tagasi tulla tasuvama maalikunsti juurde.
Tagasitulek maali juurde ja elu esimese maailmasõja ajal
pisi|Pablo Picasso portree, 1915. See on üks portreedest, mis ta sõja ajal maalis oma kunstnikest sõpradest 1914. aastast hakkas Modiglianit taas huvitama maalimine. Kevadel 1914 tutvus ta kunstikaupmees Paul Guillaume'iga, kes esindas mõnesid noori ja veel tundmatuid kunstnikke. Guillaume hakkas esindama ka Modiglianit, kui too pärast sõja algust oli sõjaväkke võetud Paul Alexandre'i silmist kaotanud, ning võttis tema teoseid mitmele rühmanäitusele oma galeriis.
Kui sõda algas, tahtis Amedeo Modigliani vabatahtlikuna sõjaväkke minna, kuid halva tervise tõttu teda ei võetud, mis oli talle pettumus. Sellepärast kuulus ta Pariisis elavate kunstnike väiksemaks jäänud ringi.
Juunis 1914 tutvus Modigliani talendika ja ekstsentrilise inglise literaadi Beatrice Hastingsiga, kellega neil oli kahe aasta pikkune armusuhe. Hastings oli olnud tsirkuseartist, ajakirjanik, luuletaja, rändur, kunstikriitik jne, nüüd aga Inglise ajalehe The New Age kolumnist Pariisis, kes kirjutas linna seltskonnaelust. Ta kirjutas muu hulgas, kuidas Modigliani tarvitas hašišit ja alkoholi, mille mõju all ta "iialgi midagi head" korda ei saada. Modigliani oli Hastingsi kirjelduse järgi hašišit tõmbav ja brändit joov jõletis, kuid teisel korral nägi Hastings teda ilusa ja hoolitsetuna. Beatrice'i väitel ei olnud Modiglianil austust kellegi vastu peale Pablo Picasso ja Max Jacobi. Tormilise suhte ajal Beatrice'iga muutus Modigliani elu veelgi pöörasemaks. Sellest, kuidas ta koos oma sõprade Maurice Utrillo ja Chaïm Soutine'iga tarvitas alkoholi ja oopiumi. . Armusuhte ajal oli Beatrice Modigliani eelistatuim modell. Tema maale naisest ei saa aga lugeda meelitavateks, pigem vastupidi – ta nägu oli ümar, huuled lõhkised ja koledad ning silmad väikesed ja tühjad.
Seejärel tutvus Modigliani kunstnikust sõbra Moïse Kislingi vahendusel poola kunstikaupmehe ja luuletaja Leopold Zborowskiga. Viimasel ei olnud küll kaupmehena niisuguseid sidemeid nagu Guillaume'il ega nii head nina avangardistliku maalikunsti peale, kuid ta toetas Modiglianit tema viimastel eluaastatel. Nii võttis ta koos abikaasa Annaga (Hankaga) kunstniku oma korterisse elama, kui too oli Beatrice Hastingsist lahku läinud. Zborowski andis Modiglianile taskuraha ja maalimistarbed ning laskis tal oma korteris töötada. Hiljem maksis ta ka modellidele Modigliani aktimaalide eest. Modigliani maalis mitu korda ka Leopoldit ja Annat. pisi|Lamav akt (1917)|vasakul Modigliani maalis 1916–1917 umbes 30 aktimaalist koosneva seeria. Zborowski vahendusel eksponeeriti neid pilte isikunäitusel kunstikaupmees Berthe Weilli galeriis. 3. detsembril 1917 avati näitus kutsutud külalistega vernissaažiga. Galerii asus politseijaoskonna vastas ning üks politseikomissar pööras tähelepanu inimeste kogunemisele vaateaknale välja pandud akti ette. Ta kutsus Berthe Weilli enda juurde ja tegi ettepaneku näitus sulgeda ja pildid maha võtta, sest need olevat liiga vabameelsed. Et vältida piltide konfiskeerimist, andis Weill järele.
Lõuna-Prantsusmaal
1917. aasta aprillis tutvus Modigliani 19-aastase Jeanne Hébuterne'iga, kes õppis Académie Colarossis. Varsti asusid nad elama ühisesse korterisse. Naisest sai kunstniku põhiline modell kuni surmani, kunstnik maalis teda vähemalt 25 korda.
pisi|Amedeo Modigliani hauakivi Pariisi [[Père-Lachaise'i kalmistul]] Lõuna-Prantsusmaal veedetud aasta kohta on vähe teada, sest kirjalikke dokumente peaaegu pole ja Pariisi kaasaegsetel oli tema äraolekuaja kohta vähe öelda. Algul elasid Modigliani, Jeanne Hébuterne ja sõbrad Cagnes-sur-Meris, hiljem asusid nad elama Nice'i.
29. novembril 1918 sündis Nice'is Jeanne'i ja Modigliani tütar, kes sai nimeks Jeanne, nagu emagi. Amedeo Modigliani tunnistas end lapse isaks.
Nice'is ja selle lähemas ümbruses viibimise ajal külastas Modigliani Pierre-Auguste Renoiri, kes elas oma valdustes mere ääres. Üks lähedal elanud maalikunstnik teatas hiljem, et impressionismi vanameistri ja noore maalikunstniku vahel puhkes Renoiri nõuannete pärast tüli.
Viimane eluaasta ja surm
Zborowski vahendusel eksponeeriti 1919. aastal paljusid Modigliani teoseid näitustel Inglismaal, muu hulgas näituse "Modern French Painting" raames Heale'is. Septembris 1919 eksponeeris ta Londoni galeriis Hill Gallery kümmet Modigliani teost.
Mai lõpus 1919 naasis Modigliani Pariisi, kus ta osales Sügissalongis. Sel ajal toetas teda ka maalikunstnik Léopold Survage, kes andis oma ateljee tema käsutusse.
Kui Jeanne Hébuterne uuesti rasedaks jäi, kihlus Modigliani temaga. On säilinud abiellumiskohustus 7. juulist 1919, milles ta tunnistab Jeanne'i oma tulevaseks abikaasaks ja nende ühise tütre ametlikult oma lapseks. Seda abiellumiskavatsust ei saanud ta aga realiseerida, sest aasta lõpus hakkas tema tuberkuloos ohtlikult süvenema.
24. jaanuaril 1920 suri Modigliani Pariisi Charité vaestehaiglas, kuhu sõbrad ta samal päeval olid viinud. Järgmisel hommikul sooritas lapseootel Jeanne enesetapu, ta hüppas alla oma vanematekodu kuuenda korruse aknast.
Modigliani maeti suure rahvahulgaga matustel Père-Lachaise'i kalmistule. Hébuterne maeti hiljem, kui tema perekond oli vastuseisust loobunud, tema kõrvale.
Krimulda
Krimulda (saksa keeles Kremon või Cremon) on endine küla Sigulda linna piires Koiva paremal kaldal.
Krimuldas asuvad Riia peapiiskopile kuulunud Krimulda piiskopilinnuse varemed (varemeis 1630-ndaist) ning Krimulda mõisa rajatud sanatoorium. Ordulinnuse kohal või Suvorovi mäel asus 13. sajandi alguseni Koiva liivlaste Krimulda muinaslinnus.
Krimuldal on köisraudteeühendus Koiva vastaskaldal asuva Sigulda kesklinnaga.
Krimuldas asus keskajal Riia peapiiskopkonna toomkapiitli residents.
1968. aasta NSV Liidu meistrivõistlused rahvusvahelises kabes
XIV NSV Liidu meistrivõistlused rahvusvahelises kabes peeti Kiievis 1968. aastal. Turniiril jagasid esikohta Anatoli Gantvarg ja Andris Andreiko. Järgmisel aastal Vilniuses peetud järelmatši ja oma neljanda meistritiitli võitis aga Andreiko.
Soomaa rahvuspark
pisi|Droonivideo Soomaa üleujutusest ja kanuumatkajatest [[Tõramaa küla juures 2023. aasta aprillis]] thumb|Soomaa thumb|Suurvesi Soomaal
Soomaa rahvuspark on asutatud 8. detsembril 1993 Vahe-Eesti edelaosa soode, lamminiitude ja metsade kaitseks. Rahvuspark (pindalaga 398 km²) koosneb viiest soost. Paiknedes Madal- ja Kõrg-Eesti piiril – Sakala kõrgustiku läänenõlval ja Pärnu madalikul – Navesti, Halliste ja Raudna jõe vesikonnas, jääb Soomaa siiski Madal-Eestisse.
Nimi Soomaa pärineb akadeemik Teodor Lippmaalt, kes kasutas seda nime Edela- ja Kesk-Eesti piiril asuvate soode kohta.
Rabad
Soomaa rahvuspargi territooriumile jääb viis raba: Valgeraba, Öördi raba, Riisa raba, Kikepera raba ja Kuresoo raba.
Kuresoo, mis moodustab põhiosa Soomaast, on ühtlasi Eesti suurim raba. Kuresoo koosneb kolmest osast: Suitsna, Leetva ja Toonoja rabast.
Suurvesi
Soomaa üks tuntumaid vaatamisväärsusi on nn viies aastaaeg – suurvesi. Üleujutused tekivad enamasti kevaditi äkilise lumesulamise ja jäämineku ajal. Sakala kõrgustiku lumeveed, mis valguvad Soomaale suuremate jõgede kaudu, ei mahu jõesängidesse ära ning ujutavad üle madalad tasandikud. Üksnes Halliste jõe kaudu pääseb vesi liikvele.
Floora
Soomaal on peaaegu 540 liiki soontaimi, üle 200 liigi sammaltaimi ja üle 360 liigi seeni. Kaitsealuseid liike on vähemalt 29.
Külastuskeskus
Soomaa rahvuspargi külastuskeskus asub Tipu külas. Rahvuspargi tasakaalustatud arengu toetamiseks tegutseb 1997. aastast MTÜ Soomaa Sõprade Selts.
Eduard von Böhm-Ermolli
Eduard Freiherr von Böhm-Ermolli (12. veebruar 1856 Ancona – 9. detsember 1941 Troppau) oli Austria-Ungari sõjaväelane (feldmarssal, 1918), Tšehhoslovakkia armeekindral (1928) ja Saksa kindralfeldmarssal (1938).
Andres Langemets
pisi|Andres Langemets Eesti Kirjanike Liidu üldkogul 2011. aastal Andres Langemets (sündinud 9. märtsil 1948 Raplas ) on eesti luuletaja, kirjanduskriitik, publitsist ja esseist.
Ta on lõpetanud Tallinna 42. Keskkooli ja õppinud 1970–1975 Tartu Riiklikus Ülikoolis eesti keelt ja kirjandust, keskendudes foneetikale.
Ta töötas 1966. aastal maaparandustöölisena EPT Kose osakonnas, 1966–1967 ekspediitor-transporditöölisena Harju Tarbijate Kooperatiivis, 1967. aastal algklasside õpetajana Raikküla 8-klassilises koolis ja pärast sõjaväeteenistust 1969–1970 vanemtehnikuna Eesti Maaparandusprojektis.
Sündinud 5. märtsil
''Siin loetletakse 5. märtsil sündinud tuntud inimesi.
Andres Langemets
Aastatel 1975–1976 oli Andres Langemets nädalalehe Sirp ja Vasar korrespondent ja 1976. aastast ajakirja Keel ja Kirjandus osakonnatoimetaja. 1988–1997 töötas ta ajakirja Looming peatoimetajana. Pärast seda töötab ajakirja Tuna toimetajana. Toimetanud ka tosinkond raamatut.
Kehra raudteejaam
Kehra raudteejaam on raudteejaam Harjumaal Anija vallas Kehras, Tallinna–Narva raudteel.
Andres Langemets
Andres Langemets kuulub 1980. aastast Eesti Kirjanike Liitu.
Georg Tenno
Georg Tenno (20. september 1911 Brjansk – 22. oktoober 1967 Moskva) oli eesti rahvusest Nõukogude Liidu sportlane.
Kehra raudteejaam
Kehra raudteejaam asub Tallinnast 39 km kaugusel. Elektrirong sõidab Balti jaamast Kehrasse ca 36 minutit.
Andres Langemets
Andres Langemets oli üks 40 kirjale allakirjutanuid. Ta on kuulunud Isamaaliitu (1998–2006).
Kehra raudteejaam
Kehras peatuvad kõik Elroni idasuunalised reisirongid, v.a. ekspressrongid. Jaamas asub kaks madalat 150 m pikkust reisijate ooteplatvormi ja võib toimuda ka kaupade rongidele ning neilt maha laadimine. Piletihinnalt kuulub peatus IV tsooni.
Georg Tenno
NSV Liidu võimude poolt represseeritud (seda koos abikaasaga) spordimees. Külastas mitu korda ka Eestit. On maetud vastavalt tema enda soovile Eestisse Pärnamäe kalmistule, matus toimus 27. oktoobril 1967.
Kehra raudteejaam
Kehra jaamas asub 6 rööpapaari ja 20 pööret, lisaks kulgeb jaamast harutee Kehra tselluloositehasesse.
Georg Tenno
Georg Tenno lapsepõlv möödus Venemaa lastekodudes. Hiljem töötas nii tsiviil- kui ka sõjalaevadel. Oli komandör NSV Liidu mereväes. Valdas vabalt inglise keelt. Teise maailmasõja ajal töötas sideohvitserina Inglise mereväes ja vahendas Inglise konvoisid, mis vedasid Põhjamerel varustust Arhangelski ja Murmanski sadamatesse.
Kehra raudteejaam
Jaamahoone
pisi|vasakul|Kehra jaamahoone algsel kujul (1937) pisi|vasakul|Kehra renoveeritud jaamahoone (2019) pisi|Kehra rongijaam, tselluloositehas ja linn 2021. aasta novembris pisi|[[Tallinna–Narva raudtee]] Algselt oli Kehra pooljaam (peatuskoht), mis asus hilisemast jaamahoonest paarsada meetrit ida pool, tollase ülesõidu (praegune jalakäijate ülekäik) ja Jägala jõe silla vahel praeguse reisijateperrooni kohas. Ajutise jaamahoonena asus seal kaks raudteele tüüpilist raudteeputkat (tänaseks lammutatud), haruteed puudusid.
Georg Tenno
Tegeles raskejõustiku, akrobaatika, atleetvõimlemise (oli üks esimestest selle spordiala harrastajatest NSV Liidus) ja muude spordialadega. Harrastas mnemotehnikaid (meeldejätmistehnikad). Aastatel 1970–1989 ja 2001 korraldati Eestis tema mälestuseks Georg Tenno nimelisi atleetvõimlemise meistrivõistlusi.
Kehra raudteejaam
Jaamahoone
1896. aastal valmis tüüpprojekti järgi ühekorruseline punastest tellistest sümmeetrilise põhiplaaniga jaamahoone (analoogne Auvere, Kohtla ja Lehtsega), mis ehitati külgedelt pikemaks 1960. aasta paiku ning oli kasutusel kuni 1990. aastateni.
Boxbergi vald (Oberlausitz)
Boxberg on vald Saksamaal Saksimaa liidumaal Görlitzi kreisis.
Kehra raudteejaam
Jaamahoone
Kehra jaamahoone mängis olulist rolli Eesti Vabadussõja algusperioodil, mil taganemis- ja murdelahingute ajal asus seal 1. diviisi staap. Sealt juhiti ka Vabadussõja tähtsaimat murdelahingut, 4. jaanuaril 1919 toimunud Kehra lahingut, millest sai alguse eestlaste edu. 1996 avati jaamahoonel vastav mälestustahvel. Mälestustahvli tellis Anija Muinsuskaitse Selts.
Georg Tenno
Arreteeriti (1949?) koos abikaasaga, süüdistatuna spioneerimises ja pärast kaks aastat kestnud uurimist mõisteti talle karistuseks 25 aastat sunnitööd. Saadeti Žezkazgani vangilaagrisse Kasahstanis. Vabanes Hruštšovi amnestiaga (1956? aastal). Seejärel püüdsid võimud värvata teda sõjaväe vastuluuresse. Sellest pääsemiseks teeskles vaimuhaiget. Asus seejärel tööle kehakultuuri instituuti Moskvas. Töötas seal kuni oma surmani. Georg Tenno on üks 1968. aastal ilmunud ja varem väga populaarse raamatu "Атлетизм" autoritest (Г. Тэнно, Ю. Сорокин "Атлетизм", 1968 г). Haigestus raskelt teel Tallinna oktoobris 1967 ja viidi lennukil tagasi Moskvasse, kus tal diagnoositi kaugele arenenud maksavähk ning teda opereeriti. Tenno tervis enam ei taastunud ja ta suri sama aasta oktoobris.
Temaga isiklikult tuttav olnud Aleksander Solženitsõni raamatu "Gulagi arhipelaag" põhjal oli Tenno ääretult julge ja sihikindel inimene. Samast raamatust pärineb ka kirjeldus (üks kahest) Georg Tenno seikluslikust põgenemisest Karagandõ Ekibastuzi vangilaagrist mööda Irtõši jõge Pavlodari. See on ka üks raamatu osadest, mis on kirjutatud Georg Tenno enda poolt; Aleksander Solženitsõn olevat pakkunud talle raamatu kaasautorsust. Solženitsõn on kasutanud Tennot prototüübina tegelase Buinovski jaoks oma raamatus "Üks päev Ivan Denisovitši elus".
Kehra raudteejaam
Jaamahoone
2008. aastal asutati MTÜ Kehra Raudteejaam, mille põhieesmärgiks oli rajada vahepeal juba üsnagi lagunenud jaamahoonesse Eesti Vabadussõja Murdelahingute Muuseum. Muuseumi üheks osaks on ka kohalikku elu-olu tutvustav pool. 2010. aastal sai MTÜ Kehra jaamahoone vallalt oma kasutusvaldusesse. Jaamahoone muuseumiks rekonstrueerimise käigus oli plaanis, niipalju kui võimalik, taastada hoone algne välimus (tumepunane tellismüüritis koos valgete liseenidega, plekk-katus jms), säilitades samas praeguse mahu koos 1950. aastatel lisatud juurdeehitustega. Rekonstrueerimistööde esimene etapp kestis aastatel 2011-2012, selle käigus sai jaamahoone uued katused, põrandad jms.
Boxbergi vald (Oberlausitz)
Kuni 2008. aastani kuulus vald Alam-Sileesia Oberlausitzi kreisi.
Georg Tenno
Georg Tenno puutus kokku ka NSV Liidu võimude poolt arreteeritud USA saatkonna töötaja Alexander Dolguniga, kellega jätkusid kontaktid ja sõprus kuni Tenno surmani. Koos planeerisid nad Dolguni põgenemist NSV Liidust ja käisid Dolguni autoga uurimas võimalusi ületada riigipiir lõunas. Georg Tenno viis omavahel kokku Aleksander Solženitsõni ja Alexander Dolguni.
Kehra raudteejaam
Jaamahoone
Nüüdseks täielikult renoveeritud jaamahoones tegutseb alates 2018. aasta veebruarist Kehra muuseum, mis kajastab Vabadussõja ajalugu. Samuti asub jaamahoone Aegviidu-poolses tiivas pitsakohvik.
Georg Tenno
Isiklikku
Ta oli Paul Tenno poeg.
Kehra raudteejaam
Ajalugu
Kehra raudteejaam rajati peatusena 1876, seoses Balti raudtee (Paldiski–)Tallinna–Narva raudteeharu rajamisega. Jaam jäi avamisel Harju-Jaani kihelkonda Kehra mõisa maadele.
Suurem asula hakkaski tekkima just raudteejaama ja mõisa juurde pärast paberitehase asutamist alates 1938. aastast.
Aastal 1973 pikendati elektriraudteed Kehrani ja raudtee kohale rajati kontaktvõrk, 1978. aastal pikendati seda edasi kuni Aegviiduni.
1987. aasta juulis hakati Raasiku–Kehra jaamavahel ekspluateerima uut raudtee paaristee lõiku. Teise tee ehitus oli alanud kaks aastat varem Ülemistelt. 1992. aasta alguseks jõudis teise peatee ehitus Tapani.
Dominikus Böhm
Dominikus Böhm (23. oktoober 1880 Jettingen – 6. august 1955 Köln) oli saksa arhitekt.
Põletik
Põletik (ladina keeles inflammatio) on immuunsüsteemi esmane reaktsioon nakkusele või ärritajale (vigastus, kiiritus, elektrivool, kuum või külm, keemilised ained vms).
Põletiku klassikalised tunnused on:
Esimesed neli tunnust olid kasutusel juba antiikajal ning neid omistatakse Celsusele. Viienda tunnuse lisas 1858 Rudolph Virchow.
Pedro Aguirre Cerda
Pedro Aguirre Cerda (6. veebruar 1879 – 25. november 1941) oli Tšiili president 24. detsembrist 1938 kuni surmani. pisi|vasakul
Karaski (Kanepi)
Karaski on küla Põlva maakonnas Kanepi vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Kõlleste valda.
Karaski külgneb läänes Krootuse, põhjas Ihamaru, idas Varbuse külaga, lõunas Kanepi valla Hurmi ja Heisri külaga. Küla läänepiir kulgeb mööda Hilba jõge.
Ajalugu
Karaski on kujunenud ilmselt Ihamaru küla tütarasulana. 17. sajandi alguses on mainitud kahte Karaski talu Ihamaru külas. 1734. aastal eraldus Karaski mõis Krootuse mõisast.
Karaski külakooli kohta on esimesed teated 1767. aastast, kuid vana koolimaja asus Ihamaru külas. Karaski külakoolis on õppinud kirjanikud Richard Roht (aastatel 1899–1900) ja Rudolf Sirge (aastatel 1915–1917). 1930. aastal valmis uus koolimaja Karaski karjamõisa maadel. Karaski kool tegutses 1989. aastani. Endise kooli renoveeritud hoonetes tegutses 1997–2015 rehabilitatsioonikeskus ja külalistemaja Karaski Keskus. 2016. aastal maja renoveeriti ja seejärel avati seal Karaski pansionaat.
1970. aastatel liideti külaga Peräkülä.
Tuntud isikuid
Karaski külas on sündinud Peaminister Vabariigi Presidendi ülesandeis Heinrich Mark, ajaloolane August Traat ja põllumajandusteadlane Helmut Raig. Kirjanik Rudolf Sirge elas Karaskil noorpõlves.
Seened
pisi|[[Aniislehtrik]] pisi|[[Must torbikseen]] pisi|[[Väike sarvik]] Seened (Fungi) on üks eukarüootsete organismide riike.
Seeneriiki eristatakse taimeriigist ja loomariigist. Suur erinevus on näiteks selles, et seentel koosneb rakukest kitiinist, taimedel tselluloosist, loomadel aga rakukest puudub. Sarnaselt taimedega on seened sessiilsed, aga neil puudub fotosüntees.
Nimetus Eumycota (pärisseened) tuleb sellest, et seente hulgast on välja arvatud ehituse poolest lähedased munasseened (Oomycota) (sealhulgas limahallitus ja vesihallitus), mis ei moodusta koos seentega monofüleetilist rühma. Pärisseenteks nimetatakse ka neid seeni, mis ei kuulu seeneriigi alamriikidesse Aphelidiomyceta ja Rozellomyceta, mis moodustavad pärisseentega sõsarklaadid.
Seened toituvad absorptsiooni teel heterotroofselt. Neile on iseloomulikud pikad torujad rakud, mida nimetatakse seenehüüfideks, ja nende kogumikku nimetatakse mütseeliks ehk seeneniidistikuks. Seened moodustavad eoseid. Esineb nii sugulist kui ka mittesugulist paljunemist. Seente seas on nii hulkrakseid organisme (kandseened), üherakulisi organisme (pagaripärm) kui ka süntsüütiume, kus on palju rakutuumi, kuid puudub jagunemine rakkudeks.
Kokku on 2021. aasta seisuga kirjeldatud umbes 150 000 seeneliiki, kuigi liikide koguarv usutakse olevat eri hinnangutel 2,2–3,8 miljonit.
Arvatakse, et seened olid olemas juba vähemalt 715 miljonit aastat tagasi.
Seeneteadust nimetatakse mükoloogiaks ja seeneteadlasi mükoloogideks. Seda valdkonda peetakse sageli botaanika haruks, ehkki geneetilised uuringud on ammu näidanud, et seened on lähemalt suguluses loomade kui taimedega.
Taksonoomia
Nimi Fungi pärineb Carl von Linnélt. Ladina sõna fungus tuleb vanakreeka sõnast σφόγγος, mis tähendas algselt käsna. Sõna kandus üle seentele, mis samuti end vett täis imevad.
Võrdlus taimede ja loomadega
Nagu loomadki, sealhulgas inimene, on seened heterotroofid, täpsemalt organotroofid, ning toituvad keskkonna orgaanilistest toitainetest, mida nad enamasti ensüümide abiga lagundavad, tehes need lahustuvateks ja omastatavateks. Seentele ja loomadele on omane ka see, et mõlemad moodustavad varuainena polüsahhariidide hulka kuuluvat glükogeeni, taimed aga tärklist. Loomadest ei eristu seened liikumatuse põhjal, sest ka mõned loomad, näiteks käsnad ja kivikorallilised, veedavad suurema osa elust sessiilselt. Olulised erinevused loomadest seisnevad ultrastruktuuris, näiteks rakuseinte ja vakuoolide olemasolus (nagu taimedel).
Elukeskkond
Seened esinevad kõikjal biosfääris, kuid enamik neist on väikeste mõõtmete ja varjatud eluviisi tõttu tähelepandamatud. Nad elavad pinnases, vees ning surnud ja elusate taimede ning loomade välispinnal ja sees. Seened on väga olulisel kohal surnud orgaanilise aine lagundamisel toiduahelas. Surnud kudedest toituvaid seeni nimetatakse saprotroofideks.
Sageli elavad nad sümbioosis taimede, loomade ja teiste seentega. Selliseid seeni nimetatakse sümbiontideks. Sümbioosis fotobiontidega (vetikad ja/või tsüanobakterid) moodustavad seened samblikke. Lihheniseerumine ehk teisisõnu samblikuks olemine on seente üks võimalikke toitumisviise saprotroofsuse ja parasitismi kõrval. Lihheniseerumine on arvatavasti välja arenenud seentest ligi 400 miljonit aastat tagasi, tekkides iseseisvalt mitmel korral kandseente ja kottseente seas. 98% lihheniseerunud seente mükobiondiks on kottseened ning arvatakse, et lihheniseerumine esindab seente ürgset seisundit, millele järgnes veel mitmel korral delihheniseerumine.
Seened võivad muutuda märgatavaks siis, kui neile kasvavad viljakehad, samuti hallitusena. Kübarseentele kasvavad kübarad. Viljakehi moodustab vaid osa seentest. Enamik seeni koosneb mikroskoopilistest torujatest rakkudest, hüüfidest, mis võivad moodustada suure võrgustiku ehk mütseeli. Ühe seeneisendi mütseel võib hargneda kümneid kilomeetreid.
Kasutamine ja kasvatamine
Kübarseente paljusid liike ja trühvleid kasutatakse vahetult söögiks. Pärmseened on olulised leiva küpsetamisel kergitava ainena ning veini ja õlle kääritamisel. Sojakastme valmistamisel rakendatakse Aspergillus'e seeneperekonna liike. Pintselhalliku liigid Penicillium roquefortii ja Penicillium camemberii annavad Roqueforti ja Camemberti juustule neile omapärase lõhna ja maitse. Sama perekonna veel üht liiki kasutatakse salaami tootmisel.
Sama seeneperekonna esindajate abil toodeti esimest korda penitsilliini – antibiootikumi, mis pärsib bakterite rakukesta sünteesi. Alates 1940. aastatest kasutatakse seeni antibiootikumide tootmiseks. Kõrreliste parasiitseene tungaltera abil toodetakse teatud alkaloide, mida kasutatakse näiteks migreen ja Parkinsoni tõve ravis. On seeneliike, mida loodusrahvad on kasutanud hallutsinogeenidena.
Seente toodetavaid ensüüme kasutatakse valke lagundavate fermentide saamiseks pesuainete tööstuslikus tootmises. Seeni kasutatakse bioloogilise tõrjevahendina umbrohtude ja kahjurite vastu.
Seenemürgid
Paljud seeneliigid toodavad bioaktiivseid aineid, mida nimetatakse mükotoksiinideks. Nende hulka kuuluvad näiteks alkaloidid ja polüketiidid, millest paljud on loomadele, sealhulgas inimestele, mürgised. Seetõttu on tundmatute seente söömine üliohtlik, erinevalt näiteks tundmatute loomade söömisest.
Mitme seeneliigi viljakehad sisaldavad psühhotroopseid aineid, mida kasutatakse uimastitena ja muul otstarbel. Talurahva seas levinud müüte libahuntidest ja muudest müstilistest olenditest on seletatud tungaltera mürgistusest põhjustatud hallutsinatsioonidega. Seened suudavad lagundada materjale ja ehitisi ning patogeenidena levitada taimede, loomade ja inimeste haigusi. Seentest põhjustatud viljasaagi vähenemine ja saagi riknemine võib oluliselt mõjutada majandust.
Ühed ohtlikumad seente toksiinid on aflatoksiinid, mida toodavad mõned kerahalliku perekonna liigid. Selle perekonna esindajad võivad koloniseerida näiteks lõunamaiseid pähkleid ja teravilju.
Klassifikatsioon
Seeneriik on suuresti läbi uurimata. Erinevatel hinnangutel on seeneliike 2,2...5,1 miljonit. Kirjeldatud seeneliike on alla miljoni. Aastas kirjeldatakse umbes 1500 uut seeneliiki.
Seeneliike hakati formaalselt kirjeldama juba 18. sajandi lõpul. Seda tehti esialgu välimuse põhjal, näiteks eoste värvi või mikroskoobis nähtavate tunnuste järgi. Molekulaargeneetika areng võimaldas taksonoomiasse kaasata DNA analüüsi, mis on mõnigi kord sundinud mükolooge senist klassifikatsiooni ümber tegema. Fülogeneetilised uuringud on aidanud seeneriigi klassifikatsiooni muuta.
Seeneriik jaguneb järgmisteks alamriikideks, hõimkondadeks, alamhõimkondadeks ja klassideks:
Hõimkonnad incertae sedis:
Mahatma Gandhi
thumb|Mahatma Gandhi 1906. aastal pisi|Mahatma Gandhi saabub Suurbritanniasse (1931) Mohandas Karamchand Gandhi (2. oktoober 1869 Porbandar – 30. jaanuar 1948 New Delhi), tuntud ka kui Mahatma Gandhi, oli India poliitik, kes juhtis vägivallatut võitlust Briti võimu vastu Indias.
Ta kasvas üles Gujaratis, ja elas seejärel kuni aastani 1915 Lõuna-Aafrikas.
Tema sünnipäev, 2. oktoober, on kuulutatud rahvusvaheliseks vägivallatuse päevaks.
Getúlio Vargas
Getúlio Dornelles Vargas (19. aprill 1882 São Borja, Rio Grande do Sul – 24. august 1954) oli Brasiilia riigipea 3. novembrist 1930 kuni 29. oktoobrini 1945 ja 31. jaanuarist 1951 kuni surmani.
Elulugu
Vargas pärines põlisest gautšode perekonnast. Algul teenis ta sõjaväes, siis hakkas õppima õigusteadust. Poliitikas alustas ta vabariiklasena, valiti Rio Grande do Suli parlamenti ja hiljem esindajatekotta, saades oma osariigi esindajaks kongressis. Lühikest aega oli ta rahandusminister president Washington Luisi valitsuses, ent astus ametist tagasi, et kandideerida oma osariigi valitsusse Liberaalse Alliansi esindajana. Rio Grande do Suli osariigi valitud kubernerina rajas ta tugeva opositsioonilise liikumise keskvõimu vastu ja lõpetas korruptsiooni valimistel üldise ja salajase hääletamise kehtestamisega.
thumb|left|Getúlio Vargas, 1930. 1930 kandideeris ta Brasiilia presidendiks ja sai vaieldava kaotuse senise presidendi Luisi soosikult Jorge Presteselt. Valimistulemuste võltsimine oli tollal Brasiilias üldine. Sõjavägi, kes Brasiilias on alati poliitiliselt aktiivne olnud, korraldas riigipöörde ja kuulutas Vargase presidendiks; Prestes ei jõudnudki ametivannet anda.
See tähendas nii-öelda vana vabariigi lõppu, mis oli rajatud peamiselt paulistide (kohvitootjate) huvidele. Vargas esindas jõukate natsionalistlike ja antikommunistlike töösturite huve. Tema Liberaalne Allianss pooldas liberaalseid reforme vabaturumajanduse arendamiseks.
Vargas kehtestas autoritaarse režiimi, milles võttis eeskuju fašismist. Selleks muutis ta 1934 põhiseadust. Sõjaväe toel valitses ta 15 aastat järjest, mis oli Ladina-Ameerika kohta pikk aeg. Ta surus maha kõik mässud: nii paulistide (1932), kommunistide (1935) kui ka fašistide mässu (1938). Tal ei olnud kindlat programmi riigi arendamiseks, kuid tema ajal ja suuresti tänu temale muutus Brasiilia põllumajandusriigist tööstusriigiks.
Ta lõpetas elu enesetapuga, sest ei tahtnud täita armeejuhtide nõudmist tagasi astuda.
Sündinud 6. märtsil
''Siin loetletakse 6. märtsil sündinud tuntud inimesi.
Arturo Alessandri Palma
thumb|left|Arturo Alessandri Palma thumb|left|Alessandrite vapp Arturo Fortunato Alessandri Palma (20. detsember 1868 – 24. august 1950) oli Tšiili president 23. detsembrist 1920 kuni 12. septembrini 1924, 12. märts kuni 1. oktoobrini 1925 ja 24. detsembrist 1932 kuni 24. detsembrini 1938.
Ka tema poeg Jorge Alessandri Rodríguez oli Tšiili president.
Roheline
Roheline on värvus, mis tähistab inimsilmale nähtava valguse umbes 520–570 nm lainepikkusega osa.
Rohelise vastandvärvus on punane.
Roheliste värvitoonide mittetäielikku loetelu vt Värvuste loend põhivärvinimede järgi. thumb|Aed [[Jaapanis Tottoris]]
Roheline bioloogias
On rohelisi kalu, linde, putukaid ja roomajaid, aga ei ole mitte ühtegi rohelist imetajat.
Inimsilm on kõige tundlikum valgusele lainepikkusega 555 nm. left|thumb|220px|[[Absorbatsiooni spekter klorofüll a ( roheline ) ja b ( punane ) puhul lahuses. Klorofülli molekulide spekter on elusolendites olevaga võrreldes vähesel määral muutunud spetsiifiliste proteiini-pigmentide koostoime tõttu]]
Taimede roheline värvus
Taimedele ja vetikatele annab rohelise värvuse neis sisalduv klorofüll – pigment, mille abil toimub fotosünteesiks vajaliku valgusenergia salvestamine taimerakkudes. Taimed tunduvad rohelised, kuna klorofüll neelab eelkõige nähtava valguse punase ja sinise lainepikkusega osasid, ülejääv rohelisena tajutava lainepikkusega valgus peegeldub aga tagasi.
Roheline lippudel
Paljude riikide lippudel on roheline värvus seotud islamiga (näiteks Saudi Araabia, Liibüa, Iraan, Pakistan, Alžeeria jt).
Mida roheline sümboliseerib
Kuna taimed on rohelised, on roheline looduse ja keskkonna värv. Roheline sümboliseerib ka noorust, elujõudu, viljakust ja tasakaalu, ning on uuenemise, kevade, tervise ja õnne sümbol. Negatiivsetest omadustest sümboliseerib roheline kogenematust, kadedust ja solvumist.
Rahvusvaheliselt on roheline omandanud lubava tähenduse. Näiteks foori roheline tuli lubab tee ületada või rannas heisatud roheline lipp näitab, et ujumine on ohutu.
Usuvärvina on roheline islami tunnus.
Roheline kristluses
Roheline sümboliseerib kristluses tärkamist, kasvu ja loodust ning Jumala tarkust ja ligimesearmastust. Roheline asub taevaliku sinise ja põrguliku punase vahepeal. See on lepitav, rahustav, värskendav, nn "inimese värv". Rohelist on peetud mõtiskluste ning ülestõusmise ootuse värviks. Kristuse rist on lunastus lootuse sümboliseerimiseks kujutatud rohelisena, püha graal võib olla smaragdroheline ja viimset kohtupäeva läbi viiva taevase kohtuniku troon helendab nagu roheline jaspis.
Eriti hindas rohelist värvi Hildegard Bingenist, kes kirjutas mitmel puhul rohelusest ning rohelisest. Kalliskividest hindas ta enim rohelist smaragdi. "Smaragd on võimeline ravima kõiki inimlikke nõrkusi ning haigusi, sest on sündinud päikesest ning koosneb looduse rohelusest".
Kuna valdaval osal aastast kannavad vaimulikud rohelist värvi rõivaid, on roheline ka argipäeva värv.
Poliitika
Paljudes maailma riikides on olemas roheline erakond, mis keskendub oma poliitika keskkonnakaitsele, osalusdemokraatiale ja sotsiaalse õiglusele.
Praegu tegutseb Eestis Erakond Eestimaa Rohelised, varem on olemas olnud Eesti Roheline Partei ja Eesti Roheline Erakond, mis 9. detsembril 1991 liitudes moodustasid erakonna Eesti Rohelised.
Roheline toiduainetööstuses
Absint oli populaarne 19. sajandi lõpu Prantsusmaal, eriti Pariisis. Siis jõi seda suur osa ühiskonnast, sest see oli odavam kui teised joogid. Restoranides hakati tundi, mil töölt tulnud inimesed jõid enne õhtusööki klaasi absinti, nimetama l'heure verte 'iks [löör vert] – roheliseks tunniks.
Rohelised vääriskivid
pisi|Smaragd Smaragd on erkrohelise värvusega heksagonaalne mineraal, berülli erim. Lisaks on rohelised veel peridoot (värvilt heleroheline) ja nefriit (hallikasroheline).
Avaldus
Avaldus on dokument, millega isik pöördub tavaliselt isiklikus asjus asutuse või ametiisiku poole.
Roheline
Sinine ja roheline muudes keeltes
Mõnes keeles ei tehta "sinisel" ja "rohelisel" vahet. Näiteks vietnami keeles on nii roheline kui sinine xanh. Vajadusel võib rohelise kohta öelda xanh lį cāy " xanh ('nagu lehed') ja taeva kohta xanh nước " xanh ('nagu taevas').
Avaldus
Avaldusega esitatakse ametiasutusele või ametiisikule mitmesuguseid taotlusi: soovitakse kooli vastuvõtmist, töökoha saamist, puhkust jm.
Roheline
Sinine ja roheline muudes keeltes
Mõnes keeles on aga alles viimasel ajal hakatud sinisel ja rohelisel vahet tegema. Näiteks jaapanikeelne sõna ao (青) võib olenevalt olukorrast viidata nii sinisele kui ka rohelisele. Alles tänapäeval on jaapanlastel kasutusele võetud ka rohelist tähistav sõna (緑, midori).
Avaldus
Avaldus sisaldab järgmisi andmeid:
Kaalud
pisi|Kaalude tähtkuju kaart. Punane katkendlik joon kujutab [[ekliptikat]] Kaalud (ladina keeles Libra, omastav Librae, lühend Lib) on ekliptikal asuv tähtkuju. See on pindalalt 29. tähtkuju, kattes tähistaevast 538 ruutkraadi.
Kaalud on ainus ekliptika tähtkuju, mis ei kanna elusolendi nime.
Kaalude tähtkuju asub taeva lõunapoolkeral. Ta piirneb järgmiste tähtkujudega: Madu, Neitsi, Hüdra, Kentaur (ainult nurgast), Hunt, Skorpion ja Maokandja.
Kaaludes asub tähesüsteem Gliese 581, milles 2007. aastal avastati esimene Maa-sarnane planeet.
Tähed
Kaalude Sigma oli vanasti tuntud Skorpioni Gammana (γ Sco), ehkki ta oli Skorpionist kaugel. Esimesena nimetas seda asukoha järgi Kaalude Sigmaks Benjamin Gould 1851. aastal.
Isolatsionism
Isolatsionism on välispoliitika suund, mille eesmärk on hoiduda läbikäimisest teiste maadega ja sekkumisest rahvusvahelistesse küsimustesse. Isolatsionismile on omane minimaalne diplomaatia rahvusvahelises süsteemis, selle eesmärk on taotleda riigi suuremat julgeolekut.
Isolatsionismi tunnused
Martin Griffithsi ja Terry O'Callaghani järgi on edukaks isolatsionismiks vaja nelja põhilist tegurit:
Üks viis vältida ohte on mitte sekkuda teiste afääridesse ja eriti hoiduda sõjalistest kohustustest teiste ees. See vähendab tõenäosust, et suurriigid saaksid seda riiki etturina ära kasutada. Teine võimalus on teha end teiste jaoks mitteatraktiivseks. Varasemates rahvusvaheliste suhete süsteemides aitasid isolatsioonile kaasa geograafiline kaugus ja kindlad füüsilised tunnused. Laiad mered, kõrged mäed ja kaugele ulatuvad kõrbed tegid rünnaku liiga väärtusetuks, et seda ette võtta.
Isolatsionistlikke riike
Need strateegiad olid edukad, kuna ühelgi juhul neist polnud isolatsionistlik riik teiste riikide jaoks strateegiliselt ega majanduslikult tähtis, kuid samas olid nad välismõjude eemal hoidmiseks piisavalt tugevad. Nende peamine vastane polnud mitte väline, vaid sisene.
Ilmatsalu jõgi
Ilmatsalu jõgi on jõgi Tartumaal, Emajõe parempoolne lisajõgi.
Ilmatsalu jõe pikkus on 23,7 km ja valgla pindala 133,8 km². Saab alguse Unipiha põhjapiiril ja suubub Emajõkke.
Juan Pablo Montoya
Juan Pablo Montoya [huan pavlo mont'ooja] (sündinud 20. september 1975, Bogotá) on Colombia autovõidusõitja, endine Vormel 1 sõitja.
Vormel 1 karjääri esimese sõidu tegi Juan Pablo Montoya 4. märtsil 2001. aastal Austraalia Grand Prix'il.
11. juulil 2006. aastal katkestas McLareni meeskond Juan Pablo Montoyaga lepingu. Põhjuseks oli lepingu rikkumine ja nimelt see, et Montoya sõlmis lepingu NASCAR sarja Chip Ganassi meeskonnaga. 2006. aasta hooaja 10 etapi järel oli Montoya MM-arvestuses 26 punktiga kuuendal kohal. Ta tõusis poodiumile Imolas ja Monte Carlos saades vastavalt kolmanda ja teise koha.
Isiklikku
Montoya elukoht on Miami (USA).
Tema pikkus on 168 cm, kaal 73 kg.
Ta on abielus Connie Freydel´iga. Neil on kaks last: poeg Sebastian ja tütar Paulina.
Taotlus
Taotlus on dokument, mis sisaldab mingit soovi või palvet.
Kesk-Ameerika
thumb|right|280px|Kesk-Ameerika ÜRO liigituse järgi. Kesk-Ameerika on Põhja-Ameerika mandri lõunaosa.
Kesk-Ameerikasse kuuluvad ÜRO liigituse järgi :
Läänest Vaikse ookeani ja idast Kariibi merega piiratud Kesk-Ameerika kujutab endast Põhja- ja Lõuna-Ameerika kontinente omavahel ühendavat maakitsust. Kesk-Ameerika ainsaks suurriigiks on Mehhiko, millest lõuna pool asub seitse väiksemat riiki. Ligi 40% nende riikide pindalast katab väga mitmekesise elustikuga vihmamets. Suur osa Kesk-Ameerikast on mägine, eriti mis puudutab Lõuna-Mehhikost lõuna poole jäävaid alasid. Lisaks on tegemist maailma ühe kõige aktiivsema vulkaanilise piirkonnaga.
Majandus
Ligi pool regiooni elektrienergiast toodetakse arvukate mägijõgede veest. Kesk-Ameerika elanike tähtsaimaks elatusallikaks on maaviljelus - eriti levinud on maisi ja ubade kasvatamine väikestes perefarmides. Ligikaudu pool põllusaadustest eksporditakse regioonist välja. Viis kõige olulisemat ekspordiartiklit on: kohv, puuvill, suhkur, veiseliha, ja banaanid.
Ajalugu
Kesk-Ameerikas on ajaloo jooksul eksisteerinud mitmed iidseid tsivilisatsioone, näiteks asteegid, maiad, olmeegid ja tolteegid. Alates sellest, kui Hispaania maadeavastajad 16. sajandil Kesk-Ameerikasse saabusid, on see piirkond olnud tunnistajaks rohketele sõdadele ja konfliktidele.
Bernhard Georg Hanssen
Bernhard Georg Jacob Hanssen (12. aprill 1844 Hamburg – 9. september 1911 Travemünde) oli saksa arhitekt.
Hanssen töötas puusepasellina ning õppis arhitektuuri aastatel 1863–1864 Karlsruhes ja 1865 Stuttgardis. Seejärel töötas ta töödejuhatajana maakirikute taastamisel ja õppis pärast seda veel kaks aastat Berliinis. Alates 1870. aastast elas ta Hamburgis. Koos oma õpingusõbra Emil Meerweiniga juhtisid nad mitme tuntud hoone ehitust. Aastatel 1880–1886 kuulus Hanssen Hamburgi linnavalitsusse.
Daugavpils
thumb|Daugavpilsi koduloo- ja kunstimuuseum Daugavpils (ka Väinalinn; latgali Daugpiļs, saksa Dünaburg, valgevene Дзьвінск) on linn Lätis Väina jõe keskjooksul. Ta on Latgale ajalooline keskus. Asub 25 km kaugusel Leedu piirist ja 35 km kaugusel Valgevene piirist. Daugavpils on Läti kõige lõunapoolsem linn.
Daugavpils on 1. järgu haldusüksus – keskalluvusega linn (republikas pilsēta). Daugavpilsi linnapea on alates 1. juulist 2021 Andrejs Elksniņš.
Linna eestikeelne nimi Väinalinn on kirjakeelne tõlkenimi, mis esines 1930. aastatel avaldatud sõnaraamatutes. Varem on eesti keeles linna tuntud saksakeelse nimega (Dünaburg) või selle mugandustega: Düünaburi, Dünaburi.
Rahvastik
Linna elanikest olid 2011. aastal 53,6% venelased, 19,8% lätlased ja 14,2% poolakad.
Sport
Daugavpilsi edukamad jalgpalliklubid on FC Daugava ja Dinaburg FC.
thumb|Daugavpilsi kliimadiagramm