cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Andrei Poljanski
Andrei Ivanovitš Poljanski oli pärit Venemaa aadliperekonnast ning saadeti tsaar Peeter I poolt alustatud Venemaa laevastiku loomise ajal koos teiste noorte aadlikega õppima Moskva merekooli ja Peterburi mereväeakadeemiasse, mille lõpetas 1716. aasta. Pärast peterburi mereväeakadeemia lõpetamist suunati ta gardemariinina õpinguid jätkama ja teadmisi täiendama Prantsusmaale. 1725. aastal pärast õpingute lõppu saabus tagasi Venemaale ning sama aasta 6. novembril ülendati unterleitnandiks, 1726. aastal ülendati juba leitnandiks ning määrati teenistusse sidelaevade komandörina, mis pidasid sideteenistust Kroonlinna ja Lübecki ning Danzigi vahel.
1733. aastal määrati Andrei Ivanovitš Poljanski teenistust jätkama kindraladjutandina admiral Thomas Gordoni juurde, 1. juulil 1733 ülendati ta kapteniks ning määrati fregati "Printsess Anna" komandöriks. Admiral Gordoni adjutandina viibis 1734. aastal Danzigi piiramisel, oli fregati "Arondell" komandör ning toimetas pärast Prantsuse vägede üle saavutatud võitu vangivõetud prantslased maismaad mööda Peterburi.
1735. aastal suunati ta Arhangelskisse, kus määrati sõjalaeva "Gorod Arhangelsk" kapteniks. 1736. aastal määrati Admiraliteedi Moskva esinduse juhatajaks, kellena teenis järgmised 12 aastat, juhtides ka mitut Läänemeres asuvat fregatti ("Hektor" ja "Kavaler") ja sõjalaeva "Aasov", ning osales 1743. aastal Hollandi rannikul (olles sõjalaeva "Revel" komandör) ja Krasnaja Gorka juures 1744. aastal läbi viidud laevastikuoperatsioonis.
1751. aasta 5. septembril ülendati kontradmiraliks ning 16. septembril 1751 määrati Kroonlinna sadama kõrgemaks komandöriks; 1753. aastal määrati ta Moskvasse keisrinna Jelizaveta Petrovna juurde, kus teenistuses viibides autasustati teda 1754. aastal Püha Anna ordeniga.
1755. aastal määrati Andrei Ivanovitš Poljanski Venemaa keisririigi Balti laevastiku juhatajaks ning ta juhtis laevastikku manöövrite ajal Läänemeres, pärast naasmist laevastikumanöövritelt määrati uuesti Kroonlinna sadama kõrgemaks komandöriks ning ülendati 1757. aasta 5. mail viitseadmiraliks.
1757. aasta septembris määrati Andrei Ivanovitš Poljanski Balti mere laevastiku Tallinna eskaadri juhatajaks ning saadeti laevastikuga Seitsmeaastases sõjas Preisimaa ranniku mereblokaadi teostama, kust naasis Tallinna sõjasadamasse oktoobri lõpul, sest oli juba 12. septembril määratud Tallinna sadama kõrgemaks komandöri kohusetäitjaks ning seejärel määrati ka iks.
1758. aasta maist septembrini viibis Andrei Ivanovitš Poljanski sõjalaevaga "Severnõi Orjol" Rootsi rannikuvetes Gotlandi ja Bornholmi saarte juures, 1759. aastal määrati ta kogu Venemaa laevastiku kõrgemaks komandöriks ning suunati laevastikuga Pommeri rannikule koos Rootsi laevastikuga mereblokaadi teostamiseks ning Preisimaal tegutsevate Venemaa vägede varustamisega tegelevate laevadele konveerimiseks.
1760. aasta 1. jaanuaril autasustati teda Püha Aleksander Nevski ordeniga, ta juhtis Venemaa laevastikku Kolbergi piiramisel ja vallutamisel 1761. aastal, juhtis Venemaa laevastiku ristlemisel Preisimaa rannikul, kuni 1761. aasta sügiseni, mil määrati uuesti Tallinna sadama kõrgemaks komandöriks.
1764. aasta 4. mail ülendati admiraliks ja määrati Venemaa keisririigi Balti laevastiku komandöriks, kuid suri juba 17. oktoobril 1764.
1529
1529. aasta (MDXXIX) oli 16. sajandi 29. aasta.
Åke Lindman
Åke Leonard Lindman (aastani 1948 Järvinen; 11. jaanuar 1928 Helsingi – 3. märts 2009 Espoo) oli Soome filmirežissöör, näitleja ja jalgpallur.
Åke Lindman treenis nooruses jalgpalli. Ta mängis ka Soome koondises 1952. aasta suveolümpiamängudel.
Ta on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.
1929. aasta Oscari auhinnad
1929. aasta Oscari auhinnad ehk '''1. Ameerika Filmikunsti ja -teaduste Akadeemia auhinnad''' jagati 16. mail 1929. aastal Ameerika Ühendriikides Los Angeleses Roosevelti hotellis. Oscari auhindadega tunnustati valikut 1927. ja 1928. aastate parematest filmidest.
Võitjad anti teada kolm kuud enne auhindade üleandmist ning tseremoonia kestis umbes 15 minutit. Õhtujuhid olid Douglas Fairbanks ja William C. DeMille.
Esimesed Oscari-elutööauhinna said Charles Chaplin ja Warner Brothers.
Võitjad ja kandidaadid
Oscari auhindu jagati 12 kategoorias.
Võitjad on loetletud esimesena ja paksus kirjas.
Finnairi lend 405
Sündmuste käik
37-aastane Soome ärimees Aarno Lamminparras kaaperdas Finnairi Super Caravelle'i lennuki, mis oli teel Oulu lennujaamast Helsingisse Vantaa lennujaama. Seal laskis ta vabaks kõik lennuki pardal olnud 44 reisijat. Pärast seda lendas lennuk tagasi Oulusse, kus talle maksti 675 000 Soome marka, mida ta varem oli nõudnud. Siis lendas lennuk tagasi Helsingisse, kus Lamminparras laskis vabaks ülejäänud reisijad ja käskis lennata Amsterdami. Pärast seda lendas lennuk tagasi Oulusse.
Seejärel läks Lamminparras koju, kuid järgmine päev ta vahistati. Talle mõisteti 7 aasta ja 1 kuu pikkune vanglakaristus.
Marie Mejzlíková II
Marie Mejzlíková II (13. detsember 1903 Praha – 1994) oli Tšehhoslovakkia kergejõustiklane. Tema nimel on naiste 100 m jooksu esimene ametlik maailmarekord 13,6. Ta saavutas selle tulemuse Prahas 20. augustil 1922. 13. mail 1923 kordas ta Prahas Mary Linesi maailmarekordiaega 12,8.
Marie Mejzlíková II arvel on ka esimesed naiste kaugushüppe maailmarekordid 5.16 (6. august 1922 Praha; ühtlasi esimene Tšehhoslovakkia rekord) ja 5.30 (23. september 1923 Praha). 20. augustil 1922 võitis ta Rahvusvahelise Naiste Spordiföderatsiooni (FSFI) korraldatud naiste olümpiamängudel Pariisis 60 m jooksu ajaga 7,6 ja tuli 100 jardi jooksus  Nora Callebouti järel teiseks.
Maroniidid
Maroniidid on Liibanoni araablased, kristliku uskkon­na liikmed.
Usund tekkis 5. sajandil erak Maruni järgijaist Põhja-Süürias. 7.–9. sajandil asusid maroniidid Põhja-Liibanoni mägedesse, 11.–13. sajandil olid nad ristisõdijate liitlased ja lähenesid katoliku kirikule.
Mamelukkide võimu ajal läänistati maroniitide maad araabia (peamiselt druuside) ülikuile, maroniidid arabiseerusid, süüria keel jäi kasutusele kultusekeelena (18. sajandini).
15. sajandil algas uus lähenemine katoliku kirikule, 16. sajandist allub maroniitide kirik paavstile. Maroniitide toetamiseks sai hul­ga eriõigusi Prantsusmaa.
1970. aastail elas u 900 000 maroniiti Liibanonis, palju maroniite elab välismaal, peamiselt USA-s. Maroniitide ja teiste uskkondade osalemist Liibanoni poliitilises elus reguleerib 1943. aasta konstitutsiooniline kokkule­pe, mida teised uskkonnad on üha enam vaidlustanud.
Tiit Rosenberg
Tiit Rosenberg (sündinud 26. detsembril 1946 Tsirguliinas) on Eesti ajaloolane ja õppejõud.
Elulugu
Tiit Rosenberg käis aastatel 1954–1962 Restu 8-klassilises Koolis, seejärel kuni 1965. aastani Valga 1. Keskkoolis, mille lõpetamise järel töötas ta pool aastat (1965–1966) Keeni 8-klassilise Kooli kehalise kasvatuse, geograafia ja matemaatika õpetajana. Seejärel teenis ta 1966–1968 Nõukogude armees Kaliningradis, misjärel astus ta 1968. aastal Tartu Riiklikku Ülikooli ajalugu õppima. Peagi asus ta tööle ka Eesti NSV Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituuti, mistõttu pidi õpinguid jätkama kaugõppes, sest instituut asus Tallinnas. 1973. aastal lõpetas Rosenberg ülikooli kaugõppes cum laude. Seejärel läks ta aspirantuuri, kus uuris agraarajalugu Artur Vassara käe all.
Kuni 1977. aastani oli Tiit Rosenberg tööl Ajaloo Instituudis, seejärel asus aga Tartu Riikliku Ülikooli Nõukogude Liidu ajaloo kateedri õppejõuks. 1980. aastal kaitses ta kandidaadikraadi, mille kinnitamise järel 1982. aastal võis ta asuda dotsendi kohale. Põhiosa tema kandidaaditööst 18.–19. sajandi maatööliste kihi kujunemisest ilmus artiklitena, sellega samaaegselt valminud uurimus maarahvastiku sotsiaalsest struktuurist Lõuna-Eestis 19. sajandi lõpul, mis pälvis 1979 vabariiklikul noorte teadlaste uurimistööde konkursil II preemia, ilmus venekeelse lühimonograafiana Eesti NSV Teaduste Akadeemia väljaandel (1980).
1993. aastal sai Rosenbergist pärast Sulev Vahtre emeriteerumist Eesti ajaloo õppetooli juhataja kohusetäitja ning alates 1994. aastast on ta Tartu Ülikooli korraline Eesti ajaloo professor. Aastatel 1995–1996 oli Rosenberg ka Tartu Ülikooli ajaloo osakonna juhataja. 1980. ja 1990. aastatel on ta täiendanud end ka välismaal, nii Venemaal, Saksamaal kui ka Inglismaal.
Tiit Rosenberg uurib peamiselt agraarajalugu, eriti mõisate ajalugu ning viimasel ajal ka 20. sajandi alguse Balti maareformide ajalugu, teda võib pidada Hans Kruusi ja Artur Vassara loodud tugeva Eesti agraarajaloo koolkonna üheks silmapaistvamaks esindajaks. Rosenberg on ka prominentsemaid Eesti ajaloo historiograafia (ajalooteaduse ja -kirjutuse) uurijaid, tema sulest on ilmunud enamik nüüdisaegseid Eestiga seotud ajaloolaste elulugusid, enamasti artiklite kujul. Seetõttu on ta palju tegelenud ka ajalooteooriaga ning aidanud seada sihte Eesti ajaloo uurimise edasisel teel. Rosenberg on üks Lennart Meri väljakuulutatud projekti "Eesti ajalugu 1700–2000" aktiivsemaid initsiaatoreid ja elluviijaid, tema kaastoimetamisel (teiseks tegevtoimetajaks oli Toomas Karjahärm) ilmus koguteose viies köide, mis käsitleb aastaid 1816/1819–1917/1918 (pärisorjuse kaotamisest Vabadussõjani).
2013. aastal ilmus Rosenbergi agraarajaloouurimusi koondav artiklikogumik "Künnivaod", mis sisaldab ka autori lühielulugu, publikatsioonide nimekirja, ettekannete ja esinemiste loendit ning juhendatud diplomi-, bakalaureuse-, magistri- ja doktoritööde nimekirja.
Liikmesus
1995–2008 ja 2013–2014 oli ta Õpetatud Eesti Seltsi esimees.
1527
1527. aasta (MDXXVII) oli 16. sajandi 27. aasta.
Sõnajärg
Sõnajärg on sõnade ja fraaside järjekord lauses, üks lause moodustajate süntaktiliste funktsioonide väljendamise vahendeid. Kõnelemine on lineaarne protsess. See tähendab, et sõnad tulevad üksteise järel suust ja jõuavad täpselt samas järjekorras kuulaja meeltesse. Et kuulamisel ei ole kogu informatsioon korraga kättesaadav, siis on selle järjestus lauses üsna oluline.
Keeled erinevad selle poolest, kui kindel nende sõnajärg on. Mõnes keeles on moodustajate järjekord lauses suhteliselt range, teistes on aga võimalik moodustajaid lauses vabalt ümber tõsta.
Põhisõnajärg
Hoolimata sõnajärje vabadusest, on üks sõnajärg teistest sagedasem ja tavalisem – see on põhisõnajärg. Põhisõnajärje alusel jagunevad maailma keeled kahte suurde ja nelja väiksemasse rühma (S tähendab grammatilist subjekti ehk alust, V öeldist ja O grammatilist objekti ehk sihitist):
Kui võtta näiteks eesti keele lause Teele küpsetab kooki võidakse sama mõtet edasi anda järgmiselt:
Teema ja reema
Info järjestamiseks on olemas universaalne viis, mida kasutavad kõik maailma keeled. See viis nõuab, et lause ehitatakse üles nii, et kõigepealt tuleb teate lähtepunkt, mis on kuidagi seotud eelneva vestlusega, – teema. Teemale järgneb uus informatsioon – reema.
V2-sõnajärg
Kõige paremini vastab lause moodustajate järjestus teema-reema liigendusele neis keelis, kus öeldise pöördeline osa on lauses alati teisel positsioonil, ülejäänud lauseliikmete järjekord ei ole aga kindlalt määratletud. Selliseid keeli nimetatakse V2-keelteks. Ka eesti keel on V2-keel.
Näited:
1526
1526. aasta (MDXXVI) oli 16. sajandi 26. aasta.
Marie Mejzlíková I
Marie Mejzlíková I (hiljem Riedlová ja Černá; 16. detsember 1902 – 30. mai 1981) oli Tšehhoslovakkia kergejõustiklane, kes oli  1920–1924 maailma paremikus.
21. mail 1922 püstitas ta Pariisis 500-meetrisel staadionil naiste 200 m jooksus esimese ametliku maailmarekordi tulemusega 28,6 (28 3/5). Teistel andmetel on see viimane tippmark enne FSFI ametlikke maailmarekordeid.
21. mail 1922 püstitasid Marie Mejzlíková I, Marie Mejzlíková II, Marie Jirásková ja Marie Bakovská Tšehhoslovakkia naiskonna koosseisus naiste 4×100 m jooksus maailmarekordi ajaga 53,2.
30. juulil 1922 püstitas ta Prostojovis esimese naiste odavisks maailmarekordi tulemusega 24.95.
Ta alustas 200 m jooksuga, 1924 võistles 250 m jooksus, 1923 ja 1924 kahe käega kuulitõukes, 1928 ühe ja kahe käega odaviskes, 1927 ja 1928 4×100 m jooks.
Ta püstitas Tšehhoslovakkia rekordi 100 jooksus, 3×100 m jooksus, kuulitõukes ja 4×100 m jooksus.
Ta osales 1922–1924 kolmel rahvusvahelisel võistlusel. Naiste olümpiamängudel 1922 tuli ta kahe käega kuulitõukes neljandaks ning 4×100 jardi jooksus kolmandaks.
Johor Bahru
Linna haldusalas elab umbes 500 000 inimest, koos eeslinnadega on elanike arv umbes 1,5 miljonit.
Linnas asub sultanipalee.
Tiit Vähi esimene valitsus
Tiit Vähi esimene valitsus (30. jaanuar 1992 – 21. oktoober 1992) oli Eesti Vabariigi 35. (ülemineku) valitsus, mis toimis kuni põhiseadusliku valitsuse ametisse astumiseni 21. oktoobril 1992 de facto Eesti Vabariigi valitsusena.
Ajalugu
Tiit Vähi kutsuti peaministriks pärast Edgar Savisaare valitsuse lagunemist.
Vähi valitsuses vahetusid mitmed ministrid. Majandusminister Heido Vitsur põhjendas oma lahkumist sooviga pühenduda täie jõuga valimisliidu Kindel Kodu juhtimisele. Tema asemele asus varasem ehitusminister Olari Taal ning Taali asemel sai ehitusministriks endine EKE juhatuse esimene aseesimees Jaan Kabin. Ministriameti järel läks Kabin EKE Investi nõukogu esimehe ametikohale. Välisminister Lennart Meri sai lühikeseks ajaks Eesti Vabariigi suursaadikuks Soomes. Tema asemel sai välisministriks Jaan Manitski, kelle Meri oli Rootsist kutsunud Eestisse.
Vähi valitsuse ajal võeti taas käibele Eesti kroon ja asutati Eesti Erastamisagentuur.
Tiit Vähi esimene valitsus kestis kuni 1992. aasta Riigikogu valimisteni, misjärel sai peaministriks Mart Laar.
Valitsuse tegevus
16. juulil 1992 võttis Eesti Vabariigi eksiilvalitsus vastu deklaratsiooni oma tegevuse lõpetamise kohta. 22. oktoobril 1992 andis ametivande uus - Mart Laari valitsus.
Egle Uljas
Egle Uljas-Černá (sündinud 18. detsembril 1984 Rakveres) on endine Eesti kergejõustiklane (400 ja 800 m jooksja).
Tema isiklik rekord 800 m jooksus on 2.02,92 (5. juuli 2005 Lausanne'is).
Aastal 2004 lõpetas ta Tallinna Muusikakeskkooli ja asus õppima Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias klaverit.
2004
Egle Uljas täitis Ateena olümpiamängude normi vaid viis päeva enne hooaja tähtsaima jõuproovi algust, läbides Ungaris 400 meetri jooksu uut Eesti rekordit tähistava tulemuse – 52,11 sekundiga. Endalegi ootamatult Ateenasse pääsenud Uljase eesmärgiks oli olümpiamängudel joosta alla 52 sekundi ja taas kord Eesti rekordit uuendada.
Ateena olümpiamängude naiste 400 m eeljooksude neljandas jooksus tuli 21. augustil kaheksandale rajale Eesti rekordi omanik, 19-aastane Egle Uljas, kelle olümpiadebüüt sai suurepärase alguse. Ta läbis staadioniringi ajaga 51,91, mis on eelmisest Eesti tippajast 0,2 sekundit parem ja jõudis selle ajaga ka poolfinaali 24 parema sekka.
2005
Hooaja tippmark 400 m jooksus enne maailmameistrivõistlusi oli 53,40.
Maailmameistrivõistlustel jooksis Egle esimeses 400 m jooksu eeljooksus ning tuli selles jooksus oma hooaja tippmargiga 52,94 seitsmendaks. Edasi ta ei pääsenud ning jagas kokkuvõttes Solen Desertiga 32.–33. kohta.
2007
Märtsis Euroopa sisemeistrivõistlustel Birminghamis sai ta 800 m jooksus ajaga 2.07,93 viimase, 20. koha.
Juunis sai ta Kalamátas 800 meetri jooksus 2.05,69-ga kuuenda koha.
Århusis sai ta 800 meetri jooksus tulemusega 2.07,05 neljanda koha.
Vili (jumal)
Vili oli germaani mütoloogias Odini ja Vé vend, kes aitas aegade alguses tappa oma vendadel esimese elusolendi härmahiid Ymiri ja tema surnukehast maailma luua. Hiljem puust esimest meest ja naist luues oli Vili panuseks terav mõistus ja tundlik süda, Odin andis eluvaimu ning Vé nägemise ja kuulmise.
Egle Uljas
2007
Augustis sai ta Vaasas tulemusega 2.06,52 Marija Šapajeva järel 800 m jooksus teise koha.
Isiklikku
Egle Uljas on 174 cm pikk ja kaalub 57 kg. Ta elab Tallinnas ja kuulub klubisse SK Elite-Sport. Tema treener on Liivi Eerik.
Vé
Vé (ka Véi) oli germaani mütoloogias Odini ja Vili vend, kes aitas aegade alguses oma vendadel tappa esimese elusolendi härmahiid Ymiri ja tema surnukehast maailma luua. Hiljem saare- ja jalakapuust esimesi inimesi luues oli Vé panuseks nägemine ja kuulmine. Odin andis eluvaimu ning Vili terava mõistuse ja tundliku südame.
Astronoomiline ühik
Astronoomiline ühik (eestikeelne lühend aü; ingliskeelne lühend AU) on astronoomias kasutatav pikkusühik, mis võrdub Maa ligikaudse keskmise kaugusega Päikesest. Kõige sagedamini kasutatakse astronoomilist ühikut kauguste mõõtmiseks Päikesesüsteemis, aga ka hoomatava skaalana teiste planeedisüsteemide või mitmiktähtede mõõtmete esitamisel.
Rahvusvaheline Astronoomiaühing defineeris 1976. aastal astronoomilise ühiku kui kauguse Päikesest, millel häiritusteta orbiidil oleks väga väikese massiga osakese tiirlemisperiood 365.257 ööpäeva (Gaussi aasta). Sellest järeldub definitsioon 1 aü = 1.496 m ehk 149,597,870.66 km (ligi 150 miljonit kilomeetrit).
Rahvusvahelise Astronoomiaühingu peaassambleel Pekingis 2012. aasta augustis võeti vastu astronoomilise ühiku uus definitsioon :
Suuremate pikkuste mõõtmiseks kasutatakse astronoomias enamasti valgusaastat või parsekit. Viimane on samuti defineeritud astronoomilise ühiku baasil.
Näiteid
1 valgusaasta ≈ 63 241 aü
Päikesesüsteemi planeedid
Toodud väärtused on keskmised kaugused.
Batman (Türgi)
Batman on linn Türgi idaosas, Batmani provintsi keskus.
Ta on saanud nime Batmani jõe järgi.
Ajalugu
Batman oli 1950ndateni väike peamiselt kurdidega asustatud küla, kuid seejärel hakkas seoses naftapuurimise algusegakiiresti kasvama. Linnas asub 1955. aastal rajatud naftatöötlemistehas, mis on Türgi vanim.
Sündinud 23. mail
''Siin loetletakse 23. mail sündinud tuntud inimesi.
1525
1525. aasta (MDXXV) oli 16. sajandi 25. aasta.
Christian Lous Lange
Christian Lous Lange (17. september 1869 Stavanger – 11. detsember 1938 Akeri vald (praegu Oslo)) oli norra õpetaja, ajaloolane ja politoloog.
Aastal 1921 sai ta kahasse Hjalmar Brantingiga Nobeli rahuauhinna.
Elulugu
Tema vanemad olid ajaloolase Christian Christoph Andreas Lange poeg sõjaväeinsener ooberst (oberst) Halvard Lange (1842–1905) ja Thora Marie Lous (1845–1923).
Ernst Habicht
Ernst Habicht (14. august 1873 Solli talu, Patküla – 29. detsember 1937 Solli talu, Patküla) oli eesti põllumees, aastail 1924–1934 Patküla vallavanem.
Christian Lous Lange
Elulugu
Ta kasvas üles Stavangeris.
Ernst Habicht
Isiklikku
Tema poeg oli Ernst Johannes Habicht (1907-1942) hukati Sevurallagi vangilaagris Venemaal.
Christian Lous Lange
Haridus
Aastal 1887 sooritas ta eksami examen artium.
Fetišism
pisi|Pildil on kujutatud fetišit Lõuna-Aafrikas. [[London Missionary Society, u 1900]] Fetišism (portugalikeelsest sõnast feitiço 'nõidus') on selliste esemete kultus, millel usutakse olevat üleloomulik vägi või seos üleloomulikuga.
Christian Lous Lange
Haridus
Ta õppis Kristiania ülikoolis prantsuse ja inglise filoloogiat ning ajalugu ning lõpetas selle aastal 1893 kraadiga cand.philol. (magistrikraad).
Fetišism
Ürg- ja traditsionaalkultuurides esineb uskumus, et teatud loodusobjektidel ja esemetel on üleloomulik jõud, mida saab soovitud suunas mõjutada.
Usundiloolise algupärateooria järgi on üleloomuliku jõuga täidetud asjade austamine vanim usunditüüp.
Christian Lous Lange
Haridus
Ta õppis stipendiumi toel Prantsusmaal ja Suurbritannias keeli.
Õpetajatöö
Üliõpilasena andis ta tunde mitmes Kristiania gümnaasiumis.
Pärast kutseeksami sooritamist töötas ta Oslos Olaf Bergi tütarlastekoolis ning seejärel Aarsi gümnaasiumis ja Vossi gümnaasiumis õpetajana. Seda ametit pidas ta 1908. aastani.
Koos ülemõpetaja Hans Schjøthiga andis ta välja maailma ajaloo õpiku "Lærebog i verdenshistorie".
Poliitiline, organisatsiooniline ja diplomaatiline tegevus
Ta kuulus Venstre radikaalsesse tiiba. Seoses uniooni katkestamisega 1905 pooldas ta Norras vabariigi kehtestamist.
Aastal 1899 oli ta Kristianias toimunud Parlamentidevahelise Liidu aastakoosoleku korralduskomitee sekretär. Selles ametis tegi ta nii head tööd, et 1900 sai temast vastloodud Stortingi Nobeli komitee ning Nobeli Instituudi sekretär. Ta kujundas välja Nobeli Instituudi, kirjutas arvamusi Nobeli rahuauhinna kandidaatide kohta ja koostas Nobeli komitee aastaaruandeid Stortingile. Aastal 1905 sai Nobeli Instituut oma maja, mille planeerimises Lange osales. Ta kujundas alates 1904. aastast välja instituudi raamatukogu, millest sai maailma parim rahuliikumise ja rahvusvaheliste suhete alane raamatukogu. Lange tahtis teha Nobeli Instituudist rahu-uurimise keskuse, "rahulaboratooriumi". Samuti kavatses ta värvata instituudi juurde sõltumatuid eksperte, kes menetleksid rahvaste (eriti asumaade rahvaste) kaebusi, mis rahvusvahelise õiguse kompetentsi ei kuulu. Lange jäi sellesse ametisse 1909. aastani. Pärast seda jäi ta Nobeli komitee nõunikuks.
Aastal 1907 oli ta üks Norra delegaatidest Haagi rahvusvahelisel rahukonverentsil.
Aastal 1909 sai ta Parlamentidevahelise Liidu peasekretäriks ning kolis abikaasa ja viie lapsega Brüsselisse, kuhu selle peakorter Bernist üle viidi. Lange oli esimene palgaline ning parlamenti mittekuuluv töötaja sellel ametikohal. Ta haldas Parlamentidevahelise Büroo asju, kohtus riikide parlamendirühmadega, aitas koostada aastakoosolekute päevakorda, toimetas organisatsiooni ametlikke väljaandeid, kogus raha (Norra eraldas esimese riigina Parlamentidevahelisele Liidule aastatoetuse) ning pidas loenguid ja publitseeris omal kulul, et organisatsioonile tähelepanu tõmmata. Ta reformis ja laiendas seda organisatsiooni; aastaks 1914 oli sellel 4000 liiget 24 riigis. Hiljem käis ta organiseerimas riikide parlamentaarseid rahugruppe. Esimese maailmasõja ajal juhtis ta Parlamentidevahelise Uniooni tööd Oslost ning suutis seda organisatsiooni Norra valitsuse ning Carnegie rahvusvahelise rahu fondi abil käigus hoida, kuigi sõdivad riigid selle tööd ei toetanud. Aastal 1920 viidi Parlamentidevahelise Uniooni sekretariaat üle Genfi, kuhu oli rajatud Rahvasteliidu peakorter. Ta sõitis ringi Euroopas ja USA-s ning pidas rahvusvaheliste suhete alaseid loenguid. Edutult püüdis ta veenda suurriike ratifitseerima protokolli Haagi rahvusvahelise kohtu kohta. Kui Jaapan 1931 Mandžuuriasse tungis, püüdis Lange saavutada Jaapani taunimist ning Jaapani-vastaste sanktsioonide rakendamist. Parlamentidevahelise Liidu sekretäriks jäi Lange 1933. aastani, mil ta ei nõustunud enda taasnimetamisega sellele kohale.
Parlamentidevahelises Liidus töötav Lange keeldus Gunnar Knudseni ettepanekust tulla Norra välisministriks.
Kui Lange asus tööle Genfi, oli ta ka üks Norra esindajatest Rahvasteliidus. Selle esimesele istungjärgule kutsuti ta pidama loengut rahuläbirääkimistest ja desarmeerimisest.
Välismaal elades osales Lange Norra avalikus poliitilises arutelus ajakirja Samtiden kaudu. Ta pooldas 1920ndatel Norra desarmeerimist. Kaitseminister Theodor Holtfodt nimetas teda ebapatriootiliseks.
Teaduslooming
Christian Lous Lange oli üks tuntumaid internatsionalismi teoreetikuid.
Aastal 1919 ilmus tema menuka teose "Histoire de l'internationalisme" esimene köide. Teise köite kirjutamist alustas ta pärast Norrasse naasmist 1934. Et ta jätkas intensiivset rahvusvahelist tööd, ei jõudnud ta teost lõpuni viia. Selle lõpetas 1954–1963 osalt Lange märkmete järgi Nobeli komitee sekretär August Julius Casse Schou.
Tähtsamate teoste seas on ka "Mellemfolkelig politikk 1815–1914" (1925) ja "Histoire de la doctrine pacifique" (1927).
Nobeli rahuauhind ja muu tunnustus
Langet esitati mitu korda Nobeli rahuauhinna kandidaadiks, sest ta oli sõja ajal ära hoidnud Parlamentidevahelise Liidu lagunemise.
Aastal 1921 sai ta koos Rootsi peaministri poliitiku Hjalmar Brantingiga Nobeli rahuauhinna.
Seda määramist toetas ka Norra Töölispartei, mis oli väga kriitiline Rahvasteliidu ning üldse kodanliku rahuliikumise suhtes. Parempoolsed erakonnad olid skeptilisemad. Ajaleht Tidens Tegn naeris välja rahuauhinna andmise sekretärile.
Auhind anti kätte 10. detsembril 1921. Nobeli komitee liige Halvdan Koht pidas kõne, milles ta nimetas Langet suureks organisaatoriks, kellel on praktilist meelt, kõigutamatut idealismi, rikkalikult teadmisi ning otsustavust täita oma kohust nii headel kui ka halbadel aegadel. Sõja ajal andis ta Kohti sõnul sellest tunnistust nagu mitte keegi teine.
Oma Nobeli-loengus 13. detsembril 1921 vastustas Lange šovinismi ja rassiteooriaid ning kutsus üles tihedale rahvusvahelisele koostööle.
Aastal 1932 pälvis Lange Grotiuse medali.
Aastal 1936 sai Lange Norra Teaduste Akadeemia liikmeks.
Isiklikku
Ta abiellus 27. detsembril 1894 linnafoogt (byfogd) Johan Ludvig Carl Manthey (1808–1875) ja Sophie Marie Nielseni (1833–1903) tütre õpetaja Bertha Mantheyga (23. veebruar 1867 – 23. november 1947).
Kauaaegne Norra välisminister Halvard Manthey Lange ja parlamendi liige Carl Viggo Manthey Lange olid Christian Lous Lange pojad.
Lange Nobeli-loengu tõlge
Internatsionalism
I
Nobeli fondi põhireeglite järgi peab iga auhinnasaaja pidama autasu pälvinud töö kohta avaliku ettekanne. Mulle tundus loomulik anda seda kohustust täna täites selgitus teoreetilisest alusest, millel põhineb rahvusvaheline rahu ja õigus – töö, millesse ma oma jõupingutustega panuse annan. On küll üleliigne öelda, et see selgitus ei ole üheski üksikasjas originaalne; materjal tuleb ammutada paljudest valdkondadest, milles ma olen tavaline võhik. Parimal juhul võib minu selgitus pretendeerida iseseisvusele materjali kokkupanekul ning isiklikus värvingus, mille see selgitus võib omandada.
Ma räägin internatsionalismist, mitte "patsifismist". See viimane sõna on mind alati riivanud: see on keeleline värdjas, ja see viib mõtted ühekülgselt rahuliikumise negatiivsele küljele, sõjavastasele võitlusele; meie jõupingutuste selle külje kohta oleks sobivam nimetus "antimilitarism". Mitte et ma distantseeruksin patsifismist ehk antimilitarismist; see on meie püüdluste hädavajalik osa. Kuid ma omistan sellele sõnale spetsiifilise tähenduse (millega kõik siiski ei nõustu) moraaliteooria mõttes; ma mõistan patsifismi all moraalset protesti jõu ja sõja kasutamise vastu rahvusvahelistes suhetes. Patsifist on enamasti – vähemalt tänapäeval – internatsionalist ja ümberpöördult. Kuid ajaloos on näiteid, et patsifist ei tarvitse mõelda internatsionalistlikult. Jeesus Naatsaretist oli patsifist; aga kõik tema ütlused, nii palju kui nendest on säilinud, näitavad, et internatsionalism oli talle täiesti võõras, juba sellepärast, et ta üldse ei mõelnud poliitiliselt; ta oli apoliitiline. Kui paigutada ta mõne meie aja kategooria alla, tuleb teda nimetada antimilitaristiks ja individualistlikuks anarhistiks.
Internatsionalism on sotsiaalne ja poliitiline teooria, teatud arusaam sellest, kuidas inimühiskond peaks olema korraldatud, eriti arusaam sellest, kuidas riigid [nationer] peaksid korraldama omavahelised suhted.
Kaks teooriat, natsionalism ja internatsionalism, vastanduvad teineteisele, sest nad panevad rõhku arengu eri külgedele. Sellepärast saavad neist kergesti oponendid praktilises päevapoliitikas, kus enamasti tuleb lahendada üksikküsimusi ning printsiipe rakendada. Kuid miski ei takista seda, et nad hoopis – kiusatus on öelda: Hegeli dialektika järgi – lahustuvad kõrgemas ühtsuses. Internatsionalism eeldab juba oma nime järgi, et on olemas rahvused [nasjoner]. Ta vaid näeb neile ette piiratuma koha, kui ühekülgne natsionalism neile kätte võita tahab.
Seevastu on absoluutseteks vastandites natsionalism ja kosmopolitism. Viimane ignoreerib rahvuslikke vastandusi ja erinevusi ning tahab neid kõrvaldada ka neis valdkondades, kus internatsionalism neid tunnustab, ning isegi töötab selle nimel, et rahvused saaksid elada oma iseseisvat elu.
II
Ehitusluba
Ehitusluba (ingl building permit) on haldusakt, millega antakse luba ehitust alustada. Sellega kontrollitakse enne ehitustööde tegemist, kas projekteeritav ehitis ja kavandatavad ehitustööd vastavad ehitusnormidele, planeeringutele, tervisekaitse-, tuleohutus-, keskkonnanõuetele ning muudele nõuetele. Seega tehakse ehitusloaga kindlaks, kas projekteeritud ehitis vastab õigusnormidele või mitte. Ehitise valmimise järel kannab ehitusluba tuvastavat funktsiooni.
Ehitusloa taotlemine
Ehitusloa saamiseks tuleb esitada taotlus ehitusloa andjale. Üldjuhul väljastab ehitusloa kohalik omavalitsus. Ehitusluba võib väljastada ka Tarbijakaitse ja Tehnilise Järelevalve Amet, näiteks kui ehitusloataotlus sisaldab ehitisi, mille ehitamise aluseks on riigi eriplaneering.
Koos ehitusloataotlusega esitatakse nõuetekohane ehitusprojekt. Kui ehitusprojekti vastavust nõuetele on kontrollitud ekspertiisi teel, tuleb esitada ka ekspertiisiakt.
Ehitusloataotlus ja sellega seonduvad dokumendid esitatakse ehitusloa andjale elektrooniliselt ehitusregistri kaudu. Kui ehitusloataotlust ei ole võimalik esitada elektrooniliselt, tuleb see esitada ehitusloa andjale, kes kannab andmed ise ehitusregistrisse. Seejuures on oluline jälgida, millist tegevust ehitisega seoses kavandatakse, näiteks ehitise püstitamist, laiendamist või ümberehitamist.
Ehitusloataotluses tuleb märkida:
Ehitusloa taotlemisel tuleb tasuda riigilõiv iga taotluses sisalduva ehitusloakohustusliku hoone eest. Riigilõivu täpsed suurused on sätestatud riigilõivuseaduses.
Ehitusloa väljastamisest keeldumine
Ehitusloa andja keeldub ehitusloa andmisest järgmistel juhtudel:
Ülaltoodud ehitusloa andmisest keeldumise aluste loetelu on sätestatud ehitusseadustikus ning on ammendav, st muid aluseid ehitusloa andmata jätmiseks ei ole.
Ehitusloa kehtivus
Ehitusluba kehtib viis aastat, mis tähendab, et ehitamist võib alustada viie aasta jooksul ehitusloa andmisest. Kui viis aastat möödub, aga ehitamist ei ole alustatud, tuleb taotleda uus ehitusluba. Kui ehitamist on alustatud, kehtib ehitusluba kuni seitse aastat ehitusloa kehtima hakkamisest. Põhjendatud juhul võib ehitusloa kehtivuseks sätestada pikema tähtaja või muuta ehitusloa kehtivust.
Ehitamine algab ehitusprojektile vastavate tööde tegemisega. Selleks võib lugeda ka pinnasetöid, kui need on seotud vundamendi rajamisega. Enamikul juhtudest kinnitab ehitise valmimist kui juriidilist fakti kasutusluba. Kui ehitisele väljastatakse kasutusluba, kaotab ehitusluba kehtivuse.
Ehitusluba on seotud kinnistuga ja jääb kehtima ka juhul, kui kinnistu vahetab omanikku.
Ehitusloa kehtetuks tunnistamine
Ehitusloa andnud asutus tunnistab ehitusloa kehtetuks järgmistel juhtudel:
Mõlemal juhul saab ehitusluba uuesti taotleda. Esimesel juhul tuleb esitada uus ehitusloataotlus ja lisada muudetud ehitusprojekt. Teisel juhul tuleb esitada uus ehitusloataotlus, mis sisaldab õigeid asjaolusid.
Ehitusloa andnud asutus võib ehitusloa kehtetuks tunnistada, kui:
Riigikohtu praktika kohaselt on ehitusloa kehtetuks tunnistamine range mõjutusvahend, mida tuleb rakendada viimase abinõuna üksnes ilmselgelt domineeriva avaliku huvi korral. See tähendab, et enne ehitusloa kehtetuks tunnistamist tuleb kasutada kõiki leebemaid võimalusi, et rikkumine kõrvaldada või vältida selle kahjulikke tagajärgi (ehitusluba peatada, seda muuta, teha ettekirjutus puuduse kõrvaldamiseks jms). Ehitusloa kehtetuks tunnistamine on kaalutlusotsus.
Karula vald
Karula vald oli vald Lõuna-Eestis Valga maakonna kagunurgas. Vald moodustati 1992. aasta 30. jaanuaril. 2017. aasta omavalitsuste haldusreformi käigus liideti Karula vald koos veel nelja omavalitsusega Valga vallaks.
Ehitusluba
Välislingid
Ehitusseadustik
Karula vald
Läänes oli vallal ühine piir Valga linnaga, loodes ja põhjas Valgamaa Tõlliste vallaga, idas Võru maakonna Antsla vallaga, lõunas ja kagus Valgamaa Taheva vallaga ning edelas ühine piir Lätiga.
Karula vallavanem oli Rain Ruusa.
Asustus
Karula vallas oli 14 küla: Kaagjärve, Karula, Kirbu, Koobassaare, Käärikmäe, Londi, Lusti, Lüllemäe, Pikkjärve, Pugritsa, Raavitsa, Rebasemõisa, Valtina ja Väheru.
Nimi
Karula nimi on tekkinud ajaloo käigus esinenud saksakeelsete nimede – Karolle, Carroll, Carvele – eestipäraseks muutmise teel.
Loodus
Karula valla loodus oli Lõuna-Eestile tüüpiline, lääneosas tasasem, idaosas on Karula kõrgustiku kuppelmaastik. Karula kõrgustiku kõrgeim tipp on Tornimägi (137,85 m üle merepinna).
Valla territooriumil asus 32 järve, sealhulgas Lajassaarõ järv, Kaadsijärv, Rebäsejärv, Kuikli järv ja Pautsjärv.
Valla territooriumist poole katsid metsad, kus elab arvukalt metslinde, metssigu, põtru, metskitsi ja väiksemaid ulukeid. Looduse eripära tõttu harrastatakse seal meelsasti jahindust ja kalandust.
1993. aastal moodustati Karula rahvuspark, mis hõlmas 50 km² valla territooriumist. Rahvuspargi keskus asub Ähijärvel.
Ähtäri linn
Seal asub Ähtäri loomapark.
Jon jarl
Jon jarl. Tõenäoliselt on Rootsis eksisteerinud pea üheaegselt kolm sellenimelist jarli.
Jon jarl (1). Ericus Olaise kroonika (1206) kohaselt lõid Jon jarli maha karjala või vene mereröövlid Mälari järve ääres asuva Asknäsi juures. Selle kroonika järgi olevat Jon jarl olnud Rootsi jarl idas, kelle ülesandeks oli kaitsta riiki venelaste ja ingerlaste eest.
Mõned allikad (Tunberg) peavad usutavaks, et Jon jarl kuulus Sverkeri suguvõsasse ja et ta oli kuningas Sverker Karlsson noorema "soomejarl" 9 aastat. Ilmselt just temale on Linköpingi toomkirikus aastaarvuta hauakivi kirjaga "Johannes dux" ja "paganate hirm". Teda on varasemates allikates ja kirjanduses pidevalt ära vahetatud kuningas Johan Sverkerssoniga.
Jon jarl (2) oli kuninga Magnus Henrikssoni jarli Ragvald jarli oletatav vend. See Jon jarl olevat surnud enne Ragvaldi ja on ilmselt seesamune, kes Saxo Grammaticuse andmetel olevat kohtus talupoegade poolt maha löödud (umbes 1150).
Jon jarl (3) on ära mainitud Skáldatalis kuningas Sverker vanema pojana. Enamus andmeid tema kohta pärineb Saxo Grammaticuselt, kus teda mainitakse ilma igasuguse tiitlita. Jon olevat kirjutanud ühe pilalaulu taanlase Knut Magnussoni kohta, kes olevat olnud Sverkeri väimees. Vahest oli see just see Jon, kes kohtus maha löödi? On andmeid, et tema olevat olnud kuningas Koli isa.
1523
1523. aasta (MDXXIII) oli 16. sajandi 23. aasta.
Snåsavatnet
Järve pindala on 122 km². Ta on pindalalt maakonna suurim ja Norra kuues järv. Järv on umbes 40 km pikk ja keskmiselt 3 km lai.
Suurim sügavus on 121 m.
Veehoidla veetase on reguleeritav vahemikus 21,03...22,43 m üle merepinna.
Järve on tekitanud jääst tingitud erosioon.
Alemaa tänav
Alemaa tänav on tänav Tallinnas Haabersti linnaosas Pikaliiva asumis.
Alemaa tänav algab Pikaliiva tänavalt, ristub Aedvere tänavaga ja kahel korral Sõõru tänavaga ning lõpeb Vana-Rannamõisa teel. Alemaa tänav on enam-vähem lõunakagu-põhjaloodesuunaline ja ligikaudu 390 meetri pikkune.
Alemaa tänav sai nime 25. septembril 1998.
Ülemjärv
Ülemjärv (Lake Superior) on järv Põhja-Ameerikas Suures järvistus Ameerika Ühendriikide ja Kanada piiril. See pindalalt teine järv maailmas Kaspia mere järel ja ühtlasi suurima pindalaga mageveejärv.
See on kõige suurema ruumalaga järv Suures järvistus ja mahutavuselt kolmas mageveejärv maailmas Baikali järve ja Tanganjika järve järel. Ülemjärves arvatakse olevat umbes kümnendik maailma magedast pinnaveest.
Järvest voolab välja Saint Mary jõgi.
Suurimad asulad järve kaldal on Thunder Bay ja Sault Ste. Marie Kanadas ning Duluth Ameerika Ühendriikides.
pisi|tühi|Ülemjärv (1) Suures järvistus
Mary Poppins (täpsustus)
Mary Poppins võib tähendada:
Tunnsjøen
Järve pindala on 100,09 km².
Järve suurim sügavus on 222 m ja maht 8,68 km³.
Veepind asub 358–353 m kõrgusel merepinnast.
Tunnsjøeni järves asub Gudfjelløya saar (saami Tjåehkere). Saare kõrgeim punkt on 812 m kõrgusel merepinnast ning 454 m kõrgemal järvepinnast. Tegemist on Norra kõrgeima järvesaarega. Saarel on vana saami ohvripaik.
Tunnsjøen on ülespaisutatud. Ta on kõige madalam ülespaisutatud järvede reas. Sealt voolab välja Namseni jõgi.
Nime teine pool on määrava artikliga vorm sõnast sjø. Nime algusosa tähendus on ebaselge.
Hüdroajam
Hüdroajam ehk hüdrauliline ajam on ajam, kus töötavaks kehaks on vedelik (pneumoajamis on töötavaks kehaks gaas, tavaliselt õhk).
Hüdroajamit kasutatakse tänapäeva tehnikas seoses automatiseerimisega üha laiemalt.
Hüdroajam võib töötada nii iseseisva ajamina kui ka automaatjuhtimisega seadme osana. Sama ülesannet täidab hüdroajam mehhatroonilistes süsteemides.
Hüdroajamilt saadav võimsus ja kasutegur
Hüdroajam muundab energiat mitu korda ühest liigist teise. Etapid on järgmised;
Iga energiamuutusega kaasneb energia kadu, mis sõltub vastava lüli kasutegurist. Lisaks esinevad hüdrosüsteemis veel kaod süsteemi elementides (kohalikud takistused) ning torustikus (hõõrde- ja lekkekaod). Hüdroajamilt saadav väljundvõimsus moodustab 70...75% sisendvõimsusest. Kui jätta kõrvale kaod elektrimootoris, siis kaod ajami hüdraulilises osas saab jagada kaheks:
Hüdroajami kogu kasutegur ηh on nimetatud kasutegurite korrutis: ηh = ηm × ηv.
Ph = P1 × ηem × ηh (kW), kus
Hüdroajami elemendid
Hüdroajamis kannab energiat vedelik. Ajami lõpplülis muutub vedeliku hüdrauliline energia mehaaniliseks energiaks. Selleks, et ajam normaalselt toimiks, on vaja hulk hüdrosüsteemi elemente, mis tagavad hüdroajami tõrgeteta ja sujuva töö. Hüdroajami elementide graafiliseks kujutamiseks kasutatavad tingmärgid vastavad standardile ISO 1219.
Sri Lanka saar
Pindala 65 600 km².
Hüdroajam
Hüdroajami elemendid
Hüdroajami elemendid on järgmised:
Sri Lanka saar
Saart hõlmab Sri Lanka riik.
Frigg
Frigg oli germaani mütoloogias jumalate pealiku Odini naine ja Baldri ema. Frigg oli viljakusejumalanna. Tema järgi on inglise keeles nimetatud reede (ingl Friday).
Visioon
Visioon – soovitud tulevikupilt, mida tahetakse teatavaks ajaks saavutada.
Visioon on üldine või üksikasjalik kirjeldus sellest milliseks planeeritav ala või ettevõte või organisatsioon soovib mingi konkreetse aja (nt 10, 20, 25 aasta) jooksul saada. Visioon keskendub tulevikule, et võimaldada suuremal hulgal inimestel tegevuse lõppeesmärgist ühtemoodi aru saada.
Visiooni olemasolu on eelduseks teadlikele juhtimisotsustele. Visioon võimaldab juhil või juhtidel ja teistel protsessis osalejatel teha valiku, kas mingi tegevus on sihipärane või mitte (ka selle tegemine kiirendab visiooni saavutamist või ei mõjuta seda või lükkab selle saavutamise edasi).
Interlingua
Interlingua on rahvusvaheliseks suhtlemiseks loodud tehiskeel.
Keel loodi perioodil 1937 kuni 1951. Interlingua on üks kasutatavamaid tehiskeeli (esperanto ja ido kõrval).
1522
1522. aasta (MDXXII) oli 16. sajandi 22. aasta.
Sündinud 24. mail
''Siin loetletakse 24. mail sündinud tuntud inimesi.
Djuna Barnes
Djuna Barnes (12. juuni 1892 Cornwall on Hudson, Orange'i maakond, New Yorgi osariik – 18. juuni 1982 New York) oli Ameerika Ühendriikide modernistlik kirjanik ja ajakirjanik.
1912. aastal kolis ta koos emaga New Yorki. Tal oli suur lugemus, kodunt kaasa saadud kirjutamis- ja joonistusoskus, samas ametlikku kooliharidust tal praktiliselt ei olnud. New Yorgis õppis ta kunsti ja kirjutas lühiproosat.
Tema esimeseks töökohaks sai ajaleht Brooklyn Daily Eagle, hiljem tegi ta kaastööd paljudele New Yorgi ajalehtedele ja ajakirjadele, sealhulgas Vanity Fairile ja The New Yorkerile. Tema sõprade hulka kuulusid Peggy Guggenheim, James Joyce, Ezra Pound, Natalie Clifford Barney, Gertrude Stein, Berenice Abbott, Sylvia Beach, Edward Estlin Cummings ja Eugenio Montale.
Aastatel 1921–1930 elas ta Pariisis. 1930. aastatel viibis ta Inglismaal, New Yorgis, Pariisis ja Põhja-Aafrikas, oktoobris 1939 pöördus tagasi New Yorki.
Ilukirjanduslooming
1915. aastal ilmus Djuna Barnesi esikraamatuna illustreeritud luulekogu "The Book of Repulsive Women".
Pariisi-perioodil valmisid ja ilmusid ka lesbiteemasid käsitlev teos "Ladies Almanack" (1928, toona pseudonüümi A Lady of Fashion all ja poolsalaja nurgataguses kirjastuses), mida on tunnustatud "Nightwoodi" kõrval tema teise tähtteosena, ning romaan "Ryder" (1928), millest sai hiljem lühikeseks ajaks New York Timesi bestseller, ja "A Night Among the Horses" (1929).
1936. aastal ilmus Inglismaal tema peateos – romaan "Nightwood", mida võib pidada üheks lesbikirjanduse teerajajaks ja homoseksuaalsete suhete põranda alt välja toojaks. Romaan pälvis küll kohe kiidusõnu kirjanduskriitikutelt, kuid laiemat lugejaskonda esialgu ei leidnud. Ka teose esmatrüki üllitanud eksklusiivne Farber and Farberi kirjastus oli pettunud ja leidis toona, et autorile selle eest vaid 43 naela honorariks maksta on täiesti piisav. Umbes sama leige vastuvõtu ja võõristuse osaliseks sai algul teose 1937. aastal USA-s ilmunud väljaanne. Kuid ometi hakkas teos oma elu elama sellest vaimustunud feministlikes ringkondades ning jõudis seejärel ringiga nn tavalugeja huviorbiiti. Et tsensuur ei hakkaks teose levikut takistama, lihvis Barnesi ihutoimetajaks saanud T. S. Eliot isiklikult teose liigjulgeid seksistseene ja religioosseid ringkondi pahandada võivat sõnakasutust uute trükkide tarbeks leebemaks. 2016. aastal ilmus romaan eesti keeles Loomingu Raamatukogus Krista Mitsi tõlkes pealkirjaga "Öömets".
Tema hilisema loomeperioodi üks kaalukamaid teoseid on raevukas värssnäidend "The Antiphon" (1958).
Barnesi kirjutatud viimaseks raamatuks jäi taas luulekogu, suuresti luule lühivormidest koosnev "Creatures in an Alphabet" (1982), milles kirjanik ülistab avarat silmaringi ja teadmiste süstematiseeritust.
Messina väin
Messina väin on väin, mis ühendab Türreeni ja Joonia merd ning eraldab Sitsiilia saart Apenniini poolsaarest.
Väina laius on 3500 meetrit ja sügavus 115 meetrit. Väina läänerannal on Messina linn ja idarannal Reggio di Calabria.
Väina veetase kõigub vähe, aga loodete faas tema otstes on vastupidine. Seetõttu on väinas tugevad hoovused ja veekeerised.
Itaalia valitsus on korduvalt kaalunud üle väina silla ehitamist, et nii ühendada Sitsiiliat mandriga. 1981. aastal asutati ka silla ehitamiseks riiklik firma Stretto di Messina S.p.A.
2006. aastal plaaniti ehitada ühekordne rippsild, sildega 3300 meetrit, sillal pidanuks olema neli sõidurada kahe hädaabirajaga (2+1 mõlemas suunas), kaherajaline rööbastee ja kaks rada jalakäijatele. Mandril pidanuks sild ühenduma Salerno-Reggio Calabria kiirteega (A2) ja planeeritud Napoli-Reggio Calabria raudteega ning Sitsiilias Messina-Catania (A18) ja Messina-Palermo (A20) kiirteedega. Kuid 12. oktoobril 2006 võttis Itaalia parlament vastu otsuse sillaehitusest loobuda, kuna sillaehitus olnuks liiga kallis ja äratasuvus oli küsitav, lisaks maavärinaoht ja oht, et sillast võivad kasu lõigata kuritegelikud organisatsioonid nagu Cosa Nostra ja Ndrangheta.
2008. aastal peale peaministriks valimist lubas Silvio Berlusconi sillaehituse taas algatada, kuid veebruaris 2013 katkestas selle peaminister Mario Monti valitsus finantsraskuste tõttu. 16. märtsil 2023 teatas Giorgia Meloni valitsus, et sillaehitus on plaanitud taasalustada.
Elastne järelmõju
Elastne järelmõju on mõiste tugevusõpetusest, mis tähendab elastse deformatsiooni muutumist ajas.
Kõrge sulamistemperatuuriga materjalides on toatemperatuuril elastne järelmõju sisuliselt olematu ning sellega ei arvestata. Seevastu aga orgaanilise päritoluga ainete elastne järelmõju võib olla üsnagi suur ning sellega peab arvestama.
Mida homogeensem on materjal, seda väiksem on selle elastne järelmõju.
Roman Herzog
pisi|Roman Herzog Roman Herzog (5. aprill 1934 Landshut – 10. jaanuar 2017 Jena) oli saksa jurist ja poliitik, ta oli Saksamaa president 1994–1999.
1958 sai ta Münchenis õigusteaduse doktoriks ja töötas Müncheni ülikoolis assistendina kuni 1964. Samal aastal sai ta oma teadustöö "Riikliku organisatsiooni iseloomustus juriidilisest ja ajaloolise arengu vaatekohast" (Die Wesensmerkmale der Staatsorganisation in rechtlicher und entwicklungsgeschichtlicher Sicht) professoriks. Professorina töötas ta Müncheni ülikoolis 1966. aastani, mil siirdus Berliini Vabasse Ülikooli õpetama avalikku õigust ja politoloogiat. 1969. aastal asus ta Berliini Vabas Ülikoolis administratiivsele tööle ja oli 1971–1972 ülikooli rektor.
1970 astus Roman Herzog Saksamaa Kristlik-Demokraatlikku Liitu. 1973 algas tema poliitikukarjäär Rheinland-Pfalzi liidumaa esindajana Bonnis föderaalvalitsuses. 1978 sai ta Baden-Württembergi liidumaa kultuuri- ja spordiministrika. 1980 valiti ta liidumaa parlamenti maapäeva ja sai liidumaa siseministriks.
Alates 4. oktoobrist 1983 oli Roman Herzog Karlsruhes asuva Saksamaa Konstitutsioonikohtu asepresident ja 1987–1994 president. Siis valiti ta Johannes Rau järglasena Saksamaa presidendiks.
Tema naine Christiane Herzog suri 19. juunil 2000. Roman Herzog abiellus hiljem  Alexandra von Berlichingeniga.
Taruvaik
Koostis
Mesilased valmistavad taruvaiku taimede pungadelt kogutud lähteainetest. Taruvaigu üht koostisosa – palsamit – produtseerivad amm-mesilased õietolmuterade kestadest. Taruvaik koosneb taimsetest valkudest ja palsamitest (50–55%), vahast (30–40%), eeterlikest õlidest (8–10%) ja õietolmust (5–10%). Taruvaigu sulamistemperatuur on 80 °C ja erikaal 1,27 g/cm3.
Kasutamine
Taruvaik on rahvameditsiinis kasutusel kui antibakteriaalne aine. See takistab haigustekitajate arengut, parandab haavu ning leevendab valu. Taruvaiku kasutatakse mitmete tavameditsiini preparaatide valmistamisel. Mööblitööstuses on taruvaik kasutusel lakkide valmistamisel. Taruvaik annab lakile vastupidava läike.
Mesinikud koguvad taruvaiku tarude siseseinte ja raamide ning vaheliistude pealt kraapides. Seda säilitatakse jahedas õhukindlas anumas.