cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rosatom
Korporatsiooni peakorter asub Moskvas aadressil ulitsa Bolšaja Ordõnka 24. Korporatsiooni peadirektor on 2016. aastast Aleksei Lihhatšov (nimetati ametisse Venemaa presidendi Vladimir Putini seadlusega). Aastatel 2005–2016 juhtis Rosatomit Sergei Kirijenko. Korporatsiooni kõrgeim juhtimisorgan on järelevalve nõukogu. Selle eesotsas on 2016. aastast Kirijenko.
Korporatsiooni keskaparaadis ning korporatsiooni struktuuri kuuluvates ettevõtetes ja instituutides töötas 2015. aastal üle 256 000 inimese.
Lena Andersson
pisi|Lena Andersson (oktoobris [[2013)]] Lena Margareta Andersson (sündinud 18. aprillil 1970 Stockholmis) on rootsi romaanikirjanik ja ajakirjanik.
Ta on õppinud Stockholmi Ülikoolis inglise ja saksa keelt ning politoloogiat, tal on nendes ainetes bakalaureusekraad.
Ta on teinud kaastööd ajalehtedele Svenska Dagbladet ja Today's News ning juhtinud raadiosaateid.
Tema romaan "Egenmäktigt förfarande – en roman om kärlek" võitis 2013. aastal Rootsi kirjandusauhinna Augustipreemia ja ajalehe Svenska Dagbladet kirjandusauhinna.
Eesti keelde tõlgitud
Tema romaanidest on eesti keeles ilmunud "Omavoli" (2015, sarjas "Põhjamaade romaan", tõlkija Tiina Mullamaa) (originaal: 2013, "Egenmäktigt förfarande") ja 2017. aastal "Isiklikult vastutamata" (tõlkija Maarja Aaloe).
Arkna vald
Arkna vald (saksa keeles Arknal) oli vald Virumaal Rakvere kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1893 ja siis liideti see vald Kaarli vallaga.
Sulund (topoloogia)
Eukleidilise ruumi alamhulga sulundiks nimetatakse selle hulga kõigi puutepunktide hulka. Hulga sulund on kinnine hulk ning langeb kokku hulga kõikide selles ruumis sisalduvate kinniste ülemhulkade ühisosaga.
Hulga sulundi mõiste on üldistatud mis tahes topoloogilise ruumi alamhulgale, mille sulund on samuti tema kõikide selles ruumis sisalduvate kinniste ülemhulkade ühisosa ning tema kõigi puutepunktide hulk.
Roosna asundus
Roosna asundus võib tähendada järgmist:
Pöide Maarja kogudus
EELK Pöide Maarja kogudus on luterlik kogudus Pöides.
Kogudus kuulub Saarte praostkonda.
Humal (restoran, 2021)
Humal on Tartu kesklinnas asuv restoran, mis avati 2021. aasta sügisel.
Pöide Maarja kogudus
Koguduse hooldajaõpetaja on Veiko Vihuri. Juhatuse esimees on Elje Kula.
Humal (restoran, 2021)
Restoran asub Hotell Pallase majas aadressil Riia 4.
Humala nimeline restoran tegutses Tartus ka aastatel 1975–1997.
Pöide Maarja kogudus
Jumalateenistused on iga kuu esimesel ja kolmandal pühapäeval algusega kell 13.30 Pöide Maarja kirikus.
Raplamaa Omavalitsuste Arengufond
SA Raplamaa Omavalitsuste Arengufond on Eesti sihtasutus. Sihtasutuse peakontor asub Rapla maakonnas Raplas aadressil Tallinna maantee 14. Põhikirja järgi on sihtasutuse tegevuse eesmärk "maakonna regionaalset arengut soodustavate programmide ja projektide ning maakondlike ühisürituste täiendavaks finantseerimiseks vajalike rahaliste vahendite sihipärase kogumise ja sihtotstarbelise kasutamise korraldamine".
Sihtasutus loodi 1991.
Sihtasutust rahastatakse peamiselt maakonna omavalitsuste kaudu.
Arumäe vald
Arumäe vald (ka Samokrassi vald; saksa keeles Samokras) oli vald Virumaal Vaivara kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1891 ja siis liideti see vald Joala vallaga.
Vööttigulased
[[Harilik viinamäetigu|pisi]] Vööttigulased (Helicidae) on sugukond maismaal elavaid tigusid.
Käru kihelkond
thumb|[[Käru kirik]] Käru kihelkond oli kihelkond Järvamaa lääneosas.
Käru kirik ehitati 18. sajandi I poolel Vändra abikirikuna, praegune hoone rajati 1860.
Kihelkond moodustati 1920. aastal Vändra kihelkonna osast: eraldati üldse Pärnumaast ja liideti Järvamaaga. Tänapäevase haldusjaotuse järgi asuks kihelkond Türi valla alal.
Tänapäeval ei tähistata Käru kihelkonna piire maanteedel sarnaselt teiste kihelkondadega, sest tähistamisel võeti alusena kihelkondade piirid 24. veebruari 1918 seisuga.
Tanker
pisi|Punkerdustanker "Keila" Tanker ehk vedellastilaev on kaubalaev, mida kasutatakse vedellasti - kõige sagedamini vedelkütuste, eriti nafta -, aga ka kemikaalide, vedeldatud gaasi, toiduõli ja muu vedellasti vedamiseks.
Kirjeldus
Maailma kõige suuremad laevad on tankerid. Suurimate toornaftatankerite kandevõime ulatub poole miljoni tonnini.
Tankereid lastitakse ja lossitakse torujuhtmete kaudu.
Väiksemaid tankereid kasutatakse sadamais ja merel teiste laevade punkerdamiseks ehk neile kütuse andmiseks.
Ajalugu
Maailma esimene tanker oli 1886 valminud "Glückauf", mis oli 91,4 m pikk, 11,3 m lai ja 9,5 m kõrge. Laeva kandevõime oli 2300 t..
Maailma suurim tanker ehitati Jaapanis 1975. Esialgu kandis ta nime "Oppama" ega olnud veel maailma suurim. Suurimaks sai ta 1980, kui laevatehases "Nippon Kokkan" pandi talle keskkohta 82 m pikkune vahetükk. Pärast seda oli laev 440,0 m pikk, 68,8 m lai ja 29,0 m kõrge. Tema kandevõime oli enne ümberehitust 422 000 t ja pärast 564 763 t. Hiljem kandis see laev nime "Knock Nevis". 2010 läks see laev vanarauaks ja lammutati.
2005. aasta seisuga oli maailmas 4024 tankerit, mille kandevõime oli vähemalt 10 000 tonni. Neist 2582 olid topeltpõhjaga.
Kõige rohkem tankereid kannab Panama (592), Libeeria (520), Marshalli Saarte (323), Singapuri (274), Kreeka (233) ja Bahama (215) lippu. Ka kogutonnaaži poolest olid need kuus riiki maailma suurimad laevandusriigid. Kuid kui vaadata, mis riikides registreeritud ettevõtetele need laevad kuulusid, siis reederite hulgas olid kolmel esimesel kohal Kreeka (733), Jaapan (394) ja USA (311). Nende kolme riigi ettevõtetele kuulus 36% maailma tankeritest. Ent 2822 neist tankeritest ehk üle 70% oli ehitatud kas Lõuna-Koreas, Jaapanis või Hiinas.
Mrągowo
Mrągowo (aastatel 1945–1947 Ządźbork, saksa Sensburg) on linn Poolas Warmia-Masuuria vojevoodkonnas, Mrągowo maakonna halduskeskus. Mrągowo asub Olsztynist umbes 55 km idas.
Asula on rajatud 1348. aastal, linnaõigused sai ajavahemikul 1404–1407. 1920. aastal jäi linn rahvahääletuse tulemusel Saksamaa võimu alla. Teises maailmasõjas hävis umbes 45% linnast. Alates 1945. aastast on linn Poola koosseisus.
Vooru linnamägi
Vooru linnamägi on Kalevipoja sängi tüüpi linnamägi Viljandimaal Viljandi vallas Vooru külas.
Kirjeldus
Linnamägi asub Suislepa–Leebiku teest 200 m ida pool madalal võsaga kaetud alal. Linnus on ehitatud kirde–edelasuunalise moreenkünka keskosale. Ülejäänud seljandikust on ta ära lõigatud kahe otsavalli kuhjamisega. Õueala pindala on 4800 ruutmeetri, pikkus 80 m ja laius 60 m. Õu ja osa otsavalle on 19. sajandil kruusa kaevandamisega lõhutud. Vooru muinaslinnus kuulub Viljandimaa vanimate linnamägede hulka. Linnus on dateeritud 6.–11 sajandisse pKr ja ka hilisemasse aega – 2. aastatuhande algusse.
Thomas Bach
pisi|Thomas Bach (2014) Thomas Bach (sündinud 29. detsembril 1953 Würzburgis) on saksa jurist ja vehkleja. Ta on Rahvusvahelise Olümpiakomitee (ROK-i) president alates aastast 2013.
Ta kuulus 1976. aasta suveolümpiamängudel Montréalis Lääne-Saksamaa võidukasse vehklemismeeskonda, kes võitis florettis kulla. Florettvehklemises on tal ka meeskondlikud kuld (1977), hõbe (1973) ja pronks (1979) vehklemise maailmameistrivõistlustelt.
Ta omandas 1983. aastal Würzburgi ülikoolis doktorikraad õigusteaduses.
Paldiski maantee
pisi|Vaade Paldiski maantee algusest [[Toompeale]] pisi|püsti|Paldiski maantee [[Haabersti linnaosa|Haaberstis]]
Paldiski maantee on kohalik tee (tänav) Tallinnas.
Tänav algab Toompuiesteelt (teisele poole suundub samas sihis Falgi tee) ja on kuni Tehnika tänavani ühesuunaline.
Paldiski maantee ristub paremalt Suve tänavaga, vasakult Kevade, Koidu, Eha, Ao ja Loode tänavaga, vahetult enne raudteeviadukti Tehnika tänavaga, pärast viadukti paremalt Ristiku, vasakult Tulbi tänavaga ja paremalt Telliskivi tänavaga, ületab Tulika, Sõle ja Madara ristmiku, ristub vasakult Mooni, Lille, Maasika ja Mineraali tänavaga ning paremalt Hipodroomi ja Merimetsa teega, ristub lõppeva Endla tänava ja ristmikult algava Mustamäe teega, ristub vasakult Pirni ja Humala tänavaga, paremalt Merelahe tee ja Lahepea tänavaga, vasakult Mustjõe, Nurkliku, Ojaveere, Piibelehe ja Looga tänavaga, paremalt Välgu tänavaga, vasakult Tuuleveski tänavaga, paremalt Vesiravila tänava, paremalt Vabaõhumuuseumi tee, Mõisa tänava ja Mõisapõllu tänavga ning ületab Rocca al Mare ringristmiku ehk Haabersti ringi. Haabersti asumis Õismäel ristub Paldiski maantee paremalt Pikaliiva tänavaga, vasakult Järveotsa teega, paremalt Järvekalda teega, vasakult Kõrgepinge ja Astangu tänavaga ning paremalt Moonalao tänavga. Edasi külgneb tänav paremal Harku vallaga. Linnapiiril ristub Paldiski maantee vasakult Tähetorni tänavaga.
Tänav kattub Tallinna–Paldiski maanteega. Ühtlasi kattub tänav samanimelise aadressiobjektiga (liikluspind), mis erinevalt tänavast ulatub Tallinnast välja Hüüru külla.
Paldiski maantee ääres kasvas kuni 27. juunini 2017 Haabersti hõberemmelgas. pisi|Paldiski maantee [[Kopli laht|Kopli lahe ääres. Maanteest vasakul asuvad Mustjõe asum, Veskimetsa ratsakeskus ja Tallinna loomaaed]] pisi|Õhuvaade [[Haabersti asumile. Foto keskel on näha Saku Suurhall ja Rocca al Mare kaubanduskeskus]]
Ajalugu
Paldiski maanteest (Paldiski mnt 96, 96A, 98a) kahel pool paiknes Haabersti mõis. Haabersti linnamõisa moodustamise ajaks peetakse 17. sajandit. 1561. aastast on seda piirkonda nimetatud Habriseks. Seetõttu on arvatud, et Haabersti linnamõis oli olemas juba 16. sajandi lõpul. Haabersti nime on esimest korda mainitud 1557. aastal.
Haabersti mõisa maadel paiknes vähemalt kolm kõrtsi. Kõige lähemal Tallinnale oli Mustjõe kõrts, teine tuntud kõrtsihoone asus Paldiski maantee ja Rannamõisa tee nurgal ning kolmas, Untaugu kõrts, paiknes kõrvalisemal Kadaka teel, teisel pool Iisaku ehk Joosti oja, piirkonnas, kus Kadaka tee hargnes praeguse Vana-Mustamäe asumi poole. pisi|Paldiski maantee 1876. aasta Tallinna linnaplaanil Tänapäeva Mustjõe asumi alad kuulusid koos praeguse Kakumäe piirkonna, Tallinna loomaaia territooriumi, Õismäe idapoolse ala ja endise Kadaka külaga Haabersti linnamõisa koosseisu. 1688. aastal Samuel Waxelbergi koostatud Tallinna linnaplaanil asus hilisema Mustjõe suvemõisa kohal Happels Hot'i nimeline suvemõis, teisel pool Paldiski maanteed asus Schwartenbächi hoonestu. Juba keskajal asus Paldiski maantee ääres kõrtsihoone, sest kõrtsihooned asusid linnalähedastel aladel alati verstapostide juures. 1585. ja 1696. aastal on selle umbes poole adramaa suurune talu ja kõrtsikoha nimi olnud Swartle Bäck. 17. sajandi lõpul asus Mustjõe oja taga Alberti nime kandnud suvemõis Alberti Hoff (1689). 1808. aasta linnaplaanil nimetati Mustjõe kõrtsi Musteggi kartsma (ehk kõrts). 1817. aastast alates oli Mustjõe oja linnapiiriks. 18. sajandil rajas Paldiski maantee 82 piirkonnas Suure Gildi vanem Johan Christian Gernet Mustjõe suvemõisa (Schwarzenbeck). Suvemõis kandis omaniku nime järgi nime Gernet Höfchen. Johan Christian Gernetile kuulus ka Kalamajas suurim tellise- ja katusekivitehas. 1799. aastal rajas värvelmeister C. G. Metzke Gerneti suvemõisa riidevärvimise ja -trükkimise töökoja. 1809. aastal ostis Mustjõe suvemõisa arst Samuel Reinhold Winckler ja rajas sinna soojade ja külmade vannidega supelasutuse. Kuna suur osa vanadest suvemõisatest polnud kaitse all, lammutati nõukogude ajal enamik suvemõisa ajaloolisi hooned.
Piirkonna vanim hoonestus tekkis Haapsalu ja Paldiski suunalise maantee äärde, 18. sajandi keskpaigas Eestimaa kubermangu maamõõtjale Johann Heinrich Schmidtile kuulunud suvemõis. 1849. aastal omandas ta Paldiski maanteel nr. 48, 32.186 ruutsüllase krundi. Krundil asus maakõrts Hotel zum krummen Sandkom ja Die Laterne.
Paldiski maantee Tallinnas on ajalooliselt olnud Baltiski uulits, Uus tänav, Baltiski maantee, Haapsalu maantee; saksa keeles Baltischportsche Straße, Wittenhofstraße, Große Wittenhofsche Straße, Haberscher Weg, Habersche Heerstraße, Hapsalsche Straße, Rogerwiecksche Straße, Wieckscher Weg, Große Straße, Breite Straße, Neu-Gasse, der Katzenschwanz; rootsi keeles Nya gatan; vene keeles Балтийско-Портская ул., Виттенгофская ул. Praeguse Paldiski maantee ja Pirni tänava nurgal (Wittenhofi ja Baltischporti ristmikul) asus 19. sajandist Tallinna Suurgildi oldermann Bengt Fromhold Strohmile kuulunud Strohmi kõrtsi (Strohmischer Krug). Kõrtsi juurest viis tee supelranda, mida rahvas hakkas Stroomi rannaks kutsuma.
1898. aastal kinkis paruness Marie Girard de Soucanton Paldiski maantee ääres asunud Seewaldi suvemõisa Eestimaa Kubermangu Vaimuhaigete Hooldamise Seltsile ning seal avati haigla 1903. aastal. Aastatel 1911–1945 oli psühhiaatriakliiniku ametlik nimetus Närvi- ja Vaimuhaiguste Haigla Seewald.
20. sajandi algul oli praeguse Tallinna Hipodroomi kõrval, Paldiski maanteest veidi eemal (Paldiski maantee 45) tellisetööstus Baltika. Vabrik kuulus algselt AS-ile Jürgens ja Ko, Peeter Suure merekindluse ehituse ajal võttis Venemaa keisririigi valitsus 1914. aastal telliskivivabriku rendile, vabrik läks merekindluse ehitusosakonna kätte ja kogu toodang kindluse ehitusele. Tehas paiknes Kopli poolt Tondi kasarmute juurde suunduva Peeter Suure merekindluse kindlusraudtee kõrval. Lille ja Sõle tänava vahel oli sellel raudteel ka vahejaam Baltika. Tehases valmistatud kividest on ehitatud kõik Tondi kasarmud, punased kasarmud Kopli tee ääres jpm.
1939. aastal nimetati Baltiski maantee, Tallinna linnavolikogu poolt Haapsalu maanteeks (tänava end. nimi).
Pärast teist maailmasõda tegutses aadressil Paldiski mnt 25 artell Terasmööbel ja Metall, mis valmistas peamiselt metallkarkassiga voodeid sõjaväele, haiglatele ja puhkekodudele.
Charmides (dialoog)
"Charmides" on antiikfilosoof Platoni dialoogi vormis filosoofiline teos.
"Charmideses" jutustab Potedaia lahingust naasnud Sokrates, kuidas ta hiljuti Taurease palestra juures Kritiasega vesteldes kuulis nooruk Charmidesest. Nad tutvusid ja Sokrates alustas Charmidesega vestlust mõõdukuse (sophrosyne) üle. Charmides esitas mitu mõõdukuse definitsiooni, määratledes seda algselt teatava vaikse olemisena, seejärel aga tagasihoidlikkusena. Kui Sokrates mõlemad määratlused kummutas, väitis Charmides, et mõõdukus on oma asjade ajamine, olles eeldatavasti kuulnud seda määratlust Kritiaselt. Seejärel pakkus Kritias välja, et mõõdukus on enese tundmine.
Nagu Platoni varasematele dialoogidele üldiselt omane, nii jääb ka selles dialoogis lahendus leidmata ja mõõdukus määratlemata.
Dialoog on eesti keeles ilmunud aastal 1987 ja hiljem Platoni kogutud teostes aastal 2003.
Georg Liidja
Georg Liidja (4. august 1933 Tallinn – 12. juuni 2017 ) oli eesti füüsik, Eesti Teaduste Akadeemia liige (alates 1987).
Haridus
1952. aastal lõpetas ta Tallinna 1. Töölisnoorte Keskkooli ja 1957. aastal Tartu Riikliku Ülikooli. Õpinguaastatel valis ta kitsamaks erialaks optika ning selle kaudu sattus ta rektor Feodor Klementi luminestsentsikoolkonda. Füüsika-matemaatikakandidaadi kraadi kaitses ta 1962. aastal Tartu Riikliku Ülikooli juures ja füüsika-matemaatikadoktori kraadi 1980. aastal ENSV TA Füüsika Instituudi juures.
Töökäik
Pärast ülikooli lõpetamist asus tööle TA Füüsika ja Astronoomia Instituudis (nüüd TÜ Füüsika Instituut), kus hakkas uurima eksitonseisundeid ja nendega seotud nähtusi leelishalogeen-kristallides. 1967 valiti ta madalate temperatuuride sektori juhatajaks. Aastatel 1982–2016 töötas ta Keemilise ja Bioloogilise Füüsika Instituudis vanemteadurina.
Teadustöö
Georg Liidja uurimistöö märksõnadeks oli luminestseerivate kristallide füüsika, krüogeeniatehnika optilises spektroskoopias ja kiiritatud bioapatiitide raadiospektroskoopia. Tahkisefüüsikas on ta selgitanud kiirguse toimet kristallidesse, selle mikroprotsesse ja -mehhanisme. Ta osales footonite paljunemisnähte avastamisel kristallfosfooride fotoluminestsentsis. Ta on arendanud vaakumultraviolett-spektroskoopiat vedela heeliumi temperatuuridel ja sooritanud esmakordselt luminestsentsiuuringuid ülimadalale temperatuurile (alla 1 kelvini) jahutatud kristallidega.
Ta on avaldanud üle 150 teaduspublikatsiooni. Tema juhendamisel on füüsika alal kaitstud kuus kandidaadiväitekirja ja üks filosoofiadoktori väitekiri.
Liikmesus
Ta oli Eesti Looduseuurijate Seltsi liige (1957), Eesti Füüsika Seltsi asutajaliige (1990), Eesti Vabariigi teaduspreemiate komisjoni liige (2000-2006). Ta oli ka Inglise Füüsikaühingu liige (2000).
Lepa raudteepeatus
Lepa raudteepeatus oli raudteepeatus Valga–Mõniste–Ape–Aluksne–Gulbene raudteel Valga maakonnas Valga valla aladel Lepa külas. Peatus asus Valga raudteejaamast 14 kilomeetri kaugusel.
1919. aastal pärast Eesti ja Läti vahelise piiri paikapanekut jäi raudteest Eestisse Žuldiņi ja Hopa raudteejaama vaheline lõik. 1923. aastal ehitati uus Eestist Valga raudteejaamast algav Valga–Koikküla raudteelõik, millel asus ka Lepa peatuskoht. Toonase haldusjaotuse järgi jäi see Laanemetsa valda. Teise maailmasõja ajal demonteeriti Lätit läbiv teeharu ja kasutusele jäi vaid Kaagjärve jaama läbiv teelõik.
Peatuskoha juures asuv teemeistri maja (Lepa jaam) oli Taheva valla üldplaneeringus ette nähtud säilitada kui miljööväärtuslikku piirkonda.
Rekuperatiivpidurdus
pisi|Rekuperatiivpidurdussüsteem Škoda Astra trammi katusel
Rekuperatiivpidurduseks nimetatakse energia taaskasutamist, kus sõiduki või mõne muu liikuva objekti pidurdamisel muundatakse kineetiline energia mõneks muuks kasutatavaks energialiigiks või salvestatakse.
Pidurdamisest saadud energiat saab kasutada kohe või salvestada. Energia kasutamise põhimõte eristab rekuperatiivpidurdusega pidurisüsteeme mehaanilist hõõrdumist kasutavatest pidurisüsteemidest. Hõõrdumisel vabaneb energia soojusena, mis enamikul juhtudel läheb kaduma.
Elektrimasin generaatortalitluses
Elektrimasin on seade, mis võib muundada mehaanilist energiat elektriliseks energiaks või elektrilist energiat mehaaniliseks energiaks. Kui sellist seadet kasutatakse mehaanilise energia muundamiseks elektriliseks energiaks, siis nimetatakse teda generaatoriks. Kui ta muundab elektrienergiat mehaaniliseks, siis nimetatakse teda mootoriks. Kuna kõik elektrimasinad võivad muundada energiat mõlemas suunas, siis võib neid kasutada nii mootorina kui ka generaatorina.
Tōkyō Denryoku
Tōkyō Denryoku (jaapani keeles 東京電力, inglise keeles Tokyo Electric Power Company, lühendatuna TEPCO) on Jaapani energiaettevõte, mis toodab elektrit Kantō piirkonna, Yamanashi prefektuuri ja Shizuoka prefektuuri idaosa tarbeks.
Tōkyō Denryoku teenindatava piirkonna hulgas on Jaapani pealinn Tōkyō.
Tōkyō Denryoku aktsiad on noteeritud Tōkyō börsil, aktsia hind on Tōkyō börsi indeksite TOPIX ja Nikkei 225 komponent.
Ettevõtte peakontor asub Chiyodas Tōkyōs ja rahvusvahelised harukontorid tegutsevad Washingtonis ja Londonis.
Tōkyō Denryokule kuulub Fukushima I tuumaelektrijaam, milles 2011. aastal toimus tuumaõnnetus, ning Fukushima II tuumaelektrijaam.
Rekuperatiivpidurdus
Elektrimasin generaatortalitluses
Kõige tavalisemaks rekuperatiivpidurduse vormiks ongi elektrimootori töötamine generaatortalitluses. Elektrisõiduki kiirendamiseks tarbib veomootor elektrivõrgust või akudest, kondensaatoritest elektrienergiat. Elektrimasinas muudetakse elektrienergia magnetvälja mõjul mehaaniliseks energiaks, mis asub sõidukit liigutama. Vastupidine olukord tekib siis kui sõidukit enam ei kiirendata ning algab hoo vähenemine. Veomootor on endiselt ühendatud sõiduki ratastega ning pöörleb nüüd juba inertsi mõjul. Sel juhul asub veomootor tööle generaatortalitluses ning sõiduki liikumisest tulev kineetiline energia muundatakse elektrimasinas nüüd elektrienergiaks, mis antakse kas tagasi elektrivõrku või salvestatakse sõidukis asuvatesse energiasalvestusseadmetesse. Sel viisil tarbitav energia nõuab veomootorilt üha suuremat momenti ning asub seetõttu ka sõidukit pidurdama.
Kiiruse vähenedes väheneb ka mootori elektromotoorjõud ja sellega ka genereeritav pinge. Energia tagastamiseks elektrivõrku või akudesse on seetõttu vajalik pinget tõsta. Pinget tõstetakse pinget kõrgendava muunduriga.
Rekuperatiivpidurdus hooratta abil
pisi|Vormel-1-s kasutatava KERS süsteemi hooratas Hoorattaga rekuperatiivpidurdussüsteemi korral suunatakse pidurdamisel tekkiv energia hooratta pöörlemisse. Hooratas salvestab pöördliikumisega energiat, mida saab uuesti kasutada masina kiirendamisel. Hooratta kasutamise eeliseks akupanga ees on sõiduki inertsist tuleneva energia efektiivsem kasutamine. Energia salvestamisel akudesse esinevad energiamuundamiskaod, kuna mehaaniline energia muundatakse elektriliseks ja see omakorda keemiliseks energiaks. Hooratassüsteem on aga täielikult mehaaniline, mistõttu ei esine energia muundamisest tekkivaid kadusid.
Kõrgtehnoloogilised hooratassüsteemid on kasutusel näiteks vormel 1-s, kus seda kutsutakse KERS-süsteemiks (eesti k: kineetilise energia rekuperatiivsüsteem).
Ajalugu
Esimesena rakendas rekuperatiivpidurdust Louis Antoine Krieger (1868–1951). Kriegeri hobukaarikust ümber ehitatud elektriauto mõlema esiratta juures oli veomootor, millel olid rekuperatiivpidurduse tarbeks eraldi paralleelmähised.
20. sajandi alguses tutvustati Inglismaa trammidel Rayworthi rekuperatiivpidurdussüsteemi. Süsteem võeti kasutusele Devonportis (1903), Rawtenstallis, Birminghamis, Crystal Palace-Croydonis (1906) ja paljudes muudes linnades, kuna see pakkus nii majanduslikku kui ka tehnilist kokkuhoidu. Aeglustamisel ja allamäge suunduvatel lõikudel töötasid trammide veomootorid generaatoritena ja aitasid sellega kontrollida nende kiirust. Trammidel olid ka mehaanilised pidurid juhuks, kui rekuperatiivpidurdus ei peaks mingil põhjusel toimima.
Rekuperatiivpidurdust kasutatakse juba aastakümneid laialdaselt elektriraudteel. 1930. aastatel hakati rekuperatiivpidurdust kasutama Bakuu–Thbilisi–Batumi raudteel (Transkaukaasia raudtee või Gruusia raudtee). Seal osutus uudse pidurdussüsteemi kasutamine iseäranis efektiivseks järsul ja ohtlikul Surami kurul. Sarnast efekti võis näha Skandinaavias Kiruna ja Narviki vahelisel rauamaagi vedamiseks mõeldud raudteel. Tuhandete tonnide rauamaagiga täidetud vagunitega rongid toodavad rekuperatiivpidurduse kaudu allamäge sõites suurtes kogustes elektrienergiat. Toodetud energiat on piisavalt, et tühi rong võiks selle arvel sõita tagasi laadimispaika. Rekuperatiivpidurdusega toodetud elektrienergia suunatakse avalikku võrku ja raudtee toimib võrgu suhtes kui elektritootja.
Rekuperatiivpidurduse ja elektrodünaamilise pidurduse võrdlus
Rekuperatiivpidurduse peamiseks puuduseks lihtsa elektrodünaamilise pidurduse ees on tema keerukus. Genereeritav energia peab olema kooskõlas toiteahela või salvestuseadmetega ning nõuab lihtsates alalisvooluajamites täiendavaid seadmeid näiteks jõuelektroonika näol. Tänapäeva vahelduvvoolu veomootoritega veoajamites on vajalik jõuelektroonika vaheldi näol juba olemas ja üldjuhul täiendavaid komponente rekuperatiivpidurduse kasutamisel ei lisandu. Uutes energiasäästlikes veoajamites kasutatakse valdavalt ka ülejääva pidurdusenergia salvestamist ülikondensaatorplokki või suurekiiruselisse hoorattasse. Kontaktliinist toidetavate elektersõidukite puhul võivad vastavad energiasalvestid paikneda ka veoalajaamades.
Kiirrong Alstom AGV
pisi|Alstom AGV Rekuperatiivpidurduse kasutamisest ei ole mindud mööda ka uuema põlvkonna kiirrongi AGV disainimisel. Rongi veoajamitena kasutatakse püsimagnet-sünkroongeneraatoreid, mida juhitakse läbi IGBT transistoridega kontrolleri. 300-tonnise rongi pidurdamisel kiiruselt 360 km/h võib toitesüsteemi tagastada kuni 8 MW võimsust. Pidurdamisel on käigus sarnaselt teiste tänapäevaste süsteemidega elektrodünaamilise ja rekuperatiivse pidurdamise kombinatsioon ning energia, mis ei lähe rongis kasutusse, suunatakse tagasi elektrivõrku. AGV kiirrongi pidurdussüsteem on disainitud kasutamaks maksimaalselt elektrodünaamilist pidurdamist vähendamaks mehaaniliste pidurite koormust.
Rekuperatiivpidurdus Tallinna ühistranspordis
Tallinnas on rekuperatiivpidurdusega kõik uued Solarise tüüpi trollibussid (vaata Solaris Trollino 12) ja rekonstrueeritud veoajamiga trammid. Vanemat tüüpi trollibussid rekuperatiivpidurdust ei võimalda.
Baldwini maakond
Baldwini maakond (Baldwin County) on maakond USA-s Georgia osariigis.
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Milledgeville.
Maakonna pindala on 694 km². Veepindala on 23 km².
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 46 377. Aastal 2000 oli elanike arv 44 700.
Ajalugu
Baldwini maakond moodustati 11. mail 1803. aastal. Maakond on saanud nime ühe Ameerika Ühendriikide rajaja Abraham Baldwini järgi.
Pános Skourlétis
pisi|Pános Skourlétis Pános Skourlétis (kreeka keeles Πάνος Σκουρλέτης; sündinud 1. jaanuaril 1962 Ateenas) on Kreeka poliitik, vasakradikaalse erakonna SYRIZA liige.
Alates 17. juulist 2015 on ta Kreeka energeetikaminister.
Ta õppis Pireuse ülikoolis majandust. Ülikoolis olles oli ta eurokommunistliku noorsooühingu aktivist. Ta on olnud ka Synaspismose (vasakpoolsete ja ökoloogiliste liikumise koalitsiooni) aktivist. Oktoobrist 2009 on ta SYRIZA eestkõneleja.
Ta oli 27. jaanuarist 2015 kuni 17. juulini 2015 Aléxis Tsíprase valitsuses tööminister, 17. juulist 2015 on ta Kreeka energeetikaminister.
Kodukolle
Kodukolle võib tähendada järgmist:
Arussaare vald
Arus(s)aare vald (saksa keeles Arrosaar) oli vald Viljandil Pilistvere kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1897 ja siis liideti see vald Kõo vallaga.
Geraaniumroosa
Geraaniumroosa ehk geraaniumivärvi on ere roosakas-punakas värvitoon, ligikaudu pelargooni õite värvus.
Värvinimetusega on kirjeldatud huulepuna värvust ja tekstiile
Variatsioonid
Loodusteadlastele ja linnuvaatlejatele määratud värviõpik, 1886. aastal ilmunud "A nomenclature of colors for naturalists..." värvinäidis geraaniumpunase (Geranium red) kohta on tehtud Düsseldorfi värvitootja Schonfeld & Co safloorpunase värviga (saflorroth) ja see on soojatooniline erkpunane; geraaniumroosa (Geranium pink) on segatud safloorpunasest ja valgest ning selle toon on soojatooniline sügavroosa.
Pantone värvikaardi toon 17-1753 Geranium on väga küllastatud, fuksiapunasest soojema tooniga punakasroosa värvus, toon 15-1922 Geranium Pink flamingoroosaga sarnanev soe tumeroosa.
RAL Design värvivaliku toon 010 50 35 Geranienrot on veidi tuhmjas tumeroosa.
Karoliina
Karoliina baar (oktoober 2005)|pisi Karoliina on baar Tallinna vanalinnas aadressil Harju tänav 6.
Baari interjööri tegid 1968 Väino Tamm ja Vello Asi.
Rashida Tlaib
pisi Rashida Harbi Tlaib (sündinud 24. juulil 1976 Detroitis) on palestiina päritolu Ameerika Ühendriikide poliitik, Demokraatliku Partei liige ja alates 3. jaanuarist 2018 Ameerika Ühendriikide Esindajatekoja liige Michigani osariigist.
Ta sündis aastal 1976 Detroitis vanima lapsena neljateistkümnelapselise Palestiina põgenike lapsena (isa sündis Ida-Jeruusalemma ümbruses, ema Rām Allāh' ümbruses), isa töötas Ford Motor Companys. Aastal 1998 lõpetas ta bakalaureusekraadiga Wayne'i ülikooli ja aastal 2004 õigusteaduse doktorina Lääne-Michigani Ülikooli (Western Michigan University) juures oleva õigusteaduse kooli.
Eino Tubin
Eino Tubin (sündinud 19. märtsil 1942 Tartus) on eesti rahvusest ajakirjanik ja endine Rootsi kaitseministeeriumi ametnik.
Ta emigreerus 1944. aastal koos vanematega Rootsi, õppis Stockholmi Eesti Algkoolis ning lõpetas 1964. aastal Stockholmi Ajakirjanduskooli.
Ta töötas aastakümneid Rootsi kaitseministeeriumis üldkaitseinfo alal. Seejärel oli ta vabakutseline ajakirjanik. Ta on reservkapten.
1994. aastast elab ta Türgis Kasi väikelinnas.
Teoseid
2000. aastal ilmus Tallinnas tema mälestusteraamat "Teisal", 2007. aastal Stockholmis rootsikeelne raamat infosõjast "Besegra utan strid" ("Alistada ilma lahinguta").
Isiklikku
Tema ema oli tantsija ja näitleja Elfriede Saarik (Erika Tubin), isa oli helilooja Eduard Tubin, poolvend Rein Tubin oli inseneriharidusega eesti koori- ja orkestrijuht ning trombonist. Tema abikaasa Behani on rahvuselt türklanna.
Narva täppisteaduste kool
Narva täppisteaduste kool on huvikool Narvas, mis pakub 2013. aastast reaalteaduste (matemaatika, keemia, füüsika) õpet vene keeles. Kool loodi MTÜ Puškini instituut juhtimisel.
Aastatel 2013–2016 tegutses kool endise Narva Joala Kooli hoones aadressil 26. Juuli tänav 9. 2017. aastast tegutseb kool Narva Laste Loomemaja hoones ringina.
Kooli juhataja on Narva aukodanik, matemaatikaõpetaja Aleksandr Sutõrin.
Õpilaste arv on umbes 200.
Emil Pettersson
pisi|Emil Pettersson 2018. aasta AHL-i tähtede mängul Karl Emil Ilmari Pettersson (sündinud 14. jaanuaril 1994 Sundsvallis) on Rootsi jäähokimängija, kes mängib keskründajana Rootsi kõrgliigaklubis Timrå IK.
Ta alustas klubikarjääri Rootsi klubis Timrå IK, mille koosseisus debüteeris ta Rootsi kõrgliigas hooajal 2012–13.
Hooaja 2014–15 lõpus liitus ta Rootsi kõrgliigaklubiga Modo Hockey. Hooajal 2016–17 mängis ta Rootsi kõrgliigas Skellefteå AIK ja Växjö Lakersi ridades.
2017. aasta mais sõlmis ta lepingu Nashville Predatorsiga. Pettersson mängis Põhja-Ameerikas aastatel 2017–2019 American Hockey League'i klubides Milwaukee Admirals ja Tucson Roadrunners, kuid NHL-is tal debüüti teha ei õnnestunud. 2018. aastal osales ta AHL-i tähtede mängul.
2019. aasta juunis naasis ta Växjö Lakersi, kellega sõlmis kaheaastase lepingu. 2021. aastal tuli ta Lakersiga Rootsi meistriks. 2020–21 põhihooajal oli Pettersson 22 väravaga Lakersi suurim väravakütt.
2021. aastal juulis sõlmis ta üheaastase lepingu KHL-i klubiga Moska Spartak. Hooaja jooksul lõi ta KHL-is 42 mänguga 13 väravat ja andis 11 väravasöötu.
2022. aasta aprillis naasis ta Rootsi kõrgliigasse, sõlmides viieaastase lepingu Timråga.
Tema noorem vend Elias Pettersson mängib NHL-is Vancouver Canucksi meeskonnas. Pettersson on isapoolse vanaisa kaudu Soome päritolu.
Kristuse ristimine
"Kristuse ristimine" on mitme teose pealkiri:
Aadu Luukase Sihtasutus
Aadu Luukase Sihtasutus oli aastatel 2007–2019 tegutsenud Eesti sihtasutus, mis andis välja Aadu Luukase missioonipreemiat.
Guzel Jahhina
pisi|Guzel Jahhina (aastal 2015) Guzel Jahhina (vene keeles Гузель Шамилевна Яхина, tatari keeles Гүзәл Яхина; sündinud 1. juunil 1977 Kaasanis) on vene keeles kirjutav tatari kirjanik.
Ta sündis aastal 1977 Kaasanis, Tema ema on arst ja isa insener, tema kodune keel oli tatari keel, vene keelt hakkas ta kõnelema lasteaias. Ta lõpetas Kaasani Riikliku Pedagoogilise Instituudi võõrkeelte teaduskonna. Aastast 1999 elab ta Moskvas, kus on töötanud suhtekorralduse, reklaami ja turunduse valdkonnas. Lisaks lõpetas ta aastal 2015 Moskva kinokooli stsenaristide teaduskonna. Tema teoseid on avaldatud ajakirjades Neva ja Oktjabr. Ajakirjas Sibirskije ogni ilmusid peatükid tema debüütromaanist "Zuleihha avab silmad".
Pühajõe kogudus
Pühajõe Maarja kogudus on luterlik kogudus Pühajõel.
Kogudus kuulub EELK Viru praostkonda.
Koguduse hooldajaõpetaja on Peeter Kaldur, organist Inna Badina. Juhatuse esimees on Tiiu Truupõld.
Jumalateenistused toimuvad kaks korda kuus Pühajõe kirikus.
Pühajõe köstrid
Teise maailmasõja ajal käisid kirikus jutlust pidamas
Alexander, Södermanlandi hertsog
pisi|püsti|Prints Alexander ema süles Stockholmi palee avamisel 6. juunil 2016 pisi|püsti|Södermanlandi hertsogi Alexandri vapp Rootsi prints Alexander, Södermanlandi hertsog (Alexander Erik Hubertus Bertil; sündinud 19. aprillil 2016), on prints Carl Philipi ja printsess Sofia, Värmlandi hertsogi ja hertsoginna poeg. Alexander on Rootsi kuninga Carl XVI Gustafi ja kuninganna Silvia viies lapselaps ja neist kolmas poisslaps. Ta on Rootsi krooni pärilusjärjestuses viies.
Aruvalla vald
Aruvalla vald (saksa keeles Arrowall) oli vald Harjumaal Jüri kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1891 ja siis liideti see vald Rae vallaga.
Kalju Kask
Kalju Kask (13. detsember 1929 Tallinn – 30. juuni 2021 Tartu maakond) oli eesti puuviljandusteadlane (pomoloog) ja sordiaretaja.
Hariduskäik
Ta lõpetas 1949. aastal kuldmedaliga Tallinna 10. Keskkooli.
Ta õppis aastatel 1949–1951 Tartu Riiklikus Ülikoolis botaanikat ja aiandust. Lõpetas 1955. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia agronoomiateaduskonna aianduse erialal.
Bioloogiakandidaat (1965); põllumajandusdoktor (1974, Läti Põllumajanduse Akadeemia, kinnitatud 1976).
Töökäik
Olnud 1955–1956 Kostivere sovhoosi osakonnajuhataja, 1956–1957 ENSV Teaduste Akadeemia Tallinna eksperimentaalbaasi aednik, 1957–1961 ja 1964–1970 ENSV Teaduste Akadeemia eksperimentaalbioloogia instituudi teadur, 1970–1988 Eesti Maaviljeluse ja Maaparanduse Teadusliku Uurimise Instituudi Polli katsebaasi vanemteadur, 1988–1995 peateadur.
Aastatel 1995–1997 oli ta Eesti Põllumajandusülikooli Polli aianduse instituudi peateadur, aastast 1997 vanemteadur, aastast 2005 Eesti Maaülikooli põllumajandus- ja keskkonnainstituudi Polli Aiandusuuringute Keskuse vanemteadur.
Teadustöö
Uurimusi viljapuude arengubioloogia, viljapuusortide, viljapuusordiaretuse (sh mutatsioonaretuse), dendroloogia ning puuvilja- ja marjakultuuride geenivaramute ja nende säilitamise kohta. Uurinud ka hariliku käokulla (Helichrysum arenarium) levikut Eestis.
Rikastanud Eesti puuviljandust, aklimatiseerides uusi kultuure. Aretanud koos Aleksander Siimoniga õuna- ('Tiina', 'Lembitu') ja pirnisorte ('Pepi', 'Miku') ning koos Johan Eichfeldiga maguskirsisorte ('Meelika', 'Nord' ja 'Priima').
Töid
Ta oli "Eesti maaelu entsüklopeedia" puuviljanduse eriala üks põhiautoreid.
Arnold Tols
Arnold Tols (9. mai 1902 Saku – 9. detsember 1941 Kirovi oblast) oli Eesti vabadusvõitleja.
Tols oli 1919. aastal Eesti Skautide Peastaabi loomise idee algataja ja ülem. Samal aastal lõpetas ta Tallinna Reaalkooli.
Ta osales Vabadussõjas.
1921. aastal ilmus August Tolsi ja Hans Johansoni ühistööna "Skoudi käsiraamat":
Seoses Ibroska veretööga toimus 6. septembril 1941 Kirovis Uurali sõjaväeringkonna sõjatribunali istungil kohtuistung seitsme süüdistatu, sh Arnold Tolsi suhtes. Kohus mõistis kõik kohtualused süüdi ja otsustas karistada neid kriminaalkaristuse kõrgeima määraga - mahalaskmisega.
Nilüfer Hatun
Nilüfer Hatun (? – 1383; osmanitürgi keeles نیلوفر خاتون ) oli Valide Hatuni ja sultan Orhani naine. Ta oli järgmise sultani Murad I ema. Tema teine poeg oli Şehzade Kasım, kes suri 1346. aastal. Mõned vanemad allikad väidavad ka, et ta oli Orhani esimese poja Süleiman Paşa ema, kuid seda on vaidlustatud.
Hedwig Büll
pisi|Hedwig Büll Anna Hedwig Büll (sündinud Anna Hedwig Bühl, 5. veebruar (vkj 23. jaanuar) 1887 Haapsalu – 2. oktoober 1981 Lobbach-Waldwimmersbach Saksamaa ) oli baltisaksa päritolu Eesti kristlik misjonär Lähis-Idas, kes päästis tuhandeid armeenia orbe Türgis toimunud armeenlaste genotsiidi ajal. Selle tegevuse eest sai ta armeenlastelt hüüdnime "Emake Büll".
Elulugu
Büll sündis kristlikku humanismi au sees pidavas peres. Ta isa oli jõukas Haapsalu kaupmees Ernst Gottlieb Teodor Büll ja ema Alma Luise Wilhelmine Stürmer. Teodor Büll oli mõnda aega ka Haapsalu linnapea. Hedwig õppis aastatel 1898–1901 Haapsalu linnakoolis ning seejärel jätkas gümnaasiumiõpinguid Peterburis. 1906. aastal sõitis ta Saksamaale Malche piiblikooli kavatsusega hiljem teenima asuda Armeenias. Ta õppis Malches aasta, siis töötas Saksamaal ja Peterburis. Seejärel õppis ta 1909–1911 Saksamaal kaheaastasel kursusel õpetajannade-misjonäride seminaris.
1911. aastal sõitis ta tööle Türki Marashi. Seal õppis ta ära türgi ja armeenia keele. 1916. aastal viidi Büll üle Marashi lähedel Haruniye külas tegutsevasse varjupaika ja kooli. Esimese maailmasõja järel, 1919. aastal, saatis Türgi valitsus Saksa heategevusorganisatsioonide esindajad maalt välja. Senistest varjupaiga õdedest võis kohale jääda ainult Büll kui Eesti kodanik. Haruniye varjupaik läks algul Ameerika ja siis Prantsuse katoliku misjoni juhtimise alla. Lõpuaastail oli Haruniye varjupaigas ligi 200 last. Büll sai käsu varjuapaik üle anda augustis 1919.
Järgnenud aasta veetis Büll Euroopas. 1921 külastas ka Eestit, et vormistada dokumente ning tegelda kinnisvara ja rahaasjadega, samuti korraldas ta Haapsalus palvetunde.
1922. aastal läks Büll Süüriasse Alepposse, kuid nüüd juba Prantsuse heategevusorganisatsiooni Abi Idakristlastele (l'Action Chrétienne en Orient) esindajana. Aleppo lähedal asus 13 000 elanikuga armeenia põgenike laager. Algul juhtis Büll kahte armeenia kooli. Seejärel võttis ta üle armeenia protestantliku tüdrukutekooli juhtimise, kus õppis umbes 360 last. Ning korraldas ja juhatas köögi tegevust, kus 700 last said iga päev tasuta kausitäie suppi. Bülli osalusel avati haigla ja ambulatoorium. Loodi vaibakudumistööstus, kus töötasid põhiliselt lesknaised, naised tegid ka käsitööd. Nende toodangut müüdi Euroopasse. Õnnestus saada finantsabi laste õpetamiseks. Euroopas leidus inimesi, kes vormistasid armeenia laste kauglapsendamise ning saatsid õppeperioodil "oma" lastele ühe kuldmündi kuus. Büll rajas kaks hoonet – ühe kristlike koosolekute tarbeks ning teise ambulatooriumi ja töökodade tarbeks. Ta asutas stipendiumi lastele, aitas ehitada elumaja kodututele lesknaistele ning töötas selle nimel, et armeenlastele eraldataks maatükke elamuehituseks, korraldas ehitusmaterjalidega varustamist, veevarustussüsteemi rajamist, mägedes lastele mõeldud tervisekeskuse ehitamist, rajas kooli ja misjonikeskuse kristlastest araablastele. 1938. aastal viidi Büll üle Süüria linna Hassakasse (Al-Ḩasakah), kus ta juhtis kuni 1942. aastani kooli ja evangeelset kogudust. Seejärel töötas ta paar aastat Jeziras (Mesopotaamias). 1946–1955 töötas ta taas Aleppos. Kui pärast Teist maailmasõda algas armeenlaste repatrieerumine Nõukogude Armeeniasse, kavatses Büll sinna sõita koos oma kasvandikega, kuid ei saanud sissesõiduluba Nõukogude Liitu. Nõukogude ajal temast ei räägitud. Armeenia armeenlased said esmakordselt temast laiemalt teada alles 1980. aastate lõpus.
Aleppost läks Büll edasi Euroopasse: Prantsusmaale, Šveitsi ja Saksamaale, kus tegi aastaid heategevustööd. 1968. aastast alates elas Büll misjonäride varjupaigas Saksamaal Heidelbergi lähedel Lobbach-Waldwimmersbachi linnakeses. Hedwig Büll suri 2. oktoobril 1981 ning maeti 5. oktoobril Lobbach-Waldwimmersbachi kalmistule teiste misjonäride kõrvale.
Mälestuse jäädvustamine
pisi|Mälestustahvel Haapsalus Kooli tänav 5 Armeenia-Eesti Kultuuri Selts paigaldas aprillis 1989 Bülli kunagisele kodumajale Haapsalus Kooli tänav 5 mälestustahvli ning Eesti Armeenia Rahvusühingu eestvõtmisel püstitati Haapsallu Promenaadi tänavale Hedvig Bülli mälestuseks hatškar. Hatškar ehk Armeenia ristikivi avati 2014. aasta 23. septembril.
Jerevanis armeenia genotsiidi memoriaalis Tsitsernakaberdis asetati 2003. aastal Bülli haualt toodud peotäis mulda genotsiidi vastu võidelnud avaliku elu tegelastele pühendatud "mälestuste müüri".
Lindita
Lindita Halimi (esinejanimega Lindita; sündinud 24. märtsil 1989 Vitinas) on Kosovo-Albaania laulja ja laulukirjutaja.
Ta esindas Albaaniat 2017. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Kiievis lauluga "World" (albaaniakeelne pealkiri "Botë"). Laul poolfinaalist edasi ei pääsenud.
Aado Kommendant
Aado Kommendant, ka Aado Komendant (9. august 1941 Paide – 8. august 1966 Song Be provints, Vietnam) oli eesti päritolu USA sõjaväelendur.
Aado Komendandi perekonnanime kirjaviis muutus tegevteenistuses. Kõikides sõjaväedokumentides kirjutati perekonnanime “Komendant“ asemel “Kommendant“. Veel ülikoolis oli ta aga Komendant.
Aado Kommendanti viimane sõjaväeline auaste oli major. Selle sai ta olles ametlikult lahingus kadumaläinud staatuses.
Enne tegevteenistust
Aado Komendant sündis Paides Meeri ja Verner Komendandi peres, kes elas Paides Pikal tänaval. Peres oli kolm last: pojad Ivo ja Aado ning tütar Maire. Komendantide pere põgenes 1944. aastal pealetungivate Nõukogude vägede eest Läti suunas Verneri veoautoga. Koos nendega lahkus Paidest 22 inimest. Lätist liiguti Saksamaale, kus elati aastani 1950 põgenikelaagris.
Märtsis 1950 emigreerus Verner Komendandi perekond aga USA-sse, kus asuti elama New Jersey osariiki Lakewoodi. Pereisa rajas seal peagi oma firma, mis pakkus liiva ja killustiku veoteenust. Pärast keskkooli lõpetamist Lakewoodis suundus Aado Komendant Miami Ülikooli ärijuhtimist õppima. Ülikooli lõpetas ta 1964. aastal.
Teenistus USA õhujõududes
1964. aastal, astus Aado Komendant tegevteenistusse, eesmärgiga saada pärast viieaastase sõjaväeteenistuse lõppu reisilennuki piloodiks.
Teenistust USA õhujõududes alustas ta leitnandi auastmes ning pärast kahte aastat lennukoolis teenis ta alates 1966. aasta juulist Vietnamis 557. taktikaliste hävituslennukite eskadrillis, mis baseerus Cam Rhani lahe ääres. Kuu hiljem 17. lahingulennul tulistati tema juhitud lennuk alla.
1966. aasta 8. augustil olid lennuki komandör Charles M. Walling ja relvasüsteemide operaator Aado Kommendant hävitus-pommituslennukiga McDonnell Douglas F-4 Phantom II õhurünnakul Vietnami Song Be provintsis. Nende ülesandeks oli toetada liitlasvägesid Saigoni lähedale Lõuna-Vietnamis. Kommendandi hävituslennuk tulistati alla 40 miili kaugusel Saigonist. Samas piirkonnas viibinud ameeriklased teatasid, et nägid lennukit alla kukkumas, kuid ühtegi avanenud langevarju nad taevas ei näinud. Vraki otsingud järgnenud päevadel edu ei toonud.
Järgmisel päeval (9. augustil 1966), Aado Kommendanti 25. sünnipäeval, teatasid USA relvajõudude esindajad tema vanematele, et nende poeg on jäänud teadmata kadunuks.
Aado Kommendanti säilmete leidmine ja matused
pisi|Aado Kommendanti matusetseremoonia [[Arlingtoni kalmistu|Arlingtoni kalmistul]]
Erukindral Aleksander Einselni andmetel ei olnud (pealtnägijate sõnul) võimalik sellest põlevast lennukist pääseda. Nii kolonelleitnant Walling kui ka major Kommendant olid 12 aastat sõjas kadumajäänute nimekirjas, surnuks tunnistati nad 15. jaanuaril 1979. Aastal 1992 hakkasid ameeriklased allakukkumiskohta uurima, aastal 1994 leiti metallmärk Wallingu nimega. Hiljem intervjueeriti Song Beni elanikke ning nende öeldu põhjal tehti lennukivraki asukoht 2010. aastal kindlaks. Siis leiti ka lendurite säilmed, mis tuvastati alles juunis 2012. USA kaitseministeerium teatas, et leiti 46 aastat tagasi Vietnami sõjas kadunuks jäänud USA hävituslenduri Aado Kommendanti säilmed. Skeletti uuriti DNA-testi abil. Kolonelleitnant Walling maeti 15. juunil 2012 Arlingtoni riigikalmistule.
Aado Kommendadi säilmed sängitati mulda 8. augustil 2012 Arlingtoni rahvuskalmistule sõjaväeliste auavalduste saatel. Mälestama tulid ka tema New Jerseys Howelli linnas elav vend Ivo Komendant (sündinud 1936) ning Ivo lapsed Karen ja Aado.
Samal päeval pidasid Eesti kaitsevägi ja USA saatkond Ämari lennuväebaasis langenud lendurite ausamba juures mälestusteenistuse. Aado Kommendantile käis austust avaldamas ka erukindral Aleksander Einseln, kes ka ise on võidelnud USA vägedes Vietnami sõjas. Ka president Toomas-Hendrik Ilves saatis langenu kalmule pärja.
Tunnustus
Major Aado Kommendanti oli autasustatud USA autasudega The Distinguished Flying Cross, The Air Medal ja The Purple Heart.
Bernhard Kaehlbrandt
August Bernhard Karl Kaehlbrandt (2. märts/14. märts 1840 Riia – 4. september/16. september 1883 Audru) oli Eesti vaimulik.
Algõpetuse sai ta aastatel 1848–1855 Jaunpiebalga pastoraadis. Aastatel 1855–1858 õppis ta Riia Kubermangugümnaasiumis. Aastatel 1859–1863 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas, aastal 1863 täiendas ta end veel Erlangeni ülikoolis. Aastatel 1864–1866 oli ta Audrus koduõpetaja. Prooviaastal oli ta Vändra Martini koguduses Ernst Sokolowsky juures. Ordineeriti 8. septembril / 20. septembril 1868 Riias õpetajaks.
Ta oli aastatel 1868–1883 (introdutseeriti 29. septembril / 11. oktoobril 1868) Audru Püha Risti koguduse õpetaja. Lisaks oli ta aastatel 1877–1883 Pärnu praostkonna praost ja aastast 1881 Konsistooriumi assessor.
Isiklikku
Tema onu Carl Ludwig Kaehlbrandt oli Jaunpiebalga koguduse õpetaja.
Eva Luigas
Eva Luigas (sündinud 26. novembril 1964 Tallinnas) on eesti näitejuhi abi, administraator, müügiosakonna juhataja ja aiandushuviline.
Lõpetas 1983 Tallinna 46. Keskkooli, õppis Tallinna Pedagoogilises Instituudis, lõpetas Tallinna Ehituskooli mööbli restauraatorina ja 2010 Räpina Aianduskooli maastikuehituse erialal.
Töötas 1983–88 Nukuteatris vanemadministraatorina, 1988–94 näitejuhi abina, 1995–2001 peaadministraatorina, 2001–02 müügiosakonna juhatajana. Õmmelnud kostüüme lavastustele (Vladimir Tarassovi "Elutarkus või elukartus", Marius Lätte "Legend printsessi sõrmusest", mõlemad 1998), tegutsenud etenduse juhina. Töötanud piletimüügi alal Draamateatris, Birgitta Festivalil ja mujal.
Töötanud aianduskeskuse Hansaplant hooajataimede osakonna juhatajana ning ajakirja Tervis Pluss tegevtoimetajana, Eesti Naine aia- ja sisustustoimetajana ja aastast 2013 Aed peatoimetajana. Avaldanud aiandusteemalisi raamatuid.
Isiklikku
Ema õpetaja, õppejõud ja ajakirjanik Urve Buschmann, õde Signe Kivi, vanaisa Richard Viidalepp.
Vaalapüük
pisi|[[Hollandlased püüavad vaalu Jan Mayeni saare lähedal (18. sajand)]] Vaalapüük on vaalade peale peetav jaht.
Paljudel rannikul elavatel rahvastel on pikaajalised traditsioonid vaalade püüdmiseks merest, samuti rannikule uhutud vaalade toiduks tarvitamiseks.
Ajalugu
Vaalapüügi esimesed teadaolevad vormid on 5 tuhat aastat vanad.
Tööstuslik vaalapüük algas 17. sajandil. 20. sajandil ehitati esimesed vaalapüügilaevad, mis olid mõeldud vaalade pardale vinnamiseks ja nende esmaseks töötlemiseks.
Tehnika arenedes kasvas inimkonna võime vaalu püüda, kuni see ületas säästvat arengut võimaldavad piirid. 1930. aastatel püüti igal aastal rohkem kui 50 tuhat vaala. Sajandi keskpaigaks ei suutnud paljude vaalaliikide arvukus enam taastuda ja vähenes drastiliselt.
1986 keelustas Rahvusvaheline Vaalapüügikomisjon äriotstarbelise vaalapüügi, et vaalavarud saaksid taastuda. Sellest ajast on paljud riigid vaalapüügi täielikult keelanud.
Mõned riigid, näiteks Jaapan ja Norra, on seda piiratud ulatuses jätkanud. Nad soovivad vaalapüügi tingimusi leevendada, et oleks võimalik küttida neid vaalaliike, kelle arvukus ja seisund seda võimaldab. Näiteks Norra püüdis 2011. aastal 1286 kääbusvaala, kui nende koguarvukuseks hinnatakse 102 tuhat. Island alustas vaalapüüki 2006. Igal aastal lubatakse Islandil püüda 30 küürvaala ja 9 finnvaala.
Vaalapüügivastased riigid ja keskkonnakaitsjad peavad vaalapüüki ebamoraalseks, jätkusuutmatuks ja vaalaliikide säilimist ohustavaks ning usuvad, et vaalapüük peaks jääma igaveseks keelatuks.
pisi|800px|Vaalade püüdmine traditsioonilisel viisil Jaapanis