cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Isoleeritud paisuga väljatransistor
Mõõtmete vähendamine
Lisaks sellele on väiksemate komponentide mahtuvus väiksem, mis muudab neid kiiremaks ja/või efektiivsemaks. Üks võimalus transistori mõõtmeid vähendada on proportsionaalselt. Kui nii kanali pikkust, kanali laiust kui ka oksiidikihi paksust ühe kordaja võrra vähendada, siis kanali takistus ei muutu, kuid kanali mahtuvus väheneb selle kordaja võrra. Seetõttu väheneb sarnase kordaja võrra ka transistori RC-ahela viivitus. Kui varem aitas transistoride suuruse vähendamine kiiruse kasvule kaasa, siis kõige uuemate tehnoloogiate juures ei pruugi sellest enam suurt kasu olla. Nimelt on viivitused transistoride omavahelistes ühendustes tihti isegi suuremad kui transistorides endis.
Mõõtmete vähendamisega seotud murekohad
Järjest väiksemate nanoskaalas MOSFET-ide tootmine on arendajatele tõsine väljakutse.
Suurem lekkimine läbi isolatsioonikihi
Transistori kanali elektrijuhtivuse parandamiseks sisselülitatud olekus ja lülituskiiruse tõstmiseks tuleks kanali ja paisu vahel asuv isolatsioonikiht teha võimalikult õhuke. Teisalt on kasutatavate paisuoksiidide paksus jõudnud tänapäevaks umbes 1,2 nanomeetrini (ränidioksiidi puhul tähendab see ~5 aatomi paksust kihti), mistõttu võib esineda elektronide tunnelleerumist kanali ja paisu vahel, mis toob endaga kaasa lekkevoolu ja voolutarbe suurenemise.
Paisuoksiidina on traditsiooniliselt kasutatud ränidioksiidi, mille dielektriline läbitavus on suhteliselt väike (k = 3,9). Isolaatormaterjali dielektrilise läbitavuse suurendamine võimaldab luua paksema isolaatorkihi millel on endiselt sama suur elektriline mahtuvus. Seega on paisuoksiidi materjali parandamisega võimalik sama paksuse juures vähendada elektronide tunnelleerumist ja selle kaudu vähendada transistori voolutarvet.
Tootmisprotsessi vead
Mida väiksemaks muutuvad MOSFET-id seda vähem räni või mõne muu kasutatava aine aatomeid esineb transistoris mingi rolli täitmiseks. Seega võivad suvalised tootmisprotsessi ebatäpsused järjest olulisemalt mõjutada transistori mõõtmeid või omadusi. Transistoride parameetrid ja karakteristikud ei ole võimalik enam täpselt mõõta ning need muutuvad statistilisteks.
Paisuelektroodi materjal
Paisuelektroodi materjali olulisim omadus on hea elektrijuhtivus. Kuni 1970. aastate keskpaigani kasutati paisuelektroodina alumiiniumi. Viimased paarkümmend aastat on paisu materjalina kasutatud legeeritud polükristallilist räni. Kuigi räni pole metall, on polüränil häid omadusi, mis teevad temast piisavalt hea paisumaterjali: Polüräni on siiani olnud üks kasutatavamaid paisumaterjale, kuid tal on puudusi, mistõttu otsitakse talle aktiivselt asendajat. Suurimad polüräni puudused on: Metalli kasutamine paisuelektroodi materjalina tuli taas päevakorda koos suure k-väärtusega dielektrikute kasutuselevõtuga. Kuna suure k-väärtusega dielektriku ja polükristallilise räni puutepind on kehv, lülituvad nendest materjalidest tehtud transistorid aeglasemalt. Kasutades paisuelektroodi materjalina metalli, mis on võimeline endas hoidma oluliselt rohkem elektrone, muutus elektronide liikumine kanalis kiiremaks ja otsesemaks. Lisaks sellele on metalli ja suure k-väärtusega dielektriku puutepind tugevamini seotud.
Dielektrikukihi materjal
Mida väiksemaks transistorid muutuvad seda õhemaks muutub ka paisu isolatsioonikiht. Selle tulemusena tuleb ette elektronide tunnelleerumist kanalist paisuelektroodile, mis on soovimatu nähtus. Dielektrikukiht peab vastama järgmistele nõuetele:
Edward Rydz-Śmigły
pisi|Edward Rydz-Śmigły Edward Rydz-Śmigły (11. märts 1886 Brzeżany – 2. detsember 1941 Varssavi) oli Poola sõjaväelane, marssal.
Isoleeritud paisuga väljatransistor
Dielektrikukihi materjal
Suure dielektrilise läbitavusega paisudielektriku (high-k dielectrics) materjalidena on katsetatud selliste ühenditega nagu HfO2, ZrO2, TiO2, Al2O3, Ta2O5, HfSiO4, ZrSiO3. Suure k-väärtusega dielektikkihi kasutuselevõtt aitab oluliselt vähendada elektronide tunnelleerumist kanalist paisuelektroodile ja sellega vähendada transistori voolutarvet. Lisaks sellele õnnestus uute materjalide tootmiseks kasutusele võetud aatomkihtsadestusmeetodi abil vähendada defektide arvu dielektriku piirpinnal, mille tõttu vähenes laengukandjate lõksustumine. Alates 2007. aastast ja 45 nm tehnoloogiast kasutatakse Inteli protsessorite tootmisel metallist paisuelektroodi ja suure k-väärtusega dielektrikukihti.
Edward Rydz-Śmigły
Pärast Poola lüüasaamist Saksamaalt ja Nõukogude Liidult Teise maailmasõja alguses läks ta 18. septembril 1939 üle piiri Rumeeniasse, kus võimude poolt interneeriti. 10. detsembril 1940 põgenes ta vahi alt Ungarisse. 25. oktoobril 1941 läks ta illegaalselt Varssavisse, et hakata juhtima põrandaalust võitlust, kuid ta suri viis nädalat hiljem südamepuudulikkuse tagajärjel.
Isoleeritud paisuga väljatransistor
Kanali legeerimine
Mida rohkem transistori mõõtmeid vähendatakse, seda rohkem tuleks kanali ala legeerida. Teisalt muudab kogu ränialuse liigne legeerimine transistori lävepinge liiga kõrgeks ning lätte ja neelu vahelise siirde läbiöögivoolu madalaks. Seega on tähtis võimalikult täpselt legeerida ainult teatud alasid, mitte kogu kanalit.
Adrastos
Tal oli poeg Aigialeos ning tütred Deipyle ja Argeia. Ta naitis Deipyle Aitoolia kuninga abieluvälise poja Tydeusega ning Argeia Teeba kuninga Oidipuse poja Polyneikesega.
Kui Polyneikese vend Eteokles kukutas Polyneikese Teeba troonilt, siis palus Polyneikes oma äialt abi ja too korraldas sõjaretke Seitse Teeba vastu, mis kukkus hiilgavalt läbi. Seitsmest sõjapealikust jäi ellu ainult Adrastos (tänu oma hobusele Areionile); surma said väimehed Polyneikes ja Tydeus, õe Eriphyle mees Amphiaraos, vennad Hippomedon ja Parthenopaios ning Kapaneus.
Kümme aastat hiljem korraldas Adrastos uue sõjakäigu Teeba vastu, mida kutsutakse epigoonide sõjaretkeks. Seda saatis edu, Teeba vallutati ja rüüstati, ent Adrastose poeg Aigialeos hukkus. Südamevalust suri ka Adrastos ning maeti poja kõrvale Megarasse.
Sikyonis austati teda jumalana.
August Kook (ettevõtja)
August Kook (21. september 1878 Naelavere, Alatskivi vald (Kodavere kihelkond), Tartumaa – 1958) oli eesti ettevõtja.
August Kook sündis Tartumaal taluperemehe pojana. Lõpetas Heinaste merekooli, teenis ligi 10 aastat kaugesõidukapteni abina ookeanilaevadel, pidi aga meremeheametist tervislikel põhjustel loobuma. Ta tuli Tartusse ja asus tööle Tartu Majandusühisusse. Ta oli AS Kütteveo asutajaid, arendas pärast Vabadussõda Emajõe, Peipsi järve ja Võrtsjärve laevaliiklust (muu hulgas sõitis 3 aastat kaptenina Soomest 1922. aastal ostetud uuel laeval Laine Tartu-Peipsi liinil). August Kook kuulus Kauba Panga nõukokku, asutas 1936 ühe moodsama Tartu leivatööstuse, avas 1938 Toomkohviku; oli seltsi Vanemuine, Tartu Eesti Põllumeeste Seltsi, spordiseltsi Taara, Ühisklubi, Tartu kaitsemaleva, jahiseltsi, Eesti Autoklubi jmt organisatsiooni liige.
Aastal 1924 hakkas August Kook pidama mitmeid Tartu ümbruse bussiliine. Aastal 1930 olid tema käes liinid Tartu–Mustvee, Tartu–Alatskivi, Tartu–Räpina ja Tartu–Meeksi. Busside kered ehitas August Kook oma töökojas (1930. aasta seisuga 10 bussi ja 2 veoautot). Suvel 1930 laskis ta käiku uue 33-kohalise samuti oma töökojas Büssingi šassiile ehitatud reisibussi.
Veebruaris 1932 võttis ta David Simmilt üle Tartu linnaliinid. Aastal 1933 ehitas August Kook Vene tänavale uue, 25 bussi mahutava garaaži. Sama aasta sügisel ostis ta kaks uut bussi ja 1934. aasta suvel valmis buldogitüüpi luksusbuss, 32-kohaline 60 hj Scania-Vabis. Esimese sõidu tegi see liinil Tartu–Pärnu (Viljandi ja Kilingi-Nõmme kaudu) laupäeval 14. juulil 1934. Juunis 1935 valmis August Koogi töökodades neli uut 32-kohalist bussi Scania-Vabis, millest kaks hakkasid ühendust pidama Tartu ja Pärnu, üks Tartu ja Narva-Jõesuu ning üks Tartu ja Viljandi vahel. 1937. aasta kevadel käis August Koogi töökodades esimese Tartu diiselbussi, 95 hj ja 45-kohalise sõiduki kere ehitamine. Tema senised suurimad bussid olid 32 istekohaga.
Akupatarei
pisi|3,6 V akupatarei Akupatarei ehk akumulaatorpatarei on ehituslikku tervikut moodustav rühm elektriliselt ühendatud ühetüübilisi elektriakumulaatoreid, et saada kõrgemat pinget või tugevamat voolu.
Ühetüübilised akumulaatorid (akuelemendid) ühendatakse
Riigikogu julgeolekuasutuste järelevalve erikomisjon
Riigikogu julgeolekuasutuste järelevalvekomisjon, tuntud ka kui kapo komisjon, on riigi seadusandliku võimu järelevalvefunktsiooni täitev Riigikogu saadikutest moodustatav alaline komisjon, mis kontrollib täidesaatva võimu julgeolekuasutuste ja jälitusametkondade tegevusega seonduvates küsimustes, kellele on seadustega antud õigus teabehankes ja jälitusmenetluses riivata kodanike põhiseaduslikke õigusi – "Õigus eraelule, eraviisiliste kõneluste saljasusele (salajane pealtkuulamine), eluruumide puutumatusele jne."
Otepää vapp
Otepää valla moodustamisel Pühajärve valla baasil 1999. aastal jäeti valla sümboolikaks Otepää linna vapp ja Otepää linna lipp.
Riigikogu julgeolekuasutuste järelevalve erikomisjon
Julgeolekuasutuste järelevalvekomisjoni koosseis
IX Riigikogu (1999–2003) koosseisust kuulusid järelevalvekomisjoni:
Otepää vapp
Vapp on kinnitatud 24. juulil 1992.
Riigikogu julgeolekuasutuste järelevalve erikomisjon
Julgeolekuasutuste järelevalvekomisjoni koosseis
X Riigikogu (2003–2007) koosseisust kuulusid järelevalvekomisjoni:
XI Riigikogu (2007–2011) koosseisust kuuluvad järelevalvekomisjoni : XII Riigikogu (2011–2015)
Otepää vapp
Vapi kasutamise kord
Vapi kasutamist sätestab Otepää valla põhimäärus. Selle järgi võib vappi kasutada:
Ülejäänud juhtudel võib vappi kasutada ainult vallavalitsuse loal.
Turkestani ahelik
Turkestani ahelik on mäeahelik Aasias, Usbekistani, Tadžikistani ja Kõrgõzstani alal. Ta on osa Pamiiri-Alai mäestikust.
Kõrgus äärmises idaosas kuni 5621 meetrit; ilma idaosa arvestamata kuni 5509 meetrit.
Aheliku geograafilised koordinaadid on.
Sergei Lavrov
Sergei Viktorovitš Lavrov (vene keeles Сергей Викторович Лавров; sündinud 21. märtsil 1950 Moskvas) on Venemaa diplomaat, 1994–2004 Venemaa alaline esindaja ÜRO juures, 9. märtsist 2004 välisminister.
1972. aastal lõpetas Moskva Riikliku Rahvusvaheliste Suhete Instituudi ja läks tööle Nõukogude Liidu saatkonda Sri Lankal. Aastatel 1976–1981 töötas ta NSV Liidu välisministeeriumi rahvusvaheliste organisatsioonide valitsuses. 1981–1988 oli ta NSV Liidu ÜRO esinduse esimene sekretär, nõunik ja vanemnõunik. Aastatel 1988–1990 oli ta Venemaa välisministeeriumi välismajandussuhete osakonna direktor ning 1990–1992 välisministeeriumi rahvusvaheliste organisatsioonide ja globaalprobleemide osakonna direktor.
Seisukohad pronkssõduri kohta
pisi|Sergei Lavrov (2006) Lavrov seisis häälekalt vastu Eestis Tallinnas asuva pronkssõduri teisaldamisele. 16. jaanuaril 2007 teatas ta sõjahaudade kaitse seaduse kohta: "Me peame seda otsust pühaduseteotuseks, oleme veendunud, et seda dikteerivad motiivid, millel pole midagi ühist vajadusega õppida minevikust ning ehitada ühtset, ühist, eraldusjoonteta Euroopat."
18. aprillil 2007 välja antud valitsuse käskkirjale, millega alustati pronkssõduri lähedusse maetute säilmete väljakaevamist ja tuvastamist, vastas Lavrov Madridis pressikonverentsiga. Seal kuulutas ta, et plaani teisaldada pronkssõdur ei saa nimetada teisiti kui pühaduserüvetamiseks ja Euroopa fašismist vabastanute mälestuse mõnitamiseks.
23. aprillil 2007 Luxembourgis toimunud pressikonverentsil teatas ta, et Nõukogude sõdurite säilmete ümbermatmine mõjutab halvasti mitte üksnes Vene-Eesti suhteid, vaid kogu sõjajärgset Euroopat. "Meid ei saa jätta ükskõikseks see, mis toimub mõnes Euroopa Liidu riigis, eeskätt Eestis, kus on tehtud otsus Euroopat fašismi eest kaitsnud sõdurid ümber matta," ütles ta.
Isiklikku
Sergei Lavrov on abielus, tal on tütar Jekaterina.
Lavrovi isa oli Thbilisi armeenlane.
Sergei Lavrov valdab inglise, prantsuse ja singali keelt.
Ta mängib kitarri ja laulab, kirjutab laule ja luuletusi. Mõningatel andmetel tegeleb raftingu ehk mägijõgedel parvetamisega.
Sony Ericsson Xperia X1
pisi|Sony Ericsson XPERIA X1 Xperia X1 on kõrgtaseme nutitelefon Sony Ericssonilt, mida toodab HTC Corporation. See on seeria esimene mudel. Esimest korda esitleti X1 ülemaailmsel mobiilikongressil 2008.
X1 on kaarliuguriga telefon, mille operatsioonisüsteem on Windows Mobile 6.1. See on Sony Ericssoni esimene mobiiltelefon, mis kasutab Windows Mobile'i. Seade toetab ka Java virtuaalset masinat (JBed) ja toetab JavaMEd, millel on väidetavalt suurem funktsionaalsus. X1-l on eelinstallitud Opera Mobile. Seadme protsessor on Qualcommi ARM 11 MSM7200A CPU kiirusega 528 MHz. Seadme mälu on 256 MB RAM.
Telefonil on kolmetolline TFT WVGA (WideVGA) puuteekraan 65 536 värviga, mille resolutsiooniks on 800 × 480 pikslit. Lisaks on 3,2-megapikslise mälumahuga digikaamera, mis salvestab 30 kaadrit sekundis VGA-resolutsiooniga (640x480). Kaameral on märgutuli ja välk, automaatteravustamine ja puuteteravustamine. Eraldi on QCIF-vormingus videokõnede kaamera (176x144).
Ühenduste loomiseks on telefonil mini-USB, traadita LAN (WLAN) 802.11b/g; Bluetooth 2.0, A2DP, FTP, HID, EDGE ja neljasageduslik GSM, UMTS, HSDPA, HSUPA ja HSCSD.
X1-l on 512 MB sisemälu (400 MB vaba), mis on microSD- (Transflash) mälukaartide abil laiendatav 32 GB-ni. Lisaks on telefonil navigeerimiseks A-GPS.
Standardfunktsioonid sisaldavad e-posti, RSS feed lugejat ja käekirjatuvastus. ATI 3D-kiibistik.
Paneeli kasutajaliides
Xperia X1 koduekraan toetab paneelide kasutamist. Korraga saab töös hoida 9 paneeli. Paneelid pakuvad võimalust muuta telefon isikupärasemaks ja palju lisafunktsioone. Eraldi paneele saab alla laadida Sony Ericssoni kodulehelt või kolmandatelt osapooltelt.
Sony Ericsson lasi välja SDK just arendajate jaoks. See võimaldab paneele luua C++ või HTMLi abil koos Microsoft Visual Studio 2005 SP1 või uuemaga.
Üldandmed
Xperia X1 osundseadmed on puuteekraan, puutepliiats, QWERTY-sõrmistik ja optiline osundklahv. Nupud on järgmised: nool üles, alla, vasakule ja paremale; kaks funktsiooninuppu paneelil (vasak ja parem); OK/sulgemisnupp; kõne sisse-väljalülitamisnupp; kaheastmeline kaameranupp; helitugevuse nupud; ekraani/seadme sisse-väljalülitamisnupp.
Keskprotsessoriks on ARM 11 Qualcomm MSM7200A (528 MHz) koos teise tuumaga ARM 9 (256 MHz), 3D-graafika toetus kuni 4 miljonit kolmnurka sekundis ja 133 miljonit 3D-graafilist pikslit sekundis. Toetab OpenGL® ES 3D-graafikat.
Karl Paks
thumb|Karl Paks prantsuse käsikirja pildil
Karl III Paks (umbes 830 – 13. jaanuar 888) oli 876–887 Alemannia ja Reetia kuningas, 882–887 Ida-Frangi kuningas (Karl der Dicke), Frangi keiser 879–887 (Karl III) ja Lääne-Frangi kuningas 884–887 (Charles le Gros). Ta oli viimane valitseja, kes suutis taastada ajutiselt Frangi impeeriumi ühtsuse (välja arvatud Alam-Burgundia). Ta oli Ludwig Sakslase poeg.
Meteosat
Meteosat on EUMETSAT-i meteoroloogiliste geostatsionaarsete tehiskaaslaste seeria. Meteosati satelliidid edastavad iga poole tunni tagant Maa kujutise, mida kasutatakse pilvesüsteemide jälgimiseks ilma prognoosimisel. Geostatsionaarselt satelliidilt on korraga näha peaaegu pool maakera.
Meteosati seeria tehiskaaslased
pisi|Meteosati mudel skulptuurina
Ahto Oja
pisi|Ahto Oja esinemas [[Maaema messil Eesti Rahvusraamatukogus 6. oktoobril 2012]] Ahto Oja (sündinud 13. oktoobril 1964 Rakveres) on eesti keskkonnakaitse ja strateegilise planeerimise spetsialist.
Harry Redknapp
Oma jalgpallurikarjääri jooksul mängis Redknapp poolkaitsjana klubides West Ham United, Bournemouth, Brentford, Seattle Sounders.
Treenerina võitis ta koos Portsmouthiga hooajal 2007–2008 FA Cupi. Aastast 2008 kuni 2012 töötas Tottenhamis ja siis kuni 2015 klubis Queens Park Rangers.
Ahto Oja
Elukäik
Ta on tegutsenud Tartu Üliõpilaste Looduskaitseringis, Helsingi Ülikooli Teabeteenistuse Eesti keskuses, Eesti Rohelises Liikumises.
Harry Redknapp
Tema juhtimisel jõudis Tottenham esmakordselt UEFA Meistrite Liiga kvalifikatsioonivooruni, pärast seda ka oma grupi esimeselt kohalt väljalangemismängudeni.
Ahto Oja
Elukäik
Ta töötas Säästva Eesti Instituudis 1997–2007. Aastatel 2003–2005 õppis Oja Iirimaal keskkonnaökonoomika doktorantuuris ja uuris eesti mahetalunikke.
Meteosat
Meteosati seeria tehiskaaslased
Esimese põlvkonna satelliitidest töötavad seisuga märts 2008 Meteosat-6 ja -7. Meteosati satelliitide tehtud (vähendatud ruumilise lahutusega) pildid on peaaegu reaalajas leitavad Internetis.
Harry Redknapp
Viimati oli ta 2017. aastal Birmingham City peatreener.
Ahto Oja
Elukäik
Ta on OÜ Mõnus Minek omanik ja tegevjuht ning arendanud Eestis biogaasi valdkonda.
Harry Redknapp
pisi Harry Redknapp on poolkaitsja Frank Lampardi onu. Redknappi poeg Jamie Redknapp oli Liverpooli asekapten ja pärast ka kapten.
Ahto Oja
Elukäik
Oja kandideeris Riigikogu 2011. aasta valimistel (Erakonna Eestimaa Rohelised nimekirjas) Harju ja Rapla maakonnas ning sai 115 häält. 2013. aastal valiti Ahto 151 häälega Saue valla volikokku, kus ta juhatas heakorra- ja keskkonnakomisjoni.
Teosed
Annist, A., Jüssi, M., Oja, A. and Post, R. 2000. Explanations of terms of sustainable development. SEI-Tallinn Series No 1, Tallinn. (in Estonian). UNDP Policy paper: How to make local development work – selected practices from Europe and the CIS ( among several contributors Oja, A.) 2002. United Nations Development Programme, Bratislava, September 2002. Römpczyk, E. ja Oja, A. 2008. Energy Policy Dialogues in the Baltic Sea Region – Do we face a failed debate on energy policy in the Baltic Sea Region? Friedrich Ebert Stiftung Baltics, Riga-Tallinn.
Jalgrattasport 1952. aasta suveolümpiamängudel
Jalgrattasport 1952. aasta suveolümpiamängudel Helsingi tänavail ja Mäkelänkatu velodroomil.
Sprint
27 võistlejat
1000 m paigaltstardist
MR Marino Morettini 1.10,6 27 võistlejat
2000 m tandemisõit
14 tandemit
4000 m meeskonnasõit
22 võistkonda
Poolfinaalis alistas Itaalia Suurbritannia ning Lõuna-Aafrika tiitlikaitsja Prantsusmaa. Sealjuures püstitasid lõuna-aafriklased maailmarekordi 4.42,3, kuid ei suutnud finaalis enam ligilähedaseltki sama korrata.
NSV Liidu võistkond koosseisus Viktor Meškov, Vassili Fedin, eestlane Nikolai Matvejev ja Valentin Mihhailov saavutas 14. aja 5.00,1 ega pääsenud 8 parema hulka, kes olümpiasüsteemis jätkasid.
Individuaalne
190,4 kilomeetrit 112 võistlejat
Meeskondlik
27 võistkonda
Ohio jõgi
pisi|Ohio jõgi Ohio on jõgi Põhja-Ameerikas. Algab Pittsburghist. Voolab kitsas orus rahulikult valdavalt edela ja lääne suunas, välja arvatud Louisville'is, kus moodustab kärestiku. Suubub vasakult Mississippisse.
Pikkus 1579 km. Suurim lisajõgi on Tennessee jõgi.
Jõe ääres asub Cincinnati linn.
Nimi
Euroopa keeltesse on Ohio jõe nimi laenatud prantsuse keele vahendusel senekakeelsest nimest [ohiːjoʔ], mida 17. sajandi lõpus tõlgiti kui "ilusat jõge". Morfoloogiliselt koosneb seneka sõna /o-h-ijo-ʔ/ tähenduseta nimisõnalistest liidetest /o-/ ja /-ʔ/ ning tähenduslikest morfeemidest /-h-/ 'jõgi' ja /-ijo-/ 'hea, ilus', mis kokku tähendavad "ilusat jõge". Proto-irokeesi keeles tähendas *ijo arvatavasti 'suurt'. Ohio oletuslikule algsele 'suure jõe' tähendusele viitab ka jõe nimi algonkini keeltes, kus seda kutsutakse samuti 'suureks jõeks'. Seneka keeles tähistati hüdronüümiga [ohiːjoʔ] lisaks Ohio jõele ka selle ülemjooksu moodustavat Allegheny jõge ning tervet Mississippi jõge Ohio jõe suudmest kuni Mehhiko laheni.
Kaldeera
pisi|[[Aniakchaki kaldeera Alaskal, läbimõõt umbes 10 km]] Kaldeera on vulkaani või selle tipu kokkuvarisemisel tekkinud negatiivne pinnavorm.
Kaldeera tekib enamasti pärast plahvatuslikke ja võimsaid vulkaanipurskeid, mis on osaliselt tühjendanud magmakambri, mistõttu selle kohal asuv toetuseta jäänud vulkaan kukub kokku.
Kaldeera põhja võib tekkida järv, näiteks Crater Lake USA-s, mis moodustus kunagise vulkaani Mazama kokkuvarisemisel. Kui vulkaan on endiselt aktiivne, tekib kaldeera põhja uus kraater, nagu näiteks Aso vulkaanil Jaapanis.
Termin "kaldeera" tekkis 1815, kui saksa geoloog Leopold von Buch külastas Tenerifel olevat Teide kaldeerat ja La Palmal olevat Caldera de Taburientet. Kui ta avaldas oma mälestused ja tähelepanekud sellest reisist, hakkas ta kasutama terminit "kaldeera", mille teisedki geoloogid kasutusele võtsid.
Maailma kõige suurem kaldeera on Indoneesias Sumatra saarel asuvast Toba vulkaanist järele jäänud kaldeera, kus asub maailma suurim kraatrijärv Toba järv. See järv on 100 km pikk ja 30 km lai. See moodustus 75 tuhat aastat tagasi inimkonna ajaloo kõige suurema vulkaanipurske käigus, kui atmosfääri paiskus 2000–2800 km³ ainet. Purske tulemusena oleks inimkond äärepealt välja surnud.
Väga suur kaldeera on ka USA-s Colorados asuv La Garita, mille suurus on 35×75 km. See kaasnes maailma kõige suurema teadaoleva vulkaanipurskega, mille kõigus paiskus atmosfääri umbes 5000 km³ ainet. See juhtus 26–28 miljonit aastat tagasi oligotseenis.
Viktor Palm
Elulugu
Viktor Palm sündis kooliõpetaja pojana. Ta õppis aastatel 1937–1941 Tema haridustee katkes sõja puhkemisel. Aastatel 1941–1943 oli ta evakueerituna NSV Liidu tagalas, 1943–1947 mobiliseerituna Nõukogude armees. Keskkooli lõputunnistuse sai ta alles 1946. aastal, sooritades eksternina Tallinna Polütehnilise Instituudi ettevalmistusosakonnas keskkooli lõpueksamid. Kõrgkooliõpinguid alustas Viktor Palm Tallinna Polütehnilises Instituudis, kuid siirdus varsti Leningradi Riikliku Ülikooli keemiateaduskonda, mille lõpetas 1952. aastal.
1956. aastal kaitses Viktor Palm Moskvas NSVL TA Keemilise Füüsika Instituudis keemiakandidaadi kraadi. Tema kandidaaditöö ("Исследование кинетики и мехнизма реакции хлорирования n-фенилуретилансульфокислоты хлорсульфоновой кислотой") oli pühendatud orgaaniliste rektsioonide kineetika ja mehhanismi uurimisele. See määras Viktor Palmi edaspidiste teaduslike huvide ringi suunaga füüsikalise orgaanilise keemia arendamisele. Järgnev teadustöö tegi Viktor Palmi nime kiiresti tuntuks ka tol ajal raskesti ületatava riigipiiri taga, eriti pärast doktoritöö ("Исследование в области реакционной способности органических соединений" - “Uurimused orgaaniliste ühendite reaktsioonivõime alalt”) kaitsmist NSVL TA Elementaarorgaaniliste Ühendite Instituudis 1966. aastal.
Eesti NSV Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks valiti ta 1978. aastal, tegevliikmeks 1986.
Teadustöö
Viktor Palm uuris happelist katalüüsi ja kõrgelt happelisi keskkondi, keemiliste ühendite reaktsioonivõimet ning teiste omaduste struktuurist ja solvendist tulenevaid sõltuvusi, keemilist informaatikat, arvutikeemiat ja statistilist andmetöötlust, samuti teaduse metodoloogia küsimusi. Ta oli heterolüütiliste orgaaniliste reaktsioonide kiirus- ja tasakaalukonstantide tabelite seeria (1975–1990) toimetaja. Nende baasil loodi Palmi juhendamisel digitaalne andmebaas ning viimasega seotud otsingu ning statistilise andmetöötluse tarkvarapakett. Koos Ilmar Koppeliga esitas ta üldise kvantitatiivse ja kvalitatiivse käsitlusviisi, mis võimaldab arvesse võtta solvendiefektide mõju keemiliste ühendite reageerimisvõimele, optilisele ja raadiospektrile ning mitmesugustele füüsikalis-keemilistele omadustele (seda nimetatakse Koppel-Palmi võrrandiks).
1960.–1970. aastail korraldas Palm üleliidulisi konverentse ja seminare, millega rajati alus keemiliste ühendite omaduste struktuuri- ja solvendisõltuvuste kvantitatiivset käsitlust ja prognoosi võimaldavate korrelatsioonivõrrandite rakendamisele. 1964. aastal asutas ta uue jätkväljaande (ajakirja) Реакционная способность органических соединений ja oli selle teaduslik toimetaja. Aastast 1978 ilmus ka ajakirja ingliskeelne variant Organic Reactivity, aastast 1993 ilmub ajakiri ainult inglise keeles. Palm oli aastatel 1991–1996 Eesti Teadusfondi Nõukogu ekspert keemia, molekulaar- ja mikrobioloogia ning geneetika alal.
Kokku avaldas Viktor Palm üle 200 teadustrükise, oli sealhulgas nelja monograafia autor või kaasautor. Professor Palm on üks enim tsiteeritud Eesti teadlasi. Tema teadustöödele on maailmas viidatud tuhandeid kordi.
1964. aastal asutas ta Tartus rahvusvaheliselt tunnustatud perioodilise teadusväljaande "Orgaaniline reaktsioonivõime", mida algselt anti välja venekeelsena ja mille toimetaja ta oli kuni 1977. zastani. Alates 1978. aastast ilmub ajakiri ka ingliskeelsena nime all "Organic Reactivity".
Teadustöö rahvusvahelise mõõtme saavutamisele aitasid kindlasti kaasa ka tema pikemad ja lühemad käigud mitmetesse ülikoolidesse USAs (1959–1960 viibis ta Pennsylvania ja Chicago Ülikoolis, 1964. aastal veel mitmes USA ülikoolis) ja Euroopa riikides (1973. aastal Tšehhoslovakkias, 1978. aastal Itaalias, 1994. aastal Hispaanias, 1995. aastal Prantsusmaal), samuti 1994. aastal Koreas ja 1996. aastal Jaapanis.
Poliitiline tegevus
Viktor Palm osales Eesti taasiseseisvumisliikumises. Ta oli üks Eestimaa Rahvarinde asutajaid 1988. aastal, selle algatuskeskuse ja volikogu liige, aastatel 1989–1991 NSV Liidu Rahvasaadikute Kongressi saadik. Eesti Vabariigi Riigikogu valimistel 1992. aastal võitis ta Keila valimisringkonnas Interrinde kandidaati, endist Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Komitee esimeest Karl Kortelainenit.
NSV Liidu Rahvasaadikute Kongressil toetas Palm Molotovi-Ribbentropi pakti hukkamõistmist ja Balti riikide taasiseseisvumist. Ta tegutses NSV Liidu Rahvasaadikute Kongressi regioonidevahelise saadikuterühma kaasesimehena koos tuumafüüsiku, akadeemik Andrei Sahharoviga. Reaktsioonilise riigipöördekatse ajal 1991. aasta augustis tegutses Palm koos Boriss Jeltsiniga, tasandades teed Eesti taasiseseisvumise tunnustamisele.
Isiklikku
Viktor Palmi tütar on keemik Natalia Palm ja poeg füüsik Viktor Palm.
Karlberg (täpsustus)
Karlberg on mitme koha ja muu objekti nimi:
Päästeamet
Päästeamet (PäA) on Siseministeeriumi valitsemisalas olev valitsusasutus, mille tegevusvaldkond on ennetustöö, ohutusjärelevalve, pääste- ja demineerimistöö ning kriisireguleerimise korraldamine.
Päästeamet juhib Eestis päästeala tööd, korraldades päästetöid, teostades tuleohutuse järelevalvet ning kohaldades vajaduse korral riiklikku sundi seadustes ettenähtud juhtudel ja korras.
Alates 2. aprillist 2023 on Päästeameti peadirektor Margo Klaos.
Ajalugu
1990. aastal nimetati Eesti NSV Siseministeeriumi Tuletõrje Valitsus ümber Siseministeeriumi Tuletõrjeametiks. Eesti NSV Valitsuse määrusega nr. 10 16. jaanuarist 1990. aastal moodustati Tuletõrje- ja Päästeamet ja Vabariigi Valitsuse 4. veebruari 1991. aasta määrusega nr 26 moodustati EV Riiklik Tuletõrjeamet. Eesti Vabariigi Riikliku Tuletõrjeameti peadirektoriks nimetati endine Siseministeeriumi koosseisus olnud Tuletõrjeameti peadirektor Ants Muna.
Vabariigi Valitsuse 5. veebruari 1991. aasta korraldusega nr 30-k kohustati Siseministeeriumi 10. veebruariks 1991. aastal andma loodavale EV Riiklikule Tuletõrjeametile 1. oktoobri 1990. aasta seisuga üle Siseministeeriumi koosseisus olev Tuletõrjeamet koos kõigi allüksustega ning kohustati EV Riikliku Tuletõrjeametit andma üle kutselised tuletõrjemalevad ja sõjaväestatud tuletõrjeüksused maakondade ning vabariikliku alluvusega linnade valitsustele.
10. septembril 1991 otsustas Eesti Vabariigi Valitsus moodustada Eesti Vabariigi Riikliku Päästeamet (Eesti Päästeamet) Eesti Vabariigi siseministri valitsemisalas. Eesti Vabariigi Riikliku Päästeameti poolt võeti ka üle NSV Liidu Kaitseministeeriumi väeosade 258. üksiku mehhaniseeritud tsiviilkaitsepolgu s/o nr. 75222 Kohtla-Järvel/Jõhvis, Kose lähedal Ravilas asunud tsiviilkaitse väeosa ja tsiviilkaitse sidesõlme nr. 68315 Kosel materiaalne baas ja tehnikavahendid.
Eesti Vabariigi Tsiviilkaitse Staabi tegevus vabariigi territooriumil lõpetati 13. novembrist 1991. aastal. Eesti NSV Ministrite Nõukogu esimehele allunud tsiviilkaitsesüsteemi juhtis Tsiviilkaitse staap. Eesti Vabariigi Tsiviilkaitse Staabi käsutuses olnud materiaalsed väärtused ja ametiruumid: Tallinnas, Raua tänav 2 asuva hoone IV korrus, Erika tänav 3 ja Energia tänav 6a asuvad hooned ning Eesti NSV Tsiviilkaitse Staabi vabariiklik juhtimispunkt Rannamäe tee 1, anti üle Eesti Päästeametile.
1991. aasta detsembris EV Valitsuse määrusega nr 256 kinnitatud "EV ühtse päästeteenistuse kontseptsiooni" alusel Kodanikukaitse ja tuletõrje struktuuride ühinemiseks anti välja Vabariigi Valitsuse määrus nr 159, 25. maist 1992.a. EV Riikliku Tuletõrjeameti likvideerimiseks ja tema funktsioonide üleandmiseks EV Riiklikult Päästeametile. 1. jaanuaril 1992. aastal moodustati Jõhvi Päästerügement ja Tallinna Pääste- ja Juhtimiskompanii. Siseministeeriumi 3. juuni 1992. aasta käskkirjaga nr 63 moodustati komisjon EV Riikliku Tuletõrjeameti funktsioonide, varade ja allüksuste üleandmiseks Päästeametile. 3. novembri 1994 EV Valitsuse määrusega nimetati 1. novembrist 1994 senine Riiklik Päästeamet ümber Riigi Päästeametiks.
Ühendatud Päästeameti peadirektoriks määrati Harry Hein, tema asetäitjateks, Eesti Vabariigi Riiklikus Päästeametis töötanud, Kalev Timberg ning Ants Rööp. Tuletõrje- ja päästeteenistuse ning erivarustuse valdkonna peadirektori asetäitjaks nimetati Mati Raidma.
Päästeameti haldusse kuulusid:
Oluline oli Päästeameti juurde demineerimisrühmade loomine 1992. aastal, sest koos Nõukogude armeega olid Eestist lahkunud ka Vene demineerijad. 1996. aastal viidi läbi sõjaväestatud päästeüksuste ümberkorraldamine ja Jõhvi Päästerügement ning Tallinna Pääste- ja Juhtimiskompanii reorganiseeriti Riigi Päästeameti Jõhvi Üksik-Päästekompaniiks,  Kohtla-Järvel ja Tartu Üksik-Päästekompaniiks,  Luunja vallas Sirgu külas ning Tallinna Üksik-Päästekompaniiks, Kose vallas Vardjal.
Sõjaväestatud päästekompaniid kaotati 2005. aastal ja nende asemele loodi riiklikud päästekomandod. Kolme üksik-päästekompanii tegevuse lõpetamisel moodustati 1. oktoobril 2005 üleriigiline nelja regionaalse pommigrupiga demineerimiskeskus. 2006. aastal ühendati 15 Eesti maavalitsuste hallatavat päästeteenistust nelja regionaalse päästekeskuse alla: Põhja-Eesti Päästekeskus, Lõuna-Eesti Päästekeskus, Ida-Eesti Päästekeskus ja Lääne-Eesti Päästekeskus. , liideti Tallinna Tuletõrje- jaPäästeamet ning Harjumaa Päästeteenistus.
2012. aasta alguses eraldus Häirekeskus Päästeametist Siseministeeriumi valitsemisalas olevaks iseseisvaks valitsusasutuseks ning seni Päästeameti haldusalasse kuulunud neli päästekeskust liideti Päästeameti ühtse juhtimise alla. Ümberkorralduste eesmärk oli suurendada elupäästevõimekusega komandode arvu.
Tegevusvaldkonnad
pisi|[[Päästeteenistuste maskott Nublu Eesti Vabaõhumuuseumi Orgmetsa pritsikuuris. Foto: 24.04.2009]] pisi|Päästetööd pärast inimvigastusteta autoavariid Päästeametil on viis peamist tegevusvaldkonda.
Päästeameti juhtkond
Päästeameti juhtkond on kolmeliikmeline – peadirektor ja kaks peadirektori asetäitjat
Päästeameti struktuur
pisi|Päästeameti Lõuna päästekeskuse sõiduk 2013. aastal. Päästeameti struktuuriüksused: Päästeametil on kokku 72 riiklikku päästekomandot, 4 pommigruppi, 116 vabatahtliku päästekomandot ja 2 reservpäästerühma.
Vaata ka
Kaks korda aastas tunnustab Päästeamet päästeteenistuse aumärkidega inimesi, kes on üles näidanud vaprust elude päästmisel või panustanud päästeala arengusse.
Ettepaneku aumärgi andmiseks võivad päästeasutusele teha: päästeasutuse ja struktuuriüksuse juht; kõik päästeteenistujad, kooskõlastades ettepaneku struktuuriüksuse juhiga, kellele aumärgi kandidaat vahetult allub;
Siseministeeriumi kantsler; Sisekaitseakadeemia rektor ja Päästekolledži juht; vallavanem ja linnapea.
Päästeteenistuse aumärgi liigid ja kirjeldus ning päästeteenistuse aumärgi andmise ja kandmise ning äravõtmise kord.
Päästeteenistuse aumärgi liigid:
Päästeteenistuse Suur Kuldrist- annab siseminister erakordsete teenete eest päästealal;
Päästeteenistuse Kuldrist – annab siseminister ulatuslike ja keerukate päästetööde juhtimise või silmapaistvate teenete eest päästealal, samuti kauaaegse eeskujuliku teenistuse eest päästeasutuses;
Päästeteenistuse Hõberist - annab siseminister keerukate päästetööde juhtimise või silmapaistvate teenete eest päästealal;
Päästeteenistuse Medal – annab siseminister keerukatel päästetöödel ülesnäidatud vapruse eest või teenete eest päästealal.
Elupäästja Medal - annab siseminister tunnustusena inimeste elu päästmisel ilmutatud vapruse ning kangelaslikkuse eest. Medaleid antakse välja üks kord aastas organiseeritud tuletõrje aastapäeval septembris.
Päästeameti Kuldsete Tammelehtedega Teenetemedal – annab siseminister Päästeameti teenistujale 15-aastase laitmatu või silmapaistvalt hea teenistuse eest Päästeametis;
Päästeameti Hõbedaste Tammelehtedega Teenetemedal – annab siseminister Päästeameti teenistujale 10-aastase laitmatu või silmapaistvalt hea teenistuse eest Päästeametis.
Päästeameti Rinnamärk - annab Päästeameti peadirektor neile, kes on märkimisväärselt panustanud erinevate tegevuste ja projektide kaudu Päästeameti eesmärkide saavutamisse.
Päästeameti missioonmedal - annab Päästeameti peadirektorpäästemeeskonna koosseisus või eksperdina rahvusvahelisel missioonil osalenud meeskonna liikmele ning Eesti Vabariigi või välisriikide kodanikele, kes on andnud silmapaistva panuse koostööks või osutanud tõhusat kaasabi Eesti Päästemeeskonna või eksperdi edukaks tegutsemiseks missioonil.
Karlberg
Karlberg on Rootsis Stockholmi läänis asuva Solna valla ehk Solna linna linnaosa.
Karlberg asub Solna kagunurgas ning piirneb Stockholmi valla linnaosade Kungsholmeniga (lõunas) ja Vasastaniga (kagus). Idas piirneb ta Solna linnaosade Norrbacka ja Tomtebodaga.
Karlbergi linnaosas on muu hulgas Karlbergi loss, Pampas marina, spordiklubi AIK Fotboll klubi (teistel andmetel paiknevad loss ja klubi Huvudsta linnaosas) ja osa kiirteest Essingeleden.
Pikker (laev 1995)
PVL-103 Pikker on mereväe patrull-laev. See on esimene pärast iseseisvuse taastamist Eestis ehitatud riigilaev, mis kuulus kuni 2023. aastani Politsei- ja Piirivalveameti laevastikku.
Ajalugu
pisi|Pikkeri mudel (teistsuguse pardarelvaga) meremuuseumis pisi|Pikker merepäästeõppusel koos vabatahtlike päästjatega 1994. aasta 20. mail toimus Tallinna Meretehases Pikri kiilupanek, tseremoonial keevitas õnnemündi kiilu sisse Piirivalveameti peadirektor Tarmo Kõuts. Laeva ehitusmaksumus oli 14,9 miljoni krooni, mis oli tolle aja kohta suur kulutus.
22. detsembril 1995 lasti Pikker Meretehases pidulikult vette. Laeva ristiema oli Eesti presidendi abikaasa Helle Meri. Veeskamisel osalesid ka president ise ja peaminister. Esimese korraga ei tahtnud ristimisel kasutatud šampanjapudel laeva vastu puruneda, kuid laeva pootsmani Peeter Valguta abiga see siiski õnnestus.
Teenistuse käigus on Pikker külastanud muuhulgas Riiat, Liepajat ja Peterburi.
2014. aasta märtsis tabas laeva skandaal, kui ühe sõiduvahetuse meeskonnaliikmed peeti Tallinnas kinni, süüdistatuna seadusevastases võrkudega kalapüügis teenistusülesannete täitmise ajal.
23. juunil 2018 võttis Pikker osa mereparaadist Tallinna lahel.
3. jaanuaril 2023 viidi laev seoses Politsei- ja Piirivalveameti laevastiku likvideerimisega üle mereväkke, patrull-laevade divisjoni koosseisu.
Eestimaa kubermang ja Venemaa Keisririigi sõjavägi
Eestimaa kubermang ja Venemaa Keisririigi sõjavägi üle ülevaade ajavahemikus 1710–1917 Venemaa Keisririigis koosseisus olnud Eestimaa kubermangus asunud keisririigi sõjaväeasutustest, sõjaväeosadest ja kubermangu elanike osalusest keisririigi sõjaväes.
Eesti- ja Liivimaa kubermangud kuulusid koos Peterburi, Novgorodi, Pihkva, Olonetsi ja Arhangelski kubermanguga Peterburi sõjaväeringkonda.
Eestimaa kubermangu aadelkond ja sõjaväeteenistus
Eestimaa kubermangu baltisakslastele oli Venemaa Keisririigi aeg hiilgeajaks ka sõjalise karjääri mõttes. Napoleoni sõdade ajal teenis Venemaa Keisririigi sõjaväes ümmarguselt 800 baltisaksa ohvitseri. Nende hulka kuulus Vene sõjaminister ja ülemjuhataja vürst Michael Andreas Barclay de Tolly ning kümneid diviisi- ja korpusekomandöre.
Vaatamata kõigile seisuslikele tõketele ülendati tol ajal kindraliks esimene eestlane. See oli 1783. aastal aadeldatud Johann von Michelsohnen, kes sai täiskindraliks, armeekomandöriks ja Venemaa kõrgeima – Püha Andrease ordu kavaleriks.
1802. aastal loodi Lõuna-Eestis Liivimaa kubermangu kuulunud Tartus Tartu ülikoolis esimese kõrgema sõjalise õppeasutusena Venemaa Keisririigis sõjateaduse kateeder, enne kateedri likvideerimist 1830. aastal jõudsid seal õppida 139 meest nii Eestimaa kui ka Liivimaa kubermangust, kellest 18 ülendati hiljem kindraliks (sh kindralleitnant Magnus von Grotenhielm, Julius von Mickwitz, kontradmiral Wilhelm von Lieven) Sangastest pärit krahv Friedrich Wilhelm Rembert von Berg aga feldmarssaliks. 1832. aastal, kui Peterburis asutati sõjaväeakadeemia, sai selle ülema asetäitjaks Tartu ülikooli kasvandik kindralleitnant Karl Friedrich Edler von Rennenkampff ja õppenõukogu liikmeks tema kaasõppur kindral Nicolai von Medem.
Sõjaväeteenistuskohustus Venemaa Keisririigis
Vastavalt seadustele oli Venemaa Keisririigis kuni 1793. aastani sõjaväeteenistusse võetud nekrutite teenistusaeg piiramata, alates 1793. aastast teenistusaeg 25 aastat. Balti kubermangudest hakati nekruteid võtma 1797. aastal. 1831. aastal anti välja uus seadus – nekrutistatuut, mille järgi kuulus nekrutikohustuse alla maksualune elanikkond: talupojad, linnaelanike alamkihid, soldatilapsed. Kaupmehed, linnade aukodanikud ja vaimulikkond olid nekrutikohustusest vabastatud. Statuudi alusel võeti nekrutiks 20–35-aastasi mehi, kelle kasv oli vähemalt kaks arssinat ja kolm verssokit (s.o 155,5 cm) ning kellel polnud kehalisi puudusi ega vigastusi.
1864. aasta Venemaa Keisririigi „Sõjaväeringkonna valitsuse põhimääruse” järgi allusid kohalikud brigaadid, sõjaväeringkonna valitsusele. Brigaadile omakorda allusid kohalikud sõjaväevalitsused eesotsas sõjaväeülemaga.
Uue sõjaväeteenistuse seadluse alusel kuulusid kõik Venemaa Keisririigi meessoost, vastavas vanuses ja terved elanikud kohustusliku sõjaväeteenistusse kutsumisele, kuid kuna sõjaväeorganisatsioon ei suutnud vastu võtta kõiki sõjaväeteenistuse kandidaate, võeti nekruteid liisu teel, mida võeti üks kord elus. Liisku võtsid peamiselt sulased ja vabadikud.
Sõjaväekohustuse täitmiseks, üldise sõjaväekohustuse seadusega 1874. aastast, moodustati maakondlike nekrutikomisjonide asemele maakonna tasandil ettenähtud asutus, Maakonna väeteenistuskomisjon. Väeteenistuskomisjonid võisid omakorda jaguneda jaoskondadeks, millede kaupa toimusid iga-aastased noorsõdurite võtmised. Harju- ja Läänemaal oli 4; Tartu-, Võru-, Pärnu-, Viru- ja Viljandimaal 3, Järvamaal 2, Saaremaal 1 jaoskond. Väeteenistuskomisjoni, mida juhtis maakonna ehk kreisi sõjaväeülem ja mis allus kubermangu väeteenistuskomisjonile, ülesanded olid: sõjaväekohuslaste ja noorsõdurite väkkekutsumise nimekirjade koostamine ja kontroll; iga-aastase noorsõdurite võtmise läbiviimine; iga kutsealuse õiguste kindlaksmääramine sõjaväekohustuse täitmisel ja otsustamine, kes kuidas sõjaväekohustust täidab; noorsõdurite meditsiiniline läbivaatamine nii võtmise ajal kui edaspidi ja kutsealuste väeteenistussobilikkuse kindlaksmääramine; noorsõdurite võtmise aruande esitamine kubermangu väeteenistuskomisjonile; sõjaväelaste perekondade toetamine.
Sõjaväereformi tulemusena moodustati ka ohvitserikaadri ettevalmistamiseks uues sõjakoolide võrgustik, Eestimaale kõige lähemal oli 1864 loodud Vilno sõjakool, mille lõpetas enamik Eestimaa lihtrahva seast pärit tulevased ohvitserid, kuna baltisakasa päritolu ohvitseride läbisid harilikult vastavalt perekonna traditsioonidele Peterburi maaväe ja mereväe eliitsõjakoolidesse.
Sõjakoolides hariduse saamiseks ja edukaks sõjalise hariduse saamise üheks eelduseks oli nn vabatahtliku staatus (“вольноопределяющий”), kus keskhariduse saanud isik võis astudes vabatahtlikult sõjaväkke valida teenistuskohta ning omada suuremat tõenäosust edasiseks edukaks astumiseks sõjakooli. Samuti oli võimaluseks juba kõrghariduse omandanud isikutel pooleaastane või keskharidusega isikutel 1,5-aastase tegevteenistuse läbimine selleks, et enne erruminekut teha ohvitserieksam ning minna erru reservallohvitseri auastmes. Alles pärast sõjaväereformi elluviimist avanes mitteaadliseisusest isikutel võimalus asuda teenistusse noorem- ja lihtohvitseridena, kõrgem ja juhtiv (kindralid jne) ohvitserkond oli aga endiselt kõrgema haridustaseme jm põhjustel põhiliselt kaadriohvitseride ning aadlisuguvõsade esindajate valduses.
20. sajandi alguses hakkas kujunema juba arvestatav eesti ohvitserkond. Venemaale kaotusega lõppenud sõjas Jaapaniga aastatel 1904–1905 osales umbes 10 000 eestlast, sealhulgas sadakond ohvitseri. Esimese maailmasõja puhkemisel 1914. aastal teenis keisririigi sõjaväes juba 140 eestlasest kaadriohvitseri ja reservis oli 160 lipnikku. Sõja kestel mobiliseeriti üle 100 000 eestlase.
Sõja kestel omandas ligi 2000 eestlast ohvitseri auastme ja laialdased ründekogemused. 90 ohvitserist, kes rajasid ja juhtisid Vabadussõjas Eesti sõjaväge tipptasemel, oli juba 13 omandanud akadeemilise sõjalise hariduse. Auastmelt olid 12 polkovnikud ja 28 alampolkovnikud. Kolm juhti olid teeninud diviisi staabiülema või vastaval ametikohal, seitsmel oli polguülema või selle abi kogemus, seitsmeteistkümnel pataljoniülema või vastav ametikoht. Eestist pärit sõjaväelased teenisid 333 Vene ordenit, sealhulgas 47 Püha Georgi ordenit, mis on üks auväärsemaid maailmas.
Venemaa Keisririigi Balti laevastik Eestimaal
, Balti laevastiku juhid
Tallinna sadam
Venemaa väed vallutasid Põhjasõja käigus Eestimaa ning Rootsi väed tõrjuti Liivimaale. 12. oktoobril 1713 andis Peeter I käsu kindraladjutant Anton de Vieirale ja insener-kindralmajor Johann Ludwig Luberas von Pottile Tallinna sadama ja Paldiski sadama kavandamiseks ja väljaehitamiseks. 28. jaanuaril 1714 avas Peeter I isiklikult Tallinna sõjasadama ehituse.
Kuna Eestimaa ja Tallinn omasid sõjalist tähtsust põhiliselt sõjasadamana, oli tähtsaim keisririigi sõjaline ametnik sõjakuberner ka sageli Tallinna (sõja)sadama kõrgeim komandör, kes vastutas ja juhtis pärast sadama ka Tallinnas baseeruva Venemaa laevastiku Tallinna eskaadrit. Aja jooksul oli Tallinna sadama tähtsus kõige suurem 18. sajandil, Läänemere-äärsete riikidega sõdides (Põhjasõda), hiljem aga seoses sõjategevuse raskuse kandumisega Euroopa sisemaale ning Musta mere äärde (Vene-Türgi sõjad) langes ka Tallinna sõjaline tähtsus.
pisi|[[Venemaa keisririik|Vene eskaadrisoomuslaev Gangut Tallinna reidil]] 20. sajandi alguses baseerus Tallinnas Balti laevastiku liinilaevade 1. brigaad (1-я бригада линейных кораблей Балтийского флота), mille juht oli (1913–1914) viitseadmiral William von Fersen (venepäraselt Василий Николаевич Ферзен) ja seejärel (1915–1917) viitseadmiral Mihhail Bahhirev ja kontradmiral Dmitri Verderevski. Liinilaevade 1. brigaadi kuulusid: lahingulaev Petropavlovsk (Петропавловск), Gangut (Гангут), Sevastopol (Севастополь), Poltava (Полтава).
Peeter Suure sadam
1912 toimus Tallinnas Peeter Suure sadama nurgakivipaneku pidulik tseremoonia, kus osales ka keiser Nikolai II kaaskonnaga. Alustati uue sõjasadama ehitamist, mis hõlmas praeguse Lennusadama, Miinisadama, Hundipea sadama, Lahesuu sadama, Paljassaare sadama ja Katariina kai.
Venemaa Keisririigi sõjavägi Eestimaal
Eestimaa kubermangu territoorium kuulus Venemaa Keisririigis Peterburi sõjaväeringkonda, kubermangu pealinnas Tallinnas asus Balti laevastiku baas. Kubermangus asuvate sõjaväeosade paiknemine ei sõltunud nende nimetustest ja ei olnud seotud nende asukohaga.
Kõrgeimatest Vene Keisririigi sõjaväelastest Eestis vaata Eestimaa sõjakuberneride loendis.
Kiirmaleturniir "Meenutades Paul Kerest"
pisi|220px|[[Alexéi Shírov, viiekordne kiirturniiri "Meenutades Paul Kerest" võitja. Esindanud Lätit (2011–2018) ja Hispaaniat]]
Eestimaa kubermang ja Venemaa Keisririigi sõjavägi
Venemaa Keisririigi sõjavägi Eestimaal
1776. aastal paiknesid Eestis kindralmajor Engelhardtile alluvad sõjaväeosad:
Kiirmaleturniir "Meenutades Paul Kerest"
Rahvusvaheline kiirmaleturniir "Meenutades Paul Kerest" on Tallinnas 1991. aastast Eesti Spordiseltsi Kalev korraldatav Paul Keresele pühendatud traditsiooniline kiirmaleturniir.
Kiirmaleturniiri "Meenutades Paul Kerest" peetakse iga aasta jaanuaris.
Eestimaa kubermang ja Venemaa Keisririigi sõjavägi
Venemaa Keisririigi sõjavägi Eestimaal
1905. aastal paiknesid 18. armeekorpus, mille staap asus Liivimaa kubermangu linnas Tartus, ülem vürst kindralleitnant Ivan Džambakurian-Orbeliani (Иван Макарович Джамбакуриан-Орбелиани (1845–?)) Eestis sõjaväeosad:
Kiirmaleturniir "Meenutades Paul Kerest"
Esimese turniiri võitis Anto Remmel, edestades suurmeistreid Aleksandr Kotšijevit (Venemaa) ja Aivars Ģipslist (Läti). Hiljem on kiirturniiridel kaasa teinud teiste seas eksmaailmameistrid Vassili Smõslov (1996) ja Boriss Spasski (1998), mitmekordne Venemaa meister Pjotr Svidler (2001), Judit Polgár (jagas 2001. aastal Jan Timmani ja Pjotr Svidleri järel 3.–5. kohta), varem MM-tiitlimatši mänginud Nigel Short (jagas 3.–4. kohta 2008. aastal), FIDE eksmaailmameister Aleksandr Halifman (2015) ning Euroopa eksmeister Vladimir Potkin (2017).