cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tom Araya
Alates 1980. aastate lõpust on Araya kirjutanud ka Slayeri lugude sõnu. Teda huvitavad peamiselt massimõrvarite ja õudusfilmide teemad.
Araya on abielus ja tal on kaks last.
Neutriinod
Üldist
Neutriinod tekivad tuumareaktsioonides nõrga vastasmõju tulemusena. Suurimaks neutriinode allikaks meie "läheduses" on päikesel toimuvad tuumareaktsioonid, kuid samamoodi tekivad neutriinod ka kosmilise kiirguse tõttu, tuumajaamades ning ka maakoores olevate radioaktiivsete elementide lagunemisel. Näiteks elektronneutriinod tekivad beetalagunemisel, kui neutron muutub prootoniks või vastupidi.
Neutriinode arv kasvab pidevalt ja arvatakse, et neid on iga elementaarosakese kohta umbes neli.
Neutriino olemasolu ennustas Wolfgang Pauli 1930. aastal ja neutriino avastati katseliselt 1956. aastal.
Neutriinode jaotus
Neutriinod jagatakse nende leptonlaengu alusel kolme liiki:
Koos sama leptonlaengut kandva laetud osakesega moodustavad neutriinod leptonpaari. See tähendab, et iga tüüpi leptoneid esineb nii elektriliselt laetud kui ka elektriliselt neutraalsel kujul.
Nagu kõigil teistel elementaarosakestel, on ka igal neutriinol oma antiosake.
[[Pilt:Neutriino detektor.jpg|pisi|IceCube neutriino teleskoobi detektor (DOM)]]
Neutriino mass ja kiirus
Standardmudel eeldab, et neutriinod on ilma massita osakesed ja liiguvad valguse kiirusega. Uurides päikeselt saabuvate neutriinode voogu, avastati seal "neutriinopuudujääk" – eri tüüpi neutriinode arv ei vastanud eeldatavale statistilisele väärtusele. Seega ei ole neutriino leptonlaengu liik jääv kvantarv ja neutriino liik võib muutuda. Seda protsessi nimetatakse neutriinovõnkumiseks.
Ülaltoodud tabelis on näidatud neutriinode maksimaalsed võimalikud massid (mass, millest neutriino on kindlasti kergem). Praegu on vaid kindel, et neutriinol peaks mass olema, kuid selle täpne suurus on alles selgitamisel.
Septembris 2011 teatasid CERN-i teadlased oma mõõtmistulemustest, mis näitasid, et neutriinod liiguvad veidi kiiremini kui valguse kiirus. Nende mõõtmiste järgi läbisid neutriinod 734 km teekonna 60 nanosekundit kiiremini, kui valgus oleks sama teekonna läbinud. Hiljem selgus, et mõõtmistulemus oli siiski ekslik. Vea põhjustas halvasti kinnitatud optiline kaabel.
Neutriino käelisus
Eksperimentidega on tuvastatud, et kõik neutriinod on (vea piirides) vasakukäelised (neutriino spinni projektsioon tema liikumise (momendi) suunale on negatiivne) ja antineutriinod paremakäelised (spinn on liikumise suunaga samasuunaline). Seega on rikutud sümmeetria – puuduvad paremakäelised neutriinod (ja vasakukäelised antineutriinod).
Paremakäeliste neutriinode puudumise kohta on välja pakutud mitmeid teooriaid. Näiteks arvatakse, et need on kas ülirasked või ei osale nõrgas vastasmõjus (steriilsed neutriinod) või mõlemat.
Viktor Roovere
pisi|Viktor Roovere Viktor Roovere (kuni 1935 Viktor Rotenbork, 19. oktoober 1898 Jõgeveste, Valgamaa – 19. august 1964 Göteborg) oli Eesti politseinik ja sõjaväelane.
Elukäik
Viktor Roovere osales Vabadussõjas 6. jalaväepolgu ridades. Asus seejärel õppima Sõjakooli esimesel suurtükiväe ohvitseride kursusel, mille lõpetamisel ülendati lipnikuks ning määrati teenima soomusrongide diviisi. Teenis laiarööpmelistel soomusrongidel nr. 3 ja nr. 6. Vabadussõja lõppedes kuni 1921. aastani soomusrongide suurtükiväedivisjonis adjutandina.
Ta lõpetas 1921. aastal Valga Poeglaste Gümnaasiumi. Ta õppis aastatel 1921–1925 (lõpetas) Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, 1926. aastal lõpetas ka Politseikooli. Üliõpilasselts Liivika vilistlane.
Kerry King
thumb|Kerry King 2006. aastal
Kerry Ray King (sündinud 3. juunil 1964 Los Angeleses) on USA muusik, ansambli Slayer kitarrist ja asutajaliige.
King hakkas heavy metaliga tõsisemalt tegelema 1981. aastal, kui ta otsustas saada mõne bändi kitarristiks. Pärast kohtumist teise kitarristi Jeff Hannemaniga otsustasid nad teha oma bändi, mille nimeks sai Slayer. Koos Hannemaniga on King olnud Slayeri peamiseks sõnadekirjutajaks. Teda huvitavad satanismi, musta maagia ja õudusfilmidega seotud teemad, mistõttu ka bändi lugudes on nendest teemadest tihti juttu. Ent King ise on ateist, mistõttu ei usu ta ei Jumalasse ega Saatanasse, kuid on väitnud, et viimasest on kirjutada lõbusam kui esimesest.
1980. aastatel olid Kingil pikad juuksed, kuid kui ta hakkas kiilaks jääma, ajas ta end täiesti kiilaks.
King on teist korda abielus ja tal on üks laps.
pisi|Kerry King [[2014. aastal.]]
Harilik tamm
Harilik tamm (Quercus robur L.) on pöögiliste sugukonda tamme perekonda kuuluv heitlehine lehtpuu.
Harilik tamm kasvab suuremas osas Euroopast, Väike-Aasias ja Kaukaasias, kohati ka Põhja-Aafrikas. Tamm ei kasva Põhja-Euroopas ega stepis.
Nimetus
Perekonna nimi Quercus tuleb keldi sõnadest quer ('ilus'), ja cus ('puu') ja liiginimetus robur ladina sõnast rubur, mis tähendab "võimu".
Ladinakeelse nimetuse eestikeelne vaste on "ilus võimas puu".
Kirjeldus
pisi|vasakul|püsti|Tamme lehed ja tõrud Puukroon on suur ja haruline, kaugelt vaadates moodustab ligikaudu kera. Tüvi on jäme, 1–1,5 m läbimõõdus, kuid vana puu võib olla ka märksa jämedam. Puukoor on hallikaspruun, paks ja sügavate pikilõhedega ehk korpas. Noore tamme koor on hall ja sile.
Lehed on äraspidimunajad, 7–40 cm pikad, kummastki servast kolme hõlmaga. Suvitammel lehed kuivavad ja langevad talveks maha. Talitammel lehed kuivavad, kuid erinevalt teistest lehtpuudest lehed maapinnale ei varise, vaid jäävad puule kevadeni.
Õied
Tamm on ühekojaline puu. Vabalt kasvav tamm jõuab õitseikka 20–25-aastaselt, metsas aga alles 50–60 aasta vanuselt. Meie kliimas võivad puud õitsele puhkeda, koos lehtmisega, maikuus – tammel on nii vara kui ka hilja õitsevaid vorme. Tamme õied on lahksugulised. Isasõied on koondunud urbadesse, need paiknevad noorte lehekimpude juures ja on väga lühiealised, varisedes peagi maha. Igas urvas on kümmekond isasõit. Igal isasõiel 6–10 tolmukat ja neid ümbritseb kuuehõlmaline rohekaskollane õiekate. Emasõied paiknevad isasõitest kõrgemal, punakal varrel, võrsete tipus ühe kuni kolme kaupa, neil on punane kolmeharuline emakasuue. Emasõie kate on ka harilikult kuuehõlmaline, kuid sellele lisandub veel tillukestest soomusjatest lehtedest kausjas väliskate. Emasõied on kolmepesalise sigimikuga, igas 2 seemnealget. Harilik tamm on tuultolmleja. Seemnealged valmivad ja viljastuvad paar kuud hiljem.
Tõrud
On umbes kollakas-rohelised ja neid kõlbab süüa hommikusöögiks.
Tüvi
pisi|Tamme puit pisi|Hariliku tamme ristlõige suurendusklaasi all Tamme tüvi muutub koos taimega, nii on üle 15-aastaste puude tüvi kaetud paksu tumehalli sügavalt lõhelise koorega. Noorte tammepuude koor on sile, helepruuni värvusega ja matt või läikiv. Tammekoort kasutavad inimesed droogina. Tammepuit on kõva ja vastupidav, sellist vajatakse mööbli jaoks ja siseviimistlustöödel. Aastarõngad eristuvad selgesti. Puidu tihedus on 720 kg/m³.
Maailma eri paigus on rajatud tammepuidu saamiseks tammeistandusi.
Haigused
Tammedel elutseb 90% Kesk-Euroopas tuntud 170 pahamoodustajatest putukatest. Ungari gallid (Gallae hungaricae) tekivad hariliku tamme lehtedel pahklase Cynips lignicola elutegevuse tagajärjel. Harilikult tammelt saadakse ka inglise galle, neid tekitab Adleria kollari. Galle kasutatakse droogina ja neid kogutakse sügisel.
Tamme okstele võib kinnituda poolparasiitne taim harilik puuvõõrik (Viscum album).
Vanimad ja suurimad puud
pisi|[[Tamme-Lauri tamm on Eesti jämedaim puu]] Tamm on pikaealine puu. Ta võib elada mitusada, isegi tuhatkond aastat vanaks. Paljusid vanemaid puid on tagasi lõigatud või isegi juurevõsudeni maha raiutud. Mõlemad kärpimistehnikad pikendavad puu eluiga ja võib-olla ka tervist.
Baltimaade jämedaim tamm on Lätis kasvav Kaive tamm, mille ümbermõõt on üle 10 meetri. Rootsis Kvillekenis on üle 1000 aasta vanune tamm, mille ümbermõõt on 14 meetrit.
Tammedest, mida pole kunagi tagasi lõigatud, kasvab üks vanimaid Saksamaal Ivenackis. Aastarõngaste uuringud annavad selle vanuseks 700–800 aastat.
Harilik tamm Eestis
pisi|Harilik tamm talvel [[Tartumaal]] pisi|[[Viiralti tamm 2000. aastal]] Eestis kasvab looduslikult kaks hariliku tamme teisendit: Eesti teadaolev vanim ja ühtlasi jämedaim puu on Tamme-Lauri tamm, mis kasvab Võrumaal Urvastes Tamme-Lauri talu juures. Puu vanuseks on mõõdetud 680 aastat ja ümbermõõt rinnakõrguselt on 825 cm. Seda puud on kujutatud ka Eesti 10-kroonisel rahatähel. Urvaste vallas kasvab ka Eesti jämeduselt teine tamm – Mäe-Lehtsoo tamm.
Eesti teadaolevalt kõrgeim (36,5 m) harilik tamm kasvab Audru mõisa pargis. Sagadi mõisa pargis kasvab tamm, mille kõrguseks on mõõdetud 32,6 m. pisi|[[Sügisvärvides vana tamm Koluvere järve kaldal Läänemaal]]
Sümboolikas
pisi|left|[[Eesti vapp|Eesti suurt riigivappi ümbritseb kaks kilbi alaosas ristuvat kuldset tammeoksa]] Inglismaal on tamm kujunenud monarhismi sümboliks. Selle juured ulatuvad Inglismaa kodusõtta, mil Charles II peitis end pärast kaotust Worcesteri lahingus 3. septembril 1651 mässulise parlamendi ehk ümarpeade käsilaste eest tamme otsa. See puu ei ole säilinud, aga seda nimetati Kuninglikuks tammeks. Seda sündmust tähistavad inglased igal aastal Charles II sünniaastapäeval 29. mail. Suurbritannias on selle mälestuseks 2007. aasta seisuga 541 kõrtsi, mille nimi on Royal Oak ('kuninglik tamm'). See on sageduselt kolmas Briti kõrtsinimi pärast "Krooni" ja "Punast Lõvi". Suurbritannias on läbi aegade olnud 8 sõjalaeva Royal Oak. Sidet mereväega tugevdab tõik, et tammepuit oli sõjapurjelaevade peamine ehitusmaterjal. Suurbritannia mereväge nimetati sageli Vana Inglismaa puitmüürideks. Tamm on kujutatud ühenaelase mündi (1987. aasta väljalase) reversil.
Tammeleht sümboolikas
Rohelised tammelehed Albu valla vapil viitavad tammele, eestlase pühale puule – pika ea, tugevuse ja jõu võrdkujule. Tammelehed viitavad ka Albu mailt võrsunud A. H. Tammsaarele, Eesti ühele nimekaimale kirjanikule.
Eesti NSV-s oli roheline tammeleht looduskaitsemärgil.
Eestis on tammeleht looduskaitse sümbol. Looduskaitsealuste objektide juurde paigaldatud tutvustavatel siltidel kujutatakse püstist rohelist tammelehte.
Eesti looduskaitsemärkidel on kujutatud tammelehe kontuuri.
Tammelehed tõrudega on kujutatud Horvaatia 5-lipase mündi reversil. Seda münti vermitakse alates 1993. aastast.
Harilik tamm on Norra Vest-Agderi maakonna tunnuslill.
pisi|[[Orissaare staadioni tamm]]
Euroopa aasta puu
2015. aastal valiti Euroopa aasta puuks Saaremaal asuv Orissaare staadioni tamm, 2016. aastal Ungaris Bátaszékis kasvav tamm ja 2017. aastal Poolas kasvav harilik tamm, Józefi tamm.
2016. aastal oli Euroopa aasta puu valimisel Eestist üles seatud Tamme-Lauri tamm, mis sai seitsmenda koha.
Mütoloogias
Tamme on peetud mütoloogias kõige austusväärsemaks ja kuninglikumaks puuks ning koguni inimkonna isaks. Kuninglikkus tuleneb tamme seostatusest peajumalatega, nagu Zeus, Jupiter, Odin, Dagda ja Jehoova.
Eesti pühapuudest on Fred Pussi kogutud andmetel tammesid 24 protsenti.
Jeff Hanneman
thumb|Jeff Hanneman 2009. aastal
Jeff John Hanneman (31. jaanuar 1964 Oakland – 2. mai 2013 Inland Empire, California) oli USA muusik, bändi Slayer kitarrist ja asutajaliige.
Hanneman kasvas üles sõjaveteranide peres: tema isa oli sõdinud Teises maailmasõjas ja vennad Vietnamis. Seetõttu hakkas ta juba lapsena huvituma sõjaasjandusest. Lisaks mõjutasid teda tugevalt ka punkmuusika ja heavy metal, eriti Judas Priest ja Iron Maiden. 1981. aastal, kui ta kohtus ühe bändi proovis Kerry Kingiga, otsustasid nad teha oma bändi, milleks saigi Slayer. Koos Kingiga on Hanneman bändi peamisi sõnadekirjutajaid. Et teda huvitab eriti Natsi-Saksamaa ajalugu, on mitmes Slayeri loos juttu ka koonduslaagreist ja silmapaistvatest natsidest. Seetõttu on nii Hannemani kui ka bändi süüdistatud natsilembuses, kuid need on ümber lükatud, väites, et see teema lihtsalt huvitab Hannemani.
2011. aastal nakatus Hanneman tõenäoliselt ämblikuhammustuse tõttu lihasööjabakteriga ning pidi loobuma koos Slayeriga esinemisest. 2. mail 2013 suri ta oma kodu lähedases haiglas maksapuudulikkuse tõttu.
Hanneman oli abielus, ent lapsi tal polnud.
Bernhard Saarsoo
Bernhard Saarsoo (enne eestistamist Bernhard Saarson; 8. juuli 1899 Aaspere vald – 29. juuni 1964 Växjö, Rootsi) oli eesti arst ja botaanik.
Ta töötas arstina Audaku pidalitõbilas Saaremaal, mille lähedal avastas ta 1933. aasta suvel uue taimeliigi, saaremaa robirohu.
Hiljem rajati leprosooriumi asemele Viidumäe looduskaitseala keskus.
1944. aastal lahkus sõjaväearstina töötanud Saarsoo Eestist.
Pidurdussünaps
Pidurdussünapsite signaalide mõjul tekib postsünaptiline pidurdus. Närviimpulssi sel puhul ei teki.
Kaarel Liidak
Kaarel Liidak (kuni 1936 Karl Liidemann, 12. november 1889 Sindi Pärnumaa – 16. jaanuar 1945 Karksi-Nuia Pärnumaa) oli Eesti agronoom ja poliitik, Eesti Vabariigi Rahvuskomitee liige ja esimees 1944. aasta märtsis–augustis.
Elukäik
Karl (Karp) Liidemann sündis Sindis 1889. aastal Sindi kalevivabriku kangru Kaarel (Karp) Liidemanni ja kangru Juuli Liidemann (sünd. Kuller; 1863 Sindis) pojana. Karl Liidemann õppis Sindi ministeeriumikoolis 1899–1904, aastatel 1904–1906 töötas Sindi kalevivabrikus ja õppis kodus, 1906–1910 õppis Volmari (Valmiera) Õpetajate Seminaris, mille lõpetamisel sai algkooliõpetaja kutse. Õppis kodus keeli ja sooritas gümnaasiumi lõpueksami Pärnu gümnaasiumi juures eksternina 1911. aastal.
Karl Liidemann opteerus Eestisse 1920. aasta detsembris ning oli Põhja-Eesti Põllutöökooli õpetaja 1. jaanuarist 1921 kuni 1924. aastani Tallinnas ja Jänedal (1923. aasta suvel ka NSV Liidus prof. Prjašnikovi laboratooriumis erialasel tööl, uurides toorfosfaate).
Karl Liidemann oli Riigi Põllutöö-Katsejaama asutaja, juhataja ja programmi koostaja Kuusikul 1. augustist 1924 kuni 1. juulini 1929 (kus muuhulgas aretas "Kuusiku nisu" nisusordi) ning oli ka ühtlasi kohaliku karjakasvatuskooli asutamisest saati selle õpetaja aastatel 1926–1929. Karl Liidemann atesteeriti Eestis põllutöökooli õpetajaks 1926. aastal ja oli hiljem Tartu Ülikooli õppeülesandetäitja põllumajandusteaduskonnas aastatel 1933–1937, õpetades ühiskondlikku agronoomiat; aastatel 1935–1940 Põllutööministeeriumi põllumajandusosakonna direktor, 1936–1940 Agronoomide Koja esimees ja 1936–1937 Rahvuskogu Teise Koja liige (Põllutöökoja, Agronoomide Koja ja Meierite Koja esindajana).
1940. aastal oli Karl Liidak Riigi Viljasalve direktor; Põllumajandussaaduste Kokkuostu Keskuse juhataja 1940–1941, suvel 1941 varjas end Tartumaal. Aastatel 1941–1942 oli Liidak Põllutöödirektooriumi Põllumajandusvalitsuse juhataja ning 1942–1944 Tartu Ülikooli agraarpoliitika ja ühistegevuse professori kohusetäitja.
Aastatel 1944–1945 oli Liidak põllutööminister Otto Tiefi valitsuses. 1944. aasta septembri lõpul kogunesid Otto Tiefi valitsuse liikmed Haapsalust lõuna pool Puiserannas viimasele istungile, kust pidid seejärel mootorpaadiga lahkuma Rootsi, kuid evakueerumine ei õnnestunud ja valitsuse liikmed asusid ennast nõukogude võimu eest varjama. Põllutööminister Kaarel Liidak asus Karl Lepiku nime all end varjama Karksi-Nuias väimehe venna Leeli talus, kus ta aga 1945. aasta jaanuaris haigestus ning 16. jaanuaril suri Karksi-Nuia haiglas ja maeti Nuia Rahumäe kalmistule. Hiljem maeti ta ümber Karksi-Nuia luteriusu Rahumäe kalmistule Sootside hauaplatsile.
Ühiskondlik tegevus
Kaarel Liidak kuulus Moskva Eesti Üliõpilaste Seltsi aastast 1911 (ka abiesimees), 1925. aastast oli ta Üliõpilasselts Liivika liige ja 1929. aastast ka üliõpilasseltsi juhatuses.
Liidak oli Rapla Põllumeeste Seltsis (esimees 1925–1929), Eesti Agronoomide Seltsis (juhatuses 1927–1936, abiesimees 1932–1934), Eesti Sordiparanduse Seltsis (juhatuses 1927. aastast), Eesti Sooharijate Seltsis (juhatuses 1927. aastast), Kirjastusühisuses "Agronoom" (juhatuse liige 1926–1932, nõukogus 1932. aastast), Maatulunduskapitali Nõukogus (esimees 1935. aastast), Konjunktuuribüroos (juhatuses 1930. aastast), Agronoomide Kojas (esimees 1935–1939 ja tagasi valituna 1939–1940), Eesti Kartulikasvatajate Ühingus (1929. aastast), Katseasjanduse Büroos (juhatuses 1927–1930, esimees 1930–1935), Eesti Maapangas (nõukogus 1935. aastast), AS Eesti Fosforiit (juhatuses 1936–1937), PK Eesti Võieksport (nõukogus 1936. aastast), Tõuaretuse Komitees (juhataja), Sordiaretuse- ja Katseinstituudi Jõgeva Sordikasvanduses (kuratooriumis), OÜ Tallinna Külmhoone (nõukogus 1937. aastast), Asundusnõukogus 1938. aastast.
Teadustööd
Karl Liidak koostas ka:
Isiklikku
Karl Liidemann abiellus 26. novembril 1915 kooliõpetaja Meeli Liidakuga (Amalie Liidemanniga). Lapsed: tütar kehakultuuriteadlane Leida Leesment (kuni 1935 Liidemann, siis Liidak; (11. juuni 1918 Turkestanis Samarkandi oblastis – 3. juuli 1998 Rootsis Malmös; abielus dr. agr. Ants (Hans Karl) Leesmendiga (1915–1996), tütar Aino Soots (kuni 1935 Liidemann, siis Liidak; 17. jaanuar 1920 Samarkandi oblast, Turkestan – 3. veebruar 2008 Toronto, Kanada) ja tütar Evi Leesment (1927–2017). Karl Liidak saatis oma pere – abikaasa koos kolme tütrega Rootsi 20. augustil 1944, kuid jäi ise Eestisse.
Sündinud 17. mail
''Siin loetletakse 17. mail sündinud tuntud inimesi.
Jaan Roots (metsavend)
Jaan Roots (17. aprill 1927 Otsa asundus, Lasva vald, Võrumaa – 6. juuni 1952) oli Eesti metsavend ja Võrumaa metsavendade salga juht.
Kui Punaarmee 1944. aastal jälle Eestisse tungis, püüdis Jaan koos venna Harriga põge­ne­da üle mere välismaale, kuid nad jõudsid mere äärde siis, kui kõik laevad ja paa­did olid läinud, ega pääsenud enam üle mere. Tuli pöör­­­du­da tagasi koju ning jääda elama okupeeritud Eestisse.
1944. aastal jätkas Jaan õpinguid Võru 1. Keskkoolis. Paljusid selle kooli õpilasi oli kasvatatud isamaaliselt ja nad polnud sellega leppinud, et Eesti on okupeeritud. Hakati salamisi organiseerima vastupanugruppe, mille eesmärk oli eestluse alleshoidmine noorte hulgas, sidemete loo­mine metsavendadega ja nende abistamine, samuti relvade ning varustuse muretsemine. Loodi vastupanuorganisatsioon Skautlus. Septemb­ris 1945 lõpetati organisatsiooni tegevus julgeolekukaalutlustel ning selle asemele loodi kaks uut koolinoorte vastupanugruppi "Põhjala Noored" ja "Noored Partisanid". Jaan Roots oli "Põhjala Noorte" poiste grupi juht.
29. detsembri öösel tuldi Jaani tema korterisse arreteerima, kui tal õnnestus põgeneda ning ta liitus metsavendade grupiga, mille hulgas olid ka tema vennad Martin ja Harri. Septembris 1946 läks Jaan Roots Viljandimaale oma venna Antoni juurde, kes töötas Taevere vallas meierina. Seal hankis ta endale passi Matti Mürgi nimele. Jaan arreteeriti Tallinnas 1947. aasta mais.
Jaan Rootsi perekond oli kantud 25. märtsil 1949 väljasaatmisele kuuluvate perekondade nimekirja. Pereliikmed said sellest aga teada ning kõik peale pereema põgenesid metsa ennast varjama. Kuna nüüd oli metsas kogu Rootside pere, siis tuli ka Jaan Roots Paul Randmaa salgast ära ning koos perega ehitas ta omaette punkri. Randmaa salga punker asus vaid paari kilomeetri kaugusel.
Pärast Paul Randmaa langemist tulid kõik allesjäänud metsamehed Jaan Rootsi juurde. Roots moodustas neist uue metsavendade salga ja jätkas võitlust okupantide vastu. Rootsi metsavendade salgast kujunes Kagu-Eesti üks tuntumaid salku. Tema üks eesmärk oli kahjustada Eestit okupeeriva riigi majandust. Selleks rünnati asutusi, näiteks kauplusi või kaubaautosid.
Jaan Roots sai teada, et 6. juunil 1952 tuleb suures koguses raha Räpina juurde Ristipallo. See kõik oli aga julgeoleku lõks. Metsavennad sõitsid autoga metsamajandi juurde ja kell 18.00 väljus autost Jaan Roots, ning tahtis avada maja ust. Maja uks oli aga kinni, ning tei­sel korrusel avatud aknast küsinud sõjaväemundris mees, mida teil vaja on ja selle peale oli Roots avanud püstolist tule, kuid kohe kõlanud ka julgeolekulaste lasud. Jaan Roots ja üks metsavend olid kukkunud kohe ukse ette maha, kolmas mees jõudis joosta kontori taha ja saanud seal surma. Kaks auto juures olnud metsavenda jooksid Lämmijärve suunas, et seal kõrkjatesse varjuda. Neid jälitati koertega ja nad said mõlemad tulevahetuses surma.
Jaan Rootsil olnud veel eluvaim sees. Kuna tšekistidel oli korraldus Roots elusalt kätte saada, siis saadeti kiiresti auto Räpinasse arsti järele. Ka üks tšekist oli haavatud. Ent kui arst kohale jõudis, oli Jaan Roots juba surnud. Langenud metsavendade surnukehad pan­di autole ja viidi Võru julgeolekuosakonna maja õues olevasse kuuri. Sinna kuuri viidi veel ini­mesi nende isikuid tuvastama. Pole teada, kuhu nad sealt edasi viidi.
Nii lõppes Võrumaa ühe kuulsaima metsavendade salga teekond. August Sabbe pääses ainukesena Ristipalo lahingust, kuna tema oli autojuht. Ta läks Taevaskoja punkri juurde ja ütles, et kõik salga mehed said surma. August hakkas end varjama kodukohas, Paidra küla juures ja ülejäänud jäid sinna samasse Taevaskoja punkrisse.
Võru Kreutzwaldi Koolis on Jaan Rootsi ja mitme mitmete teise Eesti vabaduse eest langenud meeste ja naiste mälestustahvel.
Waldemar Pawlaki valitsus
Valitsuse koosseis
1 Pawlak oli peaminister ka 1992. aastal, kuid ei saanud tookord valitsust ametisse, seega ei ole toda kabinetti arvestatud (eeskujuks valitsuse lehekülg); samas Poola Wikipedia arvestab. 2 Pol osales valitsuses parteitu eksperdina, mitte oma erakonna esindajana.
Välislingid
Allikaks ka Jasiewicz, Krzysztof "Poland", pp. 397-408 ajakirjas European Journal of Political Research väljaande Political Data Yearbook 1994, toim. Ruud Koole ja Peter Mair; EJPR 26 (3/4), 1994.
Ühinenud Araabia Vabariik
Ühinenud Araabia Vabariik (ÜAV; araabia keeles الجمهورية العربية المتحدة‎‎) oli lühiajaline poliitiline liit, mille sõlmisid Egiptus ja Süüria. Liit loodi 1958. aastal ning lõpetati 1961. aastal Süüria riigipöörde tagajärjel.
Tekkimine
Riik asutati 1. veebruaril 1958. aastal ning see oli esimene samm panaraabia poole. Ühinenud Araabia Vabariigi asutamise algatasid Süüria poliitilis-sõjalised juhid, kes soovisid näha Egiptust ja Süüriat koos Egiptuse presidendi Gamal Abdel Nasseri võimu all.
Panarabism oli Süürias juba varem populaarne, Nasseri nähti araabia maades pärast 1956. aasta Suessi kriisi kangelasena. Seepärast oli Süürias ka suur toetus Egiptusega ühinemisele, sedasorti liidu suurimaid toetajaid oli Araabia Taassünni Sotsialistlik Partei.
1957. aasta keskel hakkasid lääneriigid kartma kommunistlikku režiimimuutust Süürias; Süüria Kommunistlik Partei oli populaarsust kogumas ning äsjane sõjaväe ülemjuhataja Afif al-Bizri oli tuntud kommunist. Selle tulemusel tekkisid 1957. aasta Süüria diplomaatilised kriisid, mis panid süürlasi veelgi rohkem ühinemist pooldama.
Nasser ütles Süüria delegatsioonile, kelle seas olid ka president Shukri al-Quwatli ja peaminister Khalid al-Azm, et enne ühinemist peavad nad oma valitsusaparaadi kommunistidest puhastama; süürlased vastasid, et liit Egiptusega paneks niikuinii lõpu "kommunismiohule". Egiptuse poliitiku Abdel Latif Boghdadi hinnangul ei pooldanud Nasser esialgu lähedast liitu süürlastega, vaid proovis liikuda pigem föderaalse liidu poole. Siiski kartis Nasser kommunistlikku režiimimuutust rohkem ning nõustus ühinemisega.
Süüria Kommunistliku Partei esiletõus, mida juhtis Khalid Bakdash, tegi muret Araabia Taassünni Sotsialistlikule Parteile, mis niigi vaevles siseprobleemide käes. Süürial oli pärast 1954. aastat, kui võimult tõugati Adib Shishakli, olnud demokraatlik valitsus ning rahva toetus ühinemisele peegeldus ka parlamendis. pisi|vasakul|Nasser surub al-Bizri kätt Kui Afif al-Bizri 11. jaanuaril 1958 isiklikult koos mitme Süüria armeeametnikuga Kairosse sõitis, et Nasseri ühinemise osas veenda, otsustas Egiptuse president hakata liidu suunal kiiremini tegutsema. Visiidist anti varem teada ainult valitud liidupooldajatele; Quwatli ja Azem kuulsid sellest alles päev hiljem ja nimetasid seda samaväärseks sõjaväelise riigipöördega.
Nasseri tingimused liidu osas olid lõplikud: toimub rahvahääletus, parteid lõpetavad tegevuse ja armee ei osale enam poliitikas. Esimene punkt tundus Süüria eliidile mõistlik, teised kaks aga väga murettekitavad. Nad kartsid, et see võib teha lõpu poliitikale Süürias. Vaatamata murettekitavatele asjaoludele teadsid Süüria ametnikud, et tagasi pöörduda oli hilja. Süüria eliit teadis küll, et selliste tingimustega liit pole hea, aga samas mõisteti, et see on parem kui meeleavaldused ja riigipööre. Valitsus oli nii suure rahva surve all, et muid variante polnud.
Egiptuse ja Süüria ametnikud allkirjastasid leppe, kuigi Azem tegi seda üsna vastumeelselt. Nasser sai uue vabariigi presidendiks ja alustas peagi puhastustööd, eemaldades valitsusest Süüria kommunistid ja liiduvastased. See tähendas ka Bizri ja Azemi ametist kõrvaldamist. pisi|vasakul|Egiptuse vabariigi president Nasser ja Süüria vabariigi president al-Quwatli allkirjastavad lepingu, mille tulemusel tekib Ühinenud Araabia Vabariik; veebruar 1958
Varajane ajalugu
Liidu pooldajad arvasid, et Nasser tahab Süüria valitsemisel kasutada Araabia Sotsialistlikku Baa'thi Parteid. Kuid Baa'thistidele ei olnud Nasseril kunagi olnud plaanis võimu võrdselt jagada. Nasser võttis vastu uue ajutise põhiseaduse, mille tulemusel loodi 600-liikmeline parlament, kuhu kuulus 400 Egiptuse esindajat ja 200 Süüria esindajat. Pärast seda saatis ta laiali kõik parteid, k.a Baa'thi. Nasser nimetas mõlemale provintsile ametisse kaks asepresidenti: Boghdadi ja Abdel Hakim Amer Egiptuses ning Sabri al-Asali ja Akram al-Hawrani – Ba'athi juht – Süürias.
Nasser lubas küll endiseid Ba'athi liikmeid kõrgetele poliitilistele ametikohtadele, kuid mitte kunagi nii kõrgele kui egiptlasi. 1959–60. aasta talvel ja kevadel vähendas Nasser veelgi süürlaste osakaalu kõrgetel positsioonidel. Näiteks Süüria Tööstusministeeriumis oli kolmeteistkümnest kõrgemast ametikohast seitse egiptlaste käes.
Süürias kasvas vastasseis liidule kiiresti. Süüria sõjaväeametnikud keeldusid egiptlastele allumast, Süüria beduiinid said rahastust Saudi Araabiast, kus oli samuti vastasseis Nasserile kasvamas. Egiptuse eeskujul reformiti maad, mis kahjustas Süüria põllumajandust, mis omakorda soodustas kommunistide esiletõusu. Isegi endised Ba'athi liikmed, kes alguses liitu toetasid, olid aina enam vastu üheparteisüsteemile. Nasserile valmistas probleemide lahendamine Süürias aina rohkem raskusi, sest need olid nii talle kui ka egiptlastest ametnikele uued.
Egiptuses oli olukord positiivsem, SKP kasvas 4,5% aastas ning tööstus arenes kiiresti. 1960. aastal riigistas Nasser meedia.
Välissuhted
Liitu peeti ohuks eelkõige Jordaaniale. Süüria oli enne liitu olnud Jordaania kuninga Ḩusayni vastaste jaoks peidupaik, Egiptus oli tuntud oma läänevastase meelsuse poolest (sellepärast olid nad ka vastu Suurbritannia lähedastele suhetele Jordaania ja Iraagiga). Ḩusayn vastas ÜAV loomisele, tehes Iraagi kuningas Fayşal II-le ettepaneku moodustada ÜAV-ga sarnane Jordaania-Iraagi liit. Araabia Föderatsioon loodigi 14. veebruaril 1958. Jordaania ja Iraak lõid ühise sõjaväe, millesse 80% panustas Iraak, ülejäänud 20% Jordaania.
Lähedal asuva Liibanoni presidendile Camille Chamounile, kes oli samuti Nasseri-vastaselt meelestatud, tekitas ÜAV loomine muresid. Nasseri pooldajad Liibanonis, peamiselt moslemid ja druusid, hakkasid kokku põrkama maroniididega, kes pooldasid Chamouni. Moslemid ja druusid soovisid liituda ÜAVga, maroniidid kartsid, et see uus riik võib viia kommunismi levikuni. 1958. aastal viisid kokkupõrked kodusõjani. Kuigi Nasser ei olnud vähemalt alguses Liibanoni liitu himustanud, saatis ta oma pooldajatele Liibanonis raha, kerget relvastust ja armee-eksperte.
14. juulil 1958 toimus Iraagis riigipööre, millega lõppes Iraagi kuningriik, mis oli äsja astunud Jordaaniaga liitu ja loonud ÜAVle rivaali, Araabia Föderatsiooni. Nasser tunnustas uut valitsust ja kuulutas, et rünnak Iraagi vastu on rünnak ÜAV vastu. Järgmisel päeval maandusid USA ja Suurbritannia eriüksused vastavalt Liibanonis ja Jordaanias, et hoida ära riikide langemine Nasseri pooldajate võimu alla.
Nasserile avas riigipööre võimaluse end Iraagis propageerida. Kuigi Iraagi revolutsiooninõukogu liikmed eelistasid ÜAVga liitumist, keeldus sellest peaminister Abd al-Karim Qasim. Analüütikud on toonud mitmeid põhjuseid, peamiselt arvatakse, et Qasim keeldus, kuna Nasser ei olnud revolutsionistidele appi tulnud. Qasim kartis ka, et Nasser võib olla ohuks tema võimule Iraagis.
Hiljem, sama aasta juulis, veenis USA valitsus Chamouni, et ta ei kandideeriks teisele ametiajale. Valimised võitis ning sai presidendiks Fuad Chehab. Nasser ja Chehab kohtusid Liibanoni-Süüria piiril, kus Nasser seletas, et pole kunagi olnud huvitatud Liibanoni liitumisest ÜAVga, kuid ei taha, et Liibanonist saaks ÜAV-vastane riik. Selle kohtumisega lõppes ka Liibanoni kodusõda, Nasser kutsus oma ametnikud tagasi ja USA hakkas vägesid piirkonnast välja viima.
Pärast hašemiitide monarhia kukkumist 1958. aastal sai Iraak araabia riikidest suurimaks ÜAV pooldajaks. Iraak oli liiduga ühinemise poole liikumas kuni 1959. aastani, kui Qasim läbirääkimised katkestas. Pärast seda, kui Qasim 1963. aastal võimult tõugati, tuli Süüria ja Egiptusega ühinemise plaan taas Iraagi poliitikas teemaks. Kujundati ka uus lipp, kolme tärniga, mis pidid sümboliseerima kolme tulevast liikmesriiki. Plaan ühendada Iraak liiduga ei läinud lõpuks täide. Sellest hoolimata võeti see lipp Iraagis hiljem kasutusele riigilipuna ning selle kasutamine jätkus kuni 2007. aastani.
Lipp
ÜAV võttis kasutusele 1952. aasta Egiptuse revolutsionääride lipu, ainult et kahe tärniga, mis tähistasid kahte liikmesriiki. Aastast 1980 on see lipp olnud Süüria lipp. Iraak võttis 1963. aastal selle lipu riigilipuks (ent kolme tärniga versiooni), lootes ühineda ÜAVga. Praegused Egiptuse, Sudaani ja Jeemeni lipud põhinevad samuti sellel punavalgemustal horisontaalsel trikolooril.
Riigistamised
1960. aasta juunis proovis Nasser läbi viia majandusreforme, mis pidid Süüria majanduse Egiptuse tugeva riigisektoriga samale pulgale tooma, kuid reformid ei andnud soovitud tulemusi. Selle asemel et erasektorisse panustada, algatas Nasser nii Süürias kui ka Egiptuses erakordselt suure riigistamislaine. Institutsioonide riigistamised algasid 1961. aasta juunis, kusjuures Süüria majandusanalüütikutega ei konsulteeritud. Riigi kontrolli alla läks kogu puuvillatööstus ning kõik impordi- ja ekspordifirmad. Nasser teatas 23. juulil 1961 pankade, kindlustusfirmade ja kogu rasketööstuse riigistamisest.
Nasser laiendas ka oma sotsiaalse õiguse põhimõtteid. Farmerite intressimäärasid langetati mõnel juhul isegi nullini. Seati sisse 90% tulumaks sissetulekutele üle 10 000 naela. Töötajatele lubati juhtkondadesse esindajad. Töölistele anti ka õigus 25% osale firma sissetulekust. Keskmise tööpäeva pikkus langetati kaheksalt tunnilt seitsmele, kusjuures palgad ei langenud.
Amadeus
"Amadeus" on Peter Shafferi 1979. aastal kirjutatud näidend.
Mozarti elust ja tema suhetest rivaal Antonio Salieriga rääkivat näidendit innustas autorit kirjutama Aleksander Puškini lühinäidend "Mozart ja Salieri".
1984. aastal tehti näidendi põhjal film.
Makrofüüdid
Makrofüüdid ehk suurtaimed on veetaimed, mis on palja silmaga nähtavad.
Makrofüütide hulka kuuluvad kõik kõrgemad veetaimed ja kõik nähtavad alamad ehk rakistaimed. Vetikad (täpsemalt makrovetikad), mis on nähtavad silmaga, liigitatakse sageli samuti makrofüütide hulka.
Makrofüüdid on veekogu primaarprodutsendid, kes fotosünteesi käigus rikastavad veekogu hapnikuga. Samuti on nad toiduks paljudele veeorganismidele ning pakuvad neile ka varje- ja elupaiku.
Eestis on levinumad makrofüüdid pilliroog ja järvkaisel.
Makrofüütide liigitus
Makrofüütide liigitusi on palju. Neist ilmselt kõige autoriteetsem on Robert G. Wetzeli (1983) liigitus kasvuvormide järgi:
Wilkie Collins
Wilkie Collins (8. jaanuar 1824 – 23. september 1889) oli inglise romaani- ja näitekirjanik.
11. juunil 2004 esietendus Eesti Draamateatri suures saalis Collinsi romaanil põhinev Priit Pedajase lavastus "Naine valges. Suvine impressioon".
Dave Lombardo
thumb|Lombardo 2007. aastal
Dave Lombardo (sündinud 16. veebruaril 1965 Havannas) on USA muusik, ansambli Slayer trummar.
Lombardo sündis küll Kuubal, kuid kui ta oli ainult kaheaastane, kolis ta pere South Gate'i California osariigis. Ta huvitus peagi trummimängust ja mängis 1970. aastate lõpus rokkbändis Escape. 1981. aastal, kui ta töötas pitsapoisina, tutvus ta Kerry Kingiga ning too kutsus ta oma uude bändi, Slayerisse, trummariks. Kuni 1983. aastani töötas ta ka kaubamajas, pühendudes seejärel elukutselisena trummimängule.
1986. aastal lahkus Lombardo Slayerist, väidetavalt rahalistel põhjustel, sest ta arvas, et ta ei saa bändi tuludest piisavalt osa. Tema naine veenis teda siiski 1987. aastal Slayerisse naasma. Kuid 1992. aastal lahkus ta bändist uuesti, sest bänd alustas turneed ajal, mil Lombardo naine sünnitas nende esimese lapse. Järgnevatel aastatel tegutses Lombardo bändides Grip Inc. ja Fantômas ning tegi ka sooloprojekte. Kui aga Slayeri trummar Paul Bostaph 2001. aastal bändist lahkus, tegi kitarrist Jeff Hanneman Lombardole ettepaneku Slayerisse naasta. Teine kitarrist Kerry King oli esialgu sellele vastu, kuid pärast Lombardo prooviesinemist nõustus sellega. Alates 2002. aastast on Lombardo taas Slayeri trummar.
Lombardo on abielus ja tal on kaks last.
Hugo Linde
Hugo Linde (19. august 1886 Uue-Vändra vald – 26. mai 1936) oli eesti metsateadlane.
Ta lõpetas 1911. aastal kiitusega (I järgu õpetatud metsateadlane) Keiserliku Metsanduse Instituudi ja töötas Vene riigiteenistuses.
1921. aastal opteerus ta Eestisse, tegutses algul ettevõtjana metsamaterjalide ümbertöötamise alal, oli alates 1927. aastast Puurmanni metsaülem ja revident-metsaülem.
Sündinud 18. mail
''Siin loetletakse 18. mail sündinud tuntud inimesi.
Origenes
pisi|[[Guillaume Chaudière. Origenes. 1584.]]
Origenes tegutses algul Aleksandrias. Ta kirjutas üle 2000 teoloogilise teose, sealhulgas tekstikriitikast, Piibli eksegeesist ja Piibli hermeneutikast ning jutlusi.
Teda on peetud üheks mõjukaimaks kristlikuks teoloogiks enne Augustinust ja üheks vastuolulisemaks kristlikuks mõtlejaks läbi aegade.
Tema kirjutised on ühed esimestest intellektuaalsetest katsetest kirjeldada kristlust. Ta järgis platonistlikku maailmavaadet, rääkis sellest, et igavikulised hinged saavutavad täiuslikkuse, kui nad põgenevad ajalikust ja ebatäiuslikust maisest maailmast. Ta uskus, et lõpuks saavad isegi deemonid Jumalaga ühendatuks. Ta uskus, et Kolmainsus on hierarhiliselt struktureeritud ning uskus hingede preeksistentsi.
Origenese tähtsaimaks kirjutiseks peetakse "Hexapla'd", mis on kokkuvõttev ja võrdlev teos Vana Testamendi kuuest tõlkeversioonist.
Origenes Aleksandrias
Origenese elu kohta on tänu mitmele allikale teada rohkem kui teiste Nikaia-eelsete kirjutajate kohta. Suure tänu võlgneme Eusebiosele Kaisareast, kes pühendas Origenese biograafiale suure osa oma "Kiriku ajaloo" kuuendast raamatust.
Origenes sündis Egiptuses, Aleksandria linnas. Tõenäoliselt olid ta vanemad poja sündides juba kristlased või said nendeks peatselt, sest Origenes sai isalt kristliku kasvatuse. Eusebios mainib, et Origenese isa sai märtriks siis, kui Septimius Severus kristlasi taga kiusas. Isa nimi oli Leonides. Arvatakse, et tegemist oli Rooma kodanikuga, sest tal raiuti hukkamisel pea maha. Tol ajal ei tohtinud Rooma kodanikku teisel viisil hukata. Elukutselt võis ta olla kirjanduse õpetaja.
Lisaks kristlikul piiblil põhinevale kasvatusele sai Origenes isalt ka klassikalise hellenistliku kasvatuse, mis valmistas teda ette filosoofiaõpinguteks.
Aleksandrias oli tol ajal kolme liiki vabamehi: Rooma kodanikud, Aleksandria ja teiste kreeka linnade kodanikud Egiptuses ja "egiptlased" ehk kreeklased, kes ei kuulunud kahte kõrgemasse klassi. Kui lapse vanemad olid erinevatest klassidest, kuulus laps madalamasse klassi kuuluva vanema klassi. Septimius Severuse tagakiusamine oli suunatud aga kahele kõrgemale klassile. Oletatakse, et Origenese ema oli madalamast klassist kui ta mees. See seletaks, kuidas suutis Origenes vaatamata Aleksandrias aastaid kestnud tagakiusamisele olla kateheetiline õpetlane.
Pärast isa surma oli Origenese pere majanduslikes raskustes, mistõttu võttis ta vanima pojana isa ameti üle ja hakkas perele leiva teenimiseks kirjandust õpetama. Samas ei jätnud ta pooleli ka eneseharimist.
Arvatakse, et enne Severuse tagakiusamist õppis ta Aleksandria kateheetilises koolis, mida juhatas Klement Aleksandriast. Severuse tagakiusamise ajal aeti kõik, kes olid kateheetilise õpetusega seotud, tagakiusamise hirmus Aleksandriast välja. Nii ka Klement ja kool jäi juhita. Samas leidus hulk paganaid, kes huvitusid endiselt sellest õpetusest ja kes nüüd Origenese poole pöördusid. Kui Origenes sai 18-aastaseks, usaldaski Aleksandria piiskop Demetrius kateheetilise kooli juhatamise talle. Arvatavasti siis, kui ta vennad olid juba piisavalt vanad, et ise elatist teenida, jättis Origenese kirjanduse õpetamise pooleli ja pühendus ainult kateheesi õpetamisele.
Tagakiusamiste laine Aleksandrias aga jätkus ja mitmed Origenese õpilased surid märtrisurma, teiste hulgas ka Plutarchos. Ka Origenest ähvardas rahvas mitmel korral – ka siis, kui ta Plutarchose hukkamisele ilmus, kuid võimud teda ei arreteerinud ja ta sai jätkata oma kohustusi kateheesi õpetajana.
Ajapikku tekkis neid, kes soovisid Origenese õpetust kuulata, nii palju, et tal tuli kool kaheks kursuseks jagada, sest muidu ei jäänud tal enam aega Pühakirja uurimiseks. Ta tegi oma õpilasest Heraclasest, kes oli märter Plutarchose vend, kolleegi ja lasi tal õpetada katehumeene, õpetades ise edasijõudnuid. Edasijõudnutele õpetas ta lisaks filosoofiale ka geomeetriat ja aritmeetikat. Origenes tõlgendas eri koolkondadesse kuuluvaid filosoofe ja seletas lahti nende kirjutisi nii, et varsti hakati teda ennast suureks filosoofiks pidama.
Sel ajal, kui Origenes oli juba kateheetilise kooli juhataja, hakkas ta käima Ammonius Sakkase, keda peetakse uusplatonismi isaks, loengutes. Samas õppis ta Eusebiose järgi ka heebrea keelt. Mitmed õpetlased on selles faktis kahelnud, kuid on üsna tõenäoline, et ta orienteerus heebrea keeles vähemalt nii palju, et juhendada "Hexapla" koostamist, isegi kui tegeliku töö tegid ära ta abilised. Tema heebrea keele oskusele viitab ka see, et ta tundis väga hästi juudi tavasid ja kombeid ning suhtles rabidega.
Origenes elas väga askeetlikku elu. Eusebios kirjutab, et ta võttis evangeeliumi ettekirjutusi nii tõsiselt, et "sooritas teo, mis andis tõestust kogenematust ja noorest südamest, kuid samas usust ja enesekontrollist." Origenes võttis nimelt sõna-sõnalt Mt 19,12, kus on öeldud järgmiselt: "On ju abieluks kõlbmatuid, kes nõnda on sündinud emaihust, ja on kohitsetuid, kes on inimeste kohitsetud, ja on kohitsetuid, kes on ise end taevariigi pärast kohitsenud. Kes suudab taibata, taibaku!" ja kohitses ennast ise. Huvitav on see, et Origenes, keda on peetud "allegooria printsiks", võttis sõna-sõnalt salmi, mida varasem traditsioon mõistis tavaliselt allegooriliselt.
Oma mahukaid teoseid hakkas Origenes kirjutama võrdlemisi hilja, aastatel 215–220. See on seotud ühe rikka mehe, Ambrosiusega, kes oli kirikust ära pöördunud ja intellektuaalse Valentinuse sektiga liitunud, sest väidetavalt ta ei leidnud kirikust mõttele piisavalt toitu. Kui Origenes ta kiriku juurde tagasi tõi, siis nõudis ta Origeneselt seda, mida ta eelnevalt polnud leidnud. Ambrosius andis oma varanduse Origenese teenistusse, võimaldades talle sekretariaadi ja kirjastuse seitsme stenograafiga, kes kordamööda ta dikteeritut kirja panid. Samuti sai ta käsikirjade kopeerija ja kalligraafid. Mees avaldas oma innukusega Origenesele nii kõva survet, et viimane kutsus teda irooniaga Jumala kupjaks.
Origenese kirjanduslike tööde peamiseks eesmärgiks oligi tagada kristlastele, kes tulid lagedale intellektuaalsete probleemidega, Pühakirjaga kooskõlas olevad vastused, et nad ei läheks neid gnostilistest sektidest otsima.
Reisid
Oma Aleksandrias töötatud aja jooksul tuli Origenesel ette võtta mitu tähtsat reisi. Esimene neist toimus paavst Zephyrinuse ajal Rooma. Reisi sihiks oli Origenese sõnul näha iidset Rooma kirikut.
Teine reis toimus umbes aastal 215 tollase Rooma provintsi Araabia kuberneri soovil Araabiasse. Tõenäoliselt soovis kuberner mehelt, keda peeti kristlikus ringkonnas üheks silmapaistvaks isiksuseks, selle uue religiooni kohta rohkem teada saada. Origenes viis selle ülesande kiirelt täide ja naasis Aleksandriasse. Vahepeal olid aga Aleksandrias puhkenud rahutused. Nimelt keiser Caracalla oli Aleksandriasse saabudes sattunud pilgete ohvriks, mistõttu ta vihastas ja rüüstas linna, sulges koolid ning saatis õpetlased linnast välja.
Selle tulemusena lahkus Origenes esimest korda salaja Palestiina Kaisareasse, kus sealsed piiskopid, Theoctistus ja Alexander Jeruusalemmast, kasutasid ära juhuse, et kohal oli nii silmapaistev piibliõpetlane ja palusid tal kogudusele jutlust pidada, vaatamata sellele, et Origenes ei olnud siis veel ordineeritud vaimulik. Aleksandria piiskop Demetrius vihastas seda kuuldes ja esitas Palestiina piiskoppide vastu protesti ning nõudis Origenese kiiret naasmist Aleksandriasse.
Järgmine reis viis Origenese Antiookiasse. Nimelt võttis Origenes vastu keisrinna Julia Mammae, Alexander Severuse ema, kutse, kes oli kristlusest väga huvitatud ja soovis, et Origenes, keda igal pool tunnustati ja kelle arusaamad jumalikest asjadest paljudele meeldisid, teda Antiookias külastaks ja kristlikel teemadel hariks.
Suur kriis
Umbes aastal 231 lahkus Origenes Aleksandriast põhjusega, et kohtuda Ateenas ühe hereetikuga. Kreekasse minnes tegi ta aga kummalise ringi ja külastas Kaisareas oma Palestiina sõpru, Theoctistust ja Alexandrit Jeruusalemmast. Väidetavalt pühitses tema viisidi ajal Kaisarea peapiiskop Theoctistus piiskop Alexander Jeruusalemmast nõusolekul Origenese preestriseisusse. Selle teo täpsed põhjused ei ole päris selged. Arvatakse, et kaks piiskoppi võisid lihtsalt leida, et Origenes on seda au, mis preestriks olemine kaasa tõi, väärt. Samas võis see olla ka vastus Demetriuse varasemale protestile, et ilmalikud õpetlased ei tohiks pidada kogudusele jutlusi.
Igatahes siis, kui värske preester oli teel Ateenasse, jõudsid uudised tema ordineerimisest Aleksandriasse ning põhjustasid Demetriuses, kellele Origenes tegelikult allus, suurt viha. Veel suuremat viha tõid hiljem kaasa kuuldused Origenese vestlusest hereetikuga, kelle pärast ta Ateenasse sõitnud oli. Nimelt olid nad vestelnud teemadel, mis puudutasid Isa ja Poja ühtsust ning saatana lunastamist. Hereetik, Candidus, väitis, et saatanal on väga kuri loomus, mida ei saa keegi kunagi päästa. Origenes vastas sellele, et saatana kuri loomus ja see, et ta on hukule määratud, ei ole tingitud mitte ta olemusest (substance), vaid ta on langenud tänu enda tahtele ja seetõttu saab teda hukatusest päästa. Candidus tõlgendas asja nii justkui oleks Origenes väitnud, et saatanal on loomus, mis tuleb päästa või lunastada.
Kui Origenes Aleksandriasse tagasi jõudis, kutsus Demetrius kokku kirikukogu, et otsustada ta saatuse üle. Kuna Origenes oli ordineeritud väljaspool Aleksandriat, siis otsustati, et tal tuleb Aleksandriast lahkuda ja et ta ei tohi seal enam elada ega õpetada. Demetriust see otsus üksi ei rahuldanud ja ta kuulutas koos teiste Egiptuse piiskoppidega Origenese preestriseisusest ilmajäetuks ja tõi avalikkuse ette ka selle, et Origenes oli end kastreerinud, mis tol ajal keelatud oli. Rooma senat kinnitas otsuse Origenese preestriseisusest ilmajätmise kohta ning see kuulutati kehtivaks kogu maailmas, kuid nelja erandiga: Palestiina, Araabia, Foiniikia ja Ahhaia (Kreeka). Nendes piirkondades Origenes oma elu teise poole veetiski.
Eusebios ja Hieronymus väidavad, et nii Demetriuse kui ka Rooma senati otsuste taga olid tegelikult inimlikud tunded. Need langetati kadedusest Origenese kõneosavuse ja õpetuse mõju tõttu – kui ta rääkis, siis olid kõik sõnatud.
Origenes Kaisareas
Vaatamata sellele, et Origenes reisis üsna palju, sai Kaisareast põhiline koht, kus ta oma elu teise poole veetis. Niipea kui ta Aleksandria sündmustest toibus, jätkas ta "Johannese evangeeliumi kommentaaride" kuuenda raamatuga. Kuigi reeglina Origenes endast oma teostes ei räägi, siis selles raamatus võrdleb ta enda saabumist Kaisareasse heebrealaste väljarändega Egiptusest tõotatud maale.
Kaisareas olles hakkas Origenes lisaks kirjutamisele ja õpetamisele ka jutlusi pidama. See võimaldas tal omakorda läbi käia mitte ainult intellektuaalidega, vaid kogu sealse kristliku populatsiooniga Origenese jutlustest on säilinud meieni ligikaudu kolmsada.
Tema õpetamise kohta Kaisareas on säilinud dokument, "Address of Thanks" (osades tõlgetes "Panegyric"), mis kujutab endast tänukõnet ühe Origenese õpilase, Gregorius Thaumaturguse poolt, kes lahkus ta juurest pärast viis aastat kestnud õpinguid. Sealt selgub, et õpingud Origenese juures algasid loogika ja dialektikaga. Järgmisena õpetas ta religioossel eesmärgil loodusteadusi, nimelt, et selgitada Jumala poolt loodusele osaks saanud ettemääratust. Loodusteadustele järgnesid eetikaalased õpingud. Kõige viimase ja tähtsaima osa moodustas teoloogia.
Origenese kool ei olnud aga tüüpiline kateheetiline kool. Ta jättis välja kõik, mis on ainuomane kristlusele ja õpetas selliseid kristlikke doktriine, mida sai sõnastada filosoofilistes terminites. Nii meenutab see kool pigem kooli, mis oli mõeldud paganatele, kes näitasid üles huvi kristluse vastu, kuid kes ei olnud veel ristimiseks valmis. Origenes tutvustas seega kristlikke doktriine läbi platonistliku filosoofia. Kui ta õpilased soovisid seejärel kristlasteks saada, siis tuli neil lisaks omandada kateheetiline õpetus rangemas tähenduses.
Origenese surm
Origenes pääses kahest tagakiusamiste lainest – Septimius Severuse ja Maximinus Traaklase omast –, kuid mitte kolmandast, mille põhjustas Decius. See oli esimene tõeliselt universaalne tagakiusamine, mille tulemusena suri Kaisarea vanglas ka Alexander Jeruusalemmast. Origenes langes samuti vangi ja teda piinati korduvalt.