cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Djibouti
Loodus
Suurimad järved on Assali järv ja Abbe järv (kuulub osaliselt Etioopiale).
Haldusjaotus
Riik jaguneb viieks piirkonnaks ja pealinnaringkonnaks (Djibouti). Piirkonnad on:
Lindsey Vonn
pisi|Lindsey Vonn USA-s [[Aspenis (2006)]] Lindsey Caroline Vonn (sünninimi Kildow; sündinud 18. oktoobril 1984 Minnesotas St. Paulis) on endine USA mäesuusataja, kelle parimad tulemused olid saavutatud kiirusaladel.
1990-ndate lõpul kolis Lindsey koos vanematega Coloradosse Vaili. Umbes samale ajale langes tema esimene märkimisväärne sportlik saavutus välismaal: 1999 Itaalias peetud võistlustel Hiirekese auhinnale (Trofeo Topolino), kus võistlesid 11–14-aastased sportlased, sai temast läbi aegade esimene ameerika tüdruk, kes suutnud selle võita.
Esimest korda osales Vonn MK-etapil 16-aastaselt Utah's Park Citys 16.–18. novembril 2000.
2002. aasta taliolümpiamängudel USA-s Salt Lake Citys osales ta slaalomis ja Alpi kahevõistluses. Viimases tuli ta 6. kohale.
4. märtsil 2003 võitis ta Prantsusmaal Puy Saint-Vincentis juunioride maailmameistrivõistlustel kiirlaskumises hõbemedali.
2006. aasta taliolümpiamängudel Itaalias Torinos kukkus ta 13. veebruaril treeningul rängalt ja viidi sealtsamast haiglasse. Siiski võistles ta järgmisel päeval kiirlaskumises ja saavutas 8. koha. Sellise käitumise eest anti talle Olümpiavaimu auhind, mis määratakse kõige paremini olümpiavaimu väljendanud USA sportlasele.
Vonn sai hõbemedali kiirlaskumises ja suurslaalomis Åres 2007. aasta maailmameistrivõistlustel. Kaks aastat varem Bormios toimunud 2005. aasta MM-il oli ta kiirlaskumises ja Alpi kahevõistluses neljas. 2009. aasta MM-il, mis peeti Val-d'Isère'is, tuli ta maailmameistriks ülisuurslaalomis ja kiirlaskumises.
2010. aasta taliolümpiamängudel Kanadas Vancouveris võitis ta kiirlaskumise 0,56-sekundilise, seega suure eduga oma kaasmaalase Julia Mancuso ees, tulles esimeseks ameeriklannaks, kes tulnud olümpiavõitjaks kiirlaskumises. Ta tuli ülisuurslaalomis kolmandaks Andrea Fischbacheri (Austria) ja Tina Maze (Sloveenia) järel. Alpi kahevõistluses ta juhtis pärast kiirlaskumist, kuid slaalomis kukkus. Ta tegi kaasa ka kõik ülejäänud kolm ala, kuid katkestas need. Sealjuures suurslaalomis ta kukkus ja murdis nimeta sõrme, aga võistles sellest hoolimata ka viimasel alal.
2014. aasta taliolümpiamängudest Sotšis jäi ta vigastuse tõttu eemale.
2018. aasta taliolümpiamängudel Pyeongchangis võitis ta kiirlaskumises pronksmedali. Ülisuurslaalomis jäi ta jagama kuuendat kohta ja Alpi kahevõistluse katkestas.
Maailma karikavõistlustel võitis Vonn 82 etappi ja on sellega enim etapivõite saavutanud naismäesuusataja. Neist 43 võitis ta kiirlaskumises ja 14 nendest Kanadas Lake Louise'is. Lisaks oli ta MK-etappidel poodiumil veel 55 korral. Ta võitis 2008 maailma üldkarika ja kiirlaskumise karika. 2009 võitis ta uuesti maailma üldkarika ning lisaks kiirlaskumise ja ülisuurslaalomi karika. 2010 võitis ta nii üldkarika kui ka ülisuurslaalomi, kiirlaskumise ja Alpi kahevõistluse karika. Hooajal 2014–2015 võitis ta maailmakarika kiirlaskumises ja ülisuurslaalomis.
Hooajal 2015–2016 võitis ta 20. kristallgloobuse, kui tuli kiirlaskumises hooaja üldvõitjaks. Ta sai sellega kõige edukamaks mäesuusatajaks. Talle järgneb 19 kristallgloobust võitnud rootslane Ingemar Stenmark. Veebruaris toimunud etapil Andorras Soldeus vigastas ta aga põlve, mistõttu pidi ta hooaja pooleli jätma, kuid saavutas sellele vaatamata hooajal üldarvestuses teise koha.
Tema viimasteks tiitlivõistlusteks jäid 2019. aasta maailmameistrivõistlused Åres, kus ta võitis kiirlaskumises pronksmedali.
Eraelu
Lindsey oli abiellus Thomas Vonniga, kes sel ajal kuulus USA mäesuusakoondisse, aga kelle parim tulemus MK-etapil on 9. koht. Nad elasid Colorados Vailis, aga neil oli elamispind ka Atlantas ja Saksamaal. 2011. aasta novembris teatati, et Vonnid alustasid lahutusmenetlust pärast 4-aastast abielu. Lahutus jõustus 2013. aasta jaanuaris. Lindsay ei muutnud oma endise abikaasa nime. Aastatel 2013-2015 kohtus ta kuulsa golfimängija Tiger Woodsiga. Alates 2018. aastast on ta kohtunud hokimängija P. Kee Subbaniga.
USA mäesuusakoondis peatub ajal, mil MK-sari Euroopas toimub, Austrias Kirchbergis. Kirchbergis elab ka Lindsey lehm Olympe, mille ta võitis 17. detsembril 2005 Val d'Isere'is. See oli esimene MK-etapp, mille ta väljaspool Põhja-Ameerikat võitis. Tal oli valida raha ja lehma vahel ning ta valis lehma. Auhinna panid välja Prantsusmaa juustutootjad.
2019 kihlus ta NHL-i mängija P. K. Subbaniga.
Saavutused
pisi|Vonn (paremal) olümpiapjedestaalil
Maailma karika etapivõidud
pisi|Lindsey Vonn tuli 15. detsembril 2007 Šveitsis [[St. Moritz|Sankt Moritzis kiirlaskumises teiseks]] pisi|Lindsey Vonn võitis 8. märtsil 2008 MK-etapi Šveitsis [[Crans-Montanas]] pisi|Vonn võitis 17. jaanuaril 2009 MK-etapi Austrias [[Altenmarkt-Zauchensees]] pisi|Lindsay Vonn 8 kristallgloobusega (2010) Oma esimese MK-etapi võitis ta 3. detsembril 2004 Kanadas Lake Louise'is kiirlaskumises ning teise päevapealt aasta hiljem samas kohas ja samal alal.
Esimest korda võitis ta ühel nädalal kaks MK-etappi 21. ja 22. detsembril 2007 Austrias Sankt Antonis (vastavalt kiirlaskumise ja Alpi kahevõistluse). Niisugust saavutust on ta hiljem veel korduvalt korranud. 8.–10. jaanuaril 2010 võitis ta ühel nädalal koguni kolm MK-etappi: kaks kiirlaskumist ja ülisuurslaalomi.
Lindsey Vonn osales karjääri jooksul 395 MK-etapil ja jõudis esikolmikusse 137 etapil, millest 82 ta võitis. Ta võitis kiirlaskumises 43, ülisuurslaalomis 28, Alpi kahevõistluses 5, suurslaalomis 4 etappi ja slaalomis 2 etappi.
Ivar Puura
Ta on muu hulgas uurinud selgrootute paleontoloogiat ja kivististe mineraalset koostist.
1997. aastast oli ta Eesti Looduseuurijate Seltsi teoreetilise bioloogia sektsiooni esimees.
Aastast 1998 Eesti Teaduste Akadeemia Looduskaitse Komisjoni liige, aastast 2009 Eesti TA Fülogeneetika ja Süstemaatika komisjoni liige.
Isiklikku
Ta oli geoloog Väino Puura poeg ja Erik Puura vend.
Kokre
Kokre on küla Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Martna valda.
Arvutuspinge
Arvutuspingeks nimetatakse tugevusõpetuses ohtlikus punktis tekkivat pinget. Teisisõnu on arvutuspinge suurim konstruktsioonielemendile mõjuv pinge.
Ehitustarindi vastupidavuse või masinaehituse detaili töökindluse tagamiseks peab olema tagatud teatav tugevusvaru. See tähendab, et arvutuspinged peavad olema piirpingetest palju väiksemad ning seetõttu tuleb alati piirpingeid σlim võrrelda arvutuspingetega σmax. Arvutusskeem ei vasta kunagi konkreetsele olukorrale, kuna paljudel kahjulikel teguritel (materjali ebaühtlus, sisepraod jne) on juhuslik iseloom, mida eelnevalt pole võimalik arvesse võtta. Ka koormised võivad kasvada varem ette nägemata põhjustel ning osutuda arutuslikest suuremaks. Seetõttu on võetud kasutusele varuteguri mõiste. Varutegur on konstruktsioonielemendi piirpinge ja arvutuspinge suhe, mida tähistatakse tähega k, harvemini S. . Konstruktsioonielemendi ohutuse tagamiseks peab varutegur olema tunduvalt suurem kui üks. Enamasti jääb varutegur vahemikku 1,5–3, kuid näiteks liftide puhul on varutegurid vahemikus 10–15.
Kenneth Arrow
pisi|Kenneth Arrow (2004) Kenneth Joseph Arrow (ka Ken Arrow; 23. august 1921 New York – 21. veebruar 2017 Palo Alto) oli juudi päritolu Ameerika Ühendriikide majandusteadlane ja poliitikateoreetik, Nobeli auhinna laureaat.
1972. aastal sai ta koos John Hicksiga Nobeli majandusauhinna; ta on seni noorim selle auhinna saaja (sai selle 51-aastaselt). Nobeli auhinna on saanud ka viis Ken Arrow' õpilast, sealhulgas Eric Maskin, John Harsanyi, Michael Spence ja Roger Myerson.
Franco Modigliani
pisi|Franco Modigliani 82-aasta vanusena aastal 2000 Franco Modigliani (18. juuni 1918 Rooma – 25. september 2003 Cambridge, Massachusetts) oli Itaalia juudi päritolu Ameerika Ühendriikide majandusteadlane.
Aastal 1985 sai ta Nobeli majandusauhinna.
Elulugu
1939. aastal emigreerus Modigliani Itaaliast Ameerika Ühendriikidesse.
1978. aastal oli ta American Economic Associationi president.
Heinz von zur Mühlen
Heinrich Dieter von zur Mühlen (tuntud eelkõige kui Heinz; 13./26. detsember 1914 – 1. juuni 2005) oli baltisaksa ajaloolane.
Heinz von zur Mühlen sündis Tallinna Niguliste koguduse õpetaja ja Saksa praostkonna praosti Konrad von zur Mühleni ning tema abikaasa Sara (sünd. von Gernet) pojana.
Mühlen uuris peamiselt linna- ja asustusajalugu ning korraldas ka Paul Johanseni avaldamata jäänud tööde avaldamist. Ta oli tegus ajaloouurija peaaegu surmani.
Vassili Kljutševski
pisi|Nõukogude Liidu [[postmark Vassili Kljutševskist (1991) (Michel 6256, Scott 6055)]] Vassili Ossipovitš Kljutševski (vene keeles Василий Осипович Ключевский; 28. jaanuar (vkj 16. jaanuar) 1841 – 25. mai (vkj 12. mai) 1911) oli mordva päritolu Venemaa ajaloolane.
Kljutševski sündis külavaimuliku pojana. Isa suri 1850 ja pere kolis Pensasse. Vassili õppis algul kihelkonna ja hiljem kreisi vaimulikus koolis, 1856 astus Pensa vaimulikku seminari, kuid ei lõpetanud seda. 1861. aastal kolis ta Moskvasse, kus astus Moskva ülikooli ja õppis ajaloo-filoloogiateaduskonnas.
Kljutševski kaitses kandidaaditöö "Välismaalaste ütlused Moskva riigi kohta", 1871 magistritöö "Keskaegsed pühakute elulood ajalooallikana" ja 1882 doktoritöö "Bojaaride duuma keskaegsel Venemaal".
Kljutševski oli teise tuntud ajaloolase Sergei Solovjovi õpilane. Pärast Solovjovi surma 1879 sai Kljutševski tema ametikoha endale ja hakkas lugema Venemaa ajaloo kursust Moskva ülikoolis. Ta õpetas aastakümneid Venemaa kõrgkoolides, sealhulgas Moskva vaimulikus akadeemias ja naiskursustel, olles pikka aega Moskva ülikooli ajalooprofessor. 1887–1889 oli ta ajaloo-filoloogiateaduskonna dekaan ja ülikooli prorektor.
1889 valiti Kljutševski Venemaa Teaduste Akadeemia kirjavahetajaliikmeks ajaloo- ja poliitikateaduste alal. 1900 valiti ta akadeemikuks Venemaa ajaloo ja muinsuste alal.
Tema loengute põhjal välja antud Venemaa ajaloo kursuse neljaköitelist trükki peetakse üheks parimaks Vene ajaloo üldkäsitluseks. 1899 ilmus "Venemaa ajaloo lühikursus" ja alates 1904 ilmus täiskursus. Kokku ilmunud 4 köidet käsitlevad Venemaa ajalugu kuni Katariina II valitsusajani.
10. aprillil 1906 valiti ta Teaduste Akadeemia poolt Riiginõukogu liikmeks, aga ta keeldus sellest aust, sest tema arvates ei olnud osalemine nõukogu töös piisavalt sõltumatu selleks, et vabalt arutada Venemaa ühiskondliku elu ette kerkivaid küsimusi.
Brainstorm
Brainstorm (ka Prāta Vētra) on Läti poprock-ansambel. Ansambel loodi 1989. aastal Jelgavas. Liikmed on Renārs Kaupers (solist), Jānis Jubalts (kitarr), Māris Mihelsons (klahvpillid) ja Kaspars Roga (löökriistad).
Halliste kirik
Halliste Püha Anna kirik on kirik Viljandi maakonnas Mulgi vallas Pornuse külas.
Brainstorm
Brainstorm esindas Lätit 2000. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel lauluga "My Star". Finaalkontserdil sai laul 136 punktiga kolmanda koha.
Halliste kirik
Halliste kirik on kultuurimälestis.
Kiriku praegune neoromaanilik välimus pärineb 1867. aasta ümberehitusest, samas on kirikus erinevate ajastute ehitusosi alates vähemalt 15. sajandist. 1959. aasta tulekahju muutis kiriku varemeiks, hoone taastati aastatel 1989–1991 Kalev Raave eestvedamisel 1867. aasta välimust silmas pidades. 2012. aastal remonditi kiriku keldriruume.
Kirikus on umbes 800 istekohta.
Kirikus on Jüri Arraku valmistatud altarimaal.
Halliste Püha Anna kirikut kasutab EELK Halliste Püha Anna kogudus.
2. jaanuaril 2016 laulatati kirikus Eesti president Toomas Hendrik Ilves ja Ieva Kupce.
pisi|tühi|Halliste kiriku altar
Mittelherwigsdorf
Mittelherwigsdorf on vald Saksamaal Saksimaa Görlitzi kreisis.
Vallaosad
Eckartsberg (951 elanikku), Mittelherwigsdorf (1884 elanikku), Oberseifersdorf (1173 elanikku) ja Radgendorf (127 elanikku).
Harakas (perekond)
Harakas (Pica) on perekond vareslaste sugukonnast.
Liigid
Perekonnas on kolm liiki:
Pitsunda
pisi|Pitsunda vaade
Pitsunda on kuurortlinn Musta mere rannikul Gruusia loodeosas Abhaasias. Linn asub Bzõbi jõe suudmealal.
Linnas asub 10. sajandil Gruusia kuninga Bagrat III ehitatud katedraal.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Pitsunda elanikest abhaase 58,7%, venelasi 27,3%, armeenlasi 4,3%, grusiine 3,2%, ukrainlasi 2,2% ja teistest rahvustest inimesi 4,3%.
Keskküla (Lääne-Nigula)
Keskküla on küla Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Martna valda.
Küla edela-, kagu- ja idapiiriks on Kasari jõgi. Küla idapiiril suubub Kasari jõkke vasakult Vigala jõgi ning läänetipus paremalt Liivi jõgi.
Lähedal asub Keskküla raba.
Keskküla läbib Risti–Virtsu maantee.
Camille Corot
Camille Corot (täisnimega Jean-Baptiste-Camille Corot; 26. juuli 1796 Pariis – 22. veebruar 1875) oli prantsuse maalikunstnik.
Elukäik
Corot omandas klassikalise kunstihariduse Collège de Rouenis. 26-aastaselt õnnestus tal tänu vanematelt saadud pärandusele pühenduda täielikult kunstile. Korduvalt Salongi näitustel osalenud Corot' looming leidis suurema tunnustuse alles 1846. aastal. Tema teoseid ostsid nii Napoleon III kui ka Orléansi hertsog. 1849. aastast arvati Corot Salongi žürii hulka.
Lapsepõlv ja haridus
Camille Corot' Burgundia päritolu isa Louis-Jacques Corot (1771–1847) oli Pariisi Grands-Degres’ tänava juuksuri poeg ning Camille’i ema Marie-Francoise Oberson (1768–1851) oli päritolult šveitslane. Camille' mõlemad vanemad olid abielludes õnnistatud hea kaasavaraga. Nad ostsid pärast abiellumist moodsa Pariisi kübarakaupluse, mis tõi neile edaspidi palju tulu. Camille Corot’l oli kaks õde – kolm aastat vanem õde Anette-Octavie (1793–1874), kellega ta oli väga lähedane, ning aasta noorem õde Victorie-Anne (1979–1821). 1803.–1807. aastal õppis Camille Corot internaatkoolis, kuni tal õnnestus tänu isale saada stipendium Roueni keskkooli Prantsusmaa põhjaosas, kuhu ta jäi järgnevaks viieks aastaks. Rouenis hakkas Corot Normandia loodust armastama, mis kajastub ka tema maalidel. Rouenis elades sai Corot lähedaseks isa hea härrasmehest sõbraga Sennegoniga, kes jagas Corot'le tulevikuks ärialasi õpetussõnu ning kellega koos Corot tegi pikki jalutuskäike looduses. Hiljem kaks perekonda ühendati, kui Corot' vanem õde Anette-Octavie pandi mehele Sennegoni pojale.
Corot ei olnud silmapaistev õpilane ning teismeeas ei ilmnenud veel tema huvi maalimise vastu. Corot' isa otsustas anda pojale võimaluse käia tema jälgedes ning koolitas teda riidekaupmeheks. Kui Camille oli 21-aastane (1817), kolis perekond uude majja Ville-d’Avrays. Camille hõivas pisikese toa maja lääneosas kolmandal korrusel, mille akendest avanes inspireeriv vaade kuninganna Marie Antoinette'i eravaldusse jäävatele tiikidele. See tuba jäi Camille Corot' ateljeeks kuni tema surmani. Riidekaupmehena ilusate materjalidega tegeledes sai Camille esteetilise ilu üle mõtiskleda. Üha enam meeldis Corot’le maastike maalimine ning 26-aastaselt võttis ta vastu otsuse tegeleda ainult kunstiga. Camille suutis oma andega veenda ka isa, kes nõustus teda edaspidi rahaliselt toetama. Maastikumaalimist õppis Camille kõigepealt Achille Etna Michalloni käe all, kelle surma järel jätkas Corot õpetamist Jean-Victor Bertin. Mõlemad õpetajad olid olnud Pierre-Henri de Valenciennes’i õpilased.
Reisid
1834. aastal külastas Corot maist oktoobrini taas Itaaliat. Ta maalis Volterra, Firenze, Pisa, Genova, Veneetsia ja Itaalia järvepiirkondade vaateid. Itaalias kogus ta piisavalt materjali visandite näol, et jätkuks tööd elu lõpuni, kuid 1843. aasta suvel külastas ta veel lühikest aega viimast korda Itaaliat. Lisaks reisis Camille ulatuslikult Kirde-Prantsusmaal, Normandias ja Burgundia aladel, eriti Morvani regioonis, kus ta armastas võimalusel viibida. 1854. aastatel reisis Corot Hollandis ja Belgias, külastades regulaarselt Šveitsi. 1862. aastal käis ta ka Londonis.
Karjäär
1840ndatel kritiseerisid kriitikud karmilt Corot' maale ning Salong lükkas mitmed tema tööd näitustelt tagasi. 1845. aastal julgustas Baudelaire Corot’d, nimetades teda modernse maastikumaali loojaks. Samas teised kriitikud nimetasid tema teoseid naiivselt kohmakaks ja koloriidilt kahvatuks. Hoolimata kriitikute arvamusest tunnustasid Corot’d teised maalikunstnikud nagu Delacroix ja Constant Dutilleux, kellest viimasega Corot jäi pikalt sõbraks, ning Dutilleux aitas Corot’d patroonide leidmisel. Corot' olukord paranes märgatavalt pärast 1848. aasta revolutsiooni, kui ta valiti Salongi žürii liikmeks.
1850ndateks oli Corot tuntud kunstnik, kelle töid kogujad innukalt ostsid. Corot jätkas oma tööde saatmist Salongi, kus need kõrge hinnaga maha müüdi. Camille Corot’l polnud vaja enam rahamuresid tunda. 1855. aastal toimunud Pariisi maailmanäitusel premeeriti Corot'd maalimise esimese klassi medaliga ja keiser Napoleon III ostis tema teose. 1867. aastal edutati Corot Salongi juhtivale kohale.
Corot, hüljanud igasugused pikaajalised suhted naistega, jäi truuks maalimisele ja oma vanematele, keda ta kohtles ülima aupaklikkusega. Tõsiuskliku kristlasena oli ta konservatiivne ja põhimõtetest kinnipidav härrasmees. Pärast vanemate surma oli Corot’l rohkem vabadust ning ta sai juhendada mitteametlikke õpilasi nagu juudi päritolu kunstnikku Edouard Brandonit ja tulevast impressionisti Camille Pissarrod.
Elu lõpuperiood
Hilisemal eluperioodil ümbritses Corot’d palju õpilasi, modelle, sõpru, kunstikogujaid ja vahendajaid. Corot' maalide hind tõusis tihti üle 4000 frangi. Olles kindlustanud oma jõukuse, jagas Camille Corot rohkelt oma aega ja raha noorte kunstnike toeks ja heategevuseks. Näiteks ostis ta maja kingituseks Honore Daumier’le, kes oli pimedaks jäänud, lisaks toetas Corot Millet’ leske ja Pariisi lastekodu. Corot jäi elulõpuni tagasihoidlikuks. Vaatamata suurele edule, mis teda saatis, pidasid meistri sõbrad oluliseks tunnustada teda kuldmedaliga 1874. aastal, veidi enne tema surma. Camille Corot suri kõhuhäirete tõttu 78-aastaselt ja ta maeti Père Lachaise'i kalmistule.
Looming
Corot' maalistiili iseloomustavad pehmus ja hajusus, õhuke värvikiht ning napid toonid. Kompositsiooniliselt keskendus kunstnik peamiselt rahuliku meeleolu loomisele. Ta eelistas maalida intiimseid mõtisklushetki, salapäraseid naisi ning muusika ja tantsuga seotud teemasid. Loometee alguses lõi ta realistliku olustikuga portreid, hiljem peamiselt maastikumaale. Corot on nn intiimse maastikumaali loojaid. Ta on viljelenud oforti ja litot.
Oma reisidel täitis Corot mitmeid märkmikke ja vihikuid visandite ja joonistustega. Tema varased Itaalias värske õhu käes tehtud õlivisandid olid selgelt piiritletud ja värsked, loodud puhaste värvide ja voolavate pintslitõmmetega. Talvekuudel töötas ta sisestuudios ambitsioonikate mütoloogiliste ja religioossete maastikumaalide kallal, mis olid mõeldud Salongi näituste jaoks. Õlimaal "Hagar kõrbes", eksponeeritud Salongis 1835. aastal, iseloomustab Corot' varasemaid töid, nagu ka tema vabaõhujoonistused, mis on akadeemilisele maalimislaadile omaste selgete piiritletud vormide ja värvidega.
Camille Corot oli väga viljakas kunstnik ning maalis üle 3000 teose. Sellest hoolimata oli nõudlus kunstiturul veel suurem ning tema teoseid on palju võltsitud. Corot' looming oli kõrgelt hinnatud tänu tema eneseteadlikele poeetilistele maastikumaalidele, mida iseloomustab õrn ja tundlik tonaalsus ning õrnade õhuliste hõbedaste/hallikate värvide koloriit. Viimased 20 aastat oma elust pühendas Corot portreedele ja figuuride kujutamisele. Portreede sari "Stuudio" (u 1865) ja "Naine pärliga" (u 1865–1870) kajastavad Corot' kaasasündinud klassitsismi ja meisterliku tonaalse koloriidi maalimise annet. Suure edu saavutamine ei avaldanud konservatiivsele ja põhimõttekindlale kunstnikule erilist mõju. Corot oli jätkuvalt väga töökas ja keskendus täielikult maalimisele. Ta armastas rääkida maalide harmooniast nii portreede kui ka maastike puhul, pürgides muusikateoste kvaliteedi kõrgusele. Modernse maailma mõjud jättis Corot kindlameelselt oma teostest välja. Ulatuslik raudteede võrgustik ja tööstuslik areng ei kajastu tema teostes mingil juhul.
Corot' koht 19. sajandi kunstiajaloos on kindel. Kui ta alustas maalimist, peeti maastikuvisandeid lihtsalt toormaterjaliks õige teose jaoks ning neil polnud kunstipärast väärtust. Camille Corot oli üks esimesi, kes suutis näidata visandite elujõulist kvaliteeti ja spontaansust ning neile omast looduslikku põhitõde, mida valmis maali puhul on raskem tunnetada. Tema surmaks oli visand teinud oma võidukäigu ja kogu maastikumaali kunstlikkuse kahtlused olid kõrvale lükatud. Corot oli vabas õhus maalimisviisiga teerajakas impressionistlike maalijatele, kes teda austasid.
Corot' maalid leiavad tunnustust ja on eksponeeritud ka tänapäeval. Corot' maastikumaalid on erilised oma valguse tundlikkuse ja atmosfääri kujutlustelt ning oma kaasajas äratuntavalt isikupärased ja eristuvad. Corot' uurija Peter Galassi ütleb, et Corot' erilisus seisneb selles, kuidas ta käsitles õlivärve vabaõhumaalijale iseäraliku valguse ja atmosfääri tundlikkusega, samas jäädes kindlaks akademistlikule vormi piiritlusele ja korrapärasele kompositsiooni struktuurile.
Bakad
Mõnikord arvatakse ekslikult, et nad kuuluvad batvade hulka, kuid need kaks rahvast ei ole omavahel lähedases suguluses. Bakadeks nimetatakse mõnikord ekslikult ka teisi Kameruni pügmeerahvaid.
Bakade keskmine kasv on 1,5 m. Et pügmeede hulka arvatakse rahvad ja hõimud, kelle keskmine kasv on alla 1,5 m, siis rangelt võttes ei ole bakad mitte pügmeed, vaid pügmoidid. Nende kohta on siiski levinud nimetus "pügmeed". Bakad ise peavad seda sõna halvustavaks.
Täiskasvanud baka mees kaalub 40...45 kg. See võimaldab hõlpsasti puuokstel turnida.
Keel
Erinevalt enamikust teistest Kesk-Aafrika pügmeede rühmadest on bakadel oma keel – baka keel (Libaka), mis kuulub Nigeri-Kongo keelkonna Adamaoua-Oubangui harru. See keel kõlab lindude häälitsuste taoliselt.
Paljud bakad kõnelevad võõrkeelena ka koozime keelt, vähesed prantsuse keelt.
Elukorraldus
Bakad on vihmametsa kütid-korilased. On leitud, et nende elulaad on kiviaegne. Alates 20. sajandi lõpustl on nad õppinud kasutama mõningaid metallist tööriistu (katel, nuga).
Bakade rühmad rajavad ajutisi onnide laagreid. Onnid ehitatakse painutatud puuokstest ning kaetakse suurte puulehtedega. (Tänapäeval rajatakse üha enam ka selliseid maju nagu bantudel (punasest savist ja puust ritvadel.) Onni sees on väike koldetuli, mille suits peletab putukaid. Iga onni sees on palkidest lamamisase ja maranta laiadest lehtedest voodi. Tule kohal on palkidest "laud", millel suitsutatakse liha ja hoitakse toiduaineid.
Onni püstitamiseks puhastatakse selle ase matšeetega.
Kui laager on maha jäetud, siis kuu aja pärast on mets selle endasse neelanud.
Naised hoolitsevad laste eest ning korjavad metsikult kasvavaid puuvilju, pähkleid, rohttaimi ja juuri ning mett (vihmaperioodil), seeni ja tõuke. Nad lähevad varahommikul punutud korvidega korjama. Üks või kaks naist jäävad laagrisse lõket valvama. Nende tegevustega tegelevad ainult naised.
Naised püüavad ka kala. Selleks tehakse jõelõigule kahelt poolt palkidest ja savist tamm ette. Poole tunni kuni tunniga ammutatakse jõest vesi välja. Selle töö ajal lauldakse täiest kõrist. Kui jõepõhi paljastub ning kalad ja teised väikesed veeloomad (krabid, limused) korjatakse välja. Nelja tunni jooksul õnnestub naiste rühmal niiviisi koguda vähem kui pool korvitäit söödavat.
Mett saadakse kahel moel. Madalal asuvasse mesilaste pesasse puistatakse hõõguva söe tükikesi, mis mesilased eemale peletavad. Kui pesa on kõrgel, siis rajatakse liaanidest kahe-kolme meetri kõrgused tellingud. Kaks-kolm bakat ronivad nende peale, kinnitavad ja julgestavad end liaanidega ning raiuvad oma algeliste kirvestega puud, üksteist välja vahetades. Paari tunniga on niiviisi võimalik kuni meetrise läbimõõduga puu maha raiuda. Pesa võib ka tühjaks osutuda. Elujõulisi puid ei raiuta, kartes Metsa kättemaksu.
Mehed kütivad (põhiliselt ahve, linde ja kabriklasi) ja langetavad puid. Kütitakse vibu ja mürginooltega. Bakad kasutavad relvadena ka odasid.
Varem kogunesid bakade rühmad ühisele jahile (magua-muso), et küttida suuri loomi (näiteks aafrika elevante ja gorillasid (ebubu)), kuid neid loomi on liiga väheks jäänud.
Bakad raiuvad põhiliselt selliseid puid, mis on kuivanud või ei õitse. Ühe puu langetamine võtab tunde.
Lõunaks ja õhtuks kogutakse saak kokku ja süüakse ühisest katlast. Saak jaotatakse perekondade vahel võrdselt. Naiste poolt korjatust teevad toitu naised, meeste jahisaagist mehed. Naised ja mehed söövad ühel ajal, kuid eraldi. Süües kogunetakse ringi, mille keskel on toit, mis on asetatud marantalehtedele. Enne sööki tänatakse jumalaid. Süüakse vaikides.
Üks toitudest on küpsetatud tõugud. Pikad rasvased valged tõugud, mis on kaetud pruunide harjastega, kallatakse korvi ning puistatakse elusana hõõguva söega üle. Korvi segatakse ja harjased põlevad ära. Tõugud võetakse korvist välja ning neile puistatase taimi peale. See toit maitseb nagu kuivatatud krevetid.
Bakad orienteeruvad kuulmise järgi väga hästi kottpimedas vihmametsas. Ise liiguvad nad kuulmatult ja nähtamatult.
Rühm jääb ühte paika seniks, kuni sealsed küttimisvõimalused on ammendatud. Kuigi rühmal on pealik, teeb rühm otsused ühiselt, konsensuse alusel.
Tüdrukud lähevad mehele ja sünnitavad väga vara. Tüdruk kasvatab oma maja ees lapsest peale lille. Abielludes läheb ta üle abikaasa sugukonda ja istutab lille oma uue maja ette.
Usund
Bakade usund on animistlik.
Nad kummardavad metsavaim Jengit (Djengit), kes on neile esivanemaks ja kaitsjaks. Iga päev kutsutakse appi Metsa, et ta kaitseks hädade eest.
Ka loomad ja puud on jumalustatud.
Pärast edukat jahti toimub tänutants luma, mida saadab trummilöömine ja mitmehäälne laul. Pillideks on indumu (kõrge tamtamm) ja kõristid.
Õhtupimedas enne magamaminemist tantsivad vanemad mehed rituaalriietuses lõkke ääres mõnikord jumalate auks rituaaltantsu bumu. Naised laulavad. On olemas veel üks salajane tants, mis väljendab nende
Üks tähtsamaid rituaale on Jengi tseremoonia. See on pikk ja salajane poiste initsiatsiooniriitus, mida on saanud põhjalikult uurida antropoloog Mauro Campagnoli, kes selles ise osales.
Baka mütoloogias tapab maailmalõpus Suurim jahimees Suurima elevandi.
Bakade rahvameditsiin on nii kõrgel tasemel, et nende ravitsejate poole pöörduvad ka naaberrahvad.
Suhted teiste rahvastega
Bakad elavad oma bantudest naabritega enam-vähem sümbiootiliselt koos. Sageli püstitavad nad oma laagrid tee äärde, et paremini kaubelda. Bakad pakuvad kaubaks jahisaaki ning saavad vastu näiteks soola, mida neil napib.
Teised rahvad kasutavad bakasid ära, sest nad pole veel rahaga harjunud. Mõnikord võetakse bakasid päivilistena tööle, kuid neile makstav töötasu on tühine. Samuti korraldavad naaberrahvad turistidele külaskäike bakade juurde või palkavad turistide jaoks bakadest vihmametsateejuhte, kuid bakad saavad selle eest väga väikest tasu.
Bakad eristavad "suuri musti" ja "suuri valgeid".
Sagenemas on bakade abielud teiste rahvaste esindajatega. Sellisel juhul võtavad bakad tavaliselt üle abikaasa elulaadi. Mõned uurijad on arvanud, et see viib välja bakade täieliku assimileerumiseni.
Ajalugu
Nende poolrändav eluviis on püsinud muutumatuna tuhandeid aastaid, olgugi et koloniaalajastul püüdsid sakslased ja prantslased sundida neid asuma teeäärsetesse küladesse paikselt elama. Põhjuseks oli bakade osavus aafrika elevantide küttimisel, mida kolonisaatorid tahtsid ära kasutada elevandiluu hõlpsamaks hankimiseks.
Kameruni valitsus on küll loobunud püüetest bakasid paikseks sundida, küll aga püüab neile peale sundida koolikohustust. See aga eriti ei õnnestu.
Tammiku (Lääne-Nigula)
Tammiku on küla Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas.
Bach
Bach (saksa keeles 'oja') võib tähendada järgmist:
Muu:
Bakad
Ajalugu
Praegu on suurimaks ohuks bakade traditsioonilisele eluviisile metsaraie. Metsade hävides hävivad ka loomad ja taimed, kellest bakad elatuvad. Bakad näitavad metsakompaniidele kätte kohad, kus on kõige väärtuslikum puit.
Finnair
pisi|Finnairi kaubavedude keskus Finnair on Soome 1923 asutatud lennufirma, mille baaslennujaamaks on Helsingi Vantaa.
2007. aasta seisuga kuulus Soome riigile 57,04% Finnairist. Finnair on noteeritud Helsingi börsil.
2018. aastal oli ettevõtte käive 2,83 miljardit eurot ning puhaskasum 150,7 miljonit eurot. Finnairiga lendas 13,3 miljonit inimest.
Ajalugu
1923. aastal asutas konsul Bruno Lucander ettevõtte Aero O/Y, mis sai Finnairi eelkäijaks. Sellest nimest tuleb ka Finnairi kood AY, mis on lühend sõnadest Aero Yhtiö, kus yhtiö on soome keeles ettevõte. Lucander oli varem juhatanud Eesti ettevõtte Aeronaut Soome lende. 1923. aasta keskel saavutas Lucander kokkuleppe Junkers Flugzeugwerke AG-ga, mille järgi Junkers andis Aerole õhusõidukid ja tagas nende tehnilise hoolduse, saades vastutasuks poole ettevõtte aktsiapakist. Ettevõtte asutamisleping sõlmiti Helsingis 12. septembril ja ta kanti äriregistrisse 11. detsembril 1923. Esimene lend toimus 20. märtsil 1924 Helsingist Tallinna vesilennukiga Junkers F13.
Finnair lõpetas vesilennukite kasutamise 1936. aasta detsembris pärast esimese korraliku lennuvälja valmimist Soomes.
Talvesõja ajal rekvireeris Soome lennuvägi poole Finnairi õhusõidukitest. Hinnanguliselt moodustasid poole Finnairi reisijatest Talvesõja ajal lapsed, kes evakueeriti Rootsi.
1946 omandas Soome riik ettevõttes enamusosaluse ja alustas 1. novembril 1947 taas välislende.
Alates 1953 tegutseb ettevõte Finnairi nime all. Alates 25. juunist 1968 on ettevõtte nimi ametlikult Finnair Oy.
1962 omandas Finnair 27% suuruse osaluse Soome eralennufirmas Karair. Hiljem suurendas ta oma osalust veelgi.
15. mail 1969 korraldas Finnair esimese lennu üle Atlandi ookeani, nimelt New Yorki.
1979 asutas Finnair kodumaiste lendude jaoks tütarettevõtte Finnaviation, milles tal oli 60% osalus.
1983 sai Finnair esimeseks ettevõtteks, mis hakkas korraldama regulaarlende Lääne-Euroopast Jaapanisse ilma vahemaandumiseta. Ta avas lennuliini Helsingi–Tokio, mida teenindas lennuk McDonnell Douglas DC-10-30ER. Seni oli Jaapanisse lennatud kas Moskva kaudu, nagu seda tegid Aeroflot, SAS ja British Airways, või Alaskal asuva Anchorage'i kaudu, nagu seda tegid ülejäänud ettevõtted. Finnair lendas Jaapanisse otse üle põhjapooluse ja Beringi väina, vältides niimoodi Nõukogude Liidu õhuruumi. Lennukile paigaldati lisakütusepaagid, sest lend kestis 13 tundi. Lend koos vahemaandumisega Moskvas kestis samuti 13 tundi, aga vahemaandumisega Anchorage'is 16 tundi, mis andis Finnairile eelise. See kehtis kuni 1986. aasta kevadeni, mil NSV Liit andis Air France'ile ja Japan Airlinesile õiguse lennata liinil Pariis–Tokio läbi NSV Liidu õhuruumi.
1988 avas Finnair lennuliini Helsingi–Peking, saades esimeseks Lääne-Euroopa lennufirmaks, kes korraldab vahemaandumiseta regulaarlende Euroopast Hiinasse.
1997 lõpetas Finnair lennud Karairi ja Finnaviationi nime all. Mõlemas nendest ettevõtetest oli ta vahepealse aja jooksul omandanud 100% osaluse.
Alates 1999 kuulub Finnair lennufirmade ühendusse Oneworld.
2001 moodustas Finnair uue tütarettevõtte Aero Airlines, mis korraldas lende Tallinnast kolme sihtkohta Soomes. Aero Airlines sooritas viimase lennu 6. jaanuaril 2008.
Alates 2001. aastast sai alguse firma tegevus Tartus, kus asub Finnairi üks tütarettevõtteid, Finnair Business Services. Aastaks 2019 töötab tütarettevõttes üle 160 töötaja ning Tartu kontori vastutada on suur osa raamatupidamisest ja finantsaruandlusest, analüütikast, klienditoest, personaliga seotud töölõikudest, aga ka lennukipargi tehnilise hoolduse dokumentatsiooni korrashoiust.
2003 omandas Finnair Rootsi odavlennufirma FlyNordic, mis tegutses peamiselt Skandinaavias. 2007 müüs Finnair oma osaluse FlyNordicus Norwegian Air Shuttle'ile ja omandas vastutasuks 4,8% Norra ettevõttest, saades niiviisi selle suuruselt kolmandaks aktsionäriks.
Aastal 2006 transportis lennufirma 8,8 miljonit inimest 15 riigisisesesse ja 55 välismaisesse sihtkohta. Lisaks on Finnairil ligi 50 hooajalist tšarterlennusihtkohta.
Finnairi kaubavedudega tegelevad kaks tütarettevõtet Finnair Cargo Oy ja Finnair Cargo Terminal Operations Oy. Kummagi ametiruumid asuvad Vantaa lennujaamas.
Lennukipark
pisi|Finnair Airbus A350-900 XWB pisi|Finnairi Airbus A319-112 Finnairil olid 2015. aasta märtsis järgmised lennukid:
Koodijagamise lepingud
Finnairil on koodijagamise lepingud järgmiste lennufirmadega:
Reinkarnatsioon
Reinkarnatsioon on filosoofiline või religioosne kontseptsioon teatud mittefüüsilisest algest, mis elusolendi bioloogilise surma järel hakkab elama uut elu teistsuguses füüsilises vormis või kehas.
Ajalugu
Paljudes kultuurides, uskumustes ja filosoofilistes süsteemides leidub jälgi ideedest ja mõtteviisidest, mille kohaselt lisaks füüsilisele ja kultuurilisele järjepidevusele säilib ja kandub elus edasi midagi veel. Selliseid tõekspidamisi või uskumusi on kirjeldatud Vana-Kreekas , judaismis , kristluses  , islamis , Põhja-Ameerika põlisrahvastel  jm.
1. aastatuhande keskpaiku eKr arenesid Indias hinduismi erinevates suundades ja koolkondades reinkarnatsiooniga seotud kontseptsioonid eriti põhjalikult. Sarnaseid tõekspidamisi ja pärimusi jagasid ka budism, džainism, sikhism jt tolleaegsed India usundid.
17. – 19. sajanditel suureneb läänemaailmas huvi idamaiste taaskehastumisega seotud õpetuste vastu. Aastast 1601 pärineb John Donne'i poeem "Metempsychosis". 17. sajandi algul elavneb taassünniõpetust pooldav roosiristlaste liikumine. Reinkarnatsioonist olid huvitatud Lessing, Herder, Goethe Schopenhauer, Nietzsche jpt. Ameerika psühholoog William James oli üks esimesi lääne teadlasi, kes selle teemaga põhjalikumalt tegeles.
Psühholoogia
Surm on mõistuse poolt loodud abstraktne mõiste ehk kujutlus, mis võib tekitada mitmesuguseid kontrollimatuid tundeid, sealhulgas hirmu. Surmahirm ja selle leevendamine on religioonipsühholoogias ja kõikides religioonides üks kesksemaid teemasid. Ettekujutused uuesti sündimisest võivad olla eri aegadel spontaanselt tekkinud uskumused lohutuse ning lootuse funktsioonis. Enda kujutlemine kellegi teisena, minevikus või tulevikus, ei ole eriti keeruline. Ka und nähes võib säilida enesetunnetus, ehkki olukorrad ja sündmused on hoopis teistsugused tavapärasest.
Hüpnoosi jt muutunud teadvusseisundite puhul on inimesed justkui näinud oma eelmisi elusid. Enamasti pole need kirjeldused leidnud küll faktilisi kinnitusi, kuid paljudel juhtudel on siiski leitud ka kokkulangevusi. Fantaasias ja unenägudes pole seesugustel kujutlustel muidugi mingeid piire.
Kõige selle tõttu on surmajärgne taassündimine ja uue eluga jätkamine psühholoogiliselt üsna loomulik ja lihtne mõte, mis pakub lohutust ja on kooskõlas ka paljude kogemustega.
Uskumused ja õpetused
Kujutlused eelmisest elust järgmisse ellu ülekanduvast surematust hingest on küll laialdaselt levinud, kuid erinevates uskumustes ja õpetustes võivad nende käsitlused ja tähendused olla üsnagi erinevad. Reinkarnatsioon on keskne teema kõigis Indiast pärinevates dharmalikes religioonides (hinduism, sikhism, džainism ja budism). Kõigis neis peetakse lõputut ümbersündide ahelat sunnituks, halvaks ja kannatusrikkaks. Mokša või nirvaana tähendavad neis õpetustes sellest vabanemist ja pääsemist.
Hinduism
Ideid igavesti ümbersündivast individuaalsest hingest ja universaalsest maailmavaimust seostatakse peamiselt hinduismi vedaanta koolkonnaga, kuid neid jagavad üldiselt ka teised koolkonnad. Nende õpetuste kohaselt on brahman kõike hingestav ja kõikjal asuv igavene vaim või vägi, aatman aga igas olendis asuv individuaalne, surematu hing, tõeline "mina" või "isik", mis sealt surma korral lahkub ning asub siis taas elama mõnes teises olendis.
Aatman ehk hing kehastub sansaaras ehk lõputus ringkäigus vastavalt oma tegudele ehk karmale, pälvides paremaid või halvemaid ümbersünde. Aatman ehk "ise" eriti ei muutu ning temas säilivad ka teatavad omadused läbi kõigi kehastumiste, kuid ta allub karmale ehk saatusele, mis on tema eelmistes eludes sooritatud tegude tagajärg. Oma käesolevas elus ta seda muuta ei saa, küll aga on võimalik heade tegudega parandada saatust oma tulevastes eludes.
Kui brahman on universaalne vaim või vägi, siis mõni jumal või jumalus, vaim või vägi võib ilmuda ja kehastuda mitmeti. Bhagavadgitas ütleb Krišna Arjunale: "Puudest olen ma viigipuu, loomadest lõvi, kaladest hai, lindudest Garuda, mägedest Meru, jõgedest Ganges, Pandu poegadest olen ma Arjuna." Krišnas ja Arjunas on kehastunud sama vägi või jumalus, mis võib avalduda ja ennast ilmutada mitmesugusel kujul. See ei täida kogu universumit ühtlaselt ja ühtmoodi kõikjal ja kogu aeg, ta jätab ruumi ka teistele. Enamasti usaldataksegi ennast mõne konkreetsema jumaluse või avataara kaitse alla, kelle suhtes tuntakse lähedust või kelle kehastusena end tuntakse.
On rikkalik kirjandus avataaradest ehk jumalate maistest kehastustest, nagu näiteks dashavatara – lood Višnu kümnest tähtsamast kehastumisest: kala, kilpkonn, metssiga, lõvi, kääbus, võitleja, kuningas Rama, Krišna, Buddha ja Kalki (tulevane kehastus).
Budism
Isetus (sanskriti keeles anātman; paali keeles anattā) on budismis üks kesksemaid mõisteid, millega eitatakse igavesti püsiva hinge ehk aatmani olemasolu. Seega ei ole ka midagi, mis võiks sündida ja surra ning taas sündida.
Ometi sisaldub budistlikus kaanonis väga palju lugusid ümbersündidest, Buddha varasematest eludest ning muudki sellega seonduvat. Ümber sündimine võib toimuda kuues erinevas sansaara valdkonnas, kus elutsevad põrguolendid, näljased vaimud (preetad), loomad, inimesed, pooljumalad (asurad) või jumalad. Usutakse, et üksnes inimesena sündides võib jõuda nirvaanasse jne.
Ümbersünde on budismis selgitatud mitmeti ning on ka koolkondi ja õpetusi, kus neid üldse eitatakse. Budistlikus mõttes ei sünni ümber isiksus ega hing, vaid mingi määramatu funktsioon, mis Buddhaghosa metafoori kohaselt on nagu tuli või leek, mis ühest lambist teise üle läheb. Buddhadasa soovitab Buddha õpetustes eristada tavatõde ja ülimat tõde ning on seisukohal, et ümbersündimisi tuleb mõista kui elus pidevalt toimuvaid protsesse. Mahajaanas, eriti madhjamaka koolkonnas ollakse seisukohal, et ülima tõe seisukohalt ei ole nirvaanal ja sansaaral vahet.
Üldiselt usutakse, et ümbersündide käigus toimub areng, mis lõpuks viib virgumiseni, uuesti sündimistest vabanemise ehk nirvaanani. Theravaada koolkonna järgi on sellel õilsal teel neli taset.
Nirvaana tähendab vabanemist sansaarast, ümbersündimise kohustusest, kuid see ei tähenda surma. Täieliku nirvaana (parinirvāṇa) puhul lahkutakse lõplikult siinsest maailmast nagu Buddha, kuid nirvaanasse jõudmisel võidakse ka jääda endiselt sansaarasse nagu bodhisattva, et aidata kõigil olenditel sinna jõuda.
Bodhisattvad ja nende kehastumised on olulisel kohal vadžrajaanas.
New Age
Reinkarnatsioon on taustal läbiv teema paljudes spirituaalsetes ja vaimsetes liikumistes.
Nii näiteks loetletakse "Michaeli raamatus" inimtüüpe ja nende juhtmõtteid vastavalt sellele, kui palju kordi on inimese hing juba kehastunud:
Filosoofilisi käsitlusi
Filosoofilises plaanis pakuvad reinkarnatsiooni ideed eelkõige huvi nende eetilisest aspektist ning küllaltki huvitav on ka nende ontoloogiline analüüs. Kuivõrd ümbersündimisi käsitletakse kohustusena ja sansaaras ringlemist vangistusena, siis kaasneb reinkarnatsiooni kontseptsiooniga paratamatult ka lunastuse, vabanemise ja pääsemise idee, selle soterioloogiline aspekt.
Eetika
Uskumine hingede rändamisse, ümbersündidesse, taaskehastumistesse jmt võib mitmeti mõjutada moraali, inimeste käitumist ja nende väärtushinnanguid.
Ontoloogia
Ontoloogiliselt võib peaaegu kõigis taaskehastumistega seotud uskumustes ja õpetustes eristada kaht eraldi olevat entiteeti: kehastujat ja kehastust, vaimu ja hinge.
Kehastuja on teatav üldine transtsendentaalne printsiip, kõikehõlmav maailmavaim, kosmiline teadvus, universaalne alge, brahman, vägi, vaim, jumal vmt. Enamasti kehastub see üldine printsiip, vaim või vägi läbi mingi oma osa või aspekti, läbi mõne juba konkreetsema jumala või jumaluse, pühaku, buda või bodhisattva, selle kaudu avaldudes, manifesteerudes. See kehastus kannab siis endas, oma hinges ehk aatmanis või hingena, oma olemusena selle kehastuja vaimu ehk väge, olles nagu selle esindajaks, saadikuks vmt.
Paljudes vaimsetes praktikates nagu jooga, tantra jmt keskendutaksegi selle endas avalduva väe või vaimu mõistmisele, selle leidmisele, endas äratundmisele ning oma tõelise mina või iseenda olemuseni ja sellega samastudes. Vadžrajaanas kujustatakse oma dhjaanibuda või idamit, et jõuda siis täieliku vabanemiseni tolles ülimas vaimus või teadvuses. Mitmetes zen-budistlikes praktikates püütakse pigem sellest iseenda või oma tõelise mina illusioonist vabaneda, et hoopis seeläbi jõuda kõigis olendites leiduva budasuseni, kõige üldisema transtsendentaalse printsiibini.
Soterioloogia
Taassünniõpetustes sisaldub enamasti ka lunastuse idee. Kui ümbersündide ahelat peetakse halvaks ja kannatusrikkaks, siis hakatakse otsima võimalusi sellest pääsemiseks ja vabanemiseks. Mokša või nirvaana seda just tähendavadki.
Nii nagu Kristuses inkarneerunud Püha Vaim võib lunastada patuse hinge põrgupiinadest, niisamuti võib õige õpetus vabastada inimese sansaaras ringlemise kannatustest.
Kanali sild (Lagedi)
Kanali sild (silla number: 84) on sild Lagedi–Jüri tee neljandal kilomeetril üle Vaskjala-Ülemiste kanali. Sild on valminud aastal 1987. Silla pikkus on 7 m, silla laius on 30,5(?) m, sõidutee laius sillal on 6 m.
Élena Paparízou
pisi|Élena Paparízou (2014) Élena Paparízou (kreeka keeles Έλενα Παπαρίζου; sündinud 31. jaanuaril 1982 Göteborgis Rootsis) on kreeka laulja, kelle esitatud laul "My Number One" võitis 2005. aasta Eurovisiooni lauluvõistluse.
AS Äripäev
AS Äripäev (varasema nimega Äripäeva Kirjastuse AS) on Eesti ettevõte, mis kirjastab ajalehti Äripäev, Delovõje Vedomosti ja Meditsiiniuudised ning kuukirja RP (Raamatupidaja). Peale ajalehtede ja ajakirjade annab AS Äripäev välja käsiraamatuid ja infolehti, kirjastab majandusteemalisi raamatuid, korraldab majandusteemalisi seminare, konverentse ja koolitusi ning toodab hulgaliselt informatsiooni internetis.
Alates 1997. aasta maist on Bonnier Äripäeva ainuomanik.
Alates 2010. aasta novembrist kirjastab AS Äripäev kuukirja Imeline Teadus ning alates 2011. aasta oktoobrist kuukirja Imeline Ajalugu. 2016. aasta maikuus võttis AS Äripäev üle kuukirja National Geographic Eesti kirjastamise, mida seni oli teinud Leedu raamatukirjastus Alma Littera. AS Äripäeva peadirektor on alates septembrist 2007 varasem Äripäeva peatoimetaja Igor Rõtov.
Käravete järv
Käravete järv (ka Käravete paisjärv, Käravete veehoidla) on paisjärv Käravete alevikus. Järv rajati Ambla jõele 1979. aastal. Kuulub Harju alamvesikonda. Valgla suurus on 110,9 km², veekogu pindala 2,7 ha ja kaldajoone pikkus 1336 m. Järves on üks saar.
Paisjärv ei ole Järvamaa ametlike ujumiskohtade nimestikus. 2005. aasta suvel uppus sinna mees, kelle otsimist tuukritel raskendas halva läbipaistvusega vesi.
1991. aastal lasti Käravete paisjärve 10 tuhat ahvenat.
Bonnier
Bonnier on 1804. aastal asutatud Rootsi kirjastuskontsern. See sai alguse, kui Gerhard Bonnier asutas Kopenhaagenis raamatukaupluse.
1837. aastal asutati Stockholmis raamatukirjastus Albert Bonniers Förlag. 1924. aastal ostis perekond Bonnier Rootsi päevalehe Dagens Nyheter enamusosaluse, 1929. aastal tollase Rootsi suurima ajakirjade kirjastaja Åhlén & Åkerlunds. 1944. aastal asutas Bonnier õhtulehe Expressen, millest sai edukas väljaanne.
1950. aastal hakkas Bonnier kirjastama koomikseid ja 1965. aastal välja andma huvialaajakirju.
1973. aastal laienes perefirma filmiärisse, ostes suurima Rootsi filmitootmisettevõtte SF. 1976. aastal alustas tegevust perekond Bonnierile kuuluv majandusleht Dagens Industri. 1984. aastal hakkas Bonnier kirjastama ajakirja Science Illustrated. 1989. aastal asutas Bonnier ajalehe Äripäev.
Alates 1997. aastast on Bonnier omandanud järk-järgult aktsiaid Rootsi suurimas telekanalis TV4, 2009. aasta seisuga kuulub Bonnierile ligi 99% firma aktsiatest. 2005. aastal ostis Bonnier Soome telekanali MTV3 ja raadiojaama Radio Nova. 2006. aastal ostis Bonnier osaluse USA kirjastuses World Publication, mis annab välja umbes 50 ajakirja ning peab käigus ligi pooltsada veebisaiti.
OpenSUSE
pisi|openSUSE 13.1 ekraanipilt
openSUSE (varem SUSE Linux ja SuSE) on Linuxi tuumal põhinev operatsioonisüsteem. Seda arendab kogukond openSUSE Project ja sponsoreerib Novell.
Nimetus
SUSE tuleneb saksakeelsest fraasist Software- und System-Entwicklung (tarkvara- ja süsteemiarendus). Levivad kuulujutud, et SUSE on nime saanud Konrad Zuse järgi.
Ajalugu
SUSE Linux distributsiooni levitatakse 1994. aastast. Algselt oli see lihtsalt saksakeelne tõlge Slackware'ist.
Jaanuaris 2004 ostis SUSE Linuxi firma Novell, veidi hiljem avati kogu lähtekood. Esimene openSUSE nime kandnud versioon oli 10.2, mis anti välja detsembris 2006.
Paigaldamine
Järgnev kehtib süsteemi viimase versiooni kohta.
Miinimumnõuded
Nõuded ei ole tegelikult jäigad; kogenud kasutajal on võimalik paigaldada ka väiksemate näitajatega riistvarale.
Allalaadimine
Paigaldamise DVD on vabalt allalaaditav. Seda saab teha protokollide BitTorrent, HTTP või FTP kaudu; kogenud kasutajad ka muul viisil. Süsteemi on võimalik alla laadida näiteks Elioni serverist.
NTFS failisüsteemi tugi
openSUSE toetab muuhulgas NTFS failisüsteemi, see võimaldab süsteemi paigaldada ka arvutites, kuhu on eelnevalt installitud Windows NT, 2000 või XP, kusjuures failisüsteemi partitsiooni suurust võib vajadusel muuta. Viimased versioonid lubavad ka NTFS süsteemi faile kirjutada.
Kasutajaliidesed
Paigaldamise ajal on võimalik valida vaikimisi graafiliseks kasutajaliideseks KDE 4.11 või Gnome 3.10. Miinimumsüsteemi puhul piirdutakse tekstirežiimiga.
YaST
Üks iseloomulikumaid operatsioonisüsteemi osi on administreerimis- ja installikeskkond YaST (akronüüm sõnadest Yet another Setup Tool, inglise keeles 'järjekordne häälestustööriist').
Kümnemargane münt
Kümnemargaseid münte on olnud mitu.
Niedercunnersdorfi vald
Niedercunnersdorf on endine vald Saksamaal Saksimaa Görlitzi kreisis.
1. jaanuaril 2013 liideti see koos Eibau ja Obercunnersdorfi vallaga uueks Kottmari vallaks.
Vallaosad
Niedercunnersdorf ja Ottenhain.