cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Théoden
Taust
Peale Gandalfi lahkumist hakkasid Rohanit kimbutama orkid, hundiratsanikud ja õelad inimesed, viimseni Sarumani alluvuses. Sarumani kindlus Raudlinnas paiknes Rohani lähedal. Saruman soovis Rohani maad vallutada ja seetõttu valitses rohirrimite ja Sarumani sõdalaste vahel pidev sõda.
Ootamata ära kuninga käsku, võttis tema poeg Théodred võimu üle, koondas rohirrimite väed ning korraldas Rohani kaitse. Saruman nägi Théodredis oma plaanide nurjajat, mistõttu saatis ta 3019. aastal väed Théodredi positsioone ründama, maksku mis maksab. Sarumani plaane saatis edu ning halastamatus lahingus Théodred langes.
Théodenile saadeti sõna tema ainsa poja hukkumisest 27. veebruaril. Sõnumi läkitas Westholdi Erkenbrand, kes palus Éomeri koos ratsaväega Sarumani vägedele vastu saata, et need tagasi lüüa. Grima aga soovitas kuningal palvet eirata ja väed Edorasse jätta. Leinast sõgedana kuulas Théoden taas Grima nõu.
Éomer mõistis peagi, kes on orkirünnakute taga. Peljates, et Saruman on Sauroniga liitu astunud, palus ta kuningalt luba orkid kinni pidada ja nende rünnakud tagasi lüüa, kuid Grima soovitusel kuningas keeldus. Hakanud Grimat reetmises kahtlustama, astus Éomer orkidele vastu selleks kuningalt luba saamata. Kui Éomer naasis, peeti ta kinni, süüdistatuna vastuhakus kuningale.
2. mail pöördus Gandalf koos Aragorni, Legolase ja Gimliga tagasi Théodeni kantsi, kus tegi teatavaks, et on nüüd Gandalf Valge, ja kasutas oma võimeid Théodeni vabastamiseks Sarumani võimusest. Taas prii, läks Théoden õue, seisis seal kepi abita, pikk ja rühikas, ning sõnas: "Viimasel ajal on mu uned olnud pimedad, aga ma tunnen end uuesti ärganuna."
Siis toodi Éomer kuninga ette ja ta pakkus oma mõõka kuninga teenistusse. Kuningas võttis mõõga kätte ja tundis, kuidas jõud temasse naaseb. Gandalfi nõu kuulda võtnud, otsustas ta, et rohirrimid ratsutavad Sarumani armeele vastu. Ja kuigi võlur arvas, et kuningas jääb oma rahva juurde, otsustas Théoden ise oma väe eesotsas ratsutada.
Kuningas kutsus enesega kõiki, kes jaksasid mõõka kanda. Ühtlasi nimetas ta Éomeri oma pärijaks ja andis talle õiguse armeele käske jagada. Need aga, kes sõtta ei läinud, jäid Éowyniga, ja tema ülesanne oli nad Helmi süvikusse varjule juhatada.
Grimale andis aga Théoden valiku, kas tulla koos nendega lahingusse, või lahkuda viivitamatult Edorasest. Grima valis lahkumise. Théoden andis Varivalge Gandalfile tänutäheks, et too vabastas ta Grima õela mõju alt. Gimlile kinkis ta aga kilbi, mida ta oli poisipõlves kasutanud.
Samal pealelõunal lahkus tuhandemeheline rohirrimite armee Edorasest. Järgmisel päeval kohtasid nad Ceorlit – sõnumitoojat, kes ütles, et marssal Erkenbrandi väed on löödud ja lahing läheneb Helmi süvikule. Gandalf soovitas Théodenil väed Helmi süvikusse juhtida ja ratsutas ise Raudlinna, jättes oma kavatsused enda teada.
Théoden märkas, et Sarumani väed lähenevad ning põletavad ja rüüstavad kõike, mis tee peal ette jäi. Helmi süvikus kuulis ta, et Erkenbrand pole naasnud, ning kamandas väed müüri taha. Éomeri väed võtsid kaitsemüüridel koha sisse. Helmi süviku lahing algas 3. märtsil. Sarumani väed ründasid tugevalt müüre, kuni lõpuks kasutasid kindlusse tungimiseks lõhkeainet.
Oaxaca
Oaxaca on mitme koha nimi:
Théoden
Taust
Théoden ei tahtnud rohirrimitega süvikusse lõksu jääda, niisiis ratsutas ta 4. märtsil koos Aragorniga välja. Vaenlased tõmbusid tagasi veel enne, kui kuningas neid rünnata jõudis, ja plagasid Fangorni Metsa, kus Puupard neid juba ootas. Sama päeva koidikul jõudis ka Gandalf koos Erkenbbrandi ja tema vägedega Helmi, orkid tormasid ummisjalu metsa ning neid ei nähtud enam iial.
Otto Christoph Heinrich Girgensohn
Otto Christoph Heinrich Girgensohn (12. detsember/24. detsember 1796 Jaunpiebalga – 23. november/5. detsember 1869 Tallinn) oli Läti ja Eesti vaimulik ning teoloog.
Oaxaca
Oaxaca oli ka Mehhiko prahilaev.
Otto Christoph Heinrich Girgensohn
Girgensohn õppis Cēsise kreiskoolis, aastatel 1811–1812 Viiburi gümnaasiumis ja Tartu gümnaasiumis aastatel 1813–1814. Tartu ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1814–1816 ja 1818–1819. Väitles aastal 1835 Königsbergi ülikoolis filosoofiadoktoriks. Sai aastal 1869 Tartu ülikooli teol. dr. honoris causa, kuid suri vahetult enne promoveerumist.
Théoden
Taust
Figuren in Tolkiens Welt
Otto Christoph Heinrich Girgensohn
Ordineeriti 30. novembril 1819 õpetajaks. Oli aastatel 1819–1834 Apekalnsi koguduse õpetaja. Aastatel 1835–1847 oli ta Alūksne ja Zeltiņi koguduse õpetaja ja aastatel 1834–1836 Valga praostkonna abipraost; aastatel 1835–1847 oli ta Valga praostkonna praost ja aastatel 1840–1847 veel Liivimaa konsistooriumi assessor. Aastatel 1847–1869 oli ta (kutsuti 24. detsembril 1846/5. jaanuaril 1847, introdutseeriti 29. juunil/11. juulil 1847) Tallinna Oleviste koguduse ülemõpetaja ja aastatel 1849–1869 (sai ametisse 12. juunil/24. juunil 1849) Tallinna konsistoriaalringkonna superintendent.
Girgensohn oli Läti Kirjanduse Ühingu üks asutajaid Riias, samuti oli ta Kopenhaageni Põhjamaade Muinsusseltsi liige. Ta oli tegev 1855. aastal ilmunud Tallinna saksa lauluraamatu koostamisel, kuulus mitmete Tallinna laste ja vaeste varjupaikade juhatustesse, oli Venemaa koguduste abikassa Tallinna osakonna juhatuse liige ja Tallinna kirikliku vaestehoolekande eestseisja.
Isiklikku
Tema isa Christian Reinhold Girgensohn oli Jaunpiebalga koguduse õpetaja, vend Theodor Leonhard Girgensohn oli Bikernieki koguduse õpetaja, teine vend Wilhelm Johann Friedrich Girgensohn oli Mazsalaca ja Matīši koguduste õpetaja, vennapoeg Wilhelm Reinhold Heinrich Girgensohn oli Noarootsi Püha Katariina koguduse õpetaja, poeg Reinhold Ernst Leonhard Girgensohn oli Tallinna Oleviste koguduse ülemõpetaja, vennapoeg Reinhold Carl Girgensohn oli Kroonlinna läti koguduse õpetaja ning hiljem Sigulda koguduse õpetaja, väimees Alexander Johann Krause oli Rannu Püha Martini koguduse õpetaja.
Substraat (ökoloogia)
Substraat ehk toitekeskkond on ökoloogias taimede, seente ning sessiilsete loomade kasvupinda või aktiivsete (vagiilsete) loomade kulgemiskeskkond. Substraat võib sisaldada biootilisi ja/või abiootilisi aineid. Mõnikord on mingi organismi substraat ka tema toidubaasiks. Substraat võib olla näiteks muld, taime leht.
Substrat (Boden)
Rokiškis
Rokiškis (poola Rakiszki, vene keeles Ракишки, saksa keeles Rokischken) on valla staatusega linn Leedus Panevėžysi maakonnas, Rokiškise rajooni ja Rokiškise maavalla keskus.
Rokiškis asub Laukupė kaldal merepinnast 133 meetri kõrgusel. Linna läbib Daugavpilsi ja Radviliškise vaheline raudtee. Linn asub Vilniusest 158 kilomeetri kaugusel.
Linnas on raamatukogu. Haridust annavad üks gümnaasium, kutsekool ja kaks progümnaasiumit. Linnas on ka Panevėžysi kolleegiumi filiaal, kus antakse kõrgharidust turisminduse ja muusikapedagoogika vallas.
Linnas asuvad koduloomuuseum ja aastal 2007 asutatud Kristuse sünni muuseum. Rokiškise vanalinn on urbanistliku mälestisena kaitse all. Vaatamisväärsusteks on veel aastal 1877 valminud katoliku kirik, aastail 1881–1885 valminud uusgooti stiilis kabel, Rokiškise mõisa hoonetekompleks, XIX sajandil valminud Rokiškise Kolgata, aastal 1939 valminud õigeusu kirik ja aastal 1947 valminud vanausuliste kirik.
Rokiškis on tuntud seal valmistatava juustu poolest, "Rokiškio sūris" on Leedu suurimaid juustutootjaid.
Rokiskise sõpruslinnaks on Pabianice.
Linna järgi on nime saanud Darriwili lademe Rokiškise kihistu.
Ajalugu
pisi|left|Katoliku kirik Rokiškis asub vanal seelide asualal. Rokiškise mõisa mainiti esimest kord aastal 1499. Aastal 1500 mainiti esimest korda sealset kirikut ja kihelkonda. Aastal 1516 nimetati Rokiskist esimest korda linnaks. Aastal 1523 läks see Kroszyńskite valdusse, jäädes nende omandisse umbes 200 aastaks. Selle aja mälestuseks on linna vapil kujutatud küünlajalga.
Rokiškise järgmised omanikud olid Tiesenhausenid. XVIII sajandi lõpus lasid nad rajada asula keskväljaku, mida ühendas mõisaga allee. Aastal 1810 oli see 13 mõisast koosneva valduse keskuseks. Tiesenhausenite initsiatiivil rajati asulasse võõrastemaja, telliselööv, pruulikoda, veski, haigla ja kool. Tiesenhausenite mälestuseks on linna vapil kujutatud härga. XIX sajandi keskel läks Rokiškis Przeździeckite valdusse; linna vapil on kujutatud ka selle suguvõsa sümboliks olev liilia. Tol perioodil oli Rokiškis ametlikult alev.
Rokiškis hakkas kiiresti kasvama 1873. aastal valminud raudteeühenduse järel. 1920. aastal sai linnaõigused. Aastal 1925 rajati linna meierei, mis pani aluse sealsele juustutootmisele. Teise maailmasõja ajal hukati linna lähedal 3207 juuti, osa sealseist juutidest sunniti aga asuma Joniškisesse. Aastail 1961–1985 tegutses linnas lennujaam; Vilniusega pidasid sidet lennukid An-2.
Linn oli aastal 2019 Leedu kultuuripealinnaks.
Elanikkond
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Rokiškise elanikest leedulasi 92,08%, venelasi 6,28%, poolakaid 0,39%, valgevenelasi 0,26% ja ukrainlasi 0,24%. Aastal 1923 oli Rokiškise elanikest leedulasi 48,88%, poolakaid 1,9%, venelasi 1,6%, valgevenelasi 0,25%, aga 46,54% linna elanikest moodustasid toona juudid.
Enne Teist maailmasõda elas Rokiškises palju juute. 1897. aastal oli neid 2067 (75% elanikkonnast) ja 1939. aastal 3500 (40% elanikkonnast).
Tuntud elanikke
pisi|Algirdas Brazauskas
Babylon 5 sõjad
Telesarja "Babylon 5" sõjad on J. Michael Straczynski loodud ulmelisel ajateljel toimuvad relvakonfliktid, millest ainult osa leiab aset sarja enda sündmuste käigus. Eelnenud konfliktidest on "Babylon 5" sarjas juttu tagasivaadetena, järgnevatest teame telefilmide, sarja "Crusade" ja "Babylon 5" teemaliste raamatute kaudu. Viimastest on tähtsamad kolm triloogiat, millel on ka Straczynski heakskiit, ning seega loetakse neid "ametliku" sündmuskäigu osaks võrdselt telesarjaga.
Kiel
Ajalugu
Kiel asutati 1233. ja 1242. aasta vahel. 1242. aastal sai linnaõigused. 1283 liitus Hansa Liiduga. 1665. aastal asutati Kieli ülikool (Christian-Albrechti ülikool), mis oli Saksa-Rooma riigi põhjapoolseim ülikool. 1972. aasta suveolümpiamängude purjeregatt korraldati Kielis ja Kieli lahel.
Rahvastik
31. märtsi 2010 seisuga elab Kielis 238 049 inimest.
Majandus
Teenindavas sektoris töötab 78,5% inimestest, töötlevas 21,4% ja primaarses sektoris 0,2%.
Eurovisiooni lauluvõistlus
Eurovisioni tunnusmeloodia on Marc-Antoine Charpentieri "Te Deum". Lauluvõistluse Eesti kommentaator on Marko Reikop.
Laulude keelevalik
Aastatel 1956–1965 puudusid reeglid selle kohta, mis keeles võib laulda. Siiski olid sellel perioodil laulud alati osalevate riikide keeltes.
1966. aastal kehtestati reegel, mille kohaselt pidi laul olema ühes riigi ametlikest keeltest. Selle reegli ajendiks oli Rootsi ingliskeelne laul.
1973. aastal anti keelevalik jälle vabaks. Pärast seda saavutasid võistlusel esikoha mitmed ingliskeelsed võidulaulud, mille esitajamaa riigikeel ei olnud inglise keel, näiteks Rootsi bändi ABBA võidulaul "Waterloo" 1974. aastal.
1977. aastal kehtestati jälle reegel, mis nägi ette laulude esitamise ainult riikide ametlikes keeltes. Erand tehti tol aastal Saksamaale ja Belgiale, kus laulude valimine oli jõudnud juba liiga kaugele, et seda uut reeglit järgida.
Alates 1999. aastast on jälle võistlusel lubatud laulda mis tahes keeles. Enamik laule on pärast seda olnud ingliskeelsed. Belgia 2003. aasta laul "Sanomi" oli väljamõeldud keeles. Hollandi 2006. aasta laul oli osalt inglise keeles, osalt väljamõeldud keeles. Selle reegli kehtestamisest alates olid kõik võidulaulud inglise keeles kuni aastani 2007, mil võistluse võitis Serbia serbiakeelse lauluga "Molitva".
Hääletamine
Eurovisiooni hääletussüsteem on alates esimesest võistlusest pidevalt muutunud. Algselt kasutati žüriihääletust, 1990ndate teisel poolel hakati järk-järgult üle minema telehääletusele.
1956. aasta võistlus oli ainus, kus võis hääletada oma riigi poolt. Iga osaleva riigi žürii kaks liiget andsid kumbki kaks punkti oma lemmiklaulule. Võistluse lõpus avalikustati ainult võitja.
Aastatel 1957–1961, uuesti 1967–1970 ja 1974. aastal andsid iga riigi žürii kümme liiget oma lemmiklauludele 1–10 punkti.
1962. aastal andis iga riigi 10-liikmeline žürii oma kolmele lemmiklaulule 3, 2 ja 1 punkti, aastatel 1964–1966 5, 3 ja 1 punkti. Viimasel juhul võis ka anda punkte kahele laulule (seega 6 ja 3 punkti) või ainult ühele laulule (9 punkti). Ainsana kasutas sellist 6 ja 3 punkti süsteemi Belgia 1965. aastal, kui Belgia žürii andis Suurbritanniale 6 ja Itaaliale 3 punkti. Selle süsteemi järgi ei antud kunagi kellelegi 9 punkti.
1963. aastal andis iga riigi 20-liikmeline žürii oma viiele lemmiklaulule 5, 4, 3, 2 ja 1 punkti.
Aastatel 1971–1973 andsid iga riigi žürii kaks liiget (üks vanuses 16–25 ja teine vanuses 26–55) igale laulule 1–5 punkti.
1975. aastal võeti kasutusele uus hääletussüsteem, mis on siiamaani püsima jäänud – iga riik annab oma kümnele lemmiklaulule 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 10 ja 12 punkti. Selle süsteemi läbiviimine on siiski aastati erinenud: kuni 1997. aastani kasutati ainult žüriihääletust, 1997. aastal katsetasid viis riiki (Suurbritannia, Saksamaa, Rootsi, Austria ja Šveits) telehääletust ja 1998. aastal mindi üle täielikult telehääletusele, kuid erandjuhtudel lubati kuni 2003. aastani kasutada ka ainult žüriihääletust.
2001.–2002. aastal võis kasutada kas täielikku telehääletust või süsteemi, kus pooled punktid tulid telehääletusest ja pooled žüriihääletusest.
2003. aastast saab kasutada ka SMS-hääletust.
Aastatel 2009–2015 kasutati korraga nii žürii- kui ka telehääletust, kus pooled punktid tulid tele- ja pooled žüriihääletusest.
2016. aastal eraldati žürii- ja telehääletuse punktid ning iga riigi saadud telehääletuse punktid arvutati enne eraldi kokku.
Viik
1969. aasta võistlusel jagasid Holland, Hispaania, Prantsusmaa ja Suurbritannia igaüks 18 punktiga esikohta. Kuna tollal ei olnud veel viigi kohta reeglit, kuulutati kõik neli võitjateks. Austria, Soome, Rootsi, Norra ja Portugal olid selle tulemusega rahulolematud ja keeldusid 1970. aasta võistlusel protestiks osalemast.
Juba järgmisel 1970. aasta võistlusel seati sisse reegel viigi jaoks: kui kaks (või rohkem) riiki koguvad sama palju punkte, esitavad kõik viigis olevad riigid oma laulud uuesti. Seejärel teevad žüriid (v.a viigis olevate riikide žüriid) valiku käte tõstmise abil: võidab laul, mille peale kõige rohkem käsi kerkis. Kui sellisel juhul tuleb ikka viik, siis võidavad mõlemad riigid.
Alates 2003. aastast toimub viigi korral tagasilugemine: võidab suuremalt arvult riikidelt punkte saanud riik. Kui ka siis on ikka viik, siis võidab kõige rohkem kaheteistkümneid saanud riik, kui seejärel on ikka viik, siis kõige rohkem kümneid saanud riik jne kuni ühe punktini välja, kuni selgub üksainus võitja. Kui siis on ikka viik, võidab varem esinenud riik, kuid kui varem esines korraldajariik, võidab hiljem esinenud riik.
Pärast 1969. aastat on ainsat korda esimese koha viik tulnud 1991. aastal, kui nii Prantsusmaa kui ka Rootsi said 146 punkti. Mõlemad riigid olid saanud 12 punkti neljalt riigilt, kuid kümnete ülelugemisel tuli võitjaks Rootsi, olles saanud 10 punkti viielt riigilt (Šveits, Austria, Portugal, Iisrael ja Belgia), samal ajal kui Prantsusmaa oli 10 punkti saanud vaid kahelt riigilt (Jugoslaavia ja Soome). Kui sellel aastal oleks juba kasutusel olnud 2003. aastal lisatud reegel, mille järgi võidab riik, kes on rohkematelt riikidelt punkte saanud, siis oleks võitjaks tulnud Prantsusmaa, kes sai punkte 18 riigilt, ja Rootsi oleks jäänud teiseks, sest sai punkte 17 riigilt.
Null punkti
Praeguse süsteemi järgi on nulli punktiga lõpetamine võimalik vaid siis, kui mõni laul ei jõudnud üheski riigis esikümne hulka.
2003. aastal, kui Suurbritannia sai esimest korda null punkti, korraldati online-hääletus, kus uuriti, milline esitus alates 1975. aasta hindamissüsteemi kasutuselevõtust oli kõige rohkem null punkti ära teeninud ja milline kõige vähem. Hääletuse kohaselt polnud null punkti ära teeninud Hispaania 1983. aasta esitus, küll aga Austria 1988. aasta esitus.
2004. aastal sai Šveits ja 2009. aastal Tšehhi poolfinaalis null punkti.
Kuigi Prantsusmaa sai 2012. aastal 21 punkti ja 22. koha, ei oleks nad ainult telehääletuse kasutamisel saanud ühtegi punkti. Belgia sai samal aastal esimeses poolfinaalis 16 punkti, samuti telehääletusest null punkti, aga näiteks Albaanialt (mis ei kasutanud telehääletust) 2 punkti. Tšehhi sai 2016. aastal žüriihääletusest 41 punkti, kuid telehääletusest mitte ühtegi.
Korraldajamaa sai esimest korda null punkti 2015. aastal (Austria "I Am Yours"), samal aastal sai ka Saksamaa laul "Black Smoke" null punkti.
2016. aastal ei saanud Tšehhi laul "I Stand" telehääletusel ühtegi punkti, žüriilt saadi 41.
2017. aastal ei saanud Hispaania laul "Do It for Your Lover" žüriilt ühtegi punkti, vaatajatelt saadi 5. Austria laul "Running on Air" ei saanud aga vaatajailt ühtegi punkti, žüriilt saadi 93. Sama aasta poolfinaalides ei saanud San Marino laul "Spirit of the Night" žüriilt ning Malta laul "Breathlessly" televaatajatelt ühtegi punkti.
Enim punkte
Hääletussüsteemi muutumise ja osalevate riikide arvu kasvuga on kasvanud ka jagatavate punktide arv.
Riigid Eurovisiooni lauluvõistlusel
pisi|350px|Eurovisiooni debüüdid aastakümnete järgi: {{legend|#ff3948|1950ndad}}{{legend|#ff8c2e|1960ndad}}{{legend|#ffe340|1970ndad}}{{legend|#8ad667|1980ndad|}}{{legend|#57c1dc|1990ndad}}{{legend|#5e70ef|2000. aastad}}{{legend|#915da3|2010. aastad}} Kosovo osales Jugoslaavia osana 1961–1992, hiljem Serbia ja Montenegro osana 2005. aastani ja Serbia osana 2007. aastal.
Alates 1956. aastast on Eurovisiooni lauluvõistlusel osalenud 52 riiki, neist 25 on ka vähemalt ühel korral võitnud. Võistlust organiseerib igal aastal Euroopa Ringhäälingute Liit (EBU) koos ühe liidu liikmega. Eri riikide ringhäälingud saadavad võistlusele laulu ja edastavad hääled, et leida võistluse kõige populaarsem laul.
Osalemine on avatud kõigile aktiivsetele EBU liikmetele. Selleks, et olla aktiivne liige, peab ringhääling olema Euroopa ringhäälingute piirkonnas või Euroopa Nõukogu liige. Võistlemiseks sobivus ei olene geograafilisest asukohas Euroopas, olenemata sellest, et sõnas "Eurovisioon" on sees "Euro". Lähis-Ida riik Iisrael on olnud võistlusega seotud alates 1973. aastast. 2015. aastal liitus ITU liige Austraalia.
Aastateks 2001–2003 taastati süsteem, mis kehtis 1994. ja 1995. aastal. 2004. aastal toimus esimene poolfinaal. Aasta varem kümne parema sekka pääsenud riigid kindlustasid endale automaatselt finaalikoha koos "suure nelikuga" (Inglismaa, Hispaania, Saksamaa ja Prantsusmaa), kes rahaliselt on EBU suurimad toetajad. Kõik ülejäänud riigid, kes liitusid võistlusega, osalesid ka poolfinaalis. Kümme riiki pääses poolfinaalist finaali, seega kokku osales finaalis 24 riiki. 2008. aastal korraldati esimest korda kaks poolfinaali. Sel korral pidid finaali pääsemiseks läbima poolfinaali kõik riigid, välja arvatud korraldav riik ja "suur nelik".
Mõni riik, näiteks Suurbritannia, on osalenud kõigil senistel võistlustel, samas Maroko on osalenud ainult ühel korral. Saksamaa on pidanud vahele jätma ühe aasta (1996). Tuneesia ja Liibanon on liitunud võistlusega, aga eemaldunud enne debüteerimist. Liechtenstein kui riik, millel pole telekanalit, üritas liituda 1969. ja 1976. aastal, kuid finaali nad ei pääsenud.
Korraldamine
pisi|400px|Eurovisiooni lauluvõistlust korraldanud riigid ja linnad. {{legend|#4d9221|Ühe korra}} {{legend|#c51b7d|Mitu korda}} Esimesel kahel võistlusel ei olnud korraldaja osas kindlat reeglit, plaaniti, et seda teeb iga osalev riik kordamööda, kuid kuna võistlusega liitus üha enam riike (1957. aastal Austria, Suurbritannia ja Taani, 1958. aastal Rootsi jne), siis oleks see muutunud ebapraktiliseks. 1957. aastal Saksamaal Frankfurdis toimunud võistluse võitis Holland ning järgmisel aastal nõustus Hollandi ringhääling võistlust korraldama. Sealt sai alguse siiani kehtiv reegel, et võitjariik korraldab järgmise aasta võistluse. Selles reeglis on tehtud erandeid kuuel korral aastatel 1960–1980 ning 2023.aastal:
Osalejad
pisi|350px|Osalevate riikide arvu muutumine 1956–2019. Järgnevas tabelis on kõik riigid, kes on vähemalt ühe korra võistlusel osalenud. Maroko osales vaid 1980. aastal. Luksemburg, üks seitsmest esimesel Eurovisioonil osalenust, ei ole alates 1993. aastast kaasa teinud. Itaalia eemaldus võistlusest 1997. aastal. Slovakkia osales kolm korda aastatel 1994–1998, ei pääsenud nendel aastatel esikümnesse, kuid proovis uuesti 2009. aastal. Monaco naasis võistlusele pärast kaht aastakümmet 2004. aastal, ei pääsenud kordagi finaali ja pärast 2006. aasta võistlust loobus. Jugoslaavia ning Serbia ja Montenegro ei osalenud 1991. ja 2006. aastal. Serbia ja Montenegro tahtis osaleda 2006. aastal ühendatud riigina, kuid eemaldus pärast süüdistusi taktikalise hääletuse pärast rahvuslikus eelvoorus. Serbia ja Montenegro on osalenud eraldi riikidena alates 2007. aastast. Austria naasis pärast üheaastast puudumist ja eemaldus 2008. aastal. Edgar Böhm Austria ringhäälingust on öelnud: "Me nägime juba 2007. aastal, et tulemused ei põhine laulu kvaliteedil, vaid riigi asukohal."
Eesti osalemine Eurovisiooni lauluvõistlusel
Eesti osales esimest korda Eurovisiooni lauluvõistlusel 1993. aastal Ljubljanas ja Eestit esindas Janika Sillamaa lauluga "Muretut meelt ja südametuld". Laul sai eelvoorus viienda koha ja lõppvõistlusele ei pääsenud. Esimene tõsisem saavutus tuli 1996. aastal Oslos peetud lauluvõistlusel, kus Eestit esindasid Maarja-Liis Ilus ja Ivo Linna lauluga "Kaelakee hääl" ja saavutati viies koht. 2000. aastal Stockholmis peetud võistlusel esindas Eestit Eda-Ines Etti lauluga "Once in a Lifetime" ja Eesti tuli neljandaks.
Aasta 2001 oli Eestile kõige edukam. Tanel Padar ja Dave Benton esitasid laulu "Everybody" ja võitsid.
2002. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas eestit rootslane Sahlene ja ta saavutas 3. koha. Tähelepanuväärne oli ka 2005. aasta, kui Eestit esindas ansambel Suntribe ja Šveitsi teine eesti ansambel Vanilla Ninja lauluga "Cool Vibes". Aastal 2006 esindas Eestit jälle rootslane – Sandra Oxenryd looga "Through my Window". Aastal 2007 esindas Eestit Gerli Padar looga "Partners in Crime".
Eurovisiooni lauluvõistluse võitjad
pisi|300px|Värv näitab, mitu korda iga riik Eurovisiooni võitnud on.
Loodealad
Loodealad on 1. järgu haldusüksus (ala) Kanada loodeosas, piirneb läänes Yukoniga, idas Nunavutiga.
Loodealade ametlikeks keelteks on lisaks inglise ja prantsuse keelele ka dene, krii, dogribi keele Karujärve murre, gvitšini, inuktituti keel, inuvialuktuni murre, innuinaqtuni murre ja sleivi keel.
Välislingid
🇨🇦
353
353. aasta
Sajandid: 3. sajand - 4. sajand - 5. sajand
Aastakümned: 300. aastad 310. aastad 320. aastad 330. aastad 340. aastad - 350. aastad - 360. aastad 370. aastad 380. aastad 390. aastad 400. aastad
1964. aasta NSV Liidu meistrivõistlused rahvusvahelises kabes
X NSV Liidu meistrivõistlused rahvusvahelises kabes peeti Odessas 1.–23. oktoobrini 1964. aastal.
Nii nagu aasta varemgi jagasid turniiril esikohta Vjatšeslav Štšegolev ja Andris Andreiko.
Järelmatš peeti 20.–27. detsembrini. Matš lõppes viigilise tulemusega, kuid nii nagu eelminegi kord, siis lisakriteeriumitega kuulus meistritiitel ikkagi Vjatšeslav Štšegolevile.
Õigushüve
Õigushüve all mõistetakse karistusõiguses sotsiaalseid väärtusi, mida tuleb õiguslikult kaitsta. Nende kaitsmiseks tuleb rakendada riigi karistusvõimu.
Õigushüve on inimeste sotsiaalseks kooseluks vajalik eluline hüve, sotsiaalne väärtus. Sellised elulised hüved on inimese elu, tervis, seksuaalne puutumatus, omand.
Kaitstav õigushüve erineb konkreetse teo ründeobjektist: näiteks tapmise puhul on kaitstav õigushüve inimelu, rünnatakse aga konkreetset inimest.
Õigushüved on ühiskonnas olemasolevad sotsiaalsed hüved. Õigushüvedeks muudab nad nende õiguslik kaitstus.
Õigushüvede kaitses väljendub ühiskonna põhiväärtuste vahetu kaitse.
Õigushüved moodustavad ühiskonnas süsteemi, mis üldiselt on tuletatav põhiseadusest ning inimõigusi käsitlevatest rahvusvahelise õiguse allikatest (näiteks Inimõiguste ülddeklaratsioon, Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste konventsioon).
Karistusõiguslik õigushüvede süsteem peab vastama põhiseadusliku korra süsteemile, ta ei tohi seda ületada ega oluliselt kitsendada. Esimesel juhul hakkaks karistusõigus ahistama põhiõigusi (tegevusvabadus, liikumis- või sõnavabadus), teisel juhul võivad mõned olulised väärtused jääda karistusõigusliku kaitseta.
Õigushüve kontseptsiooni positiivseks küljeks on see, et sellisele alusele rajatud karistusõigus ei otsusta ise inimkäitumise eetilise sisu üle, ta kaitseb vaid olemasolevaid väärtusi. Puuduseks on sellel kontseptsioonil õigushüve ebapiisav defineeritus.
Maardu–Raasiku tee
pisi|Kostivere mõisa sild maanteel
Tee saab alguse Tallinna–Narva maantee üheksateistkümnendal kilomeetril Võerdla külas (Jõelähtme vald). Tee läbib Võerdla, Vandjala, Parasmäe, Aruaru ja Haljava küla ning Kostivere ja Raasiku aleviku. Tee lõpeb Raasiku alevikus (Raasiku vald). Tee ületab üht silda (Kostivere sild üle Jõelähtme jõe tee neljandal kilomeetril) ja kaheksat truupi. Teele jääb viis bussipeatust: Kostivere tee, Loodesalu, Kostivere, Parasmäe, Aruaru.
Vandjala külas ja Kostivere alevikus on tee mustkattega, ülejäänud on pinnatud kruusatee. Tee klass on V. Liiklussagedus on Vandjala külas ja Kostivere alevikus kuni Jõelähtme–Kostivere teeristini 1000–3000 autot ööpäevas, edasi vahemikus 200–500 autot ööpäevas. Kiiruspiirangud on Kostivere alevikus (40 km/h) ja selle sisse- ja väljasõitudel (50 ja 70 km/h), Raasiku aleviku sissesõidul (50 ja 70 km/h) ning tee kuuenda kilomeetri kurvilisel lõigul (50 ja 70 km/h). Teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
Teega ristuvad kolmandal kilomeetril Aruküla–Kostivere tee, neljandal kilomeetril Kostivere tee ja Jõelähtme–Kostivere tee, tee lõpus Raasiku jaama tee ja Raasiku Elektri tee.
Tensorkorrutis
Vektorite, maatriksite, tensorite, vektorruumide, algebrate, topoloogiliste vektorruumide, moodulite vms tensorkorrutis (tähis ⊗) on küll detailides erinevalt defineeritud, kuid on alati kõige üldisem bilineaarne kujutis.
Mõnes kontekstis on tensorkorrutis sama mis väliskorrutis.
Tensorkorrutis on defineeritud ka monoidaalsete kategooriate kontekstis.
Lineaaralgebras ja diferentsiaalgeomeetrias kirjeldatakse tensorkorrutiste abil multilineaarvorme. Kommutatiivses algebras ja algebralises geomeetrias vastab see ühelt poolt geomeetriliste struktuuride ahendile alamhulkadele, teiselt poolt geomeetriliste objektide otsekorrutisele.
Vektorruumide tensorkorrutis
järjestatud paaridega. Ruumi V\otimes W mõõde võrdub seetõttu ruumide V ja W mõõdete korrutisega.
Selle baasi elementi, mis vastab järjestatud paarile (e_i,f_j), tähistatakse. Sümbolil \otimes ei ole sealjuures seni sügavamat tähendust. Nüüd võib selle baasi abil defineerida ruumide V ja W vektorite korrutise, mida tähistatakse sellesama tehtemärgiga. Loomulikult on kahe baasivektori ja  korrutis just see baasivektor, mille tähiseks sai. Suvaliste vektorite korrutise saab nüüd bilineaarse jätku abil:
seatakse vastavusse korrutis
Lõplikumõõtmeliste vektorruumide V ja W korral saab tensorkorrutise konstrueerida maatriksite ruumina. Read nummerdatakse V baasiindeksiga, veerud W baasiindeksiga. Kahe vektori korrutis on maatriks, mille element kohal (i,j) on vektori v i-nda koordinaadi ja vektori w  j-nda koordinaadi korrutis. Veerud on v kordsed, read on w kordsed. (Maatriksite keeles nimetatakse seda konstruktsiooni ka düaadiliseks korrutiseks.)
Heinrich Uukkivi
Heinrich Uukkivi (10. mai 1912 Narva-Jõesuu – 1943 Krasnojarski krai, Vene NFSV) oli eesti jalgpallur.
Koondisekarjäär
Oma koondisedebüüdi tegi Uukkivi 8. juulil 1931 sõpruskohtumises Rootsi jalgpallikoondise vastu. Ta viibis platsil kõik 90 minutit. Mäng kaotati 3:1. Uukkivi oli mängupäeval 19-aastane. 7. augustil 1935 lõi ta Soome jalgpallikoondise vastu oma esimese värava koondises. Mäng lõppes 2:2.
1941. aastal Punaarmeesse mobiliseerituna võttis osa Velikije Luki lahingutest ning läks üle Saksa poolele. Velikije Luki langedes Nõukogude vägede kätte langes vangi ka Uukkivi. Nõukogude tribunal karistas teda Saksa poolele ülemineku eest algul surmanuhtlusega, hiljem muudeti see 10-aastaseks vangilaagrikaristuseks. Uukkivi hukkus vangilaagris.
Granulaarne düstroofia
Granulaarne düstroofia on ainevahetushäire, mis avaldub valgulise päritoluga graanulite kogunemises maksa-, südamelihas- ja neerurakkudesse.
Piisamrott
Piisamrott (originaalis rootsi keeles Bisamråttan, soome Piisamirotta) on soomerootsi lastekirjaniku Tove Janssoni muumilugude tegelane.
Granulaarne düstroofia
Granulaarse düstroofiaga kaasneb rakkude mahu suurenemine, sest moodustunud graanulid imavad endasse suurel hulgal vett (hüdrateeruvad). Rakkude paisumuse tulemusena suurenevad ka elundite mõõtmed, konsistents pehmeneb ja koejoonis muutub ebaselgeks.
Piisamrott
Piisamrott on loomult filosoof, kes usub, et kõik on mõttetu. Ta on väga tõsine ja ei naera kunagi. Ta on musta karvaga, halli näo ja sabaga, vurrudega ning umbes Koduvana-suurune.
Granulaarne düstroofia
Granulaarne düstroofia on üldjuhul pöörduv kahjustus, kuid raskema kulu korral võib see üle minna vakuoolseks või hüaliintilgaliseks düstroofiaks. Lisaks sellele võib granulaarse düstroofiaga kaasneda ka lipiiddüstroofia.
Piisamrott
Ta usub, et Muumimajas ei ole tal piisavalt rahulik elada. Lisaks satub ta paaril korral kentsakatesse olukordadesse. Seetõttu soovib ta mõnda eraklikku paika elama minna.
Velisemõisa
Velisemõisa on küla Rapla maakonnas Märjamaa vallas.
Piisamrott
Ta on tegelane Muumiraamatutes "Sabatäht" ja "Võlukübar".
Bisamråttan
Romsdal
right|thumb|Romsdal tähistatud punasega Romsdal on org ja ajalooline piirkond Norra maakonnas Møre og Romsdal.
352
352. aasta
Sajandid: 3. sajand - 4. sajand - 5. sajand
Aastad: 347 348 349 350 351 - 352 - 353 354 355 356 357
Valkdüstroofiad
Valkdüstroofiad on ainevahetushäired, mis on tingitud liht- ja liitproteiinide muutustest. Eristatakse parenhüümseid ja mesenhüümseid valkdüstroofiaid.
Parenhüümsed valkdüstroofiad
Parenhüümsed valkdüstroofiad on ainevahetushäired, mis väljenduvad parenhüümirakkude paisumises, valkude kämpumises ja hüdratatsioonis.
Mesenhüümsed valkdüstroofiad
Mesenhüümsed valkdüstroofiad on ainevahetushäired, mis väljenduvad sidekoekiudude muutustes ja valkude ladestumises põhiainesse.
Teenistuslik järelevalve
Teenistuslik järelevalve on haldusorganisatsioonis kõrgemal asuvate asutuste teostatav kontroll neile alluvate asutuste tegevuse seaduslikkuse ja otstarbekuse üle.
Teenistusliku järelevalve teostamisel on kõrgemalseisval asutusel õigus teha ettekirjutus alamalseisva organi akti või toimingu puuduste kõrvaldamiseks, peatada toimingu sooritamine või akti kehtivus või tunnistada akt kehtetuks. Eriline teenistusliku järelevalve teostamise kord on rahuaja riigikaitse seaduse § 9ga kehtestatud Eesti kaitseväe üle. Teenistuslikku järelevalvet tuleb eristada riiklikust järelevalvest.
Bermuda kolmnurk
pisi|300px|Tavaliselt kujutatakse Bermuda kolmnurka ligikaudu sellistes piirides Bermuda kolmnurk on mereala Bermuda saare, Puerto Rico loodetipu ja Florida poolsaare lõunatipu vahel, kus väidetavalt esinevad paranormaalsed nähtused.
Laialt on levinud arvamus, et Bermuda kolmnurk on ala, kus on seletamatutel asjaoludel kadunud ebanormaalselt palju laevu ja lennukeid. Bermuda kolmnurgast on kirjutatud raamatuid ja palju artikleid. Nagu ikka erutab miski näiliselt seletamatu inimesi ja teema on pälvinud laialdast tähelepanu. Paljud inimesed usuvad, et Bermuda kolmnurga laeva- ja lennuõnnetuste taga on mingi müstiline jõud. Tavalisimaks kahtlusaluseks on loomulikult ufod.
Mõistatuslikest laevahukkudest antud piirkonnas oli räägitud varemgi, kuid mõiste "Bermuda kolmnurk" võttis esimesena kasutusele Vincent H. Gaddis ajakirjas Argosy aastal 1964 ilmunud artiklis. Laia tuntuse saavutas Bermuda kolmnurk aastal 1974, kui ilmus Charles Berlitzi raamat "The Bermuda Triangle". Raamat sai menukiks ja sellest ajast on pakutud palju erinevaid hüpoteese, mis peaksid selgitama väidetavalt suurt hulka õnnetusi.
Berlitzi raamat oli küll väga populaarne, kuid mitte kõik ei võtnud seal kirjutatut puhta kullana. On tehtud statistikat ja leitud, et tegelikult ei ületa õnnetuste arv nn. Bermuda kolmnurgas keskmist õnnetuste arvu USA rannikumeredes. Teadlased on toonud välja mitmeid laevahukkude võimalikke põhjuseid. Tähtsamad neist on:
Lend 19
Tuntuim Bermuda kolmnurgaga seotud õnnetus on viie Avenger pommitaja kadumine 1945. aastal. Kui asja analüüsida, siis selgub, et selles loos pole midagi müstilist. Pilootideks olid neli õpilast ja nende juhendaja leitnant Charles Taylor. Õnnetus tulenes tõenäoliselt juhendaja segadusse sattumisest, mille võis põhjustada kompassi mittetöötamine, millest Taylor teatas ka Fort Lauderdale'i õhujõudude baasi. Taylor arvas millegipärast, et ta on saarte kohal, mida tuntakse kui Florida Keys, ehkki ta tegelik asukoht oli ilmselt Bahama saarte kohal. Sellest tulenevalt võttis ta vastu vale otsuse lennata koju kirde mitte lääne suunas. Bahamast kirdes laiub aga avaookean. Tõenäoline hukkumise põhjus oli lihtsalt kütuse lõppemine, mida jätkus lennukeil kella kaheksani õhtul. Selles loos on mõndagi arusaamatut, kuid ilmselt siiski mitte müstilist. Müstiline oleks see, kui segadusse oleks sattunud kõik viis pilooti, kuid seda ei juhtunud. Baasi jõudis raadiosignaal, kus õpilased üritasid veenda oma juhendajat muutma kurssi. Üks neist ütles: "Kui me lendaksime läände, jõuaksime koju." Tal oli muidugi õigus. Baasist üritati saada ühendust Tayloriga, et käskida tal anda juhtimine üle mõnele oma õpilastest, kuid seda ta millegipärast ei teinud.
Fort Lauderdale'i linna – mis oli selle lennu kodukoht – ajaleht The South Florida Sun-Sentinel avaldas oma 2005. aasta numbris artikli, milles võtsid sõna erinevad spetsialistid ja mille kokkuvõte kõlas järgmiselt "Lennu 19 ehk "LostPatrol" (KadunudPatrull) saatus on siiani müsteerium, vaatamata erinevatele seletustele selle saatuse kohta."
Bayezid II
Bayezid II (osmanitürgi keeles: بايزيد ثانى Bāyezīd-i sānī, türgi keeles:II. Bayezid  või II. Beyazıt)     (3. detsember 1447 – 26. mai 1512) oli Türgi sultan aastatel 1481–1512.
Ta oli Mehmed II ja Emine Gülbahar Hatuni poeg. thumb|vasakul|Bayezid II
Harilik pakslaup
Harilik pakslaup (Hypophthalmichthys molitrix) on karplaste sugukonda pakslauba perekonda kuuluv kala. Looduslik algne asuala on Hiinas ja Ida-Aasias, Amuuri jõgikonnast põhjas kuni Xi Jiangi jõe suudmeni lõunas. Kuigi liik oma looduslikul asualal on hinnatud ohulähedaseks, on neid praeguseks laialdaselt asustatud erinevatele mandritele, kus nad on hästi kohanenud ja paiguti muutunud invasiivseks.
Välimus
Harilik pakslaup on laia, külgedelt kokkusurutud kehaga. Noorelt läikiv-hõbedane, vanemana muutub selg rohekaks, kõhupool jääb hõbedaseks. Keha on kaetud väikeste soomustega, pea ja lõpuskaaned soomusteta. Pea on väga suur, kuni kolmandik kehapikkusest. Suu on suur ja ülaseisune, ilma hammasteta, paikneb silmast ülalpool. Karplastele omaselt on neil neeluhambad. Silmad paiknevad väga ees ja on kergelt alla suunatud.
Pakslaupa on raske segi ajada teiste karplastega tema silma suuruse ja ebatavalise paiknemise tõttu. Enim sarnaneb ta jämepeaga (Hypophthalmichthys nobilis), kellest eristub väiksema pea ja ülaseisuse suu poolest ning kehal puudub jämepeale omane tumedatähniline muster.
Pakslauba mõõdud varieeruvad suures ulatuses, enamasti jääb pikkus vahemikku 10–30 cm aga võivad kasvada ka kuni 100 cm ja kaal võib ulatuda kuni 27 kg. Suurimad registreeritud mõõdud on 120 cm, 50 kg ja eluiga 20 aastat.
Toitumine
Pakslaubad on filtreerijad, toitudes peamiselt fütoplanktonist. Eriliselt spetsialiseerunud lõpuspiide süsteem võimaldab neil veest eraldada ka kõige väiksemaid organisme vahemikus 8–100 mikromeetrit. Samas vaid väga väike osa nende toidust koosneb zooplanktonist ja detriidist. Toituvad peamiselt madalas (0,5–1 m) ja soojas (üle 21 °C) aeglase vooluga või seisvas vees. Vastsed ja väikesed maimud toituvad zooplanktonist. Üle 1,5 cm pikkused isendid toituvad vaid fütoplanktonist.
Paljunemine
Oma looduslikul asualal saavutavad pakslaubad suguküpsuse 4–8 aastaselt, Põhja-Ameerikas on registreeritud aga suguküpsust ka juba kaheaastastel isenditel. Täiskasvanud emane võib kudeda kuni 5 miljonit marjatera aastas.
Kudemine toimub jõgede ülemjooksul, jõe kärestikulises osas, kruusa- või liivapõhjal. Kevadel ja suvel, kui veetemperatuur tõuseb vahemikku 22–28 °C, koevad emased pakslaubad oma marjaterad veepinnalähedases kihis, kus need seejärel viljastatakse mitme isase poolt. Viljastatud marjaterad jäävad vette hõljuma ja liiguvad allavoolu üleujutatud aladele, kus need seejärel settivad põhja ja jäävad sinna koorumiseni. Marjaterad vajavad veesambas hõljumiseks voolukiirust ligi 70 cm/s ja voolava jõelõigu pikkust vähemalt 100 km.
Käitumine
Pakslaubad tegutsevad enamasti parves ja on aktiivsed päevasel ajal, vältides seeläbi kisklust.
Kasutamine
Hiinas kasvatatakse peamiselt tiikides juba vähemalt 2000 aastat, lisaks veekogude seisundi parandamisele on ta Aasias ka hinnatud toidukala, liha on väherasvane ja maitsev. Kasvatusmahult on pakslaup maailmas valgeamuuri järel teisel kohal. 2013. aastal oli toodangu mahuks 4,6 miljonit tonni, valdav osa sellest Hiinas. Väljapüük looduslikest veekogudest oli 2013. aastal 18 202 tonni, peamiselt Iraanis.
Ka Eesti veekogudesse on pakslaupu eelmisel sajandil asustatud, kuid meie oludes nad looduslikult ei paljune. Vahel harva tabatakse siiski mõni ilmselt kasvatustest vabaks pääsenud isend. Pärnu lahest saadi näiteks 2005. aastal kätte ligi meetrine pakslaup. Pakslaupa on kasvatatud Härjanurme kalatalus tiigipidajatele asustusmaterjaliks planktoni kontrolli eesmärgil, vähesel määral ka kaubakalaks.
Ohustatus ja kaitse
Oma looduslikul elualal on liik hinnatud ohulähedaseks. Peamisteks ohuteguriteks on elupaikade ja sigimisalade kadu ja kvaliteedi halvenemine, mida põhjustavad paisutamine, reostus ja ülepüük. Populatsiooni arvukuse vähenemine on eriti märkimisväärne Hiina territooriumil paiknevates elupaikades.
1353
1353. aasta
Sajandid: 13. sajand - 14. sajand - 15. sajand
Aastakümned: 1300. aastad 1310. aastad 1320. aastad 1330. aastad 1340. aastad - 1350. aastad - 1360. aastad 1370. aastad 1380. aastad 1390. aastad 1400. aastad
Aastad: 1348 1349 1350 1351 1352 - 1353 - 1354 1355 1356 1357 1358
Võeva
Võeva on küla Rapla maakonnas Märjamaa vallas.
2001. aasta Eesti presidendivalimised
2001. aasta Eesti presidendivalimised toimusid 27. augustist kuni 21. septembrini 2001. Pärast kolme hääletusvooru Riigikogus ja kahte hääletusvooru valimiskogus osutus presidendiks valituks Arnold Rüütel.
Hääletamine Riigikogus
Teises voorus sai hääletamissedeli 99 Riigikogu liiget. Hääletamisest võttis osa 91, kehtetuid hääletamissedeleid oli 1 ja märgistamata 19. Peeter Kreitzberg sai 36 ja Peeter Tulviste 35 häält.
Et ükski kandidaat ei saavutanud nõutavat kahekolmandikulist häälteenamust, peeti samal päeval ka kolmas hääletusvoor. Hääletamissedeli said 99, hääletamisest võttis osa 90 Riigikogu liiget ja märgistamata hääletamissedeleid oli 24. Peeter Kreitzberg sai 33 ja Peeter Tulviste 33 häält.
Et Vabariigi Presidendi valimisel Riigikogus ei saavutanud ükski kandidaat vajalikku Riigikogu koosseisu kahekolmandikulist häälteenamust, kutsus Riigikogu esimees 21. septembriks 2001 kokku valimiskogu.
Hääletamine valimiskogus
Valimiskogu koosnes 101 riigikogu liikmest ja 266 omavalitsuste esindajast. Kandideerisid eelmises voorus enim hääli saanud kandidaadid Peeter Kreitzberg ja Peeter Tulviste. Uute kandidaatide esitamise õigus on ka vähemalt 21 valimiskogu liikmel.
Omavalitsustest oli valimiskogus suurim esindus Tallinnal: kümme. Tartu esitas neli ning Pärnu, Narva, Rakvere, Kohtla-Järve, Viljandi, Kuressaare ja Võru igaüks kaks valijameest. Teised omavalitsused saatsid presidenti valima ühe esindaja.
Esimene hääletusvoor toimus 21. septembril. Hääled jagunesid järgnevalt: Peeter Kreitzberg 72, Arnold Rüütel 114, Toomas Savi 90 ja Peeter Tulviste 89. Et ühegi kandidaadi poolt ei hääletanud hääletamisest osavõtnud valimiskogu liikmete enamus, peeti 21. septembril teine hääletusvoor kahe edukama kandidaadi osalusel.
Hääletamisest võttis osa 366 valimiskogu liiget. Kehtetuid hääletamissedeleid oli 2 ja märgistamata (ristita) hääletamissedeleid 23. Arnold Rüütel sai 186 häält ja Toomas Savi 155. Et Arnold Rüütel kogus üle poole hääletamisest osa võtnud valimiskogu liikmete häältest, siis osutus ta valituks Vabariigi Presidendiks.
Mehmed II
Mehmed II Suur (ka Mehmed Vallutaja; ka Mehmet II) osmanitürgi keeles: محمدثانى‎, Meḥmed i sānī; türgi keeles: ''II. Mehmed'' (30. märts 1432 Adrianoopol – 3. mai 1481 Hunkārēayiri) oli Türgi sultan 1444–1446 ja 1451–1481, Osmanite riigi valitseja. 1453. aastal valis õigeusuliste kreeklaste kogukond ta Rooma keisriks usutaganeja Konstantinos XI asemele. Ta oli kõige edukam sultan Osmanite riigi ajaloos.
Ta oli Murad II ja Hüma Hatuni poeg.
756
756. aasta
Sajandid: 7. sajand - 8. sajand - 9. sajand
Egtved
Egtved on asula Taanis Lõuna-Taani piirkonnas Vejle vallas Vejle lähedal.
Asula geograafilised koordinaadid on.
Elanike arv on 2236 (2008).
Egtvedi piiga
Egtvedi piigaks nimetatakse pronksiajal elanud neiut, kelle tammekirstuhaud leiti Egtvedist. Leid on eelkõige tuntud hästi säilinud pronksiaegse rõivakomplekti pärast.
Egtvedi piiga haud leiti aastal 1921, kui kohalik talumees Peter Platz soovis tasandada tema maal asunud ja aja jooksul suuresti laiali aetud kääpa jäänused.
Uus Eesti
Uus Eesti oli Tallinnas samanimelise osaühingu poolt väljaantav Eesti päevaleht. Ajaleht toetas president Konstantin Pätsi ning Eesti valitsuse poliitilist joont.
Ajaleht Uus Eesti ilmus 18. septembrist 1935 kuni 21. juunini 1940.
Ajalehe peatoimetajad olid Artur Tupits (1935–1937), Hugo Kukke ja Ants Oidermaa (1937–1939).
Kaastööliste hulka kuulusid teise hulgas Johannes Aavik, metropoliit Aleksander, Hans Alver, Oskar Angelus, Linda Eenpalu, August Gailit, Artur Grönberg, Mihkel Hansen, Jüri Jaakson, Juhan Jaik, Jaan Järve, Oskar Kask, Tõnis Kint, Johannes Klesment, Paul Kogerman, Hanno Kompus, Heinrich Lauri, Hans Leesment, Eugen Maddisoo, Mait Metsanurk, Elmar Muuk, Ants Piip, Jaan Roos, Oskar Rütli, Karl Schlossmann, Jaan Soots, Friedebert Tuglas, Aleksander Tõnisson, Marie Under, Anton Uesson, Aleksander Veiderma, Värdi Velner, Henrik Visnapuu ja Paul Öpik
Ajalehe esimeses numbris hakkas ilmuma Albert Kivika romaan "Nimed marmortahvlil".
Pärast Eesti okupeerimist Nõukogude Liidu poolt juunis 1940 lõpetas Uus Eesti ilmumise. Selle asemel hakkasid stalinlikud võimud välja andma kommunistliku partei häälekandjat Rahva Hääl.
Karl Tarvas
pisi|Karl Tarvas (Treumann), ca 1909 Karl Tarvas (kuni 1940. aastani Karl Leonhard Johannes Treumann; 19. aprill 1885 Tallinn – 26. detsember 1975 Tallinn) oli eesti arhitekt.
Elukäik
Karl Tarvas sündis Tallinnas Noarootsist pärit puutöö- ja ehitusmeister Paulus Treumanni seitsmelapselises peres. Tema isa valmistatud on näiteks Vana-Kaarli kalmistu kahe torniga värav.
Esimese maailmasõja ajal osales ta merekindluse ehitusel Muhu väina kindlustusel. Eesti ajal, aastatel 1919–1923, töötas ta merekindluse ehitusvalitsuse juhatajana, 1923–1926 Harjumaa arhitektina. Alates 1926. aastast praktiseeris Tallinnas eraarhitektina, olles üks viljakamaid ja nõutumaid elamute projekteerijaid. Alates 1940. aastatest töötas vabakutselisena isiklikus arhitektuuribüroos.
Pärast Teist maailmasõda töötas ta Arhitektuur-Projekteerimise ja Planeerimise Keskuses, koostades ühe Niguliste kiriku taastamisprojektidest (1949). 1948 sai ta auhinnalise koha kahekorruseliste kaheksa korteriga elamute tüüpprojektide konkursil, pälvides Nõukogude Eesti preemia. Tarvase viimaseks töökohaks oli Eesti Projekt (1949–1962).
1921. aastal asutasid 15 arhitekti, kelle hulka kuulus ka Karl Tarvas, Eesti Arhitektide Ühingu.
Looming
Omaaegsetest arhitektidest eristus Karl Tarvas keskklassile suunatud vernakulaararhitektuuriga. Ta projekteeris peamiselt kahe- ja kolmekorruselisi elamuid Tallinnas, olles omal alal tõeline professionaal. Tarvas planeeris elamispindu oskuslikult ja läbimõeldult. Tema töid leiab Tallinna tänavatelt rohkesti. Tarvase elamud on kvaliteetselt teostatud ja kõrgelt hinnatud.
Tallinna maja
pisi|Alle 5, projekteeritud 1931 (foto: 2018) Tarvas tegutses peamiselt 1920.–1930. aastatel, mil ehituslaenu võtmise võimalus tagas arhitektile tööd. Ta kujundas eelkõige Tallinna äärealasid kahe- ja kolmekorruseliste kortermajadega, mis on täna Pelgulinna, Kalamaja ja Kadrioru arhitektuurimaastikus nii omased. Lenderi majatüübi edasiarendusena, puitlaudise ja keskse silikaattellistest trepikojaga elamuid hakati kohaspetsiifilistena nimetama Tallinna tüüpi majadeks. See majatüüp jäigi arhitekti vaieldamatuks lemmikuks. Tallinna maja ei olnud professionaalselt välja töötatud tüüpprojekt, vaid kohalikest ehitusmäärustest ja ehitusvõtetest argipraktikas kujunenud tüüp, mis sobitus ka vaesemale elanikkonnale. Too majatüüp oli omane inseneride ja tehnikute kavandites. See teeb Karl Tarvase unikaalseks arhitektiks, kes teadlikult orienteerus elamute rajamisele vaesemate kodanike tarvis, tehes seda väga hästi. Tallinna maja oli omas ajas nii sotsiaalselt kui ka arhitektuurselt konservatiivne. Kivitrepikodade levik oli tuletatud uutest tuletõrje eeskirjade tingimustest, mis nägid ette, kas kahte puittrepikoda või ühte kivist.