cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Reostus Läänemeres
Naftareostus Läänemeres
Naftareostus muutus Läänemeres tõsiseks probleemiks 1970. aastate alguses, kui hakati tähendama merre kogunenud saasteainete silmnähtavat mõju merekeskkonnale. Näiteks hakati leidma juhtumeid, kus linnud tallasid pesades katki oma munad, sest reostunud toit oli munakoore hapraks muutnud, ning leiti, et osa viigerhüljestest oli keskkonnamürkide organismi akumuleerumise tõttu poegimisvõimetu.
2015. aastal avastati õhuseire käigus terve Läänemere ulatuses merepinnalt 200 leket, millest 82 puhul leidis kinnitust, et tegemist on õlilekkega. Nendest 80 olid väiksemad kui 1 m3 ning kahel juhul vastavalt 8,2 m3 ja 7,4 m3. Samas oli tegemist läbi aegade kõige väiksema avastatud õlilekete arvu ja kogusega.
Eestis teostab piirivalve mereseiret lennuvaatlustega tuvastamaks võimaliku reostust. Lisaks kasutatakse kaasaegset radarsüsteemi, mis võimaldab jälgida mereliiklust ja seal toimuvat. Radarite abil pole küll praegu võimalik tuvastada reostust, kuid reostuse avastamisel on võimalik kontrollida, kes sellel perioodil sellest piirkonnast läbi on liikunud. Tänapäeval teostatakse järelevalvet kahel korral nädalas lennuseiret tehes.
Ohtlikud ained
Radioktiivsed elemendid esinevad looduses iseenesest – peamiselt tulenevad need ainetest, millest Maa oli algselt loodud. Seega Läänemeri sisaldab loomu poolest radioaktiivseid elemente, kuid tuumaenergia kasutamine sõjalistel ja rahu eesmärkidel põhjustas inimtekkeliste radioaktiivsete elementide teket ja nende sattumist ka Läänemerre. Näiteks Sillamäe radioaktiivsete jäätmete hoidla on üks Läänemerd ohustanud reostusallikatest ja seda saneeriti aastail 1998–2008, et vähendada selle ohtlikkust.
Väetised on taimetoitained, mis vette sattudes panevad need vohama vetikad ja teised veetaimed ning põhjustavad eutrofeerumist. Kui veetaimed ja vetikad surevad ja lagunema hakkavad, kaob veekogust hapnik ja veeloomad võivad surra hapnikuvaesuse tõttu. Eutrofeerumine toimub, kui peamiselt inimtegevuse tulemusel tekkinud üleliigsed toitained, enamasti lämmastik või fosfor, satuvad veekogusse. Toitainete kõrge kontsentratsioon tekitab intensiivset vetikate õitsemist, mis võib olla mürgine. Selle ohtlikkus seisneb selles, et eutrofeerumine vähendab mere kasulikkust, vähendades bioloogilist mitmekesisust, rikkudes ranniku väljanägemist ning vähendades kalavarusid. Kõige enam on sellest mõjutatud Soome laht, Liivi laht ja Läänemere kõige sügavam keskosa. Eriti suures koguses satub toitaineid veekogudesse põldudele laotatud vedelast sõnnikust.
Nova Scotia retriiver
Nova Scotia retriiver (ka toller, inglise keeles Nova Scotia Duck Tolling Retriever) on Kanadast, Nova Scotia poolsaarelt pärit keskmist kasvu jahikoer. Ta on retriiveri tõugudest kõige väiksem, kuid tugev ja kompaktne. Toller 'id on mängulised, targad, rõõmsameelsed ja energilised koerad, samas isepäised ja õrnad. Sõna toller tuleb ingliskeelsest väljendist to toll, mis tähendab 'peibutama'. Peibutamist kasutavad toller 'id jahti pidades.
Ajalugu
Nova Scotia retriiveri aretamine sai alguse 1860. aastatel Kanadas Nova Scotia provintsis asuvast Little River Harbouri kogukonnast, mis on Argyle'i ringkonna omavalitsuses Yarmouthi maakonnas. Tõugu kutsutakse oma päritolust lähtudes ka nimedega Yarmouth Toller ja Little River Duck Dog. Jahimehed aretasid toller 'i peibutuskoeraks, kes abistaks neid linnujahil nagu rebane. Eesmärk oli aretada koer, kes sarnaneks nii välimuselt kui ka jahipidamismeetoditelt rebasega.
Toller on aretatud retriiveritest, spanjelitest ja setteritest, kuid tõenäoliselt kasutati ka kollit. Nova Scotia retriiver sai Kanada Kennelklubi ametlikuks tõuks 1945. aastal ja FCI (Rahvusvaheline Künoloogiline Föderatsioon) tunnustuse 1982. aastal. Põhjamaadesse jõudsid esimesed toller 'id 1980. aastate algul ja Eestisse 2006. aastal. Aastaid olid toller 'id väljaspool Kanada mereprovintse haruldased, kuid see muutus, kui 1980. aastal võitsid kaks Nova Scotia retriiverit koertenäituse "Best in Show". 1995. aastal hinnati tõug Nova Scotias maakonna koeraks.
Kirjeldus
pisi|Nova Scotia retriiver koertenäitusel Nova Scotia retriiver on keskmist kasvu, kompaktne ja jõuline tõug, kes on retriiveritest kõige väiksem. Toller 'id on väga väledad, tähelepanelikud, töökad ja energilised ning tahavad pidevat tegelemist. Nad on töökoerad, kes teevad kõik, et omanikule meelepärane olla. Näoilme on valvas ja sõbralik, parajasti mitte töötaval koeral võib olla veidi kurb. Töötades meenutab koer rebast, kelle kohev saba tõuseb kõrgele. Toller 'i karv peab olema vetthülgav, kohev, kahekordne, pehme ja tiheda aluskihiga ning keskmise pikkusega. Lubatud on kõik punase värvuse varjundid, kuid mitte pruun. Valged on tavaliselt sabaots, rinnaesine ja käpad, kuid nende laikude puudumine pole viga. Valget ei tohi olla õlgadel, kõrvade juures, kaela taga ega külgedel, samuti pole lubatud musta värvi täpid ega laigud.
Suurus
Isaste koerte turjakõrgus on 48–51 cm ja emastel 45–48 cm. Lubatud kõrvalekalle on kuni 3 cm. Koera suurus, luustik ja kaal peavad olema proportsioonis. Normaalkaal on isastel 20–23 kg ja emastel 17–20 kg. Koera pikkus peab olema veidi suurem kui kõrgus.
Temperament
Toller 'id on väga intelligentsed, valvsad, vastutulelikud, töökad ja energilised koerad, kes vajavad pidevat tähelepanu ja tegutsemist. Nad on sõbralikud, kannatlikud ja tulevad hästi toime lastega. Siiski on nad eelkõige ühe peremehe koerad, mis tähendab, et võõrastesse suhtuvad pigem ükskõikselt. Uutes olukordades võivad nad olla reserveeritud suhtumisega, mida ei tohi segamini ajada argusega. Intelligentsuse kõrval on toller õrn ja isepäine, vajades kasvatusel kannatust, kindlust ja positiivset õpetamist. Tänu oma aktiivsusele ja töötamise vajadusele ei sobi ta lihtsalt seltsikoeraks, sest piisava tegevuseta otsib ta alternatiivseid viise, kuidas energiat kasutada.
Jahipidamine
Toller 'i ülesanne jahil on meelitada lind aeglaselt ja kavalalt peremehele nii lähedale, et too saaks linnu maha lasta. Seejärel peab koer linnu kinni püüdma ja selle omanikule tooma. Tänu oma vastupidavusele, energiale ja väsimatusele on toller 'id suurepärased jahikoerad, kes teevad head tööd ka halbades oludes. Nad võivad rahulikult ja vaikselt otse linnu kõrval istuda, aga kui on aeg lind kinni püüda, teevad nad seda välkkiirelt ja efektiivselt.
Toller 'itel esinevad haigused
Toller 'itel esineb haigusi, millest enamik on teiste retriiveritega samad. Suurem osa tõule iseloomulikest haigustest on pärilikud, mis tähendab, et kutsika ostmisel tuleb sugupuu tervisele ja terviseuuringutele palju tähelepanu pöörata.
Hambahaigused
Hambumusega seotud probleemid on kõige sagedasem loomaarsti külastuse põhjus. Rohkem kui 80%-l kolme aasta vanustest koertest on aktiivne hambahaigus. Hambakivi on toller 'itel väga sagedane ning põhjustab igemete ja hambajuurte infektsioone, mispärast peab nende hambaid pesema vähemalt kaks korda nädalas.
Nakkushaigused
Nova Scotia retriiveritele on ohtlikud samad nakkushaigused, mis kõikidele koertele: marutaud, parvoviirused, koerte katk jne. Eesti on marutaudivaba riik ja selle vastu vaktsineerimine on kohustuslik, kuid ka teiste nakkushaiguste vastu on vaktsiinid olemas.
Ülekaalulisus
Ülekaalulisus on toller 'ite seas tõsine probleem, mis kahjustab liigeseid, ainevahetust, seedimist ning tekitab seljavalusid ja südamehaigusi. Seepärast peab Nova Scotia retriiver palju liikuma.
Parasiidid
Parasiidid kahjustavad koera tervist. Eestis on levinud kutsika- ja koerasolge (Toxascaris leonina; Toxocara canis) ja koeraviik (Dipylidium caninum). Mageveekogude ääres võib nakatuda ka laiussi (Diphyllobothrium latum), kes on inimestel ja ka koertel-kassidel parasiteeriv paeluss. Parasiitide ärahoidmiseks tuleb koerale anda regulaarselt ussirohtu, mis aitab vähendada nakkusohtlike ussimunade arvu. Lisaks on olemas ravimid parasiitidega võitlemiseks.
Autoimmuunhaigused
Autoimmuunhaigus tekib keha loomuliku kaitsesüsteemi suutmatusest vahet teha enda ja võõraste rakkude vahel. See põhjustab keha rünnakut iseenda rakkude vastu. Autoimmuunhaiguste pärilikkust ei ole tõestatud, kuid on leitud seos ravimite ja kasvajatega. Autoimmuunhaigusi võib soodustada UV-kiirgus. Haigusvabasid liine toller 'ite seas ei ole ning haigestunud koerad on üldiselt noored.
Luustikuhaigused
Puusadüsplaasia (HD) ehk puusaliigeste kasvuhäire on pärilik haigus, mida peaks aretuses kasutatavate koerte puhul uurima. Puusade arengut mõjutab suuresti ka toitumine ja liikumine esimestel elunädalatel.
Puusadüsplaasia klassifitseerub:
Küünarliigesedüsplaasia (OD) ehk küünarliigeste kasvuhäire on pärilik haigus, mida mõjutavad ka koormus ja toitumine. Aretuses kasutatavatel koertel tuleks teha röntgenuuringud. Toller 'itel esineb küünarliigesedüsplaasiat võrreldes teiste retriiveritega pigem harva, sest ta on retriiveritõugudest kõige väiksem.
Küünarliigesedüsplaasia klassifitseerub:
Harrastused
Tänu oma temperamendile saavutavad Nova Scotia retriiverid suurepäraseid tulemusi paljudel koeraspordialadel ja -harrastustes.
Tõukatse
Retriiverite tõukatsega vaadatakse, kas koeral on säilinud piisavalt tõule iseloomulikke jahipidamisinstinkte. Et koera treenida ja instinkte säilitada, on välja mõeldud palju jahil käimisele alternatiivseid viise. Katse eesmärk on testida koera suhtumist võõrastesse, enesekindlust, omaalgatuslikkust, suhtumist püssilasku, lõhnameele kasutust, saagi haaret, saagi toomist ning äratoomis-, ujumis- ja koostöötahet. Saavutamaks tšempionitiitlit, on tõukatse positiivne sooritus kohustuslik.
Tasemekatse
Tasemekatsel saavad osaleda tõukatse läbinud koerad. Selle eesmärk on hinnata koera suutlikkust ja tahet saak ära tuua ning toimida kasutuskõlbliku jahikoerana retriiveritele tüüpilises jahiolukorras. Tasemekatse on võistlusala, meistriks tulekuks pole see vajalik.
Vanakraamiturg
pisi|Vanakraamiturg [[Leidenis 19. sajandi lõpus]] Vanakraamiturg (kõnekeeles ka täiturg, täika, ebasoovitav on soomepärane kirbuturg ) on turg, kus kaubeldakse vanakraami ehk kasutatud asjadega.
Nova Scotia retriiver
Verejälg
Kõiki jahikoeri on võimalik õpetada jälitama haavatud ulukit, mis on vajalik, kui jahil olles ei saa saakloom surma, vaid vigastada. Toller 'id on verejälje ajamises üldiselt edukamad kui teised retriiverid.
Sõnakuulelikkus
Sõnakuulelikkus (SK) on spordiala, mille eesmärk on õpetada koerale sõnakuulelikkust, parandada omaniku ja koera vahelist suhet ning näidata, kuidas saab koer inimesele kasulik olla. Kuigi toller 'id on targad ja õpivad kiiresti, tuleb nende õpetamisel olla kannatlik ja leida viise, kuidas koer ära ei tüdineks.
Agility
Agility (AG) on spordiala, mille eesmärk on õpetada koerale osavust ja omanikuga koostöö tegemist, et läbida takistusrada võimalikult kiiresti ja puhtalt. Toller 'id võivad oma suurusest lähtudes olla nii midi- kui ka maksiklassis. Nova Scotia retriiverid armastavad joosta, nad on kiired ja osavad ning teevad hästi koostööd, mispärast sobivad nad ideaalselt agility-koeraks.
1953. aasta Eesti NSV meistrivõistlused males
pisi|200px|Eesti NSV 1953. aasta malemeister [[Paul Keres]]
Eesti NSV X meistrivõistlused males olid 1953. aastal Tartus peetud meistrivõistlused males.
1953. aasta kevadel korraldati Tartus Eesti NSV malemeistrivõistlused, millest vabariigi paremiku kõrval võttis osa ka külalissuurmeister Leningradist, paar kuud varem Bukarestis tugevakoosseisulise turniiri võitnud Aleksandr Toluš, kes võistles väljaspool arvestust. Pärast kaheksa-aastast vaheaega osales Eesti esivõistlustel esimaletaja Paul Keres, kellel oli kevadel tekkinud vajadus treeningu mõttes mõnel turniiril kaasa mängida enne sügisel toimuvat MM-i pretendentide turniiri.
Osavõtjaid oli kokku 20. Eesti NSV meistriks saamise nimel võistlesid kõrgema järgu maletajaist lisaks Keresele meistrikandidaadid Iivo Nei, Aleksander Arulaid, Jüri Randviir, Feliks Villard ja Raul Renter ning ainsa meistrina Eestisse ajutiselt elama asunud Samuil Žuhhovitski (hilisem rahvusvaheline meister). Tulevastest meistritest osalesid turniiril Valter Heuer, Uno Mikkov ja Udo Tarve ning tulevastest meistrikandidaatidest Vladimir Roždestvenski, Heino Hindre, August Eller, Jüri Heinra ja Uno Milistver.
Suurmeistrid olid ettearvatult väljaspool konkurentsi. Vabariigi paremikust suutis Kerese vastu viigi välja mängida ainult Nei (teise viigi tegi Keres Tolušiga). Toluš ei kaotanud ühtki partiid, kuid tegi seitse viiki.
Turniiri lõpptulemus
1. Keres 18 punkti, 2. Toluš 15,5 p, 3. Nei 13,5 p, 4. Žuhhovitski 12,5 p, 5. Arulaid 12 p, 6.–7. Randviir ja Tarve 11,5 p, 8. Heuer 11 p, 9. Villard 10 p, 10.–11. Roždestvenski ja Hindre 8 p, 12.–14. Kibbermann, Eller ja Renter 7,5 p, 15.–17. Mikkov, Pruun ja Võhandu 7 p, 18. Heinra 6,5 p, 19. Milistver 6 p.
Michael Bishop
John Michael Bishop (sündinud 22. veebruaril 1936) on Ameerika Ühendriikide immunoloog ja mikrobioloog.
Bishop lõpetas 1962. aastal Harvardi Ülikooli meditsiini erialal ning asus tööle riiklikku allergia ja nakkushaiguste instituuti. Hiljem töötas ta Saksamaal Hamburgis asuvas Heinrich Pette'i Instituudis ning 1968. aastast USA-s San Franciscos asuvas California Ülikoolis.
Bishop tegi pikka aega koostööd Harold Varmusega ning nad avastasid 1970. aastate keskel viiruse geenid, mis võivad põhjustada vähki. Avastatud nn onkogeenid ei pärinenud algselt viirusest, vaid normaalsetest rakkudest. 1989. aastal said Bishop ja Varmus oma avastuste eest Nobeli meditsiiniauhinna.
Kalatš
Kalatš on linn Venemaal Voroneži oblastis, Kalatši rajooni keskus. Asub Tolutšejevka jõe ääres, 190 km Voronežist kagus.
Asula rajati 1716. aastal. Linnaõigused sai 1945. aastal.
Alfred Duncan
Joseph Alfred Duncan (sündinud 10. märtsil 1993 Accras) on Ghana jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Itaalia kõrgliiga klubis Cagliari.
Kogu klubikarjääri jooksul on Duncan mänginud Itaalias. Ta alustas klubikarjääri Milano Internazionale, mille põhimeeskonnas debüteeris ta Itaalia kõrgliigas 2012. aasta augustis. Seejärel on ta mänginud kaks hooaega Livornos (2012–2014), ühe hooaja Sampdorias (2014–2015), viiel hooajal Sassuolos (2014–2020), 2020. aastal Fiorentinas ning alates 2021. aasta jaanuarist Cagliaris.
2013. aastal saavutas ta Ghana kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistrivõistlustel kolmanda koha. Ghana jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 14. novembril 2012 mängus Roheneemesaarte vastu.
Hakkapeliidid
alt=1940 a mark|pisi|Hakkapeliit 1940 aasta postmargil Hakkapeliidid olid Soomest värvatud Rootsi kuningriigi kergratsaväelased Kolmekümneaastases sõjas. Nimi tulenes nende sõjahüüust "Hakkaa päälle!"
Hakkapeliidid olid kardetud vastased, nad osalesid äkkrünnakutel ja luuretegevuses. Selle kergratsaväe varustusse kuulusid soome tööhobune, püstolid, mõõk, kiiver ja metallplaadiga nahkturvis. Neil oli tolle aja kohta uudne ründetaktika: vaenlase peale ratsutades tulistasid nad esimesest püstolist 20 sammu kauguselt, teisest 5 sammu kauguselt ja jätkasid rünnakut paljastatud mõõkadega külg külje kõrval vaenlase ridadesse tungides.
Kolmekümneaastase sõja jooksul võitles Rootsi ratsaväe kolmes rügemendis üle 3000 hakkapeliidi, nende arv küündis aastal 1644 kuni 4870 meheni. Üks tuntumaid hakkapeliitide juhte oli Torsten Stålhandske (Teraskinnas), kellest sai hiljem Rootsi ratsaväe kindral. Suuremad lahingud, milles hakkapeliidid osalesid olid Breitenfeld 1631, Rain 1632, Lützen 1632, Nördlingen 1634, Leipzig 1642 ning Jankov 1645. Hakkapeliidid olid suureks maksukoormuseks Soome talupoegadele. Talu, kes pani välja ratsaniku soos hobuse ja täisvarustusega sai maksusoodustuse kuid sõja ajal võis see osutuda veel kulukamaks, kuna hukkunud ratsaniku ja hobuse, samuti hävinenud sõjavarustuse asemele tuli hankida asendus.
Eesti keeleteadlase Julius Mägiste hüpoteesi järgi võis "hakkaa päälle" olla eestikeelne käsklus, kuna paljud ratsaväeohvitserid olid baltisakslased, kes rääkisid eesti keelt kuid ei osanud soome keelt. See oletus ei ole siiski tõestatud.
Hakkapeliitta on Soome ettevõtte Nokian Renkaat Oyj talverehvide registreeritud kaubamärk.
August Tõnishof
August-Johannes Tõnishof (alates 1936. aastast nimemuutuse järel August-Johannes Teose) VR II/3, 21. detsember (vkj 9. detsember) 1891 Soosaare vald, Kolga-Jaani kihelkond, Viljandimaa – 7. aprill 1952 Kirov, Vene NFSV ) oli Eesti sõjaväelane (kapten, 1919).
August-Johannes Tõnishof sündis 21. (vkj 9.) detsembril 1891 Viljandimaa Kolga-Jaani kihelkonna Soosaare vallas mõisavalitseja peres.
August-Johannes Tõnishof teenis Vabadussõjas staabikapteni ja kaptenina 3. jalaväepolgus, Tallinna 1. löögipataljonis,  Laiarööpmelise Soomusrongi Nr 2 löögiroodu ja siis dessantpataljoni ülemana ja 1920. aastal Tallinna Vahipataljoni ülema kt-na.
Ta osales Vabadussõjalaste liikumises ja ning valiti 1926. aastal moodustatud Tallinna Eesti Vabadussõjalaste Liidu (TEVL), esimesel üldkoosolekul selle juhiks, üheks kahest abiesimehest valiti ka Artur Sirk.
Arreteeriti 14.06.1941, 4. märtsil 1942 mõisteti süüdi §58-4 alusel ja August-Johannes Teose suri 7. aprillil 1952 Venemaal Kirovi linna haiglas kopsutuberkuloosi ja on maetud Kirovi rajooni Kstinino kalmistule.
Tarmo Volt
Tarmo Volt (sündinud 10. detsember 1957 Tartu) on eesti käsipallur, käsipallitreener ja sporditegelane.
Maret Sarapu
Maret Sarapu (sündinud 31. jaanuaril 1978 Pärnus) on eesti klaasikunstnik.
Tarmo Volt
Lõpetas 1975 Põlva Keskkooli ja 1979 Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna.
Maret Sarapu
Haridus
Maret Sarapu on õppinud Kilingi-Nõmme Keskkoolis ja lõpetanud Pärnu Sütevaka Humanitaargümnaasiumi aastal 1996. Aastatel 1996–1997 õppis Tallinna Ülikoolis eesti keele ja kirjanduse erialal. Aastatel 1997–2005 õppis ta Eesti Kunstiakadeemias klaasikunsti erialal, mille lõpetas magistrikraadiga (cum laude, juhendaja Eeva Käsper). 2001. aastal õppis vahetusüliõpilasena Helsingi Kunsti- ja Disainiülikoolis (nüüd Aalto Ülikool). Aastatel 2014–2016 õppis klaasipuhumise erialal Olustvere Teenindus- ja Maamajanduskoolis.
Tarmo Volt
Treeneritöö
1993–2004 Põlva Serviti ja 2004-2009 Tallinna käsipalliklubi treener (7. kutsetase (2005)).
Maret Sarapu
Töökäik
Aastatel 1999–2003 töötas OÜs Ideeklaas. 2003. aastast on aeg-ajalt töötanud lepingulise õppejõuna Eesti Kunstiakadeemias.
Tarmo Volt
Treeneritöö
2002–2003 Eesti meeste käsipallikoondise peatreener ja 2012–2014 abitreener.
Õpilasi: (U27, 1992) Andres Neeme, Aavo Pai, Jaanus Rätsep, Aivar Silm; (Eesti U15, 1992) Marko Troon, Indrek Vaheoja, Marko Volt; (U18, 1999) Risto Lepp, Martin Lillepea
Maret Sarapu
Töökäik
2005. aastast vabakutseline kunstnik.
Tarmo Volt
Organisatoorne tegevus
1979–2004 spordiühingu Jõu rajooninõukogu esimees, Põlva Maakonna Spordiseltsi esimees ja Põlva maavalitsuse spordi-peaspetsialist.
Maret Sarapu
Töökäik
2009. aastal asutas koos kolleegide Eeva Käsperi ja Kai Kiudsoo-Värviga MTÜ Klaasiklubi, kus juhendab kursusi.
Tarmo Volt
Organisatoorne tegevus
1992–1997 Eesti Spordi Keskliidu juhatuse liige.
Maret Sarapu
Loominguline tegevus
Maret Sarapu on osalenud paljudel klaasikunsti näitustel, konverentsidel ja sümpoosionidel üle maailma. Tal on olnud mitu isikunäitust ning ta on olnud näituste korraldaja. Ta on viibinud rahvusvahelistes klaasikunsti residentuurides: 2007. aastal Creative Glass Center of America, New Jersey, USA; 2013. aastal National Glass Centre at the University of Sunderland, Inglismaa; 2019. aastal GlazenHuis, Lommel, Belgia.
Tarmo Volt
Organisatoorne tegevus
1998–2006 Käsipalliliidu juhatuse liige.
Maret Sarapu
Loominguline tegevus
Maret Sarapu looming on mitmekesine nii teemade, väljendusvahendite kui ka kasutatud tehnikate poolest. Ta on loonud peenest klaasipurust pate de verre tehnikas reljeefseid pilte, puhutud anumaid, kinkeobjekte jm.
Tarmo Volt
Organisatoorne tegevus
2006 alates Ühenduse Sport Kõigile juhatuse.
Maret Sarapu
Loominguline tegevus
Maret Sarapu on olnud edukas ka mitmel protsendikunsti konkursil. Tema loodud on vitraaž “Õiekuma” Laitse lasteaias (2015), mosaiik “Trepp” Eesti Rahvusringhäälingu uudistemajas (2017), installatsioon “Jäämägi” Euroopa Liidu IT-agentuuri peahoones (2018) , sulatustehnikas vitraaž “Esimene keel” Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia kontserdimajas (2019).
Isiklikku
Klaasikunstnikud Maret Sarapu ja Tiina Sarapu on õed.
Tarmo Volt
Organisatoorne tegevus
2006 alates Eesti Regionaalse Spordinõukogu juhatuse liige.
2001–2005 ja aastast 2008 Eesti Olümpiakomitee esindajate kogu.
2001–2002 Eesti Regionaalse Spordinõukogu esimees.
1995–1999 Põlva Maakonna Spordiliidu president ja 1999–2004 asepresident.
1995–1999 Põlva Käsipalliklubi asepresident.
2004 Tallinna käsipalliklubi president.
2004–2007 Eestimaa Spordiliidu Jõud projektijuht ja aastast 2007 peasekretär.
Trešie Dubeņi
Küla asub valla edelaosas. Trešie Dubeņi jääb valla keskusest Dubeņist 2,5, piirkonna keskusest Grobiņast 7,5 ja Riiast 212 kilomeetri kaugusele.
Trešie Dubeņi on koos Otrie Dubeņi ja Pirmie Dubeņi suvilakooperatiividega arvatud uue Jaundubeņi küla koosseisu. Aastani 2021 kuulus küla Grobiņa piirkonda.
Mikroriik
Mikroriik, inglisepäraselt mikronatsioon, on rahvusvaheliselt ja õiguslikult tunnustamata "riik". Mikroriigid on tavaliselt üheainsa inimese väljamõeldud ning pindalalt väiksed. Mikroriigi saab välja kuulutada igaüks ja ükskõik kus. Maailmas on sadu mikroriike ja Eestis on ka mitmeid mikroriike, näiteks Torgu Kuningriik ,Eslandia Demonarhlik Vabariik, Revala Kuningriik, Eesti Kaljavabariik ja Slitroonia Suurkuningriik. Maailma kuulsaimad mikroriigid on Sealandi vürstiriik ja Molossia vabariik. Mikroriikidel on oma veebientsüklopeedia, kuhu on koondatud enamik, kui mitte kõik mikroriigid ja nende tegemised.
Frederik VIII
thumb|Frederik VIII Frederik VIII (3. juuni 1843 – 14. mai 1912) oli Taani kuningas 1906–1912. Ta pärines Oldenburgi dünastia Glücksburgi harust (Schleswig-Holstein-Sondenburg-Glücksburg) ja oli kuningas Christian IX poeg. Enne 62-aastaselt kuningaks saamist oli ta 43 aastat kroonprints.
Normcore
Normcore on rõivastusstiil, mille taotluseks on teadlikult moevoolude nõudeid eirates riietuda võimalikult tavaliselt. Stiil on soost sõltumatu ja selles vastandatakse soovi olla vaba taotlusele olla eriline ja autentne. Stiili nimetus tuleb inglise keele sõnadest normal ('tavaline') ja core ('tuum') ning selle algatajaks peetakse tuulenuusutajate/suunamudijate rühmituse K-HOLE rapotit "YOUTH MODE: A Report on Freedom" aastast 2013. Raporti järgi on stiili eesmärgiks sobituda mistahes sotsiaalsesse konteksti ning normcore saab olla ainult see, kes saab aru, et pole sellist asja nagu normaalsus.
João Pedro
pisi|João Pedro (2012) João Pedro Geraldino dos Santos Galvão (sündinud 9. märtsil 1992 Ipatingas) on Brasiilia-Itaalia jalgpallur, kes mängib ründava poolkaitsjana Türgi kõrgliigaklubis Fenerbahçe.
Ta alustas klubikarjääri Brasiilia klubis Atlético Mineiro, mille põhimeeskonnas debüteeris ta Brasiilia kõrgliigas 2010. aastal.
2010. aasta augustis sõlmis ta lepingu Itaalia kõrgliigaklubiga Palermo. Hooaja 2010–11 esimeses pooles pääses ta Palermo meeskonnas väljakule neljas mängus, sh vaid ühes Itaalia kõrgliiga mängus. 2011. aasta jaanuaris läks ta laenule Portugali kõrgliigaklubisse Vitória Guimarães. Hooajal 2011–12	mängis ta Palermost laenul Uruguay kõrgliigaklubis Peñarol.
2012. aasta juulis naasis ta Brasiilia kõrgliigasse, sõlmides lepingu Santosega. 2013. aasta juulis siirdus ta Portugali kõrgliigaklubisse Estoril. Hooajal 2013–14 lõi ta Portugali kõrgliigas kaheksa väravat.
2014. aasta augustis sõlmis João Pedro lepingu Itaalia kõrgliigaklubiga Cagliari. Hooajal 2019–20 tegi ta oma parima hooaja Itaalia kõrgliigas, lüües 18 väravat. Hooaja 2020–21 alguses sai ta klubi meeskonna kapteniks. 2022. aastal langes Cagliari Itaalia kõrgliigast välja.
2009. aastal tuli João Pedro Brasiilia kuni 17-aastaste koondisega Lõuna-Ameerika omavanuste meistriks. Samal aastal osales ta koondisega noorte maailmameistrivõistlustel, kus langeti välja juba alagrupiturniiril. 24. märtsil 2022 debüteeris ta MM-i valikmängus Põhja-Makedoonia vastu.
2017. aastal sai ta abielu kaudu Itaalia kodakondsuse.
WordWorld
"WordWorld" on USA-Kanada-India telesari, arvutianimatsioon. Seriaali hakkas 2007. aastal tootma WTTW, The Learning Box, Crest Animation Studios ja Bardel Entertainment.
Otrie Dubeņi
Otrie Dubeņi (ka Dubeņi 2 või Dubeņi-2) on küla (vasarnīcu ciems ehk suvilapiirkond) Lätis Lõuna-Kuramaa piirkonna Grobiņa vallas.
Küla asub valla edelaosas. Otrie Dubeņi jääb valla keskusest Dubeņist 2,5, piirkonna keskusest Grobiņast 7,5 ja Riiast 212 kilomeetri kaugusele.
Otrie Dubeņi on koos Trešie Dubeņi ja Pirmie Dubeņi suvilakooperatiividega arvatud uue Jaundubeņi küla koosseisu. Aastani 2021 kuulus küla Grobiņa piirkonda.
Kalkun (perekond)
Kalkun (Meleagris) on perekond kanaliste seltsis kalkunlaste sugukonnas.
Perekonna levila piirdub Põhja- ja Kesk-Ameerikaga.
Eesti Kirjandus
Eesti Kirjandus on endine ajakiri, mis ilmus Tartus aastail 1906–1940.
Aastast 1908 oli ta Eesti Kirjanduse Seltsi kuukiri. Aastal 1940 ühendati Eesti Kirjandus ja Eesti Keel ajakirjaks Eesti Keel ja Kirjandus, mis oli praeguseni ilmuva ajakirja Keel ja Kirjandus eelkäija.
Eesti Kirjanduse toimetajad olid Jaan Jõgever (1906–1910 ja 1913–1915), Villem Grünthal-Ridala (1910–1912), Johannes Voldemar Veski (1915–1934) ja Daniel Palgi (1934–1940).
Ajakirja trükiarv oli 1000–2000.
Pirmie Dubeņi
Pirmie Dubeņi (ka Dubeņi 1 või Dubeņi-1) on küla (vasarnīcu ciems ehk suvilapiirkond) Lätis Lõuna-Kuramaa piirkonna Grobiņa vallas.
Küla asub valla edelaosas. Pirmie Dubeņi jääb valla keskusest Dubeņist 2,5, piirkonna keskusest Grobiņast 7,5 ja Riiast 212 kilomeetri kaugusele.
Pirmie Dubeņi on koos Otrie Dubeņi ja Trešie Dubeņi suvilakooperatiividega arvatud uue Jaundubeņi küla koosseisu. Aastani 2021 kuulus küla Grobiņa piirkonda.
2020. aasta 9. novembri andmetel oli külas 67 elanikku.
Charmeuse
Charmeuse (prantsuse keeles charmeuse 'võlujanna') on kerge peen atlass-siduses kangas, algselt siidikiust (flatteuse), uuemaaegses tähenduses tehiskiust kootud atlassitaoliselt sile lõimetrikoo.
Materjal
Tänapäeval valmistatakse charmeuse ' i mitte ainult siidist, vaid odavamatest tehiskiududest nagu polüamiidkiud. Kiudude koostisest ja töötlusest oleneb kanga peenus, kergus, lehvivus või robustsus ning jäikus.
Kasutamine
Kangast kasutatakse naistepesu ja öösärkide õmblemiseks. Samuti kasutatakse seda pruutkleitides täite- ja aluskangana ning pluuside kaunistuskangana. Kerge kangas on vastupidav kuumusele ja kortsumisele, kergelt läikiva pealispinnaga ja kandja kehal meeldivalt pehme. Charmeuse on paremalt poolt läikivam ja vasakult tuhmim, väljanägemiselt sarnaneb atlassiga, kuid on sellest pehmem ja kergem. Samuti charmeuse ' i nime all tuntud peent ja kerget kahe lõngasüsteemiga lõimetrikood, mis välimuselt sarnaneb interlokkangaga, kasutatakse siduse liikuva struktuuri ja suure plastilisuse tõttu pesuesemete valmistamiseks.
Puutepunktid
Puutepunktid oli aastail 2011–2021 ilmunud sõltumatu ajakiri, mis võitles erivajadustega inimeste õiguste eest.
Ajakiri oli suunatud eeskätt puudega inimestele ja nende pereliikmetele, valdkonna spetsialistidele, poliitikakujundajatele ning sotsiaaltöö, meditsiini ja eripedagoogika tudengitele ja õppejõududele. Ajakirjas käsitleti sageli pikemalt lugusid, mida kajastati Eesti Televisiooni telesaates "Puutepunkt".
Ajakiri ilmus 2011. aasta oktoobrist sagedusega 10 numbrit kalendriaastas. Ajakirja andis välja MTÜ Puutepunktid ja selle peatoimetaja oli Tiina Kangro. Ajakiri on veebitsi kättesaadav Puutepunkti portaalis.
Ferndorf
Ferndorf (sloveeni: Perja vas) on vald Austria Kärnteni liidumaa Villachi maaringkonnas.
Vald ulatub Drava orust üles Mirnocki mäestikuni, mis on Nocki mägede osa, ja Millstatti järve kagukaldale. Vallaosad on Ferndorf ja Gschriet.
Algselt põllumajanduspiirkond, elanikkond sõltub tänapäeval suuresti lähedalasuva Radentheini magnesiidivabrikust ja suveturismist. Vallal on juurdepääs läbi Drava oru kulgevale Tauern Autobahnile (A10) ja Ferndorfi jaamas paralleelsele raudteeliinile Villachist Spittal an der Drausse.
Ajalugu
Vedendorfi Kärnteni hertsogkonnas on esmamainitud 1391. aasta dokumendis. Tänapäevane Pauluse kirik on dokumenteeritud 1438. aastast.
Ferndorfi vald loodi pärast Märtsirevolutsiooni 1850. aastal. Aastatel 1865–1906 oli see Paternioni turulinna osa.
Lehtmetsa aed
Lehtmetsa aed (ka Taani kuninga aed) on salumets Naissaare idarannikul. Mitte ajada segi saare keskel asuva Kunila mäega, mida on vahel kutsutud ka kui Taani kuninga mäeks, sest tegu oli saare kõrgeima punktiga.
Alfonso d'Ávalos
pisi|‎ Alfonso de Ávalos koos paažiga, [[Tiziani õlimaal lõuendil (umbes 1533)]]
Alfonso de Ávalos (ka Alonso de Ávalos, Pescara ja Vasto IV markii; 1502 Ischia – 31. märts 1546 Vigevano) oli Hispaania-Itaalia päritolu kondotjeer.
Ta oli Milano III kuberner aastatel 1538–1546.
Alberto Botía
Alberto Tomás Botía Rabasco (sündinud 27. jaanuaril 1989 Alqueríases) on Hispaania jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Saudi Araabia kõrgliiga klubis Al Wehda.
Ta alustas klubikarjääri FC Barcelonas, millega liitus 2003. aastal. Aastatel 2006–2009 mängis ta Barcelona reservmeeskonnas Hispaania madalamates liigades. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta Hispaania kõrgliigas 30. mail 2009 mängus Deportivo de La Coruña vastu.
2009. aasta juulis läks ta laenule Hispaania kõrgliiga klubisse Sporting de Gijón, kellega sõlmis 2010. aastal püsiva lepingu. Esimese värava Hispaania kõrgliigas lõi Botía 12. septembril 2010 mängus RCD Mallorca vastu.
2012. aasta augustis liitus ta Sevillaga. Hooajal 2013–2014 mängis ta Sevillast laenule Elches.
Aastatel 2014–2018 mängis Botía Kreeka kõrgliiga klubis PAE Olympiakós, kellega tuli kolm korda Kreeka meistriks.
Hooajal 2018–2019 mängis ta Saudi Araabia kõrgliiga klubis Al Hilal. 2019. aastal siirdus ta Al Wehdasse.
2011. aastal tuli Botía Hispaania kuni 21-aastaste koondisega Euroopa omavanuste meistriks. 2012. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril kuulus ta Hispaania olümpiameeskonda.
Rimantė Šalaševičiūtė
pisi|Rimantė Šalaševičiūtė Rimantė Šalaševičiūtė (sündinud 10. veebruaril 1954 Varniais) on Leedu poliitik ja jurist. Ta oli aastatel 2014–2016 Leedu tervishoiuminister.
Ta on lõpetanud 1971. aastal Varniais keskkooli ja 1976. aastal Vilniuse Riikliku Ülikooli (õppis õigusteadust).
Ta töötas aastatel 1976–1979 Vilniuse Ehitusinseneride Instituudis juristi ning töö- ja majandusõiguse õppejõuna ning 1990–1995 Vilniuse linnavalitsuses.
Aastatel 1995–2003 oli ta Leedu Seimi ombudsmani nõunik ja 2003–2005 Leedu Seimi ombudsman.
Aastatel 2012–2016 oli ta seimi liige ning 17. juulist 2014 kuni 17. veebruarini 2016 Leedu tervishoiuminister.
Võru tänavate loend
Siin on loetletud Võru linna tänavaid ja toodud nende pikkused.
Jaundubeņi
Küla asub valla edelaosas. Jaundubeņi jääb valla keskusest Dubeņist 2,5, piirkonna keskusest Grobiņast 7,5 ja Riiast 212 kilomeetri kaugusele.
Küla tekkis, kui Pirmie Dubeņi, Otrie Dubeņi ja Trešie Dubeņi suvilakooperatiivid administratiivselt uueks Jaundubeņi küla liideti. Aastani 2021 kuulus küla Grobiņa piirkonda.
Aastal 2020 oli külas 65 elanikku.
Weißenstein
Weißenstein (sloveeni keeles Bilšak) on linn Austria Kärnteni liidumaa Villachi maaringkonnas.
Weißenstein asub alumises Drava orus Villachist loodes. Valla kõrgeim punkt on Spitzeck (1517 m).
Weißensteini ümbruse maastik on aastaid kunstnikke köitnud ja nende loomingut tutvustatakse linna Wachaumuseumis. Teine peamine vaatamisväärsus on Neitsi Maarja kirik mäetipul, kaitseks türklaste eest.
Hohenthurn
Hohenthurn (sloveeni keeles Straja vas) on vald Austria Kärnteni liidumaa Villachi maaringkonnas.
thumb|left|Vaade üle Gailtali
Hohenthurn asub Gaili jõe orus (Gailtal), lisajõe Gailitzi suubumiskoha lähedal. Vald ulatub Karni Alpide põhjanõlvale, Itaalia piiri lähedale. Vallaosad on Dreulach ja Hohenthurn.
Rydbergi konstant
Rydbergi konstant on Rootsi füüsiku Johannes Rydbergi (1854–1919) järgi nimetatud füüsikakonstant aatomite energiatasemete ja spektrijoonte valemites. Selle konstandi väärtus on ühe elektroniga aatomi või iooni korral arvutatav valemiga kus
Kui aproksimeerida M=\infty, saadakse konstandi väärtuseks
Hohenthurn
2001. aasta rahvaloenduse andmetel on 8,3% elanikkonnast Kärnteni sloveenid.
Ajalugu
Valla territooriumil asus eelajalooline Hallstatti asula, samuti Rooma vahitorn, mis on kujutatud vapil. Sellegipoolest on Hohenthurn (saksa: hoher Turm – 'kõrge torn'), mida on esmamainitud 1253. aasta dokumendis kui Göströsdorf, tõenäoliselt saanud nime gooti stiilis Püha Cyriacuse kiriku tornilt. Keskaegsest Ida-Alpide slaavi asustusest saati on piirkond sloveeni traditsiooni ja tavade keskus.
Love in dark times: Iris Murdoch on openness and the void
"Love in dark times: Iris Murdoch on openness and the void" on Tony Milligani artikkel.
Iris Murdochi romaan "Inglite aeg" räägib niisuguse julguse puudumisest, armastuse mittelubamisest elu avama. Eraklik anglikaani preester Carel Fisher elab sõjajärgses uduses Londonis kunagi kiriku juurde kuulunud majas. Kirik on saanud pommitabamuse ja hävinud. Careli religioon on samasugune jäänus nagu tema maja. Tema võõrandunud vend kirjutab kantiaanlikku analüütilist filosoofiateost, mis seletab, kuidas Jumalata maailmas on headus reaalne. Carelil on headuse reaalsuse tunne äärmiselt seotud usuga Jumalasse, mida tal enam pole. Carelil on kaks tütart, kes on otsustanud, et Jumal, kuri ja moraal on väljamõeldised, ning selle teema sinnapaika jätnud. Nendel on võlts valgustuse kaotus, võlts hea ja kurja tunde kaotus, Careli kaotus on reaalne. Carel on millalgi surma läbi kaotanud ka oma abikaasa, kellele ta on mitu korda olnud truudusetu. Siit on näha vaimse kriisi ja leina seostamine. Pärast abikaasa surma ja Jumala kaotust on Carelil headuse reaalsuse tunne ähmastunud. Tema elu keskmes on pimedus, ta elab ja liigub tühjuses, tema olemine on tühjuses. Careli piiskop ütleb, et see on usulise kasvamise tuttav staadium, mille kõik intelligentsed vaimulikud peavad läbi tegema. Need, kes on Jumalale kõige lähemale jõudnud, on rääkinud mustast pimedusest, koguni tühjusest. Siin on sügav tõde. Kuulekus Jumalale on mingis mõttes kuulekus eimiskile. Piiskop loodab, et usk lõpuks aitab Carelit nagu teisigi vaimulikke. Ent Carel ei talu tühjust, vaid annab järele kiusatusele täita see võltsuste ja luuludega. Ta pilkab küüniliselt religioosse ja usu praktika pealiskaudsust ja võltsust. Ta mõtleb isegi oma uue religiooni peale ja sooritab oma rituaali, improviseeritud musta missa, mille lõpus on suguühe majapidajannaga. Ta püüab oma kodakondseid maailmast eraldada ja allutada oma tumedale vaimsele juhtimisele. Selles suletud elus, kus seksuaalsed võimalused on piiratud, otsib Carel lohutust intsestuaalsest suhtest haige ja sõltuva tütrega, kes ametlikult on tema vennatütar. See aitab välistada, et maailm võiks teda lunastada ja taasäratada maailmale ja headuse reaalsuse tundele süütundevaba armastuse kaudu lihast ja verest inimese vastu, olgu see siis mõni tütardest, vend või peaaegu orjastatud majapidajanna, kelle ta on võrgutanud, kuid kellest ta nüüd hoidub. Ainus armastuse märk on Careli julm distantseerumine oma ametlikust tütrest, keda ta ähvardab pagendada ning survestab lahkuma ja leidma tavalise elu. Võib-olla Carelil on säilinud veel mingi side Hüvega. Võib-olla ta ei taha tütre elu mürgitada. Kuid ta ka ei taha, et tütar tekitaks talle ebamugavust või tungiks tema eramaailma. Kui intsest tuleb avalikuks, Carel tapab end ja Londoni udu hajub.
Oletame Careli loo valguses, et armastus etendab vaimse kriisi puhul olulist osa ning kui kriisi kogetakse liiga rikutuna, siis kõige parem kättesaadav armastus on igapäevane tuttav armastus teiste inimeste vastu. Ikkagi pole veel ilmne, et armastus etendaks tingimata sama vaimselt teraapilist rolli armastatu kaotuse puhul subjektidel, kelle elu on moraalselt ühemõtteline ja kes ei dramatiseeri oma olukorda nagu Carel. Aga Murdochi järgi on meil kõigil regulaarne kalduvus enesekesksele dramatiseerimisele. Mõnikord eelistaksime me kõik kannatust tähtsusetuse tundele. See ongi võib-olla tõsi. Aga mis laadi enesekesksed fantaasiad ei lase tavalistel leinajatel jääda avatuks uuele armastusele? On tuttav fantaasia, et mul ei ole mitte lihtsalt autonoomia, vaid eriline autonoomia ja eneseküllasus, mille tõttu ma ei vaja inimlikku kontakti ega oma elu tõelist jagamist. See on sügav vajadus, mille eitamine on fantaasia, luul. Siis on meil millalgi oma elus tarvis mingit laadi armastust, võib-olla ka armastust pärast armastust. Selle vajaduse tunnistamine seob tuttava leinakogemuse tühjusekogemusega Risti Johannese järgi, ajaga, mil vaimne palverändur tunnistab oma eneseküllasuse puudumist. See aga ei tähenda, et armastaja võiks armastust, mis tühjusele lõpu teeb, pidada pelgaks vahendiks psühholoogilise tervise tagamiseks. Kui aktsepteerida, et uus armastus võib olla viis seista vastu fantaasiale ja taasleida võimalus leida headust lihtsatest ja tavalistest asjadest, võib ikkagi jääda kripeldus. Võib ju nõustuda, et on tarvis olla armastusele avatud, kuid see võib käia armastuse vormide kohta, mis ei kätke uuesti abiellumist ja intiimset erootilist suhet. Aga miks peaks ühe armastuse liigi väja jätma, kui sel iseenesest ei ole midagi viga? Murdochi üldiste seisukohtade järgi pole põhjust, miks ei võiks armastus armastuse järel olla moraalselt kaitstav väljapääs leinast. Võidakse ju väita, et see räägib Murdochi positsiooni kahjuks. Ja siis võib tulla mõne vastuargumendi juurde tagasi. Võib olla on laste suhtumises oma tõetera. Ometi on lein nii õudne, et me peaksime soovima, et armastatud inimene sellest võimaluse korral lahti saaks, kui võimalik, kui me just pole väga enesekesksed. Väljavaade, et armastatud elukaaslane hakkab jagama elu kellegi teisega, tekitab muidugi armukadedust, aga püsiv lein on liiga talumatu kujutleda. Siis on meil kiusatus aktsepteerida, et armastatu tohib teha seda, mida me endale keelaksime. Aga pole ilmne, et selline asümmeetria on siin kohane. Kui me lubame teisele rohkem kui endale, siis mõjub see ülbusena.
Murdochi vaimus võetuna ei ole armastus pärast armastust reetmise taoline. Vähemalt mõnikord on tarvis moraalset julgust, et tunnistada, et me ei ole eneseküllased olendid ning me peame jääma avatuks armastusele, kuigi me ei saa ette kirjutada, mis kuju see võtab ja millal ta võib hakata kasvama. Selle julguse suur vaenlane võib olla südamelaiskus, mis tunneb, et armastusele avatud olemine on liiga suur pingutus. Ent erinevalt moraalsest julgusest, mida võib kohata näiteks eksistentsialistide tekstides, kus jätkamise viisi leidmine on ise lõppsaavutus, on Murdochil väljavaade, et julguse ja armastuse koostöö seob meid taas Hüvega, toob headuse tunde meie maailma tagasi.
Reet Hendrikson
Reet Hendrikson (21. juuni 1944 Pärnu – 21. oktoober 2000 Stockholm) oli eesti pärimusmuusik ja luuletaja.
Luna Luna
pisi|Luna Luna lõbustuspark Luna Luna on lõbustuspark Tallinnas Kadriorus. See asub Kadrioru pargi veerel, laste mänguväljaku ja lastemuuseumi Miiamilla kõrval. Väiksematele lastele mõeldud lõbustuspark pakub lustimist eri atraktsioonidel, millest osa on kasutamiseks vaid lastele, teised lastega koos ka täiskasvanutele. Atraktsioonide valikus on muuhulgas vaateratas, minipaadid ja Suur Hobune.
Love (Milligan)
"Love" (2011) on Tony Milligani ülevaade armastuse filosoofilistest küsimustest.
Sissejuhatus
Armastus võib pakkuda rõõmu, lohutust ja imelist üllatust, kuid ka ebamugavustunnet, viljatut igatsust ja kahetsust. Armastamine ja armastatud olemine võivad olla kahjulikud, kui armastatakse vale inimest, raisates teineteise parimad aastad, saamata rahuldust ja pakkumata õnne. Võin armastada inimest, kes teeks mu õnnelikuks, kuid ei vasta mu armastusele. Õnnetu armastus on peaaegu et enesepiitsutamine. Ometi me vajame armastamist ja armastatud olemist. Seksuaalne ja intiimne armastus elukaaslaste vahel sobib armastuse kui niisuguse esinduslikuks näiteks. Selle vastu on umbusku, sest ta on seksuaalne ja eksklusiivne. See olevat liiga klammerduv ja isekas, ja seetõttu peetakse paremaks armastuse näiteks sõprust, vanemaarmastust ja ligimesearmastust. Väidetakse ka, et seksuaalne intiimne armastus on luululine ning eeldab armastatu ülehindamist: eksklusiivsus tuleb ju nähtavasti mingi omaduse ainulaadseks pidamisest. Selliseid kahtlusi, mis on kohaldatavad ka teistele armastuse liikidele, nimetab Milligan pessimismiks armastuse (loomuse) suhtes. Pessimist ei omista luululisust ja enesekesksust mitte ainult armastuse teatud episoodidele, eriti armunud olekule, vaid peab armastust või mõnd armastuse liiki vältimatult luululiseks või enesekesksusest määrituks. Milligan püüab näidata, et säärane pessimism laiendab armastuse ebaõnnestumisi armastusele üldse. Armastuspessimismi võib motiveerida ja toetada kahtlus, kas armastus minu vastu on ehtne. Kahtlus võib tulla sellest, et armastus pole niisugune, nagu ma oleksin oodanud, või ei lähtu sellelt, kellelt ma arvasin, ning ka sellest, et ma ei saa aru, miks selline inimene, või üldse keegi, peaks mind armastama.
Hoolimata analüüsist jääb armastus salapäraseks, mõõtmatult sügavaks.
Kahtlused armastuses
Seksuaalne intiimne armastus võib haarata kogu minu olemise.
Pessimism armastuse loomuse suhtes ja skepsis armastatud olemise suhtes võivad teineteist võimendada ja head elu takistada. See ei lase mul aktsepteerida, et ma armastan, ega võtta tõsiselt seda, et mind võidakse armastada. Armastuspessimism on üdini vildak, aga kahtlus kellegi armastuse ehtsuses võib olla õigustatud. Aga avatus võimalusele, et mind armastatakse, on tähtis voorus.
Vanemad on mind muidugi armastanud, ja kui ma olengi selles kahelnud, küllap olen sellest üle saanud. Aga sellist armastust ei saa oodata inimeselt, kes ei ole suhtesse minuga sündinud. Ta võib minus pettuda, kui saab teada, milline ma tegelikult olen. Ja võib-olla ta ei armasta mind, vaid ma olen lihtsalt parim, keda tal on võimalik saada. Võib-olla teine arvab, et ta armastab, aga tegelikult on tal lihtsalt tunne, et ta peab armastama. Mõnikord käib skepsisega selle suhtes, et mind armastatakse päriselt, kaasas usk, et kedagi teist armastatakse päriselt. Aga sellel skepsisel ja pessimismil armastuse loomuse suhtes on ühine juur: uskumus, et me oleme ihaldatavast olukorrast ilma. Sellest skepsisest (erinevalt pessimismist) on filosoofias vähe juttu, aga Platoni dialoogis "Lysis" mainitakse kahtlust vanemate armastuses. Sokrates ütleb oma vestluskaaslastele, et see, kas neid hakatakse armastama, sõltub voorustest, mis teevad nad teistele kasulikuks; ilma nendeta ei armasta neid ka vanemad mitte. Platoni järgi on soov olla armastatud üldinimlik soov, Sigmund Freudi järgi on see omane naistele, meestel aga on vajadus armastada. John Bowlby järgi ei ole meie võime armastada ja säilitada vaimset tervist mitte oskus, vaid muster, mille on verminud meie varajane mulje vanema, eriti ema või ema asendaja armastusest. Bowlby järgi me vajame emalikku hoolitsust, nii nagu embrüo rakud vajavad kokkupuudet "organiseerijaga". Nii et armastatud olemine on võtmetähtsusega ja vajalik inimlik kogemus.
Kahtlus selles, kas mind armastatakse, on sügavalt isiklik, ning tundub seetõttu filosoofiavõõrana, vähemalt võõrana tavapärasele ebaisikulisele filosoofiale. Tundub, et filosoofia saab meie fundamentaalsetest muredest rääkida ainult kaudselt, rääkides inimese olukorrast üldiselt või armastuse loomusest üldiselt ja ebaisikuliselt. Nii võib küsimus "Kust ma tean, et mind armastatakse?" jääda filosoofiast välja.
Skeptik armastatud olemise suhtes võib leida, et tema skepsis ohustab tema eneseväärtuse tunnet. Kui aga kaasneb laiem ja ebaisikulisem pessimism armastuse loomuse suhtes, siis mõlemad koos teatud määral kaitsevad teda kahtlustuse eest, et tal jääb saamata miski reaalne, parem ja eelkõige saadaval olev. See lubab tal isegi tunda end üle teiste hullusest. Aga mis siis, kui pessimism ei ole adekvaatne ja me suleme end ehtsale armastusele? Kui armastus on tõesti alati luululine, siis peaks sellel olema seletus. Olemasolevad seletused on ebausutavad. Arthur Schopenhaueri järgi on armastus pettus, millega loodus meelitab meid järglasi saama (ning lisab naistele omase petliku meelitamise). Sellise pessimismi puhul on ligitõmbav osalt toetumine ideele, et armastus tuleneb inimloomusest. Milligani arvates võib sama hästi eeldada, et armastus ei ole luululine, vaid on reaktsioon reaalsetele väärtustele. Schopenhauer ütleb, et armastus on luululine, sest me allume teadvustamata jõududele, mille üle meil pole kontrolli ja mida me ei mõista, ning ta peab olema luululine, sest kui me teaksime, et seksuaalne intiimne armastus valmistab meile pettumuse, siis me jääksime kõik üksikuks, mis poleks teadvustamata jõududele vastuvõetav. Optimist võib aga osutada sellele, et armastus ei too mitte kõigile pettumust nagu Schopenhauerile.
Armastuse sügavus
Armastuspessimistid Sigmund Freud, Arthur Schopenhauer ja Marcel Proust on kõik veendunud, et olgugi et armastus on luululine, on ta sügav. Armastuse sügavus tuleb vähemalt osaliselt inimeste vajadusest elada motiveeritult ja tunnustada enda väärtust. Armastamine korrastab minu maailma ja kujundab minu igapäevategevusi ja suhtumist tähtsaks peetavatesse asjadesse; armastatud olemine on seotud minu enda väärtuse tunnistamisega.
Väärtuse tunne
Tunne, et ma olen väärtuslik, ei saa tugineda ainult sellele, et ma olen autonoomne mõistuslik subjekt. Et näha end väärtusliku olendina, kes ma olen, pean ma aktsepteerima, et mind armastatakse või olen armastatud ning ma väärin ikka veel armastust. Sellegipoolest võin ma uskuda, et armastus on luululine või enesekeskne, välja arvatud üks kindel armastuse liik. Nii oli Anders Nygren erootilise armastuse vastu ning vastandas sellele oma arusaama kristlikust armastusest. Liberaalsema vaate järgi on kõigil armastuse liikidel oma vaimulik mõõde. Kristlikus armastusekäsituses on Milligani järgi problemaatiline, et ligimesearmastus on valimatu. Tema meelest ei ole ilmne, et igaühte peab armastama ning et igaühte saab armastada: väga kurjadele inimestele ei saa head soovida ja kaasa tunda.
Peale heasoovlikkuse hõlmab armastus ka oma heaolu sidumist teiste heaoluga, eriti seksuaalse individuaalse armastuse puhul. Säärane armastus tuleneb inimesele loomuomasest, ühisest vajadusest olla armastatud. Armastus hõlmab nägemist, soovimist ja vajamist.