cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Epeiros
20. sajandi Epeiros
pisi|Epeirose piirkond 20. sajandil, jagatuna Kreeka ja Albaania vahel. Hall – Epeirose ligikaudne ulatus antiikajal; oranž – Kreeka [[Ípeirose piirkond; roheline – kreeklaste suurima kontsentratsiooni ligikaudne ulatus Põhja-Epeiroses, 20. sajandi algus; punane punktiir – Põhja-Epeirose autonoomse vabariigi territoorium ]]
Ehkki 1919. aasta Pariisi rahukonverents andis Põhja-Epeirose Kreekale, tähendasid aset leidnud sündmused, näiteks Kreeka kaotus Kreeka-Türgi sõjas, ja Itaalia lobitöö Albaania kasuks, et Kreeka ei saa Põhja-Epeirost hoida. 1924. aastal loovutati ala taas Albaaniale.
Aastal 1939 okupeeris Itaalia Albaania ja aastal 1940 tungis Kreekasse. Kuid itaallased aeti tagasi Albaaniasse ja Kreeka väed saavutasid taas kontrolli Põhja-Epeirose üle. Konflikt tähistas liitlaste esimest taktikalist võitu teises maailmasõjas. Benito Mussolini ise juhtis oma diviiside massilist vasturünnakut 1941. aasta kevadel, vaid selleks, et halvasti varustatud, kuid kindlameelsetelt kreeklastelt taas otsustavalt lüüa saada. Natsi-Saksamaa sekkus siis aprillis 1941 Itaalia piinliku ja massilise kaotuse ärahoidmiseks. Saksa sõjavägi teostas kiireid sõjalisi manöövreid läbi Jugoslaavia ja sundis ümberpiiratud Kreeka Epeirose rinde väed alistuma.
Kogu Epeiros läks Itaalia okupatsiooni alla aastani 1943, kui sakslased pärast Itaalia liitlastele alistumist üle võtsid. Natsivastase Kreeka vastupanu (peamiselt EDES juhtimisel) ulatusliku tegevuse tõttu viisid sakslased läbi ulatuslikke partisanivastaseid puhastusi, kasutades laialdaselt çam-albaanlastest natside koostööpartnereid, kes panid tsiviilelanikkonna vastu toime arvukaid metsikusi.
Olukorraga tegelemiseks andis liitlaste sõjaline missioon teljeriikide poolt okupeeritud Kreekas (kolonel C. M. Woodhouse'i juhtimisel) EDES partisanidele korraldused vasturünnakuks ja nende üksuste küladest välja ajamiseks, mis kasutasid neid baasidena ja kohalike linnustena. Hiljutivabastatud Lõuna-Itaaliast toodud liitlaste sõjavarustuse abil saavutasid EDES väed edu ning selle tulemusel põgenes piirkonnast mitu tuhat moslemist çam-albaanlast ja varjus Albaaniasse.
Kreeka vabastamise ja Kreeka kodusõja esimese vooru algusega 1944. aasta lõpul sai Epeirose mägismaa sissisõja peamiseks teatriks vasakpoolse Kreeka Rahvavabastusarmee (ELAS) ja parempoolse Rahvusliku Vabariikliku Kreeka Liiga (EDES) vahel. Järgnenud aastatel (1945–1949) said ka Epeirose mäed Kreeka kodusõja teise ja verisema vooru ägedamate võitluste kohaks. Sõja viimane episood leidis aset aastal 1949 Grámmose mäel, lõppedes kommunistide lüüasaamisega. Rahu naasis piirkonda aastal 1949, ehkki tänu Albaania ametlikule aktiivsele osalemisele kodusõjas kommunistide poolel jäi ametlik sõjaseisukord Kreeka ja Albaania vahel jõusse aastani 1987. Veel üks põhjus sõjaseisukorra jätkamiseks aastani 1987 oli see, et kogu kommunistliku valitsemisperioodi ajal Albaanias koges Põhja-Epeirose kreeka elanikkond sunnitud albaniseerimist. Kuigi Hoxha režiim tunnustas kreeka vähemust, kehtis see tunnustamine ainult "ametliku vähemuse tsooni" jaoks, mis koosnes 99 külast, jättes välja kreeka asustuse olulised piirkonnad, nagu Himara. Ametlikust vähemustsoonist väljas olevad inimesed ei saanud haridust kreeka keeles, mis oli avalikult keelatud. Hoxha režiim lahjendas ka piirkonna etnilist demograafiat, kolides ümber seal elavad kreeklased ja asustades nende asemele albaanlased mujalt riigist. Suhted hakkasid paranema 1980. aastatel, kui Kreeka loobus igasugustest territoriaalsetest nõuetest Põhja-Epeirose üle ja kahe riigi vaheline ametlik sõjaseisukord lõpetati.
Kommunistliku režiimi kokkuvarisemine Albaanias aastatel 1990–1991 päästis valla tohutu Albaania kodanike rände Kreekasse, kuhu kuulusid paljud kreeka vähemuse liikmed. Külma sõja lõpust alates on paljud Põhja-Epeirose kreeklased tänu kreeka koolide avamisele piirkonnas taasavastanud oma kreeka pärandi, samas çam-albaanlased on aga nõudnud kaotatud vara hüvitamist. Külma sõja järgsel ajastul on suhted jätkuvalt paranenud, kuigi endiselt püsivad pinged kreeka keelse hariduse kättesaadavuse pärast väljaspool ametlikku vähemuste tsooni, vähemuse omandiõigusi ja aeg-ajalt vägivaldseid juhtumeid, mis on suunatud kreeka vähemuse liikmetele.
Majandus
thumb|[[Igoumenítsa on Epeirose peamine sadam ja ühendab piirkonna Itaaliaga]]
Kaljune topograafia, vaesed mullad ja killustatud maaomandid on hoidnud põllumajandustoodangut madalal ja selle tulemuseks on madal asustustihedus. Loomakasvatus on peamine tegevusala ja mais peamine viljasaak. Läänemadalikul kasvatatakse apelsine ja oliive, Ioánnina ümbruses aga tubakat. Epeirosel on vähe loodusvarasid ja tööstust ning rahvastik on rändest vaesunud. Elanikkonna keskpunkt on Ioánnina, kus on kõige rohkem tööstusettevõtteid.
Transport
Epeiros on ajalooliselt olnud kauge ja isoleeritud piirkond oma asukoha – Píndose ja mere vahel – tõttu. Antiikajal läks Rooma Via Egnatia läbi Epirus Nova, mis ühendas Byzantioni ja Thessaloníki Dyrrachiumiga Aadria mere ääres. Tänapäevane Egnatía kiirtee, mis ühendab Ioánninat Kreeka Makedoonia provintsiga ja saab otsa Igoumenítsas, on ainus kiirtee läbi Píndose ja vähendab suuresti piirkonna isolatsiooni idast, samas Joonia kiirtee, mis ühendab Epeirost Lääne-Kreekaga, aitab vähendada piirkonna isolatsiooni lõunast. Ka Áktio–Préveza merealune tunnel ühendab Epeirose lõunatipu Préveza lähedal Aitoolia-Akarnaaniaga Lääne-Kreekas. On ka parvlaevaühendus Igoumenítsast Joonia saartele ja Itaaliasse. Ainus lennuväli Epeiroses on Ioánnina lennujaam, samas kui Áktio lennujaam asub Prévezast lõunas Aitoolia-Akarnaanias. Epeiroses ei ole raudteid.
Surrender
Surrender (inglise keeles 'alistumine, loobumine') on mitme teose pealkiri.
Idakonverents
Idakonverents on klubisid koondav konverents mitmes Põhja-Ameerika spordiliigas:
Relatiivne rõhuskaala
Relatiivne rõhuskaala on rõhu mõõtmise skaala, mille puhul 0-lugemiks on õhurõhk, enamasti atmosfäärirõhk. Õhurõhust suuremat rõhku nimetatakse ülerõhuks. Ülerõhu väärtus võib olla piiramatult suur. Õhurõhust väiksemat rõhku nimetatakse alarõhuks.
Wolmar Wrangel
Lindebergi vabahärra Wolmar Wrangel (1641 – 27. detsember 1675 Saksamaal Ruhri ääres ) oli baltisaksa päritolu Rootsi sõjaväelane.
Wrangellide suguvõsast pärinev Wolmar Wrangel sündis Rootsi feldmarssali Herman Wrangeli (1587–1643) ja tema teise abikaasa, Nassau-Siegeni krahvitari Amalia Magdalena (1613–1669) neljanda lapsena. Tema poolvend oli Rootsi feldmarssal Carl Gustaf Wrangel (1613–1676).
1654. aastal sai ta oma isa teenete eest vabahärratiitli. Karl X Gustavi Taani sõjas osales ta juba rittmeistri auastmes. 1665. aastal oli ta ratsaväerügemendi ülem ning osales selle koosseisus Bremeni sõjas. 1667. aastal sai ta kindralmajoriks ning oli Upplandi ratsanike (Uppland ryttare) ülem.
1674. aastal ülendati ta kindralleitnandiks ning osales koos vennaga, kes oli 1664. aastast riigimarssal, sõjas Brandenburgi vastu. Selles sõjas oli ta oma riigimarssalist venna ning feldmarssal Conrad Mardefelti (suri 1688) järel käsuliinis kolmas mees. Ning kuna nii vanem Wrangel kui Mardefelt olid haiguse tõttu võimetud juhtima, langes tegelik vägede juhtimine Wolmar Wrangeli õlule. Ta juhatas Rootsi vägesid ka Fehrbellini lahingus 1675. aastal, kus Rootsi väed said kaotuse osaliseks. Wolmar Wrangel langes selle kaotuse tõttu oma poolvenna kriitika alla.
Ta päris oma isalt Põltsamaa mõisa koos Lustivere ja Jermaferi mõisaga (võimalik, et Imavere) ning kuna Wolmar Wrangelil meessoost pärijaid ei olnud läks tema surma järel mõis tema lesele viimase eluajaks, misjärel see riigistati.
Wolmar Wrangel suri detsembris 1675 sõjaväelaagris Ruhri ääres nakkushaigusesse ja on maetud Stockholmi Riddarholmeni kiriku Vasaborgi hauakabelisse.
Perekond
Wolmar Wrangel abiellus Vasaborgi krahvitari Kristinaga (1644–1709), kes oli Gustav II Adolfi (1594–1632) vallaspoja, Vasaborgi krahvi Gustaf Gustafsoni (1616–1653) ja Wied-Runkeli krahvitari Anna Sophia (1616–1694) tütar. Abielust sündisid :
Danõlo Romanovõtš
Danõlo Romanovõtš (ukraina keeles Данило Романович) või Danõlo Halõtskõi (ukraina keeles Данило Галицький) oli monarh ja aadlik 13. sajandil.
Olaf von Stackelberg
Elulugu
Olaf von Stackelberg sündis Mäo mõisniku vabahärra Gustav Reinhold von Stackelbergi (1777–1863) ja Julie Charlotte von Bergi pojana. Astus mereväekorpusesse, mille lõpetas 1837. aastal. Teenis seejärel Balti laevastikus. 1850. aastast alates oli seal mitme laeva komandöriks. Osales aastatel 1853−1856 Krimmi sõjas. 1872. aastal sai temast 1. mereväe ekipaaži komandör. 1874. aastal määrati kontradmiraliks ülendatuna Musta mere laevastiku nooremflagmaniks, järgmisel aastal nimetati ta samale ametikohale Balti laevastikus. 1884. aastal ülendati viitseadmiraliks ja nimetati Balti laevastikus vanemflagmaniks. Läks 1885. aastal erru. Ta on maetud Reopalu kalmistule.
Ta tõi ühe reisi ajal Filipiinidelt kaasa suure merikarbi, mille ühe poole andis Paide Püha Risti kirikule ristimisvaagnaks. Samuti kinkis ta kirikule altarimaali.
Mäo mõis
Kuna tema vend vabahärra Jakob Berend Otto suri 1878. aastal ilma otseste pärijateta, langes aastast 1725 suguvõsa valduses olnud Mäo mõis 1882. aastal talle. Pärast tema surma pärisid selle õelapsed.
Perekond
Olaf von Stackelberg abiellus 1882. aastal kontradmiral Voin Rimski-Korsakovi (Nikolai Rimski-Korsakovi vend) lese Marie Mathilde Luise Rosa Baueriga. Abielust lapsi ei sündinud.
Veeriku karstiala
Veeriku karstiala on karstiala Saare maakonnas Saaremaa vallas Veeriku külas.
Meelis Kiili
Aastatel 2008–2010 oli ta Eesti kaitseatašee Ameerika Ühendriikides ja Kanadas.
Ta oli Balti Kaitsekolledži ülem aastatel 2010–2012.
2015. aastal koostas Moskva musta nimekirja Euroopa kõrgetest poliitikutest ja julgeolekuametnikest, kuhu kuulus ka kindral Kiili, kellele on kehtestatud Venemaale sissesõidu keeld.
Isiklikku
Meelis Kiili sündis 1965. aastal Kiviõli linnas. Varajase lapsepõlve veetis ta vanavanemate juures Viru-Kabalas. See periood kujundas tugevalt tema hilisemat elutegevust, õpetas iseseisvust, töökasvatust ja mõttemaailma. Eakaaslaste puudumine viis pikkade iseseisvate matkadeni ümbruskonna metsades, õpetades looduslähedust ja toimetulekut.
Meelis Kiili lõpetas Kiviõli I Keskkooli 1983. aastal. Kooliajal tegeles ta spordiga. Kreeka-Rooma maadluses tuli rajooni meistriks, kuid põlvevigastus ei võimaldanud sportlaskarjääri jätkata. Pärast keskkooli lõpetamist omandas Kiili elektrimontööri elukutse Tallinna 19. tehnikakoolis. Sama aasta sügisel alustas ta õpinguid Eesti Põllumajanduse Akadeemia elektrifitseerimise erialal. Läbis vahepeal kaheaastase ajateenistuse ja lõpetas 1991. aastal ülikooli elektriinsenerina. Ülikooliaastatesse jäi ka abiellumine Silva Võhmaga ja tütar Annika sünd.
Ülikooli lõpetamise järel asus perekond elama Lääne-Virumaale, kus mõlemad abikaasad töötasid Rakvere metsamajandis.
Erialane töökäik
Kui 1994. aastal algas kaitseväes rahuvalveüksuse komplekteerimine, siirdus Kiili väljaõppele Balti pataljoni koosseisus Põhjamaade ja Briti merejalaväelaste poolt komplekteeritud instruktorite käe all. Kui ajateenistust Nõukogude armees on Kiili kirjeldanud kui tegevusi, milliseid taastatavasse kaitseväkke mingil juhul üle tuua ei tohi, siis Briti instruktorite väljaõpe pani aluse tema edasisele käitumismustrile, eetosele ja põhioskustele. Pärast üheksakuulist väljaõpet komplekteeriti esimene rahuvalvekompanii ja algas omandatud oskuste ning teadmiste praktikasse rakendamine. Kiilile usaldati väljaõppe korraldamine, kompanii siirdumisel ÜRO UNIFIL välismissioonile Lõuna-Liibanonis Norra pataljoni koosseisus, määrati ta eesti kontingendi ülema asetäitjaks. Pärast missiooni lõppu määrati Kiili Rahuoperatsioonide Keskuse staabiülemaks ja mõne aja pärast ülemaks.
Pärast Balti Kaitsekolledži loomist taotles Kiili õppekohta kolledži kõige esimese kursuse koosseisus. Taotlus rahuldati ja pärast vanemstaabiohvitseride kursuse lõpetamist tuli määramine Kaitseväe peastaabi operatiivosakonda. Mõne aja möödudes suunati Kiili teenima programmi "Partnerlus rahu nimel" (PfP) programmi raames NATO regionaalsesse ühendstaapi Suurbritannias, taas väljaõppe sektoris. Suurbritannias sündis Meelise ja Silva noorem tütar Astrid.
NATO staabist naasmisel määrati Kiili maaväe staabi operatiivosakonna ülemaks. Personali nappuse tõttu tuli aga täita ka teisi ülesandeid. Lühikese ajaperioodi jooksul oli Kiili operatiivülem, staabiülema ülesannetes, maaväe ülema kohustes. Mõne aja pärast tuli määramine maaväe ülemaks. Sellesse ajaperioodi sattus Eesti Vabariigi saamine täisväärtuslikuks NATO liikmeks koos kõigi selle staatusega kaasnevate ülesannete ja tegevustega. Kiili juhtimisel läbis maaväe staap ja maavägi NATO sertifitseerimise protsessi. Maaväe üheks põhiülesandeks oli ka üksuste koolitamine ja saatmine sõjalistele operatsioonidele erinevatel sõjatandritel. Sellest tulenevalt väisas Kiili tihti Eesti osalusega sõjaliste operatsioonide piirkondi, et tagada adekvaatne väljaõpe ja asjakohane tagasiside ning õppetunnid.
Kiili suunati õppima NATO kolledžisse Roomas. Selle lõpetamise järel asus ta täitma kaitseväe peastaabi ülema asetäitja ülesandeid. Peagi suunati Kiili diplomaatilisele kaitseatašee ametikohale Ameerika Ühendriikides. Kuna sellesse perioodi jäi Vene Föderatsiooni sissetung suveräänse Georgia Vabariiki, nõustas Kiili USA kolleege Vene Föderatsiooni relvajõudude osas. Samal perioodil tekkis võimalus asuda õppima USA maaväe kolledži magistriõppesse. Kaheaastase õppe lõpetas Kiili kolledži strateegilise juhtimise magistrikraadiga.
Kuna Eesti kaitsevägi pidi komplekteerima Balti kaitsekolledži ülema koha, kutsuti Kiili atašee ametist tagasi ja talle usaldati Balti Kaitsekolledži juhtimine. Talle anti brigaadikindrali auaste. Kiili enda sõnul olid kolledži aastad erakordselt harivad, organisatsiooni rahvusvaheline koosseis ja dünaamika nõudsid paindlikku ja kaasavat juhtimist.
Juurte juurde naasmine sai teoks Kaitseliidu ülemaks määramisel 2012. aastal. Seitse aastat kestnud periood oli kindlasti kõige intensiivsem tegevteenistuse periood. Kiili sõnul vabatahtlikkust küll hinnatakse kuid tihti ei mõista ametnikkond selle olemust. Kaitseliidu ülema ametikohal ülendati Meelis Kiili kindralmajoriks. Tema sulest sündis Kaitseliidu kasutamise ühiskonnaülene kontseptsioon, mida ta ise nimetas kolme V (3V) kontseptsiooniks ehk võitlejate, võimaldajate ja võimendajate sümbioosiks. Kaitseliidu perioodil süvendati koostööd Ukraina relvajõududega, nõustades Ukraina juhtkonda territoriaalkaitse küsimustes Mariupolis.
Tegevteenistuse viimases etapis teenis kindralmajor Kiili NATO strateegilises sõjapidamise staabis SHAPE Eesti esindajana. Tema enda sõnul oli õpikurv väga järsk, kuna sai kogeda strateegilist juhtimist praktikas.
Poliitiline tegevus
Pärast kolme kümnendit relvajõududes läks kindralmajor Kiili reservi. 2022. aasta novembrist on kindralmajor (reservis) Kiili Reformierakonna liige. Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 7 (Ida-Virumaa) 1289 häält ning osutus valituks.
Kiili on säilitanud huvi energeetika küsimuste vastu, põhiliselt julgeoleku vaatenurgast. Tema sulest on ilmunud arvamuslugusid nii sise- kui ka välismeedias. Temalt on ilmunud erialaseid artikleid kaitseväe ja kaitseliidu meediumites.
Hobid ja keelteoskus
Hobideks on lugemine, matkamine ja jahipidamine. Kiili valdab Eesti keelt emakeelena ja inglise keelt väga heal tasemel ning vene keelt heal tasemel.
Donald Winnicott
Donald Woods Winnicott (7. aprill 1896 Plymouth – 28. jaanuar 1971 London) oli Inglise pediaater ja psühhoanalüütik, kelle kõige mõjusamad tööd käsitlesid objektisuhete teooriat.
Kõige enam tuntakse teda oma tõelise ja vale-mina käsitluste poolest. Olulise mõistena võttis Winnicott kasutusele mõiste "siirdeobjekt".
On kirjutanud raamatuid, sealhulgas "Mängimine ja reaalsus", ja üle 200 teadustöö.
Pigipaun
Pigipaun (Bulgaria) on seltsi Phacidiales kuuluv seente perekond.
Lezhë liiga
thumb|Lezhë Liiga aastatel 1448-1468
Lezhë Liiga (albaania: Lidhja e Lezhës), mida tavaliselt nimetatakse ka Albaania Liigaks (albaania: Lidhja Arbërore), oli Albaania aristokraatia sõjaline ja diplomaatiline liit, mis loodi Lezhë linnas 2. märtsil 1444. Lezhë Liigat peetakse esimeseks ühendatud iseseisvaks Albaania riigiks keskajal, kus Skanderbeg oli Albaania piirkondlike pealike ja aadlike juht, kes ühinesid Osmanite riigi vastu. Skanderbeg kuulutati "Albaania rahvaliiga juhiks", samas kui Skanderbeg ise tituleeris end alati kui "Dominus Albaniae" (Albaania isand, albaania keeles: Zot i Arbërisë).
Taust
200px|thumb|[[Skanderbeg, Albaania valitseja]]
Pärast Serbia tsaari Stefan Dušani surma 1355. aastal asutasid magnaadid Albaanias oma valdused. Kui Osmanite väed Albaaniasse sisenesid, seisid nad silmitsi väikeste vürstkondadega, kes pidasid omavahel tigedaid võitlusi. Esimene lahing Osmanite vägede vastu Albaanias oli Zeta isandal Balša II-l, kui Karl Topia kutsus Osmanid, kes alistasid ja tapsid Balša II Savra lahingus, mis toimus 18. septembril 1385.
15. sajandil kehtestas Osmanite riik end Balkanil ilma kohalike kristlike aadlike märkimisväärse vastupanuta. Paljud neist võitlesid endiselt omavahel ja ei näinud Osmanite edasitungi ohuna oma võimule. Kuigi 1402.–13. aastal puhkes Bayezid I poegade vahel kodusõda, ei kasutanud ükski Balkani kristlikest aadlikest tollal võimalust Osmaneid tõrjuda; vastupidi, bulgaarlased, serblased ja ungarlased aitasid isegi tulevasel sultanil Mehmed I võimu haarata, osaledes tema liitlastena viimases lahingus oma venna vastu. Pärast Osmanite kodusõja lõppu Mehmed I kasuks vallutasid tema väed 1415. aastal Topialt Kruja, 1417. aastal Muzakalt Berati, 1417. aastal Balša III leselt Vlorë ja Kanina ning 1418. aastal Zenevisilt Gjirokastëri. Osmanite riigi ja Veneetsia vabariigi survel hakkasid Albaania vürstkonnad kõikuma. Mõned Albaania aadlikud mässasid aastatel 1432–36.
Moodustamine
200px|thumb|Lezhë Liiga maal [[Skanderbegi muuseumis.]]
Lezhë Liiga asutasid 2. märtsil 1444:
Veneetsia delegaadid olid kohtumisel esindatud. Sõjalise liidu moodustasid Albaania feodaalid, kes pidid Liigasse meeste ja rahaga panustama. Skanderbeg kuulutati "Albaania rahvaliiga juhiks". Seega oli ta Liiga juht ja ühendrelvajõudude ülemjuhataja, kuhu kuulus 8000 sõdalast. Kõigil territoriaalisandatel olid oma valdused ja asjaajamised; "Skanderbegil polnud õigust sekkuda teiste aadlike valduste asjadesse", tegutsedes ainult kõrgeima väejuhina, nagu primus inter pares. Barleti nimetas koosolekut generalis concilium või universum concilium ("üldnõukogu" või "täisnõukogu"); mõiste "Lezhë Liiga" võtsid kasutusele hilisemad ajaloolased.
Algatatud ja organiseeritud Veneetsia patronaaži all, lepingute kaudu määrati Liiga kuningas Alfonso V alluvusse ja Skanderbeg oli kindralkapten.
Ajalugu
Liiga väed olid Osmanite vastu võidukad Torviollis (1444), Mokras (1445), Otonetës (1446), Oranikis (1448), kaotasid Svetigradis (1448), võitsid Pologis (1453), Krujas (1450), Albulenas (1457), Ohridis (1464), Mokras (1462) ja paljudes muudes kohtades.
Skanderbegi esimene suur võit Osmanite vastu oli Torviolli lahingus, uudised kristlaste võidust moslemite üle levisid Euroopas väga kiiresti. Kahel järgneval aastal võitis Albaania-Tetani koalitsioon Osmaneid. 14. mail 1450 algas esimene Kruja piiramine, mille Osmanid pidid järgmisel aastal edutult lõpetama. 1451. aastal sõlmis Skanderbeg selleks korraks liidu Napoli kuningriigiga, kuid albaanlased sealt abi ei saanud. 1452. aastal said Osmanid lüüa Mokras ja Meçadis. Pärast Konstantinoopoli langemist said albaanlased rahalist abi Napolilt ja Veneetsialt, samuti paavstilt. Kuni 1462. aastani suutsid Skanderbegi väed igal aastal Osmaneid võita, ilma et nende üleolek oleks oluliselt nõrgenenud. Igal aastal suutis sultan ilma raskusteta uue armee saata. Vaid 1460. ja 1463. aastal katkestasid relvarahud lahingutegevuse. 1462. aastal õnnestus Skanderbegil vallutada oluline Ohridi linn.
thumb|Albaanlaste rünnak Osmanite laagrile [[Albulena lahingus]]
1468. aastaks suutis 10 000-meheline Skanderbegi armee Osmanitele vastu seista. Albaanlased said rahalist abi Veneetsialt ning Ungari ja Napoli kuningatelt. Pärast Skanderbegi surma 1468. aastal hakkas Lezhë Liiga lagunema. Veneetslaste järel jätkasid võitlust Osmanite vastu eelkõige põhjaalbaanlased. Kui Shkodër, mis seni oli olnud veneetslaste käes, langes 1479. aastal Osmanite kätte, varises vastupanu kokku ja kogu Albaania asuala liidendati Osmanite riiki.
Aastatel 1447–1448 oli ka Albaania ja Veneetsia vaheline lühisõda, kuid 4. oktoobril 1448 Albaania–Veneetsia sõda lõppes, kui Skanderbeg ja Nikollë Gjergj Dukagjini sõlmisid Veneetsiaga rahulepingu, kes säilitas oma valdused Albaanias, sealhulgas Dagnumi, tingimusel, et Veneetsia maksab aastas 1400 tukatit ja et mõned Liiga liikmed saavad kasu teatud kaubandusprivileegidest jne.
Laialisaatmine ja tagajärjed
Liit oli ebakindel. Kuigi ametlikku laialisaatmiskuupäeva pole teada, lagunes Lezhë Liiga varsti pärast asutamist ja paljud selle liikmed lahkusid. Aastaks 1450 oli see kindlasti lakanud toimimast algselt kavandatud viisil ning ainult Skanderbegi ja Arianiti juhitud liidu tuumik jätkas võitlust Osmanite vastu. Mõned liikmed eelistasid tegutseda kooskõlas oma huvidega. Sultani rünnaku ajal 1450. aastal muutsid nad oma seisukohti Osmanite toetamise ja Skanderbegiga liitumise vahel. Pärast seda, kui Pjetër Spani ja Gjergj Dushmani liidust lahkusid, ning pärast Arianiti ja Dukagjini sellest lahkumist 1450. aastal sõlmis Dukagjini perekond Osmanite riigiga rahu ja hakkas isegi Skanderbegi vastu vandenõu pidama.
Pärand
Lezhë Liiga oli Albaania riigi aluseks. Liiga moodustamine tähendas Albaania esimest korda ühendamist Albaania juhi alla. Mõned ajaloolased peavad Liigat sõltumatuks Albaania riigiks. Teised ei aktsepteeri seda seisukohta, öeldes, et see oli ainult sõjaline Liiga. Liiga andis aga Albaania ühtsuse põhielemendid.
Skanderbeg ja Lezhë Liiga on saanud Albaania historiograafia osaks. Seda ajalooperioodi, mida liigitatakse kommunismieelseks ajaks, peavad paljud müütiliseks ja vaieldamatuks. Nendel juhtudel toetavad võitlused Osmanite ja teiste võõrjõudude vastu ning rahvusliku enesemääratlemise protsessid selle perioodiga seotud ideoloogilist raamistikku.
Subjekt ja predikaat
Subjekt ja predikaat on lauseloogikas väite või propositsiooni kaks komponenti, mis koos moodustavad vähima võimaliku informatsioonilise või tähendusliku üksuse.
Kui loomulikus keeles väljendatud lausel puudub subjekt, aga on olemas predikaat, siis ei saa predikaati millelegi omistada ning lausel puudub sisu või edasiantav teadmine. Sama kehtib ka olukorra kohta, kus lausel on ainult subjekt, aga puudub predikaat, mida subjektile omistada.
Subjektist ja predikaadist koosnevat lauset võib väljendada kujul "S‒P", kus kriips subjekti ja predikaadi vahel väljendab nende kokkukuulumist ehk koopulat, olemasolutaotlust või pretensiooni tõesusele, mis on iga väite või propositsiooni osaks. Kuna subjektile ja predikaadile lisaks kuulub lausesse ka side nende vahel, siis on tegu kolmetise struktuuriga, nt infotehnoloogias kirjeldataksegi fakti või väidet kujutavat andmeüksust semantilise kolmikuna.
Kazimierz Biskupi
Kazimierz Biskupi on küla Poolas Suur-Poola vojevoodkonnas 	Konini maakonnas, Kazimierz Biskupi valla halduskeskus. Kazimierz Biskupi asub Koninist umbes 11,5 km põhjaloodes.
Kazimierz Biskupi sai linnaõigused 1287. aastal, kuid kaotas need 1870. aastal. Külas asub 1960. aastate esimesel poolel rajatud pruunsöe kaevandus.
Quernes
pisi|Quernes'i vallamaja
Quernes (lääneflaami: Kernes) on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Quernes asub 19 km Béthune'ist loodes ja 51 km Lille'ist läänes, teede D186e1 ja D186 ristumiskoha ümbruses.
pisi|tühi|
Christian Kõrtsmik
Christian Kõrtsmik (sündinud 7. veebruaril 1991) on eesti jalgpallur, kes mängib Eesti Meistriliigas, klubis Nõmme JK Kalju.
John Donne
John Donne ([d'ʌn]; 22. jaanuar 1572 London, Inglismaa – 31. märts 1631 London) oli inglise luuletaja, jurist ja Inglismaa Kiriku vaimulik.
Donne'i on metafüüsiliste poeetide tähtsaim esindaja. Tema teosed paistavad silma tugeva sensuaalse stiili ja žanririkkuse poolest: nende hulgas leidub sonette, armastusluuletusi, usuluulet, tõlkeid ladina keelest, epigramme, eleegiaid, laulutekste, satiire ja jutlusi. Donne'i luules torkab silma keele rikkalikkus ja uuenduslikud metafoorid. Donne'i stiili iseloomustavad äkilised sissejuhatused, paradoksid, nihestused ja iroonia. Need stilistilised jooned, samuti sage dramaatiline või kõnekeelne rütm, tihe süntaks ja keerukas kõnekunst olid ühtaegu nii Euroopa barokk-kirjanduse ja manerismi tehnikate inglise keelde mugandamise tulemus kui ka reaktsioon Elizabethi-aegse kirjanduse ladusale konventsionaalsusele.
Tema varane luule näitas Inglise ühiskonna põhjalikku tundmist, millest tulenes ka tema terav ühiskondlik kriitika. Teine oluline teema oli ehtsa usu või religiooni otsingud, mille teemal ta sageli teoretiseeris. Samuti kirjutas ta ilmalikke, sealhulgas erootilisi armastusluuletusi. Eriti tuntud on Donne oma meisterlike "metafüüsiliste" metafooride, vastanduste ja kõrvutuste poolest. Just tema kujundi- ja vorminihestuste tava oli peamine põhjus, miks klassitsistlikud kriitikud Donne'ile ülikriitilisi hinnanguid andsid (John Drydeni meelest Donne "topib metafüüsikat mitte üksipäini satiiridesse, vaid ka oma armuvärssidesse, kus peaks valitsema vaid loomupära, ning hämmeldab õrnema soo aru kenade filosoofiliste arutlustega, kui ta peaks mõjutama nende südameid ja lõbustama neid armu pehmusega"; Ben Johnsoni sõnul "John Donne väärinuks rütmipidamatuse eest ülespoomist", kuid 19. sajandi romantikud nagu Samuel Coleridge ja Robert Browning ning 20. sajandi modernistid eesotsas T. S. Eliotiga hindasid teda kõrgelt.
Elulugu
John Donne kasvas katoliiklikus peres. Tema isa (John Donne seenior) oli Walesi päritolu, ema poolt oli Donne sugulane filosoof Thomas More'iga. Donne õppis algul Hertford College'is Oxfordis ja seejärel Cambridge'i ülikoolis, kuid katoliiklasena ei saanud kummastki kraadi. Hiljem jätkas ta juuraõpinguid Londoni koolides. 1593 vahistati ta vend Henry katoliku preestri varjamise eest ning suri Newgate'i vanglas muhkkatku. Väidetavalt selle mõjul hakkas Donne oma katoliikluses kahtlema.
Vaatamata suurepärasele haridusele ja luuleandele elas Donne aastaid vaesuses, toetudes rikaste sõprade abile. Suure osa päritud rahast kulutas ta naistele, kirjandusele, meelelahutusele ja reisidele. 1596. ja 1597. aastal võitles Donne inglaste poolel Cadizi all ja Assooridel hispaanlaste vastu, kodumaale naasnuna asus aga tööle Sir Thomas Egertoni sekretärina.
1601. aastal abiellus Donne salaja Egertoni sugulase Anne More'iga, kellega sai 16 aasta jooksul kaksteist last. (Naine suri 1617. aastal nende viimast last sünnitades, kümme last jõudis täisikka.) Abielu ilmsikstulekul Donne vallandati ning temaga koos pandi lühemaks ajaks vangi nii abielu sõlminud vaimulik kui ka laulatuse tunnistaja. Alles 1609. aastal leppis tema äi abieluga ning andis noorele abielupaarile kätte kaasavara. Vahepeal elatus Donne maal elades juhutöödest ja tegutses juristina. 1601. ja 1614. aastal oli ta parlamendiliige. Pärast kuningas James I võimuletulekut 1603. aastal otsis Donne endale patroone luuletajana, kellest põhiliseks kujunes parlamendiliige Sir Robert Drury.
Eesti keeles
Eesti keelde on Donne'i luulet tõlkinud Paul-Eerik Rummo ("Kirp" jt) ja Märt Väljataga.
Colorado platoo
thumb Colorado platoo (inglise keeles Colorado Plateau) on platoo Põhja-Ameerikas Ameerika Ühendriikide lääneosas Arizona, Utah', Colorado ja New Mexico osariigi territooriumil. Lavamaa pindala on 337 000 km². Kõrgus on 1500 kuni 3350 m.
Dambel
Dambel (saksa: Nombel; nonesi: Dambel; ladina: Ambulum) on vald (comune) Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 35 km Trentost põhjas.
Dambel paikneb Val di Nonis kõrgusel 750 m. See on provintsimaanteel Sanzeno (lõunas) ja Sarnonico (põhjas) vahel. Linna nimi tuleb ladinakeelsest sõnast ambulum, kuna see oli ajaloolises kaubateede ristumiskohas Lombardia ja Saksamaa vahel, mis läbis Dambeli ja ületas Novella jõe Pozzena silda pidi. Tänapäeval on Dambeli majandus keskendunud õunte tootmisele.
Geograafia
2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 436 inimest ja valla pindala on 5,1 km².
Dambel külgneb järgmiste valdadega: Brez, Sarnonico, Cloz, Romallo, Romeno ja Sanzeno.
UNESCO maailmapärand Costa Ricas
Costa Rica alal on UNESCO maailmapärandi nimistus neli objekti ja üks objekti kandidaat.
Nimistusse on kantud:
Bekännelsen
"Bekännelsen" on Rootsi-Taani-Norra koostöös valminud 2001. aasta põnevusfilm. Filmi režissöör on Daniel Lind Lagerlöf. Filmi tootsid Rootsi Televisioon, Taani Raadio (taani Danmarks Radio) ja Norra Rahvusringhääling.
Film on kolmeosaline, iga osa kestab 60 minutit.
Filmis osaleb ka eesti näitlejaid, nagu Piret Kalda (Irina rollis), Marko Matvere (Peetri rollis) jt.
Laoküla karstiala
Laoküla karstiala on karstiala Saare maakonnas Kaarma vallas Laokülas.
Dobrosołowo
Dobrosołowo on küla Poolas Suur-Poola vojevoodkonnas Konini maakonnas Kazimierz Biskupi vallas. Dobrosołowo asub Kazimierz Biskupist umbes 7 km lääneloodes ja Koninist ligikaudu 18 km loodes.
Laoküla karstiala
Karstialal on mitu kurisut; nendest suurima läbimõõt on 3 m ja sügavus 1,5 m.
Denno
thumb|right|Denno Denno (saksa keeles Thenn, ladiini keeles Den) on vald (comune) Trento provintsis Põhja-Itaalias.
2018. aastal alguses elas Dennos 1103 inimest.
Hilisrauaaeg
Hilisrauaaeg on Eesti ala ajaloo periodiseeringus rauaaja ja ühtlasi kogu muinasaja viimane periood, mis dateeritakse tavaliselt aastatesse 1050–1200/1227/1250.
Andres Tvauri hinnangul toimus üleminek viikingiajalt hilisrauaajale aastatel 1000–1060. Perioodi lõpuaja määratlemine sõltub sellest, kas võtta aluseks põhjalikumate kirjalike allikate ilmumine 13. sajandi alguses, Eesti ala vallutamise lõpuleviimine Liivimaa ristisõjas 1227. aastal või materiaalse kultuuri muutus, mis kestis kuni sajandi keskpaigani.
Hilisrauaajale järgnes keskaeg.
Chahār Maḩāll va Bakhtīārī provints
Chahār Maḩāll va Bakhtīārī provints 1. järgu haldusüksus (provints) Iraanis. Jaguneb seitsmeks maakonnaks.
Provintsis asub Z̄āgrose mäestiku kõrgeim tipp Zardkūh (4548 m).
Pealinn on Shahr-e Kord. Teised suuremad linnad on Shahrekian, Hafshejan, Borūjen, Lordegan ja Farsan.
Lisaks pärsia keelele räägitakse provintsis ka bahtiari ja luri keelt.
Välislingid
🇮🇷
Metalist (Luhanski oblast)
Metalist on küla Ukrainas Luhanski oblastis Slovjanoserbski rajoonis, 10 km kaugusel Luhanskist loodes.
Metalist asutati 1932. aastal. Küla asub 131 meetri kõrgusel merepinnast.
2001. aasta 1. jaanuaril elas külas 2197 inimest, asustustihedus 1541,75 inimest ruutkilomeetri kohta.
2014. aasta Ukraina kriisi ajal oli küla nii valitsusvägede kui ka venemeelsete separatistide kontrolli all.
17. juuni lahingutes hukkus küla juures kaks Venemaa ajakirjanikku ja neli valitsusvägede sõdurit, osa valitsusvägede sõdureid langes separatistide kätte vangi.
18. või 19. juunil vangistati küla juures ühenduse Donetski rahvavabariik võitlejate poolt Ukraina lendur Nadija Savtšenko.
14. juulil võtsid valitsusväed küla taas oma kontrolli alla.
Lvivi rahvusvaheline lennujaam
Danõlo Halõtskõi nimeline Lvivi rahvusvaheline lennujaam (ukraina keeles Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького) on Ukraina linna Lvivi peamine lennujaam.
Ménis Koumantaréas
Ménis Koumantaréas [kumandar'eas] (uuskreeka keeles Μένης Κουμανταρέας; 4. jaanuar 1931 Ateena – 6. detsember 2014) oli kreeka kirjanik ja tõlkija.
Ta tuli kirjandusse 1962. aastal jutustustekoguga "Τα μηχανάκια" (" ). Ta on tõlkinud kreeka keelde Hermann Hesse, Carson McCullersi, William Faulkneri, Lewis Carrolli, Georg Büchneri, Herman Melville'i, Alberto Moravia, Ernest Hemingway, James Joyce'i, Edgar Allan Poe ja F. Scott Fitzgeraldi tekste.
Ta leiti tapetuna oma kodust Ateenas 6. detsembril 2014.
Hakjala karstiala
Hakjala karstiala on karstiala Saare maakonnas Kaarma vallas Hakjala küla lähedal.
Karstialal on mitu kurisut, mille läbimõõt on 3–5 m ja sügavus 1,0–1,5 m.
Läänekonverents
Läänekonverents on klubisid koondav konverents mitmes Põhja-Ameerika spordiliigas:
Eesti Lennupäevad
pisi|Lennuetendus. Eesti Lennupäevad 2016 Eesti Lennupäevad on Tartu maakonnas Eesti Lennundusmuuseumi territooriumil igal aastal toimuv lennunduspidu ja -näitus. Nendel päevadel toimuv lennuetendus on selle ala Baltikumi suurim, mis toimub aastast 2006.
Aastal 2016 oli lennupäevadel 13 000 pileti ostnud pealtvaataja ja 2017. aastal 15 000 pealtvaatajat.
2020. aasta suvel toimuma pidanud lennupäevad jäeti seoses koroonapandeemiaga ära.
Tsáda
Tsáda (kreeka keeles Τσάδα [tsaða]) on küla Küprose lääneosas, ligikaudu 8 kilomeetrit Paphose linnast põhja pool.
2011. aastal oli seal 1043 elanikku.
Kliima
Tsádas on kliima soe ja mõõdukas. Talvekuud on palju vihmasemad kui suvekuud. Köppen ja Geiger klassifitseerivad selle asukoha Csa järgi. Keskmine temperatuur Tsádas on 16,7 °C.
Küla asub merepinnast keskmiselt 600 meetri kõrgusel ning seal sajab aastas keskmiselt umbes 610 millimeetrit sademeid.
Rebreuve-Ranchicourt
pisi|Loss
Rebreuve-Ranchicourt (pikardi: Arbreuve-Ranchecourt) on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
pisi|tühi|
Sadajalgsed
Sadajalgsed (Chilopoda) on hulkjalgsete alamhõimkonda kuuluv lülijalgsete klass. Nende keha moodustub paljudest lülidest, iga lüli külge kinnitub paar lülilisi jalgu.
Sadajalgseil on neli silma ning tugevad lõuad, mille abil nad püüavad putukaid, usse ja tigusid. Sageli elavad nad kivide ja sambla all.
Maailmas on umbes 2800 sadajalgsete liiki. Mõni troopikas elav liik on mürgine.
Süstemaatika
Sadajalgsed on liigitatud nelja seltsi.
Les Deux Sœurs
"Kaks õde" (prantsuse keeles „Les Deux Sœurs“), tuntud ka kui „Terrassil“ („Sur la terrasse“), on prantsuse kunstniku Pierre-Auguste Renoiri õlimaal lõuendil.
Renoir pealkirjastas teose „Kaks õde”, esimene omanik Paul Durand-Ruel pani teosele nimeks „Terrassil”.
1881. aastal valminud maal on alates 1933. aastast Chicago Kunstiinstituudi kogus.
Linnaarst
Linnaarst (saksa Stadtphysikus) oli endisaegses linnas tervishoiutööd korraldav arst, kelle määras ametisse linnavalitsus.
2015. aasta Türgi parlamendivalimised
2015. aasta Türgi parlamendivalimised olid Türgi parlamendi Türgi Suure Rahvuskogu 25. koosseisu valimised.
Valimised toimusid 7. juunil 2015. Valimisõigus oli ligi 56,6 miljonil kodanikul. Suurde Rahvuskogusse valiti 550 kandidaati. Kandidaate esitas 20 erakonda. Selleks, et pääseda parlamenti, tuli ületada 10% valimiskünnis. Sellega sai hakkama neli erakonda.
Eelmiste valimiste võitja Õigluse ja Arengu Parteil senine karismaatiline liider Recep Tayyip Erdoğan oli saanud presidendiks. Valimistel oli sellel parteil vaja saada kvalifitseeritud häälteenamus (et saaks muuta põhiseadust).
Kodukant
Kodukant (täisnimega Eesti Külaliikumine Kodukant; varem Eesti Külade ja Väikelinnade Liikumine KODUKANT) on Eesti külaliikumine (õiguslikult vormilt MTÜ), mis püüab aidata kaasa regionaalarengule külade aktiivsuse ja ettevõtlikkuse toetamise teel.
Kodukant on algatanud Kohaliku Omaalgatuse Programmi, aidanud kaasa Euroopa Liidu Leader-meetme rakendumisele ning korraldanud Eestis 10 Külade Maapäeva (2014. aasta seisuga).
2011. aastal pälvis Kodukant konkursil Hea Eesti Asi 4. koha. 2012. aastal nimetas EMSL Kodukandi projekti "Avatud külaväravad" kodanikuühiskonna aasta teoks.
Juriidilise isikuna on liikumine 28. mail 1998. aastal registreeritud MTÜ. 2014. aasta lõpul oli Kodukandi aadress äriregistri andmeil Sirge 2, Tallinna linn; juhatuse liikmed olid Anneli Kana, Krista Habakukk, Liia Lust, Urmas Kristal ja Tõnu Leitsmaa.
Liikumine valib alates 2010. aastast aasta küla.
Vinnkaev
pisi|Vinnkaev [[Eesti Vabaõhumuuseumis]] pisi|Kooguga kaev Hiiumaal Vinnkaev ehk kooguga kaev on kaev, mille lähedal asuvale hargilisele kaevusambale toetub pikk liikuv kaevuvinn, mille kaevupoolses otsas on kaevukook ämbriga ja teises otsas tavaliselt raskus.
Nõmpa karstiala
Karstialal on mitu karstilohku, mille läbimõõt on kuni 50 m ja sügavus 1–5 m.
Forget Me
"Forget Me" on Šotimaa laulja ja laulukirjutaja Lewis Capaldi laul. See ilmus 9. septembril 2022 Vertigo Recordsi ja Universal Music Groupi kaudu ning on tema tulevase teise stuudioalbumi "Broken by Desire to Be Heavenly Sent" juhtsinglina. "Forget Me" debüteeris Ühendkuningriigi singlitabeli esikohal, andes Capaldile tema kolmanda esinumbri Ühendkuningriigis.
2008. aasta Leedu parlamendivalimised
2008. aasta Leedu parlamendivalimised toimusid kahes voorus. Esimene voor toimus 12. oktoobril. Samal ajal toimus Ignalina tuumaelektrijaama töö pikendamise üle referendum, mis kukkus läbi vähese valimisaktiivsuse tõttu. 26. oktoobril toimus valimiste teine voor neis ühemandaadilistes ringkondades, kus ükski kandidaat ei kogunud üle 50% häältest.
Bolšaja Mokred
Bolšaja Mokred (ka Suur-Mokredi, vene keeles Большая Мокредь) on endine küla Venemaa Leningradi oblasti Slantsõ rajooni alal.
Ajalugu
1920. aasta Tartu rahulepinguga läks küla Eesti Vabariigile, kus see moodustas osa Eesti Ingerist ja kuulus Viru maakonna Vaivara kihelkonna Skarjatina valla ja hiljem Viru maakonna Raja valla  koosseisu.
Küla on liidetud Malaja Mokrediga Mokredi külaks.
Shirley (täpsustus)
Shirley on isiku- ja kohanimi.
Mokredi
Mokredi (vene Мокреди) on küla Venemaal Leningradi oblastis Slantsõ rajoonis Zagrivje külaasunduses (varem Zagrivje külanõukogus).
Tartu rahulepingu järgi jäid Suur-Mokredi ja Väike-Mokredi küla Eesti territooriumile. Nad läksid 1920. aastal moodustatud Skarjatina valla ja hiljem Viru maakonna Vaivara kihelkonna Raja valla koosseisu.Pärast 1939. aasta valdade reformi pakuti välja Narva-taguse venepäraste kohanimede eestistamist ja Mokredi ümbernimetamist Metsaks. Endised Narva, Piiri ja Raja valla alad ja külad liideti 1945. aastal Leningradi oblasti Kingissepa ja Slantsõ rajooniga. Venemaa koosseisus liideti külad Mokredi külaks.
2007. aastal oli külas 28 elanikku.
Viola wikipedia
Viola wikipedia (rahvapäraselt vikikannike) kannikese perekonda kuuluv taimeliik, millele andis 2019. aastal nime veebientsüklopeedia Vikipeedia järgi Tšiili botaanikutest abielupaar John Michael Watson ja Ana Rosa Flores.
See kannikeseliik on endeemne Tšiili Santiago piirkonnale. Liiki tuntakse vaid isendi järgi, mis koguti 1855. aasta jaanuaris ja mida kirjeldas Rodolfo Amando Philippi 1857. aastal taksonoomiliselt vigase homonüümiga Viola angustifolia.
Liik on lähedases suguluses V. acanthophylla, V. bustillosia ja V. cheeseana ' ga, millest viimane on värskelt kirjeldatud samas teadusartiklis.
Watson põhjendas nimevalikut järgnevalt: "...üks [allikas] paistab eriti silma selle poolest, et me pöördume selle poole alatasa, saamaks seoses meie tööga teavet laias valikus teemade kohta – see on Vikipeedia, nagu siinkohal ka näitena viidatud. Parim tänumärk, mille peale me tulime, on anda taimele selle järgi nimi, seega on meil rõõm jätta oma tänust jälg selle liigi uue epiteedi kujul."
Samas on vikikannikese kirjeldamine uue liigina juba vaidlustatud.
Bulgaariakeelne Vikipeedia
pisi|Logo pisi|Bulgaaria vikipedistid konverentsil (2016) Bulgaariakeelne Vikipeedia (bulgaaria keeles Българоезична Уикипедия) on Vikipeedia bulgaariakeelne versioon.
Koostise püsivuse seadus
Koostise püsivuse seadus (ka Prousti seadus) on oluline keemiaseadus. See väidab, et iga puhas aine sisaldab alati neidsamu keemilisi elemente kindlas kaalulises proportsioonis. Teiste sõnadega: elementide massivahekord keemilises ühendis ei sõltu selle ühendi saamisviisist.
Näiteks puhta vee mistahes proovis on hapniku sisaldus 8/9 ja vesiniku sisaldus 1/9 vee massist. Koostise püsivuse seadusele panid aluse prantsuse keemiku Joseph Prousti tööd aastatel 1798 kuni 1804.
Esineb ka mõningaid mitte-stöhhiomeetrilisi ühendeid (bertolliidid), mille puhul koostise püsivuse seadus ei kehti. Näiteks raud(II)oksiid kirjutatakse tavaliselt FeO, ehkki selles raua sisaldus on 0,83 kuni 0,95 aatomit iga hapniku aatomi kohta (Fe0,95O).
Bulgaariakeelne Vikipeedia
Seal on artiklit, millega see on artiklite arvult. keeleversioon, ja lehekülge. Seal on registreeritud kasutajat (kellest aktiivseid on ) ja  administraatorit.
Bulgaariakeelse vikipeedia artiklite arv ületas 100 000 piiri 24. mail 2010 ja 200 000 piiri 12. juunil 2015.
Podmotsa tsässon
Podmotsa tsässon on Suvistepühi ehk Nelipühi tsässon Setumaal, Podmotsa külas Setomaa vallas. Suvistepühad ehk nelipühad on 50 päeva pärast ülestõusmispühi.
Tsässon asub kalmistul ja on tõenäoliselt ehitatud 1760. aastal. Seda on ehitatud ümber või põhjalikult remonditud veel 1893., 1932., 1995. ja 2003. aastal. Hoone on Setumaale erandlikult ehitatud poolpalkidest.
Soldina tänav
Soldina tänav (aastatel 1974–2023 Albert-August Tiimanni tänav) on tänav Narvas Soldina linnaosas. See algab Kerese tänavalt, kulgeb põhja poole, ristub Partisani ja Vahtra tänavaga ning lõpeb Tallinna maanteega ristudes. Tänava pikkus on 1,12 km.
Nimi
Tänav rajati pärast Teist maailmasõda ja sai nimeks Soldina tänav (teiste allikate järgi Soldino tänav), oletatavasti piirkonnas asunud Väike-Soldina mõisa järgi.
Narva linna TSN TK otsusega nr 256 10. juulist 1974 nimetati tänav ümber Albert-August Tiimanni tänavaks eesti revolutsionääri Albert-August Tiimani järgi "eesmärgiga jäädvustada ajalukku silmapaistva võitleja ja revolutsionääri nimi". Tiimann oli eesti kommunist, kes pärast Veebruarirevolutsiooni oli Narva kommunistide ja nõukogude täitevkomitee juhtiv tegelane ning Eesti Töörahva Kommuuni ajal töötas Narva täitevkomitee esimehena. 1919. aastal asus ta Nõukogude Venemaale, töötades seal juhtivatel töökohtadel majanduse vallas. 1940. aastal Tiimann arreteeriti ja ta suri vangistuses 1942. aastal.
Ettepanekud nime muutmiseks
Osutades Tiimanni osalusele repressioonides ja Eesti Vabariigi vastasele tegevusele on korduvalt esitatud üleskutseid Albert-August Tiimanni tänava (ja sarnastel põhjustel ka Narva Ancis Daumani tänava) nimi ära muuta. Valdur Ohmanni andmeil vahistati Töörahva Kommuuni võimuperioodil Tiimanni juhtimisel Narvas 208 inimest, kellest 34 hukati (neist 19 süüdistatuna kriminaalkuritegudes, mitte poliitilise meelsuse või vaenuliku suhtumise eest uude riigikorda). Osa vahistatutest olid valgekaartlaste lähikondsed, kes võeti pantvangi. Narva linnasekretäri Ants Liimetsa 2017. aasta andmeil oli mahalastuid 67 ja hukatuid kokku arvatavasti üle 100. Ta märgib, et kui vastaste mahalaskmist võib kuidagi mõista, siis 6 isikut oli hukatud kui "kahtlased inimesed". Liimetsa teada lasti inimesi maha igasuguse uurimise ja kohtuta. Aasta hiljem ütles Liimets tapetuid olevat 126. Ajakirjaniku ja ajaloolase Taavi Minniku andmeil hukati linnas poolsada ja vangistati üle 200 narvalase. Minnik leiab arhiividokumentidele viidates, et see toimus Albert-August Tiimanni ja Ants Daumani teadmisel ja juhtnööride järgi. Ajalooharidusega poliitiku Eldar Efendijevi teada osalesid Tiimann ja Dauman represseerimistes ning nende allkirjad on dokumentidel, mille alusel väga palju inimesi hukati.
1994. ja 1995. aastal, mil osade Narva tänavate nimed muudeti ja ka Tiimanni tänava uueks nimeks Rinne tänavat pakuti (Narvast pärit laulja Artur Rinne järgi), lükati Albert-August Tiimanni ja Ancis Daumani tänavate nime üle otsustamine edasi. Tolleaegne nimekomisjon ei leidnud nende tänavate ümbernimetamiseks alust. Kommunistlike nimede eemaldamist soovinud Narva Muinsuskaitse Seltsi esimehe Jüri Tõnissoni sõnul tõi Narva volikogu toona põhjusena välja, et Tiimanni ja Daumani tänavas elavad tuhanded inimesed peaks nimede muutmisel oma aadressi ümbervormistamise eest raha maksma. Tõnissoni arvates oli tegu ettekäändega.
Esimene eelnõu
Laiema avalikkuse ette tõi nimeküsimuse 2002. aastal ajalehe Põhjarannik ajakirjanik Erik Kalda oma Postimehes ilmunud arvamusartikliga, millele järgnes ajakirjanduses veel mitmeid selleteemalisi lugusid. 2003. aasta märtsis otsustas Narva linnavalitsus teha volikogule ettepaneku nimede muutmiseks: Tiimanni tänav Paali tänavaks (kunagise pikaaegse Narva volikogu esimehe ja Narva Elektrijaamade tegevjuhi Anatoli Paali järgi) ja Daumani tänav Otsa tänavaks. Linnasekretär Ants Liimets polnud siiski kindel, et volikogu plaani heaks kiidab. Mais andisid Narva võimudele tänavate ümbernimetamise soovituse Siseministeeriumi juures tegutseva kohanimenõukogu liikmed. 2004. aasta märtsiks polnud tänavanimesid muudetud, sest osa linnavolikogu liikmetest seda ei pooldanud. 2003. aasta sügisel oli linnavolikogu esimees keskerakondlane Mihhail Stalnuhhin öelnud, et volikogul ei ole piisavalt infot Tiimanni ja Daumani kuritegude kohta, mille peale Vana-Narva selts otsis üles arhiividokumente, mis tõendavat sadade narvalaste tapmist ja vangistamist ning Tiimanni ja Daumani juhtrolli selles. Kultuurikomisjoni (kelle ülesanne oli teema volikogule esitada) liikme Jelena Levina sõnul oli Narva üldse Eestimaa küljes tänu Daumanile ja Tiimannile, sest Dauman oli 1917. aastal linnapeana saanud Lenini käest loa ühendada Narva Eesti kubermanguga. Vana-Narva seltsi esinaine Vilma Talberg saatis selle peale kirja Keskerakonna esimehele Edgar Savisaarele, kus palus abi, et selgitada Keskerakonna Narva liikmeile, et Vabadussõda polnud "graždanskaja voina" (vene 'kodusõda') ja et Eesti Vabariigi piirid määrati kindlaks Tartu rahulepinguga. Kultuurikomisjoni esinaine Jelena Torokvei, kes ise pooldas nimede muutmist, ütles, et nii komisjoni liikmetel kui ka nende tänavate elanikel on selle kohta palju arvamusi: osa leidvat, et praeguste arusaamade järgi ei saa süüdistada inimesi toonastes tegudes.
Teine eelnõu
Küsimuse tõstatas 2017. aasta detsembris uuesti Narva linnasekretär Ants Liimets, kes uuris Töörahva Kommuuni aegseid repressioone Narvas ja edastas kogutud andmed Narva kohanimedega tegelevale komisjonile. Pakuti välja, et uus nimi võiks tulla kas Anatoli Paali auks, Narva aukodaniku ja hambakliiniku direktori Kristel Urmi auks või 1918. aastal Narva all hukkunud Soome vabatahtliku Lauri Pesoneni auks. Tänavanimede teemat puudutas 2018. aasta veebruaris Narvas viibides ka president Kersti Kaljulaid.