cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Google Earth
2019. aastal avalikustas Google, et Google Earth katab 98% maailma asustatud piirkondadest, sealjuures on programmi Street View' tööriista jaoks pildistatud üle 10 miljoni miili tänavaid. Google Earthis saab liikuda sisestades koordinaate või lihtsalt hiirega mingile kohale liikudes. Esimene täiesti 3D-s vaadeldav linn oli Hamburg aastal 2007. Google Earth on saadaval väga paljudes keeltes (37 keelt, neist 4 on kahes variandis), kusjuures on Google Earth saadaval läti ja leedu keeles, kuid mitte veel eesti keeles.
Google Earth koosneb paljudest võimalustest ehk kihtidest, millest näiteks üks on Vikipeedia. Seega jõudes kaardil mingi punktini, on kohe võimalik näha pilti ja lugeda Vikipeediast sellekohast artiklit. Nüüdsest on võimalik Google Earthi kaudu kasutada ka lennusimulaatorit, millega piloot saab valida lennu alustamiseks ükskõik missuguse koha maailmas, seega saab proovida pidada piloodiametit. Lennusimulaatoril on kolm kiirklahvikombinatsiooni, mis varieeruvad olenevalt programmist: Control+Alt+A, Control+A, või Command+Option+A. Sellega Google Earthi võimalused ei piirdu, veel on võimalik vaadata teedel liiklusummikute kohti.
Visuaalandmete esitus
Google Earthi pildid kuvatakse digitaalsel gloobusel, mis kuvab planeedi pinna ühe liitpildi abil. Sisse suumides muutuvad kujutised detailsemaks ning need kujutised hangitakse satelliitidelt või lennukitelt. Google Earth kasutab Landsat 8 kõrge kvaliteediga ja suurema sagedusega kujutisi. Pilte hoiustatakse Google'i serverites, mis internetiühenduse abil käivitatakse programmi avamisel. Piltide eraldusvõime ulatub 15 meetrist 15 sentimeetrini. Suure osa Maa kohta kasutab Google Earth “NASA Shuttle Radar Topography Missioni” kogutud digitaalsete kõrgusmudelite andmeid. See loob mulje kolmemõõtmelisest maastikust.
Versioonis 5.0 lisandus rakendusse ajalooliste kujutiste (Historical Imagery) funktsioon, mis võimaldab kasutajal tutvuda kõigi Landsati satelliidiandmetega alates aastast 1984. Sarnast, aga veidi kureeritumat rolli täidab Google Earthi veebirakenduses aegrea funktsioon (Timelapse). Timelapse on ülemaailmse skaalaga sissesuumitav video, mis koosneb tuhandetest või miljonitest satelliidipiltidest. Timelapse aitab visualiseerida ja mõista Maal toimuvaid protsesse: linnastumist ja linnade laialivalgumist, metsade raiet või taastumist, maakattemuutusi, veeolusid ja palju muud. Kasutajad saavad vaadelda enda huvialasid või tutvuda mõne teadlaste väljavalitud piirkonnaga, kus üks või teine protsess satelliidipiltide aegrealt hästi kajastub.
3D-kujutis
Esimesed Google Earthi 3D-hooned loodi selliste 3D-mudeldamisrakendustega nagu SketchUp ja alates 2009. aastast Building Makeri abil, mis laaditi 3D Warehouse'i kaudu üles Google Earthi. 2012. aasta juunis teatas Google, et asendab kasutajate loodud 3D-hooned automaatselt genereeritud 3D-võrguga. See võetaks kasutusele järk-järgult, alustades valitud suurematest linnadest, välja arvatud sellised linnad nagu London ja Toronto, mis nõudsid oma suure hulga hoonete üksikasjalike kujutiste töötlemiseks rohkem aega. Põhjuseks tuuakse 3D-hoonete suurem ühtlus ja konkureerimine Nokia Here'i ja Apple Mapsiga, mis seda tehnoloogiat juba kasutasid. 2016. aasta alguseks olid 3D-kujutised laienenud sadadesse linnadesse enam kui 40 riigis, sealhulgas kõigis USA osariikides ja hõlmates kõiki kontinente peale Antarktika.
2009. aastal valmis Google'i ja Madridis asuva Prado muuseumi koostöös Prado muuseumi 3D-kujutis, mudelis kujutati muuseumi sees 14 000-megapikslise resolutsiooniga 14 kuulsamat muuseumi maali.
Tänavavaade
2019. aastal koostas Google koostöös Walt Disney Worldiga Pixar Street View'. Programm võimaldas vaatajatel Street View' kaudu otsida Toy Story teemaparki peidetud Pixari lihavõttemune.
Kosmos
Google Earthi kaudu saab uurida taevakehasid (Mars, Kuu) ja vaadata Maad kosmosest.
Google Sky
Lisati Google Earthile 2007. aastal. See võimaldab kasutajal vaadelda taevatähti ja teisi taevakehasid. Programm valmis koostöös STScI-ga (Space Telescope Science Institute), mis on Hubble'i kosmoseteleskoobi teaduslik keskus.
Google Mars
Google Mars võimaldab kasutajal avastada Marsi pinda. Tutvuda saab Marsi reljeefiga ja nähtava valguse ning infrapuna kaartidega.
Google Moon
Apollo 11 40. aastapäeval 20. juulil 2009 avalikustatud Google Moon pakub kasutajatele virtuaalekskursioone Kuu pinnal, sealjuures üht Apollo missioonidest. Google Moon valmis koostöös NASA-ga.
Google Earthi kihid
Google Earthi kihid, mis aitavad kokku viia geograafilist kohta ja sellekohast infot:
Google Earthi versioonid
Google Earthi saab kasutada järgmistes tuntud operatsioonisüsteemides: Windows, macOS, Linux, iOS ja Android.
Google Earth Engine
Tänu Google Earth Engine'le ja Google Cloud Storage’ile on Landsat ja Sentinel-2 andmestik kergesti kättesaadav nii teadlastele, kui ka tavainimestele. Programmis on rakendatud JavaScripti ja Pythoni programmeerimise liidesed, mis võimaldab teha serveritele päringuid ja graafilist kasutajaliidest.
2013. aastal koostasid USA Marylandi ülikooli teadlased Earth Engine'i abil esimesed suure eraldusvõimega ülemaailmse metsakatte ja kadude kaardid, mis andsid aimu ülemaailmse metsakatte üldisest vähenemisest. Muud Earth Engine'i varasemad rakendused võimaldasid näiteks tiigrite elupaiku jälgida ja malaariariskiga alasid kaardistada, aga ka saada ülevaate maailma pinnaveevarudest, metsaga kaetud aladest jne. Sestpeale on Earth Engine'is töödeldud andmeid hakatud kasutama üha rohkemates valdkondades, näiteks metsanduses ja põllumajanduses, hüdroloogias, loodusõnnetuste hindamisel, linnade kaardistamisel, atmosfääri ja pinnase kaardistamisel jne.
Kriitika
Google Earthi tarkvara on aastate jooksul saanud kriitikat nii riigiametnikelt ja julgeolekuasutustelt kui ka inimõiguste eest seisvatelt organisatsioonidelt. Ühelt poolt on tarkvara peetud inimeste privaatsust rikkuvaks, teiselt poolt on riikliku tähtsusega militaarobjektide ja muude strateegiliselt oluliste paikade kohta detailse kolmemõõtmelise info jagamine tõstatanud ka laiemaid julgeolekuküsimusi. Mitmes Lähis-Ida riigis on programmi kasutamine võimatu, Iraani ja Sudaanis on see alates 2007. aastast olnud blokeeritud USA valitsuse ekspordipiirangute tõttu. Marokos blokeeris riiklik telekommunikatsiooniettevõte Maroc Telecom Google Earthi 2006. aastal.
Privaatsuskaalutlustel on veel mitu riiki (sh India, Tšehhi, Austria) ise ajutiselt keelustanud või piiranud Google Earthi tänavavaate jaoks andmete kogumist ja nende avalikustamist. Üldjuhul on sellistest piirangutest läbirääkimiste tulemustel loobutud tingimusel, et Google suudab järgida meetmeid nõutud olukordades kõrgendatud privaatsuse tagamiseks. Lisaks automaatsele nägude ja auto numbrimärkide hägustamisele on igal Google’i kasutajal võimalik paluda enda kodu hägustamist tänavavaates. Nii on näiteks Saksamaal oma koduvalduse detailse kujutise Street View'st eemaldada lasknud ligi 250 000 leibkonda.
Hägustamist ning potentsiaalselt haavava info eemaldamist (sh 3D-mudelite või tekstiinfo eemaldamist) on Google Earthis kasutatud ka riikliku julgeoleku tugevdamise meetmetena. Rakenduses on hägustatud või moonutatud mitmete sõjaväe- ja õhutõrjebaaside, lennuväljade, tuumajaamade ja riiklikult tähtsate isikute elupindade ruumikujud. Üheks privaatsus- ja julgeolekumeetmete tugevdamise ajendiks oli kindlasti terrorismioht – terroristid kasutasid Google Earthi nii 2008. aasta Mumbai pommitamise kui ka 2009. aastal toimunud Paul Findley administratiivhoone terrorirünnaku planeerimiseks.
Alta vald
Alta vald (ka Alta kommuun; norra keeles Alta kommune; põhjasaami keeles Álaheadju gielda; kveeni keeles Alattion komuuni; soome keeles Alattion kunta) on linnaks nimetatav kohaliku omavalitsuse üksus Põhja-Norras Norra Lapimaal Troms og Finnmargi maakonnas, pisut põhja pool põhjapolaarjoont.
Geograafilised koordinaadid on 69° 57...58' N, 23° 17...18' E.
Vald piirneb põhjas Hasviki ja Hammerfesti vallaga, idas Porsangeri vallaga, lõunas Guovdageaidnu ja Kárášjohka vallaga ning läänes Kvænangeni ja Loppa vallaga.
Alta vald sai linnaks 1999. aastal.
Valla pindala on 3845 km² ja ta on seega Norra valdade seas pindalalt 7. kohal.
Aastal 1964 liideti Alta vallaga väike Talviki vald. Aastani 2019 kuulus vald Finnmargi maakonda.
Valgus
Päike ei looju 16. maist 26. juulini ning ei tõuse 24. novembrist 18. jaanuarini.
Kliima
Tänu Golfi hoovusele, mis toob Norra merre Mehhiko lahest sooja vett, on kliima küllaltki leebe.
Haldus
Valla keskusasula on Alta (põhjasaami Álaheadju, Áltá). thumb|[[Alta Sentrum, Alta üks keskustest.]] Vallavalitsus asub aadressil Sandfallveien 1 9506 ALTA.
Valla vanem (ordfører) on Geir Ove Bakken (Norra Tööpartei; ametiaeg 2003–2007).
Ametlik keel on ''bokmål.
Demograafilised näitajad
Elanike arv:
Alta vald on Norra valdade seas elanike arvult 56. kohal ja Finnmargi valdade seas suurim.
Rahvastiku tihedus oli 2005. aasta andmetel 4,58 in/km².
Asustus
Valda kuuluvad järgmised asulad:
Saami kohanimed
Noorsoo, hariduse ja kultuuri peakomisjon otsustas 7. septembril 2005, et Kvenvik saab nimeks Covošluovta, Talvik – Dálbmeluovta, Store Lerresfjord – Stoura Liidnavuonna ja Bossekop – Bossogohppi.
thumb|Alta kaljujoonised
Majandus
Alta vald on Finnmargi kaubandus-, kommunikatsiooni- ja tööstuskeskus.
Alta vallas on ka Skandinaavia kõige põhjapoolsem ujuvhotell (aastast 1998).
Tööstus
Alta lähedal kaevandatav kilt on üks selle maavara hinnatumaid sorte, sest ta on tekkinud umbes 600 miljonit aastat tagasi ning on seetõttu vaba kilda kvaliteeti alandavatest kivististest, mis võivad esineda alla 350 miljoni aasta vanustest kiltades, mida teistes maailma piirkondades märksa sagedamini esineb.
Alta kilta on eksporditud muuhulgas Tōkyō lennuvälja ehitusele ning ka Singapuri ja Malaisia piirile.
Alta vallas on ka vasemaagikaevandus.
Transport
Läbi Alta valla kulgeb rahvusvaheline tee E6, mis ühendab Trelleborgi linna Lõuna-Rootsis Kirkenesi linnaga Norra Finnmargi maakonnas Venemaa piiri ääres.
Alta vallas on lennujaam ning kala- ja kaubasadam.
Haridus ja kultuur
Alta vallas on Finnmargi Kõrgkool (Høgskolen i Finnmark), kino, muuseum ja raamatukogu.
Struve kaar
Alta vallas Lille-Raipasi mäel on Struve geodeetilise kaare üks kõige põhjapoolsemaid mõõdupunkte (põhjapoolsem on ainult Hammerfesti vallas). Ka Struve kaar kanti 2005 UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Tirpitzi vrakk
Alta ja Kåfjordeni fjord on tuntud ka selle järgi, et seal püüti põhja lasta Saksa lahingulaeva Tirpitz. Laev sai nii suuri kahjustusi, et ta pidi fjordist lahkuma. Ta suundus Tromsøsse, kus ta oma eksistentsi lõpetas.
Tähised
Valla kood on 2012.
Vallal on vapp.
Monika Mattiesen
Monika Mattiesen (sündinud 4. juulil 1966) on eesti flötist.
Tegevus
Monika Mattiesen on töötanud Pariisis IRCAMi stuudios, valmistades ette seal tegutsevate heliloojate (Saariaho, Manoury, Fedele, Jodlowski) teoseid. Ta on osalenud Stockhauseni kursustel Kürtenis, kus koostöös heliloojaga jõudsid tema repertuaari mitmed Stockhauseni elektroakustilised teosed. 2004. aastal IRCAMi/Acanthesi meistrikursustel Metzis kandis Monika Mattiesen ette Philippe Manoury elektroakustilise suurteose "Jupiter", muusikaliseks assistendiks helilooja ise.
Solisti ja kammermuusikuna on ta esinenud Eestis, Soomes, Lätis, Poolas, Rootsis, Venemaal, Kreekas, USA-s, Colombias. Monika Mattiesen on salvestanud ja toonud esiettekandele mitu spetsiaalselt temale kirjutatud uut flööditeost, autoriteks eesti heliloojad Kõrvits, Mart Siimer, Mirjam Tally, Grigorjeva, Tulev, Kõlar, Timo Steiner, Märt-Matis Lill, Tüür jt.
Monika Mattiesen, Küberstuudio kunstiline juht, on keskendunud nüüdismuusika interpreteerimisele. Ansambel kasvas välja tema soolokontsertidest, kus flötisti tähelepanu köitis järjest enam akustilise ja elektroonilise muusika sünteesimine teiste kunstivaldkondadega (valgus-, video-, maalikunst, samuti tants, kirjandus, film).
Planeetos
Planeetos on taevakeha, mis on asteroididest suurema ja pruunist kääbusest (planeedi ja tähe vahepealne objekt) väiksema massiga. See on objekt, mis ei saavuta tuumareaktsioonide toimumist tuumas oma eluaja jooksul. See on põhimõtteliselt planeet, kuid ta ei pea asuma tähesüsteemis ega ka isegi mõne tähega kuidagiviisi seotud olema, nagu näitavad uued avastused. Planeet erinevalt planeetosest peab defininitsiooni kohaselt olema päikesesüsteemi osa. Planeetosel võib ka endal kuusid ja planeete olla.
Leitud planeetosed väljaspool tähesüsteeme
Selline kaksikobjekt on näiteks Oph 162225-240515 või Oph 1622 avastatud 2006 aasta augustikuus Ray Jayawardhana ja Valentin D. Ivanov-i poolt Euroopa Lõunaobservatooriumis La Silla-s, Tšiili.
Vaata ka
Planet
Mustamäe mõis
pisi|Glehni lossi (Hohenhaupti lossi) vaade lõunaküljelt pisi|Glehni lossi vaade põhjaküljelt Mustamäe mõis (saksa keeles Hohenhaupt) oli Jälgimäe mõisa kõrvalmõis Keila kihelkonnas Harjumaal.
Mõisa peahoone on Glehni loss.
Kevadtorm
Kevadtorm on Eesti kaitseväe maaväe lahinguõppus, mis peetakse iga aasta kevadel. Esimene Kevadtormi õppus peeti 2003. aastal Lääne-Virumaal, järgmised:
Arbavere mõis
pisi|Arbavere mõisa peahoone (2009) Arbavere mõis oli rüütlimõis Kadrina kihelkonnas Virumaal. Nüüdisajal jääb mõis Lääne-Virumaale Kadrina valla territooriumile Arbavere külla.
Kevadtorm
Eesmärk
Õppuse eesmärk on kokku harjutada 1. jalaväebrigaadi üksusi ja allüksusi, mis muul ajal paiknevad ja treenivad eri asukohtades. Peamine rõhk on jalaväepataljoni tegevusel, mille ajateenijatest sõdurid arvatakse pärast õppust reservi. Lahingutegevusse on kaasatud ka suurtükivägi, pioneerivägi ja õhutõrje. Üksused harjutavad viivitus-, kaitse- ja ründelahingut.
Arbavere mõis
Juba 1554 mainiti sealkandis olevat Gute zu Arpever, kuid see ei pruukinud mõisat tähendada. See võis olla lihtsalt valdus.
Kevadtorm
Osalejad
Tavaliselt osaleb õppusel 2000–4000 kaadrikaitseväelast, ajateenijat, reservväelast ja kaitseliitlast ning ametnikku. Vastutegevust teeb üldjuhul Scoutspataljon. 2011. aasta Kevadtormil viisid vastutegevust läbi Scoutspataljon ja Läti jalaväebrigaadi 2. pataljoni kompanii, samuti Eesti õhuvägi.
Arbavere mõis
Peahoone on 1840. aastatel püstitatud ühekorruseline puitehitis. Hoone hilisest ehitusajast hoolimata on tal mitmeid arhailise mõisahoone tunnuseid. Hoone vasaku otsa läheduses paikneb temaga ühel ajal ehitatud väike kavaleridemaja. Hoone on eravalduses.
Kevadtorm
Kevadtorm 2019
Kuueteistkümnendal õppusel Kevadtorm 2019 osales üle 9000 kaitseväelase. Õppusel osalesid nii maavägi, õhuvägi kui ka merevägi. Kaasatud olid 1. jalaväebrigaad, 2. jalaväebrigaad, toetuse väejuhatus ning teised kaitseväe ja kaitseliidu üksused. Koostööd harjutasid politsei- ja piirivalveamet, päästeamet ja kohalikud omavalitsused. Kevadtormil osalesid ka NATO lahingugrupi ning õppuse ajaks Eestisse saabunud liitlas- ja partnerriikide kaitseväelased.
29. aprillist kuni 17. maini kestnud õppuse Kevadtorm 2019 põhiraskus langes eelkõige Lääne-Viru ja Ida-Viru maakonnale, kuid puudutas ka Harju ja Jõgeva maakonda. Õppuse põhitegevus toimus Alutaguse, Lüganuse, Jõhvi, Toila, Vinni ja Viru-Nigula vallas ning Kohtla-Järve, Sillamäe ja Narva-Jõesuu linnas.
Kevadtorm 2020
Plaani kohaselt harjutasid Kevadtormil osalevad üksused ja allüksused omavahelist koostööd lahinguülesannete täitmisel. Õppus oli jaotatud kahte etappi. 25.–30. aprillini toimus väliõppus, mille käigus mängiti läbi etteantud taktikaline olukord. 1.–8. maini toimus keskpolügoonil üksuste lahinglaskmised, kus treeniti peamiselt jalaväe- ja lahingutoetusüksuste koostööd lahinguolukorras.
Kevadtormi peamised treenitavad olid Kuperjanovi jalaväepataljoni ja Viru jalaväepataljoni baasil välja õpetatud üksused. Väliharjutuse ajal etendas vastase rolli 1. jalaväebrigaad, mille põhijõu moodustasid jalaväe lahingumasinatel liikuvad Scoutspataljon ja NATO liitlaste lahingugrupp.
Ülesehitus
Tavaliselt on õppus üles ehitatud järgmiselt:
Barista (kohvikukett)
See hõlmab üle saja kohviku peamiselt Indias, aga ka Sri Lankas ja Maldiividel. 2019. aasta märtsi sisuga kuulus ketti 220 kohvikut.
Keemiapilve vandenõuteooria
Keemiapilve vandenõuteooria väidab, et mõned reaktiivlennuki väljaheidetud jäljed erinevad välimuselt ja omadustelt tavalise lennuki heitgaasist. Gaas võib koosneda kahjulikest sihilikult toodetud keemilistest ainetest. Tegevuse eesmärgist on teadlik vaid valitsus.
Mõned vandenõuteoreetikud usuvad, et sellise tegevusega vabastatakse mingisugust keemilist ja/või bioloogilist mõjurit. Termin "keemiapilv" ei viita tavalisele aineheitmele õhu kaudu (põllumajanduslik saagi piserdamine, pilve seemendamine või tuletõrje õhust), vaid just süstemaatilisele tundmatu aine väljaheitmisele suurtel kõrgustel salastatud eesmärkide nimel.
Harald Tammer
pisi|Harald Tammer Harald Tammer (9. jaanuar 1899 Tallinn – 6. juuni 1942 Suhhobezvodnoje vangilaager, Gorki oblast) oli eesti ajakirjanik, kergejõustiklane ja tõstja.
Ta võttis vabatahtlikult osa Vabadussõjast (ohvitseri asetäitja). 1920. aasta suveolümpiamängudel Antwerpenis saavutas ta kuulitõukes 6. koha. 1922. aasta MM-il võitis ta tõstmise raskekaalus kuldmedali. 1923. aastal oli ta tõstmise raskekaalus Göteborgi mängude võitja. 1924. aasta suveolümpiamängudel Pariisis võitis ta tõstmise raskekaalus pronksi.
Aastatel 1921–1929 oli ta Eesti Spordilehe peatoimetaja ja 1933. aastast Eesti Olümpiakomitee liige. 1933–1940 töötas ta Päevalehe peatoimetajana. Ta oli ka Eesti Punase Risti juhatuse sekretär. 1937. aastal sai ta Rahvuskogu Teise Koja liikmeks.
Nõukogude okupatsioonivõimud arreteerisid ta 1941. aastal. Suri vangilaagris.
Haridustee
pisi|Harald Tammer lapsena Harald Tammer sündis 1899. aastal Tallinnas töölisperekonnas. Ta õppis Jakob Westholmi progümnaasiumis 1908–1911 ning Tallinna Linna Kaubanduskoolis 1911–1915.
Sportlaskarjäär
alt=H. Tammer raskusheitel|pisi|375x375px|H. Tammer raskusheitel pisi|373x373px|Eesti olümpiavõistkond maadluses ja kergejõustikus VII olümpiamängudel Pariisis 1924. aastal. H. Tammer koos sildiga "Esthonie". Sportimist alustas Tammer Pelgulinna heinamaal 1912. aastal. Harald Tammer oli mitmekülgne ja andekas sportlane. Ta harrastas peamiselt tõstesporti ja kergejõustiku heitealasid. Võistlemist alustas juba esimese maailmasõja ajal, osaledes lisaks Tallinnas toimunud võistlustele veel Petrogradis ja Helsingis. Hilisema pika sportlaskarjääri jooksul jõudis Tammer spordivõistlustele veel väga paljudesse Euroopa riikidesse. Ta võttis osa 1920. aasta Antwerpeni olümpiamängudest, mille osaliselt võimaldas sportlaste esinduslik osavõtt ja teened vabadussõjas. Antwerpenis saavutas Tammer kuulitõukes 6. koha. 1923. aastal toimunud Göteborgi mängudel saavutas Tammer kuulitõukes pronksmedali. 1924. aasta Pariisi olümpiamängudel olid Tammeri kohtadeks 12. kuulitõukes ja 3. raskekaalu tõstmises. Tammer oli sõdadevahelisel perioodil Eesti ainus atleet, kes võistelnud olümpiamängudel kahel erineval alal (maadlejad välja arvatud). Veel võitis Tammer 1922. aastal Tallinnas toimunud tõstmise maailmameistrivõistlustelt kuldmedali raskekaalus. Sealt alates alustas tõsisemalt tõstespordiga. Tammer kuulus Eesti tõstekoondisesse kolmel korral. Ta püstitas Bill Malloni andmetel üheksa olümpiarekordit ning tema isiklikuks rekordiks tõstmise viievõistluses jäi 502,5kg. Tegevsportlase karjääri lõpetas ta 1925. aastal. Samal aastal korraldas Eesti Spordileht nn Eesti parima sportlase valimised, kus Tammer sai 1428 häälega kuuenda koha. Teda edestasid spordikuulsused: A. Klumberg, E. Pütsep, J. Lossmann, A. Neuland ja G. Lurich.
Eesti rahvaväes ja Kaitseliidus
Enne Eesti vabadussõja algust astus Tammer 1917. aastal vabatahtlikuna Vene sõjaväkke ja teenis I Svenborgi kindluse suurtükiväe polgus. Eestisse naasis ta 1918. aasta kevadel ning liitus Eesti rahvaväega. Rahvaväe teenistus algas Tammeri jaoks Eesti diviisi staabis, sõjaväelaste registreerimise büroos Tallinnas, mis kestis kuni tema liitumiseni Kalevlaste Malevaga.
Kalevlaste Malev oli Eesti vabadussõjas Eesti sõjaväe koosseisus võidelnud väeosa, mis sündis peamiselt vabatahtlikult liitunud sõduritest. Üksuse omapärane nimetus tulenes sellest, et väeosa asutajate aktiiv ning liikmeskonna tuumik koosnes Spordiseltsi Kalev liikmetest. Kõrge moraali ning võitlusvõime tõttu oli Kalevlaste Malev Eesti sõjalise juhtkonna jaoks suure tähtsusega.
1918. aasta 29. detsembril käskis Rahvaväe Operatiivstaabi juht J. Laidoner formeerida igas maakonnas vabatahtlike pataljon koos tagavararooduga. Lisaks paljudes linnades moodustatud pataljonidele tekkis kaitseliidu baasil Kuperjanovi partisanide pataljon ning eraalgatusel Scouts pataljon ja Kalevlaste Malev. Need vabatahtlikult moodustunud või vabatahtlikkuse alusel moodustatud väeüksused omasid tugevat ühtekuuluvustunnet ning näitasid end lahingutes heast küljest. Oluline faktor oli varasemate tutvuste olemasolu, mis lõi usalduslikuma õhkkonna. Vabatahtlikele väeosadele oli iseloomulik, et neis teenis väga vähe kaadriohvitsere. Pärast 1918. aasta 20. detsembril ajalehtedes ilmunud üleskutset malevaga liituda ühinesid väeosaga paljud Kalevi spordiseltsi liikmed ja Tallinna haritlased. Tammer liitus vabatahtlikuna esimeste hulgas. Boris Parmu kirjutatud "Kalevlaste Maleva" sünni ülevaate järgi saabus Tammer end malevasse registreerima 21. detsembril, esimesel päeval peale üleskutse avaldamist Tallinna lehtedes. Uute liikmete värbamisega tegeles vabatahtlike vastuvõtmise büroo, mis tegutses Reaalkooli ruumides. "Kalevi" seltsi liikmetele saadeti isiklikud kutsed. Esimestel päevadel kogunes umbes 15 meest, kellele väljastati kohe varustus ning alustati sõjalisi õppusi, mida juhtisid Leopold Tõnson ja Bernhard Abrams. Reaalkooli võimlas toimusid esimesed rividrillid, esimesed väliõppused toimusid Stroomi rannas või Seewaldi metsas. Vabadussõjale oli iseloomulik, et formeerimise järel saadeti üksused rindele üpris kiires korras. Väljaõpe kujutas endast elementaarsete relvastuse ja taktika teadmiste edasiandmist.
Kalevlaste Maleva 1919. aasta 20. aprilli päevakäsuga ülendati Tammer tehnilise roodu nooremallohvitserist vanemallohvitseriks, ning ta hakkas täitma 1. rühma vanema tööülesandeid. 1. juuni päevakäsu järgi määrati Tammer tehnilise roodu noorema ohvitseri asetäitjaks. Arvatavasti teenis Tammer enne edutamisi kuulipildujate roodus. Rahvaväe ohvitseride hinnangute järgi oli Tammer lahingus julge ja külmavereline ning tal oli meeskonna peale suur mõju, samas oli ta iseloomult tagasihoidlik ja rahuarmastaja.
1925. aastal asutati reaktsioonina 1924. aasta 1. detsembri mässule Kalevi nimeline Kaitseliidu üksus. 1925. aasta 4. veebruari Spordilehe numbris teatati Kaitseliidu Kalevlaste kaitsemaleva loomisest ning kutsuti üles sportlaskonda sellega liituma. Sportlisse erikaitsemalevasse koondusid paljud tuntud sportlased: A. Klumberg, J. Lossmann, E. Pütsep, J. Villemson, A. Lass, H. Kaarmann ja H. Tammer. Erikaitsemaleva loomist põhjendati sportlaste ühtekuuluvusega. 1925. aasta 17. märtsil nimetati Kalevi kaitsemalev ümber Kalevi malevkonnaks.
Kalevlaste Maleva Spordi Salk ja spordiinstruktoritöö
Vabadussõja ajal, 1919. aasta augustis, formeeriti Kalevlaste Maleva Spordi Salk, mille eesmärgiks oli korraldada Eesti Vabariigi sõjaväes sportlikku liikumist. Salk pidi toimima erinevate väeosade spordiosakondi koondava keskorganisatsioonina. Vägede ülemjuhataja kinnitusel sai väeosa ülesandeks loengute pidamine spordist ning praktiliste harjutuste korraldamine sõjaväelise iseloomuga organisatsioonides. Salga pealik Leopold Tõnson mõtles organisatsiooni asutamisel ka paremate sportlaste päästmise peale kaitselahingutest. pisi|Harald Tammer kuulitõukel 1920. aastal Tallinnas Tondil|480x480px Tammer osales Kalevlaste Maleva Spordi Salga formeerimisel ning selle töös alates 20. augustist 1919. Tammeri peamisteks ülesanneteks olid inventari muretsemine, spordikursuste ja võistluste korraldamine ning igapäevane asjaajamine. Tammer komandeeriti ka Tartus ja Rakveres asunud väeosadesse sportlikke harjutusi läbi viima ning eri spordialade tehnikat õpetama. Lisaks aidati koos spordisalga instruktor Aleksander Klumbergiga võistluste läbiviimist korraldusliku poole pealt. Salga koosseisus saadeti Tammer rahvusvaheliste võistluste korraldamist õppima ka Soome.
1919. aasta 30. septembril, mil likvideeriti Kalevlaste Maleva Spordi Salk, määrati Tammer Sõjaväe Spordikursustele vanemaks ohvitseriks, adjutandiks ja majanduse ülema kohuste täitjaks. Spordikursuste likvideerimise järel hoiti Tammer kroonu palgal, 1920. aasta sügisel viidi ta lühiajaliselt üle Sõjaväe Ringkonna Staabi likvideerimise komisjoni juurde.
15. oktoobril 1920 määrati Tammer Saare Maakonna Rahvaväe ja Kaitse Liidu ülema asutuse spordi instruktoriks. Sõjaväe Ringkonna Staabi ülemale saadetud Saare maakonna Rahvaväe ja Kaitse Liidu ülema asutuses teenivate ohvitseride ja ametnike nimekirja järgi oli Tammer Saaremaal teenistuses aga juba 1. oktoobrist. Saaremaal tegeles ta spordi organiseerimisega, korraldades jalgpalli ja kergejõustiku treeninguid. Talvel hoolitses sportimistingimuste eest liuväljade ettevalmistamisega. Samuti korraldas võimlemis ja raskejõustiku treeninguid. Ta otsis spordiürituste korraldamiseks toetust ka Eesti Spordi Liidult, kust võimalusel ka erineval kujul abi tuli. Näiteks pöördus Spordi Liit Kuressaare linnavalitsuse poole, et spordiüritused vabastada linnamaksust.
Saaremaal teenis ta kuni 28. aprillini 1921, mil saabus luba jääda pikaajalisele puhkusele kuni sõjaväeteenistusest vabastamiseni. Lõplikult reservi arvati Tammer 7. juunil 1921. Veel Saaremaal olles sai Tammer ettepaneku asuda Eesti Spordilehe toimetajaks, kuna lehe senine edasiviija A. Anderkopp siirdus poliitikasse.
Töö spordiõpetajana ja kohtunikuna ning tegevus olümpialiikumises
Harald Tammer seisis väga lähedal Eesti spordi organiseerumisele 1920. aastate algul. Ning võttis sellest noore mehena aktiivselt osa. Esimene probleemküsimus, mille kohta ta sõna võttis, oli eesti spordikongressil tõstatunud elukutselise spordi temaatika. Tammer läks koguni nii kaugel, et nõudis "tsirkusespordi" keelamist võimude poolt. Ta oli teada-tuntud amatöörspordi propageerija ja elukutselise spordi mahategija. Ta aktsepteeris vaid sellist progressi läbi teinud elukutselist sporti, mis rajanes amatöörspordi põhimõttel, mille järgi raskuspunkt oli asetatud pealtvaatajast "asjasse endasse, veiderdamispüüdest paremuspüüdesse, auahnusesse."
Tammer töötas ka spordipedagoogina. Ta oli 1926. aastal 22. veebruarist kuni 25. juulini toimunud Kultuurkapitali Kehakultuuri Sihtkapitali (KKKS) Kehakultuuri instruktorite kursusel lektor, õpetades tõstmist. Kuuekuuliste spordikursuste lõppemisel osales Tammer eksamikomisjonis, hinnates oma õpetatava ala omandamist.
Tammeril tegeles ka spordialaste käsiraamatute väljaandmisega, mille eeltöö hulka kuulus kirjatööde tõlkimine. 1926. aastal ilmus Tammeri toimetatud, eessõnastatud ja nn kodustatud Berliini kehalise kasvatuse ülikooli õppejõu Wilhelm Knesebecki "Jalgpalli õpetus. I. jagu". Eessõnas formuleerib Tammer õpperaamatu ülesande. Nimelt pidi õpperaamat fikseerima "tervikulise jalgpallispordi treeningumeetodi" ning "määrama ära piirid ja suunad, milles jalgpallimehe kasvatus sportlaseks ja inimeseks sünniks". pisi|385x385px|Eesti-Läti maavõistlus raskejõustikus. H. Tammer istub teises reas paremalt neljandana.Tammer oli spordivõistlustel ka kohtunik. Ta pidas arbiitriametit 1925. aastal "Estonia" kontserdisaalis toimunud Eesti-Läti maavõistlusel poksis ja tõstmises. Viinis toimunud 1929. aasta tõstmise Euroopa meistrivõistlustel tehtud kohtunikutöö leidis head vastukaja. Samuti juhtis ta rahvusvahelisi võistlusi tõstekohtunikuna Taani-Rootsi maavõistlusel ning oli kohtunikuks Amsterdami ja Berliini olümpiamängudel. Tammer oli nii mõnelgi korral eesti võistkonna esindaja rahvusvahelistel võistlustel. Ta oli Eesti võistkonna esindajaks 1928. ja 1936. aasta olümpiamängudel ning tõstemeeskonna juhiks 1928. a kevadel toimunud Läti-Eesti tõstmise maavõistlusel. Tammer kuulus ka Eesti Olümpiakomiteesse ning selle juhatusse, mille üldiseks ülesandeks oli suhtlemine Rahvusvahelise Olümpiakomiteega ning Eesti olümpia fondi haldamine. Olümpia fondi abil rahastati ettevalmistusi ning osavõttu olümpiamängudest. 1936. a olümpiamängude eel osales Tammer olümpiamängude ettevalmistusi juhtiva kolmik-komitee töös, kuhu peale tema kuulusid veel Ado Anderkopp ja Konrad Maurits.
Kaitseliidu spordi keskklubi
1926. aastal loodi Kaitseliidu staabi poolt Kaitseliidu spordi keskklubi, mis pidi tegelema sporditegevuse ning spordiklubide tegevuse korraldamisega Kaitseliidus. Keskklubi juhatusse kuulusid kapten Freiberg, leitnant Ingermann, L. Tõnson, E. Idla, V. Sirotkin ja A. Sams, Tammer oli klubi kirjatoimetaja. Esimese ülesandena tegeles klubi malevkondade spordiriistadega varustamisega, saates laiali erinevat spordiinventari. Kaitseliidu spordi keskklubi korraldatud suurem üritus oli 19.-20. juunil toimunud Kaitseliidu päev, mille raames toimusid spordivõistlused, kus osalesid ka tegevsportlased A. Klumberg, H. Tammer, G. Kalkun, J. Tiisfeldt jmt. Veel suudeti keskklubi esimese tegutsemise aasta jooksul luua paljusid spordiklubisid ning korraldada võistlusi ning parendada sportimistingimusi. Spordi keskklubi eesmärgiks oli spordialade harrastamise korraldamine nii, et see läbi sõdurite kasvatamise ja arendamise panustaks ka sõjalisse väljaõppesse. Kaitseliidu spordi keskklubi suuremateks saavutusteks olid Kaitseliidu päevade spordivõistluste ning hiljem Kaitseliidu meistrivõistluste korraldamine eri spordialadel.
Tallinna Spordipressi Klubi
Tallinna Spordipressi Klubi (TSK) asutati 28. mail 1932. Esimeseks esimeheks sai O. Lõvi. TSK oli esimene Baltimaade spordiajakirjanike koondis ning kuulus rahvusvahelisse spordipressi liitu. TSK tegeles iga-aastase parima sportlase valimise ja sellega kaasneva kuldmedaliballi organiseerimisega. TSK eesmärkideks olid spordiajakirjanikkude vahel sidemete sõlmimine, kutsehuvidesse puutuvate küsimuste arutamine ning sidemete hoidmine Eesti spordiorganisatsioonide ja -liitudega, et spordikultuuri arendada. Peamisteks tegevusväljunditeks olid veel loengute, miitingute, võistluste, ekskursioonide jms korraldamine ning ajakirjade väljaandmine. Samuti püüdles TSK selle poole, et kehaline kasvatus seataks Eestis riiklikele alustele, põhjendades, et kehalise kasvatuse arendamine on kõige parem viis rahvatervise tugevdamiseks. TSK töös osales Tammer auesimehena. TSK auliikmed moodustasid koos tegev- ja toetajaliikmetega üldkogu, mis otsustas hääletamise teel kuldmedali saaja aasta parima spordisaavutuse eest.
Ajakirjanduses
Harald Tammeri ajakirjanduslik tegevus sai alguse sporditeadete kirjutamist Tallinna Teatajale ja Päevalehele. Saaremaal viibimise ajal tegi Tammer kaastööd ajalehtedele Meie Maa ja Sõdur. Ta kuulus Ajakirjanike Liitu alates 1922. aastast alates, samuti osales liidu juhatuse töös 1928. aastal. Juhuslik kaastöö ajalehtedele sai alguse 1912. aastal, 1921. aastast algas elukutselise ajakirjaniku karjäär.
Eesti Spordilehes 1921–1929
pisi|397x397px|Jalgpallivõistlus Pliiats palli vastu Tallinnas 1927. aasta jaanipäeval. H. Tammer, kes oli spordiajakirjanike võistkonna kapteniks, seisab paremalt neljandana. Tammer asus Eesti Spordilehe toimetajana tööle vaid 21-aastasel, tegeledes veel aktiivselt spordiga. 1922. aastal ilmus ajaleht mõnda aega nädalalehena, 1923. aastast ilmus leht jälle kahel korral kuus. Harv ilmumine võimaldas väljaandel muutuda sisukamaks ning avaldada enam sporditeaduslikke artikleid. 1924. aastal avaldati lehe abitoimetaja Oskar Lõvi algatusel Pariisi olümpiamängudest eritelegramme. Sama aasta augustist hakkas leht taas ilmuma nädalalehena, fookust asetati enam päevasündmustele, see tõstis ka Spordilehe populaarsust. Alates 1920. aastate keskpaigast tuli Eesti Spordilehel konkureerida üldise ajakirjandusega, kuna suuremad päevalehed arendasid oma sporditoimetusi. Tammer tegi kaastööd Eesti Spordilehele ja Päevalehele ka ise 1924. aasta Pariisi olümpiamängudel võisteldes.
Seoses 1929. aastal alanud ülemaailmse majanduskriisiga, vähenesid Eesti Spordilehele eraldatavad summad Eesti Spordi Keskliidu poolt ning ajalehe väljaandmine muutus raskemaks. Kokkuhoiu eesmärgil tehti Tammerile ettepanek jätkata toimetamist kõrvalteenistusena, mis oli senise teenelise peatoimetaja jaoks solvav ning päädis loobumiseotsusega. Tammeri loobumist saatsid aga konfliktid erinevates kattuvate ülesannetega spordi keskorganisatsioonides, mistõttu asuti 1928.–1930. aastal spordi juhtimist reorganiseerima. Tammeri lahkumist mõjutasid ka konfliktid Kultuurkapitali Kehakultuuri Sihtkapitaliga.
Harald Tammeri peatoimetajaks olemise ajal muutus lehe sisu rikkamaks ja mitmekesisemaks, kujunes välja ajalehe nägu, mis püsis kuni 1930. aastate lõpuni. R. Kurvitsa sõnul viis Tammer lehe juures läbi uuendused sisus, žanris ja keeles. Ühtlasi pani Tammer Eesti Spordilehes aluse sporditeaduslikule ja filosoofilisele probleemikäsitlusele. Debati spordi sotsiaalsete ja üldinimlike väärtuste üle algatas Kultuurkapitali asutamine, täpsemalt sellest osasaajate määramine. Nimelt olid paljud kultuuriinimesed seisukohal, et sporti ei tohiks Kultuurkapitali kaudu finantseerida, kuna "praeguse aja kultuurilises ühiskonnas peab vaimu eelistama kehale". Eesti Spordilehe toimetaja, kui spordiliikumise eestvedaja positsioon, sundis Tammerit oponentidele vastuseid otsima ning spordi eluõigust põhjendama. Kultuuriinimesed ja kirjanikud nägid spordile sihtkapitali loomises oma positsioonide nõrgestamist. Ajakirjanduse veergudel puhkes äge diskussioon ning kujunes välja sarnase eesmärgiga kirjutanud kirjanike leer, kuhu kuulusid mh A. Adson, M. Metsanurk, A. H. Tammsaare ja J.-V. Barbarus, kes vastandusid Tammeri mõtetele. Kirjanike põhiargumentidena viidati rekordspordi kahjulikkusele, vaimu domineerimisele keha üle ning sportlaste vaimuvaesusele. Nende seisukohtade vastu üritas Tammer vaielda, rõhudes spordile kui eneseväljendusele, psüühika tähtsusele spordis ning spordi sotsiaal-hügieenilisele ja riigikaitselisele tähtsusele. Tammeri jaoks seisnes spordi mõte vaid selle tegijate eneseväljenduses. R. Kurvitsa hinnangul jättis Tammer oma kirjutistes "deklaratiivse ja saamatu mulje" ning tema "arglikud katsed midagi seletada äpardusid ja kutsusid esile vaid tigedaid pilkeid." Mõlemal osapoolel oli raskusi üksteise mõistmisega.
Tammer on Spordilehes töötamist meenutanud järgmiselt: "Leht, mis kohati ilmus kord nädalas, tuli täita üksinda algusest lõpuni. Tuli kirjutada juhtkirju, arvustada sportlikke sündmusi, tõlkida üksikute spordialade õpetusi ja määrusi, vaielda spordivastastega, tuua välismaa kroonikat, teha ristsõnamõistatusi, korjata kuulutusi, muretseda pildimaterjali (milleks tuli ise ka fotograafiamet kuidagi ära õppida) jne. Kuid lehe sisulisest täitmisest üksinda oli vähe, tuli pidada ka ärilist kirjavahetust, pidada raamatuid, kasseerida lehemüüjalt raha jne." Veel korrastas Tammer oma spordiajakirjaniku karjääri jooksul eestikeelset sporditerminoloogiat, nuputades võõrapäraste oskussõnade asendamiseks eestikeelseid vasteid. Lisaks teiste spordialade sõnavara arendamisele töötas ta välja ka poksi sõnavara. Eestikeelne sporditerminoloogia rajati toorlaenudele, tõlkelaenudele ja omaloomingule. Teatava ühtlustatuseni jõuti umbes 1924. aastal. Palju materjali Eesti Spordilehe jaoks saadi väliskirjandusest. Tammer kasutas saksa, prantsuse, vene, inglise, soome ja rootsi kirjandust.
Tagantjärele on nii mõnedki kaasaegsed tõstnud esile Tammeri suuri teeneid Kultuurkapitali Kehakultuuri Sihtkapitali Valitsuse tekkimisel. Oma sõna maksmapanemiseks ja spordi positsiooni õigustamiseks kasutas ta lisaks Spordilehe veergudele Päevalehte, millel oli ühiskonnas suurem kandepind ning rohkem lugejaid.
Eesti Päewalehes 1923–1940
Päevaleht oli sõdadevahelisel perioodil suurim ajaleht Eestis ning selle tiraaž kasvas 45–50 tuhandeni 1930. aastate lõpuks. Eesti Vabariigi perioodil ilmunud Päevalehele oli iseloomulik sõltumatus erakondadest. Üldiselt langesid Päevalehe arusaamad kokku Eesti Vabariigi valitsuste omadega. Kuigi ühegi erakonnaga otseselt seotud ei oldud, toetati enam kesk- või parempoolsete erakondade seisukohti. Ajalehe ülesandeks on lugejate poliitiliste veendumuste kujundamine. Päevaleht tahtis sellest hoolimata hoiduda parteilehe suunast ja mainest, juhtkirjades ja kommentaarides ilmnenud väikesed sümpaatiailmingud ühele või teisele erakonnale ei muutnud lehe erapooletut üldilmet. pisi|319x319px|Ajalehe Päevaleht toimetus. Peatoimetaja H. T. istub keskmisel toolil Tammer alustas koostööd Päevalehega juba 1923. aastal, esialgu spordiosakonnas ning hiljem päevauudiste osakonnas. Päevalehe peatoimetaja ülesandeid hakkas koos G. E. Luigaga jagama 1933–1934. aastal. 1. jaanuarist 1935 lahkus aga G. E. Luiga tervislikel põhjustel Päevalehe toimetusest. TEK-Ü (Tallinna Eesti Kirjastus-Ühisus – ettevõte, mis Päevalehte majandas) juhatus otsustas, et dualismi ärahoidmiseks toimetuse juhtimises, jääb ainsaks pea- ja vastutavaks toimetajaks H. Tammer. Peatoimetaja ametikoha puudumiseni oli vastutus vastutava toimetaja kanda, 1938. aastal ametikohtade piirid ja kohustused ähmastusid. Vastutavaks toimetajaks oli Tammer vaheldumisi G. E. Luiga ja Jaan Taklajaga.
Peatoimetaja Tammer andis üldiselt toimetajatele üpris suure iseseisvuse artiklite kirjutamiseks. Samal ajal nõudis aga ranges korras operatiivsust, vahele ei tohtinud jääda ükski tähtsam teade. Peatoimetajana esindas Tammer TEK-Ü juhatuse huve. V. Mettuse mälestuste kohaselt oli Tammer üpris ebakollegiaalne. Ta hoolis enam juhatuse, kui kaastoimetajate huvidest.
Tammeri tööd Päevalehes on arvustatud väga erinevalt. A. Roolahe mälestuste järgi ei hinnanud Päevalehe lugejad Tammeri kirjutisi kuigi kõrgelt. Tal olevat puudu ajakirjandusalasest meisterlikust stiilist, tema "sisepoliitilistel artiklitel puudusid originaalsed ideed ja konstruktiivsed ettepanekud" ning "välispoliitilised juhtkirjad kujutasid endast aga refereeringuid või otseseid mahakirjutusi Välisministeeriumi pressibüroo bülletäänides avaldatud materjalidest." Kõrge ametipositsiooni olevat Tammer saanud TEK-Ü juhatuses olnud liikmete J. Sihveri, K. Mauritza ja A. Teetsovi spordimetseenluse tõttu. Tammeri kolleeg, ajakirjanik Jaan Taklaja oli teistsugusel seisukohal. Ta kirjutas materjalides Eesti biograafilise leksikoni jaoks, et sisepoliitika-alastes artiklites lähtus Tammer järjekindlalt demokraatlikest põhimõtetest. Ta süvenes probleemide tuuma, ning käsitlused olid mitmekülgsed ja asjalikud. Vorm oli tihe ning hoolikas, sõnastus selge. William Tomingase sõnul esinesid Tammeri avalikes sõnavõttudes paljud vastuolud, kuid osaliselt mängis selle juures rolli nn "vaikiva ajastu vaim".
Tomingasega nõustub ka R. Kurvits. Tema sõnul olid Tammeri sise- ja välispoliitilised kommentaarid "tuntud asjalikkuse ja mitmekülgsuse, üksikasjaliku analüüsi, süvenemise, tasakaaluka vormi ning hoolika ja täpse sõnastuse poolest. Kommentaarid algasid ülevaatega olukorrast, järgnes analüüs ja prognoosid edaspidiseks." Midagi erakordset ta nendes aga ei näinud: "Sisukuselt jäid juhtkirjad ajalehelike hetkekommentaaride staatusesse – kõik oli küll professionaalne ja täpne, aga natuke väsinud, natuke vanamoeline, natuke säratu." Takistava asjaoluna peab aga rõhutama ametlikku tsensuuri ja TEK-Ü konservatiivsust.
Peatoimetaja Tammeri keelekasutust on kommenteerinud tol ajal Päevalehes juures töötanud teatritegelane Voldemar Mettus. Ta leidis, et Tammer kirjutab küll hästi, kuid märkis ära teda häirinud stiililise iluvea: "Tema armastas millegi pärast tegusõna mitmuse esimesele pöördele lisandada "me", eriti, kui lause algas sõnadega "siis" või "nii", näit.: "…siis nägime me…", "…nii oleme me…"." Samuti mainis Mettus asjaolu, et peatoimetaja keelt muidu aktiivsed korrektorid ei redigeerinud.
Tammeri ajakirjanduslik tegevus "vaikiva ajastu" kontekstis
Konstantin Pätsi autoritaarse režiimi ajal piirati ajakirjandusvabadust ning ajalehed pidi hakkama arvestama tsensorite nõudmistega. Seetõttu peab Tammeri kirjutatud artikleid analüüsides arvesse võtma W. Tomingase sõnastatud "vaikiva ajastu vaimu".
R. Kurvitsa uurimuse järgi kasutas Tammer oma seisukohtade esitamiseks siiski erinevaid võimalusi. Ta ei avaldanud oma tegelikke seisukohti vaid üritas teatud hinnangut anda edasi läbi faktide järjestamise ja riigimeeste väidete artiklisse paigutamise. Veel koostas ta uurimuslikke ülevaateid parlamentarismi praktikatest teistes riikides. Nendega üritas ta tõmmata avalikkuse ning võimulolijate tähelepanu demokraatlikele võimalustele probleemide lahendamiseks. R. Kurvitsa sõnul Tammer aegamisi kohandus ametlike valitsuse seisukohtadega.
Tammer nägi 1934. aasta 12. märtsi riigipööret kui paratamatust, et ära hoida kodusõda. Ta leidis, et valitsusel ei olnud teist paremat võimalust ning astutud sammudega lähtuti rahva julgeolekust. Vabadussõjalaste tegevuses nägi Tammer Eesti riigi vaenulikkust, mis kajastus mh riigisümbolite mõnitamises ning segaduse ja ärevuse tekitamises.
Riigipöörde järel kehtestas riigivanema kohusetäitja dekreedid, millega mh lükati edasi valimised ning allutati omavalitsused valitsuse võimule. Riigivanema kohusetäitja K. Pätsi avaliku kõne järel, kus ta selgitas toimunud sündmuseid, ilmus 17. märtsil ka H. Tammeri arvustus "Järeldusi riigivanema seletusest". Seal ilmutas Tammer ilmset usalduslikku hoiakut K. Pätsi suhtes ning enamuses oma artiklist piirdus vaid riigivanema kohusetäitja argumentide refereerimisega. Tammer kirjutas, et Pätsil ei ole kunagi tekkinud raskusi võimupositsioonist lahtiütlemisel ning selliste sammude astumisele viisid kaalukad põhjused.
Hiljem Tammeri seisukoht muutus. 1934. aasta sügisel avanesid Tammeri, J. Pitka ja J. Tõnissoni silmad ning nad hakkasid K. Pätsi riigipööret nimetama kojarevolutsiooniks. Selguse saamisest hoolimata pidi Tammer siiski keelduma W. Tomingase ja J. Uluotsa koostatud kirjutise avaldamisest Päevalehes, sest see oleks võinud kaasa tuua lehe sulgemise. Kõnealune kirjutis oli samahästi kui üleskutse rahvale passiivse vastupanu näitamiseks valitsusele. Tomingas ja Uluots nägid Pätsi dekreete põhiseadusevastastena.
25. septembri 1935 dekreediga võttis K. Päts rahvalt rahvaalgatamise ja rahvahääletamise õigused, tehes need sõltuvaks vaid tema enese tahtest. W. Tomingase arvates kiitis ajakirjanduse enamus Pätsi teod heaks. Teistest eristus vaid Tammer, kes küll järgis propagandatalituse juhtnööre, kuid ridade vahel tõi välja ka oma seisukoha.
Baaside lepingu ja juunipöörde retseptsioon
28. septembril 1939 sõlmiti Moskvas Eesti ja Nõukogude Liidu vahel vastastikuse abistamise pakt. Pressiteated ning valitsuse seisukohad esitati NSV Liidu suhtes heatahtlikul toonil. Järgmisel päeval ilmus Tammeri artikkel "Vastutulek Nõuk. Venele", kus ta püüdis rahvast rahustada, maalides sündmustest pildi, mille järgi Eesti valitsus tuli vastu ainult Nõukogude Vene soovile rajada Läänemerele parema asukohaga mereväebaasid. Tammer kirjutas: "On iseenesest täiesti loomulik Nõuk. Vene seisukohalt, et kui ta meie puutumatust ja julgeolekut peab tähtsaks, ta ka peab pidama silmas võimalusi, mis sellest seisukohast järelduvad." Tiit Made on oma raamatus "Idüllist ahastuseni", seda artiklit kommenteerides kirjutanud, et Tammer olevat oma seiskohtadelt valitsejatele lojaalne ning hoidunud kriitikast, kartes kaotada töökohta. Samas sõnab ajaloolane Küllo Arjakas, et Tammer oli ainuke sel teemal kirjutanud ajakirjanik, kes seostas lepingu sõlmimist otseselt Molotovi-Ribbentropi paktiga, rõhutades selle pakti tohutut mõju Läänemere ruumis.
Tammer kirjutas poliitilisi sündmusi käsitlevaid juhtkirju ka juunipöördele järgnenud päevadel, millega püüdis rahvast rahustada ja toimunut selgitada. Juunisündmuste ajal kirjutatud artikleid kiitis ka Made. 22. juunil ilmunud artiklit pidas ta heaks näiteks, "kuidas tippajakirjanik suudab poliitilistele muudatustele operatiivselt reageerida". 22. juulil kirjutas Tammer, et kuigi ta pole maailmavaadetelt sotsialist, vaid demokraat, tundis ka tema, et Eesti demokraatia on jõudnud ummikusse. Kuna ka maailmas valitsesid sarnased tendentsid, siis varem või hiljem oleks eesti rahval tulnud teha valik fašismi ja sotsialismi vahel. Peamiseks motiiviks sotsialismi toetamisel oli Tammeri meelest inimese individuaalsuse tunnistamine.
26. juulil 1940 sulgesid Nõukogude võimud Päevalehe. Seejärel leidis H. Tammer töökoha ajalehe Rahva Hääl tehnilise toimetajana. 1940. aasta oktoobris ja novembris tõlkis ta eesti keelde "Leninismi küsimusi". Harald Tammer lootis, et uue võimu kehtestamisega toimuvad muutused muudavad Eesti sotsialistlikuks vabariigiks, kus suudetakse säilitada ka rahvuslikke aateid. Tammeri kirjutistest võib aimata nö poole vahetust, kuid hilisemad säilinud ülekuulamise dokumendid tõestavad, et Tammer jäi lojaalseks demokraatlikele põhimõtetele, püüdes uue olukorraga kohaneda.
Töö Rahvuskogus 1937. aastal
1. septembril 1935, teatas valitsuse propagandajuht Ants Oidermaa, et Riigikogu enam kokku ei kutsuta ning selle asemele luuakse Rahvuskogu. Rahvuskogu pidi koosnema osalt rahva poolt valitud saadikutest, osalt kutsekodade esitatud esindajatest. Rahvuskogu peamiseks ülesandeks pidi seadusandliku töö kõrval saama põhiseaduse revideerimine ja parandamine. Uue põhiseaduse moodustamisel pidid osalema nii rahvas, Rahvuskogu kui ka Riigivanem. Rahvuskogu riigivalitsemise administratiivsete küsimustega ei tegelenud. pisi|Harald Tammer Rahvuskogu II koja liikmena 1937. aastal Rahvuskogu Teine Koda moodustati kaudselt. Tammeri nimetas Rahvuskogu Teise koja liikmeks peaminister riigivanema ülesannetes K. Päts oma 1937. aasta 26. jaanuari käskkirjas. A. Ruusmanni hinnangul esinesid Rahvuskogus oponeerivate sõnavõttudega üle 20 saadiku, kelle hulgas oli ka riigivanema poolt nimetatud H. Tammer. Eduard Laamani sõnul Rahvuskogus vastanduvaid saadikuterühmi ei tekkinud, hääletati südametunnistuse järgi ning juhtus ka opositsiooni ettepanekute vastuvõtmisi. Tammer ise on Rahvuskogu kohta kirjutanud: "Rahvuskogu ei olnud poliitiline asutus selle sõna otseses mõttes, ta oli enam seltskondlik või üldrahvuslik kogu, (kuid selge on, et meie tulevane riigikogu peaks olema poliitiliselt korraldatud, juhitud ja distsiplineeritud, et suuta jagada seda poliitilist vastutust, mis viimastel aastatel on seisnud ainuüksi valitsuse õlgadel).