cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kastre jõelahing
Kastre jõelahing oli lahing, mis toimus Põhjasõja käigus Rootsi kuningriigi Peipsi flotilli ja Vene tsaaririigi Peipsi lodjalaevastiku vahel. Lahing toimus 14. mail (Juliuse kalendri järgi 3. mail) 1704. aastal Emajõe suudmel.
Eellugu
Pärast neid kokkupõrkeid viis Schlippenbach oma peakorteri Erastverre, kus tema käsutuses oli 3000–8000 meest, paljud neist maamiilitsast, kelle võitlusoskusi Schlippenbach ise kõige paremaks ei pidanud ning kellele ei saanud lahingus loota. Selle väe eesotsas võitles Schlippenbach Erastveres Šeremeteviga Erastvere lahingus, kus ta jällegi lüüa sai. Seejärel taganes Schlippenbach Sangastesse ja palus Liivimaa kaitseks abivägesid. Talle saadeti abivägesid Soomest, Rootsist ning ka Eesti- ja Liivimaalt ning ta armee oleks võinud kasvada kuni 40 000 meheni, kuid Karl XII tahtis, et kõik jõud, mis Soomest ja Rootsist tulevad, kohe Poola-Leedu vastu suunataks.
1702. aasta juulis alustas Šeremetev uuesti pealetungi ning otsustas hävitada Rootsi väliväed sealkandis. Lahing (Hummuli lahing) peeti Hummuli mõisa lähedal Väikese Emajõe ääres, kuhu Schlippenbach oli Sangastest taganenud, ta lootis saada ka umbes tuhatkond meest abivägesid Pärnust ja Alūksnest. Rootsi armee kaotas selles lahingus umbes 3500 meest ning Schlippenbachi 3000 mehe suurune välivägi ei olnud venelastele enam suureks takistuseks. Tänu sellele said venelased Eestimaal ringi rüüstata, põletades maha talusid ja võttes kaasa sõjavange ja saaki.
Rootsi Peipsi jõeflotill
Veel üks Rootsi väekontingent Liivimaal oli Peipsi jõeflotill. See lotjadest, suurtükipaatidest ja jahtidest koosnev flotill oli Põhjasõja alguses, 1700. aastal olnud vaid kuue laeva suurune, neist ainult ühel oli kokku vaid kümme kahurit. Siiski tegutses flotill aktiivselt, takistades venelaste transpordilaevu Peipsil ja rüüstas idarannikut. Suurema osa laevameeskonnast moodustasid soomlased ja rootslased, kuid kindlasti oli seal ka eestlasi.
Venemaa tugevamad üritused algasid 1702. aastal, kuid 1702–1703 said nad tegutseda vaid Peipsi järvel, keskendudes Mehikoorma ja Piirissaare piirkonnale. Enne Šeremetjevi 1702. aasta sõjakäiku Liivimaale toimus selle eelmäng Peipsil, kus hakkasid maikuus liikuma Vene lodjad. Neid suudeti Rootsi laevastiku ja kindlustuste abiga tagasi hoida. 12. juulil said rootslased teada, et Mehikoorma juures on suurem Vene lotjade laevastik. Peipsi flotilli ülem, mereväekapten Carl Gustav Löschern von Hertzfeld, kes oli Hollandis väljaõppe saanud, saatis luureks välja laeva Vivat, mida juhtis Jonas Höckflycht. Venelased piirasid laeva ümber ja Höckflycht oli sunnitud selle õhku laskma. Hertzfeld taganes Emajõe suudmelt ning venelased okupeerisid sealse kindluse.
Kui 1702. aastal sai Rootsi välivägi Hummuli lahingus kohutavalt lüüa, siis Peipsi flotill arenes kiiresti. 1702. aasta kaotused korvati ja laevu ehitati juurde. 1703. aasta suvel Hertzfeld lõi venelasi Piirissaare läheduses kohas nimega Harrimalli ja rüüstas siis Peipsi idarannikut. Kuna olukord oli siiski pingeline, nõudis Schlippenbach Hertzfeldilt luuret ja valmisolekut vaenlase takistamiseks Vasknarva ja Oudova suunas. Tekkis aga hõõrdumisi, sest Hertzfeld ei oleks suutnud oma laevastikuga venelasi eriti tõkestada. Lisaks tegutses vaenlane Eestimaal rohkem maavägede, kui laevastikuga. 1704. aastal hakkas Vene tsaar Peeter I suuri pingutusi tegema, et Tartut ja Narvat vallutada, see pidi tähendama ka Peipsi flotilli hävitamist.
Laevastikku hakati täiendama ning 1704. aastaks oli seal 14 laeva (lahingus osales 13 laeva ). Neist kõige parem oli brigantiin Carolus (nimetatud Karl XII järgi), peale selle oli seal veel 5 jahti nimedega Ulrika, Tartu, Victoria, Vivat ja Wachtmeister (nimetatud tolleaegse Rootsi admirali järgi). Lisaks olid veel Carlskrona, Narva ja Elefanten. Oli veel väiksemaid laevu, mis nimetati Rootsi sõjaväelaste ja teiste riigiametnike järgi: Horn (Narva garnisoni komandant), Schlippenbach (Rootsi välivägede juhataja Eestis), Nummers (Peipsi laevastiku ülemjuhataja) ja Strömfeld (Liivimaa Eesti osa majandusasehaldur). Kokku oli flotillis 99 kahurit.
Kastre lahing
Ees oli neid ootamas kindralmajor Nikolai von Werdeni üheksast polgust ehk 7066 mehest ja 18 kahurist koosnev Vene vägi. Ta lasi jõele tõkke ehitada ja paigutas sinna kolm polku lotjadele, ülejäänud väed pani ta Emajõe mõlemale kaldale, nii et Rootsi laevastiku saaks kolmest küljest tule alla võtta.
Rootsi laevastik sattuski lõksu ning nähes väljapääsmatut olukorda, võttis Hertzfeld lahingu vastu. Kahjuks olid mitmed kahurid laadimata jäänud ning paljud sõdurid ujusid kaldale, et Tartu poole põgeneda. Rootslastest jäid kaitsma kuskil 300 meest, kes võitlesid venelastega kolm tundi. Venelased vallutasid ükshaaval Rootsi sõjalaevu, kellest kõige kauem pani vastu Carolus, mille Hertzfeld lõpuks õhku lasi, sest nägi, et vastupanu on mõttetu.
Rootslased kaotasid umbes 200 hukkunud meest, vangi langes 138 meest, kellest 12 olid ohvitserid. Rootsi surmasaanute hulgas oli flotilli juhataja Löschern von Hertzfeld. Venelased kaotasid 58 hukkunud ja 162 haavatud meest.
Paljud Rootsi väejuhid olid kaotuse üle maruvihased. Karl XII kurjustas, et laevastikku on hooletult ja ettevaatamatult juhitud ning et juht, kes end oli õhku lasknud, oli talitanud kui lihtne madrus. Soome vägede ülemjuhataja Johann Georg von Maydell pahandas selle üle, et Tartu kindluses pole teatud, mis sünnib kindluse ümber ja pole paremini hoolitsetud jõe julgeoleku üle.
Tagajärjed
Kastre jõelahing oli Rootsile suur kaotus, mille tõttu hõivasid venelased varsti Tartu ja Narva ning hoidsid kontrolli all kogu Peipsi järve. Venemaa sai enda laevastikule Rootsi laevade näol täiendust.
Vanasti oskasid kohalikud näidata, kus pidavat olema ühe Rootsi laeva jäänused. Kesksuvise madala veeseisu ajal ongi parema kalda lähedal näha laevakujulist joomi, kus ujuvad üksikud kollased vesikupud. Omal ajal proovis Kastre lähedal mõisnik von Essen Carolust üles tõsta, kuid see jäi teostamata, sest tuukrid ei leidnud vrakis midagi väärtuslikku.
Saksimaa provints
Ajalugu
Provints loodi aastal 1816 järgmistest aladest:
thumb|150px|[[Preisimaa vaba riik|Preisimaa vaba riigi Saksimaa provintsi vapp pärast aastat 1918]]
Saksimaa provints oli üks rikkamaid Preisimaa piirkondi kõrgelt arenenud põllumajanduse ja tööstusega. Aastal 1932 laiendati provintsi Ilfeldi ja Elbingerode ümbruse alade lisamisega, mis varem olid Hannoveri provintsi osad.
Kastilleeja
Kastilleeja (Castilleja) on õistaimede perekond soomukaliste sugukonnast (Orobanchaceae). Perekonda kuulub umbes 200 liiki. Kastilleejad on poolparasiitse eluviisiga, levinud eelkõige Uues Maailmas, üksikuid liike leidub ka Põhja-Aasias.
Pemiscoti maakond
Pemiscoti maakond (Pemiscot County) on maakond Ameerika Ühendriikides Missouri osariigis.
Saksimaa provints
Ajalugu
1. juulil 1944 jagati Saksimaa provints piki kolme administratiivringkonna piire. Erfurdi ringkond liideti Hessen-Nassau provintsi Schmalkaldeni kreisiga ja anti Tüüringi vabale riigile. Magdeburgi ringkonnast sai Magdeburgi provints ja Merseburgi ringkonnast sai Halle-Merseburgi provints.
Pemiscoti maakond
Maakonna halduskeskus on Caruthersville.
Saksimaa provints
Ajalugu
Aastal 1945 ühendas Nõukogude sõjaline administratsioon Magdeburgi ja Halle-Merseburgi Anhalti vaba riigiga Saksi-Anhalti provintsiks, mille keskuseks sai Halle. Braunschweigi vaba riigi Blankenburgi kreisi eksklaavi idaosa ja Tüüringi Allstedti eksklaav liideti samuti Saksi-Anhaltiga. Aastal 1947 sai Saksi-Anhalt liidumaaks.
Tüüringi ja Saksi-Anhalti liidumaad lõpetati aastal 1952, kuid taastati pärast Saksamaa taasühinemist 1990 mõne väikese piirimuudatusega tänapäevase liidumaana.
Pemiscoti maakond
Ajalugu
Maakond moodustati 1851. aastal.
Saksimaa provints
Alajaotused
Enne 1944. aastat oli Saksimaa provints jagatud kolmeks ringkonnaks (Regierungsbezirk). Aastal 1945 taasühendati Magdeburgi ja Halle-Merseburgi provintsid.
Nathan Aké
pisi|Nathan Aké 2013. aastal [[Chelsea FC|Chelsea särgis]] Nathan Benjamin Aké (sündinud 18. veebruaril 1995 Haagis) on Hollandi jalgpallur. Ta mängib Premier League'i klubis Manchester City ja Hollandi jalgpallikoondises. Tema põhiline mängupositsioon on keskkaitsja, kui ta võib mängida ka vasakkaitsjana.
Pemiscoti maakond
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 18 296.
Saksimaa provints
Magdeburgi ringkond
thumb|400px|Saksimaa provints enne aastat 1918
Nathan Aké
Ta alustas profikarjääri Chelseas. Debüüdi Inglismaa kõrgliigas tegi ta 17-aastaselt 26. detsembril 2012 Norwich City vastu. Chelseas sai ta mänguaega harva ja oli järgmistel hooaegadel suuremas osas laenul teises klubides. Hooajal 2014–15 oli ta kuu aega laenul esiliiga klubis Reading. Suurema osa hooajast 2015–16 mängis ta Watfordis ning lõi 20. detsembril mängus Liverpooli vastu oma esimese värava Inglismaa kõrgliigas. Hooaja 2016–17 esimesel poolel mängis ta laenul AFC Bournemouthis ning lõi Inglismaa kõrgliigas kolm väravat.
Pemiscoti maakond
Rahvastik
Arvestuslik rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga) :
Saksimaa provints
Magdeburgi ringkond
Linnakreisid (Stadtkreise)
Maakreisid (Landkreise)
Nathan Aké
2017. aasta juunis naasis ta Bournemouthi ning sõlmis klubiga püsiva lepingu. Üleminesumma oli 20 miljonit naelsterlingit.
Saksimaa provints
Merseburgi ringkond
Linnakreisid
Maakreisid
Nathan Aké
2020. aasta augustis sõlmis ta viieaastase lepingu Manchester Cityga. Väidetav üleminekusumma oli 41 miljonit naelsterlingit.
Saksimaa provints
Erfurdi ringkond
Linnakreisid
Maakreisid
Nathan Aké
Debüüdi Hollandi jalgpallikoondises tegi Aké 2017. aastal sõprusmängus Maroko vastu. Esimese värava lõi ta koondisesärgis 4. juunil 2018 sõprusmängus Itaalia vastu.
Aké on pärit Elevandiluurannikult.
Takjapael
pisi|Konksukeste lähivaade Takjapael on kinnitusvahend, mis koosneb kahest üksteise vastu nakkuvast tekstiiliribast tänu ühel ribal olevatele konksukestele ja teisel olevatele aasakestele. Kui kaht riba vastamisi suruda, jäävad konksukesed aasakestesse kinni ega tule nõrgal tõmbamisel lahti. Eraldamiseks on vaja tugevamat tõmmet. Nakkuvad tekstiilitükid võivad olla ka muu kujuga, nt ümmargused või ruudukujulised. Takjapael õmmeldakse, liimitakse või kinnitatakse muul viisil esemetele või esemeosadele, mida soovitakse omavahel kinnitada. Takjapaela kasutatakse näiteks jalanõude, kottide ja taskute kinnitamiseks.
Anete Paulus
Anete Paulus (sündinud 27. septembril 1991) on Eesti jalgpallur (kaitsja).
Rhosllannerchrugog
2001. aasta rahvaloenduse andmetel rääkis umbes 40% elanikest kõmri keelt.
Tallinna ühistranspordi tulevik
Tallinna ühistranspordi tuleviku hulka kuulub Tallinna ühistranspordi ja teiste pealinna läbivate ühistranspordiliinide areng, laiendamine ja muudatused veeremis.
Elektribussid
AS Tallinna Linnatransport on lubanud, et 2025. aastaks ei tööta Tallinna ühistranspordis ühtegi diiselbussi, kuid keskkonnasõbralikumale ühistranspordile üleminek sellega ei piirdu. Vastavalt Tallinna arengukavale 2035 hakkab 2035. aastaks kogu ühistransport sõitma elektritoitega, sealhulgas ka bussid. Tulevikuplaanides nähakse rohkem ekspressbussiliine ja uusi trammiliine, mida toidavad toitebussiliinid, jalgrattasõit (rent), autode lühirent ja sõidujagamine. Eesmärk on, et ühest linnaosast teise oleks võimalik jõuda 20 minutiga.
Trammivõrgu laiendamine
Uuring soovitas rohkelt väiksemaid muudatusi teha trammivõrgus. Selle plaani põhieesmärk on vähendada Tallinna edasist autostumist.
2020. aastal avaldatud Tallinna arengustrateegias aastaks 2035 võib näha, et enamik pakutud liinidest jäeti kõrvale, kuid selles on kirjeldatud ka konkreetsemad plaanid Tallinna tulevase trammivõrgu jaoks. Uued trammiliinid oleksid Ülemiste–Vanasadama (ühendab reisisadamat lennujaamaga), Kesklinn – Rahu tee (läheb Lasnamäe põhjaküljele), Kesklinn–Pelguranna (läheb Põhja-Tallinna), Kesklinn–Peetri (läheb Rae valda väljaspool Tallinna). Väiksem võrgumuudatus ühendab Pärnu maantee ja Tartu maantee (linnasisesed osad) Rävala puiestee kaudu.
St. Stephen (New Brunswick)
St. Stephen on väikelinn Kanadas New Brunswicki provintsis Charlotte'i maakonnas.
Tallinna ühistranspordi tulevik
Trammivõrgu laiendamine
Arengustrateegias ei mainita nende liinide valmimise ajakava, kuid liin Vanasadamasse läheb ametlikule kavandamisetapile 2021. aastal ja ehitus peaks lõppema aastal 2023. Hinnanguliselt maksab see konkreetne liin 15–20 miljonit eurot.
Kava asendada trollid elektribussidega
pisi|AS Tallinna Linnatransport kavatseb 2035. aastaks trollid elektribusside vastu välja vahetada. Pildil Volvo 7900 Hybrid – mudel, millega plaanitakse jätkata ühisveondust trolliliinide 6, 7 ja 9 asemel Tallinna arengukava 2035 kohaselt kaotatakse aastaks 2035 kõik trolliliinid ja need asendatakse elektribussiliinidega. Praegu kuulub AS-ile Tallinna Linnatransport 50 trollibussi, mis jätkavad tööd kuni nende füüsilise vastupidamiseni (trollibusside keskmine vanus oli 2019. aastal 13,2 aastat). Liinid kaotatakse tõenäoliselt ükshaaval, mitte kõik koos. Muudatus mõjutab kõige enam Mustamäe linnaosa, mis on ainus Tallinna linnaosa, kus trolliliinid on endiselt ühistranspordi peamiseks selgrooks.
Lähirong
2020. aastal teatas Tallinn plaanist järgmise 15 aasta jooksul avada uued rongiliinid Tallinna linna territooriumil. Plaani kohaselt ei pea uusi raudteid ehitama, kuid lähiajal on plaanis mahutada reisirongiliiklus ka nendele raudteedele, mida praegu kasutatakse ainult kaubaveoks. Üks uutest liinidest on kavandatud sõitma kahe kiiresti areneva Ülemiste ja Kopli piirkonna vahel. Teine liin oleks juba kasutuses olev liin Balti jaam – Laagri (praegu Balti jaam – Pääsküla). Kavas on ka kolm ümberistumisjaama, teisele liinile ümberistumiseks, mis asuvad Kristiine linnaosas (Lilleküla, Tondil ja Järvel). Tallinn plaanib kasutada Elronile kuuluvaid ronge. Need rongid sõidaksid edasi-tagasi linna siseliinidel. Selle plaani peamine mõte on see, et linnas oleks tihedam reisirongiliiklus, nii et rohkem inimesi eelistaks rongi oma peamise transpordivahendina. Selle plaani elluviimiseks on vaja soetada lisaronge, ehitada ümberistumisjaamad valmis ja kohandada raudteeinfrastruktuuri, eriti tulevasel Ülemiste–Kopli liinil.
Eesti majandus- ja kommunikatsiooniministeerium tegi 2019. aastal ettepaneku ehitada Tallinna ringraudtee, et paremini ühendada Tallinna ida- ja lääneosa. Koridor peaks kulgema kas Ülemiste järvest lõunas Rae vallast (Lasnamäe linnaosa lähedal) Saue valda (Nõmme linnaosa lähedal) või järvest põhja pool juba valdavalt olemasoleval raudteel. Uuringud soovitasid siiski esimesena kirjas olevat varianti. Idee on suunata kaubavedu Tallinna kesklinnast eemale ja avada ka uus pendelrongiliin reisijatele. Planeeritud Rail Baltic (Euroopa rööpmelaiusega raudtee) aitaks seda plaani mõnevõrra realiseerida, kuna selle kõrval saab olla Venemaa rööpmelaiusega (kasutatakse Soomes, Eestis, Lätis jne) paralleelne raudtee (13 km) ja kohalikud rongijaamad, kuid see ei võimaldaks jõuda Saue valda, nii et see osa tuleks lisaks juurde ehitada (14 km). Ringraudtee oleks Saku, Saue ja Rae valla jaoks oluline, millest see raudtee mööduks. Kõik need vallad, eriti Rae ja Saue kui suured väikese asustustihedusega eeslinnapiirkonnad, arenevad kiiresti, kuigi nad ei kuulu Tallinna linna koosseisu. See plaan võiks aidata vähendada autostumist juba ülekoormatud Tallinnas. Kavandatud ringraudtee oleks 27 km pikk ja kulgeks Lagedilt Sauele.
Eesti valitsus teatas plaanidest elektrifitseerida kõik Eesti raudteed (800 km) alates 2022. aastast 300 miljoni euroga, kuid Eesti Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium on teinud ettepaneku, et Elron peaks selle asemel ostma uued vesinikurongid Tallinna – Viljandi rongiliinile testliinina. Vesinikurongide kasutamine oleks oluliselt odavam ja säästetud raha saaks kasutada raudteetranspordi kiiremaks muutmiseks. Selle plaani uuringud on praegu pooleli. See raudtee kulgeb ka Tallinnas ja sellel on mõned jaamad linna piirides.
Uue raudteejaama lisamine läänesuuna raudteele Järve keskuse vahetusse lähedusse on kõne all olnud juba 2000. aastate algusest. 2020. aastal otsustatigi selle ehitamise kasuks samal ajal Järve keskuse uuendamisega. Keskust külastab aastas ligikaudu 4,3 miljonit külastajat, enamik neist isikliku autoga. Rongijaama ehitamine aitaks tõenäoliselt märkimisväärselt suurendada keskuse ligipääsetavust ühistranspordiga.
Kavandatavad ühistransporditerminalid
Uued ühistransporditerminalid rajatakse Ülemistele ja Kristiines Lilleküla asumisse.
Ülemiste
Ülemiste terminal saab olema ka Tallinna uus rahvusvaheline raudteejaam ja uus pearaudteejaam, asukohaga praeguse Ülemiste raudteejaama, T1 Kaubanduskeskuse ja Ülemiste keskuse vahel. Plaanide kohaselt peaksid need kaks terminali olema kohad, kus rongi-, bussi- ja trammiliinid on omavahel ühendatud, et hõlbustada ühistranspordivahendite vahelist ümberistumist.
Ülemistelt sõidaksid rongid mööda Rail Balticu kiirraudteeliini Riiga, Leedusse ja sealt edasi Poolasse ja Saksamaale. Soodsatel poliitilistel tingimustel loodaks Ülemistelt ka Peterburi-suund.
Ülemiste terminali ehitus algas 2021. aastal ja peaks lõppema aastal 2025, ning see läheb maksma 40 miljonit eurot.
Helsingi-suund toimuks kaugemas tulevikus Tallinna-Helsingi raudteetunneli kaudu, mis omakorda moodustaks ühiselt nn Talsinki kaksiklinna ehk metropleksi.
Lilleküla
Lillekülasse on kavas ehitada uus ühistransporditerminal Kristiine HUB, mis asuks praeguse Lilleküla rongijaama ja Kristiine Keskuse vahel. Viimase külastatavus oli 2017. aastal 7,3 miljonit inimest. Kristiine HUB saab olema ümberistumisterminal lääne- ja idasuuna rongidele, trammidele ja bussidele.
2020. aastal andis Kristiine keskuse omanik Citycon OY teada keskuse kõrvalkruntide maa ostust eesmärgiga vähendada Tallinna autostumist ning ehitada sinna uued kaubandusega seotud büroo-, teenindus- ja eluhooned, mis tooks töökohad, kaubanduse, vaba aja veetmise ja elukohad kohta, kuhu rajatakse kõrge kvaliteediga ühistranspordi ümberistumisterminal.
Kristiine HUB peaks valmima enne 2035. aastat.
Teised võimalikud plaanid
Plaani, mis praeguse Viru Keskuse bussiterminaliga toimuma hakkab, ei ole veel avaldatud.
Kaugemas tulevikus (pärast 2035. aastat) võib Tallinna tekkida veel rohkem ühistransporditerminale:
Järve keskus on tähtis sõlmpunkt ümberkaudsetele linnaosadele ja valdadele. Keskusest möödub väga tihe transiitliiklus kesklinna ja eeslinnade vahel. Nendeks on Nõmme linnaosa, Saue, Kiili, Lääne-Harju ning Saku vald ja Keila ja Saue linnad.
Hommikusel tipptunnil 7.30–09.30 läbib piirkonda keskmiselt 5835 inimest ja õhtusel tipptunnil 15.30–18.30 keskmiselt 6450 inimest. Järve keskuse juurest mööduvad läänesuuna raudtee, Pärnu maantee (läheb keskuse juures kaheks) ja Viljandi maantee. Plaanide järgi ühendatakse mitmetasandilise ristmiku abil Tervise tänavaga teisel pool raudteed osana Tallinna väikse ringtee projektist.
Ka edelasuuna raudtee möödub üsna Järve keskuse lähedalt. 2015. aastast pärit Tallinna Tehnikaülikooli uuringu järgi tuleks tulevikus busside ja rongide jaoks luua seal ümberistumisterminal.
Rocca al Mare keskus on läänepoolse Tallinna suurim tõmbekeskus, mida läbib lähedalt väga tihe transiitliiklus Paldiski maanteelt, Ehitajate teelt ja Rannamõisa teelt kesklinna suunas ja tagasi. Läheduses asub Väike-Õismäe asum, kus elab ligikaudu 27 000 inimest. Lisaks on kiiresti suurenemas ka Haabersti eeslinnad ja eeslinnapiirkonnad väljaspool Tallinna linna territooriumi. Need on Tiskre, Harku, Saue ning Lääne-Harju valla Keila linn ja Tabasalu alevik. Tõenäoliselt hakkab tulevikus Rocca al Mare keskusest mööduma rööbastransport (tramm) ning sinna tuleks busside ja trammide ümberistumisterminal.
Kastmekann
pisi|Portselanist kastmekann (ca 1750). Kastmekann on väikese tilaga või kastmelusika lohkudega lauanõu: väike kann, milles serveeritakse praekastet.
Jaan Mölder juunior
Jaan Mölder (sündinud 9. juunil 1987 Tartus ) on endine Eesti autorallisõitja.
Isiklikku
Tema isa on endine Paldiski linnapea Jaan Mölder.
Auxi-le-Château kanton
Auxi-le-Château kanton on kanton Põhja-Prantsusmaal Hauts-de-France'i piirkonnas Pas-de-Calais' departemangus.
Koosseis
2015. aasta märtsis jõustunud haldusreformi järel kuulub kantonisse senise 26 valla asemel 84 valda:
Regilluse järve lahing
pisi|250 px|Regilluse järv gravüüril. pisi|250px|Prataporci – koht, kus lahing aset leidis (vaadatuna [[Monte Porzio Catone omavalitsusest.]] Regilluse järve lahingu näol on tegemist Rooma legendaarse võiduga Latiinide liidu üle vahetult pärast Rooma vabariigi rajamist. Latiine juhtis aastal 509 eKr ametist kõrvaldatud eakas Lucius Tarquinius Superbus, seitsmes ja viimane Rooma kuningas, koos oma väimehe Tusculumi diktaatori Octavius Mamiliusega. Lahing tähistas Tarquiniuse viimast püüdlust oma troon tagasi võita. Legendi järgi võitlesid roomlaste poolel ka dioskuurid Kastor ja Polydeukes.
Taust
Latiinide liitu kuuluvate Rooma endiste liitlaste poolse sissetungi oht tõi kaasa Aulus Postumius Albus Regillensise diktaatoriks määramise.
Lahingu toimumise täpne aasta ei ole selge ja seda juba antiikajast alates. Titus Livius paigutab lahingu aastasse 499 eKr, kuid mainib samas, et mõned tema allikad viitavad sellele, et lahing toimus Postumiuse konsuliks olemise ajal aastal 496 eKr. Teine selle ajajärgu tähtsam allikas on Dionysios Halikarnassosest, kes paigutab lahingu samuti aastasse 496 eKr. Kaasaegsed autorid on pakkunud välja ka aastad 493 eKr ja 489 eKr.
Titus Liviuse järgi oli latiinide naaberhõim volsci (elasid Latiumist lõunas) kogunud vägesid, et saata need latiinidele Rooma vastu appi, kuid kuna Rooma diktaator kiirustas lahingusse, ei jõudnud need abiväed õigel ajal kohale.
Lahing
Rooma jalaväge juhtis diktaator Postumius ja Rooma ratsaväe eest vastutas Titus Aebutius Elva. Latiinide liidu poolelt saatis kuningas Lucius Tarquinius Superbust tema vanim ja viimane sel hetkel elus olnud poeg Titus. Lahingu kohta on kirjutatud, et just tagandatud Tarquiniuste kohalolu pani roomlasi võitlema kirglikumalt kui üheski varasemas lahingus.
Juba lahingu varajases staadiumis sai kuningas Tarquinius Superbus diktaator Postumiust rünnates vigastada. Titus Aebutius Elva ründas latiinide Mamiliust ja mõlemad said haavata – esimene kätte ja latiinide diktaator rinda. Aebutius pidi seejärel lahinguväljalt taanduma ja oma vägesid distantsilt juhtima. Latiine juhtinud kuninga sõdurid, kelle hulka kuulusid paljud Roomast välja saadetud roomlased, hakkasid vabariigi vägede üle domineerima. Roomlastele langes osaks ka tagasilöök kui Marcus Valerius Volusus (konsul aastal 505 eKr) tapeti Titus Tarquiniuse ründamise ajal odaga. Ent Postumius tõi ihukaitseväest lahingusse värskeid vägesid ja peatas linnast pagendatute edenemise.
Vahepeal ründas Titus Herminius Aquilinus, kes oli kogunud kuulsust vanima teadaoleva Rooma silla Pons Sublicius kaitsel ohvitser Horatius Coclese kõrval võideldes ja kes oli olnud konsul aastal 506 eKr, latiinide Mamiliust ja tappis ta. Kuid püüdes langenud vaenlaselt röövsaaki koguda, tapeti Herminius viskodaga. Kuna lahingu tulemus oli kahtluse all, käskis Postumius ratsameestel hobustelt maha tulla ja jalgsi rünnata, sundides seeläbi latiinid taganema ja vallutades nende laagri. Tarquinius ja latiinide armee hülgasid sõjavälja ja tulemuseks oli roomlaste kindel võit. Postumius naasis ühes armeega Rooma, kus diktaator oma triumfi ka tähistas.
19. sajandil ülistas lahingut oma poeemis Suurbritannia ajaloolane ja poliitik Thomas Macaulay. Tegemist oli ühe osaga teosest "Lays of Ancient Rome".
Koerajuht
pisi|Koerajuhid treeningul Koerajuht on vastava väljaõppe saanud spetsialist, kelle ülesandeks on koeri mingiks tegevuseks välja õpetada ja nende eest hoolitseda.
Teenistuskoerte koolitussuunad võivad hõlmata järgmist:
Sphere'i projekt
Sphere'i projekt on 1997. aastal alustatud ettevõtmine, mille eesmärgiks on luua miinimumstandardid humanitaarabi vajavatele piirkondadele ja parandada katastroofidest mõjutatud inimeste abistamise kvaliteeti.
Tuumstandardid
Tuumstandardid on kõigi sektorite määratud protsessi põhialuseks. Need on südamikuks kõikidele teistele käsiraamatus esile toodud standarditele. Allolevas loetelus on kuus tuumstandardit: Tuumstandard on loomu poolest kvalitatiivne ja täpsustab humanitaarabi kaudu saavutatavat taset. Tuumstandardid on struktureeritud järgnevalt: Tuumstandardite võtmemäärajad sõltuvad paljuski nende rakendaja kasutamiskontekstist. Ajaga piiritletud nõuded sõltuvad väga palju kontekstist ja sektorist. Rakendajad peaksid seekaudu võtmemäärajaid adapteerima endaga seotud situatsioonile.
Standardid
Humanitaarabi sektoriteks on valitud viis aspekti:
Veevarustus, hügieen ja selle propageerimine (WASH)
Iga WASHi projekti eesmärk on hea isikliku ja keskkondliku hügieeni propageermine tervishoiu kaitsmine. WASH sõltub suuresti agentuuri ja katastroofist mõjutatud kogukondade infovahetusest, et identifitseerida hügieeniprobleemid ja kultuurselt aktsepteeritavad ja saavutatavad lahendused. Veevarude ja hügieeniasutuste optimaalne kasutus ning korrektse hügieeni praktiseermine tagajärjeks on kõige positiivsem mõju avalikule tervisele.
Peavari, asundus, toiduks mittekasutatavad esemed
See peatükk on jagatud kahte ossa: Mõlemad osad loovad üldised standardid paljudes abistsenaariumites tavalistele ja ümberasustatud kogukondadele, kaasa arvatud ajutisi või üleminekulisi majapidamispeavarjusid juhtumispaigas.
Terviseteenused
See peatükk on jagatud kahte ossa:
Seapraad
Harilikult valmistatakse seapraadi praeahjus, harvemini tavalises ahjus kütmise lõppfaasis. Kui varem oli kombeks küpsetada sealiha lihtsalt ahjupannil või -vormis ning kuivamise vältimiseks tuli seda kasta, siis tänapäeval kasutatakse tihti ka küpsetuskotti või keeratakse liha fooliumisse, et see jääks mahlasem.
Sealiha juures võidakse küpsetada porgandeid, õunu, kaalikat, sibulat või muid aiavilju. Vahel seapraadi ka pikitakse porgandi, küüslaugu või muu sellisega, et lisada lihale maitset ja võimaldada sisselõigete kaudu niiskusele parem pääs liha sisemusse.
Seaprae traditsiooniline lisand
Seaprae kõrvale antakse Eestis enamasti keedu-, harvemini praekartulit. Maitseainetest on traditsiooniline lisand kibe eestipärane sinep.
Transmembraansed valgud
pisi|Skemaatiline joonis erinevatest transmembraansetest valkudest. (1) Üksik transmembraanne alfaheeliks, (2) polütoopne transmembraanne alfaheeliks, (3) polütoopne transmembraanne beetasilinder Transmembraansed valgud on integraalsed membraanivalgud, mis läbivad rakumembraani täies ulatuses. Nad koosnevad kolmest regioonist: rakuvälisest (ekstratsellulaarsest), membraanisisesest ja rakusisesest (intratsellulaarsest) domeenist. Neid valke saab üksteisest eristada struktuuri, N- ja C-terminaalsete otste positsiooni ja membraani läbimise viisi alusel.
Transmembraanseid valke iseloomustab kindel konformatsioon rakumembraani suhtes, mis sõltub valgu ülesandest ning sünteesi eripäradest. Nad võivad läbida membraani üks või mitu korda. Kuigi transmembraansed valgud ei muuda suunda, võivad nad pöörelda ümber oma telje, mis on kaksikmembraaniga risti (rotatsiooniline difusioon). Samuti võivad nad liikuda ka lateraalselt (lateraalne difusioon). Sellist nähtust täheldati esimesena inimese ja hiire heterokaarüonis.
Selleks, et hoida tasakaalu rakumembraaniga, on transmembraansed valgud amfipaatsed – omavad nii hüdrofoobseid kui ka hüdrofiilseid komponente. Hüdrofoobsed osad on kontaktis membraanisisese osaga ning hüdrofiilsed osad rakuvälisega.
Ajalugu
Transmembraansed valgud on kergesti agregeeruvad ja denatureeruvad, enamjaolt kahemõõtmelised ja membraaniga tugevalt seotud, mistõttu on nende kristalliseerimine ja uurimine raskendatud. Märkimisväärsete avastuste tegemiseks on aga vaja tunda molekuli struktuuri piisavalt hästi. 1975. aastal sekveneeriti esimene integraalne valk, glükoforiin. Samal aastal suudeti esimest korda elektronmikroskoobi abil tuvastada transmembraanse valgu, bakterirodopsiini, alfaheeliksiline struktuur. See pani aluse paljudele uurimustele, mis keskendusid struktuuri ja funktsiooni vahelistele suhetele.
Suurem läbimurre toimus 1984. aastal, kui J. Deisenhofer, H. Michel ja R. Huber suutsid Jim Alleni töö põhjal kristalliseerida fotosünteesi reaktsioonitsentri Rhodobacter sphaeroides-e rakumembraanist. See võimaldas nende valkude struktuuri paremini mõista. Arvutiprogrammide abil üritati selgeks teha, milline osa valgust interakteerub membraanisisese osaga. Analüüsiti ka valgu aminohappelist koostist. Selle tulemusena saadi parem ülevaade valk-membraan interaktsioonidest.
Tänaseks on välja töötatud uusi uurimimismeetodeid, mis teevad valkude vaatlemise hõlpsamaks. Hinnangute kohaselt moodustavad transmembraansed valgud umbes veerandi meie genoomi kodeeritud valkudest, ravimite märklaudadeks on nendest aga üle poolte. Hoolimata sellest, on võrreldes lahustuvate valkudega neid uuritud vähe, mistõttu on tegu perspektiivika uurimisalaga.
Alfaheeliksiline ehitus
Alfaheeliksid on sekundaarsed struktuurid, mida iseloomustab paremalt poolt rullumine või spiraalne konformatsioon ning milles iga selgroo moodustav N-H rühm loovutab vesiniksideme C=O aminohappelisele rühmale.
Alfaheelikseid leidub nii bakterite kui ka eukarüootide sise- ja välismembraanides.
Alfaheeliks on kõige levinum valgustruktuur transmembraansetes valkudes. Taoline helikaalne struktuur tasakaalustab kõik vesiniksidemed molekulisiseselt ning ei tekita polaarseid rühmi, mis hüdrofoobse rakumembraaniga reageeriksid. Antud valgud võivad olla läbi membraani ankurdatud ühe või enama heeliksi abil. Tuntud on näiteks seitsmeheeliksiline rodopsiin või G-valguga seotud retseptorid.
Beetaheeliksiline ehitus
Beetasilindrite puhul on mitmed polüpeptiidide ahelad paigutunud beeta lehtedeks, mis on omakorda kokku rullunud, moodustades beetasilindri. Praeguseks on teada kaheksa kuni 22-ahelalised beetasilindrid, mis võivad olla nii monomeerid kui ka oligomeerid. Membraani läbiva beetasilindri valgud on vähem hüdrofoobsed kui alfaheeliksi valgud, mistõttu on mõlemal valgul välja arenenud erinevad pakkimismehhanismid ja membraani toimetamise viisid. Samuti erinevad ka nende funktsioonid ja põhilised esinemiskohad. Eelkõige on beetasilindrid levinud poriinides, mitokondrite ja kloroplastide membraanides ning paljudes bakterites. Lisaks ainete transpordile võivad beetasilindrid täita ka retseptori rolli, viia läbi aktiivset ioontransporti, toimida ankrutena või kaitsta ründajavalkude eest. Näiteks on E. coli OmpA valk kasutusel bakteriviiruse retseptorina. On olemas ka väikseid beetasilindreid, mis on täidetud aminohappeahela kõrvalharudega, mis võivad käituda kui ensüümid.
Topoloogiline jaotus
Transmembraanse valgu topoloogia kirjeldab valgu N- ja C-terminaalsete domeenide asetust läbi bioloogilise membraani. Kõik beetasilinder transmembraansed valgud on kirjeldatavad lihtsa sisse-välja topoloogiaga. See viitab nende ühisele evolutsioonilisele seotusele ning funktsioonidele.
Alfaheeliksilised transmembraansed valgud jaotuvad I, II, III ja IV tüüpi valkudeks. Esimesed kolm läbivad membraani kaksikkihti vaid ühe korra. I tüüpi transmembraansetel valkudel on sünteesi ajal N-terminaalne domeen suunatud endoplasmaatilise retiikulumi luumeni suunas. Nad kinnitatakse membraani külge ülekannet peatava ankurjärjestusega. II ja III tüüpi valgud kinnitatakse signaal-ankur järjestusega. II tüüpi valgul on endoplasmaatilise retiikulumi poole suunatud C-terminaalne domeen, III tüüpi valgul aga N-terminaalne domeen. IV tüüpi transmembraansed valgud läbivad membraani mitmeid kordi. Nad koosnevad IV-A ja IV-B subühikutest, mille N-terminaalsed domeenid osutavad eri suundadesse. Kõige kergem on nende valkude tüüpe määrata just translokatsiooni ajal ehk siis, kui neid membraani paigutatakse.
On olemas mitmeid andmebaase, mis aitavad määrata transmembraansete valkude tüüpe, nagu Uniprot, OPM, TOPDB ja TOPCONS.
Alfahelikaalsed kanalid ja ioonkanalid
Need valgud on laialt levinud nii kõrgemates eukarüootides kui ka bakterites. Reeglina ei vaja nad lisaenergiat, et aineid transportida. Alfahelikaalsed kanalid ja ioonkanalid koosnevad alfahelikaalsetest valkudest, kuid võivad sisaldada ka mõnda beetaahelat. Siia rühma kuuluvad ligand-reguleeritud kanalid (atsetüülkoliini retseptor), depolarisatsioon-reguleeritud kanalid (kaltsiumi aktiveeritud kloriidi kanal) , CorA metalliiooni transporterid jne.
Beetasilinderporiinid
Beetasilinderporiinid moodustavad membraani läbivaid poore, mis ei vaja energiat, et aineid läbi lasta. Koosnevad eksklusiivselt beetaahelatest, mis reeglina moodustavad beetasilindri. Esinevad peamiselt mitokondrite, plastiidide ja gramnegatiivsete bakterite membraanides.
Poore moodustavad toksiinid
Siia kuuluvad valgud ja peptiidid, mida toodab üks rakk, et sisestada need teise raku membraani. Poorid luuakse kas toksiliste vabade elektrolüütide abiga või rakku tapva või üle võtva valgu abil.
Mitteribosomaalselt sünteesitud kanalid
Mitteribosomaalselt sünteesitud kanalid moodustuvad L- ja D-aminohapetest ja muudest väikestest molekulidest ning loovad oligomeerseid transmembraanseid ioonkanaleid. Neid kasutavad osad bakterid ja seened.
Uniporterid, sümporterid ja antiporterid
Need valgud võivad olla nii ioonkanalid kui ka kandjavalgud.
Uniporterid seonduvad ühe substraadimolekuliga korraga, transportides selle kontsentratsioonigradiendi suunas. Uniportereid võivad aktiveerida laeng, rõhk või ligandid. Eriti olulised on nad aktsioonipotentsiaali mehhanismis närvisüsteemis. Sümporterid lasevad läbi mitu molekuli korraga elektrokeemilise gradiendi suunas ning kontsentratsioonigradiendile vastu. Näiteks Na+/glükoosi sümporter võimaldab transportida glükoosi ka sinna, kus selle kontsentratsioon on kõrgem. Antiporter töötab analoogselt sümporterile, kuid transpordib eri aineid eri suundades.
Primaarsed aktiivsed transporterid
Primaarsed aktiivsed transporterid võimaldavad transportida aineid vastu kontsentratsioonigradienti. Nad saavad energia primaarsest energiaallikast (valgusenergia, keemiline energia, elektrienergia), mitte sekundaarsest ioongradiendist.
Difosfaatsideme hüdrolüüsist sõltuv transporter
Need transporterid hüdrolüüsivad energia saamiseks ATP või mõne teise nukleosiidtrifosfaadi molekuli.
Difosaatsideme hüdrolüüsist sõltuv transporter on üks kõige levinumatest transporteritest. Näiteks Ca2+ ATPaas, mis aitab väljutada Ca2+ pärast lihase kontrakteerumist.
Valgusenergiast sõltuvad transporterid
Valgusenergiast sõltuvad transporterid kasutavad energiaallikana valgusenergiat. Siia hulka kuuluvad fotosünteesi reaktsioonitsenter ning seene ja arhe rodopsiinid.
Dekarboksülatsioonist sõltuvad transporterid
Dekarboksülatsioonist sõltuvad transporterid on prokarüootidele omased transporterid, mis saavad oma energia teatud substraatide dekarboksülatsioonist.
Perry maakond (Missouri)
Perry maakond (Perry County) on maakond Ameerika Ühendriikides Missouri osariigis.
Maakonna halduskeskus on Perryville.
Ajalugu
Maakond moodustati 1821. aastal.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 18 971.
Arvestuslik rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga) :
Pella (LAV)
Pella on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Põhja-Kapimaa provintsis Namakwa ringkonnas Khâi-Ma vallas.
Pella on saanud alguse 1814. aastal rajatud misjonijaamast.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Pella elanikest värvilisi 96,07%, mustanahalisi aafriklasi 2,79%, valgeid 0,40%, India või Aasia päritolu inimesi 0,24% ja teisi 0,49%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 97,45% inimesi ja inglise keelt 0,73%.
Argentina Eesti Selts Estonia
Argentina Eesti Selts Estonia oli Argentinas Buenos Aireses tegutsev Argentina eestlasi ühendav selts.
Selts asutati 12. juulil 1924 nime all Argentina Eesti Selts.
Shediac
Shediac on väikelinn Kanadas New Brunswicki provintsis Westmorlandi maakonnas. Seda nimetatakse maailma homaaripealinnaks.
Arun Tamm
Arun Tamm (sündinud 11. aprillil 1989) on Eesti reklaami- ja filmirežissöör.
Tamm on lavastanud filmi "Vasaku jala reede" (2012) ning seriaalid "Nurjatud tüdrukud" (2012) ja "Restart" (2015).
NAFF
pisi|2011 aasta NAFFi ametlik logo Noorte amatöörfilmifestival ehk NAFF on noortele suunatud filmifestival, mis on mõeldud kõigile noortele filmitegijatele, kes ei ole õppinud üheski kõrgkoolis professionaalset filmitegemist. Festivali korraldab Anne Noortekeskus. Esimene NAFF leidis aset aastal 2003.
Üheksas Noorte Amatöörfilmifestival
Üheksanda NAFFi eel toimus ka kolm töötuba, mida viisid läbi erinevad juhjendad. Animatsiooni juhendaja oli Roland Seer. Peegelkaameraga filmimist õpetas Janek Savatski ning kaamera ees loomulikku esinemist juhendas Martin Liira.
2012 aasta võitjad:
Välja anti ka 5 eripreemiat:
Üheksanda NAFFi peaauhindadeks olid Photopointi kinkekaart väärtusega 500€ ja Filmimehe Erakooli poolt operaatori koolitus.
Kaheksas Noorte Amatöörfilmifestival
Kaheksas Noorte Amatöörfilmifestival võttis aset 2011 aasta novembrikuus Genialistide klubis. Seekord oli festival kahepäevane. Mõlemal päeval võttis aset filmide vaatamine. Lisaks sellele toimus teisel päeval kohtumine Artur Talviku ja Märt Koikuga. Festival lõppes filmiga "Uus maailm"
2011 aasta võitjad:
Eriauhinnad
Harald Männik
Harald Männik (10. august 1926 Tiduvere – 7. detsember 2003) oli eesti põllumajandusjuht ja Eesti NSV riigitegelane.
Ta on õppinud Vana-Vigala Põllundus- ja Aianduskoolis, lõpetas aastal 1945 Jäneda põllumajandustehnikumi, aastal 1950 Tartu Riikliku Ülikooli põllumajandusteaduskonna ja aastal 1961 NLKP KK juures asuva Kõrgema Parteikooli. Aastal 1971 kaitses tööga "Loomakasvatussaaduste tootmise suurendamise võimalustest jõusöödalisa söötmistüübi ja teraviljakasvatuse intensiivistamise abil Eesti NSV-s:" põllumajanduskandidaadi väitekirja.
Ta oli aastatel 1950–1952 Vorbuse katsemajandi juhataja. Aastatel 1952–1953 oli ta Tartu oblasti Põllumajanduse Valitsuse loomakasvatusosakonna juhataja; aastatel 1953–1954 oli ta Eesti NSV Põllumajanduse ja Varumise Ministeeriumi Ida-Eesti Põllumajanduse Territoriaalse Peavalitsuse Loomakasvatuse Valitsuse juhatajana; aastatel 1953–1958 oli ta Kadrina masinatraktorijaama direktor.
Aastatel 1961–1962 oli ta EKP Tapa Rajoonikomitee I sekretär, 1962–1965 Eesti NSV põllumajandusministri asetäitja ja esimene asetäitja. Aastatel 1965–1970 ja 1975–1981 oli ta Eesti NSV põllumajandusminister, 1970–1975 Viljandi näidissovhoosi direktor.
Aastatel 1981–1985 oli ta Eesti NSV aiandusminister, 1985–1987 Eesti NSV Riikliku Agrotööstuskomitee esimehe asetäitja, Eesti NSV Vabariikliku Aianduskomitee esimees. Hiljem tegutses ta talupidajana.
Ta oli aastast 1955 NLKP liige; aastatel 1961–1971 ja 1976–1990 oli ta EKP Keskkomitee liige. Ta oli Eesti NSV Ülemnõukogu V, VI, VII, IX, X ja XI koosseisu saadik.
Harald Männik suri 7. detsembril 2003 ja ta maeti 13. detsembril 2003 Metsakalmistule.
Sunday Mornin' Comin' Down
"Sunday Mornin' Comin' Down" on Kris Kristoffersoni 1969. aastal kirjutatud laul. Tollal veel tundmatu muusiku laul sai tuntuks Ray Stevensi esituses ning jõudis USA country-muusika edetabeli esikohale Johnny Cashi esituses. Laulu salvestas 1970. aastal siiski ka Kristofferson ise. Laul pälvis Cashi esituses 1970. aastal ka Kantrimuusika Assotsiatsiooni auhinna kui aasta laul.
Laulu kirjutas Kristofferson ajal, mil ta töötas Columbia Recordsi majahoidjana. Laulu toimetamisest Cashile räägitakse legendi, et Kristofferson oli selle üleandmiseks sõitnud rahvuskaardi helikopteriga Cashi õuele. Laul räägib pohmakast pärast laupäevaõhtust pidu.
Stevensi versioon jõudis 1969. aastal kantrimuusika edetabelis 55. kohale ja edetabelis Billboard Hot 100 81. kohale. Laul on ka tema albumil "Have a Little Talk with Myself". 1970. aastal oli laul Johnny Cashi esituses kantrimuusika edetabelis esikohal ja edetabelis Hot 100 46. kohal. Laul ilmus ka Cashi albumil "The Johnny Cash Show", Kris Kristoffersoni albumil "Kristofferson" ja Lynn Andersoni albumil "Rose Garden".
Hiljem on laulu salvestanud veel näiteks Frankie Laine (album "Life is Beautiful"; 1977), Shawn Mullins (album "Soul's Core"; 1998), Me First And The Gimme Gimmes (album "Love Their Country"; 2006), Jerry Lee Lewis (album "Mean Old Man"; 2010) ja Willie Nelson (album "Remember Me, Vol. 1"; 2011).
Silvia Ilves
Elulugu
Pärnus sündinud ja Raplas üles kasvanud Silvia Ilves kuulub muusikute perekonda, ta alustas tšelloõpinguid kuueaastaselt. Algul õppis ta tšellot Tallinna Muusikakeskkoolis Mart Laasi juures, hiljem jätkas õpinguid Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias.
Tennessiin
Tennesiin (lühend Ts; varasema nimetusega ununseptium, lühend Uus) on keemiline element järjenumbriga 117.
Silvia Ilves
Elulugu
Silvia Ilves sai Urban Symphony liikmeks 2009. aasta lõpus, pärast Johanna Mängeli lahkumist ansamblist. 2015. aastani tegi Ilves koostööd Sandra Nurmsaluga, ühiselt anti palju kontserte.
2015. aasta algusest 2016. aasta alguseni mängis Ilves koos viiuldajate Sandra Hiie ja Johanna Marie Ainomäega keelpillitrios La Phoenix. Seejärel töötas aasta aega Eesti Riiklikus Sümfooniaorkestris. 2016. aastast on Silvia Ilves endast ja oma neljast õest koosneva ansambli The Ilves Sisters eestvedaja.
2016. aastal võistles Silvia Ilves ETV telesaatesarjas "Klassikatähed", kus võitis mitu publikuhääletust ning üldkokkuvõttes 2. koha Ilves võitis seal ka EMTA eripreemia – õppe- ja kontserdireisi vabalt valitud sihtkohta.
Tennessiin
Tennesiini ainsa leitud isotoobi massiarv on 292 ja poolestusaeg 78 millisekundit.
Silvia Ilves
Elulugu
Ilves mängis kõrvalosa (Tšikk 5) 2016. aastal linastunud Eesti mängufilmis "Klassikokkutulek".
Tennessiin
4. aprillil 2010 teatasid Venemaal Dubnas asuva Tuumauuringute Ühendatud Instituudi teadlased, et on kaudsel teel kindlaks teinud tennesiini aatomite tekkimise berkeeliumi ja kaltsiumi aatomite põrkumisel.
Silvia Ilves
Elulugu
2019. aastal osales Silvia Ilves rahvusvahelisel Arthur Kapi nimelisel tšellistide konkursil ning saavutas seal 2. koha ning 3 eripreemiat. Silvia Ilves on andnud soolokontserte, kuid tema lavapartneriks on olnud ka näiteks Kristjan Järvi, Age Juurikas, Rein Rannap, Birgit Õigemeel, Irina Zahharenkova, Ott Lepland, Paul Neitsov, Disturbed, C-Jam, Johan Randvere, Ithaka Maria, German Gholami jt.
Tennessiin
Elemendi olemasolu leidis kinnitust 2014. aastal pärast Saksamaal läbi viidud sõltumatuid katseid, kus õnnestus märgata kahte tennesiini aatomit, mis tekkisid berkeeliumi ja kaltsiumi aatomite ühinemisel.
Juunis 2016 tehti ettepanek nimetada senine ununseptium USA Tennessee osariigi järgi tennesiiniks (ladina Tennessine, lühend Ts). 28. novembril 2016 muudeti ametlikult elemendi nimetus tennesiiniks.
Silvia Ilves
Isiklikku
Silvia Ilvesel on viis õde, kolm nooremat ja kaks vanemat, nende ema on klaveriõpetaja ja isa autoinsener. Ehkki varem tegelesid muusikaga kõik kuus õde, on üks praeguseks loobunud ja elab Hispaanias.
Silvia Ilvesel on neli poega. Vanim poeg Stefan (sündinud 2010) võitis 2019. aastal võistlusel "Parim noor instrumentalist 2019" II koha, Eesti noorte pianistide konkursil "Eesti kõla" oma vanuserühmas I koha ning eripreemia Eesti pala parima esituse eest. Vanuselt teine poeg Tristan (sündinud 2012) õpib tšellot.
Silvia Ilves on olnud suhtes muusiku Marcel Johannes Kitse ja krüptoraha edendaja Asse Saugaga (kolm kuud).
Silvia Ilves on kristlane.
Läänemere virtuaalraamatukogu
Läänemere virtuaalraamatukogu (originaalis Baltic Sea Library) ühendab endas eri Läänemere ääres ja Läänemere kohta loodud tekste, mis on kõigile internetis vabalt kättesaadavad. Virtuaalraamatukogu haldab Saksamaal registreeritud ühing Forum Mare Balticum. Raamatukogust leiab nii ilukirjanduslikke kui ka esseistlikke tekste Läänemere piirkonnas tegutsenud ja tegutsevate autorite sulest, paljud neist on tõlgitud kuni 14 keelde. Vaheldumisi eri Läänemereruumi keeltesse tõlgitud tekstide abil on võimalik otsida kultuurilisi ühisnimetajaid, mis pikas plaanis aitab luua selgema raamistiku piiriüleseks Läänemereruumi kirjandusajaloo uurimiseks.
Asutamine ja vastutavad isikud
Läänemere virtuaalraamatukogu loomisidee taga seisab tekstivaramu üks asutajaid, kirjanik ja tõlkija Klaus-Jürgen Liedtke. Idee pärineb 1992. aastast, mil ühes neljasaja teise kirjaniku ja esseistiga sõideti Läänemerd mööda Ojamaale Visbys aset leidvale iga-aastasele kirjanduskohtumisele. Ametlik asutamiskoosolek ühes tekstide autorite ja toimetajatega loodava raamatukogu sisuliste kriteeriumite üle peeti 2008. aasta sügisel Rahvusvahelises Kirjanike- ja Tõlkijate Majas Ventspilsis Lätis. Virtuaalraamatukogu avati 2010. aasta alguses ja juba võis sealt leida paljude Läänemereruumis tegutsenud ja tegutsevate kirjanike, nagu näiteks Astrid Lindgreni, Johannes Bobrowski ja Tomas Tranströmeri, tekste. Tekstid on sorteeritud nii tähestikuliselt autori kui ka geograafiliselt märksõnade ja teksti päritolukoha järgi. Asutamisest peale saadab raamatukogu tegutsemist arusaam „work in progress”. Serverisse lisatakse pidevalt uusi tekste ja tõlkeid. Asutajate sõnul ühendab eri žanritesse kuuluvaid tekste teatud “läänemerelikkus”, olgu vaatlusaluseks tekstiks siis proosa-, lüürika- või esseevaldkonda kuuluv kirjatükk. Igal virtuaalraamatukogus ilmunud tekstil on isemoodi “balti identiteet”, olgu selle esinemisvormiks vanaislandi saagad või karjala lugulood.
Virtuaalraamatukogu väljaandjad peavad oluliseks selle kerget ligipääsetavust, seega on tekstid kõigile tasuta kättesaadavad.