cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gerd von Rundstedt
Poola ründamine
Poola kampaania käigus juhatas ta väegruppi Süd. Oma 886 000 sõduriga marssis ta 1. septembril 1939 Sileesiast ja Slovakkiast Poolasse sisse ning saavutas koos väegrupp Nordiga kuu aja jooksul Poola vägede üle täieliku võidu. Ta sai selle eest 30. septembril Rüütliristi.
Ta möödus Poola vägedest lõunatiival, takistades nende taganemist üle Wisła. Juba 9. septembriks olid Rundstedti juhitud väed Poola pealinna Varssavi suurelt jaolt ümber piiratud. Kui esimesed rünnakud tihedalt hoonestatud alale jäid edutuks, laskis ta Luftwaffel ja suurtükiväel linna 19 päeva pommitati, kuni linna viimased kaitsjad 28. septembril kapituleerusid ja Rundstedti väed marssisid linna sisse. Selle pommitamise käigus hukkus umbes 26 000 tsiviilisikut. Suur osa kesklinnast purustati.
Ta oli lühikest aega okupeeritud Poola sõjaväekomandant.
Läänekampaania
Pärast Poola kapituleerimist ja enne kavandatavat sissetungi Lääne-Euroopasse (Läänekampaania) määrati ta väegrupi A ülemaks (tema väed nimetati ümber). Väegrupp paigutati Saksamaa läänepiirile. See väegrupp etendas peaosa Belgia vallutamisel ning Prantsusmaa armee purustamisel.
Pärast kaheksat kuud ilma suurema lahingutegevuseta nn Kummalises sõjas ründas Wehrmacht 10. mail 1940 pärast Mansteini plaani Hollandit, Belgiat ja Põhja-Prantsusmaad ("Fall Gelb"). Plaan nägi ette Prantsuse ja Belgia sõjaväelaste üllatamist, tungides üle läbitamatuks peetud ja seetõttu nõrgalt kaitstud Ardennide La Manche'i äärde ning piirata liitlaste väed Belgias ümber. See õnnestus Rundstedti vägedel kahe nädalaga. Rundstedt andis seejärel pärast Saksamaa kindralite vahelisi tülisid kuulsa "peatumiskäsu", mis võimaldas liitlastel Operatsiooni Dynamo käigus evakueerida umbes 370 000 sõdurit Dunkerque'ist Suurbritanniasse. Hiljem moodustasid need väed liitlaste sissetungiarmee tuumiku.
pisi|vasakul|Von Rundstedt (vasakul) 1940 Prantsusmaal koos [[Maximilian von Weichsiga]] Seejärel vallutasid Saksamaa väed lühikese ajaga Prantsusmaa põhjaosa ("Fall Rot"), kuni Prantsusmaa valitsus 17. juunil taotles relvarahu. Kiiret võitu ülistas Saksa propaganda uue, revolutsioonilise "välksõja" taktika läbimurdena. Nende edusammude eest 19. juulil 1940 ülendati Rundstedt ja veel 11 ohvitseri välimarssaliks (kindralfeldmarssaliks; kõrgeim sõjaväeline auaste). 10. oktoobrist 1940 oli Rundstedt Lääne-Euroopas asuvate Saksa vägede ülemjuhatajaks (Oberbefehlshaber West).
Rundstedt oli kavandatud järgneva Suurbritannia vallutamise ("Merelõvi plaan") ülemjuhatajaks. Kui aga Saksamaa kaotas õhulahingu Inglismaa pärast, lükati seda plaani mitu korda edasi ning lõpuks loobuti sellest. 1. aprillil 1941 Rundstedt vabastati oma ametikohalt, et saata ta Idarindele. Tema asemele määrati Erwin von Witzleben.
Sõda Nõukogude Liiduga
Operatsiooni Barbarossa eel määrati Rundstedt väegrupi Süd ülemjuhatajaks. Tal oli ette nähtud vallutada Ukraina ja Kaukaasia.
Vaatamata sellele, et Rundstedt operatsiooni avalikult kritiseeris ning kahtles selle edukuses, juhtis ta väegruppi edukalt, purustades Nõukogude 6. ja 12. armee Umani lähedal ning koostöös Bocki väegrupiga Mitte Kiievi lähedal Nõukogude 5., 21. Armee, 26. ja 37. Armee.
12. oktoobril varustas ta "Reichenau käsu" järgmise saatekirjaga: "Lisas annan ma teadmiseks 6. armee ülemjuhataja käsu 10. oktoobrist 1941 "Vägede käitumine idaaladel", mille sisuga ma kuulutan end täiesti nõus olevaks. Ma panen kaalumiseks jagada sealses käsuvaldkohas mõttekaid, kohalikele oludele kohandatud juhtnööre, kui see ei ole juba toimunud. Arvestades eelseisvat talvitumist ja väheseid jõude tagalaaladel ei ole veel sageli leiduv muretus ja pehmus pärast päris võitlust talutav." Sellele dokumendile toetudes süüdistati teda hiljem sõjakuriteos.
Novembri alguses tabas Rundstedti südameatakk, mille põhjuseks on arvatud kurnatust. Vaatamata sellele keeldus ta tagasi astumast ning paar nädalat hiljem ütles ta Hitlerile näkku oma arvamuse olukorrast Idarindel.
3. detsembril tõmbas Rundstedt Hitleri käsu vastaselt taktikalistel kaalutlustel oma väegrupi Rostovist tagasi.
Mõne päeva pärast vabastati Rundstedt koos teiste 1941. aasta talvekriisi ajal Hitleriga eri meelt olnud kindralitega oma ametikohalt (väegrupi ülema kohalt). Runstedt asendati Reichenauga.
Kaitselahingud Prantsusmaal
Mõni kuu pärast väegrupi ülema kohalt taganemist sai ta erinevalt kolleegidest 15. märtsil 1942 uue ametikoha: ta sai läänerinde ülemjuhatajaks (Oberbefehlshaber West) peakorteriga Pariisis ning ühtlasi väegrupi B ülemaks. Selles ametis lõi ta augustis 1942 edukalt tagasi Briti operatsiooni Jubilee Dieppe'i all. Briti sõjavangid andis ta rahvusvahelise õiguse vastaselt üle Gestapole.
Põhiliselt Põhja- ja Edela-Aafrikas paiknevate läänevägede eesotsas jäi talle pärast Hitleri välksõdade juhtimist ainult kaitseülesanne. Koos ehitusväe Organisation Todtiga pidi ta Wehrmachti juhtkonna poolt juba oodatava liitlaste sissetungi tõrjumiseks organiseerida Atlandivalli üles- ja väljaehitamist Prantsusmaal, Belgias ja Hollandis. Rundstedt ei teinud endake Saksamaa kaitsemeetmete eduväljavaadete suhtes illusioone ning arvestas juba kuid enne liitlaste sissetungi algust nende vägede eduga uue konflikti puhul Prantsusmaa pinnal. Tema taktikalised plaanimängud seadsid sihiks dessantvägede hävitamise pärast edukat maabumist raskete soomusüksustega; välimarssal Erwin Rommel seevastu saavutas Hitleri toetuse oma plaanile jätkata Atlandivalli väljaehitamist. Too aga pidas sissetungile vastu vaid ühe päeva ning teda võib pidada valearvestuseks, sest näiteks Maginot' liini ja raskelt kindlustatud linna Sevastopoli saatus oli näidanud, et jäik kaitse materiaalse ülekaalu vastu (eriti õhus) on kasutu.
Kui 6. juunil 1944 liitlaste väed Normandia dessantoperatsiooni raames Normandias maabusid, olid Rundstedti reageerimisvõimalused väga piiratud, sest mobiilseid peareserve kontsentreeritud vastulöögiks Pariisi piirkonnas tohtis kasutada ainult Hitleri otsesel loal, see aga saadi liiga hilja, et edukat vastulööki läbi viia. Siiski pidasid kindral Eisenhower ja feldmarssal Montgomery kõige ohtlikumaks vastaseks just Rundstedti, mitte kindralfeldmarssal Rommelit, nagu tavaliselt väidetakse.
Kui liitlaste sillapea likvideerimine vastase suure materiaalse ja isikulise ülekaalu tõttu ning õhuruumi puuduva kontrollimise tõttu ebaõnnestus, ei näinud Rundstedt enam pöörde võimalust. Pärast avameelset kriitikat ülemjuhatuse aadressil kõneluses OKW ülema kindralfeldmarssali Wilhelm Keiteliga ("... sõda lõpetada, te idioodid!") vahetas Hitler ta 2. juulil 1944 läänerinde ülemjuhataja ametikohal välja kindralfeldmarssal Hans Günther von Klugega, millest olukord läänerindel ei paranenud. Paar päeva hiljem saadeti Rundstedt erru, samas autasustati teda Rüütliristi tammelehtedega.
Aukohtu eesistuja
Pärast 20. juuli ebaõnnestunud atentaati Hitlerile oli Rundstedt koos Guderiani ja Wilhelm Keiteliga 21. juulist 1944 Saksa Riigi Aukohtu eesistujaks. Selle ametikoha võttis Rundstedt vastu oma karjääri huvides.
Sellel ametikohal heitis ta natsionaalsotsialistliku režiimi ülesandel armeest välja end atentaadiga kompromiteerinud sõjaväelasi, nii et kohtumõistmine nende üle ei olnud enam Riigisõjakohtu pädevuses, vaid see toimus Rahvakohtu näidisprotsessidel Roland Freisleri eesistumisel.
Tagasitulek läänerindele
Pärast Günther von Kluge enesetappu (vahepeal oli tema ametikohal Walter Model), juba 3. septembril 1944, ennistati Rundstedt läänerinde ülemjuhatajaks (Oberbefehlshaber West) natuke aega enne liitlaste operatsiooni Market Garden algust. Sellel ametikohal juhatas Rundstedt Koblenzist Saksa vägede tormakat taganemist Belgiasse ja Alsace-Lorraine'i. Temal ja väegrupi B ülemjuhatajal kindralfeldmarssal Walter Modelil õnnestus sakslaste viimane võit Arnheimis liitlaste langevarjurjäägrite üksuste üle, kes tahtsid operatsiooniga Market Garden Hollandit vallutada.
Kui liitlaste edasitungi aeglustumise tõttu Saksa vägede olukord läänerindel lühiajaliselt stabiliseerus, juhtis Rundstedt Hitleri käsul detsembris 1944 Saksamaa viimast suurpealetungi teises maailmasõjas. 250 000 sõduri ja 600 tanki pealetung Ardennidele (Ardennide operatsioon) nurjus aga juba algfaasis ning viis Saksamaa viimaste väereservide ärakulutamisele ning Saksamaa läänerinde vägede olulisele kahanemisele. Rundstedt oli pooldanud pigem väikest pealetungi, kuid polnud suutnud oma seisukohta läbi suruda ning viis liiga suureks paisutatud operatsiooni Hitleri plaani kohaselt läbi. Pärast seda uuesti alanud liitlaste pealetungi ning tema varustusprobleemide tõttu nõrgestatud järelejäänud vägede järgnevat hävitamist ei saanud läänerinde ülemjuhataja enam takistada, sest pealetungil oli kantud liiga suuri kaotusi.
Veebruaris 1945 autasustati Rundstedti Rüütliristi mõõkadega.
Vangistus ja süüdistus
pisi|Gerd von Rundstedt Nürnbergis Mais 1945 arreteerisid USA väed Rundstedti Bad Tölzis ning ta anti üle Briti sõjavangistusse. Suurbritannias süüdistati tedasõjakuritegudes. Muu hulgas pandi talle süüks massimõrva okupeeritud Nõukogude territooriumil. Seda põhjendati nn Reichenau käsuga, mille andis Rundstedtile allunud välimarssal Walter von Reichenaule. Selles käsus kutsutakse varjamatult üles "juudi alainimsuse" hävitamisele. On tõendatud, et Rundstedt oli selle käsuga tuttav, kiitis selle heaks ning kuulutas, et on sellega täiesti nõus.
Rundstedti halva tervise ja kõrge ea tõttu jäi ta süüdi mõistmata, kuid ta jäi sõjavangistusse. Tema südamehaigus ajendas britte teda 5. mail 1949 vangist vabastama, sest välimarssalid Walther von Brauchitsch, Werner von Blomberg, Wolfram von Richthofen ja Ernst Busch olid juba vangistuses surnud ning kardeti, et tema surm vangistuses võib viia Suurbritannia-vastastele väljaastumistele Saksamaal; Lääne-Saksamaas nähti nüüd liitlast.
Surm
Pärast vabanemist asus Rundstedt elama Celle lähedale Alam-Saksis.
Kindralfeldmarssal v. Rundstedt suri 1953 Hannoveris südameataki tõttu. Ta maeti Hannover-Stöckeni kalmistule.
Isiklikku
Gerd von Rundstedt abiellus 22. jaanuaril 1902 erumajori tütre Luise Bila von Götziga (suri 1952). Neil sündis poeg Hans Gerd von Rundstedt (1903–1948).
Välislingid
Artikli kirjutamisel on kasutatud saksa-, bulgaaria-, ja ingliskeelset Vikipeediat seisuga 30. detsember 2008.
Sint Maarteni küla
thumb|Sint Maarteni asukoht Harenkarspeli vallas. Sint Maarten on küla Hollandis Põhja-Hollandi provintsis Harenkarspeli vallas.
1990. aastani moodustas küla valla.
Raugepinge
Raugepinge on pinguse iseloomulik pinge materjali tugevuse raugemisel (vähenemisel). Raugepinge on:
Tühjad pihud
"Tühjad pihud" on Gunnar Grapsi 1995. aasta album.
Interaktiivne režiim
Interaktiivne režiim ehk dialoogrežiim (vananenud termin ajajaotus) on infotöötluses ja multimeedias rakendatav tööviis, millele on iseloomulik terminali kasutava inimese ja arvuti (arvutisüsteemi) tihe vastastikune suhtlus. Selle tööviisi puhul vahelduvad kasutaja sisestused ja arvutisüsteemi reaktsioonid ning kasutaja saab süsteemilt pidevat tagasisidet. Režiim meenutab kahe inimese vahelist dialoogi.
Seiklusjutte maalt ja merelt
"Seiklusjutte maalt ja merelt" on Eesti Riikliku Kirjastuse aastatel 1955–1962 avaldatud seiklus- ja ulmeromaanide sari keskmisele ja vanemale koolieale.
Kokku ilmus sarjas 55 välisautorite teost. Paljud ilmunud raamatutest olid eestikeelsed esmatrükid ning suurest osast neist avaldati hiljem kordustrükid. Tegemist on eranditult tõlketeostega, mis olid varem Moskvas vene keeles ilmunud, seetõttu tsensuuriga probleeme polnud. Sarja kvaliteeti tõstavad raamatute illustratsioonid, mille autorid on Eesti kunstnikud Richard Kaljo, Henn Rooneem, Olev Soans, Hugo Mitt, Henno Arrak, Allex Kütt jt.
Raamatud trükiti peamiselt trükikojas Ühiselu, mõned teosed ka trükikodades Kommunist (6 teost), Punane Täht (2 teost) ning Hans Heidemanni nimelises trükikojas Tartus (1 teos).
Trükiarvud olid üsna suured, harilikult 30 000 – 40 000. Väikseimate trükiarvudega on raamatud "Oikumeeni äärel" (15 000), "Saladuslik saar", "Maadeuurija ning meresõitja kaptenleitnant Golovnini elu ja ebatavalised seiklused", "Tom Sawyeri seiklused. Huckleberry Finni seiklused" (20 000) ning "Sannikovi maa" (25 000).
2004. aastal alustas Eesti Ekspressi Kirjastus sarja raamatute originaalkujundusega kordustrükkide avaldamist.
Valge mesikas
Valge mesikas (Melilotus albus) on liblikõieliste sugukonda mesika perekonda kuuluv rohttaim.
Levik
pisi|vasakul|upright|Meemesilane mesikat tolmeldamas left|pisi|Valge mesika seemned Valge mesikas kasvab pärismaisena Euroopas ja Aasias. Ta kasvab peaaegu kõikjal Euroopas ning Siberis, Kaug-Idas ja Kesk-Aasias; võõrliigina ka Ameerikas ja Austraalias. Eestis on ta sage.
Eestis on aretatud sort "Kuusiku 1", mida kasvatatakse laialdaselt kultuurtaimena.
Kirjeldus
Valge mesikas on kaheaastane ühekojaline taim.
Ta on püstise alt puituva varrega ning kasvab 20–120 cm kõrguseks. Varrele kinnituvad 1–2 cm pikkused kolmetised hambulise servaga liitlehed.
Taim õitseb juunist septembrini. Õied on valged ja tugeva lõhnaga ning paiknevad 40–80 kaupa pikkades kitsastes püstistes kobaras. Ta on putuktolmleja.
Vili on 3,6–5 mm pikkune ja 2–2,5 mm laiune kaun, milles on üks kuni kolm, tavaliselt kaks seemet. Taim paljuneb seemnetega. Eesti sordi Kuusku 1 juures on keskmiseks seemnesaagiks 1 ha kohta saadud 240 kg.
Kasutamine
Valge mesikas on väga hea meetaim ning seda kultiveeritakse mesilate läheduses. Seda kasvatatakse ka loomade söödaks, sest mesikas annab suure haljasmassi.
Taime on kasutatud ka pinnase parandajana, sest tema juurtel elavad mügarbakterid rikastavad mulda lämmastikuga. Samuti aitab mesika kasvatamine mulda kobestada.
Valgele mesikale annab lõhna taimes sisalduv kumariin, mida kasutatakse muu hulgas lõhna- ja maitseainete valmistamiseks ning farmaatsiatööstuses antikoagulantide lähteainena.
Mesika külvinorm on 5–10 kg/ha (sordil Kuusiku 1).
Ain (Joosua raamat)
Ain (heebrea sõnast, mis tähendab 'silm') oli linn vanaaja Palestiinas.
Linna mainitakse Joosua raamatus (15:32) ühena juudalaste lõunapoolsetest linnadest Edomi Surnumere ranniku pool Silhimi ja Rimmoni vahel. Linn langes liisuga siimeonlaste pärisosaks (Joosua 19:7).
Paaniflööt
pisi|Kaks Rumeenia paaniflööti Paaniflööt ehk paanivile on üks vanimaid puhkpille. Pill koosneb hulgast eri pikkuse ning läbimõõduga bambus-, puit- või muust materjalist torudest, mille üks ots on suletud. Iga toru tekitab üht heli ning selle pooltooni.
Paaniflööt on olemas väga erinevates kultuurides.
Martin Weinek
pisi|Martin Weinek (pildil paremal) Martin Weinek (sündinud 30. juunil 1964 Leobenis Steiermargi liidumaal) on Austria teatri- ja filminäitleja, lavastaja ning veinimeister.
Ta on telesarjas "Komissar Rex" inspektor Fritz Kunzi osatäitja.
Aastatel 1983–1986 õppis Martin Weinek professor Peter P. Josti juhendamisel dramaturgiat.
Alates 1986. aastast on M. Weinwek teinud Grupp 80 raames kaasa mitme Viini teatri lavastustes. Samal aastal mängis ta kõrvalosa (liftipoissi) filmis "Nachsaison" ("Pärast hooaega").
1987. aastal osales ta Recklinghauseni teatrifestivalil, kus mängis üht peaosa Georg Mittendreini lavastuses "Der Lechner Edi schaut ins Paradies" ja tänavapühkijat Dieter Berneri lavastatud filmis "Müllomania".
1989. aastal tegi ta kaasa telesarjas "Calavati Joe". 1990. aastast on ta lisaks näitlemisele proovinud aeg-ajalt kätt ka lavastajana.
Veinimeister
Näitlejatöö kõrval peab Weinek koos abikaasa Evaga veiniaeda. Ka Eva õppis dramaturgiat ja töötas seejärel aastaid dramaturgina. 1993. aastal otsustasid abikaasad hakata koos hobi korras veini tegema. Nüüd on neil Heiligenbrunni lähistel kolme hektari suurune viinamarjaistandus, mille saagi nad ise veiniks teevad ja seda ka turustavad.
Imelda Marcos
Imelda Romuáldez Marcos (sünninimi Imelda Remedios Visitacion Trinidad Romuáldez; sündinud 2. juulil 1929) on Filipiinide presidendi Ferdinand Marcose lesk. Ta oli Filipiinide esileedi aastatel 1965–1986.
Tema poeg Ferdinand Marcos juunior valiti Filipiinide presidendiks 2022. aastal.
Schengeni viisaruum
Schengeni ala sai alguse 1985. aastal, kui viis Euroopa Liidu liikmesriiki otsustasid kaotada omavahelistel sisepiiridel piirikontrolli. Praeguseks on Schengeni viisaruumiga liitunud 27 riiki, millest 23 on Euroopa Liidus. Viimasena liitus Horvaatia 2023. aastal. Schengeni viisaruumi pindala on 4 368 693 km² ja seal elab üle 423 miljoni inimese. Iga päev reisib Euroopa Liidu sisepiiridel umbes 3,5 miljonit inimest ja aastas tehakse viisaruumis üle 1,25 miljardi piiriületuse. Schengeni ala piir on rohkem kui 50 000 kilomeetri pikkune, sellest ca 80% merepiir ja 20% maismaapiir.
Schengeni ala liikmed
Schengeni viisaruumi kuulub 27 riiki, millest 23 on Euroopa Liidus. Kui üksikud erandid välja arvata, kuulub viisaruumi vaid Euroopa riikide Euroopa-osa – ülemereterritooriumitele minekuks peab taotlema emamaalt eraldi viisat. Eranditeks on Madeira ning Kanaari saared, mis on küll geograafiliselt Aafrika koosseisus, kuid poliitiliselt ja majanduslikult seotud Portugali ja Hispaaniaga ning liidetud Schengeni viisaruumi. Euroopa Liidu riikidest on Schengeni alaga liitunud või võtnud sihiks liituda kõik liikmesriigid peale Iirimaa, kes kasutab Euroopa Liiduga liitumisel sätestatud erandit, mis vabastab ta kohustusest Schengeniga liituda. Siiski on ka Iirimaa liitunud osaga Schengeni leppe sätetest ning teeb Schengeni ala liikmesriikidega tihedalt koostööd.
Ajalugu
Schengeni ala sai alguse 1985. aastal Luksemburgis Schengeni külas, kus ristuvad Luksemburgi, Prantsusmaa ja Saksamaa piir. 14. juunil kohtusid Schengenis Lääne-Euroopa viie riigi esindajad (Wim van Eekelen Hollandist, Robert Goebbels Luksemburgist, Catherine Lalumière Prantsusmaalt, Waldemar Schreckenberger Saksamaalt ning Paul De Keersmaeker Belgiast), kes allkirjastasid Schengeni lepingu, millega nähti ette kontrolli järkjärguline kaotamine ühistel piiridel. Pärast leppe allkirjastamist liitus Schengeni leppega veel mitu Lääne-Euroopa riiki: 1990. aasta novembris Itaalia, 1991. aasta juunis Hispaania ja Portugal ning 1995. aasta aprillis Austria.
1990. aasta juulis lepingut täiendati ning allkirjastati Schengeni lepingu rakendamise konventsioon. Selles sätestati, et sisepiirikontroll kaotatakse lõplikult 1995. aastal, ja määratleti lisameetmed, mida välispiiri kaitseks rakendada. Konventsiooniga karmistati kontrolli välispiiril, nähti ette ühtse viisa väljastamise menetlus, loodi Schengeni infosüsteem (SIS), tõhustati politseikoostööd sisepiiridel ja parandati uimastiäri vastu võitlemise meetmeid.
1995. aasta märtsist konventsioon jõustus ning Belgia, Saksamaa, Hispaania, Prantsusmaa, Luksemburgi, Madalmaade ja Portugali vahelistel piiridel kaotati piirikontroll. 1997. aastast peale on Schengeni alaga liitunud veel mitu riiki, sealhulgas Eesti, mis liitus 2007. aastal. Viimati, 2023. aasta 1. jaanuaril liitus Horvaatia.
Amsterdami lepinguga 1999. aasta mais lõimiti Schengeni koostöö Euroopa Liidu õigusraamistikku ja nii muutus valitsustevahelise lepinguna alanud Schengeni koostöö Euroopa Liidu õigusaktide osaks.
Euroopa rändekriisi, koroonapandeemia ja suure terroriohu tõttu on 2015. aastast peale mitmed Schengeni liikmesriigid taaskehtestanud piirikontrolli ka sisepiiridel. Kuna piiride sulgemine läheb vastuollu Schengeni põhimõtetega, on Euroopa Liidus tekkinud arutelu selle üle, kas viisaruumi oleks vaja reformida, et olla edaspidi potentsiaalseks pandeemiaks paremini valmis ning et piiride sulgemise reeglid oleksid selgemini defineeritud. Selleks korraldati 2020. aasta novembris ning 2021. aasta mais kaks kohtumist, mille tulemusel esitas Euroopa Komisjon avaliku reformiettepaneku.
Laienemistingimused
Enne kui kandidaatriigid võivad Schengeni viisaruumiga ametlikult liituda, peavad nad täitma viisaruumi kriteeriume tõestamaks, et nad suudavad selle reegleid täita. Iga kandidaatriik läbib Schengeni hindamise, kus kandidaat peab tõestama, et ta vastab järgmistele kriteeriumitele:
Schengeni piiriületus
Schengeni viisaruumi reeglid, kokkulepped, otsused, seaduslikult kohustavad määrused ja muud olulised ala määratlevad dokumendid on kogutud kokku üheks kogumikuks, mida nimetatakse Schengeni acquis 'ks. Nii Schengeni leping kui ka Schengeni konventsioon on osa acquis 'st. Acquis määratleb, kuidas kaotada piirikontroll sisepiiril ning milline peab olema kontroll välispiiril. Euroopa Liidu kandidaatriigiks saamise üheks eelduseks on acquis 's määratud tingimuste aktsepteerimine ning Euroopa Liidu liikmesriigiks Schengeni acquis ' rakendamine.
Sisepiir
pisi|Schengeni ala sisepiiri näide [[Austria-Saksa piirilt]] Schengeni sisepiiridel dokumente ei kontrollita. Seetõttu ei vaja Schengeni viisaruumiga liitunud riikide kodanikud Schengeni alal reisimiseks reisidokumenti ega pea läbima piirikontrolli. Siiski peavad nad suutma tõestada, et on Schengeni ala riigi kodakondsed, mistõttu tuleb reisides kaasas kanda kehtivat isikut tõendavat dokumenti. Kõik Euroopa Liidu kodanikud võivad viibida teises Euroopa Liidu riigis turistina kuni kolm kuud. Samuti võivad nad elada teises liikmesriigis töö tõttu ning seejuures on neil õigus võrdsele kohtlemisele selle riigi kodanikega. Ettevõtjatel on asutamisvabadus ja üliõpilastel on õigus õppida kõikjal Euroopa Liidus.
Lisaks Schengeni alale saavad viisaruumiga liitunud riikide kodanikud vabalt reisida ka Monacosse, Vatikani ja San Marinosse. Liikmesriigi politseil on alati õigus teha piiril pistelist kontrolli. Kõrgendatud turvaohu puhul võib liikmesriik erandkorras taastada ajutiselt piirivalve, aga mitte pikemaks ajaks kui 30 päeva.
Schengeni infosüsteem
Kompenseerimaks sisepiiri puudumist, on Schengeni riigid välja töötanud Schengeni infosüsteemi (SIS), milles liikmesriikide piiri-, immigratsiooni-, politsei-, tolli- ja õigusasutused jagavad üksteisega turvalisuse ja piirihalduse teavet. Sellistel riiklikel asutustel nagu politsei ja piirivalve on võimalus kasutada ühist andmebaasi: sisestada sellesse hoiatusi ja olla kursis hoiatustega, mida teised liikmesriigid on edastanud inimeste ja situatsioonide kohta kogu Schengeni viisaruumis. 1995. aastast käiku läinud süsteem on aidanud Euroopal sisepiirikontrolli puudumisest hoolimata tagada julgeolekut. 2013. aastal võeti kasutusele SIS-i teine ​​põlvkond (SIS II), millele on lisatud uusi funktsioone, näiteks võimalus lisada hoiatustele sõrmejälgi ja fotosid. Igal inimesel on õigus ligi pääseda oma isikuandmetele, mida talletatakse SIS-is, ning nõuda nende parandamist või kustutamist.
Välispiir
Schengeni ala välispiiridel toimub piirikontroll. Liikmesriigid on kehtestanud Schengeni viisaruumi sisenejatele ühised tingimused. Euroopa Liidu liikmesriikide (sh Eesti) kodanikud peavad Schengeni ruumi sisenedes esitama kehtiva passi või muu reisidokumendi. Välispiiri haldab piiririik, kellele välispiir kuulub. Kui piirile tekib tavalisest suurem rändesurve, võib välispiiri haldamisel tulla liikmesriigile appi Euroopa Liidu piirivalveamet Frontex.
Schengeni tsooni mittekuuluvate riikide kodanikud ja määratlemata kodakondsusega isikud, kellel on elamisluba mõnes Schengeni liikmesriigis, ei vaja Schengeni ruumis reisimiseks viisat. Schengeni ruumi mittekuuluvate riikide kodanikest 62 riigi kodanikud ei vaja Schengeni viisaruumi sisenemiseks viisat ning nad võivad seal viibida kuni 90 päeva poole aasta jooksul alates esimesest Schengeni ruumi sisenemisest. Euroopa Liidu naaberriikide piiri lähedal elavatele kodanikele kehtib lihtsustatud piiriliikluse kord, kui Schengeni liikmesriik on teinud naaberriigiga piiriületust lihtsustava lepingu. Sel juhul võivad piirialal elavad inimesed käia viisaruumis tavapärase piirikontrolli ja viisata. Schengeni alale sisenedes peavad väljastpoolt viisaruumi tulnud kodanikud lisaks reisidokumendile esitama vajadusel või piiriametniku palvel ka reisi eesmärki tõendavad dokumendid. Samuti on piiriametnikul õigus paluda reisiks vajalike rahaliste vahendite olemasolu tõendamist.
Peale seadusliku migratsiooni esineb välispiiril ka ebaseaduslikku migratsiooni. Euroopa rändekriisi ajal 2015. aastal tehti üle välispiiri Schengeni alale 1,83 miljonit ebaseaduslikku piiriületust, kuid piirivalve tõhustamise tulemusena oli 2020. aastaks illegaalsete piiriületuste arv langenud 125 000 juhtumini.
Schengeni viisa
Nende riikide kodanikud, kes vajavad Schengeni ruumi sisenemiseks viisat, peavad seda taotlema selle riigi välisesindusest, mis on reisi peamine sihtkoht. Kui ühe reisi jooksul soovitakse külastada mitut Schengeni riiki ning reisi peamine sihtkoht ei ole teada, tuleb viisat taotleda selle riigi välisesindusest, mille kaudu Schengeni ruumi sisenetakse.
Viisaga Schengeni ruumi sisenenud kodanikud võivad viibida seal vastavalt väljastatud viisa tingimustele, kuid mitte enam kui 90 päeva poole aasta jooksul alates esimesest Schengeni ruumi sisenemisest. Schengeni alale sisenedes pannakse viisaruumi mittekuuluvate riikide kodanike reisidokumenti piiriületustempel, mis tähistab Schengeni ruumis lubatud viibimise algusaega. Schengeni ruumist lahkumisel pannakse reisidokumenti teine piiriületustempel. Juhul, kui lahkuva isiku reisidokumendis ei ole piiriületustemplit, võib piirivalveametnikel olla alust arvata, et isik ei ole täitnud Schengeni ruumis viibimise reegleid.
Schengeni viisa väljastamisest keeldutakse, kui viisataotleja on kantud SISi sissesõidukeeldude nimekirja, seda ka juhul, kui isiku on kandnud nimekirja riik, mille territooriumile sisenemiseks ta konkreetselt viisat ei taotle. Ka nende riikide kodanikel, kes Schengeni ruumi saabumiseks viisat ei vaja, kuid kes on kantud SISi sissesõidukeeldude nimekirja, võidakse keelata Schengeni ruumi siseneda.
T
Ajalugu
Täht pärineb kreeka tähest tau, mis omakorda pärineb foiniikia tähest tāw (tav, taw).
Tähe nimetus te (eesti keeles tee) pärineb etruski keelest.
Sotsiaalsed oskused
pisi|Sotsiaalsed oskused Sotsiaalsed oskused on oskused, mida inimesed vajavad teistega suhtlemiseks ja teiste mõjutamiseks.
Saint-Martin
Saint-Martini territoriaalühendus (prantsuse keeles: Collectivité de Saint-Martin) on Prantsusmaa meretagune territoriaalühendus, mis asub Saint-Martini saare põhjaosas. Saare lõunapool kuulub Madalmaade Kuningriigile.
Haldus
Prantsusmaa ja Holland sõlmisid kokkuleppe jagada omavahel saar 11. novembril 1648.
2003. aastal eraldus Saint-Martin Guadeloupe'ist, moodustades eraldi Prantsusmaa territoriaalühenduse. Prantsusmaa parlament kinnitas selle 2007. aastal.
Halduskeskus on Marigot.
Frank (aadlisuguvõsa)
Frankide aadlisuguvõsa alusepanijad on Karl Frank ja Osip Franki. Karl Frank alustas teenistust 1808. aastast teenides erinevates auastmetes. Ülendati 4. oktoobril 1840 riiginõunikuks. Tema vend Osip Frank alustas teenistust 1807. aastal ja 14. jaanuaril 1837 ülendati kolleegiuminõunikuks. 28. märtsil1841 anti neile välja aadliseisuse diplom.
Vapi kirjeldus
Kilp on jagatud kolmeks osaks. Ülemisel, kuldse taustaga kolmandikul on kujutatud must kotka tiib, mille peale on asetud (diagonaalis) taevakarva mõõk. Kilbi alumine pool on jagatud kaheks. Vasakul taevasinisel taustal hõbedane kolmeleheline rist, mille tipus on kuusnurkne täht. Paremal punasel taustal kuldsed kaalud ja mille tipus hõbedane kuusnurkne täht.
Kilp on kroonitud aadli kiivri ja krooniga. Kiivri hari koosneb kolmest hõbedasest jaanalinnu sulest. Kate on musta ja kuldsega.
BE
BE võib tähendada järgmist:
Be võib tähendada järgmist:
Jakob Liiv
pisi|Roman Haavamägi valmistatud monument Väike-Maarjas Jakob Liiv (28. veebruar 1859 Alatskivi – 17. jaanuar 1938 Rakvere) oli eesti luuletaja, näite- ja proosakirjanik, Juhan Liivi vanem vend.
Elukäik
Jakob Liiv töötas õpetajana Kavastul ning vallakirjutaja, raamatukaupmehe ja pangaametnikuna Väike-Maarjas. Ta osales Eesti Aleksandrikooli liikumises ja tegi kaastööd eesti rahvuslikele ajalehtedele. 1914. aasta alguses hakkas ilmuma ajaleht Rakvere Teataja, mida toimetas Jakob Liiv. Jakob Liivi eestvõtmisel moodustus kohalik kirjandusrühmitus Väike-Maarja Parnass, millesse kuulusid peale tema veel Jakob Tamm ja Peeter Jakobson. Ta oli ka Avanduse Vabatahtliku Tuletõrje Ühingu peamees.
Aastatel 1919–1921 oli Jakob Liiv Rakvere linnapea. Ta oli ka Rakvere teatri asutaja.
Mälestuse jäädvustamine
Väike-Maarjas on ka Jakob Liivi nimeline tänav ja park, tema elukoht (Viru tänav 19) tähistati 100. sünniaastapäeva puhul 28. veebruaril 1959 mälestustahvliga.
Kaitseliidu Narva malevkond
Narva malevkond on Kaitseliidu territoriaalüksus, mille vastutus- ja tegevuspiirkond on Narva. Narva malevkond on üks kolmest kaitseliidu Alutaguse maleva malevkondadest, kuhu kuuluvad peale Narva linna veel Narva-Jõesuu, Sillamäe ja Vaivara vald.
Malevkonna koosseis
Narva malevkonda kuulub üle 250 kaitseliitlase.
Indiana University – Purdue University Indianapolis
Indiana University – Purdue University Indianapolis (IUPUI) on Indianapolises, Indiana osariigis Ameerika Ühendriikides asuv ülikool.
Laheküla (Saaremaa)
Laheküla on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Indiana University – Purdue University Indianapolis
Selles ülikoolis asub muuhulgas Charles S. Peirce'i uurimise keskus, kus on töötanud teiste seas Nathan Houser ja André De Tienne.
Jaan Arder
Jaan Arder kuulus mitmesse ansamblisse: Hortus Musicus, Apelsin, Lust Fest, Elavad klassikud jne. Kooliajal õppis viiulimängu, hilisemates koosseisudes mängis lisaks laulmisele pilli (kitarri, mandoliini, steelkitarri jne).
Jaan Arder sündis pastor Árpád Arderi ja Veronika Arderi peres. Tema vanem vend oli luuletaja Ott Arder ning õed Madli ja Aade. Jaan Arderi vanaisa (Arpád Arderi isa) oli Aleksander Arder. Jaan Arderi isapoolne vanaema oli Eesti riigimehe Jaan Poska tütar Tatjana Poska (1900–1988). Tema tütar on Helin-Mari Arder.
Jaan Arder suri 24. juulil 2014 Tallinnas, 31. juulil 2014 saadeti ta Oleviste kirikust Tallinna Aleksander Nevski kalmistule.
Laheküla (Saaremaa)
2011. aasta rahvaloenduse andmetel elas külas 210 inimest. Neist 206 olid eestlased.
Aastatel 2014–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Lääne-Saare vallas.
2014. aastani kuulus küla Kaarma valda.
Woodstocki festival
Woodstocki festival oli 15.–18. augustil 1969 Betheli linnas New Yorgi osariigis Ameerika Ühendriikides toimunud rokkmuusikafestival.
Woodstocki festival sai legendaarseks kui hipiliikumise kõrgpunkt.
Festivali nimi tuleneb Woodstocki linnast, mis asub festivalipaigast 43 miili (69 km) kirdes.
Keemiline afiinsus
Afiinsus keemias iseloomustab aine või funktsionaalrühma võimet reageerida mingi teise ainega.
Afiinsus elektroni suhtes on mõnede aatomite ja molekulide võime siduda endaga lisaelektron ning muunduda negatiivseks iooniks.
KD
KD võib tähendada järgmist:
Malta (täpsustus)
Malta on mitme koha nimi:
Toomas Randvere
Ta lõpetas 1948. aastal Tallinna 29. Mittetäieliku Keskkooli ja 1952. aastal Tallinna 10. Keskkooli.
Kommuun
Kommuun võib tähendada järgmist:
Seeme
thumb|Küpse [[magus paprika|magusa paprika (salatipaprika) viljades olevate seemnete demonstratsioon]] Seeme (ladina semen) on seemnetaimede (paljasseemne- ja katteseemnetaimede) elujärk levisena (diaspoorina), mille ülesanne on taimede paljunemine ja levimine.
Taime seemned arenevad seemnealgmes asuvast enamasti tolmuteraga viljastatud munarakust ja teatud perioodi arenevad emastaimes, enne kui ühendus viimasega katkeb. Mõningail erijuhtumeil areneb seeme ka viljastamiseta (näiteks apomiksise korral).
Tüüpiline seeme koosneb kolmest osast: embrüost (idust), idu toitekoest ja mitmekihilisest seemnekestast.
Enamiku taimede seemned ei ole võimelised idanema kohe pärast valmimist, sest nad on puhkeperioodis. Seemnete sügavpuhkus lõpeb pärast normaalse idu väljakujunemist, inhibiitorite väljauhtumist või lagunemist, valguse või madala temperatuuri mõjul. Kui keskkonna tingimused ei võimalda idanemist pärast sügavpuhkust, viibivad seemned sundpuhkeseisundis sobivate tingimuste tekkimiseni. Seejuures säilib seemnete idanemisvõime mõnest nädalast 150 või enamgi aastani (lootos).
Kätrin Järvis
Kätrin Järvis (sündinud 14. märtsil 1969) on Eesti rahvatantsujuht.
Alustas tantsimist 1978. aastal lasterühmas Vallatus. Aastast 1982 on tantsuansambli Sõprus liige, sh aastast 2006 ansambli segarühmade juht.
Aastast 2008 juhendab tantsuansambli Sõprus segarühmi (A, B ja C) ning Harkujärve Põhikooli ja Pirita Majandusgümnaasiumi lasterühmi.
Koos tantsuansambli Sõprus laste- ja naisrühma juhendaja Agne Kurrikoff-Hermaniga on ette valmistanud mitu kontsertetendust, sealhulgas tantsuansambli Sõprus traditsioonilised kevadkontserdid. Üldjuhi assistendina korduvalt kaasatud üleriigiliste tantsuetenduste meeskonda.
Looming ja tunnustus
Loonud rea folklooril põhinevaid autoritantse, näiteks "Mere lapsed" (Koit Toome muusika), "Kokkutantsu polka" ja "Puuriida tants" (Arne Oidi muusika), "Õhtu jõudis kätte" (rahvamuusika).
Kätrin Järvise tantsud on saanud konkurssidel järgmisi auhinnalisi kohti:
Soo keel
Soo keel on Niiluse-Sahara hõimkonda kuuluv Ida-Sudaani keel, mida räägib osa Uganda idaosas elavad tepeseid. Suurem osa tepeseid räägib karamodžongi keelt. Aastal 1972 hinnati soo keele kõnelejate arvuks 5000, 1993 hinnati kõnelejate arvuks umbes 100, kõik üle 50 aastased.
Soo keeles on põhisõnajärg VSO.
Thomas Hill Green
pisi|Thomas Hill Green Thomas Hill Green (7. aprill 1836 Yorkshire'i West Riding, Birkini küla – 26. märts 1882) oli briti idealistide hulka kuuluv inglise filosoof, poliitiline radikaal ja karskusliikumise reformija.
Nagu kõik briti idealistid, oli ta mõjutatud Hegeli filosoofiast. Ta soovitas oma kaasmaalastel lugeda John Stuart Milli ja Herbert Spenceri asemel Kanti ja Hegelit.
Elukäik
Green sai hariduse peaaegu täielikult kodus, kuni ta 14-aastaselt läks Rugby Schooli, kuhu ta jäi viieks aastaks. Aastal 1855 asus ta õppima Oxfordi Ülikooli Balliol College'isse. Aastal 1860 valiti ta sama kolledži kolleegiumiliikmeks. Sellest ajast pühendus ta (peamiselt filosoofia) õpetamisele, algul tuutorina, 1878. aastast kuni surmani moraalifilosoofia Whyte'i professorina.
Õpetus
Hume'i empirism koos usuga bioloogilisse evolutsiooni iseloomustasid Inglismaa filosoofilist kliimat 19. sajandi viimasel veerandil. Green vastustas neid õpetusi, mis oma loogilise lõpuni viiduna tema arvates teevad kogu filosoofia mõttetuks ning on ka praktilises elus hukatuslikud. Taandades inimese vaimu omavahelise seoseta atomaarsete aistingute jadaks, tegi Hume'i empirism tunnetuse võimatuks. Esitades inimest pelgalt loodusjõudude tulemusena, võttis evolutsionism käitumiselt tähenduse. Et elul oleks mingi inimlik ja mõistetav tähendus, peab mina esiteks teadma, mida teha, teiseks peab tal olema võimalus seda teha. Et elul oleks mingi inimlik ja mõistetav tähendus, peab mina esiteks teadma, mida teha, teiseks peab tal olema võimalus seda teha. Kui me teame, mis on inimene ja milline suhe tal on oma ümbrusega, siis me teame ka, mis on tema funktsioon – mida ta on sobiv tegema. Sellest lähtudes saame sõnastada moraalikoodeksi, millele tuginevad riiklikud ja ühiskondlikud institutsioonid. Viimased on moraali väljendus. Moraaliideaal peab teostuma nende kaudu.
Küsimus "Mis on inimene?" tähendab õigupoolest: "Mis on kogemus?", sest kogemus on see, millest ma olen teadlik. Me saame õigustatult väita, et me eksisteerime, ainult teadvuse faktide alusel. Inimese erijoon võrreldes teiste loomadega on eneseteadvus. Lihtsaim vaimuakt, milleks inimvaimu tegevuse saab analüüsida, on tajumus. See ei ole lihtsalt muutus, vaid teadlikkus muutusest.
Inimkogemus ei koosne mitte protsessidest looma organismis, vaid sellisena äratuntud protsessidest. See, mida me tajume, on algusest peale teadvustatav fakt. Seda ei saa analüüsida isoleeritud elementideks (aistinguteks). Aistingud ei ole teadvuse osad, kuid eksisteerivad suhete sünteesis. Teadvus hoiab ühtses tajuaktis koos mina ja objekti elemendid, neid ühtlasi eraldades. Kogu tunnetus seisneb vaimu töös. Locke ja Hume leidsid, et vaimu töö on mittereaalne, sest see pole inimesele antud, vaid inimese tehtud; see ei ole objektiivne fakt, vaid subjektiivselt loodud. Ent sellise järelduse saab teha üksnes eeldusel, et vaimu töö on suvaline. Teaduse tulemused aga ei õigusta seda eeldust, sest teadus teeb üldtunnustatud vahet tõesel ja vääral, sellel, mis on reaalne, ja sellel, mis on vaid "ideed". Seega on tunnetuse objekt ehk sisu intelligiiblilt ideaalne reaalsus, mõtteliste suhete süsteem, spirituaalne kosmos. Sellise ideaalse terviku olemasolu seletab üksnes see, et on olemas mingi "printsiip, mis teeb kõik suhted võimalikuks ja mida ennast ükski neist ei määra" – igavene eneseteadvus, mis teab tervikuna seda, mida meie teame osaliselt. Jumala jaoks maailm on, inimese jaoks maailm saab. Inimkogemus on Jumala järkjärguline ilmnemine.
Ka Greeni moraalifilosoofia lähtekoht on inimese ühiskondliku elu tingimused. Ta ei võta aluseks inimese erilist "moraalivõimet", vaid mõistuse. Refleksioon toob päevavalgele inimese võimed, funktsioonid ja lõpuks kohuse. Ta teadvustab potentsiaalid, mille realiseerimises peab inimese tõeline hüve seisnema. Sellise analüüsi ning inimese ümbruse uurimise tulemusena selguvad võtab kuju "sisu" – moraalikoodeks. Isiklikku hüve tajutakse realiseeritavana ainult moraaliideaali realiseerimise kaudu. Kuni ideaal ei ole realiseeritud, on ta tegevuse motiiviks. See motiiv seisneb alati arusaamas mingist "eesmärgist" või hüvest, mille saavutamine inimest rahuldaks ja laseks tal leida oma tõelise mina. Otsustavus ennast mingil kindlal viisil teostada on "tahteakt", mis pole ei suvaline ega ka mitte väljastpoolt määratud. Motiiv, mida võib pidada selle põhjuseks, on inimeses endas. Enese samastamine sellise motiiviga on enesemääramine, mis on ühtaegu ratsionaalne ja vaba. "Inimese vabadus" ei seisne mitte võimes teha, mida iganes valitakse, vaid võimes samastada ennast tõelise hüvega, mille kohta mõistus talle ilmutab, et see on tõeline hüve. See hüve seisneb isikliku iseloomu realiseerimises. Lõplikku hüve (moraaliideaali) saab teostada üksnes selliste isikute ühiskonnas, kelle meelest individuaalne täiuslikkus on saavutatav ainult juhul, kui indiviidid, kes on iseenda eesmärgid, ühinevad ühiskondlikku tervikusse. Ühiskond on isikute moodustamiseks sama tarvilikud nagu isikud ühiskonna moodustamiseks. Ühiskond on oma liikmete erivõimete arengu möödapääsmatu tingimus. Inimesel pole võimalik täiustuda isolatsioonis, vaid üksnes suhetes ühiskonna kaasliikmetega.
See toob meile kaasa poliitilised kohustused. Moraalne headus ei saa piirduda isiklike vooruste kultiveerimisega, vaid seisneb katses viia ellu see moraaliideaal, mille kohta eneseanalüüs on näidanud, et see on meie ideaal. Siit tuleneb poliitiline kohustus, sest poliitilise elu institutsioonid on meie ajastu ja põlvkonna moraaliideede konkreetne kehastus. Et ühiskond eksisteerib üksnes isikute arengu huvides, siis on meil kriteerium, mille alusel nende institutsioonide üle otsustada: kas nad aitavad kaasa indiviidide moraalse iseloomu arengule? On ilmne, et lõplik moraalne ideaal ei ole teostatud üheski tegelikult eksisteerivas poliitiliste institutsioonide kogumis, kuid see puudus näitab tõelise arengu suunda. Sellest sugeneb arusaam õigustest ja kohustest, mida õigus peab kaitsma ja mis erinevad nendest, mida ta tegelikult kaitseb. Mõnikord on inimestel moraalne kohus tõsta riigi vastu mässu riigi enda huvides – selleks et paremini kaasa aidata eesmärgile, mis on riigi olemasolu õigustus. Riik ei seisne mingis kindlas organisatsioonis, mis on loodud korraga ja alatiseks. Ta esindab "üldist tahet", mis on üldise hüve soovimine. Riik ei põhine sunnivõimul, mida kodanikele väljastpoolt rakendatakse, vaid sellel, et kodanikud tunnustavad riigi tõelist loomust. "Riigi alus on tahe, mitte jõud."
Mõju
Greeni õpetus oli 19. sajandi viimasel veerandil Inglismaal kõige mõjukam filosoofiline õpetus. Greeni vaimustus üleüldisest kodanikuksolemisest ja tema isiklik eeskuju praktilises poliitilises elus olid paljuski tõukeks tema surmale järgnenud aastatel aset leidnud püüdlustele tuua ülikoolid rahvale lähemale ja ületada rangeid klassivahesid.
Kokkuvõte ja kriitika
Greeni puhtfilosoofilise õpetuse kõige silmatorkavam joon on õpetus integratsioonist mõtlemises ja reaalsuses. See vastandub disintegratsioonile. Olev on tervik, mitte kuhjatis (agregaat). Olev ei ole mitte materiaalne, vaid spirituaalne tervik, "mõtteliste seoste maailm".
Greeni kritiseerijad on leidnud, et pole mõeldav tervik, mis koosneb üksnes suhetest ja mitte millestki muust. Peale selle ei seleta Green, miks spirituaalsed entiteedid, millest universum koosneb, paistavad materiaalsetena.
On ka leitud, et inimeste ja Jumala suhe on Greenil ebamäärane. Samuti on raskesti arusaadav, kuidas mitu indiviidi (sealhulgas Jumal) saab eksisteerida ühes kosmoses.
Teosed
Greeni tähtsaim traktaat "Prolegomena to Ethics" oli tema surres käsikirjas peaaegu valmis. See avaldati 1883 A. C. Bradley toimetatuna. Hiljem on ilmunud uustrükke.
BK77
BK77 ehk '''Balti 1977. aasta kõrgussüsteem''' on Eestis kuni 31. detsembrini 2017 kehtiv kõrgussüsteem.
BK77 on määratud järgmiste parameetritega:
Ajalugu
Enne BK77 oli Eestis aastast 1946 kasutusel selle tasandamata variant.
1. jaanuaril 2018 mindi Eestis kõrguste arvutamisel üle Amsterdami nullile.
Bethel
Bethel on vald (town) Ameerika Ühendriikides New Yorgi osariigis Sullivani maakonnas. Selle pindala on 233 km². Elanike arv on 2020. aasta rahvaloenduse kohaselt 3959. Aastal 2010 oli elanikke 4255.
Hust
Hust (ukraina keeles Хуст, ungari keeles Huszt) on linn Ukrainas Taga-Karpaadi oblastis, Husti rajooni halduskeskus (oblastilise alluvusega Hust ise ei kuulu rajooni koosseisu).
Husti kesklinn asub Ungari piirist umbes 9 km kaugusel.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Husti elanikest ukrainlasi 89,3%, ungarlasi 5,4%, venelasi 3,7% ja mustlasi 0,4%.
Makita küla
Makita on küla Valga maakonnas Otepää vallas.
Peter Carlblom
Peter Carlblom (21. november/2. detsember 1785 Haapsalu – 22. mai/3. juuni 1834 Kroonlinn) oli Eesti vaimulik.
Ta õppis aastatel 1802–1805 Tartu ülikooli usuteaduskonnas. Ordineeriti 11. novembril / 23. novembril 1806 õpetajaks.
Makita küla
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Palupera valda.
1977. aastast 2007. aasta novembrini oli liidetud Lutike külaga. Külas asub Looga kabelimägi, millel paikneb muistne kalmistu (14.–17. sajand).
Peter Carlblom
Ta oli aastatel 1806–1821 (kutsuti 10. septembril / 22. septembril 1806) Risti koguduse õpetaja. Jäi 1. veebruaril / 13. veebruaril 1821 tervislikel põhjustel emerituuri. Elas seejärel Kroonlinnas ja töötas Peterburis eraõpetajana.
Isiklikku
Tema vanaisa Jonas Laurentii Carlblom ja isa Gustav Carlblom olid Noarootsi Püha Katariina koguduse õpetajad, teine vanaisa Joachim Heinrich Dahl oli Kullamaa Püha Johannese koguduse õpetaja, vanavanaisa Andreas Hollming oli Vormsi Püha Olavi koguduse õpetaja, onu Johannes Carlblom vanem oli Tõstamaa Maarja koguduse õpetaja, vend Friedrich Carlblom oli Viljandi Pauluse koguduse õpetaja, vend Paul Carlblom oli Tarvastu Peetri koguduse õpetaja, vend Johannes Carlblom oli Noarootsi Püha Katariina koguduse õpetaja. Tema poeg Wilhelm Gustav Johann Carlblom oli luterlik vaimulik Bessaraabias Artsize,; Alatskivi ja Kodavere Mihkli koguduse õpetaja ning Moskva Konsistooriumi superintendent ja vaimulik asepresident.
QAPF-diagramm
QAPF-diagramm on tardkivimite klassifitseerimiseks kasutatav topeltkolmnurkdiagramm.
QAPF on akronüüm, mis koosneb sõnade Quartz (kvarts), Alkali-feldspar (leelispäevakivi), Plagioclase (plagioklass) ja Feldspathoid (feldšpatoid) esitähtedest. Tegemist on mineraalirühmadega, mida kasutatakse selliste tardkivimite klassifitseerimiseks, mille modaalset mineraloogilist koostist on võimalik määrata.
Enamasti klassifitseeritakse selle alusel faneriitseid tardkivimeid (Joonis 1), sest nende mineraloogilist koostist on lihtsam määrata. QAPF-diagramm on olemas ka vulkaaniliste kivimite jaoks (Joonis 3), kuid enamasti on mineraalid nii väiksed, et neid on isegi mikroskoobi abil raske määrata või sisaldab kivim olulisel määral vulkaanilist klaasi, mistõttu ei ole see meetod usaldusväärne. Vulkaaniliste kivimite klassifitseerimiseks kasutatakse enamasti TAS-diagrammi, mis põhineb kivimi keemilisel koostisel. QAPF-diagrammi ei kasutata nende faneriitsete tardkivimite klassifitseerimiseks, mille koostisest moodustavad värvilised mineraalid üle 90%, sellistele kivimitele on eraldi diagramm, mis põhineb mineraalide pürokseeni, küünekivi ja oliviini sisaldusel.
Et anda kivimile korrektne nimetus, on vaja teada kas mineraloogilist koostist või kui seda ei tea, siis keemilist. Kui aga kumbagi ei tea, siis tuleb anda kivimile nimi nn väliklassifikatsiooni abil (Joonis 2 süvakivimeile, Joonis 4 vulkaniitidele), mis on piisavalt lihtne, et mõningase kogemuse najal anda kivimile esialgne nimetus.
Diagrammi kasutatakse nagu iga teist kolmnurkdiagrammi. Et klassifikatsioon põhineb vaid neljal mineraalirühmal, tuleb mõtteliselt elimineerida kõik muud kivimi koostises olevad mineraalid. Seega Q+A+P+F=100%. Q ja F on üksteist välistavad mineraalirühmad, mistõttu põhineb konkreetse kivimi klassifikatsioon kolmel mineraalirühmal. Need on kas QAP või FAP.
600px|vasakul|pisi|Joonis 1. Sellel joonisel toodud klassifikatsiooni kasutatakse siis kui tardkivim on faneriitse struktuuriga ehk teda moodustavad mineraalid on palja silmaga eristatavad. Tüüpiline näide on [[graniit]]
400px|vasakul|pisi|Joonis 2. Sellel joonisel kujutatud klassifikatsiooni kasutatakse siis kui faneriitset tardkivimit ei ole veel mikroskoopiliselt uuritud. Tegemist on nn väliklassifikatsiooniga. Kivimi määraja tugineb otsustamisel oma kogemustele
600px|vasakul|pisi|Joonis 3. Sellel joonisel kujutatud klassifikatsiooni kasutatakse siis kui uuritav tardkivim on [[Peeneteraline struktuur|peeneteralise struktuuriga, kuid tema mineraloogiline koostis on õnnestunud kindlaks teha]]
Hortus Musicus
pisi|Hortus Musicus esinemas 1985. aastal Hortus Musicus (ladina keeles 'muusika-aed') on Eesti vanamuusikaansambel, mille asutas 1972. aastal Andres Mustonen.