cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Johan Jans
Revolutsioonisündmused
1923 oli kuu aega vangis. 1920–1922 töötas Tartu maakonnavalitsuse juriskonsuldina, 1922–1929 Tartus vandeadvokaadina. Aastast 1929 oli Jans Eesti Maapanga direktor.
1940 ilmus Tartus tema mälestusteraamatu "Mälestusi ja vaatlusi" esimene osa.
Johan Jans arreteeriti Nõukogude võimuorganite poolt 1. juulil 1941 Elvas ning suri Venemaal Solikamski laagris eeluurimise käigus.
Isiklikku
1918 abiellus Johan Jans kooliõpetaja Sale Pintmanniga.
21. detsember
21. detsember on Gregoriuse kalendri 355. päev (liigaastal 356. päev). Juliuse kalendri järgi 8. detsember (1901–2099).
Psüühiline funktsioon
Psüühiline funktsioon ehk mentaalne funktsioon on protsess, mille läbi toimub organismi suhe ümbritseva keskkonnaga ja mille eesmärk on organismi jaoks võimalikult optimaalse seisundi kindlustamine sõltuvalt ümbritseva keskkonna tingimustest.
A. Augustinus
Kuigi psüühika olemus pakkus suurt huvi juba Vana-Kreeka filosoofidele nagu Aristoteles (kes psüühikat uurides oletas, et mälu, tähelepanu, fantaasia substraat paikneb ajuvatsakestes), tõstis psüühilised funktsioonid eraldi esile Augustinus oma teoses "De trinitate".
Augustinuse eesmärk ei olnud uurida inimpsüühika olemust, vaid püüd lahendada konflikti arusaamade vahel kolmainsusest. Nimelt – varakristliku perioodi lõpus kujutas Kolmainsus endast tõsist loogilist vasturääkivust. Kuigi tollane kirik lükkas tagasi kõik ratsionaalsed seletused, mis püüdsid lahendada seda loogilist konflikti, pakkus Augustinus välja mudeli, kujutamaks ette Kolmainsust.
Ta lähtus Imago Dei ehk Jumala Kujutise mõistest – inimene on jumala projektsioon. Olles tuttav varasemate mõtlejate käsitlustega inimhingest ja hinge kohast inimeses, püstitas ta hüpoteesi, et Jumal projitseerub inimese vaimus. Seega peab inimese vaimus projitseeruma ka Jumalik Kolmainsus, olles samaaegselt üks substants. Vaadeldes inimesi, leidis Augustinus psüühikas kolm äärmiselt olulist tunnust/funktsiooni, mis on eraldi täheldatavad, aga ühtselt toimivad. Nendeks olid Augustinuse arvates mälu, intellekt ja tahe.
Mälu juures pidas Augustinus tähtsaks just mälu toimimist nii, et oleks kindlustatud inimese optimaalne talitlemine – tähtis pole mitte see, kuidas asju meelde jäetakse, vaid see, mida meelde jäetakse. See tähendab, et Augustinuse nägemuse järgi andmete salvestamisel mälustruktuuridesse toimub informatsiooni olulisuse hindamine ja ainult tõeliselt tähtis informatsioon salvestatakse.
Sarnaselt mäluga pidas Augustinus intellekti juures oluliseks just seda, millest aru saadakse. Seega on Augustinuse jaoks tähtis mõista nähtuse olemust – mis on nähtuse juures olulise tähendusega ja mis ei ole olulise tähendusega antud nähtuse olemuse mõistmisel. Ja kui inimene on suuteline aru saama nähtuse olemusest, siis avaneb inimesel võimalus seda nähtust ära kasutada oma optimaalse seisundi tagamiseks.
Tähtsuse analoogiat rakendades järeldas Augustinus, et tõeliselt tähtis on tahte eesmärk. See tähendab, et inimese eksistentsi optimaalne keskkond on kindlustatud ainult siis, kui inimese soovid lähtuvad tema olulistest vajadustest.
Need kolm vaimu omadust moodustavad Augustinuse nägemuse kohaselt ühtse terviku ja on võrdväärse tähtsusega, et ühtses tervikus (psüühikas) toimida.
René Descartes
Arvatakse, et mehhanismi, kuidas realiseerub psüühika talitlus, kirjeldas esimesena prantsuse filosoof René Descartes (hüdrauliline mudel).
Franz Gall
Franz Gall oletas, et igal psüühilisel funktsioonil on oma kindel anatoomiline substraat.
Carl Gustv Jung
Carl Gustav Jung arendas olulisel määral edasi arusaamu psüühika struktuurist. Oma uurimustest kokkuvõtteid tehes eristas Jung nelja psühholoogilist põhifunktsiooni:
Tänapäev
Psüühilisi funktsioone on võimalik klassifitseerida mitmeti. Alljärgnevalt on toodud üks võimalikest:
Ýylanly
Gurbansoltan eje nimeline, kuni 2004. aastani Ýylanly, on linn Türkmenistanis Daşoguzi vilajetis. 2016. aastal sai linnaks. Enne seda oli alev (şäherçesi).
Uus nimi anti riigi president Saparmyrat Nyýazowi ema järgi.
Jesper Grønkjær
Isiklikku
Jesper Grønkjær on 185 cm pikk.
Gumdag
Gumdag (varasem eestikeelne nimekuju Kum-Dag) on linn Türkmenistanis Balkani vilajetis.
Villem Ormissoni tänav
Villem Ormissoni tänav on tänav Tartus Ihaste linnaosas.
Tänav on ligikaudu 300 meetri pikkune.
Tänav on nimetatud eesti kunstniku Villem Ormissoni järgi.
Ya Hanzhang
Ya Hanzhang (牙含章, oktoober 1916 – 19. detsember 1989) oli tibetoloog.
Kahekümneaastaselt hakkas ta Gansu provintsi Labrangi kloostris õppima tiibeti keelt. Siis läks 8800 mungaga Drepungi kloostrisse Suure Elava Buddha Jamyangi sekretäriks. Seejärel oli tal mitmeid ametikohti Tiibetis.
Aastal 1958 pühendus ta tibetoloogiale. Ta töötas Hiina Sotsiaalteaduste Akadeemia Rahvusuuringute Instituudis.
Vanamuusikaansambel
pisi|Keskaja muusika ansambli liikmed pillidega Vanamuusikaansambel on muusikaansambel, mis on spetsialiseerunud Euroopa varajase muusika – keskaja, renessanss- ja barokkmuusika esitamisele.
Enamasti taotletakse seejuures ettekande ajaloolise stiili rekonstrueerimist säilinud partituuride, traktaatide, muusikainstrumentide ja muude tolleaegsete allikate põhjal.
Jesewitzi vald
Jesewitz on vald Saksamaal Saksimaa liidumaa Põhja-Saksi kreisis.
Valda kuuluvad Jesewitz, Jesewitz-Bahnhof, Liemehna, Ochelmitz, Bötzen, Wölpern, Groitzsch, Gostemitz, Kossen, Weltewitz, Gordemitz, Wöllmen, Pehritzsch, Gallen, Gotha.
Martín Torrijos
Martín Torrijos (sündinud 18. juulil 1963, Panamás) on Panama poliitik.
1. septembrist 2004 kuni 1. juulini 2009 oli ta Panama president.
Tema isa oli Omar Torrijos, Panama sõjaväeline valitseja aastatel 1968–1981.
Nicanor Duarte Frutos
Óscar Nicanor Duarte Frutos (sündinud 11. oktoobril 1956) on Paraguay poliitik, president aastatel 2003–2008.
Vanamuusika
Vanamuusika (inglise keeles early music, saksa keeles Alte Musik, soome keeles vanha musiikki) on muusikas mitmetähenduslik mõiste:
Masters At Work
Masters At Work on house-muusika produtsentide ja remiksijate paar Kenny 'Dope' Gonzales ja Little Louie Vega.
Nad hakkasid seda nime kasutama 1990. Nad on kasutanud ka nimesid MAW, KenLou, River Ocean ja Nuyorican Soul.
11. strategeem
11. strategeem 36 strategeemist on "hoia virsikut, ohverda ploom".
Ohver. Ohver millegi või kellegi päästmiseks. Ohvritall. Patuoinas.
II 5. (11.) Hoia virsikut, ohverda ploom
"Muutuste raamatus" moodustavad vastupidised kuusjooned 49. Ge (Nahk, (naha)vahetus, revolutsioon) ja 50. Ding (Uri, ohvrinõu, ohverdamine, püsistamine) ühe ajalise tervikringi.
Põhimõtte selgitus
thumb|left|150px|Ristil hukkamine. Yokohama, Jaapan u 1865-8
On olukordi, kus tuleb ohverdada lühiajalised eesmärgid, et saavutada pikaaegne eesmärk. Patuoinas kannatab, et teised ei peaks kannatama. Mt. 10.39. Kes oma elu (hing) leiab, see kaotab selle, ja kes oma elu kaotab minu pärast, see leiab selle.
Tsitaat Muutuste raamatust
Puudub. Seostatakse 31. Xian (Tõmme, mõju) ja 41. Sun (Kahju) vastandkuusjoontega.
31. kuusjoonega algab raamatu teine osa. Esimest osa seostatakse elu ja loominguga maailmas (taevas ja maa; taevasmaa) ja teist osa inimeste keskel.
Näiteid
Ühel Cao Cao sõjaretkel oli vägedes toidupuudus. Ta küsis oma varustusülemalt mida ta võiks teha. See soovitas läbi salaja väiksema riisijaotusnõu kasutamise vähendada toidunormi. Cao Cao kiitis seda ja andis oma nõusoleku kasutada väiksemaid mõõtenõusid. Mõne aja möödudes hakkasid sõdurid kurtma ja süüdistasid oma komandöre nende petmises. Cao Cao kutsus taas varustusülema ja rääkis talle olukorrast. "Ma võin teha mida tahes, kuid mida ma peaks tegema?", küsis see. "Ma kardan, et pead laenama oma pea." vastas Cao Cao, lubas ta pere eest hoolitseda, lasi ta pea maha võtta, pika toki otsa ajada ja lisada sildi: "Püütud pettuselt väiksemate mõõttasside kasutamisel." (Raamatust "Kolmevalitsus".)
Harro von Sengeri toodavatest näidetes:
Wang Jixing (8. sajandil pKr.) "Kümme salajast go mängu reeglit":
(Lühikokkuvõte ühest hiina filmist, kes teab lisagu palun nimi.) Kui Hiina esimene keiser, peale aastasadu kestnud sõdade aega, Taevaalusesse rahu tuues Hiina ühendas ja läks lõpuks ohvrit tooma, siis Taevapoeg nuttis hääletult. Läks Taevale ohvrituld süütama, väed kahel pool teed, pale märg. Sest tal tuli just trepist alla tulles enne seda tappa oma ainus sõber. Laulik, keda pilli mängimas kuuldes tal lapsepõlves enne hukkamist surmahirm kadus. Ta vanemad oli tapetud, ta ainsana elus, ent hukkamine lükati samas edasi. Aga ainus mida ta oma sõbralt lõpus oli tahtnud oli see, et see teeks sellele uuele riigile laulu. Sest seda tundis ta ainsana alles jäävat. Enne ohvritoomist kõikide vägede silma alla ütles laulik talle lõpliku ei. Konfutsianismi kaanoni kuues raamat „Viiside lõime” (Nootide raamat) on sõdade ajal kadunud, alles on jäänud viis: „Muutuste lõime”, „Luule lõime”, „Kombed”, „Aja lõime” ja "Kevaded-sügised".
Taevaskoda
Tuntumad taevaskojad Põlva maakonnas on Ahja jõe ürgorus asuvad Suur ja Väike Taevaskoda. Saesaare veehoidla ääres paiknevad Laaritsa-, Mõsu-, Kindapäka, Kivipalu ja Mõtstare mägi ning Savioidu pae ja Piirioidu pae.
Krostitzi vald
Krostitz on vald Saksamaal Saksimaa liidumaa Põhja-Saksi kreisis.
Valda kuuluvad Beuden, Hohenossig, Kletzen, Zschölkau, Krensitz, Krostitz, Kupsal, Lehelitz, Mutschlena, Niederossig, Priester, Pröttitz.
Taevaskoda
Taevaskodasid peetakse ohverdamiskohtadeks, kus juba ammusest ajast on ohverdatud viljasaagi, karja sigivuse ning inimese tervise ja õnne heaks. Kaljuseinu ei tohi lõhkuda ega neisse nimesid kraapida – see vihastaks jõevaime ja tooks õnnetust.
Uuemal ajal on hakatud taevaskodadeks nimetama teisigi uhkeid liivakivipaljandeid, näiteks Räpina kihelkonnas Võhandu jõel.
pisi|Sügis Väike-Taevaskojas
Termini päritolu
Termin "taevaskoda" sisaldab sõnu taevas ja koda, aga kuidas need taevaskojaga seotud on, pole selge. On võimalik, et kunagine nimeandja lõigi metafoori liivakiviseintega kojast, mille katuseks on taevas.
Kolmanda võimalusena sisaldab termini algusosa läänemeresoome teekonnasõna taival ~ taipaleen. Sel juhul tähendaks termin puhkamise kohta jõeäärsel teekonnal või siis kohta, kus veeteelt minnakse üle maismaateele või vastupidi. Näiteks Soomes on Taivassalo.
Räpinast on üles kirjutatud arvamus, et sealne sõna sõatarõ 'sõjatare' ja Põlva taivaskoda tähendavat sedasama. Keelejuhi meelest olevat siis mõlemad varjumise ja pakkumineku kohad. Võrdluseks võib taas tuua, et Kagu-Soomes tähendab taivaltaa muuhulgas 'pausi pidada, pooleli jätta', samuti on sel sõnal metsa ja metsiku paigaga seotud tähendusi.
Bäherden
Bäherden on alev Türkmenistanis Ahali vilajetis.
Piero di Cosimo de' Medici
Piero di Cosimo de' Medici ehk Piero il Gottoso (Luuvalu-Piero; 1416 – 2. detsember 1469) oli Firenze pankur ja Firenze tegelik valitseja aastatel 1464–1469.
Piero oli Cosimo de' Medici ja Contessina de' Bardi vanim poeg. Isa eluajal tal erilist mõjuvõimu ei olnud, kuid temast kujunes osav diplomaat ja pankur. Piero oli ka viimane Medici, kes (1461. aastal) valiti linna gonfaloniere'ks. Paraku päris Piero oma isalt toda viimastel eluaastatel raskelt vaevanud podagra, sellest tulenes ka tema hüüdnimi, ning oli seetõttu sageli peaaegu halvatud. Isa surma järel päris Piero nii panga kui ka mõjuvõimu Firenze üle. Medicite võim polnud siiski veel kuigivõrd kindlustunud, suur osa Firenze eliidist oli eriti Cosimo viimastel valitsusaastatel muutunud rahulolematuks ning tema surma järel proovisid nad Mediceid kukutada. Asja komplitseeris veelgi aga see, et Piero oli Medicite pangale asunud Firenze kaupmeestelt nende pikaajalisi võlgu sisse nõudma, mis paljud pankrotti ajas. Seega tekkis vandenõulastele laiem toetuspind, mida nad püüdsid ka ära kasutada. 1466. aastal alustasid nad Piero äraolekul linnast Veneetsia toetusel riigipöördekatset. Linnas levivatest ärevatest meeleoludest teada saades kiirustas Piero ratsasalgaga Firenze poole, kuid oleks peaaegu linnaväravate ees olnud varitsuse ohvriks lagenud. Teda jõudis selle eest hoiatada aga tema poeg Lorenzo, keda aitasid kohalikud talupojad. Järgnevalt suutsid Medicite pooldajad Firenzes rahutused maha suruda, samuti löödi tagasi Veneetsiast lähtuv invasioonikatse. Kuid juba 1467. aastal puhkes uus sõda Veneetsiaga. Piero suutis sõlmida aga laiaulatusliku liidu, kuhu peale Firenze kuulusid veel Milano, Kirikuriik ja Napoli. Nende ülekaalukate vägede ees pidi Veneetsia taanduma ning Itaalias valitses taas rahu.
Nagu oma isa, toetas ka Piero kunsti, tellides hulga töid mitmetelt toonastelt tippkunstnikelt. Ta kogus ka haruldasi raamatuid ning isegi flaami ja Flandria kunsti. Pankurina oli ta samuti küllaltki edukas, Medicite varanduslik seis püsis tema ajal endiselt hea.
Piero suri 53-aastaselt podagra ja kopsuhaiguse tõttu. Ta maeti tema noorema venna Giovanni kõrvale San Lorenzo, Medicite kaitsepühaku kirikusse; ka ta vend oli surnud podagrasse. Pärast Piero surma sai Firenze valitsejaks ning Medicite panga omanikuks tema poeg Lorenzo.
Transseksuaal
Transseksuaal on inimene, kelle sooidentiteet on erinev tema bioloogilisest soost.
Transseksuaal soovib jäädavalt muuta või ongi muutnud oma väliseid sootunnuseid ning tahab elada või elabki endast erineva soo rollis.
Karl VII
Karl VII nime all on tuntud mitu valitsejat:
Uganda kuninganna
Uganda kuninganna oli Uganda riigipea 9. oktoobrist 1962 kuni 9. oktoobrini 1963.
Selle aasta vältel oli ametis Uganda ainus kuninganna Elizabeth II, keda kohapeal esindas kindralkuberner Sir Walter Coutts (1912–1988). Elizabeth II külastas nii Uganda protektoraati, 28. kuni 30. aprillini 1954, kui ka hilisemat Uganda Vabariiki, 21. kuni 24. novembrini 2007.
Surnud 2010
''Sellel leheküljel on loetletud 2010. aastal surnud tuntud inimesi ja loomi.
Detsember
2010 Lists of deaths by year 2010
Glassii
Glassii on kindlusehitise (aga ka sõjalaeva, militaarsõiduki või üldse varje) kaldus osa, mis takistab ründaja pealetungi või aitab juhtida kõrvale ründaja laskekehasid. Enamasti tuntakse glassiina lauget muldvalli, mis on kindlusvööndi kõige välimine ehitis (glassiivall) ning mida kaitsja poolt toetab kivist tugimüür (glassiivalli tugimüür). Selle taha on ka kergelt relvastatud kaitsjatel võimalik tõhusalt varjuda. Püsivama tarindina võib glassii olla kaetud ka kivide või betooniga, nii et moodustub kivivall.
Glassii on ka püstkaldne või püstjas sein (mida võib toetada palk-, punutis- vms tugistik) või kivist müür (glassiimüür).
Glassiist kaitsja suhtes sissepoole jäävad üldjuhul varjatud tee, relvaplats jms vallikraavist väljapoole jäävad ehitised. Glassiist väljapoole jääv ala on esplanaad.
Seksuaalvähemus
Seksuaalvähemus on inimeste grupp, kelle seksuaalne identiteet, seksuaalne orientatsioon või seksuaalkäitumine ei vasta heteroseksuaalsuse normile. Seksuaalvähemustesse kuuluvad inimesed võivad, kuid ei pruugi kuuluda ka soovähemuste hulka, ning vastupidi.
Tavaliselt kasutatakse seda sõna lesbide, geide, ja biseksuaalsete inimeste (LGB) kohta.
Lesbid
Lesbi tähistab naist, kes tunneb seksuaalset ja romantilist külgetõmmet teiste naiste vastu ning kes ise identifitseerib end lesbina.
Geid
Gei tähistab meest, kes tunneb seksuaalset ja romantilist külgetõmmet teiste meeste vastu ning kes ise identifitseerib end geina.
Biseksuaalsed inimesed
Biseksuaalne inimene või lühidalt bi tähistab inimest, kes võib tunda seksuaalset ja romantilist külgetõmmet rohkem kui ühest soost inimeste vastu, ning kes ise identifitseerib end biseksuaalsena. Biseksuaalsed inimesed võivad olla ükskõik millise soolise identiteediga.
Žanna Friske
Karjäär
Žanna õppis Perovo rajoonis Moskva 406. keskkoolis, osales kooli isetegevuses. Ta tegeles balleti, tantsu, akrobaatika ja iluvõimlemisega. Ta õppis pärast keskkooli lõpetamist Moskva Kultuuriinstituudi koreograafiaosakonnas ja seejärel ajakirjandust kaugõppes Moskva Humanitaarülikoolis, kuid ei lõpetanud kumbagi kõrgkooli. Mõnda aega töötas ta sekretärina ettevõttes, mis müüs kontorimööblit.
Lauljakarjääri alustas Friske 1996 popbändis Blestjaštšije. See oli Venemaa üks esimesi tüdrukutebände, mida võiks võrrelda Spice Girlsiga. Bändiga sai ta Venemaal väga populaarseks ja esines ka välismaal. See bänd tegutseb tänapäevani, aga just seda koosseisu, milles Friske esines, nimetatakse kuldseks ja peetakse kõige kuulsamaks.
Aastal 2003 osales Friske tõsielusõus "Последний герой-4" ("Viimane kangelane", Eestis "Robinsonid"), kus jõudis neljanda hooaja finaali. Saarelt tagasi koju jõudes teatas Friske, et lahkub bändist ja alustab soolokarjääri. Aastal 2005 osales ta "Viimase kangelase" viiendal hooajal ning seejärel projektides "Aafrika süda" ("Сердце Африки") ja "Impeerium" ("Империя").
4. oktoobril 2005 ilmus tema esimene sooloalbum "Žanna" ("Жанна"). 2008. aastal osales Friske projektis "Jääaeg 2" ("Ледниковый период 2", Eestis "Tantsud jääl"), kus ta uisutas esialgu Vitali Novikovi ja hiljem olümpiavõitja Maksim Marininiga.
Aastal 2004 mängis ta Sergei Lukjanenko filmis "Öine vahtkond" ("Ночной дозор") ja 2006 filmis "Päevane vahtkond" ("Дневной дозор"). Mõlemas mängis ta peategelase Zavuloni armastatut nõid Alissa Donnikovat. Esimeses filmis lõigati enamik tema stseenidest välja, sealhulgas pikk armastusstseen, aga teises filmis oli tal juba märksa suurem osa ja tema kehastatud tegelane oli filmi postritelgi. Ta tegi trikid enamasti ilma dublante kasutamata, sest oli väga heas kehalises vormis.
Friske mängis naispeaosa krimifilmis "Kes ma olen?" ("Кто я?"), mis esilinastus 2010. See film räägib mälukaotusega dokumentideta noormehest, kes leitakse Sevastopoli raudteejaamast.
Friske poseeris ajakirjadele Penthouse, Maxime ja Elle.
Mõningaid Žanna Friske laule ("Ла-ла-ла", "Где-то летом") esitab eesti keeles Kairit Tuhkanen.
Friske elas koos populaarse telesaatejuhi Dmitri Šepeleviga. 7. aprillil 2013 sündis paaril Miamis poeg Platon.
Haigus ja surm
2013. aasta keskel, pärast poja sündi, hakkas ta kaebama peavalude üle. Pärast diagnostikat sai ta ravi USA-s ja Saksamaal. Avalikkusest kadus ta 2013. aasta sügisel. Esimesed teated haigusest ilmusid ajakirjanduses 15. jaanuaril 2014. 20. jaanuaril kinnitasid Žanna rasket haigust tema pere ja lähedased, isa sõnul oli tütrel ajukasvaja glioblastoom.
2014. aasta jaanuarist alates raviti teda New Yorgi kliinikus Memorial Sloan-Kettering Cancer Center. Venemaa telekanal PBK korraldas korjanduse Friske ravimiseks, ühe nädalaga koguti 66,5 miljonit rubla.
Gazojak
Gazojak on alev Türkmenistanis Lebapi vilajetis.
Žanna Friske
Haigus ja surm
Alates 2014. aasta suvest oli ta pärast pikka ravi taastusravil Jūrmalas, kus tähistas oma 40. sünnipäeva. Samuti raviti teda Hiinas.
Gregorius I
Gregorius I (Gregorius Suur, õigeusu kirikus ka Gregorios Dialogos, 540 – 12. märts 604) oli paavst 590–604. Ta oli 64. paavst. Gregorius I oli esimene munk, kes sai paavstiks. Teda austatakse katoliku kirikus Kiriku doktorina.
Gregorius sündis 540. aasta paiku. "Liber Pontificalise" järgi oli ta pärit Roomast ja tema isa oli Gordianus. Gordianus (surnud 574) oli jõukas aristokraat, kes pidas kirikuametit (regionarius). Ta pärines tuntud suguvõsast (arvatavasti Aniciuse suguvõsast) ja oli paavst Felix III järeltulija. Samast suguvõsast oli pärinenud ka paavst Agapetus I.
Gregoriuse ema Silvia (515–592) pärines väärikast suguvõsast. Teda austatakse katoliku kirikus ja õigeusu kirikus pühakuna, kelle mälestuspäeva tähistatakse katoliku kirikus 3. novembril. Samuti on pühakuks kuulutatud Gregoriuse tädid Emiliana ja Trasilla.
Gordianuse ja Silvia peres oli veel üks poeg, kelle kohta pole andmeid säilinud.
Gordianuse omanduses olid mitmed maavaldused Sitsiilias ja Roomas. Roomas omas ta villat Caeliuse künkal. Tänapäeval asub selles paigas Via di San Gregorio tänaval San Gregorio al Celio kirik. pisi|vasakul| San Gregorio al Celio kirik asub kohas, kus sündis Gregorius I Gregorius sündis segasel ajajärgul, mil Itaaliat rüüstasid erinevad germaani hõimud. Ida-Rooma keiser Justinianus I üritas Itaalia alasid ühendada, kuid ei suutnud. Aastatel 541–542 tabas Itaaliat katkuepideemia, mis hävitas suure hulga elanikkonnast. Seesugune ärev ning muserdatud keskkond avaldas mõju ka Gregoriusele, kellel kujunes välja uskumus peatselt lähenevast maailmalõpust.
Pole teada, kust Gregorius oma hariduse sai, kuid Toursi Gregoriuse väitel oli ta osav nii retoorikas kui ka muudel aladel. Koduseinte vahelt sai ta kaasa sügava usu Jumalasse. Talle meeldis palvetada ja Piiblit lugeda. pisi|300px| Gregorius I. [[Carlo Saraceni maal]] Gregorius sai 572. aasta paiku keiser Justinus II soovitusel Rooma linna prefektiks, mis oli nii noores eas mehe jaoks kõrge ametikoht. See tähendas, et Rooma kõrgeima kohtuniku ning Rooma senati eesistujana allus ta vahetult keisrile. Pärast isa surmale järgnenud pikaajalist palvetamist otsustas Gregorius 574. aasta paiku prefekti ameti koos muu maise eluoluga hüljata ning hakata mungaks. See oli pikaajalise sisemise puhtuseotsingu ja töötegemise jätk, millele vastandus Gregoriuse tugev tahe teenida avalikkust.
Gregorius asus mungaellu suure entusiasmiga, asutades oma Sitsiilia maavaldustele kuus kloostrit. Samuti muutis ta kloostriks oma kodu Roomas, kuhu ta ka ise lihtsa mungana elama asus. Selle kloostri patrooniks sai apostel Andreas.
Kirikuloolased on eri meelt, kas Gregorius kuulus benediktiinide ordusse või mitte. Kirikuloolane Cesare Baronio ei tunnusta Gregoriust benediktiinina, kuid Jean Mabillon on veendunud, et ta oli benediktiin. Mabilloni seisukoht on nüüdseks muutunud valitsevaks.
Oma elu koduses mungakloostris on Gregorius hiljem pidanud õnnelikumaks ajaks oma elus. Tol ajal elatud range mungaelu oli tõenäoliselt põhjuseks ka ta tervise nõrgenemisele, mis hilisemas elus palju tunda andis.
Saadik Konstantinoopolis
6. sajandi teine pool oli Itaalias poliitilise kriisi aeg, sest langobardid tungisid jõudsasti Rooma poole. Pelagius II saatis Gregoriuse aastal 579 saadikuna (apocrisiarius) Konstantinoopolisse, et saada keisrilt abi langobardide vastu, kuid keiser Tiberios II soovitas tal abi saamiseks pöörduda Austraasia kuninga poole.
Gregorius elas Konstantinoopolis askeetlikult, kuid ei omandanud kreeka keelt. Ta koostas Sevilla piiskopi Leanderi palvel jutlusi Iiobi raamatu põhjal. Konstantinoopolis veedetud ajal suhtles ta aktiivselt keisri õukonnaga. Ta tõdes Konstantinoopolis, et Lääs ei peaks nii palju Bütsantsist sõltuma, sest sealt ei saa ta vajalikku praktilist abi.
581. aasta paiku tekkis Gregoriusel teoloogiline vaidlus Konstantinoopoli patriarhi Eutychiosega seoses surnute ülestõusmisega. Patriarh väitis, et ülestõusnute kehad pole ülestõusmise järel "kombatavad", Gregorius taunis patriarhi vaateid tuginedes Luuka evangeeliumile, kus Jeesus Kristus soovitas apostlitel end puudutada (Lk 24:39). Vaidlus jõudis keiser Tiberios II kõrvu, kes leidis, et Gregoriusel on õigus ja käskis patriarhi teose põletada. Nii patriarh kui Gregorius haigestusid seejärel, patriarh suri aastal 582, kuid Gregorius paranes.
Tagasi Roomas
585. aasta paiku naasis Gregorius Rooma, kus tegutses oma kloostris abtina. Ta kehtestas kloostris väga range korra.
Võhmuta
Võhmuta on küla Lääne-Viru maakonnas Tapa vallas.
Gregorius I
Tagasi Roomas
Kloostri kord oli sedavõrd range, et ta ei halastanud patustanud mungale, kes oli teda varem põetanud. Kui munk Justus (Julius) pihtis surres, et tal oli kongis kolm kullatükki, otsiti kong läbi, kust leitigi kullatükid. Gregorius keelas igaühel läheneda surevale mungale, keda süüdistati ahnuses. Pärast surma maeti munga laip koos kullatükkidega pühitsemata alale ja mungad karjusid: "Kadugu sinu raha koos sinuga!" (Ap 8:20; Pecunia tua tecum sit in perditionem!) ("Dialoogid" IV, 55).
Võhmuta
Külas asub Võhmuta mõisa kalmistu.
Gregorius I
Tagasi Roomas
Gregorius jutlustas ja seletas munkadele kirjakohti. Tema seletustest tegi märkmeid tema õpilane Claudius, kuid Gregorius leidis märkmetest nii arvukalt vigu, et võttis märkmed tema käest ära.
Sel ajal kohtus Gregorius Rooma Foorumis inglise noormeestega, kes olid toodud orjaturule. Neid nähes olevat ta hüüdnud: Non Angli, sed Angeli! ('Mitte anglid, vaid inglid!'). Saades teada, et nad olid Deira kuningriigist, mõtles ta selle nime üle ja tõlgendas seda sõnaga "de ira" ('vihast'). Kuuldes anglite kuninga Aella nime, tõlgendas ta selle halleluujaks.
Kohtumisest anglitega sai ta innustust minna Inglismaale misjoneerima. Ta sai paavstilt vastava loa, kuid roomlased olid vastu tema lahkumisele Roomast ning kolmandal päeval pärast linnast lahkumist kutsuti ta tagasi. Peatudes reisi ajal einestamiseks ühel heinamaal, asus Gregorius lugema piiblit, kui üks tirts hüppas piiblile. Gregorius oli seepeale hüüatanud: "Ecce locusta!" ('Vaata tirtsu!'). Ta mõtles juhtunu üle ja tõlgendas seda Jumala märgina jääda kohale (Loco sta!). Tund aega hiljem saabusid saadikud, kes kutsusid ta tagasi Rooma.
Gregorius oli ametis ka Pelagius II sekretärina. Ta oli seotud Kolme peatüki tüli pärast tekkinud vaidlusega Põhja-Itaalia piiskoppidega, kes ei tunnustanud paavsti vaateid. Gregorius koostas olulisema Pelagius II kirja skismaatilistele piiskoppidele.
Sügisel 589 toimus Tiberi jõe üleujutus ja seejärel puhkes katk, mille tagajärjel suri palju roomlasi.
Paavstiks saamine
Gregorius I pühitseti paavstiks 3. septembril 590 Rooma Peetri kirikus, kui Bütsantsi keiser Maurikios oli teda tunnustanud.
7. veebruaril 590 suri paavst Pelagius II katku ning tema asemele valiti üksmeelselt Gregorius, kes võttis selle ameti vastu taas tõrkuva hoiakuga ning nõustus valikuga alles pärast Bütsantsi keisri mandaadi saabumist. Varem oli ta keisrilt palunud teda mitte tunnustada, kuid Rooma prefekt Germanus lükkas paavsti palve tagasi.
Traditsiooni järgi põgenes Gregorius pärast keisri mandaadi saabumist metsa, kus ta veetis kolm päeva. Tema asupaik metsas oli valgustatud üleloomuliku valguse poolt.
Haldusreform
Ta määras Itaalia linnadesse ametisse kubernere, korraldas Rooma väeosade varustamist, määras ametisse Rooma väepealikke, instrueeris neid, saatis saadikuid langobardi vürstide juurde, sõlmis lepinguid ja sõlmis ilma eksarhi loata rahu. Ta määras paavstile kuuluvate maa-alade haldajateks (rector) vaimulikud.
Tema valitsemisviisi tagajärjel halvenes paavsti rahanduslik olukord.
Suhted Bütsantsi keisriga
vasakul|pisi|300px|Gregorius I [[büst Milano kirikus]] Gregorius I poliitiline mõju Itaalias kasvas suuremaks Bütsantsi keisri omast.
Kui keiser taunis tema suhteid langobardidega ja süüdistas paavsti langobardidega rahulepingu sõlmimise tõttu reetmises, vastas paavst aastal 595, et tegi seda oma kodumaa eest.
Paavsti suhted Bütsantsi eksarhi Romanusega olid keerulised langobardide tõttu, kellega paavst soovis sõlmida rahu. Eksarh Callinicusega oli paavstil paremad suhted.
Paavsti saadik (apocrisiarius) Konstantinoopolis oli ülemdiakon Laurentius, kuid paavst kutsus ta tagasi ja tagandas ametist. Aastatel 593–595 oli saadik hilisem paavst Sabinianus, aastal 603 sai saadikuks hilisem paavst Bonifatius III.
Suhted langobardidega
Gilbert Huddlestoni järgi seisnes Gregorius I poliitika suhetes langobardidega põhimõttes, et Rooma ei tohi olla langobardi vürstide võimuses. Ta oli kirjavahetuses kuninganna Theodelindaga, kellele ta saatis oma teoste koopiad ja mõned Jeesus Kristuse risti osad.
Aastal 592 saavutas Gregorius I rahu Spoleto hertsogi Ariulfiga. Eksarh Romanus rikkus rahulepingut, tungis Perugiasse ja seejärel Rooma, kuid kevadel 593 lahkus Roomast. Langobardide kuningas Agilulf vallutas eksarhi rünnaku järel juunis 593 Rooma. Paavst kohtus Agilulfiga Rooma Peetri kirikus ja lubas linna rüüstamise vältimiseks kuningale tribuudi maksmist.
Paavst taotles seejärel langobardidega pikaajalise rahulepingu sõlmimist. Mais 595 Ravennasse saadetud kirjas lubas ta sõlmida rahu langobardidega ilma eksarhi nõusolekuta. Eksarh kaebas keisrile, kes saatis paavstile kirja, milles süüdistas paavsti reetmises.
Paavsti ponnistused viisid niikaugele, et aastal 599 sõlmis eksarh Callinicus langobardidega rahu ja aastal 604 lasi langobardide troonipärija ennast ristida. Sellega sai alguse langobardide järkjärguline katoliseerumine.
Suhted Frangi valitsejatega
Gregorius I suhtles Frangi valitsejatega. Ta oli kirjavahetuses Burgundia kuningas Childebert II-ga ja kuninganna Brunhildaga, keda ta kohustas toetama misjonit.
Suhted slaavlastega
Gregorius I tundis aastal 600 Bütsantsi keisrile Maurikiosele saadetud kirjas muret slaavlaste tungimise pärast Dalmaatsiasse.
Suhted Konstantinoopoli patriarhiga
Gregorius I ajal jätkus paavstil tüli Konstantinoopoli patriarhiga, kes aastal 588 toimunud sinodil kasutas "oikumeenilise patriarhi" tiitlit. Gregorius ei osanud kreeka keelt ja mõistis vaidlustatud mõistet ladina päraselt (Patriarcha universalis). Ta kohustas aastal 595 oma saadikut Sabinianust mõjutama Bütsantsi keisrit Maurikiost ja keisrinnat, et need veenaksid patriarhi selle tiitli kasutamisest loobuma. Kui saadik ei täitnud oma ülesannet, kirjutas paavst keisrile, keisrinnale ja patriarhile. Ta taunis tiitlis mõiste "universaalne" (universalis) kasutamist. Ta rõhutas, et kui patriarh kasutab seda tiitlit, on ta sellest jätnud ilma teised patriarhid. Ta pidas patriarhi käitumist antikristlikuks, sest selle tiitli taotlemine on kuratlik patt. Ta põhjendas, et seda tiitlit oli paavstile pakutud Kalchedoni kirikukogul, kuid paavst Leo I oli pakkumisest keeldunud.
Keiser noomis paavsti kiriku lõhestamise pärast, kuid Gregorius I vastas talle, et Peetrus sätestas kõik kirikud, kaasaarvatud Konstantinoopoli, Rooma subjektiks.
Ta tunnustas Kalchedoni kirikukogu 28 kaanonit.
Aastal 593 tümitati Konstantinoopolis nuiadega preestreid Johannest Kalchedonist ja Anastasiust Isauriast, keda süüdistati ketserluses. Gregorius I kirjutas kahel korral patriarhile Johannes IV, milles taunis seda mittekanoonilist karistusviisi ja kohustas süüdistatud preestritele nende ametid taastama. Mõlemad preestrid tulid Rooma, kus paavst pakkus neile varjupaika.
Paavstil oli Konstantinoopoliga tüli ka apostel Pauluse reliikviate pärast. Konstantinoopol soovis austamiseks saada Pauluse pead, kuid paavst saatis sinna osa Pauluse ahelatest.
Konstantinoopoli patriarhi Johannes IV on peetud isikuks, kellele Gregorius I pühendas oma "Eeskirjad vaimulikele".
Suhted Iiri piiskoppidega
Gregorius I saatis aastal 592 kirja Iiri piiskoppidele.
Suhted Illüüria piiskoppidega
Aastal 592 apelleeris ametist tagandatud Teeba piiskop Heraklianos paavstile. Gregorius I teatas Illüüria priimasele Johannesele, et Heraklianos tuleb ametisse tagasi kinnitada, kuid Salona piiskop Natalis tuleb ekskommunitseerida, kui ta ei sea ametisse tagandatud ülemdiakon Honoratost.
Natalis suri ja tema asemele valiti piiskopiks Maximos. Gregorius taunis Maximose saamist piiskopiks ja teatas Salona vaimulikele, et need ei valiks piiskoppideks isikuid, keda paavst ei tunnusta.
Keiser kinnitas Maximose piiskopiks ja paavst saatis talle kokku 17 kirja. Aastal 599 palus Maximos paavstilt vabandust, mille järel tunnustati teda ametliku piiskopina.
Suhted Itaalia piiskoppidega
Gregorius I taotles aastal 590 tulemusteta Põhja-Itaalia piiskopkondade taasühendamisest Roomaga, sest Bütsantsi keiser Maurikios kohustas teda sellest loobuma. Need piiskopkonnad taunisid paavsti otsust kolme teoloogi (Theodoros Mopsuestiast, Theodoretos Cyrrusest ja Ibas Edessast) hukkamõistmise kohta.
Ta kohustas Velletri piiskoppi Johannest haldama Cisterna (Tres Tabernæ) piiskopkonda.
Ta saatis Siracusa piiskopile Johannesele ja Messina piiskopile Donusele palliumid.
Ta kirjutas Cagliari piiskoppidele Thomasele ja Januariusele.
Ta käskis jaanuaris 596 oma legaadil Campanias alamdiakon Antemiusel vangistada Amalfi piiskop Primenus, kes ei resideerinud oma piiskopkonnas.
Suhted Prantsusmaa piiskoppidega
Gregorius I taastas 1. augustil 595 Arles’i metropoliidi volitused, saatis metropoliidile palliumi ja kinnitas tema privileegid. Ta taunis metropoliit Virgiliuse suhtumist juutidesse.
Ta saatis aastal 599 Autuni piiskopile Syagriusele palliumit.
601 nõudis ta Arles’i metropoliidilt Virgiliuselt sinodi kokkukutsumist, et arutada simooniat ja muid probleeme.
Vaimulikkonna reform
pisi|300px| [[Augustinus, Gregorius I, Hieronymus ja Ambrosius. Pier Francesco Sacchi maal]] Gregorius I nõudis vaimulikelt karskust, keelas neil elada ühes elamus koos naistega, välja arvatud lähisugulased, nagu emad, õed või abikaasad, kellega abielluti enne ordinatsiooni. Ta soovitas piiskoppidel elada lahus kõigist naissoost sugulastest, kuigi seda lubas kanooniline õigus.
Ta soosis tsölibaati. Ta laiendas tsölibaadinõuet alamdiakonitele ja keelas diakoniteks ordineerimast alamdiakoneid, kes ei järginud tsölibaati.
Ta tagandas juulis 595 Rooma sinodiga Lateraani paleest kõik ilmikud ja paažid. Tema korraldusega pidid kirikuameteid pidama vaimulikud.
Ta tõstis diakonite arvu Roomas seniselt 7-lt 18-ni.
Ta määras paavsti valdustes ametisse vikaarid.
Ta tunnustas Bütsantsi keiser Maurikiose korraldust, mille järgi ei tohi riigiametnikud asuda kloostrisse.
Ta sätestas, et Sitsiilia piiskopid peavad Roomas aru andma iga 5 aasta tagant (ad limina visiit).
Ta kohustas vaimulikke kasutama kiriku tulusid otstarbekalt.
Ta taunis simooniat ja keeldus paavstile tehtavatest kingitustest. Aastal 595 peetud sinodil keelas ta piiskoppidel anda palliumite eest paavstile kingitusi.
Ta sätestas, et paavstile võivad apelleerida kõik vaimulikud, seda isegi vastu patriarhide tahtmist. Ta kinnitas, et paavst ei tohtinud kanooniliselt sekkuda patriarhide tegevusse.
Ta kohustas piiskoppe pidama sinodeid.
Ta sätestas paastuviisi, mille käigus oli päevas lubatud süüa vaid ühe korra, kuid mitte tarvitada seejuures piima, võid, juustu, muna ja värsket liha.
Ta sätestas, et vaimulik, keda süüdistatakse kriminaalkuriteos või muus kuriteos, tuleb ametist tagandada.
Ta saatis palliumid Canterbury piiskopile Augustinusele, Sevilla piiskopile Leanderile, Arles'i metropoliidile Virgiliusele, Autuni piiskopile Syagriusele, Siracusa piiskopile Johannesele ja Messina piiskopile Donusele.
Munkluse reform
Gregorius I rehabiliteeris munkluse, mida varem olid mõned vaimulikud tauninud. Ta oli esimene munk, kes sai paavstiks. Ta leidis, et kloostrisüsteem oli kirikule eriline väärtus ja ta tegi kõik, mis oli tema võimuses, et munklust levitada. Ta nõudis rikastelt, et nad toetaksid kloostreid ja kasutas oma valduste tulusid samal eesmärgil.
Kloostrisse elamajäämine määras ära ka askeetliku eluviisi, mida järgides leidis paavst aega kirjanduslikuks tegevuseks, mis sisaldas nii käsiraamatut vaimulikele kui ka pühakute elulugusid.
Ta sätestas, et mungaks ei tohi saada nooremalt kui 18-aastaselt, abikaasad ei tohi kloostrisse siirduta ilma üksteise loata, noviitsiaeg peab olema vähemalt kaks aastat. Ta sätestas, et ükski munk ei tohi lahkuda abti loata kloostri alalt, välja arvatud erakorralistes olukordades. Ta sätestas, et ükski munk ei tohi lahkuda kloostrist üksi.
Ta sätestas, et munka ei tohi ordineerida preestriks ja keelas mungal jääda pärast ordinatsiooni kloostrisse.
Aastal 601 peetud Lateraani sinodil sätestas ta, et kloostrid ei kuulu piiskoppide jurisdiktsiooni alla.
Ta lubas orjal saada mungaks ilma isanda loata.
Ta sätestas, et abtissid peaksid olema vähemalt 60-aastased ja nad tuleb pühitseda ametisse piiskoppide poolt.
Ta saatis Siinai mäe kloostri munkadele almuseid.
Kirikumuusika reform
Gregorius I reformeeris kirikumuusikat (gregoriuse laul) ja rajas kooli (Orphanotrophium), kus õpetati kirikukoori lauljaid. Traditsiooni järgi sosistanud kirikulaule talle kõrva valge tuvi, kes sümboliseerib Püha Vaimu. Hilisemal ajal on arvatud, et see reform viidi läbi mõni sajand hiljem.
Aastal 592 saatis ta liturgiliste hümnide raamatu püha Columbale.
Talle on omistatud Sacramentarium Gregorianumi koostamine, kuid arvatakse, et see on koostatud tunduvalt hilisemal ajal.
Missakaanoni reform
Gregorius I ajal reformeeriti missakaanonit ja see sai tema ajal oma keskaegse vormi. Tõenäoliselt koostati just tema juhtimisel rooma liturgiale aluse pannud liturgiatekstide kogum.
Ta kohustas Meie Isa palvet palvetama missal enne hostia murdmist. Seni oli seda palvetatud missa lõpus.
Ta kohustas halleluujat laulma pärast graduaali.
Ta sätestas missakaanonis armulaua pühitsemisel Hanc igitur pühitsuse Diesque nostros in tua pace disponas, atque ab aeterna damnatione nos eripi, et in electorum tuorum jubeas grege numerari (Lase meie elupäevadel kulgeda Sinu rahus, hoia meid igavese hukatuse eest ja võta meid oma äravalitute hulka.).
Vaimulikud missal
Ta vähendas diakonite mõju missa läbiviimisel ja keelas neil laulda missal psalme, kuid diakonid võisid lugeda evangeeliumi.
Ta sätestas piiskoppide pühitsemise korra.
Uus litaania
Aastal 590 sätestas Gregorius I litaania Litania Septiformis. Sellele litaaniale eelneval päeval kohustas ta usklikke palvetama. Seejärel siirdusid usklikud protsessioonides erinevatest Rooma kirikutest: vaimulikud Rooma San Giovanni Battista kirikust, mehed San Marcello kirikust, mungad Santi Giovanni e Paolo kirikust, neitsid San Stefano kirikust, lesed San Vitale kirikust ja vaesed San Cecilia kirikust. Kõik protsessioonid kohtusid Santa Maria Maggiore basiilikas.
Mälestuspäeva sätestamine
Gregorius I kohustas pidama märter Felicitase mälestuspäeva 23. novembril.
Kirikuhoone pühitsemise sätestamine
Gregorius I sätestas, et piiskop peab kirikut pühitsema veega, milles sisaldub veidi soola, tuhka ja veini.
Reliikviate austamine
Gregorius I oli skeptiline suhtumises nn kreeka kommete kinnitamisse märtrite reliikviate viimisel ühest kohast teise. Kui Konstantinoopol soovis saada austamiseks apostel Pauluse pead, saatis ta sinna Pauluse ahelad.
Ordinatsioonid
Gregorius I ordineeris "Liber Pontificalise" järgi 62 piiskoppi, 39 preestrit ja 5 diakonit.
Tema ajast on teada 42 kardinali, sealhulgas hilisemad paavstid Sabinianus, Bonifatius III, Bonifatius IV ja Adeodatus I.
Teoloogilised vaidlused
Kolme peatüki tüli tõttu olid paavstil keerulised suhted Põhja-Itaalia piiskoppidega.
Konstantinoopoli patriarhiga käis vaidlus oikumeenilise patriarhi tiitli kasutamise üle.
Ta taunis manilust Sitsiilias.
Ta tunnustas Ibeeria piiskoppidele saadetud kirjas nestoriaanide pöördumist ristiusku.
Ta sätestas erinevate ketserite vastuvõtmist kirikusse. Nii tuli osa neist (paulinistid, montanistid, eunomiaanid, katafrügiaanid) ristida, teistel piisas usutunnistuse tundmisest.
Ta taunis arianismi ja muutis ariaanidele kuulunud Roomas asuva Santa Agatha kiriku kristlikuks.
Ta tunnustas pühapiltide austamist ja taunis Marseille piiskopi Serenuse toime pandud pildirüüstet.
Ta kinnitas, et Maarja Magdaleena on sama naine, keda Luuka evangeeliumis peetakse patuseks ja kellest Jeesus Kristus ajas välja seitse deemonit. Ta tõlgendas tähendamissõna kahest võlgnikust (Lk 7:41–43), kui Maarja Magdaleena pöördumist.
Ta kirjeldas inglite hierarhiat 9 seisusena, mis jagunevad kolme gruppi: troonid, keerubid ja seeravid.
Purgatooriumi kohta väitis ta, et seal on valu väljakannatamatum, kui ükspuha milline kannatus maises elus.
Misjon
Gregorius I saatis "Liber Pontificalise" järgi aastal 596 Canterbury Augustinuse koos 40 mungaga Kenti misjoneerima. Aastal 601 saatis ta Paulinuse ja Mellituse Inglismaale misjoneerima. Ta saatis Augustinusele palliumi. Kui teated Kenti kuninga ristimisest jõudsid Rooma, saatis paavst kuninganna Berthale kirja.
Ta saatis misjonäre Prantsusmaale, Hispaaniasse ja Aafrikasse.
Ta kohustas Jeruusalemma rajama hospiitsi.
Suhted juutidega
Gregorius I suhtumine juutidesse oli mitmesugune. Ta pidas judaismi ebausuks (superstitio), kõlvatuseks (perditio) ja uskmatuseks (perfidia).
Ta soosis juutide ristimist, kuid taunis juutide ristimist sunniviisiliselt. Ta üritas soodustada Sitsiilia juutide pöördumist kristlusse, vähendades nende makse kolmandiku võrra. Ta tunnustas juutide õigust palvetada sünagoogides ja ei takistanud neil pidamast juudi pühasid. Ta üritas juute veenda loobuma mõnedest keiserlikest privileegidest, nagu kristlike orjade omamisest.
Aastal 591 Tarracina piiskopile Petrusele, Arles’i metropoliidile Virgiliusele ja Marseille piiskopile Theodorusele saadetud kirjades rõhutas ta juutide tunnustamist ja selgitas, et nende vägivaldne ristimine pole õigustatud.
Ta keelas kristlastel sabati pidamise.
Ta kirjutas läänegootide kuningale Reccaredile juutide kohta.
Kristlik eetika
Gregorius I sai paavstiks ajal, mil Roomat oli tabanud katk. Ta tegeles haigete abistamisega, organiseeris protsessioone ja kutsus patuseid meeleparandusele.
Ta organiseeris Roomas vaestele ja põgenikele humanitaarabi andmist. Ta lasi näljahäda ajal suures koguses Rooma saabunud toiduaineid jagada almusteks.
Ta einestas igal võimalusel koos 12 vaese külalisega.
Ta oli muserdatud, kui kuulis ühe vaese surmast oma kloostri tagaruumis ja süüdistas end tema mõrvas.
Ta sätestas, et abielluda ei tohi isikud, kes on sugulased kuni nelja inimpõlveni.
Tervis
Gregorius I kannatas aastaid seedehäirete, podagra ja palaviku käes. Tervisehäirete ja hiljem häälekaotuse tõttu pidi ta osad jutlused dikteerima.
Saadikuna Konstantinoopolis haigestus ta raskelt.
Gregorius I kultuuriloos
pisi|300px|vasakul| [[Benedictus|Benedictus Nursiast, Laurentius, Gregorius I ja Ristija Johannes. Andrea Mantegna altarimaal Verona San Zeno kirikus]] Gregorius I on tuntud gregoriuse laulu loojana.
Tema ajal nimetati Rooma Hadrianuse mausoleum ümber Castel Sant'Angeloks.
Tema ajal ehitati Roomas "Liber Pontificalise" järgi Santa Balbina kirik.
Tema biograafid olid diakon Petrus ja diakon Johannes. Whitby kloostris kirjutati 8. sajandi algul esimene Gregorius I pikem elulugu.
Teda on kunstis kujutatud paavstirüüs, ta kannab tiaarat, saua või on koos tuviga. Teda on vahel kujutatud kirjutamas või hoidmas laululehte.
Teda on ikoonidel kujutatud piiskopirüüs, evangeeliumiga ja õnnistava žestiga.
Teda on maalidel kujutanud Andrea Mantegna Verona San Zeno kiriku altarimaalil, Antonella da Messina, Francisco de Zurbarán (1626 või 1627), Carlo Saraceni (1610), Pier Francesco Sacchi (1516), Sebastiano Ricci (1700) jt.
Teosed
Gregorius I õpetuses on segunenud Augustinuse õpetus rahvaliku katoliiklusega. Erilise koha tema õpetuses leidis õpetus puhastustulest, mis tõusis lausa dogma seisusse. Nimelt uskus Gregorius, et puhastustules viibivad hinged võivad vabaneda missaohvri läbi.
Üle 850 kirja
Gregorius I tegevust kirikupeana kajastavad tema 854 kirja. Need on ühed olulisemad tolleaegsed allikad, mis käsitlevad teoloogia- ja moraaliküsimusi ning annavad aimu Gregoriuse elust paavstina. Muuhulgas formuleeritakse ta kirjades ka seisukoht, mis tunnistab juudid Jumala tapjateks, kuid ta keelab nende suhtes vägivalla kasutamise ja ristiusu pealesurumise.
"Dialoogid"
("Kõnelused Itaalia mungaisade elu ja imede üle neljas raamatus") (kirjutatud enne 594. aastat)
"Dialoogid" sisaldavad pühakute elulugusid ja imetegusid, muuhulgas ka arvukaid eksortsismiriituste kirjeldusi. Tänu tema kirjutistele kujuneb välja näiteks Püha Benedictuse austamine. Just Gregoriusest sai alguse läänekiriku pühakutekultuse vorm.
Mikk Kiisler
Mikk Kiisler (14. märts 1931 Kähri vald, Võrumaa – 19. märts 1994 Tartu) oli eesti tehnikateadlane.
Haridus
Aastatel 1938–1942 õppis ta Tännasilma Algkoolis, 1942–1946 Kiuma 7-klassilises koolis ja 1946–1950 Tartu 1. Keskkoolis. 1950. aastal asus õppima Tartu Riikliku Ülikooli metsandusteaduskonna metsatööstuse erialale, mis 1951. aastal viidi üle Eesti Põllumajanduse Akadeemiasse. 1955. aastal lõpetas ta kiitusega Eesti Põllumajanduse Akadeemia metsatööstuse eriala. 1971. aastal kaitses Kaunases Leedu Põllumajandusakadeemias väitekirja "Исследование конического разбрасывающего устройства для внесения минеральных удобрений" ("Koonusrootoriga mineraalväetiselaoturi uurimine") ja sai tehnikateaduste kandidaadi kraadi.
Töö
Aastatel 1955–1968 oli ta Eesti Põllumajanduse Akadeemia Raadi õppe-katsemajandi (hiljem ühendati Vasula sovhoosiga) peainsener, 1968–1973 Eesti Põllumajanduse Akadeemia põllutöömasinate kateedri vanemõpetaja, 1973–1983 kateedri juhataja, 1983–1992 dotsent. 1992. aastast surmani Eesti Põllumajandusülikooli Tehnikainstituudi töökaitse õppetooli juhataja ja professor.
Ta on maetud Vana-Peetri kalmistule.
Gregorius I
"Moralia"
"Moralia" on mahult kõige suurem Gregorius I poolt kirjutatud teos (35 raamatut), mis analüüsib Iiobi raamatut, andes sellele ajaloolise, allegoorilise ning kõlbelise tähenduse.