cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kostivere sild
Kostivere sild (silla number: 81) on sild Maardu–Raasiku tee neljandal kilomeetril üle Jõelähtme jõe.
Sild on ehitatud aastal 1720, alguses puidust, 19. sajandil asendati see paekivist sillaga, mis on praegu muinsuskaitse all. Silla pikkus on 44,2 m, silla laius on 5,5 m, sõidutee laius sillal on 4,5 m.
Toora
Toora (heebrea: תורה tora 'õpetus') on viie Moosese raamatu koondnimetus (vrd pentateuh). Judaismi kanoonilise kirjavara alusteos, usuõpetuse pärimuslikkuse seaduse lähtealus. (Ülekantult kogu Vana Testament, ka kogu juudi usuline kirjavara, nn Seaduse raamatud).
Kostivere sild
Sild renoveeriti 2011. aastal 1934. aastast säilinud fotode põhjal. Tööd algasid 4. aprillil. Vana silla kõrvale ehitati liiklusohutuse kaalutlusel ka uus kergliiklussild. Renoveeritud sild avati pidulikult 19. novembril.
Toora
Toora raamatud
Septuaginta (LXX) on vana testamendi tõlge kreeka keelde diasporaa (hajala) juutidele. Toora tõlgiti 3. sajandil Egiptuses, ülejäänud tekstid lisandusid hiljem.
Heinrich von Hohenstaufen (Saksa kuningas)
100px|pisi|Heinrich VII Heinrich (VII) Hohenstaufen (1211–1242) oli keiser Friedrich II poeg ning Saksamaa kuningriigi kaaskuningas 1220–1235 ja Sitsiilia kuningas. thumb|250px|Heinrich VII kuningaks kroonimine
Heinrich oli Saksa-Rooma keiser Friedrich II ja Aragóni Constanza poeg. 1212. aastal lasi isa Friedrich II Rooma paavstil Heinrichi Sitsiilia kuningaks kuulutada.
Ent kuna ta poliitika oli isale vastumeelne (Heinrich sõlmis liite Friedrich II vastastega), siis kuulutas Friedrich II 1234. aastal ta Saksa kuninga troonilt tagandatuks. Seepeale hakkas Heinrich isa vastu avalikult mässama ja liitus keisrivastase Lombardia Liigaga. Kuid 1235. aastal sai ta lüüa ja vangistati.
Isa Friedrich II andis tema tiitlid (Saksa ja Sitsiilia kuningas) üle oma teisele pojale Konradile. Heinrich pandi vangi ning ta suri seal 1242. aastal.
Heinrich VII asutas Eestis Tartu piiskopkonna ja Saare-Lääne piiskopkonna.
Pius XII
pisi|Pius XII istumas [[sedia gestatorial (1939)]] pisi|Eugenio Pacelli (prillidega) [[konkordaat|konkordaadi sõlmimisel Serbiaga]] Pius XII (Eugenio Maria Giuseppe Giovanni Pacelli, 2. märts 1876 – 9. oktoober 1958) oli aastatel 1939–1958 paavst. Ta oli 260. paavst. Sedevakantistid peavad teda viimaseks õigeks paavstiks.
Eugenio Maria Giuseppe Giovanni Pacelli sündis Roomas alamaadlikust advokaadi Filippo Pacelli (1837–1916) ja Virginia Graziosi (1844–1920) 4-lapselises peres 3. lapsena. Ta ristiti 4. märtsil 1876 oma onu Giuseppe Pacelli poolt Santi Celso e Giuliano kirikus, tema ristivanemateks olid onu Filippo Graziosi ja tädi Teresa Pacelli. Eugenio Pacelli vanaisa Marcantonio Pacelli (1799–1902) oli Gregorius XVI rahandusminister ja Pius IX asesiseminister. Eelmine paavst, kes pärines Roomast, oli Clemens X.
Pacelli viidi 4-aastaselt providentsiaalõdedele kuulunud lasteaeda. Pärast alghariduse omandamist asus ta 1883 õppima Ennio Quirino Visconti lütseumis. Ta jätkas 1894 õpinguid Capranica kolleegiumis ja Gregoriuse ülikoolis. Ta õppis 1895–1896 La Sapienza ülikoolis filosoofiat ja San Apollinare instituudis teoloogiat, kanoonilist- ja tsiviilõigust, ning lõpetas 1899 bakalaureusekraadiga cum laude.
Pacelli teenis nooruses kirikus altaripoisina. Ta ordineeriti esimesel ülestõusmispühal 2. aprillil 1899 preestriks ja pidas järgmisel päeval Santa Maria Maggiore katedraali Borghese kabelis oma esimese missa. Paavsti esindajana viibis ta 1908 Londonis rahvusvahelisel armulauakongressil ja 1911 George V kroonimisel. Ta osales 1914 konkordaadi sõlmimisel Serbiaga.
Esimese maailmasõja ajal korrastas Pacelli Vatikanis sõjavangide registrit. Ta siirdus 1915 Viini, kus ta nõustas nuntsius Raffaele Scapinellit. Nuntsiusena Baieris kohtus ta 28. mail 1917 Baieri kuningas Ludwig III-ga ja 29. juunil 1917 Kreuznachis Saksa keisri Wilhelm II-ga.
Pacelli oli Baieris tekkinud tutvuskonnaga seotud pikemat aega, sealhulgas oli 41 aastat tema parimaks sõbrannaks ja koduabiliseks Pasqualina Lehnert. Nende sõprussuhet kritiseerisid eelkõige Pacelli sugulased ja paavstile esitati vastav järelepärimine, kuid 1918 teostatud uurimine ei tuvastanud nende sõprussuhtes midagi taunimisväärset.
Pacelli viibis Münchenis ka Müncheni Nõukogude Vabariigi ajal, paludes nuntsiatuuri tunginud revolutsionääridel hoone ruumidest lahkuda ja suutis vältida mässulise rahvahulga rünnakut nuntsiatuuri auto vastu, tõstes risti ja õnnistades kallaletungijaid. Õllesaaliputši ajal ööl vastu 9. novembrit 1923 einestas ta koos kardinal Michael von Faulhaberi ning Baieri haridus- ja kultuseministri Franz Mattiga. Pacelli osales delegaadina konkordaatide sõlmimisel Lätiga, Baieriga, Poolaga ja Rumeeniaga. Berliinis oli tema lähimaks kaastööliseks Ludwig Kaas.
Vatikani riigisekretärina sõlmis Pacelli konkordaadid Austriaga, Saksamaaga, Badeniga ja Jugoslaaviaga. Ta kohtus Saksamaaga sõlmitava konkordaadi asjus 8. augustil 1931 Saksamaa Keskpartei juhi Heinrich Brüningiga. Pacelli külastas rahvusvahelise armulauakongressi legaadina 10.–14. septembril 1934 Argentinat ja 25.–30. mail 1938 Ungarit. Ta külastas 25.–28. aprillil 1935 Lourdesi, 29. juunil 1937 Lisieux'd ja oktoobris 1936 USA-d, kus kohtus Franklin Rooseveltiga. Ajaloolase Walter Bussmanni järgi olevat riigisekretär Pacelli 1938 katsunud paavsti veenda kristalliöö taunimisest.
Pius XII pidas Vatikanis puurilinde ja kuldkala. Ta pidas Castel Gandolfos lambaid. Viletsast tervisest hoolimata harrastas ta nooruses perekonna suvekodus Onanos ratsutamist, ujumist ja kanuusõitu. Ta oli huvitatud arheoloogiast. Ta avaldas 1912 uurimistöö "La personalità e la territorialità delle leggi specialmente nel diritto canonico".
Ametid
pisi|Pius XII vapp
1939. aasta konklaav
Pius XII valiti paavstiks oma sünnipäeval 2. märtsil 1939 Sixtuse kabelis ja krooniti 12. märtsil kardinal Camillo Caccia Dominioni poolt. 1.–2. märtsini 1939 toimunud konklaavil osales 62 kardinali. Kardinal Pacelli juhatas camerlengona konklaavi tegevust ja oli soositum kandidaat. Ta valiti paavstiks 3. voorus. Enne teda valiti viimati riigisekretärina paavstiks Clemens IX ja camerlengona Leo XIII.
Teine maailmasõda
pisi|Pius XII kohtus [[4. juulil 1944 Kanada kuningliku 22. rügemendi ohvitseridega]]
Pius XII jäi Teises maailmasõjas ametlikult neutraalseks, püüdes 1939 sõja puhkemist ära hoida. Ta tegi tuntuima sõjavastase avaliku avalduse 24. detsembril 1942. Aastatel 1965–1981 avaldati 11 köidet Vatikani arhiivi dokumente kogumikus "Actes et Documents du Saint Siège relatifs à la Seconde Guerre Mondiale", mis kajastavad Pius XII otsuseid sõja ajal.
Saksa ajalehes Angriff avaldati 1938. aastal Pacellit tauniv kirjutis. Saksa ajalehes Westfälische Landeszeitung ilmus pärast Pius XI surma kriitiline kirjutis, milles rünnati kardinal Pacellit ja kardinal Verdier'd.
Pius XII kutsus 3. mail 1939 lahendama süvenevaid erimeelsusi rahvusvahelisel konverentsil. 24. augustil 1939 tehtud raadiopöördumises kutsus ta hoiduma konfliktist ja 1939 jõulude ajal kutsus lõpetama konflikti. 18. jaanuaril 1940 avaldas ta kahetsust tuhandete poolakate tapmise pärast. Saksamaa vägede sissetungi järel saatis paavst 1940 telegrammid Hollandi kuningannale Wilhelminale, Belgia kuningale Léopold III-le ja Luksemburgi suurhertsoginnale Charlotte'ile, milles ta mõistis hukka Saksamaa interventsiooni. Selle avalduse pärast protesteeris Itaalia suursaadik Vatikanis. Seejärel püüdis paavst hoida Itaaliat eemal sõjategevusest. John Conway väitel teavitas Pius XII Briti valitsust 1940 Adolf Hitleri vastu kavandavast vandenõust. Kirikuajaloolase J. N. D. Kelly andmetel ei soosinud Pius XII Hitleri kallaletungi Nõukogude Liidu vastu, kuid taunis Pius XI entsüklikale "Divini redemptoris" toetudes liitlaste sõjalise abi osutamist Nõukogu Liidule. Pius XII moodustas paavstliku komisjoni sõjapõgenike ja -vangide aitamiseks. Pärast Rooma okupeerimist Saksamaa vägede poolt 1943 muutis ta Vatikani põgenikelaagriks. Ta tegi pärast liitlasvägede õhurünnakut Roomale 19. juulil 1943 roomlastele avaliku pöördumise. Pius XII nõudis 18. märtsi 1945 läkituses rahu sõlmimist. Pärast maailmasõda soovis ta sõjakurjategijatele anda amnestiat ja vältida Esimese maailmasõja järel tehtud vigu. Ta avaldas Teise maailmasõja lõppemise puhul entsüklika "Communium interpretes".
Suhted Jaapaniga
23. märtsil 1942 sõlmis Püha Tool diplomaatilised suhted Jaapaniga. Pius XII mõistis 1945 hukka rünnakud Hiroshimale ja Nagasakile. Ta taunis 18. aprillil 1954 ja jõulude ajal 1956 tehtud avaldustes tuumarelvade kasutamist.
Suhted Horvaatiaga
Pius XII ei tunnustanud Horvaatia riiki. Ronald Rychlaki andmetel mõistis Vatikani riigisekretariaat 25. jaanuaril 1942 hukka Horvaatias toimuva religioosse vägivalla. Pius XII andis 1941 Horvaatia liidrile Ante Pavelićile eraaudientsi. Hiljem saatis ta Horvaatiasse legaate, sealhulgas Ramiro Marcone, kuid keeldus Pavelićiga uuesti kohtumast. Horvaatia saatis 1941 oma esindajaks Vatikani Nikolá Rušinovići, kelle asemele määrati hiljem vürst Erwin Lobkowitz. Pius XII määras 1942 peapiiskop Alojzije Stepinaci Horvaatia sõjavikaariks.
Pius XII ja holokaust
Paavst Pius XII suhtumine holokausti on tekitanud rohkem lahkarvamusi, kui miski muu tema tegevuses, tema poliitilist kurssi Teise maailmasõja ajal on nimetatud n-ö "Pius XII vaikimiseks". Arutelu tema poliitika üle algas 1963 esietendunud Rolf Hochhuthi näidendiga "Der Stellvertreter. Ein christliches Trauerspiel".
Sõja eel koostas paavst koos Brasiilia presidendi Getúlio Vargasega kava, mille eesmärgiks oli anda 3000 viisat "mitte-aarja" päritolu katoliiklastele. Adolf Hitler soovis paavstilt saada tunnustust oma rassipoliitikale, kuid kohtumisel Saksamaa välisministri Joachim von Ribbentropiga 11. märtsil 1940 taunis paavst Hitleri tegevust Poola juutide suhtes. 1941 teavitas kardinal Theodor Innitzer paavsti juutide deporteerimisest Viinis. Paavst teatas Philippe Pétainile, et kirik mõistab hukka antisemitismi. Septembris 1941 taunis ta Slovakkia juutide suhtes kehtestatud koodeksit ja oli kursis, et juudid saadeti koonduslaagritesse. Oktoobris 1941 soovitas USA diplomaat Harold Tittman paavstil juutide represseerimise jõulisemalt hukka mõista, kuid paavst soovis jääda sündmustes neutraalseks. Ta oli teadlik Hollandi katoliiklaste tegevusest, kes koostasid 1942 läkituse, milles tauniti juutide deporteerimist koonduslaagritesse, samuti oli ta teadlik sellele avaldusele järgnenud Hollandi katoliiklaste represseerimisest. 18. septembril 1942 sai Pius XII Israel Gutmani andmetel teate prelaat Giovanni Battista Montinilt, kes väitis, et juutide represseerimine on võtnud tohutud proportsioonid. USA saadik Vatikanis Myron Charles Taylor ja mitmete riikide suursaadikud teavitasid paavsti, et vaikimine juutide kallal toimepandavate repressioonide suhtes kahjustab Vatikani mainet. Jaanuaris 1943 ei mõistnud ta holokausti ametlikult hukka, hoolimata Poola eksiilpresidendi Władysław Raczkiewiczi ja piiskop Konrad von Preysingi soovitustest. Ta soovitas 1942 Saksamaa ja Ungari piiskoppidel taunida massimõrvu. Kui sakslased okupeerisid 1944 Ungari, soovitas ta Ungari vaimulikel olla juutide vastu tolerantsem.
Itaalia vallutamise järel 1943 nõuti Rooma juutidelt 36 tunni jooksul 30 kilo kulla loovutamist. Abi saamiseks pöördusid juudid Vatikani ja neile lubati anda 15 kilo, kuid kui juudid said ajapikendust, polnud neil Vatikani kulda vaja. Teise maailmasõja ajal pakuti Vatikanis peavarju 477 juudile, lisaks kohustati kloostreid ja kirikuid kaitsma juute. Ajaloolane Giovanni Sale väitis Itaalia ajakirjas La Civiltà Cattolica, et Pius XII polnud 1943 teadlik juutide vahistamisest Roomas ja püüdis saavutada nende vabastamist, kohustades kirikuid kaitsma hädasolijaid.
J. N. D. Kelly on Pius XII holokausti suhtumise selgitamiseks rõhutanud järgmisi aspekte:
Juudi teoloogi Pinchas Lapide arvates suutis paavst päästa sõja ajal 700 000 – 860 000 juudi elu. Ta määras kaks juuti Paavstliku Teaduste Akadeemia liikmeks. Tema korraldusel toimetati 6000 Bulgaaria juudi last Palestiinasse. 1945 sai Rooma pearabi Israel Zolli katoliiklaseks, tema ristiisaks oli paavst. 2005 avaldas ajaleht Corriere della Sera 20. novembril 1946 Prantsuse katoliku kirikule ja nuntsius Roncallile dateeritud dokumendi, mis kohustas orvuks jäänud juudi lapsi ristima, kuid seda otsust ei viidud täide.
Suhted Ameerika Ühendriikidega
Detsembris 1939 määras USA saadikuks Vatikani Myron Charles Taylori.
Suhted Hispaaniaga
Püha Tool sõlmis 27. augustil 1953 konkordaadi Hispaaniaga.
Suhted Portugaliga
Püha Tool sõlmis 7. mail 1940 konkordaadi Portugaliga. 13. juunil 1940 avaldatud entsüklikas "Saeculo exeunte" käsitles Pius XII kiriku olukorda Portugalis.
Suhted sotsialismileeriga
Pius XII kajastas 28. oktoobril 1956 avaldatud entsüklikas "Luctuosissimi Eventus", 1. novembril 1956 avaldatud entsüklikas "Laetamur admodum" ja 5. novembril 1956 avaldatud entsüklikas "Datis Nuperrime" Ungari 1956.aasta revolutsiooni.
Muud välispoliitilised sündmused
1. mail 1948 avaldatud entsüklikas "Auspicia quaedam" ja 24. oktoobril 1948 avaldatud entsüklikas "In multiplicibus" kajastas Pius XII Palestiina olukorda. Ta sõlmis 16. juunil 1954 Dominikaani Vabariigiga konkordaadi. Ta ekskommunitseeris 1955 Argentina poliitiku Juan Peróni.
Suhted kiriku institutsioonidega
29. oktoobril 1939 tunnustas ta Javerianos de Yarumali misjoniseltsi (M.X.Y.).
12. detsembril 1939 tunnustas ta Püha Vaimu misjonäre (M.Sp.S.).
11. juunil 1940 tunnustas ta Scarboro välismisjonäride seltsi (S.F.M.).
24. veebruaril 1947 tunnustas ta Sacré-Coeuri kongregatsiooni (Congrégation du Sacré-Coeur, S.C.J.).
15. augustil 1948 tunnustas ta skalabrinistide kongregatsiooni (Congregation of the Missionaries of St. Charles, C.S.).
20. novembril 1954 tunnustas ta Jumaliku providentsiaali vendade instituuti (Parvum opus Divinae Providentiae, F.D.P.).
15. detsembril 1956 tunnustas ta Jumaliku providentsiaali vendade kongregatsiooni (Congregatio Pauperum Servorum Divinae Providentiae, P.S.D.P.).
Liturgilised otsused
Pius XII kajastas liturgiat 29. juunil 1943 avaldatud entsüklikas "Mystici corporis".
Ta kutsus 20. novembril 1947 avaldatud entsüklikas "Mediator Dei" ilmikuid osalema aktiivsemalt missal.
Ta moodustas 28. mail 1948 liturgiareformikomisjoni.
Ta kuulutas 16. jaanuaril 1946 Kiriku doktoriks Padova Antoniuse.
1950. aastat tähistati juubeliaastana.
1951 taastas ta ülestõusmispühade vigiilia tähistamise.
Ta reguleeris 16. novembril 1955 avaldatud entsüklikas "Maxima redemptores" ülestõusmispühade eelse suure nädala liturgiat.
Ta käsitles 25. detsembril 1955 avaldatud entsüklikas "Musicae sacrae" liturgilist muusikat.
Ideoloogilised otsused
Pius XII lõpetas aprillis 1949 Pius XI langetatud keelu Action Française'i liikumisele ja toetas Itaalia Kristlikku Demokraatlikku Parteid.
12. märtsil 1950 avaldatud entsüklikas "Anni sacri" taunis ta ateismi.
12. augustil 1950 avaldatud entsüklikas "Humani generis" taunis ta teoloogia ühitamist kaasaegsete ideoloogiliste ja intellektuaalsete trendidega, eriti darvinismiga.
Ta kuulutas ekskommunitseerituks iga valija, kes 1948. aasta valimistel toetas kommuniste. Ta taunis 1. juulil 1949 ja 28. juulil 1950 tehtud avaldustes ning 29. juunil 1958 avaldatud entsüklikas "Ad apostolorum" kommunismi ning ähvardas kommunistliku partei liikmeid ekskommunikatsiooniga. 2. juulil 1957 avaldatud entsüklikas "Le pelerinage" taunis ta materialismi.
Neitsi Maarja austamine
Pius XII kuulutas 1. novembril 1950 avaldatud apostellikus konstitutsioonis "Munificentissimus Deus" dogmaks neitsi Maarja ihuliku taevassevõtmise. Sellele eelnes 1. mail 1946 piiskoppidele saadetud entsüklika "Deiparae virginis".
1954. aastat tähistati neitsi Maarja aastana, millega tähistati 100 aasta möödumist neitsi Maarja pärispatuta saamise dogma väljakuulutamisest. Neitsi Maarja austamisele oli pühendatud 11. oktoobril 1954 avaldatud entsüklika "Ad caeli".
Rünga
Rünga on küla Lääne-Viru maakonnas Vinni vallas.
Pius XII
Misjon
Pius XII käsitles 2. juunil 1951 avaldatud entsüklikas "Evangelii praecones" ja 21. aprillil 1957 avaldatud entsüklikas "Fidei donum" misjonit.
Moraaliteoloogia
Pius XII mõistis 24. detsembril 1944 ja 20. veebruaril 1946 hukka kollektiivse süü doktriini.
Ta taunis 29. septembril 1949 kunstlikku viljastamist.
Ta kajastas 29. oktoobril 1951 ja 26. novembril 1951 peetud jutlustes perekonna planeerimist.
Oikumeenia
Pius XII soosis katoliiklaste osalemist mitte-katoliiklaste konverentsidel ja tunnustas 20. detsembril 1949 oikumeenilist liikumist. Ta rõhutas sidemeid uniaadikirikuga ja õigeusu kirikuga. Ta avaldas 23. detsembril 1945 Ruteenia kiriku aastapäeva puhul entsüklika "Orientales omnes".
Onupojapoliitika
Pius XII ei edutanud Innocentius XII otsusest lähtuvalt oma sugulasi kirikuametitesse. Ta määras oma vennapoja Marcantonio Pacelli paavsti kaardiväe brigaadikindraliks.
Ametisse nimetatud kardinalid
Pius XII pühitses 56 kardinali 2 konsistooriumil. Tema ajal sai kardinaliks hilisem paavst Johannes XXIII. Enne esimest konsistooriumi 1946 tegutses vaid 38 kardinali. Oma esimesel konsistooriumil pühitses Pius XII 32 kardinali, seni polnud ükski paavst pühitsenud korraga nii palju kardinale, hiljem on veel rohkem kardinale ühel konsistooriumil pühitsenud vaid Johannes Paulus II 2001. Pius XII ajal vähenes kardinalide kolleegiumis itaallaste osakaal. Ta oli kavatsenud 1953 määrata kardinaliks ka Giovanni Montini, kuid too keeldus sellest, teise versiooni järgi ei soovinud Pasqualina Lehnert tema määramist kardinaliks.
25. detsembril 1945 avaldatud apostellikus konstitutsioonis "Vacantis apostolicae" reguleeris Pius XII konklaavi tegevust ja sätestas, et paavstiks valituks osutumisel tuleb saada kaks kolmandikku pluss üks konklaavil osalejate häältest. 25. jaanuaril 1946 moodustas ta San Paolo alla Regola titulaarkiriku.
30. novembril 1952 avaldatud motu proprios "Valde solliciti" sätestas ta kardinalide riietumist.
Pius XII kultuuriloos
pisi|Pius XII monument Bragas Pius XII lubas 30. septembril 1943 avaldatud entsüklikas "Divino afflante" piibli eksegeesis kasutada ajalooteaduse meetodeid.
Tema ajal teostati 1939–1949 arheoloogilised väljakaevamised Rooma Peetri kirikus.
Pius XII oli Suure Paugu teooria pooldaja.
Tema järgi on nimetatud USA skautide kõrgeim katoliiklik auhind.
Teda on kujutatud 1963 esietendunud Rolf Hochhuthi näidendis "Der Stellvertreter. Ein christliches Trauerspiel".
1950 võeti kasutusele Vatikani praegune hümn.
Teda on kujutatud Brasiilia Coração de Maria kiriku vitraažil. Bragas avati 15. mail 1957 tema auks skulptor Raul Xavieri püstitatud monument.
Pius XII ja Eesti
Pius XII kohtus 1940 piiskop Eduard Proffitlichiga, keda paavst veenis jääma Eestisse. Paavst kohtus 2. juulil 1949 Eesti eksiilvalitsuse juhi August Reiga.
Surm
Tema ihuarst Riccardo Galeazzi-Lisi fotografeeris surevat ja surnud paavsti ning üritas fotosid pärast paavsti surma meediale pakkuda, kuid edutult. Galeazzi-Lisi kavatses ka paavsti palsameerida, kuid tegi seda väga kohmakalt. Ebaõnnestunud palsameerimine kiirendas lagunemisprotsessi. Pius XII kiiresti laguneva keha lehk pani mõned auvahtkonnas olnud Šveitsi kaardiväelased oksendama ja minestama; laiba keha läks lillaks ja nina tuli ära.
Pius XII õndsaks kuulutamine
Pius XII õndsaks kuulutamise protsessi alustati 18. novembril 1965. 1990 kuulutas Johannes Paulus II ta Jumala teenriks ja Benedictus XVI 19. detsembril 2009 austusväärseks (venerabilis).
Montenegro keel
pisi|Montenegro keele leviala (helesinises [[serbia-horvaadi keel)]] Montenegro keel (montenegro keeles crnogorski jezik, црногорски језик) on üks lõunaslaavi keeltest. Keel ei erine väga serbia ja horvaadi keelest, mistõttu nende keelte kõnelejad saavad üksteisest hästi aru.
Montenegro 2007. aasta põhiseaduse järgi sai Montenegro esimeseks ametlikuks keeleks montenegro keel, mida senini tunti serbia keele ijekavski variandina. Aastal 2008 loodi Montenegro Keele Standardiseerimise Nõukogu, mille eesmärgiks oli luua ühtne kirjakeel. Esimene keelestandard anti välja aastal 2009. Uues kirjakeeles olid ühendid sj ja zj asendatud kahe uue tähega ⟨ś ning ź⟩. Neid tähti kasutas ka Montenegro parlament, kuid 2017. aasta veebruaris loobus nende kasutamisest.
Aastal 2011 korraldatud rahvaloendusel märkis 36,97% riigi elanikest (229 225) oma emakeeleks montenegro keele, sellal kui 44,28% vastanuist pidas oma emakeeleks serbia keelt. Lisaks montenegrolastele pidasid montenegro keelt oma emakeeleks ka paljud riigis elavad Montenegro muslimid.
Tähestik
Montenegro keeles on kasutusel kaks tähestikku: - kirillitsa ja ladina kiri. Kuna vanale tähestikule lisatud uued tähed on ladina kirjas olemas, aga kirillitsas need puuduvad, siis soovitavad sealsed keelekorraldajad kasutada ladina kirja.
А Б В Г Д Ђ Е Ж З З́ И Ј К Л Љ М Н Њ О П Р С С́ Т Ћ У Ф Х Ц Ч Џ Ш A B V G D Đ E Ž Z Ź I J K L LJ M N NJ O P R S Ś T Ć U F H C Č DŽ Š
Tähtede järjekord on kummaski tähestikus erinev:
Tosna
Tosna (vene Тосна, soome Tusinajoki, Tuusnanjoki) on jõgi Euroopas Venemaa Leningradi oblastis.
Voolab valdavalt põhja, suubub vasakult Neevasse. Pikkus 127 km.
Jõe lähedal asub Krasnõi Bori asula.
Liiklussõlm
Liiklussõlm on sama- või eritasandiline keeruline ristmik.
Efektiivne kontsentratsioonitegur
Efektiivne kontsentratsioonitegur on mõiste tugevusõpetusest, mis näitab mingi detaili tugevuse alanemist pingekontsentraatori tõttu. Tugevuse alanemine määratakse pingekontsentraatorita detaili tugevuspiiri ja antud pingekontsentraatoriga detaili tugevuspiiri suhtega. Tähis k., kus
Katsed näitavad, et staatilisel koormamisel plastsetest materjalidest detailide jaoks praktiliselt k=1, seega pingekontsentraatori mõju on vaja arvestada ainult habraste, väheplastsete materjalide ning dünaamiliste koormuste puhul.
Ristiküla (Vinni)
Ristiküla on küla Lääne-Viru maakonnas Vinni vallas. Läbi Ristiküla kulgeb Rakvere–Luige maantee (mnt nr 21) ja Roela–Anguse tee (nr 121). Ristikülast voolab läbi ka Kunda jõgi.
Ameerika Ühendriikide jalgpallikoondis
Ajalugu
USA-l on jalgpallis pikk ja põnev minevik. 1862. aastal loodi Bostonis klubi Oneida, mis oli esimene väljaspool Inglismaad loodud klubi.
Rahvuskoondis osales 1924. ja 1928. aasta olümpiamängudel ning esimesel MM-il 1930. aastal Uruguays, kus jõuti poolfinaali. Neli aastat hiljem oldi jälle MM finaalturniiril ja kaotati esimeses voorus Itaaliale.
1950. aastal valmistas USA koondis MM-turniiri ajaloo suurima üllatuse, võites Inglismaad 1:0. Võiduvärava autor oli Joe Gaetjens.
Pärast seda möödus 40 aastat, enne kui USA jõudis jälle MM-i finaalturniirile.
1967. aastal asutati Põhja-Ameerika Jalgpalliliiga NACL, mis koosnes firmade juures tegutsevatest meeskondadest. See võimaldas maksta mängijatele head palka ja meelitas ligi välisriikide staare. Seal on mänginud Pelé, Franz Beckenbauer, Johan Cruijff, George Best ja paljud teised.
Suurim edu on pääs 2009. aasta konföderatsioonide karika finaali, kus tuli võtta vastu 2:3 (2:0) kaotus Brasiilialt.
Praegune koosseis
Ameerika Ühendriikide jalgpallikoondis 2019. aasta CONCACAF Gold Cup'il.
Kohtumised Eesti koondisega
Eesti jalgpallikoondis on Ameerika Ühendriikidega kohtunud 2 korda. Ameerika Ühendriigid olid 7. FIFA liikmesriik, kellega Eesti koondis ametliku kohtumise pidas.
Saara küla
Saara on küla Lääne-Viru maakonnas Vinni vallas.
Lihhi ahelik
pisi|Lihhi ahelik Lihhi ahelik ehk Surami ahelik (gruusia ლიხის ქედი (Lihhis khedi)) on mäestik Gruusias. Kulgeb edela-kirde suunas. Kõrgus kuni 1925 meetrit. Ühendab Suur- ja Väike-Kaukasust.
Üle Lihhi aheliku pääseb läbi 949 m kõrgusel asuva Surami kuru, mis ühendab Ida- ja Lääne-Gruusiat.
Dietrich Buxhoeveden
pisi|Dietrich Buxhoeveden (vasakul) koos vürst [[Igor Konstantinovitšiga jahil.]] Dietrich Friedrich Guido Reinhold Buxhoeveden (16. juuli 1883 Kargi mõis – 12. mail 1960) oli Eesti keemik.
Heiki Valk
pisi|Heiki Valk 2011. aastal
Heiki Valk (sündinud 7. mail 1959 Tartus) on eesti arheoloog, filosoofiadoktor, uurib Eesti keskaega ja hilisrauaaega, tema erilise tähelepanu all on Kagu-Eesti ja eriti Setomaa. 2008–2013 oli ta Õpetatud Eesti Seltsi esimees.
Töö ja ühiskondlik tegevus
pisi|Heiki Valk [[Õpetatud Eesti Seltsi koosolekul 23. jaanuaril 2008]]
Isiklikku
Heiki Valgu isa oli metsateadlane Uno Valk, rahvaluuleteadlane Ülo Valk on Heiki Valgu vend. Heiki Valgu abikaasa oli usuteadlane Pille Valk ning nende lapsed on rahvamuusikud Toomas Valk, Katrin Soon ja Kristiina Valk.
Viadukt
thumb|Viadukt [[Salta provintsis Argentinas]] Viadukt ehk maasild on kuivamaasild, mida mööda tee ületab teise tee, oru või mõne muu kuivamaaobjekti.
Nätsi-Võlla looduskaitseala
Nätsi-Võlla looduskaitseala on kaitseala Pärnu linna ja Lääneranna valla territooriumil Pärnu maakonnas.
Kaitseala ajalugu ulatub 1957. aastasse, mil kaitse alla võeti Nätsi raba. 1987. aastal kaitstavat ala laiendati: kaitse alla võeti kogu Nätsi-Võlla rabalaam (Nätsi-Võlla sookaitseala).
Kunagisest suurest veekogust kujunenud hiiglaslik Nätsi-Võlla rabalaam on Lääne-Eestile iseloomulik järsu nõlva ja tasase laega lageraba, mida ümbritsevad kitsa ribana soometsad. Ääretult ühetoonilist mätlikku soomaastikku liigestavad suured, raskesti läbipääsetavad älvestikud ja laukalabürindid ning metsased rabasaared. Kaht erisuunalist laugastikku eraldab vesisest märest ümbritsetud Punaoja, mille lätted on raba idaosas soolangendiku kohale kerkivate Salusaarte all. Rabas on haruldaste mesimurakate kasvukoht. Kaitseala idapiiril kasvavad tamme, saare, jalaka, pärna ja vahtraga salumetsad – endised puisniidud ja karjamaad, kus leidub palju mets-õunapuid ja käpalisi. Säilinud on tammikud, kus puude vanus küündib 300 aastani ja tüve läbimõõt üle meetri.
Avar rabamaastik on linnurikas, haudeliike on registreeritud 46. Seal elavad paljud tüüpilised rabalinnud: väike-koovitaja, mustsaba-vigle, niidurüdi, rüüt, mudatilder, teder, punaselg-õgija, sookurg, soo- ja roo-loorkull, aga ka haruldased rabapüü ja tutkas. Põline pesitseja on kaljukotkas, soos elavad ka laululuik ja väikepistrik.
Pentateuh
Richard Simon (1638–1712) jõudis oma raamatus "Histoire critique du Vieux Testament" ("Vana Testamendi ajalooline kriitika") ja Baruch Spinoza (1632–1677) väitis oma teoses "Tractatus Theologico-Politicus" ("Teoloogilis-poliitiline traktaat"), et Moosese raamatud ei ole Moosese kirjutatud. Moosese raamatutes leiduvad vastuolud kronoloogias, kordused jms kõnelevad Spinoza meelest selle vastu, et raamatul on olnud üks autor. Tänapäeval endastmõistetavaks peetud seisukohad ei olnud aga endastmõistetavad 17. sajandil. 1678. aastal hävitas Pariisi timukas Prantsusmaa kardinali käsul avalikult Simoni "Vana Testamendi ajaloolise kriitika" ning 1656. aastal heideti Spinoza "ketserlike seisukohtade" avaldamise pärast juudi kogudusest välja. Kuid oma töödega panid Simon ja Spinoza ise seda teadmata aluse Piibli kirjanduskriitikale, mis on teadusliku piibliuurimise oluline osa kuni tänaseni.
Nätsi-Võlla looduskaitseala
Kaitseala maismaa pindala on 11 390 ja siseveekogude pindala 227,3 hektarit.
Tsangyang Gyatso
pisi|Kuulus poeet ja tantrate õppija-praktiseerija VI dalai-laama Tsangyang Gyatso. [[Vello Väärtnõu tehtud thanka.]] pisi|VI dalai-laama Tsangyang Gyatso Tsangyang Gyatso (1683–1706) oli VI dalai-laama. Sündis Tawang'is tertön Tashi Tenzini peres. Tema ema Tsewang Lhamo oli kuninglikust soost. Legendide kohaselt väidetakse alati, et selliste kõrgete isikute sünni puhul ilmnevad mitmesugused imed. Sama kehtib ka VI dalai-laama sünni puhul. Kui tema ema Tsevang raseduse esimesel kuul käsikiviga otra jahvatas, hakkas viljakasti kogunema vesi.
Kodasoo liiklussõlm
Kodasoo liiklussõlm (ramp registrinumbriga 1102) asub Kodasoo külas, Tallinna–Narva maantee 32. kilomeetril, kus lõikub Kodasoo–Kaberla tee. Liiklussõlm on eritasandiline.
Tsangyang Gyatso
Veel on legend, mis räägib, et kui Tsewang jõi allikast vett, ilmus allikavette piim.Seda kohta hakati kutsuma Oma-Tsikang.
Poisi sündides pandi talle nimeks Sanje Tenzin. Ta keeldus juba esimesest päevast joomast ema rinnapiima.
Hiljem oli juhus, kus Tsangyangi nägu paistetas nii üles, et tal oli võimatu silmi avada. Kohale kutsuti kaks erakut, kes tegid puhastusriituse ja ütlesid, et laps peab saama uue nime. Sellest ajast sai ta endale nimeks Ngawang Gyamtso.
Kodasoo liiklussõlm
Tallinna–Narva maantee koosneb siin kahest vastassuunalisest sõiduteest, mis on eraldusribaga eraldatud. Maantee mõlemad sõiduteed ületavad viaduktide (Kodasoo viadukt I ja Kodasoo viadukt II) abil liiklussõlme rambi. Rambi teede kogupikkus on 0,9 km.
Tsangyang Gyatso
Endeid ja sümboolseid märke tema suursuguse sünni kohta oli unes näinud juba tema vanaisa, kes nägi, et lapsuke on Dorje Dakpa kaitse all. Tema ema nägi kanga kudumise ajal hetkeks suikudes, et suur uhke seltskond saabus nende majja ja viis Ngawang Gyamtso endaga kaasa. Isapoolne vanaema nägi taevas kahte päikest jne.
Tsangyang Gyatso toodi Potalasse alles noore poisina, kuna eelneva V dalai-laama surma oli tema regent rahva eest kaua varjanud ja uue kehastuse otsingud algasid seepärast hiljem. Tsangyang Gyatso jõudis Lhasasse alles 13-aastasena ning tema huvi tantrismi ja luule vastu sai talle saatuslikuks.
Troonilt kõrvaldamine
Tema munga kohta eksklusiivse elustiili peale reageeriti lihtsalt. Ligdan Khaan teatas, et tegemist on vale kehastusega ja viis ta kaasa mongolite laagrisse Lhalu'sse Lhasa lähedal.
28. juunil 1706 kuulutas Ligdan khaan uueks, "tõeliseks" dalai-laama kehastuseks Ngwaang Yeshi Gyatso. See oli esimene kord ajaloos, kus eluviisilt ebasobiv dalai-laama vahetati uue ja sobivama vastu. Ametlik väide on, et Tsangyang Gyatso suri Kukunorist lõuna pool, teel Pekingisse (oletati ka tapmist).
Rahva seas on liikunud palju jutte temast pärast Potala troonilt tagandamist. Mongolite hulgas on levinud legendid VI dalai-laama elust kuni kõrge vanuseni. Sinna juurde käivad lood, millised kloostrid ta Mongoolias rajas ja milliseid imetegusid tegi.
Eritasandiline ristmik
pisi|High Five [[Dallases. Teed on viiel eri tasemel.]] pisi|Video eritasandilisest ristmikust [[Chicago|Chicagos]] Eritasandiline ristmik on kahe või enama tee eritasandiline lõikumine nii, et ühelt teelt on võimalik siirduda teisele.
Sipsik
Sipsik on Eno Raua lasteraamatute tegelane. Esimest korda esineb ta raamatus "Sipsik" (1962).
Sipsik sai endale suure musta juuksepahmaka, suurte silmadega naerunäo ning sinise-valgetriibulise ülikonna. Kõik Sipsiku-raamatud on illustreerinud Edgar Valter.
Sipsik on üks tuntumaid tegelasi eesti lastekirjanduses.
Raamatu "Sipsik" teiste peategelaste, laste Mardi ja Anu prototüübid olid Eno Raud ise ning tema õde Anu Raud.
Hiidpanda
Hiidpanda ehk bambuskaru ehk suur panda (Ailuropoda melanoleuca) on karulaste sugukonda kuuluv imetajaliik. Kõnekeeles nimetatakse neid sageli lihtsalt pandadeks. Sõna "panda" tuleb nepalikeelsest nimetusest, mis käib punase panda (nigalya ponya) kohta ja tähendab bambusesööjat.
Levila
Hiidpandasid esineb looduslikult vaid Hiina, täpsemalt edelaosa metsades Kesk-Hiina ja Tiibeti kaugetes mägipiirkondades 1200–4,100 meetri kõrgusel merepinnast. Kui varem hõlmas selle geograafiline ulatus suuri alasid, sealhulgas enamikku Lõuna- ja Ida-Hiinast, siis tänapäeval on see esindatud vaid 6 üksteisest eraldatud mäestiku osades: Minshan, Qinling, Qionglai, Liangshan, Daxiangling, Xiaoxiangling. Kunagi elasid nad madalikel, kuid põlluharimine, metsa puhastamine ja muu areng suunavad nüüd hiiglaslikke pandasid mägedesse.Hiiglaslikud pandad elavad laialehelistes- ja okasmetsades, kus on tihe bambus. Neid metsi iseloomustavad Aastaringsed paduvihmad ja tihe udu, mis on sageli varjatud tugevate pilvedega.
Pikka aega arvati, et maailmas on vähem kui 1000 pandat, kuid 2006. aastal tehtud uuem uurimus selgitas väljaheidetest saadud DNA põhjal, et neid võib olla 2000–3000. Hiidpandad on looduskaitse all. Varasem pandade levila hõlmas Hiina lõuna- ja idaosa, Myanmari ja Vietnami põhjaosa. 1980. aastatel vähenes pandade levila bambuse loodusliku hävinemise tõttu. Hiina valitsuse tellitud 2014. aasta uuringuga leiti vabast loodusest 1864 hiidpandat.
Ajalugu
Eurooplased avastasid punased pandad 48 aastat varem kui hiidpandad. Pandasid on esmamainitud Hiina raamatutes 2500 aastat tagasi, kuid eurooplased ei näinud neid enne aastat 1869. Panda Su Lin oli esimene elav panda, kes aastal 1936 toodi Hiinast välja.
Toitumine
Pandad ei söö peaaegu midagi muud kui vaid bambusevõrseid ja lehti. Vahel harva söövad nad muud taimestikku, kalu või väikeloomi, kuid bambus moodustab nende menüüst  99 protsenti. Pandad söövad kiiresti, nad söövad palju ja veedavad süües umbes 12 tundi päevas. Põhjus: nad seedivad ainult umbes viiendiku söödust. Üldiselt pole bambus eriti toitev. Tervena püsimiseks peavad nad sööma palju - kuni 15 protsenti oma kehakaalust 12 tunni jooksul -, seega nad söövad kiiresti.Pandade kauged esivanemad, kes elasid 20 miljonit aastat tagasi, olid loomtoidulised kiskjad, kuid praegu pandad enam jahti ei pea. Nende seedesüsteem toitaineid kätte vaid natuke ja päeva jooksul peavad nad sööma 9–18 kg taimset materjali. Pandadele maitsevad iseäranis noored bambusevõrsed, mille toiteväärtus on isegi väiksem ning vaid nendest toitudes peaks pandad võrseid tarbima üle 36 kg päevas.
Hiidpandadel on eesjäsemetel pöidlataoline luine jätke (nn kuues varvas), mille abil saavad nad toitu haarata. Neil on lamedad purihambad ja kihvad toidu peenestamiseks. Pandad söövad istudes.
Välimus
Hiidpandad on musta-valgekirju karvastikuga. Nende silmade ümber ja kõrvade, koonu, jalgade ning õlgade kohal on must karusnahk. Nende paks, villane karvkate aitab jahedatel mägistel aladel sooja hoida. Pandade karvkatte värvid on suur müsteerium. Mõned teadlased usuvad, et must ja valge on panda jaoks mõnes mõttes kaitsevärvid, teised jällegi arvavad, et pandad on sellist värvi sellepärast, et neil oleks looduses üksteist kergem märgata.Umbes ameerika musta karu suurused hiiglaslike pandade kõrgus on kõigil neljal jalal seistes vahemikus 60–90 sentimeetrit  ja ulatuvad püsti seistes pikkuseni 1,2–1,8 meetrit. Isased on emastest suuremad, kaaludes looduses kuni 113 kilogrammi. Emased jõuavad harva 104 kilogrammini. Need karud on suurepärased puu ronijad hoolimata nende massist. Vastsündinud panda on umbes väike - umbes 1/900 tema ema suurusest.
Mustad silmaümbrused suurendavad pandade silmi ja muudavad nad ühes sellega teistele loomadele hirmuäratavamaks. Pandade kasukas on kergelt rasvane ning tänu sellele ka veekindel. Pandade häälitsused meenutavad lamba määgimist, kuid nad oskavad teha mitmesuguseid hääli erinevates situatsioonides. Pandad sarnanevad bioloogiliselt oma lihasööjatest sugulastega.
Paljunemine
Pandad elavad üksi, otsides kaaslast vaid paaritusajal. Innaaeg on ebaselge, mõnede teadlaste hinnangul märtsist maini. See kestab 1–3 ööpäeva. Pandade loomulik paaritumine hõlmab looduslikke tsükleid, lõhnamärgistamist, kutsehüüdu ja raskeid sotsiaalseid suhteid.
Hiinas paaritatakse pandasid tehistingimustes. Seal soodustatakse pandade paljunemist paaritumist kujutavate videote näitamisega, millest tulev heli peaks pandakasvatajate sõnul julgustama pandasid paarituma. Isaseid pandasid meelitatakse paarituma tokkide otsa torgatud õunte, Hiina ravimtaimede, Viagra ja seksileludega. Vahel seemendatakse pandasid kunstlikult, kasutades kahe isase spermat. Endokrinoloogid on uriinis olevate hormoonide järgi ennustanud pandade ovulatsiooni. Viljastumine võib olla raskendatud, sest pandade munarakk võib pesastuda viivitusega, kandeaja kestus on erinev, hormoonitase kõikuv ja tiinus võib märkamatult katkeda. Viljastumise tõenäosust suurendatakse aga paaripäevase mitmekordse seemendamisega.
Emase panda tiinusperiood kestab viis kuud, selle lõpus ehitab ta bambusest pesa. Sündides näeb hiidpanda välja nagu väike rott või hiir. Ta on umbes 13 cm pikk ning vaid 85–130 grammi raske. Ka värvuse poolest sarnaneb ta hiirega: tal on pehme valge karvkate, millel pole täiskasvanud loomadele iseloomulikke musti laike, alles umbes kolmenädalaselt muutuvad tema silmaümbrused ja käpad tumedaks. Kutsikad ei ava silmi enne, kui nad on 6-8 nädalat vanad ega hakka liikuma enne, kui nad on 3 kuud vanad. Kutsikas võib olla emapiimatoidul kaheksa kuni üheksa kuud ja on ühe aasta vanusena oma ema toidust võõrutatud. Emast sotsiaalselt võõrdumine toimub kuni kahe aasta vanuselt. Viiekuune hiidpandapoeg suudab juba süüa pehmet riisi piimaga ning ema imetab poega kuus kuud, bambuselehti hakkab poeg sööma alles aasta ja kahe kuu vanuselt. Poeg elab emaga 3-aastaseks saamiseni. Tehistingimustes elavaid pandapoegi harjutatakse metsikus looduses elamiseks panda uriiniga lõhnastatud kostüümidega.
Kui pandaemal sünnib kaks poega, suudab ta korraga hoolitseda vaid ühe eest. Ülejäänud poegi kasvatavad inimesed inkubaatortoas. Pandade eest hoolitsemine on inimlaste eest hoolitsemisest raskem.
2015. aastal sündis Hiinas 38 pandat.
Hildegard Bingenist
pisi|Bingeni Hildegard saab jumalikku inspiratsiooni ja edastab seda kirjutajale. Miniatuur "Sciviase" Rupertsbergi käsikirjast u 1200 Bingeni Hildegard (saksa keeles Hildegard von Bingen; inglise keeles Hildegard of Bingen; ladina keeles Hildegarda Bingensis; 1098 – 17. september 1179) oli katoliku kiriku nunn, prohvet, müstik, teoloog, reformaator, arst, loodusteadlane, luuletaja ja helilooja.
Hiidpanda
Looduskaitse
Hiidpanda on looduskaitse all. Maailma Looduse Fond on valinud pandad ohustatud loomade sümboliks.
Hildegard Bingenist
Hildegard kirjutas kolm visioonide raamatut: “Scivias”, “Liber vitae meritorum” ja “Liber divinorum operum”. Ta rajas kaks kloostrit, ühe Rupertsbergis ja teise Eibingenis. Hildegard pidas kirjavahetust muuhulgas mitmete oluliste vaimulike ja ilmalike võimukandjatega alates paavstidest kuni keiser Friedrich I Barbarossani. Hildegardist on tehtud filme ja kirjutatud raamatuid ning paavst Benedictus XVI kuulutas ta 2012. aastal kiriku doktoriks.
Hiidpanda
Looduskaitse
Pandasid leidub ainult Hiina bambusemetsades kõrgusvahemikus 1500 kuni 3000 meetrit.
Hildegard Bingenist
Lapsepõlv
Hildegard sündis 1098. aastal Reinimaal Alzey lähedal, aadlisoost perekonna kümnenda lapsena. 8-aastaselt usaldasid Hildegardi vanemad lapse talle vaimuliku hariduse andmiseks Sponheimi krahvi tütre Jutta hoolde. Jutta oli Hildegardist kuus aastat vanem. 1112. aastal pühitseti sisse Disibodenbergi benediktlaste mungaklooster, mille juurde rajatud nunnade klausuuri asusid elama ka Jutta ja Hildegard. 1141. aastani on Hildegardi elust suhteliselt vähe teada, kuna tõenäoliselt polegi see periood kuigi sündmusterikas. Lapsepõlvest peale koges Hildegard jumalikke nägemusi. Otseste ilmutustena on kirja pandud ka suurem osa tema kirjutisi.
Hiidpanda
Looduskaitse
1970. aastatest alates on Hiinas pandade kaitseks loodud 67 kaitseala. Pandasid võis Hiinas küttida 1960. aastani, ent pärast seda nende küttimine keelustati ja nüüd võib panda tapmise eest karistada 20-aastase vangistusega.
Hildegard Bingenist
Kloostrielu
Umbkaudu 1112. ja 1115. aasta vahel sündis Hildegardis teadlik otsus neitsiliku elu kasuks ning Hildegard pühitseti benediktiini nunnaks. Kui Jutta 1136. aastal suri, valisid õed Hildegardi uueks magistra ’ks.
Hiidpanda
Looduskaitse
Alates 2006. aastast lasid Hiina teadlased vabasse loodusesse kuus raadiokaelusega hiidpandat, et uurida nende liikumist.
Hildegard Bingenist
Kloostrielu
Kuuldus Hildegardi visioonidest jõudis ka paavst Eugenius III-ni, kes läkitas saadikud Disibodenbergi, et asja lähemalt uurida. Naastes tõid nad kaasa mõned "Sciviase" peatükid, mis loeti kirikukogul avalikult ette. Üldise heakskiidu saatel tunnistas paavst 1148. aastal Hildegardi visioonid autentseks. Sellest ajast alates kasvas nii Hildegardi kuulsus kui ka tegevusulatus. Vaatamata Disibodenbergi munkade vastuseisule, rajas Hildegard 1150. aastal uue kloostri Rupetsbergis, kuhu asus ümber kogu Disibodenbergi nunnade konvent. 1165. aasta paiku asutas Hildegard veel ühe kloostri, mis rajati Eibingenisse, Reini jõe teisele kaldale.
Hiidpanda
Looduskaitse
2008. aastal tabas Hiinat maavärin, mille tagajärjel purunesid paljud inimeste eluhooned pandade elupaikade läheduses. Hiina valitsus ehitas pärast maavärinat kodu kaotanutele uued kodud tasandikule ning muutis rusudes eluhoonete ala hiidpandade kaitsealaks. Kohalikud elanikud käivad rusustunud aladel veel oma loomi karjatamas. Sellel kaitsealal istutatakse erosiooni takistavate juurtega ja kiirekasvuliste puuliikide seemikuid, et muuta piirkond taas pandale sobivaks elupaigaks.
Hildegard Bingenist
Kloostrielu
Ajavahemikul 1158–1171 võttis Hildegard ette neli jutlustamisreisi, liikudes hobusel, jalgsi või laevaga. Hildegard esines nii väiksemates kohtades kui ka viies suuremas linnas: Kölnis, Trieris, Metzis, Würzburgis ja Bambergis. Kolmandal jutlustamisreisil (1161–1163) hoiatas Hildegard Kölnis eelkõige katarite eksiõpetuse eest, mis selles linnas oli soodsa pinnase leidnud.
1178. aastal pandi kogu Rupertsbergi konvent interdikti alla. Põhjuseks oli ühe ekskommunitseeritud aadlimehe matmine Rupertsbergi surnuaiale. Konvent vabanes interdikti alt 1179. aasta märtsis. Kuus kuud hiljem ehk 17. septembril Hildegard suri.
Hiidpanda
Käitumine
Pandad on väga stoilised.
Hildegard Bingenist
Visioonide raamatu triloogia
Hildegard kirjutas oma elu jooksul kolm visioonide raamatut. Kolmest visioonide raamatust esimene on "Scivias", mis tõlkes tähendab 'Tunne teid'. Teos sai kirja pärgamendile ajavahemikus 1141–1151. Raamat on jaotatud kolme ossa; neist esimene käsitleb Looja ja loodu suhet, teise osa läbivaks teemaks on lunastus ja kolmandas osas käsitletakse inimese lunastamist vooruste võitluses pahedega.
Hiidpanda
Huvitavad faktid
Isased pandad lõdvestuvad mõnikord kätel seistes, toetudes seljaga vastu puud.
Hildegard Bingenist
Visioonide raamatu triloogia
Teine visioonide raamat "Liber vitae meritorum" ('Elutasude raamat') valmis aastatel 1158–1163. Raamatus vaadeldakse 35 pahet ja nende saatanlikke esilekutsujaid.
Hiidpanda
Huvitavad faktid
Igal pandal on väidetavalt oma ainulaadne lõhn, mille abil nad üksteist ära tunnevad. Pandadel on ka mitmeid omapäraseid häälitsusi.
Hildegard Bingenist
Visioonide raamatu triloogia
Hildegardi viimane visioonide raamat "Liber divinorum operum" ('Jumala tegude raamat') valmis aastatel 1163–1173. Sarnaselt esimese visioonide raamatuga on ka see teos jaotatud kolme ossa, millesse kuulub ühtekokku kümme visiooni. Teoses olevate visioonipiltide najal selgitatakse mikro- ja makrokosmose vahelisi suhteid läbi loomisteoloogia prisma.
Hiidpanda
Huvitavad faktid
Erinevalt teistest karudest ei maga pandad talveund. Talve saabudes suunduvad nad mägedes allapoole, kus on soojem kliima.
Hildegard Bingenist
Kirjavahetus
Hildegardi kirjade adressaatide ring oli väga lai, ulatudes tavalistest munkadest paavstide ja keisriteni. Hildegardi kuulsamaiks kirjaks peetakse tema kirja Gembloux' munk Wibertile, milles Hildegard andis üksikasjaliku kirjelduse oma nägija-ande olemusest. 1175. aastal teele läkitatud kiri on ajalookirjutuses tuntud kui "Kiri tema nägemuse laadist". Hildegard pidas kirjavahetust ka paavst Eugenius III ja Anastasius IV-ga. Anastasius IV, kes oli ametis väga lühikest aega (1153–1154), oli kaasaegsete hinnangul väga järeleandliku loomuga. Hildegard kirjutas talle, et paavst solvab Jumalat, kui talub vaikides kurjade inimeste tegusid. Hildegard pidas kirjavahetust ka keiser Friedrich I Barbarossaga, pälvides tema usalduse ja eluaegse poolehoiu. Kuigi Hildegardi hilisemates kirjades keisrile on täheldatav teatav manitsev, isegi terav alatoon, suhtus naine ise Friedrichisse soosivalt.
Hiidpanda
Huvitavad faktid
Viimase aastakümne jooksul on pandade osakaal looduses kasvanud ligi 17 protsendini. Praegu elab vabas looduses umbes 2000 pandakaru.
Aksumi kuningriik
Aksumi kuningriik, tuntud ka kui Aksumi impeerium, oli kaubandusriik tänapäeva Eritrea ja Põhja-Etioopia aladel. Riik eksisteeris umber 100–940 pKr. Riik mängis suurt rolli Rooma impeeriumi ja Vana-India vahelises kaubanduses. Aksumid lihtsustasid kaubandust vormides oma Aksumi münte, riigil oli hegemoonia langeva Kušaani kuningriigi üle ning aksumid sekkusid tihti Araabia poolsaare kuningriikide siseasjadesse, lõpuks vallutati Homerite kuningriik.
Hildegard Bingenist
Muu kirjalik pärand
Oma meditsiinilis-loodusteaduslikes kirjutistes käsitleb Hildegard mitmesuguseid haigusi ja annab ülevaate nende ravimise viisidest. Samuti avab Hildegard loodu üksikute elementide, näiteks puude, kivide, kalade omadusi ning seoseid inimesega. Kirjutis "Liber subtilitatum diversarum naturarum creaturarum" kirjeldab taimedes ja elementides sisalduvaid tervistavaid jõude, seevastu "Causae et curae" sisuks on kosmoloogia ja antropoloogia pinnalt arendatud patoloogia ja teraapia.
Hiidpanda
Huvitavad faktid
Pandadele meeldib vaske ja rauda lakkuda.
Panda väljaheited ühes päevas võivad kaaluda kuni 28 kilogrammi.
Olaf Sild
Olaf Sild (2. jaanuar 1880 Rõngu – 20. mai 1944 Tartu) oli Eesti vaimulik, usuteadlane ja usuteaduse professor.
Hildegard Bingenist
Muu kirjalik pärand
Muusikaga hakkas Hildegard rohkem tegelema pärast Jutta surma (1136). Jutta oli Hildegardile õpetanud muusikat, laulmist ja nunnade koori tööd. Hildegard kirjutas muusika ja luule kogumiku "Symphonia Armoniae Celestium Revelationum", mis koosneb 77 liturgilisest laulust ja näidendist "Ordo virtutum". Näidendi "Ordo virtutum" sõnad ja muusika pole iseseisvad üksused, vaid need kuuluvad kokku. Tänapäevani ei ole täpselt teada, millal Hildegard "Ordo virtutumi" kirjutas ja millal näidend etendati. Enamik uurijaid on seisukohal, et Hildegard kavatses "Ordo virtutumi" etendada Rupertsbergi kloostri avatseremoonial 1. mail 1152. Teiste keskaegsete näidendite seas on "Ordo virtutum" erandlik nii oma keele, sisu kui ka tegelaskujude valiku poolest.
Olaf Sild
Elulugu
Sündis Rõngus ja õppis Tartu Ülikooli usuteaduskonnas ja ajaloo-keeleteaduskonnas, ülikooli lõpetas 1904. aastal. Korp! Fraternitas Estica asutajavilistlane. Fraterintas Estica auvilistlaseks valiti 1927. aastal.