cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Välismaa jõgede loend
Ö
Österdalälven - Ötztaler Ache
Ü
Ülem-Angara
X
Xi Jiang - Xingu jõgi
Y
Al-Yābis (Irbid) - Yadkin - Yalu - Yamuna - Yarmūk - Yellowstone'i jõgi - Yonne - Yser
Bathumi
Bathumi ja põhja pool asuv Phothi on sisuliselt ainsad Gruusia sadamalinnad, sest Abhaasia sadamate üle pole Gruusia keskvõimul kontrolli.
2014. aasta rahvaloenduse andmetel oli Bathumi elanikest grusiine 93,4%, armeenlasi 3,0%, venelasi 1,9%, ukrainlasi 0,4%, kreeklasi 0,2% ja muust rahvusest inimesi 1,1%.
Bathumi on Bakuu-Bathumi naftajuhtme lõpp-punkt, sealne sadam suudab vastu võtta kuni 80 000-tonniseid naftatankereid.
pisi|tühi|Bathumi kesklinna vaade
Bakuu
Tõenäoliselt asutas linna üks Sassaniidide dünastia valitsejatest 5. või 6. sajandil.
Bakuud on kirjalikult esmamainitud 885. aastal.
Ajalugu
642. aastal vallutasid araablased linna ja valitsesid seda türklastest seldžukkide tulekuni 1058. aasta paiku. 1222. aastal algas mongolite sissetung. 1501. aastal vallutas Bakuu ja Širvani Pärsia šahh Ismail I. 1578. aastal said üürikeseks ajaks peremeheks osmanid, kelle asemel 1606. aastal sai võimule Pärsia šahh ‘Abbās I Suur.
Bakuu südames on säilinud hulk ajaloolisi hooneid, nende hulgas on suurepäraseid näiteid 15. sajandi islami arhitektuurist. Linna põhjaosas asuvate müüride tornid pärinevad sassaniidide ajast. Poole kilomeetri pikkusel müürilõigul on säilinud 20 laskeavadega torni. Tähelepanu väärib 1649. aastal ehitatud šahh Abbase värav, mida ehib kahe heraldilise lõvi ja härjapeadega bareljeef.
Rannas on hiiglaslik Neitsitorn ( Qız Qalası ), mis on 116 astmega üle 28 meetri kõrge. Torni seina müüritud tahvel kirjaga "Qubbeye Masud ibn Davud" on 12. sajandist. Sınıqqala mošee seinal on säilinud dateering 1077–1078. Mošee juurest viib tee mööda kitsaid ja kõveraid põiktänavaid Muradi väravani, mis on kirjatud kividega kaunistatud valgest kivist portaal. 1616. aastast pärit kiri meenutab sultan Murad III valitsemisaega.
1918. aasta aprillis kehtestati Bakuus Nõukogude võim Rahvakomissaride Nõukogu juhtimisel. Sama aasta mais kuulutati Bakuus Türgi vägede toetusel välja Aserbaidžaani Demokraatlik Vabariik. Lühikest aega kaitsesid noort riiki Briti väed eesmärgiga kindlustada naftaväljad. 1918. aastal augustis maabusid Bakuus Suurbritannia väed, kuid juba 15. septembril olid nad Osmanite ja Aserbaidžaani vägede survel sunnitud evakueeruma. 1920. aasta mais tungis Aserbaidžaani Punaarmee ja kehtestas bolševike võimu.
Rahvastik
2009. aasta rahvaloenduse andmetel oli Bakuu elanikest asereid 90,3%, venelasi 5,3%, juute 0,6% ja muudest rahvustest inimesi 4,1%.
Kliima
Bakuus on parasvöötme kliima. Suved on kuumad ja kuivad, talved jahedad ja mõnikord niisked. Lumi on piirkonnas haruldane (esineb keskmiselt kolmel päeval aasta jooksul). Lumi püsib talviti vähemalt paar päeva.
Bakuu on Aserbaidžaani kõige kuivem paik: aasta keskmine sademete hulk on 210 mm. Kõige kuivemad kuud on juuli (2 mm) ja august (6 mm), kõige niiskemad kuud on november (30 mm) ja detsember (26 mm). Aastas on keskmiselt 49 sajupäeva, nendest juulis 1 ja oktoobrist veebruarini igas kuus 6.
Aastas paistab päike keskmiselt 2207 tundi. Kõige päikesepaistelisemad kuud on juuli (313 tundi) ja juuni (294 tundi), kõige vähem on päikest näha veebruaris (89 tundi) ja jaanuaris (90 tundi).
Bakuu on avatud tuulele ja seepärast Aserbaidžaani üks tuulisemaid paiku. Igal aastaajal võib puhuda nii külm põhjatuul hazri kui ka kuum lõunatuul gilavar. Talvel toob hazri endaga lund. Lund sajab igal talvel, aga püsivat lumikatet ei moodustu. Seevastu suvel toob hazri endaga mõnusat jahedust.
Euripides
pisi|Euripides. Rooma marmorkoopia 4. sajandi kreeka originaalist Euripides (vanakreeka keeles Εὐριπίδης; umbes 480 eKr Salamis – 406 eKr Pella) oli vanakreeka tragöödiakirjanik. Ta oli kolmest tragöödiaklassikust (teised olid Aischylos ja Sophokles) noorim.
Euripidese elust on vähe kindlat teada. Ta oli pärit jõukast perest. 408 eKr läks ta kuningas Archelaos I kutsel tema õukonda Pellasse Makedooniasse, kus ta kaks aastat hiljem suri.
Antiikajal arvati, et ta kirjutas 95 näidendit, kuid vähemalt nelja talle omistatud tragöödia autor oli tõenäoliselt Kritias. Tervikuna on säilinud 17 tema tragöödiat ja saatüridraama "Kükloop". Lisaks on veel tragöödia "Rhesos", mis levis antiikajal kogumikus, mille 9 ülejäänud tragöödiat olid Euripidese kirjutatud, ja see on tekitanud oletuse, et ka "Rhesos" on tema teos, ent selles suhtes puudub tänapäeval üksmeel.
Rusthavi
Rusthavi (gruusia omaladinas Rustavi) on linn Gruusias Khvemo Kharthli piirkonnas Kura jõel Thbilisist allavoolu.
Euripides
Euripides ei olnud oma eluajal võrreldes Aischylose ja Sophoklesega kuigi edukas. Ta debüteeris kolme tragöödia ja ühe saatüridraamaga suurel dionüüsial 455 eKr, kuid jäi kolmandaks. Esimese auhinna võitis ta alles 441 eKr tragöödiaga "Hippolytos". Elu jooksul lavastas ta 22 tetraloogiat, millega ta võitis tragöödiavõistluse vaid 4 korda. Kaasaegseid takistasid Euripidese suurust õiglaselt hindamast müütide vaba tõlgendamine, küsitavus jumalate kujutamisel, ratsionalism ja skepsis, süvitsi juurdlemine ning kahtlemine seni puutumatuiks peetud tavades. Pärast surma hakati tema teoseid nende uuenduslikkuse pärast rohkem hindama ja neid etendati sageli.
Rusthavi
Elanike arvult on ta Thbilisi, Khuthaisi ja Bathumi järel Gruusia neljas linn. Linna staatuse sai 1948. aastal.
Euripides
Euripides kirjutas oma teoseid vanakreeka mütoloogia põhjal, aga tema näidendid kajastasid tema kaasaja probleeme. Kuigi nende sisu pärineb müütidest, on tema tegelaskujud, sealhulgas lihtinimesed, naised ja orjad loodud psühholoogilise meisterlikkusega ja elutruud. Äärmuslikesse olukordadesse sattununa kujundavad nad oma saatust täie vastutustundega ja oma iseloomule vastavalt. Samas ilmneb tegelaste käekäigus filosoofiast ja sofistikast mõjutusi saanud ja kõike mõistusega kaaluva kirjaniku kriitiline hoiak.
Euripidese keel on kõnekeelele lähedane ja varjundirikas. Kaasaja retoorika kajastusena ilmneb neis autori vaidlemismõnu. Iseloomulikud on käskjalgade meisterlikud esinemised ja hingevõitlusi väljendavad monoloogid. Kooril on tegevusega vähe seost.
Rusthavi
Rahvastik
2002. aasta rahvaloenduse andmetel oli Rusthavi elanikest grusiine 87,77%, asereid 4,29%, venelasi 3,06%, armeenlasi 2,41% osseete 1,21% ja muudest rahvustest inimesi 1,26%.
Euripides
Ta kasutas tihti lõpulahendusena deus ex machinat, mille pärast teda on kritiseeritud.
Euripides on mitme Aristophanese komöödia pilkeobjekt.
Rusthavi
Ajalugu
Linn oli tänase Rusthavi kohal juba 4.–3. sajandil eKr. 12.–13. sajandil oli ta Gruusia oluline poliitiline ja majanduskeskus. Hiljem purustasid selle mongolid.
Euripides
Euripidese loomingul oli tohutu mõju. Sellest võttis eeskuju uusatika komöödia (Menandros, heitlapse ja vanemate taasleidmise motiiv, intriigid). Euripides mõjutas tugevalt Seneca draamaloomingut. Uusaja näitekirjanikke on ta mõjutanud alates renessansist.
Rusthavi
Majandus
Nõukogude ajal oli Rusthavi tänu 1941. rajatud metallurgiatehasele Gruusia üks suuremaid rasketööstuskeskusi.
Euripides
Looming
"Alkestis" (438 eKr) käsitleb esimesena sugupoolte suhtumist teineteisesse ja neist suhetest tulenevat traagikat. Tragöödia aineks on Alkestise ohvrisurm selleks, et päästa oma surmale määratud meest Admetost.
Rusthavi
Sport
Rusthavis asub Rusthavi ringrada.
Euripides
Looming
"Medeia" (431 eKr) jutustab petetud naise Medeia kättemaksust oma mehele Iasonile.
"Hippolytos" (428 eKr) jutustab Phaidra armastusest oma võõraspoja Hippolytose vastu, mis lõpeb mõlema surmaga.
"Hekabe", "Andromache" ja "Troojalannad" kujutavad sõja- ja vangipõlve kannatusi ning sõjast muserdatud inimeste elu. Nende teoste taustaks oli kirjaniku mure Ateenat ähvardava sõja pärast. Sõda, ükskõik kui õilsatel eesmärkidel seda ei peeta, ei lõpe muu kui hävitatud linnade, tapetud laste ja õnnetute naistega
"Bakhandid" kujutab Dionysose orgialiku kultuse tagajärgi. Bakhant Agaue tappis joobnuna koos oma sõbrannadega oma poja Pentheuse ja hiljem häbist ka enese. See näidend esmaetendus alles pärast Euripidese surma.
"Herakleses" tapab Herakles hullununa oma naise Megaira ja lapsed. Näidendi aineks olid haiglased kired.
Atriidide suguvõsa käsitles tetraloogia "Elektra", "Orestes", "Iphigeneia Aulises" (esietendus pärast Euripidese surma) ja "Iphigeneia Taurises". Sellesse põimis Euripides umbusku tavapärase jumalakäsitluse vastu.
Euripidese ülejäänud säilinud teosed on "Ion", "Herakleidid", "Palujannad" (ehk "Palujad" ), "Foiniiklannad" ja "Helena".
Priit Pallum
Priit Pallum (sündinud 2. veebruaril 1964 Tallinnas) on Eesti diplomaat. Ta on olnud Eesti suursaadik Ungaris, Horvaatias ja Sloveenias.
Priit Pallum lõpetas 1989. aastal Tartu Ülikooli majandusteaduskonna.
1951
1951. aasta (MCMLI) oli 20. sajandi 51. aasta.
Priit Pallum
Augustist 2010 oli Priit Pallum Eesti suursaadik Ungaris ning ühtlasi alates detsembrist 2010 suursaadik Horvaatias ja alates jaanuarist 2011 suursaadik Sloveenias. Ta resideerib Budapestis.
25. augustil 2021 nimetas president Kersti Kaljulaid Pallumi Eesti Vabariigi erakorraliseks ja täievoliliseks suursaadikuks, alaliseks esindajaks Majandusliku Koostöö ja Arengu Organisatsiooni (OECD) juures ning Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni Hariduse, Teaduse ja Kultuuri Organisatsiooni (UNESCO) juures, asukohaga Pariisis.
Le Maire'i väin
thumb|450px|Le Maire'i väin Le Maire'i väin (hispaania Estrecho de Le Maire) on väin, mis eraldab lääne pool asuvat Tulemaa saart ida pool asuvast Estadose saarest ning ühendab põhja pool asuvat Argentina merd lõuna pool asetseva Lõunavööndi merega.
Väin on nime saanud maadeavastaja Jacob Le Maire'i järgi.
Kenojuak Ashevak
thumb|Kenojuak Ashevak (1997) Kenojuak Ashevak (inuiti ᕿᓐᓄᐊᔪᐊᖅ ᐋᓯᕙᒃ Qinnuajuaq Aasivak; 3. oktoober 1927 Ikirasaqi laager Baffini saarel – 8. jaanuar 2013) oli Kanada inuiti kunstnik.
Ashevak on kujundanud Kanada postmarke. 1970 kujutas Kanada Post tema 1960. aasta teost "Võluöökull" margil, et tähistada 100 aasta möödumist Loodealade asutamisest. 1980 kujutas Kanada Post tema 1961. aasta teost "Päikese tagasitulek" inuiti-teemalise margiseeria 17-sendise nimiväärtusega margil. 1993 kujutas Kanada Post tema 1969. aasta joonistust "Öökull" oma kanada kunsti meistritööde sarjas.
1974 valiti ta Kanada Kuningliku Kunstiakadeemia liikmeks.
1991 sai ta Queensi ülikooli audoktoriks ja 1992 Toronto ülikooli audoktoriks.
1992 valmis temast film "Momentum", mis esindas Kanadat samal aastal Sevillas maailmanäitusel Expo '92.
1999 kujutati tema tööd "Punane öökull" millenniumivahetuse puhul välja antud veeranddollarilisel. Mündil on ka tema initsiaalid inuktituti keeles ja see on esimene kord ajaloos, kui inuktituti keelt mündil kasutatakse.
Hélder Postiga
pisi|Hélder Postiga (2014) Hélder Manuel Marques Postiga (sündinud 2. augustil 1982 Povoa de Varzimis) on Portugali jalgpallikoondise endine ründaja.
Kenojuak Ashevak
2008 pälvis ta Kanada kunstinõukogu Kanada kindralkuberneri visuaalse ja meediakunsti auhinna, mille suurus on 25 000 Kanada dollarit.
Hélder Postiga
Portugali rahvuskoondises mängis Postiga aastatel 2003–2014 kokku 71 korda ja lõi 27 väravat.
Isiklikku
Hélder Postiga on 182 cm pikk ja kaalub 79 kg.
Kammertoon
Kammertoon on muusikas kokkuleppeline helikõrguse etalon.
Armastus kolme apelsini vastu
"Armastus kolme apelsini vastu" (ATU 408) on Vahemere maades ja Idamaades armastatud muinasjutt. Seda tuntakse ka pealkirjade "L'amour des trois oranges" (prantsuse keeles), "As tres cidras do amor" (portugali keeles), "La brutta saracina" (itaalia keeles) ja "La mora tuerta" (hispaania keeles) all. Põhja-Euroopas pole ta nii tuntud, ta puudub ka vendade Grimmide ja teistest populaarsetest muinasjutukogumikest.
Muinasjuttu iseloomustab aukartustäratav tekstiajalugu. Jutust on Portugali ja Pärsia vahel paiknevatelt aladelt üles kirjutatud sadu variante. Ühe variandi on üles kirjutanud itaalia muinasjutukoguja Giambattista Basile. Tema variandis on apelsinide asemel sidrunid.
See muinasjutt on eesti keeles ilmunud sarjas "Muinaslugusid kogu maailmast" raamatus "Aus talupoeg Massaro Veritá".
Sisukirjeldus
Kuningas soovis, et tema ainuke poeg võtaks naise. Ühel päeval lõikas prints endale sõrme. Kui ta nägi oma verd, mis voolas valgele juustule, otsustas ta, et abiellub ainult naisega, kes on valge kui juust ja punane kui veri. Ja ta läks teda otsima. Ta rändas mööda maad, kuni jõudis Naiskoletiste saarele. Seal ütlesid kaks väikest vana naist talle, et ta leiab otsitu, kui läheb edasi. Kolmas andis printsile kolm sidrunit, kuid hoiatas, et see neid enne ei avaks kui allika juures. Sest igast sidrunist lendab välja haldjas, kellele tuleb juua anda.
Prints pöördus koju, kuid allikal ei olnud ta piisavalt kiire esimese kahe sidruni jaoks. Alles kolmandast tuli välja naine, kes oli valge kui juust ja punane kui veri. Prints tahtis, et naine jõuaks temaga koju väärikalt, sobiva riietuse ja teenijaskonnaga. Ta jättis naise puu otsa ennast ootama ja läks vajalikku muretsema. Must orjatar, kes tuli allikale vett ammutama, nägi naise peegeldust vees ja arvas, et see talle endale kuulub. Seepeale arvas ta, et on liiga kaunis, et vett kanda. Kuid naine puu otsas naeris selle peale ja orjatar sai oma eksimusest aru. Ta tahtis naisele kätte maksta ja pakkus ennast tema juukseid sättima. Naine nõustus ja orjatar torkas naise juustesse nõela, mis naise tuviks muutis. Kui prints tagasi jõudis, ütles orjatar talle, et tema ongi printsi armastatu, kuid kurja nõiduse läbi moondunud.
Prints ja tema vanemad valmistusid pulmadeks. Tuvi lendas lossi kööki ja palus kokal ennast ära keeta. Keeduveest, mille kokk aeda viskas, kasvas aga sidrunipuu kolme sidruniga. Prints märkas seda, korjas sidrunid ja sai niimoodi oma pruudi tagasi. Ta viis naise pidusöögilauda ja lubas teda igasuguse kahju eest kaitsta. Orjatar ütles, et teda tuleks ära põletada ja prints lasi ta põletada.
Ramsteini õhuväebaas
thumb|Vaade Ramsteini õhuväebaasile õhust Ramsteini õhuväebaas (inglise keeles Ramstein Air Base; IATA: RMS, ICAO: ETAR) on Ameerika Ühendriikide õhuväe (USAF) baas Saksamaal Rheinland-Pfalzi liidumaal.
Jack Vance
Ta on saanud vähemalt järgmised auhinnad: Hugo auhinna 1963. aastal raamatu "Dragon Masters" eest ja 1967. aastal raamatu "The Last Castle" eest; Nebula auhinna 1966. aastal, samuti "The Last Castle" eest; Jupiteri auhinna 1975. aastal; World Fantasy Awardi 1984. aastal elutöö eest ja 1990. aastal "Lyonesse: Madouc'i" eest; Edgari auhinna 1961. aastal "The Man in The Cage ' i" eest; 1990. aastal oli ta WorldConi aukülaline; 1997. aastal nimetati ta SFWA suurmeistriks.
1604
1604. aasta (MDCIV) oli 17. sajandi 4. aasta.
Tiina Koivisto
Tiina Koivisto on soome muusikateadlane. Filosoofiadoktor, Turu ülikooli musikoloogia osakonna vanemassistendi kohusetäitja, Sibeliuse Akadeemia kompositsiooni ja muusikateooria osakonna lektor.
Johann Reinhold von Patkul
pisi|Johann Reinhold von Patkul Johann Reinhold von Patkul (24. juuli 1660 Stockholm – 10. oktoober 1707 Kazimierz, Poola) oli baltisaksa aadlik, kes juhtis Liivimaa aadli vastupanu Karl XI reduktsioonile ja osales tulihingeliselt Rootsi-vastase koalitsiooni moodustamisel, mille tulemusena vallandus Põhjasõda.
Sünd, lapsepõlv ja haridustee
Patkulite suguvõsa oli pärit Põhja-Saksamaalt Vestfaalist, Johann Reinhold von Patkul ise aga sündis Stockholmis, kus tema isa Friedrich Wilhelm von Patkulit hoiti riigireetmise tõttu vangistuses. 1660. aasta lõpul vahetus Rootsis kuningas ja uus kuningas Karl XI andis Patkuli isale armu ja ta õigused koos omandiga taastati. Pere naasis koju Liivimaale Rubene kihelkonda Kiegelni mõisa. 1666. aastal suri pereisa Friedrich, jättes pere raskesse majanduslikku olukorda.1677 käis noor Patkul leeris ja astus Saksamaal Kieli ülikooli. Õpingute ajal omandas hariduse õigusteaduse, matemaatika, fortifikatsiooni ja insenerialal ning valdas ka kuut keelt, sh ladina ja kreeka keelt.
Rootsi riigi teenistuses
1680. aastal naasis Patkul Saksamaalt ja hakkas perekonnapeana pere valdusi ainuisikuliselt valitsema.
1687. aastal sai Patkulist Tartu õuekohtu assessor. Sama aasta lõpul asus ta teenima Rootsi sõjaväes Liivimaa kubermangu keskuses Riias jalaväerügemendi kaptenina. Seoses uue ametikohaga kolis Patkul Riiga, astus poliitikasse ja oli alates 1689. aastast Liivimaa rüütelkonna komisjoni liige, mis kogus dokumentaalseid tõendeid, millega tõendada rüütelkonna privileege, et nende abil mõjustada Rootsi kuningat Karl XI loobuma mõisate reduktsioonist Liivimaal.
Johann Reinhold von Patkul juhtis ka 1690–1691 koos maanõunik parun Leonhard Gustav von Budberg'iga Liivimaa aadlike delegatsiooni Stockholmis, kus palus kuningal rüütelkonna liikmetele kuuluvate mõisate riigistamist Liivimaal minimeerida. Kuningas hindas Patkuli vaprust ja kindlameelsust, kuid keeldus tema palvet rahuldamast.
Peamiselt Patkuli mõjul asus Liivimaa rüütelkonna konvent 1692. aastal väga teravasse opositsiooni Rootsi kuninga poolt läbiviidava reduktsiooni vastu ja 1692. aastal esitas Patkul koos Liivimaa rüütelkonna esindajatega: maanõunike von Vietinghoffi, parun Budbergi ja Maapäeva kreisisaadiku parun Johann Albrecht von Mengdeniga sama palve kuningale uuesti, kuid tunduvalt teravamas toonis: ta hoiatas kuningat, et kui mõisnikelt maad ära võetakse, ei saa nad Rootsi riiki enam piisavalt hästi teenida ning võivad viletsusse langemise vältimiseks hakata vaenlastega koostööd tegema. Seda pidas Karl XI aga riigireetmiseks. Ta saatis Liivimaa maapäeva 1693. aastal laiali ja lasi Patkuli lähikondlased vangistada. 2. detsembril 1694 mõisteti maanõunikud "majesteedi haavamises" süüdi ja surma, kuid otsus muudeti ümber vangistuseks ja 1697. aastal maanõunikud vabastati. Patkul ise põgenes 1692. aastal Kuramaale.
Johann Reinhold von Patkul põgenes Kuramaalt Saksa Rahva Püha Rooma Keisririiki 1693. aastal, Rootsis mõisteti ta 1694. aastal tagaselja surma ja tema valdused konfiskeeriti.
Poola-Saksimaa teenistuses 1699–1701
Aastal 1699 astus Patkul kindralmajori auastmes Saksi kuurvürsti ja Poola kuninga August Tugeva teenistusse. Väidetavalt Liivimaa aadlike aitamise nimel asus ta Augustit innustama, loomaks Rootsi-vastast koalitsiooni Venemaa ja Taaniga. Seega võib teda pidada üheks peamiseks Põhjasõja vallapäästjaks. Tema plaanide järgi pidi Rootsi valdused jagatama Taani, Poola ja Venemaa vahel, kusjuures Eesti- ja Liivimaa pidid minema Augustile, kes oleks vähemalt Liivimaast moodustanud endale päriliku võimuga Kuramaa-laadse hertsogkonna, kus aadlikel oleks ülimalt laiad privileegid.
Liivimaa rüütelkonna esindajana allkirjastas ta Poola kuninga August Tugevaga 24. augustil 1699 lepingu, mille kohaselt Liivimaa läks Rzeczpospolita võimu alla, säilitades oma kohaliku omavalitsuse (aadelkonna Liivimaa maapäev), seadused, ametiasutused ning õiguse omada oma sõjajõude. Lepingu lisaprotokolli kohaselt lubas Liivimaa rüütelkond tunnustada kuningas August Tugeva ja tema järglasete valitsemist, ka juhul kui nad ei ole enam Poola kuningad.
Johann Reinhold von Patkul allkirjastas Poola kuninga August Tugeva esindajana sõjalise lepingu Venemaa tsaari Peeter I-ga 22. (11. vkj) novembril 1699 Venemaal Moskva lähedal Preobraženskis, mille tulemusena moodustus Põhjaliiga/Põhjaliit, kuhu kuulusid rootsivastased Venemaa tsaaririik – tsaar Peeter I, Taani kuningriik – kuningas Frederik IV ning personaalunioonis olevad Saksimaa kuurvürstiriik ja Rzeczpospolita (Poola) – Poola kuninga August Tugeva juhtimisel.
Venemaa teenistuses 1701–1707
Aastal 1701, kui selgus, et August ei suuda Karl XII-lt Liivimaad haarata, läks Patkul üle Peeter I teenistusse kindralkomissari auastmes.
1703. aastal sai ta Venemaa salanõunikuks ja erakorraliseks saadikuks Augusti juures Varssavis ning ärgitas teda sõda jätkama, lootes, et venelased suudavad samal ajal rootslastelt Liivimaa vallutada. Varssavis viibides sõlmis ta Venemaa esindajana 1. oktoobril 1703 uue rootsivastase Vene-Poola liidulepingu.
1705. aasta talvel määrati Patkul Saksimaa sõjavägede koosseisus olevatest viieteistkümnest streletsipolgust moodustatud Venemaa ekspeditsioonikorpuse juhiks ja staabiülemaks preisi polkovnik Georg Heinrich von der Goltz, kellega vallutas Rootsi vägede poolt hõivatud Varssavi.
Vangistamine ja surm
Augusti ja Venemaa liit üha murenes. 1706. aastal sõlmis August Karl XII-ga Altranstädti separaatrahu, loobudes Poola troonist ning Saksimaa salanõukogu andis Altranstädti separaatrahu kohaselt Patkuli üle rootslastele.
Rootsi kuningas Karl lasi Patkuli Poolas Rootsi sõjaväekohtu poolt Kazimierzi kloostri lähedal (8 miili Poznańist) 1707. aastal hukata – timukas purustas ta luud rattal, raius ta neljaks ja pani tükid postide otsa lindudele toiduks.
Taimerakk
pisi|[[Sulgrakk|Sulgrakud on spetsialiseerunud taimerakud, mis ääristavad õhulõhesid]] Taimerakk on eukarüootne rakk, millel on võrreldes teiste eukarüootsete rakkudega (näiteks loomarakuga) mitmeid iseäralikke struktuurijooni.
Rakkude välismõõtmete järgi jaotatakse neid kaheks: parenhüümsed ja prosenhüümsed rakud. Esimestel on välismõõtmed igas suunas sarnased, teistel ületab aga pikkus märgatavalt laiust. pisi|Punase õuna koore pigmente sisaldavad rakud kromoplastidega.
Leim
Leim (inglise keelest tuletatud sõna ;to fan the flame: kirgi õhutama) on solvava, mõnitava või vihkamist levitava sisuga kommentaar, veebipäevik, sõnum, foorumipostitus, e-kiri või muu sarnane internetikasutajate loodud postitus Internetis.
Manowar
pisi|upright=1.3|Manowar (2016) Manowar on Ameerika heavy ja power metal 'i bänd New Yorgi osariigist Auburnist ning asutati 1980. aastal.
Joey DeMaio töötas pürotehnikuna Black Sabbathi juures, kus kohtus kitarrist Ross "The Boss" Friedmaniga, kes mängis Shakin Streetis. Hiljem kohtusid nad laulja Eric Adamsi ja trummar Donnie Hamzikiga ning asutasid Manowari, millest sai ebatavalist eepilist muusikat viljelev bänd. 1982. aastal salvestas Manowar debüütalbumi "Battle Hymns", mis sisaldas muu hulgas lugusid "Dark Avenger", "Metal Daze" ja "Manowar". Ansambli teine album "Into Glory Ride" ilmus järgmisel aastal ja sellel astus üles ka uus trummar Scott Columbus. Kolmas album, mis salvestati ja pandi kokku kõigest kuue päevaga, sai nimeks "Hail to England". Järgnesid albumid "Sign of the Hammer", "Fighting the World", "Kings of Metal", "The Triumph of Steel", "Louder Than Hell", kontsertplaadid "Hell on Wheels", "Hell on Stage" ja "Warriors of the World" ning singel "Dawn of Battle".
Zweibrücken
pisi|Zweibrückeni asend Rheinland-Pfalzis Zweibrücken on kreisivaba linn Saksamaal Rheinland-Pfalzi liidumaal. Piirneb läänes Saarimaaga.
Esimest korda mainiti linna 1170. aastal. Zweibrücken sai linnaõigused 1352. aastal.
Pärast teist maailmasõda asusid linnas 1977. aastani Prantsuse väed.
Ploomisortide loend
Siin loetletakse ploomipuu sorte ja sortide rühmi.
L. Sprague de Camp
thumb|right|L. Sprague de Camp Lyon Sprague de Camp (27. november 1907 – 6. november 2000) oli ameerika ulmekirjanik. Oma pika, üle viiekümne aasta väldanud karjääri jooksul avaldas ta üle 100 romaani ja muid teoseid, millest tuntud on teiste imeulmekirjanike biograafiad ja hulk Conani-romaane.
Ploomisortide loend
C
'Crescent'
L. Sprague de Camp
Eesti keeles ei ole L. Sprague de Campi teoseid ilmunud. Eesti Raadio järjejutuna on esitatud lühijutt "Väljavalitu" ("The Exhalted").
Ploomisortide loend
H
'Hiigelploom' - 'Hiiu sinine'
Colorado jõgi
thumb|Colorado jõe valgla thumb|Hobuseraua käänak thumb|Colorado jõe hüdrograaf Colorado jõgi on jõgi Põhja-Ameerikas. Saab alguse Kaljumäestiku läänenõlvadelt umbes 2700 m kõrguselt. Voolab edela suunas läbi Colorado ja Utah' osariigi, Arizonas voolab läbi Suure kanjoni, pöördub lõunasse, mööda jõge kulgeb Nevada ja Arizona ning Arizona ja California osariigi piir. Mehhikos suubub jõgi California lahte.
Ploomisortide loend
J
'Jefferson' - 'Jenikejevi renklood' - 'Jubileum' - 'Julius'
Colorado jõgi
Jõel asub mitu paisjärve, näiteks Powelli järv ja Hooveri paisu moodustatud Meadi järv.
Ploomisortide loend
K
'Kadri' - 'Karksi ploom' - 'Kirke' - 'Kollane härrasploom' - 'Kollane mirabell' - 'Kometa' - 'Kubanskaja Kometa' - 'Kullamaa suur'
Colorado jõgi
Page'i linna lähedal moodustab hobuserauakäänaku. Jõe ääres asub mitu rahvusparki.
2000. aastast alates on jõe vooluhulk kuivade ilmastikuolude tõttu tunduvalt vähenenud.
Ploomisortide loend
M
'Mara' – 'Märjamaa'
Colorado jõgi
Suuremad lisajõed on Gunnisoni jõgi, Dolorese jõgi, Green River, Dirty Devili jõgi, Escalante jõgi, San Juani jõgi, Paria jõgi, Little Colorado, Kanab Creek, Virgini jõgi ja Gila jõgi.
Jõe pikkus on umbes 2330 km.
Ploomisortide loend
N
'Nancy mirabell' - 'Nižegorodskaja' - 'Noarootsi punane'
O
'Ontaario' - 'Oullinsi renklood ('Reine-Claude d'Oullins')
P
'Perdrigon' - 'Polli munaploom' - 'Pulkovo säilisploom' - 'Pärnu sinine ploom'
R
'Reform-renklood' - 'renkloodid' - 'Renklod Haritonovoi' - 'Renklod Jenikejeva' - 'Roheline renklood' - 'Ruth Gerstetter'
S
'Skoroplodnaja' - 'Suhkruploom' - 'Suur kollane munaploom' - 'Suur Tõll' - 'säilisploomid'
Z
'Zarja' - 'Zjutini ploom'
T
'Tamme sinine ploom' - 'Tartu kaunitar' - 'Tartu kollane ploom' - 'Tartu punane ploom' - 'Tartu värviline ploom' - 'Tragöödia'
V
'Varajane punane' - 'Varajane sinine' - 'Viktooria' - 'Vilmitar' - 'Vilnor'
W
'Wangenheimi säilisploom' - 'Washington' - 'Wilhelmine Späth'
Neue Deutsche Härte
Neue Deutsche Härte (lühend NDH) on saksa industrial metal ' i suund. Lugude tekstid on valdavalt saksa keeles.
Suuna algatajaks oli Oomph!, tuntuim näide on Rammstein.
Philadelphia
pisi|[[Philadelphia raekoda, mille tippu kroonib kohaliku Pennsylvania osariigi asutaja William Penni skulptuur]] Philadelphia on linn Ameerika Ühendriikides Pennsylvania osariigis. Asub Delaware'i jõe ääres. See on Pennsylvania osariigi rahvaarvult suurim ja USA kuues. Maailmas kuulub see esimese 50 hulka. Linn oli New Yorgi järel üks põhilisemaid kirdeosariikide kõrgseltskondlikke kultuurikeskusi.
Linna rajas William Penn 1682. aastal Pennsylvania koloonia pealinnaks, linn inkorporeeriti 25. oktoobril 1701. Linn on üks USA ajaloolise tähtsusega linnu, olles olnud USA pealinnaks mitmel korral: Carpenter's Hall'is kogunes 5. septembrist 26. oktoobrini 1774 Esimene Kontinentaalkongress (First Continental Congress), Independence Hall'is kogunes 10. maist 1775 kuni 12. detsembrini 1776 (mille ajal võeti seal vastu ka Ameerika Ühendriikide Iseseisvusdeklaratsioon 4. juulil 1776) ja uuesti 5. märtsist 18. septembrini 1777 Teine Kontinentaalkongress (Second Continental Congress), hiljem kogunes see College Hall'is 2. juulist 1778 1. märtsini 1781. 2. märtsist 1781 kuni 21. juunini 1783 kogunes Philadelphias Konföderatsiooni Kongress (Congress of the Confederation, mitte seotud Ameerika Riikide Konföderatsiooniga). Juunis 1783 toimuski linnas ka 1783. aasta Pennsylvania mäss, mistõttu otsustati luua uus pealinn - Columbia föderaalringkond. Kuni Washingtoni ehitamiseni oli Philadelphia uuesti ajutiseks pealinnaks 6. detsembrist 1790 14. maini 1800, siis kogunes Kongress Congress Hallis.
Geograafia
Linna madalaim koht on merepind ja kõrgeim Chestnut Hill (136 m merepinnast).
Majandus
Philadelphias oli 2005. aastal USA linnadest neljas suurim ja maailmas üheksas SKP, mis oli 312 miljardit USA dollarit. Ainult New Yorgis (1133 miljardit dollarit), Los Angeleses (693 miljardit dollarit) ja Chicagos (460 miljardit dollarit) oli suurem SKP. Väiksem SKP oli näiteks Washingtonis, Bostonis ja Miamis.
Colorado jõgi (Texas)
thumb Colorado jõgi on jõgi Põhja-Ameerikas. Saab alguse Llano Estacadost, voolab läbi Ameerika Ühendriikide Texase osariigi kagusse. Suubub Mehhiko lahte. Pikkus 1380 km. Jõel on mitmed veehoidlad.
Prangli loode tuletorn
pisi|püsti|Prangli loode tuletorn Prangli loode tuletorn (ka Prangli loode tulepaak) on tuletorn Harju maakonnas Viimsi vallas Prangli saare loodetipul Rouendi neemel.
Tuletorn ehitati 1960. aastal. Tuletorni geograafilised koordinaadid on.
Valge raudbetoontorni kõrgus jalamist on 13 meetrit ja tule kõrgus merepinnast on 16 meetrit.
Tuli vilgub pimedal ajal aastaringselt. Plinkimine toimub 4 korda 0,5-sekundiliste vahedega, iga kord põleb tuli 0,5 sekundit järjest. Seejärel on 11,5 sekundit pime ja tsükkel algab uuesti.
Vakk
Vakk on vana viljamõõt. Aja jooksul on vaka suurus olnud muutuv. Sellest mahumõõdust kujunes välja talupoegadele kehtestatud andami mõiste "vakus" ehk "vakuandam" (ka: vakk).
1 Tallinna vakk (1923) = 3 külimittu = 36 toopi = 44,28 liitrit
1 Riia vakk (1923) = 6 külimittu = 54 toopi = 66,42 liitrit
Deco
Deco (õige nimega Ánderson Luís de Souza; sündinud 27. augustil 1977 São Bernardo do Campos Brasiilias) on Portugali endine poolkaitsja.
Lourdes
Igal aastal külastab Lourdesi üle 5 miljoni turisti. Linnas on üle 200 hotelli.
Deco
Portugali jalgpallikoondises mängis Deco 75 korda ja lõi viis väravat.
Alates 2023. aastast töötab Deco FC Barcelona spordidirektorina.
Isiklikku
Deco on 174 cm pikk.
792
792. aasta
Sajandid: 7. sajand - 8. sajand - 9. sajand
Aastakümned: 740. aastad 750. aastad 760. aastad 770. aastad 780. aastad - 790. aastad - 800. aastad 810. aastad 820. aastad 830. aastad 840. aastad
Aastad: 787 788 789 790 791 - 792 - 793 794 795 796 797
Nigol Andresen
Nigol Andresen (ametlikult kuni 1940 Nikolai Andresen; 2. oktoober 1899 Avido Haljala vald – 24. veebruar 1985 Tartu) oli eesti kirjanik, kirjandusteadlane, kriitik, tõlkija ja poliitik. Ta on kasutanud kirjanduslikku varjunime Ormi Arp.
Aastal 1918 lõpetas Andresen Rakvere Õpetajate Seminari ning omandas 1920. aastal Tartus kursustel keskkooliõpetaja kutse. Töötas aastail 1918–1919 Narva-Jõesuu 2. Algkoolis, 1919–1920 Rakvere 2. Algkoolis ja Rakvere Tütarlastegümnaasiumis ning 1920–1931 Jakob Westholmi Gümnaasiumis ja Tallinna Prantsuse Lütseumis kirjanduse õpetajana.
Poliitiline tegevus
Nigol Andresen valiti Eesti Sotsialistliku Tööliste Partei noortesektsiooni Eesti Noorsotsialistliku Liidu esimeheks. Nigol Andresen oli V Riigikogu liige, aastatel 1932–1937, Eesti Sotsialistliku Tööliste Partei ja 1934. aasta märtsist Marksistliku Töörahva Ühenduse rühmas. N. Andresen korraldas töölisametiühingute tegevust, oli Eesti Tööliste Keskliidu ja Eesti Tööliste Haridusliidu juhatuse liige. Teda karistati mitmel korral riigivastase agitatsiooni eest. Sisekaitseülema otsusega 8. veebruarist 1939 keelati tal elamine kaitseseisukorra piirkonnas, välja arvatud Hiiumaa.
1940. aasta juunipööre
Aastal 1940 sai ta Johannes Varese valitsuse välisministriks. Ta isegi tunnistas, et tal pole sel alal mingeid kogemusi, ent Andrei Ždanovi käsku tuli kuulata. Kui Eesti Nõukogude Liidu poolt annekteeriti, sai Andresenist 28. augustil 1940 Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu Eesti NSV hariduse rahvakomissar ning Nigol Andresen oli ka aastatel 1940 kuni 1946 Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu esimehe asetäitja.
12. jaanuaril 1941 valiti Nigol Andresen NSV Liidu Ülemnõukogu saadikuks Eesti NSV-st.
Teine maailmasõda
1941. aastal põgenes ta Venemaale ja oli üks Jaroslavli kunstiansamblite peaalgatajaid.
EKP KK VIII Pleenum ja langus
Nigol Andresen langes 1950 EK(b)P Keskkomitee VIII pleenumi otsusega koos mitme teise juhtiva eesti kommunistiga "kodanliku natsionalistina" põlu alla. Andresen vahistati 24. märtsil 1950 ja sai 25 aastat, kuid vabanes nn Hruštšovi sula ajal 1955. aastal vangilaagrist Siberis.
Pärast vabanemist ja Eestisse naasmist tõmbus ta avalikust elust tagasi.
Nigol Andresen tegeles kirjandusteadlase ja kriitikuna, avaldas hulga monograafiaid.
Tsitaat
CCCP – yks riik noor, kuid vallatu nagu jääkaru poeg ja kõikjale ulatub, kõikjale poeb.
1607
1607. aasta (MDCVII) oli 17. sajandi 7. aasta.
Hector Berlioz
thumb Louis Hector Berlioz (11. detsember 1803 – 8. märts 1869) oli prantsuse romantiline helilooja. Tihti on teda nimetatud ka suurimaks prantsuse heliloojaks üldse, ent samal ajal ei mõisteta suurt osa tema loomingust tänapäevani. Kindlasti oli Berlioz oma eluajal aga rohkem hinnatud väljaspool oma kodumaad, põhjuseks küllaltki teravad suhted Pariisi konservatooriumiga.
Helilooming
Berliozi sulest pärineb esimene kuulajateni jõudnud romantiline sümfoonia Symphonie Fantastique (1830, Schuberti 8. sümfooniat toona veel ei tuntud), milles autor kasutab tugevalt autobiograafiliste sugemetega programmi. Oma sümfoonilistes teostes on Berlioz aktiivne orkestriarendaja, nende teoste kaudu jõuavad akadeemilisele kontserdilavale nii uued pillid (pikoloklarnet, harf) kui ka sümfonismis varem tundmatud mängutehnikad (col legno keelpillidel). Mitmetes teostes võib täheldada monumentaalsust, plakatlikkust. Berlioz on üks esimesi väljaspool põhilava paiknevate pillimeeste e. banda kasutajaid, erakordsena paistab selliste teoste hulgas 1837. aastal kirjutatud Reekviem, kus lisaks orkestri põhikoosseisule on soovitud nelja vaskpillikoori.
Huvitava faktina tasuks märkida sedagi, et ehkki Berliozi sulest ilmunud traktaati "Harmooniast ja orkestreerimisest" peetakse tänapäevani üheks põhjalikumaks teoreetiliseks teoseks, ei mänginud Berlioz ise korralikult mitte ühtki pilli.
Soopart
Soopart ehk pahlsaba-part (Anas acuta) on partlaste sugukonda pardi perekonda kuuluv veelind.
Soopart on jahiuluk.
Eestis kuulub ta II kategooria kaitsealuste liikide hulka (haudeasurkond).
Levila
Tema levila hõlmab suure osa Holarktisest. See hõlmab kogu Lääne-Euroopa, Baltimaad, Valgevene, Ukraina, Taga-Kaukaasia kuni Põhja-Iraanini, Venemaa (välja arvatud tundravööndi põhjaosa), Kasahstani põhjaosa, Mandžuuria, Hokkaido ja Põhja-Ameerika.
Suuremas osas levilast on soopart rändlind. Ta talvitub Lääne-Euroopas, Vahemere maadel, Niiluse jõgikonnas, Jaapanis, Koreas, Lõuna-Aasias ja Kesk-Ameerikas.
Soopardi pesitsusaegset arvukust Eestis hinnatakse 50–100 paarile.
Whitehorse
pisi|Whitehorse Whitehorse on linn Kanadas, Yukoni pealinn.
Whitehorse'is asub rahvusvaheline lennujaam.
Whitehorse rajati 1898. aastal, linnaõigused sai 1950. aastal. 1953. aastal sai Whitehorse Yukoni pealinnaks.
Crusade
"Crusade" (eesti keeles "Ristiretk") on USA ulmesari, mille sisu lähtub J. Michael Straczynski loodud sarja "Babylon 5" sündmustikust. "Crusade'i" sündmused leiavad aset 2267. aastal.
Sündmustiku taust
Sarjale eelneb "Babylon 5" ulmemaailma kronoloogias telefilm "A Call To Arms". Selles ründavad Maad drakhid, kes päästavad lahti nanoviiruse, mis nakatab kõik Maa elanikud. Viirus on õnneks inimestele kohandamata ja selle mõju pole kohe letaalne. Viirus aga muteerub pidevalt ning kui seda protsessi ei õnnestu peatada, prognoositakse kõigi Maa elanike hukkumist viie aasta jooksul. Maa pannakse tähtedevahelisse karantiini. Ühtlasi saadetakse teele uurimislaev Excalibur, mille meeskonnaliikmed viibisid inimkonna nakatumishetkel Maast eemal. Excaliburi meeskonna ülesanne on leida mõnelt teiselt planeedilt nanoviiruseravim.
Sarja tootmise enneaegne lõpetamine
Nagu "Babylon 5", pidi ka "Crusade" kestma viis aastat. Paraku tekkisid sarja tellinud ning seda näitama pidanud USA telejaama TNT ja sarja tootjate vahel põhimõttelised lahkhelid, mille tõttu "Crusade'i" tootmine katkestati veel enne, kui esimene osa eetrisse läks. Selleks ajaks oli valminud 13 esimese hooaja osa, need anti hiljem eetrisse ning on praeguseks avaldatud ka DVD-l.
Eesti Metodisti Kirik
Eesti Metodisti Kirik (lühend EMK) on metodistlik kirikuorganisatsioon Eestis.
EMK on iseseisev kirik, mis kuulub osaduslikult Ühinenud Metodisti Kiriku Põhja-Euroopa Keskkonverentsi.
EMK piiskop on Christian Alsted ja EMK superintendent on Robert Tšerenkov.
Eesti Metodisti Kirikusse kuulub 26 kogudust, millel oli 2012. aastal kiriku enda andmetel kokku 1642 liiget. 2011. aasta rahvaloendusel pidas ennast metodistiks 1098 üle 15-aastast inimest. pisi|püsti|[[Tallinna metodisti kirik, Narva mnt 51]]
Metodistikiriku ajalugu Eestis
Piiskop dr William Burt asutas 4. augustil 1911, Vaasas Soome Piiskopliku Metodisti Kiriku Konverentsi alluvusse Vene Misjoni ja piiskopi volituse olla jutlustajaks Tallinnas sai Kuressaare kogudust teeninud jutlustaja Vassili Täht ning  Kuressaares kaupmees Martin Prikask. 1921. aastal määrati pastor Martin Prikask piiskop dr Nuelseni poolt Eesti ringkonna esimeseks eestlasest superintendendiks (1921–1922), ühtlasi sai ta määramise Tallinnasse. 1921. aastal osteti Tallinnas kaks maja aadressil Suur Pärnu maantee 19 ja 21 ja superintendent Prikask alustas oma korteris Suur Pärnu mnt 19 vaimulike koosolekute korraldamist.
3. märtsil 1922 toimus Tallinnas metodisti koguduse asutamine, esimesteks liikmeteks võeti vastu Tallinna elama asunud Kuressaare ja Petrogradi metodisti koguduste liikmed. 1922. a juuli lõpus määras piiskop dr John L. Nuelsen dr George A. Simonsi superintendendiks ja laekahoidjaks, Martin Prikask nimetati misjonisekretäriks ning määrati Kuressaarde, Ferdinand Tombo määrati Tallinnasse juhtima (1922–1926) koguduse eesti tööd ja Hjalmar Salmi vene tööd (1922–1923). 1924. aastal asutati Suur Pärnu mnt 19 lastekodu. Metodisti kogudus käis koos esialgu Suur Pärnu mnt hoovipoolses majas, hiljem renoveeriti tänavapoolne maja ja selle saalis kestsid koosolekud kuni 1929. aastani, mil kogudus võis asuda Veerenni tänava kirikusse kui 1929. aastal ostsid Tallinna Evangeelse Koguduse Tallinna Veerenni kiriku ning edaspidi tunti kirikuhoonet metodistikirikuna. 1200-istekohaga hoone oli tollal Euroopa suurim metodistide puitkirik. See hoone hävis 1944. aasta märtsipommitamises. Algne aadress oli Veerenni tänav 4a, mis asus umbes tänapäevaste hoonete Vana-Veerenni tänav 4 ja 6 vahel. pisi|Tallinna adventkirik, [[Mere puiestee 3]] Tallinnas tegutses Tallinna I kogudus Veerenni tänaval ja 1927. aasta suvel asutatud Tallinna II kogudus Koplis, Petlemma kirikuga Kopli tänav 92a.
Metodistikiriku I koguduse kirik Veerenni tänaval hävines 1944. aastal 9. märtsipommitamises, II koguduse kirik Koplis võõrandati nõukogude võimu poolt 1950. aastal. 16. juulist 1950 sai Eesti Metodisti Kiriku Tallinna Kogudus kasutada allüürnikuna Seitsmenda Päeva Adventistide kirikut Mere puiestee 3 (tollal oli maja number 14a).
Allasutused
Allasutused:
Piiskopid
Alates 1907. aastast on Eesti metodistide kõrgeimaks vaimulikuks juhiks olnud järgmised piiskopid:
Superintendendid
Alates 1907. aastast on Eesti metodiste kohapeal juhtinud järgmised superintendendid:
Kuuluvus organisatsioonidesse
EMK on Eesti Kirikute Nõukogu liige.
Pärnu–Tori maantee
pisi|Pärnu–Tori maantee Tori alevikus
Pärnu–Tori maantee (registrinumbriga 59) on üks Eesti tugimaanteedest.
See saab alguse Pärnu linna ja Reiu küla piiril Tallinna–Pärnu–Ikla maantee 134. kilomeetril. Tee pikkus on 23,5 km. Tee lõpeb Selja külas Pärnu–Rakvere–Sõmeru maantee 22. kilomeetril. Pärnu linnast kuni Kõrsa külani kannab nime Paide maantee, Paikuse alevikus osaliselt ka Pärnade puiestee nime. Tori aleviku tänavatena kannab nimesid Pärnu maantee ja Selja maantee.
Sillad Pärnu–Tori maanteel
Sildade nimistu pärineb Maa-ameti andmebaasist
Asulad Pärnu–Tori maanteel
Pärnu linn, Reiu küla, Paikuse alevik, Sindi linn, Seljametsa küla, Kõrsa küla, Urumarja küla, Taali küla, Randivälja küla, Tori alevik, Selja küla.
Metsküla Issanda Templisseviimise kirik
pisi|Metsküla Issanda Templisseviimise kirik Metsküla Issanda Templisseviimise kirik on õigeusu kirik Saare maakonnas Saaremaa vallas Metskülas.
Seda kasutab EAÕK Metsküla Issanda Templisseviimise Kogudus. Koguduse preester on ülempreester Andreas Põld. Koguduse vanem on 2007. aastal Olev Õun.
Kirikul on kaks torni, mis õigeusu traditsioonis tähistavad Kristuse kahte loomust: jumalikku ja inimlikku.
Metsküla kirik ehitati 1909. aastal. Hoone pühitseti aastal 1915.
Poks 2004. aasta suveolümpiamängudel
Poks 2004. aasta suveolümpiamängudel toimus 14.–29. august.
Val Barkeri karikas
Val Barkeri karika parima tehnikaga poksijale sai II kergekeskkaalu (kuni 69 kg) kuldmedali- ja olümpiavõitja Baqtïyar Artayev (Kasahstan).
Medalialad
Ateena olümpiamängudel võistlesid poksis vaid mehed ja kaalukategooriaid oli üksteist: 48 kg, 51 kg, 54 kg, 57 kg, 61 kg, 64 kg, 69 kg, 75 kg, 81 kg, kuni 91 kg ja üle 91 kg.
Võistluspaik
Võistlused toimusid Peristeri Olympic Boxing Hall'is, kus poksilahinguid mahtus jälgima 8000 pealtvaatajat.
48 kg
Kuld: Yan Bartelemí, Kuuba Hõbe: Atagün Yalçınkaya, Türgi Pronks: Shiming Zou, Hiina ja Sergei Kazakov, Venemaa
51 kg
<br style="clear:both" />
1952
1952. aasta (MCMLII) oli 20. sajandi 52. aasta.
Zoofiilia
pisi|Zoofiilia kujutatuna [[Lakshmana templil Khajurahos Indias]] Zoofiilia on parafiilia, mille puhul on inimene seksuaalvahekorras loomaga või see on tema kinnisidee.
Inimest, kes harrastab zoofiiliat, kutsutakse zoofiiliks.
Tikutoos
pisi|Eesti tikutoos pisi|Saksa tikutoos Tikutoos ehk tikutops on harilikult õhukesest papist või vineerist karbike tuletikkude säilitamiseks ja transportimiseks. Eestis on tikutoos enamasti mõõtmetega 3x5x1 cm. Tikutoosi ühel või mõlemal pikal küljel on tavaliselt "väävel", tegelikult fosforiühendite ja liiva- või klaasipuru segu, mille vastu hõõrdumisel tikk süttib. Tikutoosis on Eestis harilikult umbes 45 tuletikku.
Tikutooside ja tikutoosietikettide kogumist nimetatakse fillumeeniaks.
1608
1608. aasta (MDCVIII) oli 17. sajandi 8. aasta.
China Miéville
thumb|China Miéville China Tom Miéville (sündinud 6. septembril 1972) on inglise ulme- ja fantaasiakirjanik.
Miéville on avaldanud teoseid mitmes ulmežanris imeulmest küberpungini ning on väitnud, et kavatseb kirjutada ühe romaani igas žanris. Temalt on ilmunud ka rahvusvahelise õiguse marksistlikku teooriat käsitlev monograafia "Between Equal Rights: A Marxist Theory of International Law" (Brill 2005). Ta on kirjutanud artikleid ulmekirjanduse teooriast ning rahvusvahelisest õigusest. Kogenud rollimängijana oli ta üks 2010. aastal ilmunud rollimänguraamatu "Pathfinder Chronicles: Guide to the River Kingdoms" (kirjastus Paizo Publishing) autoreist koos Elaine Cunninghami, Chris Pramase ja Steve Kensoniga.
Oma kirjanduslike eeskujudena on China Miéville nimetanud M. John Harrisoni, Michael de Larrabeitit, Michael Moorcocki, Thomas M. Dischi, Charles Williamsit, Tim Powersit ja J. G. Ballardit. Ta on tunnistanud ka H. P. Lovecrafti, Mervyn Peake'i, Ursula K. Le Guini ja Gene Wolfe'i mõju.
Eesti keelde on Miéville'i teostest tõlgitud "The City and the City" ("Linn ja linn", Varrak, 2011; tõlkija Kristjan-Jaak Kangur) ja "Perdido tänava jaam" (2015, Ersen).
Poliitika
China Miéville on Rahvusvahelise Sotsialistide Organisatsiooni (International Socialist Organization, USA) ja Suurbritannia Sotsialistliku Töölispartei (Socialist Workers Party) liige. 2001. aasta valimistel Ühendkuningriigis kandideeris ta edutult alamkotta Tööpartei traditsioonilises valimisringkonnas Regent's Parkis ja Põhja-Kensingtonis, kus kogus 459 häält ehk 1,2% häältest.
Autori vasakpoolsed vaated avalduvad ka tema teostes. Miéville ise on siiski rõhutanud, et ei püüa "sõnumit raamatutesse smugeldada", ning kui ta kirjeldab fantaasiamaailmu muu hulgas poliitiliselt, ei ole see siiski olnud omaette eesmärk.
Auhinnad
Miéville'i esikromaan "King Rat" kandideeris nii International Horror Guildi kui ka Bram Stokeri auhinnale. "Perdido Street Station" võitis Arthur C. Clarke'i auhinna ning kandideeris Hugo, Nebula ja World Fantasy auhinnale. "The Scar" kandideeris 2003. aasta Hugo, Arthur C. Clarke'i ja World Fantasy auhinnale. Neljas romaan "Iron Council" kandideeris 2005. aastal Hugo ja World Fantasy auhinnale, võitis Arthur C. Clarke'i auhinna ja Locuse auhinna parima fantaasiaromaani eest. Viies romaan "Un Lun Dun" võitis 2008. aastal Locuse auhinna parima noorteraamatu eest. "The City & the City" võitis 2010. aastal Arthur C. Clarke'i auhinna, Hugo ja World Fantasy auhinna, samuti kandideeris parima romaani kategoorias Nebulale. 2012. aastal kandideeris "Embassytown" Hugole parima romaani kategoorias.
Carlo Gozzi
pisi|Carlo Gozzi Krahv Carlo Gozzi (13. detsember 1720 Veneetsia – 4. aprill 1806) oli itaalia draamakirjanik.
Carlo Gozzi oli pärit Veneetsia vaesema aristokraatia hulgast ja perekonna majanduslik seis ei võimaldanud talle süstemaatilist klassikalist haridust, kuid läbikäimine kohaliku vaimueliidiga õhutas tema huvi kirjanduse vastu. 16-aastaselt läks ta sõjaväkke Dalmaatsiasse, kus teenis neli aastat, kuid oli siis sunnitud koju tagasi pöörduma, sest eakas isa oli raskesti haige ning üksnes kirjandusest huvituv vend Gasparo ei saanud majapidamise juhtimisega hakkama.
1747. aastal asutasid vennad koos kirjandusliku ringi Accademia dei Granelleschi, mis oli pealtnäha pühendunud vaimukusele, kuid mille programm oli rangelt puristlik ja eesmärgid selged – võideldi keelelise ja vormilise hägususe vastu, rõhutati õppimise tähtsust ja peeti oluliseks klassikute imiteerimist. Gozzi kirjanduslikuks eeskujuks oli ennekõike Dante, aga ka Ariosto, Tasso ja Cervantes, kellele ta hiljem oma näidendites viitab. Accademia dei Granelleschi pingutused näisid nurjavat Pietro Chiari ja Carlo Goldoni, kes kirjutasid vanade itaalia komöödiate asemel uusi draamasid, mis olid mõjutatud prantsuse eeskujudest.
Accademia dei Granelleschi liikmena avaldas Gozzi mitu teravat kirjutist Goldoni ja Chiari arvel, süüdistades neid vulgaarsuses ja halvas stiilis ning naeruvääristades Goldoni teatrireformi. Viimane oli seisukohal, et commedia dell'arte on mandunud laadapalaganiks, tema soov oli muuta maskid tegelasteks ja asendada improvisatsioon lahtikirjutatud dialoogiga, samuti kritiseeris ta allakäinud aristokraatiat ning püüdis tuua lavale reaalset elu. Konservatiivne, kõrgkultuuri taotlev Gozzi leidis aga, et teater ei peaks olema elu kopeerimine, vaid jääma iseendaks – commedia dell'arte 's nägi ta näitlejameisterlikkuse tippsaavutust, itaalia kultuuri pärli. Ta pidas Goldonit küll andekaks, kuid nimetas tema näidendeid ülemäära ettearvatavateks ja pealiskaudseteks ning süüdistas teda liiga agaras püüdes rahvale meeldida. Demonstreerimaks, kui lihtne on publikumenu võita ka lapsiku pealkirja ja jaburavõitu süžeega, kui lugu on osavalt teostatud, kirjutas Gozzi 1761. aastal oma esimese näidendi "Armastus kolme apelsini vastu", muutes tuntud muinasjutu üsna otseseks satiiriliseks vastulauseks vastaste aadressil.