cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Marsi kliima
Jää poolustel
Põhjapooluse jääkilbi diameeter on põhjapooluse suve ajal umbes 1000 km ja selle ruumala on umbes 1,6 miljonit kuupkilomeetrit. Lõunapooluse jääkilbi diameeter on 350 km ja maksimumpaksus 3 km. Mõlema pooluse jääkilbid kahanevad ja kasvavad koos aastaajaliste temperatuurikõikumistega.
Lõunapooluse kevade ajal soojendab Päike jäälasundeid lõunapoolusel ja see viib jääaluste süsihappegaasikogumite tekkimiseni. Pärast piisava rõhu tekkimist paiskub gaas läbi jää. Need pursked sarnanevad geisritega Maal. Kuigi purskeid pole otseselt vaadeldud, jäävad neist maha tumedad laigud ning praod jääs.
Päikesetuul
Marss kaotas enamiku enda magnetväljast umbes neli miljardit aastat tagasi. Selle tulemusel jõuavad päikesetuul ja kosmiline kiirgus otse Marsi ionosfäärini, mistõttu on atmosfäär õhem, kui see muidu oleks.
Enamik Marsi atmosfäärikaost on toimunud päikesetuule tõttu. Praeguse populaarse teooria kohaselt on praegune päikesetuul tunduvalt nõrgem kui minevikus, seega on praegune atmosfäärikadu märgatavalt väiksem, kui see oli minevikus.
Aastaajad
Marsi telje kalle on umbes 25,2°. Seetõttu esinevad Marsil aastaajad nagu Maalgi. Marsi orbiidi ekstsentrilisus on 0,1. See on palju enam kui Maa orbiidi ekstsentrilisus (0,02). Suure ekstsentrilisuse tõttu on lõunapoolkera talved pikad ja külmad ning põhjapoolkera omad lühikesed ja soojad.
Teadlased usuvad, et Marsi jää tekkis, kui Marsi orbiidi kalle oli praegusest väga erinev. Kalle on väga muutlik, kuna Marsi kaks väikest kuud ei suuda seda stabiliseerida nagu Maa Kuu.
Ryūichi Sakamoto
pisi Ryūichi Sakamoto (jaapani keeles 坂本龍一 Sakamoto Ryūichi; 17. jaanuar 1952 – 28. märts 2023) oli jaapani helilooja, näitleja ja muusik. Ta oli tuntud peamiselt filmimuusika loojana.
Marsi kliima
Aastaajad
Telje kalde ja ekstsentrilisuse pretsessioon viivad globaalse soojenemiseni ja jahenemiseni (suured suved ja talved) 170 000 aastase perioodiga.
Ryūichi Sakamoto
1970. aastatel oli ta ansambli Yellow Magic Orchestra liikmena üks elektroonilise muusika pioneere.
Marsi kliima
Aastaajad
Mars Global Surveyori 4 Marsi aastat kestnud vaatluste põhjal avastati et planeedi ilm oli aastast aastasse sarnane. Teadlased olid isegi võimelised täpselt ennustama tolmutorme, mis leidsid aset Beagle 2 maandumise ajal.
Ryūichi Sakamoto
2014. aastal raviti tal söögitoruvähki. 2021. aastal teatas ta, et tal ravitakse jämesoolevähki.
Sakamoto pälvis elu jooksul BAFTA auhinna, kaks Kuldgloobuse auhinda ja Grammy auhinna.
Marsi kliima
Tõendid hiljutise kliimamuutuse kohta
Mujal planeedil leidub madalate laiuste aladel rohkem veejääd, kui peaks praegustes klimaatilistes tingimustes leiduma.
Balti Ajakirjandusuurijate Assotsiatsioon
Balti Ajakirjandusuurijate Assotsiatsioon (inglise Baltic Association for Media Research, lühend: BAMR) on 1993. aastal Tartus asutatud ühendus, kuhu kuuluvad kolme Balti riigi ajakirjandusuurijad. Ühendus loomise ajendiks sai 1993. aastal ilmunud raamat "Towards a civic society: The Baltic media's long road to freedom".
1993. aastast on BAMRi esimees Peeter Vihalemm.
BAMR on avaldanud teaduslikke ajakirjandusuurimisega seotud ülevaateid (inglise reviews) ja raamatuid.
Hiina Riiklik Kosmoseamet
Hiina Riiklik Kosmoseamet (inglise keeles China National Space Administration (CNSA)) on Hiina riiklik kosmoseamet.
Amet tegeleb Hiina kosmoseprogrammi arendamisega ning vastutab kosmosega seotud sammude ning tegevuste planeerimise eest. Varem kosmosetööstusministeeriumi haldusalasse jäänud teemad jagunevad tänapäeval kosmoseteaduse- ja tehnoloogia korporatsiooni ja riikliku kosmoseameti vahel. CNSA on Hiina teaduse, tehnoloogia ja kaitsetööstuse riikliku administratsiooni (SASTIND) alluvuses, SASTIND omakorda on allutatud Hiina tööstus- ja IT-ministeeriumile (MIIT).
Ameti peakorter asub Pekingi Haidiani rajoonis.
Ajalugu
CNSA asutati 1993. aastal, kui Hiina kosmosetööstusministeerium jaotati CNSA-ks ja Hiina kosmoseteaduse- ja tehnoloogia korporatsiooniks (CASC). Kosmoseamet tegeleb peamiselt juriidilise ja teoreetilise poolega, CASC tegeleb praktilise poolega. Alguses ei töötanud selline jaotus eriti hästi, kuna reaalsuses olid CASC ja CNSA endiselt üks ja seesama suur, sama juht- ja töötajaskonnaga amet.
1998. aasta reformide käigus jaotati CASC mitmeks väiksemaks riigiettevõtteks. Sellise muudatusega prooviti jäljendada läänepärast kaitsehangete süsteemi, milles riigiametid seavad paika strateegia ning väiksemad ettevõtted, mis on küll riigi omandis, kuid mitte valitsuse haldusalas, korraldavad hanked.
Ülesanne
Mandaadi CNSA loomiseks andis kaheksas Hiina rahvakongress. Üheksas rahvakongress tegi CNSA-st Hiina teadus-, tehnoloogia- ja kaitsetööstuskomisjoni (COSTIND) siseameti. CNSA põhiülesanded on organisatsioonide nimel kosmosealaste lepingute sõlmimine, rahvusvahelise teadus- ja tehnoloogiakoostöö elluviimine, riikliku kosmosepoliitika elluviimine ning riikliku kosmoseteaduse, -tehnoloogia ja -tööstuse haldamine.
Siiani on Hiina sõlminud kosmosealase koostöö lepingu Ameerika Ühendriikide, Brasiilia, India, Itaalia, Pakistani, Prantsusmaa, Saksamaa, Tšiili, Ukraina, Venemaa, Ühendkuningriigi ning veel mõne riigiga.
Taikonaudid
2013. aasta seisuga on kosmoses käinud 13 Hiina astronauti (tähestikulises järjekorras):
Juhid
Praegu on CNSA juht Zhang Kejian, asejuht on Wu Yanhua, Tian Yulong on ameti peasekretär.
Osakonnad
CNSA alluvuses on neli osakonda:
Taanlased
Taanlased (endanimetus danskere) on põliselt Taanis ja vähesel määral Lõuna-Schleswigis elav põhjagermaani rahvas, Taani põhirahvus. Taanlased räägivad taani keelt. Taanis elab umbes 5 miljonit taanlast. Taanlasi ja taani päritolu inimesi on maailmas kokku umbes 7 miljonit, neist Ameerika Ühendriikides 1,43 miljonit, Kanadas 200 000 ja Brasiilias 140 000. Taanlasi elab arvukalt veel Norras, Austraalias, Saksamaal ja Rootsis.
Eestis elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 81 taanlast, neist Tallinnas 43.
Taanlaste lähedased sugulasrahvad on rootslased, norralased, fäärlased ja islandlased.
Ajaloolis-kultuuriliselt on taanlased valdavalt luterlik rahvas, kuigi 21. sajandi alguses peab üle poole taanlastest ennast ateistiks või agnostikuks.
Kosmosesüstik Columbia katastroof
Kosmosesüstik Columbia katastroof toimus 1. veebruaril 2003, kui kosmosesüstik Columbia purunes Maa atmosfääri sisenemisel. Õnnetuses hukkusid kõik 7 meeskonnaliiget.
Missioonile STS-107 startimise ajal eraldus välispaagi küljest väike isolatsiooni tükk ja tabas Columbia vasakut tiiba. Isolatsioonitüki eraldumine ei olnud midagi erakordset ja seepärast väga ei muretsetud, kuid osa lennuohutuse eest vastutavaid insenere olid siiski mures ning kahtlustasid, et süstiku kahjustused võisid olla tõsised. NASA juhid piirasid uurimist, põhjendades seda sellega, et meeskond ei saa süstikut orbiidil parandada, kui probleem tõesti olemas on.
Hiljem selgus, et inseneride kahtlused olid põhjendatud. Columbia atmosfääri sisenemise ajal pääsesid kuumad gaasid tiiva sisse ja muutsid kosmosesüstiku ebastabiilseks, mis põhjustas kosmoselaeva purunemise.
Pärast õnnetust ei toimunud kosmosesüstiku lende peaaegu kaks aastat ja ISSi ehitus pandi ootele. Sel ajal sõltus jaam täielikult Vene varustuslaevadest. USA hakkas kosmosejaama taas varustama, kui toimus missioon STS-114. Pärast õnnetust viidi NASA-s sisse mitmed tehnilised ja organisatsioonilised muudatused. Kosmosesüstiku kuumuskilbi orbiidil kontrollimine muutus kohustuslikuks ja alati hoiti valmis teine meeskond, kes pidi teise süstikuga appi minema juhul kui süstikult leiti parandamatuid kahjustusi, mis ei lubanud sel Maale tagasi pöörduda. Pärast Columbia katastroofi toimunud missioonid (peale ühe Hubble'i hooldusmissiooni) olid ISSi varustamismissioonid.
Meeskond
pisi|300px|Viimase meeskonna ühisfoto. Vasakult: Brown, Husband, Clark, Chawla, Anderson, McCool, Ramon Katastroofis hukkusid :
Vahtisolatsiooni tabamus
Space Shuttle'i välispaak oli kaetud isolatsiooniga, et vältida jää teket paagi pinnale, sest paak oli täis vedelat vesinikku ja hapnikku. Jää paagi pinnal oleks võinud startimisel eraldudes süstikut ohustada. Missioon STS-107 oli tunduvalt hilinenud ja algselt planeeritud 2001. aasta 11. jaanuari asemel startis Columbia 16. jaanuaril 2003. Hilisemas uurimises otsustasid uurijad, et stardi hilinemisel polnud õnnetusega midagi pistmist.
82 sekundit pärast starti, kui Columbia oli umbes 20 km kõrgusel ja liikus kiirusega 840 m/s, eraldus välispaagi küljest umbes kohvri suurune vahutükk ja tabas kosmosesüstiku vasakut tiiba. Vahutüki tabamust ei märganud ei meeskond ega maapealsed lennujuhid, ning see avastati alles järgmisel päeval, starti filminud kaamerate salvestisi läbi vaadates. Õnnetuse uurimise ajal selgus katsetel, et vahutüki tabamus lõi tiiba ilmselt umbes 15–25 cm augu.
Līga Plakane
Līga Plakane (sündinud 25. veebruaril 1970 ) on läti alpinist ja füsioloog.
Kosmosesüstik Columbia katastroof
Riskianalüüs
Challengeri katastroofi uurinud komisjon märkis oma lõppraportis, et NASA eiras riskianalüüsis teadlikult insenere, kes hoiatasid, et tahkekütuskiirendi tihendid võivad olla ohtlikud. Columbia puhul keeldusid NASA ametnikud uskumast insenere, kes ütlesid et vahutüki ja süstiku kokkupõrget tuleks uurida ja süstiku kuumuskilpi peaks enne atmosfääri sisenemist kontrollima. Mitme eelmise stardi ajal olid vahutükid samuti süstikuid tabanud, aga midagi tõsist polnud juhtunud ja seetõttu arvati, et insenerid muretsevad asjatult.
Līga Plakane
Ta on esimene Baltimaade naisalpinist, kes on tõusnud üle 8000 m kõrguse mäe tippu.
Kosmosesüstik Columbia katastroof
Riskianalüüs
Murelikud insenerid tegid USA kaitseministeeriumile kolm eraldi taotlust, et see suunaks mõne oma satelliitidest süstikule ja pildistaks selle vasakut tiiba. Samas polnud kindel, et piltidel oleksid tiiva võimalikud kahjustused näha. Inseneride taotlused ei meeldinud NASA juhtidele, kes kohati isegi sekkusid, et takistada kaitseministeeriumi abistamast.
Līga Plakane
Plakane lõpetas 1992. aastal Läti Ülikooli bioloogiateaduskonna füsioloogia erialal. Pärast doktoriõppe programmi läbimist kaitses ta 1998. aastal doktorikraadi bioloogias. Alates 2001. aastast töötab ta dotsendina Läti Ülikooli bioloogiateaduskonnas.
Kosmosesüstik Columbia katastroof
Õnnetuse kronoloogia
pisi|300px|Radari pilt Columbia Maale kukkuvatest rusudest
Līga Plakane
Alpinism
Alpinismiga hakkas ta tegelema 14-aastaselt. Koos abikaaga Atis Plakansiga on ta osa võtnud enam kui kümnest ekspeditsioonist kõrgmäestikes.
Kosmosesüstik Columbia katastroof
Õnnetuse kronoloogia
Atmosfääri sisenemine toimus kõikidel kosmosesüstikute sisenemistel alati arvuti juhtimisel ja piloodid võtsid juhtimise üle siis, kui süstik oli juba atmosfääris. Lisaks, kui süstik oli atmosfääri sisenemist alustanud, polnud seda enam võimalik katkestada.
Līga Plakane
Alpinism
Ta on tõusnud Mount McKinley (6194 m) tippu Alaska ahelikus ja Aconcagua (6960 m) tippu Andides. 2006. aastal tõusis ta Pamiiris Ismoili Somoni mäetippu.
Tõusud kaheksatuhandeliste tippu
Ta üritas 2006. aastal tõusta Xixabangma (8027) tippu, kuid ebaõnnestunult: kõrgusel 7600 m tuli tagasi pöörduda.
2007. aastal võttis ta osa kolmeliikmelisest Läti Cho Oyu ekspeditsioonist ja tõusis koos Atis Plakansi ja Kaspars Klapkalnsiga 9. oktoobril lisahapnikuta selle kaheksatuhandelise mäe (8188 m) tippu.
Kosmosesüstik Columbia katastroof
Presidendi reageering
Hiljem kuulutas Bush Ida-Texase föderaalseks katastroofipiirkonnaks, mis lubas otsingutesse kaasata ka FEMA ja teised föderaalagentuurid.
Līga Plakane
Tõusud kaheksatuhandeliste tippu
2008. aastal võttis ta osa Läti 6. Himaalaja ekspeditsioonist, mille seekordne eesmärk oli tõusta maailma viienda mäe Makalu (8485 m) tippu. Tipputõus ei õnnestunud.
Kosmosesüstik Columbia katastroof
Rusude otsimine
Columbia rususid saadeti otsima tuhanded vabatahtlikud, politseinikud ja päästetöötajad. Rusud olid langenud suurele maa-alale ja neid leiti Ida-Texasest, Lääne-Louisianast ja Arkansase edalapoolsetest maakondadest. Otsingutel leiti tükke varustusest ja süstikust, aga ka inimsäilmeid. NASA hoiatas otsingutel osalevaid vabatahtlikke, et kosmosesüstiku tükid võivad olla mürgised ja nende leidmisel tuleb informeerida kohalikke hädaabiteenistusi. Lisaks hoiatati, et kui keegi omastab süstiku tükke, antakse see isik kohtu alla. Suurimad leitud süstikutükid olid aknaraam ja esitelik.
Līga Plakane
Isiklikku
Tema vanemad on mägironimist harrastanud teadlased Visvalža Švinkas ja Ruta Švinka.
Kosmosesüstik Columbia katastroof
Rusude otsimine
Nädalaid pärast õnnetust avastasid päästjad metallkonteinerid, mille seest leidis NASA elusa varbusside koloonia. Need ümarussid olid olnud osa eksperimendist, mille meeskond sooritas, ning nad olid atmosfääri sisenemise ja kokkupõrke maaga üle elanud.
Līga Plakane
Isiklikku
Tema abikaasa on alpinist Atis Plakans. Neil on kaks tütart.
Kosmosesüstik Columbia katastroof
Rusude otsimine
Seni viimane Columbialt pärinev detail leiti 2011. aastal Texasest.
Otsingute ajal hukkus kaks inimest ning kolm said vigastada, kui otsingutel osalenud helikopter alla kukkus.
Õnnetuse uurimine
pisi|270px|Õnnetuse uurimise ajal tehtud katses tekitatud auk kuumuskilbis NASA teatas esialgu, et esimesed märgid probleemidest olid temperatuuriandurite ja vasaku tiiva hüdraulika kaotamine. Nendele järgnesid rehvirõhkude kaotus ja ebatavalise kuumuse registreerimine.
Sõltumatu uurimiskomisjon keskendus uurimise algusest peale vahutüki tabamusele stardi ajal. Uurijate õnneks oli Columbia varustatud eksperimentaalse lennuandmete salvestiga, mis salvestas sadu näite reaalajas. Teistel süstikutel seda polnud, sest see oli paigaldatud Columbia testimisel, aga seda polnud kunagi eemaldatud. Lennuandmete salvestis võimaldas uurijatel õnnetuse üsna täpselt rekonstrueerida ja lennuandmeid uurides selgus, et süstiku arvuti pingutas enne õnnetust tõsiselt, et laskumisasend kontrolli all hoida ja veidi enne salvestise lõppu kasutas süstik RCS-tõukureid maksimaalse võimsusega.
2003. aasta mais alustati kuumuskilbi ja vahutüki kokkupõrkekatseid ja sama aasta juulis selgus, et kui stardi ajal olnud kiirusel liikunud vahutükk tabas üht kindlat termokilbi paneeli, siis see purunes ja tekitas 41–42 cm augu. See tõestas inseneride kahtlusi ning näitas et vahutüki eraldumine võib süstiku kuumuskilbile ohtlik olla.
Komisjoni lõppraporti põhjal oli õnnetuse põhjuseks auk vasaku tiiva kuumuskilbis. Peale selle kritiseeriti rängalt NASA juhtimis- ja töökultuuri. Raport tõi esile, et üks juhtivametnik pidi tagama turvalise ja plaanipärase lennu, aga samas ka võimalikult madalad kulud, mis mõjutas selle isiku otsuseid. Raport soovitas NASA-s teha mitmeid muudatusi, mis viidi ka ellu.
Samal ajal kui sõltumatu uurimiskomisjon uuris õnnetuse põhjuseid, uuris NASA, mis võimalused olid Columbia meeskonnal eluga pääseda. 2008. aastal avaldatud lõppraportis jõudsid NASA uurijad järeldusele, et meeskonnal polnud võimalik õnnetusest eluga pääseda, sest meeskonnaruum dehermetiseerus ilmselt ootamatult ja kiiresti ning pardalolijatel polnud aega oma skafandreid hermetiseerida. Kogu meeskond kaotas teadvuse ilmselt sekunditega ja hukkus, kui süstik purunes.
Võimalik päästemissioon
Teine variant oleks olnud tunduvalt riskantsem kui Atlantise kosmosesse saatmine. Selle variandi järgi oleks meeskond augu ära lappinud, kasutades meeskonnaruumist lammutatud titaani või mõnd teist metalli ja veega täidetud kotti (mis oleks avakosmoses jäätunud). Teoreetiliselt oleks selle protseduuriga saanud vältida turbulentset õhuvoolu atmosfääri sisenemisel, temperatuurid oleksid püsinud piisavalt madalal ning Columbia oleks atmosfääri sisenemise üle elanud.
Lõppraporti järgi oleks meeskonnal olnud suurem võimalus pääseda, kui NASA oleks Atlantise Columbiale appi saatnud.
Väike-Arssi
Väike-Arssi (ka Uue-Arssi; vene keeles Малая Арсия, soome keeles Uusi-Arsia) oli küla Venemaal Leningradi oblastis Kingissepa rajoonis. pisi|[[Eesti-Ingeri 1934. aastal]]
Ajalugu
1920. aasta Tartu rahulepinguga läks küla Eesti Vabariigile, kus see moodustas osa Eesti Ingerist ja kuulus Vaivara kihelkonna Narva valda ja Viru maakonna Narva valda. Vabariigi algusaastatel olid maakonnad jagatud kuni 1926. aastani lisaks valdadele ka kihelkondadeks, kuid ametliku jaotusena kirikukihelkondi seejärel enam ei eksisteerinud.
Barokamber
Barokamber on hermeetiliselt isoleeritud ruum, kus saab rõhku kas madaldada või kõrgendada. Barokambris uuritakse üle- ja alarõhu toimet organismile, treenitakse lendureid ja kosmonaute. Barokambris ravitakse ka mitmeid haigusi, seda nimetatakse baroteraapiaks.
Shadow Zone
"Shadow Zone" on Ameerika industrial metal 'i bändi Static-X kolmas stuudioalbum, mis anti välja 7. oktoobril 2003. See on esimene album, mis salvestati koos Tripp Eiseniga, ja ainuke album, kus nad ei ropenda. Albumi salvestamisel on kasutatud välist abi (peamiselt Perfect Circle'i trummarit Josh Freeset). Nick Oshiro liitus pärast salvestamist.
Kõrgessaare vaba aja keskus
Kõrgessaare vaba aja keskus on asutus Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Kõrgessaare asulas. Asutuse juhataja on Artur Valk.
2015 jaanuaris liideti seoses valdade ühinemistega Kõrgessaare vaba aja keskus Kärdla kultuurikeskusega ja ühes sellega sai Kärdla kultuurikeskuse nimeks Hiiu valla kultuuri ja vaba aja keskus.
Novaja Fjodorovka
Novaja Fjodorovka (vene keeles Новая Федоровка, soome keeles Uusi Vyötermaa või Uusi Feodormaa) oli küla Viru Ingeris Vaivara kihelkonnas; nüüdisaegse haldusjaotuse järgi Venemaal Leningradi oblastis Kingissepa rajoonis. Tartu rahulepingu järgi jäi küla Eesti territooriumile.
Uriekste raudteepeatus
Uriekste raudteepeatus on endine raudteepeatus Ieriķi–Gulbene–Abrene raudteel Gulbene piirkonna Ranka vallas Ureikste külas.
Peatus asus Riia jaamast 145 km kaugusel.
Peatus avati koos raudteeliiniga. Toonase haldusjaotuse järgi jäi see Tirza kihelkonda Tirza mõisa maadele. Peatus sai nime lähistel asunud Tirza mõisale kuulunud Ureikste kõrtsi järgi.
Uriekste suleti raudtee sulgemisel aastal 1999, kuigi reisiliiklus lõppes seal juba aastal 1988.
Shirley
"Shirley" on 1849. aastal ilmunud Charlotte Brontë romaan. See oli Brontë teine avaldatud teos pärast 1847. aastal ilmunud "Jane Eyre'i".
Romaani tegevustik kulgeb Põhja-Inglismaal Yorkshire'is tugeva majandussurutise õhkkonnas, põhjuseks Suurbritannia sõda Napoleoniga Pürenee poolsaarel. Prantsusmaa sadamatele on kehtestatud blokaad, USA on vaenulik, turgu pole ja paljud jäävad töötuks. Ent just siis on alanud tööstusrevolutsioon; ludiitidest töölised süüdistavad oma hädades uusi tõhusaid masinaid ning asuvad neid lõhkuma ja mõrvama vabrikante.
Teoses on olulisel kohal inimsuhted, isiksused, õnnelik ja õnnetu armastus, aga ka vaimulike tegevus; sageli saab lutsulikku nalja. Esineb piiblitsitaate ning viiteid kreeka ja rooma mütoloogiale. Noorest neiust peategelasele olid vanemad pannud mehenime Shirley, sest olid lootnud saada poega. Romaani menu mõjul sai Shirleyst tänini populaarne naisenimi.
"Shirley" ilmus eesti keeles aastal 2011 kirjastuses Jumalikud Ilmutused, tõlkija Kalevi Kvell, kujundaja Andres Rõhu. Yorkshirikiilnõ kõnõ om pantu’ ümbre võru kiildõ.
Kärla karstiala
Kärla karstiala on karstiala Saare maakonnas Kärla vallas Kärla alevikust 400...800 m läänes.
Qobustani rahvuspark
Qobustani rahvuspark on mägine piirkond Aserbaidžaani kaguosas, umbes 64 km kaugusel Qobustani külast läänes.
Kärla karstiala
Karstialal on palju karstilohke ja kurisuid. Suurima kurisu läbimõõt on 4 m ja sügavus 1,8 m; sellesse suubuvad Tõllapunga ja Ahioja. Kõrgvee ajal voolab karstialalt Kärla jõkke Kessu oja.
Qobustani rahvuspark
Kaitseala rajati 1966. aastal, kui piirkond kuulutati Aserbaidžaani riiklikuks ajalooliseks vaatamisväärsuseks, eesmärgiga säilitada piirkonna iidsed petroglüüfid, mudavulkaanid ja gaasikivid.
Qobustani riiklik kaitseala on arheoloogiamälestiste poolest väga rikkalik, kaitsealal on üle 6000 kaljujoonistuse, millel on kujutatud inimesi, loomi, lahinguriistu, rituaalseid tantse, härjavõitlust, paate relvastatud sõudjatega, sõdalasi odaga käes, kaamelikaravane, päikese ja tähtede kujutisi; mälestiste keskmine vanus ulatub 5000–20 000 aastani.
Vladimir Balõberdin
pisi|240px|Vladimir Balõberdin (1991). [[Jaan Künnapi foto]]
Vladimir Sergejevitš Balõberdin (vene keeles Владимир Сергеевич Балыбердин; 1. oktoober 1948 Špagino, Altai krai – 22. juuli 1994 Peterburi) oli vene alpinist, suurmeister alpinismis (1982).
Ta lõpetas 1973. aastal Bontš-Brujevitši-nimelise Leningradi Side Elektrotehnika Instituudi. 1980. aastast töötas Leningradis spordiühingu alpinismiinstruktorina.
Martin Garrix
Martijn Gerard Garritsen (esinejanimega Martin Garrix; sündinud 14. mail 1996 Amsterdamis) on Hollandi DJ ja produtsent.
Vladimir Balõberdin
Alpinismiga hakkas Balõberdin tegelema 1969. aastal.
Martin Garrix
Tema tuntuim lugu on "Animals", mis oli edetabelite esikümne hitt rohkem kui 10 riigis. Lugu on saavutanud esikoha Belgia ja Suurbritannia edetabelis ning kolmanda koha Iirimaal. Tema singel "Wizard", mille ta tegi koos Jay Hardwayga, oli edukas paljudes riikides 2014. aastal. Garrix saavutas 2013. aastal 40. koha Top 100 DJ ja 2014. aastal oli ta 4. kohal.
Karjäär
Garrix hakkas muusikast huvituma, kui nägi 2004. aastal Tiestot olümpiamängudel mängimas. Ta sai põhilist inspiratsiooni loost "Traffic". Sestpeale hakkas Martin Garrix tegelema lugude remiksimise ja loomisega. Garrix on lõpetanud Herman Broodi Akadeemia produtsentide kooli Utrechtis.
Vladimir Balõberdin
1982. aastal võttis ta osa Jevgeni Tamme juhitud Esimesest Nõukogude Himaalaja ekspeditsioonist ja tõusis Džomolungma (8848 m) tippu (seongus Eduard Mõslovskiga). Teist korda ronis ta Everesti tippu 1991. aastal Peterburi grupi juhina.
Martin Garrix
2012
Garrixi menu hakkas kasvama looga "BFAM", mille ta kirjutas koos Julian Jordaniga. 2012. aastal võitis ta SLAM! FM DJ aasta talendi nimetuse. Tema remiks "Your Body" anti 2012. aastal välja Christina Aguilera deluxe-albumil "Lotus". Tänu loole "Error 404" sõlmis Garrix 2012. aastal lepingu Spinnin' Recordsiga.
Vladimir Balõberdin
Balõberdin oli esimene alpinist, kes tõusis talvisel perioodil Kommunismi (1986) ja Lenini (1988) tippu.
Martin Garrix
2013–2014
2013. aastal tõi Garrixile kuulsust lugu "Animals". Laulu avaldas 2013. aasta 16. juunil Hollandi plaadifirma Spinnin' Records. Hitt sai maailmas palju esikohti ja peagi sai Martin Garrixist esimene noormuusik, kes on saavutanud esikoha Beatportis. Lugu on avaldatud ka Hardwelli albumis "Revealed Volume 4", mis ilmus 30. septembril 2013. Garrix avaldas remiksi "Project T" Sander Van Doorn, Dimitri Vegas and Like Mike'ilt, mis sai kiiresti esikohahitiks Beatportis. Garrix ilmus DJ Mag's top 100 DJs listis 2013. aastal uustulnukana ja saavutas 40. koha.
Vladimir Balõberdin
1989. aastal võttis osa Teisest Nõukogude Himaalaja ekspeditsioonist. Selle käigus tõusis ta lisaks Kanchenjunga peatipule (8586 m) veel selle mäe kolme alamtippu.
Martin Garrix
2013–2014
2014. aastal saavutas ta DJ Mag's top 100 DJ edetabelis 4. koha. 2013. aasta novembris sõlmis Garrix lepingu Scooter Brauni plaadifirmaga. 2013. aasta detsembris avaldas ta loo "Wizard" koos Dj Jay Hardwayga. Lugu sai 6. koha Belgias ja 17. koha Hollandis. Martin Garrixi koostöö Firebeatziga – "Helicopter" – hoidis 2 nädalat esikohta Beatporti esisajas. Hiljem esines ta 2014. aasta Ultra Music Festivalil, kus ta esitas palju varem välja andmata lugusid, mis on valminud koostöös Dillon Francis, Hardwelli ja Afrojackiga. 2014. aastal avaldas ta loo "Proxy" tasuta allalaaditavana oma fännidele, sest tal oli 2013. aastal edukas aasta. Ta avaldas koos MOTiga loo "Virus (How About Now)", millele järgnes lugu "Turn Up the Speakers" koostöös Afrojackiga.
Vladimir Balõberdin
1992. aastal toimunud Venemaa-USA Himaalaja mägiekspeditsioonil tõusis Balõberdin K2 (8611 m) tippu ja sai esimeseks Venemaa alpinistiks, kes on tõusnud maailma kolme kõrgema mäe tippu.
Martin Garrix
2015. Koostöö teiste artistidega
2015. aasta alguses avaldas Garrix loo "Forbidden Voices". 17. märtsil 2015 avaldas Garrix oma laulu "Don't Look Down" koostöös Usheriga. Laul on kirjutatud Garrixi, James "JHart" Abraharti ja Busbee koostöös. 2015. aasta 4. mail avaldas Martin koostöös Tiëstoga loo "The Only Way Is Up". 22. mail 2015 avaldas Dj Avicii sõnadega video laulust "Waiting for love", mille Garrix aitas kirjutada.
Vladimir Balõberdin
Ta hukkus liiklusõnnetuses Peterburis.
Megatyphlops schlegelii
Megatyphlops schlegelii on maoliik.
Klassifikatsioon
Maoliigil Megatyphlops schlegelii klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised alamliigid :
Levila
Neid üsna suuri pimemadulasi (950 mm) võib kohata Aafrikas – Svaasimaal, Sambias, Lõuna-Sudaanis, Namiibias, Zimbabwes, Malawis, Tansaanias, Keenias, Somaalias, Etioopias ja Kongo Demokraatlikus Vabariigis.
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Megatyphlops schlegelii seisuga 13.03.2014 ja fr:Afrotyphlops schlegelii seisuga 23.03.2015
Düskalkuulia
Düskalkuulia ka düsmatemaatika on spetsiifiline arvutamisvilumuste häire, mis ei ole seletatav üldise vaimse mahajäämusega või ebaadekvaatse õpetamisega. Düskalkuulia hõlmab põhiliste arvutamisvilumuste valdamist, nagu liitmine, lahutamine, korrutamine ja jagamine. Algebra, trigonomeetria, geomeetria ja arvutusmeetoditega seotud abstraktsete matemaatiliste oskuste häired ei kuulu düskalkuulia alla.
Levinud märkide hulka vaegarvutamishäirest kuuluvad a) lihtsate arvuvõrdlus- ja liitmistehete teostamine loendamise (pahatihti sõrmede loendamise) abil kaua pärast vanust, milles see veel normaalne on, ning b) suured raskused umbkaudsete arvuliste hinnangute andmisel.
Düskalkuulia põhjused on ebaselged, kuid raskused aritmeetikas ei ole põhjustatud mitteadekvaatsest õpetamisest või otseselt kuulmise, nägemise või neuroloogiliste funktsioonide defektist. Samuti ei kaasne nad neuroloogiliste, psüühiliste või muude defektidega.
Estonská
pisi|Vaade tänavale (september, 2012) pisi|Tänaval asub [[Rahandus- ja Juhtimisülikool (enne 2010)]] Estonská on tänav Tšehhis Prahas Vršovice linnaosas. Tänav on nimetatud Eesti järgi. Tänaval asub muu hulgas Rahandus- ja Juhtimisülikool (inglise keeles University of Finance and Administration (en)).
Ha Seok-jin
thumb|Ha Seok-jin aastal 2016 Ha Seok-jin (korea keeles 하석진; sündinud 5. märtsil 1982) on Lõuna-Korea näitleja.
Heinrich LXXII
Heinrich LXXII (27. märts 1797 Ebersdorf – 17. veebruar 1853 Dresden) oli Reuß-Ebersdorfi vürst aastail 1822–1848 ja Reuß-Lobensteini vürst aastail 1824–1848.
Ta oli Reuß-Ebersdorfi vürsti Heinrich LI ja viimase abikaasa, Hoymi krahvinna Luise poeg. 1. oktoobril 1848 loobus ta troonist Reuß-Schleizi vürsti Heinrich LXII kasuks.
Hubba Bubba
pisi Hubba Bubba marki nätsu tootis kõigepealt Wm. Wrigley Jr. Company, Mars, Incorporated Ameerika Ühendriikides 1979. aastal, kuid hiljem hakati seda tootma üle maailma. Näts sai nime fraasist "Hubba Hubba", mida sõjaväelased teise maailmasõja ajal kasutasid kellegi heakskiitmiseks. Peamine eripära nätsu reklaamimiseks on see, et Hubba Bubba kleepub vähem kui muud nätsubrändid – seega on purunenud mulle nahast kergem koorida. Algselt toodeti Hubba Bubba nätse traditsioonilises mullikummi maitses, mida sageli nimetatakse originaaliks, kuid hiljem on hakatud tootma erineva maitsega nätse. Paljud nendest maitsetest põhinevad puuviljadel. Hubba Bubba tooted sisaldavad ka palju sooda ja mullikummi maitselisi nätse.
Tootekirjeldus
Nüüdseks töö lõpetanud Wrigley tehases, Santa Cruzis, Californias kutsuti seda tootearenduse ja varajase valmistamise ajal (enne Hubba Bubba brändi käivitamist) Stagecoachiks. Ameerika Ühendriikides esinenud Hubba Bubba esimesed telereklaamide seeriad loodi kauboi linnas ja iseloomustas neid Gumfighter, keda mängis näitleja Don Collier. Iga reklaami lõpus ütles Gum Fighter: "Big bubbles, no troubles," ("Suured mullid, pole probleemi,") millele järgnes lääneline vastus läänepoolsest filmiarstist Dub Taylorist. See oli viide sellele, et Hubba Bubba on vähem kleepuv kui teised nätsufirmad. Hubba Bubbale peamine konkurent 1980. aastatel oli nätsubränd Bubblicious.
Algse maitsega nätsu tootmine lõpetati Ühendkuningriigis paljudeks aastateks ning müügile jäid õun, maasikas ja koola. Alates 2012. aasta juunist on Suurbritannias saadaval maitsed maasikas, originaal ja õun. 2012. aasta aprillis toodi tagasi algne maitse koos pakenditega, mida iseloomustati "kogukam ja mullitavam" ("chunkier ja bubblier"). Austraalias saadaval olevad maitsed sisaldavad kirsi, koola, virsiku, maasika, laimi, ananassi, õuna, apelsini, viinamarja ja arbuusi. Alates 2004. aastast olid Horvaatias kättesaadavad maitsed: laim, marjad, kirsid ja puuviljad. Saksamaal saadaval olevad maitsed sisaldasid kirsi ja koola. Norras saadaval olevad maitsed sisaldavad apelsini, õuna, maasikaid, koola ja lagritsat. Kanadas oli saadaval maitsed, maasikad, viinamarjad, apelsinid ja sinised vaarikad. Aastate jooksul on erinevates riikides esinenud veel sidrun, troopiline, salmiaak ja šokolaadi-maasika.
Kõigepealt oli Hubba Bubba saadaval ainult tükkidena, mida müüdi tavaliselt viietükilises pakis. Hiljemalt on seda toodetud tükeldatuna (vt Big League Chew), Ühendkuningriikides rullides nätsukummilintidena (1,8-meetrised ribad segatud maitseainetega), kristallidena plastikust kannudes, väikeste nätsumullidega karpides ja täidisega kommi.
Hubba Bubba bränd lõpetati USAs 1990. aastate alguses, kuid ennistati 2004. aastal. Ameerika Ühendriikides on reklaamid loodud Aardman stuudios sama stopp-kaadri stiilis, mida kasutatakse "Wallace ja Gromit"-is, Chevroni reklaamides ja filmis "Chicken Run". Kanadas on reklaamid animeeritud Chuck Gammage Animation stuudios traditsioonilises 2D-animatsioonis, kasutatakse koomiksitegelasi Hubba (lilla) ja Bubba (roosa). Bränd sponsoneeris YTV telemängu "Uh Oh!" ning selle reklaam esines saate lõputiitrites.
2010. aastal esitles Hubba Bubba "Mystery Max" ja "Mystery Tape" maitseid. Alates 2012. aastast on Hubba Bubba USA-s saadaval algupärase maitsega "Outrageous Original". Teised maitsed on "Strawberry Watermelon", "Cool Cola", "Sweet & Sassy Cherry" ja "Mystery Flavor".
Põltsamaa Teataja (1926–1935)
Põltsamaa Teataja oli ajaleht, mis ilmus Põltsamaal aastatel 1926–1935.
Põltsamaa sai 1926. aastal linnaks ning õpetajal ja seltsitegelasel Karl Vervoltil (1892–1938; eestistatuna Kaarel Aretil) tekkis idee asutada linnale oma ajaleht. 1926. aasta 30. mail ilmus ajalehe esimene number. Esimesel aastakäigul märgiti väljaandjaks Vabadussõjas langenute mälestamise Põltsamaa kihelkonna komitee, kuigi kõik ajalehega seotud küsimused lahendas K. Vervolt, kes oli ajalehe esimeseks vastutavaks toimetajaks kuni 1927. aasta 30. juulini. 1927. aasta augustist kuni 1931. aasta lõpuni oli K. Vervolt ajalehe väljaandja. Ajalehe vastutavaks toimetajaks oli sel perioodil märgitud ajalehe kaastööline Reinhold Kamsen (1871–1952). Tegelikult lõpetas Kamsen ajalehe toimetamise ja kaastöö ajalehele juba 1930. aasta mais, sest hakkas ette valmistama oma ajalehe väljaandmist. 1930. aasta 6. septembril ilmuski Põltsamaal esimene number ajalehte Põltsamaa Uudised, väljaandjaks ja vastutavaks toimetajaks Reinhold Kamsen.
1932. aastal otsustas K. Vervolt, kes oli Kamseni lahkumise järel nii ajalehe väljaandja kui ka toimetaja, ajalehe maha müüa. 1932. aasta 17. septembrist sai ajalehe vastutavaks toimetajaks ja järgmisest lehenumbrist ka väljaandjaks Gustav Roosmann. Ajalehetöö ei köitnud aga G. Roosmanni ning juba sama aasta novembri alguses müüs ta ajalehe Theodor Kasperile, kellest sai 1933. aasta 14. numbrist ajalehe vastutav toimetaja. Th. Kasperi vastutaval toimetamisel ilmus ajaleht 1935. aasta 19. detsembrini ning lõpetas ilmumise igasuguse eelteateta. Väljaandjaks oli ajalehel aastatel 1933–1935 Ado Kull.
Ajalehte trükiti 1926. aastast Viljandis Juhan Nurmbergi trükikojas. 1931. aasta augustist Põltsamaal E. Michelsoni trükikojas ja 1932. aasta sügisest kuni ajalehe seiskumiseni taas Viljandis, peamiselt J. Nurmbergi ning 1934. aasta numbrid 7–14 Viljandi Sakala trükikojas. .
Hoones, kus Põltsamaa Teatajat välja anti, tegutseb tänapäeval kunagise alevivanema järgi nime saanud külalistemaja, Carl Schmidti maja.
Ajalugu
Väljaandmistingimuste põhjal jaguneb Põltsamaa Teataja ajalugu kolme etappi: aastad 1926–1930, 1931–1932 ja 1933–1935.
1926. aasta esimeses numbris seadis K. Vervolt ajalehe peamiseks ülesandeks "olla peegel, kust vaatame oma kihelkonda". Kõikvõimalikud uudised kihelkonnast olid koondatud rubriiki "Põltsamaa elu". Varguste, õnnetuste, seltsielu teadete (Põltsamaal tegutses sel ajal üle 30 seltsi) kõrval ilmus ajalehes palju sõnumeid ja pikemaid kirjutisi Põltsamaa koolielust. Põltsamaal oli sel ajal viis kooli (kolm algkooli, ühisgümnaasium ja Põltsamaa Tööstuskool) ning uudislikku, millest kirjutada, toimus neis pidevalt. Pikemaid teateid avaldati ka Põltsamaa ümbruskonnast. Lisaks kohalikele uudistele oli ajalehes kokkuvõtlik ülevaade valitsuse ja riigikogu tööst ning välispoliitilistest sündmustest. Esimesest numbrist alates ilmus ajalehes ilukirjandust, peamiselt kohalike autorite loomingut. Parteipoliitiliselt oli ajaleht sõltumatu, keskendunud vaid kohaliku elu kajastamisele. Põltsamaa Teataja oli kohalik ajaleht koos selle rõõmude ja muredega. Viimaste hulgas oli suurim pidev rahanappus, sest tellijaid oli paarisaja ringis. 1930. aasta oli ajalehele raskeim aasta: lahkus vastutav toimetaja R. Kamsen, K. Vervoltit rusus raha- ja ajanappus ning ajalehte ilmus sel aastal vaid üheksa numbrit.
1931. aastal jõudis K. Vervolt ajalehte välja anda 23 numbrit ja ajalehe üldilme muutus: ajalehest kadusid pikad ülevaated kohalikust elust ja teated Põltsamaal ning selle ümbruskonnas toimuvast muutusid üldsõnalisemaks. Teated muutusid ka lühemaks, kuid nende pealkirjad suuremaks ja kirevamaks (nt "Pajusi elumehed", "Modernid sandid", "Umbusi küla imelikud sandid" jne). Palju hakati kirjutama abielust, armastusest, kummalistest ja naljakatest juhtumistest. Üheks mahukamaks rubriigiks sai "Elu kino", mis pakkus läbisegi kõige erinevamaid sõnumeid. Sageli avaldati rubriike "Politsei peegel" ja "Kohtukojast". Igapäevase kohaliku kooli- ja seltsielu kajastamine oli muutunud teisejärguliseks, kuigi endiselt ilmus kokkuvõte Eesti siseuudistest.
1932. aasta lõpus hakkas Põltsamaa Teataja ilmuma uue ja julge kujundusega. Esimesel leheküljel olid suured pealkirjad: "Proua linnapea Lillemetsa armutrahv", "Armastuse uimas paugud tõid neli aastat sunnitööd", "Orgia ööd Põltsamaal" jt. Muutunud oli ka ajalehe sisu: kadunud olid sise- ja välispoliitilised ülevaated ja kokkuvõtted, Põltsamaa sõnumite kõrval avaldas ajaleht teateid elust Võhmas, Türil ja Vändras. Aastatel 1933–1935 ilmuski Põltsamaa Teatajas sõnumeid Türi, Võhma ja Vändra elust niisama palju kui teateid Põltsamaa kohta. Nimelt oli neljal ajalehel Külaleht (Võhma), Türi Uudisleht (Türi) ja Vändra Sõnumid (Vändra, ka nimega Vändra Sõnumed) alates 1933. aasta suvest üks vastutav toimetaja – Theodor Kasper ja üks väljaandja – A. Kull ning neid kõiki trükiti Viljandis Nurmbergi trükikojas. Ajalehtede sisu, ka trükitud kuulutused, kirjavastused ja reklaam, oli kõikides ajalehtedes üks ja seesama, kuid jälgiti seda, et ajalehes ilmuks sõnumeid igast neljast paigast. Kohalike uudiste saamiseks oli Põltsamaa, Türi, Võhma ja Vändra keskusse üles seatud postkast, kuhu oodati teateid oma kodukandist, mis siis ka ajalehte toimetati. Nelja ajalehe puhul vahetati vaid ajalehe nimetusega päismikku. Kõik neli ajalehte lõpetasid ilmumise 1935. aasta detsembri jõulunumbriga. Ilmselt oli põhjus selles, et Juhan Numberg müüs oma trükikoja maha ning sellega kadus nn nelikajalehe ilmumise oluline toetuspunkt.
Ajaleht Põltsamaa Teataja oli kohalik ajaleht, Põltsamaa häälekandja, oma eripäras ja muutumises iseloomulik sõjaeelse Eesti Vabariigi mitmekesisele ajakirjanduselule.
Berezivka (Nemõrivi rajoon)
Berezivka (ukraina keeles Березівка) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Nemõrivi rajoonis. Elanike arv on 103. Pindala on 0,53 km².
Peterburi Püha Issidori kirik
pisi|Püha Issidori kirik Peterburis Peterburi Püha Issidori kirik (vene keeles Свято-Исидоровская церковь) on õigeusu kirik Peterburis, asukohaga Gribojedovi kanali ääres Lermontovi prospekti ja Rimski-Korsakovi prospekti ristmikul.
Kirik ehitati aastatel 1903–1907 arhitekt Aleksander Poleštšuki projekti järgi.
Ajaloost
Aastaks 1894 oli Peterburi Kolomna linnaossa tekkinud eestikeelne õigeusu kogudus, mille eesotsas oli preester Paul Kulbusch.
Saarküla
Saarküla (vene Саркюля, soome Saarkylä, vadja Saarcülä) on küla Venemaal Leningradi oblastis Kingissepa rajoonis Rosona jõe kaldal. pisi|left|Küla plaan (1860) Küla on esimest korda mainitud 1676. aastal. 1920. aasta Tartu rahulepinguga läks küla Eesti Vabariigile, kus see moodustas osa Eesti Ingerist ja kuulus Vaivara kihelkonna Narva valda ja Viru maakonna Narva valda. Vabariigi algusaastatel olid maakonnad jagatud kuni 1926. aastani lisaks valdadele ka kihelkondadeks, kuid ametliku jaotusena kirikukihelkondi seejärel enam ei eksisteerinud.
1920. aastal oli Saarkülas 53 majapidamist. 1922. aastal oli külas 386 elanikku. Saarkülas oli kool ja kirik. Kuna küla asus saarel, oli see ümbritsetud veega: põhjast Narva laht, lõunast Rossoni jõgi, lääne poolt Narva jõgi ja idast nüüdseks kadunud jõeke, mis ühendas Vaikset järve Narva lahega. Saar oli neli kilomeetrit pikk ja poolteist kilomeetrit lai. Naabruses asuva Venekülaga toimus praamiühendus. Küla on esimest korda mainitud Novgorodi kroonikas 1571. aastal nimega Narofschoi Ostof by. Rootsi allikates kannab küla nimesid Sarakÿla (1582), Sarakÿlla (1584), Sarrekÿlla (1585), Sareckÿlla (1586), Sarenkÿlla (1589).
Külas elab viis inimest (2010).
Aastatel 1936–1940 elas külas vene luuletaja Igor Severjanin. Tema auks on külas nimetatud üks tänav. Külas on korraldatud Igor Severjanini autorilaulude festivale.
Jeunes filles au piano
„Neiud klaveri juures“ (prantsuse keeles "„Jeunes filles au piano“) on prantsuse kunstniku Pierre-Auguste Renoiri õlimaal lõuendil.
Maal valmis 1892. aastal eratellimusena Pariisis Luxembourgi palees asuvale muuseumile.
pisi|222px|left|Musée de l'Orangerie versioon Renoir kordas kompositsiooni veel kolmel õlimaalil ja kahel visandil, millest üks on teostatud õli- ja teine pastellvärvidega.
Teosed on avalikkusele vaatamiseks väljas Orsay muuseumis Pariisis, Metropolitani kunstimuuseumis New Yorgis ja Talveaia muuseumis Pariisis.
Edgar Savisaar
pisi|Edgar Savisaar [[Solarise keskuse Apollos esitlemas oma raamatu "Tõde Eestist" teist köidet Foto: Ave Maria Mõistlik, 16. mai 2014 ]] Edgar Savisaar (31. mai 1950 Harku vangla, Harku vald – 29. detsember 2022 Tallinn) oli Eesti poliitik, Eesti NSV peaminister 1990–1991, peaministri kohusetäitja 1991–1992. Ta on olnud Eesti siseminister ning majandus- ja kommunikatsiooniminister. Ta oli 2001–2004 ja 2007–2017 Tallinna linnapea.
Ta oli üks Isemajandava Eesti ettepaneku autoritest ning kuulus Rahvarinde asutajate sekka. Aastatel 1991–1995 ja 1996–2016 oli ta Eesti Keskerakonna esimees.
1995. aastal sattus ta Lindiskandaali, kui teda süüdistati enda ja teiste poliitikute vaheliste kõneluste ebaseaduslikus lindistamises ning selle tagajärjel astus tagasi Tiit Vähi teine valitsus. 2010. aastal sattus Savisaar Idarahaskandaali, kui Kaitsepolitsei andmetel olevat Savisaar teinud katse hankida Keskerakonnale raha Venemaalt. Harju Maakohus kõrvaldas ta 30. septembril 2015 linnapea ametist seoses Porto Franco süüasjaga, põhjendades seda eesmärgiga vältida kriminaalasja kaasatud tunnistajate mõjutamist kriminaaluurimise ajal.
Vanemad ja sünd
Edgar Savisaare vanemad olid Elmar ja Marie (kasutati ka nimekuju Maria). Edgari ema (neiupõlvenimi Burešin, kasutati ka nimekuju Bureschin) elas Vastse-Kuustes ning oli pärit Petseri maakonnast Senno vallast.
Kolhoosikorrale vastuhaku eest mõisteti Edgari vanematele vabadusekaotuslik karistus, isale 13. septembril 1949 15-aastane vangistus, Edgari emale 5-aastane vangistus. Edgar sündis Harku vanglas, kus ema karistust kandis.
Sügisel 1950 vabanes Marie Savisaar amnestia alusel vanglast ja naasis koos pojaga Vastse-Kuustesse. 1952. aastal mõisteti Marie abikaasa ühes kuriteoepisoodis õigeks, teise episoodi eest mõistetud karistust lühendati 2,5 aastani, mis loeti kantuks ja ta vabastati vanglast.
Kirjanik Vello Lattiku väitel kinnitas Edgari ema Marie oma poja bioloogilise isa olevat tuntud kirjaniku. Ajakirjanik Enno Tammer avaldas arvamust, et Elmar Savisaar ei olnud Edgari bioloogiline isa, kuigi oli kindlasti juriidiline isa. Edgar Savisaar eostati ajal, mil Marie Savisaar oli vabaduses, st enne kohut, 13. septembrit 1949. aastal.
Karjääri algaastad
Edgar Savisaar lõpetas 1969 Tartu Kaugõppekeskkooli, töötades samal ajal Vabariiklikus Kliinilises haiglas Tartus, 1969. aastast töötas ELKNÜ Tartu linnakomitee instruktorina, aastatel 1970–1973 töötas arhivaarina Eesti NSV Riiklikus Ajalooarhiivis. Varasest noorusest oli tal eriline huvi teatri vastu, juba 12-aastaselt kirjutas ta näidendeid, seetõttu astus ta Tallinna Konservatooriumi lavakunsti erialale, sai ka sisse, kuid loobus. Ta on ka avalikult kahetsenud loobumist ja meenutanud oma jutuajamisi Voldemar Pansoga. 1973. aastal lõpetas ta kaugõppes Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna ajaloolasena.
Aastatel 1973–1976 töötas Põlva rajooni Ahja Keskkoolis õpetajana, 1976. aastast ELKNÜ KK Eesti Õpilasmaleva rühmaülema asetäitjana (komissarina), aastatel 1977–1979 oli Eesti NSV Teaduste Akadeemias aspirantuuris.
1980. aastal kaitses ta Moskva Süsteemianalüüsi Instituudis kandidaadiväitekirja teemal "Rooma klubi globaalmudelite sotsiaalfilosoofilised alused".
Aastast 1982 oli ta Eesti NSV Teaduste Akadeemia filosoofia kateedri dotsent.
Savisaar oli 1980–1985 Tallinna Linna Mererajooni Täitevkomitee plaanikomisjoni esimees ja Mererajooni RSN TK esimehe asetäitja ning aastatel 1985–1988 Eesti NSV Riikliku Plaanikomitee osakonnajuhataja. Ta oli ka Eesti Õpilasmaleva komissar ja NLKP liige. Ühtlasi töötas ta Eesti NSV Teaduste Akadeemia filosoofia kateedri õppejõuna. 1988–1989 oli ta konsultatsioonifirma Mainor teadusdirektor.
Teiste raamatute seas kirjutas ta Lembit Valdiga kahasse raamatu "Globaalprobleemid ja tulevikustsenaariumid" ning koostas tõlkeraamatu "Rahvastikuplahvatus ja rahvastikukriis" (1986).
Perestroika algusaastatel hakkas Savisaar avaldama publitsistlikke kirjutisi ühiskonna reformimise vajadusest. Sügisel 1987 ilmus ajalehes Edasi IME projekt, mille nelja allakirjutanu hulgas oli ka Savisaar. Oma kirjutiste eest pälvis Savisaar Juhan Smuuli kirjanduspreemia (1988). 1987 sai Savisaar ka Tartu Ülikooli majandusteaduskonna rändauhinna "Majandusmõte".
Laiemat ühiskondlikku tuntust tõid talle osalemised Eesti Televisiooni saadetes, kuhu teda kutsus Siim Kallas. Saatesarjas "Mõtleme veel" esinedes käis ta 1988. aasta kevadel välja idee moodustada Eestis Rahvarinne perestroika toetuseks. Temast sai laulva revolutsiooni üks juhte.
NSV Liidu Rahvasaadikute Kongress
1989. aastal valiti Savisaar Nõukogude Liidu Rahvasaadikute Kongressi saadikuks.
1989. aastal määrati ta Eesti NSV Riikliku Plaanikomitee esimeheks ja Eesti NSV Ministrite Nõukogu esimehe asetäitjaks Indrek Toome valitsuses. Aasta hiljem nimetati tema ametikoht ümber Eesti NSV majandusministri ametikohaks. 1990. aastal koopteeriti ta, lähtudes ametikohast, EKP Keskkomitee liikmeks, kuid Savisaar loobus.
1990. aastal valiti Savisaar Eesti NSV Ülemnõukogu XII koosseisu saadikuks.
Üleminekuvalitsuse esimees
3. aprillil 1990 nimetati Edgar Savisaar Eesti NSV Valitsuse esimeheks. 20. augustil 1991 sai sellest de facto Eesti Vabariigi 34. (ülemineku) valitsus, mis oli ametis kuni 30. jaanuarini 1992. 15. mail 1990 korraldas Eesti iseseisvuse taastamise vastane Interliikumine miitingu Tallinnas Toompeal Eesti valitsushoone ees, mis eskaleerus Toompea lossi vägivaldseks ründamiseks. E. Savisaare avaliku raadiopöördumise tulemusel ("Toompead rünnatakse! Kordan, Toompead rünnatakse!") koondusid Toompeale iseseisvumist toetavad elanikud ning hoidsid koos lossi kaitsvate politseinikega ära Eesti valitsushoone hõivamise. Suurem osa Edgar Savisaare valitsuse tegevusest möödus hüperinflatsiooni ja kasvava kaubanappuse olukorras. Savisaare valitsus võttis kasutusele ostukaardid ja toiduainete talongid. 1991/92. aasta talvel valmistuti Tallinna uuselamurajoonide evakueerimiseks kütusenappuse tõttu. 1991. aasta 31. detsembril seisid inimesed tundide kaupa leivajärjekorras ja paljud jäidki leivata. Ka või kadus 1992. jaanuaril lettidelt, sest võikaupmehed ootasid hinnatõusu. Savisaar käis isiklikult võiladusid avamas. Selles olukorras ta võitis küll umbusaldushääletuse, kuid astus seejärel tagasi.
Savisaare algatusel sündis 1991. aastal Eestimaa Rahvarinde aktiivsetest tegelastest, kes polnud astunud teistesse parteidesse, koosnev uus erakond – Eesti Keskerakond. Eestimaa Rahvarinne lõpetas aga 1993. aasta novembris oma tegevuse, sest vastavalt Rahvarinde Hartale oli Rahvarinne oma ülesande täitnud. Demokraatlik riigikord oli Eestis stabiliseerumas.
Edgar Savisaar sai 1992. aasta Riigikogu valimistel 4678 häält (üks suuremaid häälte arve) ning pääses isikumandaadiga Riigikogu koosseisu ning valiti Riigikogu aseesimeheks. Selles ametis oli ta kuni 1995. aastani.
Siseminister
12. aprillist kuni 10. oktoobrini 1995 oli Savisaar Tiit Vähi teises valitsuses siseminister.
31. juulil 1995 hävitasid keskkriminaalpolitsei narkorühm ja eriüksus K-komando narkovastase võitluse käigus politsei peadirektori Ain Seppiku käsul Viljandi lähedal ebaseaduslikult talunik Ilmar Kõvatomase moonipõllu. Aastal 1996 saavutati kohtuväline kokkulepe, mille järgi politseiamet maksab hävitatud moonipõllu eest 70 000 krooni kahjutasu, kuna hävitatud moonides oli narkootiliste ainete sisaldus allpool seadusega keelatud piiri. Seda juhtumit seostati meedias otseselt Edgar Savisaarega.
Savisaart peeti nii tugevaks poliitiliseks figuuriks, et Tiit Vähit nimetati naljatamisi peaministriks Edgar Savisaare valitsuses.