cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mosh
Headbanging
See moshimise vorm on saanud palju kriitikat seoses arvamusega, et regulaarne headbang’ingu harrastamine võib põhjustada ajukahjustusi.
Pogo
Pogot võib pidada tänapäevase moshi eelkäijaks. Pogotamise käigus hüppab moshija lihtsalt ühel kohal üles-alla.
Body-slam
Body-slam on moshimise üks levinud elemente, mille käigus moshijad hüppavad pigem horisontaalsuunas, põrkudes omavahel. Tihtipeale hüpatakse ka vastu mosh-pit’i servas seisvaid inimesi, püüdes neid moshimisse kaasata.
Stage-diving
Stage-diving on "trikk", mida enamasti sooritavad parajasti esineva bändi liikmed, kuid sageli ka lavaesised moshijad, kes ronivad lava servale ning hüppavad sealt kontserdikülastajate sekka – eeldades, et nood hüppaja kinni püüavad. Õnnestumiseks on soovituslik, et publiku seas oleks mõned sõbrad, kes hüppaja esimesena kinni püüavad. Enamasti hüpatakse selg ees. Et rahvas oleks võimeline hüppajat kinni püüdma, peaks viimane end laiali sirutama, kuna siis on kandepind võimalikult suur. Stage-diving’ut saab korralikult sooritada vaid kontsertidel, kus puuduvad lavaesised piirded.
Mosh-pit
Mosh-pit on termin, mis tähistab ala, kus parasjagu moshitakse, ning sellel viibivaid moshijaid. Enamasti torkab see ala kontserdil silma sellega, et seal toimub kiire ja tugev trügimine ning inimesed mosh-pit’is ei ole nii tihedalt koos kui mujal, sest need kontserdikülastajad, kes ei moshi, tõmbuvad moshijatest eemale, et mitte mosh-pit’is jalgu jääda või end vigastada.
Suuremad õnnetusjuhtumid
Kui kontserdi alguses alustavad moshimisega enamasti vaid mõned üksikud lava ees, siis sageli kütavad nad ülejäänuid nügides ja tõugates rahva üles, mistõttu võib rahvamassi sees moshimine kiiresti väga laiale alale levida ning väljuda kontrolli alt. Siiski tuleb tõsisemaid õnnetusjuhtumeid ette tavaliselt vaid siis, kui bänd ise rahvast agressiivsusele õhutab.
Moshimise vastu
Paljud bändid ei salli oma kontsertide ajal moshimist ning seisavad avalikult selle vastu. Moshimisvastased on enamasti seisukohal, et moshimine on lihtsalt lapsik viis tõestada rahvamassile enda julgust, tehes vägivaldseid ning teisi ohtu seadvaid liigutusi. Paljud ei pea moshimist kui sellist tantsustiiliks, vaid vaatavad seda kui kaklemist ja vägivaldsuse ilmingut.
Umbsoo küla
Umbsoo on küla Mulgi vallas Viljandimaal.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Abja valda. Küla põhjapiiriks on Valga–Uulu maantee, lõunapiiriks riigipiir Lätiga.
Uelzen
thumb|[[Uelzeni raudteejaam|Hundertwasseri raudteejaam Uelzenis]]
Umbsoo küla
Küla on saanud nime Umbsoo järgi. Küla lähistel voolab ka Umbsoo oja.
Uelzen
Uelzen (ametlikult Hansalinn Uelzen, saksa Hansestadt Uelzen, alamsaksa Ülz'n) on linn Saksamaal Alam-Saksi liidumaa kirdeosas, Uelzeni kreisi keskus. See on Hamburgi metropoliringkonna osa, hansalinn ja iseseisev omavalitsus. Linna pindala on 135,84 km². 31. detsembril 2017 elas seal 33 673 inimest.
Umbsoo küla
1977. aastal liideti Umbsoo külaga Lämba.
Kuni 2008. aastani poolitas küla territooriumi Pärnu–Mõisaküla raudteelõik.
Uelzen
Paiknemine
thumb|Hotell Stadt Hamburg Uelzen asub Lüneburgi nõmme idaservas. Linn on transpordisõlm põhja–lõuna teljel Hamburgist Hannoveri, samuti ida–lääne teljel Bremenist Berliini. Majandusliku tähtsusega on ka selle asukoht Elbe kõrvalkanalil. Linnas on võluv keskkond, kuna asub Ilmenau jõe ääres, rohtukasvanud kallaste, väikeste parkide ja jõeluhaga. Suured alad Uelzeni läheduses on muudetud maastikukaitsealadeks rabade, metsade, järvede ja nõmmega: Elbhöhen-Wendlandi looduspark, Lüneburgi nõmme looduspark ja Alam-Saksi Elbe oruluha biosfääri kaitseala.
Alljaotused
Groß Liedern, Halligdorf, Hambrock, Hansen, Hanstedt II, Holdenstedt, Kirchweyhe, Klein Süstedt, Masendorf, Mehre, Molzen, Oldenstadt, Riestedt, Ripdorf, Tatern, Veerßen, Westerweyhe ja Woltersburg.
Lisaks on 4 eristaatusega paika (Sonstige Ortsteile): Borne, Kl. Liedern, Pieperhöfen ja Oldenstadt-West.
Ajalugu
thumb|Uelzen, Matthäus Merian Noorem, u. 1654 thumb|Vana postkontori hoone
Linn asutati 1250. aasta paiku. 1270. aastal andis Welfist Braunschweig-Lüneburgi hertsog Johann, kes valitses Lüneburgi vürstkonda aastatel 1252–1277, Uelzenile linnaõiguse (Stadtrechte). Keskajal muutus linn aktiivseks Hansa Liidu liikmeks. Linna 14. sajandil ehitatud kindlustustes oli algselt 3 linnaväravat, linnamüür ja vallikraav. Osa linnamüürist on veel püsti.
Kuigi Uelzen mängis Hansa Liidus vaid väikest rolli, on tõendeid, et see kauples Liivimaa ja Hispaaniaga. Schnellenmarketis ostis Londoni kaubakontor Uelzeni lina, müüdi savinõusid ja õitses õlleäri. 21. oktoobril 1470 toimus Uelzenis Hansa Liidu koosolek. Eriline au, sest need linnade liidu otsused toimusid ainult kord aastas – peamiselt Lübeckis.
1708. aastal sai linnast Hannoveri kuurvürstkonna, 1807. aastal Vestfaali kuningriigi, 1814. aastal Hannoveri kuningriigi ja 1866. aastal Preisi kuningriigi Hannoveri provintsi osa.
Uelzenis asus natside koonduslaager, mis tegutses 17. aprillini 1945. See oli Neuengamme koonduslaagri alamlaager.
thumb|Vaade üle Herzogenplatzi uuele Uelzeni raekojale thumb|Vahvärkmajadega tänav Uelzenis
Kunst ja kultuur
thumb|Holdenstedti lossimuuseum
Muuseumid
Väärib mainimist Holdenstedti lossimuuseum (Museum Schloss Holdenstedt), mis on linna kohaliku ajaloo muuseum. Püsiväljapaneku hulka kuulub mööbel keskajast art nouveauni, klaasikogu, loomamaalija Georg Wolfi tööd ja arheoloogilised leiud kohalikust piirkonnast.
Majandus
thumb|right|Peedisuhkru tehas Uelzenis
Raudteejaam
Hundertwasserbahnhof on raudteejaam Uelzenis Lüneburgi nõmme looduspargi idaserval. Siit jõuab rongiga kergesti Hamburgi, Hannoverisse, Lüneburgi, Cellesse, Braunschweigi, Bremenisse ja Berliini.
Algne jaam renoveeriti Expo 2000 tarvis Austria kunstniku ja arhitekti Friedensreich Hundertwasseri plaanide järgi. "Keskkonnasõbralik, kultuuriliselt orienteeritud" jaam, Uelzeni raudteejaam sai nimeks 'Hundertwasseri raudteejaam Uelzenis' (Hundertwasser-Bahnhof Uelzen). Täna on see üks linna populaarsemaid vaatamisväärsusi.
Harri Tiido
pisi|Harri Tiido 2021. aasta Kirjandustänava festivalil pisi|Harri Tiido 2009. aastal Harri Tiido (sündinud 8. oktoobril 1953 Jõhvis) on Eesti ajakirjanik ja diplomaat.
Kholm
Kholm on linn Afganistanis, Samangāni provintsi keskus.
Harri Tiido
Haridus
Tiido valdab inglise, soome ja vene keelt.
Ametid
pisi|Harri Tiido 2012. aastal
Saatesari „Harri Tiido taustajutud” Vikerraadios
Alates teisipäevast, 29. septembrist 2020 avaldab Harri Tiido Vikerraadios arvamust saatesarjas „Harri Tiido taustajutud”, üllitades kaks korda nädalas, teisipäeval ja neljapäeval, lühiloo avardamaks kuulajate maailmapilti.
Isiklikku
Harri Tiido on abielus rahvusvaheliste suhete teadlase Anna Tiidoga (PhD), neil on tütar Katrin.
Toledo
Toledo on linn Hispaanias, Castilla–La Mancha piirkonna pealinn ja Toledo provintsi keskus.
Toledo ajalooline linn kuulub 1986. aastast UNESCO maailmapärandi nimistusse.
pisi|tühi|Õhtune Toledo
1133
1133. aasta
Sajandid: 11. sajand - 12. sajand - 13. sajand
Aastakümned: 1080. aastad 1090. aastad 1100. aastad 1110. aastad 1120. aastad - 1130. aastad - 1140. aastad 1150. aastad 1160. aastad 1170. aastad 1180. aastad
Aastad: 1128 1129 1130 1131 1132 - 1133 - 1134 1135 1136 1137 1138
Puusärk
thumb|Varakeskaegne puusärk Saksamaalt
Puusärk ehk kirst ehk surnukirst ehk sark on matusel kasutatav kast surnu paigutamiseks.
Puusärgi võib koos selles oleva surnuga hauda panna või põletada. Varauusajal oli kirst aga peamiselt transpordivahend, millega viidi kadunuke kodust kirikusse ja kirikust matusekohani, kus surnu asetati hauda surilinasse mähituna. Kirikutesse maeti siiski valdavalt kirstus, mis võisid olla väga uhkelt kaunistatud. Sametiga ülelöödud puitkirstud olid kaetud kullatud või hõbetatud metallornamentidega, millel olid aadlike suguvõsavapid, väiksed tekstitahvlid, taimemotiivid või muud ilustused. Puitkirstude kõrval olid levinud ka metallist sargad. Samuti kasutati topeltkirste, kus sisemine kirst oli puidust ja välimine, suurem transportkirst metallist.
Grigori Galitsõn
Grigori Aleksandrovitš Galitsõn (vene Григорий Александрович Галицын; 1957 Rozdilna, Rozdilna rajoon, Odessa oblast – 13. november 2021) oli vene aktifotograaf.
Puusärk
Puusärk on tavaliselt puust, aga võib olla ka kivist või muust materjalist. Kui kirst on mõeldud kadunukese palsameeritud jäänuste eksponeerimiseks mausoleumis, kirikus või katakombis, võidakse see varustada klaasist kaanega. Niisugused kirstud on valmistatud näiteks Vladimir Leninile ja Kim Chŏng-ilile.
Grigori Galitsõn
Ta on teinud erootilisi aktifotosid Volgogradi oblastist pärit naismodellidest (kellest ühega on ta nüüd abielus) ning riputanud neid veebisaitidele (algul Obolenski nime all).
Ta oli üks juhtivaid erootiliste fotode tegijaid ning on avaldanud fotoalbumi "Galitsin's Angels: From Russia With Love" (2005).
Ružany
Ružany (transkribeerituna Ružanõ) on alev Valgevenes Bresti oblastis Pružany rajoonis, Ružany külanõukogu halduskeskus. Asula nimi on poola keeles Różana, jidiši keeles ראָזשינאָי (Rožinoi). Nime kohta on mitu hüpoteesi, ühe kohaselt on nimi tulnud roosist (Ружа), teine tuletab nime sarvest (рог). Kohaliku legendi järgi andis asulale nime sealne mõisnik, nimetades selle oma kahe armastud tütre, Ruža ja Hanna järgi.
Grigori Galitsõn
Ta elas Volgogradis. 17. septembril 2006 arreteeriti ta koos oma abikaasa Irina Aleksandrovna Pistšassovaga oma kodus. Neile esitati süüdistus pornograafiliste kujutiste levitamises. Veebisaidid on suletud. Galitsõn saatis Vladimir Putinile kirja, kus ta näitab nende süüdistuste alusetust.
Ta vabastati vanglast 2009. aasta algul.
Ružany
Ružanys on keskkool, laste spordikool ja muusikakool. Tegutsevad kultuurimaja ja 2 raamatukogu. Alevis on töödeldakse puitu, seal on ka toiduainete tööstus. Ružany on traditsioonilise käsitöö, nn Ružany keraamika, valmistamise keskus.
Grigori Galitsõn
Alates 2014. aastast elas ta Kalatšjovski rajoonis, kus kasvatas sigu ja kanu.
Ružany
Ružany peamised vaatamisväärsused on Ružany lossi varemed ning kaks kirikut: aastal 1617 esmamainitud katoliiklik Kolmainsuse kirik ning 1762–1788 ehitatud Püha Peetruse ja Pauluse kirik. Lisaks asub Ružanys XVII sajandil ehitatud sünagoog ja XIX sajandil ehitatud Püha Kazimierzi kabel.
Ajalugu
Asulat on kirjalikult esmamainitud 1552. Alevi õigused sai Ružany aastal 1637. Kolmandast Poola jagamisest kuni aastani1917 oli Ružany Venemaa Keisririigi koosseisus, 1919–1939 kuulus Poolale (Różana), 1939–1991 Nőukogude Liidu koosseisu.
7. detsembril 1894 kukkus Ružanysse 26 kilogrammi kaaluv meteoriit.
Kalā-i Now
Kalā-i Now on linn Afganistanis, Bādghīsi provintsi keskus.
Wilhelm Siegfried Stavenhagen
Wilhelm Siegfried Stavenhagen (läti keeles Vilhelms Zigfrīds Štafenhāgens; vkj 27. september / 9. oktoober 1814 Kuldīga, Kuramaa – 8. / 20. jaanuar 1881 Jelgava) oli baltisaksa päritolu skulptor ja joonistaja.
Wilhelm Siegfried Stavenhagen joonistas maastiku- ja linnavaateid Eesti ja Läti aladel, ning on loonud ka portreebüste.
Kuldīgas, aadressil Baznīcas iela 17, on säilinud tema sünnikodu – Kuldīga bürgermeister Stavenhagenile kuulunud nn. Stavenhageni maja (läti keeles Štafenhāgena nams).
Mõistekiri
Frege arvutus võttis esimest korda kasutusele üldisuskvantori ja mitmekohalised predikaadid. See on klassikaline võrdusega teist järku predikaatloogika, kuid tänapäevastest kirjutusviisidest erinevas kahemõõtmelises tähistusviisis.
Mõistekirja koht Frege loomingus
Hoolimata oma epohholiloovast tähtsusest ei ole "Mõistekiri" Frege peateos. Sellele järgnesid 1884 "Aritmeetika alused" ning 1893 ja 1903 teose "Aritmeetika põhiseadused" kaks köidet, mida mahu tõttu võib pidada Frege peateoseks.
pisi|Frege 1880. aasta paiku, umbes "Mõistekirja" ilmumise aegu Frege põhieesmärk oli näidata, et matemaatika (õigemini selle arve puudutav osa) on loogika osa, st kõik matemaatika teoreemid saab tuletada vähestest puhtloogilistest aksioomidest (logitsism). Selleks oli aga tarvis vahendit, millega järelduste ahela lünkadetust kaheldamatult kontrollida. Et traditsiooniline Aristotelese loogika (süllogistika) osutus selleks kõlbmatuks, püüdis Frege kõigepealt luua uut, sobivamat loogikat. Tulemuseks ongi "Mõistekiri". Programm jätkus "Aritmeetika põhiseadustega". Russelli paradoksi tõttu Frege programm ebaõnnestus, aga seda jätkasid Bertrand Russell, Rudolf Carnap jt.
"Mõistekiri" ei olnud siiski mõeldud ainult matemaatika jaoks. Eessõnas asetas Frege oma teose Gottfried Wilhelm Leibnizi universaalkeele konteksti. Too lingua characterica universalis pidi olema kõikide mõistete korrastatud süsteem matemaatika eeskujul. "Mõistekirjast" pidi saama niisuguse universaalkeele tuum. Nimetus "Mõistekiri" pärineb arvatavasti ühest Friedrich Adolf Trendelenburgi artiklist Leibnizi universaalkeele kavandi kohta, mida Frege eessõnas tsiteerib. Muidu kasutati sõna 20. sajandi vahetusel ideograafia kohta.
Süntaks
"Mõistekirjas" on ainult kaks süntaksi põhielementi: funktsiooniväljendid ja pärisnimed, kusjuures mõlemat võivad esindada ka muutujad. Kõik süntaktilised operatsioonid järgivad skeemi "funktsioon   – argumendi väärtus – funktsiooni väärtus: n vaba kohaga funktsiooni rakendamisel n argumendiväärtusele saadakse funktsiooni kindel väärtus.
Sheberghān
Sheberghān on linn Afganistanis, Jowzjāni provintsi keskus.
Hollandi keel
Hollandi keel (hollandi keeles Nederlands) on indoeuroopa keelte germaani rühma läänegermaani alamrühma kuuluv keel.
Hollandi keelt kõneldakse Hollandis, Põhja-Belgias (Flandrias; sealseid murdeid nimetatakse flaami keeleks), Belgia pealinnas Brüsselis, Lääne-Flandria piiri ääres Prantsusmaal, Hollandi Antillidel, Arubal, Surinames ning kohati Indoneesias. Kaks viimast on endised Hollandi kolooniad. Surinames on hollandi keel endiselt riigikeel ja ametlik hariduskeel. Hollandi keelt kõneleb üle 20 miljoni inimese. Afrikaani keel, mida kõneldakse Lõuna-Aafrika Vabariigis ja Namiibias, on pärit põhiliselt 16. sajandi hollandi keele murretest ning hollandi ja afrikaani keele kõnelejad saavad suurelt jaolt üksteisest aru.
"Flaami keel" on väljend, mida kasutatakse Belgias kõneldavate hollandi keele murrete kohta. See ei ole eraldi keel, kuigi väljendit '"flaami keel"' kasutatakse, et eristada seda Hollandis kõneldavast hollandi keelest.
Inglise keeles kasutatakse hollandi keele tähistamiseks sõna Dutch, mis on pärit germaani sõnast theodisk 'rahva- (mitte ladina ega prantsuse)'. Samast sõnast tuleb ka saksa keele sõna Deutsch 'saksa keel'. Siit pärinevad hollandi sõnad duits 'saksa' ja diets 'hollandi'. Viimane sõna on laiemalt käibelt kadunud, osalt sellepärast, et seda sõna on 20. sajandil kasutanud natsid ja teised natsionalistid.
Kõige tähtsam tänapäeva hollandi keele sõnaraamat on Van Dale groot woordenboek der Nederlandse taal, mida tavaliselt nimetatakse Dikke van Dale ('paks van Dale'). See sõnaraamat on siiski palju õhem kui "Woordenboek der Nederlandsche taal" ("Hollandi keele sõnaraamat"), akadeemiline väljaanne, mille ideest esimese väljaandeni kulus 147 aastat. Sellel sõnaraamatul on üle 45 000 lehekülje.
Õigekeelsussõnaraamat on "Woordenlijst Nederlandse taal", mida tuntakse nime all "het groene boekje" 'roheline raamatuke'. Hollandi ja Flandria valitsus koordineerivad oma keelealast tegevust organi Nederlandse Taalunie ('Hollandi keele unioon') kaudu, mis annabki välja mainitud raamatut. Siiski ei ole näiteks kohanimede kirjutamise normistikus suudetud kokku leppida. Keeleunioon on saanud alguse Hollandi ja Belgia valitsuste kokkuleppest.
Ajalugu
Madalmaadel räägiti algul germaani, eelkõige alamfrangi murdeid. Hollandi keel on kujunenud keskajal saali frankide hõimumurrete (vanaalamfrangi keele läänevariandi) alusel friisi ja saksi hõimumurrete mõjul.
Hollandi keele ajaloos eristatakse kolme ajajärku: vanahollandi (vanaalamfrangi; 9.–11. sajand), keskhollandi (12.–15. sajand) ja uushollandi (alates 16. sajandist, mis oli ülemineku aeg).
Standardiseerimine algas keskajal, eeskätt Burgundia hertsogi õukonna algatusel. Õukond asus Dijonis, 1477. aastast Brüsselis. Tol ajal olid kõige mõjukamad Flandria ja Brabandi murded.
1600. aasta paiku loodi ühtne keel esimese piiblitõlke jaoks. Selles keeles oli eri murrete elemente, kuid ta põhines ennekõike Hollandi murretel. Seda võib pidada tänapäeva hollandi keele alguseks.
17. sajandil kujunesid ka hollandi kõnekeele alused Hollandi murrete põhjal ning Flandria ja Brabandi murrete mõju all. Kõne- ja kirjakeele vahel on märgatavaid erinevusi niihästi foneetikas, grammatikas kui ka sõnavaras.
Friedrich Engels on kirjutanud töö "Franki dialekt", kus ta käsitles ka hollandi keele foneetikat, morfoloogiat, leksikoloogiat ja toponüümikat.
Hollandi keel kasutab ladina kirja.
Vanahollandi keelest kirjalikke mälestisi ei ole. Kõige vanemad mälestised vanaalamfrangi murde läänevariandist on glossid ja kohanimed 8.–9. sajandist, samuti üks lause 11. sajandist. Kaudseks tunnistuseks on Karolingide psalmide tõlge 9.–10. sajandist vanaalamfrangi murde idavariandis. Kõige vanemad keskhollandi keele mälestised (13. sajandist) on juriidilised ürikud ning Jacob van Maerlanti teosed: rüütliromaanid ja loomaeepos "Rebaseromaan".
Keelenorm
Algemeen Beschaafd Nederlands ('üldine haritud hollandi keel', lühend ABN) on ametlik hollandi keel, mida õpetatakse koolis ja kasutavad võimud Hollandis, Flandrias, Belgias, Surinames ja Hollandi Antillidel. Hollandi keele unioon otsustab, mis on ABN ja mis mitte, näiteks õigekirja.
Poliitilise korrektsuse kaalutlustel kasutatakse ABN asemel ka väljendeid Algemeen Nederlands ('üldine hollandi keel') ja Standaardnederlands ('hollandi keele standard'). Nimetust Algemeen Beschaafd Nederlands saab mõista kui hollandi keelt, mida kõnelevad tsiviliseeritud inimesed, see tähendaks, et teisi keelevariante kõnelevad inimesed, kes ei ole tsiviliseeritud.
Murded
Hollandi keele murderühmad on põhja-keskmurded (Lõuna-Hollandi ja Utrechti murded), loodemurded (Põhja-Hollandi murded), edelamurded (Lääne-Flandria ja Zeelandi murded), kirdemurded (saksi murded) ja kagumurded (Limburgi murded).
Levik
Teatav hulk Hollandi ja Belgia päritolu sisserändajaid USA-s, Kanadas, Austraalias, Uus-Meremaal kasutab siiani hollandi keelt (peamiselt igapäevaelus), näiteks 0,7% Uus-Meremaa elanikest ütleb, et nende emakeel on hollandi, hoolimata sellest, et nende osakaal Hollandi parand on oluliselt suurem.
Foneetika ja fonoloogia
Hollandi keel ei osalenud teises (ülemsaksa) häälikunihkes. Võrdle näiteks: saksa machen: hollandi maken, inglise make; saksa Pfanne: hollandi pan, inglise pan ('pann'); saksa zwei: hollandi twee, inglise two ('kaks').
Hollandi keeles toimusid mõned oma häälikumuutused. Näiteks sõnades, mille lõpus oli -old või -olt, kadus l ning tekkis diftong ou, näiteks hollandi oud: inglise old, saksa alt ('vana'). Niisugustes sõnades nagu hus täishäälik [u] kõigepealt pikenes, muutis tämbrit (huus häälikuga [y]) ning lõpuks diftongistus (huis; kõlab umbes [höüs]: inglise house, saksa Haus ('maja'). Foneem [g] kadus, asendudes helilise guturaalse frikatiiviga [G] või (Flandrias ja Limburgis helilise palataalse frikatiiviga.
Sõna lõpus muutuvad kõik konsonandid helituks. Assimilatsiooni tõttu muutub sageli helituks ka järgmise sõna alguses olev konsonant, näiteks het vee [h@tfe] ('veis').
Mõnes piirkonnas, näiteks Amsterdamis ja Friisimaal on [v], [z] ja [G] peaaegu täielikult kadunud. Lõuna pool on need foneemid olemas vähemalt sõna keskel, näiteks logen [loG@] vs loochen [lox@]. Flandrias on kontrast eriti suur, sest g hääldub palataalina (pehme g).
n mitmuse lõpus -en jääb sageli hääldamata (nagu afrikaani keeleski), välja arvatud kirdemurretes, kus see hääldub silbilise n-ina.
Hollandi keeles on prantsuse laene rohkem kui saksa keeles, ent vähem kui inglise keeles.
Mitme sõna kirjapilt ja tähendus hollandi ja eesti keeles langeb kokku, sest kummaski keeles kirjutatakse pikad täishäälikud kinnises silbis kahekordselt ning eesti keeles on laene hollandi keelega lähedases suguluses olevast saksa keelest, merenduses ka otse hollandi keelest.
Keelenäide
Meieisapalve vanas tõlkes
Meieisapalve uues tõlkes:
Hollandi keel Eestis
Hollandi keelt on Tallinna Pedagoogikaülikoolis ja Eesti Humanitaarinstituudis õpetanud Katrin Laiapea.
Hollandi keelest on ilukirjandust tõlkinud Rein Sepp, Vladimir Beekman (lastekirjandus), Mati Sirkel, Kerti Tergem, Gustav Suits ja Hasso Krull.
Pass
Pass (prantsuse sõnast passeport) on reisidokument, mis on ette nähtud isiku tuvastamiseks ja riigipiiri ületamiseks.
Sõna pass on eesti keeles lühendatud valik prantsuskeelsest sõnast passeport, mis märkis läbipääsu luba linnaväravatest või sadamasse.
Pass Eestis
pisi|Eesti passi esikaas, ühise Euroopa Liidu passi kujundusega alates 2006. aastast Eestis hakati välja andma passe Eestimaa ja Liivimaa kubermangu elanikele pärast 1863. aasta passiseadust, elanikele, kes lahkusid ajutiselt või alaliselt oma kodukubermangust Venemaa sisekubermangudesse või Venemaa keisririigi läänekubermangudesse.
Helena Lass
Helena Lass (sündinud 3. juunil 1980) on eesti psühhiaater ja vaimse vormi ekspert.
Ta on sõnastanud proaktiivse lähenemise vaimsele tervisele ja avaldanud sellel teemal teadusartikli.
Helena Lass on lõpetanud Tartu Ülikooli arstiteaduskonna 2004. aastal ja residentuuri 2013. aastal. Ta töötas kuni 2013. aasta kevadeni Tallinna Psühhiaatriahaiglas. 2014. aasta algusest töötab arstina psühhiaatriale spetsialiseerunud arstipraksises Unego OÜ.
Spetsialiseerumine
Helena Lass on spetsialiseerunud psühhiaatriks ja töötab psühhiaatriliste haiguste ennetuse valdkonnas (proaktiivse vaimse vormi valdkonnas). Tema töö on keskendunud peamiselt sellele, kuidas tervislikult toime tulla oma emotsioonide ja mõttemustritega, õppides seejuures hoidma ja väärtustama oma vaimset vormi. "Vaimne vorm keskendub proaktiivselt elukvaliteedile ja ei ole seotud häiretega – see on võimekus taibata, prognoosida, märgata võimalusi, teha koostööd, võtta isiklikku vastutust, panustada, hoolitseda oma füüsilise keha eest ning näha seoseid tehtud valikute ja tagajärgede vahel. Vaimse vormi eest hoolitsemine võimaldab rikkeid ja häireid ennetada, aga ka kannatusi ära hoida." Ta on ka välja toonud, et "Oma vaimsete funktsioonide suunamiseks vajalike oskuste puudumine on üks vaimse tervise häirete kujunemise peamisi põhjusi. Nende oskustega suudab inimene avada oma potentsiaali ja olla edukas: hästi keskenduda, olla tähelepanelik ja isemotiveeruv, taibata sagedamini, olla loominguline, avatud muutustele, mõelda, kui vaja, ja olla vait, kui vaja, tunda end emotsionaalselt kõigutamatuna jne. See on vaimse vormi pärusmaa."
Helena Lass on uurimistööde põhjal välja toonud, et paljud psüühikaprobleemid on ajendatud või võimendatud intrapersonaalsete oskuste puudumisest. Intrapersonaalsed oskused põhinevad inimese teadvustamise võimel. Teadvustamisvõime võimaldab uurida, vaadelda ja eristada nähtusi, kaardistada toimuvat ning eelnevale tuginedes neid juhtida-mõjutada. Intrapersonaalsed oskused võimaldavad reguleerida inimese enda sisekeskkonda. Need saab liigitada kolme klassi:
Koolitustegevus
Helena Lass on vaimse vormi ja stressitaandamise teemadel koolitanud ettevõtteid ja ministeeriumite, omavalitsuste ja ülikoolide töötajaid. Ta on asutanud globaalselt tegutseva vaimse vormi ja proaktiivse vaimse tervise alase e-koolituste platvormi Wellness Orbit ja algatanud Teadliku Ettevõtluse konverentsid, et populariseerida teadlikkuse rakendamise ja vaimse vormi teemasid ettevõtjate ja peaga tööd tegevate inimeste hulgas.
Ta on aidanud välja töötada Eesti üldhardiduskoolides õpilastele suunatud programmi "Vaikuseminutid" juhendite ja sisu osa (ta ei ole MTÜ Vaikuseminutid liige ja ei ole olnud hiljem seotud programmi elluviimise korraldamisega).
Helena Lass on esinenud vaimse vormi ja psühhiaatria teemadel paljudel konverentsidel nii Eestis (nt JCI Annual Conference, Eesti Juhtide Päev, Värbamiskonverents, Eesti arstide päev, HR Summit, TopConf, Teadliku Ettevõtluse Konverents, PARE aastakonverents, psühholoogiakonverents jne) kui ka välisriikides (nt HR PRO Riga) ning vaimse vormi teemal üles astunud ka Paides toimuval Arvamusfestivalil.
Artiklid ja intervjuud
Helena Lass on avaldanud eestikeelseid artikleid vaimse vormi tähtsusest ajalehes Äripäev ja Meditsiiniuudised ning ajakirjades Director, Personali Praktik, Toit ja Tervis ja Üks ning ingliskeelseid artikleid ajakirjades CoFounder (Eesti), HR Magazine (Inglismaa), Human Resources Magazine (Uus-Meremaa), Personnel Today (Inglismaa), InnoHealth Magazine (India) ja veebiväljaannetes Edasi.org ning Thrive Global (USA) jm. Temaga on intervjuusid teinud ETV, Kuku Raadio, ajaleht Meditsiiniuudised, USA ajakiri Corporate Wellness Magazine ja Iirimaa meediaväljaanne Silicon Republic.
Vaimse vormi alane teadusartikkel
Helena Lass avaldas oma süsteemse lähenemise vaimse vormi (inglise k. mental wellness) käsitlusele teadusartiklina: "Developing Intra-personal Skills as a Proactive Way to Individual Resilience and Personal Sustainability: the Preventive Side of the Mental Health Equation" (Routledge, 2018), tuues välja, et: "Oma olemuselt ei ole psühhiaatrilised häired isoleeritud äkilised haigused, mis vajaks tähelepanu haiguspuhangu korral. Kõik psühhiaatrilised haigused arenevad välja pikema ajajooksult väikeste intrapersonaalsete kumulatiivsete muutuste tulemusel, nende algus on varem kui ilmnevad haiguse kliinilised tunnused." "Vaimse tervise ja psüühilise vormi osas on seni olnud kogu fookus häiretel ja nende ravil. See kitsas lähenemine on jätnud inimestele justkui mulje, et vaimne vorm ei ole oluline muul ajal kui siis kui inimesel avaldub vaimne haigus. Reaalsuses on igal inimesel olemas sisemaailm ja nad kogevad igapäevaselt intrapersonaalseid sündmusi, sellised sündmused on emotsioonide tundmine, õppimine, mõtlemine, planeerimine, tähelepanu hoidmine ja juhtimine, uurimisvõime kasutamine, taipamine jne. Vaimne vorm õiges kontekstis tähendab võimekust juhtida neid seesmiseid protsesse."
Pol-e Khomrī
Pol-e Khomrī on linn Afganistanis, Baghlāni provintsi keskus.
Frederik II
Frederik II (1. juuli 1534 Haderslevhusis – 4. aprill 1588 Antvorskovi lossis) oli Taani kuningas ja Norra kuningas aastatel 1559–1588.
Ta oli Christian III poeg.
Frederiki katsed kuningavõimu tugevdada luhtusid feodaalaristokraatia ja eriti riiginõukogu vastuseisu tõttu.
Et kindlustada Läänemerel Taani ülemvõimu, sekkus ta Liivi sõtta ja alustas Rootsi-vastast Põhjamaade seitsmeaastast sõda.
1559. aastal vallutas Frederik II Põhja-Saksamaal Dithmarscheni ja ostis Johann von Münchhausenilt Saare-Lääne piiskopkonna ning kinkis selle oma vennale hertsog Magnusele.
Fredrik II on maetud Roskilde toomkirikusse.
Wembley staadion
thumb|Ehitusjärgus staadion Wembley staadion (inglise Wembley Stadium) on staadion Londonis Brenti linnaosas.
See on 90 000 istekohaga mahutavuselt teine staadion Euroopas Camp Nou järel. See on kõige kallim kunagi ehitatud staadion. Ehitus läks maksma 750 miljonit naelsterlingit. Praegune staadion asub vana staadioni kohal, mis valmis 1923. aastal ja lammutati 2003. aastal. Uus staadion avati 9. märtsil 2007.
Staadionil toimuvad Inglismaa jalgpallikoondise kodumängud. Esimene kodumäng uuel Wembleyl oli Inglismaa-Brasiilia maavõistlus, mis lõppes tulemusega 1:1. Seal korraldatakse ka kontserte. Esimese kontserdi uuel staadionil andis 9. juunil George Michael.
Wembley staadion 300 m lai ja 315 m pikk, tribüüni kõrgus on 52 m, kaare kõrgus 133 m. Geograafilised koordinaadid on.
Wembleyst on aastate jooksul kujunenud inglaste jalgpallipühamu, kuid seal on toimunud ka palju muid üritusi. See oli 1948. aasta olümpiamängude peaareen, seal on korraldatud rokk-kontserte ja mängitud rugbyt, poksitud ja sõidetud speedway ' d. Wembley ei ole ühegi klubimeeskonna kodustaadion, kuid Inglismaa jalgpallikoondis mängib seal oma kodumängud. Lisaks Wembleyl on mängitud FA Cupi ja League Cupi finaale, erinevaid Euroopa karikamängude finaale ja 1966. aasta MM-i ning 1996. aasta EM-i finaalid.
Algne staadion, nii öelda vana Wembley, suleti 2000. aasta lõpus. See lammutati täielikult ja asemele ehitati täiesti uus staadion. Vana Wembley lammutamise otsus tuli seepärast, et seda peeti liiga vanaks ja mittesobivaks tänapäeva nõudmistele vastavaks. Mitmetele korrastustöödele vaatamata olid siiski vana Wembley püsinud samasugusena 1923. aastast. Vana Wembley mahutas 76 000 pealtvaatajat.
Wembley ajalugu
250px|thumb|Vana Wembley Juba 1889. aastal plaanis ettevõtte Metropolitan Railway juht Sir Edward Watkin ehitada Wembley maa-alale staadioni, kuid see plaan ei teostunud. Peale Esimest maailmasõda hakkas valitsus mõtlema sellele, et korraldada briti impeeriumi suurt näitust. Näituse toimumise kohaks valiti Wembley ja selleks tarbeks ehitati staadion. Staadioni algne nimi oli The Empire Stadium, kuid hiljem hakati seda kutsuma Wembleyks. Peasissepääsu mõlemale poole ehitati madalad tornid ehk niinimetatud kaksiktornid, millest sai Wembley sümbol. Wembley avati 23. aprillil 1923 ja esimene sündmus oli 1923. aasta FA Cupi finaal Bolton Wanderersi ja West Ham Unitedi vahel, mis lõppes tulemusega 2:0. Wembleyl lõi esimese värava David Jack. Arvatakse, et 200 000 inimest soovis minna mängu vaatama, mis oli ehitatud 125 000 inimese jaoks. Üks politseinik ratsutas enne mängu algust valgel hobusel ümber staadioni ja soovitas inimestel püsida staadioni piiretest eemal. Sellest vahejuhtumist tunnevad inglased nimetatud finaali nime "The White Horse final" ('valge hobuse finaal') all. Vana staadioni viimaseks mänguks jäi MM-i valikmäng Inglismaa ja Saksamaa vahel, mis toimus 7. oktoobril 2000. Pealtvaatajaid oli 80 000. Saksamaa võitis mängu 1:0. Vanal Wembleyl lõi viimase värava Dietmar Hamann.
7. oktoober
7. oktoober on Gregoriuse kalendri 280. (liigaastal 281.) päev. Juliuse kalendri järgi 24. september (1901–2099).
Lyonpo
Lyonpo on Bhutanis tiitel, mida kannavad valitsuse liikmed (ministrid).
Peterburg
"Peterburg" ("Петербург") on Andrei Belõi sümbolistlik romaan, mis ilmus aastatel 1913–1914 ning ümbertöötatuna ja lühendatuna 1922. aastal.
Lyonpo
Lyonpo kannab pidulikel puhkudel oranži kabney 'd.
Peterburg
Romaani tegevus toimub Peterburis 1905. aasta revolutsiooni ajal. Peategelane on noor revolutsionäär Nikolai Apollonovitš, kellele on antud käsk tappa pommiga oma isa, kes on kõrge ametnik.
Vladimir Nabokov pidas "Peterburgi" "Ulyssese" järel 20. sajandi parimaks romaaniks.
Lyonpo
Tiitli ja kabney annetab kuningas.
Chārīkār
Chārīkār on linn Afganistanis, Parvāni provintsi keskus.
Huuksi
Huuksi on küla Järva maakonnas Järva vallas. Külas on asunud Huuksi mõis.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Koigi valda.
2014. aastal läks osa küla territooriumist taastatud Pätsavere külale.
Harilik sinilill
pisi|Sinine ja roosa sinilill Harilik sinilill (Hepatica nobilis) on taimeliik tulikaliste sugukonnast sinilille perekonnast.
Harilik sinilill on mitmeaastane rohttaim. Kasvab risoomi tipust. Üks eksemplar (risoom) võib elada mitusada aastat.
Nimetus
Liigile andis ladinakeelse nime Hepatica nobilis Johann Christian Daniel von Schreber (1771), kuigi see esineb juba Pierre de Garsault'l (1764). Karl Linné pandud nimi on Anemone hepatica (selle juurde on osa botaanikuid tagasi tulnud). Dominique Chaix'lt pärineb nimi Hepatica triloba (1785).
Hariliku sinilille eestikeelne tavanimetus ja Eestis üldiselt levinud nimetus on sinilill. Teine levinud rahvapärane nimetus on külmalill. See on üldine Virumaal ja Järvamaal ning esineb kohati Harjumaal, Läänemaal, Saaremaal, Viljandimaal ja Tartumaal. Nimetuse "sinilill" variandid on sinelill (Halliste kihelkonnast Karistest), sinelillike (Karula kihelkonnast) ja siniellelilli (Halliste kihelkonnast Abjast). Sinilille muud rahvapärased nimetused on jürilill, keltsalill, külmaelane, külmaölane, lumelill, lumekannike, lumekelluke, maksalehed, metsamirt, kopsurohi, sapihein, surmalill ja siniülane.
Süstemaatika
Uuemad fülogeneesiuuringud on näidanud, et liik kuulub pigem ülase (Anemone) perekonda, mistõttu tema ladinakeelseks nimeks oleks Anemone hepatica.
Levila
Sinilill kasvab pärismaisena kogu Euroopas, sealhulgas Hispaanias, Itaalias, Albaanias, Bulgaarias, endises Jugoslaavias, Rumeenias, Prantsusmaal (ka Korsikal), Šveitsis, Austrias, Tšehhis, Slovakkias, Saksamaal, Poolas, Ukrainas, Valgevenes, Venemaa Euroopa-osas, Taanis, Eestis, Rootsis, Soomes, ja Norras. Euroopas ei kasva sinilill pärismaiselt Suurbritannias ja enamikul saartel, Loode-Hispaanias, Põhja-Prantsusmaal, Hollandis, Põhja-Skandinaavias ning Lõuna-Ukrainas ja Lõuna-Venemaal.
Sinilill kasvab ka Koreas, Jaapanis ja Põhja-Ameerika parasvöötmes (Ameerika Ühendriikide idaosas), kuigi sealseid teisendeid käsitletakse mõnikord eraldi liikidena. Hiinas kasvab sinilill Anhui, Henani, Liaoningi ja Zhejiangi provintsis, Jaapanis Honshū saarel. Kasvab ka Primorjes.
Eestis on sinilill sagedane taim. pisi|püsti|Sinilille joonis
Välimus ja elutsükkel
Sinilille kõrgus on tavaliselt 10–20 cm, alates 5 cm, mõnikord kuni 25 cm. Õied avanevad väga lühikese varre otsas. Õitsemise aja jooksul kasvab õievars pikemaks.
Vars
Igal varrel on üks õis. Õitega varsi on looduses ühel taimel 8–12. Varrel ei ole lehti, välja arvatud kolm väikest kõrglehte otse õie all. Varred on peened, karvased, punakaspruuni värvi, karvad on rohelised.
Varred on karvased kaitseks varakevadiste külmade vastu.
Lehed
Lehed talvituvad (on talihaljad). Lehe eluiga on 13–14 kuud. Mõnikord on nad õitsemise ajaks juba närbunud. Ka elusad lehed on luitunud, pruunikate laikudega. Uued lehed arenevad pärast õitsemist. Noored lehed on alguses udemelised tutid, alt ja rootsu juurest tihedalt siidkarvased, hiljem muutuvad nahkjaks ja siledaks.
Kolm rohelist umbes 1 cm pikkust kõrglehte on otse õievarre küljes vastu õit. Kõrglehed on piklik-ovaalsed, odakujulise otsaga, meenutavad tupplehti. Kõrglehtede kandelehed on õiele nii lähedal, et nad kokku meenutavad karikat.
Õis
pisi|[[Makrofoto sinilille õiest Foto: Urmas Tartes]] Sinililleõie läbimõõt on Eestis tavaliselt 2–3 cm, kuni 4 cm, maailmas kuni 6 cm. Õied on kuueks, mõnikord ka viieks või seitsmeks jagunenud õiekattega. Õiekatte moodustavad tupplehed, kroonlehti ei ole. Õiekate on kroonjas. Tupplehed on tavaliselt tuhmsinised või taevasinised. Tuleb ette ka valgeid, roosasid, lillasid ja purpurseid õisi. Ameerikas on valged õied tavalised. Esineb ka topeltõisi. Kultiveerimisel on saadud palju värvivarjundeid.
Õied on mõlemasugulised. Tolmukad on valged või peaaegu valged, tolmukapea on punane või valge. Tolmukaid ja emakaid on rohkelt. Emakatel puuduvad sulgjad sabad.
Iga õis on eraldi varre otsas. Ühel taimel moodustub looduses 8–12 õit.
Sinilill on putuktolmleja, tolmleb mesilaste, kärbeste, mardikate ja liblikaliste abil. pisi|püsti|Roosade tupplehtedega sinilill
Õitsemisaeg
Sinilill õitseb olenevalt kohast ja ilmadest veebruarist maini, Eestis märtsi lõpust maini. Sinilill on üks esimesi taimi, mis kevadel õitseb. Et ta vajab õitsemise ajal rohkem valgust, peab ta ära õitsema enne kui lehtpuud lehte lähevad.
Üks õis on avatud 8–10 päeva. Öösel ja halva ilmaga õied sulguvad.
Õiepungad moodustuvad juba sügisel või koguni suvel ning õitsemise algus oleneb temperatuurist. Seetõttu on maheda sügise puhul võimalik, et sinilill õitseb sügisel. Õiepungade varane moodustumine on pärit soojema kliimaga ajast. Õiepungade avanemiseks on tarvis ainult piisavat õhutemperatuuri, maa ei pea veel olema sulanud. Õiepungad talvituvad mulla all maapinna lähedal. Külma eest kaitsevad neid langenud puulehed ja lumi. Talvituvaid õiepungi söövad hiired. Ka parasiitseened võivad neid kahjustada. Osa õiepungi külmub ära.
Viljad
Sinilille viljad on piklikud siidkarvased lühikese nokaga pähklikesed. Seemne alusel on õlirikas seemnelise (elaiosoom), mis maitseb sipelgatele. Sipelgad levitavad seemneid, viies viljad kaasa. Sinilill on üks väheseid taimi Eestis, kelle seemneid levitavad sipelgad. Pärast õitsemist paindub vars vastu maad, et vili oleks sipelgatele kättesaadav.
Eestis valmivad viljad juunis.
Risoom
Sinilill paljuneb ka vegetatiivselt. Risoomi külgpungadest tekkinud harudele võib kasvada maapealne osa. Risoom on lühike, asetseb pisut viltu, tumepruuni värvi. Risoom on kaetud valgete soomusjate piklik-munajate alalehtedega. Sügavus 2–4 cm. Risoomil on rohkelt niitjaid lisajuuri, mis ulatuvad 15–20 (kuni 25) cm sügavusele.
Risoomi hakkab sinilill koguma õitsemisajaks varuaineid juba õitsemisele eelneval suvel.
Kasvukoht
pisi|Sinetav metsaalune Sinilill kasvab üldiselt metsas puude või põõsaste vahel või varjus. Nad on varjulembesed, vajades valgust eelkõige õitsemisajal. Valgusevajadus aasta jooksul langeb. Sinililled eelistavad huumuse- ja lubjarikast kobedat ja pealt niisket mulda.
Lõuna-Euroopas kasvavad sinililled rohkem mägedes (kuni 2200 m) kui tasandikel. Ameerikas kasvavad sinililled eriti pöögimetsas, metsamaal, põõsastikes ja rohumaadel, eriti lubjakivimuldadel.
Eestis kasvavad sinililled leht- ja segametsades, põõsastikes ning puisniitudel, sageli sarapikkudes. Ideaalne kasvukoht on salumets, sest see on kevadel valguseküllane, suvel varjukas. Sobib ka loomets, vähem laanemets. Sinilill on tüüpiline metsataim.
Aiandus
Harilikku sinilille kasvatatakse ilutaimena nii õite kui ka lehtede pärast. Eriti armastatakse roosade, purpursete, valgete ja siniste õitega ristandeid ning topeltõitega sinililli.
Sinilille saab ajatada.
Sinilill ei ole külmakindel.
Sinilill ei hakka vohama. Teda saab hästi kombineerida teiste taimedega. Siiski takistab naabertaimede, eriti kaunviljade kasvamist.
Sinilille paljundatakse ka vastvalminud seemnetega, ent need kaotavad kiiresti idanemisvõime. Taim tuleb paigutada alalisse kasvukohta nii ruttu kui võimalik, sest ta ei kannata juurte häirimist. Külvata tuleb niiskesse mulda varjulises kohas. Säilitatud seemet tuleb umbes kolm kuud 0–5 kraadi juures stratifitseerida. Seeme idaneb 10 °C juures 1–12 kuud. Soovitatav on külvata kohe pärast valmimist külmale lavale. Kui seemikud on käsitsemiseks piisavalt suured, tuleb nad pikeerida eraldi pottidesse ning kasvatada vähemalt esimesel talvel kasvuhoones. Alalisse kasvupaika istutada hilissügisel või varasuvel, kui külma ei ole enam karta.
Kokandus
Sinilillevarsi on tarvitatud tee asemel.
Rahvameditsiin
pisi|Sinilille õis Kogutakse sinililleõisi ja noori, alt viltjaid lehti ning karvaseid varsi, millega ravitakse hingamisteede haigusi ja kõhuhaigusi. Sinililleteed joodi reuma, hambavalu ja laste nahatuberkuloosi korral, mõnikord ka kopsutuberkuloosi korral.
Parkainete (tanniin) tõttu tarvitatakse ka maksahaiguste ja sapiteede haiguste puhul. Maksahaigustele on viidanud ka juurmiste lehtede kuju ja alumise poole maksakarva pruun värvus.
Meditsiin
Sinilille lehed ja õied on nahka ärritava ja ville tekitava, limaskesta valu vaigistava, toniseeriva, kootava ja kergelt diureetilise toimega. Sinilillel on ka antiseptiline ja kõhulahtisusevastane toime.
Varem kasutati sinililleürti (Herba hepaticae) ja sinililleõisi (Flos hepaticae) sapiteede ja maksahaiguste ning sapikivide raviks ning diureetikumina. 20. sajandil tarvitati sinilille veel maksa- ja sapipõiehaiguste, seedehäirete jm puhul. Välispidiselt tarvitati nahahaiguste, aeglaselt paranevate lõikehaavade jm puhul.
Näidustused olid põiehaigused, neeruhaigused, sapiteede haigused, maksahaigused, suhkurtõbi, veritsevad haavad, bronhiit, katarr, kurgukipitus ja mädanik.
Pikaajalisel tarvitamisel võib sinilill kahjustada seedeelundeid ja maksa. Sapikivide korral võib tekkida tüsistus.
Homöopaatias kasutatakse värskeid lehti kurgunakkuste, kroonilise bronhiidi ja maksavaevuste puhul.
Toimeained on ka anemoniin (moodustub kuivamisel protoanemoniinist), saponiin, vaik ja hepatrilobiin. Sisaldab ka flavonoide (sinist värvainet antotsüaniini), samuti sahharoosi ja invertiini. Glükosiidselt seotud anemonool on mürgine.
Taime kogutakse õitsemise ajal, võib kuivatada.
Mürgisus
Sinilill on suurtes annustes mürgine, eriti risoom, mis sisaldab saponiine. Kuumutamisel või kuivatamisel mürk hajub. Et värske taim sisaldab protoanemoniini, siis nahale või limaskestale sattunud mahl tekitab tugevat ärritust, punetust, sügelust ja isegi ville (tulikadermatiit). Vältida tuleks ka taime suhu panemist. Taime kuivamisel tekib südamemürk. Ravimtaimena ei soovitata sinilille kasutada. Et sinilill sisaldab protoanemoniini vähe, arvatakse ta vähemürgiste taimede hulka.
Mürgistusnähud seespidisel tarvitamisel on oksendamine, kõhulahtisus ja iiveldus. Mürk ärritab ka limaskesti ning mõjub närvisüsteemile, mille tagajärjel võivad esineda erutus, krambid, halvatusnähud ja hingamishalvatus.
Rasked mürgistused esinevad ainult taime väära tarvitamise korral rahvameditsiinis.
Looduskaitse
Rootsis ei tohi harilikku sinilille koos risoomiga maast välja tõmmata, samuti noppida ega muul viisil koguda müügiks või muul ärilisel eesmärgil. Ka Soomes, Prantsusmaal Ülem-Normandias, Franche-Comtés ja Île de France'is ning Saksamaal on sinilill looduskaitse all.
Eestis ei ole sinilill looduskaitse all. Et sinililli mitte hävitada, ei tohiks neid üles kiskuda ega liiga palju noppida.
Kultuur
Harilik sinilill on Norra Akershusi maakonna tunnuslill.
Sar-e Pul
Sar-e Pul (ka Sar-e Pol) on linn Afganistanis, Sar-e Puli provintsi keskus.
NLKP Leningradi oblastikomitee
Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei Leningradi oblastikomitee (vene Ленинградский областной комитет ВКП(б) – КПСС ) oli NLKP piirkondlik asutus ning koondas Leningradi linna ja oblasti parteiorganisatsioone.
Leningradi parteiorganisatsioon oli NLKP suuruselt teine organisatsiooniline üksus pärast Moskva parteiorganisatsiooni.
Dasho
pisi|Ministeeriumiametnik Dasho Kinley Dorji punase kabney ' ga Dasho on Bhutanis tiitel, mida kannavad meessoost kuningliku perekonna liikmed ja kõrged ametnikud.
Dasho kannab pidulikel puhkudel punast kabney 'd.
NLKP Leningradi oblastikomitee
Juhid ja organisatsioon
24. augustil 1991 linnakomitee likvideeriti.
Dasho
Ametnikele annab tiitli ja kabney kuningas.
Hea ja kurja pildid
Raamat ilmus 1952 Kölnis.
Eessõna
""Rabi," ütles ta katkeva häälega, "kuidas on lood tolle Googiga? Ta saab ju väljas olla ainult sellepärast, et ta on sees?" Sealjuures osutas ta oma rinnale: "Pimedust, millest ta on saadud, tuleb otsida üksnes meie nõrgast või salakavalast südamest. Googi on üles kasvatanud meie Jumala-reetmine."" Kujutage ette seda aega, seda kümmet aastat, mis mul läks vastuse andmiseks. Vastus on käesolevas raamatus. Aega läks sellepärast, et ma ei taibanud kohe, et Piibli hüpoteesid heast ja kurjast ja Avesta omad põhinevad täiesti erinevatel kurja variantidel. Neid tõdesid saab esitada ainult müütidena. Mõisted on ainult abivahendiks, sillaks müüdi ja reaalsuse vahel. Inimene teab kaosest ja loomisest kosmogoonilises müüdis, ja tal on vahetu kogemus, et kaos ja loomine leiavad aset temas, kuid ta ei näe neid koos, ta kuulab müüti Luciferist ega märka teda oma elus. Tal on tarvis silda.
Mitridaatsium
Mitridaatsium (ladina keeles antidotum mithridaticum) oli keskajal vastumürgina kasutatav ravim, mille legendi järgi töötas välja kuningas Mithridates VI.
Maija Plissetskaja
pisi Maija Mihhailovna Plissetskaja (vene keeles Майя Михайловна Плисецкая; 20. november 1925 Moskva – 2. mai 2015 München) oli juudi päritolu Vene balletitantsija, keda on sageli nimetatud oma aja suurimaks baleriiniks.
1943. aastal lõpetas ta Moskva koreograafiakooli.
Plissetskaja oli baleriine, kes pälvis prima ballerina assoluta austava nimetuse.
Isiklikku
Plissetskaja oli abielus helilooja Rodion Štšedriniga. Elu viimastel kümnenditel elas peamiselt Münchenis ning vahel ka abikaasa kodumaal Leedus Trakais.
Hatšepsut
pisi|Hatšepsut pisi|[[Teeba (Egiptus)|Teebast leitud Hatšepsuti kuju, mis asub tänapäeval New Yorgis Metropolitani muuseumis.]]
Hatšepsut (või Hapšepsut või Hat·shep·set; trooninimi Ma'at-ka-Ra (arvatavasti 1504 eKr – 1458 eKr) oli Egiptuse naisvaarao 18. dünastiast. Ta valitses Vana-Egiptuse Egiptuse Uut riiki 1473–1458 eKr.
Nimi Hatshepsut tähendab 'esimene suursugustest naistest'. "Ma'at-ka-Ra" tähendab 'maat ('tõde, kord, tasakaal') on Ra ka ('vaim, teisik')'.
Hatšepsut oli vaarao Thutmosis I ja tema poolõe kuninganna Ahmose (Ahmese) tütar. Nagu vaaraoperekondades tavaks, abiellus ta oma poolvenna (ja ainsa venna), liignaisest sündinud Thutmosis II-ga. Kui isa suri, tõusis viimane troonile. Thutmosis II oli valitsema asudes noor, ilmselt Hatšepsutist noorem.
Vaarao pidi olema abielus kuninglikust soost naisega, mistõttu Thutmosis II abielluski Hatšepsutiga. Asi oli selles, et kuninglikku verd ei kandnud edasi mehed, vaid naised. Vaaraoks saamiseks pidi mees abielluma kuninglikust soost naisega, sageli õe, poolõe või muu lähedase sugulasega. Tavaliselt oli selleks eelmise vaarao vanim tütar.
Et poiss oli liiga noor, määrati Hatšepsut regendiks. Olles nimeliselt Thutmosis III regent, tuli ta Thutmosis III-ga koos valitsedes järk-järgult ise võimule ning kuulutas lõpuks 1473 (võib-olla ajal, kui Thutmosis III hakkas meheks saama) end vaaraoks ja krooniti vaaraoks. Ta hakkas kandma mehe võimutunnuseid, meheriideid ja vaarao valehabet ning kandis mehe tiitleid.
Kuigi Egiptuse naistel oli võrreldes teiste tolle aja kultuuridega kõrge staatus, oli see siiski peaaegu ennekuulmatu. Naistel oli õigus omada maad ning perekonnaliikmetelt pärida ja nad said kohtus oma õigusi kaitsta. Kuigi enne Hatšepsuti olid kuningannad Egiptust valitsenud, polnud naisvaaraod enne olnud.
Hatšepsut valitses riiki Amoni ülempreestri Hapusenebi ning teiste ametnike täiel toetusel. Kui Hatšepsut lasi rajada oma suurejoonelise templi Deir el Bahari Teebas, kuulutati ta Amoni tütreks.
Hatšepsut kuulutas end ka jumal Amoni jumalikuks abikaasaks. Amoni templi seinale oli kirjutatud: "Amon võttis suursuguse kuninga Thutmosise kuju ning leidis kuninganna oma toas magamas. Kui Amonist lähtuvad head lõhnad andsid tema kohalolekust teada, siis kuninganna ärkas. Amon kinkis talle oma südame ning näitas end oma jumalikus hiilguses. Kui ta kuningannale lähenes, siis too nuttis rõõmustades tema jõu ja ilu pärast ja Amon andis talle oma armastuse..."