cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Täitur
Hoidesolenoid ehk hoidemagnet
Hoidesolenoidil puuduvad liikuva südamikuga elektromagnetid, selle asemel on nad suure hoidejõuga. Nad leiavad kasutust uste sulgemisel – näiteks turvaustes kasutatakse üle 700 kg hoidejõuga magneteid.
Muumia
thumb|Muumia thumb|Egiptuse muumia Muumia on konserveerunud surnukeha.
Sõna pärineb ilmselt pärsiakeelsest asfalti või bituumenit tähistavast sõnast mūmuiya. Sõnatüvi mūm tähendab vaha.
Surnukehad on säilinud kas konserveerimise tõttu (palsameerimine) või on nad konserveerunud tänu erilisele keskkonnale (kuivamine kuumas liivas või kõrgmäestikus, äkiline külmumine või sohu uppumine).
Jõukad inimesed lasid Vanas Egiptuses kemikaalidega töödeldud surnukeha mässida kangaribadesse, mille kihtide vahele määriti vaike, vaha, tõrva ja/või bituumenit. Vaeseid surnuid ei mähitud kangasse.
Tuntuim uusaegne muumia valmistati Vladimir Leninist. See asub Moskvas Lenini mausoleumis.
Muumiatest saab võtta DNA proove. Sellest on olnud hindamatut kasu Vana-Egiptuse ajaloo väljaselgitamisel, sest Egiptuse kuningate ja nende pereliikmete muumiad on sageli säilinud koos mitmesuguste juurdekuuluvate tekstide ja joonistega ning nii on võimalik kindlaks teha nende täpne omavaheline sugulus.
Austria koolkond
Ludwig von Misese kriitika baseerub aga omandiõigusel, mis võimaldab indiviididel toimida ja käituda ratsionaalselt. Täpsemalt rääkides väitis ta juba 1920. aastal avaldatud kirjutises ("Economic Calculation in the Socialist Commonwealth"), et sotsialism on teoreetiliselt teostamatu kuna olukorras, kus riik on samaaegselt nii tootmissisendite pakkuja kui ka tarbija, ei väljenda hinnad ressursside piiratust. Kuna aga ratsionaalse majandusliku kalkulatsiooni asemel saab antud tingimustes kasutada vaid poliitilisi eelistusi, siis ei saa von Mises’e arvates rääkida ratsionaalsest majandustegevusest sotsialismi tingimustes.
Fašism
pisi|[[Benito Mussolini ja Adolf Hitler]] Fašism on ideoloogia, poliitiline liikumine ja valitsemisvorm, millele iseloomulikuks on uurijad pidanud totalitarismi, demokraatiavastasust, marurahvuslust ja paremäärmuslust.
Austria koolkond
Teises essees "Konkurents kui võti avastusteni" väidab von Hayek lisaks, et me vajame konkurentsi, kuna see on ainus viis, mis võimaldab meil vastuseid saada küsimusele, kes on muutunud majandustingimustes kõige leidlikum, suudab toota madalaimate kuludega ning tarbijat enim oma toodete ja teenustega rahuldada.
Fašism
Sõna "fašism" algallikas on itaalia sõna fascismo, mis on tuletatud sõnast fascio ('kimp', ülekantud tähenduses 'poliitiline ühendus'), mis pärineb ladina sõnast fasces 'vitsakimp'; Rooma riigi magistraatide (liktorite) võimu sümbol. Fašismi puhul võib kohata isamaa (patriotism), rassi (rassism) vms väärtuste ülistamist eesmärgiga hoida masse alaliselt mobiliseerituna, mis sageli on viinud selleni, et jõulisele militarismile on lisandunud vähemuste rõhumine (eriti rahvussotsialismi puhul, mille oluline joon oli en rassism) ja opositsiooni rõhumine. Siiski on "fašism" selle liikumise algusest saadik üks raskemini täpselt defineeritavaid mõisteid, võib-olla sellepärast, et puudub süstematiseeritud ja ühtne fašistlik ideoloogia ja valitsemisvorm nagu teiste hilisuusaja ja uusima aja ideoloogiate puhul.
Austria koolkond
Ludwig von Mises’e kriitikat sotsialistliku majandussüsteemi aadressil ja Friedrich von Hayeki ideid teadmiste rollist ühiskonnas on edasi arendanud Israel Kirzner, kes on tuntuks saanud kui Austria koolkonna esindaja, kes on erilist tähelepanu pööranud ebakindlusele ja ettevõtja rollile ühiskonnas. Nimelt väidab Kirzner, et odavaim tootmisviis ja tarbijate vajadused ei ole majanduses ette antud, vaid ettevõtja on sunnitud neid aina uuesti ja uuesti leidma ja leiutama. Seega ei ole ettevõtja Austria koolkonna arvates mitte mittetöise tulu saaja, vaid leiutaja ja riskija, kes kasumi teenimise eesmärgil püüab leida soodsamaid lahendusi või rahuldamata vajadusi. Ta on ühiskonnale vajalik, kuna ta võtab ebakindlas olukorras riski.
Fašism
Fašism on poliitiline ideoloogia, mis tugineb rahvuslikele ja kultuurilistele tunnustele ja on ühe isiku, diktaatori, juhtimise all ning taotleb sõjaliselt tugeva totalitaarse riigi loomist. Fašistlikus riigis kuulub kogu võim ühele parteile ja selle autoritaalsele juhile, puudub parlament ja vaba meedia.
Fašistlikus riigis on suur kalduvus peatada kõik dekadentsi ehk ühiskondliku allakäigu nähud, luues repressiivse ja sotsiaaldarvinistliku keskkonna, kus nõrkust ei taluta ning erinevaid ühiskonnaklasse tihti ahistatakse. Fašistlikeks põhiväärtusteks on, nagu need olid kirjas Vichy Prantsusmaa rahvusembleemil: töö ehk kohustused, perekondlikud väärtused ja isamaa.
Fašism tõusis esile Euroopas 20. sajandi esimesel poolel. Fašismile on iseloomulik kritiseerida kapitalistlikke ja kommunistlikke majandussüsteeme, liberaaldemokraatlikku poliitilist süsteemi ning nendega seotud liialt mõõdukaid konservatiivseid erakondi ja liberaalsete erakondade ühiskondlikku liberalismi, mida fašistid peavad dekadentsiks. Fašistide arust muutis maailmasõda liberaaldemokraatia poliitiliseks igandiks ning vaid sõjaliselt ja isikuliselt mobiliseeritud autoritaarne riik suudab vastata ühiskondlikele ja majanduslikele kriisidele ning kaitsta oma rahvast. Fašistide jaoks pole vägivald objektiivselt halb ning nad usuvad, et see on vajalik rahva huvide kaitseks.
Sõna päritolu
Sõna fascismo tuleb sõnast fascio (mitmuses fasci), mis tähendab "kimpu" poliitilise või relvastatud rühmituse (Fascio di combattimento) ja ka rahvuse tähenduses. Samuti seostatakse seda ladinakeelse sõnaga fasces, mis tähendab vitsakimpu sellest väljaulatuva kirvega – kõrgema võimu tähist, mida Vana-Roomas kandsid liktorid kõrgemate magistraatide ees.
Fašistlik majandus
Algul hõlmas fašistlik teooria ka majanduse korraldamist põhimõttelisel tasemel, mis tulenes otseselt sündikalismi teooriatest, milles kommuunidega sarnanevad üksused ehk sündikaadid, mis keskendusid ametitele ja tööstusüksustele ning et meritokraatlik tööjaotus ja võrdselt kättesaadav haridussüsteem aitab üle saada aristokraatiast ja luua õiglase ühiskonna. Sündikalistlik süsteem sisaldaks ka ametiühinguid, mida fašism ja natsionaalsotsialism üldiselt maha surusid. Sündikalismis võib leida ka teatud anarhistlikke elemente. Musta Rinde (Kampfgemeinschaft Revolutionärer Nationalsozialisten) looja Otto Strasser uskus, et Adolf Hitler oli reetnud partei algsed kapitalismivastased vaated. Paljud Musta Rinde ja ka Natsipartei vasakpoolsed elemendid tapeti pikkade nugade ööl.
20. sajandi fašistlike riikide majandussüsteeme on olnud keeruline lahti mõtestada. Need liikusid väga kiiresti sündikalismi sotsialistlikest ideaalidest riigikapitalismi poole. Tulemuseks oli tihti kiiresti muutuv lähenemine majandusasjadele. Mussolini majanduspoliitikat on erinevate analüütikute poolt nähtud nii ettekavatsetuna kui ka täiesti improviseerituna.
Adolf Hitleri majanduspoliitika rõhus Saksa rahva mobiliseerimisele ja II maailmasõjaks valmistumisele. Hitleri võimuletuleku ajaks aastal 1933 oli Weimari vabariigi majandus stabiliseerunud. Selleks ajaks oli vabariigi hüperinflatsioon juba 1924. aastal peatatud Reichsmargi kasutuselevõtuga. Sellest hoolimata oli riigis töötuse protsent 30%. See number langes kiiresti, kui Hitleri valitsus eemaldas naised tööjõu hulgast ja keelustas ametiühingud. Vahemikus 1933–1938 langesid Saksa tööliste palgad 25%. Aastal 1937 töötas keskmine Saksa kodanik 47 tundi nädalas. Juba 1934. aastal keskendus Hitler taasrelvastamisele ning kogu majandus liikus selles suunas. Riigipanga president Hjalmar Schacht visati valitsusest 1937. aastal välja, kuna ta oli riigi militariseerumise vastu.
Enne Mussolinit (1880–1914)
19. sajandi lõpul loodud fašistlikud ja paremäärmuslikud ideoloogiad said alguse vastupanust ratsionalismile, materialismile, positivismile, ülemklassile ehk buržuaale ja demokraatiale. Peamised argumendid on need, et olemasolev kapitalistlik majandussüsteem, liberaaldemokraatlik poliitiline süsteem ja rõhk üksikisikute õigustele ja vabadustele tekitavad ühiskondliku nõrkuse, võõrandumise ja üleüldise allakäigu.
Sajandilõpu ehk fin de siècle'i mõtlejad toetasid emotsionalismi ehk tunnetepõhist filosoofiat, irratsionalismi ehk ebaratsionaalsust ja subjektivismi ehk eraisiku vaatenurga kujunemist ja selle põhjal käitumist. Üks tähtsatest filosoofidest sellel ajal oli sakslane Friedrich Nietzsche, kelle lähenemine elule põhines kriitikast budismi vastu, milles ta väitis, et inimene peaks omaks võtma kõik kannatused, selle asemel et neid vaigistada või vältida, nagu on põhiteemaks kristlikus usus. Nietzsche massipoliitikat ei toetanud, kuid ta ideed võeti palju hiljem Adolf Hitleri juhitud Natsi-Saksamaa juhtkonna poolt niivõrd omaks, et tema kirjandust hakati seal isegi kohustuslikus korras levitama.
Üheks fašismi tähtsamaks alustalaks kujunes sotsiaalne darvinism, mis väitis, et inimese füüsiline ja ühiskondlik olemus on vahetu ning inimseisund on lõputu tugevamate ellujäämine. Sotsiaaldarvinism vaidles positivismile vastu, et inimeste ellujäämine ja paljunemine ei tulene ratsionaalsest valikust, vaid pärimusest ja keskkonnast ning ka rassist. Antiratsionalism põhines ideel, et inimene pole ratsionaalne olend, vaid et ta otsused ning seega ka otsused, mis on tehtud demokraatia raamistikus, põhinevad alati emotsioonidel ja ühiskondlikel suhetel.
Gaetano Mosca kirjutas, et igas ühiskonnas võtab "organiseeritud vähemus" täieliku võimu "organiseerimata enamuse" üle, mis moodustavad ühiskonna ainsad kaks tegelikku klassi. Prantsuse monarhistlik rahvuslane Charles Maurras väitis, et rahvusriik peab looma orgaanilise ühtsuse, mida peaks juhtima ainuvõimul asuv monarh. Prantsuse revolutsiooniline sündikalist Georges Sorel rõhutas poliitvägivalla õigustatavust ning revolutsioonilise poliitreligiooni olemasolu vajadust. Tema sõnul oli demokraatia lausa reaktsionääriline nähtus, mis on puhtalt aristokraatlik.
Fašism Euroopas pärast maailmasõda (1919–1944)
Poliitiline liikumine fašistliku diktatuuri kehtestamiseks tekkis pärast I maailmasõda.
Kohalikest oludest lähtuvalt omandas fašism eri maades erisuguse kuju. Fašistlik liikumine tekkis 1919. aastal Itaalias, kus Mussolini moodustas Fascio di Combattimento (Võitlusliit). 1921 kujunes sellest Rahvuslik Fašistlik Partei. Esmakordselt kehtestatigi fašistlik kord Itaalias (1922–1943), seejärel Saksamaal (1933–1945) ja teistes maades. Saksamaal esines fašism natsionaalsotsialismi nime all. Itaalia ja Saksamaa eeskujul ja toetusel tekkisid fašistlikud organisatsioonid I ja II maailmasõja vahelisel ajal ka paljudes teistes riikides. Hispaanias nt Falang, mis tuli kindral Franco juhitud putši tulemusena võimule aastal 1939. Austrias kehtis 1934–1938 fašismist mõjutatud autoritaarne diktatuur, nn klerikaalfašism. Samasugune režiim oli Portugalis alates 1930. aastatest. Fašismile iseloomulikke jooni esines Ungaris 1930. aastail, Bulgaarias 1935–1944, Kreekas 1936–1944, samuti Ladina-Ameerika riikides, Jaapani militaristlikus režiimis ja mujal.
Itaalia 1919. aastast
Algselt tähendas fašism Benito Mussolini 1919. aastal rajatud Itaalia Võitlusliitudest (Fasci Italiani di Combattimento) alguse saanud poliitilist liikumist, mis tuli Itaalias 1922. aastal võimule.
1777
1777. aasta (MDCCLXXVII) oli 18. sajandi 77. aasta.
Heitmed
Heitmed (inglise emissions, eestikeelne tõlge emissioonid on vale ) on keskkonda heidetud mis tahes objektid, ained jne. Enamasti on need kas prügi, heitvesi vms. Mõiste "heitmed" (ainsuses: heide, ainsuse omastav: heitme) ei hõlma heidetud ainete kogust; viimast väljendab "heide" (omastav: heite) ehk "emissioon" või "heitkogus(ed)".
Meloodia indeks
Meloodia indeks oli nummerdamissüsteem, millega tähistati Nõukogude-aegse heliplaadifirma Meloodia toodetud heliplaate alates 1961. aastast kuni standardi GOST 5289-73 kasutuselevõtuni 1975. aasta suvel. Sellest standardist loobuti peale GOST-standardi jõustumist, kuigi üksikuid Melodia indeksiga plaate ilmus ka hiljem.
Botaanikute loend
Siin on loetletud botaanikuid.
Meloodia indeks
Indeksi alguses asuv täht tähistas vastavalt:
Sellele järgnenud numbrite rühm märkis helisalvestise järjenumbrit ning plaadi formaati.
Hugo Pärtelpoeg
pisi|Hugo Pärtelpoeg Hugo Osvald Pärtelpoeg (7. veebruar 1899 Kuremaa vald, Tartumaa – 29. aprill 1951 Ozjorlagi vangilaager, Irkutski oblast) oli Eesti advokaat, poliitik ja Otto Tiefi valitsuse rahaminister.
Lapsepõlv ja õpingud
Hugo Osvald Pärtelpoeg sündis 1899. aasta 7. veebruari varahommikul kell 5 Tartumaal Vaiatu mõisas. Perekond kolis mõne aasta pärast Tallinna, kus Hugo Pärtelpoeg läks Tallinna Kaubanduskooli. Hiljem jätkas ta õpinguid Tallinna Rahvaülikooli Seltsi Erakolledžis. Vabadussõja puhkedes astus Tallinna Kooliõpilaste Pataljoni ning osales Vabadussõjas, kuni sai lahingu käigus haavata.
Vabadussõjas osalenuna läks riigi toetusel tasuta õppima Tartu Ülikooli õigusteaduskonda. Ülikooli ajal oli ta Eesti Üliõpilasseltsi Ühendus liige ning selle esimees. Noorte ühingu Tungal eestvedamisel andis välja kirjanduslikku ajakirja Tungal ning oli selle toimetaja. Ajakirjas avaldas ta enda luuletusi ja proosat. Hugo Pärtelpoeg lõpetas Tartu Ülikooli õigusteaduskonna 1925. aastal.
Eesti Panga direktor
1940. aasta suvel lahkus Jüri Jaakson Eesti Panga presidendi kohalt ja uueks presidendiks sai Juhan Vaabel ning Eesti Panga direktori kohusetäitjaks Hugo Pärtelpoeg ja direktori asetäitjaks Harald Raesaar. 1940. aasta sügisel Eesti Pank riigistati ning 9. oktoobri aktiga sai Eesti Pangast NSV Liidu Riigipanga vabariiklik kontor. Juba 1941. aasta septembris pärast Saksa võimu tulekut Eestisse avati jälle Eesti Pank ning selle direktoriks sai Hugo Pärtelpoeg, kes jäi Eesti Panga etteotsa kuni 1944. aastani.
Eesti Vabariigi Rahvuskomitee ja Otto Tiefi valitsus
14. veebruaril 1944 moodustati iseseisvuspüüdlustega Eesti Vabariigi Rahvuskomitee, mis oli 12-liikmeline endiste erakondade ja põrandaaluste gruppide esindus. Sama aasta kevadel arreteeriti viis Eesti Vabariigi Rahvuskomitee liiget, mille järel kutsuti nende asemele uued mehed: Otto Tief, Voldemar Sumberg, Richard Övel, Arnold Susi ning Hugo Pärtelpoeg. Seoses Saksa vägede lahkumisega Eestist 1944. aasta septembris moodustati Otto Tiefi juhtimisel uus valitsus, mille rahaministriks sai Hugo Pärtelpoeg.
Saksa julgeolekupolitsei arreteeris Hugo Pärtelpoja 1944. aasta septembris, kuid vabastas ta vahetult enne Nõukogude vägede Tallinna jõudmist. Olukorra halvenedes lahkusid Tiefi valitsuse liikmed Tallinnast enne Nõukogude tankide saabumist ning võtsid suuna Puise ranniku poole, kus pidi neid ees ootama Rootsist kutsutud kiirkaater. 22. septembri hilisõhtul peeti viimane valitsuse koosolek Põgari-Sassi küla baptistide palvemaja köögis. Paari päevaga selgus, et paati ei tule, ning valitsuse liikmed, sealhulgas ka Hugo Pärtelpoeg, olid sunnitud hargnema.
Vangistus
NSV Liidu Ülemkohtu sõjakolleegium mõistis 3. juulil 1945 Hugo Pärtelpoja süüdi Nõukogude kodumaa reetmises Eesti NSV-s Saksa okupatsiooni ajal. Talle määrati karistuseks kaheksa aastat sunnitöölaagrit ning viis aastat asumist Venemaal. Arnold Susi kirjeldab oma mälestustes, et Hugo Pärtelpoega heidutas sunnitöölaagris ehtsa eestlasena töö narrimine ning ta suutis ka tolles keskkonnas sisendada oma sõpradele lootust ja elutahet. Hugo Pärtelpoeg suri 29. aprillil 1951 Ozjorlagis.
Elvis in Concert
Filmitud kaadrid annavad tunnistust Elvise väga halvast tervislikust seisundist. Ta paistab seal tursunud, tal on rääkimisega raskusi, kuid siiski võimas lauluhääl ja säilinud huumorimeel. Saate lõpetab Elvise isa Vernoni pöördumine fännide poole, mis filmiti pärast Elvis Presley surma.
Algul oli plaanis filmida vaid esimene kontsert Omahas, kuid kuna Elvis oli nii vormist väljas, tehti filmivõtteid ka ülejärgmisel päeval Rapid Citys toimunud kontserdilt (20. juuni kontsert Cincinnatis jäi tehnilistel põhjustel filmimata).
Pendulum
Pendulum on Austraalia drum and bass 'i ansambel, mis asutati 2002. aastal.
Nende esimene singel kandis pealkirja "Vault". 2005. aastal ilmus esimene album "Hold Your Colour". See oli üks maailma müüdumaid drum and bass ' i albumeid.
Pendulum esines 2011. aasta juunis Järvakandis Rabarockil.
Slipknot
Slipknot (mõnikord ka SlipKnoT, sobides logoga) on üheksaliikmeline ansambel Ameerika Ühendriikide Iowa osariigi Des Moinesi [loe: di moin] linnast. Ansambel moodustati 1995. aastal ja praegu on neil plaadileping Roadrunner Recordsiga.
Bänd on põhiliselt esinenud Ozzfesti ja Summer Sonicu turneedel, ka Jaapanis, Stockholmis ja Poolas. Nende albumid ja koduvideod on saavutanud plaatinaplaadi staatuse. Bänd on olnud nomineeritud ka Grammy-auhindadele parima metal-muusika esituse ja parima hard rock ' i esituse eest. 2006. aastal võitsid nad lõpuks oma esimese Grammy.
Bändist lähemalt
1995. aastal tegi bänd läbi tähtsad muutused, mida nad ise praegu nimetavad "pereühinguks". Samal aastal tehti ka esimesed lindistused, mis pole peatunud tänaseni. Slipknoti avastas KoRn'i üks produtsente. Algul ei tahtnud plaadifirma midagi Slipknotist kuulda, kuni Slipknot andis neile oma loo demo, milleks oli "Spit It Out". Tänu sellele loole saavutas Slipknot oma praeguse tuntuse.
Shawn Crahan ütleb: "Miski ei saakski teisiti olla, sest me oleme koostanud endale suurepärase proovikava juba viimased 3 aastat. Kõik on õigeaegselt kohale ilmunud ja kõik töötavad nagu üks. Kui isegi kasvõi meie DJ-d kohal pole, ei tule muusika õige SlipKnoTi moodi välja, midagi oleks nagu väga-väga puudu."
"Maskid ja kostüümid panime esialgu Des Moinesis esinedes niisama selga, sest tahtsime olla natuke nagu anonüümsed ja nii, aga rahvale see meeldis ja nüüd kanname neid siiani," räägib Shawn. "Pärast etendust on hea neid seljast võtta, sest tegelikult on nendega järjest mitu tundi olla üsna piinarikas, aga kui tuleb hiljem intervjuusid anda, paneme maskid pähe tagasi."
Mis puutub numbritesse, mis igal liikmel olemas on, siis need on nende õnnenumbrid ja ühe liikme sõnul ongi kõige kummalisem see, et seoses numbrite valimisega ei tekkinud mitte mingisuguseid ütlusi, just nagu vastavad numbrid oleksid lausa määratud olnud vastavatelele liikmetele. Nad ise arvavad, et "shit" on kokku pakitud just pisikesse karbikesse, millel nimeks Slipknot.
Praeguse trummari Joey Jordisoni sõnul võiks SlipKnoTi logos jääda k-täht suurtäheks, et näidata austust bändi suure mõjutaja Korni vastu.
Algusaegadel kandis grupp nimesid "The Pale Ones", "Pyg System" ja "Meld", kuni lõpuks jäi "SlipKnoT". Esimese laulu komponeerisid nad 1993. aastal. Nendel aegadel kirjutati paljud laulud albumile "Mate. Feed. Kill. Repeat" ning mõned ka hilisematele. Shawn Crahan, olles bändi asutajaliige, tuli mõttele, et bändis võiks olla kolm trummarit; esimene, kes looks võimsa hõimuliku heli; teine, kes looks taustaheli. Shawn Crahan oli põhitrummar enne, kui Joey Jordison liitus bändiga.
Albumid
Bänd saavutas stabiilse koosseisu 1995. aasta lõpuks ja andis välja albumi "Mate. Feed. Kill. Repeat" 1996. aasta halloween ' il. Aasta hiljem palkas Slipknot Corey Taylori uueks juhtivaks vokalistiks ja Andersit sunniti trummi mängima. Anders ei huvitunud trummimängust ja jättis bändi maha, et püüelda iseenda muusikaliste eesmärkide poole.
Midwest Promotioni esindaja John Kuliaki pealesundimisel sõlmis Roadrunner Records Slipknotiga lepingu 1997. aastal. Slipknot andis välja endanimelise albumi "Slipknot", mille produtseeris Ross Robinson 1999. aasta juunis. Rick Anderson ajakirjast All Music Guide kirjutas selle albumi kohta: "Te mõtlesite, et Limp Bizkit on "heavy". Nad on Osmondsid. Slipknot on totaalselt midagi muud." 1999. aastal laiendas bänd Ozzfestil oma fännide arvu. 2000. aasta kevadel saavutas album plaatinaplaadi staatuse, esimene selline album Roadrunner Recordsi poolt. 2001. aasta juulis nimetas ajakiri Q magazine Slipknot kõigi aegade 50 parima raske muusika albumi edetabelisse.
"Iowa", bändi teine album Roadrunner Recordsiga, ilmus 2001. aastal. Kriitika albumile oli üldiselt heakskiitev. Jason Arnopp muusikaajakirjast Kerrang! nimetas albumit „üheks ilusasti loodud viha käsitööks” ja David Fricke muusikaajakirjast Rolling Stone „esimeseks õnnestunud salvestuseks nu-metal ' i ajastul”. Album saavutas Billboard Magazine'i edetabelis kolmanda ja Suurbritannia edetabelis esimese koha. 2001. aasta suvel tuuritas Slipknot jälle Ozzfestil. 2001. aasta hooajal läks Slipknot System of a Downiga turneele "The Pledge of Allegiance Tour". Bänd esines 2002. aastal valminud filmi "Rollerball" kontserdistseenis. Singel "Left Behind", lugu albumilt "Iowa", oli nomineeritud Grammy auhinnale 2002. aastal.
Bänd alustas laulude kirjutamist ja salvestamist tunnustatud produtsendi Rick Rubiniga, kes oli varem töötanud koos sellise artistiga nagu Johnny Cash ning ansamblitega Red Hot Chili Peppers ja Slayer. Bänd ilmutas neljanda albumi "Vol. 3 (The Subliminal Verses)" 2004. aasta mais. Album jõudis Billboard 200 Albums Charti edetabelis teisele kohale. Johnny Loftus ajakirjast All Music Guide nimetas albumit „rahuldavaks, seni kõige hoolikamalt loodud bändi esituseks tänini”.
Eric Holder
pisi|Eric Holder (2009) Eric Himpton Holder  (sündinud 21. jaanuaril 1951 New Yorgis) on Ameerika Ühendriikide jurist ja poliitik.
Ta oli 3. veebruarist 2009 kuni 27. aprillini 2015 Barack Obama valitsuse justiitsminister.
Elulugu
Holder on lõpetanud Columbia Ülikooli. Ta on töötanud Ameerika Ühendriikide Justiitsministeeriumis ja Columbia ringkonna peaprokurörina. 1997–2001 oli ta Bill Clintoni valitsuses asejustiitsminister.
Priit Kaljapulk
Priit Kaljapulk (sündinud 1. juulil 1954) on eesti arhitekt.
Ta lõpetas 1972. aastal C. R. Jakobsoni nimelise Viljandi 1. Keskkooli ja 1977. aastal Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi.
Ta tegutseb arhitektuuribüroos "Humana".
1778
1778. aasta (MDCCLXXVIII) oli 18. sajandi 78. aasta.
Karl XIII orden
Kuninglik Karl XIII orden (rootsi keeles Kungliga Carl XIII:s orden) on 1811. aastal asutatud Rootsi orden, mida antakse ainult vabamüürlastele.
Ajalugu
Ordeni asutas 27. mail 1811 kuningas Karl XIII. Sellel on ainult üks klass. Algse statuudi kohaselt võis ordenil olla korraga 30 kavaleri (27 ilmalikku ja kolm vaimulikku). See piirang ei puudutanud kuninglikust soost printse. 1826. aastal otsustati, et printsid saavad ordeni kavalerideks juba sündides. Tänapäeval võib ordeni kavalere korraga olla 33 (30 ilmalikku ja kolm vaimulikku), kuid eritingimustel võib seda arvu ka ületada. Samuti on lubatud orden anda varasema seitsme asemel kümnele välismaalasele. Ordeni üle 200-aastase ajaloo jooksul on seda välja antud vähe: 2020. aasta seisuga vaid 215 korral.
Peter Larsson
pisi|Peter Larsson Peter Larsson (sündinud 10. novembril 1978 Luleås) on rootsi endine murdmaasuusataja (sprinter).
Maailma karikavõistlustel
Peter Larsson osales karjääri jooksul 53 MK-etapil ja jõudis poodiumile 9 korral, millest neljal korral kõige kõrgemale astmele.
Santa Cruzi saar
Santa Cruzi saari on maailmas mitu:
1779
1779. aasta (MDCCLXXIX) oli 18. sajandi 79. aasta.
Iirimaa president
pisi|Presidendi ametiresidents [[Dublinis]] pisi|püsti|Alates 2011. aastast on Iirimaa president [[Michael D. Higgins]]
Iirimaa president (iiri keeles Uachtarán na hÉireann) on Iirimaa riigipea (president) ja Iiri kaitseväe ülemjuhataja.
Presidendi valib rahvas, tema ametiaeg on seitse aastat ning ta võib olla ametis kuni kaks ametiaega.
Peamiselt on presidendil tseremoniaalne funktsioon, kuid tal on õigus vastu võtta ka teatud otsuseid.
Presidendiamet seati sisse 1937. aastal. Esimene president, Douglas Hyde, valiti 1938. aastal.
Eero Raun
pisi|Eero Raun [[Eesti Rahvusraamatukogus juhtimas vestlusringi kirjanik Herta Mülleriga 16. aprillil 2011 Foto: Ave Maria Mõistlik ]] Eero Raun (sündinud 24. mail 1971 ) on eesti ettevõtja, ekspordi- ja suhtekorraldaja.
Santa Cruzi saar (California)
Pindala 249 km². Saar on künklik, kõrgus kuni 730 meetrit.
Kuulub Ameerika Ühendriikidele.
Eduard Artemjev
Eduard Artemjev (vene keeles Эдуард Николаевич Артемьев; 30. november 1937 Novosibirsk – 29. detsember 2022 Moskva) oli vene helilooja, tunnustatud filmimuusika looja.
Eduard Artemjev lõpetas 1960. aastal Moskva konservatooriumi kompositsiooni eriala Juri Šaporini õpilasena. Pärast õpinguid tutvus ta vene inseneri Jevgeni Murziniga, kes on tuntud süntesaatori ANS loojana. Sealt sai alguse Artemjevi huvi elektronmuusika vastu. Teda koos Murziniga peetakse elektroonilise filmimuusika juurutajaks NSV Liidus.
Artemjevi esimeseks filmitööks oli koostöös Vano Muradeliga loodud muusika filmile "Unistusele vastu". See oli esimene Nõukogude Liidu film, kus kasutati elektroonilist muusikat. Praeguseks on ta muusika kirjutanud enam kui 200 multi- ja mängufilmile ja teinud koostööd selliste tuntud vene filmirežissööridega nagu Andrei Tarkovski, Nikita Mihhalkov ja Andrei Kontšalovski.
Lisaks filmimuusikale on Artemjevi loodud pantomiim-ballett "Surnud hinged" (1966), orkestrisüidid "Ljubki" (1963), "Ringmängud" 1957, elektron-muusika "Mosaiik" (1968), Etüüd 1968, "Tempereerimata muusika" (1969), 12 pilku helidemaailma e. ühe tämbri variandid (1971), "Glassololid" (1972) jpm.
Maandumisseadmed
Maandumisseadmed on raadionavigatsiooniseadmed, millega navigeeritakse lennuväljadel ja nende lähiümbruses õhusõidukeid õhkutõusul, lähenemisel ja maandumisel. Maandumisseadmed jagunevad raadionavigatsiooni ja maandumissüsteemide vahel.
Maandumisseadmed on näiteks:
Instrumentaalmaandumissüsteem
Instrumentaalmaandumissüsteem (ILS) on maapealne maandumissüsteem, millega saab piloot horisontaalset ja vertikaalset täpset juhendust maandumisele lähenemisel ja maandudes. See aitab tagada võimalikult ohutut maandumist halbade ilmastikuolude korral. LOC-i (kursimajaka) süsteemi kaudu saadakse horisontaalset informatsiooni ja vertikaalset informatsiooni GP süsteemi kaudu. Raja otsas asetsevad markermajakad annavad informatsiooni helisignaalide kaudu õhusõiduki kaugusest lennuraja otsa suhtes (Vt Joonis 1. Instrumentaalmaandumissüsteem). pisi|Joonis 1. Instrumentaalmaandumissüsteem ILS-i horisontaalset informatsiooni tagab LOC-i süsteem ehk kursimajakas. LOC on osa instrumentaalmaandumissüsteemist. Kursimajakas on süsteem, mida kasutatakse horisontaalseks lennukite suunamiseks.
Dagda
Dagda on linn Lätis Latgales Krāslava piirkonnas.
Maandumisseadmed
Instrumentaalmaandumissüsteem
ILS-i vertikaalse informatsioon tagab GP süsteem. GP on glissaadimajakas ja see on instrumendi maandumissüsteemi lõpplähenemise punkti osa. Glissaad edastatakse pilootidele lennu lõpule lähenedes, mis tagab piloote laskumisprofiili vertikaalse informatsiooniga.
Dagda
Ajalugu
Dagda mõisa ning selle juures asuvat kaupmeeste ja käsitööliste asulat on kirjalikes allikates esmamainitud 17. sajandil. Aastal 1705 ehitati sinna katoliku kirik. Tänapäevane kirik valmis aastal 1741. Aastatel 1740–1802 tegutsesid seal jesuiidid. 19. sajandil oli Dagda Bujnicki perekonna valduses olev alev, mis kuulus administratiivselt Vitebski kubermangu ja Dünaburgi maakonda.
Maandumisseadmed
Instrumentaalmaandumissüsteem
LO on kaugraadiomajakas (locator/outer), mida kasutatakse tihti koos ringsuunalise raadiomajakaga (NDB). NDB-d kasutades saab lennukiga navigeerida otse majakani ja sellest üle lennates ka sellest teavituse saada.
LM on keskraadiomajakas (locator middle), mis töötab samal põhimõttel kui kaugraadiomajakas. Keskraadiomajakas täidab oma tööpõhimõtet 0,5 kuni 0,8 meremiili kaugusel lennuraja algusest.
Dagda
Ajalugu
Aastal 1905 valmis sealne õigeusu kirik. Aastal 1925 kaotas Dagda alevi staatuse. Aastal 1935 oli seal 1104 elanikku, neist 53,4% olid juudid. Uuesti aleviks sai aastal 1950, linn aastast 1992. Oli aastatel 1950–1962 Dagda rajooni keskus. 2009. aastani kuulus Krāslava rajooni. Aastatel 2009–2021 oli linn Dagda piirkonna keskus.
pisi|tühi|Dagda katoliku kirik
Maandumisseadmed
Instrumentaalmaandumissüsteem
DME on kauguse mõõtmise seade (distance measuring equipment). See on raadionavigatsioonisüsteem, mis arvutab kaldkauguse õhusõiduki ja majaka vahel ning kasutab selleks raadiosignaalide viivitust (Vt Joonis 2. DME maapealsed seadmed). Nähtavus lennuki ja maapealse jaama vahel peab olema tagatud. pisi|Joonis 2. DME maapealsed seadmed
Mikrolaine-maandumissüsteem
MLS ehk mikrolainemaandumissüsteem leiutati mägiste piirkondade jaoks. MLS võimaldab maanduvatel lennukitel kindlaks teha, kas nad asuvad maandudes lennurajaga korrektsel trajektooril. (Vt Joonis 3. Mikrolaine maandumissüsteem). pisi|Joonis 3. Mikrolaine maandumissüsteem
Satelliitnavigatsioonil põhinev maandumissüsteem
GLS (satelliitnavigatsioonil põhinev maandumissüsteem) on globaalne maapealne tugijaamaga satelliitnavigatsiooni süsteem, mis on ILS-i alternatiiv. Eri riikides on arendatud satelliitnavigatsioonisüsteemid. Ameerika süsteem on GPS, Indias on IRNSS, Venemaal on GLONASS, Hiinas on BDS, Euroopas on GALILEO ja Jaapanis on QZSS. Satelliitnavigatsiooni-tugisüsteemid on õhusõidukipõhine süsteem (ABAS), maapealsete tugijaamade süsteem (GBAS) ja satelliidipõhine süsteem (SBAS) (Vt Joonis 4. GBAS-i arhitektuur). pisi|Joonis 4. GBAS-i arhitektuur
Bosnia ja Hertsegoviina jalgpallikoondis
Bosnia ja Hertsegoviina jalgpallikoondis on Bosnia ja Hertsegoviina jalgpalluritest moodustatud riigi esindusmeeskond, mille liikmed valib välja koondise peatreener ning mida haldab Bosnia ja Hertsegoviina Jalgpalliliit (bosnia Nogometni Savez Bosne i Hercegovine, NSBiH; serbia Фудбалски савез Босне и Херцеговине, ФСБиХ; horvaadi Nogometni Savez Bosne i Hercegovine, NSBiH). Peamised kodustaadionid Asim Ferhatović Hase staadion Sarajevos ja Bilino Polje staadion Zenicas.
Jalgpalli maailmameistrivõistlustele pääses Bosnia ja Hertsegoviina rahvusmeeskond esimest korda 2014. aastal. 2014. aasta jalgpalli MMil kaotas koondis Argentinale (1:2) ja Nigeeriale (0:1), viimases alagrupimängus aga alistati Iraani 3:1. Bosnia ja Hertsegoviina sai F-alagrupis 3. kohta ja väljalangemismängudele ei pääsenud.
Kõige rohkem koondisemänge on pidanud Emir Spahić (87 kohtumist) ja parimaks väravakütiks on Edin Džeko (45 väravat).
Vaata ka
* Bosnia ja Hertsegoviina jalgpallikoondis 2014. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel
184. Eesti julgestusgrupp
Juhtkond ja koosseis
Julgestusgrupi ülemad:
Grupp oli pataljoni suurune sõjaväeüksus ning julgestusgruppe kutsuti ka julgestuspataljonideks.
Julgestusgrupis kanti Saksa sõjaväevormi ja kehtisid Saksa Wehrmachti auastmed, kuid puudusid õlakud. Auastmetunnusteks olid kraenurkades kantavad eraldusmärgid. Relvastuseks oli põhiliselt Punaarmee trofeerelvastus. thumb|250px|right|Mossin-Nagant M1891/30 Julgestusgrupp moodustati Viru ranniku julgestuseks, grupi staap ja esimene kompanii formeeriti vabatahtlikest Rakveres, teised kompaniid aga Lüganusel, Püssis ja Narvas, kuid Eesti põhjaranniku kaitsele pataljon ei saanud asuda ja saadeti 1941. aasta 12. septembril Venemaale Jamburgi, Saksa vägede rinde tagala julgeolekut tagama.
Tegevus
Jamburgist saadeti julgestusgrupi 15. sadakond ja üks 16. sadakond rühm Slantsõsse ning 14. sadakond läks Kotlõsse Punaarmee sõjavange valvama.
Julgestusgrupi staap ja 16. sadakond kaks rühma jäid esialgu Jamburgi, kus kaks rühma rakendati vahiteenistusse Narva-Leningradi maanteel ja partisanide ning nõukogude vägedest taganemisel metsa jäänud punaväelaste, kes käisid külades toitu röövimas, ohjeldamiseks.
1942. aasta veebruari lõpus viidi julgestusgrupi 14. sadakond rindele Tšisto-Palkino piirkonda, Tosno raudteejaamast 40–50 kilomeetrit itta, suurte soode ja metsadega Makarovskaja pustõnja piirkonda, kus viibisid kuni mai lõpuni 1942. aastal. Sadakond kaotas langenutena üle kümne mehe ja haiglasse oli saadetud 25 meest, juuni esimestel päevadel saadeti sadakond Ust-Lugasse.
Julgestusgrupi 16. kompanii viidi 1942. aasta jaanuari alguses Jamburgis lähedal Leningradi oblasti idaosas asuva Luuga lahe äärde Koskolovo külla, kus teostati rannavalvet, kuna Lavansaaril olid nõukogude väed. Juulis 1942 lõppes 16. sadakonna puhkus ja kolmveerand meestest saadeti Kotlõsse vangilaagri vahtkonda.
Julgestusgrupi 18. sadakond asus samas piirkonnas kuid teostas rannavalve asemel eriülesandeid, teostas lahingluure Lavansaarele. Pärast eduka luureülesande läbiviimist viidi sadakond üle Kundasse, kus sai ülesande Tütarsaare ründamiseks. Edukalt alanud lahingu käigus avastati aga, et saart kaitsesid mitte enam venelased, vaid soomlased, kes olid päev varem juba saare vallutanud. Paar päeva kaitses sadakond koos soomlastega saart nõukogude vägede rünnakute vastu, siis tuli aga kiiresti saarelt lahkuda.
Julgestusgrupi 15. sadakond leitnant Alfons Rebase juhtimisel rakendati jaanuaris 1942 Volhovi kotis ümberpiiratud Nõukogude väeüksuste likvideerimisele.
1942. aasta 1. mai raporti andmetel kuulus julgestusgruppi sel ajal 18 ohvitseri, 88 allohvitseri ja 544 reameest pluss kaks sakslasest allohvitseri ja 9 reameest. Kolm kompaniid asusid Luga lahel rannakaitses ja neljas kompanii oli XXVII korpuse alluvuses rindel.
1942. aasta 15. mail viidi julgestusgrupid Saksa Korrapolitsei alluvusse ning 184. Eesti JG nimetati 284. kaitsepataljoniks, 21. augustil 1942 allutati väeosa uuesti Wehrmachti väeosale.
Reorganiseerimine
1942. aasta oktoobrist muutus pataljon tagalateenistusüksusest rindeüksuseks. 23. oktoobril 1942 lõppes julgestusgruppide vabatahtlike aastane teenistusleping, ning umbes pooltest saksa sõjaväe teenistusse jäänud julgestusgruppide vabatahtlikest moodustati 3 idapataljoni.
Oktoobris 1942 nimetati 184. Eesti Julgestusgrupp ümber 660. Idapataljoniks (Ost-Batailon 660) sama aasta jõulude ajal, 660. Eesti Pataljoniks (Estnische-Batailon 660).
1785
1785. aasta (MDCCLXXXV) oli 18. sajandi 85. aasta.
Sõmerpalu vasallilinnus
Sõmerpalu vasallilinnus (saksa keeles Sommerpahlen) oli Kursellide aadliperekonnale kuulunud vasallilinnus Tartu piiskopkonnas, mis asus Urvaste kihelkonnas hilisemal Võrumaal. Tänapäeval jääb see Võrumaale, Võru valda, Sõmerpalu aleviku territooriumile ja paikneb Võhandu jõe paremal kaldal, enne selle suubumist Vagula järve.
Nimekujud
Nimetus "Kursi liin" tuli kohalike elanike hulgas kasutusele ilmselt seoses linnuse ja mõisa pikaajalise kuulumisega Kursellide aadlisuguvõsale. "Liin" ehk linn tähistab võru murret kõnelevale inimesele linnusekohta ja see on sarnane mitmete teiste sealtkandi linnusekohtade nimedega, nagu Vastseliina, Aluliina, Koivaliina, Luigaliina, Lukkaliina jne.
Ajalugu
Linnuse kujunemine on tõenäoliselt seotud Kursellide perekonnaga, kes valdasid Sõmerpalu mõisat arvatavasti vähemalt juba XV sajandi II poolest.
1412. aasta paiku saabus üks esimestest Kursellidest teadaolevalt Saksamaalt Vestfaali linnast Jülichist Kuramaale. 1442 elas üks Jürgen Kurselli nimeline orduvend Kandava foogtilinnuse piirkonnas Kuramaal ja omas seal mõisat. 1479 oli üks teine Jürgen Riia peapiiskopkonnas asuva Koknese piiskopilinnuse foogt. Tartu piiskopi vasall oli sellal Klaus Kursell, Arendi isa.
1456 on ühes keskaegses ürikus mainitud Osulast pärit inimesi – die Leute von Ossel. Osula oli "rootsi ajal" Sõmerpalu mõisale kuulunud küla, mis asus linnusest u 3,5 km põhja pool Võhandu jõe ääres. Ilmselt kuulus see ka keskajal Sõmerpalu linnusepiirkonda.
1536 suri Arend von Kursell, kes oli abielus Gertrude Doenhoffiga (Gertrud von Dönhoff). On märgitud, et juba XV sajandi lõpul oli Sõmerpalu linnuse omanik Arend Kursell, kellele kuulusid siis ka Kärgula (Kerjel), Rõuge (Rauge) ja Nursi (Nursie) mõis. Arend oli ka Tartu rüütelkonna liige. Samuti oli Arendi oma Toyweli mõis. Kursellid kuulusid nn linnustega aadli hulka – "myt dem groten Husze". Sõnaga „Hus“ või „Haus“ tähistati tollal väikest kivilinnust või kindlustatud mõisamaja. Ka baltisaksa ajaloouurijad kirjutavad aastat ja nime küll mainimata, et Sõmerpalu linnuse rajas üks Kursellidest. Kuna linnuseehitust on oletatud XV ja XVI sajandi vahetuse kanti, siis pidi see toimuma arvatavasti Arend Kurselli valitsemisajal.
1539. aasta 2. juulil suri Jürgen I von Kursell, Arendi poeg, kes oli pidanud 1532–1535 piiskopi juures Tartu stiftifoogti ametit. Ilmselt elas temagi Sõmerpalus, lisaks kuulusid talle Soontaga (Sontacken) ja Toyweli mõis. Jürgen oli abielus Alu mõisniku Reinhold von Roseni tütrega.
1555 on Sõmerpalu kirjas Tartu piiskopkonna vasallilinnuste nimestikus. Siis on seda esimest korda kirjalikult nimeliselt mainitud.
Aastaid 1556-1561 käsitlevat kroonikat "Liivimaa ajalugu" kirjutanud Johann Renner on Sõmerpalut (Sommerpalen) nimetanud Tartu piiskopkonna aadlile kuuluvaks linnuseks.
1558. aasta paiku suri eelneva Jürgeni vanem poeg Jürgen II von Kursell, Sõmerpalu lossi ning Kärgula, Rõuge ja Nursi omanik, kes oli 1545–1549 pidanud Tartu stiftifoogti ametit ja 1544–1550 oli ka piiskop Jodokus von der Recke ametlik esindaja nõupidamistel. Jürgen oli abielus Velise vasallilinnuse omaniku Reinhold von Üxkülli tütre Ebbaga. Sageli on arvatud, et Kursellid said nii Sõmerpalu linnuse kui ka Rõuge ja Nursi mõisa Ebba kaasavarana oma valdusse, kuid kuna Velise asus Saare-Lääne piiskopkonnas ja Ebba on pärit sealsest Üxküllide harust, siis tõenäoliselt mitte.
1558, päris Sõmerpalu Jürgeni vanem poeg Klaus Kursell, kellest sai 1561. aasta juunis Tallinnas õukonna rittmeister Rootsi kuninga Erik XIV teenistuses. 1567–1570 oli ta Rootsi väliooberst kuni oma surmani 3. juunil hukkamise läbi Tallinnas. 1563 päris Haeska mõisa Läänemaal. 1567. aastast oli ta Lihula linnusepealik ja käsutas ka Matsalu mõisat.
1558 algas suur Liivi sõda. Kui Sõmerpalust ida pool asuva Kirumpää piiskopilinnuse panid Valga poole taganedes põlema orduväed ise, siis Sõmerpalu linnuse ja mõisaasula põletasid juuli algul maha juba moskoviitide väed. Vene leetopissides on kirjas, et samal sõjakäigul põletati paljudel linnustel, nagu Aluliina (Alukme), Sõmerpalu (Korslav), Vaabina (Babini), Tartu, Rakvere, Kärkna, Konguta, Laiuse, Narva ja Kiltsi (Askislus) eeslinnad ja ümberkaudu külad maha, inimesi (lahinguid) võideti ja võeti palju vangi
1564. aasta septembris sõlmiti Venemaa ja Rootsi vahel 7 aastaks Tartus vaherahuleping, millega Venemaa tunnistas Tallinna, Pärnu, Paide ja teiste Eestimaal asuvate alade ja linnuste Rootsi võimu alla minekut. Lepingu üks koostajatest on olnud ka venelane Schafirov, kes on linnuste ja tähtsamate punktide seas moskoviitidele jäänud Tartu piiskopkonnas nimetanud ka Sõmerpalu vasallilinnust (Gorod Kursten), mille juures märksõna "gorod" e linn on tähendanud ka linnuse juures olnud asulat.
1582. aasta jaanuaris paavsti legaadi, jesuiit Antonio Possevino vahendusel sõlmitud Jam Zapolski vaherahuga said Rzeczpospolita poolakad Moskva Suurvürstiriigilt endise Tartu piiskopkonna alad endale. Sõmerpalu läks venelastelt üle poolakatele.
1599 sai Sõmerpalu omanikuks mässu eest hukatud Klausi üks noorematest vendadest Wolter von Kursell (abielus Anna Taubega, kes oli Angerja vasallilinnuse omaniku Jürgen Üxkülli lesk), kes 1572. aastast oli rootslaste teenistuses, kuid läks 1579 poolakate teenistusse üle. Rootslaste saabudes 1600 pakkus Wolter ilmselt neile omi teeneid ja sai 1602 Haapsalu komandandiks. Talle kuulus ka Haeska mõis Läänemaal. Poolakad vallutasid aga Lõuna-Eesti tagasi ja Wolter jäi arvatavasti Sõmerpalust ilma. Samal, 1599. aastal eraldati Sõmerpalu alt Kärgula, Rõuge ja Nursi mõis ning need sai endale Wolteri vanem vend, Rootsi sõjaväe leitnant Heinrich von Kursell, kes asus 1603. aastast samuti Haapsalus. 1608 surnud Wolter jättis endast maha 3 tütart.
1631 müüs Rootsi kuningas Gustav II Adolf Sõmerpalu mõisa hollandi päritolu Tallinna pürjelile Hans Ohmile võla katteks, kuna viimane oli tema sõjaväge 2000 taalri ulatuses moonaga varustanud.
1638. aastal maarevisjoni ajal on mõisast koostatud üksikasjalik aruanne. Kirjeldatud on põhjalikult mõisamaid, külasid (Sommer Pahll, Ossula, Pilepahll, Pylepahll, Koyger), kalastusjärvi (Vagula ja veel 2 järve) ja veskeid (Osula ja veel 2 veskit). Ilmselt märgistavad need valdused ka kunagist linnusepiirkonda. Kivist mõisamaja ehk siis arvatavasti vana kivilinnus ise oli purustatud seisundis ja tühi. Kivilinnuse remontimiseks ei olnud tarvidust, vahendeid ega vajadustiki, kuna omanik seal tõenäoliselt ei elanud ja põhitähelepanu pöörati ainult põllumajanduseks hädatarvilike hoonete olemasolule. Sõjategevus oli jätnud Liivimaale rängad jäljed ja mõisatesse elumajadeks rajati Rootsi ajal lihtsamaid palkhooneid. XVII sajandi mõisaperioodi ajaloouurijate käsitluse kohaselt oli 360 tolleaegsest härrastemajast vaid 15 kivihooned ja neist vaid 1 tollasel Tartumaal.
1652 müüs H. Ohm mõisa koos Osula (Osell), Järvere (Jerrewer) ja Soeküla (Soyeküll) külaga major Diedrich Müllerile (Dietrich Möller), kes oli ilmselt Tallinna raehärra Johann Mülleri poeg ja paari aasta eest rootslaste poolt just aadeldatud. Reduktsioonist jäi mõis puutumata, kuid Müllerid pidid selle 1682 komisjoni otsusel 1698 loovutama vabahärra von Ungern-Sternbergile, kes arvatavasti oli Wolteri kunagise tütrepoja järglane. 1718. aasta Tartu Ülemmaakohtu otsusega said Müllerid mõisa tagasi ja abielu kaudu läks see Saaremaa aadlist pärinevale Möllerite perekonnale. Mülleritele-Mölleritele kuulus see kokku peaaegu 250 aastat kuni võõrandamiseni Eesti Vabariigi poolt 1920. aastal.
XIX sajandi algul oli linnusest veel säilinud kõrgemaid müüriosi, mille põhjal kohalik ajaloouurija Eduard Philipp Körber visandas linnuse umbmäärase plaani. XIX sajandi I poolest on säilinud ka Carl von Ungern-Sternbergi joonistus linnusevaremetest, millel on näha ka veel kõrgemaid müüriosi. Ilmselt lammutati neid müüre järgnevatel mõisa-aastatel vajalike põllumajandushoonete ehituste tarbeks.
1852. aastaks taastati terviklik Sõmerpalu aadlimõis, mis vahepeal oli peaaegu 90 aastat olnud jagatud suguvõsa eri liikmete vahel. 1860.–1870. aastatel valmis Sõmerpalus uus suur historitsistlik härrastemaja endisest linnusevarest paarkümmend meetrit ida poole. 1889. aasta mõisaplaanil on uus peahoone juba olemas. 1917 olevat väheseid veel allesjäänud linnusemüüre lõhkunud ka Vene sõdurid, kes sealt „varandust“ otsisid.
1940. aasta paiku on linnusteuurija Armin Tuulse kirjutanud, et linnuse kunagisest peahoonest on säilinud veel mõned vähesed maakividest müürijäänused.
Ehitus
Ed. Ph. Körberi plaani järgi oletades saab öelda, et pealinnuse puhul oli tõenäoliselt tegemist kastellilaadse pikliku rajatisega, mille kolmes nurgas asusid flankeerivad ümartornid, neljandas aga nelinurkne rajatis. Hilisema Liivimaa konföderatsioonile järgneva Kuramaa hertsogkonna alal on selliseid nurgatornidega eluhooneid teada näiteks Ķērkliņi vasallilinnuse puhul ja ilmselt ka Rundāle vasallilinnuses. Armin Tuulse on oma linnusteraamatus kirjutanud, et linnuseala moodustab oma piirjoontega reeglipärase rajatisega planeeringu. Ilmselt ei ole siin mõeldud mitte kitsalt pealinnuseala, vaid ala laiemalt keskse elumaja ümber, lähtudes tiikide-vallikraavide paiknemisest. Sõmerpalus paistab olevat asunud mõis ja linnus koos – pealinnus-eluhoone linnuseala keskel ja võimaliku pihtaia või kivimüüriga piiratud majandushoonetega hoov seda ümbritsemas. Sealjuures tundub arhailine olevat ka väravaava ja lisaks asub hilisem mõisa peahoone mingi varasema kivihoone vundamentidel. Omapärased kivist madalad väravahooned pealinnust ümbritseval majandushoovil olid iseloomulikud mitmetele väiksematele vasallilinnustele Kuramaal, nagu näiteks Priekule vasallilinnusel, Šlokenbeka vasallilinnusel ja Nurmuiža vasallilinnusel. Ka Kursellid olid Kuramaaga seotud. Armin Tuulse paigutab Sõmerpalu vabakujulise laagerkastelli hulka kuuluvaks. Säilinud vundamendijäänuste järgi otsustades oli pealinnus-eluhoone ehitatud maakividest ja tellistest.
Praegune seisukord
Tänapäevaks on linnus täielikult hävinud, alles on vaid väike küngas Sõmerpalu mõisa pargis, mis sisaldab kohati tellistest vundamendimüüre. Selguse toomiseks põhiplaani kujundusse ja linnusela kujunemisse oleks tarvis korraldada arheoloogilisi väljakaevamisi.
Identiteedivargus
Identiteedivargus on isiku identiteedi volituseta kasutamise ehk teise isiku tähtsate isikuandmete (nimi, isikukood, dokument või pangakaart) andmete kuritarvitamine, mille tulemusena tekitatakse isikule materiaalset või moraalset kahju.
Identiteet tähistab isikusamasust, mis võib väljenduda isiku mis tahes omadustes või toimingutes, mida teised isikud tema tuvastamiseks piisavaks peavad.
Rebirthing
Rebirthing (ka vabastav hingamine, teadlik hingamine, opaalhingamine või isegi reböfing) on teraapiline hingamistehnika, mis kasutab pausideta katkematut hingamist, lõdvestust ja tähelepanu. Rebirthingu eesmärgiks on tervendada "sünnitrauma." Mõned rebirthingu praktiseerijad usuvad, et selle abil on võimalik saavutada surematus.
Identiteedivargus
Identiteedivargus on isiksusõiguste rikkumine. Isiksusõigusteks on
Identiteedivargus luureametkondade tegevuses
2010. aastal mõrvati Dubais Hamasi üks juhte Mahmoud al-Mabhouh. Tapjaid pole veel tabatud. Tapmise motiiv oli Iisraeli luurel Mossadil, kuid ta oli tagaotsitav ka Jordaanias ja Egiptuses
Dubai politsei kuulutas tapmises osalemises kahtlustatavatena tagaotsitavaks 11 isikut, kasutades dokumendikoopiaid, mille politsei oli saanud nende isikute riiki sisenemisel. Pärast nende isikuandmete ja fotode avalikustamist selgus aga, et isikut tõendavate dokumentidena oli kasutatud kehtivaid Suurbritannia passe ja võltsitud Iirimaa passe. Kehtivate Suurbritannia passide omanikud olid eelnevalt kolinud alaliseks elamiseks Iisraeli, kus nad uute isikut tõendavate dokumentide väljaandmisel olid esitanud eelneva elukoha Suurbritannia kehtiva dokumendi koopia. Nad elasid alaliselt Iisraelis ja nende isikuandmete põhjal valmistatud isikut tõendavaid dokumente kasutasid Mahmoud al-Mabhouhi tapnud luureagendid. Kolm tagaotsitavaks kuulutatud isikut kasutasid aga Austraalia kodanike isiku- ja passiandmeid
Rebirthing
Rebirthingul ei ole teaduslikku põhjendust.
Suur-Holmi sadam
pisi|Erinevad sadamad Haapsalus, sh Suur-Holmi sadam Suur-Holmi sadam (Grand Holm Marina) on eravalduses väikesadam Haapsalus aadressil Westmeri tänav 3.
Sadama valdaja on AS Evore ja operaator Ankrupoi OÜ.
Győr-Moson-Soproni komitaat
Győr-Moson-Soproni komitaat on 1. järgu haldusüksus Ungari loodeosas. Piirneb põhjas Slovakkiaga ja läänes Austriaga.
Komitaadi halduskeskus on Győr, teised suuremad linnad on Sopron, Mosonmagyaróvár, Kapuvár ja Csorna.
Komitaat loodi 1950. aastal Győri komitaadi ja Moson-Soproni komitaadi liitmise teel.
Komitaadis on seitse kreisi, mis jagunevad 182 vallaks:
Välislingid
🇭🇺
Leonard Orr
Leonard Orr (15. november 1937 – 5. september 2019) oli üks vaimseid õpetajaid USA-s.