cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Merkuur
Pinnavormid
pisi|240px|Palavuse nõgu, umbes 1 550 kilomeetrise läbimõõduga kraater, mille arvatavasti tekitas 3 kuni 3,5 miljardi aasta eest Merkuurile kukkunud suur asteroid või komeet. Pildil on kollasega kujutatud kraatri esialgu hinnatud suurus [[Mariner 10 fotode järgi ning sinisega on kujutatud kraatri suurus, mis põhineb MESSENGER-i fotodel]] Merkuuri pinnavormide üle saab otsustada ainult optiliste, soojuskiirgus- ja raadiokiirgusvaatluste põhjal. Et samu meetodeid on rakendatud ka Kuu ja Maa puhul ning kombineeritud kivimi- ja pinnasenäidistega, on võimalik teha järeldusi Merkuuri kivimite ja pinnase kohta.
Kuigi teleskoobis ei paista Merkuuril mingeid pinnavorme (eristatavad on ainult heledad ja tumedad laigud), on kosmosest tehtud fotodelt selgunud, et Merkuuri pind sarnaneb Kuu pinnaga: seal leidub teravate piirjoontega kraatreid ja mäeahelikke. Pinda katab tolm. Merkuuri pind on tervikuna väga vana. Laamtektoonika puudub.
Kõige silmatorkavam teadaolev pinnavorm on suurim kraater Palavuse nõgu (ladina keeles Caloris Planitia, inglise keeles Caloris Basin, saksa keeles Calorisbecken või Caloris-Becken) põhjapoolkeral, hiiglaslik kraater, mille läbimõõt on umbes 1 550 km. Caloris tähendab ladina keeles 'soojuse'. Nõgu on nime saanud sellest, et ta on Merkuuri afeeli ajal Päikesele kõige lähema Merkuuri punkti läheduses. See punkt on alati samas kohas. Oletatakse, et kraater sarnaneb Kuu suurtele "meredele". Palavuse nõol on selgesti eristatavad kolme kilomeetri kõrgused kontsentrilised rõngad ja radiaallineamendid. Nõo põhjas on vagude ja kurdudega siledad tasandikud. Kraater tekkis tõenäoliselt kokkupõrkel üle 100 km läbimõõduga taevakehaga. Väljapaiskunud aines jõudis 600 kuni 800 kilomeetri kaugusele. Kraater kattus osaliselt laavaga. Kokkupõrkest tingitud seismilised lained koondusid planeedi vastasküljel antipoodpunktis, moodustades lõhutud, kaootilise maastikuga nn veidra piirkonna, kus Merkuuri koor paiskus segi ning murdus tükkideks.
Merkuuril on tohutuid käänulisi, kaarekujulisi 20–500 km pikkusi ja kuni 3 km kõrgusi astanguid, mis nähtavasti moodustusid miljardite aastate eest, kui Merkuuri tuum jahtus ning tõmbus kokku, tekitades koorele kurrud. Need pinnavormid on tekkinud kokkusurumise tulemusena. Seda näitab asjaolu, et nad lõikavad läbi kraatreid ja teisi pinnavorme. Pinna vähenemise ulatust hinnatakse 0,1 protsendile (mis vastab 1 kilomeetrile planeedi raadiusest). Oletatavasti on niisuguseid astanguid kogu planeedil.
Suuremat osa Merkuuri pinnast katavad eri aegadest pärit tasandikud. Noorematel tasandikel on vähem kraatreid. Neid liigitatakse kraatritevahelisteks tasandikeks ja siledateks tasandikeks. Kraatritevahelistel tasandikel, mis katavad tohutu suuri alasid, on kraatreid suhteliselt vähe ning nende läbimõõt on alla 15–20 km. Mõned nendest on sama vanad kui kraatriterikkad alad, teised aga nooremad. Tõenäoliselt tekkisid nad varasemat maastikku katvate laavavoogude tagajärjel. Siledad tasandikud on veel nooremad ja neil on vähem kraatreid. Nad paiknevad Palavuse nõo ümbruses ning on võib-olla moodustunud ülespaisatud materjali allalangemisel pärast suurt kokkupõrget. Mõnes kohas täidab kraatreid sileda pinnaga hangunud laava. Nad meenutavad Kuu meresid.
Päritolu
Merkuur on moodustunud umbes samamoodi nagu Maa. Planeedid moodustusid umbes 4,5 miljardit aastat tagasi. Sel ajal langes planeetidele palju hajusainet ja kivipuru, mis oli järele jäänud planeedid moodustanud udukogust. Tõenäoliselt eristusid päris alguses tihe metalliline tuum ja silikaatidest koor. Kui suurem kivirahe oli vaibumas, voolas laava planeedi pinnale, kattes vana koore. Sel ajal tekkisid kraatritevahelised tasandikud. Hiljem Merkuur jahtus. Tuum tõmbus kokku. See tõi kaasa koore pragunemise ning pikkade ja kõrgete kaljurünkade moodustumise. Pärast seda ujutas laava madalmikud üle ning moodustas siledad tasandikud. Seejärel tekkis mikrometeoriitide toimel tolmune pind, mida nimetatakse ka regoliidiks. Suuremad meteoriidid tekitasid kiirtega kraatreid. Merkuuri pind ei ole miljoneid aastaid enam muutunud, kui jätta kõrvale aeg-ajalt aset leidvad kokkupõrked meteoriitidega.
MESSENGERi andmete analüüs lubab oletada, et Merkuuri pinda katvate kivimite maapealsed analoogid on gabro, boniniit, andesiit ja noriit.
Vulkaaniline aktiivsus
Kosmoseaparaadi Mariner 10 andmete uus analüüs lubab siiski oletada hiljutist vulkaanilist aktiivsust.
Atmosfäär
Väikese paokiiruse ja kõrge pinnatemperatuuri tõttu on Merkuuri atmosfäär äärmiselt hõre ning koosneb põhiliselt vesinikust, heeliumist, kaaliumist, naatriumist, hapnikust, süsinikdioksiidist, neoonist ja argoonist. Jälgi on ka krüptoonist ja ksenoonist. Gaasimolekulid põrkuvad Merkuuri pinnaga sagedamini kui üksteisega. Võib öelda, et Merkuuril atmosfäär praktiliselt puudub. Nagu näitavad Mariner 10-l tehtud eksperimendid, on Merkuuri atmosfääri kogurõhk umbes 2 · 10−9 millibaari ehk Maa omast 500 miljardit korda väiksem, mis Maal tähendab laboris tekitatud vaakumi rõhku.
Atmosfääri molekulid eralduvad pidevalt kosmosesse. Näiteks kaaliumi- või naatriumi aatomite keskmine "eluiga" on Merkuuri päeva ajal umbes 3 tundi (ja periheelis pool sellest).
Haihtuvat atmosfääri täiendab pidevalt mitu mehhanismi: Merkuuri magnetväli hoiab kinni päikesetuult; suuremate kehade ja mikroosakeste kokkupõrked Merkuuri pinnaga tekitavad auru; auru eraldub ka temperatuurist tingitud aurumise tõttu. On ka võimalik, et gaasi eraldub sügavalt planeedi seest. Heelium võib tulla nii päikesetuulest kui ka radioaktiivsest uraanist ja tooriumist pinnasekivimites.
Merkuuril puuduvad tuule poolt tekitatud pinnavormid, nagu liivaluited ja liiva- või tolmujutid. Seetõttu arvatakse, et Merkuuril ei ole ka varem olnud märkimisväärset atmosfääri.
Temperatuur
Atmosfääri hõreduse tõttu (hõre atmosfäär ei talleta soojust) kõigub temperatuur suuresti. Merkuuri keskmine pinnatemperatuur on 452 kelvinit (179 °C), minimaalne 90 K (−173 °C; enne koitu) ja maksimaalne 700 K (427 °C; sellel temperatuuril on võimalik tina sulatada). Päeval on keskmine pinnatemperatuur 623 K, öösel 193 K. Veenusel on küll pisut kuumem, kuid temperatuur on seal stabiilsem.
Merkuuri elliptilise orbiidi ning pöörlemis- ja tiirlemisperioodi vahekorra tõttu esinevad teatavatel pikkuskraadidel temperatuuri aastased ja ööpäevased perioodilised muutused.
Päikese ja planeetide paiste
Päikese valgus on Merkuuri pinnal keskmiselt 6,3 korda intensiivsem kui Maal. Kogukiirgus on 3566 W/m². Päike paistab keskmiselt 2,5 korda suuremana kui Maalt. Päikese näiv suurus on afeelis 1,1 kraadi ja periheelis 1,7 kraadi (Maalt vaadates 0,5 kraadi), nii et saabuva päikeseenergia hulk on oluliselt erinev. Periheelis on päikesevalgus üle kahe korra intensiivsem kui afeelis. Need kaks pikkuskraadi, kus keskpäev on periheeli ajal, on seetõttu palju kuumemad kui need kaks pikkuskraadi, kus keskpäev on afeeli ajal.
Taevas on alati must, sest puudub tihe atmosfäär, mis valgust hajutaks. Koorekarva Veenus ja sinine Maa paistavad eredate tähtedena.
Magnetväli
Merkuuril on Maa magnetväljast 100 korda nõrgem (ekvaatoril 0,24 A/m) dipolaarne magnetväli, mis avastati Mariner 10 möödalendudel saadud andmete põhjal. Magnetväli on pöörlemistelje suhtes 7 kraadi kaldu ning moodustab magnetosfääri. Magnetosfäär ulatub pisut üle 1 000 km võrra planeedi pinna kohale.
Varem arvati, et väiksuse tõttu on planeet üleni tahkestunud, mistõttu magnetvälja tekitavat dünamoefekti ei saa olla. On võimalik, et see magnetväli tekib nagu Maa omagi ringleva vedela tuumamaterjali poolt tekitatud dünamo tõttu. Praeguste hinnangute järgi ei ole Merkuuri tuum piisavalt kuum, et nikkel ja raud saaksid olla vedelas olekus. Võib-olla tekitavad magnetvälja madalama sulamistemperatuuriga ained, näiteks väävel. Dünamoteooriale on probleemiks ka Merkuuri pöörlemise aeglus. On ka võimalik, et Merkuuri magnetväli on jäänus varasemast dünamoefektist, mis on nüüdseks lakanud, kuid jätnud endast järele tahkestunud magnetilistest materjalidest koosneva püsimagneti.
Merkuuri magnetväli on mõistatuseks, sest ta sunnib oletama, et kas Merkuur on kunagi olnud palju suurem või Päike palju heledam, olles väljakutseks üldtunnustatud arusaamale Päikese ja planeetide tekkimisest.
Tihedus ja siseehitus
Merkuuri raudtuum on palju suurem kui Kuul ning seetõttu on ka Merkuuri tihedus palju suurem (keskmine tihedus on 5,43 g/cm³; Kuul 3,34 g/cm³). Tihedus on arvutatud, lähtudes raadiusest ja massist. Merkuur on Päikesesüsteemi suurtest taevakehadest tiheduse poolest Maa järel (5,52 g/cm³) teisel kohal. Tegelikult tuleneb Maa tihedus osaliselt kokkusurutusest gravitatsiooni toimel; kui seda ei oleks, siis oleks Merkuur tihedam kui Maa (ilma kokkusurumiseta oleks Merkuuri tihedus 5,5 g/cm³ ja Maa tihedus 4,0 g/cm³). Nähtavasti on Merkuuri tihe raudtuum (või mõnest muust tihedast materjalist tuum) suhteliselt suurem kui Maa oma, hõlmates suure osa planeedist (tuuma raadius 75% planeedi raadiusest ja tuuma ruumala 42% planeedi ruumalast). Raudtuuma raadius on 1 800–1 900 km ja ümbermõõt umbes 3 600 km. Silikaatidest koor (paksus umbes 100 km) ja vahevöö on see-eest väiksem. Võib ka olla, et Merkuuri koor on suhteliselt suurem kui maakoor ning sisaldab märkimisväärsel hulgal tihedamat ainet nagu maakoorgi.
Keemiline koostis
Merkuur koosneb umbes 60–70% ulatuses metallidest ja 30% ulatuses silikaatidest.
Pinnastruktuuri sarnasuse tõttu arvatakse, et Merkuuri koore tihedus on umbes sama mis Kuu omal.
Merkuuri suure metallisisalduse seletamiseks on mitu teooriat. Ühe teooria järgi oli metallide ja silikaatide vahekord algselt samasugune nagu tavalistel kondriitmeteooridel ning tema mass oli praegusest umbes 2,25 korda suurem, kuid ta põrkas Päikesesüsteemi varases staadiumis kokku planetoidiga, mille mass moodustas 1/6 sellest massist. See kokkupõrge jättis planeedi ilma suurest osast koorest ja vahevööst, jättes järele põhiliselt metallirikka tuuma. Analoogiline seletus on antud Kuu moodustumisele (hiiglase mõju teooria). Teise teooria järgi moodustus Merkuur Päikesesüsteemi algstaadiumis enne Päikese energiatoodangu stabiliseerumist. Merkuur oli algselt praegusest umbes kaks korda suurema massiga. Algpäikese kokkutõmbumisel võis temperatuur Merkuuri lähedal olla 2500 ja 3500 kelvini vahel, võib-olla lühemat aega koguni 10 000 kelvinit. Suur osa Merkuuri pinnasekivimitest aurustus ning tekkis kivimiauruatmosfäär, mille nebulaartuul kaasa viis.
Huvitavad efektid Merkuuri taevas
Mõnel laiuskraadil saaks vaatleja jälgida, kuidas Päike tõuseb ning muutub seniidile lähenedes üha suuremaks. Seniidis Päike jääb seisma, liigub veidi aega vastassuunas ning jääb uuesti seisma. Lõpuks liigub Päike aina väiksemaks jäädes uuesti horisondi poole. Tähed aga liiguvad taevas kolm korda kiiremini kui Päike. Teistes kohtades on jälle teistsugused efektid.
Uurimislugu
Merkuur on tuntud hiljemalt sumerite ajast (3. aastatuhat eKr). Sumerid nimetasid Merkuuri "Ubu-idim-gud-ud".
Varaseimad kirjapandud üksikasjalikud vaatlused kuuluvad babüloonlastele. Nendel oli Merkuuri nimetus gu-ad või gu-utu.
Vana-Kreekas oli Merkuuril kaks nime: Apollon hommikutaevas nähtava Merkuuri kohta ja Hermes õhtuse Merkuuri kohta. Astronoomid siiski teadsid, et tegemist on ühe ja sama taevakehaga. Herakleitos uskus, et Merkuur ja Veenus tiirlevad ümber Päikese, mitte ümber Maa. pisi|MESSENGERi esimene foto Merkuuri varem pildistamata osast Merkuuri vaatlemine on läheduse tõttu Päikesele väga keeruline. Ta on Maalt nähtav üksnes päikesetõusu ja päikeseloojangu ajal.
Merkuuri orbiit on väga ekstsentriline, nii et selle raadius kõigub 46 ja 70 miljoni kilomeetri vahel. Orbiidi aeglast pretsessiooni (periheel tiirleb ümber Päikese kiirusega 527 nurgasekundit sajandis, millest 42 nurgasekundit ei olnud seletatav tuntud planeetide poolt põhjustatud häiretega) ümber Päikese ei suutnud Newtoni klassikaline mehaanika täielikult seletada. Seda efekti on teatud umbes 200 aastat. Mõnda aega arvati selle häirituse tõttu, et Merkuuri ja Päikese vahel on veel üks planeet nimega Vulkaan. Kuid Einsteini üldrelatiivsusteooria andis sellele vaatluste lahknevusele arvutustest teistsuguse seletuse. Merkuuri liikumist peeti tähtsaks vaatluslikuks tõendiks Einsteini teooriale.
Merkuuri on kasutatud ka relatiivsusteooria täiendavaks kontrollimiseks, sest Merkuuri pinnalt peegelduvad radarisignaalid peavad ülemise konjunktsiooni ajal Päikesest lähedalt mööduma. Üldrelatiivsusteooria järgi kõverdab Päikese gravitatsioon ruumi, mistõttu muutub pisut trajektoor ja teepikkus. Ka see eksperiment kinnitas üldrelatiivsusteooriat.
Merkuuri uurimine viimastel sajanditel
1880. aastatel leidis Merkuuri pinda uurinud Giovanni Schiaparelli, et Merkuur peab pöörlemis- ja tiirlemisperioodi võrdsuse tõttu olema alati pööratud ühe küljega Päikese poole, nii nagu Kuu on alati pööratud ühe küljega Maa poole. 1962. aastal uuriti Merkuuri raadiokiirgust ning leiti, et Merkuuri pime pool on liiga soe selleks, et see nii saaks olla. Kui pime pool oleks alati Päikesest ära pööratud, peaks ta olema palju külmem. 1965 määrasid Gordon Pettengill ja Rolf B. Dyce radarvaatluste abil Merkuuri pöörlemisperioodiks 59 ± 5 Maa ööpäeva. Osutus, et pöörlemisperioodi ja tiirlemisperioodi suhe on 3:2. Orbiidi ekstsentrilisus hoiab seda suhet stabiilsena. Selles mängivad rolli Päikese poolt põhjustatud looded. Merkuur on ainus taevakeha Päikesesüsteemis, millel on tiirlemise ja pöörlemise resonants, mille proportsioon ei ole 1:1. Astronoomide esialgne arvamus tulenes asjaolust, et ajal, mil Merkuur oli kõige paremini vaadeldav, oli ta alati pööratud Maa poole ühe ja sama küljega. 1971 täpsustati radarvaatluste abil Merkuuri pöörlemisperioodiks 58,65 ± 0,25 Maa ööpäeva. Mariner 10 lähivaatluste põhjal määrati pöörlemisperioodiks 58,646 ± 0,005 Maa ööpäeva.
Võiks arvata, et Merkuuril ei saa olla vett ega jääd, sest atmosfäär on hõre ja Päike kütab planeedi pinna väga kuumaks. Ent 1991. aasta radarivaatlused annavad alust oletada, et Merkuuri põhjapoolusel (mida Mariner 10 ei kaardistanud) võib olla pinnal või pinna lähedal tolmu all pisut veejääd. Kui seal tõesti vett on, siis tõenäoliselt ta paikneb kraatripõhjades, mis jäävad alati päikesevarju, sest põhjapoolusel on Päike alati madalal horisondi kohal. Seal võib olla külmem kui −161 °C. Vett on sinna arvatavasti toonud komeedid. Võib ka olla, et vesi oli seal algusest peale olemas ning ei saanud madala temperatuuri tõttu ära aurata.
Et ükski kosmoseaparaat ei ole teinud tiiru ümber Merkuuri ega laskunud planeedi pinnale, on meie teadmised Merkuurist umbes samasugused nagu teadmised Kuust 1950. aasta paiku.
Otto Goes
Otto Goes oli Liivi ordu liige ja Kuldīga komtuur.
Merkuur
Mariner 10
pisi|MESSENGER-i foto Merkuuri pinnast Merkuur on Päikesesüsteemi planeetidest kõige vähem uuritute seas. Selle läheduses on viibinud ainult kaks kosmoseaparaati, millest esimene, Mariner 10, startis 3. novembril 1973. Ta lendas Merkuurist aastatel 1974 ja 1975 3 korda mööda. Neist esimene möödalend toimus 29. märtsil 1974, kui ta jõudis planeedi pinnast 705 km kaugusele. Teine möödalend oli 21. septembril 1974 ja kolmas 16. märtsil 1975. Üle 2 700 fotoga kaardistati 45% planeedi pinnast. Ei olnud võimalik jätkata tema kaardistamist praeguste teleskoopide (Hubble'i teleskoop) abil Maalt, kuna Merkuur on Päikesele liiga lähedal: Päike kahjustaks teleskoopi.
Kuni Mariner 10 möödalendudeni ei teatud, et Merkuuril on magnetväli.
Otto Goes
Goes astus ordusse ilmselt 15. sajandi viimasel või eelviimasel kümnendil. 1500. aastal on teda mainitud Dobele komtuurina, 1502. aastal sai ta aga Kuldīga komtuuriks. Sellel ametikohal oli ta 17 aastat, misjärel teated temast lõppevad.
Merkuur
MESSENGER
3. augustil 2004 startis Canaverali neemelt Cape Canaverali õhujõudude baasist raketiga Delta II NASA kosmoseaparaat MESSENGER (MErcury Surface, Space ENvironment, GEochemistry, and Ranging). Selle eesmärgiks oli uurida Merkuuri pinna keemilist koostist, planeedi geoloogilist ajalugu, tema magnetvälja allikat, Merkuuri tuuma mõõtmeid ja olekut, Merkuuri pooluste lenduvat ainet ning planeedi eksosfääri ja magnetosfääri loomust orbiidilt.
MESSENGER-i trajektoor oli väga keeruline; seda mööda pidi ta lõpuks jõudma Merkuuri-lähedasele orbiidile. Augustis 2005 tegi ta möödalennu Maast ning oktoobris 2006 ja juunis 2007 möödalennu Veenusest. 14. jaanuaril 2008 tegi ta esimese möödalennu Merkuurist lähenedes planeedile kuni 200 km kaugusele. Esmane missioon lõppes 17. märtsil 2012. Seejuures oli kosmoseaparaat salvestanud ligi 100 000 fotot planeedi pinnast.
BepiColombo
Euroopa Kosmoseagentuur (ESA) ja Jaapani kosmoseagentuur (JAXA) plaanivad ühismissiooni BepiColombo, mille käigus peaks Merkuuri uurima kaks sondi, millest üks kaardistaks planeedi pinda ja teine uuriks planeedi magnetosfääri.
Algul oli plaanis aparaate Merkuurile maandada, kuid see kava on esialgu kõrvale jäetud.
Sondid peaksid plaanide järgi startima Vene Sojuz-tüüpi raketiga Guajaana kosmosekeskusest 2013. aastal ja jõudma Merkuurini 2019. aastaks. Trajektoori kujundamiseks teeb BepiColombo möödalennu Kuust ja Veenusest ning lõpuks Merkuurist ja jõuab lõpuks 2019 Merkuuri juurde. Kasutatakse nii keemilisi kui ka ioonmootoreid. Magnetomeetersond lastakse Merkuuri-lähedasele elliptilisele orbiidile. Seejärel lastakse keemiliste rakettide abil kaardistaja-sond ringorbiidile. Kumbki sond töötab Merkuuri-lähedasel orbiidil ühe aasta.
Kaardistaja-sondil on MESSENGER-i omadele sarnased spektromeetrid ning ta uurib planeete paljudel lainepikkustel, sealhulgas infrapuna-, ultraviolett-, röntgen- ja gammakiirguse sagedusel. Peale selle loodetakse üldrelatiivsusteooria ennustusi täpsemalt kontrollida.
Missioon on nime saanud Giuseppe (Bepi) Colombo järgi, kes esimesena tegi kindlaks Merkuuri orbiidi/pöörlemise resonantsi ning osales Mariner 10 trajektoori kavandamisel.
John Olguin
John Main Olguin (18. veebruar 1921 San Pedro – 1. jaanuar 2011) oli Los Angelese San Pedro muuseumi Cabrillo Marine Museum (praegu Cabrillo Marine Aquarium) direktor (osa ajast kaasdirektor) 1949–1987.
Ta algatas meelelahutusliku vaalavaatluse merel ning tegeles eriti lastega.
347
347. aasta
Sajandid: 3. sajand - 4. sajand - 5. sajand
Aastakümned: 290. aastad 300. aastad 310. aastad 320. aastad 330. aastad - 340. aastad - 350. aastad 360. aastad 370. aastad 380. aastad 390. aastad
Aastad: 342 343 344 345 346 - 347 - 348 349 350 351 352
Johann Clodt
Johann Clodt (surnud 28. septembril 1529) oli Liivi ordu liige ja Järva foogt.
Johanni vanemad olid Johann Clodt zu Nateln ja Elisabeth von Langen. Ta sündis Vestfaalis Natelnis Soesti lähedal. Tema suguvõsa oli Marki krahvkonnas küllaltki olulisel positsioonil, ka ta isa oli linnusepealik. Tal oli ka vähemalt kaks venda, Johann noorem ja Rolf. Rolfi kohta on arvatud, et ta võis rajada Clodtide Liivimaa haru. Kuid selle vastu räägivad asjaolud, et Liivimaa Clodtidel oli temast erinev vapp ja Rolf viibis enamuse ajast Vestfaalis, sattudes Liivimaale ainult puhuti.
Clodt astus Liivi ordusse tõenäoliselt 15. sajandi lõpul või 16. alguses. 1507. aastal oli ta Viljandis linnusekomtuur (Hauskomtur), 1514 sai Vindavi komtuuriks, 1517. aastal oli aga Pärnu komtuur. 1520. aastal sai Clodt Järva foogtiks, tõustes seega orduladvikusse. Selles amnetis oli ta kuus aastat, kuid seejärel kaotas ta mingil põhjusel koha ja 1529. aastal on teda mainitud Kursi komtuurina, mis tähistas tema sisulist errusaatmist. Samal aastal Clodt ka suri.
Majanduslik ekstremism
Majandushuvide realiseerimine viisil, kus hüljatakse ettevaatlikkus otseste või kaudsete tagajärgede suhtes loodusele ja/või sotsiaalsele keskkonnale. Majanduslikud huvid seatakse kõrgemale looduse ja/või sotsiaalse keskkonna terviklikkuse ja tasakaalu ees.
Kahju loodusele ja elukeskkonnale
Tegelik praktika näitab, et suurimad "võitjad" majanduses on need valdkonnad, kus tekitatakse kõige enam kahju loodusele ja elukeskkonnale: relvad, naftatööstus, masinaehitus. Mitmete looma- ja taimeliikide väljasuremine on saanud võimalikuks just tänu majanduslikule ekstremismile, mille peamiseks motoks on "maksimaalne omanikutulu".
Louis Zutter
Louis Zutter (2. detsember 1856 Neuchâtel – 10. november 1946) oli Šveitsi võimleja, olümpiavõitja.
Ta tuli 1896. aasta suveolümpiamängudel Ateenas 9. aprillil olümpiavõitjaks toenghooglemises ja teiseks toenghüpetes ning 10. aprillil rööbaspuudel. Kangil ta esikolmikusse ei tulnud. Ta oli Šveitsi esimene olümpiavõitja.
Ei vasta tõele, nagu oleks Zutter olnud ainus Šveitsi sportlane Ateenas. Laskur Albert Baumann oli 200 m vabapüssist laskmises kaheksas. Šveitslane Charles Champaud esines olümpiamängudel Bulgaaria sportlasena Charles Champoffi nime all ja esindas Sofia klubi Junak. Zutter ise saabus mängudele omal käel ega esindanud ühtki klubi ega spordiliitu.
343
343. aasta
Tiigi tänav (Tartu)
pisi|Tiigi tänava algus, vasakul Tartu Ülikooli raamatukogu pisi|Tiigi tänava lõpp Vaksali tänaval Tiigi tänav on tänav Tartus.
Ta on paralleelne Vanemuise tänavaga, ulatudes Wilhelm Struve tänavast (varem oli see osa Tähe tänavast) kuni Vaksali tänavani.
Tiigi tänav ristub Akadeemia tänava, Pepleri tänava, Õpetaja tänava ja Kastani tänavaga.
Tänav on umbes 860 m pikkune.
Vanemuise tänava ja Tiigi tänava vahelisel alal asub Vanemuise park.
Tänav on nime saanud Vanemuise tiigi järgi.
Hoonestus
pisi|Tiigi 78/80 hoone Tiigi tänava algusotsas on Eesti Looduseuurijate Seltsi maja, tänava äärde jäävad Tartu Ülikooli Raamatukogu ja Vanemuise park.
Tiigi tänav 12 hoone projekteeris 1910. aastal arhitekt Robert Pohlmann, hoone ehitati juugend- ja heimatstiilis kolmekorruseliseks elamuks, kuid hoone hävis 1941. aasta sõjatulekahjus. Maja muudeti taastamisprojektiga Vanemuise teatri abihooneks, kus asusid töötoad ja laoruumid. 20 aastat hiljem kavandati see aga Tartu perekonnaseisuametiks, millega muudeti hoone ruumilahendust ja planeeriti esinduslikumad ruumid abielude registreerimiseks.
Tiigi tänav 61 hoones tegutses Eesti NSV ajal Eesti NSV Toiduainetetööstuse Ministeeriumi  2. Tartu Vabriku-Tehase õpilaste Kool, kus  valmisti ette järgmistele elukutsetele: leiva-saiatoodete abimeister, jahu- ja leivatööstuse sisseseadete remontlukksepp, õlletööstuse kvalifitseeritud töölised, puusepad.
Tiigi 78/80 hoone Tiigi 78 maja osa lasi ehitada arhitekt Carl Beschti projekti järgi ärimees Heinrich Wöhrmann ning osaliselt tubakavabrikuks mõeldud hoone valmis 1896 ning oli tol ajal üks Tartu suuremaid. Peale vabriku tegutsesid hoones tütarlaste gümnaasium ja malmivalutehas ning seal olid projekti järgi ka 5-7 toalised üürikorterid. Pärast II maailmasõda sai sellest hoonest Tartu Ülikooli ühiselamu (Vana Tiigi inter ). Hoone, hoovipoolne Tiigi 80 vabrikuhoone ehitati 1911 ümber korteriteks.
Viies Moosese raamat
Viies Moosese raamat ehk '''5. Moosese raamat' (ladina keeles Deuteronomium'') on raamat Piiblis. Olles viiest Moosese raamatust (Toora) viimane, võtab ta eelmised kokku ja annab edasi kogu nn Seaduse.
Põldmurakas
Põldmurakas ehk põldmari (Rubus caesius) on roosõieliste sugukonda muraka perekonda kuuluv liik.
Rahvapärased nimetused
Tema rahvapärased nimetused on marivars, põldvääne ja karumarjad.
Levila ja kasvukoht
Põldmurakas kasvab Kesk- ja Ida-Euroopas, Kaukaasias, Lääne-Siberis, Kesk- ja Väike-Aasias. Eestis on ta levinum Lääne-Eestis. Mõnel pool maailmas peetakse teda umbrohuks.
Kõige sagedamini kasvab põldmari tee- ja metsaservadel, eriti loo- ja palumetsade läheduses. Ta eelistab lubjarohket pinnast.
Kirjeldus
pisi|Põldmuraka õis pisi|Kivikimalane põldmuraka õiel pisi|Põldmuraka vili Põldmurakas on ühekojaline sageli lamanduv põõsas, mis kasvab 0,5–1,5 meetri kõrguseks. Ta võib olla koguni roomav: vars hoidub vastu maad ja võib kogu ulatuses juuri alla võtta. Vars on kaetud peente jäikade karvakeste või ebakorrapärase kujuga ogadega. Varjulises alusmetsas kasvavad põldmarjad on rohkem põõsa kujuga ja ogasidki on neil palju vähem.
Tema lehed on jagunenud kolmeks osaks, justkui kasvaksid nad varrel kolmekaupa. Leheroots on 4–7 cm pikk ja samuti ogaline. Lehed on saagja servaga ja samuti karvased. Lehed jäävad põldmarjale sageli talveks külge, ainult muutuvad tumepunaseks. Põldmuraka lehti kasutatakse tee surrogaadi saamiseks.
Taim õitseb juunis ja juulis. Tema kahesugulised õied on valged ja suhteliselt suured, umbes 2 cm läbimõõduga. Õielehed on ellipsikujulised. Tupplehed on kolmnurksed, teritunud tipuga, vahel alusel näärmekarvadega ja hoiduvad hiljem vilja ligi. Tolmukad on peaaegu sama pikad kui emakas.
348
Sajandid: 3. sajand - 4. sajand - 5. sajand
Harri Haamer
Harri Haamer (8. juuli 1906 Kuressaare – 8. august 1987 Viljandi) oli eesti vaimulik ja skaudijuht.
Põldmurakas
Kulinaarias
Vili on söödav inimestelegi, kuid küpseid vilju on väga raske korjata ilma neid purustamata. Vili on väga mahlane, kuid halvemate maitseomadustega kui teised murakad, teised samasse perekonda kuuluvate liikide viljad. Põldmuraka luuviljades on ka kivid suhteliselt suured. Ometi on nii mõnegi arvates põldmarjad meeldiva maitsega ning nende korjamine väärib sellega kaasnevaid kriimustusi ja plekke. Viljadest valmistatakse hoidiseid, näiteks moosi, keedist, mahla ja marmelaadi.
Harri Haamer
Kirikuõpetajana
Ta õppis Kuressaare Niidu-Riksi Eraalgkoolis, Kuressaare Aleksei Gümnaasiumis ja lõpetas 1924. aastal Saaremaa Ühisgümnaasiumi. Aastatel 1924–1929 õppis ta Tartu Ülikoolis usuteadust. Prooviaastal oli ta Martna Püha Martini koguduses Gustav Halleri juures. Ordineeriti 6. oktoobril 1929 Tallinna toomkirikus õpetajaks.
348
Aastakümned: 290. aastad 300. aastad 310. aastad 320. aastad 330. aastad - 340. aastad - 350. aastad 360. aastad 370. aastad 380. aastad 390. aastad
Harri Haamer
Kirikuõpetajana
Harri Haamer nimetati 1929. aastal EELK noorsootöö sekretäriks, kuid juba samal aastal võttis ta vastu pakkumise minna Saaremaale Püha koguduse õpetajaks. Elades ja töötades seal 1929–1933, alustas ta seal töötamist noortega ning tõstis koguduse liikmete arvu 72-lt 700-le. Tema seal töötamise ajal ehitati ka uus pastoraadihoone. 1930–1932 oli ta Kaarma koguduse õpetaja.
Põldmurakas
Meetaimena
Põldmurakas on hea meetaim. Ta annab külluslikult nektarit, mis võimaldab mesilastel igalt hektarilt keskmiselt 20 kg mett korjata. Põldmurakamesi on hele ja läbipaistev, mõnikord kollaka varjundiga ning lõhnab meeldivalt.
Harri Haamer
Kirikuõpetajana
Aastatel 1933–1948 oli Harri Haamer Tartu Pauluse koguduse 1. pihtkonna õpetaja. Tartus abiellus ta omaaegse Viljandi linnapea August Maramaa tütre Maimuga. 1943. aastal hävines tules nii Pauluse kirik kui Haamerite kodu. 1944–1945 EMK Tartu Püha Luuka koguduse mittekorraline pastor ja 1946–1947 Tartu praostkonna praost.
Põldmurakas
Välislingid
Dewberry Dewberry
348
Aastad: 343 344 345 346 347 - 348 - 349 350 351 352 353
Harri Haamer
Kirikuõpetajana
5. veebruaril 1948 Harri Haamer arreteeriti, kuna ta vaatamata keelule jätkas piiblitundide pidamist üliõpilastele. 1948–1955 oli ta Kolõma vangilaagris. Naastes ei saanud ta võimudelt luba olla linnakoguduse õpetaja ning teenis üle 30 aasta (1955–1987) Tarvastu koguduse õpetajana ja 1964–1987 Kõpu koguduse õpetaja. Lühemat aga on ta teeninud ka Kursi ja Paistu kogudusi.
1962 kaitses ta usuteaduse magistri kraadi ning töötas 1962–1970 õppejõuna EELK Usuteaduse Instituudis.
Harri Haamer on maetud Tarvastu kalmistule.
Skaudijuhina
Ta tegutses noorte- ja skaudijuhina. Skauditõotuse andis ta 20. augustil 1922 ning kuu aega hiljem valiti ta Kuressaare skaudirühma juhiks. 1928. aastal asutas ta Püha skautide lipkonna, mis kujunes üheks suurimaks Eestis. 1932. aastani oli Harri Haamer Saare Skautide Maleva juht. Ta oli ka Skautmasterite Kogu juhataja ning osales Eesti Skautide Maleva häälekandja "Eesti Skaut" sisu loomises.
Kirjamehena
1933–1937 toimetas Harri Haamer ajakirja Meie Sõber ja 1942–1944 põrandaalust ajakirja Risti Valgus. Tema sulest on ilmunud rida raamatuid, seal hulgas ka lasteraamatuid.
Isiklikku
Harri Haameri üks vend oli maalikunstnik Eerik Haamer ning teine vend ehitusinsener ja arhitekt Eugen Haamer. Äi August Maramaa oli Viljandi linnapea. Harri Haameri abikaasa oli Maimu Haamer (sünd. Maramaa, 14. juuli 1912 – 28. detsember 1997), nende poeg Eenok Haamer ning pojapojad Naatan Haamer ja Markus Haamer (06.06.1967) on vaimulikud. Kolmas pojapoeg Siimon Haamer (22.04.1973) on teoloog ja oli aastatel 2006–2009 Eesti Skautide Ühingu peaskaut. Tütar Maarja Haamer-Renter oli eesti laulja ning väimees Eldor Renter oli eesti teatrikunstnik. Poeg Andres Haamer oli firma Overall Eesti nõukogu esimees ja Eesti Skautide Ühingu peavanem.
Luzerni kanton
Luzerni kanton on kanton Šveitsi keskosas.
Aastani 2003 oli Luzerni kantonis 107 valda. Hiljem on valdu mitmel korral liidetud ja aastast 2013 on neid 83.
Kristlik ekstremism
Kristlikuks ekstremismiks ehk äärmuskristluseks (inglise keeles Christian extremism) võidakse nimetada mitmesuguseid kristluse voole, mida peetakse fundamentalistlikeks ning kristlikku terrorismi ajendavateks.
Kõnekeeles võib see väljend tähistada kristlikku fundamentalismi üldse, sealhulgas kristlikku rekonstruktsionismi.
Eristus kristliku fundamentalismi ja kristliku ekstremismi vahel on ähmane. Vägivalda kasutavaid kristlikke likumisi võidakse nimetada terroristlikeks. Kristliku terrorismi näiteks on pommirünnakud meditsiiniasutustele, kus tehakse aborti, ning aborte tegevate arstide tapmine. Kristlikke liikumisi, mille eesmärk on saavutada, et kaotataks kiriku lahutatus riigist, abort või abielueelne suguelu seadusega keelataks, samasooliste abielu ei lubataks või homoseksuaalsete inimeste kärbitaks, nimetatakse tavaliselt fundamentalistlikeks.
Pärast 11. septembri terrorirünnakut on USA-s hakanud levima arusaam, mille kohaselt usulised ekstremistid ei ole ainult need, kes panevad oma usu nimel toime vägivallaakte, vaid ka need, kes õhutavad oma usukaaslasi vihkama teisi uske.
Pro-life-ideoloogiat järgiva organisatsiooni Operation Rescue (praegu Operation Save America juht Randall Terry ütles ühel propagandaüritusel 1993: "Ma tahan, et te laseksite end üle uhtuda sallimatuse lainel. Ma tahaksin, et te laseksite end üle uhtuda vihkamise lainel. Jah, vihkamine on hea (...) Meie eesmärk on kristlik riik. Meil on piibellik kohustus, Jumal on meid kutsunud seda maad vallutama. Me ei soovi võrdset aega. Me ei soovi pluralismi."
Niisuguse laiendatud määratluse järgi on   Randall Terry näol tegemist ekstremistiga. Sama saab öelda paljude tuntud kristlike vaimulike ja telejutlustajate, näiteks Jerry Falwelli ja Pat Robertsoni kohta, kes kitsamas mõttes kristlike ekstremistide hulka ei kuulu.
Joosua raamat
Joosua on raamat Piiblis, Vanas Testamendis.
346
346. aasta
Sajandid: 3. sajand - 4. sajand - 5. sajand
Aastakümned: 290. aastad 300. aastad 310. aastad 320. aastad 330. aastad - 340. aastad - 350. aastad 360. aastad 370. aastad 380. aastad 390. aastad
Aastad: 341 342 343 344 345 - 346 - 347 348 349 350 351
Järvamaa lipp
thumb|[[Järva maakond|Järva maakonna lipp]] Järvamaa lipp on Eestis asuva Järva maakonna lipp. Lipp on registreeritud 3. oktoobril 1996.
Lipu kirjeldus
Järva maakonna lipp koosneb kahest võrdse laiusega horisontaalsest värvilaiust: ülemine laid on valge ning alumine roheline. Valge laiu keskel on maakonna eritunnusena Järvamaa vapp.
Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 7:11 ning lipu normaalsuurus 105×165 cm. Vapi kõrguseks normaalsuurusega lipul on 40 cm.
Ioniseeriv kiirgus
Ioniseeriv kiirgus koosneb osakestest või lainetest, millel on piisavalt energiat, et rebida ära vähemalt üks elektron aatomi elektronkattest (s.t ioniseerida aatom). Osakeste voo või laine ioniseerimisvõime ei sõltu osakeste arvust, vaid iga konkreetse osakese ioniseerimisvõimest (energiast).
Radioaktiivne kiirgus on ioniseeriv kiirgus. Sõltuvalt kiirguse tüübist teeb ta seda otseselt (alfa-, beeta- ja gammakiirgus) või kaudselt (neutronkiirgus). Ka röntgenikiirgus on ioniseeriv kiirgus, kuid selle energia (ja seega ka ioniseerimisvõime) on gammakiirgusest väiksem. Ultraviolettkiirgus ja nähtav valgus ioniseerivad vaid väheseid aineid, mille välise elektronkihi elektroni seoseenergia on piisavalt väike. Seda nähtust nimetatakse ka fotoionisatsiooniks.
Ioniseerivat kiirgust kasutatakse paljudes valdkondades (meditsiin, teaduslik uurimistöö, ehitus, tööstuslik tootmine jne), kuid selle väärkasutus võib põhjustada tõsiseid tervisekahjustusi. Elusaine kudede ionisatsioon lõhub rakke ja kahjustab DNA-d. Suured ioniseeriva kiirguse doosid võivad põhjustada mutatsioone või vähki, samuti ägedat kiiritusmürgitust.
Ioniseeriva kiirguse tüübid
Ioniseeriv kiirgus tekib radioaktiivsel lagunemisel ja tuumareaktsioonides. Samuti on võimalik kuumutada soojuskiirgust kiirgavat keha piisavalt kuumaks, et selle musta keha kiirgus muutub ioniseerimisvõimeliseks. Ka elementaarosakeste kiirendi tekitatud osakeste voog on ioniseeriv kiirgus.
Et osake oleks ioniseerimisvõimeline, peab tal olema piisavalt energiat ja ta peab mõjutama sihtmärgi aine aatomeid. Sõltuvalt mõjust jagatakse ioniseeriv kiirgus otseselt ioniseerivaks kiirguseks ja kaudselt ioniseerivaks kiirguseks. Footonid (alates suure energiaga ultraviolettkiirgusest), mõjutavad nii aatomituuma kui ka aatomi elektronkatte elektrone, põhjustades otseselt aatomi ioniseerumist. Samuti on otseselt ioniseerivad kõik laetud osakesed (näiteks alfa- ja beetaosakesed). Neutraalsed osakesed (näiteks neutron) on kaudselt ioniseeriva toimega. Nende ioniseeriv mõju avaldub alles pärast nende neeldumist sihtmärgi aine tuumas.
Alfakiirgus
Alfakiirgus koosneb rasketest ja suure positiivse laenguga alfaosakestest. Alfaosakesed on väga tugeva ioniseeriva toimega. Möödudes sihtmärgi aatomitest pidurduvad alfaosakesed aatomi elektronkatte elektriväljas andes osa oma liikumise energiast üle elektronidele. Kui seda energiat on piisavalt (üle elektroni seoseenergia), siis rebitakse elektron aatomi elektronkattest välja ja see muutub vabaks elektroniks. Tavaliselt on alfaosakesel piisavalt energiat, et tekitada oma liikumisteel terve kaskaad vabu elektrone, millest mõnigatele üle antud energia on piisav, et põhjustada veel täiendavat ionisatsiooni.
Kuna alfakiirgus ioniseerib "kohe ja kõike" alates kiirgumise hetkest, on alfakiirgust lihtne varjestada. Tavaliselt piisab selleks õhukesest paberilehest. Alfakiirgust kiirgav objekt ei ole inimesele ohtlik, kuna alfakiirgus neeldub täielikult juba paarisentimeetrises õhukihis. Alfakiirgus on ohtlik ainult kiirgava ainega vahetu kokkupuute korral (näiteks allaneelamisel või sissehingamisel).
Beetakiirgus
Sarnaselt alfakiirgusega põhjustab beetakiirgus samuti ionisatsiooni tänu kiirete elektronide pidurdumisele aatomi elektronkatte elektriväljas. Tulenevalt beetaosakeste väiksemast massist, suuremast kiirusest ja väiksemast laengust suudavad beetaosakesed tungida sügavamale ioniseeritava aine sisse. Suure energiaga beetaosakesed tekitavad oma teel samuti terve kaskaadi vabu elektrone, mis võivad samuti olla ioniseeriva toimega.
Lisaks aatomite ioniseerimisele võib elektron aatomi (või aatomituuma) elektromagnetväljas pidurdudes või suunda muutes kiirata elektromagnetkiirgust. Nii tekib nn pidurduskiirgus (ehk bremsstrahlung).
Beetakiirgus on alfakiirgusest ohtlikum, kuid võrreldes gammakiirgusega siiski suhteliselt väheohtlik. Beetakiirguse varjestamiseks piisab õhukesest metall-lehest või paarikümnesentimeetrisest õhukihist kiirgava objekti ja inimese vahel.
Gamma- ja röntgenikiirgus
Nii gamma- kui ka röntgenikiirgus on elektromagnetiline kiirgus, mis erineb kiirguse allika poolest. Gammakiirgus pärineb ergastatud aatomituumadest ja röntgenikiirgus ergastatud aatomitest (elektronidest). Reeglina on gammakiirgus röntgenikiirgusest tugevam (suurema energiaga), kuid röntgenikiirguse spektri ülemine ots kattub gammakiirguse spektri alumise otsaga. Ka ultraviolettkiirguse spektri ülemine ots on sarnaselt röntgenikiirgusega ioniseeriva toimega. Elektromagnetkiirgus põhjustab ionisatsiooni kolmel viisil:
Elektromagnetkiirgus (erinevalt alfa- või beetakiirgusest) ei ioniseeri kõiki aatomeid oma teel. Seega suudab elektromagnetkiirgus tungida oluliselt sügavamale aine sisse (sellele aitab kaasa ka footonite neeldumistekiirgumiste jada, ehk teisene kiirgus). Seetõttu on elektromagnetkiirgus palju suurema läbimisvõimega. Mida suurema energiaga on elektromagnetkiirgus, seda paksemat ja suurema tihedusega ainest varjestust on vaja (näiteks gammakiirguse peatamiseks on vaja paksu pliikihti). Inimesele on gammakiirgus väga ohtlik, sest põhjustab kiirgustõbe ja surma.
Neutronkiirgus
Kui neutron neeldub aatomituumas, siis läheb tuum ergastatud olekusse ja muutub radioaktiivseks. Kui neutroni lisandumise järel tekkis stabiilne sihtmärgi aine isotoop, siis tekitab neutroni neeldumine ainult gammakiirgust (ergastatud tuum kiirgab gammakvandi, et naasta põhiolekusse). Kui tekkinud isotoop on radioaktiivne, siis võib selle tuuma lagunemisel lisaks gammakiirgusele tekkida ka alfa- või beetakiirgust.
Neutronkiirguse varjestamiseks sobivad ohtralt vesinikuaatomeid sisaldavad ained (vesi, betoon jms), milles kiired neutronid aeglustuvad ja muutuvad tuumade jaoks hõlpsamalt neelatavateks. Samas peab neutronkiirguse varjestamiseks kasutatav veekiht olema piisavalt paks ja ümbritsetud teisest gammakiirgust varjestava pliikestaga. Inimesele on neutronkiirgus ohtlik ka tema poolt tekitatud jääkradioaktiivsuse tõttu. See tähendab, et neutronkiirguse kahjulik mõju läbi radioaktiivseteks muutunud aatomite lagunemise kestab ka pärast neutronkiirguse lõppu.
Ioniseeriva kiirguse kasutamine
Ioniseerivat kiirgust kasutatakse laialdaselt meditsiinis, tööstuses, teadusuuringutel ja mujal. Mõõtes ioniseeriva kiirguse materjalis neeldumist, saab hinnata materjali paksust ja kvaliteeti. Seda meetodit kasutatakse näiteks paberi tootmisel liinilt tuleva paberilehe paksuse kontrollimiseks või detaili sisemuses mikropragude otsimiseks. Ioniseeriva kiirguse võimet muuta erinevate gaaside elektrijuhtivust kasutatakse näiteks suitsuandurites. Mõõtes ioniseeritud õhku läbiva elektrivoolu tugevust, on võimalik tuvastada õhu koostise muutust (ioniseeritud suitsuse õhu elektritakistus suureneb võrreldes puhta ioniseeritud õhu elektritakistusega).
Ioniseeriva kiirguse toime elusrakkudele
Ioniseeriv kiirgus võib indutseerida kiirgusest põhjustatud vähi teket, mille täpsed toimemehhanismid pole seni selged. Arvatakse, et kiirgusdoosid kumuleeruvad ja toimivad kantserogeenina, algatades ja/või kiirendades kasvajalisi protsesse ning soodustades kasvajaliste vohangute üleminekut vähiks. Suur ioniseeriva kiirguse doos põhjustab ägeda kiirgusmürgituse ja on elusrakkudele, elusorganismile fataalne, lõppeb surmaga.
Leetseljak
thumb| Leetseljak (ka lee, kõnekeeles leetselg ) on madal ja lauge, pikliku kujuga liivavall jões (ülaosa madalveega veest väljas) või rannalähedases meres (rannajoonega enam-vähem rööbiti).
Viited
Barra (relieve)
Samuel Saulus
Samuel Saulus (8. aprill 1933 Tallinn – 16. detsember 1990 Tallinn) oli eesti flötist ja pedagoog.
Mihhail Bronštein
Mihhail Bronštein (23. jaanuar 1923, Petrograd – 9. aprill 2022 Genf) oli Eesti majandusteadlane ja Eesti Teaduste Akadeemia liige (1986).
Samuel Saulus
Haridustee
Samuel Saulus lõpetas flöödi erialal 1952. aastal Tallinna Muusikakooli ja 1957. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi), mõlemad Elmar Peäske õpilasena. 1960–1964 täiendas ta end Nikolai Rimski-Korsakovi nimelise Leningradi Riikliku Konservatooriumi aspirantuuris Boriss Trizno juhendamisel ning 1965 ja 1968 Ida-Berliinis Immanuel Lucchesi juures, kus keskendus Johann Sebastian Bachi teoste interpretatsioonile.
Mihhail Bronštein
Elukäik
Sündis Petrogradis vaeses Poola juutide perekonnas. 1940. aastal lõpetas Leningradi XI Keskkooli ning astus Leningradi Keemia- ja Tehnoloogiainstituuti. Õpingud katkestas Teine maailmasõda. 1941–1946 oli ta Nõukogude armees, 1942–1945 rindel.
Samuel Saulus
Tegevus muusikuna
Samuel Saulus töötas 1952–90 Eesti Riiklikus Sümfooniaorkestris (aastani 1975 Eesti Raadio sümfooniaorkester) flötistina, olles 1963–90 flöödirühma kontsertmeister. Aastast 1954 tegutses ta Jaan Tamme nimelises puhkpillikvintetis (aastani 1975 Eesti NSV Riikliku Filharmoonia puhkpillikvintett), osaledes ka Emil Laansoo ansamblis ja ansamblis Metronoom. 1960. aastal asutati tema initsiatiivil Tallinna Kammerorkester ja 1980. aastal ansambel Barocco Revaliensis. Samuel Saulus esines regulaarselt Eesti Riikliku Sümfooniaorkestri ja Tallinna Kammerorkestri solistina ning erinevates kammerkoosseisudes kontsertidel Eestis, paljudes NSV Liidu linnades (sh Moskvas, Leningradis (praegu Peterburi), Minskis, Kiievis, Riias, Vilniuses, Thbilisis, Jerevanis jm) ja välismaal (sh Soomes, Norras, Saksamaal, Tšehhoslovakkias, Ungaris, Bulgaarias, Rumeenias, Kuubal jm). 1986. aastal tegi ta Üleliidulise Raadio ja Kesktelevisiooni Suure Sümfooniaorkestri koosseisus Vladimir Fedossejevi juhatusel kaasa orkestri Itaalia-turnee. Samuel Saulusele on pühendanud teoseid paljud eesti heliloojad, sh Eduard Tubin, Ester Mägi, Arvo Pärt, Eugen Kapp, Peeter Vähi, Boriss Parsadanjan, Heino Jürisalu, Kuldar Sink jt, samuti gruusia helilooja Omar Mindorašvili.
Mihhail Bronštein
Elukäik
Aastal 1946 jätkas Bronštein õpinguid Leningradi Riikliku Ülikooli majandusteaduskonnas, mille lõpetas 1949 poliitökonoomia erialal.
1949. aastal asus Bronštein tööle Tartu Riiklikus Ülikoolis, kus on läbinud ametiredeli kõik astmed kuni professorini (1967–1993) ja poliitökonoomia kateedri juhatajani (1961–1989). Alates 1993 oli ta Tartu Ülikooli emeriitprofessor.
1954. aastal kaitses Bronštein majanduskandidaadi ja 1965. aastal majandusdoktori kraadi Leningradi Riikliku Ülikooli juures, 1967 anti talle professori kutse.
24. juunil 1986 valiti ta Eesti Teaduste Akadeemia akadeemikuks põllumajandusökonoomika alal, ta kuulus akadeemia humanitaar- ja sotsiaalteaduste osakonda.
Aastatel 1989–1991 oli ta NSV Liidu rahvasaadik. Osales Eesti taasiseseisvumisprotsessi esimeste majandusreformide ettevalmistamisel ja läbiviimisel ning Balti majandussilla kontseptsiooni loomisel. 1992–1995 töötas ta majandussuhete konsultandina Eesti Vabariigi Venemaa saatkonnas.
Bronšteini hobid olid lugemine, teatris ja kontsertidel käimine, tervisekõnd, suusatamine.
Teadustöö
Tema peamised uurimissuunad olid makro- ja põllumajandusökonoomika, riikidevahelised majandussuhted ja ökoloogia. Ta on käsitlenud Eesti NSV põllumajanduse tööstuslikku arengut, looduskasutuse optimeerimist ning majandushinnangute süsteemi. Ta on loonud Eesti põllumajanduse stimuleerimise süsteemi (hinnakujundus, töö tasustamine, kooperatiivse ja eraomandi ühitamine), hinnanud Eesti põllumajanduse looduslikku potentsiaali ning kujundanud ebasoodsates oludes olevate piirkondade abistamise mehhanismi.
Samuel Saulus
Isiklikku
Samuel Sauluse isa August Saulus (1894–1987) oli Eesti Metodisti Kiriku pastor, abikaasa Lille Randma (1941) on pianist ja kontsertmeister, tütar Saskia-Saale Saulus on disainer.
Mihhail Bronštein
Teadustöö
Ta on kirjutanud üle 400 teadustöö, sh 12 monograafiat (autori ja toimetajana) ja hulgaliselt majandusanalüütilisi artikleid ajakirjanduses.
Samuel Saulus
Salvestised
191 nimetust salvestisi kogupikkusega 33 tundi ja 20 minutit Eesti Rahvusringhäälingu fonoteegis.
Mihhail Bronštein
Teadustöö
2007. aastal sai ta Tallinna sünagoogi ehituse toetajana Valgetähe IV klassi teenetemärgi.
Isiklikku
Tema poeg Aleksandr Bronštein (sündinud 15. juunil 1954 Leningradis) on Tartu Riikliku Ülikooli lõpetanud rakendusmatemaatik, teaduste kandidaat, Venemaa alumiiniumigigandi SUAL Groupi kaasomanik, Tallinna sünagoogi ehitamise peasponsor.
Tütar Yelena Kolesnikov (sündinud 1958) on ökonomist, lõpetas 1980 TRÜ.
Läänemaa lipp
thumb|[[Lääne maakond|Lääne maakonna lipp]] Läänemaa lipp on Eestis asuva Lääne maakonna lipp.
Lipp on registreeritud 11. oktoobril 1996.
Lipu kirjeldus
Lääne maakonna lipp koosneb kahest võrdse laiusega horisontaalsest värvilaiust: ülemine laid on valge ja alumine roheline. Valge laiu keskel on maakonna eritunnusena Läänemaa vapp.
Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 7:11 ning normaalsuurus on 105x165 cm.
345
345. aasta
Sajandid: 3. sajand - 4. sajand - 5. sajand
Aastakümned: 290. aastad 300. aastad 310. aastad 320. aastad 330. aastad - 340. aastad - 350. aastad 360. aastad 370. aastad 380. aastad 390. aastad
Aastad: 340 341 342 343 344 - 345 - 346 347 348 349 350
Klaipėda
Klaipėda (saksa keeles Memel) on Leedu suuruselt kolmas linn, mis moodustab iseseisva omavalitsusüksuse. Baltikumis on Klaipėda suuruselt viies linn.
Klaipėda asub Läänemere kaldal paigas, kus Dangė jõgi merre voolab. Suurem osa linnast paikneb Kura lahe kirdekaldal, ent Kopgalise ja Smiltynė linnaosad asuvad Kura säärel.
Klaipėdas on tähtis kaubasadam ja Leedu ainuke välismaaga ühendust pidav reisisadam. Parvlaevaühendus on Saksamaa, Rootsi ja Taaniga.
Linna kõrgeim hoone on 34-korruseline 112 m kõrgune korterelamu Pilsotas.
Rahvastik
Elanike arv:
2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Klaipeda elanikest leedulasi 71,3%, venelasi 21,3%, ukrainlasi 2,4%, valgevenelasi 1,9%, poolakaid 0,4% ja muudest rahvustest inimesi 1,2%.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Klaipėda elanikest leedulasi 73,9%, venelasi 19,6%, ukrainlasi 1,9%, valgevenelasi 1,7%, poolakaid 0,3% ja muudest rahvustest inimesi 2,6%.
Ajalugu
Balti hõimud elasid Klaipeda piirkonnas juba 7. sajandil.
Orduaeg
Ordurüütlite Memeli ordulinnuse kohal asus varem kuralaste puidust Klaipėda linnus, mis oli Pilsatsi maakonna keskuseks. Pärast ala vallutamist 1252. aastal anti komtuurkond Liivi ordu valitsemise alla. Liivimaa ordu kätte jäi ala kuni 1470. aastateni, mil see läks Preisi orduharu võimu alla. Lisaks Liivimaa-valdustele allusid Liivimaa ordule ka neli komtuurkonda (Årsta, Bremeni, Krankowi ja Memeli) sellest väljaspool.
Väga kiiresti, juba 1254 või 1258 sai Memel Lübecki linnaõiguse. Linn asustati Holsteinist, Lübeckist ja Dortmundist pärit asunikega, nii et sel ajal tunti linna ühtlasi Neu-Dortmundi (Uus-Dortmundi) nime all. Memel sai Kuramaa piiskopkonna tähtsaimaks linnaks, kus oli katedraal ja vähemalt kaks piirkondlikku kirikut.
Ordumeister Conrad von Thierberg kasutas kindlust edasiste sõjakäikude lähtekohana Žemaitijas ja piki Neemeni jõge. Sambid piirasid Memelit 1255, aga ei suutnud seda vallutada ja 1259 alistusid ristisõdijaile.
1323. aasta kevadel ja suvel tuli Leedu suurvürst Gediminas suure sõjaväega Memeli alla, piiras seda, vallutas ta ja laastas Sambijat, sundides ordut oktoobris rahu otsima. Leedulased rüüstasid linna ja kindlust veel 1379. ja 1389. aastal.
1422 sõlmiti Melno rahu, millega pandi paika Leedu ja Saksa ordu piir. See piir püsis 501 aastat. Taastatud linn sai 1475 Kulmi linnaõiguse. Memel sai jõukaks tänu asukohale suure jõe suudmes. Leedul merepiir peaaegu puudus ja suur osa tema väliskaubandusest, sealhulgas nisu eksport, käis läbi Memeli.