cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sportlaste loend
Z
Daniel Zaar - Erik Zabel - Aleksandra Zabelina - Natalja Zabijako - Cristian Zaccardo - Renato Zaccarelli - Pavel Zacha - Ján Zachara - Theódoros Zagorákis - Eran Zahavi - Hillar Zahkna - Rene Zahkna - Vjatšeslav Zahovaiko - Svetlana Zainetdinova - Olga Zaitseva - Miha Zajc - Abdul Aziz Zakari - Denis Zakaria - Anthony Zambrano - Carlos Zambrano - Gianluca Zambrotta - Alfonso Zamora - Iván Zamorano - Primo Zamparini - Javier Zanetti - Ana Zaninović - Lucija Zaninović - Nicolò Zaniolo - Mohamed Zaoui - Matías Zaracho - Agustín Zaragoza - Mauro Zárate - Daniss Zaripov - Georgi Zažitski - Vladimir Zažogin - Anna Zatonskih - Emil Zátopek - Dana Zátopková - Rostõslav Zaulõtšnõi - Olga Zavjalova - Włodzimierz Zawadzki - Vladimir Zažogin - Zé Roberto - Hendrik van der Zee - Hendrik van der Zee (poksija) - Trevor Zegras - Hans Zehetmayer - Indrek Zelinski - Boudewijn Zenden - Arbër Zeneli - Sergei Zenjov - Therese Zenz - Kathrin Zettel - Parvīz Zeydvand - Zhang Dan - Zhang Hao - Zhang Yining - Zhao Hongbo - Zhao Jun - Zhao Xue - Zhou Guanyu - Toivo Zidbäck - Franz Zingerle - Zheng Jie - Mika Zibanejad - Zico - Zinédine Zidane - Christian Ziege - Zachery Ziemek - Victor Zilberman - Nikolai Zimjatov - Szymon Ziółkowski - Jean-Olivier Zirignon - Kregor Zirk - Hakim Ziyech - Dejan Zlatičanin - Inna Zlidnis - Roman Zobnin - David Zogg - Kenneth Zohore - Hynek Zohorna - Ricardo Zonta - Toivo Zoova - Jürgen Zopp - Cristian Zorzi - Kurt Zouma - Natko Zrnčić-Dim - Tibor Zsíros - Gyula Zsivótzky - Ryszard Zub - Ivica Zubac - Steven Zuber - Mats Zuccarello - Jason Zucker - Bruno Zuculini - Paul Zujenkov - Juan Camilo Zúñiga - Dārta Zunte - Rein Zupping - Silvan Zurbriggen - Karl Zurflüh - Louis Zutter - Elina Zvierava - Olesja Zõkina - Konstantin Zõrjanov - İlham Zəkiyev - Armin Zöggeler
Ž
Leonid Žabotõnskõi - Margarita Žernosekova - Nikola Žigić - Juri Žirkov - Vassili Žirov - Andrija Živković - Boris Živković - Slobodan Živojinović - Jan Železný - Vitali Žuk - Igor Žurakovski
U
Reginald Uba - Petra Uberalová - Atsuto Uchida - Ilmar Udam - Jüri-Mikk Udam - Grete Udras - Kaija Udras - Ivan Uhhov - Wolfgang Uhlmann - Michael Uhrmann - Maicel Uibo - Inna Uit - Tomáš Ujfaluši - Pertti Ukkola - Roberts Uldriķis - Ivo Ulich - Egle Uljas - Frank Ullrich - David Ullström - Heinz Ulzheimer - The Ultimate Warrior - Bülent Ulusoy - Vegard Ulvang - Samuel Umtiti - The Undertaker - Tobias Unger - Argo Unnuk - Wolfgang Unzicker - Dayot Upamecano - Robert Urbanek - Kalev Urbanik - Marco Ureña - Jere Uronen - Iłona Usovič - Aap Uspenski - Oleksandr Ussõk - Martin Ustaal - Jevgeni Ustjugov - Dmitri Ustritski - Iraklı Uznadze - Peter Utaka - Jaak Uudmäe - Jaanus Uudmäe - Heinrich Uukkivi - Tarmo Uusivirta - Urmet Uusorg
W
Dwyane Wade - Shahenda Wafa - Chris Wagner - Hidetoshi Wakui - Jannes van der Wal - Tadeusz Walasek - Michael Walchhofer - Keshorn Walcott - Theo Walcott - Björn Waldegård - Luca Waldschmidt - Brad Walker - Douglas Walker - Kyle Walker - Tom Walkinshaw - Ben Wallace - Rasheed Wallace - Sinuhe Wallinheimo - Jesper Wallstedt - Tomas Walsh - Fritz Walter - David Walters - Jonathan Walters - Bill Walton - Abby Wambach - Aaron Wan-Bissaka - Paulo Wanchope - Wang Junxia - Wang Hao (lauatennisist) - Wang Hao (käija) - Wang Liqin - Wang Mingjuan - Wang Nan - Robert Wangila - Victor Wanyama - Danny Ward - Stephen Ward - James Ward-Prowse - Amr Warda - Karsten Warholm - Jeremy Wariner - Damian Warner - Chiel Warners - David Warsofsky - Philip Waruinge - Daniel Wass - Thomas Wassberg - Akito Watabe - Ronald Waterreus - Michelle Waterson - Stanislas Wawrinka - Chris Webber - Garrett Weber-Gale - Julian Weber - Mark Webber - Shea Weber - Yannick Weber - Scott Wedgewood - Benjamin Weger - Wout Weghorst - Heinz-Helmut Wehling - Pascal Wehrlein - Julian Weigl - Isidore Weiss - Johnny Weissmüller - Johnny Weir - Tina Weirather - Allan Wells - Michael Wenden - Heidi Weng - Delonte West - Jerry West - Russell Westbrook - Holger Westerberg - Joost van der Westhuizen - Sander Westerveld - Charlie White - Colin White - Zach Whitecloud - Mal Whitfield - Ryan Whiting - Joe Whitney - Suryo Agung Wibowo - Connor Wickham - Chris Wideman - Lydia Wideman-Lehtonen - Andreas Widhölzl - Silvan Widmer - Felix Wiedwald - Dorothea Wierer - Harm Wiersma - Andrew Wiggins - Jake Wightman - Vesa Wiik - Georginio Wijnaldum - Adolf Wiklund - Kati Wilhelm - Christian Wilhelmsson - David Wilkie - Mac Wilkins - Alex Wilkinson - Bernard Williams - Danielle Williams - Deron Williams - Iñaki Williams - Justin Williams - Lou Williams - Mo Williams - Serena Williams - Venus Williams - Willian Borges da Silva - Joe Willock - Jack Wilshere - Jonas Wind - Daniel Winnik - Douglas Winston - Nick Winter - William von Wirén - Bjørn Wirkola - Petteri Wirtanen - Yoane Wissa - Gundel Wittmann - Anita Włodarczyk - Sigrun Wodars - Hans Woellke - Paweł Wojciechowski - Radosław Wojtaszek - Alexander Wolf - Marius Wolf - Paea Wolfgramm - Manfred Wolke - Ryszard Wolny - Wojtek Wolski - Chris Wood - Todd Woodbridge - Allen Woodring - Tiger Woods - Joanna Worek - Tessa Worley - Joe Worrall - Caroline Wozniacki - Aleksandra Wozniak - Tyler Wotherspoon - Bailey Wright - Haji Wright - Sean Wroe - Andrzej Wroński - Alexander Wurz - Sebastian Wännström - Åke Wärnström - Bärbel Wöckel - Christian Wörns
Õ
Janek Õiglane - Tõnu Õim - Pille Õnnepalu - Janar Õunap - Toivo Õunap - Madis Õunapuu - Kethy Õunpuu
Ä
Ardo Ärmpalu - Eevald Äärma
Ö
Hanna Öberg - Emelie Öhrstig - Alpay Özalan - Salih Özcan - Mesut Özil - Kübra Öztürk
X
Níki Xánthou - Granit Xhaka - Jeffery Xiong
Y
Vikas Yadav - Steeve Yago - Atagün Yalçınkaya - Satoru Yamagishi - Sakon Yamamoto - Keith Yandle - Yang Xu - Yao Ming - Yann Michael Yao - Yusuf Yazıcı - Ryan Yates - Ye Jiangchuan - Hunter Yeany - DeAndre Yedlin - Alfred Kirwa Yego - Julius Yego - Hamza Yerlikaya - Alex Yermolinsky - Yi Siling - Miruts Yifter - Betül Cemre Yıldız - Burak Yılmaz - Brandon Yip - Marko Yli-Hannuksela - Okay Yokuşlu - Alex Yoong - Svetla Yordanova - Dwight Yorke - Yoshimar Yotún - Amos Youga - Kevin Young - Yu Yangyi - Jouni Yrjölä
Kutiikula
Kutiikula võib tähendada
Henry Parland
pisi|Henry Parland Henry George William Parland (29. juuli 1908 Viiburi – 10. november 1930 Kaunas) oli soomerootsi luuletaja ja proosakirjanik.
Henry Parland veetis varasema lapsepõlve Peterburis ja Kiievis.
1917. aastal asus Parlandite perekond elama Soome. Parlandite perekonnas kõneldi saksa ja vene keelt. Henry Parland õppis ära ka soome ja rootsi keele. 1927. aastal lõpetas Henry Parland gümnaasiumi ja asus Helsingi Ülikoolis õppima õigusteadust.
Ta osales kirjanduselus ja tegi kaastööd kirjandusajakirjale Quosego. Parlandi esimene luulekogu "Idealrealisation" ilmus 1929. aasta kevadel. 1929. aasta mais saatsid Parlandi vanemad ta alkoholiprobleemide ja boheemlaselu tõttu Kaunasesse emapoolse onu Vilhelm Sesemanni juurde. Kaunases töötas Parland Rootsi konsulaadis sekretärina. Henry Parland suri 1930. aasta novembris sarlakitesse.
1932. aastal avaldati Parlandi loomingu kogumik "Återsken" ('Vastuhelk'), mis sisaldas ka romaani "Sönder" ('Katki').
Lõuna-Lubjakivialpid
thumb|[[Dolomiidid|Dolomiitide Fanesi rühm]]
Lõuna-Lubjakivialpid (itaalia: Alpi Sud-orientali) on Ida-Alpide mäestikud Kesk-Ida-Alpidest lõuna pool, peamiselt Põhja-Itaalias ning külgnevates Austria ja Sloveenia maades. Erinevus Kesk-Alpidest, kus asuvad kõrgemad tipud, põhineb erinevustel geoloogilises koostises. Lõuna-Lubjakivialpid ulatuvad Sobretta-Gavia mäestikust Lombardias (läänes) Pohorjeni Sloveenias (idas).
Alpiklubi klassifikatsioon
thumb|right|upright=1.15|Lõuna-Lubjakivialpide rühmad (purpurjoonega riikide ja [[Liidumaa (Austria)|Austria liidumaade piirid)]]
Lõuna-Lubjakivialpide mäestikud Alpiklubi klassifikatsiooni järgi (idast läände):
Füsiograafia
Lõuna-Alpid on eraldiseisev füsiograafiline lõik suuremast Alpide ääremaast, mis omakorda on osa suuremast alpisüsteemi füsiograafilisest jaotusest.
Vaata ka
thumb|right|AVE klassifikatsioon:{{Legend|#0292B2|Põhja-Lubjakivialpid}}{{Legend|#F08E1B|Kesk-Ida-Alpid}}{{Legend|#84C100|Lõuna-Lubjakivialpid}}{{Legend|#CC1319|Lääne-Lubjakivialpid}}
RTP
RTP või Rtp võib tähendada järgmist:
Keila mõis
pisi|Vasallilinnuse varemed pisi|Keila mõisa peahoone talvel Keila mõis (saksa keeles Kegel) oli mõis Keila kihelkonnas Harjumaal. Tänapäeval jääb kunagine mõisa peahoone Keila linna territooriumile Harju maakonnas. Mõisa piiritusetehase varemed jäävad Valingu külla.
Ajalugu
Mõis rajati Kegelite suguvõsa poolt Keila jõe saarele ning sinna kuulusid esialgu 3–4 kiviseinte või -vundamendiga hoonet. Aastal 1433 ostis mõisa Liivi ordu, mille eestvõtmisel alustati 1470. aastatel mõisa eluhoone väikelinnuseks ümberehitamist. Vene väed põletasid ordumõisa hoonestuse maha Liivi sõja ajal 1560. aastal, kuid see taastati Rootsi ajal. Tugevaid kahjustusi sai linnusehoone Põhjasõja ajal (u 1710) ning jäeti maha 1750. aastatel. Üksikuid linnuseruume kasutati keldritena kuni 19. sajandini. Seejärel linnuse varemed unustati ja kaevati välja alles 1976. aastal.
Kindlustatud hoone kõrvale rajati juba Rootsi ajal väike kivist härrastemaja, mille asemele ehitati ca 1802. aastal uus peahoone, mis jäi arhitektuuriliselt ümbruskonna mõisate (nt Ohtu, Vääna, Saue) peahoonetega võrreldes tagasihoidlikumaks.
1917. aastal ostis Keila mõisa Eesti ärimees Alfred Kalm. 1919. aasta maareformiga rekvireeriti kõik mõisad ja mõisamaadest tuli loobuda ka A. Kalmul. Kuna ta soovis siiski mõisa omanikuks jääda, tuli tal Eesti riigilt mõis uuesti välja osta. 1926. aastal müüs Alfred Kalm Keila mõisa riigile tagasi. Pärast Eesti Vabariigi iseseisvuse taastamist omandas Alfred Kalmu tütrepoeg Arne Kalm mõisa uuesti, kuid loovutas selle hiljem Eesti Kultuuriministeeriumile. Tänapäeval tegutseb mõisa peahoones Harjumaa Muuseum.
17. sajandil erakätesse läinud mõisa omanike hulka kuulusid:
Alates 1926. aastast sai mõisa omanikuks Eesti Vabariik.
Majandustegevus
Keskajal oli Keila mõis lähipiirkonna põllumajanduslik keskus. Lisaks põlluharimisele tegeleti mõisas 17. sajandi lõpus kalkunikasvatusega, 19. ja 20. sajandi vahetusel peeti friisi tõugu veiseid ning itaalia tõugu kanu. 17. sajandil oli üheks mõisa jõukuse allikaks lõhepüük.
Mõisa pruulikoda rajati 1694. aastal, mille asemele ehitati 19. sajandil väike õllevabrik (hävis põlengus 1904. aastal), kus valmistati ka karastusjooke. Tänapäeval seisavad Keila jõe lähedal mõisa piiritusetehase varemed, mis töötas lühikest aega aastatel 1888–1896.
16. sajandil vabadele möldritele renditud mõisa vesiveski tegutses kuni 1940. aastateni. Veski pais purustati 1941. aastal, kuid veski töötas veel mõned aastad abimootoriga.
Smena 8M
pisi|Smena 8M Smena 8M on aastail 1970–1995 Leningradis toodetud lihtne fotoaparaat.
Peter Achinstein
Peter Achinstein (sündinud 30. juunil 1935) on USA filosoof. Ta töötab peamiselt teadusfilosoofia alal, põigates ka teadusajalukku.
Ta on majandusteadlase Asher Achinsteini poeg. Ta sai Harvardi ülikoolist bakalaureuse-, magistri- ja doktorikraadi 1961 tööga Rudolf Carnapi tõenäosuse teooriast. Teadusfilosoofast huvitus ta tänu aastatel 1953–1954 Harvardis külas olnud Carl Hempelile. Aastal 1959 õppis ta Peter Strawsoni juhendamisel Oxfordi ülikoolis ning käis seal kuulamas Gilbert Ryle'i, Alfred Ayeri ja John Langshaw Austini seminare ja loenguid.
Achinstein on kaua aega õpetanud Johns Hopkinsi Ülikoolis, kus ta on Kriegeri-Eisenhoweri professor. Kevadest 2009 kevadeni 2011 oli ta Yeshiva Ülikooli Jay ja Jeanie Schottensteini filosoofia ülikooliprofessor.
Tema õpilaste seas on Alexander Rosenberg, Kent Staley ja Helen Longino.
Teaduslike seaduste järeldamine
Artiklis "Inference to Scientific Laws" püüab Achinstein ümber lükata väite, et teadlased ei järelda seadusi.
Teaduslike seaduste järeldamist on eitanud nii teadusfilosoofid kui ka teadusajaloolased. Hüpoteetilis-deduktiivse teadusepildi pooldajate (Karl Popper, Carl Hempel, Richard Feynman) järgi seadusi järeldada ei saa, ainult seadustest saab järeldada. Seadus leiutatakse, arvatakse ära; sellest tuletatakse järeldused; neid testitakse. Nad ei pea silmas lihtsalt seda, et mitteüldistest vaatlusväidetest ei järeldata deduktiivselt seadusi. Ka induktsiooni teel mitte (Popperi meelest induktiivset järeldamist polegi olemas). See, et seadus leiutatakse, tähendab, et tegu ei ole järeldusega, vaid oletusega.
Järeldamist mõistetakse kaheti: ühel juhul eeldatakse, et järelduse tõesust või tõenäolisust hakati uskuma tänu järeldamisele (siin on eeldatud sdae), teisel juhul piisab sellest, et järeldust usutakse (D. G. Brown. "The Nature of Inference".). Uskumuse põhjend peab mõlemal juhul olema tõenduslik, mitte pragmaatiline. Arutlemise alla käib muu hulgas mõtlemine, järeldamine ja kontrollimine, kas põhjend toetab uskumust. Hüpoteetilis-deduktiivse pildi pooldajad ei vaidlusta põhjendite kontrollimist, küll aga seaduste järeldamist.
Joseph Louis Gay-Lussac tegi katseid gaaside liitumisreaktsioonidega. Ta täheldas näiteks, et 200 osa (ruumalaühikut) vesinikku ja 100 osa hapnikku annavad veeauru. Ta kirjutas: "Mulle tundub ilmne, et gaasid ühinevad alati lihtsaimates proportsioonides, kui nad teineteisele toimivad." (Gay-Lussaci seadus.) Ta järeldas selle sellest, et mitmesugused gaasid, mida ta vaatles, ühinevad lihtsates proportsioonides. Võidakse vastu vaielda, et ta võis teha järelduse ainult ühe katse põhjal või et ta toetus ka atomistikale. Igal juhul tegi ta (võib-olla tõenäosusliku) järelduse.
Hüpoteetilis-deduktiivse teooria pooldajad eitavad seaduste järeldamise olemasolu esiteks sellepärast, et nende meelest puudub mehaaniline viis seaduste järeldamiseks andmetest, teiseks sellepärast, et nende meelest jõutakse seaduste ja hüpoteesideni üldiselt kujutlusvõime aktiga, ja kolmandaks sellepärast, et nende arvates mõjutavad hüpoteesi formuleerimist peale vaatluste ja teooriate ka paljud muud asjad, näiteks teadlase isiksus, ettevalmistus ja unenäod. Ent need asjaolud ei näita, et seaduste järeldamist ei ole olemas. Esiteks, järeldamine ei pea olema mehaaniline. Teiseks, järeldamisel võidakse kasutada ka kujutlusvõimet. Kolmandaks, see, et järelduse valik on mõjutatud mitmesugustest asjadest, ei tähenda, nagu järeldamist ei saaks toimuda. Lõpuks, järeldus ja oletus ei pruugi olla ühitamatud. See, kas hüpotees on oletus, oleneb sellest, kui tugevasti andmed hüpoteesi toetavad.
Norwood Russell Hanson leidis, et teadusfilosoofil ja teadusajaloolasel tuleb teadlaste arutlusi kriitiliselt hinnata. Peale selle, Hansoni järgi teadlased järeldavad seadusi, kuid mitte deduktiivselt ega induktiivselt, vaid retroduktiivselt. Teadlane järeldab vaadeldud mõistatuslikest nähtustest hüpoteesi, mis tõesuse korral organiseeriks need "arusaadavaks, süstemaatiliseks, mõisteliseks mustriks" (Patterns of Discovery). Achinsteini arvates on Hanson ja Charles Sanders Peirce õigel teel, kuid nende teoorial on raskusi. Esiteks, teadlane ei alusta alati lihtsalt vaadeldud nähtustest. James Clerk Maxwell ei leidnud oma molekulide kiiruste jaotuse valemit mitte vaadeldavate nähtuste põhjal, vaid molekulaar-kineetilise teooria alusel. Ja isegi kui teadlane lähtub vaadeldavatest nähtustest, on tähtis ka teoreetiline taust. Gay-Lussac ei järeldanud oma seadust lihtsalt katsetest, vaid tal olid ka teoreetilised eeldused gaaside molekulaarse ehituse kohta. Retroduktiivse järeldamise kontseptsioon ignoreerib teoreetilise tausta osa seaduse järeldamisel. Hansoni-Peirce'i retroduktsiooni põhiprobleem on aga see, et see on eksijäreldus. Sellest, et kui hüpotees on tõene, siis ta seletaks andmeid, üldiselt ei järeldu, et on alust arvata, et hüpotees on tõene. Selleks et hüpotees oleks usutav, on tarvis teisi tõendeid. Retroduktsioonitaoline kehtiv arutlemine on teaduses siiski olemas. Peale selle, Hanson ja Peirce jätavad mulje, nagu saaks seadusi järeldada ainult retroduktsiooni teel. Ent võimalikud on ka vähemalt induktsioon, analoogia ja deduktsioon.
Isiklikku
Tal on lapsed Jonathan, Sharon ja Betty. Sharon Achinstein on Johns Hopkinsi Ülikooli Sir William Osleri inglise keele professor.
August 2016
2016. aasta augusti kroonika. Kuu algas esmaspäeval ja lõppes 31 ööpäeva pärast kolmapäeval.
Sünkroontõlge
pisi|Sünkroontõlgi seadmed Euroopa Kohtus Sünkroontõlge (ka simultaantõlge, inglise keeles simultaneous interpreting) on tõlkeviis, mille puhul toimub lähteteksti tõlge samal ajal, kui kõneleja seda esitab, ilma kõnelejat katkestamata. Tõlk istub helikindlas kabiinis ja kuulab kõnelejat kõrvaklappide kaudu, esitades samal ajal tõlget enda ees olevasse mikrofoni. Kuulajad omakorda kuulevad tõlget oma vastuvõtuseadmete külge ühendatud kõrvaklappidest. Kui tõlge toimub mitmesse keelde, valib kuulaja vastuvõtuseadme puldilt talle sobiva kanali.
Sünkroontõlge on levinuim suulise tõlke meetod. Sünkroontõlk peab kuulama ja tõlkima samaaegselt, jäädes kõnelejast tõlkes maha vaid mõne sekundi jagu. Paus tehakse vaid kõne interpreteerimiseks. Seda tüüpi tõlget kasutatakse tihti ÜRO konverentsidel ja suurtel rahvusvahelistel üritustel.
Sünkroontõlke eesmärgiks on algteksti võimalikult täpne edasiandmine, mitte parafraseerimine. Hea sünkroontõlk peab olema tõlgitavas valdkonnas kompetentne ja suure kogemuste pagasiga. Samuti peab ta olema hea avalik esineja. Tõlkimisel ei saa kasutada sõnastiku abi. Sünkroontõlkimine nõuab suurt vaimset pingutust, mistõttu tõlgid töötavad 20–30-minutiste vahetuste kaupa. Seepärast on pikema sünkroontõlke tegemiseks vaja vähemalt kahte tõlki.
Sosintõlge
Sosintõlke puhul on tegemist ilma tõlkekabiinita sünkroontõlkega. Tõlge toimub lähteteksti esitamisega samal ajal. Tõlk istub või seisab tõlget vajava isiku kõrval või selja taga ning esitab talle vaiksel häälel tõlget kõrva. Vaatamata nimetusele tehakse sosintõlget harva sosistamisena, sest sosistamine on häälepaeltele ja kurgulihastele äärmiselt kurnav ja nõuab ka kuulajalt suur pingutust. Pigem räägib tõlk lihtsalt vaiksel häälel.
Sosintõlget saab tavaliselt teha vaid paarile isikule korraga, sest kuulajad peavad olema tõlgi vahetus läheduses. Suuremale grupile tõlkimiseks kasutatakse sosintõlkeseadmeid. Need koosnevad komplektist, mis sisaldab mikrofoni tõlgile ja kõrvaklappidega vastuvõtuseadmeid kuulajatele. Tõlkekabiin puudub ja tõlk viibib kuulajatega samas ruumis. Mõnes riigis kasutavad sosintõlkeseadmeid ka kohtutõlgid.
Tõlkekabiiniga sünkroontõlge
Selleks, et teha sünkroontõlget täielikus vaikuses, kasutatakse vahel sünkroontõlkekabiine, mis on helikindlad ja võivad olla kaasaskantavad või alalised. Kabiinis on tavaliselt ruumi 2–4 inimese jaoks. Need on ideaalsed koosolekuteks või väikesteks kogunemisteks. Kabiini heaks küljeks on see, et tõlk saab teha oma tööd täielikus vaikuses, ilma et keegi teda segaks.
Varssavi kindralkubermang
Varssavi kindralkubermang ja Visla-äärne piirkond poola keeles Kraj Przywiślański oli aastatel 1867–1918 Venemaa keisririigi koosseisus olnud Poola 10 kubermangu mitteametlik nimetus.
Stābeģi
pisi|left Stābeģi on küla (mazciems) Lätis Limbaži piirkonnas Aloja vallas. Küla asub valla keskusest Alojast 2 ning Riiast 120 kilomeetri kaugusel.
Külas asus varem Stabegi vasallilinnus, hiljem aga Stakenberģi mõisa keskus. Aastatel 2009–2021 kuulus küla Aloja piirkonda.
Külas kasvavad Stābeģi pärn, Stābeģi saar ja Stākenberģi uus tamm on looduskaitse all.
Varssavi kindralkubermang
Varssavi kindralkubermangu valitsuskorraldus
Pärast 1863. aasta ülestõusu tühistas keiser Aleksander II seni Poolas kehtinud konstitutsiooni ning osalise iseseisvuse ning määras Poola sõjavägede ülemjuhatajaks esmalt krahv Friedrich Wilhelm Rembert von Bergi ning pärast ülestõusu mahasurumist ning rahuolukorra taastamist määras von Bergi ka Poola Haldusnõukogu liikmeks, pärast ülestõusueelse nominaalse valitseja suurvürst Konstantin Nikolajevitši lahkumist Peterburisse ka Poola asehalduriks (наместникoм); kindralkubermangu politseiülemaks määrati kindral Fjoror Trepov.
Siesikai mõis
pisi|Siesikai mõisa peahoone Siesikai mõis (leedu Siesikų dvaras) on endine mõis Leedus Ukmergė rajoonis Siesikai vallas Siesikais, kuigi peahoone jääb kõrvalasuvasse Daugailiai külla.
Eesti venekeelne meedia
Eesti venekeelse meedia hulka loetakse Eesti venekeelsed uudistesaated ja -portaalid, ajalehed, ajakirjad ning televisiooni- ja raadiokanalid ja -saated. Eesti riigiportaalid on enamasti nii eesti kui ka vene keeles.
Siesikai mõis
Mõisa vanem ajalugu on teadmata. Ühe teooria järgi rajas selle XIII sajandil Utena vürsti maadele Daumantas, teise kohaselt kuulus see XVI sajandil Jaunutisele. Esimesed kindlad omanikud olid Daumantasest põlvnevad Daumantas Siesickised (kindlalt alates aastast 1441), kes lasid rajada ka mõisa renessanss-stiilis peahoone.
Eesti venekeelne meedia
Ajalugu
Venekeelse meedia sünniks Eestis ei olnud tingimusi enne 18. sajandi algust, mil Eesti langes Põhjasõjas Vene tsaaririigi rüppe, kus riigikeeleks oli vene keel. Venekeelset kirjaoskajat elanikkonda polnud mõningasele sisserändele vaatamata siiski palju ning kohaliku omavalitsuse asjaajamiskeelena, samuti kirjandus- ja teaduskeelena jäi domineerima saksa keel. Püsiva venekeelse trükiajakirjanduseni jõuti Eestis alles 19. sajandil, mil sündis ka kohalik venekeelne teadusajakirjandus. 19. sajandil alanud tööstusrevolutsioon tõi kaasa mitte üksnes eestlaste linnastumise, vaid ka venekeelse meedia potentsiaalsete tarbijate sissevoolu Venemaalt. Sajandi lõpul tugevdas vene keele positsiooni ühiskonnas riiklik venestamispoliitika.
Siesikai mõis
Aastal 1736 pärisid mõisa Marcijan Siesickaitėlt Radziwillid. Juba aastal 1745 ostis neilt mõisa Konstantinas Daugėla. Daugėlade suguvõsa valdusse jäi mõis kuni võõrandamiseni aastal 1940.
Varssavi kindralkubermang
Varssavi kindralkubermangu valitsuskorraldus
1864. aasta alguses moodustati Peterburis Poola asjade komisjon, mis koosnes viiest liikmest ning mille juhatajaks oli keiser Aleksander.
Poola iseseisva katoliku kiriku allutamine
1864. aasta novembris allutati Poola Katoliku kirik Venemaa Keisririigi Siseministeeriumi komisjonile, mille juhiks määrati vürst Tšerkasski, samal aastal konfiskeeriti kõik Poolas asuvad katoliku kiriku varad ning enamus kloostreid suleti. 1865. aastal kehtestati katoliku kiriku uus põhikiri, mille kohaselt Poola jagati seitsmeks – Płocki, Lublini, Sandomierzi, Kielce, Augustówi, Kujawy ja Podlaasia piiskopkonnaks, katoliku kiriku vaimulikkond hakkas saama ülalpidamist riigikassast ja 1871. aastal allutati Poola katoliku kirik Keisririigi Siseministeeriumi välisusundite departemangu alluvusse. 1875. aastal aga likvideeriti Venemaa Keisririigi ja Poola Kuningriigi vahel seni veel formaalselt kehtinud personaalunioon ning asutati ka Vene Õigeusu Kiriku Holmi piiskopkond.
Siesikai mõis
Hoone taastas Dominyk Daugėla. Ta lisas hoonele klassitsistlikke jooni ja jättis alles vaid kaks torni. Lisaks lasi ta rajada talli ning aida. Ta asus lossi koguma igasugust vanavara, münte, portselani, hõbeehteid, arheoloogilisi leide ja relvi. Aastaks 1914 oli mõisa raamatukogus üle 5000 raamatu. Kuni aastani 1939 seisid lossi ees ka üheksa Rootsis valmistatud kahurit.
Eesti venekeelne meedia
Ajalugu
Vabariiklike väljaannete kõrval ilmusid Eesti NSVs ka mõned venekeelsed rajooniajalehed. Pärast taasiseseisvumist on vene keele osakaal kohalikus ajakirjanduses langenud: nii näiteks ilmus nõukogude ajal Tartu rajooni ajalehe Edasi venekeelne sõsarleht Vperjod, mille järglasena trükiti mõnda aega venekeelset Postimeest, kuid Eesti Meedia kontsern lõpetas selle paberil avaldamise 2016. aastal, jättes vaid veebiväljaande. Peamiselt on Eesti venekeelne uudistemeedia taandunud internetti, säilinud on üksikud paberväljaanded piirkondades, kus vene keel on enamuses, nagu Severnoje poberežje (Põhjaranniku venekeelne sõsarleht) Narvskaja Gazeta ja Tallinna linna avaldatav Keskerakonna häälekandja Stolitsa.
Siesikai mõis
Aastal 1904 valmis koolimaja. Pargi suurus oli toona 10 hektarit. Kuni Esimese maailmasõjani seisid peahoone ees Patrimpase, Pikulase ja Perkūnase kuju. Esimese maailmasõja ajal läksid kaduma ka mõisa arhiiv ja osa sealsest kollektsioonist, ülejäänud osa kollektsioonist viidi minema aastal 1940.
Eesti venekeelne meedia
Ajalugu
Nõukogude perioodil hakkasid Eestis ilmuma ka mitmed venekeelsed teadusväljaaanded. Tänapäeval on enamik venekeelseid teadusajakirju suletud või vahetanud keelt, näiteks 1984. aastal NSV Liidu Teaduste Akadeemia ja Eesti NSV Teaduste Akadeemia egiidi all ilmuma hakanud Gorjutšije Slantsõ kannab tänapäeval nime Oil Shale ja on põhiliselt ingliskeelne. Samasuunalise muutuse on teinud läbi enamik omaaegseid Teaduste Akadeemia venekeelseid väljaandeid. Mõned Eesti teadusajakirjad avaldavad siiski tänini üksikuid venekeelseid artikleid, traditsiooniliselt on selliseks jäänud Juri Lotmani rajatud semiootikaajakiri Sign Systems Studies (venekeelse nimega Труды по знаковым системам - Trudõ po znakovõm sistemam) ja fennougristikaväljaanne Linguistica Uralica (endine Советское финно-угрoведение - Sovetskoje Finno-ugrovedenije). Lisandunud on ka üksikuid uusi venekeelseid teadusajakirju. 2003. aastast annab MTÜ Loodusajakiri välja populaarteaduslikku aastakirja Горизонты Эстонии: человек, природа, наука (Gorizontõ Estonii), Tallinna Ülikoolis ilmub aga 2014. aastast venekeelne slavistikaajakiri Slavica Revalensia.
Siesikai mõis
Pärast võõrandamist oli läks mõisakompleks kohaliku sovhoosi käsutusse. Peahoones asus aastani 1954 kool, hiljem sovhoosi kontor ja lõpuks laohoone.
Eesti venekeelne meedia
Ajalugu
Esimesed venekeelsed raadiosaated läksid eetrisse Eesti Raadiost 1958. aastal. Aastal 1983 võeti kavva saade "Ehho dnja" (eestikeelse "Päevakaja" analoog). Kättesaadavad olid ka tähtsamad üleliidulised raadiojaamad, näiteks Majak. 1. juunil 1958 näidati Eesti Televisioonis esmakordselt uudistesaadet "Aktualnaja kamera na russkom jazõke". Enamiku telesaadetest moodustasid Kesktelevisiooni saated. Tänapäeval eestikeelsed telekanalid venekeelseid uudistesaateid eestikeelse programmi raames ei tooda.
Varssavi kindralkubermang
Haldusaparaadi muudatused
1867. aastal likvideeriti Poola Riiginõukogu ja 1868. aastal Poola haldusnõukogu ja Poola territooriumil tegutsenud valitsuskomisjonid (usuasjade ja hariduskomisjon, finantskomisjon ning siseasjade komisjon), selle ajani komisjonide pädevuses Poola territooriumil olnud küsimuste otsustamine viidi üle Keisririigi pealinnas Peterburis asuvate asutuste pädevusse. 1867. aastal taastati ka keisririigis kehtivad haridus ja õppeasutuste süsteem, taastati Varssavi õpperingkond ja elementaarkoolid, õpetajate seminaride ning erakoolide süsteem. 1869. aastal reorganiseeriti Varssavi kõrgem kool Varssavi ülikooliks.
Eesti venekeelne meedia
Ajalugu
Eesti vanim venekeelne ajakiri on Tallinn, mis hakkas ilmuma aastast 1978. Ajakiri ei ilmunud aastatel 1991–1995, sest Eesti Kirjanike Liidu ja Eesti kultuuriministeeriumi konkursi võitnud Vene Kultuuriühing keeldus tulutust kirjastamistööst.
Internetis tegutsevad mitmed Eesti venekeelsed uudisteportaalid ja kitsama suunitlusega meediaväljaanded. Nii näiteks kuuluvad Eesti Meedia kontsernile Postimehe venekeelne veebileht rus.postimees.ee, meelelahutusportaalid limon.ee ja krasotka.ee ning ilmaleht Prognoz.ee (2016. aasta mais oli kontserni venekeelsetel portaalidel tööpäevas külastajaid keskmiselt 27 000), Ekspress Grupp peab Delfi uudisteportaali venekeelset versiooni rus.delfi.ee (kontsernile kuuluvad analoogilised portaalid ka Lätis ja Leedus, samuti kirjastatakse venekeelset naisteajakirja Jana). Äripäev annab 1996. aastast nii paberil kui ka veebis välja vene sõsarlehte Delovõje Vedomosti. Ka Eesti Rahvusringhäälingul on venekeelne uudisteportaal.
Eesti esimene kohalik venekeelne raadiokanal oli 1992. aastal tegevust alustanud Narodnoje Radio, mis kuulub firmale Baltic Media Services OÜ. 1993. aasta 1. mail järgnes sellele Eesti Rahvusringhäälingu venekeelne raadioprogramm Raadio 4. 1998. aastal alustas tööd Sky Mediale kuuluv Russkoje Radio. Käigus on olnud ka kohalikke venekeelseid raadiojaamu, nagu Tallinna ümbruses tegutsev AS Eesti Meedia jaam DFM. Lisaks leidub Eestis venekeelseid internetiraadioid, nagu näiteks Artekon Raadio Tallinn.
1992. aastast tegutseb Eestis venekeelne kaabeltelekanal Orsent TV. 2015. aastal alustas tegevust Rahvusringhäälingu venekeelne vabalevis telekanal ETV+. Eestis tegutsevad ka Baltic Media Alliance'i ülebaltilised venekeelsed telekanalid REN TV Baltic, Pervõi Baltiiski Kanal ja NTV Mir.
Kohaliku ja välismeedia tarbimine
Lisaselgitus:
Venekeelse meedia väidetav kallutatus
Aeg-ajalt on eestikeelses meedias juhitud tähelepanu Eesti eesti- ja venekeelse meedia erinevale tonaalsusele mõnede küsimuste käsitlemisel, mis väidetavalt olevat Eesti venekeelses meedias kohati lähem Venemaa meedia seisukohtadele, isegi kui võrreldakse samade faktide kajastust sama kontserni eesti ja vene toimetustes.
Varssavi kindralkubermang
Haldusaparaadi muudatused
1876. aastal kehtestati ka Poola õigussüsteemis Keisririigis kehtivad nõuded ning moodustati Venemaa Keisririigi õigussüsteemile omane kohtukorraldus (erandiks oli ainult vandemeeste süsteemi puudumine). Kehtima jäid Poola tsiviil-, äri- ja võlaõigusseadused.
Siesikai mõis
Peale peahoone on säilinud veel mitmed mõisa kõrvalhooned: lindla, ait, koolimaja, teenijate maja ja pruulikoda. Lisaks on osaliselt säilinud ka mõisa park (3 ha).
Aastal 1999 sai mõisakompleksi uueks omanikuks Audrys Matulaitis, kes lasi rekonstrueerida pruulikoja ja teha korda pargi järve ääres asuva osa. Ka alustas ta peahoone restaureerimist. Restaureerimisprojekti koostas arhitekt Gražina Kirdeikienė.
Kolmikkuningriik
pisi|püsti|Kõik kolm Horvaatia kuningriiki olid esindatud [[Horvaatia-Slavoonia kuningriik|Horvaatia-Slavoonia kuningriigi vapil, kuigi seda ei ühendatud Dalmaatsia kuningriigiga kunagi]]
Kolmikkuningriik (horvaadi: Trojedna kraljevina) oli mõiste, mida propageerisid 19. sajand Horvaatia rahvusliku ärkamise juhid. Kuna enamuse teisest aastatuhandest eksisteeris Horvaatia aladel kolm eri piirkonda – Horvaatia, Slavoonia ja Dalmaatsia, mis olid küll ühe kuninga all ühendatud, kuid poliitiliselt ja halduslikult eraldatud.
Mõiste ajalugu
Kolme kuningriigi ühinemise idee kogus populaarsust 14. sajandil. Kolmikkuningriigi terminit kasutati esimest korda 1527 Habsburgide poolt, kes tahtsid, et Horvaatia, Slavoonia ja Dalmaatsia kuninga tiitel suursugusem paistaks.
Habsburgide monarhias propageerisid enne 1848. aastat Kolmikkuningriiki horvaadid, kuid nende nõudeid suurele territooriumile vaidlustasid monarhias nii ungarlased kui ka Viini Hofkriegsrat ja väljaspool monarhiat Osmanite riik. 1848. aasta revolutsioonide ajal pakkusid Horvaatia rahvusluse esindajad välja kolmikkuningriigi loomist, mis oleks Habsburgide impeeriumi sees olev kultuuriliselt ja poliitiliselt autonoomne liit.
Pärast 1867. aasta Austria-Ungari kompromissi ja 1868. aasta Horvaatia-Ungari kompromissi loobuti ametlikult Ungari nõuetest Slavooniale ja Austria nõuetest Sõjaväestatud piiritsoonile, kuid Dalmaatsia staatuses muutust ei toimunud. 1868. aasta Horvaatia-Ungari kompromissis oli territoorium, tuntud ka István Püha krooni maadena, ametlikult defineeritud (art. 1) kui "Ungari kuningriigi ning Dalmaatsia, Horvaatia ja Slavoonia kuningriikide liit".
Aastal 1874 avaldas Ivan Kukuljević Sakcinski erinevaid arhiivifonde ja kogumikke oma töös "Codex Diplomaticus", mida nüüd hoitakse Horvaatia Riigiarhiivis, demonstreerides dokumente kõigist perioodidest, mis räägivad Horvaatia, Dalmaatsia ja Slavoonia kuningriigist:
Kolmikkuningriigi nime kujud
Erinime Dalmaatsia, Horvaatia ja Slavoonia Kolmikkuningriik kasutati kuni 19. sajandi Horvaatia-Slavoonias välja antud seadustel.
Nime Horvaatia, Slavoonia ja Dalmaatsia Kolmikkuningriik kasutati nii Habsburgide Horvaatia kuningriigi kui ka selle järglase, Horvaatia-Slavoonia kuningriigi ersitamiseks.
Dalmaatsia mainimise järjekord oli vaidlusküsimus, kuna seda järjestati 1868. aasta kompromissi horvaatia- ja ungarikeelsetes versioonides erinevalt.
Audun Boysen
Audun Boysen  (10. mai 1929 Bjarkøy – 2. märts 2000 Oslo) oli Norra kergejõustiklane, jooksja.
Kirjutamisprotsess
pisi Kirjutamisprotsess (inglise keeles process writing) on kirjutamistehnika, mille kohaselt kirjutamine on loovtegevus, mille õnnestumiseks on vajalik aeg ja positiivne tagasiside. 1970. aastatest kirjutamise õpetamisel kasutatav võte rõhutab kirjutamist kui tegevust, kus olulisim on kirjutamise protsess. Kirjutamisprotsessiga harjutatakse põhiliselt keelelisi oskusi ning seeläbi arenevad varjatult ka kirjutamisoskused.
Kirjutamisprotsessi võtte kasutamisel ei ole õpetaja roll olla ainult laialijagaja ja tulemuste hindaja. Ta ei sekku kirjutamisprotsessi, vaid laseb õpilastel endil teineteise töid analüüsida ja hinnata. Õpetaja ülesanne on luua eelnevalt suunavaid näiteid, harjutusi ja ülesandeid, mis lasevad õpilasel avastada keelekasutusvõimalusi ning hõlbustavad hiljem ka kirjutamisprotsessi.
Kirjutamisprotsessi võtte kasutamisel on tulemuseks õpilaste keelepädevuse mitmekülgsem areng, sest nad peavad ise teksti looma ja ka teiste omi hindama.
Kirjutamisprotsess koosneb viiest suuremast osast: (vt Ehala: 2000)
Joonis 1. Kirjutamisprotsess on tõhus meetod kirjutamise õpetamiseks, sest aitab õpilastel läbi erinevate tasandite teksti loomisele keskenduda.
Septimaania
pisi|300px|Septimaania aastal 537
Septimaania (prantsuse Septimanie; oksitaani Septimània; katalaani Septimània) oli Rooma provintsi Gallia Narbonensise läänepiirkond, mis läks läänegootide kontrolli alla aastal 462, kui Septimaania loovutati nende kuningale Theoderich II-le. Läänegootide alluvuses oli see tuntud lihtsalt kui Gallia või Narbonensis. See kattus jämedalt tänapäeva Prantsuse Languedoc-Roussilloni piirkonnaga. See läks 8. sajandil lühikeseks ajaks Córdoba emiraadile, enne kui selle vallutasid frangid, kes nimetasid selle 9. sajandi lõpul Gootiaks või Gooti margiks (Marca Gothica).
Septimaania oli Karolingide impeeriumi ja seejärel Lääne-Frangi riigi mark kuni 13. sajandini, kuigi see oli kultuuriliselt ja poliitiliselt Põhja-Prantsusmaast ja kuninglikust keskvalitsusest eraldi. Piirkond oli Toulouse'i, Provence'i ja Kataloonia mõju all. See oli osa kultuurilisest ja keelelisest piirkonnast nimega Oksitaania, mis langes Albilaste sõdade tulemusel 13. sajandi algul lõpuks Prantsuse kuningate kontrolli alla, pärast mida sai see Prantsuse kubernerid. 13. sajandi lõpust alates sai see tuntuks kui Languedoc ja selle ajalugu on seotud Prantsusmaa ajalooga.
Nimi "Septimaania" võib tuleneda osast Béziersi linna Rooma nimest, Colonia Julia Septimanorum Beaterrae, mis omakorda tuleb Rooma VII Leegioni veteranide asustusest linnas. Teine võimalik nimetuletis on viide piirkonna seitsmele linnale (civitates): Béziers, Elne, Agde, Narbonne, Lodève, Maguelone ja Nîmes. Septimaania ulatus jooneni poolel teel Vahemerest Garonne'i jõeni loodes; idas eraldas Rhône selle Provence'ist; ja lõunas moodustasid selle piiri Püreneed.
Gootide Septimaania omandamine
Theoderich II ajal asusid läänegoodid Akvitaaniasse kui Lääne-Rooma riigi föderaadid (450. aastad). Sidonius Apollinaris viitab Avituse (455–456) valitsemisajal Septimaaniale kui "nende omale", kuid Sidonius peab arvatavasti silmas läänegootide asustust Toulouse'i ümbruses. Läänegoodid pidasid sel ajal vastu keisririigi seaduslikke nõudmisi enda valduses Toulouse'i, kuigi nad pakkusid rohkem kui korra selle vahetust Auvergne'i vastu.
Aastal 462 andis keisririik, mida kontrollis Libius Severuse nimel Ricimer, läänegootidele asustada Gallia Narbonensise provintsi lääneosa. Läänegoodid hõivasid ka Provence'i (idapoolne Narbonensis) ja alles aastal 475 loovutas läänegootide kuningas Eurich selle keisririigile lepinguga, millega keiser Julius Nepos tunnistas läänegootide täielikku sõltumatust.
Narbonne'i kuningriik
Chlodowech, tema poeg Theuderich I ja tema burgundidest liitlased jätkasid enamuse läänegootide Gallia vallutamist, sealhulgas Rouergue (507) ja Toulouse (508). Püüe võtta Carcassonne, kindlustatud koht, mis valvas Septimaania rannikut, löödi tagasi idagootide poolt (508) ja Septimaania jäi seejärel läänegootide kätesse, kuigi burgundid suutsid mõnda aega hoida Narbonne'i ja ajada Gesalechi maapakku. Piirinääklused Gallia-Rooma magnaatide, sealhulgas piiskoppide vahel eksisteerisid läänegootidega keisririigi lõppfaasis ja see jätkus frankide ajal.
Idagootide kuningas Theoderich Suur vallutas Narbonne'i burgundidelt tagasi ja säilitas selle provintsipealinnana. Theudis nimetati Theoderichi poolt Narbonne'i regendiks, kui Amalarich oli veel alaealisena Pürenee poolsaarel. Kui Theoderich aastal 526 suri, valiti Amalarich kuningaks ja ta tegi Narbonne'i kohe pealinnaks. Ta loovutas Provence'i, mis oli teatud osas tagasi läänegootide kontrolli all, idagootide kuningale Athalarichile. Frankide kuningas Pariisis Childebert I tungis aastal 531 Septimaaniasse ja ajas Amalarichi Barcelonasse vastuseks oma õe Chrotilda väitele, et tema abikaasa Amalarich oli teda halvasti kohelnud. Frangid ei püüdnud siiski provintsi hoida. Amalarichi järglase ajal ületas kuningriigi võimukeskus siiski Püreneed ja Theudis tegi pealinnaks Barcelona.
Gallia gootide provints
Läänegootide kuningriigis, mille keskus oli Leovigildi valitsusaja lõpus Toledos, oli Gallia Narbonensise provints, tavaliselt lühendatud vaid Galliaks või Narbonensiseks ja mitte kunagi Septimaaniaks kutsutud, nii kuningliku keskvalitsuse haldusprovints kui ka vaimulik provints, mille metropoliit oli Narbonne'i peapiiskop. Algselt võisid goodid omada Albit, kuid kui see nii oli, vallutati see Chilperich I ajal. On arheoloogilisi tõendeid, et mõned läänegootide rahvastiku enklaavid jäid pärast aastat 507 frankide Galliasse, Septimaania piiri lähedale.
Hermenegildi mässu ajal (583–585) oma isa Leovigildi vastu tungis Septimaaniasse Burgundia kuningas Guntram, võib-olla Hermenegildi mässu toetuseks, kuna viimane oli abielus tema vennatütre Ingundisega. Frankide rünnaku aastal 585 tõrjus Hermenegildi vend Rekkared I, kes valitses Narbonensist allkuningana. Hermenegild suri samal aastal Tarragonas ja on võimalik, et ta põgenes vangistusest Valencias ja püüdis ühineda oma frangi liitlastega. Teise võimalusena võis sissetung toimuda vastuseks Hermenegildi surmale. Rekkared võttis vahepeal Beaucaire'i (Ugernum) Rhône'i jõel Tarasconi lähistel ja Cabaret' (kindlus nimega "Rami pea"), mõlemad kuulusid Guntrami kuningriiki. Guntram eiras aastal 586 kahte rahuettepanekut ja Rekkared võttis vastuseks ette ainsa läänegootide sissetungi Frangi riiki. Siiski ei olnud Guntram motiveeritud vaid usulisest liidust katoliikliku Hermenegildiga, sest ta tungis aastal 589 taas Septimaaniasse, kuid Lusitaania hertsog Claudius võitis ta kohe Carcassonne'i lähistel. On selge, et frangid ihkasid läbi kogu 6. sajandi Septimaaniat, kuid olid võimetud seda võta ja 589. aasta sissetung oli viimane katse.
7. sajandil sai Gallia sageli oma kubernerid või duces (hertsogid), kes tavaliselt olid läänegoodid. Enamus avalikke teenistujaid olid ka goodid, mis oli kaugelt üle proportsioonist nende osakaalule rahvastikust.
Gootide Septimaania kultuur
Gallia põlisrahvale viitasid läänegootid ja Pürenee poolsaare kirjanikud sõnaga "gallid". Hästi tõendatud on viha gootide ja Gallia vahel, mis oli ebatüüpiline kuningriigile tervikuna. Gallid solvasid goote, võrreldes nende meeste tugevust galli naiste tugevusega, kuigi goodid pidasid endid gallide kaitsjateks. Alles Wamba ja Toledo Juliani ajast on teada suurest juudi rahvastikust Septimaanias: Julian viitas sellele kui "pühadustteotavate juutide lõbumajale".
Läänegootide Hispania kuningriigi mündid ei ringelnud Gallias väljaspool Septimaaniat ja frankide mündid ei ringelnud läänegootide kuningriigis, sealhulgas Septimaanias. Kui siin oleks olnud märkimisväärsel hulgal kauplemist üle piiri, oleks tulnud makstud rahad kohe sulatada ja vermida välismüntideks, mida siis teisel pool piiri pole säilinud.
Muslimite Septimaania
Maurid pühkisid Al-Ándalusi kuberner-kindrali Al-Samh ibn Maliki juhtimisel üle Pürenee poolsaare, valgudes aastal 719 üle Septimaania; al-Samh tegi aastast 720 oma pealinnaks Narbonne'i, mida maurid kutsusid "Arbuna", pakkudes veel suuresti ariaanidest kristlikele asukatele soodsaid tingimusi ja rahustades kiiresti teised linnad. Pärast vallutust jagati Al-Ándalus viieks halduspiirkonnaks, mis vastavad jämedalt tänapäeva Andaluusiale, Galicia ja Lusitaaniale, Kastiilia ja Leónile, Aragóni ja Katalooniale ning iidsele Septimaania provintsile. Narbonne'i, ja mis võrdselt tähtis, selle sadama kaitse all araabia meremeestele, kes olid nüüd Vahemere lääneosa isandad, alistas al-Samh kiiresti suuresti rahutud linnad, mida kontrollisid veel nende läänegootidest krahvid, võttes Aleth'i ja Béziers'i, Agde'i, Lodève'i, Maguelonne'i ja Nîmes'i.
pisi|300px|Sõjalised kampaaniad ümber Püreneede ja Septimaanias
Aastaks 721 oli ta kindlustunud ja valmis asuma piirama Toulouse'i, valdust, mis avaks talle piirneva Akvitaania samadel tingimustel kui Septimaania. Kuid tema plaanid nurjati hukatuslikus, tohutute kaotustega Toulouse'i lahingus, milles al-Samh sai nii raskelt haavata, et ta varsti Narbonne'is suri. Araablaste väed püsisid kindlalt Narbonne'is ja said kergesti mere kaudu varusid, ründasid 720. aastatel, vallutades Carcassonne'i Septimaania loodeservas (725) ja tungides idasuunas kuni Autunini (725).
Aastal 731 oli berberist Cerdanya piirkonna isand Uthman ibn Naissa, keda frangid kutsusid "Munuza", Akvitaania hertsogi Eudes Suure liitlane pärast oma mässu Córdoba vastu, kuid mässaja võideti ja tapeti Abd ar-Rahman ibn Abd Allah al-Gafiqi poolt, avades nii Akvitaania Umaijaadidele.
Pärast Bordeaux' vallutamist hertsog Hunald'i põgenemiskatse kiiluvees pööras Karl Martell oma tähelepanu Septimaaniale ja Provence'ile. Kuigi tema põhjused juhtida sõjakäik lõunasse jäävad selgusetuks, näib, et ta tahtis pitseerida oma äsja kinnistunud haaret Burgundias, mida nüüd ohustas Umaijaadide okupatsioon mitmes linnas Rhône'i alamjooksul, või võib-olla pakkus see vabanduse, mida ta vajas sissetungiks sellele territooriumile, mida valitseti gootide ja Rooma õigusega, kaugel eemal frankide keskusest Gallia põhjaosas. Aastal 737 läks frankide juht Narbonne'i ründama, kuid linn seisis kindlalt, seda kaitsesid goodid ja juudid Abd ar-Rahmani pärija, kuberner Yusufi juhtimisel. Karl pidi minema tagasi põhja ilma Narbonne'i alistamata, jättes endast maha purustatud linnu: Avignon, Nîmes ja teised Septimaania kindlused.
pisi|450px|Septimaania Pippini sõjakäigu ajal (752–759)
Aastal 754 tappis Ermeniardi juhitud frankidevastane reaktsioon Ansemundi, kuid ülestõus oli edutu ja frankide õukonnast määrati uueks krahviks Radulf. Umbes aastal 755 asendas Abd al-Rahman ben Uqba Aumar ben Aumari. Narbonne kapituleerus aastal 759 alles pärast Pippin III lubadust linna kaitsjatele säilitada gooti õigus, ja krahvkond anti muslimite-aegsele gootide krahvile Milóle, saavutades sellega Septimaania gootide ustavuse Waiferi vastu.
Gootia Karolingide ajal
Roussilloni piirkonna hõivasid frangid aastal 760. Pippin III suundus siis loodesse Akvitaaniasse, päästes nii valla sõja Akvitaania Waiferi vastu. Albi, Rouergue, Gévaudan ja Toulouse vallutati. Aastal 777 pakkusid Barcelona wali Sulayman al-Arabi ja Huesca wali Abu Taur oma koostööd Karl Suurele ja samuti Zaragoza wali Husayn koostööd. Kui Karl Suur tungis aastal 778 Ülemmarki, keeldus Husayn truudusvandest ja ta pidi lahkuma. Püreneedes võitsid baskid tema väge Roncesvalles'is (15. august 778).
Territoorium läks Akvitaania kuningale Ludwig Vagale, kuid seda valitsesid frangi markkrahvid ja siis (aastast 817) Septimaania hertsogid.
Frangi aadlik Bernat Septimaaniast oli nende maade valitseja aastatel 826–832. Tema karjäär (tal raiuti aastal 844 pea maha) iseloomustas tormilist 9. sajandit Septimaanias. Tema nimetamine Barcelona krahviks aastal 826 tekitas katalaani isandate üldise ülestõusu sellise frankide võimu sissetungi vastu. Berengar Targa ja katalaanide mahasurumiseks annetas Ludwig Vaga Bernat'le rea krahvkondi, mis piiritles jämedalt 9. sajandi Septimaania: Narbonne, Béziers, Agde, Magalona, Nîmes ja Uzés. Tõustes aastal 843 Karl Paljaspea vastu, püüti Bernat Toulouse'is kinni ja tal löödi pea maha. Bernat' poeg, tuntud kui Gootia Bernat, teenis aastatel 865–878 samuti Barcelona ja Girona krahvina ning Gootia ja Septimaania markkrahvina.
Septimaania sai pärast Karl Suure valitsemist tuntuks kui Gootia. See säilitas need kaks nime, kui keskaja alguses valitsesid seda Toulouse'i krahvid, kuid lõunaosa sai rohkem tuntuks kui Roussillon ja lääneosa sai tuntuks kui Foix, ja nimi "Gootia" (koos vanema nimega "Septimaania") kadus 10. sajandil, välja arvatud traditsioonilise tähendusena, kui väiksemateks feodaalüksusteks jagunenud piirkond, mis mõnikord säilitas Karolingide tiitlid, kuid kaotas oma Karolingide olemuse, kui Septimaania kultuur kujunes Languedoci kultuuriks.
Nime kasutati, kuna ala oli rahvastatud suuremal määral gootidega kui ümbritsevates piirkondades. Piirkonna valitsejad, ühinedes mitmesse krahvkonda, kandsid tiitlit Gootia markii (ja ka Septimaania hertsog).
E-Piim
AS E-Piim Tootmine on Järva maakonnas Järva-Jaanis tegutsev ettevõte, mis toodab juustu ja võid. E-Piim on Eesti suurim juustu eksportija.
Bonneville'i maakond
pisi|Bonneville'i oja Willow Creek pisi|Bonneville'i kohtuhoone Bonneville'i maakond (inglise keeles Bonneville County) on maakond Ameerika Ühendriikides Idaho osariigis.
E-Piim
Ettevõte kasutab kaubamärki Epiim (E-täht tähistab selles Eesti piima).
Ajalugu
Ettevõtte esimene meierei avati 1910. aastal Põltsamaal ja teine 1911. aastal Järva-Jaanis. Varem tegutseti piimaühistuna.
1997. aasta sõlmisid ühistu Haimre Piim ja1993 loodud Järva-Jaani Piimandusühistu ühinemislepingu, mille kohaselt liitusid kaks ettevõtet tulundusühistuks E-Piim. E-Piima eelkäijaks märgiti Järva-Jaani Piimandusühistu.
Bonneville'i maakond
Ajalugu
Maakond moodustati 1911. aastal.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 104 234.
E-Piim
Ajalugu
Ettevõttel on kolm tütarettevõtet: E-Piim Transport OÜ (asub Põltsamaal), Dessert AS (asub Türil) ja E-Piim Ru (asub Peterburis).
Bonneville'i maakond
Rahvastik
Arvestuslik rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga) :
E-Piim
Ajalugu
2021. aastal anti teada, et Hollandi ettevõttele Meirei B.V.-le müüakse 24,99-protsendine osalus ettevõttes E-piim Tootmine.
Ettevõtte emaettevõte on SCE E-piim, mille alla kuulub lisaks AS E-piimale ka Läti piimaühistu Piena Celš.
3. juunil 2022 panid maaeluminister Urmas Kruuse, AS-i E-Piim Tootmine juhatuse esimees Jaanus Murakas ja AS-i Nordecon juhatuse esimees Gerd Müller Paides nurgakivi E-Piima uuele, 100 miljonit eurot maksvale tehasele.
Valentina Istomina
18-aastaselt Moskvasse tööle ja elama asunud neiu soovitas ametisse Stalini kaitsemeeskonna ülem Nikolai Vlassik.