cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Klaipėda
Preisimaa hertsogkonna aeg
Pärast Preisimaa hertsogkonna loomist Poola vasallina võttis selle valitseja Albrecht von Hohenzollern vastu luterluse, kuigi Memeli kuberner ja sõjaväeüksuse juht Erich von Brunswick-Wolfenbüttel oli sellele vastu.
1618. aastat, kui Preisimaa hertsogiteks said Brandenburgi kuurvürstid, olid Brandenburgi mark ja Preisi hertsogiriik järgnevalt personaalunioonis Brandenburg-Preisimaa‎na. pisi|left|[[Brandenburg-Preisimaa alad]] Kolmekümneaastase sõja ajal 1625–1629 oli linn mitut puhku Rootsi okupatsiooni all. Rootsi-Poola sõja (1626–1629) lõpetanud Altmargi vaherahuga sai Rootsi riik õiguse maksustada Läänemerel veetavaid Poola kaupu (3,5% kauba väärtusest). Lisaks jäid Rootsi kontrolli alla mitmed Preisimaa linnad, muuhulgas Piława (Pillau), Elbląg (Elbing) ja Klaipeda (Memel). 1635. aasta Stuhmsdorfi rahuga loobus Kolmekümneaastases sõjas saadud kaotustest nõrgestatud Rootsi mõnest sadamalinnast ja 3,5% tollimaksust. 1656 sõlmiti Königsbergi rahu, millega sadam avati rootslastele ja Memel pidi sadama tulusid Rootsiga jagama, kuid 1660 sõlmitud Oliwa rahu kinnitas Memeli sõltumatust Poolast ja Rootsist. 1678 ründas väike Rootsi sõjavägi taas Memelit, kuid ei suutnud seda vallutada.
Preisimaa kuningriigi aeg
Seitsmeaastase sõja ajal vallutas Venemaa keisririik 1757 Memeli ning hoidis seda enda kontrolli all kuni sõja lõpuni 1762 nagu kogu Ida-Preisimaad. Pärast sõja lõppu anti linn Preisi kuningriigile tagasi, aga tema kindlustusi enam ei taastatud. Linn kasvas sellest hoolimata edasi. Alates 1773. aastast kuulus Memel Preisimaa provintside seas Ida-Preisi provintsi.
18. sajandi lõpupoole oli Memeli peamine väliskaubanduspartner Suurbritannia kuningriik. Inglased asutasid linnas esimesed saeveskid. 1784 külastas Memeli sadamat 996 laeva, millest pooled, 500 olid Inglismaalt. Veel 1900. aastal tegutsesid Memelis anglikaani kirik ja inglise hotell. Kõige tähtsamaks väljaveoartikliks kujunes puit, mida Suurbritannias nappis. pisi|left|[[Hohenzollernid|Hohenzollernite dünastia Preisi kuningriik (1876)]] Preisi Kuningriigis oli Ida-Preisimaa üks kuningriigi idaprovintsidest: Lääne-Preisi provints (Danzig), (endine Kuninglik Preisimaa) ja Ida-Preisi provints (Königsberg), (endine Preisi hertsogiriik ja Ermland). 1829. aastal moodustati Lääne- ja Ida-Preisi provintside ühendamisega Preisi provints. Preisi-Prantsuse sõja tulemusel kuulutati välja 1871. aasta algul Saksa Keisririik. Saksamaa keisriks sai Hohenzollernite dünastiast Wilhelm I, kes oli ka keisririiki kuulunud Preisimaa kuningriigi kuningas. Memelit mainitakse Saksamaa hümnis "Das Lied der Deutschen" saksakeelsete alade piiride kirjeldamisel kõige idapoolsema saksa linnana, ühtlasi oli ta ka Saksa keisririigi põhjapoolseim saksa linn. 1878. aastal lahutati taas Preisimaa kuningriigi Preisimaa Lääne- ja Ida-Preisi provintsideks. Memel kuulus Preisi kuningriigile ja oli Napoleoni sõdade ajal lühikest aega Preisimaa ajutine pealinn. pisi|[[Venemaa Keisririik|Venemaa Keisririigi leedu keelt kõneleva rahvastikuga kubermangud (1867–1914) ja tänapäevased Leedu piirid]] Pärast Poola kolmandat jagamist 1795. aastal oli enamik kaasaegse Leedu territooriumist annekteeritud Vene impeeriumi poolt ning jagatud selle provintsideks, mis moodustasid Leedu kindralkubermangu. Vene tsaarivalitsus takistada leedulaste poolastumist, neutraliseerida Poola kultuurilist ja poliitilist mõju ning hõlbustada venestumist. 1865. aastal keelustati kõigi leedukeelsete ladina tähestikus teoste trükkimine ja import Venemaale. Aastal 1872 laiendati seda keeldu ka Leedu ajakirjanduses kasutatud gooti kirjale. Rahvuse kadumise oht põhjustas ulatusliku leedukeelsete raamatute salakaubaveo ehk knygnešystė Vene impeeriumi leedulastega asustatud piirkondadesse, peamiseks tarnijaks kujunes Ida-Preisimaa (Väike-Leedu). Põhiline osa leedu keeles välja antud raamatutest trükiti Ida-Preisimaal (Väike-Leedus) ja Ameerika Ühendriikides. Trükitööstuse keskusteks Ida-Preisimaal olid Tilsit, Ragnit, Priekulė, Bitėnai, Memel.
Esimene maailmasõda
Esimese maailmasõja ajal vallutasid linna Venemaa keisririigi väed. Pärast esimest maailmasõda ja Saksa Keisririigi langust taastati Preisi Kuningriik vabariikliku valitsusega kui Preisimaa Vaba Riik. See pidi loovutama peaaegu kõik Poseni ja Lääne-Preisimaa provintsidele kuulunud territooriumid äsja loodud Poola riigile ja Rahvasteliidu mandaadiga Danzigi vabalinnale ning Rahvasteliidu mandaadile Memeli piirkonnas (varem Ida-Preisimaa).
Klaipėda Leedu riigis
Versailles' rahulepinguga läks Klaipėda linn Prantsusmaa kontrolli alla, kuid 1923. aastal okupeerisid Leedu väed viiepäevaste lahingute tulemusena Prantsuse Alpi küttide ja Leedu mitteregulaarvägede üksuste vahel, mida juhtis Leedu vastuluure major Jonas Budris-Polovinskas, linna. Memel sai autonoomse staatuse Leedu koosseisus ja tema ametlikuks nimeks sai Klaipėda. Sõjategevus linna vallutamisel oli väike: lahingutes sai surma 12 leedulast, 2 prantslast ja 1 sakslane. Pärast Versailles' rahu oli Ida-Preisimaa eraldatud Saksa Riigist Poola koridoriga. Memeli piirkonna üleminek Leedu riigile, fikseeriti Antanti poolt 1924. aasta Klaipėda lepinguga. 1928. aasta jaanuaris, pärast pikki ja raskeid läbirääkimisi, sõlmisid Leedu ja Saksamaa piirilepingu, mis jättis Klaipeda piirkonna Leedule.
Kuid piirkonna enamuse moodustasid sakslased, kes ei toetanud Leedu keskvalitsust. 1925 valiti piirkonna esimene esinduskogu maapäev (Landtag), mis koosnes 27 sakslasest ja 2 leedulasest. Keskvalitsus jätkas repressioone. 1934 vahistati 126 sakslast reetmissüüdistustega, nad anti tribunali alla ning nende valdusest leiti 1100 relva ja teisi ebaseaduslikke esemeid. Enne 1935. aasta valimisi suleti kohalikud saksa ajalehed ja 4 kandidaati jäeti ilma Leedu kodakondsusest, et neid ei oleks võimalik valida. 6. septembril 1937 võeti vastu varade võõrandamise seadus, mis võimaldas Leedu võimudel võõrandada sakslaste maid ja avalikke hooneid ilma kohalikke võime teavitamata ja adekvaatset hüvitist maksmata. Niisugused sammud süvendasid sakslaste usaldamatust Leedu valitsuse vastu.
Teine maailmasõda
22. märtsil 1939 loovutas Leedu Klaipėda piirkonna Saksamaale pärast Saksamaa välisministri Joachim von Ribbentropi 20. märtsil esitatud nõudmist. Wehrmachti sissetungiga ähvardades nõudis Saksa valitsus, et Leedu loobuks oma Klaipėda (Memeli) piirkonnast. 23. märtsi varahommikul saabus linna Adolf Hitler, kes kõneles kohaliku teatri rõdult rahvale. Ametlikuks nimeks sai taas Memel. Kui piirkond läks 1939. aastal Saksamaa kontrolli alla, hakkasid paljud leedulased ja nende organisatsioonid Memelist ja ümbritsevalt alalt lahkuma. Sakslased muutsid Memeli kiiresti kindlustatud laevastikubaasiks. Oma ainsa pääsu Läänemerele kaotamine oli suur löök Leedu majandusele, sest 70–80% väliskaubandusest oli käinud läbi Klaipeda. Piirkonnas, mis hõlmas 5% Leedu territooriumist, asus kolmandik selle tööstusest.
Oktoobris 1944 tegid piirkonna asukad, olenemata rahvusest, otsuse, kas jääda või lahkuda. Peaaegu kogu rahvastik evakueeriti Punaarmee lähenedes, kuid linna ennast kaitses Saksa armee Memeli lahingus 28. jaanuarini 1945.
Klaipėda Leedu NSV-s
Punaarmee vallutas linna 28. jaanuaril 1945. Pärast Suur-Saksamaa lüüasaamist Teises maailmasõjas anti Klaipėda taas Leedule tagasi ja sellest ajast kannab ta Klaipėda nime. Vähesed allesjäänud etnilised sakslased saadeti siis sunniviisiliselt välja, enamik põgenes Lääne-Saksamaale. Autohtoonne rahvas, kes jäid endisele Memeli territooriumile, vallandati töölt. Tähtsate kohalike leedulaste perekonnad, kes vastustasid Saksa parteisid enne sõda, küüditati Siberisse. 1951. aastal saatis Leedu NSV endisest Memeli piirkonnast 3500 inimest välja Ida-Saksamaale. Aastal 1958, kui võimaldati väljaränne, emigreerus enamik säilinud rahvast, nii sakslased kui ka Preisimaa leedulased, Lääne-Saksamaale; seda sündmust kutsuti Leedu NSV-s sakslaste repatrieerumiseks. 1947. aastal hakkas Klaipėda halduspiirkonda kuuluma Giruliai linn, mis likvideeriti aastal 1975.
Pärast Leedu taasiseseisvumist sai linnast Klaipėda maakonna halduskeskus. 2010. aastal maakond likvideeriti ja Klaipėda linnast kujunes iseseisev omavalitsus.
Tänapäev
2003. aastal olid linnaelanikest 63% leedulased, 28,2% venelased ja 4,8% poolakad. Linn oli 2017. aastal Leedu kultuuripealinn.
344
344. aasta
Sajandid: 3. sajand - 4. sajand - 5. sajand
Aastakümned: 290. aastad 300. aastad 310. aastad 320. aastad 330. aastad - 340. aastad - 350. aastad 360. aastad 370. aastad 380. aastad 390. aastad
Aastad: 339 340 341 342 343 - 344 - 345 346 347 348 349
Ortodoksia
Ortodoksia ehk ortodokssus ehk õigeusklikkus (kreeka keeles orthodoxía sõnadest orthós 'õige' ja dóxa 'õpetus', 'austamine') on kõige üldisemas mõttes traditsioonilisest õpetusest, ideoloogiast või teguviisist kinnipidamine ning vastandub heterodoksiale. Ortodoksia kandjaid nimetatakse ortodoksideks.
Kristliku kiriku ortodokssus
Kristlik kirik on pidanud endale tunnuslikuks ortodokssust – ketserlike õpetuste hülgamist ja õigest õpetusest kinnipidamist. Kristluse algaegade ühtset kirikut nimetati ortodoksseks ja katoolseks. Pärast suurt kirikulõhet on esimene nimetus tavakasutuses kinnistunud õigeusu kirikule ehk ortodoksi kirikule, teine katoliku kirikule, kuigi mõlemad pretendeerivad nii ortodokssusele kui ka katoolsusele. Sõna "ortodoksne" kuulub peale õigeusu kirikute ka mitme muu idakiriku ametliku nime koosseisu.
Luterlik ortodoksia
Üht luterluse konservatiivset suunda nimetatakse luterlikuks ortodoksiaks.
Ortodoksne judaism
Üht tänapäeva judaismi suunda nimetatakse ortodoksseks judaismiks.
Budistlik ortodoksia
Ajalooliste ürikute kohaselt 500 virgunu poolt õigeks virgumisõpetuseks tunnistatud õpetust esindab budismis theravaada koolkond.
Västernorrlandi lään
Västernorrlandi lään on 1. järgu haldusüksus Rootsis.
Haldusjaotus
pisi|tühi|Västernorrlandi vallad
Viited
🇸🇪
Ürgorg
thumb|[[Orasoja kanjon, Ida-Viru maakond]] Ürgorg on "viimasel jääajal" (Weichseli jäätumise ajal) või enne seda tekkinud lai sügav org, mille on uuristanud jääsulamisvesi liustiku serva lähedal. .
Ürgorge liigitatakse radiaalseteks ürgorgudeks (moodustunud liustiku servaga risti) ja marginaalseteks ürgorgudeks (moodustunud liustiku servaga rööbiti).
Eestis on ürgorge kõige rohkem Lõuna-Eestis. .
Kohtumõistjate raamat
Kohtumõistjate raamat Vanas Testamendis hõlmab nn kohtumõistjate aega, mis kestis ligikaudu 200 aastat alates Joosua surmast kuni esimeste Iisraeli kuningate esilekerkimiseni.
Murre
Murdeid uurivat teadusharu nimetatakse murdeteaduseks ehk dialektoloogiaks.
Prantsuse lingvistid kasutavad termini "murre" kõrval ka terminit patua (patois), mis tähendab samuti lokaalselt piiratud elanikkonnarühmade (peamiselt maaelanike) kõnet.
Funktsionaalne käsitus
Sotsiolingvistikas ja olmetasandil vastandatakse murdeid standardsele ehk kirjakeelele. Sellest vaatenurgast vaadates on murdele omased järgmised eripärad:
Lingvistiline käsitus
Teise tendentsina nimetatakse murdeks suvalist keeleteisendit, mis erineb teistest teisenditest. See tähendab, et inimene räägib mingit murret, mis on standardse literatuurse murde erijuht.
Sellises käsituses eristatakse standardseid murdeid (või kirjakeeli) ja traditsioonilisi murdeid. Nende põhiliseks erinevuseks on asjaolu, et esimesi kasutatakse kirjas, toetatakse spetsiaalsetes institutsioonides, õpetatakse koolides ning neid peetakse "korrapärasemaks" ("peamiseks") keelevormiks. Mõnes keeles on mitu standardset murret (sel juhul räägitakse polütsentrilisest keelest või diasüsteemist).
Lingvisti jaoks ei eksisteeri "korrapärasemat" keelevormi ja lisaks sellele osutub üsna tihti info traditsioonilisest maamurdest palju väärtuslikumaks, võrreldes sellega, mis oli saadud literatuurse variandi põhjal.
Keel või murre
Idioomi võib lugeda murdeks näiteks olukorras, kus:
Filosoofi tänav
Filosoofi tänav (saksa keeles Philosophenstraße) on tänav Tartus, Kesklinna ja Vaksali linnaosa piiril.
Ta kulgeb Riia tänavast Võru tänavani ja on umbes 380 m pikk.
Filosoofi tänava nimi on püsinud muutumatuna väga pikka aega.
Sel tänaval on elanud Aleksander Tassa. Tema maja (nr. 15) hävis 1944. a. pommitabamusest. Filosoofi tänaval elas ka Ernst Enno (nr. 21).
Soomuslaev
thumb|Esimene spetsiaalne soomuslaev, [[Prantsuse teine keisririik|Prantsuse La Gloire]] thumb|[[Prantsuse kolmas vabariik|Prantsuse soomuslaev Le Redoutable]] pisi|[[Venemaa keisririik|Vene eskaadrisoomuslaev Gangut Tallinna reidil]] Soomuslaev oli lahinguvõimeline soomuskaitsega jõuseadmega sõjalaevatüüp 19. sajandi lõpust ja 20. sajandi alguseni.
Ajalugu
Soomuslaevade vajadus kerkis esile pärast lõhkevate mürskude kasutuselevõttu, millele senised puitkerega laevad ei pidanud enam vastu. Soomuslaevade eelkäijateks võib lugeda soomustatud ujuvpatareisid, mida kasutati rannikukindlustiste vastu võitlemisel Krimmi sõjas 1855. aastal.
Esimene spetsiaalselt ehitatud ja merekõlbulik soomuslaev oli 1859. aastal Prantsusmaal ehitatud La Gloire. Esimene soomuslaevade lahing oli 1862. aasta Ameerika Setsessioonisõjas, kus kohtusid soomuslaevad CSS Virginia ja USS Monitor. Esimesed soomuslaevad olid puidust, kuid kaetud metallplaatidega. Esimene enamuses terasest valmistatud soomuslaev oli 1876. aastal Prantsusmaal valminud Le Redoutable. Sajandivahetuseks oli kujunenud välja soomuslaevade põhimõtteline ehitus.
Soomuslaevade põhirelvastus oli kahte soomustorni mahutatud 2x2 suurtükki kaliibriga kuni 305 mm (12 tolli). Lisaks keskosas kasemattides väiksema kaliibriga kahurid väiksemate laevade tõrjeks ning sageli ka torpeedoaparaadid. Tolleaegse reegli järgi pidi laev taluma oma kahuritega võrdseid tabamusi.
Vene mereväes nimetati suuremaid soomus-lahingulaevu eskaadrisoomuslaevadeks. Samuti olid sajandivahetuse paiku kasutuses väiksemad, madala pardaga ja pöörlevate suurtükitornidega rannakaitse soomuslaevad ehk "monitorid" (soomuslaeva Monitor järgi). Viimaste mereomadused olid aga viletsad (näiteks soomuslaev Russalka uppus tormis Soome lahel) ja neist loobuti sajandivahetuse paiku.
Soomuslaevade ajastu kõrghetk ja ühtlasi lõpusignaal olid Vene-Jaapani sõda ja Tsushima lahing. Esimese maailmasõja alguseks oli enamus soomuslaevu asendatud soomusristlejate ja lahingulaevadega.
Nepali ruupia
Nepali ruupia (nepali रूपैयाँ, rupaiyā; sümbol NPR) on Nepali rahaühik. 1 ruupia jaguneb 100 paisaks.
See on käibel 1932. aastast, kui see asendas hõbemoharid kursiga 2 moharit = 1 ruupia. Ruupia ringlust korraldab Nepali Keskpank (Nepal Rastra Bank).
Nepali ruupia on 1993. aastast alates seotud India ruupiaga kursiga 1,6 NPR = 1 INR.
Mündid ja rahatähed
Käibel on järgmised mündid ja rahatähed:
2006. aasta Hollandi meistrivõistlused rahvusvahelises kabes
2006. aasta Hollandi meistrivõistlused rahvusvahelises kabes toimusid Culemborgis 7.–15. aprillil. Hollandi tšempioniks sai neljandat aastat järjest Kees Thijssen.
Sakala keskus
pisi|Sakala keskus 2006. aastal pisi|Sakala keskuse lammutamine 2007. aastal Sakala keskus (rahvasuus ka Karla katedraal või Pühavaino kirik tolleaegse EKP Keskkomitee esimese sekretäri Karl Vaino järgi, ka leniniitlaste klooster) oli 1985. aastal valminud EKP Keskkomitee vabariiklik poliitharidusmaja Tallinna kesklinnas. Maja projekteeris eesti arhitekt Raine Karp ja seda ilmestas dolomiitfassaad.
Seoses Eesti iseseisvuse taastamisega keskuse funktsioon muutus Sakala kultuurikeskuseks. 2007. aastal lammutati suur osa hoonest ja selle asemele ehitati meelelahutuskeskus Solaris.
Kristiina
thumb|right|Kuninganna Kristiina Kristiina (rootsi keeles Kristina; 18. detsember (vkj 8. detsember) 1626 – 19. aprill 1689) oli Rootsi kuninganna 1632–1654, Gustav II Adolfi tütar. Ta loobus vabatahtlikult troonist, kui pöördus luterlusest katoliiklusse. Elu lõpul elas ta pagenduses Roomas, kus ta 1689. aastal suri. Ta on maetud Püha Peetruse Basiilikasse Vatikanis.
Sakala keskus
Arhitektuur
Sakala keskus oli postmodernistlik suurehitis. Keskuse fassaad, mis oli ehitatud nn suletud müürina, oli Saaremaa dolomiidist. Peasissepääsu tähistas jässakas nurgatorn, kuhu algselt kavatseti paigutada ka suur maakera kujutav muna (osalt must – kujutamaks kapitalistlikku Läänt –, osalt punane – kujutamaks Nõukogude Liitu), mis oleks kõrgunud üle Lenini puiestee (Estonia puiestee) ja Eesti Punaste Küttide väljaku (Islandi väljaku) ehk esplanaadi ristile planeeritud tseremooniaväljaku. Maja koosnes saalikorpusest ja Lenini puiestee äärsest õppekorpusest.
Kristiina
Kristiina oli Rootsi kuninga (1611–1632) Gustav II Adolfi ja Maria Eleonora von Brandenburgi, Brandenburg-Preisimaa valitseja Brandenburgi kuurvürst Johann Sigismundi tütre, tütar.
Sakala keskus
Arhitektuur
Sakala keskuse algse projekti autor oli Raine Karp, lõpliku lahenduse autor aga Toivo Kallas. Maja ehitati aastatel 1983–1985. Hoone sai esialgu kavandatust palju suurem, keskuse suurde saali mahtus ligi tuhat inimest.
Oberegg
Oberegg on vald (ametlikult ringkond (Bezirk)) Šveitsi kirdeosas Appenzell Innerrhodeni kantonis. Asub kahe eksklaavina kantoni põhiosast kirdes Appenzell Ausserrhodeni ja Sankt Galleni kantonitest ümbritsetuna.
Kristiina
Kristiina oli oma aja haritumaid naisi, kunsti ja kirjanduse metseen. Ta tundis isiklikult paljusid filosoofe, teadlasi ja kirjanikke ning oli nendega kirjavahetuses. Teiste seas oli ta ka biomehaanik Giovanni Alfonso Borelli eestkostja. Legendi järgi suri filosoof René Descartes, kuna pidi ilmuma Kristiina audientsile varahommikul, ent nõdra tervise ja halva une tõttu polnud ta sellega harjunud ning külmetas.
Oberegg
pisi|tühi|Valla kaart
Šiauliai
Šiauliai on Leedu elanike arvult neljas linn, Šiauliai rajooni halduskeskus. Asub Leedu põhjaosas Žemaitija ajaloolises piirkonnas, Rėkyva järve ja Kulpė jõe kaldal, merepinnast keskmiselt 107 meetri kõrgusel. Linna läbib Liibavi–Romno raudtee, sealt hargnevad ka raudteed Riia ja Sovetski suunas.
Appenzell Innerrhodeni kanton
Kantoni kõrgeim tipp on Säntis (2502 m).
Šiauliai
Linna vana saksakeelne nimi on Schaulen, poolakeelne nimi on Szawly.
Appenzell Innerrhodeni kanton
Kantonis on kuus ringkonda:
Šiauliai
Šiauliais on biokütusel töötav soojuselektrijaam, linnas toodetakse ehitusmaterjale ja elektroonikat. Šiauliais asub õllevabrik Gubernija ja kondiitritooteid valmistav ettevõte UAB Rūta. Linnas on ka mitu teetöödega tegelevat ettevõtet. Aastail 1948–1998 tegutses linnas jalgrattaid valmistav tehas Vairas (ametlikult Šiaulių vairas), mis valmistas Ereliukase ja Kregždutė jalgrattaid ning hiljem ka mopeede.
Kristiina
Riigivalitsemine Kristiina valitsusajal
Rootsi kuningas Gustav II Adolf suri 1632. aastal, kui Kristiina oli 6-aastane. Kuni Kristiina täisealiseks saamiseni aastal 1644 juhtis riiki kõrgaadlikest eestkostevalitsus eesotsas riigikantsleri, Kimito ja Nynäse vabahärra Axel Gustafsson Oxenstiernaga.
Appenzell Innerrhodeni kanton
Appenzell Innerrhoden oli viimane kanton, mille naised said kohalikel valimistel valimisõiguse. See juhtus alles 1990. aastal.
Jahu
Jahu on teravilja jahvatamisel saadud toiduaine, mida kasutatakse pudru valmistamiseks, kastmete paksendamiseks, eelkõige aga pagaritoodete (leiva, saia, sepiku jne) ja pasta tegemiseks.
Kristiina
Riigivalitsemine Kristiina valitsusajal
Kristiina feodaalaristokraatiat soosiv sisepoliitika, eriti riigimaa kergekäeline jagamine aadlile, põhjustas riigi majandusolukorra halvenemise ja tekitas Riigipäevas (Riksdag) tugeva opositsiooni. Leidmata raskest sotsiaalpoliitilisest olukorrast väljapääsu, loobus Kristiina 27-aastaselt võimust tädipoja, Pfalzi vürsti, tulevase Karl X Gustavi heaks. Pidulik tseremoonia toimus 6. juunil 1654 Uppsala lossis, kus Kristiina ükshaaval regaalidest loobus. Legendi järgi olevat krahv Per Brahe pidanud kuningannalt krooni peast võtma, kuid jäänud otsustaval hetkel paigale seisma, mistõttu pidi Kristiina seda ise tegema.
Šiauliai
Šiauliai lähedal asub kuulus Ristimägi.
Jahu
Jahu võib teha tegelikult igasugusest teraviljast ja paljudest seemnetest. Eestis on tuntumad nisujahu, rukkijahu, kaerajahu, odrajahu, maisijahu ja riisijahu. Müüakse ka hernejahu, kartulijahu ja tatrajahu. Jahu jahvatatakse veskis.
Kristiina
Kolmekümneaastane sõda
, 1618–1648
Jahu
Jahu liigitatakse sortidesse olenevalt kasutatud vilja kvaliteedist, jahvatuse jämedusest ja lähtuvalt sellest, kui palju jäi jahu sekka viljatera pealmisi kihte.
Šiauliai
Ajalugu
XV sajandil on esimest korda mainitud sealset mõisa. Aastal 1524 kanti selle Leedu suurvürstidele kuulunud mõisa juurde tekkinud asula esimest korda kaardile. 1589. aastal anti Šiauliaile Magdeburgi õigused ja asulast sai alev. Aastal 1626 valmis sealne katedraal. Linnaks sai Šiauliai aastal 1686, kuigi reaalselt sai see linnaõigused alles aastal 1791. Linna laastasid nii katk kui ka Uputus, linna taastamisele pani aluse Antoni Tyzenhauz.
Panislamism
Panislamism ehk üle-islamaism (Araabia keeles: اتحاد الإسلام, DMG: ittiḥād al-islām) on religioosne-poliitiline liikumine, mille esindajad rõhutavad islamisisest ajaloolist, kultuurilist ja religioosset sarnasust. Eesmärk on üleislamine ühtsus, kõik moslemid ühendada ühte islami riiki või kalifaati. Panislamism tekkis vastuseks Euroopa laienemisele Indias ja Lähis-Idas 19. sajandi lõpus. Mõiste võeti kasutusele Euroopas.
Šiauliai
Ajalugu
Aastal 1795 läks linn Venemaa koosseisu, kus hakkas kuuluma algul Vilno kubermangu, siis Leedu kubermangu ja viimaks Kovno kubermangu. Ühtlasi läks sealne mõis Platon Zubovi valdusse. Linn sai omale rae, mis koosnes bürgermeistrist, neljast raehärrast, sekretärist ja raamatupidajast. Bürgermeister valiti linna poolt, aga tema kandidatuuri pidi kinnitama kohalik kuberner. Linna arengule aitas kaasa see, et seda läbis "suur postitee", mis kulges Peterburist Tartu, Riia ja Miitavi kaudu Tilsitisse.
Sakala keskus
Ürituspaik
pisi|EKP Keskkomitee vabariikliku poliitharidusmaja interjöör 1986. aastal Suurejoonelise sisearhitektuuriga hoones oli tolle aja kohta suurepärase helitehnikaga suur saal. Esimeste mitteparteiliste ürituste seas korraldati Sakala keskuses 1987. kevadel Eesti õpetajate kongress. Sama aasta veebruaris toimus keskuses toonase Eesti NSV komsomoli kongress, mida külastas ka samal ajal Tallinnas viibinud NLKP peasekretär M. Gorbatšov. Kõnes tervitas parteijuht millegipärast kahel korral Nõukogude Läti noori.
Šiauliai
Ajalugu
Aastal 1923 valmis Bačiūnai linnaosas uus elektrijaam, mis töötas aastani 1957. Aastal 1930 rajati linna juurde Zokniaisse sõjaväele kuuluv lennuväli, mida hakkasid aastal 1960 kasutama ka reisilennukid (tänapäeval asub selle kohal Šiauliai lennujaam). Aastal 1941 valmis teine elektrijaam Rėkyva linnaosas. 14. juunil 1941, pärast Leedu annekteerimist NSV Liidu poolt, oli linn üks keskustest, mille kaudu inimesi küüditati.
Enne Teist maailmasõda oli juutide osakaal Šiauliais vähenenud viiendikuni, arvuliselt oli neid 8000. Linna hõivanud Saksa okupatsiooniväed hävitasid suurema osa sealsest juudi elanikkonnast, massimõrvad pandi toime Kužiai lähistel. Šiauliai juutidest pääses ligikaudu 500. Aastal 1944 jäi linn taas rindejoonele, lahingutegevuse käigus hävis 80% linna hoonetest. Nõukogude väed hõivasid linna Šiauliai operatsiooni käigus 27. juulil 1944, aga alanud Saksa vägede vasturünnaku tõttu kestsid lahingud linna pärast kuni 29. augustini 1944.
Aastal 1975 avati linnas esimene ainult jalakäijatele mõeldud puiestee NSV Liidu territooriumil. Nõukogude sõjaväebaas asus linnas aastani 1993, pärast seda muudeti sealne lennuväli lennujaamaks. Alates märtsist 2004 on see kasutusel ka NATO Balti õhuturbe missiooni teenindava baasina. Aastal 1997 asutati Šiauliai pedagoogikainstituudi ja Kaunase tehnikaülikooli Šiauliai filiaali liitmisel Šiauliai ülikool.
Jahu
Jahuliigid jahvatusastme järgi on järgmised:
Sakala keskus
Ürituspaik
1988. aastal valiti nn Karla katedraalis pärast 56-aastast vaheaega Miss Estonia. Tiitli võitis Heli Mets. Võistluse peakorraldaja oli Valeri Kirss. Samas kohas valiti Eesti aasta iluduskuninganna ka 1989., 1990., 1992., 1994. ja 1997. aastal.
Kristiina
Kuninganna Kristiina ja Eestimaa
Kristiina ajal liideti Rootsiga Saaremaa (Brömsebro rahu), anti Tallinnale ja Tartule kaubandussoodustusi ning Tartule 1646 omavalitsuslik privileeg.
Šiauliai
Haldusjaotus
Šiauliai moodustas varem Šiauliai maakonnas omaette haldusüksuse, kuhu kuulus ainult üks asula – Šiauliai linn. 2010. aastast on Šiauliai omavalitsuse staatusega linn. Linna territooriumil asub ka kaks valda: Rėkyva vald ja Medelynase vald.
Sakala keskus
Ürituspaik
Sakala keskuses viidi Laulva revolutsiooni ajal läbi ka mitmeid Rahvarinde üritusi. Üks suurematest oli Eesti, Läti ja Leedu rahvarinnete koostööorgani Balti Assamblee ühisistung 13. - 14. mail 1989.
Seal korraldati seminare, konverentse, vastuvõtte ja muid üritusi. Näiteks pidas Lennart Meri seal 1996. aastal vastuvõtu oma presidendiks valimise puhul ja vabariigi aastapäeva vastuvõtte. Suures saalis korraldasid 1990. aastail esindusüritusi ka suuremad ettevõtted.
Jahu
Jahu küpsetusomadusi iseloomustab vastav jahu tuhasust väljendav number (mida väiksem number, seda heledam, kuid väiksema vitamiini- ja kiudainesisaldusega jahu).
Šiauliai
Elanike arv
2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Šiauliai elanikest leedulasi 92,8%, venelasi 4,8%, ukrainlasi 0,7%, valgevenelasi 0,4%, poolakaid 0,2% ja muudest rahvustest inimesi 0,7%.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Šiauliai elanikest leedulasi 93,6%,venelasi 4,1%, ukrainlasi 0,5%, valgevenelasi 0,3%, poolakaid 0,2% ja muudest rahvustest inimesi 1,3%.
Tuntud elanikke
pisi|püsti|Chaim Frenkel oma perega pisi|püsti|Viktorija Čmilytė pisi|püsti|Donatas Slanina
Elbingerode
Elbingerode on asula Harzi kreisis Saksamaa Saksi-Anhalti liidumaal.
1. jaanuarist 2010 on see halduslikult Oberharz am Brockeni linna osa. Enne seda oli Elbingerode linnana iseseisev haldusüksus.
Sakala keskus
Ürituspaik
Et Tallinna kesklinnas nappis suuri saale, korraldati seal ka koolide aktusi ja muid üritusi.
Lüneburg
thumb|Lüneburgi raekoda
Lüneburg (ametlikult hansalinn Lüneburg, saksa Hansestadt Lüneburg, alamsaksa Lümborg, ladina Luneburgum või Lunaburgum, vanaülemsaksa Luneburc, vanasaksi Hliuni, polaabi Glain) on linn Saksamaal Alam-Saksimaal Ilmenau jõe ääres. See paikneb umbes 50 km Hamburgist kagus ja kuulub selle linna laiemasse metropolipiirkonda. Linn on samanimelise kreisi keskus. Linna pindala on 70,34 km².
31. detsembril 2017 elas Lüneburgis 75 192 inimest. 2007. aasta detsembri seisuga oli see Saksamaal suuruselt 120. linn.
Lüneburgi nimetatakse ka "soolalinnaks", kuna see on olnud ajalooline soola tootmiskeskus. Lüneburgil on aastast 2007 lubatud kasutada oma nimes tiitlit "hansalinn" (Hansestadt), mis tunnistab tema kunagist kuulumist Hansa Liitu.
Lüneburgis tegutseb Leuphana ülikool.
Sakala keskus
Ürituspaik
Sakala keskuses toimusid kultuurifestivalid, nagu Pimedate Ööde Filmifestival ja Jazzkaar.
Lüneburg
thumb|Kaart
Sakala keskus
Lammutamise plaanid
pisi|Oktoober 2007 1992. aastal oli Rävala puiestee 12 hoones kongressi- ja õppekeskus istungi- ja peosaalide ning abiruumidega. AS Sakala Keskuse juhatuse esimehe Kalle Sepa sõnul oleks võinud maja heli-, valgus- ja tõlketehnika uuendamisega kujundada sellest rahvusvahelistele nõuetele vastava kongressi- ja konverentsikeskuse.
Lüneburg
Paiknemine
Lüneburg asub Ilmenau jõe ääres, umbes 30 km selle suubumiskohast Elbesse. Jõgi voolab läbi linna ja see on pandud ka linna laulu sisse; varem läbisid seda koged, vedades soola linnast teistesse, suurematesse Hansa Liidu sadamatesse naabruses.
Sakala keskus
Lammutamise plaanid
10. aprillil 2001 andis majandusministeerium kultuuriministeeriumile üle AS Sakala Keskuse aktsiad. Need kuulusid täielikult Eesti riigile ning aktsionäride üldkoosoleku õigus oli kultuuriministril.
Lüneburg
Paiknemine
Linnast lõunas laiub 7400 km² Lüneburgi nõmme, mis tekkis ulatusliku raie, metsapõlengute ja karjatamise tulemusena. Pärimus, et nõmm tekkis sajanditepikkusest metsalangetamisest, mis võeti ette Lüneburgi soolatööstuse pideva puiduvajaduse rahuldamiseks, ei ole ajalooliselt kinnitatud. Tõenäoliselt tekkis nõmm puude langetamise käigus juba pronksiajal.
Lüneburgi vanalinn (Altstadt) asub soolakupli kohal, mis on linna esialgne jõukuseallikas. Kuid soolalademete pidev kaevandamine, mille kohal linn seisab, on põhjustanud ka linna mitme piirkonna mõnikord järkjärgulist, mõnikord äkilist vajumist. Linna lääneservas on Kalkberg, väike küngas ja endine kipsikarjäär.
Ajaloolised kvartalid
thumb|Vaatluskaevu kaanel on kuvatud sümbol motost "Mons, Pons, Fons" thumb|Lüneburgi tänavate kaart umbes aastast 1910
Sakala keskus
Lammutamise plaanid
18. septembril 2006 astus AS-i Uus Sakala juht Peeter Rebane Keskerakonda, mis oli toona ainus Tallinna linnavalitsuses olev erakond. 25. oktoobril 2006 andis Tallinna linnavalitsus aktsiaseltsile Uus Sakala loa Sakala keskus lammutada. Märtsis 2007 hakati sinna ehitama meelelahutuskeskust Solaris. Maja lammutamise vastu protestisid jõuliselt mitmed organisatsioonid, kaaluti ka lammutamise vaidlustamist kohtus.
Lüneburg
Ajaloolised kvartalid
Moto Mons, Pons, Fons ("Mägi, sild, allikas") iseloomustab linna arengut 8. sajandist, kuna see koosnes algselt kolmest ja hiljem neljast asustusalast. Need alad olid linnamägi – tol ajal märkimisväärselt kõrgemal – Kalkbergil koos külgneva asula (Marktviertel või "Turukvartal"), Modestorpe külaga Ilmenau jõe silla ja suure väljaku vahel, Am Sande (Sandviertel või "Liivakvartal") ja soolavabrik koos müüriga piiratud asulaga tööjõu jaoks (Sülzviertel või "Soolakvartal"). Alles 13. sajandil ehitati jõesadama asula (Wasserviertel või "Veeäärne kvartal") turuplatsi ja Ilmenau vahele. Nii moodustunud linna kuju ei muutunud kuni laienemiseni 19. sajandi lõpus ja see on tänapäeval selgelt nähtav. Lüneburgi kuus ajaloolist linnaväravat olid Altenbrücker Tor, Bardowicker Tor, Rote Tor, Sülztor, Lüner Tor ja Neue Tor.
Kristiina
Mälestuse jäädvustamine
Kuninganna Kristiina järgi sai nime Tallinna lähedal asunud Kristiine heinamaa, hilisem Kristiine linnaosa, ning Kristiina tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Uue Maailma asumis. Samuti taheti tema nimi anda Tartu kindlustustevööndisse kuuluvale Kristiina bastionile, mis kavandati Tartu linnamüüri ja Emajõe vahele linna idaküljel, kuid selle ehitust ei jõutud enne Põhjasõja algust 1700. aastal isegi alustada.
Lüneburg
Linnaosad (Stadtteile)
Lüneburgil on järgmised Stadtteile: Altstadt, Bockelsberg, Ebensberg, Goseburg-Zeltberg, Häcklingen, Kaltenmoor (suurim linnaosa, umbes 8000 elanikuga), Kreideberg, Lüne, Moorfeld, Mittelfeld, Neu Hagen, Ochtmissen, Oedeme, Rettmer, Rotes Feld, Schützenplatz, Weststadt ja Wilschenbruch.
Phillips Idowu
250px |thumb| Phillips Idowu [[Berliini MM-il 2009. aastal.]]Phillips Olaosebikan Idowu (sündinud 30. detsembril 1978 Londonis Hackneys) on Suurbritannia kergejõustiklane (kolmikhüppaja), maailmameister (2009).
Lüneburg
Linnaosad (Stadtteile)
Jüttkenmoor, Klosterkamp, Bülows Kamp, In den Kämpen, Krähornsberg, Schäferfeld, Volgershall ja Zeltberg on üksikute plokkide nimed ühes Stadtteilis.
Phillips Idowu
Idowu harrastas noorelt korvpalli ja Ameerika jalgpalli. 1997. aastal tuli ta kolmikhüppes nii Inglismaa koolinoorte meistriks kui ka kuni 20-aastaste meistriks ja sai samal aastal noorte Euroopa meistrivõistlustel neljanda koha. 1999. aastal tuli ta Inglismaa kuni 23-aastaste meistriks.
Lüneburg
Vajumine
Majad ajaloolises kvartalis Lüneburgi soolavabriku (tänapäeval Saksa soolamuuseum) ja Kalkbergi vahel ehitati soolakupli peale, mida kaevandas soolavabrik ja mis ulatus vahetult maapinna alla. Pärast 1830. aastat parandatud tehniliste seadmetega kaevandatava soola kasvavate kogustega hakkas pinnas mitme meetri võrra vajuma. See põhjustas niinimetatud Senkungsgebiet või "vajumisala". Siinsed majad ja kohalik kirik (Püha Lamberti) kaotasid oma stabiilsuse ja tuli lammutada. Selle vajumise tõttu ja kuna soolakaevandamine oli üha ebatõhusam, suleti soolavabrik lõpuks 1980. aastal. Tänapäeval võetakse ainult väikeses koguses soolvett tervisespaa jaoks Lüneburgi kuuma soolvee kümblas (Salztherme Lüneburg või SaLü). Soolavabriku ühes pooles on nüüd ostukeskus, samas kui teises pooles on Saksa soolamuuseum.
Kristiina
Mälestuse jäädvustamine
1651. aastal nimetati kuninganna Kristiina järgi Kristinestadiks senine Koppö linn Soomes Pohjanmaa maakonnas.
Lüneburg
Vajumine
Vajumist jälgitakse umbes 240 jaamas 1946. aastast saati iga kahe aasta tagant. Maa pole veel vajumist päris lõpetanud, kuid see on piisavalt stabiilne, et sinna uusi ehitisi rajada, ning mitmed ajaloolised ehitised, mis olid varem kahjustatud või lammutatud, on taastatud. Vajumist võib veel täiesti selgesti näha. Need, kes kõnnivad Am Sandest Grapengießerstraße lõpu suunas, võivad selgelt tunnetada vajumise ulatust: nende ees olev lohk oli varem samal tasemel, kui Grapengießerstraße. See lohk ulatub kuni Lambertiplatzi väljakuni.
Kristiina
Mälestuse jäädvustamine
Kristiina keerukas saatus on inspireerinud looma näidendeid, raamatuid, filme ja oopereid:
Sakala keskus
Lammutamise plaanid
5. märtsil 2007 alustas aktsiaselts Uus Sakala pärast kõigi kooskõlastuste saamist Sakala keskuse lammutamist. Maja lammutati vaid osaliselt, muinsuskaitse nõudmisel jäeti alles Sakala keskuse torn, Rävala puiestee poolne paekivifassaad ja mõned muud detailid.
Uus hoone
Sakala keskuse asemele ehitatud Solarise keskus avati 9. oktoobril 2009. Uue hoone ehitamisel säilitati endise Sakala keskuse nurgatorn ja taastati peaaegu endisel kujul ka Rävala puiestee poolne fassaad.
Phillips Idowu
2000. aasta olümpiamängudel Sydneys sai ta tulemusega 17.08 kuuenda koha. 2001. aastal võitis ta Euroopa karikavõistlustel kolmikhüppe tulemusega 17.23 ja jäi Edmontonis toimunud maailmameistrivõistlustel üheksandaks. 2002. aasta Rahvaste Ühenduse mängudel sai Idowu tulemusega 17.68 hõbemedali. Hiljem oli ta samal aastal Münchenis peetud Euroopa meistrivõistlustel viies ja IAAF-i Grand Prix' finaalvõistlustel seitsmes.
Lüneburg
Vajumine
Frommestraßel võib näha veel ühte soola kaevandamisest põhjustatud maa liikumise märki: Tor zur Unterwelt ('uks allmaailma'), kus kaks malmist ust on teineteise peale surutud.
Püha Miikaeli kiriku juures võib näha vajumise muid tagajärgi selle kaldu sammastes ja löövi läänetiivas. Praegusi vajumisliikumisi võib näha Ochtmisser Kirchsteigi tänaval.
Ajalugu
thumb|Lüneburg 1995. aasta paiku – vaade Kalkbergilt itta
Esiajalugu
Esimesed märgid inimese kohalolust Lüneburgi kandis pärinevad neandertallaste ajast: 56 kirvest, oletatavasti 150 000 aastat vanad, kaevati välja 1990. aastatel autobahni ehitamise käigus Ochtmisseni ja Bardowicki vahele. Avastuspaik Ochtmissenis oli arvatavasti neandertallaste jahipaik, kus kütid nülgisid ja lõikusid tabatud loomi.
Kuid ala ei olnud sel ajal peaaegu kindlasti pidevalt asustatud erinevate jäätumiste tõttu, mis kestsid aastatuhande. Esimene märge püsivast talukultuurist piirkonnas leiti mitte kaugel neandertallaste avastamispaigast Ilmenau jõe ääres Lüne ja Bardowicki vahel. See oli kirves, mida on kuju tõttu kirjeldatud kui Schuhleistenkeil või "kingaliistu kiilu". See pärineb 6. sajandist eKr ja on nüüd Lüneburgi muuseumi kogus.
Pronksiajast on Lüneburgi küngas Zeltberg varjanud paljusid eelajaloolisi ja varaajaloolisi haudu, mille rajasid tänapäevase Lüneburgi linna alal elanud inimesed. Üks vanemaid leide sellest kohast on niinimetatud Únětice äärikuga kirves (Aunjetitzer Randleistenbeil), mis pärineb aastast 1900 eKr.
Linnas asuv maa on andnud ka arvukalt jääaegseid urne, millest teatati juba 18. sajandil. Kuid need avastused, nagu ka avastused Lüneburgi Kalkbergilt – läksid mitme 18. sajandi õpetlase erakogudesse ja kadusid, mõne erandiga, kui õpetlased surid.
Mainida tasub ka langobardide urnivälja haudu Lüneburgi Zeltbergil ja Oedemes esimestest sajanditest pKr. Keskajal tehti linna asupaigas mitu avastust, näiteks vana Modestorpe küla asupaigas, mitte kaugel Ristija Johannese kirikust (Johanniskirche), Lambertiplatzil soolavabriku kõrval ja vanas Veeäärses kvartalis.
Iidne linn võib olla see, mis tuvastati kui Leufana või Leuphana (kreeka: Λευφάνα), Ptolemaiose loetletud linn Põhja-Saksamaal Elbest läänes.
Külast kaubanduslinnaks
Lüneburgi on keskaegsetes ürikutes esmamainitud 13. augustil 956 allkirjastatud dokumendis, milles keiser Otto I annab "Lüneburgi maksu Püha Miikaeli auks ehitatud kloostrile" (saksa: den Zoll zu Lüneburg an das zu Ehren des heiligen Michaels errichtete Kloster, ladina: teloneum ad Luniburc ad monasterium sancti Michahelis sub honore constructum). Vanim viide paigale frankide keiserlikes annaalides aastast 795 ütleb:...ad fluvium Albim pervenit ad locum, qui dicitur Hliuni s.o. Elbe jõel, kohas, mida kutsutakse "Hliuni") ja viitab ühele kolmest Lüneburgi tuumikasulast; arvatavasti linnusele Kalkburgil, kus Billungid elasid aastast 951. Elbe-germaanlaste nimi Hliuni vastab langobardi sõnale "varjupaigast".
Arheoloogilistest leidudest on selge, et Lüneburgi ümbruskond oli juba asustatud (Lüneburgi vürstkonna muuseumis näiteks on suur hulk sealt leitud esemeid) ja soolavabrik oli juba tootmist alustanud.
Pärimuse järgi avastas soola kütt, kes jälgis metssea suplemist veelombis, laskis ja tappis selle ning riputas naha kuivama. Kui see oli kuiv, avastas ta harjastes valged kristallid – soola. Hiljem tuli ta tapmispaika tagasi ja määras kindlaks soolalombi, toimus paiga esimene soolatootmine. Raekojas säilitatakse klaaskastis konti; legendi järgi on see säilinud metssea säärekont. Hiljem loodi Lüneburgi soolavabrik paljudeks sajanditeks.
Hoolimata oma tulusast soolatööstusest oli Lüneburg algselt allutatud Bardowicki linnale vaid mõni miil põhja pool. Bardowick oli vanem ja oli oluline kaubapunkt slaavlastele. Bardowicki jõukus – seal oli seitse kirikut – põhines puhtalt tõsiasjal, et ei sallitud teisi kaubanduskeskusi. Alles siis, kui Bardowick keeldus maksmast andamit Heinrich Lõvile, purustas viimane 1189. aastal linna, pärast mida anti Lüneburgile linnaõigus (Stadtrechte) ja arendati Bardowicki asemel keskseks kaubapunktiks piirkonnas.
Phillips Idowu
2003. aastal jäi tal kogu hooaeg põlveoperatsiooni tõttu vahele. Järgmisel aastal jõudis ta Ateenas toimunud 2004. aasta olümpiamängudel kolmikhüppe finaali, kui ei saanud seal kolmel katsel tulemust kirja. 2005. aastal tuli ta Inglismaa sisekergejõustiku meistriks, kuid ei saanud finaali Euroopa sisemeistrivõistlustel Madridis.
Lüneburg
Külast kaubanduslinnaks
Lüneburgi polaabi nimi on Glain (vanemates Saksa allikates Chlein või Glein), arvatavasti tuletatud sõnast glaino (slaavi: glina), mis tähendab savi. Ladina tekstides esineb Lüneburg mitte ainult kui ladinapärane Lunaburgum, vaid ka kui Selenopolis.
Phillips Idowu
2006. aasta Rahvaste Ühenduse mängudel Melbourne'is võitis Idowu kuldmedali ja sai viienda koha Göteborgis Euroopa meistrivõistlustel. Järgmisel aastal tuli ta Birminghamis Euroopa sisemeistrivõistlustel Euroopa meistriks ja hüppas maailmameistrivõistlustel Osakas end kuuendaks. Idowu tuli 2008. aastal Valencias sisemaailmameistriks tulemusega 17.75.
Lüneburg
Hansa periood
thumb|Aerofoto kesklinna lõunaosast thumb|upright|Kergelt kaldus Ristija Johannese kiriku torn
Phillips Idowu
2008. aasta olümpiamängudele Pekingis läks Idowu kolmikhüppe võistlusele suursoosikuna, kuna tema nimel oli hooaja parim tulemus maailmas. Ta parandas oma hooaja parimat tulemust ja hüppas 17.62, kuid olümpiakulla võitis siiski Portugali sportlane Nelson Évora viis sentimeetrit parema tulemusega.
Lüneburg
Hansa periood
Monopoli tagajärjel, kus Lüneburg oli juba mitu aastat soolatarnija Põhja-Saksamaa piirkonnas, ei vaidlustatud monopoli kuni palju hiljem Prantsuse impordi poolt, sai see väga kiiresti Hansa Liidu liikmeks. Liit moodustati 1158. aastal Lübeckis, esialgu üksikute kaupmeeste liiduna, kuid 1356. aastal kogunes see Hansapäeva esimesel üldkoosolekul kaubalinnade föderatsioonina. Lüneburgi soola vajati, et marineerida Läänemerest ja Norra vetest püütud heeringat, nii et seda sai paastuajaks sisemaal toiduks säilitada, kui kala (mitte liha) oli lubatud.
Aa park
Aa park on Ida-Virumaal Lüganuse vallas Aa külas asuv Aa mõisa park.
Phillips Idowu
2009. aasta maailmameistrivõistlustel Berliinis tuli ta maailmameistriks hooaja tipptulemusega 17.73.
Lüneburg
Hansa periood
1235. aasta paiku tekkis Braunschweig-Lüneburgi hertsogkond, mida valitses perekond, mille aristokraatlikud liinid korduvalt jagunesid ja taasühinesid. Väiksemad riigid, mis tulemusena tekkisid ja mida kutsuti vürstkondadeks, said tavaliselt nime hertsogi asupaiga järgi. Nii asutati esimest korda ajavahemikul 1267–1269 Lüneburgi vürstkond, kus Lüneburg oli valitseja asupaik. 1371. aastal, Lüneburgi pärilussõja kiiluvees, ajasid mässavad linnakodanikud vürstid linnast välja ja purustasid nende lossi Kalkbergil koos lähedalasunud kloostriga. Riigi rahuleping 1392. aastal rahuldas nende nõudmise saada vabaks riigilinnaks, seda staatust suutsid nad kaitsta 1637. aastani. Raha jäi nüüd linna, võimaldades ilusate majade ja kirikute ehitamist.
Aa park
Pargi pindala on 12,2 (teistel andmetel 6,5) hektarit.
Phillips Idowu
center|600px
Tunnustus
Spordialaliitude, meedia esindajate ja fännide hääletuse tulemusel valiti Phillips Idowu 2009. aasta Euroopa parimaks meeskergejõustiklaseks.
Aa park
Puuliikide rohke park on alates 24. novembrist 1965 kaitsealana looduskaitse all. Ta asub piiranguvööndis. Parki valitseb vastavalt keskkonnaministri 2004. aasta 19. mai määrusele nr. 52 Ida-Virumaa keskkonnateenistus.
Lüneburg
Hansa periood
1392. aastal anti Lüneburgile laoõigus. See sundis kaupmehi, kes reisisid oma vankritega läbi piirkonna, peatuma Lüneburgis, oma kaubad maha laadima ja pakkuma neid müügiks teatud aja jooksul. Et kaupmehed ei saaks minna ümber Lüneburgi, ehitati 1397. aastal linnast läände läbimatu kaitsetõke; sarnane tõke ehitati 1479. aastal linnast itta.
Aa park
Aa Hooldekodu hoolealused ja töötajad on parki korrastanud.
Lüneburg
Hansa periood
Lüneburgi prelaadisõja põhjustas kriis aastatel 1446–1462. See ei olnud sõda tõelises mõttes, vaid pigem kibe vaidlus linnavolikogu ja nende vaimulike vahel, kes olid ka linna soolavabriku osanikud. See lahendati alles Taani kuninga Christian I, Schwerini ja Lübecki piiskopi Arnold Westphali sekkumisega.
1454. aastal nõudsid linnakodanikud veelgi rohkem mõju avalikule elule.
Uusaeg kuni Teise maailmasõja lõpuni
thumb|upright|[[Hans Bornemanni altarimaal (~1450). Taamal Lüneburgi vaade Püha Nikolause kirikuga]]
Hansa Liidu lagunemisega – ja heeringa puudumisega 1560. aasta paiku Falsterbo ümbruses Skånes – lahkusid Lüneburgi soola suurimad kliendid ja linn hakkas kiiresti vaesuma. Vaevalt mõni uus maja ehitati pärast seda Lüneburgi keskossa, põhjus, miks kesklinna ajalooline ilme jäi kuni tänapäevani peaaegu muutumatuks.
Linnast sai Hannoveri kuurvürstkonna osa 1708. aastal, Vestfaali kuningriigi osa 1807. aastal, Prantsuse esimese keisririigi osa 1810. aastal, Hannoveri kuningriigi osa 1814. aastal ja Preisi kuningriigi Hannoveri provintsi osa 1866. aastal.
Sajanditel pärast Hansa Liidu lagunemist oli Lüneburg vajunud justkui Okasroosikese unne. Heinrich Heine, kelle vanemad elasid Lüneburgis aastatel 1822–1826, kutsus seda oma "igavuse elupaigaks" (Residenz der Langeweile). 19. sajandi lõpul kujunes Lüneburg garnisonilinnaks ja see jäi nii 1990. aastateni.
Lüneburgi laste erihoolekande asutuses, mis on osa Lüneburgi riiklikust vaimuhaiglast, kahtlustatakse, et Teise maailmasõja ajal tapeti ametliku natside laste eutanaasia programmi osana üle 300 lapse.
1945. aastal ilmus Lüneburg taas ajalooraamatutesse, kui linnast lõunas Timelobergi mäel (Wendisch Everni lähedal) allkirjastati Saksa Riigi kapitulatsiooniakt, mis lõpetas Teise maailmasõja Euroopas. Asukoht on praegu üldsusele kättesaamatu, sest see asub sõjalisel keelualal. Sündmusele vihjab vaid väike mälestusmärk lähedal asuval rajal. 23. mail 1945 võttis Reichsführer SS Heinrich Himmler Lüneburgis Briti armee vahi all endalt elu, hammustades hammastesse asetatud kaaliumtsüaniidi kapslit enne tema korralikku ülekuulamist. Seejärel maeti ta tähistamata paika lähedalasuvas metsas.
Sõjajärgne periood
Juba enne Nürnbergi protsessi toimumist algas 17. septembril 1945 Lüneburgis esimene sõjakuritegude kohtuprotsess, niinimetatud Belseni kohtuprotsess (Bergen-Belsen-Prozess), 45 endise SS-i mehe, naise ja kapo (vangide asjamees) vastu Bergen-Belseni ja Auschwitzi koonduslaagritest. Pärast Teist maailmasõda sai Lüneburgist osa uuest Alam-Saksi liidumaast. Kuid selle ehitiste lagunenud seisund viis mitmesuguste plaanideni püüda parandada elutingimusi. Üks ettepanek, mida tõsiselt arutati, oli kogu Altstadt maha lammutada ja asendada see moodsate hoonetega. Sellele järgnenud avalikkuse protesti tulemusena sai Lüneburg uue kontseptsiooni keskpunktiks: kultuuripärandi konserveerimine. 1970. aastate algusest on linna süstemaatiliselt taastatud. Selle algatuse juhtiv tegelane on alates 1960. aastate lõpust olnud Curt Pomp: poliitikute ja volinike suure vastuseisu vastaselt asutas ja toetas ta Lüneburgi Altstadti töörühma (Arbeitskreis Lüneburger Altstadt) ajalooliste hoonete säilimiseks. Tema võitlus pälvis Saksamaa kultuuripärandi säilitamise auhinna ja Saksa teenete ordeni. Tänapäeval on Lüneburg taaselustamise tulemusena turismisihtkoht ja linnamajanduse olulised sektorid sõltuvad samuti turismist.
Lüneburgi ja Soltau (edelas) vahele rajati Briti ja Kanada sõjaväe poolt suur polügoon, Soltau-Lüneburgi polügoon, mida kasutati aastatel 1963–1994. Seda valitseti Saksamaa Liitvabariigi, Ühendkuningriigi ja Kanada vahelise Soltau-Lüneburgi lepinguga. Ala paiknes Lüneburgi nõmmel ja seda kasutati suuresti tankide ja muude soomusmasinate poolt.
Soolakaevandus suleti 1980. aastal, mis lõpetas soolakaevandamise tuhandeaastase traditsiooni, kuigi väikeseid koguseid kaevandatakse ikka veel tseremoniaalsel eesmärgil. Väikeseid soolakotte saab osta raekojast ja linn annab kotte kingituseks kõigile linnas abiellunutele. Pärast soolakaevanduse sulgemist sai linn uue tähtsuse 1989. aastal asutatud ülikoolist.
Riigikaitse ümberkorraldamise osana 1990. aastal suleti kaks kolmest Bundeswehri kasarmust linnas ja kolmanda suurust vähendati. Bundesgrenzschutzi kasarm suleti samuti. Leuphana Universität Lüneburg kolis vanadesse Scharnhorsti kasarmutesse. Ülikool kasvas välja 1980. aastatel loodud uutest majanduse ja kultuuri õppeosakondadest ja nende liitmisest hariduskolledžiga (Pädagogischen Hochschule või PH), mis toimus 1989. aastal. Endisse kasarmusse kolimisest saati on ülikool immatrikuleerinud üha rohkem üliõpilasi. Ülikooli laienemine on oluline panus linna ümberkorraldamisse teeninduskeskuseks.
Tänapäeval on tööstuspiirkond Lünepark ehitatud vanade Bundesgrenzschutzi kasarmute maastikule oma uute tööstusruumidega ettevõtjatele. Kaubanduse ja tööstuse edendamine on toonud kaasa selle, et paljud info- ja kommunikatsioonitehnoloogia valdkonna ettevõtted on tee sinna leidnud. 2006. aasta mais avati naabruses liikluseks Johannes Westphali sild. See ühendab äsja loodud Lüneparki Goseburgi eeslinnaga Ilmenau teisel kaldal. 5. oktoobrist 2007 võib Lüneburg kutsuda ennast Hansalinnaks; koos Stadega on nad ainsad linnad Alam-Saksimaal seda tiitlit kandmas.