cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
KwaDukuza
KwaDukuza (varem Stanger) on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis KwaZulu-Natali provintsis iLembe ringkonnas. 2006. aastal muudeti linna senine nimi Stanger KwaDukuzaks. Paljud valged lõunaaafriklased kutsuvad linna jätkuvalt Stangeriks.
Suulud rajasid oma asula praeguse KwaDukuza asupaika 1825. aastal. Eurooplastest asunikud asutasid Stangeri 1872. aastal endise suulude asula kohale. Linn sai nime Natali asumaa kindral-inspektori William Stangeri järgi. Linnaõigused sai Stanger 1949. aastal.
Eveliina
Eveliina on naisenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 1564. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Eveliina 26 naisel.
Eostaimed
pisi|Sammaltaimed Eostaimed (Cryptogamae) on õite ja seemneteta taimede ja taimesarnaste organismide polüfüleetiline rühm, kuhu kuuluvad liigid paljunevad eoste abil.
Eostaimede hulka kuuluvad vetikad ning sammal- ja sõnajalgtaimed. Sellised taimed on näiteks osjad (Equisetum), kollad (Lycopodium), sõnajalad (Pteridophyta). Varasemaid eostaime kivistisi on leitud siluriaegsetest kivimitest, mis on umbes 430 miljonit aastat vanad.
Eostaimi leidub nii troopilises kliimas kui ka külmemates metsades. Kasvamiseks vajavad niiskemat pinnast ning varjulisemat keskkonda.
Esimesena kirjeldas eostaimi 1859. aastal Kanada geoloog John William Dawson.
Ehitus
Eostaimedel on olemas rohelised, fotosünteesivad lehed, vars ning juur. Varre keskel asub säsi, arenenud tugikude, ksüleem ning floeem. Ksüleemis on välja arenenud juhtkude.
Taimedel on võimalik, et esineb ka varre lateraalne teiskasv ehk meristeem. Ehituselt paikneb see telg elundites ehk pinnaga paralleelse kihina. Soodustab varte kasvu laiusesse.
Eostaimedel puuduvad õied ning viljad.
Paljunemine
Paljunevad eoste abil. Eoses on arenenud pisike eelleht, kus moodustuvad suguorganid.
Kollad on aeglane liik: eosed idanevad 3–8 aasta pärast ning eostes olev eelleht saab suguküpseks 6–15 aasta möödudes.
Viljastamiseks on vaja vett ja sellepärast enamik soosib niisket keskkonda. Tänapäevased seemneteta trahheofüüdid hõlmavad lükofüüte ja monilofüüte.
Elutsükkel
Koosneb kahest erinevast etapist – sporofüüt ning gametofüüt. Sporofüüt on eostaimedel lühiajaline, didploidne faas ning selle jooksul moodustub eoskupar. Gametofüüt on pikaajaline, haploidne faas ning moodustab sugurakke.
Seemneteta soontaimedes, näiteks sõnajalad, paljunevad taimed seemnete asemel haploidsete, üherakuliste eoste abil. Eosed on väga kerged (erinevalt paljudest seemnetest), mis võimaldab neil hõlpsalt tuule käes laiali hajuda ja taimedel uutesse elupaikadesse levida. Kuigi eostaimed on arenenud levima igat tüüpi elupaikadesse, sõltuvad nad väetamise ajal ikkagi veest, kuna munarakku jõudmiseks peavad seemnerakud ujuma niiskuskihil. See paljunemisjärk selgitab, miks sõnajalgu ja nende sugulasi on rohkem niiskes keskkonnas, sealhulgas soodes ja vihmametsades. Seemneteta soontaimede elutsükkel on põlvkondade vaheldumine, kus diploidne sporofüüt vaheldub haploidse gametofüüdi faasiga. Diploidne sporofüüt on elutsükli domineeriv faas, gametofüüt aga silmapaistmatu, kuid siiski iseseisev organism.
Ajaloost
19. sajandi lõpus täheldasid teadlased, et samblikud ja samblad muutuvad linna- ja äärelinnapiirkondades üha haruldasemaks. Kuna sammaltaimedel ei ole vee ja toitainete imendumise juurestikku ega küünenaha kihti, mis kaitseb neid kuivamise eest, tungivad vihmavees olevad saasteained hõlpsasti nende kudedesse; nad imavad niiskust ja toitaineid kogu oma avatud pindade kaudu. Seetõttu tungivad vihmavees lahustunud saasteained hõlpsasti taime kudedesse ja avaldavad samblatele suuremat mõju kui teistele taimedele. Sammalde kadumist võib pidada keskkonna saastatuse taseme bioindikaatoriks.
Taimelamp
pisi|Kaks potilille [[LED-taimelambi all]] Taimelamp on tavaliselt elektrivalgustist tehisvalgusallikas, mille eesmärgiks on ergastada taimekasvu, kiirates fotosünteesiks sobivat valgust. Taimelampe kasutatakse rakendustes, kus pole üldse või pole piisavalt looduslikku valgust. Näiteks talvekuudel, kui päikesevalgusega tunde on taimede piisavaks kasvamiseks liiga vähe, saab lampidega pikendada päeva taimekasvule sobivamaks.
Kategoria Superiore
Kategoria Superiore on Albaania jalgpalli kõrgeim liiga.
Eostaimed
Tähtsus
Eostaimed mängivad ökosüsteemide tasakaalus olulist rolli. Nad on teed rajavad liigid, kes koloniseerivad paljast või laastatud keskkonda ja võimaldavad järjestikku tekkida. Need aitavad kaasa mulla rikastamisele ning pakuvad loomadele varjupaika ja toitaineid vaenulikus keskkonnas. Samblaid ja sõnajalgu saab kasutada kütusena ning need võivad olla kulinaarsed, meditsiinilised ja dekoratiivsed. Näiteks kuivatatud turbasammalt ( Sphagnum acutifolium ) kasutatajse mõnes Euroopa osas kütusena ja seda peetakse taastuvaks ressursiks.
Kategoria Superiore
Liigas mängib kümme klubi. Liigahooaeg kestab tavaliselt augustist maini.
Esimene liigahooaeg toimus 1930. aastal. Ajaloo jooksul on Albaania meistriks tulnud üheksa klubi: KF Tirana (24 võitu), Tirana Dinamo (18), Partizani (16), Vllaznia (9), Skënderbeu (8), KF Elbasani (2), Flamurtari (1), Teuta (1) ja FK Kukësi (1).
Hooajal 2018–19 hindas UEFA Albaania liiga Euroopa tugevuselt 36. jalgpalli kõrgliigaks.
Klubid
Hooajal 2019–20 mängivad liigas järgmised klubid:
México osariigi lipp
pisi México lipp on México osariigi lipp.
Lipul on valgel taustal osariigi vapp. Lipu küljepikkuste suhe on 4:7.
Maret (ajakiri)
Maret on ajakiri, mis ilmus aastatel 1935–1940 ja 2013–2015. pisi|Ajakirja Maret 1936. aasta esikaas
1935–1940
Ajakiri ilmus Tartus kirjastuselt "Maret", mille omanikeks olid Verner Kask ja Richard Puusepp.
Ajakirjas leidsid kajastamist moe-, kirjandus-, filmi-, spordi-, majapidamis- ja käsitööteemad. Maret oli üsna mitmekülgne, aga samas ka kaasaegne, selle analooge võis leida nii Rootsist kui ka Soomest. Inimesed said suhteliselt heade piltide, õpetuste ja lõikelehtede järgi oma kodu kujundada. Maretis avaldati ka moodsaid romaane, mida üsna kiiresti tõlgiti, filminäitlejate pilte ja moekülgi. Teatud mõttes oli Maret ka seltskonnaajakiri. Näiteks oli rubriigi “Meie kodude väikesi käskijaid” jaoks pildistatud tuntud inimeste järeltulijaid. Tundus, et see lähenemine toonasele lugejale sobis.
Naiste ja kodude ajakiri Maret jõudis ilmuda viis aastat (1935–1940) ning oli oma mitmevärvitrüki, järjejutuna ilmunud romaanide, põnevate kultuurilugude ja rohkete praktiliste nõuannetega tolle aja populaarseim meelelahutuslik naiste- ja koduajakiri, mille trükiarv oli 1939. aastal koguni 37 000 eksemplari.
2013–2015
Kirjastus Fookus Meedia alustas ajakirja Maret kirjastamist veebruaris 2013. Ajakirja esimese numbri tiraaž oli 27 500 eksemplari. Kirjastus tutvustas ajakirja inspireeriva koduajakirjana inimestele, kellele meeldib oma kätega asju teha. Ajakiri jagas nippe ja ideid kodu-, köögi-, aia- ning käsitööteemadel.
2015. aasta juulis lõppes ajakirja Maret kui iseseisva väljaande ilmumine ja augustist liideti ajakiri ajakirjaga Nipiraamat.
Vlado Kalember
Vlado Kalember(sündinud 4. aprillil 1953) on Horvaatia laulja.
Paulēni
Paulēni (ka Pāulēni) on küla (mazciems) Lätis Cēsise piirkonnas Ineši vallas.
Küla asub valla lääneosas. Pāulēni jääb valla keskusest Inešist 4, endisest piirkonna keskusest Vecpiebalgast 9,6 ja Riiast 139,3 kilomeetri kaugusele. Aastail 2009-2021 jäi küla Vecpiebalga piirkonda.
Külas asuvad Paulēni muinaskalmed on kultuurimälestisena kohaliku kaitse all.
Aastal 2001 külas elanikke ei olnud, seda on varem loetud Reinkaļvi külla jäävaks majadegrupiks.
Balti kodu
"Balti kodu" (vene Балтийский дом) on Peterburis toimuv rahvusvaheline teatrifestival.
Eesti on festivalil osalenud 1991. aastast.
Izolda Barudžija
Izolda Barudžija (serbia keeles Изолда Баруџија; sündinud 1963 Belgradis) on Serbia laulja.
1982. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ta Jugoslaaviat ansambli Aska liikmena.
Eveliis
Eveliis on naisenimi.
Izolda Barudžija
1984. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ta Jugoslaaviat koos Vlado Kalemberga, kellega ta esitas laulu "Ciao, amore", mis saavutas 26 punktiga 18. koha.
Eveliis
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 1602. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Eveliis 25 naisel.
Saare tänav
Saare tänav on tänav paljudes Eesti asulates:
Oktjabrski rajoon
Oktjabrski rajoon on mitme koha nimi.
Venemaa:
Valgevene:
Robert Woodward
pisi|Robert Woodward 1965. aastal Robert Burns Woodward (10. aprill 1917 Boston, Massachusetts – 8. juuli 1979 Cambridge, Massachusetts) oli Ameerika Ühendriikide keemik orgaanilise keemia vallas. Aastal 1965 pälvis ta Nobeli keemiaauhinna.
=== Panus orgaanilise keemia arengusse ===
Robert Woodwardi sünteesitud orgaaniliste molekulide ja/või sünteetiliste ainete süntees ja struktuur (osaline)
Ta tegi koostööd Roald Hoffmanniga ja 1970. aastatel avaldasid nad koos The Conservation of Orbital Symmetry teooria.
Suurmeister (kabe)
Kabes väljaantavad tiitlid sõltuvad ka veel konkreetsest mänguliigist – nii ei ole suurmeister rahvusvahelises kabes automaatselt suurmeister vene kabes ja samuti ka vastupidi. Niisamuti ei kehti ka kirikabes saadud tiitel tavaturniiridel. Suurmeistri nimetust antakse välja eraldi veel ka kompositsioonkabes. Lisaks sellele on erinevad tiitlid meestele ja naistele, nii et naiste suurmeister võib meeste turniiril kaasa teha hoopiski mingi muu järgu või tiitliga.
Myra kosk (Alam-Austria)
Myra kosk (saksa Myrafälle või ka Mirafälle) asub Austrias Alam-Austria liidumaal Muggendorfi vallas kuristikus (mitte segi ajada Mira joaga (Mirafall) 50 km kaugemal läänes Ötschergräbenis). Kuristiku on lõiganud väike Piestingi lisajõgi Myrabach. Myra, nagu ka oja tuntakse, saab alguse Unterbergi jalamil Myralucke allikast, mida toidab maa-alune järv. Kuigi Myra on vaid mõne kilomeetri pikkune, andis see varem energiat paljudele Myra oru veskitele ja saeveskitele.
1899. aastal pandi paika kavad "selle kose kasutamiseks tööstuslikel eesmärkidel ja seeläbi loodusliku ilu hävitamiseks".
Tegelik kuristik koos kosega on u 600 m pikk; selle kõrguste vahe on 70 m. Kuristik kulgeb põhjast lõunasse ja on loodusmälestisena kaitse all. Kuristiku aluspinnas on lubjakivi. Myrabach langeb mitme kaskaadina läbi kuristiku. Ülemises ja alumises otsas valgub vesi väikesesse tiiki.
Läbi kuristiku viib hästi väljatöötatud ja populaarne matkarada. Selle ehitas 1885. aastal Austria Turismiklubi (Österreichischer Touristenklub) Pernitzi haru 19 silla ja 8 tõusuga (avati 9. augustil 1885) ning sellest ajast alates on see nende eest hoolitsenud.
Myra kose sissepääsu juures on kaks mälestustahvlit. Esimene meenutab "kose avamist ja tõusuteede ehitamist Austria Turismiklubi Pernitzi haru poolt". Teine tahvel on pühendatud "Tema Majesteedi Saksa-Rooma keisri Franz II, Tema Majesteedi keisrinna Maria Theresia ning nende keiserlike kõrguste kroonprints Ferdinand Karl Leopold Josephi ja ertshertsoginna Maria Ludovika külastuse mälestuseks Myra kose juurde 19. septembril 1801, mille annetasid 8. juunil 1902 Austria Turismiklubi ja Enziani Alpiselts."
Kuristiku üla- ja alaotsas on restoranid. Kuristiku sissepääsu juurde pääseb kergesti jalgsi või autoga (parkla) ja see asub u 300 m Muggendorfi külast põhja pool.
Myra lõpeb varsti pärast koske Pernitzi juures, kus see suubub Piestingisse.
Postmark
7. detsembril 1977 tõi Österreichische Post oma Austria maastikusarjas välja selleteemalise lõpliku margi väärtusega 20 šillingit.
Mehikoorma ausammas
Mehikoorma ausammas on Põlva maakonnas Mehikoorma vallas Mehikoorma külas asuv ausammas, mis on pühendatud II maailmasõjas Eesti riikliku iseseisvuse taastamise eest võidelnud eesti sõjaväelastele. Ausamba idee autor on Kaljo West. Ausamba tegi Kuno Raude. Ausammas avati 26. augustil 2006.
Mehikoorma ümbruses Lämmijärve kaldal toimusid veebruaris 1944 Eesti kaitselahingud.
Pitirim Sorokin
pisi|Pitirim Sorokin (1917) Pitirim Aleksandrovitš Sorokin (Питирим Александрович Сорокин; 21. jaanuar 1889 Vologda kubermang, Vene keisririik – 11. veebruar 1968 Winchester, Massachusetts, Ameerika Ühendriigid) oli komi-vene-ameerika sotsioloog, õppejõud ja poliitiline aktivist.
Blessig
Blessig (vene keeles Блессиг) oli Elsassist Wasselnheimist pärit käsitöölise- ja literaadisuguvõsa.
Pitirim Sorokin
Lapsepõlv ja noorus
Korralikku kooliteed alustas Sorokin Gami külas asuvas kolmeklassilises põhikoolis. Ta oli kooli parim õpilane ning sai seetõttu igal aastal stipendiumit, mis kattis õpingute jooksul ta elamiskulud. Pärast lõpetamist suundus ta 1903. aastal õpetajate tungival soovitusel Hrenovi õpetajate seminari, kus tutvus mitmesuguste inimestega, kes tutvustasid talle revolutsioonilisi ideid. Peagi hakkas Sorokin neid ka ise levitama ja erinevaid kohtumisi korraldama. Taolise tegevuse eest arreteeriti ta 1906. aastal ning Sorokinil tuli neli kuud Kinešma vanglas veeta. Vangimineku tõttu heideti ta Hrenovi seminarist automaatselt välja. Pärast seda lahkus ta 1907. aastal Peterburi.
Blessig
Ajalugu
Teateid suguvõsa kohta on XVII sajandist, mil Wasselnheimis sündinud Mathias Blessig (1623−1688) oli Elsassis väikeses Steinmetzi linnas müürsepp ja hiljem raehärra. Temaga algab ka perekonnaliin. Pojapoeg Johann Blessig (1688−1746) asus elama Strassburgi, kus pidas võõrastemaja. Viimase pojapoeg Philipp Jakob Blessig (1762−1832) rändas noore kaupmehena Tallinna, sai seal 1793. aastal kodanikuks ja oli veel 1807. aastal I Gildi kaupmees.
Hiljem kolis ta Peterburi ja sai osanikuks Friedrich Kümmeli ettevõttes, mis alates 1813. aastast kandis nime Blessig & Co. Tema järeltulijad jäidki Venemaaga seotuks kuni XX sajandi alguseni, samuti pidasid nad Inglismaal Liverpoolis kaubamaja. Philipp Jakobi pojapoeg Georg Blessig (1830−1884) omandas 1863. aastal Rāmuļi pandimõisa, mille ta sai hiljem päriseks ja mis jäi tema järeltulijate majandada kuni võõrandamiseni 1920. aastal. Suguvõsa kustus meesliinis 2007. aastal.
Pitirim Sorokin
Ülikooliaastad
Kuna Sorokin ei olnud gümnaasiumis käinud, pidi ta ülikooli astumiseks küpsuseksami sooritama. Selleks oli aga vaja head kreeka või ladina, saksa või prantsuse keele ning matemaatikaoskust, seetõttu käis Sorokin paar aastat õhtukoolis, töötades samal ajal eraõpetajana. 1909. aastal astus ta Peterburi Psühhoneuroloogia Instituudi sotsioloogiaosakonda, kuid läks varsti üle Peterburi ülikooli, et tsaari sõjaväeteenistusest pääseda: ülikooliõpilased olid sellest vabastatud, instituudi omad aga mitte. Kuna sotsioloogiaosakonda seal veel polnud, pidi Sorokin leppima õigusteadusega. Tänu instituudis saadud headele hinnetele sai ta ka ülikoolis õppimiseks stipendiumit, mis kattis suurema osa elamiskuludest.
Suuremas osas loengutes Sorokin ei käinud, vaid luges omal käel nii sotsioloogia kui õiguse kohta. See oli üks põhjustest, miks ta juba üliõpilasena originaalseid töid avaldama hakkas. Vahemikus 1910 kuni 1914 ilmus Sorokinilt kümme akadeemilist artiklit ning üks raamat ("Преступление и кара, подвиг и награда"). 1914. aastal lõpetas ta ülikooli ning jätkas sealsamas tööd, valmistudes õpingute jätkamiseks. 20. sajandi alguse Venemaal oli tavaline, et magistrikraadi saamiseks kulus umbes neli aastat. Sorokin oli oma magistrieksamiks valmis aga juba kahe aasta pärast ning pärast seda tuli tal veel magistritöö kaitsta. Neist viimaseni aga ei jõutudki. Kaitsmispäev oli määratud 1917. aasta märtsi, kuid veebruarirevolutsioon, oktoobrirevolutsioon ning esimene maailmasõda panid ülikoolielu mitmeks aastaks täielikult pausile.
Sorokini doktoritöö kaitsmine toimus alles 1922. aastal, tema väitekirjaks oli „Sotsioloogia süsteemi“ kaks köidet. Vahepealsel ajal oli Peterburi ülikoolis asutatud ka sotsioloogiaosakond, mille juht Sorokin aastatel 1919–1922 oli.
Jesper Bratt
Jesper Bratt (sündinud 30. juulil 1998 Stockholmis) on Rootsi jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis New Jersey Devils ründajana vasakäärel.
Pitirim Sorokin
Poliitiline tegevus
Sorokini poliitiline tegevus sai alguse Hrenovi õpetajate seminaris. Seal olles liitus ta esseeride parteiga ning hakkas peagi revolutsioonilisi ideid levitama. Pärast seda, kui Sorokin seminarist välja heideti, liikus ta edasi Ivanovo-Voznessenskisse ning võttis endale varjunime Seltsimees Ivan, mille all ta revolutsioonilise tegevusega jätkas. Kuna Sorokin oli tagaotsitav, ei olnud tal püsivat elukohta ning ta ööbis tavaliselt nendesamade tööliste juures, kelle hulgas ta agitatsioonitööd tegi. Taoline eluviis oli väsitav ning lõpuks oli Sorokin sunnitud piirkonnast lahkuma.
Jesper Bratt
Ta alustas klubikarjääri Stockholmi klubis AIK IF, mille meeskonnas debüteeris ta Rootsi esiliigas hooajal 2014/15. AIK põhikoosseisu kuulus ta alates järgmisest hooajast.
2016. aastal valis New Jersey Devils ta NHL-i draft'is 162. valikuna. 2017. aasta mais sõlmis ta Devilsiga kolmeaastase lepingu. NHL-is debüteeris Bratt hooaja avamängus 7. oktoobril 2017 Colorado Avalanche'i vastu ja lõi selles mängus ka värava. Debüüthooajal sai Bratt NHL-is kirja 13+22, millega oli Devilsi resultatiivsuselt viies mängija. Hooajal 2019/20 oli Bratt Devilsi paremuselt kolmas väravalööja (16 väravat).
Pitirim Sorokin
Poliitiline tegevus
Kuigi Sorokin oli revolutsiooniliselt meelestatud ning tsaarivalitsuse vastu, ei toetanud ta siiski kommuniste. Veebruarirevolutsiooni ajal kuulus ta esseeride parteisse ning oli Aleksandr Kerenski sekretär. Ta mõistis hukka bolševike riigipöörde ja tegutses selle vastu. Sorokin valiti esseeride nimekirjas Vologda kubermangust Asutava Kogu liikmeks. 1918. aasta 2. jaanuaril Sorokin arreteeriti, süüdistatuna Lenini mõrvakatses. Ta oli esialgu surmamõistetud ning viidi Petrogradi vanglasse. Pärast 57 päeva kestnud vangistust lasti ta siiski vabaks. Hiljem arreteeriti ta uuesti ning viidi Veliki Ustjugi vanglasse. Seal ootas teda samuti mahalaskmine, kuni üks rahvakomissariaati kuuluv endine tööline ta vabastada lubas. Selgus, et tegu oli mehega, kes oli mõned aastad varem Sorokini kõnesid kuulamas käinud. 1918. aasta oktoobris teatas ta avalikult oma loobumisest poliitilisest tegevusest, lahkumisest esseeride parteist ja Asutavast Kogust. 1918. aasta 16. detsembril lasti Sorokin vabaks. Seejärel pühendus ta teadus- ja õppetööle.
Jesper Bratt
2021. aasta jaanuaris pikendas ta Devilsiga lepingut kahe aasta võrra. Hooajal 2021/22 tõusis Bratt Devilsi resultatiivseimaks mängijaks (26+47).
Pitirim Sorokin
Poliitiline tegevus
1920. aastal avaldas ta kaheköitelise teose "Sotsioloogiasüsteem" ("Система социологии"). Ometigi jätkusid võimude pretensioonid Sorokini vastu. Hävitati tema trükivalmis teos "Nälg kui faktor" ("Голод как фактор") ning tema sotsioloogiaartikleid kritiseeris Lenin. 26. septembril 1922 saadeti ta GPU Kolleegiumi otsusega riigist välja.
Jesper Bratt
2016. aastal võitis Bratt Rootsi kuni 18-aastaste koondisega omavanuste maailmameistrivõistlustel hõbemedali. Rootsi jäähokikoondise koosseisus osales ta 2019. aasta maailmameistrivõistlustel.
Pitirim Sorokin
Emigratsioon
Pärast riigist väljasaatmist elas Sorokin lühikest aega Berliinis, seejärel Prahas. 1923. aastal emigreerus ta Ameerika Ühendriikidesse. Aastatel 1924–1930 oli ta sotsioloogiaprofessor Minnesota Ülikoolis. Selle aja jooksul jõudis ta kirjutada kuus raamatut:
Just nende raamatute tõttu palus 1930. aastal Harvardi Ülikooli president Abbott Lawrence Lowell Sorokinit isiklikult, et too Harvardisse tööle asuks. Harvardis asutas Sorokin sotsioloogiaosakonna ning oli ühtlasi ka selle esimene juhataja. Ta oli oma kolleegi Talcott Parsonsi häälekas kriitik. Sorokin õpetas Harvardis 1959. aastani ja oli Ameerika Sotsioloogiaassotsiatsiooni 55. president.
Sorokin on tuntud peamiselt oma panusega sotsiaalse ringkäigu teooriasse.
Sorokin suri raske haiguse tagajärjel 1968. aastal Winchesteris, Massachusettsis. pisi|309x309px|Sorokini ausammas Sõktõvkari ülikooli ees
Varia
Sõktõvkari Riiklikus Ülikoolis loodi 2009. aastal Pitirim Sorokini nimeline uurimiskeskus. 2014. aastal avati ülikooli peahoone ees tema mälestussammas ning 2015. aastast kannab Sõktõvkari Riiklik Ülikool Sorokini nime.
Sorokini autobiograafia "A Long Journey: the Autobiography of Pitrim A. Sorokin" on tõlgitud ka komi keelde ("Кузь туй вуджöм").
Müügipersonal
Müügipersonal (Sales Force) on töötajate rühm ettevõttes, kelle ülesanne on klientidele maha müüa ettevõtte pakutavad tooted või teenused. . Müügipersonal on seotud tavaliselt tellimuste vastuvõtmisega. Müügipersonal ei vastuta turundustegevuse ja reklaaminduse eest.
Sisukord
== Müügipersonali rollid ==
Meremehe tee
thumb|Meremehe tee
Müügipersonal
Müügipersonali valik
Kõige suurema mahu müügipersonaliga on seotud tavaliselt tööstuslikud müügid. Tööstusvaldkonna müügijõud võib ulatuda 20 inimesest kuni 60-ni ning võib vastutada kogu Ameerika Ühendriikide müügi eest. Müügipersonal võidakse määrata ka konkreetsetele klientidele, turgudele või toodetele geograafiliste piirkondade järgi. Heal tasemel müügipersonal on see isik, kes suudab langetada õigeid otsuseid ning lahendab probleeme.
Kui olemasolev müügipersonal on hea ja see on rohkem kui piisav tulevase majanduskasvu kütmiseks, võib inimeste arvu hoida sama ja lihtsalt teha mõnda täiendavat koolitust või võib-olla uuendatud kompensatsioonipaketti. Teisest küljest võib ettevõttes müügipersonali hulk vajadusel kasvada suuremaks või ka jääda sama suureks, kuid kui on erinevad inimesed, kes täidavad piisavalt hästi oma müügipositsioone. Esimene samm müügipersonali valikul on otsustada, mida oodatakse müügipersonalilt ja mida ta on võimeline tegema. Mõnede ettevõtete puhul, kes müüvad suurema osa postimüügi või Interneti kaudu, on müügipersonal täielikult vaba valikuvõimalus. Sellisel juhul võite eeldada, et teie müügipersonal hakkab käitlema ainult suuremaid kontosid, jättes väiksemad tellimused klienditeeninduse töötajatele ja tellijatele.
Meremehe tee
Meremehe tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Pirita asumis.
Tänav sai nime 8. juulil 1966.
Lible (perekonnanimi)
Lible on eesti perekonnanimi.
1. jaanuaril 2017 sellise perekonnanimega inimesi Eestis ei ela või on neid vähem kui 5.
Life Ball
pisi|2007. aasta ball [[Viini raekojaplatsil]] pisi|[[Fran Drescheri ja Bill Clintoni kõne Life Ball'il 2009. aastal]] Life Ball on Viini raekojaplatsil korra aastas, mais või juunis, toimuv suurim heategevusüritus Euroopas. Paljude prominentide ja patroonide osalusega pidulik ball toetab HIVi nakatunud või AIDSi haigestunud inimesi. Üritust korraldab mittetulunduslik organisatsioon AIDS LIFE, mis asutati 1992. aastal Gery Keszleri ja Torgom Petrosiani poolt.
Austria-Ungari eelviimase keisri Franz Joseph I sajanda surma-aasta tõttu 2016. aastal balli ei toimunud, kuid jätkus järgmisel aastal enda tavapärases asukohas.
AIDS LIFE
AIDS LIFE toetab abiorganisatsioone, mis on pühendunud HIV-positiivsete või AIDSi-haigete inimeste aitamisele. Rahaliste vahendite eraldamise eest vastutav meeskond uurib põhjalikult iga projekti jaoks laekunud avaldust. Lisaks on AIDS LIFE'i selge eesmärk tõsta üldsuse teadlikkust antud epiteemia teemal, et inimesed teaksid tunnetada sellest tulenevat ohtu.
Väike-Toome tänav
Väike-Toome tänav on tänav Pärnus Vana-Pärnu linnaosas.
Tänav saab alguse Haapsalu maanteelt, suundub edelasse ja lõppeb Merekalda tänaval. Väike-Toome tänav ristub veel Kesk ja Luha tänavaga. Tänava pikkus on ligikaudu 344 meetrit.
Ernest Agyiri
Ernest Agyiri (sündinud 6. märtsil 1998 Accras) on Ghana jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Taani kõrgliigaklubis Randers.
Klubikarjäär
Aastatel 2008–2014 kuulus ta Ghana jalgpalliakadeemiasse Right to Dream Academy.
2015. aastal liitus ta Inglismaa klubi Manchester City noortesüsteemiga. Aastatel 2016–2018 oli ta Manchester Cityst laenul Norra klubis Vålerenga, hooajal 2018–2019 Belgia esiliiga klubis Tubize ja hooajal 2019–2020 Küprose kõrgliiga klubis Enosis Neon Paralimni.
2023. aasta augustis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Taani kõrgliigaklubiga Randers.
Vaimastvere kool
pisi|Vaimastvere koolimaja Vaimastvere kool on kool Jõgeva maakonnas Jõgeva vallas Vaimastvere külas.
Koolimaja ümbritseb Vaimastvere mõisa park. Samas hoones tegutseb Vaimastvere raamatukogu.
Doris Dragović
pisi|Doris Dragović Doris Dragović (sündinud 16. aprillil 1961) on Horvaatia laulja.
Vaimastvere kool
Kool asutati 1766.
Kooli nimed: pisi|Vaimastvere koolimaja
Doris Dragović
1986. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas laulja Jugoslaaviat lauluga "Moja generacija" ("Željo moja").
Ingrid Neel
pisi Ingrid Neel (sündinud 16. juuni 1998 Oyster Bays) on Ameerika Ühendriikide ja Eesti tennisist. Alates aprillist 2023 esindab ta rahvusvahelistel võistlustel Eestit.
Doris Dragović
1999. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ta Horvaatiat lauluga "Marija Magdalena", millega saavutas finaalis 4. koha.
Ingrid Neel
Ta on võitnud paarismängus 2 WTA turniiri:
Paarismängus on ta WTA edetabelis 65. kohal.
Häbbi sellel', kes petta tahhab!
"Häbbi sellel', kes petta tahhab!" (saksa keeles "Schande über den, der betrügen will") on 1819 Peter Andreas Johann Steinsbergi kirjutatud eestikeelne näidend. Seda peetakse esimeseks täielikult eestikeelseks näidendiks. Näidend kanti esimest korda ette 5. aprillil 1819 (ukj) Tallinnas.
Maksim Sokolov
Ta asus aastal 1985 õppima Leningradi Riikliku Ülikooli majandusteaduskonda poliitökonoomia erialale. Õpingute ajal oli kursuse komsomolisekretär. Aastatel 1987–1989 teenis ta Nõukogude armees. Aastal 1991 lõpetas ta kiitusega Leningradi Riikliku Ülikooli majandusteaduskonna. Aastatel 1989–1991 õppis ta ka sama ülikooli õigusteaduskonnas.
Aastatel 1991–1993 õpetas ta Peterburi Riikliku Ülikooli majandusteaduskonnas majanduslike õpetuste ajalugu ja makroökonoomikat. Aastal 2008 kaitses ta majandusteaduse kandidaadi väitekirja teemal "Развитие акционерного учредительства и фондового рынка в России: 1870-х — 1914 гг.".
Aastatel 1992–1999 oli ta firma Rossi peadirektor. Aastatel 1999–2004 oli ta Corporation S-i peadirektor.
21. maist 2012 kuni 7. maini 2018 oli ta Venemaa transpordiminister Dmitri Medvedevi esimeses valitsuses.
Isiklikku
Maksim Sokolov on abielus ja tal on kolm poega.
Ladysmith
Ladysmith on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis KwaZulu-Natali provintsis.
Asula rajati 1850. aastal. Ladysmith sai nime Kapi koloonia kuberneri Harry Smith naise Juana María de los Dolores de León Smith'i järgi.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Ladysmithi elanikest mustanahalisi aafriklasi 73,34%, India või Aasia päritolu inimesi 15,00%, valgeid 8,26%, värvilisi 2,94% ja teisi 0,45%. Suulu keelt pidas emakeeleks 64,25% inimesi, inglise keelt 22,77%, afrikaani keelt 6,27%, sotho keelt 2,21% ja ndebele keelt 1,04%.
Novi fosili
Novi fosili oli Horvaatia ansambel. 1987. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ansambel Jugoslaaviat lauluga "Ja sam za ples".
Aumõrvad
Aumõrvad on tapmised, kus perekonna meesliige mõrvab oma pere naisliikme, harvadel juhtudel ka meesliikme või mehe, kes oli naise kõlvatuses tema partner. Neile  pannakse süüks oma perekonna au määrimist, paeasjalikult meesliikmete au, kuna nemad on naiste kaitsjad ja nende eest vastutavad. Naine võib sattuda aumõrva ohvriks paljudel põhjustel, kaasaarvatud keeldumine vanemate poolt korraldatud abielust, vägistamise või seksuaalse rünnaku ohvriks langemine, lahutuse küsimine isegi, kui mees on vägivaldne, lääne kultuuri omaks võtmine (muusika kuulamine, televisioonisaadete vaatamine), läänelike riiete ja meigi kandmine jne.
Isegi kahtlus või kuulujutt, et naine on mõne taunitava teoga hakkama saanud, on piisavaks põhjuseks, et korda saata aumõrv.
Kui naine on rikutud, heidab see kõige suuremat varju naise isale või abikaasale, sest nende kohustus on naist kaitsta kõige kõlvatu eest ning kui naine on millegagi hakkama saanud, näitab see, et mees ei ole oma tööd korralikult teinud või ei ole tal piisavalt võimu, et naist panna tegema seda, mida mees tahab.
Aumõrvad on nii globaalses kui ka Läänemaailmas kuriteod, mis toimuvad peamiselt moslemite kogukondades. 91% maailma, 84% Põhja-Ameerika ja 96% Euroopa aumõrvadest on sooritatud moslemite poolt moslemite vastu. Ülejäänud aumõrvad on Sikhide või Hindude poolt sooritatud. Ülemaailmselt on enamus ohvritest naised, vaid 7% on mehed, kellest enamus mõrvatakse naise perekonna poolt, kelle au rüvetati.
Aumõrva jaoks ei palgata kedagi, perekond sooritab selle koletu teo ise. Perekond on ühtaegu süüdistaja, kohtunik ja timukas. Tegelikult on aumõrva puhul tegemist organiseeritud kuritegevusega, sest see, kes mõrva toime paneb, teeb seda alati teiste teadmisel ja toel. Alati on need veresugulastest mehed, kes end timukaks pakuvad ja veretöö läbi viivad. Neid on reedetud. Nemad tehti lolliks. Nende võimu õõnestati. Nendega käituti alatult. Nende au haavati sügavalt, väga sügavalt. Nende omandile tekitati kahju. Nad ei suuda elada selle kohutava häbiga, mida nad ühe sõnakuulmatu naise pärast peavad taluma.
Aumõrvad erinevad koduvägivallast kolmel erineval põhjusel:
'''1.     Etteplaneerimine: Aumõrvad on etteplaneeritud, tihti tehakse see perekonnas koosolekul. Samuti ähvardatakse ohvrit korduvalt surmaga, kui ta peaks perekonna au haavama.'''
2.    Perekonna osavõtt: '''Aumõrvad kaasavad mitut perekonnaliiget, kas siis planeerimisse või teo otsesesse sooritamisse. '''
'''3.    Stigma: Teo sooritajad ei puutu kokku negatiivse stigmaga, nende perekonna ja kogukonna liikmed ei mõista mõrvarit hukka. '''
Mees saab oma ’’namoos’i’’ (au) taastada tappes naise, kes  ebasündsa teo toime pani. Mõnedes islami kogukondades peetakse seda meest suureks kuulsuseks, kuna tal on olnud piisavalt ’’Ghairat’’ (uhkus, autunne).
Evelina
Evelina on naisenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 317. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Evelina 471 naisel.
Royal Oak
Royal Oak oli Revenge-klassi lahingulaev. Ta lasti vette 1914. aastal. Kuu pärast kasutuselevõtmist 1916. aastal osales ta Jüüti merelahingus. 1939. aastal lasti Royal Oak põhja.
Uppumine
1233-liikmelise meeskonnaga lahingulaev seisis 1939. aasta sügisel Šotimaal Orkney saarestikus asuvas Scapa Flows sadamas, mida peeti üheks lihtsamalt kaitstavaks mereväebaasiks kogu piirkonnas. Ometi pääses 14. oktoobril 1939 sadama vahetusse lähedusse saksa allveelaev U-47, mille torpeedod viisid märga hauda 833 HMS Royal Oaki meeskonnaliiget. Käesoleva lühireferaadi allikmaterjaliks on 2005. aastal ilmunud Michael H. Coles'i kaanelugu väljaandes World War II, pealkirjaga „Death of a Dreadnought“.
Taust
1916. aastal valminud alus ei olnud II maailmasõja puhkedes enam Briti kuningliku mereväe rindelaevade seas. Rünnaku ajal üle 20 aasta vana lahingualuse kaotus oli brittidele pigem moraalne kui materiaalne. Aeglasel ja iganenud laeval oli pea võimatu ülejäänud laevastikuga tempot hoida, seetõttu viibiski alus pooltühjas sadamas. Arvestatav inimohvrite hulk väljaspool lahingusituatsiooni andis tugeva hoobi brittide meelekindlusele. Moraali õõnestas ka fakt, et merendusringkondades peeti Scapa Flow sadamat allveelaevadele ligipääsmatuks. Seda ümbritsevad mitmed saared, kaide äärde pääsemiseks tuleb läbida kanaleid, kus on äärmiselt tugevad hoovused ning veesügavus muutub kiiresti. Sõja algusaastal oli Ühendkuningriigi admiraliteedi ja laevastiku ülemjuhataja vahel vaidlus, millises sadamas peaks Kuninglik Merevägi oma laevastikku hoidma, sel põhjusel oligi Scapa Flow kõnealuse rünnaku ajal viletsalt kaitstud.
Kaitsetu Scapa Flow
HMS Royal Oak jõudis Orkney sadamakai äärde vahetult enne sõja ametlikku algust. Üks laeval olnud ohvitseridest, kunagine allveelaevnik, kirjutas admiraliteedile märgukirja, kus mainis, et tema suudaks, vaatamata juurdunud arusaamale, tuua allveelaeva läbi kitsaste kanalite Scapa Flow sadamasse. Sellise sõnavõtu järel korraldas merevägi sadamaümbruse uuringu, kus muuhulgas mainiti, et sõjaajal on laevajuhid valmis võtma riske, mida rahuajal ükski kapten ei võtaks. Vaatamata hoiatavatele märkidele, ei pidanud admiraliteet vajalikuks lisakulutuste tegemist, kuna vaenlase allveelaevade kanalitest läbi pääsemist peeti ebatõenäoliseks. Scapa Flow sadama kohalik kõrgem komandör astus julge sammu ning tellis admiraliteedi vastuseisust hoolimata neli alust, mis pidid kanaleid blokeerima. Esimene neist jõudis kohale 8. septembril ja neljanda saabumise ajaks puhkas HMS Royal Oak juba merepõhjas.
Missiooni algus
U-47 lahkus Kieli sadamast 8. oktoobril, komandöriks 15-aastase merekogemusega, sealjuures vaid 31-aastane Günther Prien. Öisel ajal sõitis alus merepinnal ning päevasel varjati end meresügavustes. Scapa Flow'sse taheti jõuda 13. oktoobriks, täiskuu peegeldus merepinnal ja perioodi üks kõrgeim tõusuvesi lõid just selleks kuupäevaks ideaalsed tingimused kitsastes kanalites manööverdamiseks. Laeva sihtkohast teadsid peale komandöri ainult esimene leitnant ja tüürimees. Järgnes tavapärane stsenaarium Saksa mereväes, kus allveelaevnike ja tavalaevastiku juhtide vahel valitses infosulg.
Ebaõnnestunud lõks
7. oktoobril väljusid Kieli sadamast mitmed Saksa alused Norra ja Ühendkuningriigi vahelistesse vetesse, et meelitada Scapa Flow'st Briti laevastik hoolikalt planeeritud lõksu. Peale brittidele nähtava laevastiku olid lahinguvalmis veel 4 allveelaeva ja üle saja lennuki. Manöövri eesmärk oli ootamatult rünnata Ühendkuningriigi laevastikku õhust ning vee alt, sakslaste merepealne laevastik oli pelgalt diversioon. Esialgu töötas plaan nagu ette nähtud, Scapa Flow ümbrusse jäi peale Royal Oaki patrullima ainult 2 laeva, ülejäänud võtsid suuna sakslaste lõksu poole. 8. oktoobril oli äärmiselt kehva nähtavusega ilm ning kumbki lahingupool ei suutnud üksteise asukohta kindlaks teha. Endiselt kaheldes Scapa Flow sadama turvalisuses, suunas komandör laevastiku fragmentaarselt teistesse asukohtadesse. Kui 12. oktoobril lendas üle Orkney linna sadama sakslaste luurelennuk, seisis seal peale Royal Oaki veel kaks suuremat alust, mis kummalisel kombel sama päeva õhtul sadamast lahkusid. Seega tänu sakslastele oli Scapa Flow sadam tühjenenud uutest ja atraktiivsematest Briti laevadest. 13. oktoobriks oli U-47 jõudnud sihtkohta ning 17:00 tegi Prien oma meeskonnale eesootava ülesande teatavaks.
Sihtmärgini jõudmine
Sakslaste alus sattus Briti mereväe baasi läheduses kohe tugevasse hoovusesse, mis lükkas U-47-t edasi vee all manööverdavale allveelaevale äärmiselt sobimatul kiirusel. Enne kui Prien jõudis arugi saada, oli ta saabunud Scapa Flow basseini suudmele. Nüüd tuli mööda laveerida kahest blokeerivast laevast, mis ei läinud sugugi nii sujuvalt kui läbi kanalite tüürimine. Alus riivas ja seejärel haakis enda külge ühe brittide laeva ankrutrossi. Hoolika ja osava manööverdamise abil suutis Prien takistusest vabaneda ning Scapa Flow kaide äärde jõuda.
Torpeedorünnak
14. oktoobril kella 1 paiku öösel nägi kapten Günther Prien kaht alust, millest ühte pidas ta Royal Oakiks ja teist lahinguristleja Repulse'iks, mis luurelennu andmetel pidi samuti Scapa Flow's ankrus olema. Tegelikult oli teine alus vana lennukikandja Pegasus. Väikeste vaheaegadega tulistas U-47 kuus torpeedot, Prieni arust uputasid need Royal Oaki ja vigastasid Repulse'i. Arvestades, et viibiti ööpimeduses ja sügaval vaenlase tagalas, on täiesti arusaadav, et Prien uskus end nägevat seda, mis luureinfo kohaselt sadamas olema pidi. Brittide lahingulaeva meeskond ei saanud sõna otseses mõttes aru, mis neid tabas.
Ekslikud toimingud HMS Royal Oaki pardal
Pärast esimese torpeedo tabamist hakkas HMS Royal Oaki vastutav komandör W. G. Benn otsima laevasisese plahvatuse asukohta. Seda põhjusel, et Kuningliku Mereväe instruktsioonide järgi võib kodusadamas tulla üllatusrünnak üksnes õhu kaudu ning laeva välistekkidel kahjustused puudusid. Benni sõnade kohaselt polnud ta hetkekski mures laeva turvalisuse pärast, ta olevat rahulikult andnud käsu panna tööle pumbad laeva pääsenud vee eemaldamiseks ning alustanud kohaliku plahvatuse täpsema asukoha välja selgitamisega. Komandör olnud nii muretu, et ei käskinud isegi veekindlaid uksi sulgeda, rääkimata meeskonna evakueerimisest. 12 minutit pärast esimest torpeedotabamust, kostis veel 3 plahvatust ning 13 minutit hiljem hakkas suur lahingulaev tüürpoordi suunas külili vajuma. Hilisema juurdluse käigus selgus ka peamine põhjus, miks inimkaotused olid niivõrd suured. Oodates võimalikku üllatusrünnakut õhust, oli enamik meeskonnast majutatud alumistele tekkidele, mida eraldasid ülemistest mitmed terasest liuguksed. Kui laev vajus järsult kreeni, kiilusid rasked terasuksed kinni oma enda raskuse all. See muutis rünnakujärgse pääsemise nendele meestele praktiliselt võimatuks. 1233 meremehest jäi ellu ainult 400.
Kokkuvõte
Traagiline juhtum sõja algusaastast oli kogum brittidele ebameeldivaid kokkulangevusi. Vastuolud mereväeringkondades, mille resultaadiks oli sõjaperioodi kohta andestamatult viletsasti kaitstud mereväebaas. Samuti ametlik eeskiri, milles seisis, et kodusadamas saab ainult õhurünnakut eeldada. Lõpuks ka vastutava komandöri otsused olukorras, kus kõige halvemat eeldades oleks võinud sadu inimelusid säästa. HMS Royal Oaki uppumine, nagu sissejuhatuses öeldud, ei olnud Kuninglikule Mereväele suur materiaalne löök, kui inimelud välja arvata.
Mõõtesild
Mõõtesild on sildlülitusel põhinev takistuse või impedantsi või nende pöördväärtuste juhtivuse ja kompleksjuhtivuse mõõtmise seade.
Lugemi saab võtta otse kui mõõtesild tasakaalustada, või siis arvutada mõõtetulemus tasakaalumõõturi näidu järgi, kasutades silla tundlikkuse väärtust.
Mõõtesillaga analoogiliselt toimib kompensaatorlülitus.
Vabadussild (Budapest)
pisi|Vabadussild [[Budapestis üle Doonau jõe (2013)]] pisi|Vaade Vabadussillale Doonaul (2010). [[Kasutaja:Kruusamägi|Ivo Kruusamäe foto]]
Tarinduselt kolmeavaline konsooltala-sõrestiksild.
Sild ühendab Budapestis kahte ajaloolist linnaosa – Buda ja Pesti.
Silla rajamine
pisi|left|Franz Josephi sild Budapestis üle Doonau jõe (postkaart [[1906)]] Sild ehitati aastatel 1894–1896 insener János Feketeházy projekti järgi.
Kapadookia (Rooma provints)
thumb|Rooma keisririik [[Hadrianuse ajal (117–138 pKr), Kapadookia keiserlik provints esile tõstetud]]
Vabadussild (Budapest)
Silla rajamine
Sild avati 1896. aasta oktoobris. Avamisel viibis keiser Franz Joseph I.
Kapadookia (Rooma provints)
Kapadookia oli Rooma keisririigi provints Anatoolias (tänapäeval Kesk-Ida-Türgi) keskusega Caesareas. See loodi aastal 17 pKr keiser Tiberiuse poolt (valitses 14–37 pKr) pärast Kapadookia viimase kuninga Archelaose surma.
Vabadussild (Budapest)
Silla rajamine
Silla üldpikkus on 333 m ja laius 20 m. Keskmise ava sille on 170 m.
Kapadookia (Rooma provints)
Kapadookia oli keiserlik provints, mis tähendab, et selle kuberner (legatus Augusti) oli otse keisri poolt määratud. 1. sajandi lõpul liideti provintsiga ka Pontuse ja Väike-Armeenia piirkondi.
Vabadussild (Budapest)
Silla rajamine
Sild meenutab välisilmelt kettsilla kontuure, mida tol ajal esteetilistel kaalutlustel eelistati.
Taastamine ja rekonstrueerimine
Teises maailmasõjas Budapesti pealetungioperatsiooni käigus sild õhiti 1945. aasta jaanuaris taganevate Wehrmachti vägede poolt. Silla taastustööd lõppesid 1945. aasta augustis.
Kapadookia (Rooma provints)
Rooma liitlane
Enne otsest keiserlikku valitsemist oli Kapadookia üks Aleksander Suure maailmariigi järglaskuningriike. Kapadookia kuningriiki valitses Ariaratiidide dünastia aastatel 331 eKr kuni 95 eKr. Ariarathes IV ajal astus Kapadookia esmakordselt kontakti Rooma vabariigiga kui vaenlane liidus Seleukiidide kuninga Antiokhos Suurega Rooma-Süüria sõjas aastatel 192–188 eKr.
Pärast Rooma võitu Antiokhose üle astus Ariarathes IV vabariigiga sõbralikesse suhetesse, kihlates oma tütre Rooma liitlase Pergamoni kuningaga. Ariaratiidide kuningatest said seejärel peamised Rooma liitlased idas. Kuningriik toetas vabariiki vastukaaluks Seleukiidide riigi vastu, mis nõudis ülemvõimu Kapadookia kuningriigis. Kapadookia toetas Roomat ka Kolmandas Makedoonia sõjas aastatel 171–166 eKr kuningas Perseuse vastu. Rooma võit Seleukiidide ja Makedoonia üle tegi vabariigist suurvõimu Ida-Vahemerel.
Vabadussild (Budapest)
Taastamine ja rekonstrueerimine
2007. aastal sild rekonstrueeriti.
Kapadookia (Rooma provints)
Rooma liitlane
Kui kuningas Attalos III (138–133 eKr) pärijateta suri, pärandas ta Pergamoni kuningriigi Roomale. Eumenes III nõudis Pergamoni trooni, okupeerides territooriumi. Aastal 130 eKr toetas Kapadookia kuningas Ariarathes V Rooma konsul Publius Licinius Crassus Dives Mucianust nurjunud katses tõugata Eumenes III troonilt. Nii Crassus kui ka Ariarathes V langesid lahingus Eumenes III vastu. Ariarathes V surma tagajärjel hõivas tema alaealine poeg Ariarathes VI Kapadookia trooni.
Pontuse kuningas Mithridates V rakendas kontrolli Kapadookia üle, kihlates oma tütre Laodike Ariarathes VI-ga. Mithridates V algatas hiljem sõjalise sissetungi Kapadookiasse, moodustades kuningriigist Pontuse kuningriigi protektoraadi. Ehkki nominaalselt iseseisev, jätkus Pontuse mõju Kapadookia üle tema poja Mithridates VI ajal.
Pontuse kuningas võis hiljem aastal 101 eKr mõrvata Ariarathes VII, kui Mirthridates VI pani oma 8-aastase poja Ariarathes IX nukukuningana Kapadookia troonile. Lapsena ei suutnud Ariarathes IX kuningriigis kontrolli säilitada, kui Kapadookia aadlikud aastal 97 eKr tema võimu vastu mässasid ja mõrvatud Ariarathes VII poja Ariarathes VIII kuningaks nimetasid. Mithridates surus mässu kiiresti maha, saatis Arirarathes VIII maapakku ja taastas tema poja Kapadookia troonile.
Rooma klientkuningriik (95 eKr – 14 pKr)
Vastuseks Kapadookia rahutustele aastal 95 eKr saatis Bitüünia kuningas Nikomedes III saadiku Rooma, nõudes ülemvõimu kuningriigis. Mithridates VI saatis samuti saadiku Rooma, otsides Rooma nõusolekut tema ülemvõimule Kapadookias. Kuid Rooma senat ei andnud kuningriiki kummalegi.
Selle asemel nõudis senat nii Pontuselt kui ka Bitüünialt taandumist Kapadookiast ja selle sõltumatuse tagamist. Senat käskis Ariarathes IX kukutada. Kiliikia Rooma kuberneri Lucius Cornelius Sulla sõjalisel toetusel pandi Ariobarzanes I Kapadookia kuningaks. Ariobarzanes I troonile saamisega aastal 95 eKr sai Kapadookiast Rooma vabariigi klientriik.
Aastal 93 eKr tungisid Mithridates VI väimehe Tigran Suure juhitud Armeenia kuningriigi väed Pontuse kuninga korraldusel Kapadookiasse. Tigran tõukas troonilt Ariobarzanes I, kes põgenes Rooma, ja kroonis Gordiose uueks Kapadookia klientkuningaks. Armeenia klientriigi Kapadookiaga asutas Tigran oma kuningriigi ja laieneva Rooma vabariigi vahele puhvertsooni.
Olles Kapadookia kindlustanud, tungis Mithridates Bitüünia kuningriiki, võites aastal 90 eKr kuningas Nikomedes IV. Nikomedes IV oli sunnitud põgenema Itaaliasse. Senati delegatsioon saadeti itta, et taastada nii Nikomedes IV kui ka Ariobarzanes I vastavalt nende kuningriikidesse. Kuigi Liitlassõda oli Itaalias veel käimas, suutis Rooma edukalt taastada mõlemad kuningad vabariigi kasvava mõju tõttu piirkonnas.
Mithridatese sõjad (88–63 eKr)
450px|thumb|Väike-Aasia kaart aastal 89 eKr [[Esimene Mithridatese sõda|Esimese Mithridatese sõja alguses. Kapadookia (heleroheline) on näidatud kui Pontuse kuningriigi (tumeroheline) klient]]
Aastal 89 eKr, pärast rahulepingu sõlmimist Roomaga ja Ariobarzanes I taastamist Kapadookia troonile, tungis Mithridates VI taas Kapadookiasse, pannes Pontuse nukukuningana troonile oma poja Ariarathes IX. Mithridatese tegevus Kapadookias sütitas Esimese Mithridatese sõja (89–85 eKr) Rooma ning Pontuse ja tema liitlase Armeenia vahel.
Kui Nikomedes IV aastal 74 eKr suri, pärandas ta Bitüünia kuningriigi Rooma vabariigile. Tema surm põhjustas Väike-Aasias võimuvaakumi, mis võimaldas Mithridates VI sisse tungida ja juhita kuningriigi vallutada. Kuna Mirthidates VI-l olid taas plaanid Rooma Väike-Aasia protektoraatides, sealhulgas Kapadookias, käivitas Rooma Pontuse ohu lõpetamiseks Kolmanda Mithridatese sõja. Konsul Lucius Licinius Luculluse lähetamisega Aasiasse ajas Rooma Pontuse ja selle liitlase Armeenia Aasiast välja, kinnitades aastal 71 eKr Rooma ülemvõimu Aasia klientriikides ja vallutades protsessi käigus Pontuse. Kui Mithridates VI põgenes Armeeniasse, tungis Lucullus aastal 69 eKr kuningriiki.
Vaatamata esialgsele edule ei suutnud Lucullus sõda otsustavalt lõpetada. Aastal 66 eKr suutsid Mithridates VI ja Tigran oma kuningriigid tagasi võtta ning Lucullus kutsuti Rooma. Senat saatis siis itta Pompeiuse, et sõda lõpetada. Pärast kaotust Pompeiuselt põgenes Mithridates VI taas Armeeniasse. Kuid Tigran keeldus teda vastu võtmast. Mithridates VI oli sunnitud põgenema üle Musta mere põhja Bosporose kuningriiki oma poja Maharesi võimu alla, lõpetades sellega aastal 65 eKr sõja.
Mithridates VI eemalviibimisega Väike-Aasiast annekteeris Pompeius Bitüünia, Pontuse ja Kiliikia ametlikult Rooma vabariigile kui provintsid. Sissetungil Armeeniasse aastal 64 eKr alistus Tigran Pompeiusele ja sellest sai Rooma klientriik. Pärast Armeenia tasalülitamist reisis Pompeius lõunasse ja annekteeris Rooma klientriigi Süüria ametlikult vabariiki kui provintsi, kukutades selle kuninga Antiochos XIII Asiatikose. Pärast Ariobarzanes I surma pani Pompeius ühe oma viimase teona idas enne Rooma naasmist tema poja Ariobarzanes II uueks Rooma klientkuningaks Kapadookias.
Ariobarzanes II valitses Rooma klientkuningana aastani 51 eKr, kui ta naabrile Partiale ustavate jõudude poolt mõrvati. Rooma senat kuulutas tema poja Ariobarzanes III tema õigusjärglaseks ja pani ta Kiliikia Rooma kuberneri Cicero sõjalisel toetusel Kapadookia troonile. Aastal 50 eKr avastas Ariobarzanes III Cicero abil oma ema Athenais Filostorgos II vandenõu ta kukutada ja noorema venna Ariarathes X-ga asendada. Cicero ja Ariobarzanes III pagendasid Athenaise, kes oli Mithridates VI tütar, Kapadookiast.
Rooma kodusõjad
Kapadookia muutus oluliseks mängijaks Rooma vabariigi kodusõdade ajal. Kui Julius Caesar ületas aastal 49 eKr Rubico jõe ja alustas oma kodusõda, põgenesid paljud Rooma senati liikmed Pompeiuse juhtimisel itta. Kapadookia kuningas Ariobarzanes III toetas esialgu Pompeiust Caesari vastu, tänu Pompeiuse toetusele tema isale aastaid varem. Kuid pärast Caesari võitu Pompeiuse üle Farsalose lahingus ja sellele järgnenud Pompeiuse mõrva aastal 48 eKr kuulutas Ariobarzanes III oma lojaalsust Caesarile. Caesar nimetas seejärel Gnaeus Domitius Calvinuse Rooma kuberneriks Aasias, kes tegutses tema pealeitnandina Väike-Aasias, kui ta reisis Ptolemaioste Egiptusesse.