cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kersten Kievel
Kersten Kievelit mainitakse esimest korda allikates 1517. aasta 18. veebruaril, kui ta ostis Hans Rademannilt Suur- ja Väike-Aakaru küla (Grote und Kleene Ayakaer, ka Oldckaer või Adekaer), mis asusid vastavalt Kambja ja Nõo kihelkonnas. Ühtekokku oli neil küladel 15 adramaad, millest 9 paiknes Suur- ja 6 Väike-Aakarus; kahes külas oli kokku 8 talumajapidamist. Lisaks sai Kersten ka õiguse nõuda ühte Hinrich Langenile kuuluvat talumajapidamist, ehkki müüja ei soovinud selle eest vastutada. Müügitehingu hind oli 1300 vana Riia marka ning tehingu kinnitas Tartu piiskop Christian Bomhower.
Barre des Écrins
Ajalugu
Geograafid avastasid Écrinsi hilinenult 19. sajandil, kui see oli Prantsusmaa kõrgeim punkt (Savoia oli sel ajal Sardiinia kuningriigi osa). Mäed asuvad tegelikult Oisansi ja Briançonnaisi piiril, kus kõrgeim punkt asub täielikult Briançonnaisis. Kohalikud kutsuvad seda mõnikord "Arsinesi punktiks".
Kersten Kievel
Aastatel 1542–1545 on Kersten Kievelit mitmel korral nimetatud Tartu mees- ehk vasallikohtu kaasistujana.
Barre des Écrins
Ajalugu
Inglased Adolphus Warburton Moore, Horace Walker ja Edward Whymper tõusid koos teejuhtide Michel Crozi Chamonix'st ja Christian Almeriga Šveitsist esmakordselt Barre des Écrinsile 25. juunil 1864. Nad lõikasid astmed Barre'i põhjaküljele, kuni jõudsid Whymperi koridori kaudu idaserva tippu. Seejärel jõudsid nad selle kõrge seljaku tippu, mis koosnes väga ebastabiilsetest kividest. Edward Whymper kirjeldas mäkketõusu oma raamatus "Scrambles amongst the Alps" ("Rüselused Alpide vahel", 1860-1869).
William Augustus Brevoort Coolidge tegi esimese otsetõusu Barre des Ecrinsi põhjaküljel 1870. aasta juulis, lõigates 500 astet.
Esimene tõus ilma teejuhita kuulub Frederick Gardinerile 1878. aastal Charles ja Lawrence Pilkingtoni saatel.
Lõunaküljel ronis esmakordselt 1880. aastal Pierre Gaspard koos Henri Duhameliga. Lõunasambal, Glacier Noiri osa, mis lõpeb ülaosas, ronis esmakordselt 1944. aastal kuulus alpinistipaar Jeanne ja Jean Franco.
Mäkketõus
thumb|Barre'i lõunakülg (paremal). Selle all on Coolidge'i tipp ja Le Fifre.
Barre des Écrins meelitab paljusid ronijaid ja seal on palju marsruute üles.
Mäkke on traditsiooniliselt ronitud Pré de Madame Carle'ist Ailefroide'i orus. Tavamarsruut kulgeb kogu Glacier Blanci pikkuses. See on paljukasutatav marsruut, kuna see on tavaline tee Dôme des Écrinsile, mis on üks kergemini ronitavaid neljatuhandelisi mäetippe. See algab Refuge des Écrinsist ja kulgeb põhjaküljel peaaegu Lory sadulani (3974 m), kus marsruudid Dôme'ile ja Barre'ile hargnevad. Tõus Barre'ile jätkub kaljusel seljakul kogu teel mäetippu. La Bérarde'i teejuhid on varustanud Col des Écrinsi trossidega, mis võimaldab neil oma kliendid tippu tuua.
Mäetippu on ka teisi, keerulisemaid teid, nagu üsna raske lõunakülg. Mäe kivimite kvaliteet on halvast keskmiseni ja eriti mäe lõunaküljel on kivilaviini oht märkimisväärne.
Direct Coolidge'il on hiliskevadel võimalik jäänaelte ja jääkirvega otse tippu ronida. Sõltuvalt lumeoludest saab seda marsruuti läbida ka suuskadel.
Barre des Écrinsi lõuna-põhja ülekäik on samuti üks massiivi klassikalisi marsruute.
Jalgsi mäkketõusu rekord on 2012. aasta juunist 1 tund 55 minutit Mathéo Jacquemoud'i nimel, kes alustas Pré de Madame Carle'ist (1874 m) Dôme'i ja Whymperi koridori tavamarsruudil. Ta ületas Hubert Fievet' vana rekordi (2 tundi ja 3 minutit 1998. aastal).
Edasi-tagasi suuskadel mägironimise rekord on 2009. aastast 2 tundi 51 minutit Nicolas Bonnet' nimel, Pré de Madame Carle'ist.
thumb|center|upright=3.2|Écrins ja [[Glacier Blanc]]
Pikim nägemisulatus
Barre des Écrins on Maa pikima pildistatud ja tunnustatud vaatevälja objekt. 2016. aasta juulis pildistas Marc Bret mäge Pic de Finestrellesist Püreneedes umbes 443 km kauguselt.
Białogard
Białogard (saksa Belgard) on linn Poolas Lääne-Pomorze vojevoodkonnas, Białogardi maakonna halduskeskus.
Varrasahelik
Varrasahelik on Eesti muinasaegse riietuse juurde kuulunud mitmest vardataolisest lülist koosnev rauast või pronksist kett, mis kuulus vöö juurde ja mille külge kinnitati tarbeesemeid.
Białogard
Białogard sai linnaõigused 1299. aastal, Hansa Liitu kuulus alates 1386. aastast. Kuni 1945. aastani oli linn Saksamaa koosseisus.
Varrasahelik
Varrasahelik kuulus nii naiste kui ka meeste vööde juurde alates 11. sajandi algusest. See koosnes paarist-kolmest aasotstega pulgataolisest lülist (lülikeha mõlemas otsas on rõngas või silmus), mis mõnikord olid pronkstraadiga mässitud. Vööl võidi kanda mitut varrasahelikku ja nende külge kinnitati tulusraud, noatupes nuga vms, see riputati kas rihmajagaja külge või vööle needitud kannaga plekknaastu külge. Siksälä kalmest on matustest leitud varrasahelike osi koos nende külje riputatud kuljustega.
Välislingid
Foto: Kullatud pronkstraadiga mässitud varrasaheliku lüli Keavast
Eric Edmeades
Edmeades keskendub oma koolitustel peamiselt sellele, kuidas luua jõukust läbi oma ettevõtte ja kuidas saavutada ettevõtlusvabadus. Ta on lava jaganud tuntud koolitajatega nagu Richard Bransoni ja Anthony Robbinsiga.
Edmeades on üles ehitanud mitmeid ettevõtteid nii, et tema enda kohalolek pole vajalik. Ta on ostnud, kasvatanud ja müünud ettevõtteid erinevates valdkondades, nende seas mobiilindus, meditsiiniline treening, 3D kaamerate projekteerimine ja omanud Hollywoodi eriefektide stuudiot, kus valminud filmide nagu "Kariibi mere piraadid", "Transformers" ja "Raudmees" efektid.
Stelmužė kirik
Stelmužė Püha Risti kirik (leedu keeles Stelmužės Viešpaties Jėzaus Kryžiaus bažnyčia) on kirik Leedus Zarasai rajooni Imbradase vallas Stelmužė külas. See kuulub katoliiklastele ja jääb Panevėžysi piiskopkonda. Kirik ja selle kellatorn on osa Stelmužė mõisa hoonetekompleksist.
Eric Edmeades
4.–8. novembrini 2019 toimus Saku Suurhallis konverents Better You, kus esines ka Eric Edmeades.
Stelmužė kirik
Ajalugu
Kirik ehitati 1704. aastal. Toona kuulus see Ilūkste kihelkonda. Aastal 1713 ehitasid kohalikud mõisnikud Fölkersahmid kiriku ümber ja muutsid selle kalvinistide kirikuks. Tollest ajast pärineb ka kiriku interjöör.
Eric Edmeades
Eraelu
Edmeades on elanud Lõuna-Aafrikas, Kanadas, Iirimaal, Suurbritannias ja USAs. Praegu elab Turksi ja Caicose saartel. Edmeades abiellus oma tüdruksõbra Elisega juulis 2012.
Stelmužė kirik
Ajalugu
Aastal 1808 sai sealsest kirikust katoliku kirik. XIX sajandi keskpaiku oli sealseks kirikuõpetajaks kirjanik ja tõlkija Juozapas Silvestras Dovydaitis, kes asutas kiriku juurde ka kooli. Aastal 1880 rekonstrueeriti kirikut taas.
Aastal 1945 kirik suleti. Aastal 1963 rajati sinna skulptuuride näitus ja sellest sai Rokiškise muuseumi kirikliku kunsti filiaal. XX sajandi üheksakümnendatel aastatel tagastati kirik katoliku kogudusele. Aastail 1980-1981 ja 2008 viidi kirikus läbi restaureerimistööd.
Kirikuhoone
Tegemist on vanima puidust kirikuhoonega Leedus. Hoone valmis aastal 1650 ja on ehitatud puidust, kuid asub maakividest ja punastest tellistest soklil. Ka eraldiseisev kellatorn on puidust ning on pärit kirikuhoonega samast ajajärgust.
Hoone on nelinurkse põhiplaaniga, selle juures on kasutatud klassitsismi elemente. Ühelööviline kirikuhoone lõpeb idas presbüteeriumiga, mis asub kolmnurkses apsiidis. Kolmnurkse frontooniga portikust ääristavad mõlemal küljel kolm sammast, sealt pääseb eeskotta. Portikuse kohal on sepistatud rauast rist, metallist rist kaunistab ka apsiidi kohale rajatud puitkarkassiga tornikest. Lääneküljel asub kirikus oreli ja koori tarbeks rajatud rõdu. Kirikut katab sindelkatus. Nii altar kui kantsel on baroksed, nikerdatud puitskulptuuridega. Kiriku all asub kinni müüritud kelder, kuhu on maetud kohalikud mõisnikud.
Kirikuhoovi lääneservas seisab XVII sajandil ehitatud nelinurkse põhiplaaniga ja ruudukujulise torniga kellatorn. Ka kellatorn on rajatud kivist soklile. Hoonet restaureeriti aastail 1959 ja 1980.
Kirikuaia idaservas asub muinsuskaitsealune Esimese maailmasõja aegne saksa sõjaväe kalmistu.
Monotüüpia
pisi|William Blake'i monotüüpia Monotüüpia ehk õlivärvitrükk on graafikas kasutatav tehnika, mille puhul kujutis maalitakse õlivärviga klaasplaadile, plastikule või metallplaadile, millest tehakse ainult üks tõmmis.
Monotüüpiat on viljeldud 17. sajandist alates. Kuulsaimad esindajad William Blake, Edgar Degas ja Paul Gauguin. Eestis sai monotüüpia tuntuks Kõrgema Kunstikooli Pallas kaudu, seda tehnikat viljelesid mitmed selle kooli kasvandikud: Eduard Wiiralt, Gustav Raud, Aleksander Möldroo, Jaan Grünberg, Karl Pärsimägi, Aino Bach, Kaarel Liimand, Helga Jõerüüt ja Mari Adamson.
Madarik (perekond)
Selles perekonnas on praegusaegse taksonoomia kohaselt üks liik – madarik (Sherardia arvensis). Eestis esineb ta võõrliigina (toodi sisse 1904. aastal).
Blåstjerne
2. Suurtükiväepolk
2. Suurtükiväepolk oli Eesti Rahvaväe suurtükiväeüksus.
Moodustamine
8. jaanuaril arvati grupi koosseisu Vabadussõja aegsed välipatareid nr 4, 8, 9 ja 10.
Patarei nr. 1
pisi|leitnant [[Hermann Maim]] Patarei nr. 1 – endine väljapatarei nr. 10 – formeerimine algas Tallinnas 20. detsembril 1918 1. suurtükiväepolgu 4. patareina. Patarei ülemaks määrati leitnant Hermann Maim, vanemohvitseriks leitnant Artur Tenno, rühmaülemateks lipnik Aleksander Derrik ja lipnik Kaarel Jürmann, asjaajajaks sv.-am. A. Soots. 8. jaanuaril 1919 lõpetati patarei formeerimine ja patarei saadeti nelja 3,42-tollise vene 1895. aasta välikahuriga 2. diviisi ülema käsutusse. Põltsamaal täiendati patareid hobustega ning see määrati 2. jalaväepolgu käsutusse. Esimene tuleavamine oli patareil juba 17. jaanuaril.
Patarei nr. 2
Patarei nr. 2 – endine väljapatarei nr. 4 – aluseks sai 11. jaanuaril 1919 soomusronglaste poolt Tapa rajoonis sõjasaagina enamlastelt äravõetud kerge 3" nelja-suurtükiline patarei ühes 31 hobusega. Patarei nr 4 formeeriti Tapal 11. jaanuaril 1919. aastal, ülemaks leitnant Artur Raag.
Patarei nr. 3
Patarei nr. 3 – endine väljapatarei nr. 9 – formeerimine algas Tallinnas 17. märtsil 1919. Patarei ülemaks määrati leitnant Georg Leets, vanemohvitseriks lipnik Aleksander Derrik ja asjaajajaks sv.-am. Dannenberg. Patarei formeeriti soomlaste poolt üle antud neljast 3" kergest suurtükist.
Patarei nr. 3 osales Lõunarindel 1919. aasta kevadel Orava lahingutes.
Patarei nr. 4
Patarei nr. 4 – endise väljapatarei nr. 8 formeerimist alustati Tallinnas 16. märtsil 1919. 3. raske väljasuurtükiväe divisjoni 2. patareina. Patarei ülemaks ja formeerijaks määrati kapten Karl Aleksander Kool, vanemaks ohvitseriks alamleitnant Theophil Konstantin Lukk, majandusülemaks alamkapten Johanson. Esialgne varustus, hobused ja veovahendid saadi soome abivägedelt, meeskond tagavarapatareist. 26. märtsil sõitis patarei välja Lõuna väerindele, olles varustatud kahe 6" Vickersi haubitsaga.
Kapten Karl Aleksander Kooli määramisel Vabariigi Sõjakooli Suurtükiväe patarei ülemaks, määrati patarei ülemaks leitnant Theophil Konstantin Lukk.
Vabadussõja jooksul muutus polgu koosseis patareide arv. 18. veebruaril 1919 toodi 1. Suurtükiväepolgu patareid nr. 4 (leitnant Hermann Maim) ja nr. 6 (leitnant Richard Lessel) 2. suurtükiväepolgu koosseisu; 2. suurtükiväepolgust viidi 1. Suurtükiväepolku asemele patareid nr. 4 (nooremleitnant Artur Raag), nr. 5 (nooremleitnant August Rose) ja nr. 6 (nooremleitnant Johannes Remmel). 7. aprillil toodi patarei nr. 5 (nooremleitnant Rose) 2. suurtükiväepolku.
7. augustil 1919 nimetati kõik patareid diviisides Sõjavägede Ülemjuhataja päevakäsuga nr. 435 "välipatareideks" (tollases keelekasutuses "väljapatareid") ja nad said omale uued numbrid: Välipatarei nr 1, ülem Oskar Palu; Välipatarei nr 2, ülem Jaan Tõnisson; Välipatarei nr 3, ülem August Ratiste; Välipatarei nr 4, ülem Artur Raag; Välipatarei nr 5, ülem Johannes Roska; Välipatarei nr 7, ülem Vladimir Janitz; Välipatarei nr 8, ülem Teofil Lukk; Välipatarei nr 9, ülem Georg Leets;  Välipatarei nr 10, ülem Herman Maim; Välipatarei nr 11, ülem August Rose;  Välipatarei nr 12, ülem Richard Lessel;  Välipatarei nr 13, ülem Hans Miller;  Välipatarei nr 14, ülem Christian Freiberg;  Välipatarei nr 15, ülem Osvald Einer; Välipatarei nr 16, ülem Helmut Vilipus; Välipatarei nr 17, ülem Alvin Adler; Välipatarei nr 18, ülem Johannes Tamm. Kindluse patarei nr 1, ülem Lembit Hellat; Kindluse patarei nr 2, ülem Helmut Arro; Kindluse patarei nr 3, ülem Paul Kuusik;  Kindluse patarei nr 4, ülem Nikolai Polonski;  Kindluse patarei nr 5, ülem Paul Mühlverk;   Kindluse patarei nr 6, ülem Georg Rasumov;   Kindluse patarei nr 7, ülem Paul Borkmann;   Kindluse patarei nr 8, ülem August Aron; Kindluse patarei nr 9, ülem August Kangro; Kindluse patarei nr 10, ülem Aleksander Mägi. Tagavarapatarei, ülem Heinrich Laretei ja Sõjakooli patarei Karl Kool.
Tegevus rahuajal
Vabadussõja lõpus koosnes Eesti suurtükivägi 1., 2. ja 3. suurtükiväe polgust, 1. kindluse raskesuurtükiväe divisjon, 2. kindluse raskesuurtükiväe divisjon ja 3. kindluse raskesuurtükiväe divisjonist ja Kahurväe tagavaradivisjonist. 1920. aastaks suurtükiväe polgud formeeriti vastavalt 1. suurtükiväe divisjon, 2. suurtükiväe divisjon ja 3. suurtükiväe divisjoniks. 1. juuniks 1920. aastaks liideti Kindluse raskesuurtükiväe divisjonid, Kindluse suurtükiväe divisjoniks, mis aga 9. novembril 1920. aastal likvideeriti ja jagati kolme kindluse grupina suurtükiväe divisjonide vahel.
1. juunist 1921 muudeti nii 1. kui 2. suurtükiväepolgu koosseise. Vastavalt sellele pidi polgus olema kaks kerget suurtükipatareid (igas neli suurtükki), üks kerge haubitsapatarei nelja suurtükiga, üks raskehaubitsapatarei kahe suurtükiga ja üks kindlusesuurtükiväe grupp suurtükiväepolgu koosseisulise üksusena.
1922. aastal toimus Vabariigi Valitsuse 1921. aasta 3. novembri "Seadluse muudatuste kohta kaitseväe organisatsioonis ja terminoloogias" alusel Eesti rahvaväe venepäraste väeosade nimetuste asendamine Lääne-Euroopas kasutatavate maa- ja mereväe sõjaväeosade nimetustega (roodud – kompaniideks ja polgud rügementideks.
15. märtsist 1924. aastal muudeti suurtükiväe organisatsioon järgmiseks: 1. diviisil oli 1. diviisi suurtükivägi, 2. diviisil 2. diviisi suurtükivägi ja 3. diviisil 3. suurtükiväe rügement. Mõlema diviisi suurtükiväed jagunesid kaheks grupiks.
1. augustil 1925. aastal loodi uus organisatsioon, kus suurtükivägi jagunes suurtükiväegruppideks: 1. diviisil oli 1. suurtükiväegrupp ja 2. suurtükiväegrupp; 2. diviisil 3. suurtükiväegrupp ja 4. suurtükiväegrupp ja 3. diviisil 5. suurtükiväegrupp.
Lavassaare turbamaardla
Lavassaare turbamaardla on üleriigilise tähtsusega turbamaardla, mis asub Pärnu maakonnas. Maardla pindala on 19 746 ha.
Maardla hästilagunenud turvast saab kasutada nt kütteks, vähelagunenud turvast nt aiandusturbaks.
Novo-Savinovo rajoon (Kaasan)
Novo-Savinovo rajoon (tatari keeles Яңа Савин районы, vene keeles Ново-Савиновский район) on haldusüksus (rajoon) Venemaal Tatarstani pealinnas Kaasanis. Novo-Savinovo rajoon asub Kaasani ajaloolisest kesklinnast põhja pool.
Novo-Savinovo rajoon moodustati 5. detsembril 1994, mil Lenini rajoon jagati Novo-Savinovo rajooniks ja Aviastroitelnõi rajooniks.
Liepa vald
pisi|Vallamaja Liepa vald (läti keeles Liepas pagasts) on vald Lätis Cēsise piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Mārsnēni, Priekuļi ja Raiskumsi vallaga, Valmiera piirkonna Kocēni, Vaidava ja Kauguri vallaga ning Smiltene piirkonna Rauna vallaga.
Valla pindala on 74,3 km². 2016. aasta seisuga elas seal 2999 inimest. Valla keskus on Liepa küla. Vallamaja asub aadressil Rūpnīcas iela 18, vallavanemaks on Evita Šīrante.
Valla tähtsamad tööandjad on aktsiaselts "Lode", mis valmistab keraamilisi ehitusmaterjale, ja Lode savikarjäär.
Ajalugu
Liepa vald moodustati endise Liepa mõisa (Lindenhof) maadest. Aastal 1925 liideti sellega veel Mūrmuiža valla Skangaļi mõisale kuulunud alad. Aastal 1935 oli valla pindala 68,9 km² ja seal oli 1262 elanikku. Aastal 1945 moodustati vallas Dunduri ja Liepa külanõukogud, aastal 1949 aga vald likvideeriti. Aastal 1954 liideti Liepa külanõukoguga likvideeritav Dunduri külanõukogu. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. Aastatel 2009–2021 kuulus vald Priekuļi piirkonda.
Loodus
Suurimaks jõeks on Koiva jõgi, teised tähtsamad jõed on selle lisajõed Rauna jõgi ja Braslava jõgi. Vald asub valdavalt Tālava madalikul ja Koiva ürgorus. Kõrgeim koht Liepa mägi ulatub 115,5 m meetrit üle merepinna, seal asub ka vaatetorn.
Looduskaitse all on Liepa kalju ehk Valge pank, Grīviņi kalju, Lode rüükalade leiukoht, Līči - Laņģi pank, Lielā Ellīte ja Lagāti mänd, kaks vallas kasvavat looduskaitsealust põlispuud on nimetud. Valla lääneosa asub Gauja rahvuspargis.
Kultuurimälestised
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Võnnu lahingu Liepa mälestusmärk, Kalāči talu, hiiepaigana kasutusel olnud Lielā Ellīte koopad ja allikad ning luuletaja Eduards Veidenbaumsi elukoht. Kohaliku kaitse all on Liepa keskaegne kalmistu ja Brasliņi muinaskalmed.
Asustus
Aastal 2011 elas vallas 1871 lätlast, 739 venelast, 107 valgevenelast, 88 ukrainlast, 65 poolakat ja 12 leedulast.
Valla külad on:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Darevskia dahli
Darevskia dahli on sisaliku liik.
Levila
Nad on levinud Gruusias, Ukrainas ja Armeenias.
Armeenias leidub seda liiki Širaki, Lori ja Tavuši maakonnas.
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Darevskia dahli seisuga 18.12.2013.
Facundo Medina
Facundo Axel Medina (sündinud 28. mail 1999 Villa Fioritos) on Argentina jalgpallur, kes mängib kesk- või vasakkaitsjana Prantsusmaa kõrgliigaklubis RC Lens.
Tuletus
Tuletus ehk derivatsioon on selline sõnamoodustusviis, kus leksikaalset tähendust omava sõnatüve ehk tuletusaluse liitmisel tuletusliitega saadakse uus sõna.
Facundo Medina
2018. aastal debüteeris ta Argentina kõrgliigaklubis Tallares.
Tuletus
Juurtüvest ja ühest või mitmest tuletusliitest moodustatud sõna nimetatakse tuletiseks ehk derivaadiks.
Facundo Medina
2020. aasta juulis sõlmis ta lepingu Lensiga. 2023. aasta jaanuaris pikendas ta klubiga lepingut kolme aasta võrra.
Tuletus
Sõna, millest tuletis moodustatakse, on tuletusalus, selle sõna tüvi alustüvi. Sõnatüvi (või sõnavorm), millele liide otseselt liitub (ja mis võib, ehkki ei pruugi, alustüvest mõnevõrra erineda), on tuletustüvi.
Facundo Medina
2019. aasta Panameerika mängude jalgpalliturniiril võitis Medina Argentina võistkonnaga kuldmedali. Lisaks kuulus ta Argentina võistkonda 2020. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril. Argentina jalgpallikoondises debüteeris Medina 13. oktoobril 2020 MM-i valikmängus Boliivia vastu.
Tuletus
Nt tuletise sõbralik tuletusalus on nimisõna sõber, tuletustüvi ja ühtlasi alustüvi selle omastava tüvi sõbra,tuletise hõõrits tuletusalus on verb hõõruma, alustüvi hõõru- ning tuletustüvi hõõri-
Tuletise tähendus
Tuletise tähendus põhineb tavaliselt alussõna tähendusel: alussõna leksikaalne tähendus ja tuletusliite kategoriaalne tähendus kujundavad üheskoos tuletise derivatiivse tähenduse e moodustustähenduse.
Näide: saare-stik, taga-la, el-u, ande-kas, õig-lane, nelja-ndik, lõpe-ta-ma, haige-stu-ma, tugeva-sti, hommiku-ti
Tuletise sõnaliigid
Eesti keeles on tuletatud nimisõnu ehk nimisõnatuletisi, tuletatud omadussõnu ehk omadussõnatuletisi, tuletatud arvsõnu ehk arvsõnatuletisi, tuletatud verbe ehk verbituletisi ja tuletatud määrsõnu ehk määrsõnatuletisi.
Allikad
Reet Kasik 2015. Sõnamoodustus. Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus.
Erelt, Mati, Tiiu Erelt, Kristiina Ross 2007. Eesti keele käsiraamat. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus.
Tõkkejooks
pisi|376x376px|Maailmameister ja olümpiavõitja Jessica Ennis tõket ületamas Tõkkejooks on tegevus, kus joostakse ja selle käigus hüpatakse üle tõkete. Tõkkejooks kuulub kergejõustiku alade hulka. Nendes jooksudes on rida takistusi, mida tuntakse tõketena, on pandud täpselt mõõdetud vahemaade ja kõrgustega, mida iga sportlane peab läbima nendest üle joostes. Tõketest mitte ülesaamisel, alt läbi minnes või meelega ümberlükkamisel on kohtunikel õigus sportlane võistluselt diskvalifitseerida. Tõketest ülesaamine või ümberlükkamine kogemata ei too sportlasele diskvalifitseerimist, kuid tõkked on ehitatud eesmärgiga teha nende ümberlükkamine kahjutoovaks. Tõkkejooksud on samuti ka osa seitsme- ja kümnevõistlusest.
Distantsid
pisi|376x376px|Tõkkejooksu standardtõkked Kõige tavalisem tõkkejooksu distants on 110 meetri jooks meestel ja 100 meetri jooks naistel. Lisaks on naistel ja meestel 400 meetri tõkkejooks. Need kolm distantsi on suveolümpiamängudel ja maailmameistrivõistlustel kergejõustikus. Kaks lühemat distantsi (100 m ja 110 m) joostakse jooksuraja sirgetel. 400 meetri tõkkejooks joostakse terve staadioniring.
Tõkete kõrgus ja kaugus
Tõkkejooksus on 5 kõige tavalisemat kõrgust. Kõige kõrgem, 106,7 cm kõrgune, on kasutusel meeste tõkkejooksus. Kõrguselt teine 99,1 cm on kasutusel veteranide ehk meestel alla 50 aastat ja nooremate sportlaste seas. Keskmine kõrgus, milleks on 91,44 cm, on kasutusel meeste 400 m tõkkejooksus ja ka mõnes veteranide jooksus. Sellest järgmine on "naiste kõrgus" 83,8 cm, mida kasutatakse naiste 100 m tõkkejooksus. Madalaim tõke on 76,2 cm, mida kutsutakse "madalaks tõkkeks", seda kasutatakse naiste pikas tõkkejooksus ning paljudes noorte ja veteranide tõkkejooksudes.
Meeste sprinditõkkejooksudes asub esimene tõke 13,72 m stardijoonest ja iga järgmise tõkke vahe on 9,14 m. Naiste sprinditõkkejooksudes on esimene tõke 13 m stardijoonest ja iga järgmise tõkke vahe on 8,5 m. Pikkades tõkkejooksudes (400 m), nii naistel kui ka meestel, on esimene tõkke 45 m stardijoonest ja iga järgmise tõkke vahe on 35 m.
Selleks, et inimene saaks joosta tõkkejooksu korralikult, tuleb kõigepealt selgeks õppida õige jooksutehnika. Tähtis on, et jooksja oleks terve jooksu ajal oma taldadel, see tagab sujuva jooksu. Esimesele tõkkele lähenedes üritavad sportlased vältida väikseid jooksusamme. Jooksjad ründavad tõket 1,8–2,1 m kauguselt, olenevalt jooksja lähenemiskiirusest. Esimene jalg, mis läheb üle tõkke esimesena, on sirutatud, aga kergelt kõveras, et kand liiguks vaevu üle tõkke. Pärast õhkutõusu tõmmatakse teine jalg puusale hästi lähedale kõverasse. Eesmärk on lühendada õhus oldud aega nii palju kui võimalik.
Et tõke korralikult ületada, peab jooksja hoidma oma puusad tasakaalus. Pärast tõkke ületamist maandub esimene jalg ligikaudu 1 m ületatud tõkkest ettepoole. Teine jalg peab mööduma tõkkest nii lähedalt kui võimalik, et minna üle tõkke piisavalt kiiresti. Käe asend on tõkkejooksus väga tähtis. Sel ajal kui esimene jalg ületab tõket, peab vastaskäsi olema maaga paralleelne, et jooksja saaks säilitada tasakaalu. Tõkkesprindijooksudes sportlased kasutavad tavaliselt "kolme sammu tehnikat". See tähendab, et iga tõkke vahel teeb jooksja kolm sammu ja samal ajal säilitab oma kiiruse. On olemas ka "nelja sammu tehnika" ja "viie sammu tehnika". "Kolme sammu tehnika" ja "viie sammu tehnika" kasutamisel kasutab jooksja tõkke ületamisel alati ühte ja sama jalga. "Nelja sammu tehnika" korral ületab jooksja iga järgnevat tõket erineva jalaga.
Pirni tänav
Pirni tänav on mitme tänava nimi:
Klavdija Plotnikova
Klavdija Plotnikova (vene keeles Клавдия Захаровна Плотникова, ka Клавдия Захаровна Плотникова-Анджигатова; umbes 1895 – 20. september 1989) oli viimane kamassi keelt emakeelena kõneleja.
Kujundusgraafika
right|thumb|Nagu näha USA National Park Service'i [[piktogrammidelt on need tavaliselt funktsionaalsed ja anonüümsed. ]] Kujundusgraafika (ka graafiline disain, tarbegraafika, rakendusgraafika) on rakenduskunst, mis tegeleb visuaalse kommunikatsiooniga, lahendades probleeme graafilise kujunduse abil. Kirja, värvi ja vormi abil kujundatakse ja näitlikustatakse pildikeeles informatsiooni. Kujundusgraafikat loetakse nii graafika kui ka disaini alaliigiks. Spetsialist kes tegeleb graafilise disainiga on graafiline disainer. Graafilised disainerid loovad ja ühendavad sümboleid, pilte ning tekste, et edasi anda idee ning sõnum mida sellega on tahetud öelda.
Klavdija Plotnikova
Tema isa oli venelane Zahhar Perov ja ema kamass Afanassija (ema neiupõlvenimi ei ole teada). Ta elas Abalakovo külas Sajanski rajoonis Krasnojarski krais.
Ta tutvus 1914. aastal soome keeleteadlase Kai Donneriga. Järgmine kord kohtus ta keeleteadlaste ekspeditsiooniga (Aleksandr Matvejevi juhtimisel) aastal 1963. Ta ei olnud 20 aastat kamassi keelt kõnelnud, seetõttu oli tal algul raske. Aasta hiljem külastas Abalakovo küla (ja Klavdija Plotnikovat) ekspeditsioon Ago Künnapi juhtimisel. Samuti viibis ta aastal 1970 Tallinnas Rahvusvahelisel soome-ugri kongressil. Palve peale laulda rahvalaule palus ta luba laulda vaimulikke laule kamassi keeles (mida ta ise oli tõlkinud).
Kujundusgraafika
Ajalugu
Graafilise disaini termini lõi William Addison Dwiggins 1922. aastal.
Klavdija Plotnikova
Ta esineb Lennart Meri 1970. aastal ilmunud dokumentaalfilmis "Veelinnurahvas".
Kujundusgraafika
Valdkonnad (žanrid)
Kujundusgraafika valdkondi (žanreid) :
Klavdija Plotnikova
Klavdija Plotnikova suri 20. septembril 1989. Tema surmapäeval, 20. septembril tähistatakse väljasurnud keelte päeva.
Kujundusgraafika
Kujundusgraafika õpetamine Eestis
Eesti Kunstiakadeemia graafilise disaini osakonnas (juhtiv õppejõud professor Ivar Sakk) saab õppida graafilise disaini eriala. Kunstiakadeemia Avatud Akadeemias saab õppida kaheaastastel kujundusgraafika kursustel.
Tartu Kõrgema Kunstikooli meediadisaini osakonnas saab meedia- ja reklaamidisaini õppekava raames õppida graafilist disaini (juhtiv õppejõud professor Marko Kekišev).
Eesti Ettevõtluskõrgkoolis Mainor saab õppida graafilise disaini eriala, mille 3. aasta läbimisel saab bakalaureuse kraadi.
Klavdija Plotnikova
pisi|Klavdija Plotnikova autogramm (1970)
Buchanani maakond (Missouri)
Buchanani maakond (Buchanan County) on maakond Ameerika Ühendriikides Missouri osariigis. Läänes piirneb maakond Kansase osariigiga.
Maakonna halduskeskus on St. Joseph, kus elab 7/8 maakonna elanikkonnast.
Ajalugu
Maakond moodustati 31. detsembril 1838. Maakond on saanud nime USA 15. presidendi James Buchanani järgi.
Pesa (täpsustus)
Pesa võib tähendada mitut asja.
Buchanani maakond (Missouri)
Rahvastik
Elanike arv oli 2020. aasta rahvaloenduse järgi 84 793. 2010. aastal oli seal 89 201 elanikku.
Arvestuslik rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga) :
Amanda Seyfried
Tema tuntumate rollide hulka kuuluvad osatäitmised filmides "Õelad tüdrukud", "Mamma Mia!" ja "Hüljatud".
Diego González Polanco
Diego González Polanco (sündinud 28. jaanuaril 1995 Chiclana de la Fronteras) on Hispaania jalgpallur (keskkaitsja), kes mängib Hispaania kõrgliiga klubis Elche.
Hispaania kõrgliigas on ta mänginud veel ka Sevilla ja Málaga särgis.
Saavutused
Hispaania U-21
Apple Maps
19. septembril 2012 avaldas Apple oma kaardistamisteenuse iOSis, asendades Google Mapsi Apple'i operatsioonisüsteemide vaikimisi kaardistamise teenusega. Esialgsel käivitamisel sai ta kasutajatelt ja ajalehtedelt suure hulga kriitikat ebaõigete suundade, ühistranspordi kasutajate toetuse puudumise ja erinevate vigade pärast. Alates selle kasutuselevõtmisest on tarkvara edasiarendamine käsitlenud paljusid neid kriitikat.
Egon Krenz
pisi|Egon Krenz (1984) pisi|Egon Krenz (vasakul) 2013 Egon Rudi Ernst Krenz (sündinud 19. märtsil 1937 Kolbergis (tänapäeval Kołobrzeg, Poola)) on endine Saksa DV poliitik ja riigitegelane.
Elulugu
Egon Krenz sündis rätsepa perekonnas tol ajal Saksamaale kuulunud Kolbergis (asub praeguse haldusjaotuse järgi Kołobrzegi maakonnas Lääne-Pomorze vojevoodkonnas Poolas). 1944. aasta lõpus põgenes ta pealetungiva Punaarmee eest koos vanematega Damgartenisse. Aastal 1953 astus ta Saksa Vaba Noorsoo Liitu (FDJ). Aastatel 1953–1957 õppis ta Putbusis õpetajate seminaris. Saksamaa Sotsialistlikku Ühtsusparteisse astus ta 1955. aastal.
Aastatel 1957–1959 teenis ta aega Saksa DV Rahvaarmees. Seejärel oli ta juhtivatel ametikohtadel Saksa Vaba Noorsoo Liidu liidumaade allorganisatsioonide juhatuses ja keskjuhatuses. Aastatel 1964–1967 õppis Egon Krenz Moskvas NLKP Keskkomitee juures asuvas Kõrgemas Parteikoolis, mille ta lõpetas ühiskonnateaduste alal. 1967–1974 oli ta Saksa Vaba Noorsoo Liidu Kesknõukogu agitatsiooni- ja propagandasekretär. Samuti oli ta vastutav FDJ-i töö eest koolides. Samaaegselt oli Krenz 8. veebruarist 1971 kuni 9. jaanuarini 1974 Ernst Thälmanni nimelise Saksa DV Pioneeriorganisatsiooni esimees. Lisaks sellele oli ta 1971–1990 Rahvakoja (parlamendi) liige. Aastatel 1971–1981 oli ta ka veel ka Rahvakoja Presiidiumi liige. 1973. aastast alates oli Krenz Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liige. 1974–1983 oli ta Saksa Vaba Noorsoo Liidu Keskkomitee esimene sekretär. 1983. aastal valiti Egon Krenz Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee sekretäriks ja Poliitbüroo liikmeks. 1984. aastal nimetati ta Riiginõukogu esimehe asetäitjaks, millega ta sai sisuliselt teiseks võimumeheks Saksa DV-s Erich Honeckeri järel.
Erich Honeckeri tagasiastumise järel oli Egon Krenz 18. oktoobrist 1989 kuni 3. detsembrini 1989 Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee peasekretär. Lisaks sellele oli ta alates 24. oktoobrist 1989 Saksa DV Riiginõukogu esimees. 3. detsembril 1989 astus Krenz koos kogu poliitbürooga parteilistest ametitest tagasi. 6. detsembril 1989 lahkus ta Riiginõukogu esimehe kohal. Jaanuaris 1990 loobus ta Rahvakoja saadiku mandaadist ning ta heideti välja Saksamaa Sotsialistlikust Ühtsusparteist. Aprillis 1990 avaldas Krenz mälestusteraamatu "Wenn Mauern fallen" ("Kui müürid langevad").
Alates 1991. aastast kuulasid ametivõimud teda korduvalt üle seoses mitmete kohtuprotsessidega. 1992. aastal oli ta kahtlustatav seoses valimistulemuste võltsimisega Saksa DV-s. Juulis 1993 esitati talle süüdistus seoses Saksa DV piiri ületada püüdnud inimeste tapmisega. Augustis 1997 mõistis Berliini Maakohus Krenzi nelja tapmisjuhtumi eest kuueks aastaks ja kuueks kuuks vangi. Septembris 1997 ta siiski vabanes vanglast. Novembris 1997 esitati talle taas süüdistus Saksa DV valimiste võltsimises. Novembris 1999 kinnitas Saksamaa Liidukohus Berliini Maakohtu 1997. aasta otsuse. 24. jaanuaril 2000 paigutati Krenz Berlin-Plötzensee vanglasse. Ta vabanes vanglast ennetähtaegselt 18. detsembril 2003.
Armastuse stiilide teooria
Armastuse stiilide teooria (The color wheel theory of love) oli algselt Kanada sotsioloogi John Alan Lee idee kirjeldada romantilise armastussuhte eri stiile värviratta mudelina. Tänapäeval leiab mudel kasutust inimarmastuse ühe sotsiaalpsühholoogilise käsitlusena.
Oma idee rajas ta levinud kreeka- ja ladinakeelsetele mõistetele. Nii näiteks tähistab C. S. Lewise armastust liikidena storgē, philía, erōs ja agapē ("The Four Loves"), kuid nende tähendus võib erineda.
Energia tänav
Energia tänav on tänava nimi mitmes Eestis linnas:
Armastuse stiilide teooria
Kanada sotsioloog John Alan Lee on oma raamatutes "Colours of Love: An Exploration of the Ways of Loving" (1973) ja "Lovestyles" (1976) määratlenud kuus romantilise armastussuhte jaoks olulist stiili (algselt Lee värviteooria):
Lee kirjeldab esmaseid armastuse stiile:
Energia tänav
Energia tänav on tänav järgmistes Eestis alevites ja alevikes:
Armastuse stiilide teooria
J. A. Lee armastuse liikide tüpoloogia kohaselt on erōs, lūdus (ladinakeelne) ja storgē primaarsed ning pragma, mania ja agapē sekundaarsed stiilid, mis annavad koos 9 tertsiaarset armastuse stiili kombinatsiooni.
Energia tänav
Aespa, Järvakandi, Luige, Väike-Maarja.
Armastuse stiilide teooria
Lee armastuse stiilid on eksperimentaalselt valideeritud.
Energia tänav
Energia tänav on tänav Orajõe külas.
Armastuse stiilide teooria
Armastuse hoiakute skaala
Sellele eelnesid paljud muud armastuse sotsiaalpsühholoogilised käsitlused, nagu kirgliku (passionate love) ja liitlasliku armastuse (companionate love) eristamine.
Samal ajal olid levinud mitmed romantilise armastuse sotsiaalpsühholoogilsed teooriad ja psühhomeetrilised mõõteskaalad. Ameerika psühholoog Robert Sternberg koostas armastuse kolme komponendi teooria (inglise keeles triangular theory of love), mille kohaselt saab romantilist armastust vaadelda kolme komponendina: kirg, lähedus ja kohustus. Sternberg töötas välja armastuse kolmnurgaskaala.
Clyde Hendrik ja Susan Hendrick töötasid 1986. aastal välja enda raporteeritud armastuse hoiakute mõõtmise psühhomeetrilise skaala.
Psühholoogide Clyde ja Susan Hendricki uuringute järgi on meestele omane pigem lūdus, naistele storgē ja pragma. Püsivamaks pidasid nad sarnastele armastusstiilidele rajatud suhteid.
Bioloogia
Kaua on ringelnud hüpoteese selle kohta, et inimestel võivad romantilise armastuse sidemetes rolli mängida ka neurotransmitterid, nagu dopamiin ja serotoniin, kuid puudusid tõendid romantilise armastuse molekulaargeneetilise aluse kohta.
2007. aastal avaldasid Pavia Ülikooli uurijad eesotsas Dr Enzo Emanuele'ga tõendeid selle kohta, et Lee armastuse stiilide individuaalsed erinevused võivad peituda inimese isiksuse erinevustes molekulaarsel tasandil ja neil võib olla geneetiline alus. Erōs't seostatakse dopamiinisüsteemiga ja mania 't serotoniinisüsteemiga.
Arengupsühholoogia
Ameerika arengupsühholoog Howard Gardner esitas 1983. aastal vaimsete võimete paljususe teooria, mida kaasajal tuntakse multiintelligentsuse teooriana.
Teooria kohaselt on inimesed nii vaimsetelt võimetelt kui ka kalduvustelt erinevad, ei ole ühtset üldvõimekust. See teooria leiab kasutust pedagoogikas ja mitmetes teadusharudes. Gardneri määratluse järgi tähendab inimintelligentsus inimeste võimeid. Ta eristas vähemalt seitset üksteisest sõltumatut vaimset võimekust: keeleline ehk lingvistiline intelligentsus, loogilis-matemaatiline intelligentsus, muusikaline intelligentsus, ruumiline intelligentsus, kehalis-kinesteetiline intelligentsus, enesetunnetamisintelligentsus ja suhtlemisintelligentsus.
Nii võib inimene juba sündides omada neurobioloogilise tasandi struktuure ja teid. Näiteks peaaju närvivõrgustikke ja auditoorseid mehhanisme ning piirkondi ajus, mis võivad hoolitsuse ja õpetamise käigus või muus koostöös temast hilisemas elus muusikaliselt intelligentse inimese teha.
Seda tõendavad ajuskaneeringud. Teatud asjaolude kokkulangevusel on võimalik juba vastsündinu ajus kuvada magnetresonantstomograafia uuringutega piirkondi, mis lubavad näiteks pediaatritel hinnata, millised on laste kaasasündinud kalduvused. Need ei anna aga tõendeid selle kohta, et erisugused intelligentsused ka hilisemas elus aktualiseeruvad.
Dobele kihistu
Dobele kihistu (inglise Dobele Formation) on siluri ajastu Raikküla lademe kihistu. Seda hakkas esimesena eristama Rita Ulste aastal 1973.
Kihistu stratotüüp on Blīdene vallas Zauri talu juures asuv Blidene 5 puurauk. Kihistu neostratotüüp on Remte 3 puurauk. Kihistu on nime saanud Dobele linna järgi. Selle moodustavad mustad kildad.
Leedu keskosas esineb kihistu ligi 17 meetri paksuse argilliidi kihina.
RISC OS
RISC OS on arvuti operatsioonisüsteem, mis on projekteeritud Inglismaal Cambridge'is arvutiettevõtte Acorni Computers Ltd poolt. RISC OS avaldati 1987. aastal ning oli mõeldud töötama Acorni enda loodud ARM-protsessoriga. Operatsioonisüsteemi nimi tuleneb temas kasutatava RISC-arhitektuur põhjal.
Ajalugu
pisi|Acorn Risc PC 600 RISC OS-i eelkäija, Arthur 1.20, avaldati 1987. aastal. See oli mõeldud 8-bitise arhitektuuriga arvutile ning suutis korraga hoida käimas ainult ühte programmi. Järgmine versioon, Arthur 2, avaldati 1989. aasta aprillis ning seda hakati kutsuma RISC OS 2-ks. Uuel süsteemil olid märgatavad uuendused, võimaldades tal käivitada mitu programmi üheaegselt, käsurea asemel tuli kasutusele graafiline kasutajaliides (lühend GUI).
1991. aastal anti välja uuenenud versioon RISC OS 3.0, mis lisaks tarkvaraarendajatele mõeldud uuendustele, tuli ka ROM-i sisseehitatud programmidega (Paint, Draw ja Edit). Uuel versioonil esines vigu ning seetõttu asendati see uuenenud versiooni RISC OS 3.1-ga.
1994. aasta 15. aprillil avaldas Acorn uue generatsiooni arvuti RiscPC, mis oli võrreldes eelkäijatega väga arenenud ning selle toetamiseks uuendati ka operatsioonisüsteemi. Uuenenud operatsioonisüsteemiks sai RISC OS 3.5
Suutmata pidada sammu oma konkurentidega (Microsoft), kellel olid paremad tekstitöötlusprogrammid nagu näiteks Word, peatas Acron 1999. aasta jaanuaris töö ning ettevõte nimetati ümber Element 14-ks. Aprilliks oli aga ettevõtte koosseis läinud laiali ning RISC OS omand müüdi firmale Pace Mico Technology. Sama aasta märtsis hankis firma RISCOS Ltd RISC OS litsentsi ning alustas koos Pace'iga tööd toona viimase operatsioonisüsteemi, RISC OS 3.8, uuendamiseks. Sama aasta juulis avaldati uuenenud RISC OS 4.02.
Arthur
Arthur oli RISC OS-i eelkäija, mis avaldati 1987. aastal. Sellel oli väga algeline GUI ning see suutis korraga lasta joosta ainult ühel programmil. Enamus käske tuli anda käsurea abil.
Arthur 2 / RISC OS 2
Arthur 2, mis nimetati ümber RISC OS 2-ks, avaldati 1989. aastal ning sellel oli eelkäijaga võrreldes suured eelised. See suutis lasta mitmel programmil joosta üheaegselt, käsurida oli asendunud GUI-ga, võimalik oli kuvada ekraanile 256 värvi, olemas oli 8 stereokanalit.
RISC OS 3
RISC OS 3.0 avaldati 1991. aastal. Uuendustena oli lisatud süsteemi programmid Paint, Draw ja Edit. Uuel versioonil oli mitmeid vigu, mille tõttu 3.0 asendati peatselt uuema versiooniga RISC OS 3.1. Üheks suureks probleemiks oli riistvara valmimine enne kui operatsioonisüsteemi täielikku valmimist, mistõttu esines versioonides vigu ning nende parandamiseks anti välja veel mitmeid versioone läbi aastate 1992–1996.
RISC OS 4
RISC OS 4.02 oli esimene RISC OS versioon, mis avaldati pärast Acorn Computers Ltd. laialiminemist. Selle versiooni põhjaks oli Acorni lõpetamata RISC OS-i versioon 3.8. Uus versioon RISC OS 4.02 parandas varasemaid vigu ning oli eelkäijatest stabiilsem. Silmapaistvamateks uuendusteks olid võimalus lisada lõpmatu arv faile ühte kataloogi ning parem süsteemikiirus võrreldes eelnevate versioonidega. Seda versiooni peetakse RISC OS-i põhiversiooniks, kuna tänapäeval enam programme RISC OS-i varasematel versioonidel ei testita.
RISC OS Six
RISC OS Six on RISC operatsioonisüsteemide kõige uuem versioon, mis avaldati 2007. aastal. Selle viimane versioon, 6.20 avaldati 2009. aastal.
RISC OS 5
2003. aastal ostis firma Castle Technology RISC OS-i litsentsi ning andis välja oma versiooni RISC OS-ist – RISC OS 5 – ning jagas 2006. aastal selle lähtekoodi Open Source Initiative litsentsiga. Peatselt loodi organisatsioon RISC OS Open ning üheskoos Castle Technologyga hakati operatsioonisüsteemi arendama. 2016. aastal ostis firma RISC OS Developments Ltd omandiõiguse RISC OS 5-le ning on alates sellest ajast koostöös RISC OS Openiga arendanud RISC OS 5.
Blīdene kihistu
Kihistu stratotüüp on Blīdene vallas Zauri talu juures asuv Blīdene 5 puurauk. Neostratotüübiks on Salduse 5PM puurauk. Kihistu on nime saanud Blīdene küla järgi. Eestis esineb see riigi lõunaosas, kõige paksem on see Päigistes Abja 92 puuraugus (14,9 m). Leedus eristatakse kihistut maa loodeosas ja Nemunase madalikul. Selle suurim paksus on Leedus 1,5 meetrit.
RISC OS
Failisüsteem
Failitüübi määramiseks kasutab operatsioonisüsteem metaandmeid. Failisüsteemi eraldamiseks ülejäänud jadast kasutatakse koolonit, juurkaust on esitatud dollarimärgiga ($) ning ülejäänud kaustad on eraldatud punktiga ( . ). Failitüüpide laiendite esitamiseks kasutatakse kaldkriipsu (/). RISC OS failitüübid on esitatud kuueteistkümnendsüsteemis.
Töölaud
RISC OS töölaua allosas on ikooniriba. Failisüsteemid on vasakul ning jooksvad rakendused paremal. Ikoonirea paremas otsas on Task Manager, mille abil on võimalik operatsioonisüsteemi välja lülitada või konfigureerida.
Failide salvestamiseks ning avamiseks tuleb soovitud fail lohistada ikoonireale, vastava rakenduse ikoonile. RISC OS ei võimalda faile salvestada kasutaja poolt ettemääratud kohta, vaid tuleb pärast salvestamist lohistada soovitud kohta. Salvestatud failidele ei lisata failitüüpi.
Rullmadu
Rullmadu (Anilius scytale) on rullmadulaste sugukonna maoliik.
Alamliigid
Rullmadudel klassifitseeritakse roomajate andmebaasis kaks alamliiki:
Kirjeldus
Rullmadu on poolkaevuva eluviisiga ja toitub peamiselt pimemadulastest, sisalikulistest ja siugkonnalistest. Brasiilias aastatel 1971–2007 tehtud uuringud tuvastasid, et valdavalt öise eluviisiga rullmaod elavad nii metsades kui ka vees.
Saakloomi püüavad nad kehakeerdudega taltsutada ja siis vastavalt looma suurusele neelata, suuremad loomad ja need, kes vastu hakkavad, kugistatakse pea ees. Madude mao- ja soolesisu uurides tuvastati neis valdavalt Amphisbaena perekonna isendeid.
Mitmed autorid (Beebe 1946, Mehrtens 1987) kirjeldavad emaseid rullmadusid kui eluspoegijaid, kes võivad sünnitada 6–10 poega.
Levila
Nad elavad valdavalt Brasiilias, Guajaanas, Surinames, Venezuelas, Colombias, Ecuadoris, Peruus ja Boliivias.
Euronext
pisi|Euronexti logo Euronext börs on Lääne- ja Lõuna-Euroopas tegutsev väärtpaberibörs. Börsi nimi on lühend European New Exchange Technology (eesti keeles Euroopa uus kauplemise tehnoloogia). Börs hõlmab Pariisi, Amsterdami, Brüsseli, Dublini, Lissaboni ja Oslo börse. Börsi operaatorettevõte on Euronext N.V., mis on registreeritud Amsterdamis. Tegemist on Euroopa ühe suurima börsiga ja suurima börsiga euroalal.
Börsil saab kaubelda seal noteeritud aktsiate, võlakirjade, fondide, futuuride ja optsioonidega. Kõigil Euronexti turgudel kaubeldakse eurodes, erandiks on Oslo börs, kus kaubeldakse Norra kroonides. Lisaks reguleeritud turule on börsil ka lisanimekirjad Euronext Growth, Euronext Access, Euronext Expand ja Euronext Expert turg.
Euronexti börsi järelevalvet teostavad kohalikud finantsjärelevalve ametid.
Ajalugu
pisi|NYSE Euronexti logo aastatel 2007–2012 Euronext moodustati 22. septembril 2000, kui liitusid Amsterdami börs, Brüsseli börs ja Pariisi börs. 2001. aasta detsembris liideti Londonis tegutsev futuuride börs London International Financial Futures and Options Exchange (LIFFE) ning 2002. aastal samuti Lissaboni börs.
2007. aastal jõudis lõpule liitumine New Yorgi börsiga, mille käigus tekkis NYSE Euronext. 2013. aastal omandas selle Intercontinental Exchange, mis jättis endale New Yorgi börsi ja LIFFE ning eraldas 2014. aastal Euronexti. Selle raames viidi 20. juunil 2014 läbi Euronexti aktsiate esmane avalik pakkumine.
2018. aasta märtsis viidi lõpule liitumine Iiri börsiga (nimetati ümber Euronext Dubliniks) ning juunis 2019 Oslo börsiga. Detsembris 2019 omandati 66% elektribörsi pidajast Nord Pool. Septembris 2020 alustati läbirääkimisi Milanos asuva Itaalia börsi omandamiseks.
Börsi suurus
Euronexti börs on 2021. aasta näitajate alusel turuosalt maailma suuruselt neljas börs.
2021. aasta detsembris tehti Euronexti börsil päevas tehinguid keskmiselt 8,5 miljardi euro väärtuses, millest:
2021. aasta 31. detsembri seisuga oli Euronexti börsil noteeritud 1720 ettevõtte aktsiad (15% võrreldes 31. detsembriga 2020). 2019. aastal oli noteeritud kokku 1465 aktsiat.
Aktsiate hinnaliikumisi iseloomustavad indeksid
2021. aastal suurenes indeksi väärtus aasta alguse 1107,25 punktilt aasta lõpu 1361,69 punktini (+23%). Indeksi väärtus oli 2021. aasta kõrgeim 18. novembril, mil indeksi väärtus oli 1391,4 punkti ja madalaim 29. jaanuaril, mil indeksi väärtus oli 1085,38 punkti.
Enim kaubeldud aktsiad
2021. aastal kaubeldi börsil enim järgmiste ettevõtete aktsiatega (käibe alusel, enim kaubeldud aktsia on toodud esimesena):
Püha Aleksander Nevski orden
Püha Aleksander Nevski orden, ametlikult Keiserlik Püha vürst Aleksander Nevski orden (vene keeles Орден Святого Александра Невского, ametlikult Императорский Орден Святого Благоверного Князя Александра Невского) oli Venemaa keisririigi kõrge autasu aastatel 1725−1917.
Ajalugu
Ordeni asutas keisrinna Katariina I 21. mail (ukj 1. juunil) 1725, aga selle asutamist plaanis juba Peeter I. Autasu nimetati vürst Aleksander Nevski järgi. See oli Püha Andreas Esmakutsutu ordeni (1698) ja Püha Katariina ordeni (1714) järel Venemaa vanuselt kolmas orden.
Peeter I oli ordenit kavandanud puhtsõjalisena, aga Katariina I hakkas seda välja andma ka tsiviilisikutele. Ta andis selle oma tütre Anna Romanova pulmade puhul 18 isikule, kelle hulgas ei olnud riigi kõige väljapaistvamaid inimesi. Sõjaväelastest autasustati sellega valdavalt kindralmajoreid ja kindralleitnante. Kuid juba sama aasta 30. augustil (ukj 10. septembril) autasustas Katariina I sellega veel 21 juba märksa tähtsamat inimest, sealhulgas iseennast, Poola kuningat August II ja Taani kuningat Frederik IV-t ning mitte ühtki kindralmajorit. Sellest alates kujunes tavaks, et madalama kui kindralleitnandi auastmega sõjaväelasele Püha Aleksander Nevski ordenit ei anta. XX sajandi alguses oli autasu Venemaa ordenite süsteemis kõrgel kohal: sellest kõrgemad olid vaid Püha Andreas Esmakutsutu ja Püha Vladimiri I klassi ordenid.
Katariina I andis Püha Aleksander Nevski ordeni umbes 300 inimesele, Katariina II veel umbes 250-le. Paul I võttis 1797 vastu ordeni statuudi ja kirjelduse. Napoleoni sõdade ajal anti see orden 48 inimesele. Kokku pälvis selle kuni oktoobripöördeni 3674 inimest. Kõige rohkem − 105 korda − anti seda ordenit välja Esimese maailmasõja ajal 1916. aastal. Ordeni väljaandmine lõpetati pärast oktoobripööret.
Dünastiline orden
Pärast 1917. aastat on ordenit mitteametlikult andnud Romanovite dünastia pea. Suurvürstinna Maria Romanova, kes on dünastia praegune pea ja on selle ordeni ka ise saanud, autasustas sellega 27. jaanuaril 2006 Smolenski metropoliiti Kirilli, kes hiljem sai Kirill I nime all kogu Venemaa patriarhiks.
Sintautai
Alevis on põhikool ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on aastal 1995 valminud katoliku kirik (selle kõrval seisab vana puidust pastoraadihoone, mis oli kirikuna kasutusel Teisest maailmasõjas kuni uue kiriku valmimiseni), samuti kiriku juures asuv Antanas Tatarė muuseum, Pranas Vaičaitise muuseum ja Juozas Pikčilingise muuseum.
Ajalugu
Suvalkija koloniseerimisel said aastal 1561 kolm venda Suntautavičid selles piirkonnas endale maad, kuhu kerkis hiljem küla. Aastal 1641 rajas Albrecht Radziwiłł sinna puidust kabeli. Hiljem kasvas selle juurde alev, mis sai aastal 1731 turuplatsi ja kaubanduslikud eesõigused.
XIX sajandi alguses sai Sintautai kohaliku kihelkonna keskuseks. Toona oli seal vaimulikuks Antanas Tatarė, kes remontis kohaliku kiriku, püstitas selle juurde pastoraadihoone ja kellatorni ning rajas alevisse kooli.