cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Usher
Usher (õieti Usher Raymond IV; sündinud 14. oktoobril 1978) on USA laulja ja näitleja. pisi|püsti|vasakul|Usher Raymond
Iisaku kirikumõis
Iisaku kirikumõis (saksa keeles Pastorat Isaak) oli kirikumõis Iisaku kihelkonnas Virumaal.
Sutlema
Sutlema on küla Rapla maakonna Kohila valla läänepoolses osas.
Esmateated Sutlema külast ning mõisast pärinevad aastast 1425. Sutlema endised nimed on Suttelmode ja Sutlem. Praegune külakeskus kujunes välja seoses Mahtra RV Metsamajandi moodustamisega 1966. aastal. Aastatel 1920–1997 tegutses Sutlemas üks Eesti vanemaid metskondi – Sutlema metskond.
Sutlema küla vaatamisväärsusteks on Sutlema mõisa park koos oma ainulaadse tiikide süsteemiga, mis suviti küll täiesti ära kuivavad, kuid kevadvetega taas täituvad. Sutlema mõisa omapärasest kompleksist on kõige paremini säilinud üks unikaalsemaid mõisaarhitektuuri esindajaid Eestimaal – väravatorn. Sutlema mõisa viimane omanik oli Eduard von Stackelberg. Mõisaesisele ehitati Nõukogude ajal aga kahekorruseline maja, kuid tallid selle kõrval on nüüdseks täiesti lagunenud.
Camilo Cienfuegos
pisi|Camilo Cienfuegos Camilo Cienfuegos Gorriarán (6. veebruar 1932 Havanna – 28. oktoober 1959 Florida väin, Atlandi ookean) oli Kuuba revolutsionäär.
Camilo Cienfuegos kohtus Fidel Castroga 1955. aastal Mehhikos. 1956. aasta novembris sõitis ta koos 81 kaaslasega vanal jahtlaeval Granma üle mere Mehhikost Kuubale, et osaleda relvastatud võitluses Fulgencio Batista režiimi vastu. 1957. aastal määrati Camilo Cienfuegos mässuliste armee juhatajaks. 1958. aasta detsembris juhtis ta mässuliste relvajõude Yaguajay ja Santa Clara lahingutes, mis viisid Havanna hõivamiseni ja Batista režiimi kukutamiseni. 1959. aasta algul määrati ta Kuuba relvajõudude ülemjuhatajaks. 1959. aastal hakkas Fidel Castro kahtlustama, et Huber Matos organiseerib tema vastu vandenõud. Ta saatis Camilo Cienfuegose Huber Matost arreteerima. Ülesanne ei meeldinud Cienfuegosele, kuna Matos oli ta hea sõber, kuid ta täitis talle antud käsu. 26. oktoobril 1959 Camagüeyst Havannasse tagasi sõites jäi Cienfuegose lennuk kadunuks.
1687
1687. aasta (MDCLXXXVII) oli 17. sajandi 87. aasta.
Austria riigipeade loend
Austria riigipeade loend sisaldab kahte tabelit, millest esimene toob ära Austria monarhid, teises tabelis on toodud Austria presidendid.
Sovrani d'Austria
Muinasmaa
thumb|100px|Muinasmaa, 2. trükk, 1920 "Muinasmaa" on August Gailiti romaan.
1686
1686. aasta (MDCLXXXVI) oli 17. sajandi 86. aasta.
Sootaga vald
Sootaga vald (saksa keeles Gemeinde Sotaga) oli kuni 1939. aastani vald Äksi kihelkonnas Tartumaal.
1934. aastal oli valla pindala 125 km², elanikke 1904, talundeid ja elamuid 408. Vallamaja asus Puhtaleiva külas.
Vald kuulus Rahvuskogu 50. valimisringkonda.
Vallas on sündinud kunstnik Jaan Koort, arst Ernst Koppel, keemik Madis Nõu, raamatukoguteadlane Richard Antik, teoloog ja tõlkija Salme Klaos, põllumees ja vallavanem Jaan Ein, raadiotööstur ja raadioekspert Johannes Rammul.
Colin Ross
Colin Ross (4. juuni 1885 Viin – 29. aprill 1945 Urfeld) oli saksa ajakirjanik ja reisikirjanik.
Sootaga vald
1939. aasta valdade reformi käigus läks osa Valgmaa küla ja Lepikuvälja talu piirkondadest ning Kaste küla, Kuke, Kure, Muda, Sirusi, Tuule ja Joora talude maa-aladest Saadjärve valla koosseisu, ülejäänud valla alad Äksi valla koosseisu.
Maarja-Magdaleena kirik
pisi|Maarja-Magdaleena kirik (2011)
Colin Ross
Tema raamatuist on eesti keeles ilmunud 1940. aastal "Maailm vaekausil" ("Die Welt auf der Waage") Leopold Kenni tõlkes.
Maarja-Magdaleena kirik
Maarja-Magdaleena kirik on maakivikirik ajaloolisel Põhja-Tartumaal, praeguses Tartu maakonnas Tartu vallas Maarja-Magdaleena külas. Kirikut kasutab Maarja-Magdaleena kogudus.
Maarja-Magdaleena kirikut on nimetatud esimest korda 1380. aastal Palamuse koguduse abikirikuna. Tõenäoliselt on kirik ehitatud 14. sajandi teisel poolel või 15. sajandil. Kirik on kolmelööviline, nelja traveega ja ilma kooriruumita.
16. sajandil möllanud sõdades hävis suur osa Maarja-Magdaleena kirikust. Kord aastas pidas Palamuse õpetaja Maarja-Magdaleena kirikust säilinud müüride vahel jutlust. 1642. aastal hakati ehitama uut kirikut ja Maarja-Magdaleenasse asus elama oma õpetaja. Pärast Põhjasõda vajas kirik taas parandamist, kuigi pääses suuremate kahjustusteta. 1885–1887 ehitati vana kirik uusgooti stiilis põhjalikult ümber. Põhja-, lääne- ja lõunasein säilitati, ida suunas kirikut pikendati, lisati läänetorn, põhjaportaal sai eeskoja ning aknaid ehitati suuremaks. Kirik taaspühitseti 1887. aasta sügisel. Kirikus on 700 istekohta. Viimane põhjalik remont oli 1937. aastal.
Oonurme mõis
Oonurme mõis (saksa keeles Onorm) oli Tudulinna mõisa kõrvalmõis Iisaku kihelkonnas Virumaal. , tänapäeva Oonurme küla lähedal Alutaguse vallas Ida-Viru maakonnas.
Mõis rajati 17. sajandi lõpul Moora mõisast eraldatud alast.
Permisküla mõis
Permisküla mõis (saksa keeles Permesküll) oli Pagari mõisa kõrvalmõis Iisaku kihelkonnas Virumaal. , tänapäeva Permisküla küla lähedal Alutaguse vallas Ida-Viru maakonnas.
Bill Kaulitz
thumb|right|Bill Kaulitz (2010) thumb|right|Bill Kaulitz (2007) Bill Kaulitz (kodanikunimi Bill Kaulitz-Trümper; sündinud 1. septembril 1989 Leipzigis) on saksa ansambli Tokio Hotel solist.
Tema kaksikvend Tom Kaulitz mängib samas bändis kitarri. Koos hakkasid vennad juba väga varakult muusika looma, tänaseks on neist saanud nii Saksamaal kui ka kogu Euroopas väga nõutud esinejad nii oma muusika kui ka välimuse pärast.
Bill on tuntud oma ebahariliku riietumisstiili, meigi ja soengu poolest.
Bändi kõrvalt dubleeris Bill 2006. aastal ka filmi "Arthur und die Minimoys" saksakeelses versioonis ühe peaosatäitja häält. Teist peaosalise häält tegi Billi pikaajaline iidol Nena.
Eoste
Eoste (võru keeles Eostõ) on küla Põlva maakonnas Põlva vallas.
Eoste külgneb läänes Valgesoo ja Taevaskoja külaga, edelas Mammastega, lõunas Himmastega, idas Adistega, põhjas Mooste valla Säässaare külaga. Eoste küla läänepiir kulgeb mööda Orajõge ja Ahja jõge.
Loodus
Ahja jõe ääres asub Eoste hoiuala.
Kultuur
Eoste külas asuvad mitmed arheoloogiamälestisena kaitse alla võetud kääpad. Arheoloogiamälestistena on kaitse all ka Eoste Ristimägi ja Keldrimägi. Külas asuvad ka Eoste ristipuud ja Porgandi ristipuud.
Taristu
Eoste küla läbivad Himmaste–Rasina tee (18162) ja Kärsa–Eoste tee (18181).
Friedrich Georg Wilhelm Struve
pisi|Meridiaanikaare Simuna-Võivere [[baasijoone Simuna otspunkt aastast 1827 Simunas]] pisi|püsti|[[Struve geodeetiline kaar|Struve meridiaanikaare otspunkti tähistav mälestusmärk Fuglenesis Hammerfesti vallas Norras]] Friedrich Georg Wilhelm von Struve (vene keeles Василий Яковлевич Струве; 15. aprill 1793 Altona – 23. november 1864 Pulkovo) oli saksa päritolu vene astronoom ja geodeet.
Ta määras esimesena teise tähe kauguse päikesesüsteemist, mõõtis koos Carl Friedrich Tenneriga Tartu Tähetorni läbiva meridiaanikaare pikkuse Doonau suudmest kuni Põhja-Jäämereni ning koostas kaksiktähtede kataloogi.
Elulugu
Fr. G. W. Struve õppis aastatel 1808–1813 Tartu ülikoolis. Aastatel 1813–1820 töötas ta ülikooli tähetorni observaatorina ja 1820–1839 tähetorni direktorina, ühtlasi oli professor astronoomia ja geodeesia alal.
Fr. G. W. Struve juhtimisel toimus aastatel 1816–1855 meridiaanikaare mõõtmine, mille eesmärgiks oli maakera kuju ja suuruse kindlaksmääramine. Võivere ja Avanduse küla vahelisel tasasel väljal mõõtis Fr. G. W. Struve 1827. aastal 4,5 km pikkuse baasijoone, mille ühte otspunkti püstitati mälestusmärk.
Fr. G. W. Struve oli Pulkovo observatooriumi üks rajajaid ning aastatel 1839–1862 selle direktor. Ta oli 1845. aastal üks Vene Geograafia Seltsi asutajaid ning alates 1853. aastast Eesti Looduseuurijate Seltsi auliige.
Panus eksperimentaalpsühholoogiasse
On vähetuntud fakt, et Fr. G. W. Struve tööd on kaasa aidanud nn personaalsete võrrandite probleemi lahendamisele eksperimentaalpsühholoogias.
1879. aastal tegi Wilhelm Wunti õpilane Max Fridrich esimeses eksperimentaallaboris nn personaalse võrrandi fenomeni katse, mida hakati nimetama komplikatsiooni eksperimendiks.
Isiklikku
Friedrich Georg Wilhelm Struve vanemad olid Jacob Struve ja Maria Emerentia Wiese.
Ta abiellus 1815. aastal Emilie Walliga, kellega sai 12 last ja kellest 8 elasid täiseani. Emilie suri 1. veebruaril 1834.
22. veebruaril 1835 abiellus Struve Johann Bartelsi tütre Johanna Bartelsiga, kellega sai veel 6 last.
Fr. G. W. Struvel oli poeg Otto Wilhelm Struve (1819–1905), kes oli samuti astronoom. Lõpetanud 1839. aastal Tartu ülikooli, oli ta aastaid Pulkovo observatooriumi direktori abi ja hiljem, aastatel 1862–1889, direktor. Ka Otto Wilhelmi poegadest, kes mõlemad olid Tartu ülikooli kasvandikud, said astronoomiaprofessorid ja tuntud astronoomid: Hermann Struve (1854–1920) oli Pulkovo observatooriumi astronoom (kuni 1895. aastani) ning seejärel (1895–1904) Königsbergi observatooriumi direktor ja Königsbergi ülikooli astronoomiaprofessor ja (alates 1904. aastast) Berliini observatooriumi direktor, ning Ludwig Struve (1858–1920) oli Tartu ülikooli observatooriumi astronoom-observaator (1886–1894) ja alates 1894. aastast Harkovi ülikooli astronoomia- ja geodeesiaprofessor ja ühtlasi Harkovi ülikooli observatooriumi direktor. .
1685
1685. aasta (MDCLXXXV) oli 17. sajandi 85. aasta.
Friedrich Georg Wilhelm Struve
Tunnustus
Friedrich Georg Wilhelm Struve valiti 1833. aastal Rootsi Kuningliku Teaduste Akadeemia välisliikmeks.
Aastal 1853 valiti ta Ameerika Filosoofiaseltsi välisliikmeks.
Mälestuse jäädvustamine
Tartu Tähetorni ees on Struve monument.
Fr. G. W. Struve järgi on nime saanud kaks mäge Teravmägede saarestikus ja mägi Antarktikas Kuninganna Maudi maal. Aastatel 1964–1995 kandis Tartu Observatoorium nime Fr. G. W. Struve nimeline Tartu Astrofüüsika Observatoorium. Seoses Fr. G. W. Struve 100. surma-aastapäevaga nimetati 2. oktoobril 1964 Tartus Tähe tänava lõik Vallikraavi ja Riia tänava vahel Wilhelm Struve tänavaks.
Väikeplaneet 768 Struveana on nimetatud astronoomide Friedrich Georg Wilhelm von Struve, Otto Wilhelm von Struve ja Karl Hermann Struve auks.
Välisluure
Välisluure on salajase informatsiooni kogumine välisriikidest. Info kogujat nimetatakse luureagendiks ehk spiooniks.
Välisluuret teostavad kõik luureametid (v.a vastuluureametid). Neid eristatakse kogutava info erialalisuse (sõjaväeluureametid koguvad sõjaväelist infot, sõjaväeluure alla liigitatav mereväeluure- sõjalaevastike ja sõjalaeva tehnika kohta jne.) ja info kogumisel kasutatava kogumisvahendi järgi (agentuurluure ja tehniline luure).
Välisriigis tegutsevat agentide võrku nimetatakse residentuuriks, seda juhtivat elukutselist luureohvitseri residendiks. Residentuurid jaotuvad legaalseteks ja illegaalseteks residentuurideks. Legaalne residentuur on seotud suursaatkonnaga, kus diplomaadiameti kattevarjus ja diplomaatilise kaitse all olevad luureohvitserid juhivad agentide võrke. Illegaalsed residentuurid diplomaatilist katet ei kasuta. Ühes riigis võib suurtel luureametkondadel olla mitu erinevat üksteisest sõltumatut residentuuri.
Välisluure teostab ka vastuluuret välisriikides - s.t püüab leida informatsiooni kodumaal tegutsevate välisriikide spioonide kohta, samuti vastutab suursaatkondade luurealase kaitse eest.
Kärde
Kärde on küla Jõgeva maakonnas Jõgeva vallas.
1. juulil 1661 sõlmiti Kärde mõisas Venemaa ja Rootsi vahel Kärde rahu. Kärdes asub Kärde rahumajake, kus rahvapärimuse järgi peeti rahuläbirääkimisi.
Kärdes elab 149 inimest (2006).
Külas asub Kärde mõisa kalmistu ja muistsed Kärde kivikalmed.
Benini riigipeade loend
Benini riigipeade loend sisaldab Benini riigipäid alates riigi iseseisvumisest 1960. aastal.
Pootsiku mõis
Pootsiku mõis (saksa keeles Potzik) oli Iisaku mõisa kõrvalmõis Iisaku kihelkonnas Virumaal. , tänapäeva Pootsiku küla lähedal Alutaguse vallas Ida-Viru maakonnas.
Vastuluure
Vastuluure (siseluure) ülesanne on riigi poolt riigisaladuseks kuulutatud teabe kaitsmine ja kaitstavale teabele ebaseadusliku ligipääsu (inim- ja tehnilise luure) takistamine.
Passiivsed meetmed
Vastuluuret viiakse läbi passiivsete ja aktiivsete meetmetega. Passiivsete meetmete hulka kuuluvad riigisaladuste ja saladusekandjate kaitsmine tehniliste ja teabehankemeetoditega.
Raudne käsi
Raudne käsi oli kaheksaliikmeline Rakvere koolinoorte vastupanuorganisatsioon, mis 16. novembril 1945 õhkis kohaliku punasamba.
Toimiku andmeil oli noorte eesmärk näidata, "et nõukogude Eestis on nõukogude korra vastaseid, et on organiseeritud vastupanu".
Troopiline aasta
Troopiline aasta ehk päikeseaasta on aeg, mille jooksul Maa teeb ühe tiiru ümber Päikese. Troopilist aastat arvestatakse Maa kahe järjestikuse kevadpunktist läbimineku järgi. Maa aastaajad korduvad ühe troopilise aasta tagant.
Päikeseaasta jooksul teeb Maa 365,24219 tiiru ümber oma telje (365,24219 keskmist päikeseööpäeva). Nutatsiooni tõttu troopilise aasta pikkus pisut kõigub. Keskmine troopiline aasta seda ei arvesta.
Rannapungerja mõis
Rannapungerja mõis (saksa keeles Rannapungern) oli Pagari mõisa kõrvalmõis Virumaal Iisaku kihelkonnas. Nüüdisajal jääb endine mõisasüda Rannapungerja külla Ida-Virumaal Alutaguse vallas.
‘Abbās I Suur
‘Abbās I Suure ajal saavutas suurima Safaviidide riik ulatuse ja võimsuse. ‘Abbās I Suure reformis relvajõud ning pidas sõdu Osmanite riigi ja Šeibaniidide usbeki riigiga. Safaviidide dünastia valitsetud Iraanil tekkisid tihedad sidemed nii Euroopa (nt Adam Oleariuse saatkonna reis) kui ka Ida riikidega, poliitikas hakkasid suuremat osa mängima pärslased. Tema järglaste ajal hakkas keskvõim nõrgenema.
Peeter Eduard Bauman
Peeter Eduard Bauman (ka Baumann; 9. jaanuar 1874 Kaagjärve vald, Võrumaa – 12. jaanuar 1942 Kirovi oblast, NSV Liit) oli Venemaa keisririigi ja Eesti sõjaväelane, rahvuselt lätlane.
Peeter Eduard Bauman lõpetas 1901. aastal Vilno sõjakooli. Ta osales Vene-Jaapani sõjas. I maailmasõja ajal teenis ta 139. polgus. 1917 ülendati ta alampolkovnikuks. Pärast bolševike võimuletulekut ta vahistati endise ohvitserina ja viidi Peterburi Butõrka vanglasse.
1922 opteerus ta Eestisse ja teenis Eesti armees. Ta läks erru kolonelleitnandina.
Piero di Lorenzo de' Medici
thumb|Piero Õnnetu
Piero di Lorenzo de' Medici (ka Piero Õnnetu; 15. veebruar 1471 – 28. detsember 1503) oli Firenze tegelik valitseja aastatel 1492–1494 ja Lorenzo Toreda vanim poeg.
Pärast Lorenzo küllaltki ootamatut surma sai 21-aastasest Pierost Firenze valitseja. Kuigi ta oli saanud hea hariduse, ei jõudnud isa teda kuigivõrd riigimehe tööks ette valmistada. Lisaks majanduslangusest tingitud üha kasvavale rahulolematusele Firenzes ähvardas Piero võimu ka 1494. aastal alanud prantslaste sissetung Itaaliasse. Kuningas Charles VIII-ga oli liitunud ka Milano hertsog, Medicite kunagine liitlane, samas kui paavst Aleksander VI ajas väga raskesti mõistetavat ning kahepalgelist poliitikat. Piero püüdis seetõttu jääda erapooletuks, kuid Charlesil oli Napolisse tungimiseks vaja läbida ka Firenzele kuuluvad alad. Charles esitas ulatuslikud nõudmised nii raha kui ka kindluste loovutamise osas. Piero püüdis esialgu organiseerida sõjalist vastupanu, kuid enamik firenzelasi oli sellele vastu. Seejärel üritas ta kuningaga läbi rääkida, kuid osutus viletsaks diplomaadiks ning alistus kõigile tema nõudmistele. See tekitas Firenzes suurt viha ning tõi lõpuks kaasa Medicite kukutamise. Piero ja tema vennad põgenesid, ent Firenze avas prantslastele ikkagi väravad. Piero püüdis pärast prantslaste lahkumist oma võimu Firenzes taastada, kuid edutult. Ta asus elama Rooma, kus tegeles peamiselt pidutsemisega, olles kaotanud lootuse oma võimu Girolamo Savonarola mõju alla langenud Firenze vabariigis taastada. 1503. aastal uppus ta paadisõidul, misjärel Medicite perepeaks sai tema vend kardinal Giovanni, hilisem paavst Leo X.
1684
1684. aasta (MDCLXXXIV) oli 17. sajandi 84. aasta.
Villu Veski
thumb|Villu Veski, 2010
Villu Veski (sündinud 19. jaanuaril 1962 Hellamaa külas Muhus) on Eesti saksofonist, helilooja, muusikaprodutsent ja pedagoog.
Ta lõpetas 1980. aastal Orissaare Keskkooli, õppis aastatel 1980-1985 Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias Olavi Kasemaa saksofoniklassis ja sai esimese Eesti saksofonistina klassikalise muusikahariduse, täiendades end sel alal ka Prantsusmaal Pariisi Konservatooriumi suveakadeemias Nice’is prof. Claude Delangle’i juhendamisel.
Džässmuusikuna on Villu Veski loonud ansamblid: Villu Veski kvartett (1985), Avicenna (1987), Saxappeal Band (1992). Tallinna Saksofonikvartett (1983).
Villu Veski – Tiit Kalluste NordicSounds (1998) on põhjamaist etnodžässi esitav muusikaprojekt. Duo on välja andnud 3 albumit: "Põhjala Saarte Hääled", "Sounds of the Nordic Islands II" ja "NordicSounds vol. 3", Villu Veski JazzGroup (2006).
Villu Veski
Viljandi JK Tulevik
Viljandi JK Tulevik on 1912. aastal Viljandis asutatud jalgpalliklubi. Kodustaadion on Viljandi linnastaadion, mis mahutab 1068 pealtvaatajat.
Algusaastad
Viljandi Tuleviku põhikiri kinnitati 9. juunil 1912. Klubi asutamise päevaks loetakse 23. septembrit 1912.
Tuleviku spordiseltsis hakati jalgpalli mängima 1913. aastal, mil eestvedajatel õnnestus harjutusväljakuks kaubelda mõisale kuulunud järveäärne koplipealne, seesama maatükk, millel asub praegu Viljandi linnastaadion. Järjepidevam pallimäng läks lahti alles pärast vabadussõja lõppu, 1920. aastal. Esimeseks sihipäraselt treeninud ja võistelnud meeskonnaks oli Viljandi Spordiringi oma. 1926. aastal võitis Kaitseliidu Sakalamaa maleva spordiklubi esindus Kesk-Eesti ringkonna meistritiitli, mis oli Eesti esimesel omariiklusperioodil Viljandi suurim saavutus. Vahepeal peamiselt raskejõustikku viljelenud (ning seetõttu kooliõpilastele koguni keelatud olnud!) Tuleviku spordiseltsi juures tegutses jalgpallimeeskond jälle alates 1927. aastast. Esimene märkimisväärne edu saabus 1937. aastal, kui esindus sai Kesk-Eesti ringkonna B-klassis esikoha. 1933. aastal moodustati senise Viljandi Kaitseliidu Spordiklubi asemele Viljandi Jalgpalliklubi, kes pakkus Tulevikule konkurentsi. Esimese Eesti vabariigi aastail ei jõudnud tollase Eesti jalgpallipüramiidi tippu – liiduklassi – ükski Viljandi võistkond. Selle tarvis olnuks vaja moodustada korralik esindusmeeskond, aga kohalike klubide omavaheline kemplemine muutis selle paraku võimatuks.
Kuldīga komtuurkond
Kuldīga komtuurkond oli Liivi ordu valitsusüksus (saksa keeles Gebiet).
Viljandi JK Tulevik
Nõukogude aeg
Nõukogude korra saabudes (1940) likvideeriti Eestis peaaegu päevapealt kõik senised spordiseltsid, sealhulgas Viljandi Tulevik. 1947. aastal moodustati Viljandi Dünamo, mis jõudis järgmisel aastal esimese Viljandi klubina Eesti jalgpalli kõrgeimasse seltskonda, kus pidas vastu neli hooaega, parimaks jäi 1949. aastal saavutatud 4. koht. 1945. aastal asutatud Viljandi Spartak mängis Eesti meistrivõistluste kõrgeimas grupis seitse hooaega (1952–1958), võitis 1954. ja 1955. aastal pronksi ning 1956. aastal hõbeda. 1957. aastal triumfeeris Spartak Eesti karikavõistlustel. See tulemus ongi jäänud Viljandi täiskasvanute jalgpalli seni ainsaks suurvõiduks. 1959–1962 esindasid Viljandit Eesti meistrivõistluste tugevaimas liigas suurema sportliku eduta ükshaaval Kalev, Jõud ja SAM. Järgnenud kümnendil võistlesid Viljandi esindused Viljandi Kalevi, Jõu ning Bussi- ja Taksopargi nime all meistrivõistluste 2. ja 3. liigas. Viljandi jalgpalli uus tõus algas 1977. aastal, kui moodustati linnameeskond. 1981. aastal mängis see juba Eesti jalgpalli kõrgeimas seltskonnas ning suutis paarist lühiajalisest väljakukkumisest hoolimata püsida seal kogu kümnendi. Meeskonna parimaks saavutuseks jäi 1990. aastal saavutatud 6. koht.
Kuldīga komtuurkond
Moodustamine
Kuldīga komtuurkond moodustus Kuramaa keskossa pärast selle vallutamist 13. sajandi keskel. See kujunes peagi üheks olulisemaks orduvalduseks ja Kuldīga komtuur oli tähtsaim orduametnik Vana-Liivimaa lääneosas. Komtuurkonna keskus olnud Kuldīga sai 14. sajandil ka linnaõigused ja kuulus Hansa Liitu.
Viljandi JK Tulevik
Tuleviku taasasutamine
1992. aastal nimetati senine Viljandi Linnameeskond kõigepealt ümber Viljandi JK-ks, ning seejärel sama aasta teises pooles JK Tulevikuks. 1991–1993 mängis see meistriliigas ning hooaegadel 1993/94 kuni 1996/97 esiliigas. Enne 1997/98. hooaega (mis oli ühtlasi seni viimane "talihooaeg" Eesti jalgpallis) muutus Tulevik osaks Tallinna FC Flora süsteemist ning sai skeemitamise tulemusel endale Tallinna JK Vallist vakantseks jäänud koha meistriliigas ja peaaegu terve koosseisu jagu mängijaid Lelle SK-lt.
Kuldīga komtuurkond
Asend
Kuldīga komtuurkond piirnes põhjas, läänes ja lõunas Kuramaa piiskopi valdustega ehk Piltene stiftiga, lõunas Grobiņa foogtkonna, põhjas Vindavi komtuurkonna, kirdes Kandava foogtkonna ning idas Dobele komtuurkonna ja Liivi ordu maameistri valdustega.
Viljandi JK Tulevik
Tuleviku taasasutamine
Tulevikule oli parim aasta 1999, mil meeskond teenis peatreener Tarmo Rüütli käe all meistrivõistlustel hõbemedali, edestades seejuures mõneti sensatsiooniliselt tollast emaklubi FC Florat. 1999. ja 2000. aastal mängis Tulevik end karikafinaali, ent pidi mõlemal korral tunnistama Maardu FC Levadia paremust. Kolm hooaega järjest (1998–2000) osales Tulevik UEFA karikasarjas (vastasteks FC Sankt-Gallen, Club Brügge ja Napredak Kruševac), kordagi avaringist edasi pääsemata.
2003. aastast muutus seni täisprofessionaalne meeskond poolprofessionaalseks ning kolis elama ja treenima Tallinna. 2007. aasta kevadel mängis üksnes oma linna poistest koosnev Tuleviku duubel end Eesti karikavõistluste poolfinaali, ent pidi seal tunnistama Narva Transi paremust.
Kuldīga komtuurkond
Valitsemine
Kiriklikult kuulus Kuldīga Kuramaa piiskopkonda ja jagunes kihelkondadeks, mille piirid ei pruukinud ühtida poliitilistega.
Viljandi JK Tulevik
Tuleviku iseseisvumine ja tõus
14 hooaega järjest meistriliigas püsinud Tulevik likvideeriti senisel kujul 2011. aasta alguses. Tema koha võttis meistriliigas üle seetarvis loodud Flora tütarklubi FC Viljandi, mille rivistusse ei kuulunud peaaegu ühtegi viljandlast. See klubi eksisteeris vaid kaks hooaega, saavutades meistriliigas vastavalt 8. ja 7. koha. Selle käigu tulemusena Tulevik iseseisvus ja hakkas 2011. aastal mängima üksnes kohalikest mängijatest koosneva koosseisuga Eesti meistrivõistluste 2. liigas. Peasponsori Bestra toetusel ning Raiko Mutle ja Rain Tölpuse eestvedamisel tõusis meeskond pärast kahte hooaega esiliigasse ning sealt omakorda kaks hooaega hiljem üleminekumängude kaudu meistriliigasse.
Kuldīga komtuurkond
Valitsemine
Halduslikult jagunes komtuurkond ordu- ja vasallimõisateks, mis kogusid makse ja mõistsid kohalikul tasandil kohut.
Viljandi JK Tulevik
Tuleviku iseseisvumine ja tõus
Alates 2013. aastast on meeskonna peatreener Aivar Lillevere, kes täitis samu kohuseid ka hooaegadel 2000 ning 2003–2004. Pärast 2017. aasta hooaega teatas Lillevere, et paneb ameti maha.
2021. aasta detsembris teatas klubi, et loobub kohast Meistriliigas. Rahalistel põhjustel otsustati jätkata Esiliigas.
Praegune koosseis
''Seisuga 22. veebruar 2021''
Bhutani riigipeade loend
Bhutani riigipeade loend loetleb riigi kuningad alates 1907. aastast, mil Bhutan faktiliselt iseseisvus Indiast.
Eesti kõrgendike loend
Siin on loetletud Eestis asuvaid künkaid (Eesti kõrgeim "mägi" on tegelikult küngas), kõrgustikke ja muid kõrgendikke.
A
=E=
=K=
=L=
=M=
=N=
Saladuslik Käsi
Saladuslik käsi oli Karksi-Nuias tegutsenud koolinoorte vastupanuorganisatsioon.
Eesti kõrgendike loend
A
=O=
=P=
=R=
=T=
=U=
=V=
=Õ=
Klounid ja faunid
"Klounid ja faunid" ilmus Odamehe kirjastuses Tartus 1919. 2011. aastal ilmus see kirjastuse Varrak väljaandena (ISBN 9789985321102).
Saladuslik Käsi
Lendlehtede levitamise eest läks kohtu alla Karksi kooli VII klassi õpilane Ants Saul (1931). Algelised lendlehed (“Surm Stalinile...”) venitasid välja küll paragrahvi 17-58-8, kuid tosinast teadjast-aitajast organisatsiooni “Saladuslik Käsi” ei õnnestunud teha. Ainus kohtualune sai 6 aastat (f. 130, s. 14182, A. Saul).
Jõestik
Jõestik on peajõgi koos lisajõgede ja harujõgedega.
1683
1683. aasta (MDCLXXXIII) oli 17. sajandi 83. aasta.
Jõestik
Kui jõestiku keskmeks on peajõgi, siis jõevõrk hõlmab kõiki mingil vaadeldaval alal olevaid vooluveekogusid.
1682
1682. aasta (MDCLXXXII) oli 17. sajandi 82. aasta.
Armeenlased
pisi|Armeenia diasporaa {{Legend|#000000|Armeenia}} {{Legend|#B57900|1 000 000 +}} {{Legend|#F2A800|100 000 +}} {{Legend|#f9d493|10 000 +}} {{Legend|#fff0cc|1 000 +}} Armeenlased (armeenia keeles haj) on rahvas Armeenia mägismaal, Armeenia Vabariigi põlisasukad.
Ajalooliselt on armeenlaste asuala paiknenud Vahemere, Musta mere ja Kaspia mere vahelisel alal. Armeenlased kujunesid põlisasukate segunemisel sküüdi jt hõimudega omaette rahvaks hiljemalt 4. sajandil eKr. Armeenia on küll läbi ajaloo kohati olnud iseseisev riik, kuid siiski enamuse ajast pidanud elama võõrvallutajate võimu all. Kaua aega oli Armeenia rahvas lahutatud kahe riigi, Türgi ja Venemaa vahel. Tänapäevaks on armeenlased kaotanud suurema osa oma ajaloolisest asualast Türgile.
Aastal 301 võttis Armeenia esimese riigina vastu kristluse. Armeenlastest said kristlased (monofüsiidid), enamjaolt kuuluvad nad Armeenia Apostlikku Kirikusse.
Kuni Esimese maailmasõjani paiknesid armeenlased oma ajaloolisel asualal Armeenia mägismaal. 1870 ja 1894–1895 toimusid Türgis ulatuslikud armeenlaste tagakiusamised ja tapmised. Esimese maailmasõja ajal 1915–1917 panid türklased armeenia rahva vastu toime genotsiidi, mille käigus tapeti 1,2–1,5 miljonit armeenlast. Tapeti teisigi kristlasi (sh assüürlasi ja kreeklasi). Ligi 1 miljonit inimest saadeti asumisele Mesopotaamia kõrbetesse või põgenes välismaale.
Arv
Kokku on armeenlasi maailmas eri hinnangutel 6–10 miljonit, neist on Armeenias 3 miljonit, Venemaal 1 182 000, Iraanis 100 000, Prantsusmaal 450 000, Ameerika Ühendriikides 1 400 000, Gruusias 157 803 , Süürias 150 000, Liibanonis 234 000, Aserbaidžaanis (peamiselt Mägi-Karabahhias) 138 000, Argentinas 130 000, Jordaanias 51 533, Türgis 2 080 000, Kanadas 40 615, Eestis oli 1989. aasta rahvaloenduse andmetel 1669 armeenlast ja 2000. aasta rahvaloenduse andmetel 1444 armeenlast. 2011. aasta rahvaloenduse andmetel elas Eestis 1428 armeenlast. 2021. aasta rahvaloenduse andmetel elas Eestis 1666 armeenlast (922 meest ja 744 naist). Neist 773 olid Eesti kodanikud.
Kirjandus
Армянка
Tudulinna mõis
Tudulinna mõis (saksa keeles Tuddolin) oli rüütlimõis Iisaku kihelkonnas Virumaal, tänapäeva Tudulinna aleviku lähedal Alutaguse vallas  Lääne-Virumaal.
Mõis rajati 19. sajandi lõpul Rakvere mõisast eraldatud alast.
Leeds
Leeds on linn Põhja-Inglismaal Lääne-Yorkshire'i linnkrahvkonnas. Asub Aire'i jõe ääres.
Leedsi on esmamainitud juba 1086. aastal, linnaõigused sai 1626. aastal. 18. sajandi lõpus hakkas linn kiiresti kasvama ja sai tähtsaks transpordisõlmeks.
Leedsi ülikool on üks Suurbritannia suurimaid.
Linna parim jalgpalliklubi on Leeds United.
Olga Zaitseva
Olga Aleksejevna Zaitseva (vene keeles Ольга Алексеевна Зайцева, sündinud 16. mail 1978 Moskvas) on Venemaa laskesuusataja, Venemaa teeneline meistersportlane, kahekordne olümpiavõitja (2006, 2010) ja kolmekordne maailmameister (2005 ja 2009).
Zaitseva alustas laskesuusatajakarjääri 1994. aastal. 2006. aasta taliolümpiamängudel Torinos tuli ta teatesõidus olümpiavõitjaks. Maailmameistrivõistlustel on Zaitseva osalenud 13 korda ja võitnud kokku kaheksa medalit, millest kolm on saadud 2005. aasta MM-il Hochfilzenis. Siis võitis ta igat värvi medaleid: kulla teatesõidus, hõbeda 7,5 km sprindis ja pronksi jälitussõidus. Lisaks võitis ta hõbemedali samal aastal Hantõ-Mansiiskis peetud segateatesõidus.
2009. aasta maailmameistrivõistlustel Pyeongchangis täiendas Zaitseva oma medalikollektsiooni veel nelja medali võrra, kui võitis kuldmedalid ühisstardiga sõidus ja teatesõidus ning pronksmedalid sprindis ja jälitussõidus.
Maailmakarikavõistlustel on Zaitseva võitnud (<FONT COLOR=Green>seisuga 23. veebruar 2009</FONT>) seitse etappi, olnud kuus korda teine ja seitse korda kolmas.
Zaitseva mõisteti 2017. aastal dopingu kasutamises süüdi. Lisaks määrati talle eluaegne võistlemiskeeld ja tühistati sooritused alates 2014. aastast.
Zaitseva on avaldanud valmisolekut sõdida Vene Föderatsiooni eest Ukrainas.
Kostanaj
Kostanaj (minevikus Kustanai) on linn Kasahstanis, Kostanaj oblasti keskus. Asub Toboli jõe ääres.
Kostanajl on raudtee- ja maanteeühendus paljude Kasahstani ja Venemaa linnadega. Linnal on rahvusvaheline lennuväli.
Metsvint
pisi|Metsvint võib mõnel pool toitu käestki võtta Metsvint (Fringilla coelebs) on vintlaste sugukonda vindi perekonda kuuluv lind.
Metsvindi rahvapärased nimetused on vihmavint, kasevint, viiksutaja, rüüts, metsavaht ja metsvink.
Teaduslikult kirjeldas metsvinti esimesena Linnaeus 1758.
Levik
Metsvint on levinud kogu Euroopas, Loode-Aafrikas ja Aasias. Ida suunas leidub teda kuni Iraanini ja Jenissei jõgikonnani. Loode-Aafrikas elab paikne alamliik F.c. spodiogenys ja Makaroneesias teine paikne alamliik F.c. canariensis. Alamliike eristatakse rohkemgi.
Talvitumisalad asuvad Vahemere maades ja Atlandi ookeani idarannikul, põhja suunas kuni Norrani.
Metsvint on Eesti kõige arvukam pesitseja, kelle arvukust hinnatakse 1,7–2,2 miljonile paarile, talvist arvukust 100–1000 isendile. Teistel andmetel pesitseb Eestis 2–3 miljonit metsvinti. Tõenäoliselt on ta Eesti kõige rohkearvulisem laululind.
Kogu Euroopas elab metsvinte 130–240 miljonit paari.
Välimus
Metsvint on varblasest veidi väiksem ja kaalub 20–25 g. Tema tiiva pikkus on 8,3–9,2 cm.
Isaslind on sulestiku järgi kergesti äratuntav. Tema rind ja põsed on pruunikad, selg pruunikashall, pea sinaka helgiga tuhkhall ja päranipuala rohekas. Tiival on valge triip. Emaslinnu välimus on tagasihoidlikum.
Nokk on lühike ja kooniline.
Metsvinti võib segi ajada põhjavindiga, kel pugualune on oranžikas, metsvindil punane. Ka põhjavindi tiibadel on näha oranži ja tema pealael puudub tutike.
Elupaik ja eluviis
pisi|Maanduv metsvint Metsvinti võib kohata iga liiki ja tüüpi metsades, aedades ja parkides, aga ta eelistab segametsatukki, hõredaid kuusikuid ja palumännikuid, eriti kui nende läheduses leidub lehtpuusalku ja põõsastikke. Tihedat metsa ja võsa ta väldib, sest lahkub sagedasti maapinnale toitu otsima.
Metsvint liigub maas kiirete kergete hüpetega või kõndides. Rohkem tegutseb ta siiski puu otsas.
Lennata suudab metsvint kiirusega kuni 50 km/h.
Metsvint kohaneb kergesti inimese liikumisega ja muutub siis peaaegu sama julgeks kui varblased.
Kevadel saabuvad metsvindid vara. Isaslinnud tulevad mõne päeva võrra varem emastest. Pesitsusala lõunaossa hakkavad nad jõudma juba veebruari lõpus, aga levila põhjaossa jõuavad nad aprilli teises pooles. Eestisse saabuvad nad keskmiselt aprilli algul.
Kui isaslind emast esimest korda kohtab, on isane agressiivne, aga nende suhted muutuvad ruttu usaldavaks ja isaslinnu rünnakud mänglevaks.
Seejärel heidavad linnud paari ja hõivavad isaslinnu valitud maa-ala. Sel perioodil laulavad isased innukalt. Kuid pesa hakkavad nad ehitama alles kuu aega pärast saabumist.
Metsvint on päevalind. Ka ränne toimub põhiliselt päeval. .
Väljaspool pesitsusaega võivad metsvindid moodustada hiiglaslikke parvi.
Metsvindid elavad maksimaalselt 8 aastat vanaks, teistel andmetel 18 aastat. Tüüpiline eluiga on 3 aastat.
Häälitsused ja laul
Pilt:Fringilla coelebs short.ogg Metsvindi kiiretempoline laul on lühike. Seda laulu on rahvas ilmekalt edasi andnud lausega "siit siit siit siit metsast ei tohi võtta mitte üks pirru tikk".
Vahel on kuulda rasvatihase hüüdu meenutavat "pink-pink" või "vint-vint" ja mõnikord niinimetatud rüüpimist: rütmiliselt korratavaid "rüüi-rüüi-rüüi" helisid. Enamasti rüübib metsvint pesa lähedal päikseloojangu ajal või pilves ilmaga.
Metsvint alustab laulmist varahommikul ja lõpetab hilja. Laulmise ajal istub ta tavaliselt oksal. Metsvindil eristatakse mängulaulu, territooriumilaulu ja võitluslaulu.
Isaslinnud laulavad ka pärast poegade koorumist. Kui noor vint ei kuule pärast koorumist isaslinnu laulu, siis ei pruugigi ta laulmist korralikult ära õppida.
pisi|Metsvint sööb röövikut
Toitumine
Metsvint on valdavalt teratoiduline. Ta sööb mitmesuguseid seemneid. Ta sööb ka taimede pungi ja marju. Seevastu poegi toidab ta peaaegu eranditult putukatega. See tõendab, et vindid on arenenud putuktoidulistest lindudest ja läinud hiljem üle taimetoidule.
Pesitsemine
pisi|Metsvindi munad pisi|Metsvindi pesa pisi|Metsvindi pojad Pesa ehitab ainult emaslind, kuigi isaslind toob pesaehitusmaterjali. Põhiliselt isaslind valvab ja kaitseb oma territooriumi. Pesa valmimiseks kulub 6–7 päeva. Pesa toetub puutüve ja oksaharu vahele või asestseb jämedal rõhtsal oksal tüvest pisut eemal. See on kausjas ja meisterlikult valmistatud. Selle seinad on kuivanud raokestest, kõrrekestest ja samblavartest. Ämblikuheidega põimitakse pesa seinad tihedamaks. Väljast on pesa kaetud samblike, kasetohu või sama puu kooreebemetega. Pesalohk vooderdatakse kooreebemete, hobusejõhvide, karvade, sulgede ja taimevillaga.
Juhtub, et emaslind jätab pesa ehitamise pooleli ja alustab uue pesa ehitamist kõigest mõne meetri kaugusel vanast kohast, isegi kui pesa on peaaegu täiesti valmis ehitatud. Selle põhjus ei ole alati selge. Uue pesa ehitamisel võidakse kasutada vana pesa ehitusmaterjalina.
Metsvindil on aastas kaks kurna. Esimene kurn on levila lõunaosas aprilli keskel, põhjaosas mais. Teine kurn on juuni keskel. Esimeses kurnas on 4–7 muna, teises on mune vähem. Munad on helesinakad ja tumedate tähnidega. Kohtab ka roosakaid ja valgeid mune.
Emaslind haub 12–14 päeva ja teist nii palju toidetakse poegi pärast koorumist. Poegi toidavad mõlemad vanemad. Levila keskosas lennuvõimestuvad esimesed pojad juuni keskel. Esimestel päevadel toidavad vanemad ka lennuvõimestunud poegi, aga siis jätavad nad omapead ja hakkavad rajama teist kurna.
Alguses tegutsevad pesakonnad omaette, aga siis ühinevad salkadesse ning hakkavad uitama mööda metsaservi ja põlde. Sulgimine lõpeb septembriks ja siis algabki sügisränne. Lahkumine kestab novembrini ja Eestisse jäävad üksikud isendid ka talvituma. Noorlinnud lahkuvad enne vanemaid.
Suguküpsus saabub metsvintidel juba järgmisel kevadel, vähem kui aasta vanuselt.
Seisund
Metsvint kuulub soodsas seisundis liikide hulka.
Metsvint on levinud puurilind. Puuris peetakse neid peamiselt laulmise pärast. Belgias korraldatakse vintide lauluvõistlusi: kaks puuri, kummaski vint, pannakse teineteise lähedale ja seepeale hakkavad vindid laulma, püüdes liiga lähedale sattunud konkurendist laulmises üle olla. Lindudele võib niisugune olukord tekitada hingepinget.
Zythos
Zythos on Belgia õllesõprade ühing. See asutati ühingu Objectieve Bierproevers (OBP) asemele, mis läks 2002 laiali.
OBP-lt on Zythos päranduseks saanud palju kohalikke ja piirkondlikke ühinguid.
Zythos annab välja ajalehte De Zytholoog ja korraldab Belgia suurimat õllefestivali Zythos Bier Festival, mis toimub igal aastal märtsis Sint-Niklaasi linnas. Peale selle kaitseb ühing õlut kui kultuuriväärtust, muuhulgas tutvustades traditsioonilisi kohalikke õllesid ja protesteerides väikeste õllevabrikute sulgemise vastu suurte kontsernide poolt.
Hollandi analoogiline ühing on PINT.
Zythos (koi)
Nad elavad Kalimantanil ja Malaias.
Operatsioon Trust
Operatsioon Trust (vene keeles Операция «Трест») oli aastail 1923–1927 Nõukogude Liidu riiklike julgeolekuorganite (OGPU vastuluureosakonna) läbi viidud valgekaartlaste, monarhistlike organisatsioonide ja välismaiste luureasutuste desinformeerimisoperatsioon, mille käigus OGPU-ga kaastööle sunnitud isikud etendasid ulatuslikku nõukogudevastase vandenõuorganisatsiooni tegevust Nõukogude Venemaal. Nime Trust sai operatsioon "vandenõulaste" vahel kokkulepitud kodeeritud kirjavahetusest, milles Venemaal tegutsevat variorganisatsiooni – Kesk-Venemaa Monarhistlikku Organisatsiooni – nimetati konspiratsiooni huvides Trust ' iks ning välismaist keskust LLoyd ' iks.
Tärivere mõis
Tärivere mõis, ka Terevere mõis (saksa keeles Terrefer) oli rüütlimõis Iisaku kihelkonnas Virumaal. , tänapäeva Tärivere küla lähedal Alutaguse vallas Ida-Viru maakonnas.
Operatsioon Trust
Operatsiooni käigus õnnestus nõukogude poole andmetel finantseerida kogu nõukogude välisluure tegevust välisriikide luureorganitelt võltsitud luuredokumentide müügist saadud materiaalsetest vahenditest. Samuti õnnestus luureoperatsiooni käigus meelitada Venemaale välisriikide aktiivsed luureagendid ja bolševike võimu vastased Boriss Savinkov, Sidney Reilly jt, kes Nõukogude Liidus ka hukati.
Eellugu
Pärast avaliku relvastatud võitluse lõppemist Venemaal Vene kodusõja käigus ning Anton Denikini ja Peter von Wrangelli juhitud Lõuna-Venemaa Relvajõudude evakueerimist Türgimaale Konstantinoopolisse kujunes emigratsioonis olevast vene kogukonnast kaks erineva suunitlusega emigratsiooniliikumist.
Nõukogude võimu algusaastatel, vaatamata tšekaa Punasele terrorile, oli nõukogude võim pidevas kaitseseisundis sisemise opositsiooni ja välisriikide vastu. Nõukogude Venemaa oli sunnitud loobuma oma algsest permanentse maailmarevolutsiooni ideest ning piirduma "sotsialismi ülesehitamisega ühes eraldi võetud riigis" ning pidama pidevat avalikku ja salajast võitlust Venemaalt emigreerunud ligi 2 000 000 "endise" ja vene emigrantlike organisatsioonidega, mis ühendasid ligi 20 000 mehelist aktiivset ning sõjalise kogemusega nõukogudevastast jõudu. Kuna aga pärast esmase avaliku Nõukogude Venemaa vastase sõjategevuse ebaõnnestumist kujunes Euroopas ja ka Ameerika Ühendriikide poolt Nõukogude Venemaa poliitiline ja majanduslik isolatsioon, siis muutus vaenutegevus osapoolte vahel varjatuks. Euroopa vanad riigid, Ameerika Ühendriigid ja ka Nõukogude Venemaa piiririigid, soovides saada ülevaadet toimuvast Nõukogude Venemaal ja hiljem NSV Liidus, kasutasid ära vene emigrantide organisatsioone info kogumiseks Venemaal toimuva kohta.
Suurbritannia välisluureteenistus MI-6 läbi Rootsis paiknenud luurekeskuse ning Tallinnas (Michaeljohn, Ross ja major Giffy), Helsingis ja Riias asunud passikontrollibüroode ametnikud (British Passport Control Officer) toetasid ja finantseerisid piiririikide Soome, Eesti ja Läti kaudu ning sõjavägede Kindralstaabi 2. osakond Poola kaudu pidevat teabehanget Nõukogude Venemaal toimuva kohta.
Vandenõuorganisatsiooni tekkimine ja arendamine
Vastavalt Venemaa pressis avaldatud endise OGPU/NKVD/KGB pikaajalise töötaja Boriss Guzdi andmetele olevat vandenõuorganisatsiooni loomise aluseks olnud OGPU agentide hangitud kiri, mille saatis Tallinnas ühe välisriigi saatkonnas töötav vene päritolu Juri Artamonov, kes kirjeldas kirjas Berliini vene monarhistliku organisatsiooni liikmele vürst Širinski-Šahmatovile oma kohtumisest Tallinnas endise Venemaa Kaubandusministeeriumi tõelise riiginõuniku Aleksandr Jakuševiga, kes omakorda kirjeldas end aktiivse nõukogudevastase organisatsiooni juhina.
Berliinis ja Pariisis asunud monarhistliku organisatsiooni liikme Kirill Širinski-Šahmatovi andmeil aga otsis A. Jakušev 1921. aasta sügisel üles Tallinnas Suurbritannia konsulaadis tõlgina töötava Juri Artamonovi ja ettekäändel hankida Artamonovi kunagistele tuttavatele Moskvas tarbeesemeid, lõi tutvuse, mille käigus esitas ka poliitilisi arvamusi nõukogude riigivalitsemiskorra ning edasise võimaliku elukorralduse kohta Venemaal, kiites Artamonovi tuttava Širinski-Šahmatovi poolt Berliinis vene emigrantlikus lehes avaldatud artiklit (mis oli avaldatud kirjandusliku pseudonüümi all).
Aleksandr Jakušev (Александр Александрович Якушев) oli sellel ajal juhtival kohal nõukogude teede rahvakomissariaadis ning vastutas NSV Liidu viljaekspordi eest läände. Pärast Jakuševi naasmist NSV Liitu ta vahistati ning sunniti ähvardustega ("Помимо всего прочего, Якушев понимал, что у него семья" – operatsioonis osalenud Boriss Guzdi andmetel ) koostööle OGPU vastuluureosakonnaga.
GPU vastuluureosakonna ülema Artur Artuzovi juhendamisel (kuid OGPU poolt vastuluuretöösse kaasatud Venemaa Keisririigi Siseministeeriumi Politseidepartemangu Sandarmikorpuse endise juhi Vladimir Džunkovski nõuannetel ) valiti Nõukogude Venemaale jäänud endistest keisririigi ametnikest ja kõrgematest sõjaväelastest variisikute rühm: endine Venemaa keisriarmee jalaväekindral Andrei Zaiontškovski, endine Venemaa keisriarmee kindralleitnant Nikolai Potapov, endine Venemaa kaubandusministeeriumi tõeline riiginõunik Aleksandr Jakušev, kuhu lisati ka endine punaarmeelane – 17. diviisi ülem, GPU agent lätlane Eduard Opperput (Уппениньш Александр Оттович, Стауниц Эдуард Оттович) Rēzekne linnast ning nende näilise vandenõutegevuse legendeerimiseks loodi kujutlus olematust Kesk-Venemaa Monarhistlikust Organisatsioonist ("Монархическая организация Центральной России").
Edasiseks tööks organiseeris Artamonov Tallinnas Kesk-Venemaa Monarhistliku Organisatsiooni välismaa rakukese nr 1 ("ЗЯРМО № 1" – заграничная ячейка Российской Монархической Организации), ja rakukese nr 2 Berliinis ja nr (?) Pariisis.
Kirjavahetust peeti Artamonovi naise töökoha saiapoe kaudu, hiljem aga, kui Eesti poliitiline politsei avastas selle sidepidamisviisi, siis läbi kontaktaadressi Tallinnas "G. Krusestiernilt hr. Birk'ile Lai tänav 32-2".
1922. aasta sügisel toimus monarhistlike organisatsioonide konverents ja pärast seda organiseeriti Venemaalt tulnud Jakuševi ning teiste vandenõulaste kõrgetasemeline neljapäevaline kokkusaamine Berliinis, kuhu kogunesid huvitatud monarhistlike (Nikolai Markov II) ja emigratsioonis viibivate valgekaartlike organisatsioonide esindajad (Serbiast Beliini saabunud kindral Peter von Wrangelli õe/vennapoeg ja tema ihukaitsegrupi ülem Pjotr Arapov ja vastuluureülem Jevgeni Klimovitš. Nõupidamisel avaldatud positiivse esmamulje tulemusena lõi Jakušev ka kontakti Serbia vene emigratsiooni juhi, kindral Wrangelli esindaja Aleksei von Lampe ja Prantsusmaal vene emigratsiooni esindava Kõrgema Moharhistliku Nõukoguga.
Nõupidamisel lepiti kokku ka kodeeritud kirjavahetuses, mida peeti kuni 1923. aasta augustini, millal Jakušev saabus jällegi Berliini uuele kokkusaamisele vandenõulastega.
Eesmärgid ja nende saavutamine
Jakuševi (konspiratiivne nimi kirjavahetuses A. Fjodorov) ettekande kohaselt toimus 1922. aastal Venemaal bolševismi lagunemine ja otsitakse vahetust Leninile. Panus tehakse siseriikliku opositsiooni peale, tehakse panus Georgi Pjatakovile kui vene inimesele ja mis peamine – "äärmuslikule antibolševikule". Kommunistide režiim toetub armeele, mille tuumiku moodustavad "eriotstarbelised väed", kes asuvad Moskvas ja Petrogradis – "Zinovjevi juures". Moskva Kremlis asuvad aga "2 tuhat kursanti-janitšari". Tegevuses on vaja orienteeruda antibolševistlikele jõududele Punaarmees. Valge armee on "oma aja ära elanud". Ei tasu üle hinnata emigratsiooni osa võitluses nõukogudega. Nad ei ole seal "kodus, Venemaal" enam kellelegi vajalikud. Mis aga puutub Kõrgemasse Monarhistlikku Nõukogusse, siis antud kujul on see oma mõtte kaotanud. On vaja uusi inimesi, kes orienteeruksid rohkem antibolševistlikule liikumisele Venemaal. Vältida tuleb aga välismaist interventsiooni ning välja vahetada emigratsiooni juhtivisikud kui Venemaale vastuvõetamatud, emigratsioonile jääks võitluses teisejärguline, abistav roll.
Oma informatsiooniga olematu nõukogudevastase opositsiooni olemasolust NSV Liidus suunas Jakušev emigratsiooni lõhenemisele, passiivsele tegevusele ning äraootavale seisukohale, mis võimaldas sel ajal raskes olukorras oleval Nõukogude Liidul tegeleda sisemiste raskustega ilma välisvaenlasteta.
Olles monarhistide poliitilise juhtkonna viinud äraootavale seisukohale, jäid reaalset ohtu NSV Liidule kujutama ainult kindral Wrangelli juhitavad endised sõjategevuse kogemusega valgekaartlased. Wrangell ja aktiivsed nõukogude võimu vastased endised sõjaväelased: kindralmajor Aleksei von Lampe, kindralleitnant Ivan Holmsen, kindral Nikolai Monkevitz Venemaa Üldsõjalise Liiduga ja VÜL-i võitlusorganisatsiooni juht Aleksandr Kutepov (eelnevalt suurvürst Nikolai Nikolajevitši isikliku kantselei luure-informatsiooniteenistuse ülem) jätkasid siiski aktiivset terroristlikku ja diversioonitegevust NSV Liidu vastu piiririikidest ning Venemaale saadetavate üksikisikute kaudu.
1924. aasta kevadel toimus veel teinegi nn Kesk-Venemaa Monarhistliku Organisatsiooni "kongress". Augustis 1924 suundus emigrantlike organisatsioonide esindajana Nõukogude Venemaale kauaaegne nõukogude võimu vastane, terrorismipraktik ja esseeride Võitlusorganisatsiooni juht Boriss Savinkov, eesmärgiga saada ülevaade kohapealsest olukorrast Venemaal ning võimalusest alustada relvastatud võitlust nõukogude võimu vastu. 16. augustil 1924 vahistati Savinkov koos kaaslastega Minski lähedal ning mõisteti propagandistlikul kohtuistungil juba 29. augustil 1924 süüdi.
1925. aasta septembris suundus emigrantide seas autoriteetne Vassili Šulgin (endine Venemaa Riigiduuma liige ja valgekaartliku liikumise ideoloog) illegaalselt Venemaale, et leida seal oma poeg. Šulgin viibis Jakuševi pakutud kanalite kaudu Venemaal paar kuud ja kirjutas Pariisi naastes oma reisist NSV Liitu positiivse raamatu, milles kirjeldas positiivseid muudatusi Venemaal ning peatsest bolševike võimu kukkumisest.
Operatsiooni lõppfaas
Pärast esialgset emigrantlike organisatsioonide tegevuse pärssimist asusid variorganisatsiooni VMO liikmed meelitama NSV Liitu emigratsioonis olevaid aktiivseid nõukogude võimu vastaseid nende likvideerimiseks ning emigrantide organisatsioonide desorganiseerimiseks. Omades juba head ülevaadet emigrantide ringkondade juhtfiguuride kohta, alustasid OGPU agendid nende füüsilist likvideerimist.