cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Šiva
Šiva pikad juuksed on seotud pealaele, kaunistuseks kuusirp ja püha jõgi Ganges, mis voolab ta juustest. Madu keerdub ümber Shiva kaela ja ta kannab tiigrinahka oma õlgadel, kolmhark (katwanga) on ta relvaks ja püha sõnn Nandi tema sõidukiks ehk liikumisvahendiks. Kui Šiva avab oma laubal asetseva kolmanda silma, hävib kogu maailm. Šiva sümbol on linga (sümboolne fallos), mille kujul teda antropomorfsete kujutiste kõrval samuti austatakse. . Erinevalt teistest hinduistlikest jumalatest ei ole Šivale pühendatud templites tema kujusid, vaid teda kummardatakse linga kujul, mis on pärit iidsest fallose/viljakuse kultusest. Samuti arvatakse teda resideerivat 12 India pühas paigas, mida nimetatakse jyotirlingadeks. Kõik need jyotirlingad on swayambhud ('need, mis on ilmunud iseenesest') ja vastavalt hinduistlikele uskumustele vabastab palverännak neisse kohtadesse kõikidest pattudest. Šiva teised nimed on Maheswar ('suur isand'), Mahadeva ('suur jumal'), Šambu, Harihara (ühenduses Višnuga), Pinaakdhari ('kirvekandja'), Mriturnjaya ('surma alistaja'). Šiva esindab tavaliselt hävitamist, karmust ja elu kurjasid/pahatahtlikke jõude. Šiva on esindatud ka kohutavates Mahakala ja Bhaivarana ning veel paljudes muudes vormides – Rudra. Šival kui hävitaval jumalal on ka lahkust väljendav aspekt. Šiva kui Šankara on headtegev jumal. Askeetlik, mediteerivas asendis, jagab ta õnnistusi neile, kes oma askeesi tulemusena seda tema arvates väärivad, ning jagab neid õnnistusi, pidamata seejuures oluliseks mistahes materialistlikke kaalutlusi, poliitilisi olusid, inimestevahelisi isiklikke suhteid ja muud sarnast, mistõttu seda aspekti temas kutsutakse ka Bhole Šankar ('naiivne jumal'). Mahadev on Šiva vorm, mida vaadatakse kui Rudra ja Pašupati ühendust, segunemist.
Rudra ja Pašupati arvatakse olevat austatud Induse oru tsivilisatsioonist pärit Šiva kui Rudra loetakse kurjuse ja kurvastuse hävitajaks. Šiva on tri netra ('jumalik visioon') ja Nīlakantha ('sinikaelaline'), kuivõrd ta neelas alla Halahala mürgi, et päästa maailma hävimast).
Šiva kaasaks on Parvati, kes on šakti jumalanna (ägedates vormides Durga ja Kālī ning leebemates Uma ja Parvati). Šiva on isaks Ardhanarišwarale (pool mees, pool naine), kes sümboliseerib maailma loomise ja tekkimise duaalset iseloomu.
Nii nagu Šiva juhib korraga nii hävitamist kui ka loomist, sümboliseerib see paar korraga nii loobumise jõudu ja askeesi kui ka koosolemise õndsust.
Parvati sümboliseerib seega paljusid voorusi:
Ta on kogu jõu ja võimu allikas selles universumis ja just tema tõttu saab Šiva kõik oma väe, teda kirjeldatakse kui poolt Šivast. Ei ole Šivat ilma Šaktita ja pole Šaktit Šivata, kaks on ühes, tõeline olemise seisund, teadvus ja õndsus. Šakti omakorda on kogu kosmose energia. Räägitakse, et Šiva jagas oma kehast poole Šaktile ja nimetatakse sel puhul Ardhanarishwarana ('mees-naine'). Hinduismis arvatakse olevat Šiva võtnud selle vormi, kirjeldamaks mehe ja naise võrdsust. pisi|Šiva ja [[Parvati]]
Šiva välimus ja olemus on aja jooksul muutunud. Koos hinduismi tulekuga sai Šivast kasutoov ja kaunis jumal, loomade isand ja küttide patroon. Ta on hinduismi üks tähtsamaid jumalaid. Šiva on ka kõigi allilmaolendite – deemonite (bhutad), vaimude (pretad) ja pišatšade ((inim)lihasööjad) isand, kuid tema hävitava tegevuse korvab tema helge hoiak nende suhtes, kes tema sisemist olemust piisavalt hästi peegeldavad ja selle omaks võtta on suutnud. Ta on muusika, grammatika (vyaakrana) ja tantsu looja (Nataraja e Tantsiv Šiva on (Tandava) tantsu sümbolism), jooga leiutaja ning askeet.
Šiva kui kõikide kunstide kaitsja, ületab tantsides oma kosmilises graatsias Parvati. Tants kannab nime Tandav nritya. Šiva kui Nataraja vorm on Jumalik Kosmiline Tantsija. Šiva on nii staatiline kui ka dünaamiline, nii looja kui ka hävitaja. Ta on noorim ja vanim, nii igavesti noor kui ka vastsündinu. Tal on nii rahulikud kui raevukad aspektid, ta on nii suurim loobujatest kui ka suurim armastajatest. Ta hävitab halba ja kaitseb head, annetab austajatele rikkust, kuigi on rangelt lihtne ja askeetlik. Ta on kõiketeadev ja asub igaühes kui puhas teadvus. Šiva kehastused on tuntud nimedega Šankar, Maheš, Bholenath, Neelakanth, Šambhu, Kailašešwar, Umanath, Nataraj jt. Ta elab Kailāsa mäel Himaalajas ja jumalanna Parvati on ta kaasa ning Ganeša ja Kartikeya tema kaks poega.
Nataraj, mis on Šiva tantsiv vorm, on sümboolne süntees tähtsamatest hinduismi aspektidest ja veedade religiooni kesksetest tõekspidamistest.
Nataraj ehk Tantsu Isand on jumala aktiivsuse, tegutsemise kujund, mis on väljendatud energilise, voolava ja liikumist väljendava sümbolina.
Natarajat esitletakse neljakäelisena, mis esindavad põhilisi ilmakaari. Ta on tantsivas poosis, vasak jalg elegantselt tõstetud ja parem jalg kummardaval figuuril – Apasamara Purušal –, kes sümboliseerib illusioone ja juhmust, mille üle võidutseb Šiva. Vasakus ülemises käes hoiab ta leeki, alumine osutab alla madu hoidvale figuurile. Ülemine parempoolne käsi hoiab damarut, alumine väljendab kartmatuse mudrat. Ta tantsib leekide kaare sees, väljendamaks lõputute sündide ja surmade tsüklit. Tema peas juustes on kolp, mis sümboliseerib võitu surma üle ja samuti jumalanna Ganga, kes on Gangese jõe epitoom. Kolmas silm väljendab tema mõistmist, kõiketeadmist, valgustatust. Kogu kujund asub lootosel, mis sümboliseerib universumi loovaid jõude.
Šiva kosmilist tantsu nimetatakse Anandatandavaks, Naudingute Tantsuks ja see sümboliseerib nii loomise ja hävinemise kosmilisi tsükleid kui ka päevaseid rütme algamistest ja lõppemistest. See tants on hinduismis allegooriline jutustus viiest põhienergiast – loomisest, hävitamisest, säilitamisest, illusioonist ja sellest pääsemisest, mis esindavad ka Šiva viit tegutsemisviisi.
Aja halastamatu kulg on armutu vaid seetõttu, et Kaala Bhairava seda põhjustab. Nagu öeldakse: mis läinud, see läinud.
Inimesed, kes tahavad kasutada iga hetke efektiivselt oma vaimseks arenguks ja tahavad oma ajakasutust paremini korraldada, saavad jumalikku abi Kaala Bhairavalt, kui küsivad seda siiralt. Kaala Bhairava on tuntud ka kui Kšetrapala, templite kaitsja. Selle märgiks antakse templi võti sümboolselt templi sulgemise ajal Kaala Bhairavale ja saadakse temalt tagasi avamise ajal. Kaala Bhairava on ka rändajate kaitsja. Siddhad soovitavad enne reisile asumist, eriti neil, kes liiguvad öösel, teha pähklitest kaelakee ja annetada see Kaala Bhairavale, samuti süüdata yoti-lampe tema auks ning kaitse palumiseks reisi vältel.
Hüdrograafia
pisi|Carl Rathlefi Liivi-, Eesti- ja Kuramaa hüdrograafiline kaart (1852) Hüdrograafia (kreeka keeles hydōr 'vesi' + graphō 'kirjutan') on hüdroloogia haru, mis uurib ja kirjeldab veekogusid (jõgesid, järvi, veehoidlaid, ookeane jne.) ning nende osi.
Šiva
Kaala Bhairava sõidukiks on koer. Koerte toitmine ja nende eest hoolitsemine on teine viis oma pühendumise väljendamiseks Kaala Bhairavale. Eriti tähtis päev tema austamiseks on Kaala Bhairavi Ashtami detsembris-jaanuaris. Enamikus Šiva templites on pühamu Kaala Bhairavale, neist Arunachala tempel on väga eriline ja Benaresi oma peab külastama iga pühendunu.
Hüdrograafia
Teise definitsiooni kohaselt on hüdrograafia merenduse haru, mis selgitab ja kavandab merede ning suurte siseveekogude laevasõiduteid ja -tingimusi, tagades ohutu laevaliikluse.
Šiva
Šiva aspekti Šiva Šamba ('heaendeline, õnnetoov') seostatakse budismis heruka Šamvara /Tšakrasamvaraga (šambara tähendab ekstaasi, mis kaasneb tantra praktikates resultaadina). Kuigi ta on budistliku panteoni jumalus, jagab ta Šivaga mõningaid atribuute.
Hüdrograafia
Hüdrograafia arenes välja kaartide koostamisest ohutu laevasõidu jaoks. See on hüdrograafia olulisim rakendus tänapäevalgi. Hüdrograafia alla kuulub kõigi mere- ja jõelaevasõitu soodustavate ja takistavate asjaolude väljaselgitamine ja kaardistamine. Hüdrograafilistele kaartidele kantakse laevavrakid, rifid, kaldaehitised, näiteks kaid, majakad ja nende tuled, meremärgid ja poid ning ranniku iseloomulikud tunnused. Hüdrograafia uurib ka tõusu ja mõõna ning veeseisu veekogudes eri aastaaegadel. Kuid hüdrograafia ei uuri vee koostist ega kvaliteeti, ka mitte kalastikku – need jäävad hüdroloogia teistele harudele.
Šiva
Fritzof Capra seostab oma raamatus "The Tao of Physics" Nataraja tantsu kaasaegse füüsikaga. Ta ütleb, et iga väikseimgi aatomi osake mitte ainult ei esita energiatantsu, vaid ka on energiatants, lõputu pulseeriv loomise-hävitamise protsess. Tänapäeva teadlastele on Šiva tants aatomist väiksemate mateeriaosakeste liikumine. Nagu hindu mütoloogias, on see kogu kosmost hõlmav loomise ja hävinemise jätkuv tants aluseks kogu eksistentsile ja kõikidele nähtustele.
Hüdrograafia
Ajalooliselt tegelesid hüdrograafiaga peamiselt riikide laevastikud. Koostatud kaarte peeti enamjaolt riiklikeks või sõjasaladusteks ning püüti vältida nende sattumist välisriikidesse, et see neid kaarte võimaliku sõja korral kasutada ei saaks.
Tänapäeval on enamikus riikides spetsialiseerunud hüdrograafiaamet. Eri riikide hüdrograafiaameteid ühendab ja nende tegevust kooskõlastab Rahvusvaheline Hüdrograafiaorganisatsioon. Euroopast kuuluvad sellesse organisatsiooni 2009. aasta seisuga kõik mereriigid peale Bulgaaria ja Leedu.
Hüdrograafia on tihedalt seotud mitme teadusharuga, nagu geodeesia, topograafia, geoloogia, bioloogia, matemaatika jt.
Kuutõbine
"Kuutõbine" on ansamblilt Terminaator 2003. aastal ilmunud album.
Orgita
Orgita on küla Raplamaal Märjamaa vallas.
Küla asub Märjamaast 2 km kirdes Tallinna–Pärnu maantee ääres. Külast põhjas asub Päädeva, kirdes Ringuta ja kagus Rassiotsa küla. Muudest kohtadest jääb läände Katlepa.
Orgita peakraav algab külast mitme kilomeetri kauguselt ida poolt ja voolab lõunasse. Orgita küla ta ei läbi.
Orgita oli alates 1920. aastatest asundus ja alates 1977 küla.
Rapla–Virtsu raudtee ääres asus Orgita raudteepeatus. Külas on lasteaed Midrimaa.
Nime tähendus on selgusetu. Võimalik on tulenemine sõnast org, millest mitmuse osastav on orge. -ta sõna lõpus võib tuleneda sõnalõpust -taguse.
Orgita sihtnumber on 78313.
Jean Galfione
Jean Galfione (sündinud 9. juunil 1971 Pariisis) on Prantsusmaa kergejõustiklane (teivashüppaja).
Saavutused
pisi|püsti|vasakul|Jean Galfione
27px Olümpiamängudel
olümpiavõitja 5.92
Maailmameistrivõistlustel
pronksmedal 5.86
Euroopa meistrivõistlustel
pronksmedal 5.85 pronksmedal 5.76
Varastatud oranž jalgratas
pisi|Mika Keränen esitamas katkendit raamatust "Varastatud oranž jalgratas" kirjandusfestivalil [[HeadRead 28. mail 2011]] "Varastatud oranž jalgratas" on Mika Keräneni (Mihkel Kera) lasteraamat, mis ilmus kirjastuselt Jutulind 2008. aastal.
Illustratsioonid tegi Marja-Liisa Plats, kujundas Annike Laving ja toimetas Jaak Urmet.
Raamatu järg on teos "Peidetud hõbedane aardelaegas", mis ilmus aastal 2009.
Lubjanka
Lubjanka on Moskvas Lubjanka väljakul asuva Venemaa FSB ning endise NSV Liidu KGB peakorteri ja hoonetekompleksi kõnekeelne nimetus. Nõukogude ja Venemaa julgeolekuasutuste töötajate žargoonis nimetati hooneid ka "suureks majaks" (Большой дом). 275px|pisi|2009 275px|pisi|Venemaa kindlustuskompanii hoone, enne 1917. aastat
Hoonete ajalugu
Moskva kesklinnas Lubjanka väljaku piirkond kujunes 20. sajandi alguses Venemaa kindlustusseltside tegevuskohaks ning neile kuuluvate tulumajade B. Lubjanka 2, 4, 6 ja 8 asukohaks. Piirkonnas asus 15 kindlustusseltide esindust. Bolšaja Lubjanka 9 ja 11 hooned rajati 1898. aastal ning kuulusid kuni 1917. aasta oktoobrirevolutsioonini kindlustusfirmale Rossija ning hoones tegutses kaks kindlustusseltsi: Помощь ('Abi') ja "Venemaa kapitalide ja kasumite kindlustamise selts ("Российское общество застрахования капиталов и доходов"). Hoones B. Lubjanka 2, asus kindlustusselts "Ankur" ("Jakor") ; hoones B. Lubjanka 14, asus "Moskva kindlustusselts". 1918. aasta detsembris Vene SFNV Rahvakomissaride Nõukogu otsusega natsionaliseeriti erkapitalil põhinevad ettevõtted.
Hooned nõukogude julgeolekuasutuste valduses
1918. aasta märtsis, kui Nõukogude Venemaa võimuasutused evakueeriti Petrogradist Moskvasse, asusid B. Lubjanka tänava hoonetesse ühendatud Ülevenemaaline Erakorraline Komisjon, nr 11 ja nr 2 seni endises Moskva ohranka majas (Bolšoi Gnezdinkovski tänaval) asunud Moskva Tšekaa (B. Lubjanka 14). 1918. aasta sügisel pärast Moskva linna ja kubermangu tšekaa eraldamist hõivasid kogu hoonekompleksi ja tänaval asunud hooned Lubjanka tänavate piirkonnas Nõukogude Venemaa riiklike julgeolekuasutuste keskasutused: hoone nr 9, tšekaa valvepataljon kasarmuna; nr 13 tšekaa töötajate klubi.
Hoones Bolšaja Lubjanaka 2 asus algul, 1919. aasta maist, Vene SNFV Siseasjade Rahvakomissariaat, 1919. aasta lõpust aga tšekaa juhtkond (Feliks Dzeržinski, Vjatšeslav Menžinski jt) ning põhilised üleriiklikud struktuuriüksused
Telšiai maakond
Telšiai maakond on üks kümnest maakonnast Leedus.
Telšiai maakonda kuuluvad järgmised omavalitsused (savivaldybė):
Elanike arv
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Telšiai maakonna elanikest leedulasi 97,37%, venelasi 1,44%, valgevenelasi 0,17%, ukrainlasi 0,16%, lätlasi 0,08% ja poolakaid 0,08%.
Välislingid
🇱🇹
Kulumine
Kulumine on hõõrdega kaasnev tahke keha pinna järkjärguline purunemine ja sealt materjali eraldumine või pinna jäävdeformatsioonina ilmnev keha mõõtmete järkjärguline muutumine.
Kulumise tagajärjel tekib kulum, mida iseloomustatakse sobivais pikkus-, massi- või mahuühikutes.
Lubjanka
Hooned nõukogude julgeolekuasutuste valduses
Hoonet kasutati tähtsamate poliitvangide vastuvõtuks ja ülekuulamiseks, Lubjankal oli algselt esimesel korrusel arhiiviruumidesse kohandatud sisevangla-eeluurimisisolaatori kongid, mõned neist parkettpõrandaga.
Aastatel 1932–1933 tehti arhitekt Aleksandr Langmani projekti järgi kapitaalsed ümberehitused kvartalis asuvates hoonetes. Hoonetekompleki täienduseks ehitati Furkasovo põiktänava poolele uus hoone, mille fassaad avanes Furkasovo tänavale, kaks külgfassaadi aga M. Lubjanka ja B. Lubjanka tänava poole. Uus ehitis oli kirillitsa tähe "Ш" kujuline ning moodustas koos varasemate hoonetega, mille fassaad avanes Lubjanka väljakule, ühise terviku.
Langmani projekti kohaselt tehti ka Lubjanka 2 hoovis paiknenud sisevangla ümberehitus, sellele hoonele tehti lisaks olemasolevale 2 korrusele, juurdeehitus 4 lisakorruse näol ning Langmani originaalse lahendusena jalutusväljak kinnipeetavatele hoone katusele.
Lubjanka sisevangla
Lubjanka hoonetekompleksi sisekvartalis asub ka endisest möbleeritud tubadega hotellist Imperial, ümberehitatud eeluurimisisolaatori režiimiga kinnine nn Lubjanka vangla, ehk Lubjanka sisevangla – kinnipeetute žargoonis («Корабль»), mille hoones asus hiljem pärast hoone ümberehitamist ka NKVD komandantuur ning viidi täide tšekaa kolleegiumi ja NSV Liidu SARKi Erinõupidmise otsusel kohtuväliseid hukkamisi.
Aastatel 1918–1919 asusid Lubjanka sisevanglas ÜVEK kinnipeetud (üle tänava B. Lubjanka 11 ja 14, asunud Moskva tšekaal oli omad kinnipeetute kinnipidamisruumid), 1920. aastal aga Tšekaa Eriosakonna kinnipeetud, st kuritegudes kahtlustatavad eeluurimise ajal, pärast isikute "süüdimõistmist" Revolutsioonilise Tribunali või Tšekaa Kolleegiumi otsusega, saadeti süüdimõistetud karistust kandma vanglatesse või hukati sisevangla keldris.
Pärnu Postimees
pisi|Perno Postimees ehk Näddalileht, esmanumbri (5. juuni 1857) esileht Pärnu Postimees on Eesti kohalik ajaleht, mis ilmub Pärnumaal. Seda hakati välja andma 1857. aastal ja see oli esimene eestikeelne perioodiline nädalaväljaanne.
Ajalehe väljaandja on AS Postimees Grupp. Toimetus asub Pärnus Rüütli tänaval. Peatoimetaja on Siiri Erala.
Lubjanka
Lubjanka sisevangla
1920. aastaks ehitati vastavalt suurenenud vajadusele sisevangla 5 korrusega hooneks ning Lubjanka sisevanglat kasutati aastail 1920–1940 kinnipeetavate ajutiseks kinnipidamiseks (st "suures majas" läbiviidavate uurimistoimingute ajaks), kus aastast 1926 oli NKVD administratiiv-haldusvalitsuse komandant Vassili Blohhin (ru)jt ), kes organiseeris ja viis täide samas NKVD/Siseasjade Rahvakomissariaadi erinõupidamise otsuste alusel süüdimõistetud isikute hukkamise mahalaskmise teel.
Pärnu Postimees
Ajalugu
Ajalehe esiknumber ilmus vkj 5. juunil/ukj 17. juunil 1857. Väljaande asutas Johann Voldemar Jannsen nädalalalehena Perno Postimees ehk Näddalileht (ilmus 1857–1886), mis oli esimene eestikeelne perioodiline nädalaväljaanne. Perno Postimehe ilmumahakkamist peetakse tihti ka ärkamisaja alguseks. Postimehe avanumbrisse paigutatud luuletuses pöördus Johann Voldemar Jannsen senise "maarahva" asemel "Eesti rahva" poole (tervitusluuletuse algusfraas "Terre, armas Eesti rahwas!"). Jannsen ärgitas lehe kaudu eesti rahvast olema uhke oma rahvuskuuluvuse üle ning nõutama haridust ja majanduslikku edukust. Samas oli väljaanne ka rahvalik, valgustusliku sisuga ja pakkus materjali laia maailma kohta. Lehe ametlikuks väljaandjaks sai kohalik raamatutrükkal Friedrich Wilhelm Borm, toimetajatöö tegi lehe asutaja praktiliselt üksipäini.
Jannsen andis Perno Postimeest välja Pärnus, ent 1863 Tartusse kolides alustas ta uue lehe – Eesti Postimehe väljaandmist. Perno Postimees jäi küll teiste toimetajate käe all edasi ilmuma, kuid kaotas juhtiva rahvusliku lehe positsiooni.
1940. aastal hakkas ajaleht ilmuma nimega Pärnu Rahva Hääl, siis nimega Töörahva Hääl, 1952. aastal pandi sellele nimeks Pärnu Kommunist ning see ilmus mõne aja tollase oblastite moodustamise kampaania ajal loodud Pärnu oblasti lehena. Taasiseseisvumise järel sai leht tagasi oma algse nime, mis tänapäevases keeles on Pärnu Postimees.
Wynton Marsalis
thumb Wynton Learson Marsalis (sündinud 18. oktoobril 1961 New Orleansis Louisiana osariigis) on USA džässtrompetist ning -helilooja. Ta on modernse džässmuusika üks eestvedajatest, kuid samal ajal on ta ka tuntud klassikalise muusika trompetistina.
Hiina ajalugu
pisi|330px|Hiina praegused piirid ja territooriumi muutumine ajas pisi|Hiina ajalooline kaart aastast 1402
Hiina on üks vanemaid tsivilisatsioone ja kõrgkultuure. Selle kandjateks ja domineerivaks rahvaks kujunesid ajaloo jooksul hiinlased.
Hiina tsivilisatsioon tekkis mitmes piirkondlikus keskuses Huanghe jõe ja Jangtse jõe orus neoliitikumis. Hiina kirjalik ajalugu algas Shangi dünastiaga (u 1700 – u 1046 eKr). Shangi dünastia ajast pärinevate vanas hieroglüüfkirjas ennustusluude vanimaks vanuseks on radiosüsiniku meetodil dateeritud 1500 eKr. Hiina kultuuri, hiina kirjandus ja hiina filosoofia alused arenesid välja Zhou dünastia (1045–256 eKr) ajal. Järjepidev kirjalik dateerimine algas Zhou dünastia ajal 841 eKr.
Mütoloogias läheb hiina tsivilisatsioon tagasi kolme monarhini – kultuuriloojate Fu Xi, Shennongi ja Huangdini, kellele eelnes 16 maist keisrit ja rida taevasi keisreid. Need inimesed elasid pärimuse järgi 5000–6000 aastat tagasi. Nende olemasolu kohta ei ole ajaloolisi tõendeid.
Vaata ka: Hiina ajaloo kronoloogia.
Paleoliitikum
Leiukohad Hiina paleoliitikumist
Xiaochangliangi leiukohast leitud Homo erectus’e valmistatud kivist tööriistade vanuseks on hinnatud 1,36 miljonit aastat. Xihoudu leiukohas on leitud vanimad tõendid tule kasutuse kohta 1,27 miljonit aastat tagasi. Üks tähtsamaid Homo erectus 'e leid on 1923–1927 leitud Pekingi inimene.
Nüüdisinimese homo sapiens 'i toodud tulekasutusega seotud kultuur võis levida Hiinas 72–44 tt. Selle jälgi on leitud Altaist Kara Bomist (72 tt). Hiina aladelt on selle varajasemad jälgi leitud Sise Mongooliast (40,7 tt). Põhja-Hiinas Shuidonggonini leiupaiga paleoliitilise kultuuri vältuseks oli 29,5–23,8 tt. Umbes 22 tt on jälgi Xiachuanini kultuurist Shanxi provintsis (mikroliidid). Kolm Liyuzui koopast Liuzhoust, Guangxi provintsist, leitud potikildu on dateeritud 18,5 ja 21 tt.
Neoliitikum
Leiukohad Hiina neoliitikumist
Mütoloogiline ajastu (u 3500 – u 2000 eKr)
Mütoloogilisel Xia dünastia eelsel perioodil olevat Hiinat valitsenud kolm monarhi ja viis keisrit. Nendega, enam mütoloogiliste valitsejate ja kultuuriloojatega, seotud ajavahemikuks oli umbes 3500 eKr kuni 2000 eKr. Esimesele neist, Fu Xile, omistatakse ka hiina hieroglüüfkirja ja guade loomine.
Xia dünastia (u 2100 – u 1600 eKr)
Xia dünastia (hiina 夏朝, Xiàcháo) oli Hiina esimene ajalooliselt dokumenteeritud dünastia. Valitses umbes aastatel 2070–1600 eKr.
Shangi ja Yini dünastia (u 1700–1046 eKr)
Shangi dünastia (商朝) oli Vana-Hiina teine dünastia. Selleaegset Hiina riiki nimetatakse Shangi riigiks. Shangi dünastia valitses Hiinas 16. sajandist eKr kuni umbes 11. sajandini eKr. Shangi dünastia on esimene Hiina dünastia, mille ajast on säilinud kirjalikke mälestisi. Sellest ajajärgust on leitud kokku üle 150 000 ennustusluu. Vanemate sellest ajast pärinevate vanas hieroglüüfkirjas olevate ennustusluude vanuseks on dateeritud 1500 eKr. Eriti hästi tuntakse hilisemat Yini (殷) ajastut. Kokku on teada 30 kuninga nimed 17 põlvkonnast. Kõiki neid nimesid on kohatud Yinxu oraakliluudel, mistõttu enamik ajaloolasi usub, et need kuningad on tõesti olemas olnud.
14. sajandi algul rajas Shangide kuningas Pangeng Huani jõe äärde oma Yini nimelise pealinna, mis asus 2 km põhja pool praegusest Anyangi linnast. Tegemist oli esimese püsiva pealinnaga Hiina ajaloos. Selles valitsenud Shangi dünastia kuningaid on nimetatud Yini dünastiaks.
Tõstesport
pisi Tõstmine on spordiala, mis seisneb rauast kangi tõstmises põrandalt pea kohale. Tõstmine on võrdlemisi uus spordiala, mis on välja kasvanud raskuse tõstmisest ja atleetvõimlemise harjutustest.
Hiina ajalugu
Zhanguo ehk sõdivate riikide ajastu (476–221 eKr)
Sõdivate riikide ajastu ehk võitlevate riikide aeg (lihtsustatud kirjas 战国时代 (Zhànguó Shídài) oli periood aastast 475 eKr kuni aastani 221 eKr. Songi dünastia aegne ajalooraamat Zizhi Tongjian paigutab ajastu alguse aastasse 403 eKr. Tegemist oli segase ajaga, kui Ida-Zhou dünastia kuningas oli täielikult autoriteedi kaotanud ja kohalikud vürstid hakkasid end kuningateks nimetama. Ida-Zhou dünastia alguses olnud 150 vasallriigist oli ajajärgu alguseks saanud umbes 16 niisugust vürstiriiki. Peale selle olid tolleaegses poliitikas oma osa mänginud rändrahvad põhjas ja hõimud läänes. Perioodi keskpaiku jäi alles seitse tugevamat vürstiriiki, millest igaüks püüdis vallutada kogu maad. Lõpuks jäi selles võitluseks võitjaks Qini riik, mis hävitas ja liitis endaga ülejäänud kuus. Sellega algas Hiinas keisridünastiate ajastu.
Anne (Taani printsess)
Anne, Taani printsess (Anne Ferelith Fenella; sünninimi Anne Bowes-Lyon) (4. detsember 1917 – 26. september 1980) oli Elizabeth II nõbu ja fotograaf Patrick Ansoni (Lichfieldi hertsogi) ema.
Tõstesport
Ajalugu
Spordialana sai tõstmine alguse 19. sajandi keskel USA, Austria ja Saksamaa atleetikaklubides. 1896. aastal korraldati esimesed mitteametlikud Euroopa meistrivõistlused (võitis sakslane Hans Beck), kaks aastat hiljem toimusid esimesed mitteametlikud maailmameistrivõistlused (esikoha sai austerlane Wilhelm Türk, kolmas oli Georg Hackenschmidt). Võistluste korralduses puudus palju aastaid ühtlus.
Hiina ajalugu
Zhanguo ehk sõdivate riikide ajastu (476–221 eKr)
Jätkusid eelmisel ajastul alanud suured muutused. Hüljati vanu traditsioone ja kerkis esile uusi ideid. Riikidevaheline konkurents parema tehnoloogia, halduse ja ideede pärast koos raua ja rauast tööriistade levikuga tõid uue külluse ning kaubanduse ja linnastumise seninähtamatu arengutaseme. Paljud tänapäeva Hiina linnad tekkisid tol ajal. Koos sellega puhkes õitsele täiesti uus kultuur, milles arenesid välja omanäoline filosoofia, kirjandus ja teadus.
Tõstesport
Ajalugu
1911. aastal toimusid neljad maailmameistrivõistlused, harjutuste arv ulatus 10-ni, sportlasi ei eristatud kehakaalu järgi (alates 1912. aastast kehtestati 5 kaalukategooriat), kasutatavad kerakangid erinesid üksteisest tunduvalt. 1920. aastail võitis tunnustuse sakslase K. Bergi 1910. aastal leiutatud ketaskang.
1920. aastal asutati 14 riigi esindajate osavõtul Rahvusvaheline Tõstmis- ja Kulturismiföderatsioon (FIHC; Fédération Internationale Haltérophile et Culturiste). Esimesed FIHC-i korraldatud maailmameistrivõistlused peeti 1922. aastal Tallinnas. Euroopa meistrivõistlused toimusid 1921. aastal Offenbachis. 1934. aastal asendati varasem viievõistlus niinimetatud klassikalise kolmevõistlusega (surumine, rebimine ja tõukamine).
Anne (Taani printsess)
Vanemad
Anne'i isa oli John Herbert Bowes-Lyon (Elizabeth Bowes-Lyoni vend) ja ema Fenella (Clintoni paruni tütar).
Hiina ajalugu
Qini dünastia (221–206 eKr)
Oluliseks oli pärast eelnenud killustust ja sõdasid keskse valitsemise sisseseadmine, seadustike ühitamine, ühtsete mõõtude sisseviimine ning kirja ühtlustamine ja arendamine. Elujõulise kauplemise edendamiseks kogu impeeriumi ulatuses tuli isegi vankrite telgede pikkused ühtlustada.
Tõstesport
Ajalugu
Kolme tõste kogusummana saavutas esimesena 400 kg egiptlane El Sayed Nosser 1931. aastal, 500 kg USA sportlane Paul Anderson 1955. aastal, 600 kg NSV Liidu tõstja Vassili Aleksejev 1970. aastal. Alates 1936. aastast on võrdse tulemuse korral eelistatud kergema kehakaaluga võistleja.
Hemoperitoneum
Hemoperitoneum ehk verikõhuõõs ehk verikõht (haemoperitoneum) on verekogum kõhuõõnes.
Tõstesport
Tõstmine Eestis
Eesti raskejõustiku sünniajaks peetakse 1888. aastat, kui Gustav Boesberg rajas Tallinna raskejõustikuringi. Esimesed avalikud tõstevõistlused toimusid 16. augustil 1891 Lootuse seltsi rahvapeol. Võitis Gustav Boesberg. Tema ringis tegelesid tõstmisega hilisemad elukutselised atleedid Georg Hackenschmidt, Georg Lurich, Aleksander Aberg ja mitmed teised. Nende eeskuju tõi raskejõustikku uusi harrastajaid. Atleetikaringe asutati Tartus (1897), Narvas (1898).
Hiina ajalugu
Qini dünastia (221–206 eKr)
Pärast esimese keisri Shi Huangdi surma 210. aastal eKr puhkes kodusõda. Keisri järglane Er Shi valitses vaid kolm aastat, kuni Qini keisririik kokku varises. Qini keisririiki peetakse esimeseks varatotalitaarseks riigiks.
Anne (Taani printsess)
Esimene abielu
Abielu lahutati 1948. aastal.
Abielu Taani printsiga
16. septembril 1950 abiellus Anne Clamise lossis Taani printsi George Valdemariga (Christian IX ja Oskar II pojapoeg). Anne sai tiitliks Taani printsess.
Surm
Anne suri 1980. aastal Londonis infarkti, olles 62-aastane.
Hiina ajalugu
Qini dünastia (221–206 eKr)
Shi Huangdi surma järel lagunes Qini keisririik 18 kuningriigiks. Järgnenud sõdaderohket aega Hani dünastia alguseni nimetatakse Chu ja Hani vastasseisuks (楚汉战争, chǔhànzhànzhēngэн). Sellel ajal oli ülekaalus Chu (楚) dünastia 209 – 202 eKr) võim.
Kolme riigi ehk kolmevalitsuse ajastu (220–280)
250px|pisi|vasakul|Kolm riiki 262. aastal , Killustatuse ajastu (265–618)
Tangi dünastia (618–907)
250px|pisi|[[Euraasia, Tangi dünastia valitsetud alad (820. aastad)]]
Viie dünastia (ja kümne kuningriigi) ajastu (907–960)
Viie dünastia ja kümne kuningriigi ajastul vahetusid Põhja-Hiinas kiiresti viis dünastiat ja loodi enam kui tosin sõltumatut riiki, enamik neist Lõuna-Hiinas. Traditsiooniliselt loetletakse neist siiski vaid kümme, millest tuleneb ajastu nimi.
Songi dünastia (960–1234)
Song dünastia oli Hiina keisririigi valitsev dünastia 960–1279. Songi dünastia tuli võimule pärast Viie dünastia ja Kümne Kuningriigi ajastut. Songi valitsus oli maailmas ajaloos esimene, mis andis välja paberraha, samuti esimene Hiina valitsus, mis rajas püsiva laevastiku. Sellal võeti esmakordselt kasutusele püssirohi ning hakati määrama põhja-lõuna suunda kompassi abil.
Songi dünastia valitsusaeg jaguneb kaheks: Põhja-Songi ja Lõuna-Songi ajaks. Põhja-Songi, 960–1127 pealinn oli Bianjing (tänapäeval Kaifeng) Põhja-Hiinas ning dünastia võimu alla jäi suurem osa Sise-Hiinast.
Põhja-Song
pisi|Põhja-Songi alad, 1111 Keiser Song Taizu, kes valitses 960–976, ühendas Hiina, vallutades oma valitsusajal teisi maid, millega lõppes viie dünastia ja kümne kuningriigi murrang. Song Taizu rajas Kaifengi keisririiki valitseva tugeva keskvalitsuse ja ta tagas püsiva haldusvalitsemise, edendades riigi bürokraatide eksamisüsteemi teel väeteenistusse kutsumist ning edendas projekte, mis tagasid tõhusa sideühenduse üle kogu keisririigi. Kartograafid koostasid iga provintsi ja linna kohta detailseid kaarte, mis koguti suurde atlasesse. Keiser Taizu edutas ka murrangulisi teaduslikke ja tehnoloogilisi uuendusi. Songi õukond säilitas diplomaatilised suhted Chola riigiga, Egiptuse fatimiididega, Srivijaya riigiga, Karakhaniidide riigiga Kesk-Aasias ja teiste kaubanduslike partnerriikidega. Hiina lähimatel naaberriikidel oli suurim mõju riigi sise- ja välispoliitikas.
Alates riigi tekkest Taizu võimu all vaheldas Songi dünastia sõjapidamist ja diplomaatiat loodes Liao dünastia etniliste kitanitega ja kirdes Xiaxia tanguutidega. Songi dünastia kasutas Liao dünastia mahasurumiseks ja kitanite kontrolli alla kuulunud territooriumi kuueteistkümne prefektuuri, mida peeti traditsiooniliselt Tegeliku Hiina osaks tagasi vallutamiseks sõjalist jõudu. Siiski andsid Liao väed Songi vägedele tagasilöögi. Liao dünastia väed korraldasid iga-aastasi sõjaretki Põhja-Songi territooriumile kuni 1005. aastani, mil sõlmiti Shanyuani leping, mis lõpetas need kokkupõrked põhjapiiril. Song oli sunnitud maksma kitanitele andamit, kuigi selline andami maksmine tegi Songi majandusele kahju alates ajast, mil kitanid olid suuresti sõltuvad Songist imporditavatest suurtest kogustest kaupadest. Veelgi olulisem oli Liao tunnustamine diplomaatiliselt võrdsetena Songi riigi poolt.
Songi dünastia võitis 11. sajandi alguses Xiaxia tanguutide üle mitu sõjalist lahingut, mis kulmineerus kindrali ja riigimehe Shen Kuo juhitud sõjaretkega. Sõjaretk lõpuks siiski luhtus ja Xiaxialt saadud territoorium kaotati.
Sõda Vietnami Lý dünastia vastu aastatel 1075–1077 algas samuti piirivaidluste üle, ja Songil katkesid kaubandussuhted Đại Việti riigiga. Pärast Lý vägedele suurte kaotuste tekitamist rünnakul Guangxile, tungis Songi väejuht Guo Kui Thăng Longi (tänapäeva Hanoi). Mõlema poole suured kaotused ajendasid Lý väejuhti Thường Kiệti rahu tegema ja mõlemad pooled loobuksid sõjast; Songi ja Lý valduses olnud vallutatud territooriumid vahetati 1082. aastal vastastikku koos sõjavangidega.
Lõuna-Song
pisi|Lõuna-Songi alad, 1142 Lõuna-Songi, 1127–1279 ajastuks kaotas Songi dünastia Põhja-Hiina Jini dünastiale (1115–1234). Songi õukond taandus Jangtse jõest lõunasse ning viis pealinna Lin'ani (tänapäeval Hangzhou). Ehkki Songi dünastia oli kaotanud kontrolli Hiina tsivilisatsiooni sünnikoha üle Kollase jõe ääres, ei varisenud Songi majandus kokku, kuna Lõuna-Songi riiki kuulus 60 protsenti Hiina rahvastikust ja enamus viljakamast põllumaast. Lõuna-Songi dünastia tugevdas oluliselt oma laevastikku, et kaitsta oma maismaavaldusi ja merepiiri ning korraldada mereretki.
Songi valitsus toetas ulatuslikku laevaehitust ja sadamate parandamise plaane ning tuletornide ja meresadamatesse kaubaladude ehitust, selleks, et toetada merekaubandust välismaal ja tähtsaid rahvusvahelisi sadamaid, näiteks Quanzhou, Guangzhou ja Xiamen, mis olid jätkusuutlikud Hiina kaubanduse säilitamisel. Suure hulga sõitvate laevade toetamine ja kaitsmine merendus huvidel Ida-Hiina mere, Kollase mere, Kagu-Aasia, India ookeanis ja Punasel merel oli vajalik riikliku alalise laevastiku loomiseks.
Tõstesport
Tõstmine Eestis
Esimesed üle-eestilised tõstevõistlused peeti 1901. aastal. Tugevaim amatöörtõstja oli kahekordne Venemaa meister ja maailmarekordite püstitaja Alfred Neuland. Eesti iseseisvumisel arenes tõstmine eriti kiiresti 1920. aastate algul. Esimesed meistrivõistlused peeti 1921. aastal. 1922. aastal Tallinnas toimunud maailmameistrivõistlustel võitsid eestlased 3 kuld-, 3 hõbe- ja 5 pronksmedalit. Kuldmedali võitsid Alfred Neuland (kergekaal), Saul Hallap (keskkaal), Harald Tammer (raskekaal). Hilisematel aastatel jõudis maailmaklassi Arnold Luhaäär (1933 Euroopa meistrivõistluste hõbe, 1938 maailmameistrivõistluste pronks).
Head uudised
"Head uudised" on ansambli Terminaator 2000. aastal välja antud album.
Tõstesport
Tõstmine Eestis
1966. aastal tõstis Olav Kool esimese eestlasena 3 tõstega 500 kg, järgmisel aastal ületas Jaan Talts selle tulemuse esimesena maailmas poolraskekaalus. Jaan Talts on kõigi aegade edukaim Eesti tõstja: ta on püstitanud 40 maailmarekordit ning võitnud olümpiamängudel kuldmedali (1972 raskekaalus) ja hõbemedali (1968 poolraskekaalus), 3 maailmameistrivõistluste kuldmedalit ja ühe hõbemedali ning 4 Euroopa meistrivõistluste kuldmedalit.
Silmapaistvaid tulemusi on saavutanud ka Karl Utsar (1971 Euroopa meistrivõistluste pronksmedal raskekaalus).
Tõstmisviisid
Tõstmisviise on praegu kaks:
Kaalukategooriad
Rahvusvaheline Tõstespordiliit (International Weightlifting Federation, IWF) kehtestas suvel 2018 järgmised kaalukategooriad (paksus kirjas olümpia kaalukategooriad):
Ajalugu
1. jaanuaril 1998 kehtestud kaalukategooriad:
Vahendid
Mehed võistlevad 2,2 m pikkuse kangiga, mille telg koos lukkudega kaalub 25 kg (tühjalt 20 kg); naiste kang kaalub tühjalt 15 kg ja on 2,01 m pikk. Kangile lisatakse raskusi ketastena 0,5 kuni 25 kg. Tellitud raskus komplekteeritakse väikseima arvu ketastega vastava tabeli alusel nii, et põhja (alla) saavad raskemad kettad. Kangil peab olema kaks lukku, mõlemad kaaluvad 2,5 kg. Kangi läbimõõt on meestel 28 mm, naistel 25 mm. Suurtest ketastest kaalub punane 25 kg, sinine 20 kg, kollane 15 kg, roheline 10 kg ning väikestest ketastest kaalub valge 5 kg, punane 2,5 kg, sinine 2 kg, kollane 1,5 kg, roheline 1 kg ning valge 0,5 kg. Suurte ketaste kõrgus on 45 cm. Sellega fikseeritakse kõigile võrdne tõstekangi kõrgus (põrandast).
Võistlus toimub 4 X 4 m platvormil, mis võib olla valmistatud puidust, plastist või muust materjalist, millel jalg ei libise. Põranda paksus on 5–15 cm.
Riietus
Tõstjad peavad kandma liibuvat, ühes tükis riietust, millel ei tohi olla kraed. Trikoo ei tohi katta küünarliigeseid ega põlvi. Küll võib trikoo all olla T-särk, aga selle käised ei või samuti katta küünarliigeseid. Vöörihm ei tohi olla laiem kui 12 cm. Nn tõstejalatsid ei tohi olla kõrgemad kui 13 cm (mõõdetakse kontsa ülaservast). On lubatud sidemetega katta randmeid, põlvi, käsi ja sõrmi, mitte aga käsivarsi, küünarnukke, rindkeret, sääri ega reisi. Sidemed võivad olla marlist, meditsiinilisest krepist või nahast. Nad ei tohi katta rohkem kui 10 cm laiust pinda. Randmeid võib tugevdada nahkrihmaga, põlvi elastikust põlvekaitsetega, kuid mitte laiemalt kui 30 cm. Plaasterdada võib sõrmi, mitte aga sõrmeotsi.
Tehnika
Tõste loetakse sooritatuks, kui võistleja sooritab tõste ilma vigadeta (ilma järelsurumiseta) ning fikseerib kangi ja hoiab seda pea kohal 2 sekundit (kangi hoidmise ajal peavad võistleja jalad olema sirged ja paralleelsed). Tõste õigsust hindavad kolm kohtunikku. Kui kohtunike hääled on 2:1, siis otsustab tõste saatuse žürii, mis omakorda koosneb kolmest liikmest.
Kangi langetamiseks annab kohtunik vastava märguande. Pärast kohtunike signaali, mis teatab, et kang tuleb alla lasta, peab tõstja kangi asetama põrandale oma keha ette, mitte aga laskma sel sihilikult või juhuslikult kukkuda. Tõstja võib kangi haardest vabastada, kui kang on jõudnud tema vöökohast madalamale. Sportlane saab kummaski tõsteviisis teha kolm katset. Igale katsele eelneb minut ettevalmistusaega, seda alates sportlase välja kutsumisest (nime teadustamisest). Kui on jäänud viimased 30 sekundit, kõlab hoiatav sireen. Juhul kui võistleja sooritab kaks tõstet järjest, on tal aega kaks minutit. Tõste sooritamise aega ei piirata. Kui pärast kolmandat katset on võimalik rekordi ületamine, antakse veel üks katse. Võistlemist alustatakse varem tellitud algraskuse tõstmisest, mida saab enne soorituse algust veel kolmel korral muuta. Minimaalne muutmissamm on 1 kg. Lõpptulemus on kummaski tõsteviisis saavutatud parima tulemuse summa.
Hiina ajalugu
Lõuna-Song
1132. aastal rajas Songi dünastia Hiina esimese püsiva laevastiku, mille keskus asus Dinghais. Jangtse jõe 1161. aastal Tangdao ja Caishi lahingutes töötas Songi laevastik välja kiire tiiburlaeva, mis oli relvastatud pardal olevate katapultidega, mis viskasid püssirohupomme. Songi väed olid mõlemas lahingus võidukad tänu pommide purustavale jõule ja tiiburlaevade kiirele rünnakule. Kuigi Songi dünastia oli suuteline Jini riiki tagasi hoidma, tugevnes uus vaenlane steppide, kõrbete, tasandike taga Jini dünastiast põhjas. Nendeks olid mongolid.
Song oli alguses mongolite liitlane. Aastal 1230 juhtis Ugedei isiklikult kampaaniat hiinlaste Jini dünastia vastu. Mongoli väejuht Subutai vallutas aastal 1232 Jini dünastia pealinna Kaifengi. Ugedei pojad Kotšu ja Koten, koos kindral Chaganiga tungisid aastal 1234 Lõuna-Hiinasse. Koos Songi dünastia abiga hävitasid mongolid Jini dünastia ja Xiaxia aastal 1234. Songi ja mongolite liit purunes, kui Song vallutas Jini dünastia lagunemisel tagasi endised keiserlikud pealinnad Kaifengi, Luoyangi ja Chang'ani.
Lõuna-Hiinas vallutasid mongolid Songi dünastia käest Siyang-yangi, Jangtse jõe ja Sichuani, kuid ei suutnud neid piirkondi enda käes hoida. Songid vallutasid Siyang-yangi tagasi aastal 1239. Mongolite väejuht Möngke-khaan juhtis 1259. aastal Songi vastu sõjaretke, kuid ta hukkus sama aasta 11. juulil Diaoyu lahingus Chongqingis.
Liao dünastia
Liao dünastia valitses keisririiki Ida-Aasias, sh valitses aastatel 907–1125 Mongooliat, Mandžuuriat, osa Kaug-Ida, Korea põhjaosa ja Hiina põhjaosa. Dünastia sai nime Lõuna-Mandžuuria jõe Liao järgi. Dünastia asutas Tangi dünastia lagunemisel kitani suurkhaan Abaoji (872‒926), hilisem keiser Taizu. Peaaegu kohe pärast selle asutamist algas Liao dünastia territoriaalne laienemine. Abaoji juhtis edukat vallutuskäiku Bohai riigi vastu. Järgnevalt allutasid nad Mandžuuria tšurtšenid ja Goryeo ehk Koryo dünastia valitsetud (935–1392) Korea. Liao dünastia Kitanite riigi territooriumil asusid ka Shangjin ja Nanjing. Liao dünastia hävitasid 1125. aastal tšurtšenite Jini dünastia.
Liao riigi enda allutanud hõim, tšurtšenid, tõstsid Liao vastu mässu ja moodustasid oma riigi. Songi keiser Song Huizong moodustas tšurtšenitega liidu ning nende ühine sõjaline kampaaniaga kukutati ja 1125. aastaks olid nad Liao dünastia riigi täielikult vallutanud.
Kitanite armee jäänused taandusid Kesk-Aasia lääneossa, kus moodustasid uue Kara-Kitai ehk Xi Liao riigi, mille 13. sajandil vallutasid mongolid.
Jini dünastia
Põhja-Hiinat valitses aastatel 1115–1234 Jini dünastia või Tšurtšenite dünastia. Jini dünastia rajas varajane Wanyani klann.
Songi armee sõjalisest nõrkusest tingituna murdsid tšurtšenid liidust Songiga lahti, millele järgnes tšurtšenite sissetung Songi territooriumile 1125. aastal ja teine 1127. aastal; sissetungi hilisemas pooles ei vallutanud tšurtšenid mitte ainult Songi pealinna Kaifengi, vaid vangistasid ka erus oleva keisri Huizongi, tema järeltulija Qinzong ja suur osa keiserlikust õukonnast. 1127. aastal vallutasid nad Jini-Songi sõdade ajal Põhja-Songi ja said enda kontrolli alla suurema osa Kirde-Hiinast, Nende rivaaliks oli Liao dünastia, kes valitses mitmeid sajandeid Põhja-Hiinas, sh Mandžuurias ja osa Mongoolias. Jini dünastia hävitasid Tšingis-khaani kolmanda poja Ugedei juhtimisel mongolid.
Tšingis-khaani juhitud mongolid tungisid Jini dünastia territooriumile 1205. aastal, 1209. aastal toimusid piiraladel suured rünnakud ja 1211. aastal kutsuti kokku tohutu mongoli armee Jini vallutamiseks. Jini dünastia oli vasallina sunnitud mongolitele alluma ja neile andamit maksma; kui Jin kolis pealinna ootamatult varasemast pealinnast Pekingist Kaifengi, nägid mongolid selles mässu.
Aastal 1230 juhtis Ugedei isiklikult kampaaniat hiinlaste vastu. Mongoli väejuht Subutai vallutas aastal 1232 Jini dünastia pealinna Kaifengi. Ugedei pojad Kotšu ja Koten, koos kindral Chaganiga tungisid aastal 1234 Lõuna-Hiinasse. Koos Songi dünastia abiga hävitasid mongolid Jini dünastia ja Xiaxia aastal 1234. pisi|Xixia ja Lõuna-Songi alad, 1142
Kolhoos
Kolhoos (vene keeles: колхоз, lühend sõnadest коллективное хозяйство, 'ühismajand', 'kollektiivmajand') oli Nõukogude Liidus põhiliselt põllumajanduse või kalandusega tegelev (ühis)majand.
Ametliku versiooni järgi oli tegemist vabatahtlikul ühinemisel põhineva ühistuga, kus tootmisvahendid ja töö olid formaalselt ühiselt kolhoosnike omand ja ainult maa kuulus riigile. Sisuliselt määrati kolhoosi esimees ikka kõrgemalt poolt ja kõikvõimalike määruste abil juhiti kolhoosi samuti riiklikult, ehkki pisut vähem kui sovhoose – ja see pisut suurem iseseisvus võimaldas hilisemal perioodil kolhoosi liikmel paremini elada kui samasugust tööd tegeval sovhoositöötajal.
Kõrvuti kolhoosidega eksisteerisid Nõukogude Liidus ka sovhoosid ehk riigimajandid, kus kasutati ametlikult riigile kuuluvaid tootmisvahendeid, oli kindel palk ning töödistsipliin nagu töölistel. See tagas varasemal perioodil parema elu kui kolhoosnikul. Sovhoosniku aiamaa tohtis olla kuni 0,15 ha.
Hiina ajalugu
Xixia dünastia
, ehk Tanguudide riik ehk Lääne Xia
Kolhoos
Kolhooside loomine
Kolhooside loomine toimus Nõukogude Liidus aastatel 1929–1933 kollektiviseerimise teel. Ametlikult oli kolhoosi minek vabatahtlik. Selle käigus hukkus nälja ja repressioonide tagajärjel ligikaudu 6 miljonit inimest. Küüditati kümneid miljoneid. Küüditamise tagajärjel otsustasid paljud kolhoosi astuda. Kes küüditamistele ja repressioonidele vaatamata kolhoosidega ei ühinenud, ootasid ees repressioonid. Kolhoosid moodustati esialgu enamasti ühe või kahe küla territooriumide põhjal, kuid Eestis ei kulgenud kollektiviseerimine esialgu eriti nii kiiresti, kui loodeti, sest rahva seas levisid lood kolhoosikorra viletsuse kohta. Seda väidet illustreerib fakt, et 1949. aasta märtsis kuulus kolhoosidesse vaid 8% kõigist taludest. Protsessi kiirendamiseks kasutas Nõukogude võim terrorit: 1949. aasta 25.–29. märtsil küüditati Eestist Siberisse kokku üle 20 000 inimese. Repressioonide hirmus suurenes kohe kolhoosidega vabatahtlikult liituda soovijate arv. Kui 1949. aasta 1. jaanuarist 20. märtsini liitus kolhoosidega keskmiselt 42 majapidamist päevas, siis sellele järgneval perioodil 20. märts kuni 5. aprill oli sama näitaja juba 1570 liitumist päevas ja 5. aprill kuni 9. aprill juba 4800 liitumist päevas.
Kokainism
Kokainism on kokaiini regulaarne tarvitamine koos sõltuvustunnustega.
Hiina ajalugu
Yuani ehk mongolite dünastia (1271–1368)
pisi|Mongolite [[dominioonid, 1300–1405: Kuldhord, Sinine hord, Valge hord, Suurhord, Siberi khaaniriik, Tšagatai khaaniriik, Ilkhanaadi Timuri kontrolli all olnud alad 1405 ja Suurkhaanide Hiina impeerium]] pisi|vasakul|Hiina provintsid [[Yuani dünastia valitsusajal 14. sajandil]] Mongolite riik sai alguse Kesk-Aasias, kui ühinesid mongoli ja turgi hõimud. Tšingis-khaani juhtimise all laienes riik läänes Lähis-Itta, Venemaale ja Euroopasse; lõunas Hiinasse ja Indiasse ning idas kuni Korea poolsaareni ja Kagu-Aasiasse. Kui Tšingis-khaan suri aastal 1227, oli ta määranud oma pärijaks kolmanda poja, karismaatilise Ugedei. Mongolid taastasid võimu Mandžuuria üle, purustades Hiina läänepiiril tanguudide Xixia riigi. Aastal 1230 juhtis Ugedei isiklikult kampaaniat Hiina Jini dünastia vastu. Mongoli väejuht Subutai vallutas aastal 1232 Jini dünastia pealinna Kaifengi. Ugedei pojad Kotšu ja Koten, koos kindral Chaganiga tungisid aastal 1234 Lõuna-Hiinasse. Koos Songi dünastia abiga hävitasid mongolid Jini dünastia aastal 1234.
Kolhoos
Kolhooside loomine
Seega oli võimude terrorikampaania Eestis väga efektiivne: kuu ajaga ehk 1949. aasta 20. aprilliks oli 2753 kolhoosiks liitunud 64% kõigist taludest, 1949. aasta oktoobriks oli kolhoose 3003 ja nendega liitunud 78% taludest. 1951. aasta aprillis kuulus kolhoosidesse juba 92% üksikmajapidamistest ning kollektiviseerimine loeti sisuliselt lõpule viiduks.
1950. aastal hakati kolhoose ühendama, sest kolmandikul kolhoosidel oli alla 500 ha maad, mida peeti liialt väheseks ning väideti, et see ei võimalda kolhoosnikele järjest kasvavat heaolu. Liitmiste tulemusena jäi 1950. aastal alles 1014 kolhoosi, 1952. aastaks vähenes nende arv 917-ni. Muutustega koos uuendati 1954. aastal ka rajoonide ja külanõukogude piire, et need kolhooside piiridega ühtiksid. Alates 1955. aastast alustati majanduslikult nõrgemate kolhooside liitmisega sovhooside koosseisu. Kolhooside sovhoosidega ühendamine või sovhoosideks liitmine võeti juba üldiseks riiklikuks eesmärgiks.
Eestis loodi esimene kolhoos 22. septembril 1940. Pärast sõda ja Saksa okupatsiooni kolhoose kohe ei taastatud. Esimene kolhoos asutati 1947. aastal Saaremaal Sakla külas. Massiline kollektiviseerimine toimus pärast märtsiküüditamist aastatel 1949–1952.
Kolhoosnike elu
Kolhoosi liikmetele – kolhoosnikele – varem kuulunud maa ja vara läks kolhoosi omandisse. Isiklikuks kasutamiseks tohtis jääda vaid osa hooneid, piiratud hulgal koduloomi ja väike (0,5 ha) aiamaa. Veoauto, traktori ja teiste põllumajandusmasinate omamine oli Eesti NSV-s keelatud, mujal Nõukogude Liidus võisid tingimused mõnevõrra erineda.
1950. aastate lõpus, pärast Stalini surma vahetati enamik ideoloogiliselt ustavaid, kuid majanduses saamatuid juhte paremate majandustegelaste vastu. Kolhooside esimeesteks õnnestus Eestis saada ka endistel taluperemeestel. Tulemusena paranes majandamine, paremates majandites hakati vähesel määral maksma ka rahapalka ning elatustase neis ületas sovhooside oma. Sovhoosides säilis endiselt bürokraatlik juhtimine.
Suuremas osas Nõukogude Liidu maapiirkondades kehtis sunnismaisus: riigis liikumiseks nõuti passi, neid aga maaelanikele ei väljastatud. Külanõukogu territooriumilt tohtis lahkuda vaid erilubadega (välja arvatud Baltimaades ja Taga-Kaukaasias).
Kolhoosnike ülesanne oli täita ettenähtud normipäevad. Töö toimus brigaadides, mille eesotsas olid juhtkonna poolt määratud brigadirid. Normipäevade eest saadav tasu oli enamasti tühine. Sageli olid algusaastail kolhoosnike ainsaks elatusallikaks napil õueaiamaal kasvatatavad saadused ja paremal juhul ka lehm. Häda sunnil toimus pidev varastamine, mille eest olid ette nähtud väga karmid karistused. Isegi koristatud põllult mahapudenenud viljapeade noppimise eest oli 1930. aastatel ette nähtud surmanuhtlus.
Kolhoosi juhtimine
Kolhoosi eesotsas oli kolhoosnike üldkoosoleku poolt valitav esimees. Need valimised olid samuti formaalsed nagu kõik valimised Nõukogude Liidus. Juhtkonda kuulusid veel aseesimehed ja peaspetsialistid: peaagronoom, peazootehnik, pearaamatupidaja jt. Kolhoosi juhtkonna liikmete töötasud olid märgatavalt suuremad kui kolhoosi lihtliikmete omad. Kehtis premeerimise süsteem, mis oli sõltuvuses riigiplaani täitmisest.
Kolhoosi kui majandusüksuse peamine ülesanne oli täita riiklik plaan ning müüa riigile kehtestatud hindadega põllumajandustooteid. Plaani täitmise eest vastutas kolhoosi juhtkond eesotsas esimehega. Plaani korduva mittetäitmise puhul rakendati repressiivseid abinõusid (viidi lühiajaliselt üle madalamale ametikohale, veidi hiljem sai tavaliselt kõrgema ametikoha).