cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Henrik Saluste
Isiklikku
1921. aastal abiellus Henrik Saluste Marta Sanderiga (7. august 1891 Are vald, Pärnumaa – 10. juuni 1977 Torma; Torma Perenaiste Seltsi esinaine), kellega tal oli tütar Virve (abielus Vilberk, sündinud 28. detsembril 1935).
Cercamon
Cercamon (oksitaani hääldus [seɾkɔˈmun]; tegutses u 1135–1145) oli üks varasemaid trubaduure. Teda peetakse planh'i, tentsooni ja võib-olla ka sirventeesi juurutajaks trubaduuriluulesse; tema pastorellidest pole ükski säilinud.
Looming
Säilinud on seitse teksti, mille autorsus on kindlalt talle omistatud, umbes kaheksa teksti on oletatava autorsusega, kuid ühtegi tema meloodiat pole teada. Kaasaegsete teadete järgi olevat kuulsad olnud tema pastorellid, kuid selles žanris pole Cercamonilt ühtegi säilinud teksti. Teda on peetud Marcabru õpetajaks, kuid pigem saab Cercamoni tekstide varal oletada, et ta õppis palju Marcabrult, samuti Guillaume IX d'Aquitaine'ilt. Cercamoni stiil on malbe ja selge (trobar leu), tema teemad keskenduvad tõelisele armastusele, mida luuletaja eristab abielurikkumisega seotud armastusest.
Välislingid
[http://www.trobar.org/troubadours/cercamon/ Cercamon: Complete Works. - trobar.org]
Änari Raamatukogu
Änari Raamatukogu oli rahvaraamatukogu Türi vallas Änaris. Raamatukogu suleti 30. septembril 2015.
2005. aastal koliti eramajast ridaelamu ümberehitatud korterisse.
2006. aastal liideti raamatukogu Türi Raamatukoguga.
Ludvik Aškenazy
Ludvik Aškenazy (24. veebruar 1921 Český Těšín – 18. märts 1986 Bolzano) oli tšehhi kirjanik ja ajakirjanik.
Ta sündis aastal 1921 Český Těšínis (asub praeguse haldusjaotuse järgi Morava-Sileesia maakonnas Tšehhis) tšehhi-juudi segaperekonnas. Ta õppis lühikest aega Lvivi ülikoolis slaavi filoloogiat. Aastal 1939, pärast Lääne-Ukraina ühendamist Nõukogude Liiduga, deporteeriti ta Kasahstani. Teisest maailmasõjast võttis ta osa 1. Tšehhoslovakkia armeekorpuse (juhiks Ludvík Svoboda).
Isiklikku
Tema abikaasa Leonie (1916–1986) isa oli kirjanik Heinrich Mann.
E-andmevahetus
E-andmevahetus ehk EDI (inglise keeles Electronic Data Interchange) on struktureeritud andmete elektroonne ülekanne kokkulepitud sõnumistandardite abil ühelt arvutisüsteemilt teisele inimese minimaalse sekkumisega.
Vallaste e-teatmiku kohaselt on elektronandmevahetus organisatsioonide (ettevõtete) vahel standardselt vormindatud elektrooniliste dokumentide (arved, tollideklaratsioonid, päritolusertifikaadid jne) edastamine võrgurakenduste tasemel.
Barbie Tingz
"Barbie Tingz" on Ameerika naisräppari ja -laulja Nicki Minaji laul. Laul anti välja 12. aprill 2018 koos "Chun-Li'ga".
Meinhard Glücke
Meinhard Glücke (3. august (vkj)/ 16. august 1912 Joala vald, Vaivara kihelkond, Virumaa – 11. november 1963 Tallinn) oli eesti poksija. Ta oli poksis 1930. aastal Eesti meister kukk-kaalus (kuni 118 naela ehk 53,5 kg). Ta sai Eesti meistrivõistlustel 2. koha kärbeskaalus (kuni 112 naela ehk 50,8 kg) 1929. aastal ning 3. koha kukk-kaalus (kuni 118 naela ehk 53,5 kg) aastatel 1931 ja 1932.
Barbie Tingz
10. aprillil 2018 andis Nicki nii "Barbie Tingzi" kui ka "Chun-Li" albumikaaned.
Meinhard Glücke
Ta osales ühe korra Eesti–Soome maavõistlusel ning kaotas 1929. aastal oma kohtumise kärbeskaalus (kuni 112 naela ehk 50,8 kg).
Barbie Tingz
"Barbie Tingzi" muusikavideo tuli välja 4. mail 2018. Videos näitleb Nicki marionettnukku, plastnukku ja tantsijat (hiphop ja klassika).
Esimese kümne päevaga osteti "Barbie Tingzi" 29 000 eksemplari ning see sai veebis 18 miljonit kuulamist.
Tuumarelvade leviku tõkestamise leping
Tuumarelvade leviku tõkestamise leping on rahvusvaheline leping, mille eesmärgiks on hoida ära tuumarelvade ja tuumarelvade valmistamise tehnoloogia levikut, edendada tuumaenergia rahuotstarbelise kasutamise alast koostööd ning soodustada desarmeerimist.
Leping avati allakirjutamiseks 1. juulil 1968. Pärast allakirjutamist pidid riigid lepingu ratifitseerima ja saatma ratifitseerimiskirjad vähemalt ühte kolmest keskusest, mis neid kirju säilitab: Londonisse, Moskvasse või Washingtoni. Leping jõustus päeval, mil 40 riiki olid oma ratifitseerimiskirjad esitanud. See juhtus 5. märtsil 1970. Riigid, kes selleks ajaks polnud lepingut alla kirjutanud, ei saanud enam seda ratifitseerida, küll aga võisid lepinguga liituda.
Ajalugu
Tuumarelvade leviku tõkestamise lepingu ajendas mure ohutuse pärast maailmas, kus on palju tuumariike. Külmas sõjas põhines rahu NSV Liidu ja USA vastastikusel heidutusel, aga olukorras, kus tuumariikide arv järjest suurenes, muutus rahu järjest hapramaks. Suurenes valearvestuste, õnnetuste, relvade volitamata kasutamise ja pingete eskaleerimise oht – need kõik võisid viia tuumasõjani. Peale selle sai selgeks, et riigid võivad kasutada oma tuumatehnoloogiat relvastuse arendamiseks ja tuumarelvade väljatöötamiseks. Nii sai aruteludes tuumatehnoloogia rahumeelse kasutamise üle keskseks teemaks sellise käitumise vältimine.
Juba 1946 algasid jõupingutused rahvusvahelise süsteemi loomiseks, mis võimaldaksid kõigile riikidele juurdepääsu tuumatehnoloogiale üksnes rangetel tingimustel. Need läbirääkimised katkesid 1949. aastal tulemusteni jõudmata suurte poliitiliste erimeelsuste tõttu suurriikide vahel. Selleks ajaks oli nii USA-l kui NSV Liidul juba tuumarelv ja mõlemad alustasid tuumarelvade masstootmist.
USA president Dwight Eisenhower esitas 1953. aasta detsembris ÜRO peaassamblee 8. istungil ettepaneku "Aatomid rahu heaks". Selles kutsus ta üles looma rahvusvahelist organisatsiooni, mis levitaks rahumeelset tuumatehnoloogiat ja valvaks ühtlasi tuumarelvade väljatöötamise võimekuse üle nendes riikides, kus seda veel pole. Tema ettepanek viis Rahvusvahelise Tuumaenergia Agentuuri loomiseni 1957. aastal just nende ülesannetega. Agentuur alustas tööd 1958. 1961 alustas tööd esialgne järelevalvesüsteem väikeste tuumareaktorite üle, mis laienes 1964 suurtelegi tuumareaktoritele ja paari järgmise aasta jooksul ülejäänud tuumarajatistelegi. Tänapäeval kehtiva järelevalvesüsteemi võttis agentuuri nõukogu vastu 1997. aasta mais.
Tuumarelvade mittelevitamise põhimõttest hakati ÜRO-s rääkima 1957. aastal. Iirimaa välisminister Frank Aiken hakkas tuumarelvade leviku tõkestamise lepingut koostama 1958. 1960-ndate keskpaigaks oli valitsuste seas tuumarelvade mittelevitamise põhimõte juba üldlevinud ja vastav leping avati allakirjutamiseks 1. juulil 1968. Lepinguosalised lubasid vältida tuumarelvade levikut, soodustada tuumatehnoloogia rahumeelset kasutamist ja seadsid kaugemaks eesmärgiks tuumarelvade likvideerimise. Esimesena esitas oma ratifitseerimiskirjad Iirimaa: Washingtoni selsamal 1. juulil, Moskvasse 2. juulil ja Londonisse 4. juulil.
Mõned riigid ei soovinud lepinguga ühineda Külma sõja tõttu. Lõuna-Aafrika Vabariigi apartheidirežiim ja tuumaprogramm takistasid mitme Lõuna-Aafrika riigi liitumist. Kuid pärast Külma sõja ja LAV-i apartheidirežiimi lõppu muutus lepinguga ühinemine maailmas üldiseks.
Viimasena ratifitseeris lepingu Kuveit, kes oli selle alla kirjutanud juba 1968, aga esitas ratifitseerimiskirjad alles 1989.
Suurtest tuumariikidest ratifitseeris Suurbritannia lepingu 1968, NSV Liit ja USA 1970. Hiina ja Prantsusmaa ühinesid lepinguga 1992.
Lepingu järgi sõlmiti see esialgu 25 aastaks. Pärast selle tähtaja möödumist pidid lepinguosalised otsustama, kas pikendada seda mingiks tähtajaks või tähtajatult. 1995. aastal, kui 25 aastat lepingu jõustumisest möödus, otsustasid liikmesriigid ilma hääletuseta pikendada lepingut tähtajatult.
Sajandivahetuseks olid peaaegu kõik maailma riigid lepinguga juba ühinenud. Tuumarelva mitteomavatest riikidest ühinesid sellega viimastena Brasiilia 1998 ja Kuuba 2002. Pärast seda on lepinguga ühinenud veel üksnes 21. sajandil iseseisvunud Ida-Timor 2003 ja Montenegro 2006.
Lepinguga ei ole kunagi ühinenud India, Iisrael, Lõuna-Sudaan ja Pakistan.
Abell 3827
pisi|Abell 3827 Abell 3827 on galaktikaparv, mis asub Indiaanlase tähtkujus punanihkega z = 0,099 ehk meist ligikaudu 1,4 miljardi valgusaasta kaugusel. Galaktikaparve teeb eriliseks tema keskmes asuv teadaoleva Universumi massiivseim galaktika ESO 146-IG 005 ja tumeaine ebaharilik käitumine parve keskmes 10 kpc raadiuses asuva tsentraalse galaktika ja teda ümbritseva 3 elliptilise galaktika läheduses. Nende 4 galaktika tsentraalse konfiguratsiooni tõttu arvatakse, et tegemist on põrkuvate galaktikate süsteemiga ning et need galaktikad ongi tekkinud mitmete väiksemate galaktikate simultaansete kokkupõrgete tulemusena. Abell 3827 erilisus seisneb ka tugeva gravitatsiooniläätse efektis, mis avaldub kahe valguskaarena Abell 3827 tsentri ümbruses. Tänu sellele efektile avastati, et tumeaine võib interakteeruda iseendaga ka mõne mitte-gravitatsioonilise jõu mõjul. Abell 3827 on esimene süsteem, kus sellist interakteerumist on täheldatud.
Galaktikaparv
Galaktika on gravitatsiooniliselt seotud süsteem, mis koosneb tähtedest, tähtede jäänukist, tähtedevahelisest gaasist, tolmust ja tumeainest. Galaktikad omakorda moodustavad galaktikapaare, gruppe, parvi ning superparvi. Rikkad galaktikaparved on suurimad gravitatsioonilise kuhjumise teel tekkinud seotud süsteemid teadaolevas Universumis. Superparved ei ole seotud süsteemid – nad liiguvad ruumi paisumise tõttu üksteisest enamasti eemale. Galaktikaparve peamisteks komponentideks on sajad galaktikad, teleskoopidele nähtamatu kuum gaas ja tumeaine. Kuum gaas, mis täidab galaktikatevahelise ruumi, on temperatuurivahemikus 30–100 miljonit Kelvinit ning on ühtlasi massiivsem kui kõik parves olevad galaktikad kokku. Sellegipoolest, et ära seletada fenomen, miks paljud galaktikaparved ei lenda pöörlemise tõttu laiali, on vaja, et galaktikaparv oleks veelgi massiivsem. Seda lisamassi nimetatakse tumeaineks.
Elliptiline galaktika
Elliptilise galaktika kuju sarnaneb ellipsoidiga ja sellel puudub silmnähtav struktuur – tähed galaktikas ei tiirle kindlatel orbiitidel ümber galaktika keskme. Läätsgalaktikate ja spiraalsete galaktikate kõrval on elliptiline galaktika üks kolmest galaktikatüübist, mida Edwin Hubble oma 1936. aasta töös "The realm of the Nebulae" kirjeldas. Enamik elliptilisi galaktikaid koosneb vanematest väikese massiga tähtedest ning uute tähtede tekkimine on tähtedevahelise aine puudumise tõttu väike. Elliptilised galaktikad on populaarseimad galaktikaparve keskme lähedal. Elliptiliste galaktikate evolutsioon ei ole veel täielikult teada. Arvatakse, et need on tekkinud väiksemate galaktikate kokkupõrgete tulemusena.
Tugeva läätse süsteem
Abell 3827 galaktika keskme struktuuri on võimalik nõnda täpselt uurida tänu tugeva gravitatsiooniläätse efektile. Efekt tekib, kui massiivne objekt asub mõne hästivalgustava objekti ees kõverdades gravitatsiooniga aeg-ruumi ja seega valguse trajektoori. Meist 2,7 ja 5,1 miljardi valgusaasta kaugusel (punanihkega vastavalt z=0,2 ja 0,4) asuvad kaks taustgalaktikat, millest tuleva valguse trajektoor on kõverdunud massiivse struktuuri ESO 146-IG 005 ja galaktikaid ümbritseva tumeaine tõttu. Uurides, kui palju on valgus kõverdunud, saab üpris täpselt määrata valgust kiirgava objekti ees oleva keha massi. Abell 3827 keskmes on märgata kahte valguskaart, mis on tekkinud taustgalaktikatest tulnud valguse kõverdumisest.
Abelli kataloog
Abell 3827 on aastast 1989 Abelli kataloogi objekt. Georg O. Abell avaldas 1958. aastal rikaste galaktikaparvede kataloogi, mis sisaldas ülevaadet 2712 galaktikaparvest. 1989. aastal ilmus välja uus, täiendatud kataloog, kus olid lisaks Abellile autoriteks veel Harold G. Corwin, Jr. ning Ronald P. Olowin. Uues kataloogis oli juba 4073 galaktikaparve. Et galaktikaparv kantaks 1989. aastal ilmunud kataloogi, pidi selle punanihe olema z ≤ 0,2 ning liikmete arv vähemalt 30, kusjuures iga liikme tähesuurus vahemikus m3 kuni m3+2 (kus m3 on heleduselt kolmanda galaktika tähesuurus vaadeldavas parves).
Abell 3827 parve vaatlusi teostas Corwin. Ta leidis, et selles on 100 liiget ning et galaktikate Bautzi-Morgani klassifikatsioonis on ta I tüüpi galaktikaparv. Bautzi-Morgani klassifikatsioon kategoriseerib galaktikaparved nende kuju järgi kolme põhilisse tüüpi: I, II, III. Esimest tüüpi galaktikaparves domineerib üks suur hele supermassiivne elliptiline galaktika. Abell 3827-s on selleks supermassiivseks galaktikaks ESO 146-IG 005.
ESO 146-IG 005
Teadaoleva Universumi massiivseim elliptiline galaktika ESO 146-IG 005 asub galaktikaparve Abell 3827 keskmes. Tänu tugeva gravitatsiooniläätse efektile leiti, et supermassiivse galaktika kogu mass on Päikese massi ehk rohkem kui 50 meie Linnutee galaktika massi.
ESO 146-IG 005 on saavutanud oma suuruse teiste galaktikatega ühinemise tulemusena. Nähtust, kus suurema massiga galaktika tõmbab gravitatsioonilise mõju tulemusena enda sisse lähedal asuva väiksema galaktika, nimetatakse galaktiliseks kannibalismiks. Enamasti on uuteks tekkinud galaktikateks irregulaarsed või elliptilised galaktikad. ESO 146-IG 005 tsentris on hetkel veel nähtavad 4 väiksemat galaktikat, mis varsti sulanduvad kõik üheks suureks elliptiliseks galaktikaks. Arvestades ESO 146-IG 005 läheduses paiknevaid teisi galaktikaid, suureneb ta galaktilise kannibalismi arvelt veelgi.
Praegu eksisteerivad supermassiivsed galaktikad ei saavutanud oma massi kiirelt varajases Universumis, vaid just kasvasid kannibalismi tulemusena nagu ESO 146-IG 005.
Tumeaine ja Abell 3827
Tänu tugeva-läätse efektile on galaktikaparves Abell 3827 täheldatud tumeaine ebaharilikku käitumist 4 galaktika kokkupõrgete tagajärjel galaktika keskme läheduses. Enamasti ümbritseb tumeaine galaktikat ühtlase halona, takistades galaktika laialilendamist suure pöörlemiskiiruse tõttu. Abell 3827 puhul märgati, et ühe tsentraalse galaktika tumeaine pilv on jäänud galaktikast maha umbes 5000 valgusaastat. Kui tumeaine interakteeruks vaid gravitatsiooni läbi, nagu varem arvati, peaks tumeaine halo keskpunkt langema kokku galaktikaparve keskmega. Selle nähtuse selgitamiseks peaks tumeaine interakteeruma iseendaga mõne mittegravitatsioonilise mõju läbi.
Mõned teadlased pakuvad tumeaine selgituseks välja "nõrgalt interakteeruvate massiivsete osakeste" teooriat. Sellistele osakestele mõjub peale gravitatsioonijõu veel üks nõrk jõud, mis oma olemuselt peaks sarnanema nõrga vastastikmõjuga, kuid täpsemalt ei osata veel öelda. Teadlaste üheks hüpoteesiks on, et liikudes läbi Abell 3827 tsentri, läbis kõnealune tumeaine halo teiste galaktikate halosid ning interakteerumise tõttu teiste tumeaine osakestega mõjus vaadeldavale halole senitundmatu jõud, mis sundis halo tema galaktikast maha jääma.
Tumeaine mahajäämise seletamiseks on ka alternatiivseid võimalusi. Näiteks täheteke uuritavas galaktikas võib eksitada astronoome galaktikatsentri määramisel või lähedal asuvate galaktikate gravitatsiooniväli võib olla muutnud vaadeldava galaktika kuju, muutes jällegi tsentri asukoha määramise keeruliseks ja seega võib olla, et tumeaine siiski pole oma galaktikast maha jäänud.
Muud sarnased süsteemid
Tumeainet on otseselt vaadeldud ka teistes galaktikaparvedes nagu 1E 0657-558 (Püssikuuliparv), Abell 520, MACSJ0025-12, Abell 2744, DLSCL J0916.2+2951, jne.
1E 0657-558
1E 0657-558 ehk Püssikuuliparv koosneb kahest üksteisest läbilennanud galaktikaparvest, kusjuures väiksem galaktikaparv liigub suuremast galaktikaparvest eemale. 1E 0657-558 sarnaneb Abell 3827-ga, kuna ka see on põrkunud süsteem, mida saab uurida gravitatsiooniläätse abil. Kirjeldatud süsteem asub meist umbes 3,7 miljardi valgusaasta kaugusel.
Abell 520
Abell 520 on oma ebatavalise konfiguratsiooniga Maale üks lähimaid põrkuvate galaktikate süsteeme, kus on põrgete tagajärjel selgelt eristunud galaktikad ning nendevaheline kuum gaas.
Zeitzi mark
thumb|right|Zeitzi mark (punane) umbes 11. sajandi alguses
Zeitzi mark (saksa: Mark Zeitz) oli Saksa-Rooma riigi mark. Selle lõi keiser Otto I Marca Geronise jagamisel 965. aastal pärast markkrahv Gero surma. Selle keskus oli Zeitz. Selle esimene ja ainus markkrahv oli Wigger. 982. aastal taasühendati Zeitz Meißeni ja Merseburgi markidega Rikdagi valitsemise alla, kes seega taasühendas ajutiselt kogu lõunapoolse Marca Geronise, välja arvatud Saksi Idamark. 983. aastal vallutasid Zeitzi sorbid ja margi territoorium langes slaavlaste kätte. Sellegipoolest oli Zeitzi mark koos hilisema Lausitzi margiga keiser Heinrich II valitsemisajal Meißeni margi korduv jaotus.
Albert Roosvalt
Albert Roosvalt (3/16. veebruar 1903 Tudulinna vald (Iisaku kihelkond) – 3. veebruar 1963 Pärnu) oli eesti vaimulik.
Alghariduse omandas ta Tudulinna, Lohusuu ja Mustvee koolides. Aastal 1925 lõpetas ta Rakvere Õpetajate Seminari. Seejärel töötas ta mitmes kohas kooliõpetajana. Aastal 1928 astus ta Tartu Ülikooli usuteaduskonda, mille lõpetas 1934. aasta detsembris. Prooviaastal oli ta Helme Maarja koguduses abipraost Johannes Uustali ja Tallinna Jaani koguduses piiskopliku vikaari Hans Kubu juures. 31. mail 1936 ordineeriti ta Tallinna toomkirikus piiskop Hugo Bernhard Rahamägi poolt õpetajaks.
Isiklikku
Tema poeg Uno Roosvalt on maalikunstnik.
Hiina Taipei 2022. aasta taliolümpiamängudel
Hiina Vabariik osales Hiina Taipei nime all 2022. aasta taliolümpiamängudel Pekingis 4 sportlasega, kes võistlesid 3 alal.
Hiina Taipeid esindasid 2 mäesuusatajat, 1 kelgutaja ja 1 kiiruisutaja.
Leo Martin
pisi|Leo Martin Leo Martin (15. jaanuar 1911 – 29. november 1973) oli eesti lavastaja ja näitleja.
Ta sündis Tartus, panga- ja linnavalitsuse ametniku pojana. ENL-i (1938) ja ETÜ liige (1955). Ta lõpetas aastal 1936 Hugo Treffneri gümnaasiumi ja Tartu Näitekunsti Stuudio.
Töötas 1930–1934 näitlejana Vanemuises ja 1936–41 Draamateatris, evakueerus 1941 Venemaale, kuulus 1942–1944 Eesti Riiklikesse Kunstiansamblitesse, 1949–1952 Teatri- ja Muusikamuuseumi lepinguline teadur, 1952–1953 trükitööline, 1953–1955 Eesti Raadio ja 1955–1958 Eesti Televisiooni režissöör ning 1958–1973 Eesti Raadio pearežissöör.
Kirjutanud nukunäidendeid („Aastaajad“).
Kurelised
Kurelised (Gruiformes) on lindude klassi kuuluv selts.
Teadlased vaidlevad, milliseid liigid peaksid sinna kuuluma ja millised mitte. Belgia ornitoloog Verheyen on öelnud, et kureliste hulka tavatsetakse lugeda kõiki linnuliike, kes on küllalt suured, mõnevõrra ebatavalise välimusega ja teadmata süstemaatilise kuuluvusega.
Miranda (jalgpallur)
João Miranda de Souza Filho (sündinud 7. septembril 1984 Paranavaís) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib Brasiilia rahvuskoondises ja Brasiilia kõrgliiga klubis São Paulo kaitsjana.
Kurelised
Kurelised on üks kõige iidsemaid lindude seltse. Nad eksisteerisid juba keskaegkonnas koos saurustega. Ühtlasi arenes selles seltsis lennuvõimetus kiiremini kui teistes tollastes linnurühmades: kolmandik väljasurnud kurglastest olid täiesti või peaaegu lennuvõimetud.
Kureliste hulka kuulub alla kahesaja liigi.
Toonekurelised ei ole kurelistega seotud, vaid on eraldi selts.
Süstemaatika
"Loomade elu" eristab kureliste seltsis 9 alamseltsi:
Miranda (jalgpallur)
2013. aasta märtsis pikendas ta Madridi Atléticoga lepingut kuni 2016. aastani. 2013. aasta Hispaania karikavõistluste finaalis Madridi Realiga lõi ta võiduvärava. See oli Atlético esimene võit Reali üle pärast 1999. aastat. Hooajal 2013–2014 tuldi klubiga ka Hispaania meistriks.
Kurelised
Süstemaatika
pisi|Päikeselinnu väljasurnud sugulane [[Messelornis]]
La gazzetta
La gazzetta (Ajaleht) on Gioachino Rossini koomiline ooper (opera buffa) kahes vaatuses Giuseppe Palomba ja Andrea Tottola libretole Carlo Goldoni Il matrimonio per concorso (1763) järgi. Esmaettekanne toimus 26. septembril 1816 Napoli Teatro dei Fiorentinis.
Ajalugu
Rossini oli seni Napoli teatrite jaoks komponeerinud peamiselt tõsiseid oopereid. Pärast  Elisabetta, regina d'Inghilterra  edu Napoli  Teatro San Carlos 1815. aasta sügisel, tellis tollal nelja Napoli teatrit juhtinud impressaario Domenico Barbaia Rossinilt koomilise ooperi kevadhooaja avamiseks  lihavõttepühade ajal Teatro dei Fiorentinis. Seda teatrit peeti opera buffa Napoli erivormi sünnikohaks. Kuid Rossini saabumine Napolisse venis. Ta jõudis sinna Roomast alles märtsis 1816, kuid komponeeris kõigepealt kuninglik pulmakantaadi (Le nozze di Teti e di Peleo) ja alustas alles juunis tööd uue ooperiga. Barbaia nõudis, et ooper oleks valmis sügishooaja avamiseks 26. septembril. Tähtaeg pressis peale. Proovid juba käisid, kuid Rossini alles lõpetas orkestreerimist. Pealegi häiris Rossinit, et libretist Palomba, kes oli hästi kursis Napoli publiku kõrgete nõudmistega, püüdis neile meeldida ning kasutas Don Pomponio rolli tekstis napoli dialekti. Seetõttu olid publikul teose suhtes eriti suured ootused. Ajapuuduses ei jäänud Rossinil muud üle, kui võtta muusikalugusid oma teistest teostest. Nii sisaldabki La Gazzetta kaheksa muusikanumbrit või nende elemente Rossini varasematest ooperitest La pietra del paragone, Torvaldo e Dorliska, La scala di seta, Il barbiere di Siviglia ja Il turco in Italia ehk teostest, mida Napolis veel esitatud polnud. Nii avamängu kui ka mõnda lugu kasutas Rossini hiljem aga palju edukamas La Cenerentolas.
Ooperi esietendus oli edukas ja tuli Teatro dei Fiorentinis ettekandmisele 21 korda. Ajakirjandus aga kritiseeris, et tegemist on vulgaarse libretoga ning muusika pidavat olema nõrk. Solistid said kiita. Hiljem kinnitasid kriitikud, et teos kukkus hoopiski läbi.
Napoli dialekti pärast seda mujal Itaalias, ainult Palermos (1828) ja Euroopas ei esitatud. 20. sajandil on La Gazzetta leidnud ettekandmist Pesaros Rossini festivalil (2001, 2015), Wildbadis (2007), Bostoni New Englandi konservatooriumis (2013) ja  Liège'is (2014).
Ooper on erinevate solistide koosseisudega helisalvestatud 1987, 2001, 2005, 2007 ja 2016. aastal.
Süžee
Tegevuse toimub Pariisis Filippo võõrastemajas. Sündmuste toimumise aeg on määramata. Ambitsioonikas ja kelmikas Napoli aadlik don Pomponio paneb kohalikku ajalehte „La Gazzetta” teate, et otsib oma tütrele Lisettale meest. Lisette on küll flirtimishimuline, kuid armastab kohalikku võõrastemaja omanikku Filippot. Sinna hotelli peavad ajalehekuulutuse järgi tulema ka pretendendid don Pomponio väimehe kohale. Samas hotellis, kus Filippo ja Lisette aega veedavad, saabub ka varakas, kuid saamatu Alberto, et leida endale abikaasat. Hotelli tuleb ka don Anselmo oma tütre Doralicega. Doralicele heidab silma liiderlik elumees Monsù Traversen. Seal on ka aina ringi sagiv madama la Rose, kes pingutab kõigest väest, et armutehingutes otsi kokku sõlmida, kuid pidevalt võimalikult palju segadusi tekitada. Järgneb rida arusaamatusi, intriige, duelle, hullumeelsushoogusid ja salakavalaid intriige. Lõpuks asetub kõik oma rööbastele. Lisette abiellub Filippoga ja Anselmo saab Doralice.
Miranda (jalgpallur)
Miranda kutsuti Brasiilia rahvuskoondise juurde juba 2007. aasta augustis, kuid tegi debüüdi alles 2009. aasta 1. aprillil 2010. aasta maailmameistrivõistluste valikmängus Peruuga.
Dunga juhendamise all pääses ta koondises põhikoosseisu. Ta on esindanud Brasiiliat koondises 2009. aasta konföderatsioonide karikavõistlustel, 2015. aasta Copa Américal, 2016. aasta Copa América Centenariol, 2018. aasta maailmameistrivõistlustel ning 2019. aasta Copa Américal.
Regressioonanalüüs
Regressioonanalüüs meetodite kogum statistikas, kus uuritakse suuruste vahelist sõltuvust ja võimalusi sõltuvuse funktsionaalseks kirjeldamiseks etteantud valemi põhjal. Regressioonanalüüsi käigus leitakse regressioonmudeli deterministlik komponent. Levinuim regressioonanalüüsi tüüp on linearregressioon, milles leitakse lineaarne seos, mis kirjeldab ette antud andmete vahelist seost mingi määratud matemaatilise kriteeriumi alusel võimalikult lähedaselt.
Regressioonmudel
Uurides suuruste vahelist sõltuvust ja proovides kirjeldada antud funktsionaalset sõltuvust etteantud valemi põhjal eeldatakse, et sõltuvus koosneb täpselt määratavast komponendist (determineeritud) ja juhuslikust komponendist. Sellise eeldusega seost nimetatakse regressioonmudeliks. Seega koosneb regressioonmudel deterministlikust ja juhuslikust komponendist.
Defineerides üldjuhul, et juhuslik(ud) suurus(ed) Y_i  on funktsionaalses sõltuvuses juhuslikust suurusest/juhuslikest suurustest X_i ja \beta on määratavad deterineeritud komponendi parameetrid. Tähistades erinevat päritolu juhusliku kompnendi e_i võib regresioonmudeli kirja panna kujul:
Regressioonanalüüsi eesmärgiks on määrata täpne funktsiooni kuju, mis kirjeldab võimalikult täpselt ette antud andmete muutujate vahelist seost. Regressioonanalüüsi läbiviimiseks tuleb funktsiooni f matemaatiline kuju ette anda.
Sõze
Sõze on küla Ukrainas Luhanski oblastis Stanõtsja Luhanska rajoonis, umbes 2 km kaugusel Ukraina-Venemaa piirist läänes, umbes 10 km kaugusel Stanõtsja Luhanskast kagus.
Sõze kõrgus merepinnast on 39 meetrit.
2001. aasta rahvaloenduse andmeil elas asulas 14 inimest, asustustihedus keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
XVII sajandil Doni kasakate poolt rajatud asula lähistelt on leitud kolm pronksiaja ja kaks keskaja asulakohta.
Donbassi sõja ajal, 2015. aasta 17. veebruaril tõrjusid pataljoni Aidar võitlejad asulast välja ühenduse Luhanski Rahvavabariik väesalgad.
Shaka's Rock
Shaka's Rock on asula Lõuna-Aafrika Vabariigis KwaZulu-Natali provintsis iLembe ringkonnas KwaDukuza vallas. Shaka's Rock asub India ookeani rannikul.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Shaka's Rocki elanikest valgeid 77,66%, mustanahalisi aafriklasi 19,00%, India või Aasia päritolu inimesi 2,74%, värvilisi 0,15% ja teisi 0,30%. Inglise keelt pidas emakeeleks 67,93% inimesi, afrikaani keelt 14,89%, suulu keelt 11,85%, svaasi keelt 0,91% ja koosa keelt 0,61%.
Robert Suokas
Robert Suokas (23. detsember 1933 Karjala ANSV – 28. märts 2014 Pärnu) oli eesti poksija.
Nooruses elas Jaroslavli ja Pärnu lastekodudes. Hakkas harrastama poksi 1945. aastal Pärnu Spartakis Hugo Soasepa juhendamisel ning jätkas 1950. aastal Tallinna Spartakis Evald Seepere õpilasena. Pärast sõjaväeteenistust naasis Pärnusse ja poksis sealses Kalevis. Ta pidas kokku 297 kohtumist ja võitis neist 264.
Ta oli kokku kahekordne Eesti NSV meister, 1950. aastal kärbeskaalus (kuni 51 kg) ja 1959. aastal sulgkaalus (kuni 57 kg).
Ta võistles kergekaalus (kuni 60 kg) 1959. aastal Eesti NSV – Soome sõpruskohtumistel poksis ning kaotas oma kohtumise. Kuulus aastatel 1951–1960 Eesti NSV koondisse (v.a sõjaväeteenistuse ajal).
Tuli kaks korda Spartaki üleliiduliseks meistriks, sai NSV Liidu sõjaväe meistrivõistlustel (teadmata kaalukategoorias) 4. koha.
Isiklikku
Tema äi oli poksija Richard Jan.
Howardsville (Colorado)
pisi|Vana hurtsik Howardsville'is Howardsville on USA-s Colorados San Juani maakonnas olev kohaliku omavalitsuseta paik.
Howardsville asub piki Animasi jõge Cunningham Creeki oja suudmes 2971 m kõrgusel merepinnast.
Howardsville'i asutas 1874 Bullion City Company ja algselt kandis asula nime Bullion City. Juba 1875 nimetati ta ümber, aga pole teada, kas leitnant Howardi järgi, kes oli sel ajal sealkandis kohaliku tähtsusega tegelane, või George Howardi järgi, kel oli sealkandis majake.
Switzerlandi maakond
Switzerlandi maakond (Switzerland County) on maakond Ameerika Ühendriikides Indiana osariigis.
Maakonna halduskeskus on Vevay.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 10 613.
Colorado kummituslinnade loend
Siin on mittetäielik Colorados asuvate kummituslinnade loend. Colorados on rohkem kui 600 kummituslinna, millest enamus olid varem kaevanduslinnad ja on tänapäeval populaarsed turismiatraktsioonid.
19. sajandi lõpus vallandunud kullapalavikuga tekkisid Colorados kaevanduslaagrid ja linnad otseses mõttes nagu üleöö. Tuhanded mehed saabusid Coloradosse otsima sädelevaid mineraale. Asulad rajati kaljustele nõlvadele, rohustel niitudele ning ojade ja jõgede kallastele – kus iganes arvati olevat kulla või hõbeda leiukoht.
Palju linnad, nagu Central City, Leadville ja Cripple Creek olid nii edukad, et nad kasvasid suurteks linnadeks, mõned linnad olid sel ajal suuremad kui Denver. See kaevandus buum tõi Coloradole riikliku tunnustuse kui ühele kõige tulusamale kohale 19. sajandi lõpus.
Enamik neist linnadest hääbus täielikult, kui kaevandamisega oli maak ammendatud ja kaevandused suleti. Paljud linnad sattusid raskustesse pärast hõbede devalveerimist 1893. aastal. Mõned asulad olid pühendanud täielikult maagi freesimisele või sulatamisele. Kaevanduste sulgedes hüljati ka nemad. Üksikud; siiski ei hääbunud iial, kuna nad pöörasid oma fookuse mõnele muule majanduslikele ettevõtmistele, olid asunud peateedel ja võtnud tulu turistide teenindamisvõimalustest. Nende linnade hulka kuulusid Leadville, Breckenridge ja Idaho Springs.
Ainult kolmes Colorado "kummituslinnas" toimuvad ikka veel aktiivsed kaevandustegevused: Victoris, Lake Citys ja Gold Hillis. Nende hulka kuuluvad ka Colorado fordid. Enamik neist asutati Metsiku Lääne indiaanisõdade ajal ja hüljati, kui neid ei olnud enam vaja. Seal on mitmeid linnu, mis jätkasid näitamist linna vana jäänuseid või rekonstruktsioone. Teised on muutnud kogu linna. Paljudes nendes vanades asulates, võivad endiselt inimesed isegi elada.
Kaevandamine ei olnud alati põhjus linnade saamisel "kummituslinnadeks." Mõned on endised farmilinnad, eriti Ida-Colorado tasandikel, kus mõned linnad on inimtühjad rahvaarvu vähenemise tõttu maapiirkondades; muud linnad hääbusid, kui postitõlla peatuskohad jäeti maha; asulad, mis olid asutatud toetamaks raudteeliine ning mis ei eksisteerinud kaua; vähesed ehitati kuurortlinnadeks ja need lihtsalt ei töötanud; ja mõned jäid vee alla veehoidlate rajamisel.
Need vanad linnad, mis on jätkuvalt mingil viisil ellu jäänud, pakuvad huvitavaid pilguheite ajaloosse, vaateid Vanale Metsikule Läänele, lugusid legendaarsetest isikutest jne.
Agri Decumates
pisi|250px|Rooma keisririik ja Germaania aastal 120. Kaardile on kantud ka mõned Tacituse poolt aastal 98 mainitud germaani hõimud. pisi|250px|Limes Germanicus ja Agri Decumates pisi|250px|Rooma riigipiir Germaania ülemises osas ja Raetias pisi|250px|Alemannide alade laienemine ja roomlaste-alemannide vaheliste lahingute kohad (3.–5. sajand) Agri Decumates ehk Decumates Agri oli piirkond Rooma keisririigi Germania Superior ("Ülem-Germaania") ja Raetia provintside territooriumil. Piirkond hõlmas tänapäeva Saksamaa edelaosas Reini, Maini ja Doonau jõe vahel olevaid alasid, kattes Schwarzwaldi ja Juura mägede Švaabi ja Frangi osi; selle territooriumile jäid tänapäevased Frankfurt, Stuttgart, Freiburg im Breisgau ja Weißenburg in Bayern. Ainus antiikaegne viide nimele Agri Decumates pärineb Tacituse teosest "Germania" (peatükk 29). Ent hilisem geograaf Klaudios Ptolemaios mainib selles piirkonnas asunud "helveetide kõrbe".
Nimeosa "Decumates" tähendus on ajas kaduma läinud ja selle üle vaieldakse. Inglise klassitsisti Michael Granti järgi viitab sõna tõenäoliselt mõnele iidsele keldi terminile, mis näitab ala poliitilist jaotumist "kümneks kantoniks". Teise teooria järgi viitab see sellele, et selle piirkonna elanikud pidid kümnist maksma.
Tacituse järgi elas piirkonnas algselt keldi hõim helveedid, kuid peagi saabusid sinna germaanlastest ja gallidest uusasukad. Tacitus kirjutab, et: "'Ma ei peaks arvama germaani hõimude hulka kümnisemaade [agri decimates] harijaid, kuigi nad on asustanud Reini ja Doonau kaugema külje. Hoolimatud seiklejad Galliast, julgustatud oma ihade poolt, hõivasid selle vaidlusaluse omandiõigusega maa. Pärast mõne aja möödumist, kui meie piir oli edasi liikunud ja meie sõjalised positsioonid edasi lükatud, vaadeldi seda kui meie impeeriumi kaugelasuvat nurka ja osa Rooma provintsist.'"
Suuremad Rooma kolooniad olid Sumolecenna (Rottenburg am Neckar), Civitas Aurelia Aquensis (Baden-Baden), Lopodunum (Ladenburg) ja Arae Flaviae (Rottweil).
Agri Decumates oli roomlaste kontrolli all kuni 3. sajandi keskpaigani, mil keiser Gallienus sealsed alad aastatel 259–260 evakueeris. Seda tehti enne kui alemannide riiki tungisid ja enne seda kui suurem osa Lääne-Rooma riigist "usurpaatori ja valitseja" (endise Gallia väejuhi) Postumus juhtimise all keisririigist lahku lõi.
Piirkond võis olla lühikest aega keiser Aurelianuse (valitses aastatel 270–275) kontrolli all ajal, mil 3. sajandi lõpus Rooma keisririigi tähtsus "sõjaväeliste" keisrite ajal taas tõusis. Isegi kui see oli nii, oli Rooma võimu taaskehtestamine vaid põgus. Pärast keiser Probuse surma aastal 282 loobuti lõpuks sellest piirkonnast ja alemannid võtsid selle enda kontrolli alla. Sellest ajast alates on piirkonda asustanud germaani rahvad. Kuid Rooma asulaid ei hüljatud kohe ja Rooma elustiil kestis neil aladel veel ka 5. sajandil; nagu toimis Rooma eluviis ka naabruses asunud Gallias kaua pärast Lääne-Rooma keisririigi kokkuvarisemist.
J. G. F. Hind on oletanud, et Agri Decumatese endiseid roomlastest elanikke leidus hiljem 3.–5. sajandini piirkonnas, mida tuntakse nimega Decem Pagi (tõlkes samuti "kümme kantonit"). Hind oletas, et Agri Decumatese roomlased asusid ümber Reini jõest lääne poole: Reini ja Saari jõe ning tänapäevaste Mainzi ja Metzi linna vahel asuvatele aladele.
Pajiešmeniai
left|thumb| Pajiešmeniai (ka Pajiešmenė) on küla Leedus Pasvalysi rajoonis Krinčinase vallas.
Türi Kesklinna kalmistu
pisi|300px|Türi Kesklinna kalmistu Türi Kesklinna kalmistu on kalmistu Järvamaal Türi linnas. Kalmistu asub Väike-Pärnu ja Lembitu tänava ristumiskoha lähedal.
Türi Kesklinna kalmistul asuvad mälestussambad:
Surnuaiale on maetud:
Isa ja poeg (ehitis)
pisi|Isa ja poeg (september, 2011) Isa ja poeg on maja Tallinna kesklinnas aadressil Kuninga tänav 1. Maja on tunnistatud kultuurimälestiseks.
Maja krundi kohta on esimesed dokumentaalsed teated aastast 1339. Tänaseni säilinud hoone ehitati 15. sajandi keskpaiku.
Hoones on säilinud ainus gooti stiilis kamin Tallinnas.
Laibach
Laibach on Sloveenia ansambel, mis viljeleb industriaal-, uusklassitsistlikku, avangard- ja eksperimentaalset muusikat. Ansambel asutati 1. juunil 1980 Trbovljes, toonases Jugoslaavia SFV-s. Ansambli nimi on ühtlasi Sloveenia pealinna Ljubljana ajalooline saksakeelne nimi.
Algusest peale on Laibach oma tegevuses arendanud Gesamtkunstwerk ' i (tervikliku kunsti) kontseptsiooni. See tähendab, et lisaks muusikale on Laibachi tegevuses olulisel kohal popkultuuri erinevad vormid ja kujutav kunst. Laibach on provokatiivse stiiliga, rõhutatult militaristlik ning kasutab propagandistlikke ja totalitaarseid elemente.
Laibachi loomingus on olulisel kohal kaverid ja töötlused varasemate muusikute teostest, teiste hulgas on kasutatud näiteks Queeni, The Rolling Stonesi ja The Beatlesi loomingut.
Laibachi stiil on pälvinud ka teoreetikute, teiste seas Slavoj Žižeki tähelepanu, kes on Laibachi fenomeni analüüsinud.
1980–1985
Laibachi esimene esinemine pidi toimuma septembris 1980 etendusega "Rdeči revirji" ("Punased rajoonid" – nii nimetati Trbovlje piirkonda, kus 1937 loodi Sloveenia kommunistlik partei). Esinemine pidi aset leidma Laibachi kodulinnas Trbovljes, ent provokatiivne etendus keelati ära enne selle toimumist.
Juunis 1981 lubati Laibachil esineda vaid väikese näitusega Belgradi üliõpilaste kultuurikeskuses, mis oli Laibachi esimene avalik ja legaalne ülesastumine. Näitus sisaldas maale, graafikat, artikleid ja Laibachi muusika esitlusi.
pisi|left|Laibach 1983. aastal Laibach otsustas Hostniki surma järel tegevust jätkata ja juunis 1983 toimus ansambli esimene teleesinemine. Laibachi liikmed kandsid seal valgeid käesidemeid musta ristiga, millest sai edaspidi üks Laibachi põhisümboleid. Provokatiivse välimuse tõttu tituleeriti nad saates "rahvavaenlasteks" ning rahvast kutsuti üles seda ohtlikku grupeeringut hävitama. Samal aastal avaldas Laibach oma manifesti ajakirjas Nova revija, milles ansambli liikmed kasutasid varjunimesid Eber, Saliger, Keller ja Dachauer. Ansambli liikmed jätkasid nende pseudonüümide kasutamist ka edaspidi. Samal ajal keelati kõik Laibachi avalikud esinemised Sloveenias ja ka Laibachi nime kasutamine.
See ei takistanud Laibachil 1983. aasta novembris ja detsembris pidamast oma esimest Euroopa turneed, mille nad ise nimetasid "Okupeeritud Euroopa tuuriks". Turnee jooksul esines Laibach 16 linnas kaheksas Ida- ja Lääne-Euroopa riigis. Reaktsioonid väljaspool Jugoslaaviat olid vastuolulised: Tšehhoslovakkia ei lubanud Laibachit riiki, Poolas peeti neid kommunistideks ja mujal Euroopas fašistideks.
Hoolimata esinemiskeelust astus Laibach anonüümsena üles Malči Beliči hallis Ljubljanas, kus Laibach koos loominguliste kollektiividega Irwin ja Scipion Nasice Theatre moodustasid kunstirühmituse Neue Slowenische Kunst (Uus Sloveenia Kunst, lühend NSK). NSK osutus edukaks projektiks ja tegutses kuni 1990. aastate esimese pooleni.
1985–1990
pisi|Laibachi logo Aprillis 1985 ilmus Laibachi esimene album, mille kaanel ei olnud võimalik nimekasutuskeelu tõttu esitada ansambli nime ning selle asemel kujutati Laibachi sümboliks kujunenud musta risti. Samal aastal ilmus ka Laibachi teine album, mille andis välja Hamburgi plaadifirma Walter Ulbricht Schallfolien ja mis kandis nime "Rekapitulacija 1980–1984". Järgmisel aastal ilmus Suurbritannia plaadifirma Cherry Red all album "Nova Akropola". Kolmanda plaadi ilmumise järel toimus Laibachi esimene Suurbritannia turnee.
1987 ilmus "Opus Dei", mille andis välja Suurbritannia plaadifirma Mute Records. Ansambel jätkas ka selle albumiga provokatiivset stiili. Lisaks natsionaalsotsialistliku sümboolika kasutamisele tekkis Laibachil probleeme ka albumi nime tõttu, kuna katoliiklik organisatsioon Opus Dei süüdistas ansamblit oma nime kasutamises, ent kohtusse konflikt ei jõudnud. "Opus Dei" toodi välja 2005 ilmunud kogumikus "1001 Albums You Must Hear Before You Die" ("1001 albumit, mida elu jooksul peab kuulama", eesti keeles ilmus 2006).
1987 toimus Laibachil mitmeid esinemisi Euroopas. Ansambel pidas ka oma esimese legaalse kontserdi Sloveenias pärast 1983. aasta esinemiskeeldu.
Montbéliard
pisi|Jõulutuledes Montbéliard Montbéliard (saksa Mömpelgard) on linn Prantsusmaal, Šveitsi piiri ligidal Doubs' departemangus.
Laibach
1985–1990
1988 avaldas Laibach kaks kaveralbumit: "Sympathy of the Devil" (The Rolling Stones) ja "Let it Be" (The Beatles). 1989. aastal toimusid Laibachi kontserditurneed nii Euroopas kui Ameerika Ühendriikides, kuhu neid paar aastat varem ei olnud lubatud.
Montbéliard
Teiste seas on linnast pärit prantsuse loodusteadlane Georges Cuvier (1769–1832), Tartu ülikooli esimene taastamisjärgne rektor Georg Friedrich Parrot (1767–1852), matemaatik René Thom (1923–2002) ja filmilavastaja Frank Darabont (1959–).
Laibach
1985–1990
pisi|left|Laibach 1989. aastal Samal aastal toimus turnee Jugoslaavias, mis sisaldas kahte äärmiselt provokatiivset kontserti Belgradis. Enne kontserte näidati Teise maailmasõja aegset Saksa propagandafilmi Belgradi pommitamisest, taustaks Slobodan Miloševići agitatsioonikõned. Vahetult enne Laibachi esinemist pöördus publiku poole ansambli partner NSK-st Peter Mlakar, hoiatades kuulajaid sõja eest, teisalt pidi kõne publikut ärritama serbia natsionalistliku retoorika kasutamisega, põimides selle vahele fraase saksa keeles, mis oli Jugoslaavias saanud fašismi sümboliks. Samal ajal olid rahvuslikud konflikid Jugoslaavias üha teravamaks muutumas.
Montbéliard
Linna idapiiril Sochaux' eeslinnaga asub üks Prantsusmaa suurimaid autotehaseid, kus toodetakse Stellantisele kuuluva Peugeot automudeleid, lisaks ka Peugeot muuseum. Peugeot alustaski tegevust Montbéliardi lähistel, Peugeot' perekond pärineb linnast ligi 10 kilomeetrit kagus paiknevast Hérimoncourti väikelinnast ja firmamärgina kasutatav lõvi pärineb Sochaux' linna vapilt.
Laibach
1985–1990
1989. aastal pidas Laibach ka Euroopa turnee, misjärel lõpetati 1990 ilmunud album "Macbeth".
Detsembris 1990 toimus Laibachi esimene kontsert kodulinnas Trbovljes pärast 1980. aasta esinemiskeeldu. Kontsert tähistas nende 10 aasta pikkust tegevusaega ja langes ühtlasi kokku Sloveenia iseseisvusreferendumi toimumisega. Kontserti nimetati selle taustal hüüdlausega "10 aastat Laibachi – 10 aastat Sloveenia iseseisvust".
1990–2000
Sloveenia iseseisvumise järel muutis Laibach käsitletavaid teemasid. Esile tõusid uus maailmakord ja endise idabloki üleminek vabaturumajandusele, mida kasutati 1992 välja antud albumis „Kapital“.
1993 ilmus Daniel Landini dokumentaalfilm "Laibach: A Film from Slovenia" ("Laibach: film Sloveeniast", tuntud ka "Bravo" nime all). Laibachi eelnev tegevusperiood võeti kokku ka 1993 ilmunud albumiga "Ljubljana-Zagreb-Beograd", mis sisaldas muuhulgas tagasivaateid nende esimesele kontserdile ja esinemisele Novi Rocki festivalil. Plaadil kõlab ka ansambli esimese laulja ja liidri Tomaž Hostniki hääl, samuti on teda kujutatud albumi kaanel.
Samal ajal tegeles Laibach edasi NSK projektiga. 1990. aastate alguses moodustati nn NSK riik, mis andis välja passe, postmarke ning millel oli oma valuuta ja lipp. 1992 peeti NSK saatkonna üritusi Moskvas ja 1993 Berliinis.
1990. aastate sündmused Bosnias ajendasid ansamblit 1994 välja andma albumi "NATO". Albumit tutvustati 1994 ja 1995 toimunud kontserditurneega Euroopas, mis kandis nime "Occupied Europe NATO Tour 1994–95" ("Okupeeritud Euroopa NATO tuur 1994–95"). Turnee lõppes kahe kontserdiga sõjast laastatud Sarajevos, mis olid ühtlasi osaks "NSK riik Sarajevo" üritusest.
1995. aasta oktoobris esilinastus Michael Bensoni film Laibachist ja NSK-st "Predictions of Fire" ("Tule ennustus"). Filmis võeti kokku Laibachi ja NSK tegevus 1990. aastate esimesel poolel.
1996. aasta sügisel ilmus singel "Jesus Christ Superstar/God is God" ja album "Jesus Christ Superstars". Plaadi ilmumisega kaasnesid kontserditurneed Euroopas ja Ameerika Ühendriikides. Turnee raames esineti 1997. aastal esmakordselt pärast 1989. aastat ka Belgradis, kus Peter Mlakar pidas taas provokatiivse kõne.
1997. aastal toimus Laibachi üks olulisemaid kontserte, kui ta esines Euroopa kultuurikuu avamisüritusel Ljubljanas. Kontserdil esitas Laibachi muusikat lisaks ansamblile endale veel Sloveenia filharmooniaorkester ja koor. On leitud, et see oli Laibachi märgiline avalik heakskiitmine, ent kontsert ei jäänud ka negatiivse reaktsioonita, kui kontserdieelse kõne tõttu otsustas sellelt lahkuda Ljubljana konservatiivne peapiiskop.
2000–
Pärast 1996. aastat tekkinud pausi andis Laibach uue albumi välja 2003. Album "WAT", milles ansambel esitab nii saksa- kui ka ingliskeelseid lugusid, käsitles Iraagi sõja, antisemitismi, terrorismi ja ühiskonna kriisi teemasid. Samal aastal toimus plaadiesitlusturnee Euroopas.
Samuti ilmus 2003. aastal Laibachist ja NSK-st Briti kultuuriteoreetiku Alexei Monroe raamat "Pluralni monolit" ("Mitmuslik monoliit"). Raamat käsitleb Laibachi fenomeni Sloveenia 1980. ja 1990. aastate kultuurilises ja poliitilises kontekstis. Kaks aastat hiljem anti välja raamatu ingliskeelne versioon pealkirja all "Interrogation Machine: Laibach and NSK" ning 2014 ilmus raamat ka saksa ("Laibach & NSK – Die Inquisitionsmaschine im Kreuzverhör") ja prantsuse ("Interrogation Machine Laibach & Le NSK") keeles.
2004 ilmus Laibachi parimatest lugudest kogumik "Laibach Anthems".
Samal aastal toimus kontserditurnee Ameerika Ühendriikides. Turnee nimetati "Ameerika lahusriikide tuuriks" ("The Divided States of America Tour") ning sellest ilmus 2006. aastal film "Divided States of America". Film linastus ka PÖFFil pealkirja all "Ameerika lahusriigid". Turnee ja filmi pealkiri oli inspireeritud USA presidendivalimiste järgsest meeleolust, mida iseloomustas riigi jagunemine "kaheks vastandlikuks poliitiliseks ja kultuuriliseks pooluseks". Filmi DVD versioon sisaldas ka Laibachi esinemist Pariisis.
2006 ilmus ka Laibachi uus album "Volk", mis oli kollektsioon riigihümnide töötlustest ja sisaldas muuhulgas NSK riigi hümni. Lood on albumil valdavalt inglise keeles, ent sisaldavad kohati vastavate riikide keelseid fraase. Esindatud on interpretatsioonid näiteks Saksamaa, Suurbritannia, USA, Venemaa, Iisraeli ja Türgi hümnidest, pealkirja all "Slovania" esitati töötlus endise Jugoslaavia hümnist. Album anti välja koostöös teise Sloveenia ansambli Silence´iga. Albumi väljaandmisega kaasnes üle 100 kontserdiga turnee Euroopas ja Ameerika Ühendriikides. Esinemine Trbovljes jäädvustati DVD-le pealkirjaga "Dead in Trbovlje".
2008 andis Laibach välja töötluse Johann Sebastian Bachi teosest "Die Kunst der Fuge" ("Fuugakunst") nime all "Laibachkunstderfuge BWV 1080". Teos valmis suuremas osas juba 2006. aastal ning sellega esineti ka sama aasta Bachi festivalil Leipzigis. Bach ei täpsustanud oma "Fuugakunsti" komponeerides instrumente, millel seda esitama peaks ning seega on seda esitatud väga erinevate vahenditega saksofonist sümfooniaorkestrini. Kuna teos põhineb matemaatilistel algoritmidel, otsustas Laibach oma esituses põhiinstrumendina kasutada arvutit ning tulemuseks olnud elektrooniline töötlus laseb Bachi näidata "elektroonilise ja tehnomuusika pioneerina".
2008 ja 2009 toimus Laibachi Euroopa turnee, mille üks kontsert toimus Sloveenia filharmooniaseltsi ajaloolises hoones.
2010 sügisel avati Trbovljes Laibachi 30. tegevusaastale pühendatud näitus, lisaks toimusid juubeli tähistamiseks sümpoosionid ja kontserdid.
Laibach kirjutas muusika 2012 valminud ulmeparoodiafilmile "Iron Sky". Kuna "Iron Sky" oli osaliselt inspireeritud Laibachi muusikast ja eriti albumist "Volk", soovis režissöör Timo Vuorensola, et just Laibach filmile muusika kirjutaks. Filmi soundtrack ilmus samal aastal ka albumina.
Koosseis
pisi|Milan Fras 2010. aastal pisi|Mina Špiler 2010. aastal
De Motu Animalium
"De Motu Animalium" (ladina keeles "Loomade liikumisest") on pealkiri, mida on kandnud mitu kirjatööd:
Vaata ka
De motu animalium
USS Franklin (CV-13)
USS Franklin (CV/CVA/CVS-13, AVT-8) oli üks USA mereväe 24 Essex-klassi lennukikandjast, mis ehitati II maailmasõja ajal, ja viies laev mereväeajaloos, mis seda nime kandis. 1945. aasta märtsis sai laev Jaapani hävituslennukite rünnakus rängalt kannatada ja 724 meeskonnaliiget hukkus, laeva uppumist suudeti vältida ning ta suundus omal jõul remonti. USS Franklin on USA mereväe kõige raskemalt kannatada saanud lennukikandja, mis II maailmasõja üle elas.
Elmar Matt
Elmar Matt (6. mai 1932 Petserimaa – 17. märts 2013) oli eesti õpetaja, parteitöötaja ja riigiametnik.
Ta lõpetas aastal 1956 Tallinna Polütehnilise Instituudi keemia-mäeteaduskonna mäeosakonna.