cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tuumareaktor
Gaasjahutusega kiire reaktor
See töötab temperatuuril 850 °C ja sobib tootma nii elektrit kui ka vesinikku. Elektritootmisel paneb gaas tööle turbiini. Kütuseks on mitmesugused lõhustuvad ained, sealhulgas vaesestatud uraan. Tarvitatud kütus läheb taaskasutusse kohapeal, et minimeerida ohtlike tuumajäätmete teket. Ehkki General Atomics, mis tegeleb tuumafüüsika tehnoloogiatega, töötas selle süsteemi välja 1970. aastatel, ei ole siiani ühtegi ehitatud.
Pliijahutusega kiire reaktor
Selles liigub loomuliku konvektsiooniga plii või vismuti ja plii sulam temperatuuril 550 °C. Arendajate arvates on võimalik selliseid süsteeme ehitada väga erineva suurusega: alates tööstuslikest pika elutsükliga nn patareidest ning 300–400 MWe moodulitest ja lõpetades suurte (1400 MW) jõujaamadega. Uute materjalitehnoloogiatega loodetakse reaktori töötemperatuuri tõsta 800 kraadini, et võimaldada ka vesiniku tootmist. See on analoogne Venemaa kiire reaktori tehnoloogiaga BREST, mis põhineb plii ja vismuti jahutusega tuumaallveelaevade ehitamise neljakümneaastasel kogemusel. Ettepanek tehnoloogia Maailma tuumaenergia liidu neljanda põlvkonna rahvusvahelisse foorumisse lülitada tuleneb aga pigem kahest eksperimentaalreaktorist: STAR USA-s, mis töötab pliijahutusega, ja LSPR Jaapanis, mille jahutamiseks kasutatakse pliid ja vismutit.
Sulasoolareaktor
See töötab ülesoojusliku kiirusega neutronitel. Naatrium- ja tsirkooniumfluoriidide segust soojuskandjas lahustatud uraankütus ringleb läbi grafiidist südamikukanalite, mille tulemusena neutronid mõningal määral aeglustuvad. Plutooniumi ja teisi aktiniide saab lisada reaktori tööd katkestamata. Jahutus töötab 700 °C juures, 800 °C peetakse võimalikuks. 1960. aastatel töötati USAs mõnda aega sulasoolareaktori väikese prototüübiga, kuid hiljem projekt lõpetati. Sulasoolareaktoril on mitmeid häid omadusi: suurem ohutus passiivse madalarõhulise jahutuse tõttu, lühiajalise radioaktiivsusega lõhustusproduktid, vähendatud võimalus reaktori materjale relvatootmises kasutada ja madal kütusekulu.
Naatriumjahutusega kiire reaktor
See toetub viie kümnendi jooksul kaheksas riigis saadud kogemustele kiirete neutronreaktoritega. Nähakse ette rektoreid kahele elektrilise võimsuse piirkonnale:
2008. aasta alguses sõlmisid USA, Prantsusmaa ja Jaapan kokkuleppe naatriumjahutusega kiire reaktori tehnoloogia edasiarendamiseks.
Ülekriitilise veega jahutatud reaktor
Selle puhul toimub jahutus termodünaamilisest kriitilisest punktist kõrgemale viidud veega. Termodünaamiline kriitiline punkt on kõrgeim temperatuur ja rõhk, mille all gaasiline ja vedel olek on tasakaalustatud. Ülekriitiline vesi paneb turbiini otse tööle ega toimu vee muutmist auruks ning vastupidi. Reaktorit on võimalik ehitada ka kiireks reaktoriks tingimusel, et aktiniidide ümbertöötamisel rakendatakse tavapärast tsüklit. Suurem osa ülekriitilise veega jahutatud reaktori arendusest on toimunud Jaapanis.
Ülikõrgtemperatuurne reaktor
See on aeglaste neutronite reaktor, millega töötamisel on tuumariikides pikaajalised kogemused. Soojuskandja temperatuur 1000 °C võimaldab elektri ja vesiniku koostootmist, samuti on võimalik otsene suure kasuteguriga energiatootmine. Süsteem on kütuste suhtes paindlik, kuid ümbertöötamine puudub. Reaktorid on väljatöötamisel Jaapanis, Venemaal, Hiinas ja Lõuna-Aafrikas koostöös rahvusvaheliste partneritega. Võimsuseks kujuneb eeldatavasti umbes 600 MW.
Termotuumareaktorid
Lõhustumine pole ainus mõeldav viis tuumaenergia vabastamiseks. Energia saab vabaneda mitte ainult suurte tuumade lagunemisel keskmisteks, vaid ka kergete tuumade ühinemisel – samuti keskmisteks. Kõige soodsam on tuumasünteesiks kasutada kõige kergemat tuuma, milleks on vesinik, et muuta see heeliumiks. Harilikus vesinikus pole aga heeliumi tuuma moodustamiseks hädavajalikku neutronit. Samas on loodusliku vesiniku hulgas 0,015% nn rasket vesinikku ehk deuteeriumi, mille tuum koosneb ühest prootonist ja ühest neutronist. Kahe deuteeriumi tuuma ühinemisel ongi võimalik saada heeliumi tuum.
Siiski pole inimkond veel jõudnud sünteesireaktsioonide rakendamiseni energeetikas. Raskus on selles, et tuumade liitmiseks on vaja tuumi üksteisele lähendada, kuni nad jõuavad lühikese mõjuraadiusega tuumajõudude haardeulatusse. See on aga raske ülesanne, sest tuumad, olles ühenimeliselt laetud, tõukuvad tugevasti. Ainet tuleb nii tugevasti kuumutada, et gaasi osakeste põrkumise energia suudaks selle tõukumisbarjääri ületada ja teostuks sünteesireaktsioon kõrge temperatuuri toimel ehk termotuumareaktsioon. Selleks on vaja umbes 100 miljoni kraadist temperatuuri. Aastakümnete pikkuse intensiivse uurimistöö tulemusena on nüüd selline temperatuur saavutatud, kuid ainult lühikesteks ajahetkedeks. Teadlased on küll täheldanud reaktsiooni toimumist, kuid seni vajab seadeldis käigushoidmiseks märksa rohkem energiat kui ta suudab toota. Vastavad uuringud ja katsetused jätkuvad ja pole kahtlust, et esinevad probleemid leiavad ükskord ka lahenduse.
Vabadus viib rahva barrikaadidele
"Vabadus viib rahva barrikaadidele" ("La Liberté guidant le peuple") on Eugène Delacroix' maal aastast 1830.
Maal valmis 1830. aasta juulirevolutsiooni mõjul. Sellel on kujutatud võitlust Pariisi tänavail, mida pidasid käsitöölised, töölised ja demokraatidest haritlased. Võistlejate ees sammub naisena kujutatud sümboolne Vabadus, käes kolmevärviline rahvuslipp ja püss, peas sõdurimüts.
Esmakordselt eksponeeriti maali Pariisi Salonis (Salon de Paris) 1831. aasta mais. Riik ostis selle ka kohe ära.
Veebruaris 2013 kritseldas 28-aastane naine maali alaosale umbes 30 sentimeetrise grafiito.
Pöörijoon
Pöörijoon on kujutletav joon maakera pinnal, mille laiuskraad on 23,5° N (põhjapöörijoon) või 23,5° S (lõunapöörijoon). Nendel paralleelidel on päike seniidis üks kord aastas (pööripäeval).
Saue Muusikakooli Puhkpilliorkester
Saue Muusikakooli Puhkpilliorkester on orkester, mis alustas tegevust 1993. aastal Saue Keskkooli orkestrina nimega Yamaha Brass Band. Nimi tulenes metoodikast, mille alusel asuti õpetama toona veel valdavalt algkoolis õppivaid lapsi.
Lisaks Saue Muusikakooli õpilastele musitseerib orkestris noori ka mujalt Harjumaalt.
Orkestri looja ja muusikaline juht on dirigent Harry Illak. 2006. aastast töötab teise dirigendina Sirly Illak.
Hingu
Hingu on küla Harju maakonnas Saue vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Kernu valda.
Küla piirneb läänes Kibuna külaga, põhjas Kaasiku külaga, idas Pohla külaga. Küla piiri pikkus on 14,1 km.
Küla läänepiiriks on Keila–Riisipere raudtee. Kirde-edela suunas läbib küla Ääsmäe–Haapsalu–Rohuküla maantee. Lõunaosas on maantee küla idapiiriks. Kagu-lääne suunas läheb külast läbi Hingu oja.
Jongno ringkond
Jongno ringkond (Jongno-gu, hangulis 종로구, hanjas 鍾路區) on Souli haldusüksus. Jaguneb 19 linnaosaks (dong).
Ruhiorg
pisi|Little Cottonwood Creek Valley [[Utah' osariigis USAs]]
Ruhiorg ehk troog (inglise glacial trough) on U-kujulise ristprofiiliga liustikutekkeline org.
Ruhiorud on kunagised alpiliustike liikumisteed. Ruhiorgude suudmeosa mere poolt üleujutamise tagajärjel on tekkinud fjordid.
Laevaehitus
pisi|Laevatehas Laevaehitus on tööstusharu, mis tegeleb veesõidukite tootmise ja remondiga laevatehastes.
Laiemas tähenduses hõlmab laevaehitus ka teadusalade kompleksi, mis uurib ehitatavaid laevu ja ehitusprotsessi. Selle alla kuuluvad laevateooria, laevaarhitektuur, laevade projekteerimise teooria, laeva jõuseadmete teooria, laeva ehitusmehaanika ja laevaehituse korraldamine.
Suurim valdkonna ettevõte Eestis on laevaehitus- ja -remondikontsern BLRT Grupp, millele kuuluvad laevatehased Tallinnas, Klaipedas ja Turus. Laevaehitusega tegelevad veel Reval Shipbuilding ja Baltic Workboats AS, laevadetailide tootmisega Loksa Laevatehase AS.
Laevaremondiga tegeleb SRC Group AS ja LTH Baas AS, samuti spetsialiseeritud ettevõtted, näiteks laevamasinate remondiga tegelevad Diesel Service ja Ship System Diesel Service.
Väikelaevade ja paatide ehituse ja remondiga tegeleb Eestis mitu väikeettevõtet ja -töökoda.
2011. aasta aprillis algas Marek Vahula algatusel üleriigiline projekt "Laevade mälestus", et tähistada mälestusmärkidega kõik Eesti rannajoone seni tähistamata umbes 60 muistset laevaehituskohta. Ettevõtmine teostub Eesti Ajalooliste Laevade Seltsi egiidi all.
Laevaehitus antiikajal
Antiikajal ehitati kaubalaevu ja trieere kaldal. Valmis laevakered lohistati merre rullikutel köite ja talide abil. Laevu viimistleti kai ääres. Tihtimisplats asus sellest tuleohu tõttu eraldi. Laevu remonditi ellingutel ja seal ehitati ka väiksemaid laevu. Hellenismiajastul ehitati isegi 110–130 m pikkusi hiigellaevu ja nende ehitamiseks pidi olema mingi dokk, ainult selliste dokkide ehitus on tänapäeval teadmata.
Antiikaja laevaehitus oli väga tootlik. Näiteks laev "Syrakusia", mille kogumahutavus oli 3300, valmis aastaga. Roomlased ehitasid kriisi ajal 210 eKr kõigest 4 kuuga 240 alusest koosneva laevastiku.
Vana-Kreeka suurim laevaehituskeskus (nagu ka sõja- ja kaubasadam) asus kuni Peloponnesose sõja lõpuni Ateenas. Pärast seda oli tähtsaim laevaehituskoht Sürakuusas ja veel hiljem Aleksandrias.
Valesus
Valesus on teo (sealhulgas valiku või otsuse, sealhulgas uskumuse valiku või uskuda otsustamise) kooskõlalisuse puudumine mingite reeglitega. Tähtis erijuht on moraalne valesus – kooskõlalisuse puudumine moraalinormidega. Moraalset valesust nimetatakse tavaliselt vääruseks.
Valesuse vastand on õigsus.
Kõnekeeles öeldakse sageli "väär" ("ebatõene") asemel "vale".
Ekvatoriaalvööde
pisi|400px|Ekvatoriaalne kliimavööde Ekvatoriaalne kliimavööde on ekvaatori ümbruses paiknev põhikliimavööde, kus aasta läbi valitseb ekvatoriaalne õhumass. Sellele kliimavöötmele on iseloomulik väga väikse kõikuvusega kõrge õhutemperatuur ja suur sademete hulk. Aasta läbi puhuvad pöörijoonte piirkonnast lähtuvad passaadid. Päike on aasta läbi seniidis või väga kõrgel. Aastane päikesekiirguse hulk on seetõttu suur (kuid pilvisuse tõttu näiteks väiksem kui troopikavöötmes).
Aasta läbi on õhutemperatuur +25 °C ümber, iga päev sajab pärast lõunat vihma. Sademete hulk on üle 2000 mm aastas. Valitsevad vihmametsad ja asustus on hõre.
pisi|Ekvatoriaalkliima kliimadiagramm, [[Majuro atoll]] Ekvatoriaalsesse kliimavöötmesse jääb osa Kesk-Aafrikast, Lõuna-Ameerika põhjaosast ja Kagu-Aasiast.
Lõunapolaarjoon
thumb|350px|Maailma kaart (lõunapolaarjoon on märgitud punase joonega)
Lõunapolaarjoon on lõunapoolkera polaarjoon mille laiuskraad on 66,5° S. Lõunapolaarjoonest lõuna poole esineb polaaröö ja polaarpäev.
Sophiko Tšhiaureli
Sofiko Tšiaureli (gruusia keeles სოფიკო ჭიაურელი; 21. märts 1937 Thbilisi – 2. märts 2008 Thbilisi) oli nõukogude ja gruusia näitleja.
Sofiko Tšiaureli sündis Thbilisis tuntud näitleja Veriko Andžaparidze ja tuntud režissööri Mihheil Tšiaureli peres. Lõpetas Üleliidulise Riikliku Kinematograafia Instituudi. Aastatel 1960–1964 ja alates 1968 oli K. Mardžanišvili nimelise akadeemilise teatri näitleja, aastatel 1964–1968 Šotha Rusthaveli nimelise akadeemilise teatri näitleja.
Oma loomingulise elu jooksul mängis üle 100 osa teatris ja filmides, sealhulgas filmides "Granaatõuna värv" (1968), "Мелодии Верийского квартала" (1973), "Древо желания" (1976), "Otsige naist" (1982), "Покаяние" (1984) jm.
Tema abikaasa oli Kote Mahharadze, tuntud gruusia näitleja ja spordikommentaator.
Jungnangi ringkond
Jungnangi ringkond (Jungnangi-gu, hangulis 중랑구, hanjas 中浪區) on Souli haldusüksus. Jaguneb 20 linnaosaks (dong)
Rühm (matemaatika)
Rühmaks (varem nimetatud ka grupiks) nimetatakse matemaatikas hulka koos sellel defineeritud assotsiatiivse binaarse tehtega, mis rahuldab teatud pööratavuse tingimusi, mida on selgitatud allpool.
Rühma mõiste abil üldistatakse matemaatikas elementaarmatemaatika binaarseid tehteid nagu reaalarvude korrutamine (koos jagamisega) või liitmine (koos lahutamisega).
Rühma mõiste puhul pole oluline, milliste objektidega tehteid tehakse: need võivad olla arvud, kuid ka midagi muud. Nagu algebras ikka, tähistatakse neid objekte sümbolitega (tähtedega).
Rühma tehet, mis üldistab arvude liitmist või korrutamist, nimetatakse üldjuhul korrutamiseks. Erinevalt arvude liitmisest või korrutamisest ei pruugi see korrutamistehe olla kommutatiivne. Kommutatiivse tehtega rühmi nimetatakse Abeli rühmadeks.
Rühmi uurib rühmateooria.
Tehte suletus
Mõnikord lisatakse niisugune aksioom: Ülaltoodud definitsioonile seda aksioomi lisada pole tarvis, sest see tuleneb binaarse algebralise tehte definitsioonist. Kui aga on tarvis kindlaks teha, kas etteantud tehe  * on rühmatehe, tuleb igatahes kontrollida, kas *  rahuldab seda aksioomi (tingimust); kui mitte, siis pole tegemist binaarse algebralise tehtega.
Aksioomide komplekti liiasus
Ka ülaltoodud aksioomide komplekt sisaldab teatud määral liiasust.
Rühm ei pea olema kommutatiivne
Rühma tehe ei pea olema kommutatiivne: rühmas võivad leiduda sellised elemendid a ja b, et a * b ≠ b * a. Kui rühma G mis tahes elementide a ja b korral a * b = b * a, siis rühma g nimetatakse Abeli rühmaks (norra matemaatiku Niels Henrik Abeli järgi) ehk kommutatiivseks rühmaks. Rühmi, millel seda omadust ei ole, nimetatakse mitte-Abeli ehk mittekommutatiivseteks rühmadeks.
Vabadused rühmale osutamisel
Sageli tähistatakse rühma (G, * ) lihtsalt "G", jättes tehte  * mainimata. Seda saab teha ainult juhul, kui tehe on iseenesestmõistetav või kokku lepitud. Tegelikult saab hulgal, millel on üle ühe elemendi, defineerida mitu erinevat rühma tehet.
Kabila
Kabila on nii koha- kui ka isikunimi:
Rühm (matemaatika)
Multiplikatiivne tähistusviis
Hoolimata tehte tegelikust loomusest kasutatakse suvalistest rühmadest rääkides analoogia põhjal korrutamisega tavaliselt multiplikatiivset tähistusviisi ning rühma tehet nimetatakse korrutamiseks. Multiplikatiivne tähistusviis tähendab järgmisi kokkuleppeid:
Kabila
Kohad
Isikud
Rühm (matemaatika)
Aditiivne tähistusviis
Mõnikord peetakse rühma tehet analoogiliseks liitmisega ning kasutatakse aditiivset tähistusviisi, mis hõlmab järgmised kokkulepped:
Tähistusviisi valik
Aditiivset tähistusviisi kasutatakse tavaliselt üksnes Abeli rühmade puhul. Teiselt poolt, Abeli rühmde puhul võidakse kasutada ka multiplikatiivset tähistusviisi.
Võimalik on kasutada ka neutraalset tähistusviisi, näiteks sellist nagu rühma definitsioonis käesolevas artiklis. Sel juhul on tehtemärk (näiteks) "*", ülejäänud tähistused (näiteks) samasugused nagu multiplikatiivse tähistusviisi korral. Tähistusviisi neutraalsuse rõhutamiseks võib ühikelementi nimetada neutraalseks elemendiks.
Rühma järk
Rühma G järguks (tähis: |G| või o(G)) nimetatakse hulga G võimsust. Kui G on lõplik hulk, siis rühma G järk on hulga G elementide arv.
Kui G on lõplik hulk, siis rühma G nimetatakse lõplikuks rühmaks.
DME
thumb|VOR DME
DME ehk distance measuring equipment on süsteem pilootidele õhusõiduki ja raadiomajaka vahelise kauguse mõõtmiseks. Lennukis olev seade saadab maapealsele majakale signaali, misjärel arvutatakse välja signaali levimise kiirus. Majakas saadab õhusõidukile vastusignaali ja annab teada kauguse sellest majakast. Iga majakas töötab kindlal sagedusel (962-1213 MHz), kuid võimalike inimlike vigade vältimiseks ei ole võimalik seda sagedust eraldi kokpitis valida. Kuna DME on tihti VOR-majakaga seotud, peab piloot seadmes valima VOR vahemikus (108-118 MHz) oleva sageduskanali ning seade konfigureerib end seejärel vastavale DME sagedusele, mis on seotud piloodi sisestatud VOR sagedusega.
Oluline on teada, et näidatav kaugus on nn. slant range ehk lennuki otsene kaugus majakast, mitte maapinna suhtes. Seetõttu muutub DME-näit majakale lähenedes ja/või kõrguse suurenedes ebatäpsemaks. thumb|DME selgitav joonis
Morris Weitz
Morris Weitz [m'orris u'iits] (24. juuli 1916 – 1. veebruar 1981 Boston) oli USA esteetik.
Ta sai doktorikraadi Michigani Ülikoolist ning õpetas 9 aastat Vassar College'is, aastatel 1954–1969 Ohio Osariigi Ülikoolis ja 1969. aastast Brandeisi Ülikoolis. Viimati oli ta Brandeisi Ülikooli Richard Koreti professor.
Weitz sai tuntuks väitega, et kunsti ei ole võimalik defineerida, sest kunstiks nimetatakse nähtusi, mille vahel on perekondlik sarnasus Ludwig Wittgensteini mõttes. Enamik esteetikuid püüdis tema väidet ümber lükata, kuid tulemusena hakkasid esteetikud taas huvi tundma analüütilise filosoofia vastu.
Weitz töötas välja kriitika filosoofia, mille järgi kriitik peab kunstiteost tõlgendama, hindama ja lõpuks teose üle teoretiseerima.
Tema tuntuim raamat on "Hamlet and the Philosophy of Literary Criticism".
"Teooria roll esteetikas"
Weitz avaldas 1956 ajakirjas Journal of Aesthetics and Art Criticism artikli "The Role of Theory in Aesthetics", kus ta eitas kunsti defineerimise võimalikkust.
Kunstifilosoofias on "teooria" Weitzi sõnul otsinud kunsti olemust definitsiooni, nimelt tarvilike ja piisavate tingimuste kaudu. Formalism, voluntarism, emotivism, intellektualism, intuitivism ja organitsism esitavad igaüks oma definitsiooni, pidades seda ainuõigeks definitsiooniks, mis avab kunsti olemuse. Paljude teoreetikute väitel ei saa kunsti adekvaatselt tajuda ega põhjendada ühe kunstiteose paremust teise ees, teadmata kunsti loomust. Eri teooriate vastastikune välistavus ning üksmeele puudumine hoolimata pikaajalistest otsingutest paneb kahtlema definitsiooni leidmise võimalikkuses.
Weitz väidab, et kunsti definitsiooni ("teooriat") polegi võimalik leida ning tuleb loobuda küsimast kunsti loomuse järele; kunsti mõistmiseks piisab vastamisest teistele küsimustele. Õiget ("reaalset") definitsiooni ei saagi olemas olla. Ometi on püüdlustel seda leida suur tähtsus kunsti mõistmisel.
Clive Belli formalistlik teooria tegeleb peamiselt maalikunstiga, kuid pretendeerib üldistatavusele teistele kunstiliikidele. Maalikunsti olemus on plastilised elemendid omavahelises suhtes. Maalikunsti defineeriv omadus on tähenduslik vorm – mingid joonte, värvide, vormide ja mahtude kombinatsioonid, mis kutsuvad esile unikaalse vastukaja. Emotivist aga leiab, et kunsti defineeriv omadus on hoopis emotsiooni väljendamine tajutavas avalikus meediumis. Intuitivistidest leiab näiteks Benedetto Croce, et kunstile on iseloomulik eriline loov, tunnetuslik ja vaimne akt. Kunst on tunnetuse esimene aste, milles kunstnikud kujundid ja intuitsioonid lüüriliseks selgitamiseks või väljendamiseks. Kunst on mittemõisteline teadvus, asjade unikaalse individuaalsuse teadvus; olles väljaspool mõistelist mõtestamist ja väljaspool toimingut, on ta teadusliku ja moraalse sisuta.
Isiklikku
Viimati elas ta Newtonis Massachusettsi osariigis.
Kajsa Bergqvist
pisi Kajsa Margareta Bergqvist (sündinud 12. oktoobril 1976 Sollentunas) on Rootsi naiskergejõustiklane (kõrgushüppaja).
Isiklikud rekordid
Kajsa Bergqvisti isiklik rekord kõrgushüppes on 206 cm (26. juuli 2003 Eberstadt (Saksamaa)).
Ta püstitas sisemaailmarekordi 208 cm 4. veebruaril 2006 (Arnstadtis Saksamaal), ületades Heike Henkeli peaaegu 14 aastat püsinud rekordi 1 sentimeetriga.
Isiklikku
Kajsa Bergqvist elab Monacos Monte Carlos.
Aastatel 2007–2011 oli Bergqvist abielus näitleja Måns Herngreniga.
2011. aasta detsembris teatas Kajsa Bergqvist avalikult, et on lesbi.
Yeongdeungpo ringkond
Yeongdeungpo ringkond (Yeongdeungpo-gu, hangulis 영등포구, hanjas 永登浦區) on Souli haldusüksus. Jaguneb 22 linnaosaks (dong).
Vimb
Vimb (Vimba vimba) on karpkalaliste seltsi kuuluv kala. Eesti keeles on kala nimetatud ka vimmaks.
Vimb meenutab välisehituselt latikat, kuid tema keha on madalam. Vimb kasvab harilikult 20–35 cm pikkuseks, harvem kuni 50 cm. Tal on suhteliselt sihvakas keha, mis on külgedelt lamenenud, suu alaseisune, silmad suhteliselt suured. Värvuselt on küljed hõbedased kuni kollakad, selg mustjaspruun kuni sinakas ja kõhualune valge.
Vimb on levinud Põhja-, Lääne-, Musta- ja Kaspia merega ühenduses olevates jõgedes, samuti riimveelises rannikumeres.
Eestis on vimb levinud rannikumeres ja Peipsi järves, kust kevaditi siirdub massiliselt jõgedesse kudema.
NETI
NETI (neti.ee) on Interneti otsingumootor ja temaatiline veebikataloog, mille omanik on AS Postimees Grupp (varem ka Telia Eesti).
NETI alustas 1996. aasta oktoobris kataloogina ning 1998 lisati täistekstiotsing Eesti veebilehtede piires.
See oli mõnda aega Eesti külastatuim veebisait. 2014. aasta seisuga oli NETI külastatavuselt 15. veebisait Eestis.
2021. aastal teatas Postimees Grupp, et ostab veebiportaali.
Schlins
Schlins on vald Austrias Vorarlbergi liidumaal Feldkirchi ringkonnas.
Vjatšeslav Zahovaiko
Vjatšeslav Zahovaiko (sündinud 29. detsembril 1981 Lelles) on Eesti jalgpallitreener ja endine jalgpallur.
Aastatel 2017–2021 oli ta Eesti Meistriliiga klubi Paide Linnameeskond peatreener.
FC Flora
2006. aastal lõi ta FC Flora meeskonnas Meistriliigas 21 mänguga 25 väravat (1,2 väravat mängu kohta) ning osutus sellega maailma kõrgliigade kõige efektiivsemaks ründajaks.
UD Leiria
30. detsembril 2009 sõlmis Zahovaiko kahe ja poole aastase lepingu Portugali klubi UD Leiriaga. Esimese eestlasena Portugali kõrgliiga klubiga lepingu sõlminud Zahovaiko debüteeris UD Leirias liigakarikamängus Braga Sportinguga (1:4). Algkoosseisus alustanud Zahovaiko vahetati välja 73. minutil. Liigadebüüdi tegi ta 2:0 võidumängus Olhanense vastu, kui ta vahetati 90. minutil sisse. Esimese värava lõi ta 1:6 kaotatud sõprusmängus Portugali esiliigaklubi Fatima vastu.
Sillamäe Kalev
Pärast mängimist Soome KuPSis siirdus Zahovaiko Kreekasse, kuid lepingust sealse klubi FC Panachaikiga ei saanud asja ning Zahovaiko liitus üleminekuakna viimasel tunnil hoopis Eesti klubiga Sillamäe Kalev.
Georges Bizet
thumb|Georges Bizet (1875) pisi|Natalia Kutateladze esitab Carmeni habaneerat (57. Concurs Internacional de Cant Francesc Viñas in 2020) Georges Bizet (sünninimega Alexandre-César-Léopold Bizet, ristinimega Georges; 25. oktoober 1838 Pariis – 3. juuni 1875 Bougival) oli prantsuse helilooja, kes on tuntud eelkõige oma ooperi "Carmen" järgi.
Bizet sündis Pariisis. Tema isa oli lauluõpetaja ja ema pianist, kuulsa lauluõpetaja François Delsarte'i õde. Emalt sai Bizet klaverimängu algõpetuse. Eriti andeka lapsena võeti ta juba kümneaastaselt mainekasse Pariisi Konservatooriumi. Konservatooriumis õppis Bizet komponeerimist ja klaverimängu.
Karjäär
Aastal 1857 jagas ta Jacques Offenbachi korraldatud võistlusel auhinda ühevaatuselise opereti "Le docteur Miracle" orkestreeringu eest. Seejärel võitis ta Prix de Rome'i, stipendiumi paljutõotavatele muusikutele. Stipendiumi tingimuste kohaselt õppis Bizet kolm aastat Roomas. Seal küpses tema talent ja valmis opera buffa "Don Procopio". Kogu ülejäänud lühikeseks jäänud elu veetis Bizet Pariisi lähistel elades.
Pariisi naasnuna pühendus ta heliloomingule. Aastal 1863 sündis Theatre-Lyrique'i tellimusel ooper "Les pécheurs de perles" ("Pärlipüüdjad"). Samal perioodil kirjutas ta ka ooperi "La jolie fille de Perth", tuntud vodevilli "L'arlésienne" ja klaveriteose "Jeux d'enfants" ("Lastemängud"). Samuti kirjutas Bizet romantilise ooperi "Djamileh", mida on tihti nimetatud "Carmeni" eelkäijaks. Oma esimese sümfoonia "Sümfoonia C-duur" kirjutas Bizet 16-aastaselt konservatooriumis, ilmselt koduse ülesandena. Arvatavasti unustas ka Bizet ise selle teose olemasolu, sest see avastati alles 1933. aastal konservatooriumi raamatukogu arhiivist. Pärast selle esmaettekannet 26. veebruaril 1935 hakati seda teost nimetama Bizet' varajase perioodi meistriteoseks ja tänapäeval loetakse seda varajase romantilise perioodi repertuaari üheks tähtteoseks. Sümfoonia on tuntud ka stiililise sarnasuse poolest Franz Schuberti teostega, mis olid tol ajal Pariisis praktiliselt tundmatud. Bizet' teine sümfoonia "Rooma" jäi lõpetamata.
Kuigi Bizet on tuntud heliloojana, oli ta ka erakordselt andekas pianist, kelle oskusi on kiitnud isegi Ferenc Liszt. Kuulnud, kuidas Bizet esitas ilma igasuguse ettevalmistuseta keerulise teose ega teinud seejuures ühtki viga, ütles Liszt, et peab Bizet'd üheks Euroopa kolmest parimast pianistist.
"Carmen"
Bizet' tuntuim teos on 1875. aastal valminud ooper "Carmen", mis põhineb Prosper Mérimée samanimelisel novellil 1846. aastast. Olles mõjutatud Giuseppe Verdi loomingust, kirjutas Bizet "Carmeni" peaosa metsosopranile. Sisult on "Carmen" väga traagiline. Ooperilaval on inimesed otse rahva hulgast – vabrikust, külast, mustlaslaagrist, salakaubavedajate keskelt, härjavõitluse areenilt. Tegevuskoht on Hispaanias. Sellel värvikal taustal hargneb mustlasneiu Carmeni ja talupoisist seersandi Jose armastuse lugu. Carmen on ilus, temperamentne ja veidi isekas tütarlaps. Olles looduslapselikult vaba eelarvamustest, ei tunnista ta armastuses silmakirjalikkust. Lakanud armastamast Jose'd, kingib ta oma südame härjavõitlejale Escamillole. Jose, kes ei suuda leppida mõttega, et on Carmeni kaotanud, püüab viimast surma ähvardusel enda juurde tagasi pöörduma sundida. Carmen keeldub ja Jose tapab ta.
Surm
Enamiku elust oli Bizet kannatanud korduvate kurguvalude all. Eriti halvenes tema tervis siis, kui ta töötas ühes kirjastajate firmas kuni 16 tundi päevas. 1868. aastal teatas ta Galabertile, et ta oli olnud vahepeal väga haige. "Ma kannatasin nagu koer," ütles ta. 1871. aastal ja uuesti 1874. aastal, Carmenit komponeerides tabas teda mitu haigushoogu, mis kirjelduste põhjal oli ilmselt angiin. 1875. aasta märtsi lõpus tabas teda veel üks hoog. Carmeni läbi kukkumise perioodil Bizet küll aeglaselt taastus, kuid haigestus sama aasta mais uuesti. 27. mail 1875 läks ta Bougivalile puhkama ja kuna tundis ennast siis järjest paremini, läks neli päeva hiljem, 31. mail Seine'i jõkke ujuma. 1. juunil jäi ta jälle haigeks, kannatades kõrge palaviku ja valu all, millele järgnes peatselt infarkt. Ta jõudis veidi taastuda, kuid juba 3. juuni varahommikul, tema pulma-aastapäeval, tabas hotellitoas viibinud Bizet'd veel üks infarkt, mis seekord lõppes surmaga. Bizet oli surres 36-aastane.
Yangcheoni ringkond
Yangcheoni ringkond (Yangcheoni-gu, hangulis 양천구, hanjas 陽川區) on Souli haldusüksus. Jaguneb 20 linnaosaks (dong).
Kolomõja
Kolomõja (ukraina Коломия, poola Kołomyja) on oblastilise alluvusega linn Ukrainas Ivano-Frankivski oblastis, Kolomõja rajooni halduskeskus (ei kuulu ise rajooni koosseisu). Kolomõja asub Pruti jõe vasakul kaldal, umbes 49 km Ivano-Frankivskist lõunakagus.
Kolomõjat on esmamainitud 1240. aastal, Magdeburgi linnaõigused sai 1405. aastal.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Kolomõja elanikest ukrainlasi 92,35%, venelasi 5,01%, poolakaid 0,49%, valgevenelasi 0,29%, moldaavlasi 0,10% ja juute 0,08%.
Kabila (Saue)
Kabila on küla Harju maakonnas Saue vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Kernu valda.
Küla piirneb edelas Laitse külaga, kagus Muusika külaga, lõunas Ruila külaga, loodes Lääne-Harju vallaga, kirdes Tuula külaga, idas Pällu külaga. Küla piiri pikkus on 17,6 km.
Küla kaguosa läbib Ääsmäe–Haapsalu–Rohuküla maantee.
Küla edelapiiril voolab Vasalemma jõgi. Küla loodeosas laiub Suure-Aru soo, mille kaitseks on moodustatud Suure-Aru looduskaitseala.
Küla lõunaosas asub arheoloogiamälestiseks arvatud kalmistu.
Rootsi keel
Rootsi keel (rootsi keeles svenska) kuulub indoeuroopa keelkonna germaani keelte skandinaavia idarühma, ta on taani ja norra keelega lähedalt suguluses ning on nii kõnes kui kirjas vastastikku mõistetav. Keel arenes välja vanapõhja keelest.
Rootsi keel on alates 1. juulist 2009 Rootsi ametlik keel (seaduses: "peamine keel") ja de iure Soome riigikeel soome keele kõrval.
Eestisse jäänud rootslaste kogukonda koheldi Esimese ja Teise maailmasõja vahel väga hästi. Rootslaste enamusega piirkonnad kasutasid administratiivse keelena rootsi keelt ning Eesti-Rootsi kultuur oli tõusmas. Paljud rootsi keelt rääkivad inimesed pidid aga Teise maailmasõja lõpus põgenema Rootsisse, kui Eesti liideti Nõukogude Liiduga. Tänapäeval on alles jäänud vähe vanemaid rääkijaid.
Struktuurist ja sõnavarast
left|thumb|Rootsi tähestik Rootsi keele grammatiline struktuur on küll veidi keerulisem norra ja taani keele omast, ent ei valmista õppijaile kunagi suuremaid raskusi. Näiteks on verbil ühes kindlas ajavormis vaid üks vorm, mis kõikides pööretes on sama (nt arbeta (töötama) olevikus arbetar: jag arbetar, du arbetar, han arbetar, vi arbetar, ni arbetar, de arbetar, lihtminevikus arbetade: jag arbetade, du arbetade jne). Rootsi keel jagab 100% skandinaavia sõnavara taani ja norra keelega. Kuid samas sarnaneb rootsi sõnavara kuni 90% ka lõunagermaani keelte omaga, nt saksa ja hollandi sõnavaraga, niisiis ei valmista näiteks saksa või hollandi keelt oskavale õppurile erilisi raskusi; kui probleeme tekib, siis tavaliselt puudutavad need rootsi keele puhul vaid hääldust – grammatika ja sõnavara probleemiks ei kujune.
Murded
Rootsi keele murde lingvistiline definitsioon on, et murret ei ole mõjutanud tavapärane rootsi keel ning selle eraldiseisvat arengut saab jälgida vanapõhja keeleni.
thumbnail|350px|Erinevate murrete kaart.
Songpa ringkond
Songpa ringkond (Songpa-gu, hangulis 송파구, hanjas 松坡區) on Seouli haldusüksus. Jaguneb 28 linnaosaks (dong).
Jõhvussid
Jõhvussid (Nematomorpha, harvem nimetus Gordiacea) on loomade hõimkond, kuhu kuuluvad ainult parasiitse eluviisiga organismid. Nii morfoloogiliselt kui ka ökoloogiliselt sarnanevad nad ümarussidega. Nende pikkus on keskmiselt 1 m ja läbimõõt 1–3 mm. Nad elavad valdavalt mageveekogudes. Jõhvusse on kirjeldatud 320 liiki.
Täiskasvanuna nad ei toitu, kuid vastsed parasiteerivad paljudes veeputukates, vähilaadsetes ja tirtsulistes.
Teib
pisi|Joonis Teib (Leuciscus leuciscus), rahvasuus häslik, on karpkalalaste sugukonda teibi perekonda kuuluv kala.
Teib on levinud Euroopas Püreneedest ja Alpidest põhja ja ida pool, Krimmis ja Kaukaasias kuni Siberi jõgede ja järvedeni, välja arvatud Vaikse ookeani vesikond. Sellel levialal eristatakse kolme alamliiki: euroopa teib (Leuciscus leuciscus leuciscus), baikali teibi (Leuciscus leuciscus baikalensis) ja kirgiisi teibi (Leuciscus leuciscus kirgisorum).
Teib elutseb kiire vooluga jõgedes ja ojades, läbivooluga järvedes ja rannikumeres. Ta on parvekala, kes suuri rändeid ei soorita. Ta on poolsiirdekala, kes kevadel tõuseb kudemiseks massiliselt jõgedesse ja ojadesse.
Sageli seltsib ta teiste sama perekonna liikide, näiteks turva ja säinaga. See tekitab nende eristamise vajaduse. Turvast erineb teib pärakuuime poolest. Teivi pärakuuim on otsast pisut nõgus, kahe terava nurgaga, hallikas või kollakas, turva pärakuuim seevastu otsast sirge, ümardunud nurkadega ja erepunane. Säinast võib teibi eristada sihvaka keha, suuremate soomuste ja uimede värvuse põhjal: säina kõhuuimed ja pärakuuim on vaarikpunased.
Teivi suu on pool-alaseisune. Ta sööb surusääsklaste ja teiste putukate vastseid ning ränivetikaid. Surusääskede või ühepäevikute masslennu ajal või kui vihm ja tuul ajavad kaldaäärsetelt põõsastelt putukaid vette, tõuseb teib vee pinnakihtija sööb neid putukaid. Muul ajal on teib põhjalähedase eluviisiga.
Euroopa teib võib kasvada kuni 30 cm pikkuseks ja 400 g raskuseks. Suguküpseks saab ta kolmeaastaselt või hiljem, 11–14 cm pikkuselt.
Eestis levinud euroopa teibi leidub Pärnu ja Emajõega ühenduses olevates väiksemates jõgedes, ojades ja järvedes ning riimveelises rannikumeres.
Eestis elutsevatelt teibidelt on leitud 54 liiki parasiite.
Kaasiku (Saue)
Kaasiku on küla Harju maakonnas Saue vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Kernu valda.
Küla piirneb läänes Kibuna külaga, lõunas Hingu külaga, idas Laitse ja Vansi külaga, põhjas Lääne-Harju vallaga. Küla piiri pikkus on 19,6 km.
Küla läänepiiriks on Keila–Riisipere raudtee. Küla põhjapiiril voolab Vasalemma jõgi. Ida-lääne suunas läbib küla Munalaskme–Laitse tee. Kaasikul on Laitse raudteepeatus, mille juurest kulgeb Vasalemma jõeni Laitse aiandusühistute tee.
EULEX
EULEX Kosovo ehk Euroopa Liidu õigusriigi missioon Kosovos on 2008. aasta detsembris käivitunud Euroopa Liidu suurim tsiviilmissioon, mille põhieesmärk on toetada Kosovo võime õigusriigi valdkonnas, st aidata jälgides ja juhendades kaasa Kosovo politsei, justiitsvaldkonna ning tolli arengule.
Kaasiku (Saue)
Küla lääne- ja lõunaossa on Nõukogude ajal rajatud aianduskooperatiive.
EULEX
Eesti on sellele missioonile lähetanud kuus eksperti.
Kaasiku (Saue)
Küla territooriumil leidub karstivorme ("Hundikurk") ja on iidne asulapaik (arheoloogiamälestis).
Küla lõunapiiril oleval puisniidul paikneb kaitsealuse liigi kahelehise käokeele (Platanthera bifolia) leiupaik (osaliselt Hingu küla territooriumil).
Schnifis
Schnifis on vald Austrias Vorarlbergi liidumaal Feldkirchi ringkonnas.
Mapo ringkond
Mapo ringkond (Mapo-gu, hangulis 마포구, hanjas 麻浦區) on Souli haldusüksus. Jaguneb 24 linnaosaks (dong).
Kabila (Põhja-Sakala)
Kabila on küla Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas.
Ajalugu
Kabila küla Polli talu maadel asunud rahvapärimuse järgi kabel. Arvatavasti on küla selle järgi nime saanud. 1559. aasta revisjonis on Kabila küla Kabella nime all.
Kool
XVIII sajandil asutatud Kabila kool töötas algkoolina 1923. aastani. Aastatel 1902–1909 asus Kabila koolimajas Vastemõisa kaheklassiline ministeeriumikool.
XVIII sajandil loodud Kabila vallakool oli Vastemõisa vanim kool. Haridusasutus tegutses 1923. aasta kevadeni, mil see ühendati Kildu kooliga.
Enne 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi kuulus küla Suure-Jaani valda.
Koerliblikas
pisi|Koerliblikas kanarbikul. pisi|Koerliblika tiibade alakülg. Koerliblikas ehk väike-koerliblikas (ka väike koerliblikas ; Aglais urticae, sünonüümid Vanessa urticae, Nymphalis urticae) on koerlibliklaste sugukonda koerliblika perekonda kuuluv liblikas.
Koerliblikas on üks tavalisimaid Eesti päevaliblikaid. Ta lendab varakevadest saati, ühe esimese kevadliblikana, kuna talvitub valmikuna. Ta lendab peaaegu kogu suve jooksul ja võib suve jooksul moodustada kolm põlvkonda. Röövik toitub kõrvenõgestel ja raudnõgestel.
Kolga Kool
Kolga Kool (varem Kolga Keskkool) on üldhariduskool Kolga alevikus Kuusalu vallas Harjumaal.
Koerliblikas
Levik
Koerliblikas elab suuremas osas Euraasias. Põhja pool ei ela ta üksnes kõikjal Kaug-Põhjas, kuigi ta elab nii Kamtšatkal, Magadani oblastis kui Jakuutias. Lõuna poole ulatub levila Saudi Araabia, Pakistani, Himaalaja ja Põhja-Vietnamini.
Burkina Faso riigipeade loend
Burkina Faso riigipeade loend loetleb riigi presidendid alates autonoomia saamisest Ülem-Volta nime all 1959. aastast. Riik iseseisvus 5. augustil 1960. Aastast 1984 on riik tuntud Burkina Fasona.
Koerliblikas
Levik
Elab ka Briti saartel ja Jaapanis.
Alpides tõuseb ta 3 km, aga Himaalajas 5 km kõrgusele merepinnast.
Kolga Kool
Ajalugu
1864. aastal loodi Kolga vallakool, mille jaoks mõis loovutas Vaadisepa talu Uuri külas, mis asus 3 km kaugusel Kolgast. Koolimaja õnnistati mihklipäeval, 29. septembril 1864. Mõni aasta hiljem kolis kool Luuba talusse. Esimeseks koolmeistriks oli Juhan Tuts.
Koerliblikas
Nomenklatuur
Eesti keeles nimetatakse seda liiki tavaliselt koerliblikaks. Et eristada teda sama perekonna teistest liikidest, nimetatakse teda ka väike-koerliblikaks või väikeseks koerliblikaks. Suur-koerliblikas, kellest väike-koerliblikat varem eristati, on nüüd paigutatud pajuliblika perekonda ja kannab teist nime (kollatähn-pajuliblikas).
Liigiepiteet urticae tähendab ladina keeles 'nõgese' ning viitab koerliblika rööviku toidutaimele.
Süstemaatika
Koerliblikas paigutatakse koerliblika perekonda (Aglais urticae), pajuliblika (Nymphalis) perekonda või perekonda Vanessa.
Koerliblikal on kirjeldatud hulk alamliike:
Mitut liiki on vahel käsitletud ka koerliblika alamliikidena:
Välimus
Koerliblika valmiku tiibade siruulatus on kuni 40...50 mm, teistel andmetel 50...60 mm.
Kesk- ja kõrgmäestikus on koerliblikad suuremad ja heledamad, Põhja-Euroopas kipuvad nad olema väiksemad ja tumedamad. Isased ja emased välimuselt ei erine.
Tiibade alakülg on silmatorkamatu, pruunikas. Seda külge näitavad nad siis, kui pikemat aega koha peal istuvad, samuti talvitumisel. Seevastu ohu korral avavad nad kiiresti tiivad, näidates oma tiibade eredat ülapoolt. See võib noori ja elukogemusteta linde ära ehmatada.
Talvitumine
Koerliblikas talvitub valmikuna. Talvituda võib ta ka inimtekkelistes paikades: koobastes, keldrites ja pööningutel.
pisi|left|Koerliblika röövik.
Välimus
Koerliblika röövikud kasvavad umbes 30 mm pikkuseks, teistel andmetel kuni 22 mm pikkuseks.
Nad on mustad, peente valgete laikudega ja kahe katkendliku külgjoonega. Külgjoonte all on keha purpurpruun ja mõnikord on kollaste külgjoonte vahel punakaspruun joonis. Seljal ja külgedel on mustad või kollakad ogad. Pea on must
Toitumine
Röövik toitub Eestis nõgestest, aga välismaal ka kanepist, harvem humalast.
Eluviis
Noored röövikud kooruvad ja elavad karjakaupa koos, isegi külg külje kõrval, vanad röövikud elavad üksikutena.
Nukkumine ja nukustaadium
Nukkumiseks otsib röövik varjatud koha, mis sageli on selsamal toidutaimel.
Nukk ripub, pea alaspidi. Nukustaadium kestab pool kuud. Mõnel määral on nukk liikumisvõimeline.
Märkused
Artikli kirjutamisel on kasutatud saksa Vikipeedia artiklit seisuga 6. juuni 2008 ja vene Vikipeedia artiklit seisuga 9. august 2011.
Kolga Kool
Ajalugu
1877. aastal ehitati uus koolihoone.
1899. aastal Uuri vallakool likvideeriti ja selle asemele loodi Kolga kaheklassiline ministeeriumikool, mille esimeseks juhatajaks oli Anton Kärk. 25. oktoobril 1899 sai õnnistuse uus koolimaja.
Kooli nimetust on mitu korda muudetud: algul oli see algkool, seejärel etapiliselt 6-, 7-, 8-klassiline algkool, 1984. aastal nimetati kool põhikooliks ning 1991. aastal Kolga Keskkooliks. Hoone, kus kool tänapäeval töötab, avati aastal 1986.
Tunnustus
Kolga Keskkool pälvis Avatud Eesti Fondi 2009. aasta Koosmeele auhinna, millega tunnustati kooliõpilaste tegevust 2008. aastal Venemaa pommirünnakutes kannatanud Gruusia sõpruskooli toetamisel.
Asukoht
Kolga Keskkool paikneb Kuusalu vallas Kolga alevikus, Kuusalu ja Loksa vahel.
Keriloomad
Keriloomad ehk rotatoorid (Rotifera ehk Rotatoria) on kosmopoliitne alamate loomade hõimkond, kuhu kuuluvad mikroskoopilised pseudotsöloomiga loomad.
Keriloomade morfoloogia ja bioloogia on väga mitmekesine. Mageveekogudes, eriti eutroofsetes, moodustavad nad tihti suure osa zooplanktonist.
Enamik keriloomi on umbes 0,1–0,5 mm pikad ning elavad valdavalt mageveelistes või vähese soolsusega veekogudes.
Keriloomad võivad olla planktilised, aeglaselt substraadil liikuvad või sessiilsed ehk elavad substraadile kinnitunult. Keriloomad on virustajad ehk aktiivsed biofiltraatorid.
Keriloomade nimetus tuleb sellest, et nende peaotsas asub ripsmetest koosnev keriaparaat ehk mälumik, mille abil nad toiduosakesi suhu toimetavad ja mis neil vajadusel liikuda aitab.
Keriloomad võivad ellu jääda äärmuslikes tingimustes. Näiteks on õnnestunud elule äratada 24 tuhat aastat Siberi igikeltsas külmunud olekus veetnud keriloom.
Esimesena kirjeldas neid 1696. aastal John Harris.
Edgar Johan Kuusik
pisi|Edgar Johan Kuusiku bareljeef tema projekteeritud nn kindralite maja seinal (1936–1938, Gonsiori 17 Tallinnas) Edgar Johan Kuusik VR II/3 (22. veebruar 1888 Valgjärve – 3. august 1974 Tallinn) oli eesti arhitekt, pedagoog ja disainer (peamiselt mööbli- ja interjöörikujundaja).
Elukäik
Kuusik sündis Võrumaal Pikajärve mõisa valitseja perekonnas. Õppis 1899–1906 Tartu Reaalkoolis ning 1906–1914 Riia Polütehnilises Instituudis, mille lõpetas 1914. aastal arhitektina. Pärast instituudi lõpetamist reisis Kuusik Soomes, kuhu pidi 1914. aasta sügisel naasma, et hakata tööle Eliel Saarineni büroos. Alanud maailmasõda sundis aga plaane muutma. Eestis tööd leidmata, siirdus Kuusik Peterburi, kus töötas 1915. aastal mõnda aega baltisaksa arhitekti B. von Huecki juures.
Esimeses maailmasõjas
Esimeses maailmasõjas oli Kuusik 1915–1916 rindelähedaste sõjateede parandamise lendsalga töödejuhataja ning 1916–1918 töötas ta Tallinnas Pagari tänaval asunud Keiser Peeter Suure merekindluse ehitusvalitsuses.
Eesti Vabadussõjas
Vabadussõtta läks Kuusik vabatahtlikuna 1. detsembril 1918, olles algul laiarööpmelisel soomusrongil nr 1 ja seejärel 1. ratsapolgus. Osales lahingutes Punaarmee vastu Narva ja Pihkva rindel, Lõuna-Eestis ja Lätimaal. Ohvitseri asetäitja alates maist 1919. Lipnik veebruarist 1920. Vabastati teenistusest mais 1920. Sõja lõppedes pälvis Kuusik II liigi 3. järgu Vabadusristi.
Eesti Vabariigis
1920–1922 töötas Kuusik teedeministeeriumi ehitusvalitsuses juhataja korporatsioonikaaslase Eugen Habermanni abina. Kuusik kuulus 1921. aastal rajatud Eesti Arhitektide Ühingu asutajate sekka. Koos Habermanniga oli Kuusik üks EAÜ põhikirja koostajaid. 1922. aastal reisis Kuusik mööda Saksamaad, 1923. aasta novembrist 1924. aastani ka Itaalias ja Prantsusmaal. Alates 1922. aastast kuni 1937. aastani oli ta vabakutseline arhitekt. Sinna ajavahemikku kuulub arhitekt Kuusiku loomingu põhiosa.
Nõukogude Eestis
1945. aastal astus Kuusik Eesti NSV Arhitektide Liidu liikmeks, kuid 1950. aastate algusajal kustutati ta mineviku pärast EAL nimekirjast. 1950–1952 oli Kuusik Eesti NSV Arhitektide Liidust välja heidetud, kuid sai siiski töötada õppejõuna Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis. 1968. aastal nimetati ta Eesti NSV teeneliseks arhitektiks.
Lisaks praktilisele arhitektuuri viljelemisele oli Kuusk ka viljakas arhitektuurist kirjutaja. Ta on käsitlenud arhitektuuri kui sümbolit, kirjutanud eesti talumööblist ja ornamentidest, sisu ja vormi probleemist arhitektuuris ning muudest ehitusega seotud praktilistest ja teoreetilistest küsimustest. 1973. aastal ilmus Kuusiku kirjutatud raamat "Ehituskunst", millest sai mitme põlvkonna eesti arhitektide arhitektuuriõpik.
Looming
Kuusiku tööde hulka kuulub palju eriotstarbelisi hooneid: Abja-Paluoja pangamaja (1929, hiljem postkontor), Tallinna kunstihoone (1934, koos Anton Soansiga), Kaubandus- ja Tööstuskoja ruumid Tallinnas endises Kanuti gildi hoones (1933), Tallinna 1930. algusaastate moodsad kinod Modern (hävinud) ja Helios (seisab tühjalt), Eesti Panga Võru osakonna hoone (1938, koos Anton Soansiga), Vabariigi Ohvitseride Keskkogu kasiino Tallinnas Sakala 3 (1939–1947). Kuusiku projekti järgi on ümber ehitatud ka R. v. Engelhardti ja N. Thamm noorema projekteeritud endine haldushoone Suur-Karja 20.
Lisaks on Kuusik projekteerinud arvukalt elamuid funktsionalistlikest väikemajadest Tallinna esimeses moodsas Maasika ja Vaarika asumis kesklinna kortermajadeni (Sakala 4 ja Tina 17, mõlemad 1936; Gonsiori 17,1937 jt). 1920. aastate alguses tegeles Kuusik Koplis asuva Neeme tänava asumi hoonete projekteerimisega. Kokku ehitati tema projekti järgi ligi 30 laudadega vooderdatud katusekorrusega puidust ühepereelamut. Enamik hooneid valmis perioodil 1924–1925. Tartus kavandas ta Tammelinna ning projekteeris ilusaid linna üürimaju – K. E. v. Baeri 1 ja Liiva 17. Kuusik osales kokku rohkem kui 50 arhitektuurikonkursil, lisaks tegi ka planeeringuid ja kavandas mööblit.
Sõjaväekalmistu mälestusehitis-mausoleum (1928)
1920.–1921. aastal, pärast Vabadussõda, hakati tegelema Kaitseväe kalmistu korrastamisega. Tallinna osakond tellis kalmistu planeeringu kõigepealt arhitekt Ernsy Ederbergilt, seejärel pakkus Eesti Vabrikantide Ühisus omalt poolt arhitekt Heerwageni kalmistu planeeringut. Heerwageni planeering oli äärmiselt radikaalne ja nägi ette kõigi hauaküngaste tasaseks lükkamist. Kalmistu korraldajatele tundus antud plaan liialt julge ja uus planeering telliti Edgar Kuusikult. Kuusik lähtus sarnaselt Heerwageniga moodsatest kalmistukujundusvõtetest. Ristide asemele olid ette nähtud tahvlid, sile maapind, hekid jms. Kuusik korrastas teedevõrgu, kavandas muruplatsid ja hekid ning üle 800 haua.
Mausoleumi hakkas Kuusik kavandama 1927. aasta sügisel. Monumenti hakati ehitama 1928. mais ning see valmis sama aasta oktoobriks: kõigest viie ja poole kuuga. Avamisaegses brošüüris (1928) on ära toodud tegijate nimed: kujur Aleksander Jannes, artellivanem Aav ja kolm nooremat saarlast, ehitusmeister Martin, kümnik Seiman ja Lasnamäe karjääri kiviraiuja meister Valk. Neljast nurgast massiivsetele kolmiksammastele toetuv paekivist mausoleum oli 8 meetrit kõrge. Sambad, kaared, urni jalam ning reljeefid olid Saaremaa nn marmorist, ülejäänu Lasnamäe paest. Katus oli kaetud plekiga, lagi männipuust. Monumendi esiküljel oli viis reljeefi: keskel riigivapp, sellest kahel pool neli embleemi, mis sümboliseerisid jalaväge, mereväge, ratsaväge ja kahurväge. Lõunaküljel oli Tallinna suur vapp, idapoolsel küljel Tallinna väike vapp ning läänepoolsel küljel kiri: "1918.–1920. aasta Eesti Vabadussõjas langenutele. Püha on isamaa sund – kodumaa pojad – teil’ rahulist und…" . Laskurkorpuse sapöörid lasid mausoleumi õhku 1950. aasta kevadel Eesti NSV 10. aastapäeva "auks", nii mäletavad kaasaegsed.
Kaitseväe kalmistu teised monumendid
Kaitseväe kalmistule kavandas Kuusik veel Vabadussõja juhtide ja kindral Johan Undi mälestussamba (1933) ning monumentaalse väravaehitise (1938). Esimene neist oli selline, nagu seda tänagi taastatuna näeme: tagasihoidlikes mõõtmetes Soome graniidist tahukas, mille ülaosas geomeetriline ornament ning keskel suur ümmargune rondoreljeef. Skulptor Rudolf Sõrmuse tehtud reljeef kujutab kahe maoga võitlevat kangelast ning seda ümbritseb suuretäheline tekst: "Vabale Eestile surmani truu". Reljeef säilis ning paigutati taastamise käigus tagasi. Taastatud monument avati 22. veebruaril 1998. Seejärel lisati kindralite Johan Undi ja Ernst Põdderi hauatahvlitele veel 9 sümboolset tahvlit Vabadussõja kõrgematele juhtidele, millest moodustus memoriaal 12 kangelasele (valmis 2000. aastal). Triumfikaarest inspireeritud kalmistu väravaehitis oli samuti mälestusehitis: selle sisekülgedel olid maetute nimed, millest mõned tänini loetavad. Ehitis pühitseti 20. novembril 1938 ja see säilis läbi nõukogude aja. See oli küll visuaalselt risustatud otse selle taha ehitatud sõjaväe sööklaga, mis tänaseks on lammutatud.