cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Operatiivväejuhatus Lõuna
Operatiivväejuhatus "Lõuna" (Оперативне командування «Південь») on Ukraina maavägede üksus. Selle tegevuspiirkonnaks on määratud Vinnõtsja oblast, Kirovohradi oblast, Mõkolajivi oblast, Odessa oblast ja Hersoni oblast.
Dēgļi
Dēgļi on küla (mazciems) Lätis Madona piirkonnas Mētriena vallas.
Dēgļi asub Riiast 170 kilomeetri kaugusel valla keskosas Joša jõe ääres. Sinna jääb Degļi bussipeatus. Küla jääb osaliselt Teiči looduskaitseala kaitsevööndisse.
Aastal 2019 oli külas 11 elanikku, aastal 2022 oli elanikke 9.
Dijle
Dijle (prantsuse keeles Dyle) on jõgi Belgias. See on Rupeli vasakpoolne lisajõgi. Jõe pikkus on 86 kilomeetrit.
Jõe lähe asub Nivellesi lähedal.
Saigyō
Saigyō Hōshi (西行 法師; 1118 – 23. märts 1190) oli Heiani ajastu lõpus ja Kamakura ajastu alguses elanud jaapani budistlik munk ja luuletaja. Teda peetakse üheks kuulsamaks budistlikuks jaapani luuletajaks.
266 tema luuletust on valitud keiserlikesse luuleantoloogiatesse.
Lapsepõlv ja noorpõlv
Saigyō, sünninimega Satō Norikiyo (佐藤 義清), sündis 1118. aastal Kyotos. Ta sündis jõukas ja sõjalisi traditsioone austavas Satō perekonnas, mis põlvnes omakorda Fujiwara suguvõsast. Ta vanaisa Sato Suekiyo teenis tolleaegse pealinna Heiani korravalves. Nende tähtsaim esivanem oli Fujiwara no Hideosato, kes osales 940. aastal toimunud keisrivastase mässu mahasurumises ja mõningatel andmetel tappis lahingu käigus mässu juhi Taira no Masakado. Mitmete Saigyō biograafide arvates kajastub tema lapsepõlvesoov isa ja vanaisa kombel vapraks sõdalaseks saada ka ühes tema luuletuses.
1140. aastal, 22- või 23-aastaselt, kohe pärast ta valimist samuraidest koosneva elitaarse ihukaitsesalga liikmeks, mille ülesandeks oli kaitsta Kyotos resideerivaid endiseid keisreid, otsustas ta järsult oma sõjaväelisest karjäärist loobuda ja mungaks hakata. Otsuse täpne põhjus pole teada, kuid ajaloolaste arvates võisid selleks olla näiteks põlgus keisri õukonnas valitsenud korruptiivse elustiili vastu, lähedase inimese surm või luhtunud armuafäär.
Taiwan Television
pisi|Telekanali logo ja nimi Taiwan Television (TTV) on Taiwani telekanal.
See asutati Taiwani esimese telekanalina 28. aprillil 1962, saateid hakati edastama sama aasta oktoobris.
Kardheinalised
Kardheinalised (Ceratophyllaceae) on sugukond kaheidulehelisi taimi, mis kuulub vanema klassifikatsiooni järgi seltsi tulikalaadsed. 2009. aasta APG III süsteem liigitab sugukonna kardheinalaadsete seltsi.
Sellesse sugukonda kuulub ainult üks perekond – kardhein. See on Eesti pärismaises taimestikus esindatud kahe liigiga.
Caroline Ducey
pisi|Caroline Ducey (2015) Caroline Ducey (sünninimi Caroline Trousselard; sündinud 12. detsembril 1976 Sainte-Adresse'is) on prantsuse filminäitleja.
Alates 1994. aastast on ta mänginud rohkem kui 30 filmis. Väljaspool Prantsusmaad on ta tuntud esmajoones Marie rolli põhjal 1999. aastal valminud Catherine Breillat' filmis "Romanss".
Fender Jaguar
pisi|Fender Jaguar Fender Jaguar on 1960. aastatel loodud elektrikitarr. Kitarri lõi džässmuusik Leo Fender.
Abbati laulustuudio
Abbati laulustuudio oli Itaalia laulja ja lauluõpetaja Armanda degli Abbati-Campodonico asutatud laulustuudio, mis asutati Tallinnas 1929. aastal. Laulustuudio lõpetas tegevuse 1941. aastal, kui Abbati välismaalasena arreteeriti.
Abbati laulustuudios käisid lauluharidust saamas teiste seas Karl Ots, Karl Viitol, Els Vaarman, Gerda Murre.
Ivo Soidra
Ivo-Aat Soidra ( 6. oktoober 1931 Tartu – 6. august 2006)
Soidra oli Tallinna Polütehnilise Instituudi õppejõud ja dotsent. Ta töötas aastatel 1967–1971 Nõukogude Liidu suursaatkonnas Londonis 2. sekretärina.
Ivo-Aat Soidra on Agu Soidra poeg.
Ta suri 6. augustil 2006 ja maeti 10. augustil 2006 Rahumäe kalmistule.
Porazava
Porazava on alev Valgevenes Hrodna oblastis Svisłači rajoonis. Alev on Porazava külanõukogu halduskeskuseks. Asula nimi on poola keeles Porozów. Porazavat läbib Rośi jõgi.
Alevis valmistatakse puidust mööblit. Porazavas on keskkool ja laste muusikakool, lisaks veel erivajadustega laste internaatkool. Alevis asuvad ka raamatukogu ja kultuurimaja. Vaatamisväärsusteks on katoliku kirik (1825–1828), õigeusu kirik aastast 1872, XIX sajandil ehitatud sünagoog ja mõisakompleks.
Ajalugu
Alevit on esmamainitud XV sajandil. Toona oli tegemist kuningale kuulunud aleviga, mis kuulus Navahradaki vojevoodkonda ja Vaŭkavyski maakonda. Aastal 1767 hävis asula suures tulekahjus.
Alates kolmandast Poola jagamisest aastal 1795 oli alev Venemaa koosseisus. Toona kuulus Porazava Hrodna kubermangu. XX sajandi alguseks oli alevist saanud käsitöökeskus, kus enam kui 200 meistrit valmistasid keraamilisi tooteid. Pärast Esimest maailmasõda kuulus Porazava Poola koosseisu, 1939. aastast Nõukogude Liitu. Kuni Teise maailmasõjani oli Porazavas suur juudi kogukond.
Lopa paljand
pisi|Lopa paljand
Lopa paljand on paljand Viljandi maakonnas Mulgi vallas Atika külas, Pöögle oja kaldal. Paljand on üksikobjektina looduskaitse all. Koos sellesse tekkinud Lopa koopaga on ta arvele võetud ürglooduse objektina.
Laevamudelism
pisi|Suur dekoratiivsete sõjalaevamudelite kollektsioon pisi|Laevamudeli paigutamine pudelisse pisi|Kokkupandava laevamudeli komplekt Laevamudelism on hobi, mille sisuks on mõõtkavaliselt jäljendatud või ainukordsete laevamudelite valmistamine ja osalemine laevamudelite võistlustel.
Laevamudeleid võidakse valmistada ka laevaehituses insener-tehnilistel või turunduseesmärkidel.
Laevamudelite valmistamine
Laevamudeleid ehitatakse põhiliselt:
Jõuallikana kasutatakse ujuvates mudelites (sealhulgas kaugjuhitavate purjekate taglase liigutamiseks) tavaliselt väikest elektrimootorit, kuid valmistatakse ka sisepõlemismootoritega ja isegi aurumootoritega laevamudeleid.
Laevamudelite valmistamine või kokkupanek nõuab kannatlikkust, kindlakäelisust ja täpsust. Kaubandusest on aga võimalik osta ka dekoratiivseid või ujuvaid ja juhitavaid valmismudeleid.
Tänapäeval on hea võimalus tutvuda dekoratiivsete laevamudelitega meremuuseumides. Maailma suurimaks laevamudelite kollektsiooniks loetakse Hamburgi meremuuseumi.
Laevamudelid praktilises kasutuses
Laevamudeleid võidakse valmistada insener-tehnilistel eesmärkidel, katsetamaks või kontrollimaks ehitatava pärislaeva kere mahtuavus- või ujuvusomadusi. Näiteks valmistati planeeritava purjelaeva kerest poolmudel, ehk ress. Tänapäeval tehakse seda kõike harva, sest infotehnoloogia areng võimaldab saada hea ülevaate kõigist tehnilistest omadustest arvutisimulatsiooni abil.
Siiski valmistatakse ka tänapäeval sageli ehitatavatest laevadest eelnevalt dekoratiivseid või ujuvaid laevamudeleid – turunduseesmärkidel.
Laevamudeleid on kasutatud palju mereharidusasutuste õppetöös. Näiteks on suured purjelaevamudelid heaks õppevahendiks purjelaeva taglase osade ja tööpõhimõtte selgitamisel. Samuti on kasutatud suure mõõtkavaga (1:25) ujuvaid laevamudeleid mudelsadamates laevadega manööverdamise õppimiseks. Sellised mudelid võivad olla mehitatud.
Laevamudelisport
pisi|Ujuvad laevamudelid näituse ajal basseinis
Võistlusklassid
Laevamudelistidele korraldatakse spordivõistlusi (kuni maailmameistrivõistlusteni) erinevates klassides, mida on kokku koos alamklassidega üle 50. Põhiklassid:
Laevamudelisport Eestis
Esimesed laevamudelismi ringid alustasid Eestis 1950. aastail Tallinnas ALMAVÜ alluvuses ja pioneeride palees. 1998 moodustati Eesti Laevamodellistide Liit, mis kuulub alates 2001 laevamudelistide rahvusvahelise organisatsiooni NAVIGA liikmete hulka. Eestis on spordiregistri andmetel ligikaudu 100 laevamudelismispordi harrastajat, sealhulgas ka vähemalt 1 diplomeeritud treener. Peamised sport-mudelistide tegutsemiskohad on Tallinn, Viljandi ja Narva.
BonBon
BonBon on ööklubi Tallinnas aadressil Vana-Posti 8, 10146 Tallinn.
Calhouni maakond (Illinois)
Calhouni maakond (Calhoun County) on maakond Ameerika Ühendriikides Illinoisi osariigis.
Maakonna halduskeskus on Hardin.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 5089.
Arvestuslik rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga) :
Rein Mets (pianist)
Rein Mets (28. märts 1957 Tallinn – 18. jaanuar 2003 Tallinn) oli eesti pianist.
Ta oli aastatel 1984–1997 Tallinna Muusikakeskkoolis klaveriõpetaja. Esines soolokontsertidega, sümfooniaorkestri solistina ja ansamblites, lindistas 1970.–1980. aastatel mitu korda Moskvas Üleliidulises Raadios ja Eesti Raadios, eeskätt Bartóki, Messiaeni ja Skrjabini muusikat. Aastal 2000 ilmus CD "Mängib Rein Mets. Öölaul.". Raske haiguse tõttu oli ta sunnitud loobuma nii kontserttegevusest kui ka õpetamisest.
Isiklikku
Tema ema oli pianist Laine Mets, abikaasa tšellist Lembi Mets.
Friedrich Spindler
Friedrich Spindler (ka Fritz Spindler; 2. august/14. august 1866 Lihula – 6. november 1920 Garmisch-Partenkirchen) oli Eesti vaimulik ja baltisaksa ajakirjanik.
Ta on õppinud Kollmanni Gümnaasiumis ja aastatel 1883–1887 Tartus gümnaasiumis. Tartu Ülikoolis õppis ta aastal 1887 arstiteadust, aastal 1888 keemiat ja aastatel 1890–1894 usuteadust. Prooviaastal oli ta aastal 1895 Kuusalu, Nissi ja Narva Aleksandri koguduses. Ordineeriti 10. märtsil/22. märtsil 1896 Tallinnas õpetajaks.
Ta oli aastatel 1896–1898 Eestimaa vikaarõpetaja, aastatel 1898–1906 oli ta Haapsalu Püha Johannese koguduse õpetaja.
Aastal 1906 lahkus ta vaimulikuametist. Seejärel oli ta aastal 1908–1918 Tallinnas fotograaf, samuti oli ta ajalehe Revalsche Zeitung toimetaja. Elu lõpus elas ta Garmisch-Partenkirchenis, kus ta ka suri.
Isiklikku
Tema isa Bernhard Justus Thomas Spindler oli Lihula ja Kirbla Püha Nikolause koguduse õpetaja, vanaisa Georg Wilhelm Spindler oli Haljala Püha Mauritiuse koguduse õpetaja, onu Nikolaus Friedrich Hermann Spindler oli Harju-Madise ja Harju-Risti koguduse õpetaja, vend Hermann Spindler oli Ridala Püha Maarja Magdaleena koguduse õpetaja.
Itäkeskus
Itäkeskus (rootsi Östra centrum) on asum Helsingi Vartiokylä linnaosas. Ta piirneb Myllypuro, Puotinharju, Puotila, Marjaniemi, ja Roihupello tööstusalaga.
Elanike arv on umbes 4700.
Soomusheinik
Soomusheinik (Tricholoma imbricatum) on heiniku perekonda kuuluv seeneliik.
Eestis kasvab soomusheinik enamasti kuusemetsades.
IMI Negev
pisi|Negev Negev ka Negev NG-5, on Iisraelis toodetud 5,56 mm kergekuulipilduja.
Negev on automaatne tulirelv. See kasutab rauast väljuvaid lõhkeaine põlemisgaase selleks, et käitada lühikese käiguga gaasikolvi juhtimissüsteemi toru all ja pöördluku lukustusmehhanismi. Lukul enesel on 4 lukuhõlma, mis haakuvad toru pikendusega. Luku pöörlemist juhib riivi sees olev nõel, mis liigub lukukandurile paigaldatud nukijuhiku sees. Lukul on padrunikesta väljaheitmise seadis, mille hoob töötab vedru abil ja mida pöörab lukukandur.
Negevi gaasiregulaatoril on kolm asendit: etteandmine salvest, etteandmine lindilt ja halb ilm (tolm, pori või pritsmed). Kõigis asendites töötab kuulipilduja kiirusega 850–1150 lasku minutis.
Negevi projekteerimist alustati 1985 ja ametlikult võeti see Iisraeli armee relvastusse 1997. See vahetas välja kergekuulipilduja Galil, mille toru võis kestva tulistamise käigus kergesti üle kuumeneda.
See on kasutusel ka Eesti kaitseväe relvastuses. Lisaks Iisraelile ja Eestile kasutavad seda 2011. aasta seisuga veel Gruusia, Colombia, Costa Rica ja Tai.
Armanda degli Abbati-Campodonico
Ta on laulnud Milano La Scala's, New Yorgi Metropolitan Opera's ning Londoni, Madridi, Rio de Janeiro, Buenos Airese, Odessa ja Peterburi ooperiteatrites.
Aastal 1926 kutsus Eesti Haridusministeeriumi Kultuurivalitsus ta Estonia teatri pedagoogiks-hääleseadjaks.
Aastal 1929 asutas ta Tallinnas omanimelise laulustuudio (Abbati laulustuudio).
27. juunil 1941 ta arreteeriti kui fašistliku Itaalia kodanik ja 4. juulil küüditati Harku vanglast Siberisse, kus ta suri oletatavasti 1946 Karagandõs.
Rupel
pisi|Rupeli paiknemine kaardil Rupel on 12 kilomeetri pikkune laevatatav jõgi Belgias. See moodustub vahetult Rumsti lähistel Nete ja Dijle'i jõest ning voolab paremalt Scheldti jõkke.
Lembit Remmelgas juunior
Lembit Remmelgas (5. juuli 1953 – 1. august 2011) oli eesti.
Johannes Aaviku Selts
Johannes Aaviku Selts (inglise Johannes Aavik Society) on aastal 1992 asutatud kultuuriorganisatsioon, mis ühendab eesti keele ja kirjanduse huvilisi. Seltsi asutamise algatas Helgi Vihma.
Lembit Remmelgas juunior
Lembit Remmelga isa oli samuti Lembit Remmelgas (4. veebruar 1921 – 25. juuli 1992).
Johannes Aaviku Selts
Selts peab oma ülesandeks koguda ja uurida Johannes Aaviku pärandit, tutvustada teda kui mitmepalgelist kultuuriloojat, kaasa aidata eesti keele ja kirjakultuuri arendamisele ning kaitsmisele.
Valinor
Valinor oli Valarite ja Maiarite teine riik, Valarite Maa läänes asuval suurel Amani mandril.
Seda kaitsesid kolmest küljest Pelóri mäed ning läänest Ekkaia meri. Valarid rajasid sinna Valimari linna ja istutasid Valgusepuud, mis külvasid valgusega üle kogu nende maa Pelóri mägedeni välja. Valinoris oli palju võimsaid kodasid ning valarite ja nende abiliste maiarite krunte. Kõige muljetavaldavam oli Ilmarin, Tuulte Isanda Manwë ja Tähtede Kuninganna Varda koda Arda kõrgeimal mäetipul Taniquetilil. Pärast Númenori langust saab Valinori jõuda vaid haldjate maagilistel laevadel.
Aman (Śródziemie)
Ando Palginõmm
Ando Palginõmm (sündinud 17. juunil 1939 Tallinnas) on eesti kergejõustiklane ja kergejõustikutreener.
Ta lõpetas 1958. aastal Tapa 1. Keskkooli ja 1962. aastal Tartu Riikliku Ülikooli, kus oli õppinud kehakultuuriteaduskonnas.
Aastatel 1962–1976 oli ta Pärnu I Keskkooli kergejõustikutreener. Aastatel 1965–2018 oli ta Pärnu linna spordikooli kergejõustikutreener.
Ta on olnud teiste seas ka Moonika Aava, Roman Fosti, Jaak-Heinrich Jagori, Eleriin Haasa ning olümpiavõitja ja maailmameistri Gerd Kanteri treener.
Ya'an Shi (maakonna õigustega linn)
Ya'an Shi (雅安市, Ya'an Shi) oli maakonna õigustega linn (3. järgu haldusüksus) Hiinas Sichuani provintsis Ya'ani ringkonnas. Selle keskus oli Ya'ani linn.
See moodustati 1955. Aastatel 1959–1983 oli selle asemel Ya'ani maakond, seejärel maakonna õigustega linn taastati.
14. juunil 2000 moodustati Ya'ani ringkonna asemele ringkonna õigustega linn Ya'an Shi. Maakonna õigustega linn kujundati ümber Yuchengi linnarajooniks.
1990. aastal oli maakonna õigustega linna Ya'an Shi elanike arv 317 000.
Liis Klaar
pisi|Liis Klaar 1999. aastal Liis Klaar (neiuna Liis Kõll; sündinud 25. jaanuaril 1938 Tallinnas) on eesti poliitik ja sotsioloog.
Klaar sündis Tallinnas, kuid aastal 1944 põgenes tema perekond Saksamaale, kus elas pärast sõda Augsburgi põgenikelaagris. 1950. aastal liikus pere edasi Rootsi. 1964. aastal lõpetas Klaar sotsioloogina Stockholmi ülikooli.
Ta on elanud Rootsis (töötas Stockholmi teedevalitsuses), aastatel 1973–1980 Zürichis (kuna abikaasa Matti Klaar sai tööd Šveitsi kindlustusfirmas) Šveitsis, seejärel 2 aastat Jönköpingis (töötas Jönköpingi linnavalitsuses), siis aasta Baselis ja 1984–1992 Vancouveris kindlustusmaakleri abi.
Aastal 1992 naasis Liis Klaar Eestisse, kus oli algul SA Transfer juht Baltikumis, seejärel Tallinna Lastehaigla Toetusfondi tegevdirektor.
Koodilaiv
Koodilaiv või laivkoodimine (inglise keeles live coding performance) on programmeerimise etenduslik vorm, kus arvutiprogrammi koostamine ja selle käitamine on ühendatud tervikuks. Tüüpilisel etendusel näidatakse interaktiivselt redigeeritavat programmikoodi ekraanil ning jälgitakse samal ajal selle väljundit, näiteks heliteost.
Liis Klaar
Liis Klaar kuulub Eesti Ettevõtlike Naiste Assotsiatsiooni, Tallinna Vanalinna Lions-klubisse (2008–2009 Eesti piirkonna kuberner ja Viipekeele Tõlkide Ühingusse; ta on kuulunud ka Lastehaigla toetusfondi ja rahvusooperi Estonia nõukokku. Samuti on ta korporatsiooni Filiae Patriae liige.
Isiklikku
Liis Klaari abikaasa Matti Klaar (1939–2015) oli kindlustusametnik, poeg Toivo Klaar (sündinud 24. aprillil 1968) töötab diplomaadina. Tema isa Georg Jakob Konstantin Kõll (1897–1980) oli pangaametnik.
Koodilaiv
Eestis on laivkoodimise edendamisega tegelenud Alo Allik ja Kristi Jaason.
Hallid Sadamad
Hallid Sadamad on paik J. R. R. Tolkieni loomingus.
Haldjate viimaseks sadamaks Keskmaal olid linn ja sadamakoht, mida tunti Hallide Sadamate nime all ja kus elasid Círdani falathrimid.
Haldjakeeles Mithlondi nime kandvad Hallid Sadamad olid rajatud Teise Ajastu algul Luuni lahe tippu Luuni jõe suudmesse. Kahe Ajastu kestel oli see Keskmaa haldjate peamine sadam, kust asusid Círdani maagilistl valgetel laevadel Surematutele Maadele teele kõik tema suured ja head rassikaaslased, kes elasid üle Keskmaa konfliktid. Neljandal Ajastul võtsid selle teekonna ette ka paljud need, kes olid võitnud kuulsust Sõrmuse Sõjas, ning lõpuks astus Círdan ise koos Keskmaa viimaste eldaritega viimasele Hallidest Sadamatest väljuvale haldjalaevale, et võtta ette retk maailma piiridest väljaspool asuvatele Surematutele Maadele.
Pelėdnagiai
Pelėdnagiai kohal Nevėžise kaldal asus varem Pelėdnagiai mõis, seal asus ka vesiveski. Nõukogude ajal rajati sinna maaparandusvalitsus, samuti asus seal Kėdainiai metsamajandi keskasula.
Carrolli maakond (Illinois)
Carrolli maakond (Carroll County) on maakond Ameerika Ühendriikides Illinoisi osariigis.
Maakonna halduskeskus on Mount Carroll.
Ajalugu
Maakond moodustati 1839. aastal.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 15 387.
Arvestuslik rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga) :
Näsiniinelised
Näsiniinelised (Thymelaeaceae) on sugukond seltsist mürdilaadsed. Sellesse sugukonda kuulub umbes 50 perekonda kokku umbes 900 liigiga.
Sugukond on Eesti pärismaises taimestikus esindatud ühe liigiga – näsiniin.
Olavi Vasar
Olavi Vasar (sündinud 22. juunil 1959 ) on eesti arst, südame- ja veresoonte kirurg.
Ta lõpetas aastal 1977 Tartu 5. Keskkooli ja aastal 1983 Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna.
Isiklikku
Tema isa oli Tartu ülikooli füsioloogiaprofessor Elmar Vasar, ema psühhiaater Helju Vasar, vennad arstid Eero Vasar ja Veiko Vasar. Emapoolne vanaisa oli Eesti Põllumajanduse Akadeemia veterinaariaprofessor Rudolf Säre.
Andrew Tanenbaum
pisipilt|Andrew S. Tanenbaum, 2008 Andrew Stuart Tanenbaum (sündinud 16. märtsil 1944 New Yorgis) on USA-Hollandi infotehnoloog.
Ta on MINIX-i autor.
Ta on Amsterdami Vrije ülikooli emeriitprofessor ning on kirjutanud kogu maailmas tuntuks saanud õpikuid infotehnoloogia teemal.
Roheline Eesti
"Roheline Eesti" on kirjastuse Varrak raamatusari.
Sari ilmub alates 2013. aasta algusest.
Mihkel Aitsam (1929–2013)
pisi|Mihkel Aitsam 1999. aastal Foto: Jaan Künnap pisi|Ratastoolisõidu võistlus 1987. aastal. Laval on [[Ants Antson ja Mihkel Aitsam Foto: Jaan Künnap ]] Mihkel Aitsam (9. oktoober 1929 Pärnu – 27. august 2013) oli eesti insener ja invaliikumise aktivist.
Ta sündis koolmeistrite perekonnas. Poliomüeliidi tagajärjel jäid tema jalad osaliselt halvatuks, kuid ta lõpetas tavakooli. Aastal 1964 lõpetas ta Tallinna Polütehnilise Instituudi energeetikateaduskonna automaatika ja telemehaanika erialal.
Isiklikku
Tema vend Ain Aitsam on merefüüsik. Tema onu Mihkel Aitsam (1876–1917) oli 1905. aasta revolutsiooni aktivist.
John Tungal
John Tungal lõpetas 1961 Leningradi Konservatooriumi. Ta töötas 1947–1959 koori- ja orkestrijuhina Kirovis ja 1959–1981 muusikaõpetajana Tallinna 19. Keskkoolis. 1947. aastast oli ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi harmoonia-, dirigeerimis- ja koolimetoodika õppejõud, 1987. aastast dotsent. Tungal asutas 1974. aastal Tallinna Puhkeparkide Direktsiooni Vene Koorikapelli ja oli 1981. aastani selle dirigent.
Tungal oli 1965., 1969., 1975. ja 1980. aasta üldlaulupeol ning 1967., 1972. ja 1977. aastal noorte laulupeol vene kooride üldjuht. Kirjutanud lavamuusikat, koorilaule ja -töötlusi ning artikleid ja arvustusi.
Isiklikku
Tema abikaasa oli Livia Tungal ja tütar Olga Tungal.
Narzole
Narzole on vald Itaalias Piemonte maakonnas Cuneo provintsis.
Narzole kõrgus merepinnast on 325 meetrit. Asustus­tihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Narzole piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Barolo, Bene Vagienna, Cherasco, La Morra, Lequio Tanaro, Novello, Salmour.
Sõpruslinnad
– Tenda, alates 1992
Åke Edwardson
Åke Edwardson (õieti Karl Åke Peter Edvardsson; sündinud 10. märtsil 1953) on rootsi ajakirjanik, õpetaja ja kriminaalromaanikirjanik.
Tema kriminaalromaanide üks tuntumaid tegelasi on komissar Erik Winter.
Ohranka
Venemaa Keisririigi riikliku julgeoleku tagamise keskasutuseks keisririigi pealinnas Peterburis Fontanka tänav 16 oli Venemaa Keisririigi Siseministeeriumi Politseidepartemangu Eriosakond, millele allusid keisririigi kubermangudes asuvad kaitsejaoskonnad.
Kaitsejaoskonnad likvideeriti Venemaa Ajutise Valitsuse korraldusega 10. mail 1917.
Kaitsejaoskondade isikkoosseisus oli tema tegevuse lõpuaastatel ca 1000 töötajat, kellest 200 asus pealinnas Peterburis, kubermangu kaitsejaoskondades asus keskmiselt 2–3 sandarmikorpuseohvitseri ning teenistujat. Lisaks ametlikele kaastöötajatele kuulusid kaitsejaoskondade koosseisu ka salajased kaastöötajad (fiilerid) ja salajased kaastöötajad (agendid).
Politseidepartemangu Eriosakonna ja sellele alluvate kaitsejaoskondade tööd juhtis Venemaa keisririigi siseministri asetäitja (seltsimees), kes;
Ohranka ehk kaitsejaoskondade loomine
Enne 1880. aasta politseireformi oli riikliku julgeoleku tagamisega tegelevad kaitsejaoskonnad vaid pealinnas Peterburis (loodi 1866) ja Moskvas (1880) ning Varssavis (1890). Pärast 1880. aasta reformi aga moodustati riikliku keskasutusena Kolmanda Osakonna asemel Politseidepartemangu Eriosakond, millele allusid keisririigi haldusüksustes – kubermangudes tegutsevad kaitsejaoskonnad ehk ohrankaosakonnad.
Keisririigi korrakaitseliste ja riiklikku julgeolekut tagavate asutuste ühise juhtimise alla liitmiseks ja relvastatud poliitiliste liikumiste vastase asutuste loomise tõukeks oli 1880. aastatel Venemaal laialt levinud sotsialistlik liikumine ning ka sellega kaasnenud poliitiline terrorism (Narodnaja Volja, Sotsialistide-Revolutsionääride Partei Võitlusorganisatsioon, VSDTP Võitlusorganisatsioon), liikumiste poolt, kes pidasid ainuvõimalikuks poliitiliste muudatuste saamise viisiks Venemaa keiserliku perekonna ning keisririigi juhtivate poliitikutele suunatud terroriakte. 17. veebruaril (ukj) 1880 toimus Peterburis Narodnaja Volja liikme Stepan Halturini organiseeritud terroriakt, mis oli suunatud keisriperekonna vastu. Keiser Aleksander II pääses atentaadist, kuid Talvepalees keisri söögisaalis plahvatanud pommi tõttu hukkus 67 inimest.
Sisejulgeolekut tagavate asutuste reorganiseerimiseks moodustati keisri korraldusel Riiklikku korra ja ühiskondliku rahu kaitse kõrgem korraldav komisjon, mille juhiks määrati krahv Mihhail Loris-Melikov. Üleminekuperioodi ajaks määrati ka Loris-Melikov, kellele allutati ka seni keisri isiklikule kantseleile allunud Kolmas osakond ja Sandarmikorpus, augustis 1880 aga määrati Loris-Melikov siseministriks ning 6. augustil kinnitas keiser Loris-Melikovi koostatud Venemaa ühendatud Siseministeeriumi kava.
Plaani kohaselt oli:
Kaitsejaoskondade piirkondlikud asutused
Peterburi Kaitsejaoskond
13. augustil 1902 moodustatud Vilno, Jekaterinoslavli, Kaasani, Kiievi, Odessa, Saratovi, Tiflisi ja Harkovi kubermangu kaitsejaoskonnad.
Vilno Kaitsejaoskond
Jekaterinoslavli Kaitsejaoskond
Kaasani Kaitsejaoskond
Kiievi Kaitsejaoskond +
Odessa Sandarmivalitsuse kaitsejaoskond
Saratovi Kaitsejaoskond
Tiflisi Kaitsejaoskond
Harkovi Kaitsejaoskond
Muudatused organisatsioonis
1907. aastal moodustati keskasutuse Politseidepartemangu Eriosakonna ning alamaastme kubermangujaoskondade töö parandamiseks ja koordineerimiseks 8 kaitsejaoskondade rajooni (районные охранные отделения), millest igasse rajooni kuulus 8–12 kubermangu,.
15. detsembril 1907 moodustati täiendavalt Turekestani kindralkuberneri kantselei juures Turkestani rajoon kaitsejaoskond (keskus Taškent) Taga-Kaspia, Samarkandi, Semiretšnoi, Sõr-Darja kubermang ja Fergana oblast ja
Kaitsejaoskondade keskasutus, Politseidepartemangu Eriosakond
Politseidepartemangu Eriosakond ehk salajane osakond (vene keeles Особый отдел Департамента государственной полиции в составе Министерства внутренних дел ja hiljem Особый отдел Департамента полиции в составе Министерства внутренних дел)
Politseidepartemangu Eriosakonna ülem:
Uvongo
Uvongo on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis KwaZulu-Natali provintsis Ugu ringkonnas Ray Nkonyeni vallas. Linn asub India ookeani rannikul Vungu jõe suudmes.
Uvongo on asutatud 1954. aastal.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Uvongo elanikest valgeid 71,78%, mustanahalisi aafriklasi 21,60%, India või Aasia päritolu inimesi 4,36%, värvilisi 2,01% ja teisi 0,28%. Inglise keelt pidas emakeeleks 57,70% inimesi, afrikaani keelt 25,49%, suulu keelt 8,08% ja koosa keelt 5,57%.
Virginia Raggi
pisi|Virginia Raggi (4. juunil 2016) Virginia Elena Raggi (sündinud 18. juulil 1978 Roomas) on Itaalia poliitik, ta kuulub "Viie tähe liikumisse". Ta on alates 20. juunist 2016 Rooma linnapea.
Ta sündis aastal 1978 Roomas, ta kasvas üles San Giovanni linnaosas, ta lõpetas Isaac Newtoni lütseumi. Juriidilise kõrghariduse sai ta Rooma Kolmandast Ülikoolist, kus ta spetsialiseerus autoriõigusele, intellektuaalomandile ja uutele tehnoloogiatele.
Ta ühines aastal 2011 Viie tähe liikumisega. Aastal 2013 kandideeris ta koos abikaasaga Rooma linnavolikogu liikmeks, Virginia sai 1525 häälega linnavolikogu liikmeks (saades Viie tähe liikumise kandidaatide seas teise koha, abikaasa sai 132 häält). 5. juunil 2016 sai ta Rooma linnapea valimistel 35,25 % häältest; ta läks koos Demokraatliku Partei esindaja Roberto Giachettiga (kes sai 24,87 % häältest) valimiste teise vooru.̈ Teises voorus 19. juunil 2016 sai Virginia Raggi 67,15 % häältest ja Roberto Giachetti 32,85 % häältest ning Virginia Raggist sai esimene naissoost Rooma linnapea.
Bernina rühm
thumb|Bernina rühma peamised tipud [[Morteratschi liustiku kohal]] thumb|Bernina Alpide asukoht Mäestiku piirid vastavalt [[Alpiklubi Ida-Alpide klassifikatsioonile ]]
Bernina rühm on Alpide mäestik Ida-Šveitsis ja Põhja-Itaalias. Seda on peetud Reetia Alpide osaks Kesk-Ida-Alpides. See on üks kõrgemaid Alpide mäestikke, kaetud paljude liustikega. Selle kõrgeim tipp Piz Bernina (4049 m) on idapoolseim neljatuhandemeetrine tipp Alpides. Tipp, kuhu kõige sagedamini ronitakse, on Piz Palü.
Bernina rühm on eraldatud Albula Alpidest loodes Maloja kuru ja Ülem-Engadini oruga; Livigno Alpidest idas Bernina kuruga; Bergamo Alpidest lõunas Adda oruga (Valtellina); ja Bregaglia mäestikust edelas Muretto kuruga. Bernina rühmast voolavad välja Adda, Inni ja Mera jõed.
Mõistet Bernina Alpid võib kasutada ka laiendatud tähenduses, hõlmates nii Bernina kui ka Bregaglia mäestikud; see on punaseks värvitud ala kaardil (paremal) ja sildistatud 'Bernina Alpen'.
Tipud
thumb|left|Piz Bernina thumb|left|Morteratschi liustik thumb|left|[[Bellavista (vasakul)]] thumb|left|Piz Bernina ja Piz Roseg
Bernina rühma peamised tipud on:
Liustikud
Peamised liustikud:
centre|thumb|1000px|[[Morteratschi liustiku panoraam Bernina rühmas]]
Kliimamuutus sulatab kõik need liustikud, seda saab näha, kui võrrelda neid kahte panoraami 2013. ja 2019. aastast:
centre|thumb|1000px|Paksuse kaotus aastatel 2013-2019 centre|thumb|1000px|2013. aasta mai: Panoraam Diavolezzalt, vaata Persi liustiku paksust Isola Persas ja võrdle 2019. aastaga:
Mäekurud
Peamised Bernina rühma mäekurud on:
Mägihütid
Bernina rühmas on mitu mehitatud ja mehitamata mägihütti.
Vilainiai
pisi|left Vilainiai on küla Leedus Kėdainiai rajoonis, Vilainiai valla halduskeskus. Külas on lasteaed-algkool „Obelėlė“, postkontor, kultuurimaja ja raamatukogu. Seal asuvad ka Kėdainiai spordikool ja Aleksandras Stulginskise Ülikooli Veemajandusinstituut. Küla asub Nevėžise kaldal.
Küla mainiti esimest korda aastal 1744. XX sajandi alguses asus seal vesiveski, kuni aastani 1940 asus seal Vilainiai mõis. .
Uuno Kailas
pisi|Uuno Kailas Uuno Kailas (kodanikunimi kuni 1924. aastani Frans Uuno Salonen; 29. märts 1901 Heinola linn – 22. märts 1933 Nice) oli soome luuletaja ja proosakirjanik.
Aastatel 1920–1926 õppis Uuno Kailas Helsingi Ülikoolis, kuid stuudium jäi lõpetamata. Vahepeal oli ta aastatel 1923–1925 sõjaväeteenistuses.
1926–1927 töötas ta Soome Teadeteagentuuris stilistina ja 1927–1928 ajalehe Kuluttajain Lehti asetoimetajana. 1929. aastal viibis ta mõnda aega vaimsete häirete tõttu psühhiaatriahaiglas. Lisaks diagnoositi tal tuberkuloos. Uuno Kailas suri Nice'is sanatooriumis tuberkuloosiravil viibides. Ta on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.
Uuno Kailase esikkogu "Tuuli ja tähkä" ('Tuul ja tähk') ilmus 1922. aastal. Järgnesid luulekogud "Purjehtijat" ('Purjetajad', 1925), "Silmästä silmään" ('Silmast silma', 1926), "Paljain jaloin" ('Paljajalu', 1928) ja "Uni ja kuolema" ('Uni ja surm', 1931).
Postuumselt ilmusid luulekogu "Punajuova" ('Punaviirg', 1933) ja proosaraamat "Novelleja" ('Novelle', 1936).
Kazbėjai
pisi| Kazbėjai (ka Kazbiejai, poola keeles Chazbiejewicze) on Vilniuse linnaosa, mis asub linna edelaosas Paneriai valla territooriumil. Kazbėjai piirneb põhjas Liudvinavasega, idas Aukštieji Paneriaiga, lõunas Metropolisega, kagus aga Naujakiemisega. Naujakiemisest eraldab seda vana Hrodnasse viinud maantee, millel asuv sild üle Vokė jõe on muinsuskaitse all.
Linnaosa kohal asus varem samanimeline küla. Küla nimi tuleneb omakorda isikunimest.XVII sajandil kirjutati selle kohta, et küla nimi tuleneb tatari üliku nimest, kelle sinna elama asunud järglaste, Chazbejievičite, järgi on asula ka nime saanud. Aastal 1905 oli külas 161 elanikku, aastal 1931 oli Kazbėjais 231 elanikku. Aastal 1959 oli seal 241 elanikku. Aastal 1967 ühendati enamus küla alasid Vilniuse linnaga; kagupoolsest osast moodustati Naujasodise küla. Aastal 1995 liideti Vilniusega ka Kazbėjai see osa, mis jäi Vokė läänekaldale.
Tartu linnamaraton
Tartu linnamaraton on 2012. aastast toimuv jooksuvõistlus, Tartu sügisjooksu järglane. pisi|Tartu linnamaraton finiš 2021
Alžāni
Alžāni on küla (mazciems) Lätis Madona piirkonnas Mētriena vallas.
Alžāni asub Riiast 167 kilomeetri kaugusel valla põhjaosas, paigas, kus Joša jõgi Aiviekstesse suubub. Küla jääb Teiči looduskaitseala kaitsevööndisse.
Johann Daniel von Berthold
Johann Daniel von Berthold (14. november 1656 Waldeck-Wildungeni vürstiriik – 5. november 1710 Tallinn) oli Eesti vaimulik.
Ya'ani ringkond
Ya'ani ringkond (雅安专区, 1970. aastast 雅安地区) oli ringkond (2. järgu haldusüksus) Sichuani provintsis ja 1950–1955 Xikangi provintsis. Ringkonna keskus oli Ya'ani linn. Praegu vastab sellele ringkonna õigustega linn Ya'an Shi.
Alžāni
Aastal 2019 oli külas 17 elanikku, aastal 2022 oli elanikke 18.
Johann Daniel von Berthold
Berthold sündis Saksamaal Waldeck-Wildungeni vürstiriigis (praeguse haldusjaotuse järgi Hesseni liidumaal). Usuteadust õppis ta (immatrikuleeriti veebruaris 1680) Rostocki Ülikoolis. Ta oli juba aastast 1678 seotud Liivimaaga. Ordineeriti 1. novembril 1685 õpetajaks.
Ya'ani ringkond
Kui ringkond 1955. aastal taas Sichuani provintsi koosseisu läks, lisati selle koosseisu Ludingi maakond Garzê Tiibeti autonoomsest ringkonnast ning Ya'ani ümber moodustati maakonna õigustega linn Ya'an. Ringkonna koosseisus oli siis üks maakonna õigustega linn ja kaheksa maakonda:
Johann Daniel von Berthold
Ta oli aastatel 1685–1689 Pilistvere Andrease koguduse adjunktõpetaja ja 1689–1710 sama koguduse õpetaja. Ta suri aastal 1710 Tallinnas katku.
Ya'ani ringkond
14. juunil 2000 moodustati Ya'ani ringkonna asemele praegune ringkonna õigustega linn Ya'an Shi ning maakonna õigustega linna Ya'an Shi asemele moodustati Yuchengi linnarajoon.
Johann Daniel von Berthold
Berthold oli seotud piibli eesti keelde tõlkimise katsetega.
Isiklikku
Tema äi Cristian Pankow oli Pilistvere Andrease koguduse õpetaja. Tema poeg Reinhold Christian von Berthold oli Laiuse Püha Jüri koguduse õpetaja.
Salas (Mētriena vald)
Salas on küla (mazciems) Lätis Madona piirkonnas Mētriena vallas.
Salas asub Riiast 164 kilomeetri kaugusel valla lääneosas. Sinna jääb Salase bussipeatus. Külas kasvav tamm ümbermõõduga 4,1 meetrit on looduskaitse all.
Aastal 2008 oli külas 13 elanikku. Nii aastal 2019 kui ka aastal 2022 oli külas 16 elanikku.
Balkani sõjad
Balkani sõjad (türgi: Balkan Savaşları, sõna-sõnalt 'Balkani sõjad', või Balkan Faciası, mis tähendab 'Balkani tragöödia') koosnesid kahest konfliktist, mis leidsid Kagu-Euroopas Balkani poolsaarel aset aastatel 1912 ja 1913. Neli Balkani riiki võitsid Osmanite riiki esimeses sõjas; üks neljast, Bulgaaria, sai kaotuse teises sõjas. Osmanite riik kaotas lõviosa oma territooriumist Euroopas. Austria-Ungari, kuigi mitte osaline, muutus suhteliselt nõrgemaks, kui oluliselt laienenud Serbia õhutas lõunaslaavi rahvaste liitu. Sõda lõi tingimused Balkani kriisile 1914. aastal ja oli seega "eelmänguks Esimesele maailmasõjale".
20. sajandi algul olid Bulgaaria, Kreeka, Montenegro ja Serbia saavutanud Osmanite riigist sõltumatuse, kuid suur osa nende rahvuskaaslasi jäi Osmanite võimu alla. Aastal 1912 moodustasid need riigid Balkani liidu. Esimesel Balkani sõjal oli kolm peapõhjust:
Osmanite riik kaotas kahe Balkani sõja tulemusena kõik oma Euroopa territooriumid Maritsa jõest läänes, mis seega kujutab tänapäeva Türgi läänepiiri. Suur hulk türklasi hakkas kaotatud maadelt Osmanite südamaale põgenema. Aastal 1914 koges Osmanite riigi järelejäänud tuumikala rahvastiku kasvu umbes 2,5 miljoni võrra sisserändevoo tõttu Balkanilt.
Türgi kodanikud loevad Balkani sõdu suureks katastroofiks (Balkan harbi faciası) rahvuse ajaloos. Ootamatu langus ja türklaste-domineeritud Euroopa territooriumite äkiline loovutamine tekitas türklaste seas psühhotraumaatilise ilmingu, mis öeldavasti päästis valla riigi lõpliku lagunemise viie aasta jooksul. Osmanite armee staabiülemat Nazım pašat peeti läbikukkumise eest vastutavaks ja ta mõrvati 23. jaanuaril 1913 "Noortürklaste" poolt korraldatud riigipöörde ajal.
Esimene Balkani sõda puhkes, kui Liidu liikmesriigid ründasid 8. oktoobril 1912 Osmanite riiki, ja lõppes seitse kuud hiljem Londoni lepingu sõlmimisega 30. mail 1913. Teine Balkani sõda puhkes 16. juunil 1913. Nii Serbia kui ka Kreeka, kasutades argumenti, et sõda oli pikale veninud, ütlesid lahti sõjaeelse lepingu olulistest üksikasjadest ja jäid okupeerima kõiki enda poolt vallutatud alasid, mis tulnuks jagada vastavalt konkreetsetele eelnevalt kindlaksmääratud piiridele. Nähes lepingu jalge alla trampimist, oli Bulgaaria rahulolematu Makedoonia jagamise üle (tehtud salaja endiste liitlaste, Serbia ja Kreeka poolt) ja alustas nende vastu sõjategevust. Ülekaalukam Serbia ja Kreeka ühendarmee tõrjus Bulgaaria pealetungi ja tegi Bulgaariale vasturünnaku. Rumeenia, kes ei olnud konfliktist osa võtnud, omas puutumatut puhanud armeed, tungis Bulgaariasse põhjast, rikkudes kahe riigi vahelist rahulepingut. Osmanite riik ründas samuti Bulgaariat ja edenes Traakias, vallutades tagasi Adrianoopoli. Sõlmitud Bukaresti rahuga kaotas Bulgaaria enamuse Esimeses Balkani sõjas omandatud territooriumitest ning pidi lisaks endise Osmanite Dobrudža provintsi lõunapoolse kolmandiku Rumeeniale loovutama.
pisi|Saksamaa, Prantsusmaa, Venemaa, Austria-Ungari ja Suurbritannia püüdsid hoida kaant imperialistlike ja rahvuslike pingete podiseval pajal Balkanil, et vältida üleüldist Euroopa sõda. Nad olid edukad 1912. ja 1913. aastal, kuid mitte 1914. aastal
pisi|Osmanite armee staabiülem [[Nazım paša mõrvati läbikukkumise pärast Noortürklaste poolt]]
Taust
Sõdade taust peitub rahvusriikide mittetäielikus tekkimises Osmanite riigi Euroopa-territooriumil 19. sajandi teisel poolel. Serbia oli saanud olulise territooriumi Vene-Türgi sõja (1877–1878) ajal, samas Kreeka omandas aastal 1881 Tessaalia (kuigi kaotas aastal 1897 väikese tüki Osmanite riigile tagasi) ja Bulgaaria (autonoomne vürstkond aastast 1878) liidendas endise eraldi Ida-Rumeelia provintsi (1885). Kõik kolm riiki, samuti Montenegro, soovisid lisaterritooriume suurest Osmanite valitsetud piirkonnast nimega Rumeelia, mis koosnes Ida-Rumeeliast, Albaaniast, Makedooniast ja Traakiast.
Suurriikide poliitika
Läbi kogu 19. sajandi jagasid suurriigid erinevaid eesmärke "Idaküsimuses" ja Osmanite riigi terviklikkuses. Venemaa tahtis Mustalt merelt ligipääsu Vahemere "soojadele vetele"; ta viis ellu panslavistlikku välispoliitikat ning toetas seega Bulgaariat ja Serbiat. Suurbritannia soovis keelata Venemaa ligipääsu "soojadele vetele" ja toetas Osmanite riigi terviklikkust, kuigi ta toetas varuplaanina ka Kreeka piiratud laienemist juhul, kui impeeriumi terviklikkus ei olnud enam võimalik. Prantsusmaa soovis tugevdada oma positsiooni piirkonnas, eriti Levandis (tänapäeva Liibanon, Süüria, Palestiina territooriumid ja Iisrael).
Habsburgide-valitsetud Austria-Ungari soovis Osmanite riigi olemasolu jätkumist, kuna mõlemad olid hädas paljurahvuseliste üksustega ja seega ühe kokkuvarisemine võis teist nõrgestada. Habsburgid nägid tugevat Osmanite kohalolu piirkonnas ka vastukaaluna Serbia rahvuslaste üleskutsele serblastest alamatele Bosnias, Vojvodinas ja mujal keisririigis. Itaalia soovis väidetavalt taasluua Rooma riiki, kuigi selle esmane eesmärk sel ajal näis olevat teistele suurtele mereriikidele juurdepääsu keelamine Aadria merele. Saksa keisririik püüdis oma "Drang nach Osten" poliitikaga Osmanite riiki oma de facto kolooniaks muuta ja seega toetas selle terviklikkust.
19. sajandi lõpul ja 20. sajandi alguses võitlesid Bulgaaria ja Kreeka Osmanite Makedoonia ja Traakia eest. Kreeklased püüdsid "kreekastada" bulgaarlasi, kes püüdsid "bulgaaristada" kreeklasi. Mõlemad riigid saatsid Osmanite territooriumile relvastatud ebaseaduslikke võitlejaid oma rahvuskaaslasi kaitsma ja abistama. Aastast 1904 oli Makedoonias vähesel määral sõjapidamist Kreeka ja Bulgaaria bandede ning Osmanite armee vahel (Võitlus Makedoonia pärast). Pärast Noortürklaste revolutsiooni 1908. aasta juulis muutus olukord järsult.
Noortürklaste revolutsioon
1908. aasta Noortürklaste revolutsiooniga ennistati Osmanite riigis põhiseaduslik monarhia ja algas Teine põhiseaduslik ajastu. Kui mäss puhkes, toetasid seda haritlased, armee ja peaaegu kõik etnilised vähemused riigis ning sundisid sultan Abdülhamit II taaskehtestama pikalt mittetoiminud Osmanite 1876. aasta põhiseaduse ja parlamendi. Reformide ja autonoomia lootused kerkisid Balkani rahvuste seas ja esindava paljurahvuselise Osmanite parlamendi moodustamiseks toimusid valimised. Kuid pärast sultani vasturiigipöörde katset tõrjuti Noortürklaste liberaalne tiib kõrvale ja domineerivaks muutus rahvuslik tiib.
Samal ajal, oktoobris 1908 kasutas Austria-Ungari ära Osmanite poliitilise murrangu sündmust, et annekteerida de jure Osmanite provints Bosnia ja Hertsegoviina, mida ta okupeeris aastast 1878 (vaata Bosnia kriis). Bulgaaria kuulutas sõltumatust, nagu ta oli seda teinud 1878. aastal, kuid seekord tunnustati sõltumatust rahvusvaheliselt. Autonoomse Kreeta Riigi kreeklased kuulutasid ühinemist Kreekaga, kuigi suurriikide vastuseis hoidis ära selle tegeliku jõustumise. Sündmusel oli suur mõju maailmakorrale.
Reaktsioon Balkani riikides
Serbia oli põhjas pettunud Bosnia liidendamisest Austria-Ungari poolt. Märtsis 1909 oli Serbia sunnitud anneksiooniga leppima ja piirama Habsburgide-vastast agitatsiooni Serbia rahvuslaste poolt. Selle asemel vaatas Serbia valitsus formaalsete serblaste territooriumite peale lõunas, eriti "Vana Serbia" (Novi Pazari sandžakk ja Kosovo provints).
15. augustil 1909 asus Sõjaline liiga, rühm Kreeka ohvitsere tegutsema valitsuse vastu, et reformida riigi valitsus ja armee ümber korraldada. Sõjaline liiga ei suutnud luua uut poliitilist süsteemi, kuni liiga kutsus Kreeta poliitiku Elefthérios Venizélose Ateenasse poliitiliseks nõuandjaks. Venizélos veenis kuningat põhiseadust muutma ja palus liiga laialisaatmist rahvuskogu kasuks. Märtsis 1910 saatis sõjaline liiga end laiali.
Bulgaaria, kes tagas Osmanite tunnustuse oma sõltumatusele aprillis 1909 ja nautis Venemaa sõprust, vaatas samuti Osmanite Traakia ja Makedoonia ringkondade liidendamise poole. Augustis 1910 järgnes Montenegro Bulgaaria eeskujule, saades kuningriigiks.
Balkani Liit
pisi|vasakul|Bulgaaria väed ootamas rünnaku algust [[Edirne|Adrianoopolile]]
Pärast Itaalia võitu Itaalia-Türgi sõjas (1911–1912) kaotasid Noortürklased pärast riigipööret võimu. Balkani riigid nägid selles võimalust rünnata Osmanite riiki ja täita oma laienemissoove.
Vene agentide õhutusel sõlmiti 1912. aasta märtsis Serbia ja Bulgaaria vahel rida kokkuleppeid. Sõjaline võit Osmanite riigi vastu ei oleks olnud võimalik, kui see saanuks tuua täiendusi Aasiast. Osmanite raudteede olukord sel ajal ei olnud hea, seega enamus täiendusi pidi tulema meritsi Egeuse mere kaudu. Kreeka oli ainus piisavalt võimsa sõjalaevastikuga Balkani riik, et takistada Osmanite riigil Egeuse mere kasutamist, seega muutus leping Kreeka ja Bulgaaria vahel hädavajalikuks; see sõlmiti mais 1912.
Montenegro sõlmis kokkulepped Serbia ja Bulgaariaga hiljem samal aastal. Bulgaaria sõlmis kokkulepped Serbiaga Põhja-Makedoonia territooriumi jagamiseks.
Liit Kreeka, Serbia, Bulgaaria ja Montenegro vahel sai tuntuks kui Balkani Liit; selle olemasolu ei soovinud ükski suurriik. Liit oli parimal juhul lõtv, kuigi Kreeka ja Serbia armee vahel vahetati pärast sõja algust sideohvitsere. Kreeka lükkas sõja algust 1912. aasta suvel mitu korda edasi, et oma sõjalaevastikku paremini ette valmistada, kuid Montenegro kuulutas 8. oktoobril (vana kalendri järgi 25. septembril) sõja. Pärast ultimaatumit Osmanite riigile astusid ülejäänud liidu liikmed 17. oktoobril konflikti.
Esimene Balkani sõda
pisi|Territoriaalsed muudatused Esimese Balkani sõja tulemusena aprillis 1913, näidates sõjaeelselt kokkulepitud laienemisjoont [[Serbia ja Bulgaaria vahel]] pisi|Tüliõun: Kreeka kuningas [[Geórgios I ja Bulgaaria tsaar Ferdinand Thessaloníkis, detsember 1912. Vaatamata nende liidule Kreeka-Bulgaaria vastuolu linna ja Makedoonia üle üldiselt ei raugenud]]
Kolm slaavi liitlast (Bulgaaria, Serbia ja Montenegro) tegid ulatuslikke plaane oma sõjaliste jõupingutuste koordineerimiseks nende salajaste sõjaeelsete kokkulepete pikendustena ja hoolika Vene järelevalve all (Kreekat ei kaasatud). Serbia ja Montenegro pidid ründama Sandžaki teatris, Bulgaaria ja Serbia Makedoonias ja Traakias.
Osmanite riigi olukord oli raske. Selle umbes 26-miljoniline rahvastik pakkus rohkelt elavjõudu, kuid ¾ rahvastikust ja peaaegu kõik moslemid elasid riigi Aasia-osas. Abiväed said Aasiast tulla peamiselt meritsi, mis sõltus lahingute tulemusest Türgi ja Kreeka sõjalaevastike vahel Egeuse merel.
Sõja puhkedes käivitas Osmanite riik kolm armee peakorterit: Traakia peakorter Konstantinoopolis, Lääne peakorter Thessaloníkis ja Vardari peakorter Skopjes, vastavalt bulgaarlaste, kreeklaste ja serblaste vastu. Enamus nende kättesaadavaid vägesid eraldati nendele rinnetele. Väikesed iseseisvad üksused eraldati mujale, peamiselt ümber raskelt kindlustatud linnade.
Merel väljus Osmanite laevastik kaks korda Dardanellidest ja sai kaks korda Kreeka sõjalaevastikult lüüa, Elli ja Lemnose lahingutes. Kreeka domineerimine Egeuse merel tegi Osmanitele võimatuks tuua kavandatud väed Lähis-Idast Traakia (Bulgaaria vastu) ja Makedoonia (kreeklaste ja serblaste vastu) rinnetele. Edward J. Ericksoni järgi mängis Kreeka sõjalaevastik ka olulist, kuigi kaudset rolli Traakia kampaanias, neutraliseerides mitte vähem kui kolm Traakia korpust (vaata Esimene Balkani sõda, Bulgaaria operatsioonide teater), märkimisväärse osa Osmanite armeest seal, sõja kõiktähtsal avaetapil. Pärast Osmanite laevastiku võitmist oli Kreeka sõjalaevastik vaba ka vabastama Egeuse mere saared. Kindral Nikola Ivanov tunnistas Kreeka sõjalaevastiku tegevuse peamiseks teguriks liitlaste üldises edus.
Jaanuaris, pärast noorte armeeohvitseride edukat riigipööret otsustas Osmanite riik sõda jätkata. Pärast Osmanite nurjunud vasturünnakut Lääne-Traakia rindel suutsid Bulgaaria väed Serbia armee abiga vallutada Adrianoopoli, samas Kreeka väed suutsid võtta Ioánnina pärast Osmanite võitmist Bizani lahingus. Serbia-Montenegro operatsioonide ühisteatris piiras ja vallutas Montenegro armee Shkodëri, lõpetades Osmanite kohalolu Euroopas lääne pool Çatalca joont pärast umbes 500 aastat. Sõda lõppes ametlikult Londoni lepinguga 30.(17.) mail 1913.
Teine Balkani sõda
pisi|[[Koolera levis võitlevate riikide sõdurite seas]] pisi|Piirid Balkanil pärast Esimest ja Teist Balkani sõda (1912–1913)
Kuigi Balkani liitlased võitlesid koos ühise vaenlase vastu, ei olnud see piisav, et ületada nende vastastikust rivaalitsemist. Balkani Liidu algdokumendis lubas Serbia Bulgaariale enamuse Makedooniast. Kuid enne esimese sõja lõppemist näitasid Serbia (rikkudes eelnevat kokkulepet) ja Kreeka oma plaani hoida enda käes territooriume, mida nende väed okupeerisid. See tegu ajendas Bulgaaria tsaari oma liitlasi ründama. Teine Balkani sõda puhkes 29.(16.) juunil 1913, kui Bulgaaria ründas oma endisi liitlasi Esimeses Balkani sõjas, Serbiat ja Kreekat, samas Montenegro ja Osmanite riik sekkusid hiljem Bulgaaria vastu ja Rumeenia ründas Bulgaariat põhjast. Kui Kreeka armee sisenes Esimeses Balkani sõjas Thessaloníkisse vaid üks päev enne Bulgaaria 7. diviisi, paluti neil lubada Bulgaaria pataljonil linna siseneda. Kreeka nõustus tingimusel, et Kreeka üksusel lubataks siseneda Sérresi linna.