cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ATPaasid
P-tüüpi ATPaasid
Teine üks enim tuntumaid ATPaase on Ca2+-transporter, mille tähtsust ja funktsiooni on palju uuritud. Plasmamembraani Ca2+-ATPaas (plasma membrane Ca2+-ATPaas (PMCA) on transportvalk raku plasmamembraanis, mis tegeleb kaltsiumi (Ca2+) eemaldamisega rakust ja on nõnda eluliselt tähtis reguleerimaks Ca2+ hulka rakus. Plasmamembraani Ca2+-ATPaas seotud Ca2+ eemaldamisega kõigist eukarüootsetest rakkudest. Seal on väga suur transmembraanne elektrokeemiline gradient Ca2+-te, mis viib ioonide sisenemiseni rakku, siiski on rakkudele väga tähtis säilitada madal Ca2+ kontsentratsioon korralikuks rakku signaliseerimiseks, seetõttu on raku jaoks vajalik rakendada ioonpumpi Ca+ eemaldamiseks. Plasmamembraani Ca2+-ATPaas ja naatrium-kaltsiumvahetaja on koos peamised rakusisese Ca2+ kontsentratsiooni regulaatorid rakus. Kuna need transpordivad Ca2+ ekstratsellulaarsesse ruumi, on PMCA ka tähtis kaltsiumi kontsentratsiooni reguleerija ekstratsellulaarses ruumis. Ta kuulub P-tüüpi esmase iooni transpordi ATPaaside perre, mis moodustab aspartüülfosfaadi vaheühendit.
V-tüüpi ATPaasid
Need ATPaasid tekitavad ATP hüdrolüüsi korral prootongradiendi. Neid leidub ainult endo- ja eksotsütoosi vesiikulites, nagu ka lüsosüümides, endosoomides, eukarüootide Golgi vesiikulites ja taimede vakuoolides ning pärmseentes. Nad kontrollivad vesiikulite pH taset. Tekkinud prootongradienti kasutatakse teiste molekulide impordiks ja ekspordiks. ATPaasid moodustavad 12–14-alamühikulisi komplekse: V0-kompleks moodustab kanali, V1-kompleks eendub tsütosooli ja katalüseerib ATP hüdrolüüsi ADP-ks ja fosfaadiks. V-tüüpi ATPaas omab struktuurset sarnasust F-tüüpi ATPaasiga.
ATP süntaas
pisi|ATP süntaas ATP süntaas, mis on F-tüüpi ATPaas, omab nii hüdrolüüsi kui ka ATP sünteesi võimet. Tegemist on membraani läbiva ensüümiga. Oma struktuuri tõttu on ta võimeline kasutama prootonite või Na+ ioonide gradienti, liitmaks ADP-le ühe fosfaatiooni, mille tulemusena tekib ATP. Eukarüootidel on ta levinud mitokondriaalses aeroobses hingamisahelas ja taimedes, prokarüootide puhul on tõestatud nende olemasolu aeroobsetel bakteritel.
ATP süntaas koosneb kahest domeenist F1 ja Fo, mõlemal on globulaarne struktuur ja neid ühendab painduv side, mis meenutab vart. Fo alamühik on membraanseoseline ja läbi selle transporditakse prootoneid. Saadud energia tekitab konformatsioonilise muudatuse nendevahelises varres, mille tõttu toimuvad muutused F1 alamühiku aktiivtsenteris. Perifeerne vars koosneb ainult ühest alamühikust ja F1 domeen on heksameerne struktuur, mis koosneb ά ja β alamühikutest. Kõik see kokku moodustab rootorit meenutava kompleksi, mis sarnaneb ratta mehhanismiga.
Nagu juba eespool mainitud, on ATP süntaasil F1 domeenil ά ja β alamühikud, millest kumbagi on kolm ning β alamühik omab katalüütilist aktiivsust, mis on võimeline siduma ADP-d ja tegema läbi konformatsioonilise muutuse, mis võimaldab ADP-le siduda ühe fosfaatiooni ja saadakse ATP. Kõik kolm aktiivtsentrit on kogu aeg erinevas olekus, ühes asub ATP, mis on sünteesitud, ühes ADP, millele hakatakse fosfaatiooni lisama ja üks on tühi. Gamma alamühik paikneb ά ja β alamühikute vahel ja teeb iga sünteesitud ATP kohta 120º pöörde. Kuid γ alamühik teeb ka vahel harva tagasipöörde samme, mille hinnaks on ühe ATP hüdrolüüs. Sellest tulenevalt omab ATPsüntaas ka ATPaasidele omast hüdrolüüsi võimet.
AAA-ATPaasid
AAA või AAA+ on lühend ingliskeelsest väljendist Atpases Associated with diverse cellular Activites ehk mitmekülgse raku aktiivsusega seotud ATPaasidest. Nad jagavad ühist konserveerunud moodulit, mis koosneb umbes 240 aminohappejäägist. See on suur, funktsionaalselt mitmekesine valgu perekond, kus AAA-d kuuluvad ringikujuliste P- ling NTPaaside superperekonna juurde, mida väljendab nende aktiivsus läbi energiast sõltuva ümbermodelleerimise või makromolekulide translokatsiooni. AAA-d kasutavad ATP hüdrolüüsi poolt saadud keemilist energiat konformatsioonilisteks muutusteks, mis on transdukteeritud mehaanilisse jõudu, mõjudes molekulaarsele substraadile. AAA-valgud on funktsionaalselt ja organisatsiooniliselt mitmekesised, varieerudes aktiivsuse, stabiilsuse ja mehhanismi poolest. AAA perekonna liikmeid leidub kõikides organismides ja nad on eluliselt tähtsad mitmes rakulises funktsioonis. Nad on seotud selliste funktsioonidega nagu DNA replikatsioon, valgu degradatsioon, membraani ühinemine, mikrotuubulite segmenteerumine, peroksüsoomide biogenees, signaliseeritud transduktsioon ja geeniekspressiooni regulatsioon. AAA-domeen sisaldab kahte alamdomeeni, N-terminaalset alfa/beeta domeeni, mis seob ja hüdrolüüsib nukleotiide (Rossmani volt) ja C-terminaalne alfa-helikaasne domeen. N-terminaalne domeen on 200–250 aminohapet pikk ja sisaldab Walker A ja Walker B motiivi, mis on laialdaselt levinud ka teiste P-ling NTPaaside seas.
Jolene (laul)
"Jolene" on Ameerika Ühendriikide kantrimuusikalaulja Dolly Partoni kirjutatud ja esitatud laul. Selle produtseeris Bob Ferguson ja see salvestati 22. mail 1973 Tennessee osariigis Nashville'is plaadifirma RCA Victori stuudios. Singlina anti "Jolene" välja 15. oktoobril 1973. "Jolene" oli Partoni 13. stuudioalbumi "Jolene" esiksingel.
"Jolene" jõudis Billboardi kantrisinglite edetabelis Hot Country Songs 1974. aasta veebruaris üheks nädalaks esikohale. "Jolene" pälvis kahel aastal Grammy auhinna nominatsiooni kategoorias Best Female Country Vocal Performance (teisel aastal kontsertesituse eest).
2004. aastal valis ajakiri Rolling Stone "Jolene'i" 500 kõigi aegade parima laulu seas 217. kohale. See on Partoni enim kaverdatud laul. Hiljem on seda esitanud teiste seas Olivia Newton-John (1976), the White Stripes (2004) ja Pentatonix (2016).
Khoisani keeled
pisi|Khoisani keeled (märgitud helepruuniga) maailma keelkondade seas pisi|Khoisani keelte leviala (märgitud kollasega) Khoisani keelteks nimetatakse Lõuna-Aafrikas (Lõuna-Aafrika Vabariik, Namiibia, Angola ja Botswana) ning Tansaanias kõneldavaid keeli, milles on imihäälikuid ning mis ei kuulu Nigeri-Kordofani, Niiluse-Sahara ega Afroaasia keelte hulka. Khoisani keeltel puudub sugulus, vaid hõlmavad keeleliiduna vähemalt kolm keelkonda ning mõned isoleeritud keeled. Seega on võimatu rekonstrueerida khoisani keeltele ühist algkeelt. Varem arvati need keeled või osa neist ühtsesse khoisani keelkonda. Khoisani keeli kõnelevad rahvad on bušmanid (sanid), hotentotid (khoid), damarad ja namad. Tansaanias on veel hatsad ja sandaved. Kõnelejate koguarvuks hinnatakse 150 000.
Enne bantude ekspansiooni elasid khoisanite rühmad ka Aafrika põhjapoolsematel aladel. Nendelt võtsid mõned bantu keeled Lõuna-Aafrikas ning võib-olla ka Keenias kõneldav dahalo keel imihäälikud üle, kuid neid keeli ei arvata khoisani keelte hulka, sest nad kuuluvad teistesse keelkondadesse. On olemas vaieldav hüpotees, et imihäälikud on relikt inimkonna "ürgkeelest".
Khoisani keelte keelkonnad
Khoisani keelte seas saab võrdleva keeleteaduse meetoditega leida järgmised keelkonnad ja isoleeritud keeled.
Keskkhoisani keeled (kvadi-khoe keeled)
ja Kua murret)
Põhjakhoisani keeled
Ju keel on umbes 45 000 kõnelejaga murdekontiinum. Selle tuntumate murrete hulka kuuluvad ning Juǀʼhoan ehk ǂKxʼauǁʼein.
Võimalikud sisesuhted
Põhja- ja lõunakhoisani keeltel ning ǂHõã keelel on eriti palju tüpoloogilisi ühisjooni, mis ei pruugi tuleneda sugulusest, näiteks põhisõnajärg SVO ning vähene fleksioon erinevalt keskkhoisani keeltest, kus on põhisõnajärg SOV ning rikkalik fleksioon.
Güldemann/Elderkin peavad keskkhoisani keeli ja kvadi keelt sugulasteks ning oletab, et ka sandave keel kuulub sellesse keelkonda. Pidepunktideks on nt ainsuse isikulised asesõnad (neid keeli oletatakse pärinevat kvadi-khoe algkeelest.
Alta kirik
Alta kirik (norra keeles Alta kirke) on kirik Norra põhjaosas Troms og Finnmargi maakonnas Alta vallas Altas.
Alta kirik on aastal 1858 valminud, arhitekt Stephen Henry Thomase projekteeritud kirik. Seal on 230 istekohta.
Sasha Chmelevski
Alexander Chmelevski (sündinud 9. juunil 1999 Huntington Beachis Californias) on USA jäähokimängija, kes mängib keskründajana NHL-i klubis San Jose Sharks.
Aastatel 2015–2019 mängis ta Ontario Hockey League'is, esimesel hooajal Sarnia Stingis ning seejärel Ottawa 67'sis.
2017. aastal valis San Jose Sharks ta NHL-i draft'is 185. valikuna. Sharksiga sõlmis ta lepingu 2018. aasta aprillis ning debüteeris hooaja 2017/18 lõpus American Hockey League'is (AHL) Sharksi tütarklubis San Jose Barracuda. NHL-is debüteeris ta 5. veebruaril 2021 mängus Anaheim Ducksi vastu.
2019. aastal võitis Chmelevski USA kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistrivõistlustel hõbemedali. USA jäähokikoondise koosseisus võitis Chmelevski 2021. aasta maailmameistrivõistlustel pronksmedali.
Chmelevski on Ukraina päritolu.
Molaalne kontsentratsioon
Molaalne kontsentratsioon ehk molaalsus (tähis Cm või m) näitab lahustunud aine moolide arvu 1 kg lahusti kohta; lahuse kontsentratsiooni väljendusviise. kus n on aine moolide arv ja m on lahusti mass ning ühikud on  mol / kg
Võrdluseks: Lahustunud aine moolide arvu 1 liitri lahuse kohta nimetatakse molaarseks kontsentratsiooniks.
Viited
Concentración
Illinoisi Ülikool
Illinoisi Ülikool (inglise keeles University of Illinois, lühemalt UIUC ja ka U of I) on Ameerika Ühendriikides Illinoisi osariigis Urbana ja Champaigni linnas tegutsev avalik-õiguslik teadusmahukas ülikool. Riigimaal tegutseva ülikoolina (inglise keeles land-grant university) on ta lipulaevaks Illinoisi ülikoolide seas.
Ülikool asutati 1867. aastal ja on vanuselt teine avalik-õiguslik ülikool osariigis (Illinoisi Riikliku Ülikooli järel) ja Suure Kümne Spordiliidu (Big Ten Conference) asutajaliige. Ta on Ameerika Ülikoolide Liidu liige ja väga aktiivse teadustegevusega teadusülikool. Ülikoolilinnaku raamatukogusüsteemil on suuruselt teine ülikooliraamatukogu USA-s Harvardi Ülikooli järel.
Ülikool koosneb 17 kolledžist, kus toimub õpe rohkem kui 150 õppekava järgi. Lisaks on seal võimalik õppida täienduskursustel, millele registreerub aastas 2,7 miljonit inimest Illinoisi osariigist ja väljastpoolt.
Mario Livio
pisi|240px|Mario Livio (2013)
Mario Livio (sündinud 19. juunil 1945 Bukarestis Rumeenias) on Iisraeli ja Ameerika Ühendriikide astrofüüsik ja teaduskirjanik.
Livio sündis Bukarestis juudi perekonnas. 1950. aastal pere repatrieerus Iisraeli. Livio lõpetas Jeruusalemma Heebrea Ülikooli bakalaureusekraadiga füüsikas ja matemaatikas. Sai magistrikraadi Rehovotis asuvast Weizmanni Teadusinstituudist ja doktorikraadi Tel Avivi Ülikoolist teoreetilise füüsika alal. Ta töötas aastatel 1981–1991 professorina Haifas asuvas Technionis (Iisraeli tehnoloogiainstituudis). 1991. aastal siirdus Ameerika Ühendriikidesse, kus töötas aastatel 1991–2015 Baltimore'is asuvas Kosmoseteleskoobi Teadusinstituudis.
Teadlasena on Livio peamine uurimisvaldkond astrofüüsika. Alates 2000. aastast uuris ta supernoova plahvatusi ja võimalust määrata kindlaks nende abil Universumi paisumise kiirus; samuti on ta uurinud musti auke, tumeenergiat ning noorte tähtede ümber planeedisüsteemide tekkimist. Töötas Hubble'i kosmoseteleskoobiga.
Teosed
pisi|240px|Mario Livio (2009)
Shoko Hamada
Shoko Hamada (jaapani keeles 浜田 彰子 Hamada Shōko) on Jaapani endine jalgpallur.
Koondisekarjäär
Jaapani naiste jalgpallikoondises mängis ta aastal 1986 2 mängu.
Kinnisturaamat
Kinnisturaamat (ka kinnistusraamat; inglise keeles land register; saksa keeles Grundbuch, prantsuse keeles registre foncier) on raamat, kus on kirjas kinnistud, nende kinnistute omanikud koos omanikega seotud koormistega. Tänapäeval on kinnisturaamat kohtu juures peetav riiklik juriidiline register. See on andmekogu, mille eesmärk on koguda, säilitada ja avalikustada teavet kinnisomandi tekkimise, üleandmise ja kinnisasja asjaõigustega koormamise kohta. Samuti kinnisasja koormava asjaõiguse üleandmise kohta, selle sisu muutmise või lõpetamise kohta. Seega registrisse kannete tegemine loob, muudab või lõpetab kinnisasjaõigusi.
Eesti õigussüsteem eristab kinnistusraamatut ja maakatastrit. Kinnistusraamat kajastab kinnisasjadele laienevaid asjaõigusi (omand ja piiratud asjaõigused nagu servituudid, koormatised, kasutusvaldus jne). Kinnistusraamat sisaldab ka kinnistu katastriandmeid – kinnistu koosseisu kuuluvaid katastriüksuseid, pindala, aadressi, maa sihtotstarvet ja andmeid katastriüksuse moodustamise kohta.
Maakataster on Maa-ameti juures peetav eraldiseisev register, mille ülesandeks on pidada arvestust maatükkide suuruse, geograafilise omapära ja loodusliku seisundi, väärtuse, tegeliku kasutamise jm tehnilisemat laadi andmete kohta. Oma olemuselt on maakataster kinnistusraamatut täiendav. Sealjuures on kinnistusraamat konstitutiivne, kuid maakataster tehniline register. Kinnistusosakond saab kõik kinnistamiseks vajalikud maakatastri andmed kinnistusraamatu infosüsteemi kaudu.
Kinnisturaamatul on kolm osa :
Kinnistusregistrit, kinnistuspäevikut ja kinnistustoimikuid peetakse elektrooniliselt.
Kinnistu
Kinnisasja omanikule kuuluvad ka kõik maatükiga püsivalt seotud esemed (hooned, taimed, kasvav mets), samuti hoonetega püsivalt seotud esemed (katus, seinad).
Kinnistusraamatu kanded
Kinnistusraamatusse kantakse kõik olemasolevad kinnisasjad ja nendega seotud asjaõigused. Sinna kantakse kinnistu omandisuhted ning piiratud asjaõigused, mis on kinnistule seatud kolmandate isikute kasuks:
Kinnistusraamatusse kantakse lisaks asjaõigustele erinevaid märkeid. Eelmärkeid tehakse tulevikus kinnistusraamatusse kantava õiguse, olemasoleva õiguse kustutamise või muutmise kohta. Näiteks tulevikus kinnistut koormavale hüpoteegile soodsa järjekoha tagamiseks. Vastuväiteid tehakse ebaõige kande parandamise tagamiseks. Vastuväide iseenesest ei takista kinnistu võõrandamist ega koormamist, kuid kohtuasja lõppedes vastuväite esitaja kasuks saab kinnistusraamatu seisu „tagasi kerida“. Kohtumääruse või juurdlusasutuse määruse alusel kinnistu võõrandamise või koormamise keelamiseks tehakse keelumärkeid. Seadusega kinnistusraamatusse kanda lubatud asjaolude nähtavakstegemiseks lisatakse märkuseid. Näiteks märkused üürilepingu kohta või kaasomanike kokkuleppe kohta ühise asja valdamise, kasutamise ning kaasomandi lõpetamise osas.
Kasutamine
E-Kinnistusraamat on elektrooniline kinnistusraamat. Selle kaudu saab tasuta tutvuda temale kuuluvate kinnistute andmetega ja kinnistu kohta avatud kinnistustoimikutes säilitavate dokumentidega kinnisasja omanik (nii füüsiline isik kui ka juriidilisest isikust kinnisasja omaniku esindaja), kinnisasja omaniku seadusjärgne esindaja ja eestkostja, kinnisasjaga seotud korteriomandite omanikud ja korteriühistu esindaja.
Kinnistuportaali kaudu saab:
Notariaalselt tõestatud vormis kinnistamisavalduse koostab ja esitab notar. Võimalus esitada kinnistamisavaldust notari kaudu on ka kõigil teistel juhtudel. Ärakirjade ja toimikuga saab tutvuda ka notaribüroode kaudu.
Henry George
pisi|Henry George Henry George (2. september 1839 Philadelphia – 29. oktoober 1897 New York) oli Ameerika Ühendriikide poliitiline majandusteadlane ja ajakirjanik. Tema kirjutised olid 19. sajandi Ameerikas äärmiselt populaarsed. Ta inspireeris majandusfilosoofiat, mida tuntakse kui georgismi, uskumust, et inimesed peaksid omama ise toodetud väärtust, kuid maaväärtuse (sh loodusvarad) majanduslik väärtus peaks kuuluma võrdselt kõigile ühiskonnaliikmetele. George väitis, et maaväärtuste ühekordne maksustamine looks produktiivsema ja õiglasema ühiskonna.
Tema kuulsaim teos "Progress ja vaesus" (originaalpealkiri "Progress and Poverty", 1879) müüs miljoneid eksemplare üle maailma. Raamat uurib suureneva ebavõrdsuse ja vaesuse paradoksi majandusliku ja tehnoloogilise progressi taustal.
George'i ideid ja pärandit arutatakse ja uuritakse tänaseni. Tema töö on mõjutanud selliseid erinevaid tegelasi nagu Winston Churchill, Sun Zhongshan ja Martin Luther King Jr.
Southbroom
Southbroom on asula Lõuna-Aafrika Vabariigis KwaZulu-Natali provintsis Ugu ringkonnas.
Southbroom on ametlikult asutatud 1933. aastal.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Southbroomi elanikest valgeid 73,13%, mustanahalisi aafriklasi 25,57%, värvilisi 0,50%, India või Aasia päritolu inimesi 0,43% ja teisi 0,37%. Inglise keelt pidas emakeeleks 54,16% inimesi, afrikaani keelt 24,56%, suulu keelt 11,34% ja koosa keelt 4,72%.
Houses of the Holy
Album tõusis esikohale nii Suurbritannia kui USA albumimüügi edetabelis.
Calceranica al Lago
thumb|Calceranica al Lago valla paiknemine Trento provintsis thumb|left|300px|Õhuvaade Calceranica al Lagole
Calceranica al Lago (saksa: Plaiff või Pleif) on vald (comune) Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 9 km Trentost idas. 2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 1209 inimest ja valla pindala on 3,4 km².
Calceranica al Lago külgneb järgmiste valdadega: Pergine Valsugana, Altopiano della Vigolana ja Caldonazzo.
Tartu Turg
pisi|Tartu Turg haldab [[Tartu turuhoonet (juuli 2011)]]
AS Tartu Turg on Tartus tegutsev kaubandusettevõte, mis haldab Tartu turuhoonet ja Emajõe kaldal asuvat Tartu avaturgu. Tartu Turu põhitegevusala on eelmainitud kahe turukompleksi turukaubanduse organiseerimine, tasuliste turuteenuste osutamine ning ruumide ja pindade rentimine.
Hjallis Harkimo
pisi|Hjallis Harkimo Harry Juhani "Hjallis" Harkimo (sündinud 2. november 1953 Helsingi) on Soome poliitik, ettevõtja, purjetaja, spordijuht ja juutuuber. Ta on partei Liikumine Nüüd esimees. Ta valiti Eduskunna liikmeks 2015. aasta parlamendivalimistel Rahvusliku Koonderakonna liikmena. 2018. aastal lahkus ta Koonderakonnast ja asutas erakonna Liikumine Nüüd. 2019. aasta parlamendivalimistel pääses ta ainsa Liikumise Nüüd esindajana parlamenti.
Caldes
Caldes (ladiini: Chjaudes, saksa: Kalteis, Kalds, Gildeis või Gilds) on vald (comune) Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 35 km Trentost loodes. 2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 1049 inimest ja valla pindala on 20,9 km².
Caldesi vallas on frazioni (alljaotused, peamiselt külad ja asundused) Bozzana, Bordiana, Tozzaga, Cassana, S. Giacomo ja Samoclevo.
Caldes külgneb järgmiste valdadega: Bresimo, Cis, Malè, Cles, Terzolas ja Cavizzana.
Hjallis Harkimo
Harkimo on Hartwall Arena ehitamise algataja ja jäähokiklubi Jokerit endine omanik. Ta müüs klubi maikuus 2019.
Kiosk
Kiosk (ka: müügiputka) on väike paviljonilaadne kerge ehitis, kus müüakse ajakirjanduse väljaandeid (ajalehti ja ajakirju), tükikaupu (snäkke ja jooke) ja muud pudi-padi.
Tammispää peakraav
thumb|Tammispää kraav Tammispää külaplatsi lähistel
Tammispää peakraav on kraav Mustvee vallas Tammispää külas.
Kraav suubub Peipsi järve. Kraavi valgla on 7,1 km²
Tammispää kraavi keskkonnaregistri kood on VEE1056800.
Tsüklobarbitaal
See psühhotroopne aine on varasematel aegadel leidnud rakendust unetuse ravis. Tänapäeval leidub seda ravimites koos mitmete muude toimeainetega.
Pärl (kohvik)
Pärl oli kohvik Tallinnas aadressil Pikk tänav 1. . Kohvik avati 1934. Aastani 1944 kandis see nime Toomi. Nõukogude ajal nimetati kohvik ümber Pärliks. .
Tsüklobarbitaal
Varem on esinenud tahtliku mürgitamise juhtumeid, mil enesetapjad on proovinud surma esilekutsumiseks tsüklobarbitaali sisaldavaid tablette üleannustada.
Pärl (kohvik)
Kohvik oli eriti hinnatud oma kondiitritoodete pärast. .
Tsüklobarbitaal
1940. aastatel tootis tsüklobarbitaali Saksamaal Bayer-Merck.(Irving 272:1983 )
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Cyclobarbital seisuga 27.09.2017.
Loodest põhja poole
"Loodest põhja poole" (originaalpealkiri "North by Northwest") on 1959. aasta USA spioonitriller. Tegu on Alfred Hitchcock kõige meelelahutuslikuma filmiga.
Filmi peaosades mängivad Cary Grant, Eva Marie Saint ja James Mason. Stsenaariumi kirjutas Ernest Lehman. Filmimuusika kirjutas Bernard Herrmann ning Saul Bassi loodud algustiitrid on filmiajaloo esimesed liikuvad tiitrid.
Gary Grant kannab filmis kortsumatut, suurepäraselt istuvat halli ülikonda. Selle ülikonna tunnistas ajakiri GQ 2006. aastal filmiajaloo kõige olulisemaks ülikonnaks ja ka kõige rohkem moodi mõjutanud ülikonnaks.
Nagu Hitchcocki filmides on tavaks, siis teeb ta ka selles filmis episoodilise rolli. Nimelt algustiitrite lõpus kehastab ta meest, kes jääb bussist maha.
Rahvamalev
Vabatahtlike rahvamalevate põhiülesanneteks oli kodanike õiguste ja seaduslike huvide kaitse, osavõtt õiguserikkumiste ennetamisest ja tõkestamisest, avaliku korra ja sotsialistliku omandi kaitsmine, osavõtt nõukogude inimeste kasvatamisest seaduste ja sotsialistliku ühiselu reeglite austamise vaimus.
Rahvamalev Eesti NSV-s
Rahvamalevad organiseeriti tootmise territoriaalse paiknevuse järgi ettevõtetes, ehitus- ja transpordiorganisatsioonides, asutustes, õppeasutustes, majavalitsustes, kolhoosides ja sovhoosides, samuti tehaste ja vabrikute suurtes tsehhides, õppeasutuste teaduskondades, sovhooside osakondades, kolhooside brigaadides ning külanõukogude juures.
Rahvamalevate juhtimiseks rajooni ja linna ulatuses moodustati partei-, nõukogude, ametiühingu-, komsomoli- ja teiste ühiskondlike organisatsioonide esindajaist, mõnedest staabiülematest ja maleva komandöridest rajoonide ja linnade staabid. Rahvamalevaid ja nende staape organiseerisid ja juhtisid algselt parteiorganid ja 1974. aastast töörahva saadikute nõukogud ning nende täidesaatvad ja korraldavad organid. Tallinna vabatahtlike rahvamalevate rajoonistaapide tegevuse koordineerimiseks ja neile vajaliku metoodilise abi andmiseks moodustati Tallinna Vabatahtlike Rahvamalevate Linnastaap. Vabatahtlike rahvamalevate töö operatiivseks juhtimiseks rajooni ja linna ulatuses moodustati rajooni või linna parteikomitee ning rajooni või linna töörahva saadikute nõukogu täitevkomitee otsusega partei-, nõukogude ja teiste riigiorganite ning ühiskondlike organisatsioonide esindajatest, üksikute rahvamalevate staapide ülematest (komandöridest) ja rahvamalevlastest vabatahtlike rahvamalevate rajooni- või linnastaap. Alevite ja külade ulatuses moodustati alevite või külade töörahva saadikute nõukogu täitevkomitee otsusega vabatahtliku rahvamaleva alevi- või külastaap. Vabatahtlike rahvamalevate linna-, rajooni-, alevi- ja külastaabi ülem kinnitati vastava töörahva saadikute nõukogu täitevkomitee poolt.
Vabatahtlikku rahvamalevasse võeti vastu vähemalt 18 aasta vanuseid NSV Liidu kodanikke isiklike avalduste põhjal, mis anti ametiühingu- või komsomolikomiteesse või teistesse ühiskondlikesse organisatsioonidesse töö- või elukoha järgi. Kodanikke, kes soovisid astuda malevasse, võeti vastu maleva üldkoosolekul või staabi istungil selle kollektiivi soovitusel, kus nad töötasid, õppisid või elasid. Rahvamalevat juhtisid malevlaste üldkoosolekul lahtisel hääletamisel valitud komandör ja tema asetäitja.
Vabatahtlik rahvamalev:
Malevlane olid kohustatud:
Malevlasel oli õigus:
Eestis lõpetati rahvamalevate ja nende juhtimiseks moodustatud staapide tegevus Eesti Vabariigi Valitsuse määrusega nr. 177, 12. septembrist 1991. aastal.
Tuscaloosa
pisi|Linnavaade Tuscaloosa on linn Ameerika Ühendriikides Alabama osariigis.
2012. aastal elas linnas 93 357 inimest. 2018. aastal oli elanikke 101 113.
Linnas asub Alabama Ülikool ja Mercedes-Benzi USA tehas.
Max Beerbohm
pisi|Max Beerbohm 1901 aastal Sir Henry Maximilian Beerbohm (sündinud 24. august 1872 London – 20. mai 1956 Rapallo) oli inglise karikaturist, kirjanik ja satiirik, pseudonüümiga "Max".
Beerbohm sündis Londonis. Ta oli Leedus sündinud teraviljakaupmehe Julius Ewald Edward Beerbohmi (1811–1892) üheksast lapsest noorim laps ning näitleja Herbert Beerbohm Tree noorem vend, kes oli juba siis kuulus, kui Henry sündis. Ta õppis Mertoni kolledžis Oxfordis. Juba koolis hakkas ta kirjutama ja tema artikkel "In Praise of Cosmetics" ("Kiitust kosmeetikale") ilmus väljaande The Yellow Book esimeses numbris. Noore mehena tegi Beerbohm oma venna pressiesindajana ringreise USA-s.
Tema esimene raamat The Works of Max Beerbohm ("Max Beerbohmi teosed") ilmus aastal 1896. Temast sai laupäevase ülevaate draamakriitik pärast George Bernard Shawd, kelle töötajaks ta jäi kuni aastani 1910. Alates 1935. aastast oli ta aeg-ajalt populaarne raadioajakirjanik, kes rääkis autodest, vankritest ja muusikasaalidest BBC-le. Tema tuntumate teoste hulka kuuluvad A Christmas Garland, Charles Dickensi jõululaulu paroodia ja Seven Men, sealhulgas Enoch Soames, lugu luuletajast, kes sõlmib kuradiga kokkuleppe, et teada saada, kas järeltulijad teda ikka mäletavad. 1911. aastal kirjutas ta oma ainsa romaani Zuleika Dobson, see oli satiir üliõpilaste elust Oxfordis, kuigi see oli tema ainus romaan, oli see siiski väga edukas.
Tema karikatuurid, mis olid tavaliselt joonistatud pliiatsi või koos summutatud akvarelltoonides pintsliga, leidub paljudes avalikes kogudes.
Beerbohm abiellus 1910. aastal näitleja Florence Kahniga. George VI lõi ta rüütliks 1939. aastal.
Ta suri 83 aasta vanusena Itaalias Rapallos 1956. aastal pärast abiellumist oma endise sekretäriga.
Pierre-Joseph Proudhon
pisi|alt=||284x284px Pierre-Joseph Proudhon (15. jaanuar 1809 Besançon, Prantsusmaa – 19. jaanuar 1865 Passy, Prantsusmaa) oli prantsuse filosoof ja mutualismi rajaja. Hariduse sai ta Ecole mutuelle'is – erakoolis, milles vanemad lapsed õpetasid nooremaid.
Ta oli esimene inimene, kes kuulutas end anarhistiks, kasutades just seda terminit, ning ta on üks libertaarse sotsialismi mõjukamaid teoreetikuid.
Proudhon ja tema käsitlus omandiõigustest on tugevalt mõjutanud klassikalisi anarhiste (näiteks Mihhail Bakuninit ja Alexander Berkmani), aga ka noort Karl Marxi.
Lõunamere kompanii
pisi|1754. aastast pärit gravüür Lõunamere kompanii peakorterist (Old South Sea House) [[Bishopsgate|Bishopsgate Streeti ja Threadneedle Streeti nurgal Londoni kesklinnas. Hoone põles maha 1826. aastal]] pisi|Kompanii peakorteri dividendisaal (Dividend Hall), 1810 pisi|püsti|Lõunamere kompanii vapp, mille heraldiline kirjeldus inglise keeles kõlab järgmiselt: Azure, a globe whereon are represented the Straits of Magellan and Cape Horn all proper and in sinister chief point two herrings haurient in saltire argent crowned or, in a canton the united arms of Great Britain. pisi|Heraldiline kujutis kompanii kunagise hoone peasissepääsu kohal, nagu see taastati pärast 1826. aasta tulekahju pisi|Lõunamere kompanii varane kaubamärk, mida kasutati parimate inglise [[saržkangaste ekspordil. Tähekombinatsioon pitsati ümber on "SS&FC", mis tähendab "South Sea and Fishery Company". ]] pisi|Lõunamere kompanii aktsiasertifikaat 1733. aastast, mil kompanii vapp ja ladinakeelne moto oli "A Gadibus usque Auroram" ("[[Cadizist koidiku poole", Juvenalise satiirid, 10)]] pisi|[[William Hogarthi stiilis pilt, millel kujutatakse 1720. aasta Lõunamere mulli ja mille on 19. sajandi keskel maalinud Edward Matthew Ward. Praegu on maal Tate Gallery kogus]]
Howen
Howen (täisnimega von der Howen) oli aadlisuguvõsa.
Suguvõsa on pärit Madalmaadest Vestfaali lähedalt. Suguvõsa esindaja Henne van der Hove sai 1467 ja 1475 Liivi ordult läänisid Jelgava ja Bauska lähedale. Umbes 1739 sai Georg Heinrich von der Howen Viljandimaal asuva Aimla mõisa omanikuks. Suguvõsa on kantud 1742 Liivimaa ja 1815 Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse.
Meredith Leam Jones
Meredith Leam Jones (1926 – 1996) oli ameerika zooloog, kes oli spetsialiseerunud selgrootute uurimisele rõhuasetusega nende taksonoomiale.
Jones sai California Ülikoolist Berkeleys 1948. aastal bakalaureusekraadi, 1952. aastal magistrikraadi ja 1956. aastal doktorikraadi (PhD).
Aastatel 1960–1964 töötas ta Ameerika Loodusloomuuseumis selgrootute osakonna kuraatori assistendina. 1964. aastal asus tööle USA Rahvuslikku Loodusloomuuseumi, kus ta oli kuni 1970. aastani selgrootute zooloogia osakonna kaaskuraator ja seejärel kuni pensionile jäämiseni (1989. aastal) sama osakonna usside divisjoni kuraator.
Pierre-Joseph Proudhon
Tema kuulsaim loosung "Omand on vargus!" ("La propriété, c'est le vol!") levib siiani üle maailma tänavakunstis grafitina. Samuti peetakse Proudhonist inspireerituks anarhismi kuulsaimat sümbolit, ringiga ümbritsetud a-tähte, mida seostatakse tema maksiimiga "anarhia on kord".
Ansambel Vennaskond on teinud loo "Elagu Proudhon!" (Vainola/Trubetsky, 1993).
Päritolu ja esiletõus
Proudhon sündis Prantsusmaal Besançonis 15. jaanuaril 1809 vaeses peres. Tema hariduskäik ja karjäär olid ühiskondlikust positsioonist tulenevalt raskendatud, kuid tänu tööle trükikojas pääses ta ligi kaasaja teostele ja nende autoritele, mis avas tema pilgu uuenduslikele teooriatele. 1829. aastal puutus Proudhon niiviisi kokku Charles Fourier'ga, kellega arutleti sotsiaalsetel ja filosoofilistel teemadel, mis mõjutasid Proudhoni tugevalt.
1830. aastate teises pooles, pärast edutuid karjääripüüdlusi eri ametites, pühendus ta õpingutele ja kirjutamisele. 1840. aastal ilmus Proudhoni esimene suurteos "Mis on omand?" ("Qu'est-ce que la propriété? Recherche sur le principe du droit et du gouvernement"), kus ta deklareeris end anarhistiks.
Riigitöö ja pagendus
Kümnendi jooksul kogus Proudhon kuulsust novaatorliku mõtlejana. 1848. aasta revolutsioonide järel kritiseeris ta ajutist valitsust, mis seadis esikohale poliitilised reformid, samas kui ta ise pidas peamiseks sotsiaalseid ja majanduslikke reforme. Prantsusmaa Teise Vabariigi ajal (1848–1852) avaldus tema mõjukus peamiselt ajakirjanduses ägeda kriitika kaudu.
Teise Vabariigi alguses kandideeris ta ka põhiseaduslikku assambleesse ja osutus teisel katsel valituks, kuid ei omanud riigiametis suurt mõju ja jätkas samal ajal avalikku kriitikat. Samuti üritas ta luua uut laadi rahvapanka, mis pidi tuginema vastastikusele krediidile ja töötšekkidele, kuid seegi ettevõtmine ei osutunud edukaks.
Võimudele pinnuks silmas Proudhon arreteeriti president Louis-Napoléon Bonaparte’i solvamise eest ning vangistati aastateks 1849–1852. Poliitvangi olukord oli võrdlemisi leebe ja tal õnnestus vanglaperioodil nii kirjutamist jätkata kui ka perekond luua. Vabanemise järel hoiti teda aga range riikliku järelevalve all ning 1858. aastal mõisteti ta uuesti kolmeks aastaks vangi uue raamatu "Õiglusest revolutsioonis ja kirikus" eest. Proudhon põgenes riigist ja elas pagenduses Belgias kuni 1862. aastani.
Nikolai Abramov (kirjanik)
Nikolai Viktorovitš Abramov (vene keeles Никола́й Ви́кторович Абра́мов; 24. jaanuar 1961 Leningradi oblast, Podporožje rajoon, Ladva küla – 23. jaanuar 2016 Petroskoi) oli vepsa luuletaja.
Pierre-Joseph Proudhon
Riigitöö ja pagendus
Amnestia järel naasis ta Prantsusmaale ning jätkas sotsiaalse kriitika kirjatööga elu lõpuni. Ta suri 19. jaanuaril 1865 Passy linnas ning maeti Pariisi. pisi|Anarhismi sümbol, mida seostatakse Proudhoni maksiimiga "anarhia on kord".
Lõunamere kompanii
Lõunamere kompanii (inglise keeles South Sea Company, täieliku nimega The Governor and Company of the merchants of Great Britain, trading to the South Seas and other parts of America, and for the encouragement of fishing ehk 'kuberneri ja Suurbritannia kaupmeeste kompanii, kes kauplevad Lõunamerel ja teistes Ameerika osades ning arendavad kalapüüki') oli Briti aktsiaselts, mis loodi 1711. aastal riigi ja erasektori koostööprojektina (public-private partnership, PPP) eesmärgiga konsolideerida riigivõlg ja vähendada selle kulukust.
Nikolai Abramov (kirjanik)
Pärast keskkooli lõpetamist õppis Nikolai Abramov Leningradis ja Karjala pedagoogilises instituudis Petroskois. Elu lõpul töötas ta Karjala kirjastuse Periodika väljaantava vepsa ajalehe Kodima toimetajana.
Lõunamere kompanii
Kompaniile anti ka monopol kaubanduseks Lõuna-Ameerika ja sellele lähedaste saartega – siit saigi ettevõte nime (hilisemat tava nimetada Lõunamereks Vaikse ookeani lõunaosa tollasel Inglismaal veel ei tuntud). Kompanii loomise ajal oli Suurbritannia hõivatud Hispaania pärilussõjaga ja Lõuna-Ameerika oli Hispaania võimu all. Polnud mingeid realistlikke väljavaateid, et niisugune kaubandus võiks toimuda, ning oma monopolist ei saanud kompanii ealeski olulisel määral kasu.
Kompanii aktsiate väärtus kasvas jõudsalt, kui see oma tegevust riigivõlaga kaubeldes laiendas, ning jõudis tippu 1720. aastal, enne kui varises kokku tasemele, mis jäi napilt kõrgemale börsile tuleku aegsest alghinnast. Seda börsimulli tuntakse Lõunamere aktsiamullina (South Sea Bubble).
Nikolai Abramov (kirjanik)
Abramovi vepsa- ja venekeelseid luuletusi on avaldatud aastast 1980 alates. Aastal 1994 ilmunud luulekogu Koumekümne koume (”Kolmkümmend kolm”) oli esimene vepsakeelne ilukirjandusteos. Abramovi teoste teemad pärinevad üldiselt maaelust. Abramov on tegutsenud ka tõlkijana ja tema teoseid on tõlgitud paljudesse keeltesse.
Pierre-Joseph Proudhon
Filosoofia ja mutualism
Proudhoni esimene suurteos "Mis on omand?" (1840) pälvis teiste seas Karl Marxi tähelepanu. Nad pidasid kirjavahetust, kohtusid Pariisis ja mõjutasid teineteist, kuid peagi ilmnesid nende vaadetes põhimõttelised ja ületamatud erimeelsused. Nende vastuolu oli üheks allikaks marksistide ja anarhistide vahelisele lõhele, mis pingestus Esimeses Internatsionaalis ja eristab sotsialistlikke mõttesuundi tänapäevani.
Nikolai Abramov (kirjanik)
Eesti keeles on ilmunud Abramovi valikkogu "Kurgede aeg" Jaan Õispuu ja Arvo Valtoni tõlkes.
Pierre-Joseph Proudhon
Filosoofia ja mutualism
Erinevalt Marxist ei pooldanud Proudhon võimupoliitikat. Tema nägemus töölisklassi revolutsioonist ei seisnenud vägivaldses võimupöördes, vaid ühiskonna muutmises rahumeelsel moel. Ta oponeeris nii militarismile kui ka tsentraliseerimisele.
Mutualism on Proudhoni versioon anarhismist, mille põhirõhk asetub majanduslikele uuendustele. Tema filosoofia üheks nurgakiviks oli tööpanusega vastavuses olev tasu, mis ühes krediidipanga ja töölisorganisatsioonidega pidanuks andma kontrolli majandussuhete üle töölisklassi kätte.
Proudhon soovis eemaldada süsteemist liigkasuvõtmise läbi laenude, investeeringu ja rendi. Tema kavandatud rahvapank oleks jaganud krediiti minimaalsete intressidega, mis katnuks vaid panga administreerimise kulud. Ta lootis selle rajamist finantseerida tulumaksu kehtestamisega omanikele ja aktsionäridele, kuid ei suutnud eelnõud parlamendis läbi suruda.
Mutualismi pooldajaid leidub tänapäevalgi. Vastastikuse krediidi põhimõttel töötavad modernsetest valuutasüsteemidest näiteks LETS ja Ripple.
Vastuolud – rassism ja seksism
Proudhoni pärandit varjutavad dokumenteeritud rassistlikud ja seksistlikud seisukohad, mis ei tohiks tema libertaarsete ja egalitaarsete vaadetega kokku kuuluda.
Tema isiklikud märkmed sisaldavad räigeid antisemitistlikke ülestähendusi. 1847. aastal kavandas Proudhon oma päevikus artiklit, mis nõuaks juutide väljasaatmist Prantsusmaalt, ja kirjutas muuhulgas: "Juut on inimsoo vaenlane. See rass tuleb saata tagasi Aasiasse või hävitada see läbi tule või ühtesulatamise."
Rassismiilmingud on siiski harvad ja impulsiivsed ega mängi Proudhoni poliitfilosoofias rolli. Ta ise on kirjutanud revolutsioonist nii: "Poliitilises mõttes ei jää enam rahvust ega isamaad: need jäävad kõigest sünnikohtadeks. Iga mees olenemata rassist või nahavärvist on universumi elanik, kodakondsus on igal pool omandatud õigus."
Küll aga oli Proudhon vaieldamatult seksistlik, omades naise rollist ühiskonnas ja perekonnas äärmuslikult patriarhaalseid vaateid. Kunstiajaloolane Linda Nochlin on leidnud, et Proudhoni "La Pornocratie ou les femmes dans les temps modernes" on üks kõigi aegade järjekindlamaid ja paranoilisemaid feminismivastaseid traktaate.
Nende vastuolude kaasmõjul on Proudhoni võrdlemisi vähe võõrkeeltesse tõlgitud. Eesti keeles tema teoseid ei ole.
Lõunamere kompanii
1720. aasta mulliseadust (Bubble Act; Briti numeratsioonis 6 Geo I, c 18), mis keelas aktsiaseltside loomise ilma kuningliku hartata, propageeris enne kokkukukkumist ka Lõunamere kompanii ise.
Suurbritannias laostus aktsiahinna kokkukukkumise tõttu suur hulk inimesi ja riigi majandus kahanes märgatavalt. Skeemi algatajad kasutasid ära siseteavet, et teenida peatselt konsolideeritava riigivõla pealt suuri kasumeid, ostes võlapabereid kokku juba enne konsolideerimist. Skeemiks vajalike seaduste läbiminekuks parlamendis anti poliitikutele hiiglaslikke altkäemakse. Kompanii raha kasutati selle enda aktsiatega kauplemiseks ning mõnele aktsiaostjale anti laene, mille tagatiseks olid needsamad ostetavad aktsiad, et nad võiksid osta veelgi rohkem aktsiaid. Avalikkust ärgitati aktsiaid ostma tulude ootuses. Tulusid pidi tooma kaubandus Lõuna-Ameerikaga, kuid mullistunud hinnad kerkisid palju kõrgemale, kui orjakaubandusega teenida võinukski.
Pärast aktsiamulli kokkukukkumist algatati parlamendis uurimisprotsess, et leida krahhi põhjused. Mitu poliitikut langes häbisse ning inimestelt, kes leiti olevat teeninud kompaniist ebaseaduslikku tulu, konfiskeeriti vara vastavalt teenitud tulule (enamik neist olid juba varem rikkad ja jäidki rikkaks). Kompanii restruktureeriti ja see tegutses pärast aktsiamulli rohkem kui sajandi. Selle peakorter asus Londoni rahanduskeskuse südames, Threadneedle'i tänaval. Aktsiamulli aegu oli ka Inglise Pank riigivõlaga kauplev eraettevõte ning konkurendi kaotus kindlustas panga positsiooni Briti valitsust teenindava pangana.
Asutamine
1710. aasta augustis määrati Robert Harley Briti varakantsleriks ehk rahandusministriks. Sellal toetus valitsus suurel määral Inglise Pangale (Bank of England). See oli eraettevõte, mille põhikiri oli kinnitatud 16 aasta eest ning mis oli kujunenud valitsuse ainsaks võlausaldajaks, hallates valitsuse seniseid laene ja korraldades uusi. Valitsuses oli tekkinud rahulolematus pakutava teenusega ning Harley otsis uusi viise riigi finantsolukorra parandamiseks.
Parlamendi uus koosseis alustas 1710. aasta novembris tööd kindla tahtega tegelda riigi rahandusega, mis kannatas märkimisväärselt, sest Suurbritannia osales samal ajal kahes sõjas: sõjas Prantsusmaaga, mis lõppes 1713. aastal, ja Põhjasõjas, mis kestis 1721. aastani. Harley oli ülesandeks valmistunud ja tal oli üksikasjalik ülevaade riigivõla olukorrast. Traditsiooniliselt koosnes riigivõlg hulgast üksiklaenudest ja iga valitsusasutus ajas laenuasju vajaduse järgi omal käel. Harley avaldas infot järjepidevalt, lisades üha uusi aruandeid võetud laenude ja skandaalsete kulutuste kohta, kuni 1711. aasta jaanuaris nõustus alamkoda määrama komitee, mis uuriks kogu võlga. Komiteesse kuulusid Harley ise, kaks varakantsleri audiitorit (Auditors of the Imprests), kelle ülesanne oli uurida valitsuse kulutusi, Harley vend Edward Harley ja õemees Paul Foley, riigikassa sekretär (Secretary of the Treasury) William Lowndes, kes oli suures osas vastutanud kogu Briti metallraha ülemüntimise eest 1696. aastal, ning John Aislabie, kes esindas umbes 200 ühiselt hääletama nõustunud parlamendiliikme ühendust nimega Oktoobriklubi (October Club).
Harley esimene mure oli leida 300 000 naela, millega maksta järgmise kvartali eest palka Briti armeele, mis tegutses Euroopa mandril Marlborough' hertsogi John Churchilli juhtimisel. Selle andis erakonsortsium, millesse kuulusid Edward Gibbon (samanimelise ajaloolase vanaisa), George Caswall ja Hoare'i pank. Inglise Pank oli alustanud valitsuse ülesandel riigiloteriiga, kuid 1710. aastal polnud see kuigi edukas ning 1711. aastal algas juba uus. Seegi kulges kesiselt, nii et Harley andis loa loteriipiletite müügiks John Bluntile, kes oli Hollow Sword Blade Company direktor, mis nimele vaatamata oli mitteametlik pank. 3. märtsil 1711 algaski müük ja 7. märtsiks olid loteriipiletid viimseni otsas. See oli Inglismaa ajaloos esimene tõeliselt edukas riigiloterii.
Edukale loteriile järgnes peagi teine, suurem loterii "Kahe miljoni seiklus" ("The Two Million Adventure") või "The Classis", mille piletid maksid 100 naela, peavõit oli 20 000 naela ja iga pilet võitis vähemalt 10 naela. Ehkki loteriivõite reklaamiti kogusummas, maksti need välja aastate vältel fikseeritud aastamaksetena, nii et sisuliselt sai valitsus võiduraha laenuks, kuni selle võitjatele välja maksis. Piletimüüki korraldasid Sword Blade'i sündikaadi liikmed: Gibbon müüs pileteid 200 000 naela eest ja teenis 4500 naela vahendustasu, Blunt müüs pileteid 993 000 naela eest. Tema sugulane Charles Blunt sai võitude väljamaksjaks ja teenis kulude katteks 5000 naela.
Kompanii idee
Riigivõla uurimisel jõuti järelduseni, et kokku oli riigil võlgu 9 miljoni naela eest ning võla maksmiseks ei olnud määratud mingit sissetulekuallikat. Edward Harley ja John Blunt koostasid plaani, mille alusel konsolideerida võlg samamoodi, nagu Inglise Pank oli konsolideerinud varasemad võlad, ehkki Inglise Pangale kuulus endiselt pangandusmonopol. Kõik võlausaldajad pidid andma võla üle uuele ettevõttele nimega Lõunamere kompanii, mis omakorda väljastaks sama summa eest aktsiaid. Valitsus maksaks kompaniile igal aastal 568 279 naela 10 šillingit ja 0 penni (6% intress pluss kulud), mis jagataks aktsionäride vahel dividendina. Samuti anti kompaniile monopol kaubanduseks Lõuna-Ameerikaga, mis oli potentsiaalselt tulutõotav ettevõtmine, kuid see maailmajagu oli Hispaania käes, kellega Suurbritannia püsis sõjajalal.
Sel ajal, kui Ameerika kontinenti alles uuriti ja koloniseeriti, kasutasid eurooplased nime Lõunameri üksnes Lõuna-Ameerika ja seda ümbritsevate merede kohta. Kontsessioon hõlmas niisiis potentsiaalset kasumit ja julgustas ka püüdlusi lõpetamaks sõda, milleta ei saanud teenida raha. Algne soovitus töötada välja Lõunamere plaan tuli pankur William Patersonilt, kes kuulus nii Inglise Panga kui ka õnnetult lõppenud Darieni afääri (Šotimaale Panamas 1690ndail koloonia asutamise katse) algatajate hulka.
Tänuks plaani eest pälvis Harley 23. mail 1711 Oxfordi krahvi tiitli ja riigikassa lordi (Lord High Treasurer) ametikoha. Oma uuel, kindlamal ametikohal alustas ta salajasi rahuläbirääkimisi Prantsusmaaga. Et loteriide maine oli halb, oli osa konsolideerida kavatsetavast riigivõlast turul saadaval juba enne plaani väljakuulutamist ja see oli müügil allahinnatuna, 55 naelaga võla 100 naela nominaalväärtuse eest. Nii sai igaüks, kes plaanist teadis, võlga odavalt kokku osta ja müüa selle kohe kasumlikult. See võimaldas Harleyl kaasata plaani teisigi investoreid, nagu James Bateman ja Theodore Janssen.
Daniel Defoe kommenteeris kogu ettevõtmist nõnda:
"Kui hispaanlased just ei kaota kogu tervet mõistust, ei armu ega loobu omaenda kaubandusest, hüljates ainsa väärtusliku vara, mis neile veel maailmas jäänud on, ning lühidalt öeldes, ei asu teele omaenda hukatuse poole, siis ei saa me arvata, et nad ealeski, ükskõik mis kaalutlustel või millise vastukauba eest, loobuksid nii väärtuslikust, õigupoolest hindamatust vääriskivist, kui seda on eksklusiivne kauplemisõigus nende endi istandustes."
Plaani algatajad teadsid, et kaubandusse investeerimiseks ei olnud raha ning polnud vähimatki lootust, et mingi kasumlik kaubandus iial toimuks, kuid suurt potentsiaalset tulu reklaamiti igal võimalusel, et julgustada inimesi plaanis osalema. Selle rajajate eesmärk oli luua kompanii, mille abil nad võiksid rikastuda ja mis pakuks edasist väljavaadet tehinguteks valitsusega.
Börsileminek
pisi|"Öine aktsialaulik" müüs Lõunamere mulli ajal aktsiaid tänaval (Amsterdam, 1720) Kompanii harta koostas Blunt, võttes aluseks Inglise Panga harta. Kompanii rajamisel osutatud teenete eest maksti Bluntile 3846 naela. Direktoreid pidi valima iga kolme aasta tagant ning aktsionärid pidid kohtuma koosolekutel kaks korda aastas. Kompanii palkas kassapidaja, sekretäri ja raamatupidaja. Kuberneri ametikoht pidi olema auamet, mida hiljem tavapäraselt pidas valitsev monarh. Harta lubas direktorite täiskogul nimetada väiksemaid komiteesid, mis täidaksid kõiki vajalikke ülesandeid. Lõunamere kompanii direktoriks ei tohtinud saada Inglise Panga ega Briti Ida-India Kompanii direktorid. Igal kompanii laeval, mille tonnaaž ületas 500 tonni, pidi olema inglise kiriku (Church of England) vaimulik.
Valitsusvõla vahetamine aktsiate vastu pidi toimuma viies jaos. Neist esimesed kaks, kokku 2,75 miljonit naela, mis olid laenatud 200 suurinvestorilt, olid kompanii harta kinnitamise ajaks 10. septembril 1711 juba korraldatud. Valitsus ise vahetas 0,75 miljonit omaenda võlast, mis kuulus eri valitsusasutustele (tollal vastutasid asutuse raha eest ametikohtadel olijad isiklikult ning nad võisid investeerida raha isiklikuks tuluks, kui seda vaja läks). Harley vahetas 8000 naela võlga ja ta määrati uue kompanii kuberneriks. Blunt, Caswall ja Sawbridge üheskoos andsid 65 000 naela, Janssen 25 000 naela omaenda raha ja 250 000 naela välismaiselt konsortsiumilt, Decker 49 000 naela, Sir Ambrose Crawley 36 791 naela. Kompanii alamkuberner (Sub-Governor) oli Bateman, asekuberner (Deputy Governor) Ongley ning tavalisi direktoreid oli 30. Kokkuvõttes olid üheksa direktorit poliitikud, viis Sword Blade'i konsortsiumi liikmed ja veel seitse rahandusmagnaadid, kelle plaan ligi meelitas.
Kompanii kujundas endale vapi motoga "A Gadibus usque ad Auroram" ('Cadizist koidiku poole') ja päris peakorteriks suure maja Londoni kesklinnas. Igapäevaste toimetuste jaoks loodi seitse alamkomiteed, millest tähtsaim oli kompanii asjade komitee. Kompanii pangaks sai Sword Blade'i kompanii, mis uute valitsussidemete toel hakkas trükkima ka omaenda rahatähti, hoolimata Inglise Panga senisest monopolist. Kompanii sekretäri ülesanne oli juhtida kaubandustegevust, raamatupidaja Grigsby vastutas aktsiate registreerimise ja väljastamise eest ning kassapidaja Robert Knight oli Blunti isiklik abi aastapalgaga 200 naela.
Orjakaubandus
1713. aastal sõlmitud Utrechti rahu andis Suurbritanniale 30-aastase litsentsi (asiento) Hispaania kolooniate varustamiseks 4000 orjaga aastas. Suurbritannial lubati avada Atlandi-ülese orjaveo tarbeks kontorid Buenos Aireses, Caracases, Cartagenas, Havannas, Panamas, Portobelos ja Veracruzis. Ühe kuni 500-tonnise laeva aastas võisid britid saata ühte neist sadamaist ka üldkaupadega. Veerand tulust tuli anda Hispaania kuningale. Lepingu alguses oli ka klausel kahe eraldi mereretke jaoks. Asiento anti kuninganna Anne'i nimele ja seejärel lepinguga edasi kompaniile.
Juuliks oli kompanii sõlminud lepingud Kuningliku Aafrika kompaniiga (Royal African Company), kes pidi varustama ettevõtet Aafrika orjadega veoks Jamaicale. Hinnaks lepiti 10 naela vanema kui 16-aastase ja 8 naela 10–16-aastase orja eest. Kaks kolmandikku pidid olema meessoost ja üle 90% täiskasvanud. Esimesel aastal vedas kompanii Jamaicalt Ameerikasse 1230 orja, arvestamata neid orje, kelle laevakaptenid võisid lisada lastile omal algatusel (ja eeskirjade vastaselt). Kui esimesed lastid olid jõudnud kohale, keeldusid kohalikud võimud asiento ' t tunnistamast, sest sel polnud ikka veel ametlikku kinnitust Hispaania keskvalitsuselt. Lõpuks müüdi orjad kahjumiga Kariibi mere saartel.