cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Krumbach (Vorarlberg)
Geograafia
Vald asub Vorderwaldis, mis on Bregenzerwaldi osa. Kaks jõge, Weißach ja Bolgenach, voolavad läbi Krumbachi. Krumbachi maastikku iseloomustavad arvukad turbarabad.
Eestis kaitstavate sammalde loend
Eestis on kitse alla võetud mitmed sammaltaimede liigid.
Krumbach (Vorarlberg)
Geograafia
Krumbach on Saksamaa-Austria kogukonnaprojekti Naturpark Nagelfluhkette liige.
Eestis kaitstavate sammalde loend
Hävinud või tõenäoliselt hävinud
Ångströmi turbasammal – kõrv-turbasammal – laiuv mütshellikuke – lubi-juuslehik – mugul-pungsammal – randi tupssammal – ripstanukas – saagjas kübesammal – väike ebaulmik – väike ehmik
Liguri
Liguri on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.
Eestis kaitstavate sammalde loend
Eriti ohustatud
juus-kiilsirbik – kurruline tuhmik – meri-lõhistanukas – püstlehine jõhvsammal – tume kulbik
Lüütsepa
Lüütsepa (kohalik hääldus Lüütsepä) on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.
Liguri
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Varstu valda.
Krumbach (Vorarlberg)
Kultuur
Kihelkonnakirik '''Hl. Martin''' ehitati kohalike poolt ja pühitseti 1806. aastal. Kiriku sisustus on osaliselt barokne ja osaliselt barokiseeritud 18. ja 19. sajandist.
Lüütsepa
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Varstu valda.
Liguri
2011. aasta rahvaloenduse andmetel elas külas 8 inimest.
Krumbach (Vorarlberg)
Kultuur
Giesseni sild on puitsild üle Bolgenachi jõe, mis ehitati 1792. aastal. Tänapäeval kasutavad silda peamiselt jalutajad, kes soovivad matkata Krumbachist Riefensbergi.
Eestis kaitstavate sammalde loend
Ohualtid
allika-vesitiivik – dalarna vesisammal – harilik valvik – kurdsammal – lainjas põikkupar – longus rippsammal – mustpeasammal – pintsel-vesisirbik – põhja-roodik – roheline kaksikhammas – süstjas skapaania – ulmik-vesisammal – vesi-kiilsirbik – ümaralehine tömptipp
Liguri
2010. aastal eraldati Liguri külast Harjuküla.
Krumbach (Vorarlberg)
Kultuur
Krumbachis asuva kaevu uuendamiseks telliti 1999. aastal "Dorfbrunnen" (külakaev). Bregenzerwaldi kunstnik Herbert Meusburger kujundas kaevu, mis kujutas endast kodaniku ja kiriku vahelist portaali.
Bregenzerwald Umgang (sõna otseses mõttes Bregenzerwaldi jalutuskäik) näitab 12 traditsioonilise küla kujundust Bregenzerwaldis, sealhulgas Krumbachi. Maastiku, avalike hoonete, elamute ja igapäevaste objektide kaudu antakse jalutajatele teavet Bregenzerwaldi tüüpilise arhitektuuristiili kohta läbi sajandite. Bregenzerwaldi jalutuskäigu keskmes Krumbachis on turbarabad.
908
908. aasta
Sajandid: 9. sajand - 10. sajand - 11. sajand
Aastakümned: 850. aastad 860. aastad 870. aastad 880. aastad 890. aastad - 900. aastad - 910. aastad 920. aastad 930. aastad 940. aastad 950. aastad
Aastad: 903 904 905 906 907 - 908 - 909 910 911 912 913
Massimeedia
pisi|[[Intervjuu andmine. Arvamusfestival 2014]] Massimeedia on suure levialaga kommunikatsioonivahendite rühm, mis mõjutab suurt osa ühiskonnast.
Viimastel aastakümnetel on interneti kasutuselevõtu tõttu massimeedia levik veelgi hoogustunud. Interneti massimeediavahendid on ja muud.
Massimeedia sotsiaalsed funktsioonid
Massimeedia sotsiaalsed funktsioonid võib jaotada kolmeks:
Tšehhoslovakkia
Tšehhoslovakkia (tšehhi ja slovaki keeles Československo; samuti Česko-Slovensko, Tšehho-Slovakkia 1918–1920, 1938–1939, 1990–1992 ) oli riik Euroopas aastail 1918–1939 ja 1945–1992.
Tšehhoslovakkia naaberriigid olid Saksamaa (1945–1990 Lääne-Saksamaa ja Saksa DV), Poola, NSV Liit (alates 1992 Ukraina), Rumeenia (kuni 1939), Ungari ja Austria.
Tšehhoslovakkia riigi loomine
thumb|150px|left|Tšehhoslovakkia vapp, 1918-1938 ja 1945-1961 I maailmasõja ajal võitlesid tšehhoslovakkia leegionid väike arv tšehhe ja slovakke Prantsusmaa ja Itaalia liitlastega, samal ajal kui suur hulk Venemaale mahajäetud, vastutasuks oma toetuse eest Tšehhoslovakkia iseseisvusele Austria impeeriumist. I maailmasõja puhkemise tõttu alustas Masaryk tööd Tšehhi iseseisvuse nimel slovakkiaga liitus. Edvard Beneši ja Milan Rastislav Štefánikuga külastas Masaryk mitmeid lääneriike ja võitis mõjukate publitsistide toetuse.
Tšehhoslovakkia moodustati Austria-Ungari lagunemise järel Austria kroonimaade hulka kuulunud Čechyst ja Moravast ning Ungari osaks olnud Slovakkiast ja Taga-Karpaatiast. Austria-Ungari lagunes 24. oktoobril 1918 Ungari lahkulöömisega. Austria-Ungari maa-alal tekkisid uued riigid Tšehhoslovakkia, Ungari ja Austria. Osa Austria-Ungari maa-alast läks Itaaliale, Jugoslaaviale, Poolale ja Rumeeniale.
23. jaanuaril 1919, puhkes Tšehhi ja Poola piirialadel Lõuna-Sileesias asuvate Cieszyn'i (tšehhipäraselt - Těšíni) ümbruse sega-asustusega alade kuuluvuse üle Tšehhi-Poola sõda. Tšehhid hõivasid sõjas vaidlusaluse piirkonna ning Poola oli ka rahvusvaheliselt vahendatud rahuleppes sunnitud ala kaotust tunnistama. 1920. aastal vallutas Poola uue sõjaga vaidlusaluse piirkonna Tšehhoslovakkialt tagasi ning Prantsusmaa vahendatud rahuleppe kohaselt pidi Poola tagastama vallutatud aladest osa aladest Frydeki juures. Situatsioon säilis kuni 1938. aasta oktoobris sõlmitud Müncheni kokkuleppeni.
Riigivalitsus
pisi|[[Tšehhoslovakkia president 1920–1935, Tomáš Masaryk (1918)]]
Tšehhoslovakkia riigipead:
Tšehhia ja Slovakkia haldusjaotus
Pärast Tšehhia ja Slovakkia iseseisvumist Austria-Ungari keisririigist, võttis Rahvuskogu 1920. aastal vastu riigi haldusjaotuse seaduse, mille kohaselt jaotati riik 22 maakonnaks, kuid reaalselt jõustus uus haldusjaotus ainult 1923. aastal Slovakkias. 1927. aastal võeti vastu uus riigi haldusjaotuskorraldus, millega riik jaotus neljaks piirkonnaks, mis omakorda jaotusid omakorda 242 haldusüksuseks:
Tšehhi ja Slovakkia Teises maailmasõjas
Tšehhoslovakkia koosseisu kuulus ajalooliselt sudeedisakslastega asustatud Sudeedimaa, mis põhjustas Kolmanda Riigi ja Tšehhoslovakkia vahelise vastasseisu. Pärast Tšehhoslovakkia okupeerimist Saksamaa poolt 1939. aastal moodustati Tšehhoslovakkias Böömi- ja Määrimaa Protektoraat Saksamaa kontrolli all ning Saksamaa vasallriigina Slovakkia riik. Saksamaa annekteeris Sudeedimaa, Poola Zaolzie piirkonna ning Ungari osa Slovakkiast ja suure osa Taga-Karpaatiast.
14. märtsil 1939 kuulutas Slovakkia end iseseisvaks Slovaki Vabariigiks. Saksa vägede invasioon kavandati 15. märtsiks 1939, päev enne seda oli kuulunud Slovakkia end iseseisvaks, sama üritas ka Taga-Karpaatia. Adolf Hitler teavitas Tšehhoslovakkia presidenti Emil Háchat alanud invasioonist omavahelisel kohtumisel Berliinis, kus Hácha sunniti alla kirjutama oma riigi kapitulatsioonile. Tšehhimaast sai Saksa protektoraat, Böömimaa ja Määrimaa Riigiprotektoraat.
Taga-Karpaatial oli Müncheni kokkulepete järel 1938–1939 autonoomia. Müncheni konverentsile järgnenud 2. novembril 1938 andis esimene Viini arbitraaž osa Tšehhoslovakkia Lõuna-Slovakkiast ning Ruteenia, pindalaga 11 927 km² ja rahvaarvuga 869 299 (kellest 86,5% olid vastavalt 1941. aasta loendusele ungarlased), üle Ungarile. 5.–10. novembrini okupeerisid Ungari sõjajõud rahulikult uued territooriumid. 15. märtsil kuulutas Karpaatide Ukraina end iseseisvaks riigiks. Ungari lükkas Karpaatide Ukraina iseseisvuse tagasi ning 14.–18. märtsini okupeerisid Ungari sõjajõud Karpaatide Ukraina ja tagandasid Avgustin Vološini valitsuse.
23. märtsil 1939, ründas Ungari äsjaloodud Slovakkia riiki, vallutades 12 päeva kestnud sõja järel Slovakkia lõunaosa, sh seal asunud suure Košice (saksapäraselt Kassa) linna. Need alad olid Austria-Ungari keisririigis varem olnud osake Ungari kuningriigist. 1919. aasta märtsis Ungaris võimu enda kätte haaranud kommunistlik Béla Kuni valitsuse oli sama aasta suvel puruks Rumeenia armee ja Slovakkia oli võtnud segaasustusega alad enda kontrolli alla.
1. oktoobril 1938 hõivas Poola taas Tšehhoslovakkia põhjaosas asuva Děčíni, mille ta 1920. aastal Prantsusmaa nõudmisel oli sunnitud tagastama tšehhidele.
Tšehhoslovakkia, mille sõjatööstuses oli rakendatud 130 000 inimest ja mis andis 1938. aastal 25% maailma relvaekspordist, kukkus kokku nagu kaardimajake. Tšehhoslovakkia 5 miljonit töölist rakendati Saksa sõjamajandusse ja Tšehhoslovakkia relvatööstuse Škoda tehased ja muud ettevõtted rakendati Saksa sõjamajanduse käsutusse.
Tšehhoslovakkia eksiilvalitsus tegutses aga Londonis, ja seda juhtis riigi viimane juht Edvard Beneš, eksiilvalitsust tunnustasid Suurbritannia, USA ja teised liitlased, pärast Saksamaa sissetungi NSV Liitu, ka NSV Liit. 8 miljonist tšehhist sõdisid oma riigi taastamise nimel 36 000 meest (vt. Ludvík Svoboda), slovakid enam-vähem üksmeelselt Saksa poolel. Pärast sõda mõrvati Tšehhi põrgus üle 200 000 Saksamaa ja selle liitlaste sõduri, Sudeedimaalt küüditati üle 3 miljoni sakslase.
Tšehhoslovakkia vabariik, 1945–1948
Pärast Teist maailmasõda, aastast 1945 taastati Tšehhoslovakkia vabariik. 29. juunil kirjutati alla Nõukogude Liidu ja Tšehhoslovakkia Vabariigi vahel leping Taga-Karpaatide Ukraina kohta. Lepingu kohaselt Taga-Karpaatide Ukraina, mis 1919. aastast alates kuulus autonoomsena Tšehhoslovakkia Vabariigile, ühendati taas Ukrainaga ja liideti Ukraina Nõukogude Sotsialistliku Vabariigiga. Teise maailmasõja järgse maade ümberjagamiste ajal 1945 aga jaotati Cieszyn'i ala uuesti tšehhide kasuks, praegune Poola-Tšehhi piir läheb vahetult Cieszyni/Těšíni linna juurest, kusjuures piirilinnaks saanud linn ise jäeti Poola poolele.
1948. aastal haarasid võimu riigis NSV Liidu toel kommunistid. thumb|300px|Tšehhoslovakkia II maailmasõja järel ja eel
Tšehhia ja Slovakkia haldusjaotus
Pärast II maailmasõja lõppu sai Tšehhoslovakkia tagasi Sudeedimaa, Zaolzie ja Slovakkia alad, aga mitte Taga-Karpaatia, mis oli asustatud põhiliselt ukrainlastega. See piirkond läks 26. juuni 1945. aasta Tšehhoslovakkia – NSV Liidu lepingu alusel NSV Liidule.
1948. aastal jaotati Tšehhoslovakkia piirkondadeks:
Tšehhoslovakkia RV, 1948–1960
1946. aasta parlamendivalimistel sai Tšehhoslovakkia Kommunistlik Partei (KSČ) 38% häältest. Täielikult sai kommunistlik partei võimu enda kätte 25. veebruaril 1948, kui toimus kommunistlik riigipööre Tšehhis ja Slovakkias. 1948. aastal moodustati Tšehhist ja Slovakkiast ühine Tšehhoslovakkia Rahvavabariik, Tšehhoslovakkia oli ÜRO asutajaliige.
Tšehhoslovakkia FSV, 1960–1990
thumb|left|Tšehhoslovakkia Föderatiivse Sotsialistliku Vabariigi vapp
1960. aastal reorganiseeriti see uue põhiseaduse vastuvõtmisega Tšehhoslovakkia Sotsialistlikuks Vabariigiks. thumb|[[Alexander Dubček]] Tšehhoslovakkia Kommunistliku Partei juhid:
Praha kevad
1960. aastate keskpaiku alustas Tšehhoslovakkia Kommunistliku Partei juht Alexander Dubček liberaliseerimisprotsessi nn inimnäolise sotsialismi suunas, muuhulgas lõpetades tsensuuri, samas rõhutades, et ei ole soovi lahkuda Varssavi Lepingu Organisatsioonist.
Tšehhoslovakkia Kommunistliku Partei Keskkomitee tagandas 1968. aasta jaanuaris oma esimese sekretäri Antonín Novotný. Aprillis kuulutas partei uus juhtkond eesotsas Alexander Dubčekiga välja ulatuslike reformide kava. See tekitas NSV Liidu ja teiste kommunistliku bloki riikide juhtides suurt ärevust. Nõndanimetatud Praha kevade reformid nägid ette riikliku plaanimajanduse täiustamist turumajanduslike reeglitega ning sõnavabaduse kehtestamist, sealhulgas tsensuuri tühistamist. Ideoloogilisest kontrollist loobumine tundus Nõukogude Liidu juhtkonnale eriti ohtlik. Ülestõusu Prahas ei toimunud (erinevalt Ungarist 1956. aastal).
NSV Liidu ja teiste sotsialismileeri riikide juhid kartsid Tšehhoslovakkia sündmuste ülekandumist teistesse sotsialistlikesse riikidesse ja seetõttu tungisid NSV Liidu väed koos sotsialistlike Poola, Ungari, Bulgaaria ja Saksa Demokraatliku Vabariigi vägedega 21. augustil 1968 Tšehhoslovakkiasse ja võtsid võimu enda kätte.
1969. aastast said Tšehhi ja Slovakkia iseseisvateks vabariikideks Tšehhoslovakkia Sotsialistliku Vabariigi koosseisus, kus mõlemal oma parlament.
Tšehhoslovakkia lagunemine
1989. aastal toimus Tšehhoslovakkias Sametrevolutsioon, mille tulemusena taastati demokraatlik riigivalitsemine, presidendiks sai Václav Havel. Sõna "sotsialistlik" asendati riigi nimes 29. märtsil 1990 sõnaga "föderaalne".
Tšehho-Slovakkia FV, 1990–1992
Kasvavate rahvuspingete tõttu saatis parlament Tšehhoslovakkia 1992. aastal rahumeelselt laiali.
Tšehhia ja Slovakkia FV, 1992–1993
Tšehhia ja Slovakkia Föderatiivne Vabariik jagunes 1. jaanuaril 1993 iseseisvateks Tšehhi Vabariigiks ja Slovaki Vabariigiks.
2004. aastal võeti nii Tšehhi Vabariik kui ka Slovaki Vabariik vastu Euroopa Liitu.
Krevetilised
Krevetilised ehk ujuvähilised ehk ujukhännalised (endine ladinakeelne teaduslik nimetus Natantia) on kümnejalaliste seltsi kuuluvate vähilaadsete rühm, keda traditsiooniliselt käsitleti kümnejalaliste alamseltsina. Tänapäeval käsitletakse erinevaid krevetilisi omaette rühmas Caridea, mis süstemaatiliselt vastab infraseltsile.
Koos garneelidega on nad vähkide seas ühed tähtsamad püügiobjektid.
Krevetilised asustavad paljusid maailma meresid ja mageveekogusid.
Süstemaatika
Krevetiliste süstemaatika on keeruline ja ses osas pole teadlased veel üksmeelel.
Kristervall
pisi|Kristervall Kristervall ehk Kristlasvall on 16. sajandi lõpus ehitatud bastion (mõnedes allikates poolbastion ) Narva linna edelaosas. Sisuliselt oli see bastei edasiarendus. pisi|[[Narva linnamüür ja kaitserajatised 1600. aasta linnaplaanil. Müür on märgitud punase joonega. Kaardi põhjaserv on paremal]] See paekivimüüridega tugevdatud muldvall on säilinud tänaseni.
1980. aastate jooksul korrastati Kristervalli bastion ja selles asuv kasematt. Restaureerimistööde käigus avastati Kristervalli muldkehandis keskaegne linnamüüri torn. See konserveeriti ja restaureeriti, kaitsti ilmastiku eest koonusekujulise katusega.
906
906. aasta
Sajandid: 9. sajand - 10. sajand - 11. sajand
Aastakümned: 850. aastad 860. aastad 870. aastad 880. aastad 890. aastad - 900. aastad - 910. aastad 920. aastad 930. aastad 940. aastad 950. aastad
Aastad: 901 902 903 904 905 - 906 - 907 908 909 910 911
Aisting
Aistinguks nimetatakse filosoofias ja traditsioonilises psühholoogias elementaarset meelelist elamust. Neurofüsioloogias võidakse aistingut mõista ka puhtfüsioloogilise protsessina. Aisting on väliskeskkonna või organismi enda kohta käiva informatsiooni töötlemise esimene aste.
Aistingu neurofüsioloogiline käsitlus
Neurofüsioloogias on aisting objektiivse keskkonna mõjurite toime tulemusena organismi sisemuses või välispinnal asuvates retseptorites tekkiv reaktsioon.
Antiiktraditsiooni alusel lihtsustades eristatakse spetsiaalseid meeleelundeid – silm, kõrv, nina, keel –, mis on välja arenenud teatud modaalsusega informatsiooni vastuvõtmiseks (silma abil toimub nägemine, kõrva abil kuulmine jne).
Tänapäeval on teada, et nii meeleelundite sees kui ka mujal organismis asuvad spetsiaalsed sensoorsed rakud, mis on võimelised vastu võtma ja muutma vastava füüsikalise stiimuli närvisüsteemile arusaadavaks signaaliks. Näiteks paiknevad nahas erinevad retseptorid, mille ülesandeks on reageerida temperatuuri muutustele, mehaanilisele survele või muudele ärritajatele. Organismi sisemuses paiknevad retseptorid siseelundites, lihastes, luudes, veresoontes.
Tajuretseptoritele on iseloomulik ärrituslävi. See on teoreetiline piir, millest madalama intensiivsusega ärrituse aistmine ei ole organismil retseptorite omaduste tõttu võimalik.
Retseptorites tekkinud ärritused liiguvad mööda aferentseid juhteteid ajju, kus neist moodustub taju.
Aisting ja psüühika
Aistingu ja psüühika seoste kohta on vähemalt kaks täiesti vastupidist seisukohta:
Põhjendused, mida esitavad aistingu ja psüühika seose eitajad, on järgmised:
Aisting ja tehniline areng
Aistingu traditsioonilisele käsitlusele heidab kinda tänapäevane tehniline areng. Teadus ja tehnika on jõudnud sellisele tasemele, et osatakse luua andureid, mille abil kõrgtehnoloogilised masinad (robotid) on võimelised saama ümbritsevast keskkonnast kujutluse ja vastavalt sellele kujutlusele ka oma funktsiooni teostama. Siit sugeneb probleem, kas aisting on
Viited
Sensation Sensation Sensation Sensazione Sensação Pakikiramdam حس
Beno Zupančič
pisi|Beno Zupančič (1967) Beno Zupančič (22. märts 1925 Sisak – 20. august 1980 Ljubljana) oli sloveeni kirjanik ja poliitik.
Ta oli saemehhaaniku poeg. Kasvas üles horvaadi keskkonnas.
Ta õppis slavistikat ja hakkas ajakirjanikuks.
Ta on kirjutanud novelli "Veter in cesta" ("Tuul ja tee"), romaanid "Sedmina" ("Peied"), "Golobnjak" ("Tuvila"), "Noč in dan" ("Öö ja päev") ning "Plat zvona" ("Häirekell") ja lastejutte.
Ta avaldas reisikirja oma reisidest Lähis-Idas, Aafrikas, Ladina-Ameerikas ja USA-s.
Tema loomelaad oli sotsiaalselt realistlik.
Ta on olnud Sloveenia Sotsialistliku Vabariigi Täitevnõukogu aseesimees.
Neschwitz
Neschwitz (ülemsorbi keeles Njeswačidło) on küla Saksamaal Saksimaa liidumaal Bautzeni kreisis Neschwitzi vallas.
Toivo Pilli
thumb|Toivo Pilli, 2009 Toivo Pilli (sündinud 1. augustil 1962 Pärnus) on eesti baptisti vaimulik ja teoloog.
Haridus
Ta lõpetas 1980. aastal Pärnu 1. Keskkooli, seejärel õppis inglise filoloogiat Tartu Riiklikus Ülikoolis (1980–1985); kirjutas lõputöö Shakespeare'i retseptsioonist Eestis.
1996. aastal ta sai magistrikraadi teoloogias. Magistritöö käsitles teoloogilise mõtte kajastumist Eesti baptistide häälekandjas Teekäija kuni 1940. Aastal 2007 andis Walesi Ülikool talle filosoofiadoktori kraadi uurimuse eest, mis käsitleb Eesti evangeeliumi kristlaste ja baptistide ajalugu ja arenguid Nõukogude perioodil aastatel 1945–1991.
Töökäik
Aastatel 1985–1988 töötas ta õpetajana Tori-Jõesuus Viira 8-klassilises koolis.
Alates 1988. aastast oli ta pastor EKB Elva koguduses ja aastatel 1993–1998 Tartu Kolgata koguduses. Aastatel 2002–2006 töötas ta Prahas Rahvusvahelise Baptisti Teoloogilise Seminari õppejõuna. Prahas juhatas ta baptismi ja anabaptismi uuringute õppetooli.
Aastatel 1998–2002 ja 2006–2009 oli ta Kõrgema Usuteadusliku Seminari rektor. Alates 2009. aastast on ta Tartu Salemi Baptistikoguduse pastor ja Kõrgema Usuteadusliku Seminari õppejõud.
Publikatsioonid
Ta on avaldanud uurimusi ja toimetanud akadeemilisi tekste Eesti vabakirikute ajaloo ja identiteedi teemadel. Samuti on ta tõlkinud filosoofilisi, teoloogilisi ja haridusteaduslikke tekste.
Tilsi mõis
pisi|Tilsi mõisa härrastemaja eestvaade pisi|Tilsi mõisa härrastemaja tagakülg pisi|Tilsi mõisa pargigrott
Tilsi mõis (saksa keeles Tilsit) oli rüütlimõis Põlva kihelkonnas Võrumaal. Nüüdisajal jääb kunagise mõisa territoorium Põlva valda Põlva maakonnas.
Ajalugu
Tilsi mõis eraldati Väimela mõisast 1749. aastal. Alates 1833. aastast kuulus mõis Rothidele. Nende omandusse jäi see 1919. aasta võõrandamiseni.
Mõisaansambel
18. sajandil alustati härrastemaja rajamist. Pikk ühekorruseline puidust peahoone valmis mitmes järgus. 19. sajandi teisel poolel sai hoone oma lõpliku pikkuse ja kuju. Kaks kolmnurkviiludega eenduvat külgrisaliiti ilmestavad Tilsi mõisa peahoone fassaadi. Härrastemaja keskel asuva sissepääsu ees on väike veranda. 1921. aastal asus endises härrastemajas lastekodu. 1978. aastast on hoone seisnud ilma kindla kasutuseta.
Tilsi Pikkjärve ja tee vahelisel alal paiknesid mõisa kõrvalhooned ja väike park. Vanalt Tartu-Võru maanteelt viis Tilsisse 3 kilomeetri pikkune tee. Selle viimased mõnisada meetrit olid kujundatud peahoone keskteljele viiva sirge sihiteena. Härrastemaja ees asus auring ning seda eraldas maanteest tuulelippudega kaunistatud historitsistlik värav.
Säilinud on väravaehitis ja ümberehitatud kujul ka mitu kõrvalhoonet.
Hüäänkoer
Hüäänkoer (Lycaon pictus) on koerlaste sugukonda hüäänkoera perekonda kuuluv loomaliik.
Hüäänkoera kõige lähedasemaks sugulaseks peetakse Aasias elavat punahunti (Cuon alpinus).
Levila
Kunagi elasid hüäänkoerad Musta Aafrika metsa- ja kõrbevabades piirkondades. Nad olid levinud merekallastelt metsapiirini. Hüäänkoera peamisteks elupaikadeks olid savannid ja rohumaad, kus leidus kõige rohkem tema saakloomi, sõralisi.
Inimasustuse laienemise ja küttimise tagajärjel on nende asuala kahanenud. 2012. aasta seisuga hinnati hüäänkoerte looduses elavat arvukust 6600 isendile. Suurimad looduses säilinud hüäänkoerte asurkonnad on Tansaanias Selousi looduspargis, Botswana ja Namiibia piirialadel ning Zimbabwes Hwange ja Mana Poolsi rahvuspargis.
Hüäänkoer kuulub eriti ohustatud loomaliikide hulka.
Kehaehitus
Hüäänkoer on hundisuurune. Tema tüvepikkus on 76–102 cm, saba pikkus 31–41 cm, õlakõrgus 60 cm ja mass 16–23 kg. Kehaehituselt on ta sitke ja sihvakas, pikkade tugevate jalgade ja suhteliselt pika sabaga loom. Tal on võimsad lõuad ja teravad hambad. Suured ovaalsed kõrvad teevad looma hüäänisarnaseks.
Lühike karvastik on laiguline ja kontrastse värvivariatsiooniga, mille järgi tunnevad hüäänkoerad oma liigikaaslased ära juba 50–100 meetri kauguselt. Üldiselt tumepruunil karvkattel on korrapäratud kollased, mustad ja valged laigud. See värvikas muster on igal isendil erisugune ja võimaldab neid eristada. Harva esineb ka üleni musta karvkattega loomi.
Eluviis
Hüäänkoerad on väga sotsiaalse eluviisiga, seega üksikult elavaid ja küttivaid isendeid kohtab harva. Hüäänkoerte karja võib kuuluda 40–60 isendit. Hüäänkoerad võivad haukuda, mõmiseda ja jäljendada lõvi möirgeid.
Toitumine
Hüäänkoerad on hüperkarnivoorid, mis tähendab, et nende menüü koosneb vähemalt 70% ulatuses lihast. Enamasti langevad nende saagiks keskmise suurusega (u 50 kg) antiloobid, nagu impalad (Aepyceros melampus), suurkudud (Tragelaphus strepsiceros) ja Thomsoni gasellid (Eudorcas thomsonii). Hüäänkoertel esineb harva raipesöömist.
Hüäänkoerte jahiretke algusest annab märku vali ja meloodiline häälitsus "ho-ho-ho", mille abil kari omavahel suhtleb. Peale selle hauguvad nad mõnikord teravalt või sädistavad nagu ahvid.
Hüäänkoerte peamised vaenlased on hüäänid ja lõvid, kes on neile kleptoparasiitideks, toitudes hüäänkoerte murtud saagist. Inimesi nad eriti ei pelga, kuid vähehaaval kaovad piirkondadest, kus neid kütitakse.
Sigimine
Hüäänkoerte sigimisperiood algab märtsis. Sel ajal suur kari laguneb. Tiinus kestab 63–80 päeva. Emased poegivad veekogude kallastele kaabitud urgudes, mis asuvad sageli lähestikku. Hüäänkoera pesakonnas on 6–8 kutsikat. Õige pea hakkab ema neile andma piima kõrvale ka pooleldi seeditud liha. Pojad asuvad varakult koos vanaloomadega jahti pidama.
Hüäänkoerte eluiga on 9–10 aastat.
Paro
Paro on linn Bhutanis, Paro ringkonna keskus.
Oli kuni 1966. aastani Bhutani talvepealinnaks (suvepealinn oli Thimphu).
Phuentsholing
Phuentsholing on linn Bhutanis.
905
905. aasta
Sajandid: 9. sajand - 10. sajand - 11. sajand
Aastakümned: 850. aastad 860. aastad 870. aastad 880. aastad 890. aastad - 900. aastad - 910. aastad 920. aastad 930. aastad 940. aastad 950. aastad
Aastad: 900 901 902 903 904 - 905 - 906 907 908 909 910
Kristjan Jaak Peterson
pisi|Kristjan Jaak Peterson ([[Franz Burchard Dörbecki akvatinta, 19. saj)]] pisi|Kristjan Jaak Petersoni ausammas [[Tartus Toomemäel, autorid Jaak Soans ja Allan Murdmaa]]
Tema auks on püstitatud Tartus Toomemäel mälestusmärk ning tema järgi on nimetatud gümnaasium Tartus. Kirjaniku sünniaastapäeval 14. märtsil tähistatakse emakeelepäeva.
Elukäik
Kristjan Jaak Peterson sündis Riias, Viljandimaalt pärit kirikuteenri pojana. Tema isa oli Riia eesti koguduse kellamees ja koguduse eeslaulja. Kristjan Jaak sündis pere kolmanda lapsena, õppis Riia kubermangugümnaasiumis ning 1819–1820 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas.
Looming
Tema tõlge Kristfrid Gananderi teosest "Mythologica Fennica" rootsi keelest saksa keelde koos täiendustega arvatava eesti ainestiku osas mõjutas Friedrich Robert Faehlmanni, Friedrich Reinhold Kreutzwaldi jt ettekujutust eesti muinasusust ning see sai aluseks 19. sajandi rahvusromantilisele pseudomütoloogiale, kus esineb näiteks laulujumal Vanemuine jmt.
Petersoni käsikirjad leidis 1901 Õpetatud Eesti Seltsi arhiivist Villem Reiman; tema kirjanikusuuruse tõstis ausse Gustav Suits. Petersoni luule ja mõttepäevik avaldati alles 1922.
Kurioosumina avaldas "Tallorahwa postimees" Kristjan Jaak Petersoni aegseid Tartu tudengeid kujutavate akvarellvisandite järgi tehtud Hermann Eduard Hartmann puugravüürid, mis pidid kujutama hoopis Tirooli Innsbrucki tudengite Itaalia sõtta minekut 1859. aastal. Iga pildi juurde olid lisatud humoorikad tekstid. Neid gravüüre nimetatakse Eesti esimesteks karikatuurideks.
Mälestuse jäädvustamine
1983. aastal rajati Kristjan Jaak Petersonile Tartus Toomemäel mälestusmärk, mille autorid on Jaak Soans ja Allan Murdmaa.
Kristjan Jaak Petersoni sünniaastapäeval, 14. märtsil, tähistatakse alates 1996. aastast emakeelepäeva, mis sai 1999. aastal riiklikuks tähtpäevaks.
2014. aastal otsustati nimetada Tartus Kommertsgümnaasiumi, Descartes'i lütseumi ja Kivilinna gümnaasiumi liitmisel loodud uus gümnaasium Tartu Kristjan Jaak Petersoni Gümnaasiumiks.
Riia kubermang
Riia kubermang oli Vene tsaaririigi halduspiirkond Lõuna-Eestis ja Põhja-Lätis 1713–1783. pisi|400px|Euroopa poliitiline kaart ja [[Venemaa keisririik 1730. aastal, mil keisririigi Riia kubermangu ja Kuramaa hertsogiriiki eraldas Daugava jõgi]] Riia kubermang moodustati Rootsi kuningriigi Idamereprovintside asemele 1713. aastal, pärast Ingerimaa, Liivimaa ja Eestimaa piirkondade vallutamist Rootsist Põhjasõjas 1710. aastal. 1713. aastal eraldati Riia ja Tallinna provintsid eraldi administratiivseteks üksusteks ja aastatel 1713–1714 määratleti ka Riia kubermangu organisatsioon ja juhtimine. pisi|Eesti- ja Liivimaa kaart, aastast 1745. Первый официальный атлас Российской империи (1745). Карта герцогств Эстляндского и Лифляндского, вместе с течением реки Двины pisi|400px
Riia kubermangu territoorium
Venemaa keisririigi 1719. aasta haldusreformi tulemusel jaotati Riia kubermang kaheks distriktiks:
1726. aastal eraldati Smolenskimaa piirkond iseseisvaks Smolenski kubermanguks ning Riia kubermangu kuulusid ainult maakonnad – kreisid:
1775. aastal koondati Riia ja Tallinna kubermangud kindralkuberner George Browne'i juhtimise alla. 1775. aasta ülevenemaaline kubermanguseadus laiendati Balti kubermangudele ukaasiga 3. juulil 1783 ja Riia kubermangu valitseja kindralkuberneri kantselei lõpetas oma tegevuse, andes asjaajamise suures osas üle Riia asehalduskonnale.
Chen Qi
Chen Qi (hiina keeles 陈杞 Chén Jǐ; sündinud 15. aprillil 1984 Nantongis Jiangsu provintsis) on Hiina meeslauatennisist, Ateena olümpiavõitja 2004. aastal.
Chen alustas lauatennisetreeninguid 1990 Nantongi vaba aja spordikoolis. 12-aastaselt jõudis ta juba provintsi koondisse. 1998 tuli ta Hiina juunioride meistrivõistlustel kümnendaks. 1999 tuli ta Hiina juunioride meistrivõistlustel meeskondlikule teisele kohale ja arvati riigi duubelkoondisse. Ta oli siis 15-aastane ja püsib Hiina koondises tänapäevani. 2002 jõudis ta Hiina esinduskoondisse. Alates 2004. aasta jaanuarist kuulub ta maailma esikümnesse, ehkki kõrgeim koht on olnud kuues.
2003 tuli ta Hiina meistrivõistlustel meeskondlikult teiseks ja paarismängus koos Ma Liniga kolmandaks. Samal aastal võitis ta paarismängus Hiina, Jaapani ja Korea lahtised meistrivõistlused paarismängus, tuli kaheksandaks Malaisia, neljandaks Taani ja teisele kohale Rootsi lahtistel meistrivõistlustel. Üksikmängus oli ta Koreas ja Rootsis teine ja Saksamaa lahtistel meistrivõistlustel neljas. Niisuguse seeria järel otsustati ta arvata Hiina koondisse järgmisel aastal toimuvateks olümpiamängudeks.
Samal aastal võitis ta koos Ma Liniga Hiina, Kreeka ja Singapuri lahtised meistrivõistlused ja individuaalselt Jaapani lahtised meistrivõistlused.
2005. aastal tuli ta Shanghais maailmameistrivõistlustel paarismängus koos Ma Liniga paarismängus pronksmedalile. Poolfinaalis kaotasid nad üllatuslikult sakslastele Timo Bollile ja Christian Süßile. Samal aastal võitis ta koos Wang Liqiniga Hiina lahtised meistrivõistlused.
2006. aastal tuli ta Bremenis meeskondlikuks maailmameistriks koos Ma Lini, Wang Liqini ja Wang Haoga. Finaalis alistati Lõuna-Korea. Samal aastal võitis ta koos Wang Liqiniga Hiina, Ma Liniga Singapuri ja Kuveidi ning Wang Haoga Horvaatia lahtised meistrivõistlused.
2007. aastal tuli ta Zagrebis koos Ma Liniga meespaarismängus maailmameistriks. Finaalis alistasid nad Wang Liqini ja Wang Hao. Samal aastal võitis Chen meeskondliku maailma karika. Ta võitis koos Wang Haoga Hiina, koos Wang Liqiniga Jaapani ja Sloveenia ning individuaalselt Venemaa ja Austria lahtised meistrivõistlused.
2008. aasta suveolümpiamängudel Pekingis oli ta Hiina koondise reservmängija. Mängima teda ei pandud. Sama juhtus maailmameistrivõistlustel Guangzhous: Hiina võitis, Chen oli varumängija, kes võistlema ei pääsenud.
Samal aastal võitis ta koos Li Pingiga Singapuri ja koos Ma Liniga Katari lahtised meistrivõistlused.
2009. aastal tuli ta Yokohamas meespaarismängus koos Wang Haoga maailmameistriks. Finaalis võitsid nad oma kaasmaalased Ma Longi ja Xu Xini. Samal aastal võitis ta koos Ma Liniga Kuveidi lahtised meistrivõistlused.
Chen Qi on vasakukäeline ja 174 cm pikk.
Paul Reets
Paul Reets (5. juuli 1924, Tallinn – 25. detsember 2016, Readingi hooldekodu, Bostoni lähedal) oli väliseesti kunsti- ja kirjanduskriitik.
Gelephu
Gelephu on linn Bhutanis.
Paul Reets
Ta oli kunstiühingu Pallas auliige.
2011. aastal kinkis Bostonis elav Paul Reets Underi ja Tuglase Kirjanduskeskusele oma kultuuriloolise kogu.
Lauta
Kuni 2008. aastani kuulus linn Kamenzi kreisi.
Linnaosad
Lauta, Lauta-Dorf, Laubusch ja alates 1. jaanuarist 2007 Leippe-Torno.
Li Nan
pisi|Li Nan (2008) Li Nan (hiina 李楠, Lí Nǎn; sündinud 25. septembril 1976 Harbiinis Heilongjiangi provintsis) on Hiina korvpallur. Ta mängib Ningbo Bayi Rocketsis.
Ta osales Hiina meeskonna koosseisus 1996, 2000, 2004 ja 2008. aasta suveolümpiamängudel.
Ta on 198 cm pikk ja kaalub 104 kg.
Harry Porter
Harry Franklin Porter (31. august 1882 Bridgeport – 27. juuni 1965 Hartford) oli USA kergejõustiklane, kõrgushüppaja.
1908. aasta suveolümpiamängudel Londonis tuli ta olümpiarekordiga 1.90 olümpiavõitjaks kõrgushüppes.
Laane (Kambja)
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Ülenurme valda.
Laane ja Külitse küla piiril asub Ropka raudteejaam.
Riigivürst
Riigivürst (saksa keeles Reichsfürst, ladina keeles princeps regni või princeps imperii) oli Saksa-Rooma riigi kõrgaadlik (hertsog, vürst ja mitme suurema valduse krahv) või ilmaliku võimuga vaimulik isand (peapiiskop, piiskop ja mõne kloostri abt või abtiss), kes oli Saksa-Rooma valitseja (Saksa kuninga või Saksa-Rooma keisri) otsene vasall.
Riigivürsti seisus tekkis 12. sajandi jooksul, kui kõige olulisemaid Saksa-Rooma riigi vasalle (hertsogid, markkrahvid ning ilmaliku võimuga peapiiskopid ja piiskopid ehk vürstpiiskopid) hakati kutsuma vürstideks (ladina princeps, st 'esimene, juht'). 13. sajandiks kujunes välja neile spetsiifiline õiguslik korraldus: nii ilmalikud kui ka vaimulikud vürstid said oma valitsemistunnused (regaalid) otse kuningalt või keisrilt ja neile anti ka privileegid: oma raha müntimise õigus, tollimaksude kogumise, krahvidele ja vabahärradele maade läänistamise õigus. Neil oli ka tseremoniaalõigusi, näiteks nimetada end ametlikus kirjavahetuses vürstlikuks valitsejaks, omada mõjukust näitavaid regaale jne. 13. sajandil hakati valitsejaid ka ametlikult riigivürsti seisusse tõstma – varem vürstidel ametlikku ürikut selle kohta polnud, kuid neid peeti sellest hoolimata riigivürstideks. 12.–13. sajandil olid riigivürstid enamjaolt vaimulikud valitsejad, hiljem lisandus suur hulk ilmalikke. 14. sajandiks oli riigivürsti seisus oma privileegide ja kohustustega üldiselt välja kujunenud. 13. sajandil oli kõigil riigivürstidel õigus kuningat valida, kuid sajandi lõpuks hakkas kujunema tavalistest riigivürstidest kõrgemal seisev kuurvürstide seisus, mis sai lõpliku kuju 1356. aastal Karl IV Kuldbullas.
Saksa riigivürstid Vana-Liivimaal
Ka Vana-Liivimaa piiskopid olid riigivürstid. Riia piiskop oli esimest korda keisrile vasallivande andnud juba 1208. aastal, uuesti tegi ta seda 1225. aastal ning sai ka läänikirja. Samal aastal anti läänikiri ka Tartu piiskopile, Saare-Lääne piiskop sai selle 1228. aastal. Kuid seejärel kuni 15. sajandi alguseni Liivimaa piiskopid keisrilt riigivürsti regaale ei küsinud. Alles keiser Sigismundi ajal said Riia peapiiskop, Tartu piiskop ja Saare-Lääne piiskop taas riigivürsti regaalid (nad kasutasid keisri tuge võimuvõitluses Saksa ordu Liivimaa orduharu vastu).
Kuid ka 15. sajandil jäid riigivürsti tunnuste läänistamised Liivimaa piiskoppidele ebajärjekindlaks. Alles 1521. aastal anti regaalid kõigile Liivimaa piiskoppidele, sealjuures said Kuramaa ja Tallinna piiskopid selle esimest korda. Edaspidi tunnistasid peaaegu kõik Liivimaa piiskopid endid keisri vasallideks, ainult Tallinna piiskopid tõenäoliselt ei teinud seda.
Liivi ordumeister omandas tiitli 1526. aastal, Liivimaa orduvalduste pidulik läänistamine tema esindajale toimus 1530. aastal. Ordumeistrid jäid riigivürstiks kuni Liivi ordu lõpuni 1562. aastal.
Chhukha
Chhukha on linn Bhutanis, Chhukha ringkonna keskus.
Königsbrück
Königsbrück on linn Saksamaal Saksimaa liidumaal Bautzeni kreisis.
Kuni 2008. aastani kuulus linn Kamenzi kreisi.
Ben Okri
Ben Okri (sündinud 15. märtsil 1959) on Nigeeria luuletaja ja proosakirjanik.
Tema teoseid on sageli liigitatud maagiliseks realismiks, ent autor ise on sellist määratlust eitanud. 1991. aastal anti talle romaani "Näljutatud tee" ("The Famished Road", e.k. 1998) eest Bookeri auhind. Eesti keeles on temalt ilmunud veel ka romaanid "Jumalaid hämmastades" ("Astonishing the Gods", e.k. 2012) ja "Vabadusekunstnik" ("The Freedom Artist", e.k. 2019) ning luulekogu "Aafrika eleegia" ("An African Elegy", e.k. 2014).
Ta kirjutab inglise keeles.
Laane
Laane on mitme Eesti küla nimi:
Laane on ka perekonnanimi.
Aastatel 1945–1954 eksisteeris Laane külanõukogu.
Lisaks kannab Laane nime endine raudteepeatus Tartu-Petseri raudtee ääres
Otepää kõrgustik
pisi|[[Kaarnajärv]] pisi|Maastik [[Lutike lähedal]] pisi|Tee [[Tamsa ja Etsaste vahel]] pisi|Vaade [[Harimägi|Harimäe tornist]] pisi|Maastik [[Saverna ja Valgjärve vahel]] pisi|[[Pühajärv]] Otepää kõrgustik on kõrgustik Lõuna-Eestis. Asub Otepää linna ning Valga, Põlva, Tartu ja Võru maakondade aladel. Kõrguse järgi on ta Eesti teine kõrgustik Haanja järel.
Otepää kõrgustiku pindala on u 1200 km². Läbimõõt nii põhjast lõunasse kui ka idast läände on u 40 kilomeetrit. Kõrgustiku alale jäävad peaaegu tervenisti Valga maakonna Otepää vald ja Põlva maakonna Kanepi vald, samuti jääb sinna suur osa Tartu maakonna Nõo ja Kambja vallast. Servapidi ulatuvad kõrgustikule Tartu maakonna Elva vald ning Võru maakonna Antsla ja Võru vald. Elva linn asub kõrgustiku piiril. Kõrgustikule on nime andnud selle keskpaigas asuv Otepää linn. Alevikest jäävad kõrgustiku servaaladele Kambja, Kanepi, Puka ja Sangaste.
Geograafia
Otepää kõrgustik on Kõrg-Eesti allprovintsi Kagu-Eesti kõrgustike maastikuvaldkonna maastikurajoon, mida ümbritsevad Ugandi lavamaa, Valga nõgu ja Väike-Emajõe orund ja Võru-Hargla nõgu.
Peaaegu kõik kõrgustiku piirid on hästi nähtavad, sest neid tähistavad Rõngu org ja Elva orund läänes, Voika-Tatra ürgorg põhjas, Reola ja Ahja ürgorg idas. Kagus liitub Otepää kõrgustikuga Karula kõrgustik, sealne piir väljendub nõrgemini Urvaste ürgoru kaguosaga Sulbi–Puskaru joonel.
Otepää kõrgustik on veelahkmeala, kust saab alguse mitu olulist Ida-Eesti vesikonna jõge, nt Võhandu, Väike Emajõgi, Ahja ja Elva jõgi. Järved paiknevad kõrgustikul tihti rühmadena, nt Päidla järvestik, Kodijärve, Arula jt järverühmad.
Otepää kõrgustikku saab jaotada kaheks kõrgemaks osaks, mida eraldab Pühajärve vagumus ehk nõgu. Vagumus on põhjakirde–lõunaedela-suunaline absoluutkõrgustega 120–130 meetrit. Vagumuses asub kolm suuremat järve – Pangodi, Nõuni järv ja Pühajärv. Põhjas ühineb vagumus Elva jõe oruga ning lõunas jätkab seda Väikese Emajõe org.
Tagakolga
Tagakolga on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.
Otepää kõrgustik
Geograafia
Lääneosas asuvad kõrgustiku kõrgemad mäed: Kuutsemägi, Kõrgemägi, Tsiatrahvimägi ning Harimägi. Idaosas asuvad kuplikujulised Väike Munamägi ja Tedremägi; ida pool Tõikamägi ja Laanemägi.
Tagakolga
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Varstu valda.
Otepää kõrgustik
Geograafia
Kõrgustiku lääneosa on väiksem ja kõrgem, idaosa on ulatuslikum ja laugem. Arvukad ürgorgud jaotavad kõrgusttikku väiksemaiks küngastikeks ja lainjaiks lavadeks. Pangodi ümbrus ja Kambja Köstrimäed paistavad silma liigestatud pinnamoega. Kaguosas on palju üsna sügavaid (kuni 40 m) orgusid, suurimad neist on Kooraste org, Jõksi-Piigandi org, Erastvere-Ahja org ning Urvaste ürgorg.
Otepää kõrgustiku kõrgemad tipud
pisi|[[Kuutsemägi]]
Geoloogia
Otepää kõrgustik on liustikutekkeline. Kõrgustik on kujunenud liustike korduva pealetungiga ja sulamisega kuhjunud materjalist Weichseli jäätumise lõppstaadiumis 15 000 – 10 000 aastat tagasi. Nüüdne reljeef järgib üldjoontes jääajaeelse aluspõhja reljeefi. Aluspõhja kõrgemad alad jäävad kõrgustiku kõrgemate osade alla. Pühajärve nõgu markeerib aluspõhja sügavat vagumust. Need reljeefi põhijooned on kujunenud jääajaeelsete jõgede erosiooni ja teiste geoloogiliste jõudude toimel. Weichseli jäätumise lõppstaadiumis oli kõrgustiku kohal pikemat aega paigal püsinud või edasi-tagasi liikunud mandrijää serv, mis jagunes piki jäälõhesid tohutuks hulgaks jääpankadeks. Sulamisvesi kandis jääst väljasulanud kivimaterjali jäälõhedesse, koobastesse ja jääpaisjärvedesse, kus see settis kõrgendikeks. Jääpankade sulamisel kujunesid nende kohale järvenõod, millest mõni on hilisema vooluvete erosiooni tulemusel avanenud. Suur osa vahetult pärast jääaega olnud järvedest on aja jooksul kinni kasvanud ja muutunud soodeks.
Kõrgustiku pinna peamine suhteline kõrgus on üle 100 meetri. Üle kümne tipu ulatub kõrgemale kui 200 meetrit merepinnast. Kõrgustiku künkliku pinnamoe moodustavad kuni 200 meetri paksused mandrijää setted, mis lasuvad aluspõhja keskdevoni liivakivil (eelkõige Burtnieki lade). Peamised pinnavormid on mõhnad, moreenkünkad, moreentasandikud, sandurtasandikud ja jääjärvetasandikud. Kõrgustik jaguneb kõrgendikeks ning nende vahel paiknevaiks soostunud orundeiks ja nõgudeks, mis tihti märgivad kinnikasvanud järvede kunagisi asupaiku. Kõrgendikud koosnevad eelkõige kihitatud kruusadest ja liivadest, mille on jätnud maha mandrijää sulamisel tekkinud voolused. Esineb ka viirsavisid ja liivsavisid, mis esindavad jääpaisjärvede setteid. Vähem esineb tüüpilist moreeni, milles eri suuruses kivimiosakesed esinevad segipaisatuna. Jääsetted sisaldavad ka olulisel määral põhjavett. Künklikul alal on levinud tugevasti erodeeritud, huumusvaesed leetunud saviliivmullad ja liivsavimullad.
Kliima
Otepää kõrgustik on Eesti kõige paksema ja kestvama lumikattega piirkond. Selle peamine põhjus on sula harvem esinemine maapinna kõrguse tõttu. Samuti on sademete hulk seal Eesti keskmisest kõrgem. Sellel klimaatilisel eripäral on olnud roll ka Otepää ja ümbritseva piirkonna kujunemisel rahvusvahelise tähtsusega talispordikeskuseks. Võrreldes Lääne- ja Põhja-Eestiga toimub seal kevadel soojenemine kiiremini, kevad saabub keskmiselt poolteist nädalat varem ja temperatuur on aprillist juunini üldiselt kõrgem. Sügisel aga langeb temperatuur seal mereäärsega võrreldes kiiremini.
Reljeef mõjutab alaliselt klimaatilisi tingimusi Otepää kõrgustikul. See ilmneb eriti selgelt kevadel, kui näiteks sinililled puhkevad kõigepealt lõunanõlvadel, seejärel ida- ja läänenõlvadel. Põhjanõlvadel püsib samal ajal veel lumikate. Sama puudutab teiste taimede, nagu maasikate ja toomingate kasvu.
Maastikud
Kõrgustiku maastik on tuntud vaheldusrikkuse poolest. Kõikvõimaliku kuju ja suurusega kuplite, küngaste, seljakute ning nõgude, lohkude ja orgude peal kasvab väga mitmekesine taimkate. Ülekaalus on segametsad, kuid tumeda müürina kerkib ka puhtkuusikuid. Nende vahele jäävad kõrgemal väiksed põllu- ja karjamaalapid, allpool lohkudes aga niidu- ja soolapid. Asustuspildis annavad tänapäevani tooni aegade jooksul kujunenud hajakülad ja üksiktalud, mida omavahel ühendavad käänakulised teed.
Järsu reljeefi ja kliima iseärasuste tõttu on põllumaad väga killustunud. Peale selle on mullad väheviljakad ning maapinna kalded tekitavad sadevete ärajuhtimise probleeme. Neil põhjuseil on teraviljakasvatus olnud läbi aegade teisejärguline. Põllumajanduse põhialaks on jäänud siiani loomakasvatus.
Looduskaitse
Looduse kaitsmiseks loodi algul Pühajärve (870 ha) ning Väikese Munamäe ja Tedremäe (355 ha) maastikukaitsealad. Alates 1997. aastast kuulub kõrgustiku tuumikala Eesti suurimasse, Otepää loodusparki pindalaga 22 430 ha. Looduspargi eesmärk on kaitsta Otepää kõrgustikule omast kuppelmaastikku, sealset elustikku, kohalikku elulaadi ja kultuuripärandit.
Ajalugu ja kultuur
Otepää kõrgustikul elab üle 13 000 inimese. Kõrgustiku maastikel on olnud suur mõju Lõuna-Eesti kultuuriloole, keelemurrete ja pärimuse kujunemisele. Otepää muinaslinnus oli üks Muinas-Eesti olulisemaid võimukeskusi; Otepää ja Kanepi kihelkonnad olid 19. sajandi ärkamisajal rahvusliku liikumise aktiivseks tegevuspaigaks.
Otepää maastikud on andnud ainest paljudele maalikunstnikele, nende hulgas on Konrad Mägi, Aleksander Vardi ja Johannes Uiga.
Domagnano
Domagnano on omavalitsus (castello) San Marinos. Piirneb Faetano, Serravalle ja Borgo Maggiore omavalitsustega ning Itaalias Rimini provintsi Coriano omavalitsusega.
Vallas asub San Marino ainuke lennuväli, 650 m pikkune ja 30 m laiune murukattega Torraccia lennuväli.
Kassari laht
right|thumb|Jäätunud Kassari laht. Vaade [[Tammiski nukk|Tammiski nukilt läände]]
Kassari laht (ka Hiiu väin) on Väinamere lääneosa, mereala Hiiumaa, Muhu ja Saaremaa vahel.
Laht on 35 kilomeetrit pikk ja 22 kilomeetrit lai ning kuni 10 meetrit sügav.
Merepõhjas leidub palju agarikku (furtsellaariat).
Purskekivim
Purskekivim (inglise extrusive rock) on vulkaanist väljapaisatud materjalist koosnev kivim.
Enamasti peetakse purskekivimit ja vulkaanilist kivimit sünonüümiks, kuid tegelikult on nad pisut erineva tähendusega terminid. Purskekivimi sünonüümiks on "ekstrusiivne kivim".
Purskekivimid on ka vulkaanilised kivimid, kuid kõik vulkaanilised kivimid ei ole purskekivimid. Asi on selles, et termin "vulkaaniline kivim" hõlmab kõiki peitkristalse struktuuriga tardkivimeid, olenemata sellest, kas nad on vulkaanist väljunud või subvulkaanilised ehk väljumata, purskekivim on aga kindlasti vulkaanipurske produkt.
904
904. aasta
Aastakümned: 850. aastad 860. aastad 870. aastad 880. aastad 890. aastad - 900. aastad - 910. aastad 920. aastad 930. aastad 940. aastad 950. aastad
Aastad: 899 900 901 902 903 - 904 - 905 906 907 908 909
Julius Sergius von Klever
Julius Sergius von Klever (31. jaanuar 1850 Tartu – 24. detsember 1924 Leningrad) oli Eestist pärit baltisaksa maalikunstnik.
Sündis Tartus keemiku pojana.
Von Klever lõpetas gümnaasiumi Tartus. 1867–1876 õppis Peterburi Kunstide Akadeemias algul arhitektuuri, hiljem maastikuklassis S. Vorobjovi juures ja täiendas end Mihhail Konstantinovitš Klodti juures. Juba õppimise ajal sai ta oma teoste eest mitu auraha, 1876. aastal lõpetas akadeemia 1. järgu maalikunstniku astmega. 1878. aastast töötas ta Peterburi Akadeemias, kus ta sai akadeemiku tiitli ning alates 1881. aastast sai temast maastikumaali professor.
Tema lemmikteemaks olid päikesetõusu ja -loojanguga loodusmotiivid ning maastikud, eriti talvised. Enamik tema maalidest kujutab Eesti maastikke. Eriti tuntuks said tema valgusefektidega mängivad, talviseid maastikke kujutavad päikeseloojangud, mille järgi hakati teda hüüdma "Vene Rembrandtiks".
Klever oli nõutud ja viljakas kunstnik, kes esines näitustel kõikjal Euroopas. Tema teoseid võib muuhulgas näha Tretjakovi Galeriis ja muudes suurtes kogudes.
Külitse
Külitse on alevik Tartu maakonnas Kambja vallas. Külitse aleviku ja Laane küla piiril asub Ropka raudteejaam. Alevikus asub Ropka järv. Alevikku läbib Jõhvi–Tartu–Valga põhimaantee.
Alevikus asub Külitse raamatukogu.
Moodustab koos Laane küla, Soosilla küla ja Täsvere külaga Külitse kandi – linnalähedane kant, millel puudub selgelt tajutav keskus, enamik teenuseid tarbitakse Tartu linnas.
Ajalugu
Külitse küla mainiti kirjalikult esimest korda 1582. aastal (Kilicz). Hilisemad mainimised ja nimekujud: 1638 Killitz kyllo, Kellitz kyllo, 1839 Killiz.
Koha nimi lähtub muistsest läänemeresoome isikunimest Külline (tõlkes ’küllane; rikkalik’). Omastava käände (Küllitse) tse-lõpp on lõunaeestipärane.
Nõukogude ajal asus külas Ülenurme õppe-katsemajandi Ropka osakonna keskus.
2013. aastal muudeti Külitse küla regionaalministri määrusega Külitse alevikuks.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus alevik Ülenurme valda.
==Külitse pärandkultuurobjektid ==
Roman Abramovitš
Ta on üks rikkamaid Venemaa inimesi: 2009. aasta alguses hindas Forbes tema varanduse suuruseks 8,5 miljardit dollarit (aasta varem 23,5 miljardit). Abramovitš elas põhiliselt Londonis.
Oma rikkusele pani ta aluse naftaga kaubeldes. Hiljem laienes tema haare alumiiniumi ja terase müügile. Abramovitš oli 8 aastat Venemaa idaosas paikneva Tšuktši autonoomse ringkonna kuberner.
Ta kasvas orvuna onu ja vanaema juures. Ta katkestas õpingud koolis, et minna äriellu, kuid omandas hiljem juriidilise hariduse.
Abramovitš oli üks seitsmest oligarhist, kelle suhtes Ühendkuningriik kehtestas 2022. aasta 10. märtsil sanktsioonid.
Tegevus äris ja poliitikas
Abramovitš teenis oma varanduse 1990. aastate alguses nafta väljaveost. Aastatel 1992–1995 rajas ta viis ettevõtet, mis tootsid ja müüsid naftatooteid. 1992. aasta juulis süüdistas Moskva peaprokurör Abramovitši diislikütuse varastamises Uhtas Komis.
1995. aastal asutas Abramovitš koos Boriss Berezovskiga naftaettevõtte Sibneft. 2002. aastal oli Berezovski sunnitud Venemaalt lahkuma ja ta müüs oma osaluse ettevõttes Abramovitšile.