cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Varmo Pirk
Elukäik
Õpetajate soovitusel astus Varmo Pirk Pallasesse, kus õppis aastatel 1938–1940 Aleksander Vardi, Kaarel Liimandi ja Villem Ormissoni käe all, 1942–1944 Kõrgematel Kujutava Kunsti Kursustel ja seejärel kuni 1945. aastani Tartu Riiklikus Kunstiinstituudis.
Varmo Pirk arreteeriti NKVD poolt 1945. aasta kevadel. Teda süüdistati kaastöös sõjaaegsele Postimehele. Kuni 1954. aastani viibis ta Arhangelski oblastis Molotovski vangilaagris, kus ta töötas metsatöödel. Pärast haigestumist ning rasket operatsiooni sai koha kultuuriosakonnas kunstnikuna, kus maalis koopiaid kuulsatest vene autorite teostest. Hiljem töötas ta Tartu 10. 8-klassilises koolis joonistusõpetajana.
Looming
Esines esimest korda näitusel 1939. aastal veel Pallase õpilasena. Tema illustratsioonid ja karikatuurid ilmusid ajakirjas Tänapäev.
Õpingute kõrvalt töötas ta muu hulgas teatridekoraatori (maalis dekoratsioone Tartu Töölisteatrile) ja Postimehe illustraatorina ning joonistas Eesti Naisele moesiluette. Talle määrati stipendium Viini Kunstiakadeemiasse, kuid poliitiliste olude tõttu ei olnud võimalik enam välismaale sõita.
Tartu Riikliku Kunstiinstituudi lõputööks maalis suuremõõtmelise kompositsiooni "Ümera lahing", mis jäi õpingute katkemise tõttu kaitsmata.
Vangilaagrist Tartusse naasnuna alustas 1957. aastal taas näitustel esinemist. 1959. aastal võeti vastu Eesti NSV Kunstnike Liitu. 1963. aastal toimus Tallinnas Kunstisalongis tema esimene isikunäitus.
Ta lõi eelkõige akvarelle, kuid ka õlimaale ja joonistusi; nii figuurikompositsioone, portreesid, maastikumaale, šarže, monumentaalmaale kui ka lavadekoratsioone. Alates 1950. aastate lõpust viljeles ta ka abstraktsionismi.
Isiklikku
Alates 1961. aastast oli Varmo Pirk abielus Elvi Pirgiga.
Lantingshausen
Lantingshausen oli Madalmaadest Zwollest pärit kaupmehe- ja aadlisuguvõsa.
Lanting
Suguvõsaliin algab Albrecht Lantingiga (suri pärast 1567), kes rändas 1567. aastal Madalmaadest Tallinnasse. Tema pojapoeg Heinrich Lanting (u 1582−1643) valiti 1623. aastal Tallinna raehärraks. Ta omandas Eestimaal mitu mõisa, pannes nii aluse suguvõsa maavaldusele. Kaks tema poega tõsteti 1651. aastal Rootsi aadliseisusse ja said perekonnanimeks von Lantingshausen. Raehärra Heinrichi venna Tallinna Suurgildi oldermanni Albrecht Lantingiga (u 1584−1623) jätkus suguvõsa kaupmeheliin, kust võrsus mitu Tallinna rae liiget. Lantingi pealiin kustus XIX sajandi algul, Tallinna kodanik Albrecht Lantingist (1654–1680) alguse saanud noorem liin XVIII sajandi algul.
Lantingshausen
1651. aastal tõusid aadliseisusse vennad rittmeister Simon Lanting (suri 1658/1661) ja leitnant Albrecht Lanting (maeti 1674), kes said perekonnanimeks von Lantingshausen. 1743. aastal introdutseeriti suguvõsa Rootsi rüütelkonda. Vanema venna liin kustus juba järgmises põlves. Nooremast vennast alguse saanud liin võeti 1746. aastal Eestimaa rüütelkonna matriklisse. See haru kustus meesliinis 1828. aastal. Albrechti pojapoeg kindral en chef Jakob Albrekt von Lantingshausen (1699−1769) sai 1760. aastal Rootsi kuningalt vabahärra tiitli ja introdutseeriti rüütelkonda kaks aastat hiljem. Tema poeg kindralmajor vabahärra Albrekt von Lantingshausen (1751−1820) tõusis 1800. aastal krahviseisusse ja võeti järgmisel aastal selle alusel Rootsi rüütelkonda. Tema poja surmaga 1856. aastal kustus Rootsi liin.
Francis J. Meehan
Francis Joseph Meehan (14. veebruar 1924 East Orange – 7. mai 2022 Helensburgh) oli Ameerika Ühendriikide diplomaat, kes töötas karjääri jooksul saadikuna mitmes idabloki riigis.
Charles Louis de Bourbon
Charles Louis de Bourbon (sündinud 2. november 1933 Nijmegen – 16. november 2022 Toronto) oli naundorffistlik Prantsusmaa trooninõudleja Charles XIII ja Provence'i krahvi nime all.
Tema vanemad olid Louis Jean Henri Charles Adelberth de Bourbon ("Louis-Adelberth I"; 1908–1975) ja Gudrune Marie Naumann. Pärast isa surma 8. jaanuaril 1975 oli ta Naundorffide noorema (Kanada) haru pea Charles XII nime all. Pärast Naudorffide vanema liini väljasuremist 21. detsembril 2008 oli ta kõigi Naudorffide pea ja trooninõudleja Charles XIII nime all, kuna viimane Prantsusmaa Naundorff Charles de Bourbon oli ka Charles XII.
Tema abikaasa oli Arline-Marie Winchester (sündinud 1933, tsiviilabielu 1953 Markhamis, kiriklik abielu 3. aprillil 1982 Pariisis) ja nende lapsed on:
Lanceloot Blondeel
Lanceloot Blondeel (sündinud 1498 Poperinges, surnud 4. märtsil 1561 Brugges) oli flaami maalikunstnik, skulptuuride, piltvaipade ja juveliiriehete kujundaja, arhitekt, linnaplaneerija ja kartograaf, kes tegutses 16. sajandi esimesel poolel Brugges.
Eluloolist
Blondeel sai 1519. aastal Brugge maalijate gildi liikmeks, samuti töötas ta arhitektina, toredusesemete ja pidustuste sõidukite ja lavade kujundajana. 1550. aastal telliti temalt ja Jan van Scorelilt van Eyckide Genti altari taastamine. Blondeeli teoseid iseloomustab Itaalia renessansile iseloomuliku ornamentika kasutamine, ta kuulub Brugge kunstitraditsiooni viimaste esindajate hulka enne Brugge sadama tegevuse lakkamist ja linna kaubandusliku tähtsuse hääbumist.
Videnieki
Videnieki on küla (mazciems) Lätis Kuldīga piirkonnas Skrunda vallas.
Küla asub valla põhjaosas Venta jõe idakaldal. Videnieki jääb valla keskusest Skrundast 18,3 ja Riiast 161,3 kilomeetri kaugusele.
Aastal 2005 oli külas 19 elanikku. Aastail 2009–2021 kuulus küla Skrunda piirkonda.
Miyuki Izumi
Koondisekarjäär
Jaapani naiste jalgpallikoondises mängis ta aastal 1996 5 mängu.
Irina Bokova
pisi|Irina Bokova Irina Georgieva Bokova (bulgaaria keeles Ирина Георгиева Бокова; sündinud 12. juulil 1952 Sofias) on Bulgaaria diplomaat ja poliitik, ta on Bulgaaria Sotsialistliku Partei liige. Ta oli 15. novembrist 2009 kuni 2017 UNESCO peadirektor.
Ta on lõpetanud 1976. aastal Moskva Riikliku Rahvusvaheliste Suhete Instituudi.
Isiklikku
Ta on abielus ja tal on kaks täiskasvanud last (kes elavad USA-s). Tema isa Georgi Bokov (1920–1989) oli Bulgaaria Rahvavabariigi kommunistlik poliitik ja ajakirjanik, vend Filip Bokov on Bulgaaria diplomaat ja poliitik.
Lukatsi
Lukatsi oli küla Põlvamaal. Küla jääb tänapäeval Ihamaru küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Põlva kihelkonda.
Kamakura ajastu
pisi|
Kamakura ajastu (jaapani keeles 鎌倉時代, Kamakura jidai) on Jaapani ajaloo periood aastatest 1185 kuni 1333, kui võim kuulus Kamakura šogunaadile.
Aajastu algust määratletakse aastaga 1192, kui võimule tuli Kamakura šogun Minamoto no Yoritomo. Šogunaat lõppes aastal 1333, kui Nitta Yoshisada vallutas ja hävitas Kamakura linna
Kamakura ajastu märgib samuraide esiletõusu algust ning feodalismi kehtestamist Jaapanis.
Clemens IV
Clemens IV (sünninimi Gui Foucois; 23. november 1190 või 1200 – 29. november 1268) oli paavst 1265–1268. Ta oli 183. paavst.
Gui Foucois sündis Prantsusmaal Saint-Gilles-du-Gardis (kohanimi teises variandis Saint-Gilles-sur-Rhône) advokaadi peres. Salvador Miranda andmetel olid tema vanemad Pierre Foucois ja Marguerite Ruffi, kuid teistel andmetel oli tema isaks Louis Foucois, emaks Germaine ja Ruffit nimetatakse hoopis Gui abikaasaks. Tema isa siirdus ema surma järel kartuuslaste kloostrisse.
Foucois õppis Toulouse'is, Bourges's ja Orléansis, kirikuloolase J. N. D. Kelly andmetel ka Pariisi Ülikoolis õigusteadust. Ta käis 19-aastaselt Hispaanias muhameedlastega võitlemas ja siirdus hiljem Pariisi, kus temast sai advokaat ning Prantsusmaa kuninga Louis IX õukonna ametnik. Ta abiellus 16. jaanuaril 1239 Simon de Malbois' või Jacques du Saulti tütrega ning tal oli kaks tütart: Mabille Foucois ja Cécile Foucois, kes asusid Miranda andmetel Saint-Sauveur de Nîmes'i kloostrisse, teistel andmetel aga abiellus Cécile Foucois hiljem.
Pärast abikaasa surma otsustas Foucois 1247 saada vaimulikuks, mõnedel andmetel võis ta liituda kartuuslaste orduga. Ta aitas 1251 vahendada Provence'i krahvi ja kohalike piiskoppide kokkulepet Vaison-la-Romaine'i linna jurisdiktsiooni osas.
Foucois ordineeriti preestriks Pariisi Saint-Magloire'i kloostris, 1255 määrati ta Saint-Gilles'i koguduse vaimulikuks. Temast sai Le Puy ülemdiakon, 19. oktoobril 1257 Le Puy piiskop, 10. oktoobril 1259 Narbonne'i peapiiskop ja 17. detsembril 1261 Sabina kardinalpiiskop.
Urbanus IV saatis Foucois' 22. novembril 1263 legaadina Inglismaale, Walesi ja Iirimaale.
Nimi
Tema nimi esineb ka kujul Gui Foulques, Gui le Gros Foulques, Gui Foucault, Gui Faucoi le Gros, Guy Foulques, Guido Le Gros, Guido Fulcodi il Grosso, Gui Fulcodii, Gui Fulcadi, Gui Fulcaudi, Gui Folcadio, Gui Foulquet, Gui Fulcoy, Gui Fulcoli, Gui Foulquois, Gui Foulquoys, Gui Foulquet, Gui Fulchox, Gui Fouquet, Gui Folqueys, Gui Folquet, Gui Faucauly või Gui Grossus.
Paavsti valimised 1264–1265
pisi|Clemens IV vapp Clemens IV valiti paavstiks 5. veebruaril 1265 Perugias Palazzo delle Canoniches ning pühitseti ajaloolase Onofrio Panvinio ja "Catholic Encyclopedia" järgi ametisse 22. veebruaril (Salvador Miranda järgi 15. septembril) Viterbo San Pietro kirikus kardinal Riccardo Annibaldi poolt.
Oktoobrist 1264 5. veebruarini 1265 toimunud paavsti valimiste viimases voorus osales 18 kardinali, sest paavstiks valitu ise ning kardinalid Simone Paltineri ja Simon de Brion puudusid valimistelt.
Girolamo Borselli kroonika järgi anti valimistel rohkelt hääli ka dominiiklaste ordumeistrile Giovanni da Vercellile.
1264–1265 toimunud valimistel osalenud kardinalid
Suhted Hohenstaufenitega
pisi|150 px|Clemens IV kroonib [[Prantsusmaa printsi Charlesi Sitsiilia kuningaks]] Clemens IV ajal jätkus vaidlus Sitsiilia üle, mida valitses paavsti poolt taunitud Saksa-Rooma keisri Friedrich II abieluvälisest suhtest sündinud poeg Manfredo.
1268 tungis Itaaliasse Konrad IV poeg Konradin, kes nõudis oma õigusjärgse pärandi tagastamist Lõuna-Itaalias. Paavst oli keelanud Saksamaa vürstidel teda Saksa kuningaks valida.
Paavst kuulutas Charlesi 17. aprillil 1268 keiserlikuks vikaariks. Charles asus sõdima Konradiniga, kelle ta vangistas 23. augustil toimunud Tagliacozzo lahingus ning lasi hiljem hukata.
Suhted Bütsantsiga
Ta pidas 1267–1268 kirjavahetust Michael VIII-ga 1054 puhkenud skisma lõpetamiseks, kuid nõudis 4. märtsil 1267 keisrilt, et õigeusu vaimulikud peavad alluma Rooma jurisdiktsiooni alla. Läbirääkimised skisma likvideerimise osas lõppesid seoses paavsti surmaga.
Suhted Iirimaaga
Clemens IV kinnitas 23. augustil 1265 Fernsi piiskopkonna dekaani määramise.
Suhted Inglismaaga
Clemens IV soovis 23. novembril või 24. novembril 1265 määrata Bonaventura Yorki peapiiskopiks, kuid Bonaventura keeldus sellest ametist oktoobris 1266.
Paavst määras 15 oktoobril 1266 peapiiskopiks Walter Giffardi.
Suhted Lähis-Idaga
Clemens IV andis 1. juunil 1267 Jeruusalemma katoliku patriarhile korralduse määrata Hebronis ametisse preester.
Suhted Norraga
Clemens IV nõudis 15. mail 1265 ristisõja jutluste pidamist Norras Saksa ordu toetuseks Liivimaal, Kuramaal ja Preisimaal.
Suhted Poolaga
Clemens IV nõudis 15. mail 1265 ristisõja jutluste korraldamist Poolas Saksa ordu toetuseks Liivimaal, Kuramaal ja Preisimaal.
Suhted Portugaliga
Portugalis puhkes vaidlus Portugali kuninga Afonso III ja prelaatide vahel. Mõned prelaadid kaebasid kuninga peale paavstile. Kuningas lubas paavsti poolehoiu võitmiseks minna ristisõtta, kuid seoses paavsti surmaga jättis sinna minemata.
Suhted Rootsiga
Clemens IV nõudis 15. mail 1265 ristisõja jutluste korraldamist Rootsis Saksa ordu toetuseks Liivimaal, Kuramaal ja Preisimaal.
Suhted Taaniga
Clemens IV nõudis 15. mail 1265 ristisõja jutluste korraldamist Taanis Saksa ordu toetuseks Liivimaal, Kuramaal ja Preisimaal.
Suhted Venemaaga
Clemens IV andis 1265 frantsisklastele mandaadi, mille alusel pidid nad kontrollima kaupmehi, et need ei veaks õigeusklikele venelastele ja paganatele relvi ega muid keelatud kaupu.
Clemens IV ja Eesti
Clemens IV nõudis 17. aprillil 1265 tsistertslastelt, premonstratensiaanlastelt, dominiiklastelt ja frantsisklastelt, et nad jutlustaksid ristisõja heaks Saksa ordu abistamiseks Liivimaa, Kuramaa ja Preisimaa kaitseks paganate vastu.
Paavst nõudis 15. mail 1265 ristisõja jutluste korraldamist Böömimaal, Taanis, Rootsis, Norras, Friisimaal, Poolas, Pommeris ja Bremenis Saksa ordu toetuseks Liivimaal, Kuramaal ja Preisimaal. Ta sätestas 30. mail 1265 kõikidele kristlastele, kes Liivimaa, Kuramaa ja Preisimaa kaitseks risti võtavad, vabastuse pattudest.
Ta käskis 31. mail 1265 frantsisklastel toetada jutlustamisega Liivimaal, Kuramaal ja Preisimaal plaanitavat ristisõda.
Ta nõudis 29. novembril 1265 ja 4. juunil 1266 Riia peapiiskopilt, et Saksa ordule kuuluv jutluste abil ristisõja vande andnud isikutelt korjatud lunastusraha tuleb ordule tagastada.
Ta kinnitas 25. mail 1266 legaat Modena Wilhelmi otsuse, mille alusel lubas ta Zemgales rajada Aa jõele (Lielupe) Miitavi ordulinnuse. Ta kinnitas 28. mail 1266 Wilhelmi vahendusel sõlmitud maavalduste jaotamise kokkuleppe Saksa ordu ja Saare-Lääne piiskopkonna vahel.
Ta võttis 14. märtsil 1267 Riia peapiiskopkonna Peetruse ja paavstliku protektsiooni alla.
Sisepoliitika
Roomas puhkenud rahutuste tõttu valiti Clemens IV paavstiks Perugias. Ta pidi Põhja-Itaalia võimude vaenuliku meelestatuse tõttu maskeeruma mungaks, et ta saaks siirduda Viterbosse, kus ta pühitseti ametisse ja kuhu ta jäi elama surmani.
Suhted kiriku institutsioonidega
Clemens IV avaldas 27. augustil 1265 apostelliku konstitutsiooni "Licet ecclesiarum", milles ta sätestas, et vakantsetelt benefiitsidelt saadav tulu peab laekuma paavstile.
Ta andis privileege Nîmes'i kloostritele.
Ta andis Maguelonne'i piiskopile 1266 müntimisõiguse.
Dominiiklased
Clemens IV kinnitas 12. veebruaril 1265 dominiiklaste privileegid. Ta nõudis 17. aprillil 1265 dominiiklastelt ja frantsisklastelt, et nad jutlustaksid ristisõja heaks Saksa ordu abistamiseks Liivimaa, Kuramaa ja Preisimaa kaitseks paganate vastu.
Ta soovis 23. novembril 1265 määrata Bonaventura Yorki peapiiskopiks, kuid Bonaventura keeldus sellest ametist.
Frantsisklased
Clemens IV kinnitas 12. veebruaril 1265 frantsisklaste-konventuaalide privileegid. Ta nõudis 17. aprillil 1265 frantsisklastelt, et nad jutlustaksid ristisõja heaks Saksa ordu abistamiseks Liivimaa, Kuramaa ja Preisimaa kaitseks paganate vastu. Ta käskis 31. mail 1265 frantsisklastel toetada jutlustamisega Liivimaal, Kuramaal ja Preisimaal plaanitavat ristisõda.
Ta andis 1265 frantsisklastele mandaadi, mille alusel pidid nad kontrollima kaupmehi, et need ei veaks õigeusklikele venelastele ja paganatele relvi ega muid keelatud kaupu.
Kongregatsioonid
Ta andis Fratres cruciferi kerjusmunkade käsutusse Bologna Santa Maria di Morella kabeli.
Lazaruse rüütliordu
Ta kohustas 1265, et kõik leeprahaiged tuleb viia Lazaruse rüütliordule kuuluvatesse seekidesse.
Saksa ordu
Clemens IV nõudis 17. aprillil 1265 tsistertslastelt, premonstratensiaanlastelt, dominiiklastelt ja frantsisklastelt, et nad jutlustaksid ristisõja heaks Saksa ordu abistamiseks Liivimaa, Kuramaa ja Preisimaa kaitseks paganate vastu.
Ta nõudis 15. mail 1265 ristisõja jutluste korraldamist Böömimaal, Taanis, Rootsis, Norras, Friisimaal, Poolas, Pommeris ja Bremenis Saksa ordu toetuseks Liivimaal, Kuramaal ja Preisimaal.
Ta sätestas 31. mail 1265, et Saksa ordu poolt paganatelt vallutatud alad kuuluvad Peetruse omandisse ja katoliiklusesse pöördunud isikud tema kaitse alla.
Ta nõudis 29. novembril 1265 ja 4. juunil 1266 Riia peapiiskopilt, et Saksa ordule kuuluv jutluste abil ristisõja vande andnud isikutelt korjatud lunastusraha tuleb ordule tagastada.
Ta nõudis 1265 Bremeni peapiiskopilt, et see abistaks Saksa ordut almuste kogumisega.
Ta vabastas 28. mail 1266 Saksa ordu 3-aastaks legaatide ja nuntsiuste rahalise ülalpidamise kohustusest.
Ta nõudis 31. mail 1267, et Saksa ordu orduvenna üle ei tohi kohut mõista tsiviilkohtus.
Tsistertslased
Clemens IV nõudis 17. aprillil 1265 tsistertslastelt, et nad jutlustaksid ristisõja heaks Saksa ordu abistamiseks Liivimaa, Kuramaa ja Preisimaa kaitseks paganate vastu. Ta kohustas 1265 tsistertslaste ordu abte pidama jutlusi ristisõja heaks
Inkvisitsioon
Clemens IV keelas 1265 ketserile ilma piiskopi loata määrata eluaegset vanglakaristust või saata teda tuleriidale. Ta märkis 3. novembril 1265, et piinamist on ketseri ülekuulamisel vaja tõe väljaselgitamiseks.
Liturgilised otsused
Clemens IV sätestas 1268, et indulgentse võib anda ainult paavst.
Ta mainis 7. märtsil 1265 kirjas oma sugulasele Pierre Grossile (teadaolevalt üldse esimest korda) paavsti ametitunnuste hulka kuuluvat paavstisõrmust.
Teoloogilised vaidlused
Clemens IV sätestas 1267 Bütsantsi keisrile Michael VIII-le saadetud usutunnistuses, et need, kes surevad pärispatus isegi ilma pattu tegemata, nagu väikesed lapsed, jäävad ilma taevalikest rõõmudest.
Hedwigi kanoniseerimine
Clemens IV kanoniseeris 26. märtsil 1267 Püha Hedwigi.
Ta tunnustas ka Silvestro Gozzolini austamist, kuid ei kuulutanud teda pühakuks.
Suhted juutidega
Clemens IV avaldas 26. juulil 1267 bulla "Turbato corde", milles keelas katoliiklastel võtta omaks judaismi.
Kristlik eetika
Clemens IV taunis onupojapoliitikat ja keelas oma sugulastel kuuriasse tulla.
Kardinali määramine
Clemens IV määras kardinaliks Monte Cassino kloostri abti Bernard Ayglieri.
Clemens IV kultuuriloos
Clemens IV tunnustas 1268 Sorbonne'i ülikooli tegevust.
Ta kutsus Rooma kanooniku Guillaume Durand'i ja ordineeris ta alamdiakoniks.
Tema ajal hakati 1266 Viterbos ehitama paavstipaleed.
Roger Bacon kohtus arvatavasti kas 1257 või 1258 paiku temaga. Clemens IV andis Bacon'ile 22. juunil 1266 korralduse, et tema tööd saadetakse Itaaliasse, kus uuritakse nende vastavust katoliikliku teoloogiaga.
Tema oletatavas kodumajas Saint-Gilles-du-Gard'is asub koduloomuuseum.
Paavsti hauamonumendi Viterbos valmistas Pietro di Oderisio, tema hauast on leitud palliumi fragmente.
Paavsti on kujutatud Prantsusmaal Pernes-les-Fontaines'is asuval freskol.
Surm
vasakul|pisi| Clemens IV hauamonument [[Viterbo San Francesco alla Rocca kirikus. Pietro di Oderisio]] Clemens IV suri 29. novembril 1268 Viterbos ja maeti Viterbo Santa Maria dei Gradi dominiiklaste kloostrisse, kust tema säilmed maeti 1870 ümber frantsisklaste San Francesco alla Rocca kirikusse.
Jules-Henri Vernoy de Saint-Georges
pisi|Jules-Henri Vernoy de Saint-Georges
Jules-Henri Vernoy de Saint-Georges (7. november 1799 Pariis – 23. detsember 1875 Pariis) oli prantsuse näitekirjanik ja libretist.
Vernoy de Saint-Georges on paljude ooperite ja ballettide kaasautor. Ta on kirjutanud ka üle 30 näidendi ja mõne romaani.
Pierluigi Giombini
Ta on pärit muusikute perekonnast. Ta isa oli sekulaar- ja filmimuusika helilooja Marcello Giombini. Ta vanaisa oli muusikaprofessor, kes oli spetsialiseerunud oboele, ja orkestrimuusik. Giombini õppis konservatooriumis klaverit ja kompositsiooni.
Jules-Henri Vernoy de Saint-Georges
Aastatel 1828–1830 oli ta Théâtre national de l'Opéra-Comique'i direktor.
Põhjaahelik
thumb|Vaade Põhjaahelikule Asa Wrighti looduskeskusest.
Põhjaahelik on mäeahelik Trinidadi ja Tobago koosseisu kuuluva Trinidadi saare põhjaosas, kus asuvad ka riigi kaks kõrgeimat mäetippu – Aripo mägi (940 m) ja El Tucuche (936 m). Ahelikust saavad alguse mitmed jõed, teiste seas riigi pikkuselt teine jõgi Caroni.
Põhjaahelik on ida–läänesuunaline, kulgedes Trinidadi saare kõige idapoolsema küla Toco juurest Chaguaramase poolsaare tipuni. Algselt oli ahelik väga metsane, kuid eriti just lääneosas, kus asuvad saare kõige tihedamalt asustatud alad, on metsad raie tulemusel valdavalt hävitatud. Metsatustumist peetakse Trinidadi peamiseks keskkonnaprobleemiks.
Tartu Ülikooli Kliinikumi Lastefond
SA Tartu Ülikooli Kliinikumi Lastefond on üks suurimatest ja vanimatest lastehaiglate juures tegutsevatest heategevusfondidest Eestis. Seitsmeteistkümne tegevusaasta jooksul on laste ravitingimuste parandamiseks kogutud ligikaudu kolm miljonit eurot annetusi.
==Annetuste maht ==
Tegevus
Tegeleb vajaliku aparatuuri soetamisega Tartu Ülikooli Kliinikumi Lastekliinikusse ja Kliinikumi teiste allüksuste lasteosakondadesse. Lisaks toetab eriliste haigusjuhtumite ravi üle Eesti, välislektorite visiite Eestisse ja õdede ja arstide väliskoolitust.
Aitab heategijatel jõuda oma toodete ja teenustega abivajajateni.
Peamised tegevussuunad eelolevaks majandusaastaks Lastefondi eesmärkide tulemuslikumaks täitmiseks:
Latefond lähtub oma töös põhikirjast ja vabaühenduste eetikakoodeksist.
Eesmärgid
Lastefondi missioon on äratada kaaskodanikes hoolivust ja tähelepanu kõige õrnemate ja nõrgemate suhtes.
Asutajad
Lastefond loodi 2000. aastal 26 eraisiku poolt: Priit Alamäe, Teet Jagomägi, Aino Järvesoo, Arno Justus, Mart Einasto, Jaan Kallas, Antti Kask, Malle Keis, Jaan Kelder, Jüri Kirss, Juhan Kolk, Aare Märtson, Robert Närska, Aune Past, Jaanus Pikani, Andres Piirsoo, Parvel Pruunsild, Uudo Reino, Piret Roos, Urmas Siigur, Olari Taal, Tiina Talvik, Raul Talvik, Jaano Uibo, Karin Varik, Merli Siff.
Nõukogu
Esimees Küllike Saar
Antti Kask (Cramo Estonia AS)
Jaan Kallas (Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Amet)
Andres Koern
Parvel Pruunsild (BIGBANK AS)
Merli Siff
Priit Alamäe (Nortal AS)
Mamastõ-Mõtsanuka
Mamastõ-Mõtsanuka (ka Mammaste-Metsanurga) oli küla Põlvamaal. Küla jääb tänapäeval Mammaste küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Põlva kihelkonda. Küla kaotati 1970. aastatel.
Dūre mõis (Astijärve kihelkond)
Dūre mõis (saksa keeles Duhrenhof, ka Lindenhof, läti keeles Dūres muiža) oli rüütlimõis (fideikomiss) Liivimaal Volmari kreisis Astijärve kihelkonnas. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi asub mõisasüda Valmiera piirkonnas Burtnieki vallas Dūre külas.
Clash of Clans
"Clash of Clans" on ettevõtte Supercell poolt nutiseadmete jaoks toodetud ja välja antud MMO strateegiamäng.
Dūre mõis (Astijärve kihelkond)
Ajalugu
Aastal 1417 andis Siegfried Lander von Sponheim sealsed maad Peter von Dürenile. Tema suguvõsa järgi sai mõis ka oma nime. Aastal 1599 suri Walter von Düren meessoost järeltulijateta ja nii päris mõisa tema kasupoeg Wilhelm Möller.
Clash of Clans
Mäng avaldati iOSi seadmete jaoks 2. augustil 2012 ja Androidi jaoks 7. oktoobril 2013.
Dūre mõis (Astijärve kihelkond)
Ajalugu
Aastal 1647 kaotasid tema pojad mõisate reduktsiooni käigus selle valduse. Aastal 1682 sai mõisa omanikuks Heinrich Möller, aastal 1699 bürgermeister Conrad Stael von Holsteini lesk Elisabeth, aastal 1717 Marcus Wentzlau, aastal 1720 Gregorius Wittorff. 1740 oli selle mõisa omanikuks Benjamin Fischer. Tema lesk müüs aastal 1762 mõisa 12 300 taalri eest Michael von Buschenile, aastal 1770 müüs too aga mõisa 15 500 taalri eest Otto George von Oettingenile. Aastal 1786 ostis temalt 25 000 taalri eest mõisa kindralfeldmarssal Pjotr Rumjantsev-Zadunaiski. Aastal 1806 ostis Theodor Heinrich von Schroeder tema pojalt kogusumma 489 120 rubla eest Dūre, Astijärve, Seķi, Rūte, Zvārte, Ēķini, Briede ja Pučurga mõisad.
Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 5 ja 1/8 adramaad, sellele allus 134 mees- ning 141 naishinge. Aastal 1641 oli mõisa suurus 3 ja 1/2 adramaad, aastal 1688 aga 4 ja 3/4 adramaad. Aastal 1734 oli adramaid neli, aastal 1757 aga5 ja 1/8. Aastal 1823 oli mõisa suurus neli adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid neli, aastal 1881 aga 2 ja 31/80, lisaks allus mõisale 4 ja 29/80 adramaad mõisadele kuuluvate talude valduses.
1920. aasta agraarreformi ajal oli mõisa suurus 432 hektarit.
Suur-Palkna järv
Suur-Palkna järv (läti k. Lielais Baltiņš) on järv Põhja-Lätis, Eesti lõunapiiri lähistel. Ühenduses Väike-Palkna järvega.
Kuulub Korneti järvestikku.
Lahustunud hapnik
Lahustunud hapnik (inglise dissolved oxygen, lühend DO) on veeorganismide (sh kalade) eluks vajalik hapnik vees.
Kui vees on lahustunud hapnikku väga vähe, siis nimetatakse seda seisundit hüpoksiliseks (hüpoksia).
Karadenizi tehnikaülikool
pisi Karadenizi tehnikaülikool (türgi keeles Karadeniz Teknik Üniversitesi) on ülikool Türgis Trabzonis; ühtlasi Türgi ainus tehnikaülikool.
Ülikool asutati 1955.
Ülikoolis õpib üle 42 000 üliõpilase.
Matimäe
Matimäe oli küla Valgamaal. Küla jääb tänapäeval Taheva küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Hargla kihelkonda. Küla kaotati 1970. aastatel.
Agur Benno
Agur Benno (sündinud 29. mail 1967) on Eesti sõjaväelane ja tõlkija.
Ta lõpetas 1993. aastal Tartu Ülikooli ajaloo erialal ja täiendas end aastatel 1993–1995 Saksamaal Göttingeni ülikoolis. 2021.a. sügisest Tartu Ülikooli doktorant.
Töötas aastatel 1995–2001 Eesti Välisministeeriumis. Aastail 2001-2020 Eesti Kaitseväe tegevteenistuses, sellest a-il 2015-2020 kaitseatašee abi Eesti suursaatkonnas Moskvas.
Gilbert Simondon
Gilbert Simondon (2. oktoober 1924 Saint-Étienne – 7. veebruar 1989 Palaiseau) oli prantsuse filosoof.
Comines-Warneton
Eksklaavina Flandria piirkonnas Lääne-Flandria provintsis asuv vald moodustati 1977. Warneton sai linnaõigused 1825. Läbi valla voolab Leie jõgi.
Valla pindala on 61,09 km². Vallas elas 1. jaanuari 2011 seisuga 17 806 inimest, mis teeb rahvastiku keskmiseks tiheduseks 292 in/km².
Comines-Warneton on kakskeelne vald. Valloonia on prantsuskeelne piirkond, aga Comines-Warnetonis on inimestel õigus vallavalitsusega suhelda ka hollandi keeles ja selles keeles antakse õpetust ka mõnes koolis.
Asulad
Comines-Warneton jaguneb järgmisteks osavaldadeks, asulateks ja piirkondadeks:
Ajalugu
Sel ajal, mil Madalmaad kuulusid Hispaaniale, kuulus Comines-Warnetoni ala Flandria krahvkonda. Aacheni rahuga jagati see 1668 mööda Leie jõge kaheks: jõest põhja poole jääv ala jäi Hispaaniale, lõuna poole jääv ala läks Prantsusmaale. 1678 sõlmitud Nijmegeni rahuga läks ka põhjapoolne osa Prantsusmaale, aga 1713 sai Hispaania selle Utrechti rahuga tagasi. 1815 andis Viini kongress selle maa-ala Madalmaadele ja alates 1830 kuulub see Belgiale.
1719 avati Comines's ketrusvabrik, mis töötas peaaegu kakssada aastat. Esimeses maailmasõjas rüüstas Saksa sõjavägi linna ja vedas ketrusvabriku sisustuse Saksamaale.
Andrei Sahharov (ajaloolane)
pisi|[[Ajaloolane Andrei Sahharov (2014)]]
Andrei Nikolajevitš Sahharov (vene keeles Андрей Николаевич Сахаров; 2. juuni 1930 Kulebaki, Nižni Novgorodi krai, Nõukogude Liit – 26. juuni 2019 Moskva) oli vene ajaloolane, Venemaa Teaduste Akadeemia liige.
Ta oli kauaaegne Venemaa Teaduste Akadeemia Venemaa Ajaloo Instituudi direktor (1993–2010). Ajaloolasena oli Sahharovi peamine uurimisteema Kiievi-Vene riigi diplomaatia, välispoliitika, ideoloogia ja kultuuri ajalugu. Ta uuris ka sotsiaal- ja majandussuhteid Vene riigis 17. sajandil, totalitarismi Nõukogude Liidus 1920.–1930. aastatel, isiku osa ajaloos ning Venemaa ajaloo historiograafiat. Sahharov oli normanniteooria vastane.
Sahharov pidas loenguid mitmes välismaa ülikoolis: McGilli Ülikoolis Montréalis, Alberta Ülikoolis Edmontonis, Helsingi Ülikooli Renvalli instituudis Soomes ja Pisa Ülikoolis Itaalias.
Haridus ja töökäik
Sahharov lõpetas 1953. aastal Lomonossovi-nimelise Moskva Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna. Aastatel 1961–1962 töötas ta pressiagentuuris Novosti. 1962. aastal sai ta ajakirja Voprossõ Istorii NSV Liidu ajaloo toimetuse juhatajaks. 1965. aastal kaitses ta ajalookandidaadi kraadi (väitekiri "Русская деревня XVII в. (по материалам патриаршего хозяйства)"). Aastatel 1971–1974 oli ta kirjastuse Nauka peatoimetaja. 1982. aastal kaitses Sahharov väitekirjaga "Зарождение дипломатии Древней Руси. IX – первая половина X вв" ajaloodoktori kraadi (kinnitati VAK-i poolt 1983 ). 1988. aastal sai ta professoriks. pisi|Andrei Sahharov ja [[Vladimir Putin (2002)]] 1984. aastal sai Sahharov NSV Liidu Teaduste Akadeemia NSV Liidu Ajaloo Instituudi (1992. aastast Venemaa TA Venemaa Ajaloo Instituut) teadusdirektoriks, aastatel 1993–2010 töötas samas direktorina. 2010. aastast oli ta Venemaa Teaduste Akadeemia nõunik.
Sahharov oli paljude ajalooõpikute kaasautor.
Sahharov võeti NSV Liidu Kirjanike Liidu liikmeks 1981. aastal. Pärast selle likvideerimist 1991. aastal oli Sahharov Venemaa Kirjanike Liidu liige.
Teaduslik ja ühiskondlik tegevus
Esines eksperdina Nikolai Svanidze saatesarjas "Исторические хроники" ("Ajalookroonikad"; veebis saadaval).
Isiklikku
Andrei Sahharov on maetud Himki kalmistule.
Radan
Radan (serbia keeles Радан) on Serbia kõige lõunapoolseim mägi, mille kõrgeimaks tipuks on Šopot (1408 m).
Luteri mõis
Luteri mõis (saksa keeles Luthershof, läti keeles Luteru muiža) oli riigimõis Liivimaal Volmari kreisis Astijärve kihelkonnas. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi asub mõisasüda Valmiera piirkonnas Burtnieki vallas Andruvese külas.
Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 4 ja 3/4 adramaad, sellele allus 99 mees- ja 140 naishinge. 1688. ja 1734. aastal oli mõisa suurus 4 ja 1/4 adramaad, 1757. aastal aga 4 ja 3/4 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 2 ja 13/20, aastal 1881 allus mõisale 2 ja 44/80 adramaad mõisatele kuuluvate talude valduses.
1920. aasta agraarreformi ajal oli mõisa suurus 152 hektarit.
Jüri Rumm (film 1994)
"Jüri Rumm" on 1994. aastal valminud Eesti mängufilm.
Süžee
Filmi tegevus toimub 1880. aastate lõpus. Peategelane on romantiseeritud hobusevaras ja röövel Jüri Rumm.
Varia
Filmis esineb tahtlikke anakronisme. Nii on tegelaste hulgas filmi tegevusajast aastakümneid varem elanud prohvet Järve Jaan ja krahv Peter von Manteuffel.
Opéra-Comique
pisi| Opéra-Comique'i koduteater [[Salle Favart]]
Plostnieki
Plostnieki on küla (mazciems) Lätis Kuldīga piirkonnas Skrunda vallas.
Opéra-Comique
Théâtre national de l'Opéra-Comique (prantsuse keelest 'koomilise ooperi rahvusteater') on ooperiteater (ooperikompanii) Pariisis, mille koduteater on Salle Favart.
Plostnieki
Küla asub valla loodeosas Venta jõe idakaldal, paigas, kus Ponakste jõgi Ventasse suubub. Plostnieki jääb valla keskusest Skrundast 16,8 ja Riiast 149,8 kilomeetri kaugusele.
Opéra-Comique
Opéra-Comique asutati 1714. aastal. Algselt oli teater mõeldud koomiliste ooperite esitamiseks.
Plostnieki
Raņķi ehk Plostnieki linnamägi on muinsusmälestisena riikliku kaitse all. Külas kasvav mänd ümbermõõduga 2,63 ja kõrgusega 29 meetrit on looduskaitse all.
Opéra-Comique
Praegune teatrihoone Salle Favart on Opéra-Comique'i ajaloos arvult kolmas.
Borovsk
Borovsk (vene Боровск) on linn Venemaal Kaluga oblastis.
Plostnieki
Aastal 2005 oli külas 36 elanikku. Aastail 2009–2021 kuulus küla Skrunda piirkonda.
Murra
Murra  oli küla Võrumaal. Küla jääb tänapäeval Rummi küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Urvaste kihelkonda. Küla kaotati 1940. aastatel.
Borovsk
Borovsk asutati 1358 ja samal aastal sai ka linnaõigused.
Linnas elab 11 210 elanikku (2016).
Vilhelm Hammershøi
Vilhelm Hammershøi (15. mai 1864 Kopenhaagen – 13. veebruar 1916 Kopenhaagen) oli taani maalikunstnik.
Hammershøi maal "Støvkornenes dans i solstrålerne" (1900) kuulub Taani kultuurikaanoni koosseisu ja seda eksponeeritakse Ordrupgaardi muuseumis.
Haute-Saône'i departemangu haldusüksuste loend
Haute-Saône'i departemangu haldusüksuste loend toob ära kõik departemangu haldusüksused (alldepartemangud, kantonid ja vallad). Lisaks on toodud ka INSEE kood. Vallad Adelans-et-le-Val-de-Bithaine, Héricourt, Lure ja Vesoul on jagatud mitme kantoni vahel. Igasse kantonisse mille vahel on vald jagatud kuulub ka kindel territoriaalne osa vallast.
Lure
Champagney kanton Faucogney-et-la-Meri kanton Héricourt-Ida kanton Héricourt-Lääne kanton Lure-Lõuna kanton Lure-Põhja kanton Luxeuil-les-Bainsi kanton Mélisey kanton Saint-Loup-sur-Semouse'i kanton Saint-Sauveuri kanton Saulxi kanton Vauvillers'i kanton Villersexeli kanton
Vesoul
Amance'i kanton Autrey-lès-Gray' kanton Champlitte'i kanton Combeaufontaine'i kanton Dampierre-sur-Saloni kanton Fresne-Saint-Mamèsi kanton Gray' kanton Gy kanton Jussey' kanton Marnay' kanton Montbozoni kanton Noroy-le-Bourgi kanton Pesmes'i kanton Port-sur-Saône'i kanton Rioz' kanton Scey-sur-Saône-et-Saint-Albini kanton Vesoul-Ida kanton Vesoul-Lääne kanton Vitrey-sur-Mance'i kanton
Loode Tammiku õpperada
pisi|Loode tammiku tee Loode Tammiku õpperada on Nasva külas Saare maakonnas asuv õpperada. Raja pikkus on 2,8 km. See asub Loode tammiku looduskaitsealal.
Raja tutvustus
Rada algab Kuressaare–Sõrve maantee teisel kilomeetril Loode parklast. Loode tammik oli kunagi Kuressaare linnalähedane karjamaa, mis praegu asub Kuressaare kesklinnast u kolm kilomeetrit edelas.
Vaatamisväärsused
Loode tammiku vaatamisväärsus on keelemees Johannes Aavikule pühendatud tamm. See kuulub tammiku vanimasse põlvkonda, 2000. a oktoobris mõõdeti selle vanuseks 450–500 aastat. Tõenäoliselt jäid Loode tammiku vanima põlvkonna puud järele Peeter I algatatud laevastikuehituse kampaaniast. Tammikus kasvab haruldasi rohttaimi, nt on sealt leitud orhideesid – 14 liiki käpalisi. Lisaks liigirohkele mereäärsele elujõus tammikule on seal parkmets, puisniit, puiskarjamaa, rannaniiduna hooldatavad alad.
Välislingid
Harvet Toots: "Loode tammik Saaremaal" Õhtuleht, 19. aprill 1998
Löschern von Herzfeld
Suguvõsa esindaja Anders Löschern oli Järvamaal Orgmetsa mõisa omanik. 1667 sai Anders Rootsilt aadlitiitli ja nime Löschern von Herzfeld. Andersi poeg oli admiral Karl Gustav Löschern von Herzfeld, kes oli Rootsi Peipsi laevastiku komandör. Karli pojapoeg Karl Wilhelm (suri 1770) oli Mödriku ja Pruuna mõisnik ning Karl Wilhelm kanti Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse.
Katre Riisalu
pisi|Katre Riisalu 28. veebruaril 2014 [[Eesti Raamatukoguhoidjate Ühingu koosolekul Eesti Rahvusraamatukogus]] Katre Riisalu (kuni 1993. aastani Linnas; sündinud 23. septembril 1966 Tallinnas ) on eesti raamatukogundustegelane.
Haridus
1973–1976 õppis ta Lelle 8-klassilises koolis, 1976–1981 Valtu 8-klassilises koolis ja 1981–1984 Rapla Keskkoolis.
2000. aastal kaitses ta Tallinna Pedagoogikaülikoolis magistritöö Eesti muusikabibliograafia arengujoonte teemal.
Töökäik
1984. aastast töötab ta Eesti Rahvusraamatukogus, tema tööülesannete hulgas on olnud raamatukoguhoidmine, toimetamine, sektori juhatamine. Praegu on ta samas hoones asuva Kunstide Teabekeskuse osakonnajuhataja. Samaaegselt on ta Eesti Raamatukoguhoidjate Ühingu juhatuse esimees.
Ta on koostanud erinevaid väljaandeid, näiteks "Voldemar Panso bibliograafia" (2010) ja "Eesti vinüülplaatide diskograafia 1954–2010" (2011).
Tallinna Tehnikaülikooli kirjastus
Tallinna Tehnikaülikooli kirjastus (lühendatult TTÜ kirjastus, inglise keeles Tallinn University of Technology Press) on Tallinna Tehnikaülikooli Raamatukogu struktuuriüksus, mis tegeleb Tallinna Tehnikaülikooli väljaannete kirjastamise ja trükkimise korraldamisega. Kirjastuse on asutanud ja selle tegevuse saab lõpetada TTÜ nõukogu.
Kirjastuse ülesannete seas on tema põhimääruse järgi õppe- ja teaduskirjanduse ning muude trükiste kirjastamine, nende trükkimine ja levitamine.
Riigivapi teenetemärgi kett
Riigipea ametitunnus on 69-millimeetrise läbimõõduga kullast riigivapi ning rubiini, kolme safiiri ja 94 teemandiga 30 mm laiune kuldkett. Vabariigi Presidendi ametiketi kujundas 1936. aastal Paul Luhtein. Ametiketi juurde kuulub rinnal kantav kaheksaharuline 87 mm läbimõõduga kuldtäht, mille südamikus on rahvusmotiividest ümbritsetud suur riigivapp, niisamuti I klassi suurpael (algselt Riigivapi teenetemärgi erisuurpael). Praegune Riigivapi teenetemärgi kett on koopia algsest, mis asub teadmata põhjusel Moskva kremli relvapalatis ja on ikka veel Eesti riigile tagastamata.
Mitmeplatvormsus
Termin mitmeplatvormne (multi-platform) märgib tarkvara või funktsionaalsuse sõltumatust riist- ja tarkvaraplatvormist. Mitmeplatvormseks nimetatakse meetodit, funktsionaalsust või tarkvara, mille tarkvara disain arvestab riist ja tarkvara ökosüsteemide vaheliste erinevustega, mistõttu seda tarkvara saab kasutada erinevatel arvutiplatvormidel. Keerukuse põhjuseks on asjaolu, et arvutite riist- ja tarkvaraplatvormid erinevad omavahel oluliselt - näiteks protsessorite käsustike, programmeerimisliideste (nn API) kirjelduste, operatsioonisüsteemi või saadaolevate programmeerimiskeelte poolest.
Riigivapi teenetemärgi kett
Ajalugu
Riigivanem Konstantin Päts asutas uued teenetemärgid oma dekreediga 1936. aasta 7. oktoobril, nende hulgas ka Riigivapi teenetemärgi keti. Riigivapi teenetemärgi kullast ametiketi valmistas OÜ Kopfi kullassepatöökoja juveliir Julius Prunsfeldt. Riigikantselei tellis Saksamaalt siidlindid 105 millimeetri laiuse sinise erisuurpaela tarvis. Kui riigihoidja Konstantin Päts valiti 1938. aasta 24. aprillil Eesti presidendiks, anti talle Riigivapi teenetemärgi kett kui presidendi ametitunnus.
Mitmeplatvormsus
Mitmeplatvormsust saab saavutada järgmistel viisidel :
Riigivapi teenetemärgi kett
Ajalugu
President Päts kandis presidendi ametiketti pidulikel sündmustel. Teadaolevalt kandis ta teenetemärgi ketti viimast korda 1940. aasta 17. juulil, kui võttis vastu Nõukogude Liidu uue täievolilise esindaja Vladimir Botškarjovi volikirjad.
Mitmeplatvormsus
Mitmeplatvormsus on eriti oluline mobiiliajastul, kui küsimus sellest, kas konkureerivaid platvorme toetada, pigem enam ei tõusetugi, vaid on juba disainiülesandeks ning lahendada tuleb vaid toe otstarbekaim viis (native, cross-platform, hübriid).
Riigivapi teenetemärgi kett
Ajalugu
Presidendi ametiketi asukoht oli palju aastaid teadmata. 1971. aastal selgus, et presidendi Riigivapi teenetemärk on 1963. aastast saadik Moskva kremli relvapalatis kui "kullast Eesti orden" ja selle kett on Moskva rahandusministeeriumis arvel kui 500 grammi kulda.
Mitmeplatvormsus
Mitmeplatvormsuse mõiste kuulub informaatika ja arvutitehnika valdkonda.
Riigivapi teenetemärgi kett
Ajalugu
Venemaa ei ole röövitud Eesti presidendi ametitunnust Eestile tagastanud senini (oktoober 2019). "Stalini relvajõul Tallinnast ära viidud Eesti Vabariigi presidendi ametitunnus asub arusaamatul põhjusel ikka veel seitsme luku taga Kremlis, otsekui kestaks mõnes paigas Stalini kord või vähemasti Stalini bürokraatia edasi," ütles president Lennart Meri 1995. aasta vabariigi aastapäeva kõnes. "Pean endale, aga ka konstitutsioonilisele Venemaale alandavaks selle piinliku teema juurde tagasi tulla."
Vilius Šaduikis
pisi|Vilius Šaduikis, 1974. Foto: Jaan Künnap Vilius Šaduikis (sündinud 10. juunil 1940 Obeliai vallas Rokiškise maakonnas) on leedu alpinist ja energeetikaajaloolane.
Riigivapi teenetemärgi kett
Ajalugu
Eesti Vabariigi 90. aastapäevaks valmis kolme firma ühistööna uus Eesti Vabariigi presidendi ametiraha, mis on 1940. aastal röövitud ametiraha koopia. ARS-Vasetööd OÜ valmistas ametiketi kullast lülid. Kasutusel oli sama press, mis 1937. aastal. Roman Tavast OÜ meistrid koostasid lülidest keti ja tegid keti küljes oleva kullast riigivapi. Miniplast Pluss OÜ valmistas erisuurpaela ja keti karbi.
Mitmeplatvormsus
AKIT esitab termini : cross-platform - platvormist sõltumatu (meetod või tarkvara). Platvormide sisemine semantika võib siiski erineda nii oluliselt, et teatud funktsionaalsusi on kõigil arvutustehnika platvormidel väga raske saavutada. Mõnikord on probleemiks hoopis tavad või juriidika.
Vilius Šaduikis
Ta on esimesi Baltimaade alpiniste, kes on osalenud Himaalaja ekspeditsioonides. Ta on mitmekordne Leedu ja Baltikumi meister alpinismis.
Riigivapi teenetemärgi kett
Ajalugu
Riigivapi ketiklassi teenetemärk koosneb kullast ketist, I klassi suurpaelast ning kullast rinnatähest. Kett kaalub 800–900 grammi ning koosneb 48 lülist, keti otsas on kullast riigivapp. Nelja lüli sees on vääriskivid: rubiin ja kolm safiiri, mida ümbritseb 94 teemanti. Rubiin pärineb Lõuna-Aafrikast, rukkilillesinised safiirid Sri Lankalt, teemandid Euroopa lihvimistubadest, ketikuld on muretsetud Eestist.
Aeglane fokstrott
Aeglane fokstrott (inglise keeles foxtrot) on standardtantsude hulka kuuluv seltskonnatants. Aeglane fokstrott on sujuv ja progressiivne tants, mida iseloomustavad pikad ja edasiliikuvad liigutused üle tantsupõranda. See on tantsitud peamiselt bigbändi (sageli vokaal) muusika saatel. Välja arendatud 1910. aastatel, jõudis fokstrott oma populaarsuse kõrgpunkti 1930. aastatel ning seda tantsitakse tänapäevalgi.
Lennart Neiman
Elulugu
Lennart Neiman on kaluri poeg.
Aeglane fokstrott
pisi|Standardtantsud Eesti karikavõistlustel
Vilius Šaduikis
Ta oli aastatel 1979–1993 Leedu Alpinismi Assotsiatsiooni president, 1999–2009 asepresident.
Aeglane fokstrott
Ajalugu
Aeglase fokstroti nimetuse kujunemisel on tegemist sõnamänguga. Otseses tõlkes tähendab sõna “foxtrot” rebase sörki, kuid kas just rebase jooksu järgi ka tants oma nime sai, pole kindel. Väidetakse, et nimi võis tulla hoopis ühe kuulsa ameerika muusiku, Harry Foxi järgi.
Lennart Neiman
Elulugu
1962. aastal lõpetas Neiman Haapsalu 1. Keskkooli ja 1967 Tartu Ülikooli füüsika osakonna. 2006. aastal kaitses ta TÜ-s magistrikraadi keskkonnafüüsikas väitekirjaga "Atmosfääri läbipaistvus Tartus 1931–1940" (Tartu, 2006). Samast aastast on ta TÜ doktorant.
Aeglane fokstrott
Ajalugu
Ameerika koomik Harry Fox (tõlkes 'rebane') kasutas oma vodevillides omapärast kõndimisviisi. Ka Harry Foxi ennast süüdistatakse tantsu nime tekkes, kuna rebane kõnnib, jalad enda all nii, et tekib ainult üks rida jälgi. Nii tantsitigi, jalg jala ette astudes, kuni 1950. aastal pakkus “Täiustatud tantsutehnikaõpik” mugavama, kahel liinil astumisviisi. Tegelikult on tants vanem kui aeglane valss, mistõttu fokstroti figuure kanti üle ka aeglasse valssi.
Vilius Šaduikis
Haridustee ja töökäik
Ta lõpetas 1957. aastal Kaunase 2. Keskkooli ja 1962. aastal Kaunase Polütehnilise Instituudi mehaanikateaduskonna insenermehaanika erialal.
Ta on töötanud energeetikatööstuses peainsenerina ja Vilniuse soojusvõrkude ettevõtte asedirektorina. Ta oli Leedu energeetikamuuseumi loojaid ja aastatel 2003–2010 selle direktor.
Lennart Neiman
Teadustöö
Lennart Neimani peamised uurimisvaldkonnad on atmosfäärifüüsika, atmosfääri läbipaistvus ja seda mõjutavad tegurid.
Aeglane fokstrott
Ajalugu
Aeglane fokstrott sündis 1912. aastal Põhja-Ameerikas, pärast esimest maailmasõda levis Euroopasse koos ragtime-muusikaga (džässi eelkäija). Populaarseks said charleston, shimmy, black bottom, mis ka kadusid kiiresti, kuid fokstrott jäi. 1927. aastal kirjeldati viimast kui libisevat ja tasast tantsu, sarnanedes kõige enam loomuliku kõnniga. Esimese maailmasõja lõpuaastatel koosnes fokstrott peamiselt kõnnist, kolmiksammust ja spin-pöördest, 1918. aastal lisandus laine (wave - “jazz rolli” nime all). 1920. aastal tänu Josephine Bradley ja G. K. Andersonile lisandusid sulgsamm ja suunamuutmissamm. Et 1925–1926 tabas Lääne-Euroopat charleston ' i hullus, siis koos fokstrotiga „sünnitasid” need kaks quickstep ' i. Tol ajal oli fokstroti tempo 32–50 takti minutis. Paljud bändid patustasid selle tempo vastu ja mängisid liiga kiirelt. Kriitika selle vastu avaldati isegi ajalehtedes ja ajakirjades. Rahvas rääkis quick-time fokstroti ehk quickstep ' i tekkest. Sellest ajendatuna muutuski fokstrott tänapäevaga sarnaselt aeglaseks 28–29 takti minutis.
Vilius Šaduikis
Alpinism
Alpinismiga hakkas ta tegelema 1958. aastal Kaunase Polütehnilise Instituudi alpinismisektsioonis Gediminas Akstinase treenerikäe all.
Aeglane fokstrott
Võistlused
Eesti Tantsuspordi Liidu (ETSL) võistlushooaeg kestab 1. jaanuarist kuni 31. detsembrini. Võistluste vormideks on individuaalvõistlus ja võistkonnavõistlus. Individuaalvõistlused on võistlused üksikute tantsupaaride vahel. Võistkonnavõistlused on võistlused kahe või enama võistkonna vahel.
Võistkonnavõistlused viiakse läbi “laud-laua” süsteemis see tähendab igast võistkonnast on antud tantsuliigis võistluspõrandal korraga ainult 1 tantsupaar. Igat tantsu alustatakse kõige nõrgema lauaga ja lõpetatakse kõige tugevama lauaga. Tantsupaaride järjekorda laudades ei ole võistluste käigus lubatud muuta. Võistkonna koosseis ja muud tingimused määratakse läbirääkimiste teel.
Vilius Šaduikis
Himaalaja ekspeditsioonid
1991. aastal osales ta Himaalajas Leedu Džomolungma rekognostseerimisekspeditsioonil mäe Tiibeti-poolsel küljel (tipputõus oli planeeritud järgmisele aastale).
Aeglane fokstrott
Võistlused
Aeglane fokstrott kuulub standardtantsude hulka, mistõttu tantsitakse seda samas voorus koos aeglase valsi, tango, viinivalsi ja quickstepiga. Stardiklassides A2, A4, A6, E ja D ei tantsita esi-, karika-, piirkondlikel ja klubivõistlustel aeglast fokstrotti.
Vilius Šaduikis
Himaalaja ekspeditsioonid
1992. aastal võttis ta osa Leedu Džomolungma ekspeditsioonist. Augustikuus startinud tõusu käigus üritas ta koos 11 kaaslasega (teiste seas Vladas Vitkauskas) edutult tõusta tippu klassikalisel marsruudil mäe põhjaküljelt. Vahelaagrist kõrgusel 7850 m ilmaolude halvenedes tõusu jätkata polnud võimalik. Oktoobri lõpus tuli Leedu ekspeditsioon katkestada. Seda olid sunnitud tegema ka ülejäänud ekspeditsioonid (Prantsuse, Itaalia ja Taiwan).
Veteranalpinist
Ta jätkas mägironimist ka vanemas eas: 1995. aastal tõusis ta Kilimanjaro (5895 m), 1996. aastal Mont Blanci (4809 m), 2005. aastal Ararati (5137 m), 2009. aastal Gediminas Akstinase mäetippu (4250 m) ja 2001. aastal Fuji (3776 m) tippu.
Mäe-Häätarõ
Mäe-Häätarõ oli küla Põlvamaal. Küla jääb tänapäeval Häätaru küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Põlva kihelkonda.
Voluntari
Voluntari on linn Rumeenias Ilfovi maakonnas. Linn asub ajaloolises Munteenia piirkonnas, Bukaresti kesklinnast ligi 10 km põhjas.
Praeguse Voluntari linna kohal asunud külasid on ürikutes esimest korda mainitud 1660. aastal. 1921. aastal asutati Cetatea Voluntărească asula, kus jagati krunte demobiliseeritutele ja sõjainvaliididele. 1950. aastal ühendati Cetatea Voluntărească Bukarestiga. 1968. aastal sai asula praeguse nime (Voluntari tähendab 'vabatahtlikud'). 1981. aastal sai Voluntari taas iseseisvaks asulaks. Linnaõigused anti Voluntarile 2004. aastal.
Rie Kimura
Rie Kimura (jaapani keeles 木村 理恵 Kimura Rie; sündinud 30. juulil 1971) on Jaapani endine jalgpallur, kaitsja.