cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Teatrinäitlejate loend
I
Tiina Ideon - Hermann Iila - Ella Ilbak - Andres Ild - Linda Ilja - Aleksandr Iljin - Mihhail Iljon - Kaja Ilmjärv - Helgi Ilo - Valeri Iltšik - Marie Ilves - Tamara Imre - Aita Indrikson - Villem Indrikson - Tanel Ingi - Kaarel Ird - Jeremy Irons - Ingrid Isotamm - Ludmilla Issakova - Andrei Izmestjev - Ingrid Iter - Guido Ivandi - Oleg Ivanov -Kati Ivaste - Aleksandr Ivaškevitš
Vanamõisa mõis (Haljala)
Ajalugu
Alates 1997. aastast on mõisa härrastemaja omanik Leo Aadel.
Teatrinäitlejate loend
L
Aadu Laabus - Marta Laan - Ants Laande - Piret Laanelepp - Aare Laanemets - Ave Laanoja - Aleksander Laar - Ly Laar - Adolf Laas - Helle Laas - Paul Laasik - Voldemar Laason - Lia Laats - Väino Laes - Lembit Lahe - Anna Laht - Arvo Laid - Milvi Laid - Tatjana Laid - Silvia Laidla - Liis Laigna - Ants Lainevool - Leida Laius - Anu Lamp - Elsa Lamp - Tõnn Lamp - Johannes Lampson - Karin Lamson - Alma Landberg - Nathan Lane - Anne Langston - Angela Lansbury - Lilli Laoniidu - Alfred Laos - Arne Laos - Rein Laos - Roland Laos - Vladimir Laptev - Tont Laretei - Aleksander Larin - Ly Lasner - Jüri Lass - Liis Lass - Juri Latko - Alice Lattik - Amandus Lattik - Erki Laur - Hugo Laur - Mart Laur - Miroslav Laur - Piret Laurimaa - Arno Lauring - Ants Lauter - Jaan Leemets - Asta Lees - Kristel Leesmend - Mare Leet - Kai Leete - Voldemar Leetjärv - Liia Leetmaa - Rete Leetna - Aili Leetva - Fatme Helge Leevald - Veera Leever - Juta Lehiste - Leonid Lehtla - Magda Lehtla - Uno Leies - Siiri Leinatamm - Aime Leis - Aadu Leissar - Johanna-Marie Leissar - Mall Leissar - Reet Leissar - Frédérick Lemaître - Herta Lember - Vaadu Lember - eduard Lemmiste - Urmas Lennuk - Jevgeni Leonov - Astrid Lepa - Ester Lepa - Margus Lepa - Andres Lepik - Iivi Lepik - Leida Lepik - Triin Lepik - Kadri Lepp - Nieves Lepp - Tõnis Lepp - Agnes Lepp-Kaasik - Rea Lest - Leida Levald - Tiiu Levald - Pirjo Levandi - Martin Libene - Nadeschda Libene - Lydia Liblikmann - Ülle Lichtfeldt - Arnis Līcītis - Katre Lidmets - Līga Liepiņa - Harijs Liepiņš - Pēteris Liepiņš] - Karl Liigand - Oskar Liigand - Arnold Liiger - Eduard Liiger - Ellen Liiger - Albert Liik - Edmund Liim - Juha Liira - Hilja Liiv - Salme Liiv - Senta Liiv - Ants Liivak - Maria Lee Liivak - Lembit Liivamägi - Aleksander Lilbok - Artur Lill - Ella Lill - Mari Lill - Mari-Liis Lill - Pille Lill - Aino Lilla - Helga Lilleorg - Tiit Lilleorg - Valentin Lind - Kaja Lindal - Lisl Lindau - Gunnel Lindblom - Mart Lindebaum - Liis Lindmaa - Artur Linnamägi - Tõnno Linnas - Eva Linnumägi - osvald Lipp - Sergius Lipp - Teodor Lipp - Hella Lippasaar - Susy Lipp-Jakobson - Ly Lippur - Eugenia Litvinova - Ülo Lodeson - Epp Lohk - Natali Lohk - Helmuth Lohner - Oiva Lohtander - Valdeko Loigu - Uno Loit - Anu Lomp - August Lomp - Lydia Loo - Raine Loo - Verner Loo - Virve Loodsalu - Priit Loog - Niini Loona - Maire Loorents - Lilian Looring - Marje Loorits - Venno Loosaar - Ida Loo-Talvari - Helena Lotman - Asta Lott - Salme Lott - Jon Lovitz - Elmar Luhats - Lena Barbara Luhse - Kata-Riina Luide - Juhan Luik - Markus Luik - Milvi Luik - Sulev Luik - Vilma Luik - Natalia Lukaševitš - Pille Lukin - Ella Lukk-Kudu - Jüri Lumiste - Olga Lund - Inga Lunge - Dita Lūriņa - Lydia Lust - Meta Luts - Tiit Luts - Valter Luts - Ain Lutsepp - Lilli Lutter - Väino Luup - Veera Luur - Toomas Lõhmuste - Karin Lätsim - Vaike Lätt - Elmar Lätti - Tanel Lään - Amanda Lääne - August Lääne - Johannes Lükki - Bernhard Lülle - Ago Lüüdik - Kristjan Lüüs
M
Martin Maagen - Anne Maasik - Elsa Maasik - Maie Maasik - Õie Maasik - Wilhelm Maddy - Linda Madis - Mart Madiste - Kleer Maibaum-Vihmar - Kaido Maidla - Riina Maidre - Raimu Maiksar - Vjatšeslav Maimussov - Teo Maiste - Paul Maivel - Lembit Majas - Vello Makke - Eva Malleus - Hilda Malling - Franz Malmsten - Hugo Malmsten - Mait Malmsten - Rein Malmsten - Priit Manavald - Heino Mandri - Karl Mantzius - Gertrud Elisabeth Mara - Nancy Marchand - Maimu Mardi - Eve Maremäe - Anne Margiste - David Margulies - Elmar Maripuu - Enna Maripuu - Nikolai-Feodor Maripuu - Theo Maripuu - Lehte Mark - Anna Markova - Anna Markus - Jüri Markus - Leo Martin - Mare Martin - Valli Martin - Aksy Martinson - Elena Martinson - Elmar Martinson - Erich Martinson - Maire Martinson - Viktor Marvin - Therese Masing - Ella Masing-Grünberg - Algimantas Masiulis - Märten Matsu - Marko Matvere - Julianna Rose Mauriello - Gørild Mauseth - Ian McKellen - Vassili Medvedev - Virve Meerits - Aleksander Meermann - Eva Meil - Ellu Meister - Zoja Mellov - Aarne Melts - Helene Meltsas - Māra Mennika - Ludvig Menning - Idina Menzel - Märt Meos - Getter Meresmaa - Vello Merimaa - Alfred Mering - Mai Mering - Triinu Meriste - Agne Merit - Karl Merits - Lydia Merits-Sepa - Maria Merjanskaja - Nil Merjanski - Helena Merzin - Leonhard Merzin - Laine Mesikäpp - Maarika Mesipuu-Veebel - Raivo Mets - Märten Metsaviir - Harald Metsis - Marje Metsur - Lea Michele - August Michelson - Juri Mihhejev - Kaie Mihkelson - Hans Miilberg - Carmen Mikiver - Mikk Mikiver - Tõnu Mikiver - Mart Mikk - Tõnu Mikk - Benno Mikkal - Enno Mikkelsaar - Olga Mikk-Krull - Marina Mikk-Murakin - Ilmar Mikkor - Margus Mikomägi - Silja Miks - Martin Mill - Sirje Minhof - Peeter Mirski - Bruno Mitt - Helene Mitt - Manivalde Mitt - Oskar Mitt - Maarja Mitt-Pichen - Jevgeni Moissejenko - Margarita Monakova - Margarita Monakova - Felix Moor - Julianne Moore - Terese Mugasto - Truuta Muld - Radner Muratov - Mai Murdmaa - Hilje Murel - Jaan Muri - Maret Mursa - Raido Murss - Anu Murss-Põldar - Mati Murumaa - Taavet Mutsu - Leida Mõttus - Polli Mõtus - Ain Mäeots - Outi Mäenpää - Madis Mäeorg - Paul Mäeots - Lembit Mägedi - Aarne Mägi - Aleksander Mägi - Alice Mägi - Arvi Mägi - Laine Mägi - Lembo Mägi - Maarja Johanna Mägi - Maigret Mägi - Marin Mägi - Paul Mägi - Tõnis Mägi - Viktor Mägi - Andres Mähar - Tiina Mälberg - Maarika Mälksoo - Aleksander Mälton - Reet Mändmets - Tarmo Männard - Mai Männiko - Ilmar Märks - Erika Määrits - Ellen Mölder - Milvi Mölder - Pauline Mölder - Mari Möldre - Hilda Möldroo - Hartius Möller - Ida Möller-Tüür - Jaan Mürk - Thomas Mürk - Armilde Müür
N
Ernst-Eduard Naaris - Helju Nael - Elvi Nander - Ilja Nartov - Heinrich Nau - Patricia Neal - Lauri Nebel - Eve Neem - Kersti Neem - Eero Neemre - Jevgeni Neff - Gerd Neggo - Natalja Negoda - Veera Nelus - Marek Nepomnjaštši - Helmi Nerep - Ilmar Nerep - Mihhail Netšajev - Katrin Nielsen - Hans Nieländer Annet Nieuwenhuijzen - Ellen Niglas - Karmo Nigula - Eduard Niilus - Jüri Niin - Aleksander Niine - Tõnis Niinemets - Arno Niitof - Vjatšeslav Nikkinen - Vitali Nikolajev - Juri Nikulin - Rufina Noor - Taisto Noor - Allan Noormets - Andres Noormets - Ants Nopri - Eva Novek - Egon Nuter - Rudolf Nuude - Laura Nõlvak - Maris Nõlvak - Endel Nõmberg - Artur Nõmmik - Enn Nõmmik - Renee Nõmmik - Sulev Nõmmik - Ella Nõmtak - Milli Nõmtak - Kaili Närep - Elmo Nüganen - Saara Nüganen - Lena Nyman
O
Marta Ohaka - Andres Oja - Peeter Oja - Pääru Oja - Rein Oja - Tõnu Oja - Helga Ojalo - Madis Ojamaa - Eduard Ojamets - Indrek Ojari - Tiit Ojasoo - Age Oks - Andres Oks - Aleksandr Okunev - Rahel Olbrei - Liina Olmaru - Rein Olmaru - Asta Olo - Timothy Olyphant - Kati Ong - Katrin Oolo - Margus Oopkaup - Helmi-Marie Oot - Raivo Opsola - Ain Orav - Aksel Orav - Illart Orav - Jaanus Orgulas - Maimu Orgussaar - Juri Orlov - Liina Orlova - Ljubov Orlova - Svetlana Orlova - Alexis Ormusson - Kalju Orro - Peter O'Toole - Andres Ots - Artur Ots - Asta Ots - Georg Ots - Jori Ots - Karl Ots - Senta Ots - Toomas Ots - Kuno Otsus - Velda Otsus - Benita Otti - Heino Otto
P
Heljo Paas - Reet Paavel - Voldemar Paavel - Dovydas Pabarčius - Linda Paberit - Talvo Pabut - Endel Padrik - Paula Padrik - Olaf Paesüld - Voldemar Pahkla - Ants Pahla - Maria Paimre - Ella Pajo - Louise Elisabeth Pajo - Maimu Pajusaar - Ester Pajusoo - Rein Pakk - Meelis Pakri - Herman Palang - Voldemar Paldre - Aivo Paljasmaa - Arkadi Pallo - Erna Pallo - Mari Palm - Mati Palm - Bernhard Palmberg - Tiina Palmer - Merle Palmiste - Ksenia Palmre - Tauno Palo - Tiit Palu - Anne Paluver - Maret Pank - Leonid Pankin - Liidia Panova - Voldemar Panso - Alma Papp - Ülo Papp - Koidula Pappel - Marje Parikas - Harri Paris - Dagmar Parmas - Kai Parmas - Marie Parrik - Leida Parrol - Nicholas Parsons - Sergei Paršin - Elmerice Parts - Enn Parve - Raimo Pass - Nikolai Pastuhhov - Jevgeni Pavlov - Eduards Pāvuls - Eduard Pea - Priit Pedajas - Taavi Pedriks - Malle Peedo - Leida Peekmann - Boris Peensaar - Ao Peep - Helend Peep - Maret Peep - Emma Peeri - Marju Peerna - Karin Peetri - Valdo Peetri - Salme Peetson - Ragne Pekarev - Terje Pennie - Richard Peramets - Agnessa Peterson - Lembit Peterson - Mare Peterson - Maria Peterson - Marius Peterson - Nata Peterson - Otto Peterson - Aina Petersons - Juri Petrov - Vjatšeslav Petrov - Ferdinand Pettai - Kaljo Pettai - Gérard Philipe - Härm Pihl - Helle Pihlak - Ella Piho - Ene Piir - Olga Piiroja - Hilda Piir-Rosenthal - Athalie Pilden - Ants Piller - Netty Pinna - Paul Pinna - Signe Pinna - Joseph Pirchan - Astrid Pirn - Maiken Pius - Märt Pius - Priit Pius - Saara Pius - Rudolf Plakk - Christopher Plummer - Sergei Podekrat - Kaarel Pogga - Mirtel Pohla - Adele Polisinsky - Andrei Poljakov - Aleksei Polujan - Marika Poobus - Madli Poola - Endel Poom - Paul Poom - Veiko Porkanen - Elanda Porrmann - Tiia Porss - Natalie Portman - Taavet Poska - Vilma Poska – Pete Postlethwaite - Elena Poznjak-Kõlar - Voldemar Praakel - Michael Praed - Margus Prangel - Tarmo Prangel - Aleksandra Pranno - Anu Presjärv - Linnar Priimägi - Priit Prillup - Sergei Prilutski - Jaak Prints - Žanna Prohhorenko - August Promen - Ain Prosa - Arnold Pruuli - Valter Prügi - Uldis Pūcītis - Mihhail Pugovkin – Hillar Puhm - Peep Puis - Eduard Pukk - Theodor Puks - Liisa Pulk - Hans Pulst - Kristi Pumbo - Mia Pumbo - August Puna - Hedi Pundonen - Jenny Pungar - Helga Purre - Lulo Purre - Alice Puss-Stamm - Polina Puškaruk - Ahti Puudersell - Ellu Puudist - Helmi Puur - Sirje Puura - Väino Puura - Uno Puusaag - Jaan Puusepp - Mare Puusepp - Sergi Puusepp - Andres Puustusmaa - Inge Põder - Julius Põder - Lembit Põder - Elli Põder-Roht - Meelis Põdersoo - Üllar Põld - Karl-Robert Põlde - Kristian Põldma - Alari Põldoja - Olev Põldoja - Aleksandra Põldots - Dan Põldroos - Priit Põldroos - Oskar Põlla - Nikolai Põlluaas - Eduard Põltsamaa - Priit Põltsamaa - Elina Pähklimägi - Irina Pähn - Steffi Pähn - Leontine Päiv - Marie Päiv - Eha Pärg - Eero Pärgmäe - Viktor Päri - Aaro Pärn - Andres Pärn - Endel Pärn - Katrin Pärn - Maarius Pärn - Malle Pärn - Teele Pärn - Irina Pärtel - Piret Päär - Alide Päärson - Pille Pürg - Eva Püssa - Valdek Pütsep - Aleksander Püvi
R
Enn Raa - Helle Raa - Tõnu Raadik - Andres Raag - Arvo Raag - Kaljo Raag - Helvi Raamat - Rita Raave - Elza Radziņa - Ande Rahe - Anneli Rahkema - Aino Raid - Kaarin Raid - Jane Raidma - Irene Raiend - Jüri Raiend - Magda Raik - Riide Raik - Arvo Raimo - Claude Rains - Thea Raist - Ernst Raiste - Lembit Rajala - Mirko Rajas - Christopher Rajaveer - Yvonne Raksnevitš - Eduard Ralja - Franca Rame - Leida Rammo - Leida Rammul - Eve Randkivi - Iivi Randla - Adele Randoja - Evald Randoja - Juhan Randoja - Aleksander Randviir - Tiiu Randviir - Faina Ranevskaja – Dagmar Rang - Johannes Ranna - Aili Rannaste - Ülo Rannaste - Irina Ranniku - Rein Ranniku - Karin Rask - Louise Rasmussen - Vjatšeslav Razbegajev - Priit Ratas - Elsa Ratassepp - Jaan Ratassepp - Rudolf Ratassepp - Valdeko Ratassepp - Jaan Ratnik - Otto Raud - Heino Raudam - Ott Raudheiding - Priit Raudkivi (näitleja) - Bert Raudsep - Gert Raudsep - Geeni Raudsepp - Peeter Raudsepp - Heino Raudsik - Sirje Raudsik - Päären Raudvee - Evi Rauer - Piret Rauk - Illaria Raukas - Ott Raukas - Mauri Raus - Sander Raus - Alfred Rebane - Johannes Rebane - Mati Rebane - Milli Rebane - Sander Rebane - Tiina Rebane - Ly Rebbas - Eddie Redmayne - Salme Reek - Anne Reemann - Ranet Rees - Jarmo Reha - Leino Rei - Linda Reial - Magda Reiart - Susy Reiart - Anu Reidak - Helmi Reilas - Reet Reiljan - August Reiman - Liina Reiman - Hilda Reimann - Elisabet Reinsalu - Nelly Rein - Ester Reinart - Tiiu Reinau - Carl Reiner - Riina Reinik - Veljo Reinik - Elina Reinold - Anti Reinthal - René Reinumägi - Linda Reinup - Jaan Rekkor - Astrid Relve - Salme Remmelgas - Annely Renel - Kalju Renel - Aleksander Resta - Don Rickles - Alan Rickman - Kaur Riismaa - August Riismann - Heino Rikas - Tiina Rinne - Elga Rips - Aino Ripus - Valve Ristma - Elts Ristmägi - Liia Ritsing - Mait Robas - Aleksei Rodionov - Igor Rogatšov - Oleg Rogatšov - Veera Rogožina - Jaanus Rohumaa - Juliette Roletsky - Adele Roman - Jussi Romot - Ago Roo - Johannes Rooberg - Robert Rood - Pille Roomere - Ilmar Roomets - Lydia Roos - Peeter Roos - Jüri Roosaar - Aime Roosileht - Andres Roosileht - Herbert Roosman - Reet Rootare - Heiki Roots - Martin Roots - Riho Rosberg - Frieda Marie Rosenberg - Valentin Ross - Valentina Rossar - Julius Rossfeldt - Ludvig Rost - Siim Rulli - Ilse Rumbalu - Aimi Rumessen - Maaja Rumessen - Linda Rummo - Elly Rump - Felix Rump - Marta Rungi - Éva Ruttkai - Paul Ruubel - Tarmo Ruubel - Tene Ruubel - Aarne Ruus - Erik Ruus - Karin Ruus - Anu Ruusmaa - Nikolai Rõbnikov - Jaan Rõõmussaar - Hele Rähn - Vambola Rähn - Ene Rämmeld - Meelis Rämmeld - Riho Räni - Gita Ränk - Maila Rästas - Peeter Rästas - Illar Rätsep - Tõnis Rätsep - Rita Rätsepp - Toomas Rätsepp - Tiina Rääk - Lensi Römmer - Aigi Rüütel - Ken Rüütel -Raivo Rüütel
Z
Aleksei Zahharov - Jassi Zahharov - Eda Zahharova - Maria Zahharova-Bruns - Vladimir Zeldin – Vladimir Zemljanikin - Ferenc Zenthe - Lya Zernant - Valeri Zolotuhhin - Andrei Zubkov
U
Paul Udal - Are Uder - Alla Udovenko - Airi Udras - Tõnis Uibo - Väino Uibo - Alfred Uibopuu - Ilmar Uibopuu - Juhan Ulfsak - Lembit Ulfsak - Mihhail Uljanov - Ülle Ulla - Eha Undo - Olli Ungvere - Katariina Unt - Svetlana Unt - Jevgenija Uralova - Silvia Urb - Toomas Urb - Jevgeni Urbanski - Leida-Marie Urbel - Voldemar-Siegfried Urbel - Hedvig Urbla - Ain Urbsoo - Mari Urbsoo - Nina Urgant - Nero Urke - Inge Urmi - Jaan Urvet - Ia Uudelepp - Ella Uuehendrik - Ivo Uukkivi - Eino Uuli - Eevi Uus - Sandra Uusberg - Jan Uuspõld - Heino Uustal - Ragnar Uustal - Elve Uustalu
V
Helmut Vaag - Andrus Vaarik - Marika Vaarik - Els Vaarman - Anu Vabamäe - Arvo Vabamäe - Janek Vadi - Laine Vaga - Kalju Vaha - Aita Vaher - Alfred Vaher - Ingrit Vaher - Johannes Vaher - Margus Vaher - Heli Vahing - Mart Vahtel - Elar Vahter - Roland Vahtmaa - Liina Vahtrik - Britta Vahur - Eeva Vahur - Risto Vaidla - Carita Vaikjärv - Mati Vaikmaa - Ants Vain - Arnold Vaino - Heino Vaks - Oskar Valdes - Tõnu Valdma - Viire Valdma - Villu Valdmaa - Enn Valdre - Silva Valdt - Anne Valge - Edgar Valge - Imbi Valgemäe - Eduard Valgma - Ritva Valkama - Katrin Valkna - Helja Valler - Alo Vallimäe - Eldor Valter - Evi Vanamölder - Helene Vannari - Paul Varandi - Made Varango - Olli Vare - Hilja Varem - Sergo Vares - Kaupo Varik - Uno Vark - Natalja Varlei - Ardo Ran Varres - Elli Varts - Roman Varts - Harri Vasar - Viivika Vasar - Karl Vasko - Jekaterina Vassiljeva - Valentina Vassiljeva - Uldis Vazdiks - Eduard Vedler - Thea Veelma - Ragne Veensalu - Kaido Veermäe - Anne Veesaar - Erivan Veesaar - Niina Veesaar - Dolores Vegman - Boleslaus Veidebaum - Herta Veidenbaum - Vootele Veikat - Ferdinand Veike - Martin Veinmann - Fritz Velberg - Kaspar Velberg - Ivo Velmet - Alma Veltmann - Mihkel Vendel - Melitta Vennikas - Elts Ventsel - Ermu Verme - Marika Vernik - Heikki-Rein Veromann - Õiela Verrev - Karl Verry - Iiris Vesik - Aime Veskimäe - Jevgeni Vesnik – Silvia Vestmann - Luule Veziko - Asta Vihandi - Oskar Vihandi - Ülo Vihma - Ingomar Vihmar - Erich Viidas - Kaili Viidas - Lydia Viidas - Juhan Viiding - Aleksander Viikholm - Olari Viikholm - Aleksander Viilma - Ants Viir - Helene Viir - Krista Viirand - Juta Viire - Tiiu Viires - Toomas Viires - Virve Viires - Johannes Viirg - Aarne Viisimaa - Heli Viisimaa - Teesi Viisimaa - Vello Viisimaa - Karl Viitol - Arnold Vikat - Edgar Vilba - Ain Vilbre - Ülo Vilimaa - Aleksandra Viljur - Kustas Viljur - Tuuli Vilks - Jaan Villard - Ellenide Viller - Epp Viller - Voldemar Viller - Asta Willmann - Erna Villmer - Anne Vilt - Aleksander Vimm - Gunta Virkava - Lully Wirkhaus - Tenno Vironi - Hilja Viru - Hilda Visnap - Märt Visnapuu - Vizma Vitols - Georgi Vitsin - Jevgeni Vlassov - Jüri Vlassov - Ilme Vohu - Margarita Voites - Peeter Volkonski - Peeter Volmer - Ants Vomm - Mare Voog - Sergei Vorobjov - Tatjana Voronina - Mizzi Vorontsova - Pavel Vorožtsov - Tarvo Vridolin - Endel Vunk - Evelin Võigemast - Priit Võigemast - Alice Võrno - Hanna-Liina Võsa - Vladimir Võssotski - Hermann Vähi - Minni Vähi - Ülo Vähi - Villu Vähk - Katrin Välbe - Helene Väli - Mare Väli - Velvo Väli - Udo Väljaots - Olga Vääter
W
Kari Wahlgren - Kirsti Wallasvaara - Christoph Waltz - Zoë Wanamaker - Hugo Weaving - Martin Weinek - Stein Winge - Noah Wyle
Õ
Birgit Õigemeel - Karl Õigus - Mihkel Õnnis - Imre Õunapuu - Inge Õunapuu - Rait Õunapuu - Lembit Õunroos
Ä
Xəlil Əbcəlilev
Ü
Albert Üksip - Aarne Üksküla - Kristjan Üksküla - Siina Üksküla - Erich Ülevain - Maren Ülevain - Gertrud Üppis
Y
Susannah York
Riigivolikogu 39. valimisringkond
I Riigivolikogu valimiste ajal oli ringkonnas 7555 hääleõiguslikku kodanikku.
II Riigivolikogu liige valimisringkonnast oli Aleksander Mui, vastaskandidaat Aleksander Rei.
Laguun
pisi|[[Glenrocki laguun, mis paikneb Newcastle'i suurlinnapiirkonnas Uus-Lõuna-Walesis]] Laguun (ladina lacus – 'järv') on rannikul paiknev, enamasti piklik ja tavaliselt madal soolase või riimveega looduslik veekogu, mis on põhiveekogust (tavaliselt merest) eraldatud täielikult või osaliselt maasääre või barriga. Osalise eraldatuse puhul ühendab laguuni põhiveekoguga kitsas väin. Morfoloogiliselt sarnanevad laguunid väga limaanidega. Tänu oma suletusele võib laguun olla unikaalne looduslik biotoopi eripärase fauna ja flooraga.
Laguuni nimetus
Laguuni mõiste on alguse saanud Itaaliast (laguna) Veneetsiast. Algul nimetati laguuniks üksnes Veneetsia lahte, seejärel hakati nendeks nimetama sarnaseid veekogusid kogu maailmas, kuigi kasutusel on ka muid nimetusi: Musta mere ja Aasovi mere piirkonnas nimetatakse laguune tihti limaanideks, Saksamaal on laguunide vasteks haff, Eestis nimetatakse neid lahtedeks, abajateks, lõugasteks või rannikujärvedeks.
pisi|[[Veneetsia laguun]]
Laguunide teke
Laguunid on moodustunud väikese kaldega rannikutel, kus barjäärsaared (kitsamas tähenduses ka liivarannad) või rifid avamere äärde tekkisid ja kus ka meretase kaldaäärse maa suhtes tõuseb (kas sisemise merepinna tõusu või maa-ala vajumise tõttu). Laguunid ei teki mööda järsku ega kivist rannikut või kui loodete ulatus on üle 4 meetri. Ranniku väikese kalde tõttu on rannikuäärsed lagendikud madalad. Merepinna suhteline langus võib jätta laguuni enamasti kuivaks, samas meretaseme tõus võib barjäärsaared hävitada ning jätta rifid laguuni kaitsmiseks liiga sügavale vee alla. Need on noored, dünaamilised ning geoloogilises mõttes lühiajalised. Laguunid on vägagi levinud, neid leidub pea 15 protsendil maailma rannajoontest.
Enamik laguunidest on tekkinud umbes 18 000 aastat tagasi alanud ja umbes 3000 aastat tagasi lõppenud Kvaternaari hilise mereületuse tagajärjel, jättes keskmise meretaseme praeguse lähedale. Rannikuäärsete tõkete ehitamine oli tingitud jõesetete (mida veeti suures koguses lumesulamise perioodil) vastasmõjust mereprotsessidega (tuuled, hoovused ja lained).
Liigitamine
Laguune liigitatakse vastavalt nende>
Laguunide mõõtmed
Laguunid on väga erinevate mõõtmetega, alates 10 000 m² kuni 10 000 km² (Lagoa dos Patos, Brasiilia). Suurim laguun Vahemeres on Veneetsia laguun (600 km²), Läänemeres aga Kura laht (1600 km²)  .Laguunide suurus ja sügavus sõltuvad sageli merepinnast. Kui meretase on madal, on rannikuäärsed lagendikud soised märgalad. Kui merepinna tase on kõrge, võivad need välja näha nagu rannajärved või lahed.
pisi|[[Euroopa suurimad on Läänemere laguunid Wisła laht (alumine) ja Kura laht (ülemine), 2011. aasta satelliidifotol Rahvusvahelisest kosmosejaamast]]
Kliimamuutuste mõju
Kliimamuutused (sh globaalne soojenemine) mõjutavad laguunide ökosüsteeme mitut moodi. Näiteks toimuvad muutused vee temperatuuris, mage- ning merevee sisenemises ja nende osakaalus. Eeldatavasti suurendavad madal vee väljavool (Lõuna-Euroopa) ja kiire üleujutuse tagajärjed (Kirde-Euroopa) liikide leviku ja arvukuse, bioloogilise mitmekesisuse ja ökosüsteemi toimimise muutuseid. Laguunide ökosüsteemides on oodata ka täiendavaid muutusi, mis tekivad kohanemisest kliimamuutustega, mis mõjutavad juba praegu kriitiliselt keskkonnatingimusi, nagu temperatuur, lahustunud hapnik, soolsus, keemiliste elementide kontsentratsioonid ja hüdroloogia.
Soolsuse muutumine
Laguunid, kus veevahetus avatud ookeaniga ja magevee sissevool on vähene või puudub üldse ning, kus on kõrge aurustumiskiirus, võivad muutuda väga soolaseks (näiteks Lõuna-Aafrika Püha Lucia järv). Laguunid, millel puudub seos avatud ookeaniga ja kus on märkimisväärne magevee sissevool, võivad olla täiesti magedad (näiteks Lake Worth laguun Floridas 19. sajandi keskel).
Atoll-laguun
Laguuniks nimetatakse ka atolli keskel või mere pinnani ulatuvas kraatris asuvat veekogu. Atoll-laguunid moodustuvad korallriffidena vulkaaniliste saarte ümber. Miljonite aastate jooksul vajub saar ookeani. Korallriffide ring jääb aga alles. Karidest saab atoll, mis kaitseb suletud laguuni, kus varem asus vulkaan.
Viited
__SISUKORDEES__
Ellery Clark
Ellery Harding Clark (13. märts 1874 Massachusetts – 17. veebruar 1949) oli USA meeskergejõustiklane, 1896. aasta suveolümpiamängude kahekordne olümpiavõitja.
Viktor von zur Mühlen
Victor Moritz Karl von zur Mühlen (23. märts 1879 Võisiku – 1950 Bautzen) oli baltisaksa päritolu põllumees, Eesti ohvitser (kapten), Balti pataljoni ja Saksa-Balti erakonna poliitik.
Elulugu
1879. aastal Võisikul sündinud Viktor von zur Mühlen sai alghariduse Pärnus. Hiljem õppis ta Tallinna Nikolai Gümnaasiumis.
Ellery Clark
1897 ja 1903 tuli Clark USA mitmevõistlusmeistriks, sealhulgas aastal 1897 tulemustega, millega Ateenas võitnuks kõrgushüppe, kaugushüppe ja kuulitõuke, tõenäoliselt ka 110 m tõkkejooksu ja 100 m jooksu. 1904. aasta olümpiamängudel Saint Louises katkestas ta mitmevõistluse bronhiidi tõttu pärast 5. ala, kuid sai ikkagi 6. koha. Ta jätkas aktiivset sportimist 1906. aastani, kuid osales käimisvõistlustel veel 56-aastaselt.
Clark kirjutas 19 ilukirjanduslikku ja mälestusteraamatut, töötas juristi, kergejõustikutreeneri, õpetaja ja linnaametnikuna Bostonis. Clark on õppinud Harvardi Ülikoolis.
Viktor von zur Mühlen
Elulugu
Aastal 1918 korraldas ta Viljandis baltisakslaste omakaitseüksuse, viis selle Tartusse ja ühendas sealse baltisakslaste omakaitseüksusega. 1919. aastal oli ta Balti pataljoni staabiülem ja pataljoni ülema abi, kuni üksuse demobiliseerumiseni staabiülem.
Aastatel 1920–1939 oli ta põllupidaja, majandustegelane ja poliitik, Eistvere mõisas. Aastal 1934 valiti ta rahvussotsialistliku Saksa-Balti erakonna esimeheks. Ent ta oli sunnitud poliitikast lahkuma, kuna Eesti võimudele ei meeldinud Hitleri ideede levik 30. novembril 1934 määras Tallinna-Haapsalu Rahukogu talle illegaalse organisatsiooni "Baltische National-Sozialistische Bewegung in Estland" juhtimise eest 150 krooni rahatrahvi või selle mittemaksmisel 1½ kuud aresti.
Lahkus aastal 1939 Saksamaale. Eestist lahkudes kinkis ta Eistvere mõisast haridusministeeriumile märkimisväärse kogu mitmesuguseid väärtuslikke kunstiesemeid ja raamatuid. Aastatel 1940–1945 elas ta Poseni lähedal Wargeni mõisas (praegu Wargovo, Poznani lähedal, Oborniki maakonnas Suur-Poola vojevoodkonnas). 1945. aasta jaanuari alguses murdsid venelased rinde läbi ja Punaarmee tankid veeresid Oderi suunas. Tema õde ja õemees jäid kadunuks, noorem poeg Hermann sai mürsuplahvatuses surma, abikaasa Birutta suri mõni päev hiljem raskesti haavatuna. See kõik toimus 1945. aasta jaanuari lõpupäevadel Ziechowi lähedal (Brandenburgi liidumaal, Poola piiri ääres). Viktor ise jõudis tänu vanema poja Otto abile Neumarki Oderi ääres. Pärast sõda elas ta Rossowi lähedal (Uecker-Randow' kreisis, Mecklenburg-Vorpommerni liidumaal) ühes suurtalus ja töötas põllutöölisena. Aastal 1948 arreteeriti ta NKVD poolt ja teda süüdistati valekaebuse põhjal spionaažis ning talle määrati 25-aastane vanglakaristus. Ta suri 1950. aasta suvel Bautzeni koonduslaagris.
Isiklikku
Tema esimene abikaasa (nad abiellusid aastal 1908) oli austria päritolu kirjanik ja tõlkija Hermynia Zur Mühlen (1883–1951; sündinud krahvitar de Crenneville-Poutet), kes juba lapsena ihkas saada lahti oma seisusest ning leidis hiljem tee pahempoolsete jõudude juurde. Abielu purunes maailmavaateliste erinevuste tõttu.
Vastseliina valla lipp
Lipu kirjeldus
Valla lipuks on sinine kangas valge ristiga, kanga keskel on aga Vastseliina valla vapp. Lipu sinine toon on rahvusvahelise Pantone värvitabeli järgi 300 ja punane 032.
Põhjendus
Valge rist lipul sümboliseerib ristikäike Vastseliina linnusesse. Sinine sümboliseerib rahu, harmooniat ja tasakaalu ning peale selle on sinine ka vaikuse, konservatiivsuse, truuduse ja tõe sümbol. Samuti tähistab sinine taevast, vett ja jahedust. Punane sümboliseerib tuld ja verd aga ka vaprust ja julgust. Valge on aga puhtuse ja rahu värv.
Ōsumi saared
thumb| thumb|Ōsumi saared thumb|Tanegashima kosmosekeskus Ōsumi saared (jaapani keeles 大隈诸岛 Ōsumi-shotō) on saarestik Jaapanis, Nansei saarestikkku kuuluva Satsunani saarestiku põhjapoolseim osa. Nad asuvad umbes 60 km kaugusel Kyūshū saare Ōsumi poolsaarest. Saarte kogupindala on ligikaudu 1030 km².
Saarestiku kuus suuremat saart on
Saarestik kuulub Kagoshima prefektuuri.
Loodus
Saared on tekkelt vulkaanilised (vulkaanid on kihtvulkaanid).
Kõrgeim punkt Miyanoura-dake (1935 m) asub Yakushima saarel.
Kliima on subtroopiline.
Ajalugu
1543. aastal randus seal Hiina laev, millega sõitis portugallane Mendes Pinto, kes tutvustas Jaapanile suhkruroogu ja tulirelvi. Sellest ajast sai Ōsumi saartest Jaapani ja Euroopa vahelise kaubanduse keskus. Eurooplased ei vahendanud jaapanlastele mitte ainult tulirelvi, vaid ka seepi, tubakat ja muid Jaapanis tundmatuid kaupu.
Aastal 1879, Meiji restauratsiooni ajal, läksid saared Jaapani koosseisu. Nad olid algselt Ōsumi provintsi (Ōsumi no Kuni) koosseisus.
Kevadel 1945 hõivasid saared Ameerika Ühendriigid, kes haldasid neid kuni 1953. aastani, mil nad anti tagasi Jaapanile.
Aastal 1969 avati Tanegashima saarel Tanegashima kosmosekeskus.
Flegmaatik
Flegmaatik (kreeka keeles phlegma tähendab 'lima') on üks neljast temperamenditüübist teadusliku psühholoogia eelses isiksuseteoorias.
Flegmaatik on rahulik, alati tasakaalukas, visa ja püüdlik inimene. Oma tegemistes on järjekindel ja põhjalik. Ta oskab oodata ja olla kannatlik. Flegmaatik omandab kõike aegamööda, viib alustatu alati lõpuni ning oma suhetes ja huvides on püsivad. On vähe altid kiitustele ja laitustele. Tähelepanu ümberlülitumine ja uuele tööviisile üleminek on tal vaevaline. Tal on kerge jääda rahulikuks isegi keerukates olukordades. Teda on raske naerma ajada, vihastada või kurvastada. Vaheldust ta ei armasta, uues olukorras kohaneb väga aeglaselt. Kaaslastega kontakti leidmine ja tutvumine käib tal pikkamööda, kuid sõbrana on ta truu ja ustav.
Ohessaare
Ohessaare on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Torgu valda.
Külas asub Ohessaare pank (57°59’58"N : 22°01’16"E). Küla järgi on saanud nime Ohessaare lade ja selle Ohesaare kihistu. Sealne puurauk on Sõrve kihistu ja Jamaja kihistu stratotüüp. Lisaks on see Lõo kihtide neostratotüüp.
pisi|left|[[Pukktuulik Ohessaares]] pisi|left|Ohessaare küla poisid kiike üle võlli ajamas 1913. aasta juulis. Foto: [[Johannes Pääsuke]]
Soodevahe (Saaremaa)
Soodevahe on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Torgu valda.
Paluküla rändrahn
Paluküla rändrahn on migmatiidist hiidrahn Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Paluküla külas  Heltermaa–Kärdla maantee 22. kilomeetril maanteest läänes 3 kilomeetrit enne Kärdla piiri. Kivi on maanteelt nähtav.
Rahnu pikkus on 8,9 m, laius 5,1 m, kõrgus 3,3 m ja ümbermõõt 26,0 m. Rahnu maht on 66 kuupmeetrit. Mahu poolest on ta Hiiumaa suuruselt 7. kivi.
Rändrahn asub Kärdla meteoriidikraatri idaserval. Rahn on piklik, kumera laega ja tugevasti sammaldunud. Rahnu lõunakülg on eenduv ning sellelt on lahti murdunud nõgusa pinnaga tükk. Rahnus esineb lõhesid.
Rahn on alates 1962. aastast üksikobjektina looduskaitse all.
Microcebus myoxinus
thumb Microcebus myoxinus on liik, mis kuulub hiirleemuri perekonda.
Kirjeldus
Tüvepikkus 260–280 mm, sabapikkus 140–150 ja kaal 40–55 g. Pruunikat värvi, kõhu ja kurgu alt heledam.
Leviala ja elupaik
See hiirleemuri liik on levinud Lääne-Madagaskaril. Talle meeldivad pigem varjulisemad kohad. Aktiivne on ta öösiti.
Söök
See liik sööb lehti ning marju ja puuvilju. Võib süüa ka mune.
Lohusalu
pisi|Päikeseloojang märtsis Lohusalu on küla Harju maakonnas Lääne-Harju vallas Lohusalu poolsaarel.
Küla on esimest korda mainitud 1480. aastal (Loensal).
Külas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 193 inimest. Neist 177 (91,7%) olid eestlased. 2000. aasta rahvaloenduse andmetel oli elanikke 219.
Asend
Poolsaare keskel on aluspõhjakõrgendik Lohusalu Põllumägi (23 m), millel asuvad mõned majad. Ülejäänud osa külast asub mäe kõrval.
Poolsaarest edela poole jääb Lahepere laht, kirde poole Lohusalu laht. Lohusalu lahe ääres on väga kena liivarand ja suplemiskoht, Lahepere lahe ääres on tagasihoidlikum rand. Mõlemas rannas ja ka metsa all on palju rändrahne.
Loodus
Lohusalu maastik on väga mitmekesine, kuid eriti iseloomulik on männimets, mille all kasvavad mustikad. Rannal leidub rohkesti merihumurit ja kuldlehist kibuvitsa, samuti randmaltsa, liiv-merisinepit, harilikku kukemarja, odalehist maltsa ja liiv-vareskaera ning pisut rand-ogamaltsa ja merikapsast. Kasvab ka humallutsern, sirplutsern, harilik kikkapuu ja nõmm-liivatee.
Ajalugu
Küla on esimest korda mainitud 1480. aastal (Loensal).
Lohusalus asus Nõukogude Liidu piirivalvevägede Balti Piirivalveringkonna 10. piirivalvekordoni Lohusalu tehnilise vaatluse post
Lohusalu Puhke- ja Konverentsikeskus (suvitus- ja konverentsikeskus) asub Lohusalu lahe ranna läheduses. Sinna ehitati terve elamukompleks koos spordikompleksiga. Seal on peetud Eesti–Vene riikidevahelisi läbirääkimisi ja Eesti Vabariigi valitsuse istungeid. Konverentsisaal mahutas 200 inimest. Tänaseks on riik kompleksi müünud ettevõtja Toomas Toolile, hoone ise on aga hüljatud. Hävinud on pannood nii puhkekodus kui ka tervisekeskuse ujulas. Varem kuulus see Lohusalu pansionaadi nime all Eesti NSV Ministrite Nõukogu Asjadevalitsusele.
Pansionaadi juures olevates suvilates puhkasid Eesti NSV valitsusasutuste töötajad. Kahekorruselises kortermajas üüriti suvitamiseks kortereid teenekatele inimestele (näiteks Paul Keres ja Jaan Talts).
Lohusallu on rajatud palju erasuvilaid. Inimesed on suvitamiseks ostnud ka talumaju, muuhulgas käib hoogne kinnisvaraarendus. Ehitatakse liivikuile, pansionaadi liivaranda on rajatud asfalttee koos valgustusega 800 meetri ulatuses. Järjest enam väheneb juurdepääs mereäärsele supelrannale. Küla lähedal asub meremärgina (reeperina) tuntud graniitrahn.
Lohusalu lähedal meres Lohusalu lahes on 11 m sügavuses reisilaeva "Josif Stalin" vrakk, mille juurde saab sukelduda. Sukeldumiskohad on ka värviliste vetikatega kaetud paeastangud Nabe saare lähedal Lohusalu lahes 4–9 m sügavusel ja Lohusalu madal, vahelduva pinnareljeefiga pae- ja liivaastang 6–10 m sügavusel Lohusalu lahes. Lohusalu lähedal 42 m sügavuses on ka üle saja aasta tagasi uppunud auriku "Fennia" vrakk. Laev vedas Tallinna tolle aja kõige moodsamat fotovarustust, kuid jäi tormi kätte.
Lohusalus on asunud kauplus ning trahter, mõlemad on suletud. Lähim kauplus asetseb Laulasmaal.
1. juulil 2009 saabus laulupeo tuli Lohusalu sadamasse.
Lohusalus oli Lohusalu Lasteaed-Algkool, kus harrastati siidimaali. Kool suleti, kui 2007. aastal valmis uhiuus koolihoone Laulasmaal.
Sadamas on merele ehitatud tantsulava. Jahisadamale anti 2002. aastal sinilipp. Sadamat külastas 2002. aastal 404 alust. Sadama sügavus sildumisel on 2,6 meetrit. Poikinnitus. Külaliskai ääres on 10 kohta. Sadamas asub piiripunkt ja Tallinna Jahtklubi.
Lohusalu küla läbib Keila-Joalt Kloogarannani kulgev rahvusvaheline Lohusalu õpperada ehk Eurorada. See matkarada kuulub rahvusvahelise rannikuraja E9 juurde, mis algab Portugalist ja jätkub Karjalas. Keila vald on võimaldanud erinevates kohtades poolsaarel rikkuda raja läbitavust. Sadama piirkonnas on kinnistu omanik suurendanud oma kinnistut pinnasetäitega ning matkarada pole leitav. Kõrgvee ajal on võimatu kasutada rannakividel asuvat möödapääsu. Enne Nabe saart (endine külavahetee on suletud) on usin eramaaomanik seadnud sisse nii relvastatud kui ka koertega valve, raja läbimine on ohtlik.
Harri Otsa on kirjutanud 1982. aastal "Lohusalu laulud" instrumentaalansamblile. Loodud Lohusalu Seltsil on oma koduleht, kuid see on pühendunud põhiliselt Laulasmaa probleemidele.
Enne 2017. aasta haldusreformi kuulus küla Keila valda.
pisi|Nabe neem virmaliste taustal
Eduard von Maydell
Parun Friedrich Ernst Eduard von Maydell (vene keeles Эдуард Антонович Майдель) (21. detsember (vkj 9. detsember) 1830 Paju mõis – 23. veebruar (vkj 11. veebruar) 1899 Paasvere mõis) oli Eestimaa poliitik.
Eduard von Maydell sündis Päri, Paasvere ja Paju mõisniku Otto Ernst Eduard von Maydelli (1790–1862) ja Juliane Magdalene von Grünewaldti (1799–1878) pojana.
Maydell teenis Venemaa sõjaväes keiserliku kaardiväe kürassiiripolgus, kus sai leitnandi auastme.
1871–1878 ja 1890–1892 oli ta Eestimaa rüütelkonna peamees. Samuti oli ta Eestimaa rüütelkonna maanõunike kolleegiumi maanõunik, Eestimaa konsistooriumi president ning kandis kammerhärra ja tõelise salanõuniku tiitlit.
Talle kuulusid Simuna kihelkonna Paasvere mõis ja Kullamaa kihelkonna Päri ning Jõgisoo mõis.
Perekond
Eduard von Maydell abiellus 1861. aastal vabapreili Alexandra Sophie Henriette von Stackelbergiga, kes oli Moora mõisniku Alexander von Stackelbergi tütar. Abielust sündisid:
Riigivolikogu 40. valimisringkond
I Riigivolikogu valimiste ajal oli ringkonnas 9614 hääleõiguslikku kodanikku.
Kandideerisid Aleksander Kärner ja Otto Pukk (Põhiseaduse elluviimise rahvarinde kandidaat), kes said vastavalt 2652 ja 3731 häält, seega valiti 40. valimisringkonnast Riigivolikogusse Otto Pukk.
II Riigivolikogu liige valimisringkonnast oli Aadu Hint.
Teooria (loogika)
Teooria ehk formaalne teooria keeles L on keele L valemite mingi hulk T.
Teooria semantiline ja süntaktiline defineerimine
Tavaliselt defineeritakse teooria kas semantiliselt või süntaktiliselt.
Semantiliselt defineeritakse teooria T keele L kõigi nende valemite hulgana, mis on tõesed mis tahes interpretatsiooni korral etteantud interpretatsioonide hulgast.
Süntaktiliselt defineeritakse teooria kõigi nende valemite hulgana, mida saab tuletusreeglite abil tuletada etteantud hulka kuuluvatest valemitest, mida nimetatakse aksioomideks.
Kuchinoerabujima
thumb|Kuchinoerabujima vaade Kuchinoerabujima (口永良部島, Kuchinoerabu-jima) on vulkaaniline saar Jaapanis Ōsumi saarestikus. Kuchinoerabujima kuulub Kagoshima prefektuuri Kumage allprefektuuri Yakushima omavalitsusüksusse koos Yakushima saarega, mis asub 15 km kaugusel idas.
Saare pindala on 38 km², pikkus 12 km ja laius 5 km. Saare kliima on subtroopiline.
Kuchinoerabujima saar asub Kyūshū lõunarannikul asuvast prefektuuri keskusest Kagoshima linnast 130 km kaugusel lõunas. Saarel elab umbes 170 inimest. Saarega on regulaarne laevaühendus, lennuühendus puudub.
Kõik ajaloolised vulkaanipursked on toimunud Shindakest, mis tegutseb aktiivselt alates 1840. Suurim purse toimus 24. detsembril 1933, kui 8 inimest sai surma ja 26 vigastada. 1980. a purske käigus tekkis Shindake idanõlva 800 m pikkusele põhja–lõunasuunalisele joonele mitu kraatrit. Viimane suurem purse toimus 29. mail 2015.
Kahevõistlus 2010. aasta taliolümpiamängudel
Medalitabel
Kahevõistluses jagatud medalid riigiti.
Suur mägi+10km
Finaal: 25. veebruar Osavõtjaid: 46 Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Normaalmägi+10km
Finaal: 14. veebruar Osavõtjaid: 45 Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Meeskonnavõistlus
Finaal: 23. veebruar Osavõtjaid: 10 võistkonda Olümpiavõitja 2006: Austria Michael Gruber, Christoph Bieler, Felix Gottwald, Mario Stecher) Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Riigivolikogu 41. valimisringkond
'''Riigivolikogu 41. valimisringkond''' asus Saaremaal. Alates 1. aprillist 1939 kuulusid ringkonda Mustjala, Kihelkonna, Kärla ja Lümanda vald.
Kandideeris ainult Põhiseaduse elluviimise rahvarinde kandidaat August Mälk, kes loeti Riigivolikogu liikmeks.
Eppingi torn
thumb|Eppingi torn, suvi 2009 thumb|Eppingi torn, talv 2010 thumb|left|Eppingi torn (vasakult teine) Eppingi torn on torn Tallinna linnamüüri loodelõigus, mis on nime saanud selle ehitusjuhi raehärra Tideman Eppinci (Thiderico Eppingh) järgi. 15. sajandil nimetati seda torniks Oleviste pastoraadi taga (thorn achter sunte Olaues wedeme). Torn asub aadressil Laboratooriumi tänav 31, Tallinn.
Torn rajati tõenäoliselt 1370. aasta paiku ning seda täiendati 1400. ja 1510. aasta paiku. Esimene torn oli hoburauakujulise põhiplaaniga, 3-korruseline ja 11 m kõrgune. All oli ladu, järgnes kaks kaitsekorrust ning mõlemas välisseinas oli viis laskeava.
Ehitisel oli tugev lagi ja kõrge kivikatus, kõikidel ruumidel olid puitpõrandad. Torn oli selline veel 18. sajandil, mil seal oli püssirohuladu. 19. sajandi teisel poolel torni sisemus lammutati.
Freundlich
Freundlich (saksa keeles 'sõbralik') võib tähendada järgmist:
Tulipunkt
pisi|Wi-Fi levi joonis Tulipunkt (inglise keeles hotspot 'tulipunkt') on koht, kus asub Wi-Fi juurdepääsu võimaldav seade. Tulipunktiks nimetatakse seadme tekitatud leviala, pääsupunktiks aga seadet ennast.
Lauri Liiv
Lauri Liiv (sündinud 11. veebruaril 1977) on eesti laulja, näitleja ja ansambli Black Velvet solist.
Lauri Liiv õppis Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis, olles enne seda lapsepõlves laulnud 8 aastat Eesti Poistekooris.
1993/1994. aastal osales ta Eesti Televisiooni lauluvõistlusel "Laulukarussell", kus sai viienda koha, ja 1994/1995. aastal võistlusel "Kaks takti ette".
Sai tuntuks ansambli Black Velvet solistina lauluga "17". On olnud ka ansambli Family üks soliste.
Oli koos Hanna-Liina Võsaga 1997/1998. aasta "Laulukarusselli" saatejuht. Koos Katrin Viirpaluga oli ta Eesti Televisiooni noortesaate "Suve TV" saatejuht. 1998. aasta Eurovisiooni lauluvõistluse Eesti eelvoorus esitas ta koos Kaire Vilgatsiga Kalle Ermi kirjutatud dueti "Kristallid".
1999. aasta Eurovisiooni lauluvõistluse Eesti eelvoorus esitas ta Sven Lõhmuse laulu "Soolo" ja aastal 2000 samal võistlusel esitas ta koosseisus "White Satin" Sven Lõhmuse laulu "Church Of Love".
Muud osatäitmised
Lauri Liiv mängis aastatel 2013–2014 Unot TV3 telesarjas "Kartulid ja apelsinid".
2015. aastal osales ta briti koguperekomoöödia "Paddingtoni seiklused" eesti keelde dubleerimisel, andes oma hääle peaosalisele, karupoeg Paddingtonile. Sama rolli dubleeris ta ka 2017. aastal tehtud järjes "Paddington 2".
Ta on osalenud TV3 populaarses telesaates "Su nägu kõlab tuttavalt" 3. hooajal, kus võitis kolmanda koha, ja Kuldsel hooajal, kus jäi lõppvõistlusel neljandaks.
Ta on olnud korduvalt ka iga-aastase muusikaligala "Memory" solist ning osalenud muudes kontserdiprojektides, näiteks "Valge gospel", "Väike öömuusikal", "Olav Ehala laulud", "Kolm meest, naine ja kontsert"; "Unustamatu Mr.X - Georg Ots"; "Kolm meest, naine ja 90ndad" jpt.
Pretsessioon
pisi|[[Güroskoop|Güroskoobi pretsessioon]]
Pretsessioon (ld sõnast praecedo 'edasi minema') on pöörleva objekti pöörlemistelje orientatsiooni muutumine.
Ka Maa pöörlemistelje suund muutub. Maa pöörlemistelg joonistab koonuse, mis teeb täisringi 26 000 aastaga. Kui oled kunagi keerutanud näiteks vurri, siis selle keerleva tipu "laperdamine" on täpselt sama asi mis pretsessioon.
Lauri Liiv
Muud osatäitmised
Lauri Liiv tegutseb ka omanimelise Lauri Liiv Swing Band'i solistina. Bändi repertuaarist leiab Frank Sinatra ja Michael Bublé lugude paremiku.
Pretsessioon
Kuna Maa pöörlemistelje suund muutub, muutuvad ka taevapooluste asukohad.
Lauri Liiv
Muud osatäitmised
Aastal 2015 oli ta saatesarja "Detektiivimäng" saatejuht Kanal 2-s. On juhtinud ka telesaateid "Suve TV" (ETV) ja "Laulukarussell" (ETV)
Pretsessioon
Maa pretsessiooni põhjused on üsna keerulised. Maa ei ole ideaalne sfäär, vaid natuke lapik, mis tähendab, et ekvaatori suurringjoon on veidi pikem kui meridiaani suurringjoon, mis läbib pooluseid. Kuu ja Päike asuvad väljaspool Maa ekvaatoritasandit, mistõttu nende gravitatsiooniline mõju pooluste kohalt lapikule Maale tekitab lisaks lineaarsele jõule kerge pöördemomendi. Viimase mõju pöörlevale Maale tekitabki pretsessioonilise liikumise.
Lauri Liiv
Muud osatäitmised
Aastal 2022 osales ansambliga Black Velvet konkursil "Eesti Laul 2022", kus saavutati Sven Lõhmuse lauluga "Sandra" 5 koht.
Magnentius
Magnentius (täisnimega Flavius Magnus Magnentius; 303 – 11. august 353) oli Vana-Rooma keiser 18. jaanuarist 350 kuni oma surmani 11. augustil 353. Ta oli Galliast pärit väejuht, kes lasi ennast armeel keisriks kuulutada ning kukutas ja mõrvas seadusliku valitseja Constansi.
Magnentius valitses ainult Vana-Rooma keisririigi lääneosa. Idas jäi troonile Constansi vend Constantius II, kes kuulutas Magnentiusele sõja. Constantius purustas ta väed 351. aastal Mursa lahingus ja 353. aastal Mons Seleucuse lahingus. Viimase lahingu järel sooritas Magnentius enesetapu.
Karl Haushofer
Karl Ernst Haushofer (27. august 1869 München – 13. märts 1946 Pähl) oli Baieri sõjaväelane, Müncheni ülikooli õppejõud, filosoofiadoktor ja geopoliitik.
Elulugu
1908–1910 oli Haushofer vaatleja Jaapani sõjaväe juures.
I maailmasõjas oli ta staabis, hiljem oli diviisiülem ja kindralmajor. 1919. aastal läks ta erru.
Mentorina
Karl Haushofer oli Rudolf Heßi õpetaja ja sõber, kuid ta ei pidanud enda vaateid natsionaalsotsialistlikeks. Pärast Heßi lendu Suurbritanniasse 1941. aastal kaotas Haushofer oma poliitilise mõju.
Õppejõuna
Haushoferi assistent Müncheni ülikoolis oli hilisem Adolf Hitleri isiklik jurist Hans Frank.
1934–1937 oli ta Saksa Akadeemia senaator.
NSDAP ja maailmavaated
Haushoferi järgi on geopoliitika riigi geograafiline teadvus.
Haushofer propageeris Berliini–Moskva–Tōkyō telge ja pidas valeks Venemaa ründamist.
Mitu autorit on rõhutanud Haushoferi ja NSDAP-i liidrite vahelisi sidemeid. Samuti on Haushoferi ja Hitleri koostööd nimetatud lähedaseks ajal, kui Hitler kirjutas raamatut "Mein Kampf". Haushofer eitas Hitleri abistamist raamatu kirjutamisel ning väitis, et sai raamatust teada alles siis, kui see oli juba trükki läinud. Ometi on raamatus hulgaliselt Haushoferi ideid, millest Hitler varasemates kõnedes ei olnud rääkinud: eluruum, apelleerimine rahvuse eluala loomulikele piiridele, maa- ja merejõu tasakaalustamine ning sõjalise strateegia geograafiline analüüs.
Haushofer oli Hitlerile lojaalne ja tegi aeg-ajalt juudivastaseid märkusi, kuid tema juudivastasus polnud kuigi tugev, tema abikaasagi oli pooleldi juut. Rassilisest ettemääratusest rohkem uskus ta sotsiaaldarvinismi. Haushofer ei astunud kunagi NSDAP-i liikmeks ja väljendas arvamusi, mis ei olnud partei liiniga kooskõlas.
pisi|Karl Haushofer ja [[Rudolf Hess]]
Haushofer õppis mõnda aega Georgi Gurdžijevi juures zen-budismi.
Kui 1946. aastal süüdistati välisajakirjanduses Haushoferit natsionaalsotsialistide ekspansioonipoliitika eest vastutamises, sooritas 76-aastane teadlane koos oma naisega enesetapu.
Lutikalised
Lutikalised (Heteroptera) on suurim vaegmoondega (Hemimetabola) putukate alamselts, mille esindajad on levinud peaaegu üle maakera, kui poolusepiirkonnad ja mõned väiksed ookeanisaared välja arvata. Kokku on maailmas teada ligikaudu 40 000 lutikaliiki, Eestis 467.
Lutikalised on väikesed kuni suured (1 mm – 11 cm), välimuselt väga mitmesuguse kujuga putukad. Nende keha on sageli lamendunud, kehakatted tugeva kitiinkestaga. Suised on pistmistüüpi, ka neil, nagu sarnastiivalistel, moodustub iminokk. Enamikul liikidel on jooksujalad, esinevad veel rööv- ja ujujalad. Tiibu kaks paari, nendest eesmised nahkjad kattetiivad, tagumised aga kilejad. Tagarindmikus asuvad lutikalistel vinanäärmed. Nende eritis on ebameeldiva lõhnaga ning eemale peletav.
Lutikalised elavad väga mitmesugustes elupaikades, alates kuumavee allikatest ja lõpetades ookeaniavarustega.
Lutiklased on fülogeneetiliselt väga vanad putukad, fossiilseid jäänuseid on leitud juba ülem-Permist, kus toimus arvatavasti evolutsiooniline lahknemine tirdilistest (Auchenorrynca). Mõned süstemaatikud paigutavad lutikalised koos sarnastiivaliste ühte seltsi nii ühise põlvnemise kui ka mõneti sarnase anatoomia ning füsioloogia tõttu.
Taksonoomia
Lutikalised on väga suure liikide arvu ning suure rühmasisese muutlikkusega putukaselts ja nende süstematiseerimises on erinevaid variante, mida ka sageli muudetakse. Levinud on süsteem, kus selts jagatakse kaheksasse infraseltsi.
Coleorrhyncha
Peloriidide praegused levilad paiknevad Lõuna-Ameerikas ja Austraalias.
Enicocephalomorpha
Umbes 260 liiki on levinud troopikas ja subtroopikas. Kuna lennuvõimelised vormid kogunevad hämariku saabudes tihti suurtesse kihavatesse parvedesse kutsutakse neid mõnel pool ka sääsklutikateks.
Pentatomomorpha
pisi|[[Oblikalutikas kuulub ülemsugukonda Coreoidea.]]
Illustratsioon
pisi|Illustratsioon lastele. Illustratsioon on visuaalne teos (näiteks joonistus, maal või foto), milles rõhk on pigem kujutataval kui kujutamise viisil. Illustratsiooni ülesanne on selgitada, toetada, rikastada või dekoreerida visuaalselt mingit lugu või asjakohast tekstilist informatsiooni.
Sarik-hõbepuu
Sarik-hõbepuu (Elaeagnus umbellata) on hõbepuu perekonda kuuluv põõsaliik.
Levik
Pärineb Ida-Hiinast, Koreast ja Jaapanist.