cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Horvaatia ajalugu
Horvaatia kuningriik
Tema valitsusajal muutus Horvaatia üheks kõige võimsamaks kuningriigiks Balkanil. Millalgi 923. ja 928. aasta vahel õnnestus Tomislavil ühendada Pannoonia ja Dalmaatsia horvaadid, kumbagi neist oli valitsenud eraldi hertsog. Kuigi täpne Tomislavi kuningriigi geograafiline ulatus pole täpselt teada, hõlmas Horvaatia arvatavasti enamuse Dalmaatsiast, Pannooniast ning Põhja- ja Lääne-Bosniast. Horvaatiat haldas sel ajal 11 krahvkonnast (županije) ja ühest banaadist (banovina) koosnev rühm. Igas sellises piirkonnas oli kindlustatud kuningalinn.
pisi|Horvaatia kuningriik, 10. sajandil pisi|vasakul|Horvaatia ja [[Esimene Bulgaaria tsaaririik|Bulgaaria tsaaririik Samuili (997–1014) ajal]] Horvaatia sattus varsti konflikti Simeon I (Simeon Suure) Bulgaaria tsaaririigiga, kes oli juba sõjas bütsantslastega. Tomislav sõlmis Bütsantsiga lepingu, mille eest premeeris Bütsantsi keiser Romanos I teda mõningase kontrolliga Bütsantsi Dalmaatsia teema rannikulinnade üle ja osaga rannikulinnadest kogutud andamist. Aastal 926 püüdis Simeon lõhkuda Horvaatia-Bütsantsi lepingut ja vallutada nõrgalt kaitstud Bütsantsi Dalmaatsia teemat, kuid Simeoni armee sai Bosnia kõrgendike lahingus lüüa. Pärast Simeoni surma aastal 927 taastati paavst Johannes X legaatide vahendusel rahu Horvaatia ja Bulgaaria vahel.
Tomislavi järglased Trpimir II (u.928–935) ja Krešimir I (u.935–945) suutsid säilitada oma võimu ning hoida häid suhteid nii Bütsantsi kui ka paavstiga. Krešimiri poja Miroslavi valitsemist iseloomustas Horvaatia järkjärguline nõrgenemine. Erinevad ääremaad kasutasid rahutuid tingimusi ära eraldumiseks. Mihajlo Krešimir II-le (949–969) taastas korra enamuses osas riigist.
Valitseja Stjepan Držislav (969–997) surma järel, aastal 997 alustasid tema kolm poega Svetoslav (997–1000), Krešimir (1000–1030) ja Gojslav (1000–1020) vägivaldset võitlust trooni pärast, nõrgestades riiki ning võimaldades veneetslastel Pietro II Orseolo juhtimisel ja bulgaarlastel Samuili juhtimisel tungida Horvaatia valdustesse piki Aadria mere rannikut. Aastal 1000 juhtis Orseolo Veneetsia laevastiku Aadria mere idarannikule ja võttis selle järk-järgult tervikuna kontrolli alla. Krešimir III püüdis võimu Dalmaatsia linnade üle taastada ja omas vähest edu aastani 1018, kui ta sai lüüa Veeneetsialt, kes oli liidus lombardlastega. Samal aastal sai tema kuningriik lühikeseks ajaks aastani 1025 ja Basileios II surmani Bütsantsi vasalliks. pisi|vasakul|[[Bütsantsi ajalugu#Dünastia haripunkt|Bütsantsi keisririik aastal 1025]] pisi|Horvaatia Kagu-Euroopa kaardil aastal 1045 Krešimir IV (1058–1074) valitsusajal jõudis keskaegne Horvaatia kuningriik oma territoriaalsesse haripunkti. Krešimiril õnnestus saada Bütsantsilt kinnitus oma ülemvõimule Dalmaatsia linnade üle, s.o Dalmaatsia teema üle, välja arvatud Dubrovniki teema ja Durazzo hertsogkond. Krešimir IV ajal koosnes Horvaatia 12 krahvkonnast ja oli veidi suurem, kui Tomislavi ajal aga Krešimir IV surm aastal 1074 tähistas ka de facto lõppu Trpimirovići dünastiale, kes oli valitsenud Horvaatia maid üle kahe sajandi.
Krešimiri järglaseks sai Dmitar Zvonimir (1075–1089) Trpimirovići dünastia Svetoslavići harust. Ta oli enne Slavoonia baan Petar Krešimir IV teenistuses ja hiljem Horvaatia hertsog. Ta sai kuningatiitli paavst Gregorius VII toetusel ja krooniti 8. oktoobril 1076 Solinis Horvaatia kuningaks. Zvonimir abistas aastatel 1081–1085 Robert Guiscard'i normanne nende võitluses Bütsantsi ja Veneetsia vastu. Zvonimir aitas transportida nende vägesid läbi Otranto väina ja hõivata Dyrrhachiumi linn. Tema väed aitasid normanne mitmes lahingus piki Albaania ja Kreeka rannikut. Selle tõttu andsid bütsantslased aastal 1085 oma õigused Dalmaatsias üle Veneetsiale.
Dmitar Zvonimir abiellus aastal 1063 Ungari printsessi Jelena Lijepaga, Ungari kuningas Béla I tütre Árpádi dünastiast ja tulevase Ungari kuninga László I õega. Kuningas Dmitar Zvonimir suri aastal 1089. Tema surma täpsed asjaolud pole teada.
Horvaatia ja Ungari
Otseste järglaste puudumisel sai Stjepan II (valitses 1089–1091) Trpimirovićide pealiinist troonile vanas eas ja valitses kaks aastat. Stjepan II oli viimane kuningas Trpimirovići dünastiast. Ta suri 1091. aasta alguses pärijateta. Kuna ei olnud enam elusolevat Trpimirovići dünastia meessoost liiget, puhkesid varsti pärast seda kodusõda ja rahutused. pisi|vasakul|Horvaatia ja Dalmaatsia kuningriik 12. sajandi lõpul (heleroheline) Viimase kuninga Zvonimiri lesk Jelena püüdis pärimiskriisi ajal hoida oma võimu Horvaatias. Mõned Horvaatia aadlikud Jelena lähikonnast kutsusid Ungari kuninga László I Jelenale appi ja pakkusid talle Horvaatia trooni, mida peeti pärimisõiguse järgi õigusega tema omaks. László kampaania edukas, kuid ta ei suutnud saavutada kontrolli kogu Horvaatia üle, kuigi tema vallutuse täpne ulatus pole teada. László nimetas oma vennapoja prints Álmose haldama kontrollitavat Horvaatia ala ja läks tagasi Ungarisse. Sõja ajal valiti Knini Petar Snačić aastal 1093 Horvaatia feodaalisandate poolt kuningaks. Tema valitsemist tähistas võitlus kontrolli üle riigis Álmosega, kes ei suutnud oma võimu luua ja sunniti aastal 1095 Ungarisse taganema. pisi|Horvaatia kuningriik u. 1097–1102, pärimiskriisi ajal László suri aastal 1095, jättes oma vennapoja Kálmáni Horvaatias ja Dalmaatsias kampaaniat jätkama. Kálmánit, samuti Lászlót enne teda, ei nähtud vallutajana, vaid Horvaatia troonipretendendina. Kálmán kogus suure armee, survestamaks oma trooninõuet, ja võitis aastal 1097 kuningas Petari vägesid Gvozdi mäe lahingus, Petar tapeti. Kuna horvaatidel ei olnud enam juhti ja Dalmaatsia arvukad kindlustatud linnad olid raskesti kaitstavad, algasid läbirääkimised Kálmáni ja Horvaatia feodaalisandate vahel. Võttis õige mitu aastat, enne kui Horvaatia aadel tunnistas Kálmánit kuningana. Kálmán krooniti Biogradis aastal 1102 ja Kálmáni omandatud tiitel oli nüüd "Ungari, Dalmaatsia ja Horvaatia kuningas".
Horvaatia ametlikul astumisel personaaluniooni Ungariga, saades István Püha krooni maade osaks, oli mitu olulist tagajärge. Horvaatia eraldi riikluse institutsioonid säilitati Saboriga (parlament) ja baaniga (asekuningas) kuninga nimel. Üks baan valitses kõiki Horvaatia provintse aastani 1225, kui võim jagati Slavoonia baani ning Horvaatia ja Dalmaatsia baani vahel. Ametit kandis pärast 1345. aastat hooti sama isik ja ametlikult tagasi üheks liideti see aastal 1476. 1242. aastal laastas mongolite pealetung Ungarit ja Horvaatiat. Ungari kuningriik
Veneetsia vabariik
pisi|Veneetsia koloniaalimpeeriumi kaart Aadria mere rannik läks 12. sajandi alguses juba Veneetsia vabariigi valdusse. Ehkki ungarlased püüdsid ka siin aladel võimutseda. Mõned Dalmaatsia linnad küll olid pidevalt kahevahel – kord Veneetsia poolt, kord vastu.
Ragusa vabariik
pisi|[[Ragusa vabariik 1426. aastal]] Aastatel 1342–1381 (vaheaegadega) pidas Ungari kuningas Lajos I sõdu Veneetsia vabariigiga, ta vallutas Aadria mere idaranniku. 1358 sõlmiti Lajos I ja Veneetsia vabariigi vahel Zadari rahuleping, millega lõppes Veneetsia võim Dalmaatsia ranniku üle. Ragusa saavutas suhtelise sõltumatuse, jäädes Ungari vasallriigiks. Loodi Dubrovniki ehk Ragusa vabariik (1358–1808), kuigi Ungari müüs osa sellest (Zadari ja seda ümbritsevad alad) hiljem Veneetsiale tagasi.
14. sajandil hakkasid Balkani maadesse sisse tungima türklased. Nad vallutasid 1389. aastal Serbia alad ja 1526. aastal Ungari kuningriigi alad. Põhja-Horvaatia andis end vabatahtlikult Austria Habsburgide valdusse, et vältida türklasi. 15. sajandil veneetslased vallutasid Aadria mere ranniku neljaks sajandiks. Vaid Ragusa Vabariik – Dubrovnik jäi iseseisvaks.
Slavoonia kuningriik
pisi|Slavoonia kuningriik, 1849. aastal Aastatel 1527–1918 oli Horvaatia Habsburgide käes, et moodustada puhvertsoon türklaste vastu, kutsusid 16. sajandil austerlased ka piiriäärsed serblased Voina Kraisse – sõja piirile. Piirialade serblased said omale autonoomse territooriumi Austria ülemvõimu all. Horvaatiaga liitusid serblased aastal 1881. Aadria rannikut ähvardas 16. sajandil samuti türklaste pealetung, aga türklased ei saanud sellega hakkama. Pärast Lepanto merelahingut 1571. aastal nad enam ei üritanud ka – hispaanlased ja veneetslaste väed olid võidukad.
Illüüria provintsid
pisi|[[Illüüria provintsid]] Napoleon I väed võtsid 1797. aastal sõjakäigu järel Veneetsia vastu Lõuna-Horvaatia ja ka Ragusa prantslaste võimu alla. Napoleon ühendas Dalmaatsia, Istria ja Sloveenia Illüüria provintsideks. Sealt tegelikult tekkis Jugo – Lõuna Slaavia kontseptsioon, pealinnaga Ljubljanas. Kui Napoleon 1815. aastal Austria-Ungari keisririigi käest Waterloo all lüüa sai, siirdusid ungarlased järelejäänud tükke kokku korjama.
Serblaste, Horvaatide ja Sloveenide Kuningriik
pisi|vasakul|Serblaste, Horvaatide ja Sloveenide Kuningriik, 1920–1922 pisi|Horvaatia banaat, 1939–1941 Kümme aastat enne Esimest maailmasõda emigreerus 50 000 horvaati USA-sse. Kui Austria-Ungari impeerium sõjas lüüa saanuna tükeldati, sai Horvaatiast osake Serbia, Sloveenia ja Horvaadi kuningriigist. 29. oktoobril 1918 kuulutas Horvaatia Sabor iseseisvust ja otsustas ühineda äsja loodud Sloveenide, Horvaatide ja Serblaste riigiga, mis 4. detsembril 1918 astus omakorda liitu Serbia kuningriigiga, et moodustada Serblaste, Horvaatide ja Sloveenide Kuningriik.
Esimeses maailmasõjas olid serblased lubanud Itaaliale Aadria mere ranniku vastutasuna toetuse eest võitluses Austria-Ungariga. Enamus Dalmaatsiast saigi 1918–1943 itaallastele. Istria poolsaar liideti Itaaliaga 1920. aasta Rapallo lepingu alusel. ,  (1918–1929) Jugoslaavia Kuningriik (1929–1941)
Jugoslaavia Kuningriik
Poliitiline olukord uues kuningriigis halvenes, mis viis jaanuaris 1929 kuningas Aleksandari diktatuurini. Diktatuur lõppes ametlikult aastal 1931, kui kuningas kehtestas unitaarsema põhiseaduse, mis andis täidesaatva võimu kuningale, ja muutis riigi nime Jugoslaaviaks, valitsusega Belgradis. 1934. aastal korraldati kuningas Alexander I-le Marseilles atentaat. (1929–1939), Primorska banaat (1929–1939), Horvaatia banaat 1939–1941
Horvaatia Teises maailmasõjas
pisi|[[Iseseisev Horvaatia Riik, 1941. aastal]] Pärast seda kui sakslased 1941. aastal Jugoslaaviasse sisse tungisid, moodustati Iseseisev Horvaatia Riik ja seati üles valitsus eesotsas Ante Pavelićiga, Ustaša juhiga. Pärast sõda pages Ante Pavelić Argentinasse. pisi|vasakul|Ante Pavelić ja Joachim von Ribbentrop, juunis 1941 Itaalia Balkani kampaania tulemusel hävitati aastal 1941 ka Jugoslaavia Kuningriik ning Dalmaatsia anti Itaaliale. Mussolini ja Hitler hüvitasid Horvaatia rahvuslastele, kinnitades Iseseisva Horvaatia Riigi loomise marurahvuslaste Ustaša juhtimisel. Et saada Itaalia toetust, nõustus Ustaša loovutama Dalmaatsia peamise keskosa, samuti mitmed Aadria mere saared Itaaliale, kuna Dalmaatsias elas olulisel arvul itaallasi. Aadria mere saarte loovutamine Horvaatia poolt oli nende valitsusele väike kaotus, kuna vahetuskaubana lubati Horvaatial annekteerida kogu tänapäeva Bosnia ja Hertsegoviina ja taga kiusata sealset serbia elanikkonda, et teha ruumi tulevasele horvaatia elanikkonnale seal. Ustaša püüdis serblasi Serbiast välja ajada. Serblased pagesid eelkõige Saksamaa suunal, kuid sakslased ei olnud selle üle kuigi rõõmsad. Ustaša asus rajama koonduslaagreid. Erinevatel andmetel tapeti neis 60 000 – 300 000 serblast, juuti ja rumeenia mustlast. Öeldakse, et "Ustaša tappis kolmandiku serblastest, kolmandiku ajas välja ja pööras kolmandiku katoliiklusse. Horvaatia oli ametlikult kuningriik ja Itaalia protektoraat, mida valitses Itaalia Savoia dünastia liige Tomislav II, kes siiski kunagi isiklikult jalga Horvaatia pinnale ei tõstnud, ning valitsust juhtis Ustaša liider Ante Pavelić. Itaalia hoidis siiski sõjalist kontrolli piki kogu Horvaatia rannikut, mis koos Itaalia kontrolliga Albaanias ja Montenegros andis Itaaliale täieliku kontrolli Aadria mere üle, täites seega fašistide poliitika Mare Nostrum võtmeosa. Ustaša liikumine osutus Itaaliale ja Saksamaale väärtuslikuks, kui vahend võitluseks tšetnikutega (kuigi nad tegid nendega koostööd, kuna neile tegelikult ei meeldinud Ustaša liikumine, mille nad jätsid sakslastele) ja Josip Broz Tito juhitud kommunistlike Jugoslaavia partisanidega, kes olid Jugoslaavia okupeerimise vastu. Marssal Josip Broz Tito, kes oli päritolult sloveen-horvaat, astus Ustašale vastu. Tuhanded horvaadid sõdisid tema partisanidena. Lõuna-Horvaatias tapeti vastulöögiks Ustašale serbia tšetnikutele sadu horvaate ja bosnialased sundisid kõik horvaatidest antifašistid kommunistideks. Nad liitusid vastukaaluks serbia antifašistidega. Selles horvaadi-bosnia sõjas suri 1 000 000 inimest. Tuntud bosnialased allkirjastasid ja saatsid nn Iseseisva Horvaadi Riigi juhtidele rea resolutsioone teiste rahvaste vastu suunatud hirmutegude peatamiseks, vt Sarajevo moslemite resolutsioon.
Iseseisev Horvaatia Riik omandas ka kurva kuulsuse kui esimene riik maailmas, kus olid spetsiaalselt lastele määratud koonduslaagrid.
Horvaatias moodustati Horvaatia Leegion "Verstärken Kroatischen Infanterie Regiment 369" nime all ehk 369. Horvaatia tugevdatud jalaväerügement, mis tegutses idarinde lõunaosas. Punaarmee vastupealetungi ajal 1941.–1942. aasta talvel võitles Horvaatia Leegion Wehrmachti 100. jäägridiviisi koosseisus Stalino all ning osales Wehrmachti 6. armee koosseisus pealetungil Voronežist Stalingradini. Horvaatia Leegion hävitati Stalingradi lahingutes peaaegu täies koosseisus. Pärast 369. jalaväerügemendi purustamist moodustati 1943. aasta kevadel horvaatide diviis, kuhu kuulusid 369. ja 370. jalaväerügement ning 369. kahurväerügement. Diviis suunati võitlema Tito partisanidega Jugoslaavias. 1943. aasta lõpus moodustati teine, 373. Horvaatia diviis, mis koosnes 383. ja 384. jalaväerügemendist ja 373. kahurväerügemendist. 1944. aastal loodi kolmas horvaatide divii, 392. diviis, kuhu kuulusid 846. ja 847. jalaväerügement ning 392. kahurväerügement. Ka see diviis võitles Tito partisanidega Jugoslaavias.
Jugoslaavia Föderatiivne Rahvavabariik
pisi|300px|Jugoslaavia Föderatiivne Sotsialistlik Vabariik
1945. aastal läks Horvaatia Jugoslaavia Föderatiivse Rahvavabariigi koosseisu. Pärast sõda sai Titost uue Jugoslaavia Föderatsiooni juht. 1946. aastal loodi Horvaatia Rahvavabariik Tito jagas Jugoslaavia viieks vabariigiks – Horvaatia Sotsialistlikuks Vabariigiks, Serbiaks, Sloveeniaks, Bosnia ja Hertsegoviinaks ja Makedooniaks. 1963. aastal moodustati Horvaatia Sotsialistlik Vabariik. Ehkki Jugoslaavia riigiplaneerimine oli stalinlik, edenes Horvaatias, eriti aga Sloveenias majandus võrreldes lõunapoolsete vabariikidega jõudsamalt. Nad nõudsid reforme, intellektuaalid ja üliõpilased suuremat autonoomiat. Selle tagajärjena toimus "Horvaatia sügis 1971". Need reformimeelsed saadeti kas riigist välja või heideti Jugoslaavia kommunistliku partei ridadest välja. Jugoslaavias oli Nõukogude Liidu ees see eelis, et Tito lubas jugoslaavlastel väljaspool riigipiire tööl käia. Tagasitoodud raha, valuuta oli aga riigi majandusele kasulik. Titol oli kombeks naaberriikidelt laenata ja ujutada Jugoslaavia riigid üle odavate kaubandushüvedega – see viis riigid 1980. aastal pärast tema surma majanduskrahhini. Languses olev majandus põhjustas veelgi suuremaid pingeid Jugoslaavia etniliste rühmade vahel, ning eriti siis, kui Serbia poliitik Slobodan Milošević hakkas oma serblasi sundima midagi ette võtma Kosovo albaanlaste asjus. Kartes serblaste ülemvõimu taastamist, leidsid paljud horvaadid, et on saabunud aeg lõpetada pea nelikümmend aastat kestnud kommunism ja et tuleb hakata läbi rääkima autonoomia asjus.
Jõhvi Halduskohus
Jõhvi Halduskohus oli Eesti Vabariigi esimese astme kohus, mis lahendas avalik-õiguslikus suhtes tekkinud vaidlusi või andis loa haldustoiminguks.
Jõhvi administratiivkohus asus aadressil Jaama tänav 26, Jõhvi linn ning tema tööpiirkond oli Ida-Viru maakond ja Lääne-Viru maakond. Kohtu lahendeid vaatas apellatsiooni korras läbi Tartu Ringkonnakohus.
Jõhvi Halduskohus alustas tegevust 1. jaanuaril 2001, mil sinna oli ettenähtud 3 halduskohtuniku ametikohta. Enne halduskohtute reformi olid maa- ja linnakohtutes eraldi halduskohtunikud, välja arvatud Tallinnas ja Tartus. Ida-Viru ja Lääne-Viru Maakohtus oli enne reformi kummaski 1–2 halduskohtunikku.
Jõhvi administratiivkohtu esimees oli kohtunik Mare Krull.
Jõhvi Halduskohus likvideeriti 1. jaanuarist 2006 ning tema tööpiirkonna haldusasjad allusid edaspidiselt Tartu Halduskohtule.
Aleksander Tshertkoff
Aleksander Tshertkoff (12. oktoober 1883 – 6. oktoober 1938) oli Eesti keelteõpetaja.
Ta oli päritolult aadlik ja Vene kaardiväeohvitser. Tartus oli ta ülikooli inglise keele lektor, õpetaja ja Tartu Eesti Loomakaitse Ühingu juhatuse liige.
Otyń
Otyń (saksa Deutsch-Wartenberg) on linn Poolas Lubuszi vojevoodkonnas Nowa Sóli maakonnas, Otyńi valla halduskeskus.
Asulat on esmamainitud 1322. aastal, linnaõigused sai 1329. aastal. Kuni 1945. aastani oli linn Saksamaa koosseisus. Otyń kaotas linnaõigused 1945. aastal. 1. jaanuaril 2018 sai Otyń linnaõigused tagasi.
Sarawati mäestik
pisi|Sarawati mäestik [[Jeemenis]] Sarawati mäestik (araabia keeles جِبَالُ ٱلسَّرَوَاتِ, romaniseeritult Jibāl as-Sarawāt), tuntud ka kui Sarat, on mäeahelik Araabia poolsaare lääneosas. Laiemas mõttes kulgeb see paralleelselt Punase mere idarannikuga ja hõlmab seega Faifa, Asiri ja Hijazi mägesid. Kitsas mõttes algab mäestik Saudi Araabia lõunaosas Asirist ja ulatub lõunas Adeni laheni, kulgedes piki kogu Jeemeni läänerannikut.
66 eKr
66. aasta eKr
Verhni Koropets
Verhni Koropets asutati 1300. aastal.
Külas elas 2001. aasta rahvaloenduse andmetel 1362 inimest, asustustihedus 677,61 inimest ruutkilomeetri kohta.
Verhni Koropetsis on sündinud 2014. aasta 3. juulil kaitseministriks nimetatud kindralpolkovnik Valeri Geletei.
Melania Trump
Melania Trump (sünninimega Melanija Knavs [mɛːˈlanija ˈknaːws], saksapäraselt Melania Knauss; sündinud 26. aprillil 1970 Novo mestos Jugoslaavias (tänapäeval Sloveenia)) on endine Ameerika Ühendriikide esileedi.
Sloveeni päritolu modell on abielus ärimehe ja USA 45. presidendi Donald Trumpiga. Naine sai USA kodakondsuse 2006. aastal. Ta oli esimene Ameerika Ühendriikide esileedi, kes pole USAs sündinud, ja esimene, kellele inglise keel on võõrkeel.
Konditsioneer
Konditsioneer on seade õhu töötlemiseks (konditsioneerimiseks) ruumides, sõidukites, tootmishoonetes sobiva sisekliima tagamiseks. Konditsioneer võimaldab vajaduse korral õhku soojendada, jahutada, tolmust puhastada, niisutada, kuivatada, desodoreerida või odoreerida ning ioniseerida.pisi|Konditsioneeri tehnoloogiaskeem ja õhuvoolude nimetused: 	VÄ – välisõhk, HÕ – heitõhk, VÕ– väljuv õhk, TÕ – tagastusõhk, ÕS – õhusegu, SÕ – sise­nev õhk, RÕ – ringlusõhk, M – mootor, RE1 – tagastusõhu temperatuuriregulaator, RE2 – jahutuse regulaator, RE3 – ruumitemperatuuri regulaator, SV – soe vesi, KV – külm vesi, 1 – mürasummutuskamber, 2 – õhufilter, 3 – soojustagasti, 4 – ventilaator, 5 – ribakardin, 6 – õhujahuti, 7 – õhusoojendi, 5 – õhuniisuti
Lennuliikluse juhtimine
pisi|Brüsseli lennujaama [[lennujuhtimistorn]] Lennuliikluse juhtimine ehk lennujuhtimine (inglise keeles Air Traffic Control, lühendatult ATC) on Eesti Vabariigis Lennuliiklusteeninduse AS pädevuses.
Konditsioneer
Õhu soojendamiseks ja jahutamiseks kasutatakse kalorifeere, mida varustatakse sooja kütteveega soojussõlmest, jahutamiseks on võimalik kasutada jahutusjaamast või kohalikust külmamasinast saadud külma vett.
Õhu kuivatamiseks jahutatakse see allapoole kastepunkti temperatuuri, nii et liigne õhuniiskus kondenseerub jahuti pinnal ja voolab veena minema. Normaalse temperatuuri tagamiseks järgneb sellele õhu soojendamine või soojenemine ruumis, olenevalt välis- ja siseõhu parameetritest. Valides sobiva jahutustemperatuuri, saame soovitud niiskusega õhu seda niisutamata. Õhu niisutamiseks kuivas kliimas piserdatakse õhuvoolu vett või veeauru.
Konditsioneerimisel kasutatakse energia kokkuhoiu eesmärgil soojusvahetit, mis soojendab sisenevat õhku  väljuva õhu soojuse arvel. Soojusvahetit saab kasutada ka õhu jahutusenergia kokkuhoiuks kuuma siseneva õhu jahutamisel.
Õhku puhastatakse tekstiil-, paber- või õlifiltritega. Eristatakse koht- ja tsentraalseid konditsioneere. Kohtkonditsioneerid mis asuvad ruumis (sõidukis)  võivad olla autonoomsed või mitteautonoomsed. Tsentraalsed konditsioneerid teenindavad üht suurt või mitut väiksemat ruumi ja asuvad ruumidest väljaspool, need on ühendatud tsentraalse soojus- ja külmaallikaga.
Lauderi vald
Lauderi vald (läti keeles Lauderu pagasts) on vald Lätis Ludza piirkonnas.
Vald piirneb sama piirkonna Zaļesje, Nirza, Rundēni ja Istra vallaga.
Valla pindala on 75 km². 2011. aasta seisuga elas seal 401 inimest. Aastal 2011 elas vallas 87 lätlast, 290 venelast, 12 valgevenelast ja 7 ukrainlast. Valla keskus on Lauderi küla. Vallavanem on Ludmila Matvejenko.
Ajalugu
Aastal 1863 moodustati Istra, Annapole, Konecpole ja Soboļina mõisavaldade ühendamisel Istra vald. Aastal 1945 moodustati vallas Annapole, Cukur, Istra, Koņecpole, Lauderi, Plepļi ja Soboļina külanõukogud, aastal 1949 likvideeriti aga vald ametlikult. Aastal 1954 liideti Lauderi külanõukoguga Plepļi külanõukogu, aga aastal 1960 Rundēni külanõukogu kolhoosi Maija rīts alad. Külanõukogus tegutses kolhoos Zaveti Ļeņina, mis muudeti aastal 1970 Lauderi sovhoosiks, Lauderist sai aga sovhoosi keskasula. Aastal 1990 moodustati külanõukogust Lauderi vald. Aastatel 2009–2021 kuulus vald Zilupe piirkonda.
Kaitstavad paigad
Muinsusmälestistest on riikliku kaitse all Rudava ehk Lītava mäe linnamägi ja Lauderi õigeusu kirik, selle piirdemüür, väravad, külgaltarid ning altarimaal. Kohaliku kaitse all on hiiepaik Dongi lohukivi ehk Čortov kameņ.
Loodus
pisi|Suur Lauderi järv
Lolli kraav
Lolli kraav on kraav Sakala kõrgustiku keskosas, Viljandi maakonnas Mulgi vallas Päidre külas, Päidre oja parempoolne lisajõgi.
Lauderi vald
Loodus
Vald asub Latgale kõrgustikul. Kõrgeim koht on valla lääneosas asuv Rudava ehk Lītava mägi (243,4 m), kõrgemad kohad on veel selle lähistel asuvad Dongi mägi (221,1 m) ja Čarkova mägi (211,3 m). Idaosas voolab valla suurim jõgi Istra jõgi. Valla suuremad järved on Suur Lauderi järv ja Sološi järv.
Lennuliikluse juhtimine
Lennuliikluse juhtimise esmaülesandeks on tagada lennuliikluse ohutus nii õhus kui ka lennuväljal ning pilootide õigeaegne hoiatamine võimalikest ohtudest; lisaülesandeks on pilootide varustamine vajaliku meteoroloogilise ja aeronavigatsioonilise informatsiooniga.
Lauderi vald
Loodus
Looduskaitse all on Cucuri tamm, Lauderi pappel ja Lauderi pahaga pappel, lisaks veel üks nimetu põlispuu.
Üllar Lanno
Üllar Lanno (sündinud 8. jaanuaril 1969 ) on Eesti riigiametnik.
Lennuliikluse juhtimine
Eestis õpetatakse lennujuhi ametit Eesti Lennuakadeemias (torni- ja lähilennujuhid). Piirkondlikku lennujuhtimist saab õppida välismaal.
Lauderi vald
Külad
Vallas on kolmkümmend neli küla. Valla keskuse Lauderi (vidējciems ) elanike arv aastal 2020 oli 196. Ülejäänud valla külad on staatusega skrajciems - Beļaji 2 elanikuga aastal 2020, Bidrija 1 elanikuga aastal 2020, Blonti 1 elanikuga aastal 2020, Čiučiši 3 elanikuga aastal 2020, Cucuri 12 elanikuga aastal 2020, Dongi 1 elanikuga aastal 2019, Figurka, Gumineica, Iļjonki 2 elanikuga aastal 2020, Iljusi, Kazimirova 1 elanikuga aastal 2020, Kirili 4 elanikuga aastal 2020, Koņova 2 elanikuga aastal 2020, Korņovka 1 elanikuga aastal 2020, Litovskie 5 elanikuga aastal 2020, Maslova 1 elanikuga aastal 2020, Morozi 3 elanikuga aastal 2020, Navinskie 3 elanikuga aastal 2020, Osiņņiki 1 elanikuga aastal 2020, Paideri 1 elanikuga aastal 2020, Paraļi 3 elanikuga aastal 2020, Pīteri 1 elanikuga aastal 2020, Plepļi 5 elanikuga aastal 2020, Rjabije 2 elanikuga aastal 2020, Rūdovi, Skredeļi 7 elanikuga aastal 2020, Smoļskie 1 elanikuga aastal 2019, Sološi 8 elanikuga aastal 2020, Staraja Meļņica 7 elanikuga aastal 2020, Škirpāni 3 elanikuga aastal 2020, Žlobnova 2 elanikuga aastal 2020, Turovka 9 elanikuga aastal 2020 ja Vacumnīki 2 elanikuga aastal 2020. Ülejäänud valla elanikud elavad külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Üllar Lanno
Üllar Lanno on omandanud 1993. aastal üldarstikraadi Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas.
Hülgepüük
pisi|[[Inuitid hülgejahil]] Hülgepüük (ka hülgeküttimine, hülgejaht) on jahinduse haru, mis seisneb hüljeste küttimises. Ehkki tänapäeval on hülgepüük muutunud teisejärguliseks, on see paljude rahvaste jaoks pikka aega olnud traditsioonilise elulaadi tähtis osa.
Üllar Lanno
Ta on töötanud Tartu Ülikooli Kliinikumis, Põhja-Eesti Regionaalhaiglas, Helsingi Ülikooli keskhaiglas, Hollandi ravimiuuringute kontsernis Stickares ja meditsiinitarvikute ettevõttes Instrumentarium OY. Lanno on töötanud Toyota Baltic ASi turundusdirektorina aprillist 1997 kuni juulini 2004 ja olnud SA Merimetsa Tervisekeskuse juhatuse esimees juulist 2004 kuni jaanuarini 2006. Edasi juhtis ta 2006–2007 Eesti Kohtuarstliku Ekspertiisibürood ja 2008–2020 Eesti Kohtuekspertiisi Instituuti.
Hülgepüük
Hüljeste levila ja eluviisi tõttu on hülgepüük olnud tähtis eelkõige põhjarahvaste seas piirkondades, kus meri talviti jäätub, mistõttu on võimalik küttida hülgeid lahvanduste lähedasel jääl. Nii on see inuittide jaoks olnud oluline elatusallikas kala- ja vaalapüügi kõrval. Eestis on hülgepüüki harrastanud peamiselt saarte elanikud, vähemal määral mandri rannarahvas. Tuntud on Kihnu ja Ruhnu rannarootsi hülgekütid.
Tänapäeval praktiseeritakse hülgepüüki eelkõige viies riigis: kõige ulatuslikumalt Kanadas (sealse hülgetööstuse suurim turg on Norra), seejärel Namiibias, Gröönimaal, Norras ja Venemaal. Paljud riigid on seevastu keelustanud nii hülgepüügi kui ka mereimetajate püügi laiemalt.
Hülgesaadustest on tarvitatud eelkõige nahka ja liha. Hülgepüügiks on pruugitud mitmesuguseid vahendeid sõltuvalt sellest, kas jahi käigus püütakse nahka kahjustustest hoida või mitte: harpuune, odasid, kirkasid, püsse, võrke jms.
Hülgepüüki on harrastud juba aastatuhandeid. Arvatakse näiteks, et Vahemere munkhüljeste arvukus vähenes inimtegevuse tulemusel oluliselt juba Rooma riigi ajal.
Oskar Priilinn
Oskar Priilinn (aastani 1935 Fridolin; 18. mai 1926 Pati, Pärnumaa – 29. jaanuar 2012) oli eesti geneetik ja taimeselektsionäär.
Elulugu
Oskar Priilinn sündis Pärnumaal Pati vallas Põdra renditalus talupidaja pojana. 1927 asusid vanemad elama Sepa tallu Laatre vallas Pärnumaal. 1934–1940 õppis Priilinn Laatre 6-klassilises algkoolis. 1940–1942 õppis Abja Keskkoolis ja 1942–1944 õppis Pärnu I Gümnaasiumis. 1944–1945 õppis Pärnu I Keskkoolis ning 1945–1949 õppis Tartu Riikliku Ülikooli põllumajandusteaduskonnas, mille lõpetas agronoomina. 1949 töötas agronoomina Audru Masinatraktorjaamas. 1950–1952 õppis aspirantuuris Eesti NSV Teaduste Akadeemia Taimekasvatuse Instituudis ning 1952–1954 töötas samas nooremteadurina.
Lõpetas 1952. aastal Eesti Teaduste Akadeemia aspirantuuri ning kaitses 1953 kandidaadiväitekirja "Suvinisu saagi kujunemine olenevalt sortide bioloogilistest eriomadustest ja kasvatamise tingimustest" Tartu Ülikooli nõukogu ees. Tema juhendaja oli Mihkel Pill. Oli 1953–1955 Tallinna Linna Rahvasaadikute Nõukogu saadik. 1954–1956 Eesti NSV TA Taimekasvatuse Instituudi Tallinna Eksperimentaalbaasi juhataja. 1956 Eesti NSV TA Tallinna Bioloogia Eksperimentaalbaasi juhataja. 1957 asus tööle Eesti NSV TA Eksperimentaalbioloogia Instituudi direktorina. Autasustati loengulise ja metoodilise töö eest Eesti NSV Kultuuriministeeriumi aukirjaga. 1957–1964 oli Keemia-, Geoloogia- ja Bioloogiateaduste Osakonna Büroo liige. 1962 sai vanemteaduri kutse. 1966 valiti Eesti NSV ühingu Teadus Harju rajooniorganisatsiooni juhatuse esimeheks. 1968 osales ettekandega Rahvusvahelisel XII Geneetika Kongressil Tokios.
1970–1976 töötas Eesti NSV Põllumajandusteaduste Nõukogu teadusliku sekretärina (kandidaadi- ja doktoridissertatsioonide kaitsmine). 1971–1985 oli Harju Rajooni Rahvasaadikute Nõukogu saadik. 1972 valiti üleliidulise ühingu Teadus VI kongressil revisjonikomisjoni liikmeks ning autasustati aktiivse loengulise töö eest üleliidulise ühingu Teadus tänukirjaga. 1973 osales ettekandega Rahvusvahelisel XIII Geneetikakongressil USA-s. 1976 autasustati tõhusa töö eest bioloogia- ja põllumajandusteaduse arendamisel Eesti NSV Põllumajandusministeeriumi aukirjaga. 1977 autasustati üleliidulise ühingu Teadus kõrgeima autasuga – N. I. Vavilovi medaliga ning valiti üleliidulisel N. I. Vavilovi nimelise Geneetikute ja Selektsionääride Seltsi III kongressil kesknõukogu ja presiidiumi liikmeks, osales teadusliku ettekandega kromosoomikonverentsil Helsingis. 1978 osales teadusliku ettekandega Rahvusvahelisel XIV Geneetika Kongressil Moskvas.
1982 valiti Üleliidulisel Geneetikute ja Selektsionääride Seltsi IV Kongressil taas Kesknõukogu ja Presiidiumi liikmeks, valiti üleliidulise ühingu "Teadus" VIII kongressil kolmandat korda revisjonikomisjoni liikmeks ning ühingu Teadus kongressil juhatuse ja presiidiumi liikmeks, samuti valiti Eesti NSV Teaduste Akadeemia presiidiumi Toitlusprogrammi Teaduslike Aluste komisjoni aseesimeheks. 1983. aastal kaitses Minskis Valgevene TA Geneetika ja Tsütoloogia Instituudi Nõukogu ees väitekirja "Основы использования химического мутагенеза для создания исходного селекционного материала яровой и озимой пшеницы в условиях западных районов СССР" geneetika alal. Samal aastal osales NSVL TA delegatsiooni koosseisus XV Rahvusvahelisel Geneetikute kongressil Indias ning valiti jätkama Eksperimentaalbioloogia Instituudi direktori ametikohal. 1984–1989 tegutses Eesti NSV TA presiidiumi Toitlusprogrammi Teaduslike Aluste komisjoni esimehena.
1984 sai bioloogiadoktoriks geneetika erialal. 1986 valiti Eesti NSV TA presiidiumi otsusega valiti Eesti NSV TA Geneetika- ja Selektsiooniprobleemide Nõukogu esimeheks, sai Eesti NSV teenelise teadlase aunimetuse, autasustati K. E. von Baeri medaliga ning tööveterani medaliga. Valiti 1987 Eesti NSV ühingu Teadus XII Kongressil taas juhatuse ja presiidiumi liikmeks. Pälvis Eesti NSV riikliku preemia keemilise mutageneesi alaste uurimuste eest uurimisrühma koosseisus ning valiti Üleliidulisel V Geneetikute ja Selektsionääride Seltsi kongressil kesknõukogu ja presiidiumi liikmeks. 1988 valiti jätkama Eksperimentaalbioloogia Instituudi direktorina.
1991 vabastati omal soovil instituudi direktori ametikohalt, ning viidi üle taimegeneetika osakonna peateaduri kohale. Samal aastal valiti Balti Geneetikute Föderatsiooni nõukogu liikmeks. 1992 osales teadusliku ettekandega Balti Geneetika Seltside I kongressil Vilniuses. 1993 algatas ja osales Mihkel Pilli raamatu "Päriwus" ilmumise 80. aastapäevale pühendatud sümpoosionil Jõgeval. 1991–1993 avaldas ajakirjades Agraarteadus ja Põllumajandus artiklisarja geneetiliste ja biotehnoloogiliste meetodite kasutamisest sordiaretuses. 1999 pälvis Eesti Vabariigi teaduspreemia uurimistööde eest nisugeneetika alal.
2001 sai temast Eesti Vabariigi Põllumajandusministeeriumi Põllumajanduskultuuride Geneetiliste Ressursside nõukogu liige. 2004. aastal läks Oskar Priilinn pensionle.
Isiklikku
1956. aastal abiellus ta kirurg Irina Loodega.
Teadustöö
Uurinud peamiselt suvinisu arenemise bioloogiat ja saagi kujunemist, keemilist mutageneesi taimedel, geneetilisi protsesse taimede adapteerivas selektsioonis ja genoomi rekonstrueerimise meetodeid. Rajanud Eestis taimede keemilise mutageneesi uurimissuuna, arendanud mutageneesi teooriat ning teinud uurimisi suvinisu genoomi rekonstrueerimiseks. Osalenud põllumajanduse produktiivsuse suurendamisele suunatud bioloogiliste uurimiste arendamisel ja uurimistulemuste rakendamisel praktikas. Temalt on ilmunud Üle 160 teadustrükise ning üle 80 aimeartikli.
Kuldsarve laht
Kuldsarve laht (türgi Haliç, kreeka Χρυσοκέρας Chrysokeras) on laht Bosporuse väina Euroopa-poolsel küljel İstanbulis.
67 eKr
67. aasta eKr
Germany Must Perish!
pisi|Raamatus avaldatud Saksamaa jagamise kaart. "Germany Must Perish!" on 1941. aastal Newarkis Ameerika Ühendriikides avaldatud Theodore Kaufmani raamat.
Raamatus propageeritakse kõigi sakslaste steriliseerimist ja Saksamaa maa-ala jagamist teiste riikide vahel. Kaufman õigustas oma raamatut 26. septembril 1941 The Canadian Jewish Chronicle'is avaldatud intervjuus. Julius Streicher tsiteeris raamatu sisu septembris 1941 Der Stürmeris ja hiljem Nürnbergi protsessi kohtualusena.
Tegelikult rakendas Ameerika Ühendriikide valitsus pärast Teist maailmasõda okupeeritud Saksamaa suhtes algul Morgenthau plaani ja hiljem Marshalli plaani.
Hammasrihm
Hammasrihm on mittelibisev mehaaniline veorihm.
See on valmistatud painduvast rihmast, mille sisepoolele on paigaldatud hambad. Ta jookseb üle sobivate hammasrataste või ketirataste. Kui hammasrihm on korrektselt pingutatud, ei ole tal libisemist. Teda kasutatakse sageli liikumise üleviimisel, kui vajalik on korrektne ajastus. Tihti kasutatakse hammasrihma kettide ja hammasrataste asemel, kuna hammasrihm ei tekita nii valju heli ega vaja libestit.
Rakendused
Hammasrihmu kasutatakse laialdaselt mehaanilistes seadmetes, sealhulgas õmblusmasinad, koopiamasinad ja paljud muud. Üks suurimaid kasutusvaldkondi hammasrihmadel on automootoris, kus ta käitab nukkvõlli.
Kuna hammasrihm suudab üle kanda rohkem jõudu kui hõõrdülekande rihmad, kasutatakse neid ka suurte jõulistes käigukastides.
Konstruktsioon
Hammasrihmad on valmistatud painduvast polümeerist, mille keskel on tugevdatud riie. Algselt oli selleks kumm, mille keskel oli looduslik tekstiil, kuid materjaliteaduse arengul on olnud märkimisväärne mõju hammasrihmade kestvusele. See hõlmas ka üleminekut looduslikust kummist tehislikule kummile ja polüuretaanile, samuti kasutatakse nailonit, kevlarit ning muid aramiidseid kiude ning süsinikkiude nende tugevdamisel.
Kahjustused
Hammasrihmal on kaks purunemisviisi, üks on järkjärguline ning sellest hullem on katastroofiline kahjustus. Mõlemad rihma kahjustamisviisid võivad aja jooksul viia rihma täieliku purunemisele. Järkjärguline purunemisviis tähendab rihmal oleva hamba äratulemist. Rihm küll töötab edasi, kuid rihma kiirus väheneb. Katastroofiline purunemine tähendab, kui rihm hakkab narmendama, kiud ei püsi enam nii hästi koos, muutub jäigaks ning rabedaks, materjali haprus kasvab. Põhjus võib tuleneda pikast tööeast, kuid see võib ka tulla vöö väärkohtlemisest, sageli rihma esmapaigaldamisel. Sagedane nähtus on rihma paigaldamisel on selle pingutamine vale suunaga või väga kitsast kohast, mis põhjustab väga väikse nurga. Teine rihma kahjustamise põhjus on saastumine näiteks õli või muu vedelikuga, mille tulemusena rihma servad muutuvad avatuks, hakkavad kiud eralduma ning nende vastupidavus ja tugevus väheneb.
Gran Piedra
Gran Piedra on mägi Kuubal Santiago de Cuba provintsis, Santiago de Cubast idas. Gran Piedra on kõrguselt teine mägi Kuubal.
Braa
Braa (vene бра kaudu prantsuskeelsest sõnast bras 'käsivars' ), ka seinabraa on seinavalgusti, ajalooliselt ka küünlahoidja seinal.
Mõiste päritolu
Mõiste pärineb 17. sajandi Prantsusmaalt, toona käekujulisena kujundatud seinale kinnitatavate küünlahoidjate järgi. Tänapäeval kasutatakse ka muude seinavalgustite kohta.
Hradec Králové ülikool
pisi|Hariduse ja kunstide teaduskonna hooned Hradec Králové Ülikool on ülikool Hradec Králové linnas Tšehhimaal.
Ülikool asutati selle nime all 2000. aastal, kuid ülikooli eelkäija, kõrgem pedagoogikakool asutati juba 1954. aastal.
Õppijate arv on umbes 8500. Kõige suurem on haridusteaduskond 5300 õppijaga.
Marginaalsus (täpsustus)
Marginaalsus on millegi/kellegi äärelolek või kõrvalisus. Sõna on kasutusel ka terminina:
69 eKr
69. aasta eKr
Dannie Heinemani matemaatilise füüsika auhind
Auhinna asutas 1959. aastal Heinemani fond. Dannie Heineman (1872–1962) oli ettevõtja ja insener.
Voyager (1990)
Voyager on ristluslaev, mis kuulub ettevõttele All Leisure Holidays Limited (V.Ships Leisure UK Ltd.) ja mida käitab Briti kruiisifirma Voyages of Discovery.
pisi|tühi|Voyager Vanasadamas (2013)
Albaania peaminister
Albaania Vabariigi peaminister on Albaania valitsusjuht.
Praegu ametis olev 33. peaminister on Sotsialistliku Partei liige Edi Rama, kes alustas oma esimest nelja aasta pikkust ametiaega 15. septembril 2013.
Uurali keelepuu
pisi|600px Uurali keelepuu on sümboolne puukujuline skeem (keelepuu), mis kajastab uralistikas pikka aega valdavana püsinud seisukohta, et tänapäeval tuntud uurali keeled on kujunenud kunagisest uurali algkeelest lahknemise ja eristumise kaudu, kui keele kandjad rändasid algkeele aegsest uurali algkodust laiali üle Euraasia.
Teooria pärineb 19. sajandi ajaloolis-võrdleva keeleteaduse paradigmast, mis seletas sugulaskeelte arengut eelkõige divergentsi ehk algkeele kandjate laialirändega, mitte konvergentsi ehk keelerühmade kontaktidega.
Viimastel aastakümnetel on keelepuu teooria kahtluse alla seadnud keeleteadlaste, geneetikute ja arheoloogide rahvusvaheline multidistsiplinaarne töörühm "The Roots", millesse kuuluvad eesti uralist Ago Künnap, inglise arheoloogid Marek Zvelebil ja Pavel Dolukhanov, soome arheoloog Milton Nuñez ja lingvist Kalevi Wiik, ungari lingvist János Pusztay jpt. Sarnaseid vaateid jagab ka Cambridge'i ülikooli arheoloogiaprofessor Colin Renfrew.
vasakul|pisi|Uurali keelte jagunemise mudel niinimetatud meiootilise amööbi kujul Daniel Abondolo järgi
Uurali keelte teatavate areaalsete ja tüpoloogiliste tsoonide selgitamiseks on kasutatud ka niinimetatud meiootilise amööbi mudelit, mis pakub alternatiivi keelepuule.
Krzepice
Krzepice on linn Poolas Sileesia vojevoodkonnas Kłobucki maakonnas, Krzepice valla halduskeskus. Krzepice asub Kłobuckist umbes 17 km loodes.
Krzepice sai linnaõigused enne 1357. aastat. Teise Poola jagamise tulemusel läks linn 1793. aastal Preisi kuningriigi võimu alla. Alates 1807. aastast oli Krzepice Varssavi hertsogiriigi koosseisus. Neljas Poola jagamise tulemusel läks linn 1815. aastal Venemaaga reaalunioonis olnud Poola Kuningriigi (nn. Kongressi-Poola) koosseisu. Krzepice kaotas linnaõigused 1870. aastal, kuid sai need 1919. aastal tagasi.
Amoral
Amoral oli Soome rokkansambel, mis asutati 1997. Ansambel lõpetas tegevuse 2017.
Zaļesje
Zaļesje on küla (vidējciems) Lätis Ludza piirkonnas, Zaļesje valla halduskeskus.
Zaļesje asub merepinnast 125 meetri kõrgusel Zaļesje järve kallastel. Asula jääb piirkonna keskusest Zilupest 7 ning Riiast 307 kilomeetri kaugusele. Külas on raamatukogu ja postkontor.
Zaļesje tekkis XIX sajandi teisel poolel rajatud Zaļesje mõisa keskuse juurde. Nõukogude perioodil oli küla kohaliku sovhoosi keskasulaks. Aastail 2009–2021 kuulus küla Zilupe piirkonda.
Aastal 2015 ja 2017 oli külas 103 elanikku, aastal 2020 aga 94 elanikku. pisi|tühi|Zaļesje mõisa häärber
Maii keel
Maii keel (ka mkiri keel, mafilau keel) on Vanuatus Epi saarel räägitav keel, mis kuulub Põhja-Vanuatu keelte hulka.
Keelt räägib umbes 180 inimest Mafilau külas.
Tiina Sarapu
Tiina Sarapu (sündinud 16. novembril 1971 Kilingi-Nõmmes Pärnumaal) on eesti klaasikunstnik.
Toski murderühm
See on albaania standardkeele alus.
Tiina Sarapu
Õpingud ja töö
Tiina Sarapu on õppinud Kilingi-Nõmme Keskkoolis, seejärel Tallinna Kunstiülikoolis klaasikunsti erialal, mille lõpetas 1996. aastal magistrikraadiga. Õpingute järel asus ta tööle Eesti Kunstiakadeemia klaasikunsti osakonna lepingulise õppejõuna ja meistrina, aastatel 2003–2017 töötas sealsamas dotsendina.
1997. aastal asutas ta koos Kalli Seinaga klaasistuudio Ideeklaas ja töötas seal kunstnikuna 2003. aastani.
2017. aastast on Sarapu vabakutseline kunstnik.
Tiina Sarapu kuulub Eesti Kunstnike Liitu (aastast 2007), Eesti Klaasikunstnike Ühendusse (aastast 2002) ja Tallinna Rakenduskunsti Triennaali Ühendusse (aastast 2003).
Looming
Tiina Sarapu on esinenud näitustel nii Eestis kui ka välismaal. Loomingulisel eneseväljendusel kasutab ta enamasti lehtklaasi, mida koolutab, liivsöövitab, graveerib. Paljude tema teoste aines pärineb sünnikodust Kilingi-Nõmmest.
Sarapu on loonud kohaspetsiifilisi installatsioone ("Hääled" 2006, "Maestoso" 2007, "Elu kuldsed hetked" 2006, "Case Study 2" 2019 jne). Oma loomingus kasutab Sarapu palju ka peeglit, näiteks koostöös Eeva Käsperiga valminud installatsioon "Näiline ruum" (2010) Frauenau klaasimuuseumi klaasskulptuuride pargis Saksamaal.
Ta on teinud klaasist väärikaid auhindu ja kingitusi (2009 Tartu linnavalitsuse kingitus Umberto Ecole, 2010–2016 EAS-i ettevõtlusauhinnad (koos Maret Sarapuga), 2014–2015 Köler Prize'i auhinnad).
Teoseid kogudes
Erakogud Austrias, Jaapanis, Saksamaal, Taanis, Lätis, Soomes, Venemaal, Ameerika Ühendriikides, Norras, Suurbritannias, Eestis jm.
Isiklikku
Klaasikunstnikud Tiina Sarapu ja Maret Sarapu on õed.
Geegi murderühm
pisi|Albaania keele leviala Geeg (kohalikult gegnisht, standardselt gegë or gegërisht) on albaania keele põhjamurrete rühm, mida kõnelevad geegid. Geegi ja lõunamurrete vaheline piirjoon on Škumbini jõgi.
Nendel murretel ei ole ametlikku staatust.
Uus Hollandi Veeliin
pisi|Uus Hollandi Veeliin Madalmaades Uus Hollandi Veeliin (hollandi keeles Nieuwe Hollandse Waterlinie) on alates 1815. aastast rajatud kindlussüsteem Madalmaades.
Liini pikkus on 85 km ja laius on 3–5 km. See algab IJsselmeerist Muideni linna lähedalt ja ulatub kuni Biesboschi rahvuspargini.
Liin moodustab kindluslinnade, fortide, reduutide ja suurtükipatareide süsteemi koos lüüside, tammide, kanalite ja üleujutavate alade süsteemiga. Selle ala üleujutamisega umbes 40 cm kõrguselt kavatseti kaitsta riigi põhiosa ja suuremaid linnu, sealhulgas ka liini keskust Utrechti.
Seda liini ei kasutatud lahingutegevuses kunagi, kuid see kuulutati siiski kaitseseisukorras olevat, mehitati mobiliseeritud sõjaväelastega ning ujutati alad osaliselt üle neljal korral:
Ivo Fridolin
Ivo Fridolin (sündinud 21. juulil 1971) on Eesti biomeditsiinitehnika insener ja Tallinna Tehnikaülikooli professor.
Elukäik
Ivo Fridolin lõpetas 1990. aastal Tallinna Polütehnikumi raadioside ja -levi eriala cum laude ja 1995. aastal Tallinna Tehnikaülikooli telekommunikatsiooni inseneriõppe diplomeeritud insenerina (cum laude). 2003. aastal kaitses ta Linköpingi Ülikoolis, Rootsi Kuningriigis doktorikraadi.
2003. aastast töötab ta Tallinna Tehnikaülikoolis, aastast 2005 on ta professor (aastail 2005–2016 meditsiinifüüsika õppetooli juhataja ja professor ning biomeditsiinitehnika instituudi direktor). Aastast 2017 on ta Infotehnoloogia teaduskonna Tervisetehnoloogiate instituudi professor, aastast 2019 uurimisrühma Sensortehnoloogiad meditsiinis juht. Aastast 2021 on Ivo Fridolin Tallinna Tehnikaülikooli Infotehnoloogia teaduskonna Tervisetehnoloogiate instituudi Biomeditsiinitehnika keskuse juhataja.
Ivo Fridolin on Tallinna Tehnikaülikooli, Tervisetehnoloogiate instituudi nõukogu liige, IT-teaduskonna professorite atesteerimiskomisjoni liige, Tallinna Tehnikaülikooli Senati teaduskomisjoni liige ja Eesti Infotehnoloogia Tippkeskuse koordinaator.
Ta on ka Optofluid Technologies OÜ juhatuse liige ja tehnoloogia peadirektor (CTO).
Teadustöö ja looming
Ivo Fridolini peamised uurimisvaldkonnad on meditsiinitehnika ja signaalitöötlus, sh biooptilised ja bioelektrilised signaalid, optiline tehnika dialüüsi kvaliteedi jälgimiseks.
Fridolin on Rahvusvahelise Meditsiinifüüsika Ühingu, Euroopa Meditsiinifüüsika Ühingu, Rahvusvahelise Biomeditsiinitehnika ja Meditsiinifüüsika Ühingu liige ning Eesti Biomeditsiinitehnika ja Meditsiinifüüsika Ühingu asutajaliige; samuti IEEE Engineering in Medicine and Biology Society, Eesti Inseneride Liidu (EIL), Rahvusvahelise Nefroloogia Seltsi (ISN), Euroopa Nefroloogia, Dialüüsi, Transplantatsiooni Assotsiatsiooni (EDTA/ERA) liige. Ta on Flandria Teadusfondi välishindaja, Euroopa Liidu Teaduse ja Innovatsiooni Raamprogrammi Horizon 2020 ekspert ning Euroopa Kunstorganite Ühingu Euroopa Ureemiliste Toksiinide Töögrupi (EUTox WG) toetajaorganisatsiooni ERA-EDTA liige.
Ta on avaldanud üle 100 teadusartikli ning on 12 patentse leiutise autor või kaasautor.
Fridolin on kirjutanud monograafia "Photon propagation in tissue and in biological fluids applied for vascular imaging and haemodialysis monitoring." ja koos Fredrik Uhliniga peatüki raamatus “Optical Monitoring of Dialysis Dose”.
Isiklikku
Ivo Fridolin on abielus Herdis Fridoliniga, neil on pojad Mihkel ja Kaarel.
Uus Hollandi Veeliin
Liin desarmeeriti osaliselt 1951. aastal ning kõik kindlused lõpetati 1963. aastal.
Sonata Arctica
pisi|Sonata Arctica (2007) Sonata Arctica on Soome rokkansambel, mis asutati 1996.
Shkumbin
Shkumbin (ka Shkembi) on jõgi Albaanias. Selle lähe on Valamara mäelt ja see suubub Aadria merre. Jõe pikkus on 181 km ja valgla pindala 2444 km².
Aeroscopia
Aeroscopia on lennundusmuuseum Prantsusmaal Toulouse'i lähedal Blagnacis Haute-Garonne'i departemangus. Muuseumi eksponaatide seas on kaks Concorde'i ülehelikiiruselist reisilennukit. Muuseum avati 14. jaanuaril 2015.
Sztum
Sztum (saksa Stuhm) on linn Poolas Pomorze vojevoodkonnas, Sztumi maakonna ja Sztumi valla halduskeskus. Sztum asub Malborkist umbes 13 km lõunas.
Sztum sai linnaõigused 1416. aastal. Alates 1466. aastast oli Poola Kuningriigi piires. Esimese Poola jagamise tulemusel läks 1772. aastal Preisi kuningriigi koosseisu. Raudteeühenduse sai linn 1880. aastal. 1945. aastal läks Sztum Poolale tagasi.
Maailmavalitseja
"Maailmavalitseja" (vene keeles "Властелин мира") on Aleksandr Beljajevi ulmeromaan, mis käsitleb mõtete vahemaa taha saatmise teemat. Romaani tegevus toimub 20. sajandi alguses peamiselt Saksamaal.
Teosest
"Maailmavalitseja" ilmus eesti keeles 1960. aastal sarja "Seiklusjutte maalt ja merelt" 41. raamatuna koos teise Beljajevi ulmeromaaniga "Amfiibinimene". Raamatu tiraaž oli 40 000 eksemplari. Kirjastuses Hea Lugu ilmus sama teos 2015. aastal pealkirjaga "Amfiibinimene. Maailmavalitseja".
Teos ilmus kõigepealt vene keeles Moskvas 1926. aastal ajalehes Gudok (Гудок) järjejutuna. Raamatuna ilmus romaan 1928. aastal ajakirja Vokrug Sveta (Вокруг света) lisaväljaandena.
Ajalehe ja raamatu variant erinesid mõnevõrra. Üks erinevus oli see, et ajalehes avaldatud loos hoiavad peategelased mõttesaatmisaparaadiga ära sõja puhkemise, mis teeb võimalikuks ülemaailmse Nõukogude Liidu tekke.
Sisukokkuvõte
Noor saksa teadlane Ludvig Stirner, olles ühe professori aspirant, tegeleb refleksoloogiaga. Rahapuudusel lõpetab ta teadusliku tegevuse ning astub pankur Karl Gottliebi teenistusse sekretärina. Vabal ajal jätkab Stirner eksperimente ja jõuab järeldusele, et inimkeha on kui raadiojaam, mis kiirgab ja võtab vastu elektromagnetlaineid. Ta ehitab aparaadi, mis võimaldab tal oma tujusid ja emotsioone raadiolainetena suunata teistele olenditele teatud kaugusele. Algul teeb Stirner katseid koerte, seejärel inimeste peal ning lõpuks täiustab ta aparaati oma mõtete saatmiseks vajalikele isikutele. Olles oma leiutise peale kindel, hakkab ta pidama plaani, kuidas selle abil rahaprobleeme lahendada.