cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Paul Anka
Tal oli mitmeid hitte ka 1960.–1980. aastatel. USA-s oli tema teiseks esikohahitiks 1974. aastal koos Odia Coatesiga salvestatud duett "(You're) Having My Baby".
Anka kirjutas oma laulud ise. Lisaks kirjutas ta muuhulgas populaarse jutusaate "The Tonight Show Starring Johnny Carson" tunnuslaulu, Tom Jonesi ühe suurima hiti "She's a Lady" (1971), ingliskeelsed sõnad laulule "My Way", mida on esitanud loendamatul arvul teised artistid, teiste seas Frank Sinatra, ning oli Michael Jacksoni laulude "This Is It" ja "Love Never Felt So Good" kaasautor.
Ta on teinud külalisesinemisi mitmetes filmides ja telesarjades.
1975. aastal pälvis ta Juno auhinna kategoorias "Aasta helilooja". 1980. aastal võeti ta Kanada Muusika Kuulsuste Halli liikmeks. 2004. aastal sai ta Order of Canada ohvitseriks.
Lähen ja tulen
"Lähen ja tulen" on ansambli Põhja-Tallinn laul ja singel. Laul on ansambli debüütplaadilt "Per aspera ad astra".
Laul jõudis 2012. aasta Raadio 2 aastahiti valimistel 2. kohale.
Jevišovice
Jevišovice (saksa keeles Jaispitz) on linn Tšehhis Lõuna-Morava maakonnas Znojmo ringkonnas. Jevišovice asub Austria piirist umbes 16 km kaugusel, Znojmost umbes 14 km põhjas ja Brno kesklinnast ligikaudu 51 km lääneedelas.
Jevišovice paikneb merepinnast 380 meetri kõrgusel.
Jevišovicet on esmamainitud 1289. aastal. 1945. aastal kaotas Jevišovice linnaõigused, kuid sai need 2007. aastal tagasi.
Nelli Vija
Nelli (Eleonor) Vija (sündinud 30. oktoobril 1930 Peterburis) on eesti teadlane ja bioloog.
567 eKr
Aasta 567 enne Kristuse sündi ehk meie ajaarvamist. Vana-Roomas oli see CLXXXVII (187.) aasta ab urbe condita.
Nelli Vija
Elulugu
Kaitses 1972. aastal väitekirja "Taimede tiheduse ja mineraalse toitumise mõjust suhkrupeedisaagi suurusele ja fotosünteesi produktiivsusele".
Töökohad
1961. aastal astus aspirantuuri Eesti NSV Teaduste Akadeemia Eksperimentaalbioloogia Instituuti taimefüsioloogia erialale.
Töötas teadusliku töötajana 1965–1973 Eesti Loomakasvatuse ja Vetrinaaria Teadusliku Uurimise Instituudis ja aastatel 1973–1978 Eesti Maaviljeluse ja Maaparanduse Teadusliku Uurimise Instituudis ning 1978–1988 ENSV Riikliku Plaanikomitee Majanduse ja Planeerimise Teadusliku Uurimise Instituudis teadussekretäri ja vanemteadurina.
Isiklikku
On olnud abielus Jaan Vijaga (1955–1980), Leopold Piibuga (1980–1996)
Tema isa oli Vilhelm Reiman.
Maksim Milovanov
Maksim Milovanov (sündinud 11. märtsil 1982 Tallinnas) on tele- ja raadiosaatejuht, meelelahutaja (laulja, muusik, DJ) ja produtsent. Raadio Nostalgia peadirektor.
Elulugu
Ta on sündinud 11. märtsil 1982 Tallinnas. Isa Vladimir Milovanov oli meremees. Milovanovi ema Svetlana Mihhailovna töötas Tallinna peapostkontori osakonnajuhatajana.
Lapsest saati oli tema lemmikajaviide plaatide kuulamine ja muusikaliste saadete ootuses teleri ees istumine. Maksimi vanemad olid muusikasõbrad, nii et majas oli uhke kaasaegse popmuusika kogu, nii nõukogude kui ka lääne. Just see hobi määras tema edasise elu.
1992. aastal kuulas ta välja ja astus Eesti lastekoori Raduga, kuid lahkus.
22. augustil 1993, olles võitnud auhinna Eesti esimeses venekeelses kommertsraadios Radio Tallinn, satub ta põnevasse ja täiesti uude maailma, kus ta on endiselt aktiivne üksus ja osa suurest loovusest perekond. Just see kuupäev määras tema edasise loomingulise saatuse ja ametivaliku.
Raadio Tallinn esimene saade oli tellitav igapäevane saade "Palju õnne", mis toimus 1996. aasta alguses. Seda perioodi võib pidada tema raadiokarjääri alguseks. Aasta hiljem, 1997. aastal, korraldas ta Russkaya Gorka hitiparaadi. Sel perioodil alustas ta aktiivset klubitegevust DJ-na.
Paralleelselt raadioga töötas ta vabakutselise ajakirjanikuna Eesti trükimeedias: Eesti Noored, Eesti Vesti Nedeli, iganädalane Sem ja telesaade.
1. mail 1999 läks ta Vene raadio (Eesti) eetrisse, kus töötas peaaegu 16 aastat. Raadios töötamise ajal intervjueeris ta paljusid Venemaa staare (Valeria, Sergei Žukov, Valeri Meladze, Mitja Fomin, Boriss Grebenštšikov, Juri Ševtšuk jne), korraldas kümneid suuri kontserte ja kultuuriüritusi.
17. novembril 2015 alustas ta tööd Raadios Volna.
12. mail 2019 käivitas ta oma Interneti-raadio Radio Nostalgia, millest saab planeedi venekeelse elanikkonna seas populaarseim Interneti-raadiojaam. Statistika näitab publiku pidevat kasvu. Täna on unikaalsete kuulajate arv umbes 200 000 kuus.
Alfred Papmehl
Alfred Papmehl (22. mai 1890 Peterburi – 10. mai 1975 Lübeck) oli baltisaksa-inglise päritolu viiuldaja ja muusikapedagoog.
Ta alustas viiuliõpinguid 12-aastaselt. Aastal 1908 asus ta õppima Peterburi konservatooriumi, pärast lühikest sõjaväeteenistust õppis ta aastatel 1912–1914 Müncheni Muusikaakadeemias ja täiendas ennast aastatel 1914–1916 Petrogradis Leopold Aueri juures.
Aastal 1917 siirdus ta Tallinna, kus andis viiulitunde ja esines solistina (klaverisaatjateks olid tal Vladimir Padva, Sigrid Antropoff-Hörschelmann ja Paul Indra) ning ansamblistina (näiteks trios Raymond Bööcke ja Valentine Riivesega, aga ka heategevus- ja sümfooniakontsertidel (dirigendid Raimund Kull ja Nikolai Goldschmidt) Tartus, Valgas ja Viljandis.
Maksim Milovanov
Elulugu
Kõlab tele- ja raadioreklaame.
Alfred Papmehl
Ta alustas pedagoogitegevust eraõpetajana, seejärel õpetas lühikest aega Ella Hirschi muusikakoolis ja aastatel 1919–1941 Tallinna Konservatooriumis (olles aastast 1938 professor). Tema õpilasteks olid Rudolf Palm, Emil Laansoo, Raivo Erendi, Kurt Brinkman, Arved Jakobi ja Harri Külvand. Ta oli tegev solistina ja kammeransamblites.
Maksim Milovanov
Elulugu
Naine – Seredinskaja Veronika Evgenievna – arst- psühhoterapeut. Juhib omaenda psühholoogia ja psühhoteraapia blogi.
Tütar – Yana (sündinud 2007 ).
Alfred Papmehl
Ta lahkus aastal 1941 Saksamaale, ta tegutses pedagoogina Posenis ja Wismaris ning aastast 1955 Lübeckis. Ta on andnud soolokontserte Saksamaal ja Rootsis ning on loonud viiulipalu.
Maksim Milovanov
Looming
2003. aastal salvestas ta sooloalbumi "Armastusest", mis loodi meeskonnas koos Tallinna luuletajate ja heliloojate Dmitri Piibe, Aleksei Popovi , Oksana Šagalinaga.
Alfred Papmehl
Isiklikku
Tema abikaasa Antonina Papmehl (neiuna Semeljova, 1902–1976) oli pianist, nende poeg Vassili Papmehl (1925–1989) oli viiuldaja ja Bad Segebergi muusikakooli direktor.
Maksim Milovanov
Looming
Album pälvis tänu artisti valjule nimele laialdase tuntuse, kuna selleks ajaks tundsid peaaegu kõik Eesti elanikud vene keelt kõnelevat ja mõistvat Maksim Milovanovit. Album osutus väga hingestatud ja publik armus kohe lugudesse. Mõned hitid albumilt "About Love" sattusid Venemaa Raadio (Eesti) kuumale rotatsioonile : "Kõik on möödas", "Minu pisarad", "Sügis". 2004. aastal algas aktiivne kontserditegevus.
Töö raadios
Suvel 1993 võitis Maksim auhinna esimesel kaubanduslikul venekeelse raadiojaama Eesti, Raadio Tallinn, Artur Guseinov on MTV Euroopa Top 20 programmi. Ja 22. augusti 1993. aasta keskpäeval ületas Maxim raadio läve ja jäi sinna alatiseks. Tänu andekale ja tundlikule peatoimetajale Nikolai Meinertile sai Maximist 1994. aasta septembris A juhtimisel assistent ja osa meelelahutussaadete toimetusgrupist. Huseynov.
1996. aasta kevadel saab Maxim võimaluse läbi viia omaenda saade "Palju õnne", mis oli eetris igal tööpäeva õhtul kell 18–19. Edastati automaatvastaja kassettilt salvestatud tervitusi ja õnnitlusi. Kohe pärast seda saadet oli eetris tantsusaade "Disko Sergei Ugloviga", kus Maxim tegutses assistendi ja telefonioperaatorina. Tänu tutvusele Sergei Ugloviga sai temast tollal populaarse ööklubi Black Box elanik. 1996. aasta talvel hakkas ta koos sõber Dmitri Krasilnikoviga sisustama õhtuseid meelelahutussaateid. Selle tandemi üks meeldejäävamaid saateid on "Disko Raadio 100". Viimane saade Tallinna Raadios, mida Maxim eetris oli, oli populaarsete vene laulude paraad.
1997. aasta septembris lahkus Maxim Raadio Tallinn eetrist.
1999. aasta alguses sai Maxim pakkumise töötada ühes Sky Media meediaettevõtte jaamas, kuhu kuulub ka Venemaa raadio (Eesti).
Pärast nelja kuu möödumist Eesti raadiojaama Uudisteraadio eetris helitehnikuna pakutakse Maximile võimalust asuda "Venemaa raadio" (Eesti) juhtiva lineaarsaadetena.
Tema saatejuhid olid eetris erinevatel aegadel: Julia Kalenda, Alina Privalova , Aleksander Kutšmezov.
Eredamad saated on eetris "Hommik vene keeles" (hommikuprogramm Julia Kalendaga ), "Svjazi" (tervitus- ja õnnitlusprogramm Alina Privalovaga ), "Karaoke vene keeles", "Hea tund", "Päevainstinkt".
2015. aasta sügisel võttis Maxim Milovanov vastu kutse Raadio Volna meeskonnaga liitumiseks. Tema kohustuste hulka kuulus meeskonna töö seadistamine, muusika formaadi määramine ja esitusloendi koostamine.
18. novembril 2015 teatas uus raadio edukalt FM-sagedusel 107,1 MHz.
Praegu juhib Maxim Milovanov koos Julia Mangoga hommikut.
Alates 2019. aastast on ta Raadio Nostalgia peadirektor.
Töö teatris
2012. aasta mais laulis ta Moskva režissööri Juri Muravitski lavastuses "Stavanger". Näidendi lavastas samanimelise näidendi põhjal dramaturg Marina Krapivina. Esietendus toimus 1. mail 2012 vanas Tallinnas Kanuti Gildi Saali hoones
Kalame talumuuseum
pisi|Kalame talu elumaja Kalame talumuuseum (ka: Karepa Kalame talumuuseum, Karepa Sagritsa muuseum) on aastal 2001 avatud muuseum, mis asub Haljala vallas Karepa külas Selja jõe kaldal Kalame talus. 2002. aastast on muuseum Virumaa Muuseumite üks filiaale.
Maksim Milovanov
Töö meelelahutajana
Esimene disko toimus 1993. aastal 5. klassis. See oli tantsu pool kooli kontoris, kus Maxim tõi oma kogumise kaasaegse etapis muusika arvestust.
Kalame talumuuseum
Muuseumi moodustavad Kalame talu säilinud hooned, sh 19. sajandil ehitatud paekivist silmuköök koos silmude röstimise ahjuga. Kalame talu on ainus 19. sajandi II poolest säilinud kaluritalu kompleks. Kalame talus sündis maalikunstnik Richard Sagrits, kelle loomingut muuseum tutvustab.
Kalame talu on nii ajalooliselt kui ka kultuuriliselt suur vaatamisväärsus – sajandeid oli see Selja mõisa kalamehe elupaik. 19. sajandil lõpul sai rentnikuks tuntud meremaalija Richard Sagritsa (1910–1968) isa. Aja jooksul on seda vana kaluritalu kujundanud kohalik karm kliima, kunstniku Richard Sagritsa esivanemad ning õuelt läbi käinud kunsti- ja loomeinimesed. Suviti eksponeeritakse Kalame talus sündinud maalikunstniku Richard Sagritsa loomingut.
Talukompleks
Rehielamu sisemist plaani on hiljem palju muudetud, näiteks on välja ehitatud ärklitoad. Elamu oli ristkülikukujulise põhiplaaniga (rehealune on paekivist) ja kaetud poolkelpkatusega. Palkidest sissepääsu ees on postidele toetuv varikatus. Varikatuse keskel paikneva sissepääsu ees asetseb lahtine veranda.
Praegu asub rehielamus köök, sahver, elutuba, magamistuba ja tagakamber. Rehielamu vasakus tiivas asub Richard Sagritsa ateljee, kus suviti võib näha maalide näitust. Rehetuba asub rehielamu ja ateljee vahel.
Köögis asuvas puhvetkapis (ostetud Kunda mõisast) hoiti nõusid ja köögis oli suur perelaud. Pärast Richardi surma lasi Alice Sagrits köögi seinad poolpalkidega üle lüüa, kuna see oli eelnevalt olnud Richardi enda idee. Köögilaua taga sai pererahvas peale söömise ka juttu ajada. Richard istus alati laua elutoapoolses otsas. Pärast söömist-joomist ja jutuajamist joodi elutoas (köögi kõrval) või ateljees kohvi.
Köögi taga, merepoolses toas elas Preili Reene. Tema täisnimi oli Renate Peterson. Renate oli üks kena vanapreili, kes oli kehva kuulmisega. Renate elas Kalamel aasta läbi majahoidjana. Lisaks tegeles ta õmblustööga. Renate vanemate maja asus Rakveres Tallinna tänav 1.
Elutuba kaunistab uusrokokoo stiilis punase sametriidega kaetud istekomplekt. Lisaks oli seal 19. sajandist pärit kummut ja laud, mida teati ka kui “sajajalgne”, sest tal oli kaheksa jalga ja see oli ratastel söögilaud. Elutoa kamina ehitas 1970. aastatel kirjanik Villem Gross, kes suvitas Karepal. Elutoast viis uks pererahva magamistuppa. Seintel olid Richard Sagritsa ema ja isa portreed. Alice Sagrits kogus keraamikat, väike osa tema kollektsioonist asub talus (suurem ja väärtuslikum osa tema kollektsioonist säilitatakse muuseumi kogus).
Nüüdseks on saanud magamistuba värskema ilme ning väljapanekul on näha kahte raamaturiiulit, kus on ühes kõik kunstiteemalised õpikud, raamatud ja kuulsate kunstnike kataloogid. Teine riiul mahutab suurema osa ilukirjandusteoseid. Toa keskel asub voodi ja soojamüüri ees kirst, mis kuulus Sagritsa emale. Samuti asub toas riidekapp ja peegliga kummut. Akna all laual on Alice Sagritsa kirjavahetus, lisaks pidas ta päevikut ja koostas Richard Sagritsa teosteregistrit.
Maksim Milovanov
Töö meelelahutajana
1994. aasta suvel tegi Vääna-Jõesuus pioneerilaagris Romashkino diskot.
Kalame talumuuseum
Talukompleks
Pööningul on väike kamber kahe voodikohaga. Seal magasid tavaliselt suvitajad või külalised.
Maksim Milovanov
Töö meelelahutajana
Suvel 1996 sai temast elanik on Black Box ööklubi (endine raudteelaste klubi, rahva tuntud Zhelezka).
Kalame talumuuseum
Talukompleks
Rehetuba oli praeguse köögi ja selle taga oleva toa kohal. See ruum on mõeldud ajutiste näituste ja ühise koosviibimise kohaks.
Maksim Milovanov
Töö meelelahutajana
Aastatel 1998–1999 osales ta Eesti suurimal reivil "Trance Deliverance".
Kalame talumuuseum
Talukompleks
Pärast sõda tegi Richard Sagrits oma sünnikodus mõningaid ümberehitusi. Suurim neist oli jõepoolse juurdeehituse kujundamine avarate akende ja kaminaga ateljeeks. Praeguse ilme sai ruum 1965. aastal, mil tehti juurde ka rõduosa. Kiiktool (toodud Soomest, maarjakask) ateljees on pärit 1934. aastast.
Maksim Milovanov
Töö meelelahutajana
Aastatel 1999–2003 esines ta reividel ja festivalidel "DJ Parade", "Atmosphere", "Sun Dance Music Festival" ja teistel.
Bērzs
Külas asub Bērzmuiža keskaegne kalmistu, mis on arheoloogiamälestisena kohaliku kaitse all. Seal asub Bērzsi bussipeatus.
Anton Laar
Anton Laar (13. juuni 1885 Võisiku vald, Leie – 23. veebruar 1933 Tartu) oli eesti õigeusu vaimulik: köster-kooliõpetaja, diakon, preester, ülempreester, EAÕK kirikuvalitsuse liige, Asutava Kogu Kristliku Rahvaerakonna liige, samuti pedagoog-usuõpetaja, ajaloolane, ajakirjanik.
Maksim Milovanov
Miksoloogia
Ta on esinenud mitme esinejanimega. Aastate jooksul on salvestatud ja välja antud eri stiilide miksi.
Anton Laar
Eluloolisi andmeid
Ta sündis 13. juunil 1885 Viljandimaal Võisiku vallas Leie külas mölder Tõnis (Dionissi) Laari ja Ann Laari peres. Anton Laar suri Tartus 23. veebruaril 1933 ja maeti Tartu Aleksander Nevski kalmistule. Tema hauasammas pühitseti 2. veebruaril 1935 Tallinna ja kogu Eesti metropoliit Aleksandri poolt.
Maksim Milovanov
Miksoloogia
2005. aastal andis ta pseudonüümi Eskimo all välja mitu lounge-stiilis miksi:
Anton Laar
Teenistuskäik preestrina
== Muud tegevused ==
Bērzs
Aastal 2019 oli külas 19 elanikku.
Anton Laar
Avaldatud teoseid
Ta avaldas artikleid Postimehes, Tallinna Teatajas, Stockholmi Teatajas, väljaannetes Usk ja Elu, Uus Elu, Vaba Maa.
Bērzs
pisi|tühi|Bērzs
Maksim Milovanov
Miksoloogia
House 'i miksid ilmusid 2015. aastal:
Anton Laar
Isiklikku
Anton Laari pere: abikaasa Akilina Laar, nende lapsed: Nadežda, Valentin.
Kalame talumuuseum
Talukompleks
Kalame talu ait on ehitatud 19. sajandil. Huvitava arhitektuurse lahendusega palkseinte ja roost viilkatusega ehitis. Hoonet poolitab vahelik, millest paremale jääb sügava ulualusega aidaruum, mille ees asetseb puitpõrand. 2017. aastal toimusid aida konserveerimistööd, mille käigus korrastati aida vundament, vahetati välja alumised palgiread ja paigaldati uus rookatus. Aida juures asus ka laut, kuid see lammutati maha 1950. aastatel. Aidakambrisse majutati tavaliselt suvitajad, vanasti kasutati aita vilja hoiustamiseks.
William Sterndale Bennett
pisi|William Sterndale Bennett (1861) Sir William Sterndale Bennett (13. aprill 1816 Sheffield – 1. veebruar 1875 London) oli inglise dirigent ja helilooja.
Maksim Milovanov
Miksoloogia
2015. aastal ilmus pseudonüümi BIGLOVE disko-funk stiilis miks:
Võresoo küla
Võresoo (ka Väljamäe) oli küla Tartumaal. Küla jääb tänapäeval Prangli küla alale. Küla kaotati 1977, mil see liideti Prangli külaga.
William Sterndale Bennett
Ta oli pärit muusikute perest; juba kaheksa-aastaselt laulis Cambridge'i poistekooris ning kümneaastaselt hakkas õppima viiulit ja klaverit. Järgnesid kompositsiooniõpingud William Crotchi ja Cipriani Potteri juures Londoni Muusikaakadeemias. Aastal 1833 tutvus ta Felix Mendelssohn Bartholdyga, kes sattus temast vaimustusse, ja aastal 1836 tutvus ta Robert Schumanniga, kellelt mõlemalt sai ta teadmisi juurde.
Aastast 1843 oli Bennett Londoni Muusikaakadeemia pedagoog; esines pianistina. Aastal 1849 asutas ta Bachi ühingu, 1856–1866 oli dirigent. Aastatel 1866–1872 oli ta Londoni Muusikaakadeemia direktor. Aastast 1870 oli ta Oxfordi ülikooli audoktor.
Looming
Sümfooniad, avamäng "Najaadid", "Metsa-nümfid", "Paarisina" Byroni järgi, "Paradiis ja Peri" 4 klaverikontserti, klaverisonaat "Orléansi neitsi", klaveritrio, oratooriumid "The woman of Samaria", kantaat "The May Queen", vokaaltsükleid.
Kalame talumuuseum
Talukompleks
Kalame talu silmuköök on ehitatud 19. sajandil ning on ühekorruseline, peaaegu ruudukujulise põhiplaaniga hoone, laotud õhukestest poolpuhtalt tahutud paeplaatidest. Silmuköök on restaureeritud 2019. aasta kevadel, mille käigus pandi hoonele uus laastukatus, korrastati sisemus koos ahju ja korstnaga. Hetkel on silmuköögis väljapanek silmu püüdmise ja valmistamise tööriistadest.
Suitsusaun asus maja kõrval merepoolsel aasal, kuid 2007. aasta 31. juuli ööl põles saun maha.
Kalame talu ajalugu
pisi|"Richard Sagritsa portree", [[Kaarel Liimand ]] Kalame (ka Kalamehe) oli Selja mõisa kalamehekoht ehk seal elas kalamees, kes püüdis kala mõisa tarbeks. Sel kalamehel oli kalapüügi eesõigus nii merel kui jões, teised sealsed kalamehed ei tohtinud teda kuidagi takistada. Sagritsate käes oli rendil kogu Selja jõe suue ning seal võis seal ühe kilomeetri ulatuses kala püüda.
Esimene teadaolev Sagrits (tol ajal Sakrist) oli Abram Ansu poeg ja seejärel teine tema naine Leno. Neil oli neli last: pojad Juhan ja Jakob, tütred Mari ja Tiina. Kalamele asus elama aga 19. sajandi viimase aastakümne keskel (1894–1895, tõenäoliselt nendel aastatel) Abram Sakritsa pojapoeg Andres. Andresest sai Selja mõisa kalamees. Enne tema Kalamele elama asumist olid seal elanud teised rentnikud. Nende elumajaks oli vana rehetare, kus keskel oli rehetuba, jõe pool olevat olnud rehealune ja teisel pool kambrid. Andres laskis rehetare jõepoolsesse otsa ehitada juurde praeguse ateljee osa, seal sai kalur hoida oma püügivahendeid ja kalakaste. Ehitusmeheks oli Villem Alttoa isa Madipõllu Jaan. (Villem Alttoa oli Karepa vabadiku poeg, sündinud aastal 1898). Elamule lisaks oli Kalame talul silmuköök, kaks aita, kaks lauta ja suitsusaun.
Rakvere Muuseum ja SA Virumaa Muuseumid
Vastavalt Richard Sagritsa soovile pärandas ta naine Alice 1997. aastal Kalame talu, pere kunstikogu, arhiivi, fotod, korterisisustuse jms. Rakvere Muuseumile. Muuseum sai endale kolm tuhat eksponaati, ligi pooled neist on kunstiteosed. Praegu on muuseumi kogus arvele võetud 1460 kunstitööd, 280 eset ajalookogus ning 288 säilikut ja 728 fotot arhiivikogus. Lisaks Sagritsa enda maalitud töödele on kogus talle kingitud teiste kunstnike teoseid, näiteks Nikolai Triik, Eduard Wiiralt, Eerik Haamer, Aino Bach, Elmar Kits, Ott Kangilaski ja Andrus Johani.
Esimene Sagritsa pärandit tutvustav näitus toimus Rakvere Muuseumis 1997. aastal.
26. juunil 1998 korraldas Rakvere muuseum Kalamel Karepa päeva. Taluõuele kogunes üle 40 inimese. Piknikul räägiti Sagritsatest ja nende pärandist, samuti muuseumi plaanidest seoses Kalamega. Kokkutulnud said tutvuda hoonega. Samal ajal käis juba elumaja palkide osaline vahetamine. Samal päeval tehti ka ekskursioon mööda Karepat ja Rutjat, pikemalt peatuti Villem Alttoa sünnipaigas, kuna nimekal kirjandusteadlasel möödus sama aasta oktoobris tema sünnist 100 aastat.
SA Virumaa Muuseumite alla kuulub Karepa Kalame talumuuseum alates aastast 2002.
AS Virumaa Muuseumid on Richard Sagritsa kollektsiooni kuuluvaid kunstiteoseid eksponeerinud näitustel ning laenutanud neid ka ajutiselt teistele muuseumidele. Osa töödest on suviti Karepale näitusena üles pandud.
Tänapäev
Kalame talu kasutatakse muuseumina, talu tuntakse ka kui kunstnik Richard Sagritsa sünnikoduna. Suviti võib talumuuseumi ateljees näha Richard Sagritsa maalide näitust. Näituste raames toimuvad ka erinevad kunstiüritused, kontserdid ja etendused, samuti haridusprogrammid ja ringkäigud nii muuseumis endas kui ka Karepal. Kalame talus on toimunud ka näiteks kultuurilooliste loengute sari “Kultuuriaken”.
Ringi saab kõndida skulptuuriaias, kus juba praegu on võimalik tutvuda Jass Kaselaane, Tiiu Kirsipuu, Maigi Magnus, Jüri Ojaveri, Terje Ojaveri, René Reinumäe ja Simson von Seakylli taiestega.
Lisaks on Teet Veispak ja Üllar Saaremäe lavastanud Alice Sagritsa päevikute põhjal mitu näidendit. Alice’it ennast on näidendis kehastanud Rakvere Teatri näitleja Liisa Aibel.
Õnne Eelma
Õnne Eelma (sündinud Õnneleid-Astrid Põder; 11. veebruar 1934 Vastemõisa – 23. juuni 2006) oli eesti graafik.
Elukäik
Sündis Vastemõisa Viljandimaal, õppis Tallinna 10. Õhtukeskkoolis. Aastail 1955–1962 õppis Tallinna Riiklikus Kunstiinstituudis. Aastail 1977–1990 töötas ta ERKI õppejõuna.
Eesti Kunstnike Liidu liige aastast 1961
Looming
1963. aastast esines ta näitustel Eestis ja väljaspool seda.
1960. aastate kunsti suundumus üldistusele haaras ka teda: tema töid iseloomustab mõtteselgus, looduslähedus, helgus. 1960 ndate lõpul läks tema laad abstraktsemaks, sügavtrüki asemele tulid lito ja serigraafia. Õnne Eelma oli tugev joonistaja, viljeles ka pastelli.
Õnne Eelma osales 1968. aastast Tallinna graafikatriennaalidel, 1977. aastal pälvis eripreemia.
2004. aastal esines ta XIII triennaaliga kaasnevatel graafikanäitustel
70. sünnipäeva puhul korraldas isikunäituse Deco galeriis.
Isiklikku
Abikaasa Herald Eelma (1960–1977), tütar Mae Vahur (Eelma) s.1960
Jānuži
Jānuži on küla (mazciems) Lätis Gulbene piirkonnas Lejasciemsi vallas.
Küla asub Riiast 179 kilomeetri kaugusel valla idaosas Sudaliņa jõe kaldal. Küla kohal asub jõel Jānuži veskijärv. Asulas on Veri ja Jānuži bussipeatus.
2007. aastal oli külas ligikaudu 40 elanikku.
568 eKr
Aasta 568 enne Kristuse sündi ehk meie ajaarvamist. Vana-Roomas oli see CLXXXVI (186.) aasta ab urbe condita.
Aleksandrova
Aleksandrova võib tähendada järgmist:
Steinbergstein
Steinbergstein on 2215 m kõrge mägi Kitzbüheli Alpides Austrias.
Asukoht
Steinbergstein kõrgub Windauer Ache ja Kelchsauer Ache orgude vahel. Tsirkusorg Steinbergsteini põhjakülje, Ramkarkopfi (2063 m) ja Steinbergi (1886 m) vahel, kus on palju allikaid, moodustab Steinberggrabeni oja, mis voolab Windauer Achesse. Trattenbachi oja lähe asub Steinbergist lõunas, toites Kurze Grundachet, mis on Kelchsauer Ache lisajõgi.
Tõus
Kelchsaust kulgeb marsruut piki rada mööda Sonnblicki suupistebaarist Demmelsi hütini. Siit kulgeb see läbi Lodron Almi läbi avatud mägikarjamaa kuni Lodroni tipuni (1925 m). Siit on 1,5-tunnine jalutuskäik Steinbergsteini tippu. Kogu teekonna jaoks peaks olema lubatud viis tundi.
Kõik rajad, eriti idaküljel asuvad, nõuavad kindlajalgsust. Talviti on Steinbergstein populaarne ja väljakutseidpakkuv suusareiside sihtkoht.
thumb|160x180px|Steinbergsteini tipurist
Tipp
Steinbergsteinil on terasest tehtud tipurist, kus on tempel ja tipuregister. Praegune rist püstitati 1978. aasta suvel.
Tipust avaneb muljetavaldav vaade Brixentali orule ja Kaiseri mägedele põhjas. Kitzbüheli Alpide hari koos silmatorkavate Salzachgeieri (2466 m) ja Kröndlhorni (2444 m) tippudega ulatub lõunasse.
Olgina linnaosa
pisi|Olgina asend Narvas Olgina on Narva lahuslinnaosa. Linnaosa pindala on 58 ha. Linnaosa ümbritseb Narva-Jõesuu linn.
Lembit Mägedi
Lembit Mägedi (28. jaanuar 1923 Rakvere – 31. august 2008) oli eesti näitleja ja kaitseliitlane.
Lembit Mägedi sündis Rakveres meisterkondiitri pojana, lõpetas Rakveres gümnaasiumi ja 1946. aastal Rakvere teatri õppestuudio.
Aastal 1933 astus ta Kaitseliidu noorkotkaste Roela rühma ridadesse. 1938. aastal avastas oma taibukuse ja energilisusega Kaitseliidu Roela üksikrühma pealiku korterisse tunginud murdvarga ja pälvis selle eest tunnustust.
Teise maailmasõja ajal sai temast Narva pataljoni võitleja.
Ta töötas aastatel 1946–1950 Rakvere teatris, 1950–1951 Lõuna-Eesti Teatris, 1951–1952 Ugalas, 1952–1961 Vanemuises, 1961–1988 Endlas, mänginud Endla lavastustes ka hiljem.
Taasiseseisvunud Eestis sai Lembit Mägedist üks Kaitseliidu taasellukutsujaid, Pärnumaa maleva asutajaliige ning esimene taastamisjärgne pealik. Ta oli ka noorkotkaste maleva pealik. Tema viimane ametikoht oli Soontagana malevkonna formeerimismeeskonnas.
Poliitiline tegevus
Mägedi oli Eesti Rahvusliku Sõltumatuse Partei, Isamaaliidu ning Isamaa ja Res Publica Liidu liige.
Isiklikku
Elanud koos Ellen Kaarmaga, kellega oli ühine poeg Tõnu Kilgas. Alates 1968. aastast oli ta abielus Reet Leissar-Mägediga.
Jelgava gümnaasium
pisi|Endine koolimaja (enne maid 2010) Jelgava gümnaasium (läti keeles Jelgavas akadēmiskā ģimnāzija) oli õppeasutus Lätis Jelgavas. See oli vanim kõrgemat haridust andev kool Lätis.
Kool asutati 1775 Kuramaa ja Zemgale hertsogi Peter von Bironi eestvõttel nime all Academia Petrina.
1915 evakueeriti kool Esimese maailmasõja tõttu Taganrogi. 1919 jätkas kool tegevust Jelgavas ''1. riikliku keskkoolina (läti keeles 1. valsts vidusskola), mis 1923 korraldati ümber Jelgava gümnaasiumiks''. Kool tegutses kuni 1944.
Nii lihtsalt ei saa
"Nii lihtsalt ei saa" on ansambli Põhja-Tallinn laul ja singel. Laul on ansambli debüütplaadilt "Per aspera ad astra".
Laul valiti üheks 2012. aasta Raadio 2 Aastahitiks.
Pärnu Tammsaare Kool
Pärnu Tammsaare Kool on vene õppekeelega kool Pärnus.
Jelgava gümnaasium
Tänapäeval asub endises koolimajas Ģederts Eliassi Ajaloo- ja Kunstimuuseum.
Pärnu Tammsaare Kool
Kool on asutatud aastal 1945 Pärnu 3. Keskkoolina, 1. juulist 1995 kuni 1. septembrini 2015 oli kooli nimeks Pärnu Vene Gümnaasium.
Aastani 1965 asus kool hoonetes Rüütli 2, Nikolai 26 ja Kuninga 29 (praeguste tänavanimede järgi). Kooli praegune aadress on A. H. Tammsaare puiestee 30.
Balvu stacija
pisi|left|Balvi jaamahoone Balvu stacija (ka Kubuli, tõlkes Balvi raudteejaam) on küla (vidējciems) Lätis Balvi piirkonnas Kubuli vallas. Küla on kujunenud valla keskuseks pärast selle endise keskuse Kurna Kubuliga liitmist, Küla jääb piirkonna keskusest Balvist 5,5 ja Riiast 215,5 kilomeetri kaugusel.
Küla tekkis Ieriķi–Gulbene–Abrene raudtee valmimise järel Balvi raudteejaama juurde. Nõukogude perioodil oli see Kubuli külanõukogu halduskeskuseks, ühtlasi asus seal kohaliku Balvi sovhoosi keskasula.
Balvu stacija külaga on ühendatud Fabrika, Druvenīki ja Kurna külad, ühtlasi kujunes selle esmaseks nimetuseks Kubuli.
569 eKr
Aasta 569 enne Kristuse sündi ehk meie ajaarvamist. Vana-Roomas oli see CLXXXV (185.) aasta ab urbe condita.
Semliki metsa viirus
Meditsiinis uuritakse Semliki metsa viirust kui võimalikku abivahendit, mida saaks kasutada geeniteraapias ja vähiravis.
Isoleerimine
Semliki metsa viirus isoleeriti esimest korda 1942. aastal 130 emasest Aedes abnormalis'e liiki moskiitost, kes püüti kinni Ugandast Semliki metsast. Viiruse looduslik selgroogne peremeesorganism on teadmata, kuid nakatumist on dokumenteeritud inimestel, hobustel, ahvidel, lindudel, närilistel ja koduloomadel. Semliki metsa viirust seostatakse hobuste entsefaliidi puhanguga Senegalis aastal 1974. 1987. aastal eraldati Kesk-Aafrika vabariigis 22 Prantsuse sõduri verest Semliki metsa viirus. Nakatunud kannatasid palaviku, raskete peavalude, lihasevalude ja artriidi all. Samal ajal isoleeriti viirus ka kohalikest Aedes aegypti moskiitodest.
Patogeensus
Semliki metsa viirust ei peeta inimesele patogeenseks, aga see on ohtlik närilistele. Inimeste seas on dokumenteeritud vaid üks surmajuhtum. Surmavalt haigestus teadlane, kes töötas SFV Osterrieth tüvega. Võimalik, et nakatumist võimaldas varem diagnoositud tugev immuunsüsteemi puudulikkus. Sümptomitena esinesid kõnevõime kadumine, krambid, kooma ning lõpuks südametöö ja hingamise seiskumine. Esmalt kahtlustati, et tegemist on neuroloogilise häirega. Pärast lahkamist avastati patsiendi seljaajuvedelikust ja ajust viiruseosakesi ning surma põhjuseks osutus viiruslik meningiit. On teada, et teadlane töötas BHK (hamstripoja neeru) rakkudest eraldatud viiruse supernatandiga, kuid nakatumise viis ja nakkusdoos on teadmata.
Virioni ehitus
Semliki metsa viiruse virion on 65–70 nm läbimõõduga sfäär. Tema positiivse polaarsusega RNA-molekul on pakitud ikosaeedrilisse 30 nm läbimõõduga nukleokapsiidi, millel on T=4-sümmeetria. Nukleokapsiid on ümbritsetud peremehe raku plasmamembraanist pärineva lipiidse kaksikkihiga, mille sees paiknevad viiruse kodeeritud glükoproteiinid E1, E2, E3 ja 6K. Viiruse piigid ehk ogad on moodustunud transmembraansetest struktuursetest glükoproteiinidest E1 ja E2, mis esinevad heterodimeersel kujul. Viirusel on 80 piiki, millest igaüks koosneb kolmest E1-E2 dimeerist ja ulatub umbes 20 nm võrra lipiidsest kakskikkihist välja. E3 on virioni pinnal asuv väike membraanivalk ning 6K on glükoproteiin, mille ülesandeks on arvatavasti virioni piigi stabiliseerimine.
Genoom
pisi|Semliki metsa viiruse mittestruktuurne valk nsP1 Semliki metsa viiruse genoom on positiivse polaarsusega lineaarne üheahelaline RNA, mille pikkus on ligikaudu 11 500 nukleotiidi. Genoomi võib jagada kaheks suureks alaks: mittestruktuurseid (nsP) valke kodeeriv ala, mis moodustab 2/3 viiruse genoomist, ning struktuurseid (sP) valke kodeeriv ala. Mittestruktuursed valgud transleeritakse RNA-lt ühe polüproteiinina – P1234, mille nsP2-s esinev proteaas lõikab hiljem neljaks eraldi valguks: nsP1, nsP2, nsP3, nsP4. Struktuursed valgud transkribeeritakse 26S subgenoomselt RNA-lt. Subgenoomne RNA on järjestuselt identne genoomse RNA N-terminaalsele kolmandikule. Sellelt transleeritakse esmalt polüproteiin, mis seejärel lõigatakse viieks struktuurseks valguks: kapsiidivalguks C ja glükoproteiinideks E3, E2, 6K ja E1.
Paljunemine
Viiruse genoomse RNA replikatsioon toimub eranditult raku tsütoplasmas. Replikatsioonis kasutatakse vaheühendina negatiivset RNA ahelat. See on omane kõigile positiivse polaarsusega RNA viirustele. Esimese etapina toimub viiruse kapsiidist vabanenud 42S RNA translatsioon. Selle tagajärjel tekib mittestruktuurne polüproteiin, mis on eellaseks mittestruktuursetele valkudele nsP1, nsP2, nsP3 ja nsP4. Tekkinud polüproteiini lõikab neljaks erinevaks valguks nsP2. Need neli valku ja nende eelvalgud moodustavad viiruse paljunemiseks vajaminevad replikatsioonikompleksid ja viivad läbi viiruse pärilikkusaine replikatsiooni.
SFV RNA replikatsioon koosneb kahest faasist, mida nimetatakse varajaseks ja hiliseks replikatsiooniks. Varajase replikatsiooni käigus sünteesitakse negatiivne RNA ahel. Hilises replikatsioonis toimub negatiivse ahela põhjal uute positiivsete genoomsete ja subgenoomsete RNA ahelate süntees. Negatiivse täispika komplementaarse 42S RNA ahela süntees sõltub pidevast valgusünteesist ja toimub esimese 3–4 tunni jooksul pärast infektsiooni ning lõppeb siis järsult. Varajases replikatsioonis on rakus vaba nsP2 kontsentratsioon nõrk, mistõttu toimub uute sünteesitud polüproteiinide lahtilõikamine aeglaselt ja seega on need suhteliselt stabiilsed. Neli tundi pärast viiruse rakku sisenemist saavutab positiivse genoomse RNA süntees maksimumkiiruse, mis jätkub raku surmani. Hilises replikatsioonis on nsP2 saavutanud tugeva kontsentratsiooni, mistõttu lõigatakse vastsünteesitud polüproteiine kiiresti osadeks ja seega väheneb ka polüproteiinide stabiilsus.
Kasutamine geeniteraapias
Semliki metsa viiruse vektorid suudavad edukalt sisestada geene paljude rakkude DNA-sse, kaasaarvatud neuronitesse. Seetõttu üritatakse seda kasutada kesknärvisüsteemi haiguste, näiteks Parkinsoni tõve ravimiseks. SFV vektoreid on edukalt kasutatud geeniteraapias, vaktsineerimisel ja rekombinantsete valkude tootmisel. Lisaks viiruse võimele siseneda kudedesse suudab see sisestada DNA-sse heteroloogseid geene pikkusega kuni 7000 aluspaari. Praegune Semliki metsa viiruse vektorite põlvkond SFV1 on arendatud SFV prototüüptüvest. Nakatamisvõimelist viirust, mis on sünteesitud täispika prototüüp-cDNA põhjal, nimetatakse SFV4-ks. Geeniteraapia otstarbeks on võimalik valmistada spetsiaalseid paljunemisvõimetuid viiruselaadseid partikleid. Selleks viiakse rakku eraldi pSFV1 plasmiid ning teine plasmiid, mis sisaldab viiruse struktuurseid geene. Selline meetod tagab ohutuse nii patsientidele kui ka teadlastele, kes selle viirusega töötavad. Juhul kui rakku on viidud kaks eraldi plasmiidi, toimub viiruse kapsiidi- ja piigigeenide translatsioon eraldi. Paljunemisvõimetud viiruselaadsed partiklid on SVF4-ga struktuurilt, nakatamisvõimelt ja RNA replikatsioonilt identsed, kuid erinevalt SFV4-st ei suuda need luua uusi viiruseosakesi, seega ei saa viirus levida teistesse rakkudesse.
Alaveski järv
Alaveski järv (ka Küti Alaveski järv) on järv Võru maakonnas Võru vallas Noodaskülas. Veekogu pindala on 0,9 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 447 m.
Mäeveski järv
Mäeveski järv (ka Küti Mäeveski järv) on järv Võru maakonnas Võru vallas Noodaskülas. Veekogu pindala on 0,8 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 469 m.
Emajõe rohekoridor
Emajõe rohekoridor ehk rohevöönd on looduslike ja poollooduslike alade kompleks Tartu linnas, mis moodustab linna rohetaristu põhiosa, pakkudes kõiki ökosüsteemiteenuseid ning aidates tagada elurikkuse ja sidususe kesklinna parkide süsteemi, linna rohevõrgustiku ja linnalähiste rohealade vahel Kärevere looduskaitsealast kuni Ropka-Ihaste looduskaitsealani.
Linna tähtsuselt teine rohekoridor on raudteekoridor, mis ühendab linnavälised poollooduslikud ja looduslikud alad linnaga.
Vladõslav Buhharjev
Vladõslav Buhharjev (ukraina keeles Бухарєв Владислав Вікторович; sündinud 14. märtsil 1969 Sumõ oblastis) on Ukraina poliitik ja riigiametnik.
Töökäik
2014. aastal valiti ta valmisringkonnast nr 162 Ukraina Ülemraadasse, kus ta oli XIII koosseisu liige vahemikus 27. november 2014 kuni 29. august 2019.
Vahemikus 11. juunist kuni 11. septembrini 2019 juhtis ta Ukraina Välisluureteenistust.
11. septembril 2019 nimetas president ta Ukraina Julgeolekuteenistuse ülema esimeseks asetäitjaks ning vabastas ta sellest ametist 8. novembril 2019.
Saare maakonna veekogude loend
Saare maakonna veekogude loend
Väikse-Prangli
Väikse-Prangli (ka Vahtra) oli küla Tartumaal, ajalooliselt Krüüdneri mõisa alal. Küla jääb tänapäeval Krüüdneri küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Kambja kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Krüüdneri külaga.
1920. aastatel moodustati endise Vastse-Prangli mõisa maadele Vastse-Prangli asundus (ka Väikse-Prangli asundus), mis hiljem muudeti külaks.
Annasmuiža
Annasmuiža on mitme Läti küla nimi:
571 eKr
Aasta 571 enne Kristuse sündi ehk meie ajaarvamist. Vana-Roomas oli see CLXXXIII (183.) aasta ab urbe condita.
Hüüdre järv
Hüüdre järv (ka Hüüdra järv) on järv Põlvamaal Kanepi vallas Jõgehara külas.
Kirjeldus
Hüüdre järv on ida-lääne suunas piklik järv, mille pindala on 5,3 ha. Sügavus koos lendmudaga on umbes 11,5 m, millest vett umbes 8 m. Kaldad on järve põhja küljel järsud ja kruusased. Järve ümbritseb peamiselt mets, selle kaldale on rajatud ja rajamisel mõned elamud.
Veetaimi on järves umbes 16 liiki. Kaldaveetaimedest oli 1972. aastal ohtramalt näiteks kalmust, tarna, pilliroogu, soovõhka, hundinuia, ubalehte jt. Ujutaimedest oli ohtramalt vesikuppu, ujuvat jõgitakjat. Veesisestest taimedest domineeris vesikatk.
Zooplankton on äärmiselt liigivaene.
Kaladest leidub mudamaimu, kokre, teiste liikide (näiteks ahvena) esinemine on aastati ebaühtlane, sest järv jääb periooditi ummuksile.
Gussinoozjorsk
1939. aastal pruunsöekaevanduse juurde tekkinud asula 1953. aastal sai linnaõigused ja praeguse nime.
Peter Mitchell
Peter D. Mitchell (29. september 1920 Mitcham – 10. aprill 1992 Bodmin) oli briti biokeemik, kes pälvis 1978. aastal ATP sünteesi mehhanismide kirjeldamise eest kemiosmoosi hüpoteesiga Nobeli keemiaauhinna.
Kemiosmoosi hüpotees
1960ndail oli teada, et ATP on energiakandjaks elus looduses. Mehhanismid, mille kaudu ATP-d mitokondris sünteesitakse, jäid aga selgusetuks. ATP peamiseks allikaks peeti ekslikult substraadi tasemel fosforüülimist, mitte oksüdatiivset fosforüülimist, mida siis veel ei tuntud.
Mitchell taipas, et ioonide liikumisest läbi membraani põhjustatud elektrokeemiline membraanipotentsiaal võib tagada vajamineva energia ATP sünteesiks. Mitchell väitis oma töös, et ATP süntees on seotud elektrokeemilise gradiendiga, mis tekib mitokondri sisemise membraani eri pooltel. Tema väide sai kinnitust, kui mitokondri sisemembraanis avastati ensüüm ATP süntaas.
Alpha Baltic-Maratoni.lv
Alpha Baltic-Maratoni.lv (ka Alpha Baltic-Unitymarathons.com; UCI võistkonnakood ALB) on Läti jalgrattaklubi.
Klubi asutati 2011 ja on alates sellest ajast UCI Continentali meeskondi (inglise UCI Continental team).
Zellenes
Zellenes on küla (mazciems) Lätis Gulbene piirkonnas Lejasciemsi vallas.
Küla asub Riiast 170 kilomeetri kaugusel valla lääneosas. Külast saab alguse Tirziņa jõgi. Aastal 2007 oli külas 10 elanikku.
Hans Pawels
Hans Pawels oli 15.–16. sajandi Tallinna kaupmees, Oleviste kiriku eestseisja. Lasi aastatel 1513–1523 uuesti ehitada Oleviste kiriku Maarja kabeli. Tema mälestuseks on kabeli idaseinale püstitatud hilisgooti stiilis kenotaaf (1513–1516, kiviraidurid Clemens Pale ja Hinrik Byldensnyder), mis on Eesti kontekstis väljapaistva kunstilise väärtusega teos ja kantud kultuurimälestiste riiklikku registrisse.
Eluloolist
Hans Pawels ilmub allikates esmakordselt teates 1489/90. aasta jõulujootude kohta, mil ta võeti vastu Mustpeade vennaskonna liikmeks. Vennaskonda kuulub ta kindlalt 1493/94. aasta jootudeni. Samade pidustuste lõpul astub ta Suurgildi, mis tähendab, et ta on teinud oma meistriaastad ja saanud iseseisvaks kaupmeheks. 1493. või 1494. aastal ostis ta maja Pikal tänaval (Lange strate, hiljem Pikk 35) ja abiellus. 1495. aastal ostis ta teise maja Susterstrate ' l (Lai 30), olgugi et elas edasi Pika tänava majas. Hans Pawels sai linna kodanikuks 3. juunil 1495. Kõrgeim positsioon, mille ta Suurgildis saavutas, oli kaasistuja (Beisitzer) ja ta oli selles ametis 1512.–1514. aastani.
Hans Pawels kuulus Oleviste kogudusse aastast 1513 (võib-olla ka varem) kuni 1519. aastani ja ta oli üks kiriku eestseisjatest. Tema tegevusest kaupmehena on vähe teateid, kuid ta paistab olevat sisse vedanud veini ja tal on olnud sidemeid Lübeckis ja Danzigis. 1519. aastal ta suri ja viimane teade temast elavana on selle aasta märtsist, kus ta on kutsutud gildi vastlajootudele. Testament pole säilinud. Tema mälestamine gildis algas 1520. aasta ülestõusmispühade ajal.
Ühe Pawelsi järeltulijat puudutava 17. sajandist pärit dokumendi teatel on ta maetud Oleviste kirikusse naisega ühise hauaplaadi alla kiriku lääneosas. .
Tartu Hansapäevad 2015
Nagu viimastel aastatel kombeks, on Tartu kesklinn ka 2015. aasta Tartu Hansapäevadel jagatud eri aladeks. Jaanilinnas asuval Antoniuse õue laval esinevad muusikud ja tantsijad, Jaani kiriku ümbruses on käsitöö ja töökojad. Toomemäel Tartu Tähetorni ja Tartu Ülikooli Ajaloo Muuseumi läheduses on Teaduslinn, kus korraldatakse katseid, tutvustatakse leiutisi ja tehnikat. Toomkiriku varemetes asuval Toomelaval toimuvad ka kontserdid ning õhtuti näidatakse välikino. Lastelinnas toimuvad lasteüritused: muinasjutuvestmine, õpikojad jms, mängitakse laua-, spordi- ja osavusmänge ning näidatakse loomi. Tasku keskuse ümbruses asub Raualinn, kus toimuvad spordi- ja tehnikaüritused, sealhulgas amatöör-rammumeeste karikasari. Avatud on Jõelinn, kus toimuvad kontserdid ja tantsuõhtud Lodjakoja Jõekohvikus. Pirogovi platsil seatakse üles Maitseelamuste linn. Raekoja platsil, Rüütli ja Küüni tänaval ning nende ümbruses toimub tavapärane hansalaat.
Hansapäevadega samal ajal toimub ka muusikafestival Klaaspärlimäng 9.-14. juulil.
Hans Pawels
Kenotaaf
Kenotaafil on kujutatud Hans Pawelsi peremärki ja skeleti kohal seinal olev viierealine tekst lõpeb sõnadega "Hans Pawelsi mälestuseks". Vastuseks küsimusele, miks rajas Pawels oma kenotaafi kabeli välisseina, mitte liturgiliselt prestiižsemasse kabeliruumi omaenda hauakivi lähedusse, on pakutud võimalus, et Pawelsi üheks motiiviks võis olla soov siduda oma mälestusmärk kiriklike rituaalidega, eriti ümber pühakoja toimuvate protsessioonidega, mis taganuks talle suurema publiku ja suurema hulga eestpalveid.
Tartu Hansapäevad 2015
Nagu ka eelmisel aastal, juhib Tartu 2015. aasta hansapäevade korraldustoimkonda Jaanus Tepomees.
Riders to the Sea
"Riders to the Sea" on iiri kirjaniku John Millington Synge'i näidend.
See on ühevaatuseline tragöödia. Tegevus leiab aset Arani saartel Iirimaa läänerannikul. Peategelasteks on vanaldane iiri naine Maurya, tema tütred Cathleen ja Nora ning poeg Bartley. Maurya mehe ja viie poja elud on nõudnud meri. Bartley plaanib seilata Connemarasse hobust müüma ning ei hooli ema palvetest reisist loobuda. Maurya kardab kaotada oma viimast poega ning loo lõpus selgub, et kardetu osutub tõeks.
Näidendi esietendus toimus 25. veebruaril 1904 Dublinis.
Korgõsilla sulg
Korgõsilla sulg on järv Võru maakonnas Võru vallas Hellekunnu ja Sutte külas. Veekogu pindala on 0,8 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 426 m.
Djeboki lahing
Djeboki lahing oli Põhja-Mali konflikti kokkupõrge, mis toimus 2013. aasta märtsis Djeboki piirkonnas Malis.
Lahing
Prantsusmaa ja Mali väed suundusid 12. märtsil Gaost In Zekouani, kus nad samal õhtul otsinguoperatsioonid käivitasid. Alguses mässulist leida ei õnnestunud, kuid öö jõudsid tulid piirkonda kaks islamistide pikapit ning mässulised avasid sõjaväelaste vastu tule. Autod õnnestus hävitada, kuid islamistid pääsesid põgenema. Hiljem märgati paari kilomeetri kaugusel veel kahte kahtlast pikapit, millest üks õnnestus valitsusvägedel hävitada. Prantslased jätkasid järgmisel päeval otsinguid ning leidsid isetehtud lõhkeseade. Vahetult pärast pommi leidmist sattusid sõdurid džihadistide varitsusse, kuid ründajad õnnestus taas põgenema panna. Islamistide järjekordne rünnak pani Mali ja Prantsusmaa sõdurid lõpuks taanduma, metsas asunud terroristide positsioone hakati pommitama. Öösel tulevahetused lõppesid ning valitsusväed võtsid kogu ala enda kontrolli alla. Vastaste laipu või muid jälgi leida ei õnnestunud.
14. märtsil märgati õhust Prantsusmaa ja Mali kolonnist eespool teel pikapit ning lõhkekeha paigaldavaid mässulisi. Sündmuskohale saadeti lennukid ning kolm helikopterit. Nad korraldasid kuuele pikapile Torteulis varitsuse, osad autodest olid täidetud lõhkeainega. Helikopteritulega õnnestus kõik autod hävitada. Järgmisel päeval saabus Torteulisse ka valitsusvägede jalavägi, kuid satuti mässuliste tule alla. Pärast lühikest tulevahetust põgenesid islamistid metsa.
Järgmisel päeval korraldasid prantslased Zekouanis otsingud, kuid midagi kahtlast ei leitud. Djeboki lahingus ühtegi Mali ega Prantsuse sõdurit ei hukkunud, mässulistest kaotas elu hinnanguliselt 15–40.
Annas
Annas (ka Anna või Annasmuiža, vanasti ka Annenhof, Anenhof või Annas muiža) on küla (mazciems) Lätis Cēsise piirkonnas Zaube vallas. Aastail 2009–2021 kuulus küla Amata piirkonda.
Annas asub valla põhjaosas merepinnast 213 meetri kõrgusel Nelabaise järve põhja- ja idakaldal. Küla jääb valla keskusest Zaubest 10 ja Riiast 94 kilomeetri kaugusele. Seal asub Annase bussipeatus.
Külas asuvad Anna mõisa muinaskalmed ehk Kirikumägi on arheoloogiamälestisena regionaalse kaitse all. .
Aastal 2019 oli külas 13 elanikku.
Papiniidu
Papiniidu on paikkond Pärnus, mis jääb kesklinna ja Raeküla linnaosa vahele.
Ajalugu
19. sajandi alguses asus Papiniidus mõis. Hiljem tegutses seal 1909. aastal valminud Pärnu Linaketramis- ja Kudumisvabrik, mille hoonete baasil avati seal 1896 Esimese Juurdeveoraudteede Seltsi Pärnu–Mõisaküla–Viljandi kitsarööpmelise raudtee remonditöökoda.
572 eKr
Aasta 572 enne Kristuse sündi ehk meie ajaarvamist. Vana-Roomas oli see CLXXXII (182.) aasta ab urbe condita.
Lennox Berkeley
Sir Lennox Randal Francis Berkeley (12. mai 1903 Oxford – 26. detsember 1989 London) oli inglise helilooja.
Ta õppis Pariisis Nadia Boulangeri juures, saades mõjutusi prantsuse muusikast ja Igor Stravinskist. Ta oli Londoni Kuningliku Muusikaakadeemia professor.
Looming
Ooper "Kutse lõunale" 1954, "Nelson" 1954, "Ruff" 1956, ballett "Parise kohus" 1938, 1940–1977 jooksul 4 sümfooniat, Sümfoniett 1950, Avamäng, Divertisment 1943, Nokturn 1946, koostöös Britteniga süit "Neli kataloonia tantsu", Serenaad keelpillidele, Variatsioonid Gibbonsi teemale, 2 klaverikontserti 1947/1958, Kontsert kahele klaverile 1948, Flöödikontsert 1952, Kitarrikontsert 1974, 2 keelpillikvartetti, Sonaat vioolale, oratoorium "Jonah" 1935.
Raketikaitse
pisi|300px|[[Mandritevaheline ballistiline rakett LGM-30 Minuteman III startimas Vandenbergi õhuväebaasi raketišahtist.]] Raketikaitse ehk raketitõrjesüsteem on süsteem, relv või tehnoloogia, mida kasutatakse ründavate rakettide avastamiseks, jälgimiseks ja hävitamiseks. Algselt kavandati seda kaitseks mandritevaheliste tuumarakettide vastu, aga nüüdseks on kasutusala laienenud ka väiksema tegevusraadiusega rakettide kahjutukstegemisele.
Rakettide hävitamise tehnoloogia on ajas muutunud. 1960. aastatel kasutati mandritevaheliste rakettide neutraliseerimiseks tuumalõhkepäid. Viimastel kümnenditel on kasutusele võetud kineetilised relvad, millel puudub lõhkeaine üldse. Tänapäeval on arendamisel ja piiratult kasutusele võetud lennukitele paigaldatud võimsad laserid.
Raketikaitsesüsteeme on teiste hulgas välja töötanud Ameerika Ühendriigid, Suurbritannia, Venemaa, Prantsusmaa, India, Hiina ja Iisrael.
Raketikaitse kategooriad
Raketikaitset võib jaotada järgnevate tunnuste alusel: ründavate rakettide tüüp ja tegevusraadius, vaenlase raketi asukoht vaheltlõikamise hetkel või kas vaheltlõikamine toimub atmosfääris või sellest väljaspool.
Rakettide tüüp ja/või tegevusraadius
Raketid võib jagada tegevusraadiuse ja lendamiskiiruse järgi kolme rühma: mandritevahelised, keskmaa- ja lühimaaraketid. Iga kategooria jaoks on raketikaitsel omad nõuded ja süsteemid. Raketikaitsesüsteemid mis on mõeldud hävitama ühte konkreetset raketitüüpi, on enamasti võimetud teistsuguste rakettide vastu.