cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
The Sovereignty of Good
Täiuse idee
Kunstnik saa aru, kuidas tahe on reaalsusele kuuletumine, mis ideaaljuhul viib olukorrani, kus valikut ei ole. Murdochi moraalipsühholoogia ei vastanda kunsti ja moraali, vaid näitab neid ühe võitluse aspektidena. Eksistentsialistlik-biheivioristlik vaade ei seleta kunsti rahuldavalt: selles nähti mängutaolist tegevust, mida tehakse selle enese pärast ning on selle kaasnähtus, et me ei ole täiesti ratsionaalsed. See on talumatu arusaam kunstist. Naastes filosoofilistest teooriatest lihtsate asjade juurde, milles oleme kindlad, peame naasma selle juurde, mida me teame suure kunsti kohta ja moraalse taipamise kohta, mida see kätkeb, ja moraalsete saavutuste juurde, mida see kujutab. Headust ja ilu ei tule vastandada, vaid need on suuresti ühe ja sama struktuuri osad. Platon, kes ütleb, et ilu on ainus vaimne asi, mida me vahetult loomu poolest armastame, peab kaunist hea sissejuhatuseks. Nii et esteetilised olukorrad on pigem moraali juhtumid kui moraali analoogid. Voorus on nii kunstniku kui ka hea inimese puhul looduse isetu tähelepanemine, mida on kerge öelda, kuid raske teha. Kunstnikud on sellest rääkinud, näiteks Rainer Maria Rilke räägib, kuidas Paul Cézanne kulutab armastust anonüümses töös.
Eksistentsiaalses-biheivioristlikus vaates sai moraalisubjekt läbi kõige tühjemate ja üldisemate moraaliterminitega nagu "hea" ja "õige". Tühjad moraalisõnad vastavad tahte tühjusele. Et tahe saaks olla täiesti vaba, ei tohi maailmas, milles ta liigub, olla moraalseid tunnusjooni, nii et moraal saab täielikult mahtuda puhta valiku sildi alla. Murdoch vastupidi ütleb, et ilma üldiste sõnadeta saab läbi ning kogu moraalitöö tuleb teha teisaste sõnadega. Subjekt ei ütle mitte: "See on õige, ma valin selle," vaid: "See on ..." (normatiivsed kirjeldavad sõnad), ja tegu järeldub loomulikul moel. Et pole tühja valikut, siis pole ka tühja sõna. Murdoch ei taha siiski sõnast "hea" lahti saada, vaid taastada selle väärikus ja autoriteet, mis sel oli enne George Edward Moore'i. Individuaalsele suunatud tähelepanu pingutus ja reaalsusele kuuletumine on armastuse väljendus, ning reaalsus ja individuaalne on moraalsetes kontekstides ideaalsed lõpp-punktid, mõistuse ideed. Selles kontekstis elabki hüve mõiste. "Hea", "reaalne" ja "armastus" on lähedalt seotud. Siit leiame hüve määratlematuse sügava tähenduse. Hüve ei ole määratlematu mitte neil põhjustel, mille esitavad Moore'i järglased, vaid sellepärast, et ligitõmbavat, kuid ammendamatut reaalsust on lõputult raske taibata. Kui Moore püüdis öelda, et hüve on olemas, aga selle olemuse kohta pole võimalik midagi öelda, oli ta tõele palju lähemal, kui ta arvas. Kui hüve taipamine on individuaalse ja reaalse taipamine, siis hüve on lõputult tabamatu nagu reaalsuski.
Seda pilti tuleb võtta moraali üldise metafüüsilise taustana, mitte vormelina, mis igale moraaliaktile valgust heidab. Sellist vormelit ei ole. Me ei ole alati individuaalset otsivad indiviidid, me ei reageeri alati täiuse idee tõmbele. Sageli me oleme lihtsalt kes tahes, kes teeb, mida teha tuleb, või teeb lihtsaid valikuid tavalistel avalikel kaalutlustel, ja mõned filosoofid analüüsivadki ainult seda olukorda. Arusaam moraalist kui millestki, mis kaasab kogu isiku ning võib viia spetsiaalse ja esoteerilise nägemise ja jutuni, on tõesti moraalselt ohtlik. Moraali avaliku ja privaatse tasandi vaheline mõttevahetus tuleb sageli mõlemale kasuks ning on tavaliselt vältimatu. Ka "konventsionaalne" tasand ei pruugi olla nii lihtne, nagu paistab. Tähele panna on tarvis kogu aeg, me "vaatame" ka näiliselt tühjadel ja igapäevastel hetkedel, tehes neid väikesi piiluvaid kujutlusvõime pingutusi, millel on nii tähtsad kumulatiivsed tagajärjed.
Murdoch ei taha öelda, et taipamine ja südame puhtus on tähtsamad kui teod (on kardetud, et Moore'i järgi tuleb nii välja). Avalikud teod on iseenesest tähtsad ning tähtsad ka sellepärast, et nad toetavad ja kannustavad siseelu. Seesmine ei saa väliseta läbi. Mitte ainult, et elamused vajavad väliste rituaalide raame; avalikud teod võivad vallandada psüühilist energiat, mis teisiti ei vallandu. Kohmakas innutu tegu võib ootamatult kaasa tuua koha, kuhu paigutub armu idee. Mõnikord võime otsustada toimida abstraktselt reegli järgi, ignoreerides nägemist ja sellest saadud sundivat energiat, ning leida ootamatult, et see võib anda nii energiat kui ka nägemist. Otsustamine, millal proovida selliseid hüppeid, on üks raskemaid moraaliprobleeme. Kui me hüppame sellest ette, mida me teame, siis me peame ikkagi proovima järele jõuda. Tahe ei saa teadmisest väga palju ette joosta, ja tähelepanu on meie igapäevane leib.
Murdoch ei pretendeeri moraalisubjektide ja moraalisõnade neutraalsele loogilisele analüüsile. Ja ka Hampshire'i pilt pole neutraalne, nagu ta ise möönab: võib-olla ühiskonnas, kus inimese teoreetilistele arvamustele ja religioossetele uskumustele omistatakse ülim tähtsus, tuleb inimest pidada vastutavaks oma uskumuste eest samavõrd kui oma käitumise eest teiste suhtes. Seda ta vastandab utilitaristlikule kultuurile, ja räägib isiksuseteooria valikust, mõistes valikut eksistentsialistlikult vabana. Murdochi järgi aga ei tähenda teooria normatiivsus, et teooria oleks vabalt valitav. Murdochi metafüüsikavisand, lõpule viimata mittedogmaatiline naturalism, on tsirkulaarsete definitsioonidega nagu teisedki teooriad. Ka konkureeriv teooria on tsirkulaarne.
Filosoofid on alati püüdnud inimhinge kujutada, ning kuna moraal vajab selliseid pilte ja teadus ei saa moraali peale sundida, siis tundub, et pole põhjust, miks filosoofid ei peaks püüdma tavalisele moraalielule süstemaatilist seletavat tausta anda. Tuleb anda rikkad ja viljakad mõisteskeemid, mis aitaksid moraalse edenemise ja moraalse nurjumise loomuse üle ning moraalitemperamentide lahknemise põhjuste üle järele mõelda ja neid mõista. Murdoch ütleb, et tema teooria seletab, miks inimesed hoiavad kinni eksistentsialistlikest teooriatest, aga ümberpöördult mitte. Murdoch ütleb, et tema visandi üle tuleb otsustada selle järgi, kui palju see suudab seostada, valgustada, seletada ning pakkuda uusi viljakaid võimalusi järelemõtlemiseks.
Hüve suveräänsus teiste mõistete üle
Inimteadvuse areng on lahutamatult seotud metafooride kasutamisega. Need on fundamentaalsed vormid, milles me mõistame omaenda asendit – niisugused on ruumimetafoorid, liikumismetafoorid, nägemismetafoorid. Filosoofia, sealhulgas moraalifilosoofia, on sageli innustunud kujunditest, mida ta on pidanud kõige tähtsamateks; ta on toonud selgust juba olemasolevatesse ja välja töötanud uusi. Filosoofiline argumentatsioon, mis seisneb niisuguses kujundite mängus, on tavaliselt ebaveenev (pean silmas suuri metafüüsilisi süsteeme), ja paljud tänapäeva mõtlejad ei näe selles mingit väärtust. Sellise argumentatsiooni staatus ja väärtus tekitavad küll küsimusi, kuid Murdochi meelest on selliseid liike mõisteid, mida ilma metafoorita ei saa arutada, sest need mõisted on iseenesest sügavalt metafoorsed ning neid ei saa taandada mittemetafoorsetele komponentidele, kaotamata nende tõelist tähendust. Kaasaegne biheivioristlik filosoofia on püüdnud teatud moraalimõisteid niiviisi analüüsida, kuid Murdochile ei tundu need katsed edukatena. Neid on ajendanud muu hulgas muuta moraali filosoofilist arutamist neutraalseks, kiretuks. Analüüs lihtsate ja selgete terminite abil püüab metafoore moraalsest koormast vabastada. Ka see tundub Murdochile ebaõigena. Moraalifilosoofia ei saa vältida erapoolikust, see on varjatult omane ka justkui neutraalsetele filosoofidele. Moraalifilosoofia on kõige inimtegevuse kõige tähtsama liigi uurimine. Murdochi järgi on sellelt tarvis kahte asja. Uurimine peab olema realistlik. Inimloomusel on teatud omadused, mis me saame avastada, ja igas arutelus moraali üle tuleb neile ette näha õige koht. Teiseks, kuna ükski eetikasüsteem ei saa läbi ideaalita, peab see ideaal olema väärikas. Eetika ei pea piirduma tavakäitumise analüüsiga. Ta peab püstitama hüpoteesi hea käitumise kohta ning ka selle kohta, kuidas seda saavutada. Moraalifilosoofid peavad vastama küsimusele, kuidas me saame muutuda paremaks. Murdochi arvates ilmub vastus selgitava ja veenva metafoori kujul.
Murdoch rajab oma argumendi kahele teesile: inimesed on loomult egoistlikud ja inimelul ei ole välist mõtet, telost. Vaatamata eredatele, kuid harvadele eranditele tundub inimeste loomupärane egoistlikkus kaheldamatuna. Hing on ajalooliselt determineritud indiviid, kes väsimatult hoolitseb iseenda eest. Mõnes mõttes on ta nagu masin: töötamiseks on tal tarvis energiaallikat ja tal on eelsoodumus toimida šabloonide järgi. Valikuvabadus pole tal tavaliselt kuigi suur. Ta veedab aega põhiliselt unistades ning asub vastumeelselt ebameeldiva tegevuse kallale. Tema teadvus ei ole läbipaistev klaas, läbi mille ta maailma vaatab, vaid fantaasiate pilv, mis kaitseb hinge valu eest. Ta otsib aina lohutust, küll ülespuhutusest, küll väljamõeldisest oma loodusliku otstarbe kohta. Isegi tema armastus on enamasti enesekinnitus. Väidet, et inimelus ei ole välist mõtet või telost, on sama raske tõestada kui vastupidist väidet, sellepärast Murdoch lihtsalt lähtub sellest. Ta ei näe alust arvata, et inimelu ei ole eneseküllane. Elus on küllalt eeskujusid ja eesmärke, kuid puudub ühine või kas või väliselt tagatud eeskuju või eesmärk, mida otsivad filosoofid ja teoloogid. Me olemegi üürikesed surelikud olendid, kes on allutatud paratamatusele ja juhusele. Murdoch tahab öelda, et Jumalat sõna traditsioonilises mõttes ei ole, aga traditsiooniline mõte vahest ongi ainuvõimalik. Kui Dietrich Bonhoeffer ütleb, et Jumal tahab, et me elaksime nii, nagu Jumalat ei oleks, siis Murdochio kahtlustuse järgi tarvitab ta sõnu valesti. Ka Jumala metafüüsilised aseained Mõistus, Teadus ja Ajalugu on valejumalad. Meie saatust saab uurida, kuid mitte õigustada ega täielikult seletada. Me oleme üleni kastetud sellesse maailma. Ja kui inimelust saab leida mingi mõtte või ühtsuse, nagu me ikka veel unistame, siis tuleb seda otsida inimkogemusest, millest väljaspool pole mitte midagi.
Milline koht selles inimesepildis jääb emotsiooniidele? Emotsioonid etendavad siin olulist osa, nad tungivad siia Kantil lahti jäetud tagauksest. Just seda kasutas romantism. Puritaanlus ja romantism on loomulikud partnerid, ja nende partnerlus säilib meie päevini. Kant ei tunnistanud emotsioone formaalselt moraali struktuuriosaks. Ta osutab erinevusele praktilise armastuse vahel, mis kuulub mõistuspäraste tegevuste hulka, ja patoloogilise armastuse vahel, millel on pistmist ainult tunnetega. Ta tahab mõistuse puhtad operatsioonid eraldada segasest ja kirglikust empiirilisest hingest. Ent ometi omistab ta allutatud osa ühele emotsioonile – austusele moraaliseaduse vastu. See emotsioon on midagi haavatud uhkuse taolist, mis käib kaasas kohuse tunnistamisega, kuigi ei motiveeri seda. See on tegelik vabadusekogemus (mis on suguluses ängikogemusega eksistentsialismis), selle teadvustamine, et hoolimata kirgede mõjust oleme ikkagi võimelised toimima mõistuspäraselt. Sellele mõistele on lähedane Kanti elegantne ülevakäsitus. Me kogeme ülevat, kui me pärast kokkupuudet looduse kohutava juhuslikkuse või inimese kurja saatusega naaseme iseenda juurde, värisedes uhkelt omaenda mõistuse vägevusest. Kui haletsusväärsed me ka ei oleks, meie teadvuse väärtus on lõputu. Emotsioonidel on lubatud lavale naasta värina piinava läbielamisena – see on meie uhkete mõistusega olendite staatuse kõrvalsaadus.
Romantismis omandab see Kantil kõrvaline küsimus keskse koha. Romantism püüdis muuta surma ideed kannatuse ideeks. See on muidugi inimese alatine kiusatus. Üks lohutavamaid ideid üldse on märterluse idee. Kurjuse lunastamine kannatusega hüve embuses – mis võib olla lohutavam, või nagu ütleksid romantikud, erutavam? Isegi kristluse peamine kujund on just selle illegaalse transformatsiooni teenistuses. Imitatio Christi hilisel Søren Kierkegaardil on säärase romantilise eneseõigustuse väljapaistev näide, kuigi võib-olla on halb nõnda öelda suure ja erakordselt sümpaatse kirjaniku kohta, kes tõesti kannatas selle eest, et avastas oma kaasaegsetele mõned tõed. Erutav mõte vabastavast kannatusest hakkas varsti elavdama kantiaanluse puritaanliku komponendi karmust, taltsutades ja ilusaks tehes surma ideed, luues pseudosurma ja pseudoüüriksuse kultuse. Surmast saab haiglane ja erutav armastussurm (Liebestod), mis paremal juhul kütkestab ja kutsub esile magusa nukruse. Jutt ei ole suurtest klassikalistest romantistlikest kunstnikest nende parimates teostes, vaid üldisest tallatud rajast, mis viib Kanti juurest populaarsete tänapäeva filosoofideni. Kui uuskantiaanlik Lucifer näeb tõelise surma ja tõelise riski vastuhelki, leiab ta pelgupaiga ülevatest emotsioonidest ning varjub paljukannatunud vabaduse kujundi taha, mida õigusega peetakse filosoofide kohaseks uurimisaineks.
Püüdes leida midagi selget ja puhast kogemusest leitava segase egoistliku hinge piiride tagant, järgis Kant õiget intuitsiooni, kuid Murdochi arvates ei otsinud sealt, kust tarvis. Tema otsingud viisid ta tagasi iseduse juurde, mis omandas tal inglisarnaseid jooni, ja tema järgijad püüdsid sellise ingelliku iseduse piirest mitte väljuda. Murdoch vaatleb nüüd küsimuse "Kuidas me saame paremaks muutuda?" valguses uuesti hinge enesekaitset, mis moodustab nii võimsa energeetilise süsteemi. Võib kahelda, kas vormel, mis toetub ainult õigetele tegudele ajendava uhke tahte ideele, on realistlik ja paikapidav. Murdoch arvab, et tavalisel inimesel lihtsate ja talle vajalike religioossete ettekujutustega on õigem vaade asjadele kui voluntaristist filosoofidel. See vaade on ka paremas kooskõlas tänapäeva psühholoogia avastusteha. Religioon omistab tavaliselt tegude kõrval erilist tähtsust vaimuseisunditele (states of mind), vaadeldes viimaseid (südamepuhtus, vaimu tasasus) tegude geneetiliseks tingimuseks. Religioon pakub vaimu puhastamiseks teatud vahendeid. Usklik tunneb, et ta vajab täiendavat abi, ja ta saab sellega arvestada ("mitte mina, vaid Kristus"). Selle abi tegelikku olemasolu kasutatakse sageli argumendina religioossete õpetuste tõesuse kasuks. Tõsi küll, usklik võib palveid ja sakramente valesti kasutada – ainult lohutusvahendina. Palve võib tõesti meie teadvust paremaks teha, andes inimesele hea teo jaoks energia, mida kuskilt mujalt pole võtta. Psühholoogia toetab vaimuseisundite tähtsust ja täiendava energia kasulikkust. Psühholoogid võivad ajendada tänapäeva biheivioristidest filosoofe üle vaadata kogemuse ja teadvuse mõiste, millest nad on loobunud. Ent me ei näe tingimata seda, mis on meie ees. Oleme murede ja hirmudega koormatud loomad. Meie meel näeb lakkamatult, peaaegu alati vaeva, et luua liikuv, osalt moonutav kate, mis varjab meie eest osa maailmast. Meie teadvuste seisundid on kvalitatiivselt erinevad, meie fantaasiaid ja unistusi ei saa nimetada tühjadeks ja ebaolulisteks: need on tihedalt seotud meie tegevusega ja meie võimega valida ja tegutseda. Aga kui teadvusel on tähtsust, siis kõik see, mis teeb meid vähem egoistlikuks, objektiivseks ja realistlikuks, peab olema seotud voorusega.
RC Lens
pisi|Meeskond hooajal 1937/1938 Racing Club de Lens on Prantsusmaa jalgpalliklubi, mis mängib riigi kõrgliigas Ligue 1. Klubi loodi 1906. aastal Lensis.
Hooajal 1997–98 tuli Lens Prantsusmaa meistriks. Nii Lens kui ka Metz kogusid sel hooajal liigas 68 punkti, kuid Lens edestas Metzi parema väravatevahe poolest. Aastatel 1994 ja 1999 on Lens lisaks võitnud Prantsusmaa liigakarika. Hooajal 1999–2000 jõudis Lens UEFA karikasarjas poolfinaali, kus kaotati Inglismaa klubile Arsenal kahe mängu kokkuvõttes 1:3.
Klubi suurim rivaal on Lille ning kahe klubi vaheline derbi on tuntud nime all Derby du Nord.
Nova Scotia poolsaar
pisi|Nova Scotia poolsaare kaart Nova Scotia poolsaar (inglise keeles Nova Scotia peninsula, prantsuse keeles Péninsule de Nouvelle-Écosse) on Põhja-Ameerika piklik poolsaar, mis asub Kanada atlandirannikul.
Koloniaallaevastik (Battlestar Galactica)
Nimekiri sarjas nimetatud battlestar´idest
Admiral Nagala lipulaev. Nagala juhtis laevastikku peale seda, kui laevastiku peakorter Piconil oli esimeses rünnakulaines hävitatud. Atlantia ise hävis koos meeskonnaga lahingus Virgoni kohal, kuna see oli ühendatud CNP-programmiga. Koos Atlantiaga hävitati veel viis suurt laeva ja teadmata arv toetuslaevu. Peale admiral Nagala hukkumist võttis laevastiku juhtimise üle Galactica komandör Adama.
Häving
Koloniaallaevastik hävis pea täielikult Cylonite üllatusrünnakus. Nimelt olid laevad ühendatud Command Navigation Program (CNP) programmiga, millesse oli sisse ehitatud tagauksed, mille abil Cylonid omandasid kontrolli sõjalaevade üle. Kui Koloniaallaevastiku sõjalaevad üritasid alustada kaitselahinguid ja rünnata vaenlase laevu, siis anti Cylonite poolt laevade arvutitele käsk ennast välja lülitada. Selle tulemusl lülitusid laevade kõik süsteemid (sealhulgas ka relvad ja peatoide) välja, jättes nad kaitsetuks. Peale seda ründasid Cylonid kaitsetuid laevu ja hävitasid need. Niimoodi hävitati peaaegu kogu laevastik, sest lahingusse tormavate laevade meeskondadele ei tulnud pähegi mõte, et CNP programm on surmaoht. Kui laev oli juba välja lülitatud, ei jätkunud meeskonnal enam aega, et rikked kõrvaldada ja kogu meeskond hukkus koos oma laevaga. Hävinud laevade meeskondadest suutis eluga pääseda ainult üks liige: Tritonil teeninud Alex "Crashdown" Quartararo.
Katastroofist pääses ainult kaks sõjalaeva: Galactica, mis polnud komandör Adama käsul CNP programmiga ühendatud ja pääses seetõttu CNP-katastroofist ja Pegasus, mille CNP programm oli rünnaku hetkel välja lülitatud. Sõja elas üle ainult Galactica, Pegasus hävitati New Caprica kohal lahingus.
Gösta Ekman seenior
Gösta Ekman (28. detsember 1890 Stockholm – 12. jaanuar 1938 Stockholm) oli Rootsi näitleja ja režissöör. Gösta Ekman oli Hasse Ekmani isa ja Gösta Ekman juuniori vanaisa.
Estonskaja ulitsa
Estonskaja ulitsa (vene keeles Эстонская улица) on Eesti järgi nimetatud tänav (uulits) mitmes riigis:
Grove Karl Gilbert
Grove Karl Gilbert (6. mai 1843 – 1. mai 1918) oli ameerika geoloog.
Ta sai tuntuks oma teedrajavate töödega eriti geomorfoloogia vallas. G. K. Gilbert võttis kasutusele epeirogeneesi mõiste, vastandades seda orogeneesile.
Argo
pisi|Argo [[Lorenzo Costa (1460–1535) maalil]] Argo oli vanakreeka mütoloogias laev, millel Iason ja teised argonaudid sõitsid Iolkosest Tessaalias Kolchisesse kuldvillaku järele. Nime Ἀργώ sai see oma ehitaja Argose järgi. Argo on tuntud eeskätt Rhodose Apolloniose teose "Argonautika" põhjal.
Argo ehitas legendaarne laevaehitaja Argos, kasutades jumalanna Athena abi. Selle täävis oli Dodona hiiest toodud maagiline puutükk, mis võis kõnelda ja ennustada. Laeva meeskonda kaitses kreeka peajumala Zeusi naine Hera. Pärast edukat reisi pühitseti Argo Kórinthose maakitsuses Poseidonile. Seejärel kandus see taevasse, muutudes Argo tähtkujuks (Argo Navis).
Mitmed antiikautorid, nende seas Apollonios Rhodoselt, Plinius Vanem ja Philostephanos, arutlesid laeva oletatava kuju üle. Üldiselt kujutati seda kreeka sõjalaeva galeerina. Argo arvati olevat esimene sedalaadi laev, mis läks avamerereisile.
ESSO
ESSO võib olla:
Esso võib olla:
Mehaaniline muusikainstrument
Mehaaniline muusikainstrument on muusikainstrument, mis mängib sellesse sisestatud muusikapala.
Need olid populaarsed 18.–19. sajandil, kui polnud veel helisalvestust ega raadiot. Kui pillimängijat ei olnud, võis vänta keerates teha muusikat kodus, tänaval või ka jumalateenistusel.
Jaan Noolandi
Jaan Noolandi (sündinud 23. augustil 1942 Tartus) on eesti päritolu Kanada füüsik.
Silvia Noodla
Silvia Noodla (aastani 1973 Silvia Pung, 1973–1986 Silvia Entsik; sündinud 21. augustil 1949 Tartus) on eesti arstiteadlane, kardioloog.
Jaan Noolandi
Elulugu
1944. aastal läks Noolandi koos vanematega Rootsi, sealt edasi Kanadasse. 1961 lõpetas ta Torontos Bathursti Kolledži (Heights Collegiate Institute), 1961–64 õppis Toronto Ülikoolis inseneriteadust ja 1964–65 teoreetilist füüsikat, kaitstes M. Sc. teoreetilises füüsikas 1966. aastal Toronto Ülikoolis. 1965–70 oli ta samas stipendiaat tuumafüüsikas ning kaitses Ph. D. teoreetilises füüsikas 1970. aastal väitekirjaga "Theory of quantum crystals". 1970–71 oli ta Inglismaal Oxfordi Ülikooli järeldoktorant, 1971–72 labori teadur San Diegos (Californias) ja 1972–74 Murray Hillis (New Jerseys), ühtlasi oli ta 1975–76 Toronto Ülikooli külalisprofessor ja aastast 1974 Mississaugas (Kanadas) Xeroxi firma materjalifüüsika uurimiskeskuse teadur, aastast 1980 uurimissuuna juht.
Gösta Ekman
Gösta Ekman on mitme tuntud inimese nimi.
Silvia Noodla
Noodla on Aarne Punga tütar. Muusikateadlane Andres Pung oli tema vend.
Jaan Noolandi
Elulugu
Noolandi on töötanud külalisuurijana USA, Jaapani, Saksamaa ja Prantsusmaa ülikoolides ning instituutides. Ta on arendanud nõrkade mittehomogeensete polüelektrolüütide teooriat. Ta on Ameerika Füüsika Instituudi ja Kanada Füüsikute Assotsiatsiooni liige.
Gösta Ekman
Nende seas on:
Silvia Noodla
Lõpetas 1967 Tartu 5. Keskkooli, 1973 TÜ arstiteaduskonna, meditsiinikandidaat (1988, Kaunase Meditsiiniinstituut), väitekiri "Изучение адгезиновых своиств клеток гранулоцитарно-моноцитарного ряда у больных инфарктом миокарда".
Jaan Noolandi
Elulugu
Aastatel 2007–2010 oli ta Tartu Ülikooli loodus- ja tehnoloogiateaduskonna polümeeride füüsika professor.
Silvia Noodla
Uurimisvaldkonnad: immunoloogia; kardioloogia (südame isheemiatõbi, kardiomüopaatiad).
Puitarhitektuur
Puitarhitektuur ehk puuarhitektuur on arhitektuuri haru, milles peamise ehitusmaterjalina kasutatakse puitu.
Ehituskonstruktsiooniliselt jagunevad puithooned kolme põhitüüpi:
Puitarhitektuur Eestis
Eesti vanim säilinud puitehitis on Ruhnu vana kirik 1643. aastast. Mandri-Eesti teadaolevalt vanim puitehitis on 1694. aastal valminud Mikitamäe vana tsässon. Baltimaade suurimaks puitehitiseks on loetud Vändras 1866. aastal valminud kurttummade kooli hoonet.
Johannes
Johannes on mehenimi.
Seda nime on kandnud või kannavad:
Sophie Blanchard
pisi|right|200px|Sophie Blanchard lendutõusul [[Milano kohale 15. augustil 1811, keiser Napoleon I 42. sünnipäeval]]
Sophie Blanchard (hääldus /ˈblãʃɑː/; 25. märts 1778 Yves – 6. juuli 1819 Pariis) oli esimene elukutseline naisaeronaut.
Ta oli prantsuse aeronaudi ja kuumõhupalli lennunduspioneeri Jean-Pierre Blanchard' abikaasa. Sophie jätkas lende õhupallil ka pärast oma mehe surma 1809. aastal, sooritades veel enam kui 60 õhkutõusu.
Õhupallilendudega üle kogu Euroopa tuntust kogunud Blanchard lahutas ka Napoleon Bonaparte'i meelt, kes ülendas daami "ametlike pidustuste aeronaudiks". Monarhia taastamisel 1814. aastal demonstreeris ta oma kunsti Louis XVIII-le, kes nimetas ta "Restauratsiooni ametlikuks aeronaudiks".
Lendamine õhupalliga oli sel ajal ohtlik ettevõtmine. 1819. aastal sai Sophie Blanchard'st maailma esimene lennuõnnetuses hukkunud naine. Sophie Blanchard'd tuntakse tavaliselt kui Madam Blanchard ' d, neiupõlve- ja abielunimede ühendustes on esinenud ka nimekujud Madeleine-Sophie Blanchard, Marie Madeleine-Sophie Blanchard, Marie Sophie Armant ja Madeleine-Sophie Armant Blanchard.
William Burroughs
thumb|Burroughs ja [[David Woodard koos Dreamachine'iga, 1997 ]] William Seward Burroughs II (hääldus: /ˈbʌroʊz/; tuntud ka kui William Lee; 5. veebruar 1914 Saint Louis, Missouri – 2. august 1997 Lawrence, Kansas) oli Ameerika Ühendriikide kirjanik, kunstnik ja elava sõna etendaja.
Teiste autorite teostes
Burroughsi teine abikaasa oli Joan Vollmer, kes figureerib mitme autori loomingus kõrvaltegelasena ning kellest sai tänu Jack Kerouaci romaanidele William Burroughsi abikaasana legendaarne kuju. Nimelt tappis alkoholijoobes Burroughs 1951. aastal Bounty baaris Méxicos ühe peo käigus oma abikaasa, matkides Wilhelm Telli. Ootamata ära venima hakanud kohtuprotsessi tulemust, põgenes ta Ameerika Ühendriikidesse ning tagaselja mõisteti tapmises süüdi. See traagiline sündmus jättis sügava jälje tema ellu ja loomingusse. Sedasama juhtumit on käsitletud ka 2000. aastal valminud Gary Walkowi filmis "Beat", kus William Burroughsi kehastab Kiefer Sutherland.
Burroughsil oli teisest abielust üks poeg – William S. Burroughs, Jr. (1947–1981), keda John Giorno nimetab 1983. aastal valminud dokumentaalfilmis "Burroughs" "viimaseks biitnikuks".
Burroughs suri 1997. aastal oma kodus Lawrence'is Kansase osariigis südamerabandusse.
Biitkirjanduse tuntumaid teoseid on Burroughsi "Alasti lõunasöök" (1959), millest David Cronenberg tegi 1991. aastal samanimelise filmi.
Eesti keeles ilmunud
Eesti keeles on ilmunud tema romaan "Alasti lõunasöök" ("Naked Lunch"), Koolibri 2011, tõlkija Olavi Teppan.
Dārzciems (Umurga vald)
Dārzciems (vanasti Limbažu dārzkopis) on küla (vasarnīcu ciems ehk suvilapiirkond) Lätis Limbaži piirkonnas Umurga vallas.
Küla asub valla loodeosas Limbaži piiril vana Ruhja-Riia raudtee ääres. Dārzciems jääb Põhja-Vidzeme biosfääri kaitsealale.
Somp (meteoroloogia)
Somp ehk hägu ehk uduvine on õhu hägusus, mida põhjustavad õhus hõljuvad silmaga nähtamatud tahked osakesed (suits, tolm, tahm).
Villem Tamm (majandusteadlane)
Villem Tamm (10. veebruar 1942 Villevere – 31. august 2011) oli eesti majandusteadlane.
Ta töötas õppejõuna Tartu Ülikooli majandusteaduskonnas majandusküberneetika ja statistika kateedris, olles aastatel 1971–1987 vanemõpetaja ja aastatel 1987–1991 dotsent ja aastatel 1991–1992 kateedri juhataja. Aastatel 1993–1996 oli ta majandusinformaatika ja -modelleerimise instituudi juhataja ja statistika korraline professor.
Hilja Kull
Hilja Kull (sündinud Hilja Remmel; 26. veebruar 1924 – 28. jaanuar 2019) oli eesti pedagoog.
Ta lõpetas 1951. aastal Tartu Riikliku Ülikooli matemaatikuna.
Ta töötas pikka aega Tartu II Keskkoolis matemaatikaõpetajana, 1976. aastast oli õpetaja-metoodik.
Isiklikku
Tema abikaasa oli õppejõud Lembit Kull, pojad Kalevi Kull ja Olevi Kull.
Sadio Mané
Sadio Mané (sündinud 10. aprillil 1992 Sédhious) on Senegali jalgpallur, kes mängib äärepoolkaitsja või ründajana Saudi Araabia kõrgliiga klubis Al Nassr ja Senegali jalgpallikoondises.
Klubikarjäär
Aastatel 2014–2016 mängis Mané Southamptoni ridades. 2015. aastal püstitas Mané Premier League'i rekordi, kui lõi 6:1 võidumängus Aston Villa vastu liiga kiireima kübaratrikki (kolm väravat 176 sekundi jooksul).
Hooajal 2016–2017 valiti ta Premier League'i hooaja sümboolsesse koosseisu. 2017. aastal valiti ta Liverpooli aasta mängijaks.
UEFA Meistrite Liiga hooajal 2017–2018 lõi ta kokku kümme väravat, sealhulgas finaalis Madridi Reali vastu. Lisaks lõid sel hooajal Liverpooli särgis Meistrite Liigas vähemalt kümme väravat ka Mohamed Salah ja Roberto Firmino, millega sai Liverpool esimeseks klubiks Meistrite Liiga ajaloos, kus ühe klubi kolm mängijat on Meistrite Liiga ühe hooaja jooksul löönud kümme väravat.
Hooajal 2018–2019 lõi ta Inglismaa kõrgliigas 22 väravat, jagades Pierre-Emerick Aubameyangi ja Mohamed Salah'ga liiga suurima väravaküti tiitlit. Samal hooajal valiti ta ka Premier League'i hooaja sümboolsesse. Lisaks võitis ta 2018–19 Liverpooliga Meistrite Liiga. Järgmisel hooajal tuli ta Liverpooliga Inglismaa meistriks.
Yann Sommer
pisi|Yann Sommer 2018. aasta MM-il Yann Sommer (sündinud 17. detsembril 1988 Morgesis) on Šveitsi jalgpallur, kes mängib väravavahina Itaalia kõrgliiga klubis Milano Inter ja Šveitsi jalgpallikoondises.
Sadio Mané
Klubikarjäär
Juunis 2022 liitus Sadio Mané Saksamaa Bundesliga klubiga Müncheni Bayern ning võitis enda ainsal hooajal nii liiga kui superkarikavõistlused.
Suvel 2023 liitus ta ligi 30 miljoni euro eest Al Nassriga.
Yann Sommer
2014. aasta juulis liitus Sommer Saksamaa kõrgliigaklubiga Mönchengladbachi Borussia. Ta saabus klubisse Barcelonaga liitunud Marc-André ter Stegeni asemele. Mönchengladbachi Borussia esiväravavaht oli ta kaheksa ja pool hooaega. Hooajal 2019/20 valiti Sommer Saksamaa kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu.
2023. aasta jaanuaris sõlmis ta kahe ja poole aasta pikkuse lepingu Müncheni Bayerniga.
Sadio Mané
Koondisekarjäär
Esimese värava Senegali koondise särgis lõi ta 2. juunil 2012 MM-i valikmängus Libeeria vastu.
Yann Sommer
Suvel 2023 liitus ta ligi 6 miljoni euro eest Milano Interiga.
Sadio Mané
Koondisekarjäär
2018. aasta maailmameistrivõistluste teises alagrupimängus lõi ta värava Jaapani vastu.
2019. aastal võitis ta Aafrika rahvaste karikavõistlustel hõbemedali ja valiti samuti turniiri sümboolsesse koosseisu. Ta on kuulunud Senegali koondisse ka 2015. ja 2017. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel.
Yann Sommer
Šveitsi jalgpallikoondises tegi Sommer debüüdi 30. mail 2012 sõprusmängus Rumeenia vastu. Ta on kuulunud Šveitsi koondisse 2014. aasta maailmameistrivõistlustel, 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel ja 2018. aasta maailmameistrivõistlustel.
Mikel Villanueva
Mikel Villanueva Álvarez (sündinud 14. aprillil 1993) on Venezuela jalgpallur (kaitsja), kes mängib alates 2020. aastast Portugali kõrgliiga klubis Santa Clara. Lisaks kuulub ta Venezuela jalgpallikoondisse.
Pärast kodumaal lahkumist mängis ta aastatel 2015–2020 Hispaania liigades (kõrgliigas ja esiliigas).
Venezuela jalgpallikoondises on ta mänginud alates 2016. aastast. Ta on kuulunud Venezuela koondisse 2016. aasta Copa América Centenariol ja 2019. aasta Copa Américal.
Villu Valdmaa
Villu Valdmaa (sündinud 20. septembril 1964) on eesti ooperilaulja (bariton) ja helilooja.
Haridus
Villu Valdmaa lõpetas 1982. aastal Tallinna 32. Keskkooli, 1991. aastal Tallinna Konservatooriumi dotsent Ervin Kärveti lauluklassis ja 1998. aastal Eesti Muusikaakadeemia magistriõppe professor Vilma Mallene lauluklassi. Ta on täiendanud end Erik Sædéni (Stockholmis) ja Virgilijus Noreika juures.
Lavarollid
Alates 1991. aastast on Villu Valdmaa Rahvusooperi Estonia solist.
Rolle ooperites, operettides ja muusikalides:
Lisaks on Villu Valdmaa esinenud kammer- ja oratooriumilauljana.
2003. aastast on ta esinenud Tallinna Baškiiri Kultuuri Ühenduse Agizel korraldatud baškiiri rahvuslikul adrapeol sabantui Paldiskis. 2004. aastal esines ta ühiskontserdil koos baškiiri artistidega ja solistina koos Baškortostani Filharmoonia kooriga, esitades baškiirikeelseid laule. Ka hiljem on ta esinenud koos baškiiri artistidega kontsertidel nii Eestis kui ka Baškortostanis. 2010. aastal esines ta koos Alar Haagiga Tallinna Baškiiri Kultuuri Ühenduse Agizel eestvedaja Fljuza Hairullina juubelikontserdil.
Aastast 2010 on Villu Valdmaa aktiivselt osalenud suveakadeemia "Võsu Viis" kontsertidel ja meistriklasside läbiviimisel.
Mängis basskitarri ansamblis "Kavaler".
Helilooming
Villu Valdmaa on kirjutanud peamiselt lastelaule ja lastemuusikale.
Ta on kirjutanud järgmised lastemuusikalid:
Kolbmootor
pisi|Neljataktilise kolbmootori tööpõhimõte. Kolbmootor on sisepõlemismootori enam levinud tehniline lahendus. Kolbmootorid jagunevad otto- ja diiselmootoriteks, takti alusel jagunevad sädesüütega kolbmootorid omakorda kahe- või neljataktilisteks. Neljataktilises toimub termodünaamiline ringprotsess nelja kolvi käiguga, kahetaktilises toimub see kolvi kahe käiguga.
See on jõumasin, kus termodünaamilise protsessiga muudetakse kütuse keemiline energia mehaaniliseks liikumiseks.
Koormeister
Koormeister on üks koorijuhtidest, kes valmistab koori ette esinemisteks.
Koormeistri ülesandeks on koori peadirigendi valitud laulude häälepartiide õpetamine häälerühmadele. Koormeister kontrollib ka lauljate taset, jälgib lauljate vokaaltehnikat ja hindab laulude omandamist.
Jaan Poska tänav
Jaan Poska tänav asub Tallinnas Kesklinna linnaosas Kadriorus. Tänav algab Kollase tänava ja Laulupeo tänava ristumisel, kulgeb läbi Kadrioru ja lõpeb Narva maanteel. Aastatel 1940-1991 kandis tänav Leineri tänava nime.
17. jaanuaril 1927 pandi tänavale Jaan Poska nimi (kuigi raamatus "Tallinn ajaloolistel linnaplaanidel 1634-1989" (Grenader Grupp OÜ 2011) on lk 110-111 näidataval Tallinna plaanil aastast 1921 Liiva tänava asemel juba Poska tänav). 1838. aastal oli see Liiva tänav (saksa: Sandstraße, vene: Pesotšnaja ulitsa) – nimi tulenes liivasest pinnasest ja seal voolanud Liiva ojast. Kasutati ka Suur-Liiva (saksa: Große Sandstraße) tänava nime. 30. augustil 1940 sai tänav nime Aleksander Leineri järgi ja 18. oktoobril 1991 taastati Jaan Poska järgi antud tänavanimi. thumb|"Jaan Poska portree", [[Paul Raud|Paul Raua maal (1929)]]
19. sajandi esimesest veerandist pärii plaanide järgi oli Kadrioru alevikus kuni 25 kinnistut. Lossialeviku majad olid puidust, kivist oli ainult Poska 37 maja.
Hoonestus
Poska tänava piirkonda ehitati 18. sajandil Kadrioru lossi teenijate ja ehitajate maju. Seda hooneterühma nimetati Kadrioru lossialeviks ehk Slobodaaks (slobodaa – vene küla, vene agul; paljud lossiteenijad olid rahvuselt venelased). Väikesed, kohati onnikeselaadsed majad moodustavad praegu Kadrioru hoonestuse vanima ja väärtuslikuma osa. Rida Slobodaa vanimaid maju hävis 19. sajandi keskel tulekahjus, osa aga lammutati nõukogude ajal. pisi|left|J. Poska 19 pisi|left|J. Poska 33 Säilinutest on vanemate seas Poska 19 hoonekompleks, mitmes järgus kujunenud hoovitiivaga elamu Poska 33 ja klassitsistliku tüüpfassaadiga ühekorruseline Poska 35. Slobodaa alale olid iseloomulikud pikad kitsad kinnistud ja hoonete paiknemine tiheda reana tänava ääres. Slobodaa piirkonna üheks kõige omanäolisemaks majaks on rikkaliku venepärase puitpitsdekooriga õigeusu preestri elamu Poska 41. Tallinna II eeslinna kruntide 1865. aasta plaanil on näha Narva maantee ja Weizenbergi tänava vahelisel lõigul Poska tänaval kolme krunti. Seal asusid Rotermanni, Adamsoni, Gahnbäcki ja Mayeri suvilad. Tänapäeva Faehlmanni, Köleri, Poska ja Vesivärava tänava vaheline ala kuulus 1860. aastatel bürgermeister Aleksander Martin Lutherile ja oli kasutusel peamiselt heinamaana.
Poska ja Vilmsi tänava nurgal Poska (tollal Liiva) 6 asus 14. aprillist 1918 kuni 21. juulini 1923 Tallinna linna 21. algkool, 1. oktoobrist 1923 kuni 31. detsembrini 1924 Tallinna Merekool, Tallinna Merekool asutati 1919. aastal seltsi "Laevandus" algatusel. Poska 6 tegutsemise ajal merekooli laiendati ja avati lisaklasse. 1925. aastast tegutses Liiva tänav/Jaan Poska tänav 6, Constance Poskale kuulunud hoones Tallinna V Lasteaed, mis kolis 1931 aastast Juhan Kunderi tänav 4 hoonesse. pisi|Poska 8, J. Poska muuseum pisi|J. Poska 33 maja 2022. aasta kevadel Poska 8 maja on tuntud poliitik Jaan Poska kauaaegse elukohana. 1920. aastate lõpust kuni 1930. aastate keskpaigani asus seal Itaalia saatkond. Hiljem kolis saatkond Pärnu maantee 76 majja. 1930. aastatel omandas hoone Eesti Naisliit. Suuremas majas oli esimesel korrusel kaks korterit (14 elutuba), mida kasutati Eesti Naisliidu tütarlaste internaadina. Väiksemas majas asus esimesel korrusel ladu ja pööningul kaks korterit. 24. jaanuaril 2008 avati majas muuseum.
Ludwig Vaher lasi Poska 9 asuva maja püstitada 1932. aastal. Hoones on algusest peale peetud üürikortereid ja sama otstarvet täidab see praegugi. Maja renoveeriti aastatel 2010–2012, kasutades traditsioonilisi lahendusi ja materjale.
Eriti 1970. aastatel oli Koidula ja Leineri tänava ristmik Kadrioru üks tuiksooni ning seal asusid piima- ja lihapood, viinapood, kalapood ja ETKVL-i pood.
Poska 15, asub alates 1996. aastast vanurite päevakeskus, mille omanik on Tallinna linn ning mida kasutab Vanurite Eneseabi ja Nõustamisühing. 1950ndatel tegutses hoones Tallinna Laste Tuberkuloosi Haigla. . Poska 15 hoone ehitust alustati 1902. aastal, kahekorruselise puidust elamu projekti autoriks oli insener-arhitekt Erwin Bernhardt. 1903. aastal rajati hoonesse närviarst Edgar Weissi ja psühhiaater Hugo Hirschi poolt Kadrioru sanatoorium halvatuste ja muude närvihaiguste all kannatajatele. Hirschi närvikliinik kandis H. Hirschi nime ja lõpetas tegevuse 1939. aastal sakslaste lahkumisel Eestist umsiedlung 'iga. Alates 1940. aastast tegutses asutus Kadrioru Haigla nime all ja 1950. aastal asus majja Tallinna Linna Lastehaigla tuberkuloosiosakond, mis hiljem nimetati Tallinna Linna Tuberkuloositõrje Dispanseri Laste Sanatoorseks osakonnaks. 1987. aastal asutus likvideeriti. Poska 15 (Leineri tn 15) hoones tegutses Eesti NSV ajal Tallinna II Toidukaubastu. pisi|Poska 51b pisi|Poska 53 Poska 19 krundil asuvad villa Mon Repos (Narva mnt 92) ja veel paar maja, mis 2010. aastal kuulusid Krediidipanga tütarettevõttele, aktsiaseltsile Martinosa. Suurim majadest on Tallinna üks vanemaid puithooneid, kivikatusega maja esindab klassitsismi.
1850. aastatel ehitati Poska ja Weizenbergi tänava nurgale kohvik ja hiljem selle kõrvale Roheliseks Konnaks hüütud kohvik. Vanema kohviku maja oli hiljem elamu, kuni see 1984. aastal lammutati. Roheline Konn lammutati 2004. aastal.
Poska 28 asus Eesti NSV ajal ETKVLi toidupood, nüüd on sinna ehitatud eramu.
Praeguse aadressi järgi Poska 36 ehitati 1874. aastal Koppelsoni villa. 1906. aasta paiku kuulus see salanõunik parun A. Maydelli pärijatele ja kandis villa Patria nime. 1913. aastal kuulus see parun N. Stackelbergile.
19. sajandil asus Faelmanni ja Poska tänava nurgal raehärra A.M. Lutheri suvila. Poska 51a asus Voldemar Mayeri villa.
J. Poska tn 51B asub arhitekt Ernst Boustedti 1909. aastal projekteeritud kortermaja, mille interjöörid on 1937. aastast (arhitekt Franz de Vries) (kultuurimälestis number 8264 ).
Tuntud elanikud
Poska 6a korteris 3 elas 1930. aastate teisel poolel ajakirjanik ja ühiskonnategelane Eduard Laaman koos luuletajast tütre Ilona Laamaniga, kes oli Jaan Poska lapselaps; korteris 4 elas 1930. aastate lõpus ja 1940. aastate algul riigikohtunik Timotheus Grünthal; korteris 9 elas 1964. aastast arhitekt Vivian Lukk; korteris 2 elas pangandus- ja ühiskonnategelane Bernhard Baumann; korteris 1 elas Jaan Poska tütar Tatjana Poska-Laaman; 1961. aastast asus samas korteris pikemat aega nahakunstnik ja pedagoog Helda Reimo.
1953–1966 elas majas Poska 10 näitleja Betty Kuuskemaa.
Ükskordnaasja
Nimetus "ükskordnaasja" tähendab seda, et ta sünnib veel ühe korra inimesena siia maailma, et siis saada arahandiks.
Ükskordnaasja kirjeldus
Ükskordnaasja (sakadāgāmi) naaseb inimeste maailma veel ühe korra ja siis saab temast arahant ning ta saavutab igavese nibbaana (nibbāna). Vooguastunuga võrreldes on ükskordnaasjas vähem kirge (rāga), ahnust (lobha), pahatahtlikkust, viha (dosa) ja pettekujutlusi (moha) ning tema puhul on oluliselt nõrgenenud neljas ja viies köidik, milleks on naudingukirg (kāma-rāga) ning kuritahtlikkus ja vastumeelsus (vyāpāda, paṭigha). See on ükskordnaasja viimane sünd naudingute ja ihade valda (kāma-loka).
Estonska vulõtsja
Estonska vulõtsja (ukraina Естонська вулиця) on tänav Ukrainas Kiievis. Tänav on nimetatud Eesti järgi. Tänav on 1,2 km pikk.
Levente Lengyel
Ta sai aastal 1962 rahvusvaheliseks meistriks ning aastal 1964 rahvusvaheliseks suurmeistriks.
Lehtmetsa rändrahn
pisi|Lehtmetsa rändrahn 2011. aastal, vaade ida poolt pisi|Lehtmetsa rändrahn 2016. aastal, vaade lääne poolt
Lehtmetsa rändrahn on rabakivist hiidrahn Harju maakonnas Naissaarel Tagakülas.
Estonskaja ulitsa (Peterburi)
pisi|Tänav (aprill 2018) Estonskaja ulitsa on tänav Venemaal Peterburis Primorski rajoonis. Tänav on nimetatud Eesti järgi.
Tänaval asub muu hulgas tehas Chupa Chups («Чупа-Чупс»).
Lehtmetsa rändrahn
Tegemist on omapärase, kahe avalõhe poolt kolmeks eraldi plokiks jaotatud püstseintega rahnuga. Põhjapoolsesse lõhesse langenud kiviplokk moodustab omapärase "silla". Avalõhedesse saab osaliselt siseneda. On ka rohkesti kinnislõhesid, enamasti vertikaalsuunaliselt kulgevaid. Rahnu kirdenurgalt on eraldunud tükk - selle kohal moodustub madal aste. Lõhede tõttu on rahnu pealispind tugevasti sammaldunud.
Nicolaus
Nicolaus on mehenimi.
Lehtmetsa rändrahn
Rahn on alates 2006. aastast üksikobjektina looduskaitse all ning asub Naissaare looduspargi territooriumil.
Nicolaus
Seda nime on kandnud või kannavad:
Vaata ka
Nicolaus
Voogu astunu
Voolusesse astunu ehk Voogu astunu (paali keeles sotāpanna, sanskriti keeles śrotāpanna; inglise keeles stream-winner või stream-entrant ) on budismis inimene, kes on mõistnud õpetust ehk dhammat ja asunud kaheksaosalisele õilsale teele, et jõuda vabanemiseni ehk nirvaanasse (paali keeles nibbāna, sanskritis nirvana).
Etümoloogia
Sõna sotāpanna tähendab paali keeles 'seda, kes sisenes' (āpanna) voolu/voogu (sota).
Virgumisteel käijad
Tipitaka tekstide kohaselt on sellel õilsal teel (ariya-magga) neli astet:
Tavainimene (puthujjana, pr´thagjana) ei ole veel asunud ühelegi neist neljast astmest.
Vooguastunu on vabanenud kolmest köidikust (saṁyojana):
Vooguastunu kirjeldus
Vooguastunul on viis kontrollivõimet (pañcindriyāni): (1) usk (saddhā), (2) energia (viriya), (3) teadvelolek (sati), (4) keskendatus (samādhi) ja (5) taipamispõhine tarkus (pañña). Tal on kõlbeline käitumine, õige keskendumine ning õige vaade. Vooguastunut nimetatakse ka võitjaks, kuna on astunud õilsale kaheksaosalisele teele, mis viib kindlalt nirvaanasse. Ta on vabanenud kolmest köidikust, usaldab kolme kalliskivi, peab kinni viiest käitumisjuhisest ja hoidub ebasobivatest teguviisidest. Vooguastunu ei lange enam kunagi tavainimese tasemele. Ta on saavutanud ülimad teadmised ja näeb olemasolu sõltuvusliku tekkimise võtmes. Vooguastunu võib inimeste maailmas või taevastes valdades sündida veel kuni seitse korda.
Estonski pereulok
Estonski pereulok (vene keeles Эстонский переулок) on Eesti järgi nimetatud põiktänav mitmes riigis:
Lea Michele
pisi|Lea Michele (2010) Lea Michele Sarfati (sündinud 29. augustil 1986 New Yorgis Bronxis) on Ameerika Ühendriikide laulja ja näitleja.
Ta on tuntud eelkõige Rachel Berry osatäitjana Fox Broadcasting Company telesarjas "Glee".
Michele alustas näitleja- ja lauljakarjääri lapsena Broadway muusikalis "Hüljatud", kus ta mängis 1995–1996 noort Cosette'i. Sellele järgnesid osatäitmised muusikalides "Ragtime" (1998–1999), "Viiuldaja katusel" (Sphrintze, Chava, 2004–2005) ja "Kevadine ärkamine" (Wendla, 2006–2008).
Filminäitlejana debüteeris Lea Michele 2011. aasta filmis "Vana-aastaõhtu" ("New Year's Eve"), kus ta mängis Elise'i.
Matt Murray
Matthew Murray (sündinud 25. mail 1994 Thunder Bays Ontario provintsis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib väravavahina NHL-i klubis Toronto Maple Leafs.
Debüüdi NHL-is tegi Murray 19. detsembril 2015 mängus Carolina Hurricanesi vastu. Samal hooajal võitis ta Penguinsiga Stanley karika. Stanley karikas võideti ka järgmisel hooajal, 2016–17, millega sai Murray NHL-i ajaloos esimeseks väravavahiks, kes on uustulnukana võitnud kaks Stanley karikat. Samuti püstitas ta NHL-i väravavahtide rekordi, kui võitis hooaegadel 2015–16 ja 2016–17 väljalangemismängudes uustulnukana enim mänge (22). Hooajal 2016–17 valiti ta lisaks hooaja uustulnukate sümboolsesse koosseisu (NHL All-Rookie Team).
2020. aasta oktoobris sõlmis Murray nelja-aastase lepingu Ottawa Senatorsiga.
2022. aasta juulis kaubeldi Murray Senatorsist Toronto Maple Leafsi.
2019. aasta jäähoki maailmameistrivõistlustel võitis Murray Kanada jäähokikoondise koosseisus hõbemedali.
Stefan Lainer
pisi|Stefan Lainer 2018. aastal Austria koondises Stefan Lainer (sündinud 27. augustil 1992 Seekirchen am Wallersees) on Austria jalgpallur, kes mängib paremkaitsjana Saksamaa kõrgliiga klubis Mönchengladbachi Borussia ja Austria jalgpallikoondises.
2014. aastal sõlmis ta lepingu Austria kõrgliiga klubiga SV Ried. 2015. aastal naasis ta Red Bulli, kus mängis neli hooaega. Ta tuli kõigil neil hooaegadel klubiga Austria meistriks. Hooajal 2017–18 jõudis Lainer Red Bulliga UEFA Euroopa Liigas poolfinaali, kus kaotati kahe mängu kokku võttes Prantsusmaa klubile Marseille Olympique. Lainer andis sel hooajal Euroopa Liigas viis väravasöötu ning valiti Euroopa Liiga hooaja sümboolsesse koosseisu.
2019. aastal siirdus Lainer Mönchengladbachi Borussiasse.
Austria jalgpallikoondises tegi Lainer debüüdi 2017. aasta märtsis sõprusmängus Soome vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 16. novembril 2019 EM-i valikmängus Põhja-Makedoonia vastu.
Tema isa Leo Lainer oli samuti jalgpallur ja kuulus aastatel 1982–1994 Austria koondisse.
ÅF-Consulting Aktsiaselts
ÅF-Consulting Aktsiaselts (varasema nimega ÅF-Estivo) on Eesti konsultatsiooni firma, mis tegeleb energeetikaalase- ja keskkonnaalase nõustamisega. ÅF-Consulting Aktsiaselts kuulub Põhjamaade konsultatsioonifirmale Ångpanneföreningen.
Abai (Altai Vabariik)
Abai (Абай, lõuna-altai keeles Абай) on küla Venemaal Altai Vabariigis Ust-Koksa rajoonis, Amuri külaasunduses.
Olümpia hotell
Radisson Blu Hotel Olümpia (varem Hotell Olümpia, Reval Hotel Olümpia) on hotell Tallinna kesklinnas aadressil Liivalaia tänav 33.
Abai (Altai Vabariik)
Küla loodi 1864. aastal. Nimi on antud kohaliku jõe auks.
Olümpia hotell
26-korruseline Radisson Blu Hotel Olümpia on üks Tallinna silmapaistvamaid ehitisi.
Vignolo
Vignolo on vald Itaalias Piemonte maakonnas Cuneo provintsis.
Olümpia hotell
Ajalugu
Hotellihoone ehitas Mehhaniseeritud Ehituskolonn nr 36 1980. aastal Tallinnas toimunud 1980. aasta suveolümpiamängude purjetamisvõistlusteks. Hoone projekteerisid Ain Andressoo, Toivo Kallas ja Rein Kersten. Hoone kõrgus on 84 m. Ehitis sai Eesti NSV riikliku preemia 1982. aastal.
Abai (Altai Vabariik)
2016. aastal elas seal 362 inimest.
Vignolo
Vignolo kõrgus merepinnast on 630 meetrit. Asustus­tihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Vignolo piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Borgo San Dalmazzo, Cervasca, Cuneo, Roccasparvera.
Olümpia hotell
Ajalugu
Tallinna Hotellikoondise hotelli avamisel 6. aprillil 1980 osalesid näiteks EKP KK esimene sekretär Karl Vaino, Eesti NSV Ministrite Nõukogu esimees Bruno Saul, Eesti NSV välisminister Arnold Green, ürituse korraldaja oli Fred Raudberg.
Külastajate käsutuses oli 405 tuba, Tallinna Toitlustuskoondise restoran «Olümpia» hotelli teisel korrusel, kohvikud ja baarid 2., 14. ja 26. korrusel, NSV Liidus legendaarne Olümpia varietee kus omal ajal töötasid Anne Veski, Ivo Linna, Tarmo Pihlap jpt,  hotelli Olümpia varietee (1980–1992) asutaja, kunstiline juht ja lavastaja oli Kalju Saareke. Töötajate arv Olümpia hotelli avamisel 1980. aastal oli 600.
Olümpia hotelli direktoritena on tegutsenud Kaljo Visnapuu, Andres Liinat (1991–1996), Tarmo Sumberg, Eirik Bergvoll, Gints Dzirnieks.
Kuni 1991. aastani kuulus hotell 100% Eesti riigile. Seda opereeriti läbi Tallinna Hotellikoondise ja Tallinna Toitlustustrusti. 1991. aastal hotell erastati ning hotelli omanikeks said Eesti Rahandusministeerium, Inn Grupp, Mercury Asset Management ja Baltic Republic Fund. 1997. aastal omandas hotelli Reval Hotelligrupi AS, alates 2002. aastast kuulub hotell Norra Linstow Grupile.
Ühes hotellitoas asus esialgu Eesti Ekspressi toimetus.
Olümpia hotelli kuulsamate külastajate seas on olnud Indira Gandhi, Alla Pugatšova, David Copperfield, ansambel Rammstein, Montserrat Caballé jne.