cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Metsatööline
Metsatööliste vigastused
Hoolimata sellest, et metsanduses pööratakse suurt tähelepanu tööohutusele, on metsatöölistel alati oht saada isegi surmavaid vigastusi. Enamik vigastusi tekib hooletusest: kui ei panda ümbrust tähele või ei kanta nõuetekohast varustust.
Man (täpsustus)
Man on nimi, mis võib tähistada mitut asja:
MAN tähendab järgmist:
Suviekase vald
Suviekase vald (leedu keeles Suvieko seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Zarasai rajooni territooriumil.
Valla pindala on 124 km². 2011. aasta seisuga elas seal 581 inimest. Valla keskus on Suviekase küla. Vallavanem on Gintautas Altanas.
pisi|Vallamaja pisi|Barauka pisi|Kamariškiai mõisa laudad pisi|Kriaunėnai pisi|Milgedžiai pisi|Samaniai pisi|Suvėnai pisi|Vaidminiai kalmistu pisi|Valla maastik
Lisaks küladele on vallas ka mõned huutorid
1961. aasta NSV Liidu meistrivõistlused jääpurjetamises
1961. aasta NSV Liidu meistrivõistlused jääpurjetamises  toimusid  12.–20. märtsil Alūksnes.
Tulemused
Võistkonnad: 1. Kalev 29 805,5 2. Trud 29 290 3. Volna 24 003
Relax FM
Relax FM on Eesti raadiojaam, mis alustas tegevust 17. novembril 2019.
609
609. aasta (DCIX) oli Juliuse kalendri aasta, mis algas kolmapäeval.
Hantõ Jasang
Hantõ Jasang (handi Хӑнты ясаӈ; tõlkes Handi sõna) on Hantõ-Mansiiskis ilmuv handikeelne ajaleht.
Ajaleht asutati 1957. aastal. Aastani 1991 ilmus Hantõ Jasang koos mansikeelse ajalehe Luiima Seripos (tõlkes Hommikukoidik) Lenin Pant Huvat (tõlkes Lenini jälgedes) nime all.
2000. aastate keskpaigast ilmuvad artiklid neljas handi murdes: vahhi, kazõmi, surguti ja šurõškari murretes.
Aastal 2012 ilmus Hantõ Jasang kaks korda kuus neljal küljel tiraažiga umbes 400 eksemplari. Hantõ Jasangi lisana ilmub lasteleht Haltõje.
Metsamasina lõikepea
Lõikepea on metsamasina osa, mille eesmärk on langetada, laasida, mõõta ja järgata puud.
Lõikepeal ei ole enda jõuallikat, vaid ta kasutab metsamasinast tulevat hüdroenergiat ja kinnitub rotaatori abil poomi külge. See võimaldab lõikepeal pöörelda ümber tema telje.
Puu langetamiseks viiakse lõikepea tüveni, haaratakse tüvest ja langetatakse puu, seejärel söödetakse söödurullide abil tüvi läbi lõikepea ning laasimisteradega laasitakse oksad. Mõõtesüsteemi ja sae abil järgatakse nott sobivaks pikkuseks. Saagimisest tekkinud laastud, puukoored, niiskus ja talvised olud vähendavad lõikepea toimivust. Lisaks võib osade mehaaniline koormus või pinge olla suur, kui 800‒1300 kg kaaluva lõikepeaga haarata ja sööta tüve. Samuti mõjutab lõikepea kasutamist temperatuur, kui see ulatub üle 40 °C või jääb alla –25 °C.
Lõikepeade liigid
Turul on ka lõikepea, mille kaal on 3500 kg ja mis on võimeline töötlema üle 1 m diameetriga puid.
Metsamasina lõikepead kasutatakse ka energiapuu korjamiseks, mis pakub suurt huvi maailma turul. Energiapuu raiumisel lõikepeaga tuleb metsamasinal sisse lülitada funktsioon „Kimbus töötlemine“ ning kasutada kombineeritult laasimistera ja söödurulle: uue tüve haaramiselavanevad laasimisterad ja söödurullid hoiavad kinni lõikepeas olevat tüve, kuni laasimisterad haaravad uue tüve ning see saetakse läbi. Operaator saab teha seda kõike ühe nupuvajutusega.
Lõikepea lisaseadmed
Lõikepead saab varustada ka lisaseadmetega. Üks põhiline seade on kännutöötlusseade, millega välditakse kändude kaudu levivaid haigusi. Kasutatakse karbamiidi või bioloogilist alternatiivi, mida saadakse spetsiifilisest seenest. Kännutöötlusainet kantakse okaspuu kändudele spetsiaalse saeplaadiga, millel on avad. Aine juhitakse masinas paiknevast mahutist voolikute kaudu saesüsteemi ning kännutöötlusseade aktiveeritakse masina juhtarvuti kaudu.
Hans Einberg
Hans Einberg (25. mai 1892 Tallinn – 14. mai 1955 Stockholm) oli eesti insener ja õppejõud.
Metsamasina lõikepea
Lõikepea lisaseadmed
Teine põhiline seade on värvimärgistusseade, mis hõlbustab sarnaste sortimentide eristamist. Värv kantakse peale lõikepea korpuses või laasimisterades olevate pihustite abil. Tavaliselt kasutatakse kahte düüsi ja kahte värvi ning neid kombineerides saab lisada kolmanda värvi. Värv kantakse noti ladvapoolsesse otsa siis, kui nott on järgatud. Värv juhitakse läbi voolikute kallutusraamil olevatest anumatest pihustiteni. Värvimärgistus aktiveeritakse masina juhtarvutist.
Hans Einberg
Haridus
Lõpetas Tallinna Linna I Reaalkooli 1909 ja Riia Polütehnilise Instituudi masinaehituse erialal 1916 (cum laude) tehnoloogiainseneri diplomiga.
Töökäik
Pärast Reaalkooli lõpetamist oli praktikant F. Wiegandi masinavabriku töökojas (masinatehase Ilmarine eelkäija); töötas Vene-Balti Laevaehitus- ja Mehaanikatehase Konstrueerimisbüroos allveelaevade projekteerimise alal 1916–1918. Kui allveelaevade ehitamisest loobuti, töötas ta AS Peetri Laevatehases 1918–1923; Fr. Krulli masinatehases insener-konstruktorina 1923–1924. Töötas Veeteede Valitsuse laevade inspektorina aastail 1926–1937 ning aastail 1930–1940 oli Einberg ka Kaubandus-Tööstuskoja laevavigastuste ja -remondi ekspert.
Metsamasina lõikepea
Lõikepea tööpõhimõte
Lõikepea tööks vaja minevad operaatori käsklused edastatakse juhtkangide kaudu masina arvutisse, mis töötleb käsu digisignaaliks ja edastab selle signaali lõikepea moodulisse. Lõikepea moodul juhib lõikepea funktsioone vastavalt operaatori valikule. Moodul muudab digisignaali analoogsignaaliks ja analoogsignaal juhib suunaventiile, mis omakorda edastavad hüdroenergia vajalikule täiturmehhanismile.
Hans Einberg
Töökäik
Tallinna Tehnikaülikoolis 1919–1934, 1937–1944: TT õppejõud 1919–1934 (õppeained: mehaaniline tehnoloogia, masinaelemendid, tõstemasinad, kinemaatika, liikumisõpetus); laevamehaanikute kooli õppejõud 1921–1927; tehniliste kursuste lektor 1932–1934; masinate konstruktsioonide ja tehnilise joonestamise dotsent 1937–1938 ning tehnilise joonestamise laboratooriumi juhataja; adjunktprofessor 1938; masinate konstruktsioonide ja mehaanilise tehnoloogia laboratooriumi juhataja 1938–1944, masinate konstruktsioonide erakorraline professor; tehnoloogia kateedri professor ja kateedri juhataja 1940/41.
1944. aastal põgenes koos perekonnaga Rootsi, seal töötas konstruktorina.
Teaduskorralduslik tegevus
Kirjutanud raamatuid ja artikleid puidu- ja metallide tehnoloogia alal.
Samuel Kalu
Samuel Kalu Ojim (sündinud 26. augustil 1997 Abas) on Nigeeria jalgpallur, kes mängib äärepoolkaitsjana Inglismaa Premier League'i klubis Watford ja Nigeeria jalgpallikoondises.
Aastatel 2016–2017 mängis ta Slovakkia kõrgliiga klubis AS Trenčín ja 2017–2018 Belgia kõrgliiga klubis Gent. 2018. aasta augustis sõlmis ta viieaastase lepingu Prantsusmaa kõrgliiga klubiga Bordeaux' Girondins.
2022. aasta jaanuaris sõlmis Kalu kolme ja poole aasta pikkuse lepingu Watfordiga.
Nigeeria jalgpallikoondises debüteeris Kalu 8. septembril 2018 Aafrika rahvaste karikavõistluste valikmängus Seišellide vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi sama aasta 13. oktoobril mängus Liibüa vastu. 2019. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel saavutas ta Nigeeria koondisega kolmanda koha.
Suurbritannia Salanõukogu
Suurbritannia salanõukogu (Privy Council of the United Kingdom; täisnimega Tema Majesteedi Auväärseim Salanõukogu, inglise keeles His Majesty's Most Honourable Privy Council) on Suurbritannia monarhi ametlik nõunike kogu. Enamik selle liikmeist on kogenud poliitikud, kes kuuluvad (või on kuulunud) Suurbritannia parlamendi alam- või ülemkotta.
Ajaloolise Inglismaa salanõukogu järeltulijana oli salanõukogu mõjuvõimas institutsioon, kuid selle poliitilisi otsuseid langetab tänapäeval üksnes üks selle komiteedest, Suurbritannia valitsuskabinet. Formaalselt nõustab nõukogu suverääni kuningliku prerogatiivi kasutamisel ning koos annavad nad (niḿe all King-in-Council) välja täidesaatvaid akte (Orders in Council). Salanõukogul endal on delegeeritud voli anda välja käske (Orders of Council), mis peamiselt reguleerivad mõningaid riiklikke institutsioone. Samuti nõustab salanõukogu suverääni kuninglike hartade väljaandmisel, mis annavad organisatsioonidele eristaatuse ning omavalitsustele linna või borough ' staatuse.
Kuninganna ja salanõukogu koos kannavad ka mõningaid kohtulikke funktsioone, ehkki praktikas tegeleb juhtumite ärakuulamise ja otsuselangetamisega üksnes salanõukogu kohtukomitee (Judicial Committee of the Privy Council). Kohtukomitee koosneb kõrgematest kohtuametnikest, kes on määratud salanõunikeks: Ühendkuningriigi ülemkohtu kohtunikud, Inglismaa ja Walesi apellatsioonikohtu kohtunikud, Põhja-Iirimaa apellatsioonikohtu kohtunikud, Šotimaa kõrgeima tsiviilkohtu Inner House of the Court of Session kohtunikud, ja teiste Briti Rahvaste Ühenduse liikmesmaade kohtunikud. Varem oli salanõukogu kogu Briti impeeriumi (mitte Ühendkuningriigi) kõrgeim apellatsioonikohus ning see jätkab apellatsioonide vastuvõttu Briti Krooni sõltkondadelt, ülemereterritooriumitelt ja realt Briti Rahvaste Ühenduse liikmesmaadelt.
Tokyo Disneyland
thumb|[[Tuhkatriinu linnus]] Tokyo Disneyland (jaapani keeles 東京ディズニーランド, Tōkyō Dizunīrando) on üks Tokyo Disney Resorti lõbustus- ja teemaparkidest Jaapanis. Asub Urayasu linnas Chiba prefektuuris Tōkyō lähedal.
Park avati 15. aprill 1983. See oli esimene Disney park väljaspool USA-d.
Huntington
Huntington on linn Ameerika Ühendriikides Lääne-Virginia osariigis, Cabelli maakonna halduskeskus ja suurim linn.
Elanike arvu poolest on see osariigi suuruselt teine linn, 2012. aastal oli seal 49 160 elanikku.
Waidhofen an der Ybbs
Waidhofen an der Ybbs on põhikirjaline linn (Statutarstadt) Austrias Alam-Austria liidumaal.
Seda on esmamainitud 1186. aastal ja see on olnud Ybbsi jõe oru majanduskeskus alates 14. sajandist.
1972. aastal liideti linnaga mitu ümbruskonna valda ja linn jagati 10 katastraalvallaks (elanikke 2001. aastal):
Paigad ja vaatamisväärsused
Innenstadt – Waidhofeni vanalinnas on palju hiliskeskaegseid maju ja avalikke hooneid, mis on vanade linnamüüride vahel. Mitmed gooti stiilis sisehoovid ja kaaristud on endiselt alles, nagu ka paljud biidermeieri, uusrenessansi ja uusbaroki stiilides renoveeritud fassaadid.
thumb|upright|Waidhofen an der Ybbsi kihelkonnakirik
Stadtpfarrkirche – üks Waidhofeni suurimaid ja ajaloolisemaid kirikuid, Stadtpfarrkirche ehitati aastatel 1470–1510. Kiriku sisemuses asub gooti stiilis tiibaltar, mis 1930. aastatel teisest kirikust kohale siirdati. Kiriku puitvärav pärineb algse ehituse ajast.
Rothschildschloss – loss on vanalinnas selles kohas eksisteerinud alates 12. sajandist, kuigi praeguse hoone vanimad osad ehitati umbes 1400. aastal. Hoone oli sajandeid koduks Freisingist pärit Baieri kuberneridele ja seega piirkonna halduskeskus. Loss on oma nime saanud tähtsaima endise omaniku, pankur Albert Salomon Anselm Freiherr von Rothschildi (1844–1910) järgi. Üheksateistkümnenda sajandi lõpul toimunud ulatuslik renoveerimine muutis taas lossi olemust, nagu ka ümberkujundus aastatel 2006/2007, milles kasutati kontrastseid kaasaegseid materjale, nagu klaas ja teras. 2007. aastal toimus Rothschildschossis Alam-Austria liidumaa näitus ning tänapäeval on lossis park, kingitustepood ja turismikeskus. Hoones asub ka 5e-muuseum, mis on saanud nime viie elemendi – tuli, vesi, puit, maa ja metall – järgi, millele muuseum temaatiliselt keskendub. Advendiajal toimub lossis ja selle territooriumil linna jõuluturg, kus pakutakse käsitööd, toitu, punši, muusikat jne. Kord kuus kooliaasta jooksul muudetakse lossi interjöör "Kristallklubiks".
Stadtturm (Linnatorn) – see ruudukujuline kellatorn on üks linna tähtsamaid sümboleid ja on 50 m kõrgusena selgelt nähtav mitme kilomeetri taha. See ehitati 1530. aastatel sissetungivate Türgi hordide väljaajamisel saadud saagiga. 1932. aastast pärinev kiri ütleb: "1532. aastal sundisid Waidhofeni kodanikud, sepikojad ja talupidajad türklased põgenema ning ehitasid mälestuseks selle torni". Torni üks tahke on seatud püsivalt kella 11:45-le, et tähistada linnakodanike võidutundi.
Ybbsturm and Stadttor (Ybbsi torn ja linnavärav) – veel üks Waidhofeni tornidest, Ybbsturm, on ainus säilinud keskaegne väravatorn linnamüüris. Siia on kirjutatud ladina keeles linna moto: Ferrum chalybsque urbis nutrimenta – "Raud ja teras toidavad linna".
Mariensäule – barokne sammas ja neitsi Maarja kuju kesklinnas ehitati 1665. aastal vastureformatsiooni sümbolina.
Schwarzbachviadukt – see 19. sajandi lõpust pärinev ajalooline sild ületab Schwarzbachi (Mustoja) oru otse kesklinna serva taga. Seda kasutab kitsarööpmeline Ybbstalbahn (Ybbsi oru raudtee), mis kulges varem Waidhofenist Lunz am Seesse, kuid pakub nüüd lühendatud teenust läbi linna.
Krautberg – see väike mägi, mis asub linnast lühikese jalutuskäigu kaugusel, on kergesti äratuntav suure valge risti järgi ja pakub vaadet vanalinnale. Mäele pääseb Reichenauer Strassel asuva Stadti raudteejaama tagant algavat matkarada Reinhold Klaus Wegi mööda.
Wallfahrtskirche Basilika Sonntagberg – Waidhofenist põhja pool asub suur ja oluline katoliku palverännukoht. Aastatel 1706–1732 ehitatud barokk-kirik on hästi nähtav kogu ümbruskonnas ja on väikese basiilika staatuses olnud alates 1964. aastast. Waidhofenist saab sinna jalutada (u 10 km jalgsi), kuid kiirem on teha lühike rongisõit Rosenausse ja matkata ülejäänud 5 km tippu ja kirikusse.
Adolf Hitler aukodanikuna
Waidhofen an der Ybbsi linnavolikogu tühistas Adolf Hitleri aukodakondsuse alles 2011. aasta mais.
Charles Dunan
Charles Stanislas Dunan (22. november 1849 Nantes – 1931 Prantsusmaa) oli prantsuse filosoof.
Ta töötas oma isa vürtspoes, sõjaväeteenistuse ajal hakkas õppima filosoofiat. Pärast sõjaväeteenistust õppis Pariisi Ülikoolis. Ta tegi õpetajaeksami, kirjutas ladina keeles väitekirjad Zenoni neljast arutlusest ning ruumi ja aja mõistest ja sai sealt doktorikraadi. Õpetas Collège Stanislas's ja Collège Rollinis.
Dunan oli mõjutatud Immanuel Kantist ja Georg Wilhelm Friedrich Hegeli kriitikast Kantile, kuid mitte Hegeli dialektikast. Dunan väitis, et filosoofia on paratamatult idealistlik, sest mõelda saab ainult ideede abil. Ta uskus, et asjad ja ideed on lõppkokkuvõttes lahutamatud. Pole tarvis ideed ja asja lahutada, tekitades pseudoprobleeme, mille lahendamiseks püütakse nende mõisteid kokku panna, vaid tulla tagasi Platoni ja Aristotelese juurde, kelle mõisted rõhutavad mõtlemise ja asjade seost. Ta lükkas tagasi positivismi, leides, et see tahab oma piiratud tegelikkusenõudega köndistada inimese hinge. Teda huvitasid peamiselt epistemoloogia ja filosoofia ajalugu. Ta püüdis näidata, kuidas filosoofia ajaloo kriitiline mõistmine viib loomulikul moel järgmiste sammudeni selle edenemises.
Publikatsioone
Veebis]
Rēzekne ordulinnus
thumb|Räisaku linnusevaremed jõe poolt läänest vaadatuna. Esiplaanil kunagise väravaehitise ja sillapea asukoht right|100px|Räisaku linna vapp
Rēzekne ordulinnus ehk Räisaku ordulinnus (läti Rēzekne, saksa Rositten, Rositen, vene Rža, Režitsa, poola Rzeżyca) asub Ida-Lätis Latgales Räisaku piirkonnas (Rēzeknes novads) Räisaku linnas, Räisaku (Rēzekne) jõe parempoolsel ehk põhjakaldal. Linnusevaremed asuvad peaaegu keset linna mööda Räisaku jõe kallast kulgeva Krasta iela tänava ääres (Krasta iela 33).
Ordulinnis kuulus Liivimaa ordu Räisaku foogtile. Räisaku foogt oli tähtis ordukäsknik, kellel oli hääleõigus ka ordumeistri valimistel.
Nimekujud
thumb|Pealinnuse lõunapoolne müür siseküljelt vaadatuna. Ülal säilinud väike aknaava sillusega
Paiga eestikeelset nimekuju on kirja pandud 1894, 1910, 1914 ja 1926.
Ajalugu
Kohalik muistend räägib, et ordu idapoolsete piirilinnuste nimed Rositen, Ludsen ja Marienburg tulenevad Räisakust lõunasse jääva Makonkalne (Wolkenburg) ordulinnuse kunagise pealiku tütarde – Roza, Lucia ja Maria nimedest.
Linnuse algusaegadest linnuse esmamainimiseni
1209. aasta sügisel, pärast Jersika ründamist rüütlite poolt, sai Jersika vürstist Visvaldisest Riia piiskop Alberti vasall. Albert läänistas 1/3 maast, sealhulgas Räisaku Visvaldisele tagasi. Räisaku oli kuulunud Jersika vürstiriigi võimupiirkonda. 1224. aastal sai piiskop Albert kogu maa endale.
1239. aasta 19. aprilli lepinguga jaotati surnud Jersika vürsti valdused Liivimaa ordu ja Riia piiskopi Nicolaus von Naueni toomkapiitli ja vasallide vahel. Suurema osa Jersikast sai ordu teatud tingimustel omale.
1264. aastaks oli Liivimaa ordu seal piirkonnas oma võimu kindlustanud ja võidi mõtlema hakata uue tugipunkti suuremale väljaehitamisele.
1281 toimus Räisaku vana puitlinnuse lähedal suur lahing orduvägede ja leedulaste vahel, kust vähestel ordurüütlitel õnnestus eluga pääseda. Sellest ajast nimetavad vene kroonikad Räisakut Reznitsaks, mis tuleneb vene sõnast "rezak" – "suur nuga", "kirves".
1285 alustas järjekorras XXII ordumeister Wilhelm von Schauerburg 1239. aasta lepingu alusel latgalite vanale linnamäele uue kivilinnuse ehitust. Ürikulist kinnitust sellele daatumile siiski pole. Linnusest sai foogti, kes allus Vana-Väina (Vecdaugava, Dünaburg) komtuurile, residents. Samal aastal mainiti asulat (Rositten) Lübecki dokumentides.
1288. aastast oli üheks esimeseks foogtiks Otto Paschedach. Foogti ülesanne oli maksude kogumine, kohalikele õiguse mõistmine ja linnuse kaitsmine vene ja leedu rünnakute eest.
Boris Gelfand
Boris Gelfand (valgevene keeles Барыс Абрамавіч Гельфанд Barys Abramovič Hielfand; vene keeles Борис Абрамович Гельфанд Boriss Abramovitš Gelfand; heebrea keeles בוריס גלפנד; sündinud 24. juunil 1968 Minskis) on Iisraeli maletaja, rahvusvaheline suurmeister (1989).
Jean-Paul Martin du Gard
Jean-Paul Martin-du-Gard (3. mai 1927 – 26. veebruar 2017 Pariis) oli prantsuse jooksja.
Boris Gelfand
Gelfand sai suurmeistriks 21-aastaselt 1989. aastal. Kaks aastat varem oli ta FIDE-lt saanud rahvusvahelise meistri nimetuse. 1998. aastast elab ta Iisraelis.
Rēzekne ordulinnus
Linnuse algusaegadest linnuse esmamainimiseni
13. sajandi lõpuks pidi olema valminud 2 korruseline 3 hoonetiiva ja 3 korruselise torniga pealinnus, millele hiljem lisati ida poole eeslinnus. Pealinnusesse jõudmiseks tuli läbida tõstesild ja 3 raudvõredega väravat.
Boris Gelfand
Gelfand võitis 1988. aastal Adelaide'is juunioride maailmameistrivõistlustel hõbemedali. 1990. aastal võitis ta Manilas MM-i tsoonidevahelise turniiri ja pääses 15 osavõtjaga pretendentide matšturniirile, kus jõudis 1992. aastal veerandfinaali. 1993. aastal võitis ta Bielis FIDE MM-i tsoonidevahelise turniiri ja pääses 13 osavõtjaga MM-i matšturniirile (kestis 1994–1996), kus Gelfand 1994. aastal võitis veerandfinaalis Vladimir Kramnikut ja 1995. aastal kaotas poolfinaalis turniiri võitnud ja FIDE maailmameistriks saanud Anatoli Karpovile.
Rēzekne ordulinnus
Linnuse algusaegadest linnuse esmamainimiseni
1324 on linnust esimest korda dokumentides mainitud. Samal aastal tungisid Novgorodi vabariigi väed Räisaku foogtkonda ja võtsid pantvangi suure osa elanikkonnast.
Belleville (Ontario)
Belleville on linn Kanadas Ida-Ontarios. Seda läbib kiirtee nr 401, mis ühendab Torontot (187 km) ja Montréali (367 km).
Rēzekne ordulinnus
Linnus Liivi sõjani
14. sajandist ja hiljemgi on ehitusalase spetsialiseerumise kohta teada, et Räisaku foogtkond varustas Vana-Liivimaad kvaliteetse tellisesaviga. 1348–1555 on tuntud 17 foogti nimed.
Belleville (Ontario)
Belleville'ist viib sild Rossmore'i, mis asub Prince Edward County nimelisel poolsaarel üle Quinte'i lahe.
Rēzekne ordulinnus
Linnus Liivi sõjani
1437 toimusid linnuse all lahingud.
Boris Gelfand
Detsembris 1997 Lausanne'is FIDE maailmameistrivõistlustel (100 osavõtjat, nokautsüsteem) kaotas Gelfand poolfinaalis Viswanathan Anandile.
Rēzekne ordulinnus
Linnus Liivi sõjani
1438. aasta augustis on Räisaku foogt olnud tegev diplomaadina, saates Saksa ordu kõrgmeistrile Preisimaal ettekande ja ülevaate toimuvatest rahutustest Liivimaal seoses ebaselgusega uue maameistri valimisel ja kinnitamisel. Reinimaalaste kõrvaletõrjutud kandidaat Heinrich von Notleben sai järgmisel aastal Räisaku foogtiks.
Boris Gelfand
2005. aastal võitis ta Bieli suurmeistrite turniiri.
Rēzekne ordulinnus
Linnus Liivi sõjani
1451 toimus ordulinnuste revisjon. Räisaku linnuses oli tollal aruande järgi 3 orduvenda, turviseid oli varutud kokku 10 rüütlile.
Boris Gelfand
2005. aastal maailmakarikavõistlustel (128 osavõtjat) sai Gelfand kuuenda koha ja kvalifitseerus 16 osavõtjaga pretendentide turniirile. Seal tuli ta nelja hulka, kes pääsesid septembris 2007 Mexicos toimunud kaheksa osavõtjaga MM-turniirile, kus tuli Anandi ja Kramniku järel kolmandaks.
Rēzekne ordulinnus
Linnus Liivi sõjani
1481 ründasid Pihkva väed koos liitlastega Räisaku linnust.
1482–1488 oli Räisaku foogtiks üks kuulsamaid hilisemaid ordumeistreid Wolter von Plettenberg, kes oli ka üks viimaseid linnuste kindlustajaid Vana-Liivimaal.
Boris Gelfand
Detsembris 2009 võitis ta Hantõ-Mansiiskis maailmakarikavõistlused (finaalis alistas Ruslan Ponomarjovi) ja pääses 2011. aastal Kaasanis peetud MM-i pretendentite turniirile. Seal võitis ta finaalis Aleksandr Grištšuki ja sai õiguse kohtuda tiitlimatšis valitseva maailmameistri Viswanathan Anandiga. 2012. aastal Moskvas tasavägiselt kulgenud tiitlimatši Gelfand kaotas tulemusega 6 (1½):6 (2½).
Rēzekne ordulinnus
Linnus Liivi sõjani
1488 toimus Saksa ordu kõrgmeistri Martin Truchseß von Wetzhauseni käsul Liivimaal ordulinnuste visitatsioon, milles kirjutatakse, et "Item das sloss Russitten wol bespeyset mit allirley notdurfft, das eyn sloss haben sal und eyn fromir man zcum voythe ..." – "Räisaku linnus on täielikult varustatud kõige vajalikuga, mis ühes lossis olema peab ja foogtil ..."
1534. aasta 27. detsembril volitas ordumeister Wolter von Plettenberg 4 ordukäsknikku sealhulgas Räisaku foogti Dietrich van der Balet Poola kuninga juurde läbirääkimistele piiri kulgemise täpsustamise üle Leeduga.
Boris Gelfand
Gelfand on mänginud maleolümpiatel: Nõukogude Liidu (1990), Valgevene (1994, 1996) ja Iisraeli võistkonna koosseisus (2000–2010).
Rēzekne ordulinnus
Linnus Liivi sõjani
1556. aasta juuli algul peeti Räisaku foogti Werner Schall von Belli valvesalga poolt kõrvalisel rajal foogtkonnas kinni poola kuninga Zygmunt II Augusti saadik, Biržiai valitseja Kaspar Łącki, kes üritas eest ära põgeneda. Valvesalga talupoegade poolt tapeti saadiku teenrid ja püüti kinni ka saadik ise, kes siis ühe taluniku poolt seljatagant surmati. Saadikult võeti ära Poola kuninga salajased kirjad peapiiskopile Wilhelm von Brandenburgile ja edastati need ordumeistrile Heinrich von Galenile. See intsident sai poola kuningale viimaseks ajendiks kuulutamaks sõda Liivimaa ordule. Poola kuningas, kel oli Riia piiskopkonna suhtes kaitseõigus, sekkus ordu ja peapiiskopi vahelisse koadjuutorivaenusesse eesmärgiga tülikat ordut Vana-Liivimaal nõrgestada ja hävitada.
1558 lasi Preisimaa esimene hertsog Albrecht von Hohenzollern koostada oma erisaadikutel – spioonidel luureraporti Liivimaa orduväe sõjajõudude suuruse kohta. Räisaku foogt võis raporti järgi 1555–1556 aastal sõjaolukorras välja panna 250 ratsanikku.
Liivi sõda 1558–1561
1558. aasta 24. jaanuari paiku tungis osa Kaasani khaani Segelei vene vägedest Ivan Groznõi korraldusel Räisaku piirkonnas Liivimaale sisse. Põhjuseks oli, et liivimaalaste saatkonnal ei olnud tribuuti kaasas, kuid tegelikult olid ettevalmistused sõjaks alanud palju varem. Esimene 400-mehelise väe rünnak Ludza kandis löödi puruks. Veebruaris tungis teine 500-meheline vaenlaste salk Räisaku piirkonna Eesseni mõisa lähistele, mille Räisaku ja Vana-Väina (Vecdaugava) linnuste kaitsesalgad ühiselt tagasi lõid ja maalt välja ajasid. 10. märtsil tegid Räisaku linnuse väed vasturünnaku Venemaale ja põletasid Võšgorodi (Wesselgorre) linnuse ümber Pihkvamaal maha 10 bojaarimõisat ja naasid suure röövsaagiga. 19. märtsil tungisid venelased jälle juba 3000 mehega Räisaku alale sisse. Lutsi linnuse kaitsesalk ründas vaenlast, kuid ei teadnud midagi venelaste nii suurest hulgast ja löödi Stoucke talu juures puruks. 23. märtsil suundusid Vana-Väinast orduväed uuesti Venemaad rüüstama, kuna venelased olid veel Räisakul. Sealt läks 500 venelast neid takistama, kuid hävitati orduvägede poolt.
1558. aasta 1. mail jõudis Räisakule ordumeistri saadetud 200-meheline abivägi. 100 meest saadeti edasi ida poole Lutsi ordulinnusesse. Juuni keskel tungis üks venelaste salk Räisaku foogtkonda, sai aga orduvägedelt mitu korda lüüa. 7. juulil rüüstasid venelased uuesti Räisaku kandis ja põgenesid, kui sakslased neid taga ajama hakkasid.
1559. aasta märtsi algul jõudis Vana-Väinast suur venelaste vägi enam kui 7000 mehega Räisaku alla ja peatusid ühe järve ääres. Sakslased hakkasid neid suurtükkidest tulistama, misjärel venelased taandusid röövides ja põletades Lutsi kaudu Venemaale. See suur 13 000-meheline vene vägi oli tulnud Alulinna juures jaanuari algul Liivimaale ja liikus laastades ja nõrgemaid või tühje linnuseid vallutades läbi ordu ja peapiiskopkonna alade Riia kaudu Kuramaa suunal ja pööras siis Zemgale kaudu Vana-Väina suunas, eksides korraks ka Leetu. Sel sõjakäigul kaotasid venelased 6000 meest. Mai algusest kuni 1. novembrini kehtis Taani saatkonna poolt Moskvas saavutatud relvarahu. Rahust Räisakusse teatama tulnud vene saadikud vangistati seal. 31. augustil koostati Vilniuses maapäeval ürik, millega Liivimaa ordu pantis mitmed linnused koos piirkondadega, sealhulgas Räisaku, sõja finantseerimiseks Poola kuningale Zygmunt II Augustile. Et Liivimaad venelaste eest paremini kaitsta, anti poolakatele eelkõige just idapoolsed linnused ja piirkonnad.
1559. aasta septembris saabus linnusesse pidulikult 100-meheline Poola abivägi.
17. septembriks kogunesid tähtsamad ordukäsknikud, sealhulgas ka Räisaku foogt Werner Schall von Bell Võndu (Cesis), kus nad valisid 4 aastat ametis olnud Wilhelm Fürstenbergi asemel ordumeistriks Gotthard Kettleri. Räisaku foogt määrati ametisse Kuldiga komtuuriks. 8. novembril saabusid kolm orduametnikku Räisakusse linnust poola komissaridele üle andma. 10. detsembril lahkus vana foogt foogtkonnast. 15. detsembril läksid ka ordumeistri saadikud minema, kuna poola ametnikke polnud määratud ajaks saabunud.
1560. aasta 6. jaanuaril jõudis Leedu peavarustusülem Johannes Chodkiewicz; olles määratud kõigi 4 poolakatele mineva piirkonna – Bauska, Selpilsi, Vana-Väina ja Räisaku – kuninglikuks kuberneriks; Räisaku linnusesse, kaasas 480 meest, 10 kahurit, 8 kergemat tulirelva, 12 tündrit püssirohtu ja muud sõjavarustust. Sõjamehed ja varustus jaotati Räisaku ja Lutsi linnuste vahel ära. Chodkiewicz ise hakkas resideerima Lutsis ja määras Räisakusse pealikuks Kriemenieci vabahärra Nicolaus Ościki. Vahepeal venelased ründasid ja röövisid poola voori, kuid poolakad said hiljem oma varustuse tagasi, kuna Poola ja Venemaa vahel oli ametlikult veel rahu. Räisaku aadlikud andsid linnuse üle. Seal viidi läbi inventuur. Linnus oli varustatud 4 suurema kahuri ja 25 väiksema tulirelvaga, 5 püstoli, 2 tündri püssirohu ja muu relvastusega. Liivi sõja selles etapis venelased poolakatele antud linnuseid enam ei rünnanud.
Poola aeg 1561–1773
1561–1620 kuulus Räisaku Poolale alluvasse Liivimaa kuningriiki (Herzogtum Livland).
1575 elas linnuse naabruses 500 elanikku. Liivi sõjas loss põles ja inimesed viidi ära vangi. Järgnevalt linnust laastati ja ehitati ümber mitmeid kordi.
1577 juunis kogus Ivan Groznõi Pihkva all sõjaväge ja suundus selle eesotsas endise Riia Peapiiskopkonna kaudu Liivimaale. Kõigepealt vallutati juuli keskel Vilaka, seejärel 25. juuliks Räisaku eelpost ja abilinnus Lutsi, edasi 30. juuliks Räisaku, kust suunduti Vana-Väinale ning sealt edasi Krustpilsi ja Liivi – Keskmaale (Vidzeme). Purustati linnust ja hävitati ka kirik, vangilangenud aadlikud koos naiste, neitsite ja lastega saadeti Pihkvasse. Venelaste kätte jäi Räisaku 1579. aastani.
1582 läks Räisaku Jam Zapolski rahu tulemusel Poola koosseisu. Linnuse staarostiks sai sakslane Tiesenhausen, kellele anti Poola võimude poolt korraldus taastada katoliku kabel, kuid kes sellega pikalt venitas, kuna oli arvatavasti luterlane.
Kahar luste
Kahar luste (Bromus sterilis) on kõrreliste sugukonda arvatud taimeliik.
Rēzekne ordulinnus
Poola aeg 1561–1773
1582 koostas paavsti Gregorius XIII legaat Põhja-Euroopas jesuiit Antonio Possevino, kes oli juhtinud ka Poola ja Venemaa vahelise vaherahu sõlmimist, ilmselt paavsti ülesandel Liivimaa linnade ja kindluste kaardi, kus iga linnus oli kujutatud oma kordumatu silueti ja vastavalt tähtsusele ka suurusega. Räisaku on kujutatud 4 torniga ja keskmise suurusega. Nimekujuna on kirjas Rositza.
Kahar luste
Taime leidub Eestis tulnukana.
Rēzekne ordulinnus
Poola aeg 1561–1773
1601. aasta 1. märtsil tuli Räisaku linnuses aadel Otto Vietinghoffi ja Fabian Tiesenhauseni mõjutusel Rootsi kuninga poole üle. Varasem poola staarost Matthias Karkoffsky olevat käitunud kohalike talupoegadega jõhkralt.
1611 aasta paiku on Fabriciuse kroonikas üles tähendatud, et keskaegsetele Räisaku, Lutsi ja Vana-Väina linnustele kuulus ordule alluvas Ida-Latgales 120 järve.
1621 eraldati endisest Võnnu vojevoodkonnast Poola Latgale (Inflanty Polskie) ja moodustati Inflanty vojevoodkond, kuhu läks ka Räisaku piirkond.
1625. aastal hõivas Räisaku ja Lutsi linnuse Rootsi Liivimaa kindralkuberneri Jacob Pontusson De la Gardie käsul rootsi rügement kapten Hans von Wrangeli juhtimisel.
1629 said poolakad Altmarki rahuga linnuse tagasi. Poola-Rootsi sõja ajal 1600–1629 sai Räisaku pidevalt kannatada, kuid taastati alati osaliselt.
1654–1656 valdasid linnust vene tsaari Aleksei Mihhailovitši väed.
1656 toimunud Räisaku lahingus lõid rootslased endast palju suuremat vene väge, kes olid selles nn. II Põhjasõjas poolakate liitlased. 1565–1660 toimunud Poola-Rootsi sõjas hävitasid rootslased linnuse täielikult. Enam seda ei taastatud.
1712 ümbritseva asula majaomanikud said ametliku loa linnusemüüride kivide kasutamiseks oma elu- ja majapidamishoonete vundamentide ehitamiseks.
1773 läks piirkond veebruaris 1772 toimunud Poola I jagamisega Venemaa keisririigi koosseisu ja ühendati Pihkva kubermanguga.
Tsaaririigist tänapäevani
1794 joonistas linnusevaremed üles Johann Christoph Brotze.
1889 koostati linnusekindlustuste ja vallikraavi rekonstrueerimise plaan.
XX sajandi algul olid linnusemäel alles veel elu- ja majandushooneid. Osa linnusealast heakorrastati avalikuks kasutamiseks: istutati park, rajati valgustus, ehitati suveteater ja restoran.
1980–1981 viidi lossimägedes läbi Ē. Mugurēvičsi poolt arheoloogilised kaevamised u 300 m2, millest selgus, et X–XI sajandil olid siin elanud latgali kaupmehed ja käsitöölised.
Ehitus
thumb|Pildil on hästi vaadeldav kasutatud müüriladumistehnika, kus ehitamise kiirendamiseks ja lihtsustamiseks laoti müüritise välis- ja siseküljed valitud maakividest ja nende vahe täideti segu ja juhusliku materjaliga
Liivimaa ordu majandusülem
Liivimaa ordu majandusülem (saksa keeles Schaffer või Schäffer) oli ordu kõrgeim majandusametnik, kes resideeris algselt Riias ja hiljem Võnnus.
Rēzekne ordulinnus
Ehitus
Räisaku linnusele allus ida pool paiknev Lutsi (Ludza) ordulinnus, milleni oli otsejoones maad 25 km (3,5 miili). Räisakust lõunakagusse 27 km (4 miili) kaugusele jäi kunagine esimene ordulinnus Ida-Latgales ja komtuuri asupaik enne selle üleviimist Vana-Väinale (Vecdaugava, Dünaburg): Valkenberga (Wolkenburg). Edelas, Väina jõe (Daugava, Düna) ääres asuva hilisema komtuurkonnakeskuse Vana-Väina endani oli juba 76 km (11 miili) ja viimase; Räisakust otse lõuna suunas; abilinnuse Krāslavani (Kreslawka) 70 km (10 miili). Need viis, ülejäänud ordu- ja piiskopimaadest eraldiseisvat ordulinnust moodustasid enam-vähem kompaktse grupi Vana-Liivimaa kagunurga kaitseks. Esimeste lääne, loode ja põhja poole jäävate linnusteni, mis kuulusid juba tihedamasse Keskmaa linnuste gruppi, jäid 75–90 km kaugusele kõik Riia Peapiiskopkonna kindlused: Krustpils, Laudona, Cesvaine, Kulna ja Vilaka. Oluline tähendus oli sellel ordu ja peapiiskopi vaenutegevuse perioodil.
Räisaku linnus ehitati omal ajal jõelooke sees asuvale 15 m kõrgusele künkale. Linnuse ette kaevati kraav – jõgi õgvendati otseks – ja linnusealast tekkis jõesaar.
Liivimaa ordu majandusülem
Majandusülem vastutas ordu varustamise, kommunikatsioonide toimimise ja kaubanduse, sisuliselt kogu majandustegevuse toimimise eest. Ehkki ta ametlikus orduhierarhias eriti kõrget positsiooni ei omanud, oli see ametikoht majanduslikult väga tähtis ning alates 15. sajandi lõpust said majandusülematest tihti ordumeistrid, maamarssalid või olulised käsknikud.
Rēzekne ordulinnus
Ehitus
Linnuse ehitus on Vana-Liivimaa kaitsearhitektuurile üpriski erandlik, kus keskse tornlinnusesüsteemiga on seotud mantelringmüürlinnus. Lisaks oli pealinnuse kaitsesüsteemiga ühendatud eraldiseisev tugev tõstesillaga väravarajatis, kust läks eeslinnusesse zwingeriga kaitstud linnusetee. Ehitise asukoht oli hästi valitud, kõrgkaitse oli seotud veekaitsega.
Liivimaa ordu majandusülem
Esimene majandusülem on teada enne aastat 1438, viimane kaotas aga ameti ordu likvideerimisega 1562. aastal.
Rēzekne ordulinnus
Ehitus
Eeslinnus oli ümara kujuga, selle kõrge müüriliin järgis kaldanõlva kulgu. Siin asusid majandushooned, sõdurite kasarmud ja teenijate elamud.
Praegune seisukord
Linnusest on säilinud üksikuid kõrgemaid müürilõike ja kohati on ka jälgitav kaitsemüüri vundamentide kulgemine mäel. Mägi on puudest-põõsastest lage ja hästi vaadeldav. Suur osa mäest on kaetud rohtukasvanud varingurusudega. Lossimägedest avanevad head vaated ümbruskonnale ja Räisaku kesklinnale.
Range kaitse vajak
Range kaitse vajak (inglise keeles gap in reserve area) on looduskaitsebioloogia mõiste, mis väljendab elurikkuse püsimiseks tarvilikku kaitstavate alade mahu puudust.
Eestis tuli see mõiste kasutusele seoses sellega, et kuigi riik suurendas range kaitse all olevate metsade osakaalu 1996. aasta 3%-lt 2002. aastal heaks kiidetud metsanduse arengukavas rohelistega kokku lepitud 10%-le (ja hiljem isegi 12%-le ), mis pindalas teeb võrreldes 1996. aastaga viiekordse suurenemise, siis vaatamata sellele on rohelised endiselt vastu väljaspool neid alasid oleva vana majandusmetsa majandamisele ja nõuavad, et ka metsatüübirühmiti oleks iga tüübirühma pindalast vähemalt 10% range kaitse all. Eriti teravaks on see teema läinud salumetsade puhul. Põhjenduseks tuuakse, et kuna Eestis on palju endisele põllumaale kasvanud hall-lepikuid, tuleks oluliselt suurendada viljakates kasvukohtades ehk salumetsas kasvavate vanade kuusikute ranget kaitset. Keskkonnaministeeriumi spetsialistid ja metsateadlased aga toovad esile selle, et kuusikuid ei saa meil väga vanaks kasvatada, eriti endistel põllumaadel, sest kuuse bioloogiline vanus on juurepessu ja teiste kahjustavate tegurite tõttu oluliselt piiratud, mistõttu isegi selliseid metsi range kaitse alla võttes ja neis majandustegevust lõpetades asenduvad need peagi noore metsaga, mis viljakates kasvukohatüüpides saab tõenäoliselt olema hall-lepik. Samuti leiavad metsateadlased, et kuusikute raievanuste vähendamine viljakates kasvukohatüüpides on igati mõistlik ja, et nende metsaseaduse muudatuste eesmärk on tagada jätkusuutlik ja säästlik metsa majandamine ning lihtsustada  metsas  toimuva  tegevuse  korraldamist  metsaomaniku  jaoks.
Kuigi samade põhimõtete järgi oleks põhjust rääkida ka range kaitse liiast, ehk siis teatud kasvukohatüübirühmade üleesindatusest range kaitse all olevates metsades, ei ole rohelised tõstatanud küsimust üleesindatuse likvideerimiseks.
Histoonid
pisi|300px|Skemaatiline joonis, mis näitab, kuidas nukleosoomsed histoonid moodustavad nukleosoomi Histoonid on väiksed aluselised valgud (koosnevad 102–135 aminohappest), mida leidub eukarüootide tuumas. Need on põhilised kromatiini valgud, mille ümber keerdub DNA ja need mängivad suurt rolli geenide regulatsioonis. Histoonide funktsiooniks on osaleda DNA kokkupakkimisel, et viimane mahuks rakutuuma. Näiteks inimese iga rakk sisaldab lahtikeeratult umbes 1,8 meetrit DNA-d, aga kui DNA keerdub histoonide ümber, siis moodustunud kromatiini suurus on umbes 90 mikromeetrit.
Klassifikatsioon
Viis peamist histooni on H1/H5, H2A, H2B, H3 ja H4. Nukleosoomsed histoonid on H2A, H2B, H3 ja H4. H1 ja H5 nukleosoomide vahelise alaga seonduvad histoonid. Nukleosoomi südamiku moodustavad nukleosoomsed histoonid, mida leidub nukleosoomis igat molekuli 2 eksemplari, seega on nukleosoomi südamikus kokku 8 histooni molekuli. Ümber nukleosoomi südamiku kerdub 147 aluspaari pikkune DNA lõik 1,65 korda. Kahe nukleosoomi vahele jääb DNA lõik (5,9 – 7 nm) kuhu seondub histoon H1, mis vastutab DNA pakkimise eest kõrgemat järku struktuuridesse. Histoonide abil kokku pakitud DNA struktuuri nimetatakse kromatiiniks. Kromatiinis on nukleosoomidega DNA pakitud fiibriks, mille läbimõõt on 0,3 mikromeetrit.
Nukleosoomi struktuur
Nukleosoomi südamiku moodustavad kaks H2A-H2B dimeeri ja H3-H4 tetrameer, need kaks dimeeri ja tetrameer moodustavad omavahel peaaegu sümmeetrilised osad. Neljal südamikuhistoonil on suhteliselt sarnane struktuur ja nad on evolutsiooni käigus tugevalt konserveerunud. Kasutades elektronide paramagneetilise resonantsi spinnide märgistamise tehnoloogiat, mõõtsid Briti teadlased nukleosoomide vaheline kauguse, mis on 59 – 70 Å. On olemas viit tüüpi histoon-DNA interaktsioone: Histoonid läbivad post-translatsioonilisi modifikatsioone, millest enamik toimub nende N-terminaalsetel sabadel. Histoonidel esineb erinevaid post-translatsioonilisi modifikatsioone, millest levinumad on metüleerimine, atsetüleerimine, forsforüleerimine, sumoüleerimine, ubikvitineerimine, ADP-ribosüleerimine. Need protsessid osalevad geenide regulatsioonis.
Post-translatsioonilised modifikatsioonid
Post-translatsioonilised modifikatsioonid mõjutavad histoonide interaktsioone DNA ja tuuma valkudega. Histoonidel H3 ja H4 on pikad sabad, mis ulatuvad nukleosoomist välja ja mida saab mitmest kohast kovalentselt modifitseerida. H2A, H2B ja H3 histoonide puhul on võimalik ka histooni tuumas asuvate aminohapete modifitseerimine. Samal ajal võib toimuda ühel histoonil/nukleosoomil mitu modifikatsiooni ja need kombinatsioonid moodustavad niinimetatud histooni koodi. Erinevad modifikatsioonid mängivad suurt rolli geenide regulatsioonis, DNA reparatsioonis, kromosoomi kondensatsioonis (mitoos) ja spermatogeneesis (meioos). Histoonide modifikatsioonide kirjeldamiseks kasutatav nomenklatuur: Histoonide modifikatsioonid transkriptsiooni regulatsioonis:
Geenide transkriptsioon
Aktiivse transkriptsiooniga seostatakse tavaliselt kaht histoonide modifikatsiooni: H3K4 trimetülatsiooni viib läbi COMPASS kompleks. Vaatamata selle kompleksi säilitamisele, ei ole täiesti selge, mis rolli see modifikatsioon mängib transkriptsioonis. See on siiski hea aktiivse promootori märk ja selle histooni modifikatsiooni tase geeni promootoralas on korrelatsioonis geeni transkriptsiooni aktiivsusega. H3K36 trimetülatsioon toimub tänu ensüümile metüültransferaas SET2. See valk seostub RNA polümeraas II ja H3K36Me3 tähistab aktiivset geeni traskribeerimist. H3K36Me3 märgise tunneb ära Rpd3 histooni deatsetülaasi kompleks, mis eemaldab atsetüülgrupid ümbritsevatelt histoonidelt, aidates seeläbi kromatiini kokku pakkida ning takistab transkriptsiooni algatamist valest kohast. Kromatiini pakkumine takistab transkriptsioonifaktorite juurdepääsu DNA-le ja vähendab uue transkriptsioonitsükli algamise tõenäosust. See protsess aitab seega tagada, et transkriptsioon ei katke.
Geenide represseerimine
Geenide represseerimisega seostatakse tavaliselt kolme histoonide modifikatsiooni: H3K9Me2/3 on heterokromatiini iseloomustav märge ning see modifikatsioon on tugevalt seotud geeni repressiooniga. Heterokromatiini moodustumist on kõige põhjalikumalt uuritud pärmis Schizosaccharomyces pombe. H3K9Me2/3 toimib seondumise kohana Sw6-le (heterokromatiin 1 või HP1, teine klassikaline heterokromatiini marker), mis omakorda põhjustab repressiooni, olles signaaliks histooni modifikaatoritele, nagu histoonide deatsetülaas ja histoonide metüültransferaas. See modifikatsioon on tihedalt seotud heterokromatiiniga, aga selle funktsionaalne tähtsus on siiani ebaselge.
Bivalentsed promootorid
Histoonide modifikatsioonide analüüs embrüonaalsetes tüvirakkudes (ja teistes tüvirakkudes) näitas, et paljude geenide promootorid omavad nii H3K4Me3 kui ka H3K27Me3 modifikatsioone. Teiste sõnadega on promootoritel üheaegselt nii transkriptsiooni aktivatsiooni kui ka repressiooni toetavad histoonide modifikatsioonid. See omapärane kombinatsioon tähistab geene, mis on tasakaalus transkriptsiooniks. Need modifikatsioonid pole vajalikud tüvirakkudele, kuid äärmiselt vajalikud pärast diferentseerumist. Kui rakud hakkavad diferentseeruma, siis bivalentsete promootorite aktivatsiooni või repressiooni kaudu toimub rakkude tüübi määramine. Vastavalt keskkonnast tulevatele signaalidele toimub teatud geenide aktivatsioon või repressioon.
DNA kahjustus
Fosforüleeritud H2AX (gamma H2AX) on DNA kaheahelalise kahjustuse marker. H2AX fosforüleeritakse kohe pärast DNA ahelate katke tuvastamist. Siis moodustatakse pikendatud domeen (palju kilobase) kahjustamise kohast mõlemal pool. Gamma H2AX toimib seondumise kohana valku MDC1-ks, mis omakorda värbab DNA parandamises osalevad valgud. Seega moodustab gamma H2AX olulise osa DNA reparatsiooni mehhanismis, mis tagab genoomi stabiilsust. H3K56Ac on vajalik genoomi stabiilsuse tagamiseks. H3K56 atsetüleerib p300/Rtt109 kompleksi. H3 K56 deatsetüleeritakse kiiresti piirkonnas, kus esineb DNA kahjustus. H3K56 atsetülatsioon on vajalik ka replikatsioonikahvlite stabiliseerimiseks.
Maarja (eesnimi)
Maarja nimepäev on 25. märts (paastumaarjapäev).
1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Maarja 1847 naisel. Maarja on Eestis populaarsuselt 99. naisenimi.
Pierre Lecomte du Noüy
Pierre Lecomte du Noüy (ka du Nouÿ, 20. detsember 1883 Pariis – 22. september 1947 New York) oli prantsuse bioloog.
Maarja (eesnimi)
Kõige populaarsem on eesnimi Maarja vanuserühmas 25–29, kus neid on 10 000 elaniku kohta 58,56 ning Tartu maakonnas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 18,51. Maarja on keskmiselt 30 aasta vanune (mediaanvanus on samuti 29).
Siluan Áthoselt
pisi Áthose püha Siluan (vene keeles Святой Силуан Афонский; ilmaliku nimega Семён Иванович Антонов Semjon Ivanovitš Antonov; 1866 Šovskoje, Tambovi kubermang – 24. september (Juliuse kalendri järgi 11. september) 1938 Panteleimoni klooster, Áthos) oli vene päritolu Konstantinoopoli Õigeusu Kiriku munk, kes tegutses Áthosel.
Maarja (eesnimi)
Nime kandjaid
Maarja
Pierre Lecomte du Noüy
Tema olulisi uurimisteemasid oli haavade paranemise uurimine.
Siluan Áthoselt
Õigeusu kirik austab teda pühakuna (vagana). Tema mälestuspäev on 11. september Juliuse kalendri järgi.
Elukäik
Semjon Antonov sündis Tambovi kubermangu Lebedjani maakonnas Šovskoje vallas Šovskoje külas. Naaberkülas Sezjonovos elas sulgunu Joann Sezjonovost.
Ta paistis silma tervise ja kehalise jõuga: ta võis paljaste kätega võtta tulise malmpoti ja viia selle pliidilt lauale, mille taga tema artell töötas. Rusikalöögiga võis ta päris paksu laua risti pooleks lüüa. Ta tõstis suuri raskusi ja tal oli suur vastupidavus nii kuuma kui ka külma käes, ta võis väga vähe süüa ja palju töötada.
Lubbert von Varssem
Lubbert von Varssem (ka Lübbert von Forssem; surnud 1471) oli Liivi ordu maamarssal.
Lubberti vanemaid pole teada, kuid ta kuulus Varssemi suguvõsa Kaldenhofi liini ja pärines seega Marki krahvkonnast Hammi linna lähedalt Kaldenhofist. Tema suguvõsa kuulus krahvkonna keskaadli hulka. Veel üks tema sugulane, Frank von Varssem, oli 15. sajandi esimesel poolel olnud Miitavi komtuur.
Varssemit on 1451. aastal mainitud orduvennana Viljandis, 1453 oli ta samas kumpan. 1456. aastal tõusis ta viimaseks Võnnu foogtiks, viis aastat hiljem oli ta Aizkraukle komtuur. 1462. aastal sai temast Kuldīga komtuur, jõudes seega ordu juhtkonda, ordumeistri lähemasse nõukokku ehk siseringi. Ta oli üks olulisemaid ordusisese reformi toetajaid ning kui uuendusmeelsest Johann Wolthus von Hersest sai ordumeister, tõusis ta maamarssaliks. Käsknike enamik oli aga ordureformi vastu ja Herse plaanid kukkusid peagi läbi, ta tagandati, vangistati ja lõpuks tapeti. Varssem seda siiski ei näinud, sest ta suri enne Herse kukutamist, kas juuni lõpus või juuli alguses 1471.
Podolínec
Podolínec (poola keeles Podoliniec, saksa keeles Pudlein, ungari keeles Podolin) on linn Slovakkias Prešovi maakonnas Stará Ľubovňa ringkonnas.
Geograafiline asend
Podolínec asub ajaloolises Spiši piirkonnas, Poola piirist 14 km kaugusel.
Ajalugu
Asulat on esmamainitud 1235. aastal. Linnaõigused sai Podolínec 1292. aastal. 1409. aastal ehitati linna loss. 1412. aasta aprillis andis Saksa kuningas ja Saksa-Rooma keiser Sigismund Podolínecile vaba kuningalinna privileegid. Kuid 8. novembril 1412 andis Sigismund Poola kuningale Władysław II Jagiełłole 16 linna Spišist, sealhulgas Podolíneci, tagatiseks laenu eest, mida ta vajas sõjaks Veneetsiaga. 1772. aastal läks linn Esimese Poola jagamise tulemusel Habsburgide Austria keisririigi võimu alla.
Rahvastik
Slovakkia 2021. aasta rahvaloenduse andmetel oli Podolíneci elanikest slovakke 91,12%, mustlasi 1,54% ja russiine 0,35%. Rahvus oli teadmata 6,44%-l elanikest.
Kelmija
pisi| Kelmija (poola keeles Kielmieja) on Vilniuse linnaosa, mis asub linna lõunaosas Naujininkai valla territooriumil (kuulus varem Paneriai valda). Kelmija piirneb põhjas Salininkaiga, loodes Raisteliaiga, läänes Aukštieji Paneriaiga, idas üle Lida raudtee Barkiškėse ja Mickūnaiga.
Praeguse linnaosa kohal asus varem samanimeline küla. Praegu moodustavad linnaosa valdavalt aianduskooperatiivid.
Kristi Vinter-Nemvalts
Kristi Vinter-Nemvalts (sündinud 23. detsembril 1978 Pärnus) on Eesti haridusteadlane ja riigiametnik, alates 9. augustist 2021 Haridus- ja Teadusministeeriumi kantsler.
Haridus
Ta on lõpetanud 1997. aastal Pärnu Ülejõe Gümnaasiumi ning 2000. aastal Tallinna Pedagoogilise Seminari lasteaiaõpetaja erialal ja 2003. aastal Tallinna Pedagoogikaülikooli bakalaureuseõppe alushariduse pedagoogi erialal.
2006. aastal kaitses ta Tallinna Ülikoolis magistritöö kasvatusteaduste erialal ja 2013. aastal Tallinna Ülikooli kasvatusteaduste instituudis doktoriväitekirja (PhD) ("Digitaalse ekraanimeedia tarbimine 5–7-aastaste laste seas ja selle sotsiaalne vahendamine Eestis: Pedagoogiline vaatekoht").