cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nanjingi veresaun
Tsiviilisikute tapmine
pisi|Surnuks pussitatud 7-aastane laps Alates 13. detsembrist 1937 tungis Jaapani keiserlik armee umbes kolmeks nädalaks Nankingi ohutustsooni, et otsida põgenike seas peidus olevaid endisi hiina sõdureid. Paljud süütud mehed tuvastati ja tapeti ekslikult. Tsiviilelanike surmajuhtumeid on raske täpselt välja arvutada, sest paljud surnukehad põletati, maeti massihaudadesse või visati Jangtse jõkke. 13. detsembril 1937. aastal kirjutas John Rabe oma päevikusse:
"Alles siis, kui teeme linnas ringkäigu, saame teada hävingu ulatuse. Iga 100-200 meetri tagant kohtame surnukehi. Tsiviilelanike surnukehadel, mida ma uurisin, olid kuuliaugud seljas. Need inimesed olid arvatavasti põgenenud ja neid tulistati tagantpoolt. Jaapanlased marssivad läbi linna kümnest kuni kahekümnest sõdurist koosnevate rühmade kaupa ja rüüstavad poode..... Vaatasin oma silmaga, kuidas nad rüüstasid meie saksa pagari Herr Kiesslingi kohvikut. Ka Hempeli hotelli murti sisse, nagu ka peaaegu igasse poodi Chung Shangi ja Taipingi teel."
Ameerika Ühendriikide asekonsul James Espy saabus 6. jaanuaril 1938 Nanjingi, et taasavada Ameerika saatkond. Ta andis kokkuvõtliku kirjelduse linnas toimunust:
"Nankingist maalitud pilt oli pilt hirmuvalitsusest, mis tabas linna pärast selle okupeerimist Jaapani sõjavägede poolt. Nende ja Saksa elanike jutustused räägivad, et linn langes jaapanlaste kätte kui sõjasaak, mitte lihtsalt organiseeritud sõjategevuse käigus võetud, vaid vallutatud sissetungiva armee poolt, mille liikmed näisid olevat võtnud eesmärgiks piiramatu rüüstamise ja vägivalla sooritamise. Täiendavad andmed ja meie enda tähelepanekud ei ole toonud esile fakte, mis nende teavet diskrediteeriksid. [...] Peaaegu kõikjal on füüsilised tõendid meeste, naiste ja laste tapmisest, varade rüüstamisest ning majade ja hoonete põletamisest ja hävitamisest."
''"Jaapani hirmuvalitsuse ajal Nanjingis – mis muide kestab märkimisväärsel määral tänaseni – tegi Ameerika Piiskopliku Kiriku missiooni liige, pastor John Magee, kes on olnud siin juba peaaegu veerand sajandit, liikuvaid pilte, mis annavad kõnekalt tunnistust Jaapani poolt toime pandud julmustest.... Tuleb oodata, kas Jaapani armee kõrgeimatel ohvitseridel õnnestub, nagu nad on väitnud, peatada oma vägede tegevus, mis jätkub ka tänasel päeval. 13. detsembril tuli umbes 30 sõdurit Nanjingi kaguosas asuva hiinlaste maja juurde aadressil Hsing Lu Koo 5 ja nõudis sissepääsu. Ukse avas majaomanik, muhameedlane Ha. Nad tapsid ta kohe revolvriga ja ka proua Ha, kes pärast Ha surma põlvitas nende ees ja palus, et nad kedagi teist ei tapaks. Proua Ha küsis neilt, miks nad tema mehe tapsid, ja nad tulistasid teda. Proua Hsia lohistati välja külaliste saalis asuva laua alt, kuhu ta oli püüdnud end koos oma üheaastase lapsega peita. Pärast seda, kui üks või mitu meest olid teda vägistanud, löödi ta püstloodis tääk rinda ja seejärel pisteti talle pudel tuppe. Beebi tapeti bajonetiga. Seejärel läksid mõned sõdurid järgmisesse tuppa, kus olid proua Hsia vanemad, kes olid 76 ja 74-aastased, ning tema kaks tütart, kes olid 16 ja 14-aastased. Nad tahtsid tüdrukuid vägistada, kui vanaema püüdis neid kaitsta. Sõdurid tapsid ta revolvriga. Vanaisa haaras oma naise surnukehast ja tapeti samuti. Seejärel võeti alasti kaks tüdrukut, kusjuures vanemat vägistasid 2-3 meest ja nooremat 3. Vanemat tüdrukut pussitati pärast seda täägiga ja talle torgati kepp tuppe. Nooremat tüdrukut pussitati samuti, kuid teda ei koheldud nii kohutavalt kui tema õde ja ema. Seejärel pussitasid sõdurid tema 7-8-aastase õe, kes oli samuti selles toas. Viimasena mõrvati majas Ha kaks last, vastavalt 4 ja 2-aastased. Vanem tapeti täägiga ja nooremal löödi mõõgaga pea pooleks."''
Sõjavangide hukkamine
USA uudisteagentuuride korrespondendid F. Tillman Durdin ja Archibald Steele teatasid, et nägid tapetud Hiina sõdurite laipu, mis moodustasid kuus meetrit kõrgeid künkaid Nanjingi Yijiangi värava juures põhjas. Durdin tegi enne linnast lahkumist Nanjingis ringkäigu. Ta kuulis kuulipildujatule laineid ja oli tunnistajaks, kuidas Jaapani sõdurid kümne minuti jooksul umbes kakssada hiinlast maha lasid.
Kaks päeva hiljem väitis Durdin oma aruandes New York Timesile, et alleed ja tänavad olid täis surnuid, nende hulgas naisi ja lapsi.
Veresauna lõpp
1938. aasta jaanuari lõpus sundis Jaapani armee kõiki põgenikke turvatsoonis koju tagasi pöörduma, väites, et on "taastanud korra". Pärast weixin zhengfu (koostöövalitsuse) loomist 1938. aastal taastati Nanjingis järk-järgult kord ja Jaapani vägede poolt toime pandud julmused vähenesid märkimisväärselt.
18. veebruaril 1938 nimetati Nanjingi Ohutustsooni Rahvusvaheline Komitee sunniviisiliselt ümber Nanjingi Rahvusvaheliseks Päästekomiteeks ja ohutustsoon lakkas sisuliselt toimimast. Viimased põgenikelaagrid suleti 1938. aasta mais.
Pärast sõda
Nanjing jäi Jaapani vägede kontrolli alla kuni nende kapituleerumiseni 2. septembril 1945.
Alates relvarahu väljakuulutamisest 15. augustil 1945 kuni Ameerika vägede saabumiseni Jaapanisse 28. augustil "hävitasid Jaapani sõjaväe- ja tsiviilvõimud süstemaatiliselt sõjaväe-, mereväe- ja valitsusarhiivid, millest suur osa oli pärit ajavahemikust 1942-1945." 70 protsenti Jaapani armee sõjaaegsetest dokumentidest hävitati.
Varsti pärast Jaapani kapituleerumist pandi Nanjingis asuvate Jaapani vägede eest vastutanud ohvitserid kohtu alla. Prints Kan'in Kotohito, kes oli veresauna ajal Jaapani keiserliku armee staabiülem, suri enne sõja lõppu 1945. aasta mais. Prints Asakale anti puutumatus tema kui keiserliku perekonna liikme staatuse tõttu. Isamu Chō, prints Asaka adjutant, kellest mõned ajaloolased usuvad, et ta andis välja märgukirja "tapke kõik vangid", oli Okinawa lahingu ajal sooritanud seppuku. 12. novembril 1948 mõisteti Matsui ja Hirota koos viie teise süüdimõistetud A-klassi sõjakurjategijaga surma poomise läbi. 18 süüdimõistetut said kergemad karistused. Surmamõistetud poodi 23. detsembril 1948.
Vorotan
Jõgi saab alguse Sjunikhi maakonna põhjaosast Lõuna-Armeenias, voolab 119 km üldjoontes kagu suunas läbi Armeenia ning seejärel 59 km läbi Mägi-Karabahhi, mida peavad enda omaks nii Armeenia kui ka Aserbaidžaan, kuni ühineb Iraani piiril Araksiga. Enamajaolt voolab Vorotan mägimaastikus ning läbib mitmes kohas sügavaid kanjoneid. Vorotani orust põhja jääb jõe järgi nime saanud Vorotani mäekuru, mis ühendab Lõuna- ja Põhja-Armeeniat üle Zangezuri mäeaheliku. Jõe äärde jäävad Sisiani ja Qubadlı linn. 1995. aastal kaaluti Vorotani-äärsete Tatevi kloostri ja Tatevi Anapati kloostri ümbruskondade lisamist UNESCO maailma kultuuripärandi nimistusse.
Eesmärgiga tõsta vee hulka Sevani järves rajati 22 kilomeetri pikkune tunnel vee suunamiseks Vorotanist Sevani järve. Töö algas 1980. aastail, kuid seiskus Mägi-Karabahhi konflikti tõttu 1988. aastal, kui valminud oli 18 km. 2003. aastal lõpetas Armeenia lõpuks Vorotani tunneli ehituse, kuid vesi pole veel järve voolama hakanud.
Vorotani läte jääb Armeenia territooriumilt väljapoole. Seepärast on mõned Armeenia eksperdid avaldanud kartust, et juhul, kui Mägi-Karabahh läheb Aserbaidžaani kontrolli alla, satub ohtu 80% Armeenia veeressurssidest. Seda fakti võib Aserbaidžaan aga kasutada Armeenia survestamiseks.
Kiritse
Ajalooliselt kuulus küla Nõva mõisale ning asus 1920.-1930. aastatel Nõva vallas. Ühtlasi asus küla ka tollase Läänemaa ja Harjumaa piiril.
Kodune elektrienergiasalvesti
pisi|404x404px|[[päikesepatarei|Päikesepaneelid maja katusel]] Kodune elektrienergiasalvesti (inglise keeles Electrical Energy Storage, EES) on seade või seadmete süsteem, mille abil salvestatakse kodumajapidamises alternatiivenergia tootmisest saadud elektrienergiat. Tegemist on akupangaga, mis võimaldab üleliigset (ületoodetud) energiat salvestada kasutamiseks ajal, mil energiatootmist ei toimu.
Elektrienergia salvestamise vajadus on kasvanud jõudsalt päikesepaneelide kasutamise kasvuga, kuna päevasel ajal päikesepaneelide abil toodetud elektrit suudetakse efektiivselt ära tarbida vaid kuni 40% ulatuses.
Suurimateks tootjateks Euroopas ja Põhja-Ameerikas on sonnen GmbH, LG Chem, Tesla, Enphase Energy ja Mercedes-Benz Energy.
Terminid
Akupank – elektrienergia salvestamiseks mõeldud seade. Ekslikult peetakse sõna akupank kasutamisel silmas vaid väikesemahulisi akupangalahendusi, mida kasutatakse erinevate nutiseadmete laadimiseks. Tegelikult võivad aga akupangaks olla eri mahutavuse ja võimsusega seadmed ja süsteemid.
Inverter – antud kontekstis solaar-inverter ehk seade, mille abil muundatakse päikesepaneelide toodetav elekter alalisvoolu näol (DC) vahelduvvooluks (AC), mis on sobilik akupankadesse elektri salvestamiseks või tagasi elektrivõrku saatmiseks.
Elektrienergia salvestamine
Päikesepaneelidega toodetud elektri toodang on sõltuv kellaajast või ilmastikust. Akupankade süsteemi abil saab kasutada heade tingimuste ajal toodetud elektrit, et hoida majapidamisseadmed töös siis, kui päikesepaneelide tootlikkus on madal. Samuti tõstab see elektriga varustatuse kindlust, kuna elektrikatkestuste ajal on võimalik tarbida eelnevalt salvestatud elektrienergiat.
Selleks, et koduses majapidamises tarbijale kasulikku süsteemi pakkuda, peavad olema seadmete hoolduskulud madalad ning peamiselt võrreldakse süsteeme kWh hinna järgi (€/kWh). Praegu on kõige tavapärasemad olnud pliiakusid kasutavad akupankade süsteemid nende madalate investeerimiskulude tõttu, kuid suuremat investeeringut nõudvad liitium-ioonakud on leidmas järjest rohkem kasutust nende kõrge efektiivsuse ning suure laadimistsüklite arvu tõttu.
Uute tehnoloogiate arenedes pannakse rõhku naatrium-ioonakude arendamisele, kuna naatriumi leidub maakoores tunduvalt rohkem (2,36% maakoore massist) kui liitiumi (0,06% maakoore massist). Samuti limiteerib liitiumi potentsiaalset kasutamist selle laialdane kasutamine erinevates seadmetes nagu sülearvutite ja mobiiltelefonide akudes.
Liitium-ioonakude regulatsioonid
Saksamaal Karlsruhe Tehnoloogiainstituudi käivitatud projekt "SafetyFirst" uurib rohkem kui 20 kodumajapidamises kasutamiseks mõeldud liitium-ioon akupanga ohutust, kuna ohutusregulatsioonid, mis seadmetele siiani kehtivad, on koostatud pliiakusid silmas pidades. Uurimuse tulemusena peaksid selguma täpsemad nõuded, mida elektrienergia salvestussüsteemidele rakendada, et liitium-ioonakude kasvaval turul ohutuse taset hoida.
Sonnen GmbH
Sonnen on Saksamaa suurim akupankade tootja. Peamine toode on sonnenBatterie Eco Compact – kõikehõlmav elektrienergiasalvesti, milles sisaldub inverter, liitium-ioonaku moodulid, targa energiakasutuse tarkvara ning mõõtetehnoloogia. Süsteemi mahutavus on 4–16 kWh, viimane hõlmab nelja 4 kWh moodulit. Väljundvõimsus on 3–5 kW, eluiga 10 000 laadimistsüklit või 10 aastat. Sonnen GmbH on ka välja tulnud sonnenAppiga, mille abil on võimalik jälgida oma energiatootmist ja -kasutust.
LG Chem
Kodumajapidamistele on mõeldud akupanga variant RESU, mis on 3,3–9,8 kWh suurune süsteem. LG Chem RESU kasutab liitium-ioonakusid ning seda saab kasutada nii võrku lülitatuna kui eraldiseisva süsteemina. 6,5 kWh akupank on kompaktse suurusega ning kaalub 52 kg. Väljundvõimsusega 4,2 kWh ning kuni 6000 laadimistsükliga töötab RESU efektiivselt temperatuuril −10 kuni 45 kraadi. RESU on mõeldud sisetingimustesse paigaldamiseks.
Akupanga süsteemi soetamisel on lõpptarbijale üheks määravaks teguriks akupanga sobivus teiste tootjate inverteritega. Süsteemi soetamisel, kus ei sisaldu integreeritud inverterit, tuleb lõpptarbijal arvestada lisakulutustega. RESU kasutamiseks sobilikud inverterid on keskmisest madalamast hinnaklassist.
Tesla/SolarCity
Kodudele pakutakse lahendust Powerwall 2, mis on 14 kWh mahutavusega ja 5–7 kW väljundvõimsusega liitium-ioonakupanga süsteem. Tegemist on samuti kõik-ühes lahendusega ehk akupangaga on kaasas juba integreeritud inverter. Süsteem kaalub kokku 122 kg ning on mõeldud nii sise- kui ka välistingimustesse paigaldamiseks. Sarnaselt teiste tootjatega on ka Powerwall 2 puhul võimalik paigaldada mitu akupanka järjest suurema energiatarbe korral.
Toote teeb eriliseks sama hinnaklassi puhul tunduvalt suurem akupanga süsteem (14 kWh), samuti on disaini muudetud, et tarbijal oleks lihtsam majapidamisse süsteeme paigutada. Powerwall 2 on mõeldud ka kasutamiseks koos Tesla uue tootega Solar roof, kus kasutatakse maja katusena päikesepatareimooduleid.
Enphase Energy
Enphase AC Battery on 2017. aastal turule tulemas integreeritud elektrienergiasalvestiga, mis mahutab 1,2 kWh elektrienergiat ning koosneb liitium-raudfosfaatakudest. Seadmele on lisatud mikroinverter. Kuigi väljundvõimsus on võrreldes teistega väga väike, on süsteem paindlik, kuna mahutavuse suurendamiseks saab lisada akusid juurde. Eluiga on 7300 laadimistsüklit ning seadet saab paigaldada vaid sisetingimustesse.
Mercedes-Benz Energy
Tuntud Saksa autotootja on toonud turule modulaarse akupangasüsteemi, mida saab vastavalt vajadusele valida vahemikus 2,5–20 kWh. Kasutatud on liitiummangaanakusid ning täislahenduse jaoks sobib vaid teise saksa tootja SMA toodetud inverter. Süsteemi eeliseks on kõrge laadimistsüklite arv.
Turuosad
Aastaks 2022 hinnatakse elektrienergia salvestussüsteemide turuväärtuseks 6,81 miljardit eurot. Selles mängivad lisaks kodustele elektrienergiasalvestitele suurt rolli ka akusüsteemide kasutamine elektri- ja hübriidautodes. 2016. aasta esimeses pooles müüs Saksamaal EES süsteeme kõige rohkem sonnen GmbH, paigaldades kodudesse 3300 elektrienergia salvestamise süsteemi, USAs on aga suurim turuosa Tesla käes.
Reposit Power
Üks akupanku iseloomustav tunnus on reposit ready ehk kas seade teeb koostööd Repositi ettevõtte mudeliga. Reposit sisaldab võimalust müüa osa oma akupangas talletatud energiast võrku siis, kui seda energiaettevõttel vaja on – sel ajal, kui elektrienergia hind on kõrge. Tavakasutaja jaoks tähendab see mingi protsendi oma täis aku energiast loovutamist, vastutasuks teenib klient selle pealt raha. Nii ülaltoodud Tesla, LGChem kui ka Enphase Energy on teatud inverterite puhul võimelised selle võrguga liituma, kuid sonnen on tekitanud sarnase lahenduse oma akupanga tarbijate vahel.
Tehnoloogiad Eestis
Eestis on elektrienergia salvestamise tehnoloogiaid arendatud mitmel pool, üks suuremat vastukaja saanud projekt on elektrienergiat salvestava alajaama prototüüp, mis valmis TTÜ teadlaste koostöös Harju Elektriga. Seade kasutab samu põhimõtteid, mida koduste akupankade puhul ehk elektritarbimise ajalist optimeerimist.
Prototüüp kasutab liitium-raudfosfaatakusid, mis mahutavad kokku 24 kWh elektrienergiat, kuid neid saab kasutada ka suuremate projektide puhul. Lahenduse hinnas loodetakse konkureerida kohalikul turul ka suuremate ettevõtetega.
Tõnisson
Tõnisson on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel anti Tõnissoni-nimelistele isikutele uueks perekonnanimeks Aedna, Agori, Alamaa, Alang, Aruoja, Elistvere, Elli, Eristmaa, Hallas, Hiie, Joaväli, Jugapuu, Jõe, Kaidra, Kalme, Kirsimägi, Kirsipuu, Kotka, Laanela, Laast, Laheranna, Laht, Laidver, Lainevoog, Lanksaar, Lilleoja, Linnas, Loit, Luide, Madar, Margu, Merivee, Murrusalu, Mäearu, Neeme, Ojapalu, Oks, Oras, Paas, Pikkoja, Raidalu, Raidma, Randlo, Raude, Raudkivi, Rehtla, Reino, Reinu, Ristikivi, Rodimaa, Rohtmets, Rohumäe, Räni, Saare, Sammal, Sinimets, Sügiste, Taime, Talu, Talv, Talving, Talviste, Tammamäe, Talve, Tammearu, Tammevõsu, Tammla, Tammsalu, Tamre, Tamsalu, Tapuväli, Tarmula, Teerand, Tellissaar, Tiidu, Tiikoja, Tominga, Toome, Toomendi, Toompuu, Toomsalu, Tuur, Tuvi, Tüvi, Tähe, Tähtla, Tõe, Tõemets, Tõllas, Tõnisalu, Tõnise, Tõnisma, Tõnismaa, Tõnismäe, Tõnismägi, Tõnisoja, Tõnisoo, Tõnissaar, Tõnissalu, Tõnissar, Tõnissoo
2012. aasta 12. jaanuaril oli rahvastikuregistrisse kantud 675 perekonnanime Tõnisson kandvat inimest.
2008. aastal koostatud levinumate perekonnanimede tabelis oli Tõnisson 161. kohal.
Guillermo Lovell
Guillermo José Lovell (14. jaanuar 1918 Dock-Sud, Avellaneda, Suur-Buenos Aires, Buenos Airese provints – 25. oktoober 1967) oli Argentina poksija.
Lovell sai raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg) 1936. aasta Berliini olümpiamängude poksivõistlustel hõbemedali, kaotades finaalis Herbert Rungele (Saksamaa), kes võitis kuldmedali.
Lovell poksis juunist 1940 kuni jaanuarini 1942 elukutselisena ning pidas kokku 3 kohtumist, millest võitis 2 (mõlemad nokaudiga) kohtumist ja kaotas 1 (selle nokaudiga) kohtumise.
Isiklikku
Guillermo Lovelli vanem vend Alberto ja selle venna poeg Santiago olid samuti tuntud Argentina poksijad.
Kirkland (Québec)
Kirkland on linn Kanadas Québeci provintsis Montréali halduspiirkonnas. See moodustab provintsi suurima linna Montréali ja kolmeteise muu äärelinnaga Suur-Montréali linnastu. Linnad asuvad kõik Montréali saarel, erandiga selle lähedasel väiksel Dorvali saarel.
Lindforsi pärijad
Lindforsi pärijad (varasemas eesti keeles ka: Lindworsi pärijad) oli Tallinnas tegutsenud trükikoda.
Kirkland (Québec)
pisi|vasakul|Asukoht
Lindforsi pärijad
18. ja 19. sajandil kandis trükikoda paljusid nimesid. Aastatel 1829–1917 oli see Tallinna gümnaasiumi trükikoda. 1920. aastatel omandas trükikoja inventari kirjastus Ühiselu.
Trükikojas nägid ilmavalgust paljud raamatud, sh eestikeelsed kirikuraamatud ja kalendrid. Trükikojas trükiti ka näiteks ajalehti Revalsche Wöchentliche Nachrichten, Revalsche Zeitung, Tallinna Sõber.
Burtnieki vald
Burtnieki vald (läti keeles Burtnieku pagasts) on vald Lätis Valmiera piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Matīši, Rencēni, Valmiera, Vecate, Jeri, Kocēni ja Bērzaine vallaga.
Valla pindala on 187 km². 2017. aasta seisuga elas seal 1252 inimest. Valla keskus on Burtnieki küla. Vallamaja asub aadressil J.Vintēna ielā 7, vallavanemaks on Lita Ozerinska.
Ajalugu
Valla aladele jäävad endiste Astijärve mõisa (Schloß-Burtneck) ja Astijärve kirikumõisa (Pastorat Burtneck), samuti ka Rūte (Ruthenhof), Seķi (Seckenhof), Dūre (Duhrenhof), Briede (Wredenhof), Ēķini (Heidekenhof) ja Luteri (Luthershof) mõisade maad. Aastal 1935 oli Burtnieki valla pindala 155 km². 1945. aastal moodustati vallas Burtnieki ja Rūtesi külanõukogud, aga aastal 1949 likvideeriti vald ametlikult. Aastal 1954 liideti Burtnieki külanõukoguga likvideeritav Rūtesi külanõukogu, aastal 1958 aga sovhoosi "Burtnieki" alad. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. Aastatel 2009–2021 kuulus vald Burtnieki piirkonda.
Aastal 2016 oli vallas 1393 elanikku.
Loodus
Vald jääb Tālava madalikule, asudes Asti järve idakaldal. Valda jäävad mitmed voored, millel pikkuseks enamasti viis kilomeetrit ja mis on ümbritsevast maapinnast 5–20 meetrit kõrgemad. Vallas asub Melnači rahn, mille pikkuseks 6,3, laiuseks 4,6 ja kõrguseks 3,8 meetrit. Samuti kasvavad seal kaks põlispuud – Dambji tamm, mille ümbermõõduks on 8,6 ja kõrguseks 24 meetrit, ja Briedeskrogsi paju, mil ümbermõõduks on 7,9 meetrit ja kõrgus 21 meetrit. Valla põhjapiiril voolab Säde jõgi. Looduskaitse all on veel Seda tamm, Burtnieki kiriku vaher, Oškalni saar, Ieviņi tamm, Kirikutamm, Bērzi voored, Dambji kask, Kalnieši tammed, Burtnieki liivakivipaljandid, Senči tamm, tamm Airītē kaldal, Ēķinmuiža tamm, Puriņi tamm, Gulbji tamm, Rēpeņi tamm, Veiči tamm, Saulese pärn, Egle tamm, Saulese tamm, Verežase paju, Veiči kask, Penči saar, Vecpuķese tamm, Briedese vahtrad, Lielgaujēni paju, Burtnieki paberikask, Burtnieki paju, Dārznieka maja tamm, Pikk vaher, Burtnieki vaher, Adzelvieši tamm ja Burtnieki pärn. Valla põhjaosa jääb osalt Seda soo hoiualale, valla loodeosas asub aga 431,9 hektari suurune Burtnieki lammi hoiuala. Suur osa vallast asub Põhja-Vidzeme biosfääri kaitsealal.
Kultuurimälestised
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Astijärve mõisa hoonetekompleks (sealjuures park, piirdemüür, väravad, tall, aidad ja sild), Burtnieki vana kalmistu kabel ja väravad, Astijärve kirikumõisa hoonetekompleks (sealjuures sealse elumaja ahi, kirikuõpetaja maja, ait ja tall), Asti ordulinnuse varemed, Burtnieki kirik (sealjuures sealne kantsel ja selle maalingud, altar, 48 kirikuliste pinki, köstri pult-pink ning altaripiire) ja Peivase muinaskalme.
Kohaliku kaitse all on Zaķīši talu, Miernamsi palvemaja, Zvārte kivi, selle kirjad ja märgid, Rugāji linnamäeke, Mežmaļi muinaskalmed, Lantese keskaegne kalmistu, Bībe muinaskalmed ja Adzelvietase muinaskalmed.
Asustus
Aastal 2011 elas vallas 1048 lätlast, 126 venelast, 32 valgevenelast, 27 ukrainlast, 20 poolakat ja 7 leedulast.
Valla külad on:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Newcastle-under-Lyme
Newcastle-under-Lyme on linn Inglismaal Staffordshire'i krahvkonnas. See on Borough of Newcastle-under-Lyme'i keskus.
2011. aasta rahvaloenduse järgi elas linnas 75 082 inimest, kusjuures borough-s elas toona 123 800 inimest.
Linnast viie kilomeetri kaugusel asub Keele'i Ülikool.
Yui Hasegawa
Yui Hasegawa (jaapani keeles 長谷川 唯 Hasegawa Yui; sündinud 29. jaanuaril 1997) on Jaapani jalgpallur, poolkaitsja.
Edward Donnall Thomas
Edward Donnall Thomas (15. märts 1920 – 20. oktoober 2012) oli Ameerika Ühendriikide arst.
Thomas uuris ta koos oma abikaasaga luuüdi siirdamist. Neil õnnestus välja töötada luuüdi siirdamine, mida sai kasutada leukeemia ravis. 1990. aastal sai Thomas selle eest Nobeli meditsiiniauhinna, mida jagas neerusiirdamist uurinud Joseph Murrayga.
Harvardi arhitektuur
pisi|440x440px|Harvardi arhitektuur Harvardi arhitektuur on arvutiarhitektuur, mille puhul käskude ja andmete jaoks on eraldi mälud ja siinid. Harvardi arhitektuuri vastandiks on von Neumanni arhitektuur, kus käskudel ja andmetel on ühine mälu ja siinid.
Termin pärineb ameeriklaste Harvard Mark I arvutilt, mis oli üks esimesi elektromehaanilisi arvuteid. Selle ehitas Howard Aikeni ideede põhjal firma IBM ja see paigaldati Harvardi ülikooli 1944. aastal. Tegemist oli programmeeritava seadmega, kus andmed sisestati käsitsi pöördlülitite abil ja käsud olid salvestatud perfolindile. Harvard Mark I suutis teha kolm liitmis- või lahutamistehet sekundis, kuid keerulisemate tehete jaoks võis kuluda ka rohkem kui üks minut.
Harvardi arhitektuuri puhul paiknevad andmed ja programm eraldi ning seetõttu saab protsessor rööpselt tegeleda nii andmete kui ka käskudega. See parandab oluliselt infotöötluse kiirust, aga samuti nõuab arvuti riistvara poolest keerulisemat ja kulukamat ülesehitust.
Harvardi arhitektuur ja modifitseeritud Harvardi arhitektuur on kasutusel signaaliprotsessorites ja mikrokontrollerites.
Iseloomulikud jooned
Harvardi arhitektuuri puhul ei ole vajalik, et andmete mälul ja käskude mälul oleks ühesugune ülesehitus või kasutus. Seega on võimalik, et eelprogrammeeritud käsud on salvestatud püsimällu, aga andmete jaoks on kasutusel muutmälu. Erineda võivad sõna pikkus ja mäluaadressi struktuur. Kui käskude jaoks on vaja rohkem mälu kui andmete jaoks, saavad käskude mäluaadressid olla pikemad kui andmete aadressid.
Võrdlus von Neumanni arhitektuuriga
Arvutis, mis kasutab ainult von Neumanni arhitektuuri põhimõtteid, hoitakse käske ja andmeid ühises mäluruumis ning ka nende toomine protsessorisse käib mööda jagatud siini. See aga tähendab, et protsessoril ei ole võimalik teha üheaegselt mõlemat: lugeda mälust käske ja kirjutada mällu või lugeda mälust andmeid. Arvutis, mis rakendab Harvardi arhitektuuri põhimõtteid, on käskude ja andmete jaoks eraldi mälud ja siinid. Sellest tulenevalt on protsessor võimeline tegelema rööpselt nii andmete kui käskudega, ja seda ka siis, kui puudub vahemälu. Selline arhitektuur parandab oluliselt arvuti jõudlust.
Võrdlus modifitseeritud Harvardi arhitektuuriga
Modifitseeritud Harvardi arhitektuuriga arvuti puhul ei ole käsud ja andmed rangelt eraldatud, kuid protsessoril on võimalik kasutada kahte (või enamat) mälusiini. Kõige tavalisem Harvardi arhitektuuri modifikatsioon on selline, kus käskudel ja andmetel on eraldi vahemälud, aga ühine aadressiruum. Sel juhul kasutab protsessor suhtluses vahemäluga Harvardi arhitektuuri ja suhtluses põhimäluga von Neumanni arhitektuuri. Selline ülesehitus on laialt kasutusel tänapäeva protsessorite käsustiku arhitektuuris, näiteks ARM, Power ISA ja x86 protsessorites.
James Hadley Chase
James Hadley Chase (kodanikunimi Rene Brabazon Raymond; 24. detsember 1906 London – 6. veebruar 1985) oli Briti kirjanik. James Hadley Chase on üks tuntumaid kriminaalromaanide ja muude põnevike autoreid. Üle 50 tema teose on ekraniseeritud.
Teise maailmasõja ajal teenis ta Suurbritannia kuninglikus õhuväes.
Ta kasutas ka pseudonüüme James L. Docherty, Ambrose Grant ja Raymond Marshall.
Hubert (eesnimi)
2018. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 660. mehenimi. 1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Hubert 92 mehel.
Helve
Helve on naisenimi.
2018. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 140. naisenimi. 1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Helve 1314 naisel.
2020. aasta 1. jaanuari seisuga oli eesnimi Helve 1253 naisel. Helve oli populaarsuselt 147. naisenimi.
Helve oli keskmiselt 69 aasta vanune (mediaanvanus oli 69). Noorim Helve oli vanuserühmas 20–24. Kõige populaarsem on eesnimi Helve vanuserühmas 80–84, kus neid on 10 000 elaniku kohta 35,37.
Lätis oli 2021. aasta 30. juuni seisuga eesnimi Helve 2 inimesel.
FedEx Express
FedEx Express, endine Federal Express, on kargolende tegev lennundusettevõte Memphises Tennessee osariigis Ameerika Ühendriikides.
Lennufirma on maailma suurim lennufirma kaubaveos (kaubavedu tonnides) ja maailma suuruselt neljas suurim lennukipargi suuruse kohta. Selle peakorter asub Memphises ja selle globaalne "SuperHub" asub Memphise rahvusvahelises lennujaamas. Ameerika Ühendriikides on FedEx Expressil riigisisene kodulennujaam Indianapolise rahvusvaheline lennujaam.
Archie Goodwin
Archie Goodwin on tegelaskuju Rex Stouti kriminaalromaanides.
Archie Goodwin on eradetektiiv Nero Wolfe'i parem käsi ja tähtsaim abiline, kelle ülesandeks on "välitöö": tuua Wolfe'i juurde neid, kellega detektiiv vestelda soovib, jälitada, tõendeid leida, läbi otsida - kõik, mida Wolfe ise ei tee. Vastandina geeniusest detektiivile on Archie võluv, šarmantne ja sorava teravmeelse jutustamisandega, mis Wolfe'i lood nii populaarseks teebki.
Goodwini kirjeldusi tegelaste ja olukordade kohta
Where There's a Will ("Testament")
Prisoner's Base ("Haned-luiged, tulge koju!")
Baltia
Baltia (ladina Balcia) on Vanakreeka mütoloogia järgi Euroopa põhjaosas asunud suur saar, mis Plinius Vanema sõnul asunud laevaga sõites kolme päevateekonna kaugusel sküütide rannikust ja kus lähedal uhtvat meri igal kevadel rannale merevaiku.
Musninkai vald
Musninkai vald (leedu keeles Musninkų seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Širvintose rajooni territooriumil.
pisi|[[Širvinta jõgi Musninkai vallas]] pisi|Paširvintise mõisa teenijatemaja pisi|Vileikiškiai pisi|Viršuliškiai
Lisaks küladele on vallas ka arvukalt huutoreid
György Ligeti
pisi|György Ligeti (1984) György Sándor Ligeti (28. mai 1923 – 12. juuni 2006) oli kaasaegse klassikalise muusika helilooja. Ta sündis Rumeenias Transilvaanias ungari-juudi perekonnas, enne Austriasse emigreerumist ja seal kodakondsuse saamist elas Ungaris.
Elulugu
Ligeti sündis Transilvaanias Dicsőszentmártoni külas, mis 1945. aastal nimetati ümber Târnăveniks. Ligeti meenutab, et tema esimene kokkupuude teiste keeltega peale ungari keele oli linnas, kui kuulis pealt rumeenia keeles rääkivate politseinike vestlust. Enne seda polnud ta teadlik teiste keelte olemasolust. 6-aastaselt kolis ta oma perega Kolozsvári (Cluj) ja oma sünnikohta ei pöördunud ta tagasi enne kui alles 1990. aastail. Kolozsvári konservatooriumis sai Ligeti esimese muusikalise hariduse ja suviti võttis ta eratunde Pál Kadosa juures Budapestis.
Aastal 1940 okupeeris Ungari Transilvaania põhjaosa. 1944. aastal Ligeti haridustee katkes, kuna ta saadeti sunnitööbrigaadi. Tema 16-aastane vend saadeti Mauthauseni koonduslaagrisse ja mõlemad vanemad Auschwitzi; ellu jäi ainult ema. Pärast sõda naasis Ligeti õpingute juurde Budapestis ja aastal 1949 lõpetas ta Ferenc Liszti nimelise muusikaakadeemia. Tema õpetajate hulka kuulusid Pál Kadosa, Ferenc Farkas, Zoltán Kodály ja Sándor Veress. Ta hakkas tegelema etnomusikoloogilise uurimistööga Ungari rahvamuusikast Transilvaanias, ent umbes aasta pärast naasis ta Budapesti, kus hakkas õpetama muusikateooriat ja kontrapunkti.
Detsembris aastal 1956, kaks kuud pärast Ungari revolutsiooni mahasurumist, lendas Ligeti koos abikaasaga Viini. Kaasa võttis ta enda arvates kõige olulisemad teosed, mistõttu jäid paljud tööd Budapesti ning pole enam säilinud. Mõned nädalad pärast kohale jõudmist suundus ta Kölni, kus ta tutvus mitmete oluliste avangardsete heliloojatega, nagu Karlheinz Stockhausen ja Gottfried Michael Koenig. Head suhted võimaldasid tal saada tööd Kölni elektronmuusikastuudios, ta osales ka Darmstadti suvekursustel. Umbes kolme aasta pärast eemaldus Ligeti Kölni ringkonnast selle dogmaatilisuse ja sisemiste tülide pärast. Ta on öelnud, et erinevad inimesed – nagu Stockhausen või Kagel – tahtsid olla esimesed ja kõige tähtsamad.
Ligeti oli esialgu tuntud rohkem teoreetiku kui heliloojana, ning alles alates 1960. aastast hakkas tema looming koguma suuremat tunnustust ja populaarsust. Aastal 1973 sai Ligetist Hamburgi muusika- ja teatriakadeemia kompositsiooni õppejõud ning sellel ametil töötas ta kuni aastani 1989, mil ta läks pensionile. Ligeti oli esimene helilooja, kes osales iga-aastase Rheingau muusikafestivali helilooja portree programmis aastal 1990.
Pärast aastatuhandevahetust süvenesid Ligeti terviseprobleemid ning ta suri 12. juunil 2006, olles 83 aastat vana. Tema matused toimusid Viini krematooriumis ning tema tuhk maeti kuulsasse Zentralfriedhofi surnuaeda, kuhu on maetud veel näiteks Beethoven, Brahms, Schubert ja Schönberg.
Peale tema kaugeleulatuva huvi erinevate muusikavoolude ja stiilide vastu huvitas Ligetit veel kirjandus, maalimine, arhitektuur, teadus, matemaatika, sellest eriti Benoît Mandelbroti fraktaalgeomeetria ning Douglas Hofstadteri teosed.
Ligeti oli kuulsa Ungari viiuldaja Leopold Aueri vennapojapoeg. Ligeti poeg Lukas Ligeti elab ja tegutseb New Yorgis ning on ka helilooja ja löökpillimängija.
Looming
Suure osa Ligeti varajasest loomingust moodustasid lihtsamad rahvalauluseaded. Ungaris elades oli Ligeti sunnitud arvestama poliitilise olukorraga. Üks tema teostest, 2-osaline tšellosonaat, keelati algul NSV Liidu juhitud heliloojate liidu poolt. Tema varased helitööd olid mõjutatud Béla Bartókist ning neid on sageli käsitletud tema helikeele laiendustena – näiteks klaveritsükkel "Musica ricercata" (1953), mida on võrreldud Bartóki "Mikrokosmosega". NSV Liidu tsensuuri tõttu jäid mitmed teosed, nende hulgas "Musica ricercata" ja Keelpillikvartett nr. 1 "Métamorphoses nocturnes" (1953–1954), avaldamata. Keelpillikvartetti nr. 1 võib pidada esimeseks teoseks, milles võib näha Ligeti isikupäraseid ja hilisemale loomingule viitavaid jooni.
Ligeti tundis hästi serialismi põhimõtteid, aga ta leidis, et see talle ei sobi. Tema meelest tekkis publiku ja helilooja vahel lõhe ning ta arvas, et kõlalise tulemuse arvelt ei saa struktuuri üle tähtsustada. Erinevalt mitmetest teistest heliloojatest polnud Ligetil kindlat kompositsioonimeetodit, selle asemel oli tal teosest nägemus ja kujutlus. Kölnis elektronmuusikastuudios tehtud eksperimendid (nende hulgas ka teosed "Glissandi" ja "Artikulation") avaldasid mõju, sest tema helikeeles võib leida elektroonilist muusikat meenutavaid faktuure. Vastandamine serialistidele viis Ligeti täielikult sonoristliku muusika loomiseni.
Teoste "Apparations" (1960) teise osa ja "Atmosphères" faktuuri iseloomustab enda nimetatud mikropolüfoonia.
"Requiem" (1965) on teos sopranile, metsosopranile, orkestrile ja segakoorile (4 sopranit, metsosopranit, alti, tenorit ja bassi), mis kestab umbes pool tundi. "Lux aeterna" (1966) on teos 16-häälsele segakoorile, mis valmis aasta pärast "Requiemi" ja mida võib pidada selle jätkuks. Teosele on iseloomulik meetrumitunde kaotamine. Ligeti taotles ajatuse ja pideva kulgemise tunnet ning saavutas selle erinevate häälte sissetulekute hajutamisega. Koor on a cappella ja on näha ka uut joont helikeeles, mida näitab diatoonilisuse esiletõus kromaatilisuse asemel.
Aastal 1977 sai Ligeti valmis oma ainukese ooperi "Le Grand Macabre", mis on lähedane keskaegse surmatantsu kujutamisele ja mille muusikaline materjal on stiilikirju. Osaliselt põhineb see Michel de Ghelderode'i näidendil "La Balade du grand macabre". Pärast ooperi kirjutamist rabeles Ligeti uue stiili otsingutel ning tema muusika 1980. ja 1990. aastail rõhutas jätkuvalt keerulist mehaanilist rütmikat.
Otsingute perioodil valmisid Etüüdid klaverile (1. vihik, 1985; 2. vihik, 1988–1994; 3. vihik, 1995–2001), mida läbib polürütmika kasutamine. 1. vihik oli suures osas kirjutatud ettevalmistusena Klaverikontserdiks ja see sisaldab mitmeid sarnaseid motiive ja meloodilisi elemente. Aastal 1988 kirjutas ta "Kontserdi klaverile ja orkestrile", mida ta ise nimetas "esteetiliseks kreedoks". Kontsert arendas edasi etüüdides väljatöötatud ideid ning kõike seda orkestri kontekstis. Aastal 1992 kirjutas ta Kontserdi viiulile ja orkestrile, mille lõplik versioon kanti ette 1993. Kontserdis võib märgata Ungari rahvameloodiaid, Bulgaaria tantsurütme ja vihjeid keskaja ja renessanssmuusikale, selle viiulipartii ulatub aeglasest tempost ja mahedast toonist tuliste ja nurklike karakteriteni.
Ligeti viimaste teoste hulka kuuluvad "Hamburg Concerto" (1998–1999) metsasarvele ja kammerorkestrile, laulutsükkel "Síppal, dobbal, nádihegedűvel" (2000) ja kaheksateistkümnes klaverietüüd "Canon" (2001).
Teoste kasutamine filmides
Ligeti muusika on laiemale avalikkusele kõige rohkem tuntud Stanley Kubricku filmidest. "2001: Kosmoseodüsseia" filmimuusika sisaldab nelja Ligeti teost: "Atmosphères", "Lux Aeterna", "Requiem" (Kyrie) ja elektrooniliselt muudetud versioon teosest "Aventures". Osa sellest muusikast on kasutatud ka Peter Hyamsi filmis "2010". Orkestriteost "Lontano" on kasutatud veel teises Kubricku filmis "Hiilgus" ja Martin Scorsese filmis "Shutter Island".
L'Île-Dorval
L'Île-Dorval on linn Kanadas Québeci provintsis Montréali halduspiirkonnas. See moodustab provintsi suurima linna Montréali ja kolmeteise muu äärelinnaga Suur-Montréali linnastu. Linnad asuvad kõik Montréali saarel, erandiga selle lähedasel väiksel Dorvali saarel.
pisi|vasakul|Asukoht
Received Pronunciation
Received Pronunciation (ingliskeelne lühend RP) ehk kuninganna inglise keel (või kuninga inglise keel) ehk Oxfordi inglise keel ehk BBC inglise keel on Briti ühiskeele hääldusnormid.
Sõnaraamatus "Concise Oxford Dictionary" on mõiste Received Pronunciation defineeritud Lõuna-Inglismaa hääldusstandardina, kuid on väidetud, et seda võib emakeelekõnelejate seast kuulda ka mujal Inglismaal ning Walesis.
Mõnikord nimetatakse seda hääldusstandardit Oxfordi inglise keeleks (Oxford English) või BBC inglise keeleks (BBC English), sest Oxfordi ülikooli ja BBC-d peetakse sageli selle eestvõitlejateks.
Kuigi Received Pronunciation ei ole iseenesest teistest hääldusvariantidest millegi poolest parem, on tal mõnel pool Suurbritannias eriline prestiiž. 20. sajandi algusest kuni selle keskpaigani oli see nende inimeste hääldus, kellel oli võimu, raha ja mõjuvõimu, kuigi hiljem on seda kritiseeritud kui teenimatute privileegide sümbolit. Ent alates 1960ndatest on Briti haridus ja meedia muutunud piirkondlike hääldusvariantide suhtes liberaalsemaks. Mõnes kontekstis suhtutakse konservatiivsesse Received Pronunciation'isse nüüd vaenulikult.
Termini ajalugu
Termini "Received Pronunciation" kasutusevõtmine omistatakse tavaliselt Daniel Jonesile. Raamatu "English Pronouncing Dictionary" esimeses trükis (1917) nimetas ta seda "Public School Pronunciation", kuid teises trükis (1926) kirjutas ta: "Järgnevas ma nimetan seda parema termini puudumisel Received Pronunciation 'iks (lühend RP)." (lk ix) Tegelikult kasutas seda väljendit juba 1869 Alexander John Ellis ning juba 1818 Peter DuPonceau (Henry C. K. Wyld kasutas 1927. aastal terminit received standard). Raamatu "Fowler's Modern English Usage (1965) järgi on õige termin the Received Pronunciation. Sõna received on siin kasutatud selle algses tähenduses ('aktsepteeritud, heakskiidetud') – nagu väljendis received wisdom. Seda hääldust nimetatakse Oxfordi inglise keeleks sellepärast, et see oli tavaks Oxfordi Ülikoolis; sõnaraamatute väljaandmine tegi Oxfordi Ülikoolile inglise keele alal prestiižikaks. Sõnaraamatu "Oxford English Dictionary" laiendatud väljaannetes on antud iga sõna hääldus Received Pronunciation 'is.
RP on hääldusvorm ja register, mitte murre (sõnavara, grammatika ja häälduse vorm). Selline hääldus võib inglise keele kõneleja sotsiaalse ja haridusliku tausta kohta paljugi öelda. RP kasutaja räägib tavaliselt inglise kirjakeelt (Standard English), kuid mitte tingimata ümberpöördult: kirjakeelt võidakse hääldada küll piirkondliku hääldusega, näiteks Šoti hääldus või Yorkshire'i hääldus, aga on väga ebatõenäoline, et keegi kasutaks RP-d šoti keelt või Yorkshire'i murret kõneldes.
Teised nimetused
Mõned keeleteadlased küll kasutavad küll terminit "RP", kuid ei pea seda kuigi sobivaks. Cambridge'is välja antud sõnaraamat "English Pronunciation Dictionary" inglise keele kui võõrkeele õppijatele kasutab terminit "BBC hääldus", tuues põhjenduseks, et nimetus "Received Pronunciation" on arhailine ning BBC diktorid ei seostu kuulajatel enam kõrge sotsiaalse klassi ja privileegidega. Foneetik Jack Windsor Lewis kritiseerib oma blogis tihti nimetust Received Pronunciation: ta on nimetanud seda solvavaks (invidious), absurdselt arhailiseks, kolklikuks ja määratlemata jätvaks (question-begging) terminiks ja väitis, et ameerika teadlastele tundub see termin üsna imelik. Ta kasutas oma 1970. aastatel mitmes trükis välja antud Ameerika ja Briti inglise keele hääldussõnaraamatus "A Concise Pronouncing Dictionary" terminit "General British" (termini "General American" eeskujul).
Beverley Collins ja Inger Mees kasutavad RP kohta väljendit Non-Regional Pronunciation ning kasutavad terminit "Received Pronunciation" "20. sajandi kõrgklassi kõne" kohta.
Kasutamine
Paljud uurijad eristavad RP vorme. A. C. Gimson eristab oma raamatu esimestes trükkides kolme vormi: Conservative RP, General RP ja Advanced RP. Conservative RP on traditsiooniline hääldus, mis seostub teatud sotsiaalse taustaga vanemate kõnelejatega. General RP on kõneleja vanuse, tegevusala ja elustiili suhtes neutraalne. Advanced RP on noorema põlvkonna hääldus.
Sõnaraamatutes
Daniel Jones transkribeeris oma sõnaraamatus "English Pronouncing Dictionary" kõikide tavaliste sõnade häälduse RP järgi. Cambridge University Press annab seda sõnaraamatut Peter Roachi toimetamisel ikka veel välja. Levinud hääldussõnaraamatud on ka John C. Wellsi "Longman Pronunciation Dictionary" ja Clive Uptoni Oxford Dictionary of Pronunciation.
RP-d kasutavad ka veebisõnastikud, näiteks Wiktionary ja howjsay.com.
Staatus
Traditsiooniliselt oli Received Pronunciation "igapäevane kõne Lõuna-Inglismaa perekondades, mille meesterahvad on hariduse saanud eliitinternaatkoolides". See ei öelnud midagi selle kohta, millises piirkonnas kõneleja elas enne kooli.
"Haritud inimeste asi on kõnelda nii, et keegi ei oskaks öelda, millises krahvkonnas möödus nende lapsepõlv."
Mõnes ringkonnas RP-d imetletakse, teistes jälle põlatakse. Osas Suurbritanniast on tavaks näha selles mitte mittepiirkondlikku hääldust, vaid Kagu-Inglismaa hääldust ning Kagu-Inglismaa võimu sümbolit. 2007. aastal korraldatud küsitlus näitas, et Šotimaa ja Põhja-Iirimaa elanikele kipub RP-d mitte meeldima. Seda väldivad mõned vasakpoolsed, kes uhkusega kasutavad töölisklassile omast hääldust. Vasakpoolsel Briti ansamblil Chumbawamba on albumil "The Boy Bands Have Won" RP vastu protestiv laul "R.I.P. RP".
Kaashäälikud
Kaashäälikute paari puhul on vasakul tugev konsonant (aspireeritud või helitu konsonant) ja paremal nõrk konsonant (poolheliline või heliline konsonant).
2. /ð/ on sagedamini nõrk dentaalne klusiil; ühend /nð/ realiseerub sageli kui [n̪n̪].
4. /r/ on postalveolaarne, välja arvatud juhul, kui ta hääldub helitu frikatiivina (vaata allpool).
5. /l/ on silbi lõpus velariseeritud.
Tugevad klusiilid (/p/, /t/ ja /k/) on rõhuliste täishäälikute ees aspireeritud, kui neile ei eelne /s/. Nad on aspireeritud ka sonorandi /l/, /ɹ/, /w/ või /j/ ees, kusjuures sonorant on poolheliline.
Täishäälikud
^* Seda foneemi märgitakse enamikus sõnaraamatutes /e/-na, tegelik hääldus on [ɛ~e̞].
Lühikeste täishäälikute näited: /ɪ/ sõnades kit, mirror, rabbit; /ʊ/ sõnas put, /e/ sõnades dress ja erry ; /ʌ/ sõnades strut ja curry, /æ/ sõnades trap ja marry, /ɒ/ sõnades lot ja orange, /ə/ sõnades ago ja sofa.
Pikkade täishäälikute näited: /i:/ sõnas fleece, /u:/ sõnas goose, /ɜː/ sõnades nurse ja furry, /ɔː/ sõnades north, force ja thought, /ɑː/ sõnades father, bath ja start.
RP pikad täishäälikud on veidi diftongiseeritud, eriti kõrged täishäälikud /iː/ ja /uː/, mis on foneetika kirjanduses sageli kitsalt transkribeeritud diftongidena [ɪi] and [ʊu].
"Pikad" ja "lühikesed" täishäälikud on teine teisega relatiivsed. Fonoloogilise protsessi tõttu, mis mõjub täishääliku pikkust, võivad lühikesed vokaalid ühes kontekstis olla pikemad kui pikad täishäälikud teises kontekstis. Näiteks fortis konsonandi häälikuga (/p/, /k/, /s/ jne) järgitud pikk vokaal muutub lühikesemaks; näiteks sõna reed hääldatakse [ɹiːd̥], samal ajal sõna heat [hiʔt].
Vastupidi muutub lühike vokaal /æ/ pikemaks kui sellele järgneb lenis kaashäälik. Seega hääldatakse sõna bat [b̥æʔt] ning sõna bad [b̥æːd̥]. Loomulikus kõnes klusiilid /t/ ja /d/ võivad olla mitte lahti lastud häälduse lõpus, seega nende sõnade eristamine toetub vokaali pikkusele.
Lisaks niisugusele pikkuse erinevusele on rõhutud täishäälikud nii lühikesemad kui ka tsentraliseeritumad kui rõhutatud omad. Rõhutud silpides, mis ilmuvad enne täishäälikuid ning lõpupositsioonis, on kontrastid pikkade ja lühikeste kõrgete vokaalide vahel neutraliseerutud, seega ilmuvad lühikesed /i/ ja /u/ (näiteks sõnades happy [ˈhæpi], throughout [θɹuˈaʊʔt]). Neutralisatsioon on tavaline paljude inglise keele dialektide seas, kuid näiteks /i/, mitte aga /ɪ/ foneetiline realisatsioon pole sama universaalne. (Seda fenomeni kutsutakse happy- tensing’ks (õnnelikuks pingutamiseks).
Enne Teist maailmasõda ilmus /ɔə/ näiteks sõnades door, kuid see ühines suurel määral koos /ɔː/ häälikuga. Sõnal poor oli traditsiooniliselt /ʊə/ häälik (ning see on veelgi loetletud ainult selle hääldusvariandiga OED poolt), kuid /ɔː/-ga realiseerumine on muutunud tavalisemaks, vaata poor-pour merger. Sulgemistes diftongides on poolvokaal nii väike selle avastamiseks, et day ja dare on transkribeeritud [d̥e̞ː] ning [d̥ɛː] vastavalt.
RP samuti omab triftonge /aɪə/ nagu sõnas ire ja /aʊə/ nagu sõnas hour. Nende triftongide võimalikud erinevad realisatsioonid on tähendatud järgnevas tabelis : pealegi, erinevus /aʊə/, /aɪə/ ja /ɑː/ vahel võib olla neutraliseeritud mõlema realisatsiooniga /ɑː/ või /äː/.
Viited
Britisches Englisch
Daniel (Kärkna abt)
Daniel oli Kärkna abt aastail 1295–1298.
5. mail 1295 (Livl. U.B. III DLXa, regest 640a) leppis ta kokku Järvamaal asuvate kloostri valduste ja Liivimaa ordu vahelise piiri asjus.
Prior Henricuse ülekuulamisprotokollis 20. märtsist 1312 (Livl. U.B. II DCXXXVIII, regest 737) on mainitud 1297. või 1298. aastal ametis olnud abt Danieli.
Juknaičiai vald
Juknaičiai vald (leedu keeles Juknaičių seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Šilutė rajoonis. Vald piirneb lõunas Venemaaga.
Valla pindala on 160 km². 2011. aasta seisuga elas seal 2566 inimest. Valla keskuseks on Juknaičiai küla, vallamaja asub aadressil Šiloko g. 3. Vallavanem on Alfredas Gaubys.
Henn
Henn on mehenimi.
2018. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 358. mehenimi. 1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Henn 289 mehel.
Gerhard Berger
Gerhard Berger (sündinud 27. augustil 1959) on Austria endine vormelisõitja.
Gerhard Berger võistles Vormel 1 sarjas aastatel 1984–1997. Ta sõitis ATS-i (1984), Arrowsi (1985), Benettoni (1986, 1996, 1997), Ferrari (1987–1989 ja 1993–1995) ja McLareni (1990–1992) meeskonnas.
Bissendorf
Bissendorf (varem Bissendorpe) on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Osnabrücki kreisis.
Gerhard Berger
Ta osales kokku 210 võistlusel ja kogus 385 punkti. Ta võitis 10 etappi, sai 12 parimat stardikohta ning sõitis 21 kiireimat ringi. Hooaja kokkuvõttes oli ta kahel korral kolmas (1988 ja 1994).
Bissendorf
Valda kuuluvad Bissendorf, Schledehausen ja Wissingen.
Rannajalgpalli Meistriliiga 2016
Rannajalgpalli Meistriliiga 2016 (Sponsornimega Unibet RannaLiiga 2016) oli Eesti rannajalgpalli kõrgliiga Meistriliiga 2016. aasta hooaeg.
Jiří Gruša
pisi|Jiří Gruša (2011) Jiří Gruša (10. november 1938 Pardubice – 28. oktoober 2011 Hannover) oli tšehhi kirjanik, dissident ja diplomaat.
Gruša õppis Prahas Karli ülikoolis ja sai 1962. aastal filosoofiadoktori kraadi. 1960. aastatel hakkas ta oma kirjutisi avaldama ajakirjas Tvář koos teiste noorkirjanikega, kelle hulka kuulusid Zbyněk Hejda, Václav Havel, Jan Lopatka ja Jiři Pištora. Pärast selle ajakirja sulgemist asutas ta oma ajakirja Sešity ja töötas hiljem ajakirjas Nove knihy.
1960. aastatel avaldas Gruša kolm luulekogu ja ühe lasteraamatu. Tema esimene romaan (1972) tunnistati aga pornograafiliseks ja rohkem Gruša oma teoseid riiklikes kirjastustes avaldada ei saanud. Gruša jätkas kirjutamist ja avaldas oma teoseid samizdatis. Veelgi enam halvenesid tema suhted võimudega siis, kui ta kirjutas alla Harta 77-le. 1978 kirjutas ta romaani "Ankeet", milles peategelane peab töökoha saamiseks täitma ankeedi, aga seda ausalt täites kipub tulemus olema sürreaalne. Romaani nõukogudevastasuse tõttu vahistasid võimud Gruša, kuid see tekitas rahvusvahelist vastukaja, mistõttu kirjanik vabastati juba 2 kuu pärast ja saadeti kodumaalt välja.