cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jorubad
Päritolumüüt
Hiljuti on ajaloolased omistanud selle loomismüüdi varasemale Ile-Ife kultuurile, mida ründasid ida poolt tulnud sõdalased eesotsas kuningas Oduduwaga. Oduduwat ja temaga koos tulnuid kiusati taga usuliste lahkarvamuste tõttu ning neid sunniti kodumaalt lahkuma. Nad saabusid Ile-Ifesse, kus nad oreluere Obatala juhtimisel alistasid põliselanikud ugbod (keda on ekslikult nimetatud igbodeks, kuigi neil pole mingit pistmist praeguste igbode ehk ibodega Ida-Nigeerias).
Jorubate esiisa Oduduwa (Odùduwà) elas Ifes ning oli esimene Ife ja Oyo kuningriigi kuningas. Teda jumalikustati orisha 'ks. Tema poegadest ja tütardest said pärast tema surma uute kuningriikide (Owu kuningriik, Ketu kuningriik, Benini kuningriik, Ila kuningriik, Sabe kuningriik, Popo kuningriik ja Oyo kuningriik).
Kõik jorubate kuningriigid pidasid oma eelkäijaks jorubate püha linna Ifet (Ile-Ife, Ile-Ifé, Ifé) linna (praeguses Osuni osariigis), kus jorubad pärimuse järgi loodi. Ühe pataki järgi on kogu inimkond pärit Ifest. See on jorubate püha linn. Tema hiilgeaeg oli 13. sajandil. Ifes resideerib tänini jorubate vaimne juht.
Ajalugu
Jorubatele lähedane rahvas elas Nigeeria piirkonnas hiljemalt 4. sajandil eKr. Arvatakse, et jorubad on pärit Nigeeria keskosast.
Kuni 17. sajandini domineeris Ife kuningriik, 18. ja 19. sajandil Oyo kuningriik. 14. sajandist 1850. aastani oli vägev võim ka Benini riik.
Jorubatel olid tugev vere- ja kultuurivahetus ka Noki kultuuriga ja teiste naaberkultuuridega.
Enamikku jorubate linnriike valitsesid valitud monarhid oba 'd ning nõukogud, mis koosnesid pealikest (oloye) ja kaupmeestest. Kuninga ja pealikekogu võimuvahekord oli eri riikides erinev. Näiteks Oyo kuningriigis olid monarhid peaaegu täielikud isevalitsejad, näiteks idžebute linnriikides oli nõukogul võim ja oba oli vaid käilakuju.
Ife kuningriik
Oduduwa oli tõenäoliselt pärit Kirde-Aafrikast. Tema juhtimisel vallutati Jorubamaa Oyo piirkond millalgi 11. sajandil, millega rajati Ife kuningriik. Oduduwa sugulased rajasid kuningriigid mujal Jorubamaal. Üks Oduduwa poegadest Oranmiyan sai Benini kuningaks. Edasi kinnitasid jorubad kanda praeguses Nigeeria edelaosas, Beninis ja Togos. Joruba linnriigid tunnistasid Ile Ife linna vaimse pärandi primaati.
Edela pool paiknenud suurelt jaolt edodega ning nende sugulasrahvastega asustatud Benini riigil, mille valitsev dünastia pidas oma esivanemaks Oduduwat, oli oma osa Jorubamaa idaosa ülikute ja kuningate valimisel.
Joruba Ife kuningriigi kuldaeg oli 12.–17. sajandil.
Oyo kuningriik
18. ja 19. sajandil oli jorubate domineeriv sõjaline ja poliitiline võim Oyo kuningriik.
Pärast Ife kuningriiki sai 16. sajandi paiku piirkonna vägevaimaks riigiks Oyo kuningriik, mis tänu ulatuslikule kaubandusele sai endale lubada ratsaväge. 1650. ja 1800. aasta vahel valitses Oyo kuningriik suuremat osa Volta jõe ja Nigeri jõe vahelistest aladest. Oyo kuningriigil oli keeruline poliitiline süsteem. Oyo kuningas (alafin) valitses juhtivate ametnike kaudu. Alistatud aladel olid tema esindajateks pealikud (ilari, ajele), kes elasid andamakohuslike riikide õukondades. Neil oli orisha Ṣàngó preestritena suur usuline võim. Riigi poliitilist korraldust iseloomustas võimu tasakaalustamise süsteem, mis rajanes tasakaalul ühelt poolt kuninga ja tema meeste ning teiselt poolt oyo mesi vahel. Viimane võis kuninga tagandada ja uue kuninga valida.
Jorubad rajasid linnriikide föderatsiooni, mille eesotsas oli Oyo linnriik Jorubamaa põhjaservas savannitasandikel praeguse Edela-Nigeeria ja Nigeri jõe vahel. Pärast džihaadi Uthman Dan Fodio juhtimisel ja praeguse Põhja-Nigeeria hausade linnriikide kiiret ühinemist liidendas fulbede Sokoto kalifaat puhverriigi Nupe kuningriigi ning hakkas lõuna poole Oyo kuningriigi suunas laienema. Varsti vallutasid nad jorubate linna Ilorini ning rüüstasid see järel Oyo kuningriigi pealinna Oyo-Ile (Ọyọ-Ile).
Pärast seda jäetu Oyo-Ile maha ning Oyo riik taganes lõuna poole. Selle pealinnaks sai praegune Oyo linn (varem Ago d'Oyo, Oyo Atiba) metsases piirkonnas, kus Sokoto kalifaadi ratsavägi oli vähem tõhus. Sokoto kalifaadi edasised katsed lõuna poole laieneda tõrjusid jorubad tagasi. Vägesid juhtisid Ibadani kuningriik, mis kasvas välja vanast Oyo kuningriigist, ja idžebute kuningriigid.
Nigeeria edelaosa oli kuni 19. sajandini üks orjakaubanduse keskusi. Vägevad joruba riigid osalesid aktiivselt kauplemises sisemaalt pärit orjadega. Kui riikide vägevus omavaheliste tülide tõttu vähenes, said jorubatest endist orjakaubanduse ohvrid. Oyo riigi hegemoonia oli saanud surmahoobi. Teised jorubate linnriigid vabanesid Oyo riigi ülemvõimust ning hakkasid pidama omavahelisi sõdu, milles võetud vangid müüdi araabia ja euroopa orjakaupmeestele.
Need sõjad nõrgendasid jorubate vastupanu Briti invasioonile. Idžebvute vägede lüüasaamine Briti vägedelt Imagdonis võimaldas eurooplastel rajada asula Ekosse (praegu Lagos). Kolooniat laiendasid tasapisi protektoraadilepingud. Jorubate vägede lüüasaamine Briti vägedelt ja Lagose protektoraadilt Imagboni lahingus osutus otsustavaks ülejäänud Jorubamaa ning lõpuks Lõuna-Nigeeria ja Kameruunide liidendamisel.
Aastal 1960 sai Suur-Jorubamaa Nigeeria Liitvabariigi osaks.
Usund
Transatlantilise orjakaubanduse käigus kandus Ameerikasse jorubate usund aborisha. Sellest on alguse saanud rida Ameerika usundeid, sealhulgas voodoo, santería, umbanda, candomblé ja macumba. Nende omavahelised piirid ja piirid kristlusega on ähmased.
Hiljem on algsele usundile lisandunud islam ja kristlus.
Võitluskunst
Jorubatel on oma iidsed võitluskunstid. Meeste initsiatsiooniriitused nõudsid osavust ratsutamises, ujumises ning jahipidamises. Meheau seisukohast on tähtid koht joruba maadlusel.
Joruba mehed tegelesid aasta ringi maadlusega. Joruba maadlus sarnaneb nuubia maadlusega. Aasta ringi peetavatel võistlustel (ijakadi) tulevad mehed kokku, et näidata mehemeelt ja omavahel maadelda. Võistluse või duelli võitjale langeb osaks suur au ning kogukond tasustab neid.
Vanasti olenes maadlusevõitudest pealikuks saamine või sõdalaseks jäämine.
Kaksikutekultus
Jorubatel sünnib keskmisest rohkem kaksikuid. Jorubaid on peetud isegi suurima kaksikute suhtarvuga rahvaks maailmas.
Kuni 19. sajandi keskpaigani peeti kaksikuid kuradi kätetööks ning sageli üks neist, mõnikord ka mõlemad, tapeti. Tuli ka ette, et kaksikute ema tapeti.
19. sajandi keskpaigas suhtumine muutus ning kaksikuid hakati eriliselt austama. Et aga laste suremus oli kaksikute puhul eriti suur, hakati nikerdama väikesi puukujukesi (ibeji), mida emad kandsid surnud laste märgiks.
Saalomoni Saarte peaminister
Saalomoni Saarte peaminister on Saalomoni Saarte valitsusjuht ja tõenäoliselt rahvusparlamendi toetuse pälvinud erakonna või koalitsiooni juht. Alates 24. aprillist 2019 on ametis Manasseh Sogavare.
Saalomoni Saared on Rahvaste Ühenduse kuningriik, mille riigipeaks on parlamendi poolt valitud kindralkuberner, kes allub monarhile.
Mükeene kultuur
Mükeene kultuur oli hilise pronksiaja Mandri-Kreekas levinud kultuur, osa Egeuse kultuurist, Hellase kultuuri hiline ajajärk (Hellase III). See kultuur sai alguse kreeklaste saabumisega Egeuse mere piirkonda 1600. aasta paiku eKr. Mükeene kultuuri ligikaudne ajavahemik oli 1600–1100 ekr. thumb|right|Agamemnoni surimask Kultuur on nime saanud Mükeene linna järgi, mis asus Peloponnesose poolsaarel Argolise maakonna kirdeosas ja oli Mükeene kultuuri keskus. Teised tähtsamad Argolise linnad ja Mükeene kultuuri keskused olid Tiryns, Argos ja Pylos. Mükeene kultuur ulatus kaugelt väljapoole üht maakonda - ka oli Mükeene kultuuri pärane kindlustus Ateenas. Sellele perioodile on iseloomulik Minose kultuuri ehk Kreeta kultuuri mõju mandri-Kreekale.
Mükeene kultuuris domineeris sõdalasaristokraatia. 1400. aasta paiku eKr, mükeenelased vallutasid Kreeta, Minose kultuuri keskuse, ühtlasi võtsid nad kasutusele oma vajadustele vastavalt muudetud minoilise kirja..
Mükeene keel
Mükeene keeleks nimetatakse Kreetalt ja mandri-Kreekast leitud savitahvleile ja pitsatijäljendeile lineaarkirjas B jäädvustatud raidkirjade keelt 15. kuni 13. sajandist eKr. Mükeene keel on vanakreeka keele eellane. Lineaarkiri B on osaliselt dešifreeritud.
Keraamika
Mükeene kultuuri keraamikat iseloomustab tumedafiguuriline maaling heledal taustal. Mükeene dekoreeritud keraamika juured viivad tagasi hilise pronksiaja algusesse (hiline Hellase I). Mükeene kreeka keraamika tüpoloogia tegi Rootsi arheoloog Arne Furumark kaevamiste põhjal Asine leiukohas. Ta lisas ka keraamiliste nõude vormide nimekirja (Furumark 1-333), mida kasutatakse rahvusvaheliselt Mükeene ja minoilise keraamika kirjeldamiseks.
Mükeene ajalooperiood: Umbkaudne aeg eKr. Periood 1000 	protogeomeetriline 1000–1060 	alammükeene (submycenean) 1090–1060 	LHIIIC hiline 1130–1090 	LHIIIC keskmine 1190–1130 	LHIIIC varane 1300–1190 	LHIIIB2 1320–1300 	LHIIIB1 1350–1300 	LHIIIA2 1400–1350 	LHIIIA1 1450–1400 	LHIIB 1500–1450 	LHIIA 1550–1500 	LHI
Mart Viikmaa
pisi|Mart Viikmaa 2007. aastal. [[Lauri Kulpsoo foto]] Mart Viikmaa (4. september 1938 Karuse vald – 13. mai 2018 Tartu) oli eesti bioloog, geneetik.
Hariduskäik
Ta õppis Nehatu Algkoolis, Vatla 7-klassilises koolis ja Lihula Keskkoolis.
Ta õppis aastail 1957–1962 Tartu Riiklikus Ülikoolis bioloogiat, spetsialiseerudes zooloogiale. Seejärel aspirantuuris oli tema juhendaja Kalju Põldvere.
Orbitaal
Orbitaal on lainefunktsioon, mis kirjeldab elektroni lainelaadest käitumist aatomis (aatomorbitaal) või mitmest aatomist koosnevas molekulis (molekulorbitaal).
Nimetuse kujunemisest
20. sajandi alguse teadlaste ettekujutused aatomi ehitusest, elektroni olekust, liikumisest ümber aatomituuma sarnanesid planeetide liikumisega kindlatel orbiitidel. Hiljem selgus, et nii see tegelikult olla ei saa. Elektronid asuvad elektronpilves, kus elektroni asukoht on määratud tõenäosusega. Seda erinevust makro- ja megamaailma objektide orbiitide ringliikumisega väljendabki termin orbitaal.
Mart Viikmaa
Töökäik
Aastail 1992–1998 oli Molekulaar- ja Rakubioloogia Instituudi dotsent.
Teadustöö
Tema uurimisvaldkonnad on olnud arengu- ja evolutsioonibioloogia, inimese populatsioonigeneetika, histoloogia, tsütoloogia, biotehnoloogia, tsütogeneetika, teoreetiline bioloogia jpt.
Liikmesus
Ta oli Eesti Geneetikute ja Selektsionääride Seltsi ning Tartu Meditsiinigeneetikute Seltsi sekretär. Ta oli Eesti Looduseuurijate Seltsi teoreetilise bioloogia sektsiooni esimees.
Lembit Eelmäe
Lembit Eelmäe (26. september 1927 Holdre vald – 2. juuli 2009 Tartu) oli eesti näitleja.
Ta lõpetas 1951. aastal Eesti NSV Riikliku Teatriinstituudi, töötas aastatel 1951–1957 Endlas ja alates 1957. aastast Vanemuises.
Kirjanduslik tegevus
Lembit Eelmäe on kirjutanud luuletusi (ka mulgi murdes), lühiproosat, humoreske, näidendeid ("Otsides oma saart", lavastatud Vanemuises 1994, "Senni ehk kodune ball", "Kullapalavik" ja "Me vana klass". Viimased kolm on lavastanud Tartu Sclerosis Multiplexi Ühingu Näitetrupp, mida ta juhendas 2002–2009) ja mälestusi. Ta on avaldanud luulekogud "Mu tõne mailm" (Vanemuise Seltsi Kirjastus, Tartu 1997) ja "Tundelisi pärjavärsse" (Vanemuise Seltsi Kirjastus, Tartu 2003). Luulet autori ettekandes on salvestatud CD-l "Ku Pikässillast üle saa" (2002).
Isiklikku
Lembit Eelmäe abikaasa oli näitleja Herta Elviste. Tema vend oli kirjandusteadlane August Eelmäe ja poeg on näitleja Andrus Eelmäe.
Ohtlik punkt
Ohtlikuks punktiks nimetatakse tugevusõpetuses konstruktsioonielemendi punkti, milles tekivad suurimad pinged σmax. Ohtlikus punktis arvutatud pinget nimetatakse arvutuspingeks.
Elena Jončeva
pisi|Elena Jončeva (2006) Elena Jončeva (bulgaaria keeles Елена Николова Йончева; sündinud 27. mail 1964 Sofias) on bulgaaria ajakirjanik, alates 2. juulist 2019 Euroopa Parlamendi liige.
Ta on endine Bulgaaria Televisiooni korrespondent, kes on teinud telereportaaže paljudest konfliktipiirkondadest, näiteks Kosovost, Alžeeriast, Tšetšeeniast, Iisraelist, Somaaliast, Afganistanist, Iraagist, Venezuelast ja Colombiast. Ta on teinud dokumentaalfilme ka Antarktikas asuvast Bulgaaria polaarjaamast Ohridi Püha Klimenti baasist, mis asub Lõuna-Shetlandil Livingstoni saarel, ja Loode-Bulgaarias asuva Lomi linna mustlastest. Ühtekokku on tema kaasabil valminud üle 25 dokumentaalfilmi.
Aastatel 1994–2009 elas ta koos Bulgaaria endise peaministri Sergej Staniševiga. Tal ei ole lapsi. Stanišev sai hiljem lapse teise naisega, kellega seejärel abiellus.
2008. aastal osales Jončeva saatesarja "Tantsud tähtedega" Bulgaaria versioonis. Saatesari osutus menukaks: seda vaatas keskmiselt 40% nendest, kes sel ajal Bulgaarias telerit vaatasid. Kuid Jončeva langes esimesena välja.
Mais 2019 valiti ta Euroopa Parlamendi liikmeks Bulgaaria Sotsialistliku Partei nimekirjas.
Anti Ingel
pisi|Anti Ingel pärast uue Eesti rekordi püstitamist [[Rubiku kuubiku ühe käega lahendamises 2010. aastal.]] Anti Ingel (sündinud 16. veebruaril 1993) on eesti informaatik, kabetaja, Rubiku kuubiku lahendaja ning akordionist.
Haridus
Anti Ingel on õppinud Aruküla Vabas Waldorfkoolis, Aruküla Huvialakeskuses Pääsulind ja Tallinnas Gustav Adolfi Gümnaasiumis.
Samal ajal õppis ta ka Heino Elleri nimelises Tartu Muusikakoolis akordionit.
2015. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis informaatika erialal bakalaureusetöö teemal "Visuaalse stiimuliga esilekutsutud potentsiaalidel põhinev roboti juhtimine Emotiv EPOC seadmega" ja 2017. aastal samas magistritöö teemal "Masinõpe visuaalselt esilekutsutud potentsiaalidel põhinevas ajuarvuti liideses". Sama valdkonna uurimist jätkab ta ka Tartu Ülikoolis doktorandina.
Kabe
Anti Ingel on korduvalt tulnud kabes eri vanuseklassides Eesti meistriks:
Eesti meeste meistrivõistlustel on ta tulnud seitsmel korral medalile – viiel korral võistkondlikel ning kahel korral individuaalsetel võistlustel.
Ta on osalenud ka alates 2004. aastast Euroopa noorte meistrivõistlustel rahvusvahelises kabes ning parim tulemus seni on 2010. aastal saavutatud 5. koht juunioride vanuseklassis välkkabes.
Rubiku kuubik
Anti Ingel on võistelnud edukalt Rubiku kuubiku lahendamises. Sellega jõudis ta 2009. aastal telesaate "Talendijaht" finaali ning temale kuulus selles veel 2017. aasta seisuga kolm Eesti rekordit. 2010. aasta Eesti meistrivõistlustel Rubiku kuubiku lahendamises sai temast kolmel alal ning 2011–2016 kahel alal Eesti meister.
Ta on osalenud viiel korral Rubiku kuubiku lahendamise maailmameistrivõistlustel. 2009. aastal Düsseldorfis saavutas ta 304 võistleja hulgas 73. koha. 2011. aastal Bangkokis oli osavõtjaid 275 ning Ingel tuli uue Eesti rekordiga (12,27 sekundit; keskmine aeg) 49. kohale, jäädes napilt välja poolfinaalist, kuhu pääses 48 võistlejat. 2013. aastal Las Vegases oli osalejaid 568 ja Anti Ingel jõudis välja veerandfinaali, kus sai 98. koha tulemusega 12,82 sekundit (keskmine aeg). 2015. aastal sai ta võistluse põhialal 423 võistleja seas 80. koha ning Rubiku kuubiku vähimate käikudega lahendamises 79 osavõtja hulgas 21. koha. 2017. aastal Pariisis jõudis ta välja teise ringi, kus sai keskmise ajaga 12,54 sekundit 281. koha.
Muusika
pisi|Anti Ingel esinemas akordionil [[Vikipeedia:Teadusfoto 2012|Teadusfoto 2012 lõpuüritusel.]] Ta lõpetas Aruküla Huvialakeskuse Pääsulind akordioni erialal kiituskirjaga ja on pääsenud mitmel korral üleriigilise noorte akordionistide konkursi lõppvooru. 2006. aastal saavutas ta 4.–6. koha ning 2010. aastal sai hea esituse eest diplomi.
Ta on mänginud ka Aruküla, Võru ja Kehra Muusikakooli akordionistide koondorkestris, mis on saavutanud rahvusvahelistel konkurssidel auhinnalisi kohti.
2006. aastal saavutas orkester Prahas toimunud V Euroopa akordioniorkestrite festivalil kuni 16-aastaste vanuserühmas 3. koha. 2010. aastal osaleti konkursil "Fisa...armonie", kus saadi kuni 15-aastaste vanuserühmas 100 punktist 94 ning saavutati 2. koht. Orkester osales ka 2011. aastal konkursil Vilnius 2011, kus eri vanuseklasside orkestreid hinnati ühes kategoorias ning Aruküla-Võru-Kehra orkester saavutas 3. koha.
2012. aastal tuli Anti Ingel konkursil "Parim noor instrumentalist 2012" IV vanuserühmas (15–19 a) esikohale.
Metüülrühm
thumb|Metüülrühm Metüülrühm on metaani molekulile, milles puudub üks vesiniku aatom, vastav ühevalentne rühm. Metüülrühma keemiline valem on –CH3 ja tähistatakse seda ka Me.
Metüülrühm ei ole reaalselt esinev aine osake, vaid formaalne molekulis esinev rühm, millega on seotud veel mingi aatom või rühm.
Metüülrühma tähenduses on kasutatud ka terminit "metüülradikaal", kuid see on eksitav, sest metüülradikaal CH3• on teatud tingimustel moodustuv väga ebastabiilne intermediaat  ja mitte formaalne molekuli osa, nagu seda on metüülrühm.
Metüülrühmale analoogne on kahevalentne metüleenrühm –CH2–. Liidet "metüleen" kasutatakse ka keemiliste ühendite pooltriviaalsetes nimetustes: näiteks metüleenkloriid CH2Cl2 ehk diklorometaan või pentametüleen (CH2)5 ehk tsüklopentaan.
Metüleenrühm on ka see lüli, mille võrra erinevad üksteisest enamuse homoloogiliste ridade naaberliikmed. Eesliide "homo-" näitab, et tegu on võrdlusühendi homoloogiga. Seda kasutatakse triviaalnimetuses, näiteks homosidrunhappe molekulis on üks metüleenrühm (-CH2-) rohkem kui sidrunhappe molekulis; samuti homoallüülse rühma puhul.
Molekuli põhistruktuuriga kaksiksideme kaudu seotud rühma =CH2 nimetatakse samuti metüleenrühmaks või ka metülideenrühmaks (näiteks propeenis H2C=CH-CH3).
Keemias tähendab metüülimine substraadile metüülrühma lisamist või mingi aatomi või rühma asendamist metüülrühmaga (see on alküülimise alaliik).
Lampivaara ametüstikaevandus
Lampivaara ametüstikaevandus on üks väheseid kaevandusi kogu maailmas, mis on külastajaile avatud. Ta tegutseb Pyhä-Luosto tundruahelikku kuuluval Lampivaara tundrul, kuhu viib Ukko-Luosto tundru juurest 2,5 km pikkune jalgrada, mis jõuab 3 kilomeetri järel tagasi maanteele Rykimäkero juurde parklasse .
Külastajaid tutvustatakse ametüsti tekkelooga; räägitakse selle kalliskivi osast mitmete rahvaste uskumustes; lõpuks võib iga külastaja ise kaevata endale õnnekivi, mille võib endaga kaasa viia. .
Kaltsium
Kaltsium on keemiline element järjenumbriga 20, pehme, halli värvusega leelismuldmetall, mida looduses vabal kujul ei esine. Kaltsiumiioon on keemilistes ühendites tüüpiliselt oksüdatsiooniastmega 2+.
Selle elemendi avastas inglise keemik Humphry Davy 1808. aastal.
Kaltsium on maakoores massi poolest levikult viies element hapniku, räni, alumiiniumi ja raua järel. Cl-, Na+, Mg2+ ja SO42- järel on Ca2+ viies lahustunud ioon merevees nii massi kui ka molaarsuse poolest.
Kaltsium on elusorganismidele väga oluline mineraalaine, eriti oluline on see raku füsioloogias, kus kaltsiumiiooni (Ca2+) liikumine tsütoplasmasse ja sellest välja toimib olulise signaalina mitmetes rakuprotsessides. Kuna kaltsium on oluline mineraal luude, hammaste ja kodade ehituses on see massi poolest levinuim metall paljudes loomades.
Omadused
pisi|püsti|130px|vasakul|[[Leekreaktsioon. Leegi oranžikaspunane värvus tuleneb kaltsiumist]]
Keemia poolest on kaltsium üks reaktiivsemaid ja pehmemaid metalle (see on küll pisut kõvem kui plii, kuid seda on võimalik noaga lõigata).
Kaltsium on metalne, hõbedane element, mida saab eraldada sulatatud kaltsiumkloriidi soolast elektrolüüsi teel. Sattudes kokku õhuga, moodustab nõndaviisi valmistatud kaltsium kiirelt kaitsva, hallikasvalge oksiidi- ja nitriidikihi.
Oma põhivormis olevat kaltsiumi (tüüpiliselt killud või laastud) on isegi magneesiumist keerulisem süüdata, kuid kui see õnnestub, põleb kaltsium õhu käes intensiivse, oranžikaspunase leegiga.
Metallilise kaltsiumi ja vee kokkupuutel toimub kiire reaktsioon, mille saaduseks on divesinik. Kuna kaltsiumi reaktsioon veega on kiire, kuid pole nii eksotermiline (ei vabane nii palju soojusenergiat) kui vee reaktsioon liitiumi, kaaliumi või naatriumiga, kasutatakse seda divesiniku tootmiseks.
Võrreldes teiste leelismetallidega, on kaltsiumi ja vee vaheline reaktsioon aeglasem osalt seetõttu, et reaktsioonil tekkiv lahustumatu, valge kaltsiumhüdroksiid takistab vee ligipääsu metallilisele kaltsiumile.
Rein Kuresoo
Elukäik ja teadustöö
Aastatel 1986–1988 töötas ta TA Zooloogia ja Botaanika Instituudi botaanikalaboris nooremteadurina.
Kaltsium
Omadused
Kaltsium on oma 1,55 g/cm3 tihedusega kergeim leelismuldmetall, kuigi tema aatommass on suurem kui samas rühmas kõrgemal olevatel, kuid tihedamatel magneesiumil (1,74 g/cm3 ) ja berülliumil (1,85 g/cm3). Rühmas allapoole, alates strontsiumist leelismuldmetallide tihedus ning aatommass kasvab.
Rein Kuresoo
Elukäik ja teadustöö
1989–1991 oli Tartu Ülikooli Zooloogiamuuseumis linnukogude kuraator.
Kaltsium
Omadused
Kaltsiumil on kaks allotroopi: tahktsentreeritud kuubiline, mis eksisteerib kuni 464 °C, ja ruumtsentreeritud kuubiline süngoonia, mis eksisteerib 464 °C kuni sulamistemperatuurini.
Rein Kuresoo
Elukäik ja teadustöö
Ta on Eestimaa Looduse Fondi asutajaid, 1991–1995 oli sama organisatsiooni juhataja.
Kaltsium
Omadused
pisi|[[Gaur|India piison looduslikus lakukivi maardlas]]
Kaltsiumi sulamistemperatuur on 842 °C.
Rein Kuresoo
Elukäik ja teadustöö
Ta on teinud arvukalt loodusteemalisi kunstitöid ning kirjutanud vesteid ja esseid.
Kaltsium
Omadused
Kaltsiumil on suurem elektriline takistus ehk väiksem elektrijuhtivus kui vasel või alumiiniumil, kuid kaltsiumi reaalset kasutamist elektriseadmetes takistab selle suur reaktiivsus õhuga kokkupuutel.
Kaltsiumiiooni (Ca2+) ja selle soolade lahused on värvitud ning enamik lahustub vees. Erandid on kaltsiumhüdroksiid, kaltsiumsulfaat, kaltsiumkarbonaat ja kaltsiumfosfaat.
Rein Kuresoo
Teoseid
Lisaks on ta paljude keskastme loodusõpetuse õpikute ja töövihikute kaasautor.
Isiklikku
Tema vend on Andres Kuresoo. Ta on abielus Tiia Kuresooga, neil on kolm last: Siim Kuresoo, Liis Kuresoo ja Kail Kuresoo.
Kaltsium
Omadused
Maitse poolest tundub lahustunud kaltsiumiioon inimesele pisut soolane ja hapukas. Paljud loomad tunnevad kaltsiumi maitset ja osad kasutavad seda meelt, et leida vajalikke mineraalaineid looduslikest lakukivi maardlatest.
Kaltsium on oluline osa loomade luude struktuuris. Kaltsiumil on suhteliselt suur aatomnumber, see on põhjus, miks röntgenikiired luud ei läbi, tänu sellele nähtusele on võimalik teha röntgenipilte.
pisi|Kaltsiidi kristallid dolomiidil
Esinemine looduses
Kaltsiumi looduses puhtal kujul ei leidu. Harilikult leidub seda settekivimites olevate mineraalide koostises, näiteks kaltsiidis, dolomiidis ja kipsis. Samuti leidub kaltsiumi süva- ja moondekivimites, eeskätt silikaatsetes mineraalides: plagioklassides, amfiboolides, pürokseenides ja granaatides.
Isotoobid
Kaltsiumil on ka kosmiline isotoop, radioaktiivne 41Ca, mille poolestusaeg on 103 000 aastat. Erinevalt kosmilistest isotoopidest, mis tekivad atmosfääris, tekib 41Ca 40Ca neutronaktivatsioonil, umbes meetripaksuses pealmises mullakihis, seal, kus kosmiline neutronite voog on piisavalt tugev. 41Ca on tähtis uurimisobjekt stellaarastronoomias kuna see laguneb 41K-ks, mis on väga oluline indikaator päikesesüsteemi anomaaliate kohta.
Ülejäänud 18 isotoopi vahemikus 34Ca - 57Ca on väga ebastabiilsed, nende poolestusaeg jääb vahemikku 35 nanosekundit kuni 163 päeva.
Kõige levinumat 40Ca on looduses 97% kõigist kaltsiumi isotoopidest. Selle tuumas on 20 prootonit ja 20 neutronit. See on ühtlasi kõige raskem stabiilne isotoop millel on võrdne arv prootoneid ja neutroneid. Supernoovas tekib kaltsium-40 süsiniku reaktsioonist mitmete α-osakestega (heeliumi tuumadega), kuni 40Ca on sünteesitud.
40Ca kasutatakse K-Ca dateerimistehnikas, kus kivimis määratakse 40K lagunemise hulk 40Ca-ks, ning arvutuste teel, teades 40K poolestusaega, selle esialgset sisaldust kivimis ja tekkinud tütarelemendi hulka, leitakse kivimi vanus.
Geokeemiline ringlus
pisi| Lubjakivi astangud [[Pamukkales Türgis]]
Kaltsium on oluline lüli tektoonika, kliima ja süsinikuringe vahel. Mägede kerkimisel isostaatilise liikumise tõttu paljastuvad kaltsiumit sisaldavad kivimid keemilisele murenemisele. Seejärel vabanevad Ca2+ ioonid pinnavette, mis viib ioonid ookeanisse, kus need reageerivad lahustunud süsihappegaasiga (CO2) moodustades lubjakivi põhikomponendi – kaltsiumkarbonaadi. Selle protsessi tulemuseks on see, et iga kaltsiumiioon eemaldab atmosfäärist või ookeanist ühe süsinikdioksiidi molekuli, salvestades selle ookeanipõhja kivimitesse, mis püsivad seal sadu miljoneid aastaid. See tähendab, et kaltsiumiiooni vabanemine kivimitest "puhastab" atmosfääri süsihappegaasist, avaldades pikaajalist mõju Maa kliimale, takistades kasvuhooneefekti suurenemist.
Kasutusviisid
Kaltsiumit kasutatakse :
Kaltsiumiühendid
pisi|Karbiidlamp
Jaan Viidalepp
Jaan Viidalepp (sündinud 27. detsembril 1939 Tartus) on eesti zooloog (lepidopteroloog), bioloogiakandidaat (1971).
Alates 1968. aastast töötab ta EPMÜ Zooloogia ja Botaanika Instituudis.
Ta on uurinud suurliblikaid, eriti vaksiklasi, nii Eestis kui ka teistes Baltimaades ja NSV Liidus.
Isiklikku
Ta on Richard Viidalepa poeg ja Ants Viidalepa onupoeg. Tema õde oli kunstnik Imme Viidalepp.
Reaktiivsoomus
pisi|Iisraeli maaväe tank [[M60 Patton lõhkereaktiivsoomuse Blazer moodulitega]] pisi|Tank [[T-72 kaetud reaktiivsoomuse moodulitega]]
Reaktiivsoomus, ka aktiivsoomus, on lahingumasina soomuse liik, mis reageerib mingil viisil relva tabamusele, vähendades kaitstavale sõidukile tekitatavat kahju.
Kõige levinum reaktiivsoomuse liik on lõhkereaktiivsoomus (Explosive Reactive Armour), kuid eksisteerivad veel mitteenergeetiline reaktiivsoomus (Non-Energetic Reactive Armour) ja elektriline reaktiivsoomus (Electric Reactive Armour).
Erinevalt lõhkereaktiivsoomusest suudavad mitteenergeetilise ja elektrilise reaktiivsoomuse süsteemid tõrjuda mitu tabamust, kuid kaks täpselt samasse kohta saadud lööki suure tõenäosusega läbistavad soomust.
Ajalugu
Reaktiivsoomuse, täpsemalt lõhkereaktiivsoomuse kontseptsiooni leiutas juhuslikult saksa teadlane Manfred Held aastatel 1967–1968, kui ta töötas Iisraelis. Held ja tema kaaskondlased katsetasid mürskude laskmist 1967. aasta kuuepäevase sõja järel hävinud tankide pihta. Nad tegid kindlaks, et lahingumoonaga tankid plahvatasid ja see suutis tulistatud laengu soomustläbitavust pärssida.
Esimestena võtsid reaktiivsoomuse kasutusse Iisraeli kaitsejõud 1970. lõpus. Sõjas kasutati süsteemi esmakordselt 1982. aasta Liibanoni konfliktis, kus see oli kinnitatud Iisraeli maavägede tankide M60 ja Centurion soomusele.
Tänapäeval on lõhkereaktiivsoomus laialdaselt kasutuses nii lääne- kui ka idamaade vägedes. Näiteks on Venemaa Föderatsiooni tankidel süsteem Kontakt-5, Ameerika Ühendriikide tankidel süsteem TUSK.
Kahala liiklussõlm
Kahala liiklussõlm (ramp registrinumbriga 1105) asub Kahala külas, kus Tallinna–Narva maanteega 45.–46. kilomeetril lõikub Kahala tee.
Hans Remm
Hans Remm (26. august 1929 Viluvere, Pärnumaa – 21. juuli 1986 Tartu) oli eesti zooloog (entomoloog),
Kahala liiklussõlm
Liiklussõlm on eritasandiline.
Hans Remm
Elukäik ja teadustöö
Aastatel 1947–1952 õppis Tartu Riiklikus Ülikoolis (TRÜ) bioloogiat, lõpetas ülikooli kiitusega. 1955. aastal kaitses TRÜs bioloogiateaduste kandidaadi väitekirja "Eesti NSV verdimavate kahetiivaliste fauna". 1975. aastal kaitses NSV Liidu Teaduste Akadeemia Zooloogiainstituudis doktoriväitekirja "NSV Liidu habesääsklaste (Diptera, Ceratopogonidae) fauna". Doktoritöö kirjeldas 530 liiki habesääsklasi, neist 235 liiki oli kirjeldatud esmakordselt; bioloogiadoktor (1976).
Kahala liiklussõlm
Tallinna–Narva maantee koosneb seal kahest vastassuunalisest sõiduteest, mis on eraldusribaga eraldatud. Maantee mõlemad sõiduteed ületavad viaduktide (Kahala viadukt I ja Kahala viadukt II) abil Kahala tee. Rambi teede kogupikkus on 1,4 km. Nii Tallinna–Narva maanteest põhja kui ka lõuna pool on rambi ja Kahala tee lõikumisel ristmik.
Hans Remm
Elukäik ja teadustöö
Aastatel 1952–1986 oli Hans Remm Tartu Riikliku Ülikooli zooloogiakateedri õppejõud, algul vanemõpetaja, hiljem dotsent, 1984. aastast kateedri juhataja ja professor.
Reaktiivsoomus
Lõhkereaktiivsoomus
pisi|Lõhkereaktiivsoomuse DYNA moodul tankile [[T-72]]
Hans Remm
Elukäik ja teadustöö
Ta uuris muu hulgas liblikalisi, mardikalisi ja kahetiivalisi ning oli üks Euroopa tunnustatumaid habesääsklaste tundjaid.
Reaktiivsoomus
Lõhkereaktiivsoomus
Lõhkereaktiivsoomus (Explosive Reactive Armour ehk ERA) on kõige levinum aktiivsoomuse liik. See süsteem koosneb tavasoomuse peal olevatest moodulitest, mida kutsutakse "tellisteks". Need elemendid koosnevad kahest terasplaadist ja nende vahel olevast lõhkeainekihist, sealjuures on reaktiivsoomus tavasoomuse suhtes nurga all. Kui tankitõrjelask tabab sõidukit, plahvatab lõhkeaine ja selle toimel heidetakse terasplaat nurga all laengu suunas. Plaat omakorda vähendab lasu soomustläbistavat toimet, hajutades kumulatiivmürsu kumulatiivlaengut või purustades/rikošettides kineetilise mürsu südamikku, mille tulemusel sõiduki tavasoomus jääb terveks. Kuna tabamus võib tulla mitme nurga alt, paigutatakse reaktiivsoomuse lõhkeaine kumulatiivjoa paremaks hajutamiseks V-formatsiooni.
Hans Remm
Elukäik ja teadustöö
Entomoloogiaalaseid uurimisretki tegi ta muuhulgas Siberisse, Kaug-Itta, Kaukaasiasse ja Kesk-Aasiasse.
Reaktiivsoomus
Lõhkereaktiivsoomus
Lõhkereaktiivsoomuse kaitsev toime kumulatiivlaengute korral tuleneb kahest asjaolust. Esiteks, plaat heidetakse laengu lõhkekohale ligemale, mistõttu laeng pole enam oma fookuskaugusel ja kumulatiivjuga ei ole efektiivne. Teiseks, eraldunud terasplaat liigub laengu sihtkoha suhtes, mistõttu peab kumulatiivjuga pidevalt läbima kahjustamata metalli.
Hans Remm
Elukäik ja teadustöö
Aastatel 1956–1986 oli Eesti Looduseuurijate Seltsi entomoloogiasektsiooni esimees.
Reaktiivsoomus
Lõhkereaktiivsoomus
Lõhkereaktiivsoomuse puuduseks on piiratud kaitsevõime korduvate samasse kohta saadud tabamuste, sealhulgas tandemlõhkepeade (kahe kumulatiivlaenguga lõhkepea) eest. Ühtlasi selleks, et kineetilise mürsu penetraator purustatud saaks, peab terasplaat olema oluliselt paksem ja raskem, mis omakorda suurendab kogu süsteemi massi. Lisaks on see soomus ka ohtlik: plahvatavad moodulid tekitavad kilde juurde, mis omakorda võivad tappa läheduses olevaid jalaväelasi või tsiviliste. Selle sama põhjuse pärast ei kasutata lõhkereaktiivsoomusega sõidukeid tsiviilpiirkondades. Samuti välistab see soomus ka sõdurite transportimise tankide peal.
Hans Remm
Teoseid
Tema sulest ilmus mitu putukamäärajat ja õpikut, ta oli sarja "Loomade elu" 3. köite (putukad) toimetaja ja üks ENE autoreid.
Reaktiivsoomus
Lõhkereaktiivsoomus
Soomuse edasiarendamise ja süsteemis toimuvate füüsikaliste protsesside parema mõistmise tulemusel vajab tänapäevane lõhkereaktiivsoomus vähem lõhkeainet kui algsed lahendused. See on viinud kasutatavate sõidukite turvalisuse paranemiseni ja massi vähenemiseni, sealjuures kaitsetoimet kaotamata. Võimalikud arengusuunad näevad ette andurite ja mikroprotsessorite paigutamist soomusesse. Need seadmed tuvastaksid läheneva lõhkekeha asukoha, liigi, kiiruse ja läbimõõdu ning kalkuleeriksid selle põhjal adekvaatse reaktsiooni konkreetse ohu kõrvaldamiseks.
Hans Remm
Mälestuse jäädvustamine
2003. aastast antakse välja Hans Remmi mälestusmedalit. Seda annab välja Eesti lepidopteroloogide selts saavutuste eest lepidopteroloogia alal.
James Tobin
pisi|James Tobin James Tobin (5. märts 1918 Champaign, Illinois – 11. märts 2002 New Haven, Connecticut) oli Ameerika Ühendriikide majandusteadlane. Ta arendas keinslikku majandusteooriat.
Hans Remm
Isiklikku
Tema abikaasa oli entomoloog Evi Remm. Tema pojad on zooloog ja geograaf Kalle Remm ning bioloog Maido Remm.
James Tobin
Tobin sai 1981. aasta Nobeli majandusauhinna.
Désirée
Désirée on mitme kuninganna või printsessi nimi:
Reaktiivsoomus
Mitteenergeetiline/mittelõhkev reaktiivsoomus
Kuna sisemine kiht pole lõhkeaine, deformeerub plaat aeglasemalt ja seega on kaitsev toime mõnevõrra kehvem kui sarnaste mõõtmetega lõhkereaktiivsoomusel. Kuid lõhkeaine puudumise tõttu on NERA kergem, turvalisem käsitseda ja jalaväelastel on ühtlasi turvalisem sõiduki läheduses viibida. Seade on teoreetiliselt mistahes sõidukile kinnitatav ja seda ka mitmekihiliselt. Selle süsteemi kõige suurem eelis on kaitstus tandemlõhkepeade eest, kuna ei toimu terasplaadi eraldumist tavasoomusest nagu lõhkereaktiivsoomuse puhul – kummist materjal püsib laias laastus tervena tavasoomuse küljes ja pakub kaitset ka järgnevate tabamuste vastu.
Elektriline reaktiivsoomus
Elektriline reaktiivsoomus (Electric Reactive Armour, ka Electromagnetic Reactive Armour) või kõnekeeles elektrisoomus (Electric Armour) töötab kondensaatori tööpõhimõttel. Soomus koosneb kahest või enamast juhtivast plaadist, millest sisemine on pinge all ja väline kuulikindel ning maandatud. Plaate eraldab üksteisest õhk või isoleeriv aine. Sõiduki elektrigeneraator laeb kondensaatorina töötava soomuse kõrgepingega üles, sealjuures pole soomuse koormus sõiduki akudele suurem kui "mootori käivitamisel külmal hommikul". Pealmist plaati läbiva löögi korral sulgeb keha vooluringi, mille tulemusel laetakse kondensaatorisse salvestatud energia sõidukit tabanud kehasse, mis saadud energia tulemusel aurustuda või plasmaks muutuda võib, kaitstes nii sõidukit suuremate kahjustuste eest. Sellise soomusega sõiduk suudaks tõrjuda mitmeid tabamusi ja sealjuures omal jõul sündmuskohalt lahkuda.
Elektrilise reaktiivsoomuse eelis mistahes teise soomuse ees on kergus. Tankid, mis oleksid ehitatud selle tehnoloogia baasil, kaaluksid praeguste 60 tonniste tankidega võrreldes oluliselt vähem – kõigest 20 tonni. Väiksem mass tooks kaasa väiksema kütusekulu, parema transporditavuse ning mobiilsuse. Samas on elektrilisel reaktiivsoomusel mitu olulist puudujääki, mistõttu see enam kasutuses ei ole: süsteem ei jõua end piisavalt kiiresti uuesti üles laadida, et kaitsta sõidukit tandemlõhkepea teise löögi eest. Samuti ei suuda see soomus veel sellist energiat salvestada, mis peataks kineetilise mürsu mitu kilogrammi kaaluva penetraatori. Võrdluseks – kumulatiivjoa kogumass piirdub mõnesaja grammiga.
Désirée
Désirée on mitme teose peallkiri:
Kabeli (Lääne-Nigula)
Kabeli küla asub Lääne-Nigula vallas Lääne maakonnas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Martna valda.
Basel-Stadti kanton
Basel-Stadt ehk Baseli linnkanton on kanton Šveitsi põhjaosas. Piirneb loodes Prantsusmaaga ja põhjas ning idas Saksamaaga. Basel-Stadt on pindalalt väikseim Šveitsi kanton.
Riigiõiguse seisukohalt on Basel-Stadt poolkanton ja saab saata vaid ühe esindaja Kantonite Nõukogusse.
James Tobin
Elulugu
1935. aastal alustas James Tobin ülikooliõpinguid Harvardis. Sealt sai alguse ka tema suurem huvi majanduse ja just eriti teadlase John Maynard Keynesi tööde vastu. Kuigi Tobin oli esialgu kaalunud pühendumist õigusteadusele või matemaatikale, langes ta valik pärast tutvumist Keynesi teosega „General Theory of Employment, Interest and Money“ just majandusteaduse kasuks. Tobin lõpetas 1939. aastal Harvardi cum laude, kirjutades oma lõputöö tööpuuduse teemadel. Ta võttis aluseks Keynesi ideed, samal ajal ka tõstatades küsimusi.
Basel-Stadti kanton
Basel-Stadt on saksakeelne. Umbes 30% elanikest on immigrandid.
James Tobin
Elulugu
Sõda aga surus peale ning pärast USA astumist sõtta otsustas ka Tobin liituda mereväega ning veetis oma järgnevad neli aastad sõjaväelasena rindel. Pärast II maailmasõja lõppu aastal 1946 naasis Tobin Harvardisse ja omandas doktorikraadi. Järgnevatel aastatel töötas ta mitmete mainekate ülikoolide juures nii lektorina kui ka teadustööd tehes, teiste seas näiteks Yale’i ja Cambridge’i ülikoolis.
Basel-Stadti kanton
Tänapäeva piirides tekkis kanton 1833. aastal.
James Tobin
Saavutused
Tobini peamised uurimisvaldkonnad hõlmasid finantssfääri. Keynesi makromajanduslikud ideed paelusid Tobinit väga ning seetõttu pühendas ta ka oma olulisimad artiklid ja raamatud just nende edasiarendamisele. Tobini huvi keskendus sellele, milline on fiskaalpoliitika mõju ja kuidas kohandada teoreetilised makromajanduslikud mudelid vastavaks uute neoklassikaliste vaadetega.
Tobin oli veendumusel, et teades vaid intressimäärasid või raha pakkumise kasvumäärasid, ei ole võimalik ennustada rahapoliitika tulemit või näiteks mõju tööpuudusele. Seetõttu tõi Tobin majandusteadusesse uue muutuja nimega “Tobini q”, mis määrab tuleviku investeeringute kasvu või kahanemise. See muutuja on suhe vara turuväärtuse ja asenduskulu vahel. Kui q väärtus on alla ühe, tähendab see seda, et tulevikus investeeringute kasumlikkus antud varasse väheneb, kui aga üle ühe, siis on oodata tulutoovat intressi neilt investeeringutelt ka tulevikus.
Tobin arutles ka portfoolio hajutatuse olulisuse üle. See tähendab, et kõige kasulikum on investeerida eri riski tasemega hoiustesse, sest selline strateegia muudab portfoolio stabiilseks ning viib selle riskantsuse madalaimale võimalikule tasemele. Tema teadmised sillutasid tee hilisemate teooriate loomiseks.
1972. aastal oli Tobin ka USA presidendikandidaadi George McGoverni nõustajaks.
Tobin on saanud elu jooksul mainekaid autasusid. Neist olulisimad on John Bates Clarki medal (1955) ja Nobeli majandusauhind (1981).
Isiklik elu
James Tobin abiellus 14. septembril 1946 Elizabeth Fay Ringoga. Nad said neli last: Margaret, kellest sai moedisainer, Louis Michael ja Hugo, kes olid mõlemad advokaadid, ja Roger Gill.
Tobin suri 11. märtsil 2002. aastal 84-aastaselt.
Dialektiline loogika (Iljenkov)
"Dialektiline loogika. Esseed ajaloost ja teooriast" ("Диалектическая логика. Очерки истории и теории") on Evald Iljenkovi raamat, mis ilmus 1974. aastal ja täiendatud trükis 1984. aastal.
Täiendatud trükile on lisatud materjali Iljenkovi teistest kirjutistest.
Sisukokkuvõte
''See sisukokkuvõte põhineb 1984. aasta väljaandel.
Eessõnas selgitab Lev Naumenko, et lisatud esseed on esituse täielikkuse seisukohast vajalikud, kuigi nad teataval määral rikuvad raamatu stiililist terviklikkust.
Sissejuhatus
Raamatu eesmärk on konkretiseerida mõned printsiibid dialektilise loogika süstemaatilisel esitamisel (Loogika loomisel), mis on seni teostamata kollektiivne ülesanne.
Dialektilise loogika eesmärk on rekonstrueerida teoreetiliselt, vaimselt, mõistete liikumise loogikana mõtlemise iseareng selle paratamatutes momentides ja paratamatus järjestuses, mis on sõltumatu inimeste tahtest ja teadvusest. Mõtlemise all mõistetakse siin oma tööga nii välisloodust kui ka iseennast ümberkujundava ühiskondliku inimese reaalse tegevuse ideaalset komponenti.
Esimene osa: Kuidas tekkis ja milles seisneb probleem
1 Loogika ainest
Mis tahes teaduslikku probleemi on kõige perspektiivikam lahendada ajalooliselt. Loogikaks nimetatakse tänapäeval õpetusi, mis oluliselt lahknevad loogika aine piiride mõistmisel. Igaüks neist peab end ainsaks tänapäevaseks loogikaks. Sellepärast tulebki uurida küsimuse ajalugu.
Sellepärast ei olegi filosoofia algul selge uurimisainega eriline teadmisvaldkond, vaid "tarkusearmastus", "tarkus üldse", mis mõtleb kõige üle, Tema aine on "maailm tervikuna". Ta on maailmavaade üldse. Filosoofia ei ole eriline teadus, sest teisi teadusi ei ole. Filosoofia hõlmab kohe endasse matemaatiliste, astronoomiliste ja meditsiiniliste teadmiste algmed ning aitab neil areneda oma rüpes, püüdes neid vabastada maagilistest kihistustest. Filosoofia areng langeb siin täielikult kokku teadusliku tunnetuse arenguga.
Kuid just sellepärast mõtleb filosoofia ka selle üle, mis lõpuks tema osaks jääb: universaalsete seaduspärasuste üle, mille raames on olemas ja muutub "olemine" ja "mõtlemine". Selliste seaduste olemasou oli tolle aja mõtlejatele sama enesestmõistetav nagu maailma olemasolu.
Esimesel pilgul võib tunduda et tollal filosoofia ei tegelnudki "mõtlemise ja olemise" suhtega, millest hiljem sai tema spetsiaalne aine. Asi on selles, et tollane filosoofia uuris maailma religioosse-mütoloogilise maailmamõistmise kriitilise ületamise käigus, kõrvutades välismaailma sellisena, nagu ta hakkas teda teadvustama, olemasolevas teadvuses kujutatud maailmaga. Filosoofia vaated kujunesid kummutatavate kujutluste antiteesidena. Filosoofia esimene samm oli olemasoleva teadvuse ja tahte maailma ning neist sõltumatu reaalsuse tegeliku suhte kriitiline taipamine. Filosoofia vormis hakkab inimene esimest korda kriitiliselt, otsekui kõrvalt, vaatlema oma tegevust tegelikkuse kujutiste konstrueerimisel. Filosoofia, mis sünnib mis tahes arvamusse kriitilise suhtumise organina, on algusest peale sunnitud otsima teed tõeni üksteisega vastuolus olevate kujutluste vaatlemise abil. Spetsiaalse vaatluse aineks saavad kõik need üldised kujutlused ja mõisted, millele põrkuvad arvamused tuginevad. Mõtlemise aineks saab peale "välismaailma" ka tema teoreetilise hõlvamise viis, "mõtlemine mõtlemisest enesest", nende dialektilis-vastuoluline ühtsus, mõtlemise suhe välismaailmasse.
Filosoofia areng saab teoks teoreetilise mõtte, tema ja tema aine – inimese loodusliku ja sotsiaalse olemise – suhte vastuolude väljaselgitamise ja lahendamise käigus. See valmistas pinda ette antiikfilosoofia tipule Aristotelesele. Aristotelese süsteem on esimene omalaadne katse luua kõigi teoreetiliste teadmiste entsüklopeediline kokkuvõte. Esimene katse anda kõigi eelnevate printsiipide orgaaniline süntees jäi Kreekas ka viimaseks, ta tõi täie selgusega välja materialismi ja idealismi, dialektika ja metafüüsika seesmise ühitamatuse. Sellepärast sai Aristotelesest alguse mitu hiljem põhimõtteliselt lahknenud filosoofiasuunda. "Selsamal põhjusel on igal põrkuval vaatel loogikale ning loogika ja "ontoloogia" suhtele alati alust pidada Aristotelese õpetust iseenda arenematuks eelkujuks ning selle autorit oma pooldajaks ja esiisaks. Iga vaatenurk neile asjadele näeb Aristotelese süsteemis "olulise" ja "huvitavana" seda, mis tendentsina viib tema eneseni, selle aga, mis viib vastupidise vaatekohani, hindab ta ajalooliselt äralangenud "kestaks"..." Formaalne traditsioon peab Aristotelest loogika – tegelikult vaid mõtlemisõpetuse ühe suuna – isaks. Aristoteles on sama kaheldamatult loogika selle suuna isa, mis viib Hegeli arusaamani loogikast kui kõige olemasoleva üldistest vormidest. See suund oli ka dialektilis-materialistliku loogikamõistmise lähtekoht.
Aristoteles ei kasuta sõna "loogika" hilisemas tähenduses. Tema kontseptsioonis ei ole kohta erilistele "mõtlemise vormidele", mis erineksid nii kõige oleva üldistest vormidest kui ka "oleva" sõnalise väljendamise vormidest. Kõne asjadele vastamise printsiip on Aristotelese "süllogismideõpetuse" põhiprintsiip, "vigaste süllogismide" allikaks peab ta sellest nõudest mittekinnipidamist. Aristotelese õpetus mõtlemisest ei taandu õpetusele terminite seosest preditseerivas kõnes, süllogistilistes figuurides. Neil figuuridel on talle vaid retooriliste figuuride tähtsus. Tema tähelepanu on keskendunud nende tingimuste väljaselgitamisele,. millel need kõneskeemid on tegeliku, asjadele vastava "analüütilise", "apodiktilise" teadmise ja tõestuse liikumise vormd.
Müstifitseeritud kujul uurib Aristoteles kreeklaste kogu varasema vaimukultuuri arenguseadusi, neid kollisioone ja vastuolusid, mille lahtilaotamise ja lahendamise käigus tegelikkuse teoreetiline tunnetus alati toimub. Siiski oli Aristotelese loogika ainult lähenemine dialektilisele loogikale, sest tema õpetuses põimuvad läbi teineteist välistavad vaatekohad mõtlemisele, selle vormidele, mõtlemise suhtele objektiivse reaalsusega. Materialistlik vaade mõtlemise vormide suhtele asjade vormidega annab teed idealistlikule vaatele "mõistusele" kui tegevusele, mis on suunatud ainult iseendale, mõtlemise vormide ontoloogiline tõlgendus seguneb nende formaal-semantilise ning isegi grammatilise mõistmisega, mõtlemist vaatleb ta kord tema esemelise tõesuse, kord tema puhtpsühholoogilise vormi seisukohast.
Et puhtmehhanitsistliku maailmavaate esindajad tõlgendasid objektiivset reaalsust abstraktselt-geomeetriliselt, siis mõtlemise printsiibid matemaatilises loodusteaduses sulasid nende silmis kokku mõtlemise üldse loogiliste printsiipidega. Lõpetatud kujul esineb see tendents Hobbesil.
Ka Descartesile ja Leibnizile meeldis mõte luua endise loogika asemele "üldine matemaatika". Nad unistasid luua "universaalkeele", rangelt ja üheselt defineeritud terminite süsteemi, milles saab teha puhtformaalseid tehteid. Kuid nad nägid põhimõttelisu raskusi. Descartes mõistis, et "universaalkeele" terminite definitsioonid tuleb saada, analüüsides lihtideid, millest kogu inimeste intellektuaalne maailm koosneb, ning et "üldise matemaatika" täpse keele saab ainult tuletada "tõesest filosoofiast". Ainult sel juhul õnnestuks kujutluses, üldse inimeste meelelis-esemelises kogemuses antud asjadest mõtlemne asendada omamoodi "terminite ja väidete arvutusega" ning teha järeldused sama eksimatuteks nagu võrrandite lahendamine. Leibniz piiras "üldise matemaatika" rakenduspiirkonna ainult nende asjadega, mis kuuluvad "kujutlusjõu" mõjusfääri. Välja jäävad kogu metafüüsika ning "ainult aruga ühismõõdulised asjad, nagu mõtlemine ja tegevus, samuti tavalise matemaatika vald". Leibniz suhtus varjamatu irooniaga Locke'i puhtnominalistlikusse loogikakäsitusse, mis peab loogikat eriliseks teaduseks märkidest: "teadus arutlemisest, otsustuse koostamisest, leiutamisest on nähtavasti väga erinev sõnade etümoloogia ja sõnakasutuse teadmisest, mis on midagi määramatut ja suvalist. Peale selle, sõnu seletades on tarvis teha ekskurs teaduste endi valda, nagu on näha sõnaraamatutest; teisest küljest, ei saa tegelda teadustega, andmata samal ajal terminite definitsioone." Locke'i kombel ka stoikute eeskujul teaduste kolmeks (loogika, füüsika ja eetika) jaotamise asemel räägib Leibniz kolmest aspektist, miles esineb üks ja seesama teadus – teoreetilisest (füüsika), praktilisest (eetika) ja terminoloogilisest (loogika). Endisele loogikale vastab lihtsalt teadmise terminoloogiline aspekt "teadmiste süstematiseerimine terminite järgi teatmikus".