cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Karuste
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Torgu valda.
Santa Fe (New Mexico)
Santa Fe on linn Ameerika Ühendriikides, New Mexico osariigi pealinn ja Santa Fe maakonna halduskeskus.
Santa Fe pindala on 96,9 km2 ja elanike arv 2006. aastal oli 72 056.
Santa Fe asub Santa Fe jõe ääres. 1610. aastal asutatud linn on USA vanim osariigi pealinn. Pealinnaks sai ta 1912. aastal, kui New Mexicost sai USA osariik.
Taani valdused Eestis
pisi|Taani kuningas (1202–1241) [[Waldemar II]] Taani valdused Eestis olid Taani kuninga Valdemar II poolt Läänemere ristisõdade käigus 13. sajandi alguses vallutatud ning seejärel Taani kroonile kuulunud maa-alad Põhja-Eestis.
Eestikeelses ajalookirjanduses on teiste aegade eeskujul (orduaeg, Rootsi aeg, Poola aeg) mõnikord seda Taani kuninga Põhja-Eestit valitsetud ajajärku nimetatud Taani ajaks.
Legendaarne algus
Traditsiooniliselt loetakse Eestimaa hertsogkonnna alguseks 1080. aastat, mil Taani kuningas Knud IV asutanud paganliku kuningriigi asemele kristliku hertsogiriigi.
Taani vägede saabumine Eestimaale
1219. aasta suvel saabus koos Taani kuninga Waldemar II ja Taani laevastikuga Revala maakonnas ja asus Lyndanisesse suur hulk kõrgeid ilmalikke ja vaimulikke ametimehi: peapiiskop Anders Sunesen (Lundi peapiiskopkonna peapiiskop ja paavst Innocentius III poolt määratud Rooma paavsti legaat Põhjamaades), kolm piiskoppi, Eestimaa piiskop Theoderich ja Taani kuninga vasall, slaavlaste vürst Wizzlaus (Wenezlaus).
Kuningas Waldemar II-le oli Rooma paavst Honorius III 19. oktoobril 1218 antud bullaga andnud õiguse liita oma valdustega ja allutada kiriklikult kõik alad, mis on tema relvadega võidetud. pisi|Taani kuninga valdused ja Skandinaavia 1219 pisi|Läänemere-äärsete paganate maade jaotus ristisõdijate riikide vahel, [[1225–1250. Taani kuninga maad on märgitud kaardi ülaosas]]
Põhja-Eesti vallutamine
Pärast sõjalist võitu Lindanise lahingus eestlaste muistses vabadusvõitluses vallutasid ja ristisid taanlased 1219. ja 1220. aastal Põhja-Eesti alad ning saavutasid kontrolli Harjumaa, Virumaa, Alutaguse, osa Läänemaa ja Järvamaa üle, kuhu asutati Eestimaa hertsogkond Taani kuninga valdusena. Esimeseks Eestimaa hertsogiks nimetas Taani kuningas Valdemar II aastal 1220 oma poja Knudi. Kuningas Valdemar II lahkus ise 1219. aasta suve lõpul ja määras vallutatud ja vallutatavate maade asehalduriks Anders Suneseni.
13. sajandi esimesel veerandil jagati ka Virumaa ja Peipsimaa piiriala mitme valdaja vahel, Alutaguse kihelkond sattus Taani võimu alla; Lämmijärve ja Peipsi läänekalda alad kuni Omedu jõeni sai Tartu piiskop, Vaiamaa põhjapoolse osa Mõõgavendade Ordu. Ordu ja taanlaste vaheline piir kulges Raadna oja mööda. Pihkva järve ümbrus ja Peipsi idarannik kuulus endiselt Pihkvamaale ja sellisena esialgu Novgorodi feodaalvabariigi koosseisu. Peipsi ja Lämmijärv jäid seega loodusliku piirina Vana-Liivimaa ja Novgorodi valduste vahele. Lõuna pool kulges nendevaheline piir Võhandu alamjooksult piki Mädajõge ja Kolodovitsa oja (Piirioja) kuni Piusa jõeni, mööda Piusat Vastseliinani ja sealt piki Meeksi oja edasi lõunasse.
Taani sõjalisele jõule ning vasallidele lisaks suunati Taani kuninga poolt, paavsti legaadi Modena Wilhelmi nõuandel Tallinnas ristiusu levitamiseks dominiiklaste ehk Jutlustajate Vendade Ordu mungad, kes ehitasid (1229) esimese puukiriku Toompeale ja 1246. aastal Püha Katariina kloostri Tallinna all-linnas.
Ülestõus 1222–1224
Aastatel 1222–1224 toimus eestlaste ülestõus vallutajate vastu, mille alustasid saarlased. Ülestõusu käigus vabastati kogu Eestimaa välja arvatud Tallinn. Taanlased kutsusid Mõõgavendade ordu appi ülestõusu maha suruma, kuid pärast ülestõusu mahasurumist läksid vallutajad omavahel maade pärast tülli.
Konfliktid Mõõgavendade orduga
1223. aastal võttis Schwerini krahv Henrik (Must Henrik) Valdemari ühe jahiretke ajal Lyøle koos tema vanima poja Valdemariga vangi. Krahv lõi tagasi katsed kuningat vabastada. Ta vabastas kuninga alles 1225. või 1226. aastal tingimusel, et too tagastab kõik oma vallutatud alad Põhja-Saksamaal. Kuningas pidi ka vanduma, et ta loobub kättemaksust. Vabanemiseks 1225. aastal pidi Valdemar II loovutama kõik võõrvaldused, välja arvatud Rügeni saar ja Põhja-Eesti. 1225. aastal alustas Mõõgavendade ordu Taani vastu sõjalist tegevust, mille käigus vallutas 1227. aastaks Taanilt kõik Eestimaa valdused.
1227. aastal tungis ta Põhja-Saksamaale, püüdes kaotatud alasid tagasi võita, kuid sai võitluses saksa vürstidega Bornhövedi lahingus 22. juulil lüüa ja jäi vallutatud Saksa aladest lõplikult ilma. Kuningas loobus edasistest vallutuspüüdlustest. Sellega lõppes Taani ülemvõim Läänemere piirkonnas, kuid Stensby lepinguga kindlustas Taani oma võimu Eestimaal.
Vallutajate vahelist tüli saadeti lahendama Rooma paavsti legaat Balduin Alnast, kes tahtis Toompead paavstile allutada, mis saigi peamiseks põhjuseks verisele lahingule orduvendade ja Rooma paavsti legaati Balduin Alnast toetavate Taani vasallide vahel 1233. aastal, mille käigus Taani kuninga Toompea dominiiklaste kirikusse põgenenud vasallid tapeti otse altari ees ning piiskopile ega vaimulikele ei halastatud. Pärast lahinguid põgenes Eestist ka Balduin Alnast.
Paavsti legaadi Modena Wilhelmi (Modena Guillemuse) osavõtul sõlmitud Stensby lepingu kohaselt tagastas Rooma paavstile alluv vaimulik Liivi ordu kui Mõõgavendade ordu järglane 1238. aastal Taanile Tallinna, Rakvere ja Narva linnused Revala, Harju ja Viru, Alutaguse maakonnad (umbes 12 000 km²). Järva maakond jäi ordule, kuid ordu ei tohtinud Taani kuninga loata sinna kindlustusi rajada.
Ilmalik võim, Eestimaa hertsogkond
Hiljemalt aastatel 1271–1346 kuulus Taani kuningate ja hilisemate Eestimaa valitsejate titulatuuri tiitel "Eestimaa hertsog". Kõrgemaks kohapealseks võimukandjaks Eestimaa hertsogkonnas oli Taani kuninga asehaldur, kelle asukoht oli Tallinna linnuses ja kuninglik nõukogu, mis koosnes 15 liikmest.
13. sajandi teisel poolel alustasid Taani asehaldurid uute kaitserajatiste ja linnuste rajamist linnades (Tallinna linnamüür 1265, Rakvere ordulinnus, Narva linnus 1254). Maahärra läänistas maid koos talupoegadega edasi läänimeestele ehk vasallidele, kes kandsid oma senjööri (maahärra ) kasuks sõjateenistust ja täitsid ka mitmesuguseid ülesandeid maa valitsemisel. Eriti kiiresti anti suurem osa maid vasallide kätte Taani valdusalal, kus juba 13. sajandi keskel oli enamik maid läänimeeste käes. 1241. aastal kuulus Harjus-Virus 114 vasallile 4067 adramaad, s.o. 75 % kogu haritud maast.
Aastatel 1219–1220 koostasid mungad, kes Eestimaal ringi liikusid ja rahvast ristisid, üle 500 Harju- ja Virumaa kohanime sisaldava Suure Eestimaa nimistu, kus olid ära toodud ka maavaldussuhted. Nimistusse koondati omanditiitlite revisjoniks ning märgiti külanimede juurde, millisesse kihelkonda ja kirikukihelkonda need kuulusid.
Vaimulik võim, Tallinna piiskopkond
Kiriklikult moodustati Taanile tagastatud aladest Rooma-Katoliku kiriku Tallinna piiskopkond, mis allus kuni 1374. aastani Lundi peapiiskopkonna peapiiskopile Rootsis. Piiskopi asukohaks määrati Tallinn ning tema diötseesi kuulus peale Harju- ja Virumaa veel Järvamaa. Virumaale oli paavsti poolt määratud ka Virumaa piiskop. Ilmalikku võimu Tallinna piiskopil ei olnud ja ta ei kuulunud Vana-Liivimaa maahärrade hulka. 13. sajandil, kuni 1274. aastani eksisteeris veel Virumaa piiskopkond, mis ühendati Tallinna piiskopkonnaga.
Läänemaa
1251. aastal loobus Taani kuningas Abel Taani kuningate varasemast nõudlusest Läänemaale, mis kuulus Saare-Lääne piiskopkonda. 1227. aastal oli vallutanud Mõõgavendade ordu Taani ja paavsti käes olnud Põhja-Eesti alad, Läänemaa läks Riia piiskopi ja ordu võimu alla. 1234. aastal oli Läänemaa läinud äsja ametisse nimetatud Saare-Lääne piiskopile. 1242. aastal anti neljandik maakonnast ordule.
Piiskopkonna keskus ja piiskopi residents, mis asus algselt Lihulas, viidi 1251. aastast Pärnusse ning 1260. aastate algul kolis Haapsalusse, Haapsalu piiskopilinnusesse, kus asuv Haapsalu toomkirik oli Saare-Lääne piiskopkonna peakirik ehk katedraal ja kus asus Saare-Lääne piiskopi ametitool ehk troon ja tegutses piiskopi vaimulik kolleegium – Saare Lääne toomkapiitel.
Kuninga läänimehed
Eestimaa hertsogkonna maavaldused olid suures osas Valdemar-Eriku lääniõiguse alusel läänistatud saksa päritolu vasallidele. Harju-Viru vasallide seas oli eestlasi eri hinnangutel vähemalt 4–10%, näiteks Clemens Esto, Uillølemp (Villelemp) Harju-Jaani kihelkonnast, Hildaelempae (Hildelemp) Jüri kihelkonnast, Hermann Olilianus Keila kihelkonnast, Hiltae Kadrina kihelkonnast jt.
Saksa läänimeeste iseseisvus kuninga asevalitseja suhtes on küllaltki suur. Põhilist läänisuhte kohustust, osalemist süserääni väes sõdades, nad ei täitnud. Kuna ka Taani kuningas ei suutnud osutada neile sõjalist abi sõjategevuses mittealluva maarahvaga ning idasuunalt Novgorodi vabariik ja Pihkva vürstiriik) teostatavate sõjaretkede vastu, tekkisid Taani kuninga vasallidel (omaaegses kirjaviisis kuninga meestel, ladina homines regis) tihedad kontaktid Mõõgavendade ordu ja Tartu piiskopkonnaga, kellega neil olid ühised vaenlased. Kuninga läänimehed osalesid koos Mõõgavendade orduga, Taani kuninga nõusolekul, koos tema poegadega, sõjaretkel 1240. aastal Venemaale. 1241. aastal osalesid läänimehed ka ordu sõjaretkes Vadjamaale., 14. sajand Eestis
Taani võimu lõpp
pisi|300px|Kesk-Euroopa 14. sajandi esimesel kolmandikul 14. sajandi esimesel kolmandikul toimus Taani riigis parajasti äärmine lagunemine ja kuningas Christoffer II‎, kes oli suures rahahädas, pantis laenu katteks ka Eestimaa hertsogkonna, mille nimeline hertsog oli Christoffer II poeg Otto (1310 – pärast 1347). 1329. aastal sai Eestimaa hertsogkonna lääniks Taani kuningalt, pandiks laenu vastu Knut Porse, kes oli abielus kõrgest soost Ingeborgi, Norra kuninga Håkon V Magnussoni tütre ja Rootsi hertsog Erik Magnussoni (surnud 1318) lesega. Knut Porse suri järgmisel, 1330. aastal, jättes maha lese ning kolm pärimisõigusega poega, kellest Magnus Eriksonist (sünd. 1316), sai hiljem sai Rootsi ja Norra kuningas.
1324. aastal oli kuninga Christopher II tütar Margareta abiellunud Brandenburgi markkrahv Ludwigi, Saksa-Rooma keiser Ludwig IV pojaga, millega tuli Ludwig V-le välja maksta ka lubatud kaasvara, 12 000 marka ehk 2,8 tonni hõbedat. Et seda summat Taani kuningal polnud, panditi Ludwig V-le veimevaka katteks rida Eestimaal asuvaid mõisaid. Christopher II surma järel andiski Otto 1333. aastal oma noorema venna Valdemari nõusolekul markkrahv Ludwig V-le kaasavara asemel kogu Eestimaa, loobudes ühtlasi siin igasugustest õigustest. 1338. aastal aga Valdemar, saanud täisealiseks, võttis enesele nii Taani kuningriigi kui ka Eestimaa hertsogkonna pärija tiitli. Kõigest sellest lähtudes oli 1330. aastate lõpuks Eestimaale terve rida õigusjärgseid pretendente: Knut Porse pärijad, eeskätt muidugi Rootsi kuningas Magnus Eriksson; aga samuti Brandenburgi markkrahv Ludwig V ning eelkõige muidugi Christopher II noorim poeg Valdemar.
Tegelik olukord Eestimaa hertsogkonnas kujunes aga selliseks, et pärast kuningas Christoffer II surma 1332. aastal polnud Taani riigil 8 aasta jooksul kuningat. Otto, kes oli troonipärimise järjekorras esimene, ei soovinud aga kuningakrooni vastu võtta. 1332. aasta sügisel loobus Taani kuninga asehaldur Tallinnas capitaneus Marquard Breide kroonile kuulunud Tallinna ja Narva linnustest Liivimaa ordu kasuks ning sõlmis orduga ühtlasi vastastikuse mittekallaletungilepingu.
Vältimaks Knut Porse pärija, Rootsi ja Norra kuninga Magnus Erikssoni (kes kogus jõudu Läänemere-äärsetel aladel ja oli juba saanud Taanilt Skåne, temale kuulusid nii Turu kui Viiburi) nõudeid aladele, tunnistas Taani kuningas (1340–1375) Valdemar IV 1340. aastal oma venna Otto poolt 1333. aasta kinnitust anda Eestimaa Saksa-Rooma keiser Ludwig IV pojale Brandenburgi markkrahvile Ludwig V-le kaasavaraks. Brandenburgi Ludwigil puudus ilmselt huvi Eestimaa vastu, kuid Liivimaa ordu juba kaua ihaldanud uusi valdusi Liivimaal. Kuid Liivimaa ordul polnud selleks mingit õiguslikku alust. Eestimaa hertsogil Valdemaril, oli aga vaja raha nii riigi kokkuostmiseks kui vana kaasavaravõla tasumiseks. Margareta (1305–1340) surma järel aga jäi kavandatud tehing Valdemar IV-Brandenburgi Ludwig V-Liivimaa ordu teostamata. Tallinna jäid endiselt resideerima Taani asevalitseja ning Lundi peapiiskopile alluv Tallinna piiskop.
1343. aastal pärast Jüriöö ülestõusu, mille Liivimaa ordu veriselt maha surus, läksid Liivimaa ordu kätte kõik tähtsamad Taani linnused Eestimaa hertsogkonnas: Tallinn ja Rakvere 1343. ning Narva 1345. aastal. Taani kuningas Valdemar IV müüs 29. augustil 1346, pärast Jüriöö ülestõusu oma Eesti valdused (Harju- ja Virumaa koos Tallinna, Rakvere ja Narva linnustega) Saksa ordu ordumeister Goswin von Herikele ca nelja tonni hõbeda (19 000 Kölni marga) eest ja Saksa ordu pantis need 1347. aastal Liivi ordule.
Valdemar IV sai Maarjamaa (jumalaema maa) müügi pärast Rooma paavsti käest karistada ning paavst kohustas Taani kuningat tehtud patu lunastamiseks sooritama palverännaku pühasse paika.
Taani valdused Eestis 16. sajandil
16. sajandi lõpul ning 17. sajandi alguses oli Taani Läänemere piirkonnas suurvõimuks: kuningriik hõlmas Ojamaad, Skånet tänapäeva Lõuna-Rootsis, Hallandit ja Blekinget, lisaks Norra ja Schleswig-Holsteini hertsogkondi ning ka Saaremaad. Taani krooni alla kuulusid ka Fääri saared ja Island, millele lisandus ülemvõimu taotlus Gröönimaa üle.
1559. aasta sügisel müüs Saare-Lääne piiskop Johannes von Münchhausen Saare-Lääne piiskopkonna 30 000 taalri Taani kuningas Frederik II-le, kes andis selle oma vennale hertsog Magnusele. Järgmise aasta 15. aprillil saabus Magnus Kuressaarde ja kuulutas enda Saare-Lääne piiskopiks.
1561. aastal saatis Taani kuningas kuningliku nõuniku asehalduri ülesannetes, Magnuse välispoliitikas tehtud vigade tõttu tema tegevust kontrollima, ning andis ühtlasi nii sõjaväe juhtimise, kui kohaliku välispoliitilise tegevuse asehalduri kätte. Selle sammuga seoti Saare-Lääne piiskopkond riigiõiguslikult Taani kuningriigiga. 1562. aastal kehtestati Saaremaal Taani protestantlik kirikuseadus. 1563. aasta teisel poolel müüs Maasilinna endine ordu foogtkonna foogt Heinrich Lüdinghausen-Wulff oma valduses olevad maad Taanile. 1563. aastal sai Kuressaare alevik Saare-Lääne piiskopilt hertsog Magnuselt endale linnaõigused.
Põhjamaade seitsmeaastase sõja lõpetanud Stettini rahulepingu tulemusena jäi Saaremaa Taani valdusse, kuni Brömsebro rahuni (1645), kuid Rootsi valdusse läks Lääne-Eesti.
Taani võimu all kujunes Saaremaa aadlist omaette Saaremaa rüütelkond, kellele Taani kuningas kinnitas suured õigused, mistõttu nad korraldasid kohaliku elu juhtimist maapäeva ja maanõunike kaudu.
Kahekümneviieaastane sõda
1570. aastal puhkes Kahekümneviieaastane sõda Rootsi ja Moskva tsaaririigi vahel ning Moskva tsaaririik üritas Liivimaal rajada endast vasallisõltuvuses Liivimaa kuningriiki keskusega Põltsamaal, kuhu Ivan IV (Ivan Julm) kutsus troonile Taani kuninga Frederik II venna hertsog Magnuse, andes oma onupoja tütre Marija talle naiseks. 1570. aasta märtsis loobus aga Magnus Taani kuninga toetusest ja vandus truudust Moskva tsaarile Ivan IV-le saades vastutasuks Liivimaa kuninga tiitli.
Tunis
260px|thumb|Satelliidifoto Tunisest
Taani valdused Eestis
Taani valdused Eestis 17. sajandil
Taani-Rootsi sõja (1643–1645) tagajärjel kaotas Taani 1645. aastal sõlmitud Brömsebro rahulepinguga oma valdused Eestis.
Digitark
Digitarga blogi autorid on IT-, interneti- ja kommunikatsiooni asjatundjad kogu Eestist.
Tehnoloogiateemaliste terminite lahtiseletamiseks on Digitarga juures avatud ka viki.
Tunis
Tunis on Tuneesia pealinn. Asub Vahemere rannikul. Tunise vanalinn (ehk mediina) kuulub UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Tunise lähedal asuvad muistse Kartaago varemed.
Kaunispe
Kaunispe (ka: Kaunispä) on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Torgu valda.
Küla kuulus Jämaja kihelkonda ja külas oli Kaunispe mõis.
Riigivolikogu 26. valimisringkond
'''Riigivolikogu 26. valimisringkond''' asus Läänemaal. Alates 1. aprillist 1939 kuulusid ringkonda Asuküla, Ridala, Martna, Kullamaa ja Vormsi vald.
I Riigivolikogu valimiste ajal oli ringkonnas 9168 hääleõiguslikku kodanikku.
Kandideerisid Artur Kasterpalu (Põhiseaduse elluviimise rahvarinde kandidaat), Villem Maaker ja Kustas Tonkman, kes said vastavalt 3766, 1896 ja 1164 häält, seega valiti 26. valimisringkonnast Riigivolikogusse Artur Kasterpalu.
Villem Maaker lubas Aruküla vallamajas soovitusallkirjade andmise ajal vaadata, kui kaua Aruküla vallavanem ja vallasekretär oma kohtadel istuvad. Lääne-Saare prefekt karistas teda avalikus kohas rahurikkumise eest 100-kroonise rahatrahviga, peale administratiivkorras määratud karistuse anti ta veel kohtu alla ametnikkude au haavamise eest ametikohuste täitmisel
II Riigivolikogu liige valimisringkonnast oli Jüri Uustalu, vastaskandidaat Villem Maaker.
Ulrika Eleonora
thumb Ulrika Eleonora Noorem (23. jaanuar 1688 – 24. november 1741) oli Karl XII õde, kes sai troonile pärast Karli hukkumist 1718. aastal. 1720. aasta jaanuaris andis ta valitsusohjad üle oma abikaasale Fredrik I-le. Kuninganna suri lastetuna 1741. aastal.
Pinega jõgi
Pinega [p'inega] (vene Пинега) on jõgi Euroopas Põhja-Venemaal Arhangelski oblastis. Voolab ülemjooksul põhja ja loodesse, alamjooksul pöördub edelasse ja läände. Suubub paremalt Dvinasse. Jääkatte all oktoobri lõpust või novembri algusest kuni aprilli lõpuni.
Viimane suurem lisajõgi enne Dvina suubumist Põhjamerre. Pikkus 779 km.
Nõukogudeaegsest elust Pinega kallastel on kirjutanud mitu raamatut Fjodor Abramov. Tuntum on neist raamat "Prjaslinid".
Edgar Krahn
pisi|Edgar Krahn Edgar Krahn (19. september/1. oktoober 1894 Laiuse vald, Tartumaa – 6. märts 1961 Kensington, USA) oli baltisaksa päritolu eesti matemaatik.
Ta õppis Tartu ja Göttingeni ülikoolis. 1926. aastal kaitses ta Göttingenis doktoriväitekirja, misjärel sai tast Hermann Jaaksoni järel teine eestlasest matemaatikadoktor.
Ta on läinud graafiteooria ajalukku kui neljavärviprobleemi lahendamise tõenäosuse üks esimesi kindlaksmäärajaid. Samuti on ta Faberi-Krahni võrratuse kaasautor.
Valletta
right|222px|thumb|Valletta sadam Valletta on Malta pealinn.
Linn asub Malta saare Valletta poolsaarel.
Linn asutati 1566. aastal ja sai nime Johanniidide ordu (Malta ordu) suurmeistri Jean Parisot de la Valette'i järgi.
Valletta ajalooline kesklinn on aastast 1980 UNESCO maailmapärandi nimistus oleva objekti Valletta linn osa.
Kood
Kood (ladina keele sõnast codex ’raamat, köide’) tähendab koodtähist või koodisüsteemi, mis toimib erisuunaliste sõnumite tootmisel (kodeerimine) ja vastuvõtmisel (dekodeerimine).
Koodtähis on numbrite või tähtede või muude märkide kogum, mis on seatud vastavusse konkreetse objektiga, näiteks PIN-kood.
Koodisüsteem on reeglistik, millega on kindlaks määratud koodtähiste moodustamise kord, näiteks morsekood.
Informatsiooni esitusvormi muutmist kindla reeglistiku alusel nimetatakse kodeerimiseks. Vastassuunaline toiming – kodeeritud info tagasiteisendamine – on dekodeerimine.
Põhja-Carolina Ülikool
Põhja-Carolina Ülikool (University of North Carolina) on Põhja-Carolina 16 ülikooli ja 1 keskkooli ühendav süsteem.
Seal on 183 000 õppurit ning sealt saadakse üle 75% bakalaureusekraadidest Põhja-Carolinas.
Vanim ja tuntuim ülikool on Põhja-Carolina Ülikool Chapel Hillis (asutatud 1789).
Salair
Salair [sala'iir] on madal mäestik (õieti seljandik) Venemaal Lõuna-Siberis. Kulgeb loode-kagu suunas, kagus ühenduses Altaiga. Edelanõlvad laskuvad laugelt Lääne-Siberi madalikule, kirdenõlvad langevad järsult Kuznetski basseini.
Kõrgeim punkt on Kivda mägi (621 m).
Sven Karja
Sven Karja (sündinud 18. märtsil 1968 Tartus) on eesti teatrikriitik ja dramaturg.
Sven Karja on lõpetanud 2000. aastal Tartu Ülikooli teatriteaduse erialal bakalaureusekraadiga, 2005. aastal kaitses samas magistritöö ja 2020. aastal doktoriväitekirja.
Ta on õpetanud Tartu Ülikooli teatriteaduse õppetoolis.
Aastatel 1995–2007 töötas Vanemuises kirjandustoimetajana ja ühtlasi oli 2006–2007 draamajuhi kohusetäitja. Aastatel 2007–2011 oli ta Vanemuise draamajuht. 2011. aastast töötab Vanemuises dramaturgi-toimetajana.
1991. aastast on temalt ilmunud teatrikriitikat ja hooajaülevaateid; ta on tõlkinud näidendeid ("Vladimiri väljak", "Tähed hommikutaevas", "Jooksvad kulud").
Laissez-faire
Laissez-faire ehk laissez faire ehk laisser-faire [less'ee feer] (väljend tuleb prantsuskeelsest ütlusest laissez faire, laissez passer – 'laske teha [jätke rahule], laske juhtuda'; itaalia keeles lasciate fare) on oma algses tähenduses füsiokraatidelt pärinev printsiip, mille kohaselt riik peaks hoiduma majandusellu sekkumast. Praegu mõistetakse selle all ka lihtsalt vabaturumajandust.
Sven Karja
Ta on olnud üks Teatrielu kogumiku koostajaid
Laissez-faire
Laisser-faire 'i põhimõte on seotud libertarismiga, mille järgi kapitalistlik majandussüsteem on seda efektiivsem, mida vähem riik sellesse sekkub. Pooldajad lähtuvad eeldusest, et reguleerimata majandus tagab üksikisiku ja ühtlasi ühiskonna maksimaalse heaolu.
Laissez-faire 'i printsiip tekkis reaktsioonina merkantilismile, mille kohaselt riik peab enda tugevdamiseks võtma tööstuse ja kaubanduse, eriti väliskaubanduse, enda kontrolli alla. Esimene, kes Prantsusmaal laissez-faire 'i arusaama kuulutas, oli Pierre Boisguillebert. Tema järgi on majanduse tasakaaluseisund saavutatav ainult vaba konkurentsi tingimustes ilma valitsuse vahelesegamiseta.
Jeremy Bentham arendas laissez-faire 'i õpetuse põhjal välja individualismi ja utilitarismi filosoofia, mis omandas lõpule viidud kuju John Stuart Millil. See mõtteviis oli meelt mööda tööstusliku pöörde aegsetele vabrikantidele ja kaupmeestele, kellele jäid jalgu feodalismiajast pärit piirangud. Vabakaubandust ja laissez faire 'i propageeriti edukalt Manchesteri koolkonnas, eriti Richard Cobden ja John Bright. Cobden ja Bright olid ise edukad ärimehed, saavutasid viljaseaduste (toiduhindu kõrgel hoidnud merkantilistlike importtollide) tühistamise. Samuti olid nad vastu tööliste tööpäeva pikkust ning naiste ja laste tööd reguleerivatele seadustele. Laissez-faire 'i põhimõtteid ei rakendatud kuskil täielikult ellu, nt kaitsetollid säilitati igal pool.
Ajaloost
Mõistet kasutas esimest korda ilmselt markii d'Argenson anonüümses kirjas ajakirjale Journal Économique aastal 1751. Esmakasutajaks on peetud ka Vincent de Gournayd. Turgot' järgi tuletas Gournay selle väljendi kaupmees Thomas Le Gendre'i (1638–1706) vastusest Colbert'ile, kes oli küsinud, kuidas kaupmehi aidata: "Laissez-nous faire." – 'Laske meil teha.'
Et Prantsusmaa merkantilismi järgides alates 17. sajandist rakendas meresõiduseadusi, kaubandusmonopole, makse ja muid kaupmeeste tegevust piiravaid regulatsioone, töötasid füsiokraadid 18. sajandil välja kaupmeestele vabadust tagavad printsiibid. Eriti olid nad vastu äritegevuse maksustamisele.
August Kriisa
August Kriisa (30. aprill / 13. mai 1908 Tähtvere vald, Tartumaa, Eesti – 5. detsember 1975 Karlstad, Rootsi) oli eesti loomaarstiteadlane.
NING-EI
NING-EI (ingl k NAND sõnadest not and) on konjunktsiooni eituse loogikatehe (Shefferi funktsioon).
Seda sõnaühendit kasutatakse ka vastavat tehet sooritava loogikaelemendi nimena. NING-EI-elemendi ehk NAND-elemendi väljundis on signaal 1 siis, kui kasvõi ühes sisendis on signaal 0.
NAND-elemendid valmistatakse CMOS-tehnoloogias, kus lülititena toimivad MOSFET-transistoride paarid.
pisi|NAND-loogiaelemendi skeem
Vaata ka
Puerta lógica fa:ادات شفر Shefferin viiva
Sünd (film)
"Sünd" (originaalpealkirjaga "Birth") on Jonathan Glazeri lavastatud draamafilm, mille peaosades mängivad Cameron Bright, Nicole Kidman ja Lauren Bacall.
Riigivolikogu 27. valimisringkond
'''Riigivolikogu 27. valimisringkond''' asus Läänemaal. Alates 1. aprillist 1939 kuulusid ringkonda Riguldi, Noarootsi, Oru, Taebla ja Piirsalu vald ning Haapsalu linn
I Riigivolikogu valimiste ajal oli ringkonnas 9388 hääleõiguslikku kodanikku.
II Riigivolikogu liige valimisringkonnast oli Erich Kadakas.
Laadla
Laadla on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Torgu valda.
Laadla on turistide, puhkajate ja ka kohalike elanike seas väga atraktiivne paik. Kogu Sõrve poolsaar on ajalooliselt põnev ja looduslikult kaunis koht ning oma eraldatusega ligitõmbav piirkond. Laadlas on külakauplus.
tühi|pisi|Taluhoone Laadla külas
Järvoja
Järvoja (ka Järveoja) on oja Lääne-Virumaal Haljala vallas. Oja on 1,4 km pikkune. Selle lähe on Võle–Vainupea–Kunda teest 1 km lõunas ning oja suubub Eisma külas Soome lahte. Kogu pikkuses looduslikus looklevas sängis voolava oja väiksusele vaatamata on see siiski hinnatud jõgede ja ojade elupaigatüübi väärtuslikuks esindajaks, mille kaitseks on moodustatud Järveoja hoiuala.
Sängi kirjeldus
Lähte pool vanas metsas on oja kaldad kohati järsud. Esineb kruusaseid ja kivised ojalõike. Mitmes kohas esineb vettelangenud puid. Suudme pool metsas voolates on põhi liivane. Järveoja voolab vahetult enne suuet taimedeta rannaliiva uhutud ja madalamate kallastega sängis.
Vieques
thumb|Viequesi asend Puerto Rico suhtes Vieques on saar Puerto Rico ja Neitsisaarte vahel või Neitsisaarte lääneosas. Pindala 135 ruutkilomeetrit. Saar on künklik, kõrgus kuni 300 meetrit.
Kuulub Ameerika Ühendriikidele.
Lindmetsa
Lindmetsa on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas. Piirneb idas Lõupõllu külaga ja lõunas Kaunispe külaga.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Torgu valda.
Külas on Koplinina, Tigadu mägi (23,2 m) ja.
1. jaanuaril 2006 elas külas 15 inimest.
Homme (Birgit Õigemeel)
Ajalugu
Muusika on laulule kirjutanud Anton Malmberg, Felix Persson ja Charlie Mason ning sõnad Jana Hallas. See anti välja 2008. aasta mais plaadifirmas MTH Publishing. "Homme" on üks Birgiti lemmiklauludest debüütalbumilt.
Esinemised
Birgit on laulu esitanud Kanal 2 saates "Braavo!".
Lars von Trier
pisi|Lars von Trier Cannes'i filmifestivalil aastal 2000 Lars von Trier (tegelik nimi Lars Trier; sündinud 30. aprillil 1956 Kopenhaagenis) on Taani filmirežissöör, stsenarist, filmioperaator ja näitleja.
Von Trier ei ole aadlisoost. Partikkel "von" pärineb Taani Filmikoolis õpingukaaslastelt saadud hüüdnimest ning viitab Erich von Stroheimile.
Elukäik
Lars von Trieri ema töötas Taani Sotsiaalministeeriumis. Vanematekodus oli lubatud kõik peale tugevate emotsioonide ja religiooni. Larsil olid foobiad peaaegu kõige suhtes. Tal oli sundneuroos, mis pani teda pidevalt asju ümber tõstma, et vältida katastroofi.
12-aastaselt jooksis Lars koolist ära ja oli siis mõnda aega ravipäevakodus, mida ta hiljem nimetas vaimuhaiglaks.
Ta oli üks rühma Dogma 95 algatajaid.
Õppis filmikunsti Taani Filmikoolis (Den Danske Filmskole), mille lõpetas 1983. aastal.
Äratas rahvusvahelist tähelepanu filmiga "Kuriteo element", mis kombineeris film noir 'i ja saksa ekspressionismi Carl Theodor Dreyeri, Andrei Tarkovski ja Orson Wellesi stiilielementidega. Filmi iseloomustas kurjakuulutav atmosfäär. Ka "Epideemia" ja "Europa" olid pretensioonikad filmid.
Pärast filmi "Europa" pakkus Steven Spielberg von Trierile võimaluse Ameerikas filmi teha, kuid von Trier lükkas stsenaariumi tagasi.
Veronica Guerin
Veronica Guerin (5. juuli 1958 Dublin – 26. juuni 1996 Dublin) oli Iirimaa ajakirjanik.
Lars von Trier
Elukäik
Von Trier sai kuulsaks teleseriaaliga "Riik", mis kombineeris haiglafilmi ja õudusfilmi elemente "Twin Peaksile" omase sürrealismiga.
Veronica Guerin
Juba kooli ajal tegeles ta spordiga, hiljem kuulus Iirimaa koondisse nii jalgpallis kui ka korvpallis. Ta õppis raamatupidamist ning juhtis suhtekorraldusettevõtet. 1990. aastast töötas ajakirjanikuna ning alates 1994. aastast kajastas organiseeritud kuritegevust.
Lars von Trier
Elukäik
Eriti kuulsad filmid on "Laineid murdes" ja "Tantsija pimeduses". Viimane räägib Ida-Euroopast pärit naisest, kes ohverdab kõik, et tema poeg pimedaks ei jääks. See oli üks esimesi täisdigitaalseid filme. Peaosas oli Björk, kes tegi ka filmi muusika.
Veronica Guerin
Ta mõrvati narkokaubitsejate poolt.
Jakob Helwig
Jakob Helwig (ladina Jacobus Helwigius; 1631 Pritzwalk, Mark Brandenburg – 19. jaanuar 1684 Tallinn) oli Eestimaa piiskop.
Lars von Trier
Elukäik
Lars von Trier on koos produtsent Peter Ålbæk Jenseniga filmifirma Zentropa Enterprizes omanik. Von Trier töötab filmi kallal, millest ta võtab 33 aasta jooksul üles igal aastal kolm minutit eri kohtades üle Euroopa. Projekt algas 1991, nii et esilinastus peaks olema aastal 2024. Filmi pealkiri on "Dimensioon" ning filmi sisust on teada ainult nii palju, et tegemist on kriminaallooga. Üks näitlejatest on jõudnud juba (enneaegselt) surra.
Jakob Helwig
Ta sai hariduse Wittenbergi ja Rostocki ülikoolis, oli Berliini gümnaasiumi õpetaja (1660) ja rektor (1663). 1673. aastast Stockholmi St. Gertrudi saksa koguduse (Deutsche St.-Gertruds-Gemeinde Stockholm) ülempastor ja kuningliku konsistooriumi assessor ja koolideinspektor (1674). 1675. aastal sai ta Uppsala ülikoolis teoloogiadoktoriks ning nimetati 1. juulil 1677 Eestimaa ja Tallinna piiskopiks. Samast aastast oli ta ka kuningliku Tallinna konsistooriumi eesistuja (president) ja Tallinna Toomkiriku saksa koguduse ülempastor.
Perekond
Tema vanemad olid Brandenburgi kuurvürstiriigi konsistooriumi nõunik Jacob Helwig (1600–1651) ja Sabina Dieffenbach.
Ta oli abielus esmalt Elisabeth Hertzbergiga (1648–1677) ja seejärel Hedwig Johanna Fuchs von Bühlsteiniga (surnud 1717 Stockholmis). Abieludest sündisid:
Lars von Trier
Isiklikku
1997. aastast on abielus endast palju noorema Bente Frøgega, kes oli olnud tema lapse hoidja.
1995. aastal ütles von Trieri ema teenistuja Inger Høst talle surivoodil, et juudi rahvusest mees, teenistuja Ulf Trier, keda ta pidas oma isaks, ei ole seda. Tema tegelik isa on ema endine ülemus Fritz Michael Hartmann, kelle suguvõssa kuuluvad taani heliloojad Johan Peter Emilius Hartmann ja Niels Viggo Bentzon. Ema oli soovinud oma lapsele kunstnikugeene.
Lars von Trier on filmitegija Børge Høsti õepoeg.
Riigivolikogu 28. valimisringkond
'''Riigivolikogu 28. valimisringkond''' asus Petserimaal. Alates 1. aprillist 1939 kuulusid ringkonda Mäe, Järvesuu, Kalda ja Saatse vald.
I Riigivolikogu valimiste ajal oli ringkonnas 8333 hääleõiguslikku kodanikku.
II Riigivolikogu liige valimisringkonnast oli Aleksei Janson, vastaskandidaadid Nigul Kaliste, Paul Vahi ja Dimitri Beresin.
Lõupõllu
Lõupõllu (Lõopõllu) on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Torgu valda.
Aršak Petrosjan
pisi| Aršak Petrosjan (2013)
Aršak Bagrati Petrosjan (armeenia keeles Արշակ Բագրատի Պետրոսյան; sündinud 16. detsembril 1953 Jerevanis) on armeenia maletaja ja maletreener, rahvusvaheline suurmeister (1984), FIDE vanemtreener (2004). Petrosjan lõpetas 1975. aastal Jerevani Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna filosoofiaosakonna. On saanud hiljem filosoofiakandidaadi kraadi.
Maletama õppis Petrosjan isa käe all kuueaastaselt. Seitsmeaastaselt võitis ta Jerevani simultaani andma tulnud suurmeister Salo Flohri. 15-aastaselt 1969. aastal täitis Petrosjan meistrinormi. On tulnud kahel korral Armeenia malemeistriks (1974, 1976).
1978. aastal andis FIDE talle rahvusvahelise meistri nimetuse. Suurmeistriks sai Petrosjan 31-aastaselt 1984. aastal.
1985. aastal pääses Petrosjan mängima NSV Liidu meistrivõistluste finaalturniirile, kus jäi 20 osavõtja seas jagama 17.–18. kohta.
Võistkondlik esinemine
Petrosjan võitis Armeenia võistkonna koosseisus 1999. aastal Bathumis Euroopa võistkondlikel meistrivõistlustel kuldmedali ja 1992. aastal maleolümpial Manilas pronksmedali.
Maletreener
Petrosjan tegutseb ka treenerina. Ta on olnud Armeenia malekoondise treener. Ta on treenerina abistanud Rafajel Vahanjani, Vladimir Hakobjani, Levon Aronjani, Oleg Romanišinit ja Arkadij Naiditschit.
Isiklikku
Petrosjani väimees on Ungari malesuurmeister Péter Lékó, kes pärast naisevõttu kutsus Petrosjani Ungarisse enda treeneriks.
Banja Luka Ülikool
pisi|Õigusteaduskond Banja Luka Ülikool (serbia keeles Универзитет у Бањој Луци) on avalik-õiguslik ülikool Bosnias ja Hertsegoviinas Banja Lukas.
Ülikool asutati 7. novembril 1975. Alguses oli ülikoolil viis teaduskonda, praegu on 16 teaduskonda. Banja Luka ülikool on Serblaste Vabariigi vanim ja kõige suurem ülikool.
Ülikoolis õpib umbes 18 000 üliõpilast.
Alates 11. aprillist 2011 on Banja Luka Ülikool Euroopa Ülikoolide Assotsiatsiooni (EUA) liige.
Sektor Gaza
Sektor Gaza (vene Сектор Газа) oli 1987. aastal Voronežis asutatud vene punkansambel.
Ansambli nimi ('gaasisektor' ja ühtlasi 'Gaza sektor') viitab Voronežis asuva tugevalt saastatud tööstusrajooni rahvapärasele nimele.
Ansambli juhtfiguur oli Juri Klinskihh (hüüdnimega Hoi) (1964–2000).
1995. aastal esines ansambel ka Tallinnas "Rock Summeril".
Teodor Krigul
Teodor Krigul (kuni 1936 Theodor Emil Krigul, 29. mai/11. juuni 1907 Räpina vald, Võrumaa – 29. mai 1983 Tartu) oli eesti metsateadlane.
Ta õppis 1929–1930 Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonnas, 1930–1936 (lõpetas 1938) põllumajandusteaduskonna metsaosakonnas. 1962 kaitses kandidaadiväitekirja teemal "Looduslik laasumine männi- ja kuusepuistutes ja puude laasimine kõrgekvaliteedilise tarbetüve kasvatamise eesmärgil Eesti NSV tingimustes".
Mandelbroti fraktal
ei haju lõpmatusse kordamisel alates väärtusest z=0 ehk teisiti öeldes, mille puhul järgnevus
f_c(0), f_c(f_c(0))...
jääb absoluutväärtuselt piiritletuks.
Mandelbroti fraktali definitsiooni esitas prantsuse matemaatik Adrien Douady, andes sellele nime Benoit Mandelbroti järgi.
Läbara
Läbara on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Torgu valda.
Lipetsk
pisi|Tiik Lipetskis (2006)
Lipetsk (vene keeles Липецк, sõnast липа 'pärn') on linn Venemaal, Lipetski oblasti keskus. Asub Oka-Doni madalikul Voroneži jõe ääres, 500 km Moskvast lõunas ja 110 km Voronežist põhjas. Geograafilised koordinaadid on 52° 37' N, 39° 36' E.
Ajalugu
Lipetsk on asutatud 1702. aastal, linnaõigused sai 1779. aastal.
1803. aastal hakkas linnas mineraalveeallikate juures tegutsema kuurort.
Rahvastik
Elanike arv on 503 100 (2005).
Tööstus
Lipetsk on tähtis tööstuskeskus. Tööstustoodangust u 80% annab mustmetallurgia, terasetoodang on u 9 miljonit t aastas. Seal asuvad ka Indesit kodumasinate tehased (külmikud, pesumasinad), suur tsemenditehas jm. Linnas asub soojuselektrijaam.
Transport
Lipetskis on mitu raudteejaama ja -platvormi, mis asuvad Jeletsi-Grjazi raudteeliinil. On olemas kitsarööpmeline raudtee, mis kuulub Lipetski silikaattoodete kombinaadile. Lipetski lennujaam asub linnast 10 km kaugusel.
Linnatransport on esitatud busside, trollide ja trammidega.
Välissuhted
Lipetskil on neli sõpruslinna:
Riigivolikogu 30. valimisringkond
'''Riigivolikogu 30. valimisringkond''' asus Petserimaal. Alates 1. aprillist 1939 kuulusid ringkonda Lõuna, Roodva ja Petseri vald.
I Riigivolikogu valimiste ajal oli ringkonnas 8853 hääleõiguslikku kodanikku.
Kandideerisid Georgi Orlov (Põhiseaduse elluviimise rahvarinde kandidaat), Voldemar-Jakob Peterson, Jaan Remmel ja Mihail Schuvalov, kes said vastavalt 2034, 1003, 1315 ja 1955 häält, seega valiti 30. valimisringkonnast Riigivolikogusse Georgi Orlov.
II Riigivolikogu liige valimisringkonnast oli Dimitri Kusmin, vastaskandidaat Gavril Fedotov.
Riigivolikogu 29. valimisringkond
'''Riigivolikogu 29. valimisringkond''' asus Petserimaal. Alates 1. aprillist 1939 kuulusid ringkonda Senno ja Linnuse vald.
I Riigivolikogu valimiste ajal oli ringkonnas 10 806 hääleõiguslikku kodanikku.
Kandideerisid Ivan Gorshkov (Põhiseaduse elluviimise rahvarinde kandidaat) ja Vladimir Roslavlev, kes said vastavalt 2336 ja 5076 häält, seega valiti 29. valimisringkonnast Riigivolikogusse Vladimir Roslavlev.
II Riigivolikogu liige valimisringkonnast oli Mihhail Sõštšikov.
Flo Marfaing
Flo Marfaing (õieti Florentin Marfaing; sündinud 15. novembril 1978) on prantsuse päritolu Saksamaa elukutseline rulataja.
Ta on osalenud ka Eestis toimunud üritusel Simpel Session.
Philip J. Corso
Philip J. Corso (1915 – 16. juuli 1998) oli USA sõjaväelane.
Pärast sõjaväeteenistusest lahkumist sai ta tuntuks raamatuga, milles avalikustas oma väidetava tegevuse seoses Roswelli rundmatu objekti juhtumiga.
Elulugu
Pärast kooli lõpetamist õppis ta rändkinooperaatoriks. Töötanud mõne aja sellel alal, astus ta USA 1933. aasta majandusliku madalseisu ajal relvajõududesse. Ta töötas aastaid eri ametikohtadel armee suurtükivägedes ning täiendas end tehnoloogia ja informatsiooni kogumise vallas.
1943. aastal saadeti Corso Itaaliasse juba luureohvitserina. Korea sõja ajal töötas ta kindral Douglas MacArthuri alluvuses luureohvitserina. Aastal 1961 töötas ta Pentagonis ja alates 20. juunist asus juhtima välistehnoloogia osakonda, kus tema ülesandeks oli analüüsida luurekanalite kaudu saabunud tehnoloogiat.
Karjääri jooksul autasustati teda 19 medaliga ning mitme teenetemärgi ja aukirjaga eeskujuliku teenistuse eest. Ta teenis välja koloneli auastme.
Pärast erruminekut 1963. aastal töötas ta senaatorite James Eastlandi ja Strom Thurmondi büroos riikliku julgeoleku nõunikuna. Hiljem töötas mitmes erafirmas konsultandina.
1983. aastal ilmus tema raamat "Day After Roswell" ("Päev pärast Roswelli"), mis on esitatud autobiograafia vormis. Raamatus väitis ta, et kui ta 1961. aastal oli Penatgonis välistehnoloogia osakonna ülem, andis kindral Trudeau tema käsutusse 1947. aastal Roswellis alla kukkunud tulnukate kosmoselaeva tükid. Tema ülesandeks olevat olnud neid esemeid analüüsida ja leida väljund tööstusse, et arendada Ameerika üleolekut teistest riikidest. Tulnukatelt üle võetud tehnoloogia uurimine viis tema raamatu andmetel selleni, et on meil on tänapäeval kiudoptika, mikrokiip, ööbinoklid, kevlar, laser ja veel palju muid tehnikasaavutusi.
Kui raamatus väidetu on tõsi, siis on P. Corso esimene (ja esialgu ainuke) USA ohvitser, kes on möönnud, et Roswellis kukkus 1947. aastal alla tundmatu lendav objekt, mis ei pärinenud meie planeedilt.
Taimemorfoloogia
pisi|Miks on taimed sellised, nagu nad on? Vastust sellele küsimusele otsibki taimemorfoloogia Taimemorfoloogia ehk fütomorfoloogia on õpetus taimede kujust ja välisstruktuuridest, nende paiknemisest ja muutumisest ontogeneesis ja fülogeneesis. Taimemorfoloogia erineb taimeanatoomiast selle poolest, et taimeanatoomia uurib taime sisestruktuure, seda eriti rakutasandil. Taimemorfoloogia on oluline taimede määramisel.
Eesmärgid
Taimemorfoloogia on teadus, mis käsitleb taimede arengut, kuju ja struktuure, mille abil saaks võrrelda ja selgitada taimede omavahelisi sarnasusi. Taimemorfoloogial on nelja tüüpi käsitlusi ning iga käsitlus on seotud teiste bioloogia alaste teadustega. Alad, millega taimemorfoloogia tegeleb, on järgmised:
Taimemorfoloogia kui võrdlev teadus
Et taimestruktuuride sarnasuste vahel samade või eri liikide vahel saaks luua võrdlusi, on vaja leida nende sarnasuse põhjused. Üleüldiselt mõjutavad ning piiravad taimekuju geneetiline materjal, füsioloogia ja/või ümbritsevast keskkonnast tulenevad prioriteetide muutused. Seetõttu ongi võimalik leida kaht bioloogilist põhimõtet:
Taimerakud
Taimemorfoloogia uurib nii taimede vegetatiivsed osi kui ka paljunemisorganeid. Vegetatiivsed osad jagunevad kahte gruppi: varrestikusüsteem, mis sisaldab varsi ja lehti ning juurestikku. Need kaks süsteemi on olemas peaaegu kõikidel soontaimedel ning need loovad ühtse tausta tervele taimemorfoloogia teadusele. Paljunemiselundid varieeruvad see-eest palju rohkem ja mõnda tüüpi elundeid on olemas vaid teatud taimegruppidel. Näiteks lilled ja viljad on olemas vaid katteseemnetaimedel, eoskuhjad vaid sõnajalgtaimedel ja käbid ainult paljasseemnetaimedel. Sellepärast aitab paljunemisorganite omaduste tundmine palju enam taime määramisel kui vegetatiivsete omaduste mõistmine.
Taimemorfoloogia abi taimede määramisel
Botaanikud kasutavad taimeliikide eristamiseks nende morfoloogilisi tunnuseid. Kui taimeliigi tunnuseid kasutatakse liigi kirjeldamiseks või määramiseks, siis nimetatakse neid tunnuseid diagnostilisteks või võtmetunnusteks. Need tunnused jagunevad kvalitatiivseteks ja kvantitatiivseteks tunnusteks. Kvantitatiivsed tunnused on arvulised tunnused: näiteks mingil taimeliigil on oksa tipus alati kolm lehte ning iga leht on 10–12 mm lai. Kvalitatiivsed tunnused on suhtelised tunnused: lehe kuju, õite värv, karvasus jne.
Taimeliikide määramiseks on mõlemad tüüpi tunnused väga tähtsad, kuid kvalitatiivsed tunnused võivad mõnikord määrajates tekitada arusaamatusi. Näiteks võib tekkida probleeme, kui on palutud määrajas valida, kas määrataval taimel on süstjasneerjad või peenmunajassüdamjad lehed. Seda muret lahendab vaid haridus taimevaldkonnas.
Taimeareng
Taimeareng on protsess, millest tulenevad ja võtavad oma lõpliku kuju kõik taimeorganid, ning seda toimingut uuritakse nii taimeanatoomias, -füsioloogias kui ka -morfoloogias. Taimeareng erineb täielikult selgroogsete loomade arengust. Kui loomaembrüo alustab arenemist, siis kõik kehaosad, millega ta hakkab elama, arenevad välja juba enne sündi. Kui loom sünnib või koorub munast, siis tal on kõik kehaosad olemas ning need kasvavad ainult suuremaks. Taimed see-eest tekitavad kogu aeg juurde uusi kudesid ja struktuure meristeemrakkude abil, mis asetsevad taime tippudel või täiskasvanud kudede vahel. Järelikult on elusal taimel alati olemas embrüonaalsed koed, mis võivad areneda uuteks taimeosadeks.
Taimekudedel on emergentsed võimed – kui koed arenevad, hakkavad teineteisega koostööd tegema, siis nad saavad uusi omadusi, mida kude eraldi vaadeldes ei oleks võimalik avastada. Teisisõnu ei ole võimalik ennustada rakkude omadusi teades igat taimes leiduvat molekuli, samamoodi kui pole võimalik ennustada taimestruktuuride omadusi teades iga raku omadust.
Taimekasv
Soontaim alustab oma arengut üksikrakulisest sügoodist, mis areneb kui taime spermarakk viljastab taime munaraku. Sellest momendist areneb sügoodist embrüogeneesi teel embrüo. Esialgselt tekkivad rakud jaotavad ennast nõnda, et ühest otsast saab esmajuur, ning otsast areneks välja esimene võrse. Seemestaimedel areneb embrüo välja ühest või enamast idulehest. Embrüogeneesi lõpuks on taimel kõik eluvajalikud organid olemas.
Niipea, kui embrüo idaneb seemnest või areneb välja vanemtaimest, alustab ta organogeneesiga lisaorganite (nt lehtede, varte ja juurte) loomist. Uued juured arenevad välja juurte otstes asetsevast meristeemkihist, ning võrse tipus olevad meristeemrakud arenevad varteks ja lehtedeks. Taimel tekivad oksad siis, kui väike hulk diferentseerumata meristeemrakke jääb alles kuhugi varre keskele ning need rakud hakkavad kasvama samamoodi, kui tavalised juure- või varretipus olevad meristeemrakud. Meristeemrakkudest tekkivat kasvu nimetatakse primaarkasvuks ja kambiumis tekkivat rakkude jagunemist, mille tõttu laieneb juur või võrse paksus, nimetatakse sekundaarkasvuks.
Rakujagunemisele lisaks võib taim kasvada rakupikenemisega: taimerakk ei jagune, vaid pikeneb oma kasvult. Kõik taimerakud ei kasva sama pikaks. Kui rakud ühelt varrepoolelt kasvavad kiiremini ja pikemaks kui teiselt poolt, siis vars paindub ja kasvab sinnapoole, kus asetsevad aeglasemad ja lühemad rakud. Selline suunaline kasv võib ilmneda teatud keskkonnamõjuri olemasolu tõttu, näiteks valguse, gravitatsiooni, vee või füüsilise kontakti tõttu.
Morfoloogiline varieeruvus
pisi|Näide lehtedevahelise varieeruvuse asukohalise mõjudest ühelt [[Ambrosia trifida taimelt. Jagunenud lehed on pärit maa lähedalt, aga jagunemata lehed on pärit taime tipust]] Taimedel esineb naturaalne varieeruvus nii vormilt kui ka struktuurilt. Samal ajal kui kõik organismid erinevad üksteisest, esineb taimedel ainuüksi ühel isendil samade organite kuju ja struktuuri muutusi. Näiteks lehed erinevad kujult ja suuruselt vastavalt sellele, kas leht asetseb päikesel küljel või mitte. On määratud kolme tüüpi varieeruvuspõhjuseid: asukohalisi, keskkonnalisi ja ajalisi.
Asukohaline varieeruvus
Kuigi taim kasvatab sama organit (nt lehte) mitu korda, ei ole ükski taimeorgan samasugune. Näiteks võivad lehtede suurus taimeoksal teineteisest erineda vastavalt nende paiknemisele. Võib juhtuda, et tüvele lähedamal kasvavad lehed suuremaks kui oksa tipus olevad lehed. See erinevus pole tingitud sugugi sellest, et tüvele lähemal olevad lehed on vanemad, sest see nähtus kordub isendi igal oksal ning esineb igal sama liigi isendil.
Keskkonnalised põhjused
Siinkohas uued struktuurid võtavad valmimisel teistsuguse kuju kui tavaliselt, sest nad on mõjutatud keskkonnateguritest. Seda muutust võib täheldada veetaimede puhul. Veepinnale jõudes peab taim hakkama saama õhuga ehk hakkama elama uues keskkonnas. Seetõttu kasvad taimel veepinnale lehed ja õied.
Juveniilsus
Noore taime organid ja koed erinevad vastavalt taime vanusele. Seda fenomeni nimetatakse juveniliissuseks (ingl. juvenility). Näiteks kasvatavad noored puud pikemaid ja peenemaid tüvesid, et kasvada kõrgemaks kui ümbritsevad taimed. Samuti ei kuluta noor taim oma ressursse okste kasvatamiseks ning teeb seda alles hilisemal arenguperioodil. Samuti on varajasemad lehed suuremad ja peenemad ning võivad niivõrd palju erineda täiskasvanud taime lehtedest, et munevad putukad, kes muidu neid taimi sööks, ei tunne noore puu lehti ära.