cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mihhail Suigusaar
Aastatel 1855–1864 õppis Riia vaimulikus koolis ja Riia Vaimulikus Seminaris, seejärel jätkas aastatel 1864–1868 õpinguid Moskva Vaimulikus Akadeemias. Lõpetas vaimuliku akadeemia usuteaduse kandidaadi kraadiga.
15. augustil 1868 asus ta tööle Riia Vaimulikku Seminari, kus töötas eesti keele õpetajana 1879. aastani. Ühtlasi töötas ta 1869. aastast ka eestikeelsete trükiste tsensorina ja aastatel 1878–1879 Riia junkrukooli õpetajana.
1879. aastal viidi üle Pärnu Püha Suurmärter Jekateriina koguduse preestriks. Sellel ametikohal töötas isa Mihhail surmani. Ühtlasi töötas ta 1894. aastani usuõpetuse õpetajana Pärnu koolides. 1881 anti talle ülempreestri aunimetus.
Ta koostas ja toimetas õigeusuliste eestlaste kalendri 1913. aastaks. Samuti tõlkis ta eesti keelde vähemalt kolm vaimulikku teksti: Augustin Eggeri "Noortemeeste Iseloomuharidusest" (1909), Serafim Lade "Lutheri õpetus Kristuse tõevalguses" (1911) ja arhimandriit Illarioni kõne "Edu ja ümbermuutmine" (1915).
Aastatel 1900–1916 oli Mihhail Suigusaar ka Pärnu I praostkonna praost.
Isa Mihhail osales ka ühiskondlikus tegevuses, olles Eesti Aleksandrikooli Pärnu komitee esimees, Pärnu Eesti Põllumeeste Seltsi esimees ja Pärnu linnavolikogu liige.
Lecco
Lecco on linn Itaalias Lombardia maakonnas, Lecco provintsi halduskeskus. Asub Como järve idapoolse haru lõunatipus. Idast ja põhjas piiravad Lecco linna mäed.
Lecco on tööstuslinnake, mille olulisemaks arhitektuurimälestiseks on Basilica kirik oma 14. sajandist pärinevate freskodega.
Leccos on sündinud kirjanik Alessandro Manzoni (1785–1873). Mälestussambal Piazza Mazonil on kujutatud stseene tema romaanist "I promessi sposi", mille tegevus toimub 17. sajandi Leccos ja Milanos. Külastamiseks on avatud kirjaniku sünnikodu Casa Natale di Manzoni.
thumb|left|Lecco keskus, taamal [[Alpid]]
Viljar Loor
Viljar Loor (1. oktoober 1953 Tartu – 22. märts 2011 Tallinn) oli eesti kõigi aegade edukaim võrkpallur, kes võitis NSV Liidu koondises olümpiakulla 1980. aasta Moskva mängudelt.
Tema treeneriteks olid Ülo Palk, Raimund Pundi, Ivan Dratšov, Nõukogude Liidu koondises Vjatšeslav Platonov ja Juri Tšesnokov.
Ta lõpetas aastal 1972 Tallinna Spordiinternaatkooli ja aastal 1977 Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonna.
Isiklikku
Viljar Loori vend Heldur (sündinud 10. mail 1955 Tartus) oli samuti võrkpallur ja tuli 1974 TPI meeskonnas Eesti meistriks.
Viljar Loor lõpetas elu enesetapuga. Maetud Tallinna Metsakalmistule, sportlaste kvartalisse.
2007. aastal andis Eesti Olümpiakomitee Olümpiavõitjate sarjas välja Tiit Lääne koostatud raamatu Viljar Loor. 2013. aastal ilmus Gunnar Pressi sulest elulooraamat "Härra sportlane Viljar Loor" (Menu Kirjastus). Raamat tunnistati 2013. aasta parimaks spordiraamatuks ning see pälvis Georg Hackenschmidti raamatuauhinna.
Keskahelik
Keskahelik on mäestik Aasias. Kulgeb Malaka poolsaarel loode-kagu suunas. Kõrgus kuni 2183 meetrit.
Aga Burjaadi autonoomne ringkond
Aga Burjaadi autonoomne ringkond (Aga) oli haldusüksus Venemaal 1. märtsini 2008. Kuulus Siberi föderaalringkonda. Asus enklaavina Tšita oblastis.
Rahvastik
2002. aasta rahvaloenduse andmetel elas ringkonnas 72 213 inimest, kellest 62,5% olid burjaadid, 35,1% venelased ja 0,5% tatarlased. Suurimad asulad on Aginskoje ja Mogoitui alevik.
Haldusjaotus
Ringkond on jaotatud kolmeks rajooniks:
11. märtsil 2007 toimunud referendumil kiideti heaks ühinemine Tšita oblastiga, mille tulemusel moodustati 1. märtsil 2008 Taga-Baikali krai.
Ürglind
pisi|Archaeopteryx litographica
Ürglind (Archaeopteryx litographica) on roomajale iseloomulike tunnustega väljasurnud lind.
Saksamaalt Solnhofenist 1860. aastal leitud ürglinnu kivistis on tõenäolisemalt maailma kuulsaim fossiil. Sakslasest paleontoloog Hermann von Meyer uuris jäänuseid ning andis leiule selle praegu kasutusel oleva nime.
Kehaehitus
Kaua aega peeti teda kahejalgseks dinosauruseks, kuni 1973. aastal avastati sulgede jäljendid. Ürglind rabas paleontolooge sellega, et peale roomajatele iseloomuliku skeleti olid tal ka suled. See leid pani aluse arvamusele, et linnud on arenenud roomajaist, ühtlasi tõendab see lindude ja dinosauruste vahelist sugulust.
Sellel enam-vähem tuvisuurusel olendil oli veel mitmeid roomajale iseloomulikke tunnuseid: suurte silmakoobastega kolju, hammastega lõualuud, küünistega varbad keset tiibu ning paarikümnest lülist koosnev luulune saba. Lindudele omaselt olid tal tiivad, kerged luud ning kogu keha kattev sulestik. Tagajalgadel, mida kattis soomiseline nahk, oli juba üks tahapoole suunatud varvas, et paremini puuokstest kinni haarata. Ta lihased ei olnud veel piisavalt arenenud, et suuta tiibu liigutades pikki vahemaid läbida ning lindude kombel õhku tõusta ja maanduda. Ta oli vilets liugleja, kes kasutas tiibu ja lehvikutaolist saba pigem selleks, et maandumist pehmendada.
Madis Melzar
Madis Melzar (sündinud 15. septembril 1970) on Eesti politseiametnik.
Ta on 1992. aastal lõpetanud Eesti Politseiakadeemia. Ta on töötanud Paldiski vanemkonstaablina ja Keila konstaablijaoskonna juhina.
Ta oli "Teeme ära!" aktsiooni korraldustoimkonna liige.
2011. aasta Riigikogu valimistel pidi ta kandideerima Rohelise erakonna nimekirjas, kuid loobus.
Vaino Väljas
Vaino Väljas (sündinud 28. märtsil 1931 Külakülas Emmaste vallas) on endine Eesti NSV ja Eesti Vabariigi poliitik ning Nõukogude Liidu diplomaat.
Väljas juhtis aastatel 1988–1990 Eestimaa Kommunistliku Partei reformimist ning osales oskuslikult Eesti iseseisvusliikumises. EKP KK esimese sekretärina juhtis ta 1988. aastal Eesti NSV suveräänsusdeklaratsiooni vastuvõtmist.
Elukäik ja töö
Vaino Väljas lõpetas Kärdla Keskkooli ja 1955. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo osakonna.
Komsomoli- ja parteikarjäär
Vaino Väljas töötas aastatel 1951–1980 ELKNÜ ja EKP juhtivatel kohtadel:
Aastatel 1963–1967 oli Vaino Väljas Eesti NSV Ülemnõukogu juhataja, 1956–1980 EKP KK liige, 1961–1980 EKP KK büroo liige. Väljas oli ka NSV Liidu Ülemnõukogu VII–IX koosseisu saadik.
Kui 1978. aastal aktualiseerus Johannes Käbini lahkumisega küsimus, kellest tehakse EKP Keskkomitee I sekretär, oli NLKP Keskkomitee valiku ees, kas otsustada internatsionalist Vaino või rahvuskommunist Väljase kasuks. Sobivaks peeti Karl Vainot. Natsionalistlike vaadete tõttu suunati Vaino Väljas diplomaatilisele tööle NSV Liidu välisesindustesse, kus ta töötas aastatel 1980–1986 NSV Liidu suursaadikuna Venezuelas ja aastatel 1986–1988 suursaadikuna Nicaraguas. Suursaadikuna rõhutas ta, et on pärit Eestist, mis astus vabatahtlikult Nõukogude Liidu koosseisu ja on nüüd iseseisvam kui kunagi varem.
EKP KK I sekretärina
10. juunil 1988. aastal kutsuti Väljas välktelegrammiga Ladina-Ameerikast Moskvasse, kus NLKP Keskkomitee peasekretär Mihhail Gorbatšov teatas talle, et tal tuleb asuda EKP Keskkomitee I sekretäri ametikohale. Karl Vaino aga kutsuti Moskvasse NLKP Keskkomitesse. Pärast Karl Vaino tagandamist 16. juunil 1988 asuski Väljas EKP Keskkomitee X pleenumi otsusel tema asemele. Väljas juhtis aastatel 1988–1990 EKP reformimist ja osales oskuslikult ja aktiivselt Eesti iseseisvusliikumises.
Iseseisvusdeklaratsioon
16. november 1988 võttis ENSV Ülemnõukogu erakorraline istungjärk Vaino Väljase eesistumisel vastu deklaratsiooni Eesti NSV suveräänsusest. Seda hakati hiljem pidama NSV Liidu lagunemise alguseks. Suveräänsusdeklaratsioon kuulutas Tallinnas vastuvõetud seaduste ülimuslikkust üleliiduliste seaduste ees. 26. novembril tühistas Moskva Eesti suveräänsusdeklaratsiooni.
23.–25. märtsil 1990 toimus EKP XX kongress, kus nähti tähtsaima ülesandena Eesti iseseisvumise saavutamist.
Poliitiline tegevus pärast Eesti iseseisvuse taastamist
Pärast EKP lõhenemist juhtis Väljas aastatel 1990–1992 selle eestimeelset tiiba, 1992–1995 oli ta Eesti Demokraatliku Tööpartei esimees.
Seisukohavõtt Eesti välispoliitika kohta
"Nende koordinaatide piires saame käsitleda taassündiva Eesti välispoliitikat," sõnas Väljas. Meenutanud, et Euroopa Nõukogus oli sel ajal esindatud 23 riiki, küsis ta retooriliselt: "Miks ei võiks see arv kasvada hoopis suuremaks ükskõik missugustel alustel?" "Eesti välispoliitika uueks sisuks" nimetas ta kõikide võimaluste kaasamist, et taotleda Eesti taassündi rahvusvahelises elus nii de facto kui de jure. "Toetudes /--/ traditsioonilistele väärtustele, võiks Eesti leida ka oma tulevase funktsiooni Euroopa ühiskodus ja konkreetse ülesande: kujundada silda Lääne ja Ida vahel," nentis ta. "Mitte kusagilt Euroopast ei leia te nii head Venemaa tundmist nagu Baltikumis, ja mitte kusagil Venemaal ei leia te nii head Euroopa tundmist nagu Baltikumis."
Isiklikku
Vaino Väljas oli abielus Mai Väljasega. Neil on tütar Tiina (sünd. 1960) ja poeg Peeter (sünd. 1963). Nende üks tütretütar on näitleja Teele Pärn.
Kirjandus
Perioodika
Tuumkütus
Tuumkütus ehk aatomkütus (kõnekeeles ka tuumakütus) on materjal, mida kasutatakse tuumareaktorites energia tootmiseks. See koosneb laias laastus kolmest komponendist: reaktiivsest osast, tavaliselt uraanist, vahel lisaks plutooniumist ja teistest elementidest, metallkestast, mis eraldab kütust keskkonnast, ja reaktori tüübile sobivatest kinnitustest.
Tuumkütuse suurim eelis on väga suur energiasisaldus massiühiku kohta. Üks kilogramm levinuimat tuumkütust, rikastatud uraani, võrdub energeetiliselt 70–100 kilotonni kivisöega. Seega saab vastutustundliku käitlemisega vähendada keskkonna saastumist, võrreldes fossiilkütustega.
Tänapäeva tehnoloogia võimaldab energiat saada juhitava ahelreaktsioonina toimuva tuumalõhustumise tulemusena. Tavaliselt kasutatavad tuumkütused on uraan-235 ja plutoonium-239. Nende "põletamisel" reaktoris toimub ennastsäilitav ahelreaktsioon, mis on iga tuumaelektrijaama keskne osa. Iga üksiku aatomi lagunemisel eraldub reaktori tuumas kasulik soojus, väiksemad väga lühikese poolestusajaga radioaktiivsed kildtuumad ja keskmiselt 2–3 neutronit, mis omakorda kutsuvad esile uusi lõhustumisprotsesse.
Võru Teatriateljee
Võru Teatriateljee oli Võru Harrastusteatrist välja kasvanud poolkutseline väiketeater, mis tegutses aastatel 2001–2008 Võru kultuurimaja Kannel struktuuriüksusena, Võru linna ja EV Kultuuriministeeriumi (alates 2007. aastast) püsitoetusel.
Tuumkütus
Ülejäänud tuumkütusetüüpidest moodustavad kerged tuumad, mille liitumisel eraldub energia. Sel juhul on tegemist tuumaühinemise ehk tuumafusiooniga. Tuumaühinemise kasutamise korral termotuumareaktorites oleksid kütuseks kerged nukliidid, näiteks triitium (3H). Üks võimalus selle meetodiga energia tootmiseks on protsess, mille käigus deuteeriumi (vesiniku ühe lisaneutroniga tuum) ja triitiumi (kahe lisaneutroniga) ühinemisel eraldub 14,1 MeV, mida kannab tekkinud neutron, ja 3,52 MeV alfaosakese näol. Kasutuses on ka radioaktiivse lagunemise teel energiat tootvate radioisotoopiliste termoelektriliste generaatorite kütused, näiteks plutoonium-238.
Võru Teatriateljee
Teatriateljee rajaja oli lavastaja Taago Tubin (teatri loominguline juht 01. 01. 2001 – 15.7. 2008). Teatriateljee nimemärk võeti kasutusele sügisest' 2003, programmilise tegevuse alguseks võib aga pidada aastat 2001. Nimemärk oli kasutuses 1. jaanuarini 2009, mil teater jätkas tegevust Võru Linnateatrina (2009–2013).
Teatriateljee-eelne teatritegevus
Teatritegevuse juured Võrus ulatuvad tagasi aastasse 1882, mil Võru linna ajaloos toimus esimene avalik etendus.
Lisaks tegutses aastatel 1924–1926 Võru külje all Väimelas Lulu Kitzberg-Pappeli (Saksamaal Max Reinhardti juures õppinud ja Draamateatris töötanud näitlejanna) juhatamisel teatristuudio MAARAH Teater. Nimetatud stuudio tegi tihedat koostööd Kandle näitlejatega, korraldades töötube ja seminare ning andis Kandles etendusi. Kõnealuses stuudios on õppinud nt ka eesti teatrilegendid Karl Ader ja Ruut Tarmo. Lulu Kitzberg-Pappeli õpilaseks on olnud aga ka Aggio Bachmann, legendaarse Hommikteatri juht. 1950. aasta 5. aprilli ajaleht Sirp ja Vasar kirjutab nõnda: „Lõuna-Eesti teatri kollektiivi iseloomustavad lihtne realistlik mäng, trafaretsuse ja stampide puudumine ning nooruslik entusiasm.“ 2007. aasta detsembris Tartus toimunud konverentsil „Lõuna-Eesti kultuurilugu“ pidas teatriteadlane Anneli Saro ettekande teemal „Lõuna-Eesti teater“, kus ta nimetas lõuna-eesti teatri kõige õnnestunumaks kaasaegseks vormiks Võru Teatriateljeed.
Tuumkütus
Füüsikalised põhimõtted
Tuumkütus põhineb massidefektil. Tuginedes Albert Einsteini poolt 1905. aastal välja pakutud energia ja massi ekvivalentsusele (E = mc²), avastati, et kergete tuumade liitumise ja raskete tuumade lõhustumisega peab kaasnema energia eraldumine. Kui kaks kerget tuuma liituvad, siis nende ühinemisel tekkinud uue osakese mass on väiksem kui esialgsete koostisosade omad kokku. See vahe massis on otseselt mõõdetav ja võrdeline erinevusega energias. See on arvutatav valemi ΔE = Δmc² abil.
Pinzón
pisi|350px|Pinzóni asukoht saarestikusPinzón on asustamata saar Vaikses ookeanis, üks Galápagose saartest.
Tuumkütus
Füüsikalised põhimõtted
Energia erinevust ΔE nimetatakse ka seoseenergiaks, mida tihti esitatakse seoseenergiana nukleoni kohta (osakese seoseenergia ΔE jagatud selle isotoobi nukleonide arvuga). Raskema tuuma lõhustumise korral eraldub energia samal põhimõttel, kuid tekkinud osakeste kogumass peab olema väiksem.
Võru Teatriateljee
Teatriateljee
Teatriateljee tegevuse eesmärgiks oli otsingulise ja professionaalse teatrikeskkonna loomine ning arendamine, rõhuga kohalikul kultuuril. Lavastusi iseloomustas väärtkirjandusele ja –dramaturgiale toetuv askeetlik lähenemine ja teisalt autoriteater. Mõtestades lokaalset, üritati liikuda globaalsele (nt Andrus Kivirähki "Rehepapp" 2001, Madis Kõivu "Ennola" 2003, Olavi Ruitlase "Volli" 2004, Madis Kõivu "Castrozza" 2007). Ja teistpidi – globaalsele püüti anda kohalikke tähendusi (nt William Shakespeare "Suveöö unenägu" – käsitööliste stseenid 2005, Arthur Miller "Ilma luuminõ & muu äri" 2005). Aastatel 2000–2007 toodi välja 10 võrukeelset lavastust (üldse kokku 20 lavastust). Autoriteatrina on vaadeldavad Tarmo Tagametsa lavastused "Hing" 2004, "Võrumaa rituaalid" 2002 ja 2006; "Pilvealused kuukoerad" 2007 ja enamus draamastuudio egiidi all väljatoodud lavastustest.
Tuumkütus
Füüsikalised põhimõtted
Kergeid ja raskeid tuumi eraldab element 56 ehk raud. Nimelt on raua seoseenergia nukleoni kohta kõrgeim võimalik, seega tema muundumisel peab energia hoopis neelduma. See seletab ühtlasi raua stabiilsust.
Pinzón
Saare pindala on 18 ruutkilomeetrit. Saar on künklik, kõrgus kuni 458 meetrit. Kuulub Ecuadorile.
Võru Teatriateljee
Teatriateljee
Lavastusprojektide loominguline meeskond koosnes reeglina kutselistest; näitetrupp, olenevalt lavastusest nii kutselistest kui ka mittekutselistest teatritegijatest. Näitetrupi tuumikusse kuulusid järjepidevamalt Tarmo Tagamets, Agu Trolla, Maive Käos, Glen Kelp, Meinhard Uiga, Heli Teidla, Peeter Pai, Ülle Lepp. Projektijuhina toimis peamiselt Kalju Liiver. Koostööprojekte tehti erinevate institutsioonide (ERR Raadioteater, MTÜ Ludus Rusticus) ja kooslustega (segakoor Hilaro, Tartu Üliõpilasteater, loominguline ühendus nu.unioon); kasutades keskkonnateatri ("Rehepapp" Metsavenna talus 2001), nüüdistantsu (lavastused "Hing?" 2004, "Pilvealused kuukoerad" 2007) ja kohaspetsiifilise lähenemise ("Volli" Metsavenna Talu saeveskis 2004, "Suveöö unenägu" Leigo Talus 2005, "Painaja" Väimela mõisa viljaaidas 2006) elemente.
Tuumkütus
Füüsikalised põhimõtted
Tuumalõhustumise korral määravad neutroni neelamise tõenäosuse ära neutroni energia ja tuuma neutronneeldumise ristlõige mõõdetuna barnides (b = 10−28 m²), mis sõltub otseselt neelatava neutroni energiast.
Võru Teatriateljee
Teatriateljee
Ateljee juures tegutses ka Võru Draamastuudio, olles suunatud tõsisema teatrihuviga gümnaasiumiõpilaste kaasamisele loovtegevusse kaasaegse teatri metoodikaid ja vahendeid rakendades.
Tuumkütus
Füüsikalised põhimõtted
Tuumalõhustumise tõenäosust saab suurendada, vähendades neutronite kineetilist energiat. Sellel eesmärgil sihtmärgi temperatuurini jahutatud neutroneid nimetatakse termaalneutroniteks ja reaktoreid, mis seda efekti kasutavad, termaalreaktoriteks. Reaktoreid, mis kasutavad aeglustamata neutroneid, nimetatakse kiireteks reaktoriteks. Neutronite aeglustamiseks kõlbavad kõige paremini ained, mille aatomite mass on võrreldav neutronite endi omaga. Levinuimad moderaatorid, nagu neid nimetatakse, on grafiit, tavaline vesi ja kallimate projektide korral raske vesi.
Võru Teatriateljee
Teatriateljee
2009. aastal on ilmunud raamat Võru Teatriateljee: ülestähendusi ja kirjapanekuid. Koostaja, toimetaja ja väljaandja Taago Tubin.
Tuumkütus
Füüsikalised põhimõtted
Termotuumareaktsioonid ehk kergete tuumade liitumine on põhjus, miks tähed põlevad. Teoorias on see nähtus ülisuure kasuteguriga ja palju ohutum tuumalõhustumistehnoloogiast. Samas on ennastsäilitava termotuumaprotsessi tekitamine ja juhtimine ülimalt keerukas. Peamine takistus on ülikõrge temperatuur ja rõhk.
Võru Teatriateljee
Teatriateljee
pisi|"Võrumaa rituaalid" (2007/2008)
Tuumkütus
Tuumkütuse kasutamisega kaasnevad ohud
Kuna iga üksik aatom on võimeline kutsuma esile kaks kuni kolm uut lõhustumist, siis ilma välise sekkumiseta kasvaks protsessi kiirus plahvatuslikult. See võib sekundite jooksul viia kütuse sulamiseni ja tuumakatastroofini, nagu juhtus Tšornobõli katastroofis. Seetõttu tuleb jälgida, et iga lõhustumine põhjustaks keskmiselt täpselt ühe uue lõhustumise. See nõuab erimeetodite rakendamist, mis aitavad neutronite voogu kontrollida.
Võru Teatriateljee
Võru Teatriateljee lavastused 2001-2008
pisi|Madis Kõiv "Castrozza" (2007) pisi|Juhan Jaik / Jan Rahman "Painaja" (2006) pisi|Arthur Miller "Ilma luuminõ & muu äri" (2005)
Tuumkütus
Tuumkütuse kasutamisega kaasnevad ohud
Enim levinud viis ahelreaktsiooni juhtimiseks (enamjaolt küll vaid alustamiseks ja lõpetamiseks) on kontrollvarraste paigutamine reaktori tuumas asuvate kütusevarraste vahele. Õnnetuste ennetamiseks on saanud tavaks, et kõigis reaktorites on passiivsed ohutussüsteemid. See tähendab, et jaama tehnilise rikke korral juhib reaktor end ise seisma.
Võru Teatriateljee
Tunnustus
pisi|Madis Kõiv "Ennola" (2003)
Tuumkütus
Tuumkütuse kasutamisega kaasnevad ohud
Vähendamaks ohtlike jäätmete kogunemist, on välja pakutud reaktori töö käigus tekkinud väga radioaktiivsete ning seetõttu ohtlike aktinoidide (kõik peale U ja Pu) põletamine reaktorites.
Tuumaenergeetika laialdase leviku tõttu tuleb arvestada ohuga, et seda võidakse ära kasutada ebaeetilistel eesmärkidel. See seab piirangud plutooniumiga kauplemisele. Samuti võib arvestada, et sõjas on vastaspoole esimeseks sihtmärgiks just energiajulgeolek. Näiteks Iraani-Iraagi sõjas pommitati Iraagi ja Iraani tuumaobjekte. Lahesõja ajal kahjustasid Ameerika Ühendriikide väed 3 Iraagi tuumaelektrijaama ja üht uraanirikastusjaama. Nimetatud juhtudel saab vaid tänada inseneride oskust reaktori tuumasid kaitsta, kuna suurt tuumkütuse leket ei toimunud ühelgi juhul.
Kasutatavad elemendid
Eksisteerivad kaks peamist sõltumatut tuumkütuse tsüklit. Esimene neist, kasutatavam, põhineb uraanil. Selleks on mitu põhjust, millest ehk peamine on aastakümnetepikkuse kasutamise kogemus. Uraani põletamine on suhteliselt lihtne protsess ja selle tehnoloogia on juba põhjalikult välja töötatud. Samuti on uraan maakoores üpris laialt levinud ja selle maardlad on kõrge kontsentratsiooniga.
Teise tsükli keskne element on toorium. Tooriumi ainsa looduses esineva isotoobi toorium-232 poolestusaeg 14,05 miljardit aastat on suurem universumi vanusest. Siiski saab tooriumi neutronneeldumise abil muundada lõhustuvaks isotoobiks, täpsemalt uraan-233-ks, mille poolestusaeg on 159 200 aastat. Tooriumitsükli suurim toetaja ja arendaja on India, kelle valduses on veerand maailma tooriumivarudest.
Tuumasünteesi keskne element on vesinik. Potentsiaalselt on vesinik ja ta isotoobid kõige tõhusam inimesele tuntud energiaallikas. Kuigi põhimõtteliselt saab teistegi kergete tuumade liitumisel energiat toota, ei ole see kuigi levinud (näiteks liitiumi varud on piiratud).
Ülejäänud lähteained on kas nende elementide derivaadid, mõned neist kasulikud, mõned kahjulikud, või abimaterjalid, mis teevad tuumareaktorite ehitamise võimalikuks. Kuigi Aafrikas eksisteeris miljard aastat tagasi looduslik Oklo reaktor, kus vesi käitus moderaatorina ja käivitas väikesemahulise ahelreaktsiooni, on kontrollitava protsessi jaoks siiski tarvis väga spetsiifilist ja mahukat reaktorikompleksi. Tüüpiline tuumkütus sisaldab lisaks uraanile ja plutooniumile veel hapnikku, rauda, süsinikku ja teisi elemente. Keemiliselt puhast reaktorit ei ole võimalik ehitada.
Uraanil põhinevad kütused
Tuumaenergeetikas levinuim kütus on uraanipõhised kütusevardad. Sealjuures kasutatakse nii rikastatud kui rikastamata ehk looduslikku uraani. Looduslikust uraanist moodustab 0,71 massi% lõhustuv U-235 (poolestusaeg 703,8 miljonit aastat) ja ülejäänu peaaegu lõhustumatu U-238 (poolestusaeg 4,468 miljardit aastat, mis vastab umbes Maa vanusele). Ka rikastamata uraani saab kütusena põletada, kui kasutada sobivat moderaatorlahendust. Seda võimalust rakendavad spetsiaalsed jaamad, CANDU reaktorid. Nende puudus on kõrge hind, kuna moderaator (tavaliselt raske vesi) on väga kallis. Samas suurenevad sellega ennastsäilitava reaktsiooni tarvis kuluva kütuse maht ja seega reaktori ruumala. Tänapäeval on levinuim siiski rikastatud uraani kasutamine, mistõttu reaktorid ei pea olema nii mahukad.
Uraani rikastamine on võimalik tänu üliväikesele massierinevusele kahe isotoobi vahel. Esimene rikastatud uraani masstootmise meetod nii Ameerika Ühendriikides, Suurbritannias kui ka Nõukogude Liidus oli gaasdifusioon. Selles protsessis viiakse uraan gaasilisele kujule, täpsemalt uraanheksafluoriidiks UF6. Gaasdifusioon on aga väga energiamahukas ja seetõttu mindi järk-järgult üle tsentrifugaaleraldajatele. Tulevikus on plaanis kasutada isotoopilise koostise muutmiseks lasereid, mille abil ioniseeritakse valikuliselt üks kindel isotoop, mida saab seejärel elektrostaatiliselt või -magnetiliselt hõlpsasti ülejäänust eraldada.
Pärast uraani rikastamist toimub termaalreaktori tuumas järgmine protsess. Uraan-235 aatom neelab termaalneutroni, muundudes U-236-ks, mis laguneb 82% tõenäosusega hetkeliselt (poolestusajaga 100–120 ns) kaheks kildtuumaks, millega kaasneb gammakiirgus. Järele jääv isotoop U-236 on suhteliselt stabiilne (poolestusajaga 23,48 miljonit aastat) ja väikese neutronneeldumise ristlõikega, mis teeb temast neutronmürgi (aine, mis neelab neutroni, kuid ei lagune). See aeglustab reaktori tööd. Ka U-238 võib neutroni neelata, mille tulemusena tekib U-239, mis beetalaguneb kiiresti (poolestusajaga 23,45 minutit) hästilõhustuvaks plutoonium-239-ks, mille poolestusaeg on 24 100 aastat.
Uraan-238 muundumist plutooniumiks plaanitakse kasutada nn aretusreaktorites (inglise keeles breeder reaktor). Seda tüüpi reaktorites toodetakse korraga elektrit ja uut tuumkütust.
Kokkuvõttes jaotub tuumkütuse tootmine looduslikust uraanimaagist seitsmeks sammuks:
Metallilised kütused
Metallilise kütuse suurim eelis on hea soojusjuhtivus, mis võimaldab ehitada suuremaid ja hõlpsamini hallatavaid kütuseklastreid või –plokke. Puudus on aga halb käitumine kõrgetel temperatuuridel. 662 °C juures toimub metallilises uraanis faasisiire alfaolekust beetaolekusse, millega kaasneb termaalpaisumine. Et vältida varraste purunemist, on tarvis kütuse temperatuuri hoida sellest tasemest allpool. Kuid arvestades, et metallilist kütust kasutavates reaktorites on jahutiks metalle oksüdeeriv süsinikdioksiid, peab varraste pinda hoidma allpool 450 °C. Vastasel korral muutub kasutatav materjal liigselt plastiliseks.
Metallkütuse varraste tuumaks on rikastamata uraan, milles sisaldub metallide, neist enim raua ja alumiiniumi jääke. Kõik see asub magneesiumi sulamist AL80 valmistatud kestas, mis on välja töötatud CO2 oksüdeeriva mõju pidurdamiseks. Samas piirab selle pikaaegset hoiustamist vee all magneesiumi kalduvus veega reageerida.
Metallilised kütused on tänapäevaks aegunud tehnoloogia, kuid võimalik on nende taaskasutus seoses väljavaadetega uraanist ja plutooniumist tekkinud üliohtlike aktinoidide põletamiseks reaktorites.
Uraandioksiidil põhinev kütus
pisi|350px|Reisi- ja kaubalaevadel kasutatav surveveereaktori kütusekimp Uraandioksiidil (UOX, lühend ingliskeelsetest sõnadest uranium oxide) põhineb enamik moodsatest tuumaelektrijaamadest: nii keevveereaktorid (BWR, boiling water reactor), surveveereaktorid (PWR, pressurized water reactor) kui ka CANDU-tüüpi jaamad. Seda tüüpi kütust sisaldavad vardad peavad aga võrreldes metallilise kütusega olema suurema pinna ja ruumala suhtega, et kompenseerida halvemat soojusjuhtivust. Samas on oksiidil põhinev kütus tunduvalt vastupidavam kuumusele, sest ta on juba oksiidiks põlenud (siiski on võimalik tema edasine põlemine). Oksiidide kasutamiseks on üldiselt vaja uraani rikastada 3½–4%-ni.
Et oksiidil põhinevad kütusevardad peavad olema suhteliselt peened, võivad nad kõrgel temperatuuril puruneda. Selle vältimiseks on tarvis rohkem tähelepanu pöörata nende sobivale asetusele reaktorituumas ja tugevate kinnituste konstrueerimisele.
Tüüpiline oksiidil põhinev kütus ei erine kujult palju metallilisest. Peamine erinevus on kattematerjal. Magneesiumoksiidi asemel kasutatakse tsirkooniumi, mille eelis on väike termaalneutronite neelamisristlõige, või roostevaba terast. Uraanoksiid ise asub varrastes kokkusurutud ketastena.
Plutooniumdioksiidil põhinev kütus
Segaoksiidkütus (MOX, inglise keeles mixed oxide) sarnaneb uraanil põhinevaga, kuid sisaldab lisaks UO2-le ka plutooniumdioksiidi. Peamine erinevus võrreldes UOX-iga seisneb selles, et MOX ei pea olema uraani suhtes rikastatud. Seega saab kasutada aretusreaktorites toodetud plutooniumi ja tuumajäätmetest eraldatavat uraani-238.
Tüüpiline segaoksiidkütus sisaldab 7% plutooniumdioksiidi, millest omakorda 60–65% moodustab plutoonium-239. Võrdluseks: tuumarelvades kasutatava plutooniumi rikastusaste Pu-239 suhtes on 90–95%. See takistab MOX-reaktorite ehitamise lubamist riikides, mida rahvusvaheline üldsus umbusaldab.
Keraamilised kütused
Veelgi vastupidavamad temperatuuri suhtes on keraamilised kütused. Samuti on nad oksiididest tunduvalt parema soojusjuhtivusega. Üks neist leiaks kasutust NASA-s välja töötatud reaktorites. See on uraannitriid U2N3, mille suurim viga on lämmastik-14 neutronmürgisus, mis tähendab, et kogu lämmastik peaks olema N-15. Lämmastik-14 neelab neutroni, kiirates ise prootoni ja muundudes süsinik-14-ks, mis omakorda beetalaguneb poolestusajaga 5730 aastat tagasi N-14-ks.
Paremaid perspektiive pakub uraankarbiid U2C3, mis oleks ideaalne kütus IV põlvkonna reaktorite tarvis, näiteks gaasjahutusega kiire reaktor.
Vedelkütused
Peale keraamiliste kütuste on olemas vedeltuumkütused. Põhjus, miks nende kasutamist kaaluda, on vastavate reaktorite tugev tagasiside, mis teeb nendest väga stabiilsed jaamad. Samas on lekke korral antud kütus väga kergesti dispergeeruv, mis teeb temast suure ohuallika.
Tooriumil põhinevad kütused
Praeguse seisuga on maailmas vaid viis töötavat tooriumil põhinevat elektrijaama, mis kõik asuvad Indias. Tooriumireaktoreid on katsetanud läbi ajaloo ka Saksamaa, USA, Suurbritannia (koostöös Rootsi, Norra ja Šveitsiga), Holland ja Kanada.
Tooriumi eelised uraani ees on tema laialdasem levik maakoores, paremad füüsikalised omadused ning väiksem plutooniumi ja aktinoidide tootlus. Nagu uraanigi, saab teda puhastatud toorel kujul kasutada termaalreaktorites, mille keskne reaktsioon on lõhustuva U-233 moodustumine neutronneeldumisel:
Vesinikul põhinevad kütused
pisi|Deuteerium ja triitium moodustavad heeliumi tuuma ja neutroni Praeguse seisuga on vesinikul põhinevad elektrijaamad veel alles eksperimentaalfaasis. Kuigi selles vallas on tehtud viimase poole sajandiga tohutuid edusamme, prognoositakse tehnoloogia küpseks saamist alles 2050. aasta paiku. 2007. aastal ehitama hakatud ITER (International Thermonuclear Experimental Reactor, Rahvusvaheline Eksperimentaalne Termotuumareaktor) on Lõuna-Prantsusmaale ehitatav eksperimentaalne tokamak-reaktor, mis plaani järgi valmib 2019. aastal, on järgmine teetähis tähtede jõuallikast arusaamisel.
Termotuumajaama keskne reaktsioon on olemuselt lihtne:
D + T = α (3,5 MeV) + n (14,1 MeV)
Vesinikkütuse kasutamine erineb oluliselt tooriumil ja uraanil põhinevatest tsüklitest. Termotuumareaktsiooniks vajaliku ülikõrge, 100 miljoni kelvinini küündiva temperatuuri ja vastava rõhu tõttu on kütus reaktorituumas plasmaolekus.
Tokamak-tüüpi reaktorites tiirleb kütuseplasma perioodiliselt tänu ülijuhtivate magnetite tekitatud solenoidaalsele magnetväljale toroidikujulises reaktorituumas. ICF (inertial confinement fusion ehk inertsiaalvangistusega tuumaühinemine) kasutab ära ülikõrgeid rõhke, kutsumaks esile termotuumareaktsiooni madalamatel temperatuuridel. Protsess on olemuselt identne tuumapommi sütikuga, kus kriitiline mass saavutatakse tuumamaterjali kokkusurumisel. Inertsiaalse tuumasünteesi tarvis osatakse koostada kütusekuulikesi, millest igaühes on ligi 10 mg vesinikkütust. Energeetiliselt oleks üks kuulike võrdne barreli naftaga.
Kolmanda astme linn
Kolmanda astme linn oli 1. mail 1938 jõustunud linnaseaduse alusel linn, kus oli vähem kui 10 000 elanikku.
Kolmanda astme linnad olid Antsla (1. mail 1938 1599 elanikku), Elva (2058 elanikku), Haapsalu (4811 elanikku), Jõgeva (1471 elanikku), Jõhvi (2431 elanikku), Kallaste (1576 elanikku), Keila (1139 elanikku), Kilingi-Nõmme (1963 elanikku), Kunda (1963 elanikku), Kuressaare (4754 elanikku), Kärdla (1497 elanikku), Mustla (1033 elanikku), Mustvee (2652 elanikku), Mõisaküla (2404 elanikku), Otepää (2133 elanikku), Paide (3396 elanikku), Paldiski (707 elanikku), Petseri (4854 elanikku), Põltsamaa (2921 elanikku), Sindi (2083 elanikku), Suure-Jaani (1100 elanikku), Tapa (3739 elanikku), Tõrva (3069 elanikku), Türi (3223 elanikku) ja Võru (6399 elanikku).
Kolmanda astme linnas oli linnavalitsuse juhi ametinimetuseks maakonnalinnades (Haapsalu, Kuressaare, Paide, Petseri ja Võru) linnapea ja teistes linnades linnavanem.
Arona
Arona on linn Itaalias Piemonte maakonnas Novara provintsis. Asub Lago Maggiore järve ääres.
Arona vaatamisväärsusteks on gigantne kardinal Carlo Borromeo pronksist ausammas, mille tippu on võimalik ronida. Kardinal Borromeo sündis Aronas 1538. aastal. Linnakeses asub ka Borromeo perekonnale pühendatud Santa Maria kabel.
Resümee
Resümee ehk kokkuvõte (prantsuse keeles résumé, inglise keeles summary / resume) on artikli kokkuvõtlik, oluliste seisukohtade ja väidete ülevaatlik esitus, mis sageli on põhitekstist erinevas keeles s.o – uurimistöö võõrkeelne lühikokkuvõte.
Resümee ülesandeks on anda ülevaade töö eesmärgist, käsitletavatest probleemidest, nende lahendustest ning saadud tulemustest lugejale, kes ei valda keelt, milles töö on kirjutatud. Resümee on omamoodi süntees töö sissejuhatusest ja kokkuvõttest. Resümee on kokkuvõte/lühiversioon uurimusest, mille kirjutamisel on oluline silmas pidada, et lugejal peaks olema teema kohta mingi teadmine, kuid samas peab kirjutis andma piisavalt taustinformatsiooni uurimuse kohta, et moodustuks terviklik, ülejäänud teadustekstist eraldiseisvalt mõistetav tekst; resümee peaks sisaldama kõiki originaalteksti osi, kuid lühivormis; resümee pikkus on soovitatavalt 1/10 ülejäänud teadustekstist. Eesmärk on võimalikult täpselt ja lühidalt edasi anda teksti sisu või peamisi mõtteid oma sõnadega. Oluline on faktiline korrektsus (ei lisata ise midagi, mida tekst ei toeta), kõige tähenduslikumate detailide esitamine ning see, et ise ei tehta kokkuvõtet ei tekstist ega muust, mis tekstiga seotud.
Resümee on tavaliselt kokkuvõte tööst tulenevatest järeldustest. Järeldustest peab selguma, kas töös püstitatud eesmärk on saavutatud ja kas hüpotees võeti tõesena vastu või lükati uuringutega tagasi. Esitatakse ka edaspidised ettepanekud, mida on tarvilik veel uurida. Kokkuvõte lisatakse kirjutise lõppu või kui tegemist on päises oleva resümeega, siis asetatakse see kirjutise algusse. Viimases võetakse kokku peamised kirjutise osad-teemad. Resümee on võimalikult põhjalik ent lakooniline ülevaade tööst, eesmärgist, käsitlevatest probleemidest, uurimismetoodikast, tulemustest ja järeldustest Vajadusel esitatakse resümees ka olulisemad arvandmed, lisatakse joonis vms. Erilist tähelepanu pööratakse terminoloogilisele täpsusele.
Resümee koosneb kolmest andmelõigust: tiitelandmeist, 5–15 võtmesõnast ja resümee tekstist. Resümees osutatakse tähtsamatele punktidele artiklis, kõnes. See on lühike, loetav või ettekantav umbes minuti jooksul. Resümee on nii pikk kui on otstarbekas, mitte pikem. Sõnastus on selge ja konkreetne. Kui võimalik, tuleb resümee mahutada ühele leheküljele, sest teist lehekülge sageli ei loeta. Kasutatakse tegusõnu, kus võimalik: analüüsiti, planeeriti jne. Oma tegevust rõhutatakse. Kirjavead on lubamatud.
Aare (täpsustus)
Aare on väärisasjade kogum, mille tarbimine või müümine on pikaks ajaks edasi lükatud.
Aare
Aare on väärisasjade kogum, mille tarbimine või müümine on pikaks ajaks edasi lükatud. Aare on sageli peidetud.
Bengal
Bengal (bengali বঙ্গ (Baṅga)) on piirkond Ees-India kirdeosas, Gangese-Brahmaputra delta-alal.
Ajalooline Bengal jagati 1947. aastal (Briti India iseseisvumisel) kaheks: hinduistidest bengalitega asustatud Lääne-Bengal jäi India, islamiusulistest bengalitega asustatud Ida-Bengal Pakistani koosseisu. Ida-Pakistan iseseisvus Bangladeshi nime all 1971. aastal.
Suurem osa Bengalist on asustatud bengalitega.
Suurimad linnad on Kolkata ja Dhaka.
Aamulehti
thumb Aamulehti ('Hommikuleht') on Soomes Tamperes väljaantav soomekeelne päevaleht.
Ta on tiraažilt Soomes ajalehe Helsingin Sanomat järel teine päevaleht. Aastal 2005 oli lehe tiraaž argipäeviti 136 743 ja pühapäeviti 140 703. Lugejaid on aastatel 2005–2006 tehtud turu-uuringu andmetel 319 000. Ka lugejate arvu poolest on ta Soomes teisel kohal.
Lehe esimene number ilmus 3. detsembril 1881.
California lipp
Lipu küljepikkuste suhe on 2:3. Lipu valgel taustal on rohelisel mururibal vasakule sammuv pruun grisli, vasakul ülanurgas punane viiharuline täht ja karu all suurtähtedes kiri "CALIFORNIA REPUBLIC". Lipu allääres on punast värvi triip (kuuendik lipu laiusest).
Aamulehti
Alates 1998. aastast kuulub leht kontserni Alma Media.
California osariigi pitsat
thumb|California osariigi pitsat California osariigi pitsat on Ameerika Ühendriikide California osariigi sümbol. See on kasutusel alates 1849. aastast.
Ferenc Gyurcsányi teine valitsus
Ferenc Gyurcsány teine valitsus astus ametisse 9. juunil 2006, pärast seda kui valitsus oli võitnud 2006. aasta Ungari parlamendivalimised. Paari kuu jooksul selgus, et valimiste võitmiseks oli valitsus varjanud varasema üle jõu elamise kulude katmiseks vajalikke muudatusi, mis rahvamassidele tugevalt tasku pihta käisid. Puhkenud rahutustelaines nõuti valitsuse tagasiastumist ning kohalikud valimised sama aasta sügisel Gyurcsányi partei kaotas. Valitsus siiski tagasi ei astunud.
14. aprillil 2009 astus Gyurcsány tagasi ning uueks peaministriks sai Gordon Bajnai.
Abasthumani
Abasthumani (gruusia omaladinas Abastumani) on alev ja kuurort Gruusia lõunaosas.
Abasthumanis on soodat ja väävlit sisaldavad soojaveeallikad temperatuuriga 30–39,9 °C. 19. sajandil tekkis sinna populaarne kuurort. Rajati palju sanatooriume tuberkuloosi, bronhiaalastma, aneemia ning südame- ja veresoonkonna haiguste raviks. Pärast Gruusia iseseisvumist 1991. aastal sanatooriumiturism lakkas ja kõik sanatooriumid tuli sulgeda. Vahepeal on kaks sanatooriumi uuesti avatud.
Kanobili mäel avati 1892. aastal Venemaa esimene astronoomiline mägiobservatoorium. 1932. aastal lisandus astrofüüsikaobservatoorium. Aastaks 1990 oli seal avastatud 558 tähte. 1930ndatel saksa ekspeditsiooni rajatud kuplis on praeguseni töötav Jena Carl Zeissi tehases ehitatud refraktor.
Koha järgi on nimetatud asteroid 1390 Abastumani.
Philippe Pétain
pisi| Henri Philippe Benoni Omer Joseph Pétain (24. aprill 1856 – 23. juuli 1951) oli Prantsusmaa sõjaväelane (Prantsusmaa marssal, 1918) ja riigipea aastail 1940–1944.
Pétaini tegevus Teise maailmasõja ajal
"Olin teiste diplomaatide hulgas kohal, kui seadusandlik kogu rõhuva häälteenamusega andis marssal Pétainile carte blanche'i valitsemiseks ja riigi ümberkorraldamiseks ning valis ta lahkunud president Lebrun'i asemel riigipeaks. Samuti seisin kui noorim saadik ritta ülesseatuna teiste saadikute hulgas viimasel kohal – minu järele chargés d'affaires'id, – kui marssal meid vastu võttis. Pétain'i kohta olen igasugu jutte kuulnud, muuseas seda, et ta oli külm ja ebameeldiva iseloomuga, kuid sel vastuvõtul olin liigutatud, kui ta minu juurde jõudes päris isalikul viisil püüdis mind trööstida Eestit tabanud õnnetuse puhul." (Oskar Mamers. Häda võidetuile. Kirjastus EMP, Stockholm, 1958, lk. 168).
Prantsusmaa riigipeaks saades kasutas Pétain oma võimu kohe karmide meetmete rakendamiseks. Ta käskis töölt lahti lasta kõik kommunistlikult meelestatud teenistujad, kuulutas välja antisemiitlikud seadused ja laskis vangistada kõik välismaalased, kaasa arvatud tsivilistidest sakslased, sest Prantsusmaale sattunud sakslaste hulgas oli palju kommuniste. Ta organiseeris Prantsusmaa Võitlejate Leegioni, millele lisandusid Leegioni Sõbrad ja Leegioni Kadetid. Need organisatsioonid ei osalenud võitlustes, kuid kuulusid režiimi juurde. Erugeneralissimusena juhtis ta Vichy riiki sõjaliste meetoditega.
11. novembril 1942 sisenesid Saksamaa väed okupeerimata tsooni vastuseks liitlaste Põhja-Aafrikas alanud operatsioonile Tõrvik ja Vichy admirali François Darlani nõusolekule minna üle liitlaste poolele. Kuigi Vichy valitsus jäi vormiliselt iseseisvaks, jäi Pétain riigipeaks üksnes vormiliselt, mitte sisuliselt. 7. septembril 1944 paigutati Pétain ja kogu tema valitsuskabinet Saksamaale Sigmaringenisse, kus nad nimetasid end eksiilvalitsuseks. See lõpetas oma tegevuse aprillis 1945.
15. augustil 1945 mõisteti Philippe Pétain surma kollaboratsionismis ehk reetmises. Talle määrati surmanuhtlus mahalaskmise läbi. Charles de Gaulle, Neljanda vabariigi Ajutise valitsuse president sõja lõpul, andis talle armu ning muutis tema karistuse kõrge vanuse ja Esimeses maailmasõjas osutatud teenete eest eluaegseks vanglakaristuseks. Ta paigutati vanglasse, mis asus Yeu saarel Atlandi ookeani rannikul, kus muutus varsti täiesti seniilseks ja vajas pidevat hooldust. Ta suri vanglas 95-aastaselt ja maeti mereväe kalmistule vangla lähedal. Aeg-ajalt on tehtud ettepanekuid matta ta säilmed ümber hauda, mis tema jaoks on Verduni lähedal ette valmistatud.
Üldse mõrvati Prantsuse ametlikel andmetel ilma kohtu või juurdluseta 10 000 inimest, kuid tegelik arv võib olla kuni kümnekordne. Kommunistide esialgses "reeturite" nimekirjas oli neli miljonit nime, kümnendik prantsuse rahvast. Lõpuks, pärast Charles de Gaulle'i võimuletulekut, represseeriti vaid 40 000 inimest.
Tsitaat
Prantsusmaal on tänapäeval vähem sõpru, liiga vähe lapsi, liiga vähe relvi ja liiga vähe liitlasi. Võtkem õpetust kaotatud lahingust. Nüüd on meid tabanud õnnetus. Ma olin teie juures kuulsuspäevadel, kuid ka praegustel süngetel päevadel jään ma teie juurde (raadiokõne 20. juunil 1940).
Urmas Hallika
Urmas Hallika (sündinud 6. novembril 1973) on Eesti riigiametnik.
Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli majandusteaduskonna ja õppinud Tallinna Tehnikaülikooli doktoriõppes.
Alates 1. jaanuarist 2005 kuni 18. juunini 2007 töötas ta Tallinna Linnakantselei arendusdirektorina, seejärel oli Keskkonnaministeeriumi siseauditi osakonna juhataja.
2011. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta Erakonna Eestimaa Rohelised nimekirjas valimisringkonnas nr 7 esinumbrina ja sai 303 häält. Tema valimiskampaanias kasutati Eestis esmakordselt avalikus kohas flashmob 'i (26. veebruaril 2011 Narvas, Sillamäel ja Jõhvis samal ajal).
Anne Arrak
25. oktoobril 2009 toimunud esimese saate hääletuse tulemusena pidi Arrak lahkuma, kui selgus, et telefonihääletuse ajal ei saanud EMT kliendid tehnilistel põhjustel saatesse helistada. Seetõttu kutsuti ta saatesse tagasi ning astus üles ka järgmises saates. .
Süsteemne erütematoosne luupus
Süsteemne erütematoosluupus ehk süsteemne erütematoosne luupus ehk söötraig ehk luupus (ladina keeles lupus erythematosus systemicus; lühend SEL) on osal loomadest ja inimestel esinev krooniline põletikuline multisüsteemne autoimmuunhaigus, mis võib kahjustada kõiki kudesid (sh sidekude).
Anne Arrak
Anne Arrak osales ka "Eesti otsib superstaari" teise hooaja (2008) saadetes, kus langes välja stuudiovoorus.
Süsteemne erütematoosne luupus
Teatud tüüpi autoantikehade ülemäärase produktsiooni ja nendest tekkivate immuunkomplekside kaudu hakkavad immuunsüsteemi teatud rakud ja humoraalsed mehhanismid töötama organismi enda struktuuride vastu ning ründavad oma kudesid, eeskätt veresooni, liigeseid, nahka ja muid elundeid.
Etioloogia ja patogenees
Etioloogia on ebaselge. Luupust peetakse tänapäeval suure tõenäosusega geneetiliseks seisundiks (seotud mitme sõltumatu geeniga, mis mõjutavad immunoregulatsiooni, antikehade teket ja hormoonide metabolismi). Arvatakse, et oma roll on organismis latentselt püsival viirusnakkusel. Luupuse mudelorganismiks teadusuuringutes on laborihiired.
Anne Arrak
Anne Arrak on lõpetanud 2007. aastal Miina Härma Gümnaasiumi. Ta on olnud Ursel Oja õpilane. Seejärel õppis ta Tartu Ülikooli Viljandi kultuuriakadeemias džässmuusika osakonnas.
2013. aastast on Anne Arrak ansambli Portread solist.
Süsteemne erütematoosne luupus
Etioloogia ja patogenees
Süsteemne erütematoosne luupus kuulub mitteelundispetsiifiliste autoimmuunsete haiguste hulka, mille puhul esineb lai tsirkuleerivate autoantikehade spekter. Esinevad (raku)tuumavastased antikehad (akronüümne tähistus ANA), eriti iseloomulikud luupusele on just on kaheahelalise DNA-vastased antikehad. DNA-vastased antikehad moodustavad immuunkomplekse, mille koostisse kuuluvad natiivne DNA, selle vastane antikeha ja immuunkompleksile lisandunud komplement. Kui sellised immuunkompleksid jäävad eemaldamata, ringlevad need koos verega ja ladestuvad kapillaaride basaalmembraanis, neerudes, nahas jt elundites ning on kesksel kohal tekkiva koekahjustuse patogeneesis.
Häiritud on ka immunoloogiline homöostaas ja esineda võib nii T- kui ka B-lümfotsüütide hüpersensitiivsust ja hüperreaktiivsust.
Kliiniline pilt
Luupuse haiguspilt on haigeti vägagi erinev. SEL-i esmasteks ilminguteks on võib olla reumatoidartriiti meenutava artriidi liigesevorm, nõrkus, kõhnumine, lümfadenopaatia, nahalööve jpt.
Luupuse rahvusvaheline klassifikatsioon
Süsteemne erütematoosluupus rahvusvahelise haiguste klassifikatsiooni kohandused RHK-10 alamjaotistena
Eristusdiagnoos
SLE-d tuleb eristada (teha eristusdiagnoos) teistest haigustest, millel võib esineda sarnaseid sümptomeid, näiteks reumaatiline palavik (lastel), reumatoidartriit, juveniilne idiopaatiline artriit, glomerulonefriit, süsteemne skleroos, vaskuliit, lümfoom, aneemia, alaäge bakteriaalne endokardiit, leukeemia, sarkoidoos, bakteriaalne sepsis, leepra, infektsioosne mononukleoos, polümüosiit ja ravimitest indutseeritud luupusest.
Ravi
Luupus on tänapäeval veel ravimatu haigus. Üldistest nõuetest tuleks mainida eelkõige rahu ja puhkust, hoiduda ülemäärasest palavusest ja päikesekiirgusest. Olulisel kohal on ka rasvavaene dieet ning hoiduda tuleb keskmise ja suure östrogeenisisaldusega rasestumisvastastest preparaatidest (antibeebipillidest).
Medikamentoosset ravi teeb reumatoloog. Medikamentoosses ravis kasutatakse SEL-i korral, olenevalt sümptomitest, pikaajaliselt (tihti kuude kaupa) bioloogilist ravi, NSAID-e, immunosupressante, metüülprednisonooli, tsüklofosfamiidi, hüdroksüklorokiini ja asatiopriini ning kesknärvisüsteemi kahjustuse korral ka sobivaid antidepressante.
Täiendava ravina kasutatakse vajadusel D-vitamiini (kaltsiumiga), aspiriini, bifosfonaate, statiine ja muid ravimeid.
Henno Käo
pisi|Henno Käo (vasakul) ja [[Ott Arder 2002. aasta detsembris. Foto: Jaak Urmet]] Henno Käo (10. jaanuar 1942 Laheküla (praegu Allikalahe) – 2. juuli 2004 Tallinn) oli eesti raamatukunstnik, lastekirjanik ja luuletaja.
Elukäik
Töötas aastatel 1963–1968 Tallinnfilmi nukufilmi kunstnikuna, 1969–1982 Tallinna Puhkeparkide Direktsioonis. Pärast seda oli vabakutseline.
Looming
Kunstnikuna on ta tuntud eeskätt raamatuillustraatorina, kuid ta on loonud ka pastell- ja akvarellmaale ning kujundanud eksliibriseid. On osa võtnud kirja- ja karikatuurinäitustest. Tema karikatuure on avaldatud näiteks ajakirjas Pikker ja teabelehes Memento.
Käo oli ansambli Peoleo üks asutajaid, laulusolist, kitarrist ja laulusõnade looja. Tema laulutekste esitasid teisedki ansamblid, näiteks Kukerpillid.
Aleuroliit
pisi|Aleuroliit Aleuroliit on valdavalt aleuriidist koosnev settekivim.
Aleuroliit on purdkivim. Nagu nimetusest näha, koosneb ta peamiselt (rohkem kui 2/3 ulatuses) aleuriidile vastava terasuurusega osakestest (see suurus on 2–62,5 μm). Terasuuruselt on ta savi ja liiva vahepealne sete. Savi terasuurus on väiksem ja liiva terasuurus on suurem kui aleuroliidil.
Aleuroliit meenutab liivakivi, kuid on sellest peenemate teradega ja seetõttu siledama pinnaga. Aleuroliit erineb liivakivist oluliselt selle poolest, et poorid temas on palju väiksemad ja ta sisaldab sageli märksa rohkem saviosakesi.
Kuigi aleuroliiti aetakse vahel savikildaga segi, puuduvad aleuroliidil savikildale omane lõhelisus ja laminatsioon ehk õhukeste kihtide eraldumine kivimi pinnalt. Aleuroliit võib sisaldada konkretsioone. Välja arvatud juhul, kui saviosakeste sisaldus aleuroliidis on suur, jääb stratifikatsioon ehk lademelisus kivimis varjatuks ja aleuroliit kipub murenema kaldus nurga all, mis ei ole seotud lasumusega.
Esimesena kirjeldas aleuroliiti teaduslikult nõukogude petrograaf A. N. Zavaritski 1930.
Eesti Kultuurifondi aastapreemia
Eesti Kultuurifondi aastapreemia oli 1988–2000 Eesti Kultuurifondi igal aastal välja antavad preemiad isikutele nende silmapaistvate saavutuste eest kultuuri valdkonnas. Preemiate puhul võidi välja anda suur aastapreemia, (harilik) aastapreemia ja preemiad. Näiteks 1997 oli suure aastapreemia summa 25 000 krooni, (harilike) aastapreemiate summa 15 000 krooni ja preemia summa 5000 krooni.
Preemiad määras Eesti Kultuurifondi nõukogu.
Asulad (J)
Asulad (J) loetleb Vikipeedias olemasolevaid ja kavatsetavaid artikleid asulatest, mis algavad J-tähega.
Eesti otsib superstaari (kolmas hooaeg)
Telesarja "Eesti otsib superstaari" kolmas hooaeg algas sügisel 2009. Saadet tootis RUUT ja kandis üle TV3. Võistluse võitis Ott Lepland.