cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ökosüsteemsed teenused
Turu ja tootega seotud riskid ja võimalused
Riskid äridele on seotud klientide valiku muutumine konkurendi toodete kasuks, mis on keskkonnasõbralikumalt toodetud.
Võimalused seotud sama vooluga kaasa mineku ja ise keskkonnasõbralike toodete arendamisega, mis klientide meelemuutust arvestaks.
Rahanduslikud riskid ja võimalused
Võimalused seotud pankade ja investorite valikute langemisega ressursside säästlikke ja jätkusuutlikke tootmisviise kasutavate ettevõtete kasuks.
Rohumaade ökosüsteemiteenused
Rohumaid eristatakse sõltuvalt nende omadustest mitmel erineval viisil, arvestades nende kujunemisprotsessi ja elupaiga- ning liigirikkust. Lisaks aga erinevad rohumaatüübid teineteisest pakutavate ökosüsteemiteenuste poolest.
Kultuurrohumaa on külviga rajatud rohumaa (heinamaa või karjamaa), mida uuendatakse külviga regulaarselt, et saada võimalikult palju rohumassi. Kultuurrohumaad on tavaliselt intensiivses kasutuses ja väetatud ning sealne elustik on üsna liigivaene. Kultuurrohumaadelt saab võrreldes teiste rohumaatüüpidega kõige rohkem loomasööta. Ühtlasi tähendab see ka suuremat kogust piima- ja lihasaadusi. Samas on teiste teenuste kättesaadavus püsirohumaade ja poollooduslike rohumaadega võrreldes oluliselt madalam. Näiteks saab kultuurirohumaadelt kosmeetika- ja ravimitööstuse jaoks vajalikke taimi ainult siis, kui neid liike on külvatud. Reguleerivaid teenused, mis soodustavad kõrge loodusväärtusega liikide elupaikade tekkimist ja tolmeldajate tegevust, pakuvad kultuurniidud aga vähem. Kliimamuutustele suurt mõju avaldav süsiniku sidumise võime on kultuurrohumaadel samuti oluliselt väiksem.
Mobiilpositsioneerimine
Mobiilpositsioneerimine ehk mobiiltelefoni asukoha määramine tähendab telefoni asukoha geograafiliste koordinaatide määramist raadiolaine abil.
Geograafilised koordinaadid määratakse nii nagu kõikide geograafiliste objektide puhul: x-koordinaat ehk pikkuskraad, y-koordinaat ehk laiuskraad, z-koordinaat ehk kõrgus merepinnast. Lisaks käib iga koordinaadi määranguga automaatselt kaasas ajatunnus. Ebatäpsemate ja odavamate positsioneerimisandmete puhul on asukoht määratud väiksema täpsusega, näiteks võrgukärje täpsusega (Cell Global Identity – CGI). Mobiilpositsioneerimine toimub tavaliselt võrgu-, GPS-i- või telefonipõhiselt. Võrgupõhise määrangu puhul leitakse telefoni asukoht mobiilivõrgu antennide suhtes. Tavaliselt määratakse telefoni suund ja kaugus antenni või antennide suhtes.
Raadiovõrk ja mobiiltelefonid
Euroopas ja mitmel pool mujal maailmas on levinuimaks mobiilvõrgu standardiks GSM. Sidevõrk pakub andmekommunikatsiooni võimalusi standardse raadioühenduse mobiiltelefonidega (üldisemalt nimetatakse neid terminalideks), mida saavad kasutada teenuste kasutajad. Mobiiltelefon võimaldab LBS-teenuse läbi kahe funktsiooni: telefon kui suhtlemisvahend, millega saab näiteks WAP-i sirvida ning SMS-e saata ja vastu võtta. Teisalt on võimalik määrata mobiiltelefoni geograafilist asukohta ja luua sellega asukohapõhiseid teenuseid.
Sidesõlmed mobiilivõrgus
Teenuste jaoks on mobiiltelefoni kui sidevahendi puhul oluline eristada järgmisi GSM-võrgu seadmeid:
Abisõlmed
Lisaks kommunikatsioonile ja positsioneerimisele on rakenduste ja teenuste loomiseks ning töötamiseks olulised mõningad abiseadmed:
Positsioneerimisserver
Mobiiltelefoni kui positsioneerimisvahendi kasutamiseks on vajalik, et GSM-võrgus töötaks positsioneerimisserver ehk asukoha määramise võimaldaja (MLC, Mobile Location Center, nimetatakse ka location enabler). Selle peaülesandeks on määrata mobiilterminali asukoht, korjates infot võrgu eri sõlmedest ning arvutades koordinaadid.
Asukohateenuste vahevara
LBS middleware on lisaseade, mille ülesandeks on siduda LBS-teenusele vajalikud võrguühendused ja lisateenused ühtsesse liidesesse (API-sse), nii et LBS-teenus peab pöörduma vaid ühte mobiilioperaatori juures asuvasse teenusesse, saades sealt kõik vajalikud funktsioonid. Middleware'i peamiseks ülesandeks on seega ühenduste koondamine ja teenuste loomise lihtsustamine.
Tüüpilised LBS vahevara realisatsiooni konkreetsed funktsioonid on LBS-teenuse ühenduse turvamine (autoriseerimine, side krüpteerimine), positsioneerimine (asukoha täpsustamine), lõppkasutaja telefoninumbri peitmine kolmandate osapoolte jaoks, sõnumite (SMS, MMS, jms) vahendamine, WAP-teenuse vahendamine, arvelduse korraldamine, teenuste töö ja kvaliteedi (nt kiiruse) jälgimine. Mitmete vahevarade lisafunktsiooniks on nn GIS-funktsioonid: kaardipildi genereerimine, teekonnaarvutused, geokodeerimine, reverse-geokodeerimine jms asukohapõhised päringud.
Asukoha määramine
Mobiiltelefoni asukoha määramine toimub üldistatult kolmes etapis:
Asukoha arvutamine
Asukoha arvutamiseks loodud meetodid:
Kättesaadavus
Mobiilpositsioneerimine kui teenus on tasuta kättesaadav praktiliselt kogu maailmas ja kõikjal – eeldusel, et on piisavalt avatud taevas. Vaja on vaid terminalseadet. Teenus osutub kättesaamatuks või piiratuks aga järgmistel põhjustel:
Kvaliteet
Mobiilpositsioneerimise kvaliteeti (mobiilioperaatorid kasutavad mõistet QoS, Quality of Service) mõõdetakse mitmete parameetrite abil:
Austraalia tömbisabaline karjakoer
Austraalia tömbisabaline karjakoer on Austraaliast pärinev koeratõug.
Tõustandardis on koera kasutuse kohta muuhulgas kirjas järgmist: „Tõu nimetus viitab tema põhilisele funktsioonile, milles talle võrdset ei ole – ta suudab valvata ja hoida karja nii lagedal kui ka piiratud alal ning seda ka karmides ilmastikutingimustes.“
Sama allikas lisab koera käitumise/iseloomu kohta muuhulgas kirjas järgmist: „„Tömpsabal“ on loomulik karja valvamise ja ajamise anne. Iseloomult on ta lojaalne, julge ning pühendunud. Ta on alati valvas, tähelepanelik ning sõnakuulelik, ent võõraste suhtes umbusklik.“
Rozalija Šor
pisi pisi|Rozalija Šor (1914) Rozalija Šor (Розалия Осиповна Шор; 24. juuni (12. juuni) 1894 Kaunas – 18. märts 1939 Moskva) oli keeleteadlane ja kirjandusloolane.
Ta oli esimene naisprofessor keeleteaduse alal Venemaal.
Elukäik
Isa oli arst ja bakterioloog, ema oli võõrkeelte õpetaja ja hambaarst. Rozalijal oli vanem vend Mark. Kui Rozalija oli kuuenädalane, asus perekond elama Moskvasse.
Aastal 1921 lõpetas ta 1. Moskva Riikliku Ülikooli keeleteaduse alal ning jäi sealse võrdleva keeleteaduse kateedri juurde. Hiljem töötas ta Keele ja Kirjanduse Instituudis, Ida Rahvaste Instituudis, Riiklikus Kunstiteaduste Akadeemias, Riiklikus Kunstiteaduse Akadeemias, Keeleteaduse Teadusliku Uurimise Instituudis, Aserbaidžaani Riiklikus Ülikoolis, Pedagoogide Kvalifikatsiooni Tõstmise Instituudis, Põhjarahvaste Instituudis, Moskva Kirjanduse, Filosoofia ja Ajaloo Instituudis, Moskva Riiklikus Lingvistikaülikoolis ja Leningradi Ajaloo, Filosoofia ja Lingvistika Instituudis.
Alates 1936. aastast oli ta Kõrgkooli Asjade Komitee ekspertkomisjoni liige.
Aastal 1936 sai ta väitekirja kaitsmata, honoris causa, lingvistika- (filoloogia)doktori kraadi.
Ta oli 1920. aastast Moskva Lingvistikaringi tegevliige, 1917–1923 Moskva ülikooli lingvistikaseltsi liige.
Ta oli kirjandusentsüklopeedia toimetusbüroo liige, toimetaja teemal "lingvistika ja poeetika" ning kirjutas sinna artikleid allkirjadega Р. Ш., R. S., Р. Шор).
Ta suri rinnavähki. Maeti Novodevitšje kalmistule.
Teadustegevus
Ta kirjutas põhiliselt saksa ja vanaindia keeleteadusest, üldkeeleteaduse alal ja keeleteaduse ajaloost.
Ta tõlkis vene keelde valiku "Pantšatantrast" (1930) ja "Vetāla kakskümmend viis juttu" (1939).
Vladimir Alpatovi hinnangul oli Šor väga erudeeritud, kuid tal oli vähe originaalseid ideid. Juri Stepanovi hinnangul andis Šor vaieldamatu panuse nii teoreetilisse kui ka ajaloolisse keeleteadusesse; ta oli laialt ja fundamentaalselt haritud ning originaalselt mõtlev keeleteoreetik; tema tööd sanskriti keelest ning turgi ja kaukaasia keelte foneetikast ja grammatikast pole teaduslikku väärtust kaotanud. (С. М. 1995)
Isiklikku
Tema abikaasa oli keeleteadlane Nikolai Tšemodanov. Aastal 1926 sündis tütar Jevgenija Šor, mälestuste autor.
Ta valdas 16 keelt (kõik neist indoeuroopa keeled) ja tal oli fenomenaalne mälu. Ta töötas väga palju, kodus söögilaua taga poole ööni, puhkust võttis ainult kahel viimasel eluaastal.
Tartu linnavolinike loend (1927)
Tartu linnavolinike loend (1927) on 18. ja 19. detsembril 1926 valitud Tartu linnavolikogu linnavolinike loetelu.
Cruzeiro Esporte Clube
Cruzeiro Esporte Clube on Brasiilia jalgpalliklubi, mis tegutseb Minas Geraisi osariigis Belo Horizontes. Klubi mängib Brasiilia kõrgliigas Série A ja Minas Geraisi osariigi meistrivõistlustel Campeonato Mineiro. Cruzeiro kodustaadion on Mineirão, mis mahutab 62 000 pealtvaatajat.
Klubi asutasid 2. jaanuaril 1921 Itaalia immigrandid. Selle eellane oli 1910. aastal asutatud Yale Atlético Clube. Kuni 1925. aastani võisid klubi meeskonnas mängida ainult Itaalia päritolu mängijad. Minas Geraisi osariigi meistrivõistlused võideti esimest korda 1926. aastal.
Keskaegne Lihula
Keskaegne Lihula MTÜ  on Eesti mittetulundusühing. Seltsi eesmärk on põhikirja järgi "Lihula ja ajaloolise Läänemaa kultuuripärandi uurimisele, arheoloogilisele väljakaevamisele, väljakaevatud ehituskonstruktsioonide konserveerimisele, eksponeerimisele ja korrastamisele kaasaaitamine ning kultuuripärandi tähtsuse avalikkusele teadvustamine".
Cruzeiro Esporte Clube
Cruzeiro on Brasiilia üks edukamaid ja osariigi edukaim klubi. See on tulnud neljal korral Brasiilia meistriks, esimest korda 1966. aastal, mil alistati tolle aja üks tugevamaid meeskondi Santos, ning viimati 2014. aastal. Brasiilia karikavõistlused Copa do Brasil on võidetud kuuel korral, millega ollakse riigi edukaim klubi. Osariigi meistrivõistlused on võidetud 39 korral. 2003. aastal võideti ühe hooaja jooksul nii Brasiilia meistrivõistlused, Brasiilia karikavõistlused kui ka osariigi meistrivõistlused.
Cruzeiro on olnud edukas ka rahvusvahelise tasemel. Aastatel 1976 ja 1997 on tuldud Lõuna-Ameerika klubide meistrivõistluste Copa Libertadores võitjaks ning aastatel 1991 ja 1992 Lõuna-Ameerika klubide karikavõistluste Copa Sudamericana võitjaks. Lisaks on võidetud 1998. aastal Lõuna-Ameerika superkarikas Recopa Sudamericana.
2019. aasta hooajal jäi Cruzeiro Brasiilia kõrgliigas 17. kohale ja langes esimest korda klubi ajaloos Brasiilia kõrgliigast välja. Brasiilia kõrgliigas mängitakse uuesti alates 2023. aastast.
Cruzeiro kauaaegseks rivaaliks on olnud Atlético Mineiro ning nende vahelised mängud on tuntud nime all Clássico Mineiro.
Klubi maskott on rebane. Klubi ametliku hümni "Hino ao Campeão" autor on Jadir Ambrósio.
Praegune meeskond
''Seisuga 27. juuli 2023''
Saavutused
pisi|Klubi fännid mängu ajal [[Mineirãol]]
Keskaegne Lihula
Ühing asutati 1993.
Taga-Põlliku
Taga-Põlliku (varem ka Põllika) oli küla Raplamaal. Küla jääb tänapäeval Suurekivi küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Türi kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil Leedi, Määrissoo ja Taga-Põlliku küla liitmisel moodustati uus küla: Suurekivi küla.
Brigi
Brigi (ka Briģi, latgali keeles Brygi) on küla (vidējciems) Lätis Ludza piirkonnas, Briģi valla halduskeskus.
Brigi asub merepinnast 125 meetri kõrgusel Brigi järve põhjakaldal ja jääb piirkonna keskusest Ludzast 27 ning Riiast 295 kilomeetri kaugusele. Külas on raamatukogu, postkontor ja rahvamaja. Seal asub katoliku kirik, külast lõunas on Briģi raudteepeatus.
Küla on esmamainitud 1784. aastal. 1923. aastal ehitati sinna vallamaja, kuigi küla oli juba varem olnud Janovole valla halduskeskus. Nõukogude perioodil oli küla kohaliku kolhoosi keskasulaks.
Jablunkov
Jablunkov (poola keeles Jabłonków, saksa keeles Jablunkau) on linn Tšehhis Morava-Sileesia maakonnas Frýdek-Místeki ringkonnas. Jablunkov asub Poola piirist 5 km kaugusel, Slovakkia piirist 7,5 km kaugusel, Frýdek-Místekist ligi 32 km idakagus ja Ostravast umbes 46 km kagus.
Jablunkov on Tšehhi kõige idapoolsem linn.
Jablunkov asub merepinnast 386 meetri kõrgusel.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel moodustasid poolakad 15,7% Jablunkovi elanikest.
Embu keel
Embu keel on bantu keelte kirdebantu rühma kuuluv keel, mida räägivad embud Keenia keskosas Idaprovintsis Embu maakonnas. Kõnelejaid oli 2009. aastal umbes 324 000.
Kaitseliidu Võrumaa maleva Põlva malevkond
Juhid
Malevkond formeeriti 1924. aastal. Reorganiseeritud kujul hakkas malevkond tegutsema 24. juuli 1925. Esimeseks malevkonna pealikuks määrati reservleitnant D. Anni, kes vabastati kohustustest omal palvel 01.09.1925.a. Uueks malevkonna pealikuks määratakse leitnant Anni asemele reservkapten Anton Allik, kes elukoha muutmise puhul vabastatakse 09.05.1926.a. Sellest ajast arvates täidab malevkonna pääliku kohuseid reservkapten Oskar Evert kuni juulikuuni 1932. 1932. aasta juulikuust alates Everti malevkonna pealiku ametikohalt vabastamise puhul määratakse malevkonna pealiku kohuseid täitma õppepiirkonna instruktor nooremleitnant E. Raig, kes annab Antsla õppepiirkonda üleviimise puhul malevkonna pealiku kohused omakorda üle doktor Jakob Rosenbergile.
1928 valiti esimene Põlva malevkonna juhatus koosseisus: Amos Jänes, Johannes Nikopensius, ja August Võhni.
1928 sai Põlva malevkond enesele juriidilise isiku õigused.
Algatused
1928. aasta avati malevkonna juhatuse ja teiste Põlva organisatsioonide algatusel Maailma- ja Vabadussõjas langenud sõduritele mälestussammas. 1932. aastal anti mälestussamba alune maa malevkonna omandusse, et tagada platsi korrashoid. 1936. aastal lisati mälestussambale langenute nimetahvel.
1930 alustasid malevkonna allüksuste juures tegevust Naiskodukaitse jaoskonnad.
Suuremaks saavutuseks malevkonna tegevuses tuleb pidada 1931. aasta Põlva malevkonna orkestri organiseerimist ja ellukutsumist. Orkestri organiseerimisel aitasid kaasa Põlva seltskondlikud organisatsioonid. Muretseti esialgu 15 pilli - 1000 krooni väärtuses. 25-mehelises koosseisus orkester võttis osa X üldlaulupeost.
1932. aasta suurimaks sündmuseks oli malevkonnal lipu saamine, mis anti üle 24.juulil malevkonna 7.aastapäeval. Lipu üleandjaks olid Põlva malevkonna Naiskodukaitse jaoskonnad.
Üksused
17. juuli 1931 kutsuti ellu Põlva Malevkonna Laskeklubi. 1933 asutati malevkonna juurde ratsarühm, suuskratturjaod, sidejaod ning gaasijaod. 1934. aastal kuulusid malevkonda Koiola, Kioma, Peri, Karilatsi, Aleksandri, Timo, Leevi ja Veriora nimelised üksused. Iseseisva üksusena tegutses Põlva ratsakomando.
Megan Rapinoe
Megan Anna Rapinoe (sündinud 5. juulil 1985 Reddingis) on Ameerika Ühendriikide jalgpallur. Ta mängib USA naiste jalgpallikoondises poolkaitsjana.
2012. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiri poolfinaalis lõi Rapinoe kaks väravat, ühe neist otse nurgalöögist. Mäng lõppes 4:3 USA koondise võiduga.
Santa Rosa maakond
Santa Rosa maakond (Santa Rosa County) on maakond USA-s Florida osariigis.
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Milton.
Maakonna pindala on 3040 km². Veepindala on 406 km².
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 151 372. Aastal 2000 oli elanike arv 117 743.
Ajalugu
Santa Rosa maakond moodustati 1842. aastal. Maakond sai nime roomakatoliku pühaku Rose de Viterbe järgi.
Briģi vald
Vald piirneb sama piirkonna Zilupe linna ning Isnauda, Nirza, Līdumnieki, Cibla ja Zaļesje vallaga. Idas piirneb vald Venemaaga.
Valla pindala on 125 km². 2011. aasta seisuga elas seal 608 inimest. Aastal 2011 elas vallas 204 lätlast, 369 venelast, 18 valgevenelast, 2 ukrainlast, 9 poolakat ja 2 leedulast. Valla keskus on Brigi küla. Vallavanem on Andris Valeinis.
Ajalugu
Aastani 1925 kandis vald nime Janovole vald, seejärel hakkas see kandma nime Brigi vald. Toona oli vallas 4842 elanikku, neist 1738 olid lätlased, 44 juudid ja 3011 venelased. Aastal 1935 oli valla pindala 183,6 km² ja seal oli 4947 elanikku; neist 1422 olid lätlased, 55 valgevenelased, 3257 aga venelased.
Aastal 1945 moodustati Brigi vallas Briģi, Fedorki, Jučeva ja Krivanda külanõukogud, aastal 1949 likvideeriti aga vald ametlikult. Aastal 1954 liideti Briģi külanõukoguga Fedorki külanõukogu, ent kolhoosi Putj Iļjiča maad liideti Ploskije külanõukoguga. Aastal 1956 liideti külanõukoguga likvideeritava Skrini külanõukogu kolhoosi Krasnaja zvezda maad. Aastal 1979 liideti osa külanõukogu maadest Cibla külanõukoguga, ent aastal 1980 liideti külanõukoguga osa Cibla külanõukogu alasid. Aastal 1990 moodustati külanõukogust Briģi vald. 2009. aastast kuulub vald Ludza piirkonda.
Kaitstavad paigad
Muinsusmälestistest on kohaliku kaitse all Reiki õigeusu kirik ja sealsed maavalitseja väravad, Jorzova muinaskalmed, Briģi muinaskalmed ehk Francuzskije mogili ning Zabolocki keskaegne kalmistu.
Looduskaitse all on Ņiviņi künnapuu ja Brigi pappel.
Külad
Vallas on kolmkümmend seitse küla. Valla keskuse Brigi (vidējciems ) elanike arv aastal 2020 oli 275. Viis valla küla on staatusega mazciems – Jučova 12 elanikuga aastal 2020, Lielā Pīkova 50 elanikuga aastal 2020, Ņivņiki 13 elanikuga aastal 2020, Opuļi 36 elanikuga aastal 2020 ja Reiki 5 elanikuga aastal 2020. Ülejäänud valla külad on staatusega skrajciems – Berjozovka 2 elanikuga aastal 2020, Bļaideļi 7 elanikuga aastal 2020, Cibuļi 1 elanikuga aastal 2020, Dilāni 9 elanikuga aastal 2020, Dinaburski, Fedorki 2 elanikuga aastal 2020, Garbari, Janova 10 elanikuga aastal 2020, Jaunā Slobodka 2 elanikuga aastal 2020, Jerčova 3 elanikuga aastal 2020, Jorzova 4 elanikuga aastal 2020, Kliši 8 elanikuga aastal 2020, Konogoļci 9 elanikuga aastal 2020, Ļukati 1 elanikuga aastal 2020, Matisenki 5 elanikuga aastal 2020, Mazā Pīkova 8 elanikuga aastal 2020, Mieržova 6 elanikuga aastal 2020, Noviki 7 elanikuga aastal 2020, Ņičipurenki, Pīzāni 5 elanikuga aastal 2020, Poddubje 13 elanikuga aastal 2020, Popsuiki 4 elanikuga aastal 2020, Prohori 4 elanikuga aastal 2020, Puncuļi 1 elanikuga aastal 2020, Rancāni 11 elanikuga aastal 2020, Rimši 2 elanikuga aastal 2020, Samuši 5 elanikuga aastal 2020, Senčati 3 elanikuga aastal 2020, Sokāni, Svikli 2 elanikuga aastal 2020 ja Zabolocki 9 elanikuga aastal 2020. Ülejäänud valla elanikud elavad külade koosseisu mitte kuuluvates taludes. pisi|Jaunā Slobodka kalmistu
Valliotsa kraav
Valliotsa kraav on kraav Läänemaal Haapsalu linnas Allika, Emmuvere ja Panga külas.
Valliotsa kraavi keskkonnaregistri kood on VEE1105702.
Bilopillja (Kozjatõni rajoon)
Bilopillja (ukraina keeles Білопілля) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Kozjatõni rajoonis. Elanike arv on 702. Pindala on 3,158 km².
Anneli Kengsepp
pisi|Anneli Kengsepp 3. aprillil 2014 [[Eesti Rahvusraamatukogus esinemas kirjandusfoorumil "Kas laps loeb?"]] Anneli Kengsepp (1995. aastani Puju; sündinud 13. märtsil 1972 Viljandis ) on eesti raamatukogundustegelane.
1990. aastal lõpetas ta Viljandi 5. Keskkooli ja 1995. aastal Tallinna Pedagoogikaülikooli sotsiaalteaduskonna raamatukogundus-infotöö erialal.
1995–2006 töötas ta Eesti Pimedate Raamatukogus infotöötajana. 2006 alustas ta tööd Tallinna Keskraamatukogu eestikeelse kirjanduse osakonnas.
Aed-roolind
pisi|Aed-roolind pisi Aed-roolind (Acrocephalus dumetorum) on põõsalindlaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Aed-roolind pesitseb ka Eestis.
Kanalisatsioonikaevu kaas
pisi|Kanalisatsioonikaevu luuk [[Krakówis. Luuk on kinnitatud alusele hingega]] pisi|Vana-Rooma kivist kanalisatsioonikaevu kaas, 1. sajand pKr, leitud Viinist pisi|Tänapäevane kanalisatsioonikaevu kaas Roomas kirjaga [[SPQR]] Kanalisatsioonikaevu kaas ehk kanalisatsioonikaevu luuk on eemaldatav kaas, mis katab kanalisatsioonikaevusid.
Kanalisatsioonikaevu kaas aitab vältida inimeste ja asjade sissekukkumist kaevu ning takistada kõrvaliste isikute ligipääsu.
Metallist kanalisatsioonikaevukaaned pakuvad huvi ka metallivarastele.
Tagasmäe
Küla on esimest korda mainitud umbes 1900 (Тахасма).
Kanalisatsioonikaevu kaas
pisi|tühi|Kaaneta kanalisatsioonikaev New Orleansis
Oe oja
Oe oja (ka Parika oja) on oja Sakala kõrgustiku põhjaosas, Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas, Navesti jõe vasakpoolne lisajõgi.
Jelizaveta Tuktamõševa
pisi|Jelizaveta Tuktamõševa (2011) Jelizaveta Sergejevna Tuktamõševa (vene keeles Елизавета Сергеевна Туктамышева; sündinud 17. detsembril 1996 Udmurtias Glazovis) on Venemaa iluuisutaja, kes võistleb naiste üksiksõidus.
Oe oja
Oja pikkus on 17,2 km, valgla pindala 98 km², langus 25,5 m ja lang 1,48 m/km. Oja saab alguse 64,5 m kõrgusel Aimla külas ja suubub Maalasti, Ülde ja Venevere küla piiril 39 m kõrgusel vasakult poolt Navesti jõkke 63,2 km kaugusel selle suudmest. Oja kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda.
Jelizaveta Tuktamõševa
Ta tuli 2015. aastal naiste üksiksõidus maailmameistriks ja Euroopa meistriks.
Tuktamõševa on sündinud Udmurtias, aga rahvuselt on ta tatarlane. Tema ema oli keskkoolis matemaatikaõpetaja ja sealjuures 4 aastat oma tütre klassijuhataja. Isa oli noorpõlves suusasportlane, hiljem jalgpallitreener. Isa suri 2011.
Tuktamõševa hakkas iluuisutama 5-aastaselt. Ta oli nooruses imelaps. Juba 12-aastaselt oli ta sooritanud kõik kolmekordsed hüpped, samuti 3½-kordse axeli ning kaskaadi kolmekordsest lutzist ja kolmekordsest toe-loopist.
Tuktamõševa treenib Aleksei Mišini juhendamisel Peterburis, kus ta elab alates 2011. aastast.
Tuktamõševa on Venemaa meistrivõistlustel iluuisutamises osalenud 15 korda (2008–23, välja arvatud 2019). Selles arvestuses on ta Venemaa rekordiomanik naiste seas ja ühisarvestuses meestega jagab esikohta.
Ukraina valitsus kehtestas Tuktamõševale Venemaa agressiooni toetamise eest 50 aasta pikkuse sisenemiskeelu Ukrainasse.
Madis Norvik
Madis Norvik (4. jaanuar 1932 Tallinn – 20. detsember 2013) oli eesti keeleteadlane ja teadusorganisaator.
Elulugu
1950. aastal lõpetas Norvik Tallinna 1. Keskkooli, 1956 TÜ eesti filoloogia osakonna soome-ugri keelte erialal. 1958–1961 oli ta Keele ja Kirjanduse Instituudi (KKI) aspirant toponüümikas.
Norvik oli 1956–1958 Viljandi 2. Keskkooli, õhtukeskkooli ja meditsiinikooli eesti keele ja kirjanduse õpetaja, 1961–1968 KKI murdesektori nooremteadur, 1968–1985 KKI teadussekretär, 1985–1987 välissuhete teadussekretär, 1987–1995 direktori abi välissuhete alal.
Madis Norvik oli Piret Norviku abikaasa.
Teadustöö
Madis Norviku uurimisvaldkond oli eesti keele toponüümika.
Ta tegeles aastaid fennougristikaalase teadusorganisatoorse tööga, oli III rahvusvahelise fennougristide kongressi (Tallinn, 1970) sekretär, osales 1970–2005 NSV Liidu TA Nõukogude fennougristide komitee eestseisuse (kuni 1991) ja Eesti fennougristide komitee liikmena 8 rahvusvahelise fennougristide kongressi organiseerimises, oli umbes 20 aastat (kuni 1991) NSV Liidu ja Soome vahelise Teaduslik-Tehnilise Koostöökomisjoni keeleteaduse ning kirjanduse ja rahvaluule töörühma NSV Liidu poolne liige ja teadussekretär, 1994–2001 Soome Alfred Kordelini Sihtasutuse Eesti fondi esindaja Eestis. Ta oli instituudi 50. aastapäeva puhul koostatud "Eesti filoloogia poolsajand Teaduste Akadeemias: väljaannete bibliograafia 1947–1996" (Tallinn, 1997) lingvistikaosa bibliograafia ning ajakirja Keel ja Kirjandus koondregistrite (1978–1997, ilm 1988, 2005) koostajaid.
Rebel Rouser
"Rebel Rouser" on USA kitarristi ja helilooja Duane Eddy instrumentaalpala. Lugu anti singlina välja 1958. aastal.
See on esimene tema pala, mis jõudis edetabelis Billboard Hot 100 kümne parema hulka, täpsemalt kuuendale kohale. Lugu on ka tema samal aastal ilmunud debüütalbumil "Have 'Twangy' Guitar Will Travel".
Mäemari rajoon
Mäemari rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Mari Eli Vabariigis. Asub Vabariigi lääneosas. Piirneb läänes Nižni Novgorodi oblastiga ja lõunas Tšuvaššiaga. Volga jõgi jagab rajooni kaheks osaks.
Rajooni keskus on Kozmodemjanski linn. 45% rajoonist on kaetud metsaga, 33% on põllumajandusmaad.
Rajoonis elavad mäemari keelt rääkiv maride rühm mäemarid. 87,7% on elanikest on marid, 11% venelased ja 0,7% tšuvašid.
Blaine'i maakond (Nebraska)
Blaine'i maakond (Blaine County) on maakond Ameerika Ühendriikides Nebraska osariigis.
Maakonna halduskeskus on Brewster.
Ajalugu
Maakond moodustati 1885. aastal.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 478.
Arvestuslik rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga) :
Uus Tallinna Trio
Uus Tallinna Trio on aastal 1997 loodud ansambel (trio). Ansambli moodustavad Marrit Gerretz-Traksmann (klaver), Harry Traksmann (viiul) ja Kaido Kelder (tšello).
Uus Tallinna Trio eelkäija oli Maruka Trio, kuhu kuulusid viiuldaja Ruth Haav, Kaido Kelder ja Marrit Gerretz-Traksmann.
Ansambel on viljelenud peamiselt 18. ja 19. sajandi muusika teoseid.
Ansambel on pälvinud auhindu nii rahvusvahelistelt kui ka Eesti-sisestelt konkurssidelt, näiteks 1998. aastal võideti konkurss-festivalil "Con Brio" esikoht.
Città metropolitana di Cagliari
Città metropolitana di Cagliari on haldusüksus (città metropolitana) Itaalias Sardiinia maakonnas.
Haldusüksus moodustati 2016. aasta 4. veebruari seadusega. Piirneb põhjas Lõuna-Sardiinia provintsiga.
Woldemar Dietrich von Budberg
Ta sündis Tallinnas mõisniku ja kohtuniku Otto Friedrich von Budberg-Bönninghauseni perekonnas. Otto Friedrich von Budbergile kuulusid Rannamõisa, Huuksi, Turaida ja Tirza mõis, hiljem lisandus veel Harku mõis.
Kooli saadeti Woldemar Dietrich von Budberg Riiga; seal õppis ta aastatel 1753–1757 Riia Toomkoolis, 1757. aastal jätkas õpinguid Strasbourgis. Pärast õpingute lõppu reisis Brudberg mööda Euroopat, külastas Saksamaad, Šveitsi, Itaaliat, uuesti Prantsusmaad, seejärel Inglismaad, sealt tagasi mandrile – Madalmaadesse. Kunstiõppe sai ta Saksamaal – Leipzigis ja Dresdenis.
Kui 1783. aasta juulis loodi Katariina II ukaasiga Balti provintsidele uus halduskord ning Riia ja Võnnu (Cēsise) maakonna kirdeosadest moodustati Liivimaa kubermangu Valga kreis ning linnast sai kreisilinn, siis valiti Budberg Valga kreisimarssaliks.
1884. aasta juulis Valgas ta suri.
Erki Kivinukk
Erki Kivinukk (sündinud 6. veebruaril 1973 Tallinnas) on eesti korvpallur ja pedagoog.
Ta on lõpetanud 1991. aastal Eesti Spordigümnaasiumi ja 2001. aastal Tallinna Pedagoogikaülikooli (kehakultuuriteaduskonnas).
Kaks aastat (2002/03 ja 2003/04 ) mängis ta Tallinna Kalevis ääremängijana ja kuulus Eesti koondisse. Ta oli meeskonna resultatiivseim ja Eesti Korvpalli Meistriliiga parim mängija.
Erki Kivinukk mängis Pirita klubis, jaanuaris 2005 kutsuti ta Saksamaa klubisse Tübingeni Walter Tigers. Veebruaris siirdus ta mängima Tšehhi klubisse BK Opava.
Alates 2009. aastast mängis Kivinukk 2. liiga meeskonnas Nõmme RIM.
Keila ajalugu
Keila ala kerkis merest umbkaudu 8000 aastat tagasi ning asub Põhja-Eesti lavamaal. Inimasustuse algus Keila jõeäärses piirkonnas ulatub juba muinasaega, kuid kirjalikes allikates on Keilat esimest korda mainitud alles Taani hindamisraamatus 1241. aastal.
Keila oli hiliskeskaegses Eestis üks viieteistkümnest linnaprivileegideta alevist. Selliste alevite elanikke arvavad aga ajaloolased keskaja linnaelanikkonna hulka. Liivi sõja ajal sai see tõsiselt kannatada ning pärast sõda jäi Keilasse vaid kirikuküla.
1925. aastal sai Keila aleviõigused. 19. aprillil 1938 võeti Eestis vastu uus linnaseadus, millega muudeti linnadeks kõik Eesti alevid (v.a Võõpsu) ja Keilast sai kolmanda astme linn, kuna seal oli alla 10 000 elaniku, täpsemalt – 1. mai 1938 seisuga oli Keilas 1114 elanikku. Keilale linnaõiguste andmise pidulik koosolek toimus 13. mail 1938.
Aastatel 1950–1962 oli Keila linn Keila rajooni (tänapäeva Harju maakonna lääneosa) keskus. Aastatel 1992–2017 asus Keilas Keila valla keskus, ehkki Keila linn ise Keila valda ei kuulunud.
Esiaeg ja muinasaja küla
pisi|[[Keila Jõepargi Orjakivi|Orjakivina tuntud kultusekivi Jõepargis]] Inimasustuse vanimad jäljed Keilas ulatuvad nelja või viie tuhande aasta taha. Keila territooriumilt leitud seni vanimaks esemeks on 3.–2. aastatuhandest eKr pärit kivikirves, mis tuli välja vundamendiaugu kaevamisel 1930. aastal, jõest umbes 200 m kaugusel. Samast kohast leiti ka luid ja süsi. Muinasaja vanimaks säilinud mälestiseks on Keila Jõepargi territooriumil asuv Orjakivina tuntud kultuskivi (hiljemalt 1. aastatuhandest), millesse on uuristatud lohukesed. 1912. aastal leiti põllu kündmisel Keila jõe lähedusest (tänapäeval raudteeülekäigukoha juures) aardeleid, kuhu kuulusid 9.–10. sajandist pärit pronks- ja hõbemündid.
Keila territooriumil asus küla juba muinasajal. Asustuse jälgi on leitud peamiselt Keila jõe parema kalda äärselt alalt, mida tänapäeval läbib raudteetamm. Arheoloogilistel proovikaevamistel on sealt leitud potikilde ja söestunud luid, mille järgi on oletatud, et küla eksisteeris seal 10.–15. sajandil.
Asula enne Liivi sõda
1350. aastal või veidi varem rajas Kegelite suguvõsa Keila jõesaarele mõisa, kuhu kuulusid 3–4 kiviseinte või -vundamendiga hoonet. Aastal 1433 ostis Liivi ordu mõisa Arndt Kallelt ja hakkas 1470. aastatel mõisa väikelinnuseks ümber ehitama.
Keila lähistelt on leitud ka 14. sajandi lõpukümnenditesse dateeritud tulirelv (Keila püss), mis on üks vanimaid teadaolevaid käsitulirelvi Euroopas. Pronksist valatud relva jäänused on hoiul Harjumaa Muuseumis.
Keila oli hiliskeskaegses Eestis üks viieteistkümnest linnaprivileegideta alevist. Selliste alevite elanikke arvavad aga ajaloolased keskaja linnaelanikkonna hulka. Linliku miljöö tõttu oli Keila vastuvõtlik Saksamaalt tulnud reformatsiooniliikumisele. Tõenäoliselt seetõttu sai Keila kihelkonnast üks esimesi luterlike maakihelkondi.
Asula Rootsi ajal
pisi|[[Rõngasrist Keila kirikuaias]] 1558. aastal alanud Liivimaa sõda mõjutas ka Keila saatust. Kirik rüüstati ja purustati veel samal aastal. 1560. aastal olid Vene väed taas Harjumaal rüüstanud, põletanud, tapnud ja röövinud. Ordumõis põletati 1560. Alevi hävitasid poolakad Liivi sõja ajal 1567. aastal. Pikaajaliseks osutunud sõjas mõjusid rängalt Tallinna piiramised aastatel 1570 ja 1577. Säilinud ürikutest on teada, et 1593. aastal oli kirik osalt katuseta, kooriruumi võlvid olid sisse langenud, pastoraadihoone lagunenud. Aastatel 1601.–1602. oli laastav näljahäda ning katk samal ajal jätkuva sõjategevuse käigus. Niigi kiratsema jäänud keskaegne Keila alevik hääbus peaaegu lõplikult.
Noil aegadel olid Eestis iseloomulikuks nähtuseks nõiaprotsessid. Näiteks elusalt põletati Keilas Klati Jaak ussi nõidumise eest õllekannu sisse, Tammeaugu Ann libahundina hobuse murdmise ning Vääna nõid Mall palaviku tekitamise eest.
Alles 1620. aastatest hakkas Keila vähehaaval kosuma. 1620. aastate lõpuks oli kirik kihelkonna mõisnike poolt üles ehitatud. Keila majanduslikku ja kultuurilist elavnemist 1620.–1630. aastatel seostatakse mõjuvõimsate Keila mõisnikega. Mõis kuulus riigile ja see renditi neljale järjestikusele Eestimaa kubernerile: Jakob De la Gardiele, Per Banérile, Johan De la Gardiele ja Philipp von Scheidingile. Philipp von Scheiding on kahtlemata üks tähelepanuväärsemaid Keilaga seotud isikuid.
Kiriku nihkumine olulisele kohale, eestlaste eneseteadvuse tõus ning hariduspüüdluste laiem levimine on märgatavad ka Keilas. Rootsiaegse talupojakultuuri tunnismärkideks on paekivist rõngasristid. Kahte Keila rõngasristi tuleb pidada väga unikaalseks – Ohveste risti haruldase raidkunstitööna ja Tamme Hansu risti pikkade pealkirjadega.
Asula esimene plaan on tehtud 1697, sellel on fikseeritud kirik, kaks kõrtsi, Keila jõesaarel mõisasüdamik, kolm hoonestatud krunti turuplatsi lähedal, mõned majad jõe ääres kiriku taga.
Simpsoni maakond (Mississippi)
thumb|Simpsoni maakonna kohtumaja Mendenhallis
Keila ajalugu
Asula Rootsi ajal
1695.–1697. aastal laastas Eestimaad suur näljahäda. Sellele järgnes Põhjasõda. Taas pidi Keila taluma Tallinna piiravaid vene vägesid, lisaks hakkas nii linnas kui piirajate seas levima katk.
Simpsoni maakond (Mississippi)
Simpsoni maakond (Simpson County) on maakond USA-s Mississippi osariigis.
Maakonna halduskeskus on Mendenhall ja suurim linn Magee.
Maakonna pindala on 1529 km². Veepindala on 5 km².
Keila ajalugu
Asula Rootsi ajal
1700. aasta oktoobris liikus Rootsi sõjavägi kuningas Karl XII juhtimisel Pärnust Tallinna kaudu Narva alla. Märjamaalt oleks ka otsemini Tallinna pääsenud, kuid vägi keeras Nissi peale ja sealt Keila kaudu Tallinna. Põiked peasuunalt kõrvale tingis asjaolu, et oli vaja täiendada moonavoore.
Simpsoni maakond (Mississippi)
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 27 503. Aastal 2000 oli elanikke 27 639.
Keila ajalugu
Asula Vene tsaarivõimu ajal kuni raudtee rajamiseni
Põhjasõda ja sellega kaasnenud katk laastasid asula täielikult, toibumine võttis aega. Põhjasõjale järgnenud sajand ei paista Keilas silma eriliste sündmuste poolest – kirikuküla elas oma vaikset igapäevaelu. Sõjas tugevaid kahjustusi saanud vasallilinnus jäeti 1750. aastatel maha. Üksikuid linnuseruume kasutati keldritena kuni 19. sajandini.
Simpsoni maakond (Mississippi)
Ajalugu
Simpsoni maakond moodustati 23. jaanuaril 1824. Maakond sai nime kohtunik Josiah Simpsoni järgi.
Mailaht
Mailaht (ka Soulaht, Soolaht) (keskkonnaregistri koodiga vee2037600) on järv Hiiumaa vallas Mudaste külas. Veekogu pindala on 14,2 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 1863 m.
CentraleSupélec
CentraleSupélec on Prantsusmaal Gif-sur-Yvette'is asuv Paris-Saclay ülikooli insenerikool. See asutati 1. jaanuaril 2015 kahe maineka grande école'i, École Centrale Paris' ja École supérieure d'électricité strateegilise ühinemise tulemusena. See on üks Paris-Saclay ülikooli asutajaliikmetest.
Ta on Paris-Saclay ülikooli, TIME (Top Industrial Managers for Europe) võrgustiku ja ka Euroopa insenerikoolide assotsiatsiooni CESAER oluline asutajaliige.
Keila ajalugu
Asula Vene tsaarivõimu ajal kuni raudtee rajamiseni
18. sajandi esimesel poolel toimus rahva haridustaseme märgatav tõus. 1711–1742 oli Keilas pastoriks Johann Middendorff. Tema 1724. aastal kirja pandud märkmetest on teada, et "olgugi, et tänini koolimaja pole, siiski on Jumala armu abiga jõutud niikaugele, et terves kihelkonnas vaevalt leidub talu, kus vähemalt üht lugeda oskajat ei leiduks... õppinud on nad üksteiselt." Neli aastat hiljem teatab pastor, et lugeda oskajaid kihelkonnas on 478.
1730. aastatel rajati Paldiski maantee.
pisi|vasakul|Keila uus pastoraadihoone ehitati 1797. aastal 18. sajandil sai postimaanteeks Keilat läbinud ajalooline teetrass Tallinn–Haapsalu (vaata Tallinna–Haapsalu postimaantee), mille algusaja võib oletatavasti paigutada 13. sajandi esimesse poolde. Postiühendus loodi 1739. aastal, kuid suleti juba 1743. Tallinna ja Haapsalu vahelise tee postijaamad, sealhulgas Keila postijaam, taasavati 1783. aastal. 1799–1804 veeti trassil ka reisijaid. 1865. aastal otsustati jätta suurte kulutuste pärast Keilasse spetsiaalsed postijaamahooned ehitamata.
pisi|Keila kirikuaia Vääna mõisa kabel 1797. aastal ehitati kirikust Tallinna poole ühe kilomeetri kaugusele jääv uus pastoraadihoone, mis kirikumõisate seas oli erandlikult kahekorruseline. Kirikuaias asub mitu hauakabelit, mis on rajatud pärast 1772. aastat, kui kirikutesse matmine keelati. Keila kirikuaia kabelitest vanim – arhitektuurselt silmapaistev klassitsistlik Vääna mõisa kabel – kerkis Keila kirikuaeda kas 18. sajandi lõpul või 19. sajandi alguses. 19. sajandi teisel poolel valmisid järelklassitsistlikus laadis Ääsmäe kabel ja uusgooti stiilis Ohtu mõisa kabel. 19. sajandi esimeses veerandis jäi kirikuaed kalmistuna kitsaks ning 1823. aastal rajati uus surnuaed Haapsalu ja Paldiski maantee vahele (likvideeriti 1966). Tänapäevase välimuse sai kirik 1851. aastal.
pisi|vasakul|Hävitatud [[Martin Lutheri mälestusmärk (Keila)|Martin Lutheri mälestusmärk, mis asus Keila lähedal Kumna mõisa maadel]] Alles 19. sajandi teisel poolel hakkas Keila kauaaegsest vaikelust ärkama. Üheks esimeseks erutavaks kultuurisündmuseks sai Martin Lutheri mälestussamba püstitamine Keila pastoraadi lähedale 1862. aastal. Ausamba avamisel osales ligi 5000 inimest. (Sammas hävitati 1949. aastal.)
Rahvuslik ärkamine avaldus Keila kihelkonnas eelkõige muusikaelus. Üheks tõukeandjaks oli Max Wilhelm von Fick, kes 1865. aastal hakkas korraldama nelipühade ajal kirikukontserte, millest kasvasid välja hilisemad Keila laulupeod. Pideva koolihariduse andmise algust tähistab 1867. aastal Keila lähedal Väljaotsa talus avatud vallakool.
Asula pärast raudtee rajamist
pisi|Keila jaamahoone 18. ja 19. sajandil muutus Keila ilme üsna vähe. Pööre saabus Balti raudtee valmimisega 1870. aastal, mis oli esimene Eestis asunud raudtee ja ühendas omavahel Paldiski, Tallinna ja Narva linnasid Peterburiga. Järgemööda hakkasid Keilas ärisid avama kaupmehed ja ettevõtjad. 1889. aastal avati esimene apteek. 1895. aastal valmis vallamaja. Samuti mõjus asula kasvule soodsalt 1896. aastal alanud mõisamaa müümine ehituskruntideks.
Koos raudtee väljaehitamisega ühendati kõik raudteejaamad telegraafiliiniga. Nii sai Keila esimese telegraafiühenduse 1870. aastal.
Keila mõisniku eestvedamisel rajati ajavahemikul 1899–1901 Keila mõisa telefonikeskjaam. Kuna ka mitmed teised mõisnikud tegid oma mõisas sama, siis selleks, et neid mõisate telefonijaamu omavahel ühendada, rajasid mõisnikud oma eratelefonivõrgu. Sellest järeldub, et tõenäoliselt saabus Johanna Lahesalu koduloolises kirjutises märgitud aeg, kus telefonside oli Keilal kõigi ümbruskonna mõisatega ja mitme linnaga (Paldiski, Haapsalu, Tallinn, Pärnu) ning et elanikud võisid telefoni kasutada postiasutuses, raudteejaamas, hobupostijaamas, suurkaupmeeste kontoris, saeveskis ja kõrtsis, siiski millalgi hiljem, arvatavasti 20. sajandi esimesel kümnendil. (teistel andmetel sai Keila telefoniühenduse Tallinnaga 1897. aastal ).
Panganduse ajalugu Keilas sai alguse 1899. aastal hoiukassa avamisega. Kohaliku tuletõrje sünniaastaks loetakse 1901. aastat.
1903. aastal valmis kahe terasest fermikandjaga raudteesild Haapsalu–Tallinna raudteel üle Keila jõe. Esialgne sild, mis rajati aastal 1870 koos raudteega, oli tõenäoliselt puidust. Põlise Haapsalu maantee kõrvale tekkis Uus tänav.
Raudteeliin Keila ja Haapsalu vahel valmis alles 1905. Nõnda oli Keila jaam oluline peatuspaik Haapsallu suunduvatele puhkajatele ning pakkus kohalikele tööd hobutranspordi korraldamisel Keila ja Haapsalu vahel.
1907. aastast tegutses Keila Rahvahariduse Selts. Selts avas raudteejaama lähedal Uexkülli majas kooli, kuid 1911. aastal võimud sulgesid selle eestikeelse kooli. Samal aastal hakkas samas majas (Haapsalu maantee 8) tööle venekeelne riigikool.
Aprillis 1907 toimus Keila ja Tallinna vahel Eesti esimene ametlik jooksuvõistlus. 25 versta pikkuse jooksu võitis maadleja J. Loorberg. Keilaga on seotud ka 1912. aasta sügisel toimunud Eestimaa esimene ametlik võidusõit autodele, mis peeti marsruudil Tallinn–Keila–Risti–Tallinn.
Vahetult enne esimest maailmasõda oli Keilas umbes 800 elanikku. Sõja puhkedes hakkas see arv vähenema, sest mobilisatsioon viis minema hulgi mehi. . Sõja-aastate vältel tuli eluaset anda sinna majutatud Vene polkudele. Mõisapõllul käisid pidevad laskeharjutused ning rahvas pidi taluma sõdurielu rutiinist tulenevaid omavolitsemisi. 1917. aasta veebruaris alanud revolutsioonist lootsid keilalased paremat riigikorda, sõja lõppu ning soldatite lahkumist. Keilas väljendus Veebruarirevolutsioon spontaansetes meeleavaldustes. 17. märtsil saabus Tallinnast Keilasse 10-meheline salk. Põletati ära Keila politseijaoskonna dokumentatsioon ning vallamaja ees põletati Nikolai II pilte. Hiljem marodeerivad sõdurid murdsid sisse Keila mõisa ja väärtasju otsides kirikuaias kabelitesse.
Oktoobrirevolutsiooni järel toimus Keilas, põhiliselt baptistide palvemajas ägedaid, kuni tuhande osavõtjaga rahvakoosolekuid, et selgitada parteide programme ning Eesti tulevikuväljavaateid. Keila rahva seas omasid suurt mõju kirikuõpetaja Jakob Kukk ja vallavanem Johann Tähe. Enamlaste agitatsioon erilist kõlapinda ei leidnud. Näiteks protesteeris Keila rahvakoosolek Eesti Maapäeva laialisaatmise vastu ning tunnistas Maapäeva kõrgeimaks võimuks Eestis.
Kohalik bolševistlik tuumik otsustas kodanlikult meelestatud vallanõukogu asemele töörahvanõukogu luua. Nõu käis andmas Jaan Anvelt. Töörahva saadikute nõukogu moodustamisega tekkis suuri raskusi. 21. jaanuaril 1918 toimunud valimistel osales kõigest 89 inimest. . Moodustati 20-liikmeline (neist 8 liiget Keilast) Keila valla töörahvanõukogu ja valiti kolmeliikmeline täitevkomitee. Järgmisel päeval aeti relvastatud punakaartlaste abil laiali vallanõukogu.
pisi|vasakul|[[Keila Jõesaar|Jõesaarele viiv Linnuse tänava sild Keilas 1930. aastatel. Vaade Jõesaare poolt]] Keila all peeti lahinguid nii esimeses kui ka teises ilmasõjas. 23. veebruaril 1918 kohtusid Keila mõisa maadel Keila lahingus punakaartlaste ja sakslaste väeüksused. 1944. aasta 23. septembril toimus Keila lahinguvõitlus Eesti üksuste ja Punaarmee 72. laskurdiviisi kiiresti edasiliikuva motoriseeritud eelsalga vahel.
1935. aastal moodustati kõikidest Keilas tegutsevatest seltsidest ühine organisatsioon, mille nimeks sai Keila Rahvamaja. Rahvamaja tegutses algselt pritsumajas, kuid Teise maailmasõja ajal hoone hävis ja seetõttu koliti endisse vallamajja.
Keila Nõukogude okupatsiooni ajal
pisi|vasakul|Kontsert Keilas 1941. ja 1949. aastal oli Keila raudteejaam üheks sõlmjaamaks, kuhu koondati arreteeritud inimesed ja paigutati nad jaamas seisvatesse loomavagunitesse. Vahistamised toimusid valdavalt öösiti ja ühte rongitäit komplekteeriti paar ööpäeva. Jaamast saadeti inimesed Siberisse asumisele. Küüditatute mälestuseks on jaama territooriumil mälestustahvliga kivi.
pisi|Kino Saluut tagune Keilas 1960. aastal Pärast teist maailmasõda alustas tegevust väikekino Keila. Varem toimusid kinoetendused rahvamajas ja enne seda pritsimajas. 1952. aastal valmis kino Saluut. Saluudi hiilgeaegadel olid filmiseansid koguni kolm korda päevas. Esimene haigla (linna- ja maa-ambulatoorium) hakkas Keilas tegutsema 1944. aastal vanas ja madalas puumajas (Jaama 11, lammutati 1992. aastal). 1963. aastal koliti endisesse Keila rajooni parteikomitee hoonesse Keskväljakul.
Aastatel 1950–1962 oli Keila linn Keila rajooni (tänapäeva Harju maakonna lääneosa) keskuseks.
1956. aastal loodi Keilas Eesti esimene kolhoosiehituse organisatsioon – Keila KEN (Kolhoosidevaheline Ehitusnõukogu), mis sai hiljem nimetuseks Harju KEK (Kolhoosidevaheline Ehituskontor). Harju KEKist sai üks olulisemaid linna arengu mõjutajaid sõjajärgsel perioodil.
Juulis 1958 jõudis Keilasse elektriraudtee, mis pikenes Kloogani sama aasta detsembris ja 1965. aastal pikendati elektriraudteed ka Vasalemmani. Praegusel ajal on linnal elektrirongide näol hea ühendus Tallinnaga.
pisi|vasakul|Nõukogude Liidu tankipolgust alles jäänud hooned 1990. aastatel Nõukogude ajal paiknes Keila linna territooriumil 228. tankipolk, viimased tankid viidi minema 1994. aasta 5. augustil. Tankipolgu territooriumil töötas aastatel 1990–1991 Eesti iseseisvuse vastase interliikumise piraatraadiojaama Nadežda saatja.
Nõukogude ajal kasvas linn jõudsalt. Linna äärde ehitati viiekorruseliste paneelmajade rajoon. Nende hulgas on ka kolm seitsmekorruselist korterelamut. Lisaks arenes välja Mudaaugu rajoon linna põhjaosas.
pisi|[[Harju KEKi tehnotalituse hoone valmis 1985. aastal]] 1985. aastal valmis Keilas Paldiski mnt 21 arhitektide Ain Padriku ja Rein Tomingase projekteeritud Harju KEKi tehnotalituse hoone. Sisekujunduse autor on Rein Laur. Seda on nimetatud Eesti interjöörikujunduse esimeseks high-tech'i ideede kontseptuaalseks rakenduseks. Hoone valiti samal aastal Eesti parimaks ehitiseks ning objekt leidis tunnustust ka üleliidulisel tasandil.
Keila taasiseseisvunud Eestis
pisi|Keila 2001. aastal 1994. aastal valmis Mudaaugu elamupiirkonnas SOS-lasteküla, millest sai esimene pere-tüüpi lastekodu Eestis.
1994–1996 oli Paldiski linn Keila linna koosseisus ühe Keila linnaosana, et seal saaks läbi viia kohaliku omavalitsuse valimisi. See põhjustas hiljem aga pikaajalise kohtuvaidluse Keila ja Paldiski vahel, kuna viimane jättis Keila kanda ühe laenuvõla.
2003. aastal lõpetati Keila haigla kui riigiasutuse tegevus ning selle vara anti üle sihtasutusele Põhja-Eesti Regionaalhaigla (PERH). PERH viis järk-järgult aktiivraviosakonnad Keilast oma Mustamäe korpusse ning Keilas pakuti edaspidi vaid hooldus- ja järelraviteenuseid.
2016 pakuti välja ka Lääne-Harju valla idee, kuid Keila linn ning Vasalemma ja Nõva vald ei olnud ühinemisest huvitatud ja hiljem loobus ka Padise vald. Seetõttu oli oodata ainult Keila valla ja Paldiski linna liitumist ning Keila linna jätkamist eraldiseisva haldusüksusena. Eesti omavalitsuste haldusreformi raames kavandati aga Keila linna sundliitmist Paldiski linna ja Keila, Padise ning Vasalemma vallaga. 6. juulil otsustas valitsus aga, et Keila linna Lääne-Harju vallaga ei sundliideta ning et ta jätkab eraldi omavalitsusena.
Vigri (laev)
Vigri on Eesti heitmekogurlaev.
Ärisma
Ärisma (ka Ärismaa) oli küla Raplamaal, ajalooliselt Kaiu mõisa alal. Küla jääb tänapäeval Kasvandu küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Juuru kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Kasvandu külaga.
Küla tekkis 18. sajandil.
Arpad Andreller
Andreller õppis Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis 1951–1957 ja lõpetas selle arhitektina. Ta töötas 1957–1965 Tallinnas ja 1965–1977 Pärnu linna peaarhitektina.