cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Evald Piho
1941–1942 oli Tallinna töö- ja kasvatuslaagris. 1949. aastal lõpetas Tallinna Kehakultuuri Tehnikumi. 1946–1950 töötas spordipedagoogi ja -instruktorina. 1950–1953 oli Riikliku Kehakultuuri- ja Spordikomitee Harju rajooni nõukogu esimees. Aastatel 1954–1957 oli spordiühingu Spartak Tallinna jahtklubi ülem.
Alates 1957. aastast vabakunstnik ja 1963. aastast Kunstnike Liidu liige.
Tema karikatuure ilmus alates 1944. aastast väljaannetes Spordileht, Kehakultuur, Õhtuleht ja Pikker. Karikatuurinäitustel osales alates 1958. aastast.
Isiklikku
Evald Piho oli kunstnik Juss Piho isa.
Nals
thumb|Nalsi valla paiknemine Lõuna-Tiroolis
Nals (itaalia: Nalles) on vald (comune) Lõuna-Tiroolis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 13 km Bolzanost loodes.
Geograafia
Nals külgneb järgmiste valdadega: Andrian, Eppan, Gargazon, Unsere Liebe Frau im Walde-St. Felix, Terlan ja Tisens.
Frazioni
Nalsi vallas on frazione (alljaotus) Sirmian (Sirmiano).
Peterburi–Varssavi raudtee
Peterburi–Varssavi raudtee (vene Петербурго-Варшавская железная дорога) oli arvult neljas Venemaa keisririigis rajatud raudtee. See raudtee ühendas Peterburi Varssaviga ja avati rongiliikluseks 1862. aastal.
Torma (perekonnanimi)
Torma on eesti ja slovaki perekonnanimi.
Peterburi–Varssavi raudtee
1894. aastal ostis riik raudtee erakätest välja. 1906. aastal sai raudtee kaheteeliseks kogu Peterburi–Varssavi raudtee ulatuses (lõpetati teise rööpapaari paigaldus).
1907. aastal lülitati Peterburi–Varssavi raudtee koos Balti raudtee ja Pihkva–Riia raudteega Looderaudteede koosseisu.
Rajamise ajal asus Peterburi–Varssavi raudtee täies ulatuses Venemaa keisririigi territooriumil. Tänapäeval kuuluvad endise Peterburi–Varssavi raudtee osad viiele riigile: Venemaa territooriumile jäänud raudteed haldab Oktoobriraudtee, ülejäänud raudteelõigud kuuluvad Läti, Leedu, Valgevene ja Poola raudteedele.
Raudtee rajamine
pisi|[[Vilno vaksal (postkaart 1915)]]
1851. aasta novembris kirjutas keiser Nikolai I alla ukaasile raudtee ehitamise kohta. Raudtee ehitamisel valiti rööpmelaiuseks sama mis Peterburi–Moskva raudteel: 1524 mm. Rööpad tarnisid suuremas osas Uurali tehased. Kuni Krimmi sõja alguseni (oktoober 1853) osteti rööpaid sisse ka Inglismaa firmadelt.
Peterburi–Varssavi raudtee muldkeha ja inseneriehitised ehitati välja kaheteelise raudtee jaoks, kuid rahapuuduse tõttu paigaldati esialgu rööpad vaid üheteelise raudtee jaoks.
Peterburi–Varssavi raudtee ehituse ülemaks määrati kindralmajor Eduard Gerstfeldt (hilisem teedeministri asetäitja), kes varem oli juhtinud Varssavi–Viini raudtee ehitust. Tema asetäitjaks inseneriehitiste alal sai Peterburi teedeinseneride korpuse instituudi professor kindralmajor Stanisław Kierbedź.
1853. aasta novembris avati rongiliiklus Peterburi–Gattšina lõigul. Aastatel 1853–1857 olid ehitustööd praktiliselt seiskunud seoses rahaliste vahendite nappusega riigikassas ja 1853. aasta oktoobris alanud Krimmi sõjaga.
1856. aasta oktoobris võttis Ministrite Komitee vastu otsuse kaasata raudtee ehitusse välismaine kapital. 1857. aasta jaanuaris asutati Venemaa raudteede peaühing, mille põhikapital saadi Prantsuse investoritelt. Ühingu peakorter asus Pariisis. Sellele ühingule üle antud pooleliolevat raudtee-ehitust hakati ehitama ehitusjärkude kaupa. Ehitusmaht jaotati 8 lõiguks, osa neist ehitati samaaegselt.
1857. aasta detsembris avati rongiliikluseks Gattšina–Luga lõik, 1859. aasta veebruaris Luga–Pihkva lõik, 1860. aasta jaanuaris Pihkva–Ostrovi lõik, 1860. aasta novembris Ostrovi–Dünaburgi lõik, 1861. aasta aprillis lõik Kovnost Preisimaa piirini. 1862. aasta märtsis avati Dünaburgi–Landvarovo lõik, sama aasta mais Landvarovo-Kovno lõik ja viimase lõiguna valmis 1862. aasta detsembris Landvarovo–Varssavi lõik. Peterburi–Varssavi raudtee avati liikluseks 27. detsembril (vkj 15. detsembril) 1862. See läbis 9 Venemaa keisririigi kubermangu: Peterburi, Pihkva, Kuramaa, Kovno, Vilno, Grodno, Lomža, Sedlitsi ja Varssavi kubermangu.
Peterburi–Varssavi raudtee koosseisu kuulus 63 raudteejaama. Raudteed teenindas 101 vedurit. Kaubarongid arendasid kiirust 40–45 km tunnis, reisirongid – kuni 80 km tunnis.
Raudteejaamad raudteel
pisi|[[Grodno raudteesild üle Nemunase jõe (postkaart 1915)]] pisi|[[Panerių raudteetunnel Vilno lähedal (valminud 1861; foto 1873)]]
Sillad ja tunnelid
Peterburi–Varssavi raudteel rajati suuremad sillad erinevalt varasematest raudteedest (sealhulgas Peterburi–Moskva raudtee) metallsõrestikust fermidega. Esimeseks metallist võrefermidega raudteesillaks Euroopas oli sild üle Luga jõe.
Mitmed sillad raudteel projekteeris prantsuse insener Piarron de Mondésir.
Ainuüksi Ostrovi–Dünaburgi lõigul rajati 50 kivivõlvsilda ja 36 metallsilda.
Peterburi–Varssavi raudtee kõrvalharul, mis viis Preisimaa piirini, ehitati kaks esimest raudteetunnelit Venemaal: Panerių tunnel Vilno lähedal pikkusega 427 m ja Kovno tunnel pikkusega 1278 m. Mõlema tunneli ehitust juhtis prantsuse insener G. F. Perrot.
Püstijalakomöödia
Püstijalakomöödia (inglise keeles stand-up comedy) on komöödia žanri alaliik ja etenduskunstiliik, kus etendaja seisab üksinda publiku ees ja jutustab üksteisele järgnevaid nalju oma isiklikust seisukohast lähtudes, kasutades seejuures improvisatsiooni ja publikuga suhtlemist.
Püstijalakomöödia etendajat nimetatakse püstijalakoomikuks või koomikuks.
Kirjeldus
Saksa filosoofiadoktor Jeannine Schwarz defineerib püstijalakomöödiat järgmiselt: etendaja ehk püstijalakoomik seisab üksinda laval ja lähtub oma naljade esitamisel otsesest suhtlusest publikuga. Püstijalakoomikud räägivad publikule nalju, naljakaid lugusid, üherealisi lühinalju või anekdoote eesmärgiga publik naerma panna. Schwarz peab sealjuures oluliseks etendajate oskust vaatajatega suhelda, samuti nende oskust spontaanselt reageerida publiku reaktsioonile.
Üks esimesi kaasaegse püstijalakomöödia uurijaid on Oliver Double, kes leiab, et püstijalakomöödiat on raske defineerida, sest see on aja jooksul läbi teinud olulisi muutusi. Double' i järgi on püstijalakomöödia tunnusteks suuline  vorm, ainult üks etendaja, otsene suhtlus publikuga, olevikulisus (ehk kõik toimub käesoleval ajahetkel aset leidvas etteastes) ja  eesmärk tekitada naeru. Kuid Double leiab, et naeru tekitamine ei ole püstijalakomöödia puhul peaeesmärgiks, sest mõningatel juhtudel võib koomiku ülesastumine ka ebaõnnestuda. Näiteks ei suuda etendaja publiku ootusi täita ja neid naerma ajada, aga see ei tähenda seda, et tegu poleks püstijalakomöödiaga. Samuti peab ta oluliseks, et püstijalakomöödia etendus on iseseisev üksus, kuid see ei ole loodud suurema narratiivse struktuurina, vaid koosneb üksikutest erialdiseisvatest naljadest.
Erinevalt monoteatrist ei lähtu püstijalakomöödia valmistekstist (näiteks näidend), vaid sünnib tegemise käigus. Seejuures ei ole lavatekst puhtalt  improvisatsiooniline, vaid on ettevalmistatud ja/või läbimõeldud. Oluliseks omaduseks hea koomiku puhul loetakse improviseerimisoskust ja aktiivset suhet publikuga, et tekiks teksti- ja ideearendus. Ühtlasi on teksti tunnuseks koomiku isiklikkus  – nali peab olema kuidagi seotud koomiku endaga. . Oluliseks erinevuseks peetakse püstijalakomöödia ja teatri vahel, et püstijalakomöödia ei vaja stsenograafilist mõõdet. Püstijalakomöödia vorm ei nõua lavale rekvisiite, dekoratsioone, vms. Ruumid, kus tavaliselt püstijalakomöödiat etendatakse on pubid, restoranid, (öö)klubid, teatri- ja kontserdisaalid.
Liisi Laineste defineerib püstijalakomöödiat kultuuriüleselt, põhinedes Lawrence Mintzile ja Stephanie Koziskile, nimetades koomikut kultuurimediaatoriks ja antropoloogiks, sest tihtipeale räägib koomik oma kokkupuudetest ja kogemustest ümbritseva sotsiaalse reaalsusega. Laineste meelest on hea püstijalakoomiku puhul väga oluline  paindlikkus, sest koomik peab oskama suhestuda publikuga, mõistes koheselt, millistel teemadel ta võib rääkida ja millistel mitte. Lisaks sellele peab Laineste oluliseks ka Lawrence Mintzi "negatiivse isendi“ terminit, tänu millele on püstijalakomöödia viljelejatele antud koomiku luba ehk siis õigus kõneleda teemadel, mis muidu ühiskonnas naljategemist ei taluks.
Ühe aspektina toob Lawrence Mintz välja, et püstijalakoomik on justkui juhuslik vaatleja, kes käsitleb koomiliselt igapäevaeluga seotud teemasid. Näiteks tehakse nalja selliste teemade üle nagu lastekasvatamine, kohtingutel käimine, lahutused, meelelahutusmaailma naeruvääristamine jne. Teise aspektina toob Mintz välja, et koomik on ka koomiline eestkõneleja, kes pöörab tähelepanu sotsiaalselt, poliitiliselt ja kultuuriliselt olulistele teemadele ühiskonnas. Seda kõike muidugi tingimusel, et koomik loob alati enda ja publiku vahel niiöelda üksmeelse, vaikiva kokkuleppe, mis eeldab temalt publikule vastuvõetava ja aksepteeritava väljenduslaadi kasutust. Üheks püstijalakoomiku kõige olulisemaks ülesandeks peab Mintz oskust luua ühtekuuluvustunnet publiku hulgas, keskendudes kogukonna ja ühiskonna üksmeelsusele, jagatud väärtustele ja perpektiividele. Näiteks kui me naerame koos, tunneme end vähem üksildasena. Läbi humoorika lähenemise on koomikul võimalus käsitleda tõsiseid teemasid ilma tõsisuseta (not serious). Sel viisil saab vaadelda teemasid nagu religioon, poliitika, seksuaalsus, soorollid, abielu, perekond, sotsiaalne klass ja piirkondlikud erinevused. Samuti võib nii läheneda erinevatele stereotüüpsetele arvamustele ametitest ja hobidest. Seega võib öelda, et püstijalakomöödia kaudu saab tähelepanu pöörata olulistele teemadele ühiskonnas ja igapäevaelus ning tekitada publikus ühtekuuluvustunnet.
Ajalugu
Püstijalakomöödia sellisel kujul nagu see on tuttav kaasaja publikule, on suhteliselt uus žanr. Püstijalakomöödia uurijad on leidnud palju erinevaid ajaloolisi mõjutusi - varajane komöödiateater  (näiteks Vana-Kreeka komöödia, commedia dell'arte jt),  šamaanid, Shakespeare’i ja Inglise pantomiimi- ja tsirkuseklounid, eeposed, reisianektoodid, jne. Üldiselt peetakse püstijalakomöödia sünnimaadeks ingliskeelset kultuuriruumi ehk peamiselt Ameerikat ja Suurbritanniat.
Suurbritannias arenes püstijalakomöödia  varietee teatritest (music halls), esimene neist avati juba 1852. aastal Londonis – Cantebury Hall. Ülesehituselt oli tegu meelelahutusega, mis koosnes mitmetest artistidest, algselt peamiselt küll lauljatest. Varieteeteatrites esitatavad laulud olid tihti koomilise elemendiga ning muutusid aja jooksul üha enam püstijalakomöödia  sarnaseks – etteasteid alustati lühikeste naljadega.
Ameerikas arenes  püstijalakomöödia ajaliselt paralleelselt Suurbritannia omaga. Ameerika püstijalakomöödia sünniks peetakse menestrelite etendusi, mis arenesid välja vodevilliteatriteks. Sellest arenes püstijalakomöödia edasi Borscht Beltis Ameerika juutidest koomikute seas ja jõudis lõpuks iseseisvatesse komöödiaklubidesse. Sealt levis see erinevatel kujudel meelelahutusliku etenduskunstina, kuni jõudis 20. sajandil tänapäevase vormi väljakujunemiseni. Sellisest püstijalakomöödiast saab rääkida aga alles alates 1960ndatest, kui uudsete tehnikaseadmete kasutuselevõtt, nagu televisioon ja mikrofonid, võimaldasid žanril laiemalt levida. Nüüdseks on juba mitmetes keele- ja kultuuriruumides välja kujunenud kindlad püstijalakomöödiat viljelevad seltskonnad, kes seda uudset žanri edasi arendavad ning ka selle kujunemist mõjutavad.
Comedy Estonia
Püstijalakomöödia on Eestis üha enam populaarsust kogunud meelelahutusvorm. Üheks Eesti tuntumaks  anglo-ameerikaliku püstijalakomöödia eestvedajaks võib pidada rühmitust nimega Comedy Estonia. Nad korraldavad oma püstijalakomöödia õhtuid nii väiksemates pubides ja lokaalides, kui ka suuremates teatri- või kontserdisaalides. Comedy Estonia on ka üks juhtivaid “open mic'ide” ehk vaba lava formaadis ürituste korraldajaid. Comedy Estonia põhikoomikute hulka kuuluvad Louis Zezeran, Sander Õigus,  Roger Andre,  Rauno Kuusik, Daniel Veinbergs,  Ari Matti Mustonen, Ardo Asperk, Karl-Alari Varma ja Mikael Meema. Comedy Estoniale omased teemakategooriad on kultuurierinevused, inimeste igapäevaharjumused ja eripärad,  poliitika või tähtpäevade traditsioonid, stereotüüpsed arvamused ja  nalja heitmine oma nooruspõlve seikluste üle. Kuna enamus Comedy Estonia eestlastest koomikuid on noormehed (ja mõned üksikud tütarlapsed) 20-30ndates eluaastates, siis nende keelekasutus on suhteliselt vaba. Selline lähenemine viib mõnikord isegi naljadeni, mis oleks igas teises avaliku esinemise õhkkonnas ebasobilikud ja kõlbmatud, kuid Comedy Estonia komöödiaõhtutel on tolereeritavad nii igasugused allapoole-vööd-naljad kui ka piinlikkust tekitavad naljad näiteks seksuaalelu seikadest. Selline vabameelne teema- ja keelekasutus ning oskus tunnetada, kui kaugele võib naljadega minna, on kindlasti üheks põhjuseks, miks osad koomikud on populaarsemad kui teised.
Stand-up Teater POINT
Stand-Up Teater POINT on asutatud 8. juulil 2014. Teatri eesmärk on luua ja publiku ette tuua materjale ühiskondlikult olulistel ning teravatel sotsiaalsetel teemadel. Nad usuvad, et huumor on parim vahend oluliste teemade käsitlemiseks. Materjalide loomisel lisaks professionaalse dramaturgia oskusele töötavad nad ka läbi strateegilise kommunikatsiooni ning neurolingvistilise programmeerimise (NLP). Teater Point eestvedajateks on Karl Kermes ning tuntuimateks koomikuteks on näitlejad Tõnis Niinemets, Ott Sepp, Peeter Oja ja Kristjan Lüüs.
Voolunõva
Voolunõva (saksa keeles Talweg, pärineb sõnadest Tal "org" ja Weg "tee") on joon, mis ühendab omavahel jõe, jõeoru, uhtoru, jääraku ja teiste piklikute pinnavormide põhja madalamaid kohti. .
Lāde mõis
Lāde mõis (saksa keeles Ladenhof, varem Namküll, läti keeles Lādes muiža) oli rüütlimõis, hiljem Riia linnamõis Liivimaal Volmari kreisis Lemsalu kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisasüda Lätis Limbaži piirkonnas Limbaži vallas.
Ajalugu
Mõisa läänistas Riia peapiiskop Michael Hildebrand aastal 1508 Peter von der Lodele. Aastal 1695 sai selle omanikuks Ewold Mengden.
19. novembril 1621 kinkis Rootsi kuningas Gustav II Adolf Lemsalu piiskopilinnuse koos kõige sinnakuuluvaga Riia linnale. Kingitu hulgas oli ka Lāde mõis, mis oli toona 2 ja 1/2 adramaa suurune.
Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 9 ja 3/8 adramaad, sellele allus 355 mees- ning 413 naishinge. Aastal 1641 oli mõisa suurus koos Lemsalu ja Viļķene mõisaga kuuskümmend viis adramaad. 1688 oli mõisa suurus 12 ja 3/4 adramaad, aastal 1734 oli adramaid 7 ja 3/4, aastal 1757 aga 9 ja 3/8. Aastal 1823 oli mõisa suurus 11 ja 9/10 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 11 ja 9/20, aastal 1881 aga 6 ja 39/80, lisaks 11 ja 18/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.
Marmelaad
Marmelaad on magus kondiitritoode, mis on valmistatud mahlast, puuvilja viljalihast ja -koorest, puuvilja- või marjapüreest, suhkrust ja veest. Marmelaadi valmistamiseks kasutatakse sageli tsitruselisi. Marmelaadi lisatakse ka toidulisandeid (nt värv- ja maitseained). pisi|paremal|Tükiline želeemarmelaad pisi|paremal|Närimistükiline marmelaad
Marmelaadi valmistamine
Vabrikus segatakse puuvilja- või marjapüree tarretisetaolise ainega ning keedetakse vaakumaparaadis suhkruga. Kui mass jahtub kuni 85 °C-ni, segatakse sisse värv-, maitse- ja teised ained. Saadud mass vormitakse, jahutatakse ja kuivatatakse spetsiaalses masinas. Selleks, et marmelaad paremini säiliks ega jääks niiskeks, puistatakse see suhkruga üle. pisi|vasakul|Suuretükiline (vene) marmelaad
Põhilised sordid
Marmelaadi põhilised sordid on:
Tükiline želeemarmelaad on klassikaline marmelaad, mis on kujundatud pehmeteks suhkruse pealiskihiga kommideks. Vormid on näiteks suhkruga üle puistatud tsitruseviilud, pallid ja muud kujundid.
Närimistükiline marmelaad on klassikaline Euroopa marmelaad, millel on kõvem ja venivam konsistents, palju maitseid ja vorme. Vormid on näiteks karukesed, oad, lagritsa assortii ja muud närimismarmelaadi kommid. väikepx|pisi|paremal|Inglismaa traditsiooniline marmelaad
Inglismaa traditsiooniline marmelaad on tsitrusedžemm leiva peale määrimiseks.
Suuretükilise (vene) marmelaadi konsistents meenutab kõva tarretist. See toodetakse tavaliselt suure tükina. Mõnikord valatakse marmelaad kuumalt purki ja lastakse jahtuda. Lõigatakse noaga. Näited on guavamarmelaad (Ladina-Ameerika), küdooniamarmelaad (Itaalia ja Portugal), õuna- või ploomimarmelaad (Venemaa).
Linda Ormesson
Linda Ormesson (21. juuli 1902 Läti – 3. juuli 1989 New York, USA) oli eesti tekstiilikunstnik ja pedagoog.
Elukäik
Ta õppis aastatel 1917–1923 Tallinna Kunsttööstuskoolis tekstiili erialal ja pedagoogikakursustel.
Aastatel 1924–1925 oli ta Tallinna Rahvaülikooli Seltsi ja Eesti Naisliidu käsitööinstruktor ning 1925–1933 Kehtna Kõrgema Kodumajanduskooli õpetaja. 1929. aastal täiendas ta end Viini kunsttööstuskoolis ning 1930. aastail õppereisidel Rootsi, Belgiasse, Prantsusmaale ja Hollandisse. 1932–1940 töötas ta Riigi Kunsttööstuskooli käsitöö ja vabajoonistamise õppejõuna.
Ta oli ajakirja Maanaise Kodu peatoimetaja ja illustraator, ajakirja Kaunis Kodu toimetaja, kirjutas rõivastust ja kodundust käsitlevaid artikleid ja näitusearvustusi ning lõi ajakirjadele, äridele ja eratellijaile moejoonistusi ja sümbolikavandeid.
1935–1938 kuulus ta Rakenduskunstnike Ühingusse.
1935. aastal asutas ta koos õde Johanna Ormessoniga Tallinnas Moe ja tarbekunsti eraõppetöökoja, mis tegutses kuni 1940. aastani.
1944. aastal põgenes Linda Ormesson Eestist Saksamaale. 1950. aastast elas ta USA-s New Yorgis, kus töötas ajalooliste tekstiilide restaureerijana ning aastatel 1966–1985 Embroiders Guild of America Inc. New Yorgi peakorteri disaininõunikuna ja hiljem esindaja-nõunikuna.
Tema teos(eid) on Tallinna toomkirikus.
Pahurtsi
Pahurtsi (ukraina keeles Пагурці) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Hmilnõki rajoonis. Elanike arv on 604. Pindala on 1,37 km².
Tammisaare Talumuuseum
Tammisaare talumuuseum (ka: Tammisaare talu vabaõhumuuseum) on Muhu vallas Mõega külas Mäe talus asuv muuseum, mis tutvustab kohalikku kultuuripärandit.
Kuursaal
pisi|[[Haapsalu kuursaal (2011)]] Kuursaal (harvem nimetatud kuurhoone) on kuurordis asuv kontserdi- ja koosviibimishoone.
Odobești
Odobești on linn Rumeenias Vrancea maakonnas. Linn asub ajaloolises Moldova piirkonnas, Focșanist ligi 12 km loodes.
Linna haldusalasse kuulub Unirea küla.
Odobeștit on esmamainitud 1626. aastal. Alevi staatuse sai Odobești 1821. aastal. Linn on Odobești alates 1861. aasta novembrist.
Sõrve militaarmuuseum
Muuseum avati 2010. aastal Sääre ajalootoa eksponaatide baasil.
Kamran & Hooman
Kamran & Hooman on ansambel, mille liikmed on vennad Kamran ja Hooman Jafar ning Babak Mostafaee. Laulavad popmuusikat inglise ja pärsia keeles. Vennad elavad Los Angeleses.
Saue Simmajad
Saue Simmajad on Sauel tegutsev rahvatantsurühm.
Kamran & Hooman
Karjäär ja elulood
Kamran Jafari (sündinud 25. novembril 1978) ja Hooman Jafari (sündinud 23. novembril 1980) kolisid aastal 1985 oma õe Katayooni ja vanematega Teheranist Montréali. Hooman tegeles laulmisega juba noorelt, kuid Kamran hakkas enne lennukitehnikuks õppima, kui leidis endale lauljana koha ansamblis Parvaz.
Kamranil on olnud suhe pärsia modelli Claudia Lynxiga.
Saue Simmajad
Rühm alustas tegevust 1989. Rühma juhib Piret Kunts.
Rühm esines 2001, 2003, 2004 festivalil Europeade.
Orava (Tomski kubermang)
Orava (vene keeles Оравка, Оравская) oli eesti küla, mis rajati 1896. aastal Tomski kubermangu Kainski maakonna Tšanõ raudteejaamast 20 versta loodesse.
Eestist oldi rännatud välja Orava külast Vastseliina kihelkonnast Võrumaalt. Uus koht meenutas kodukohta Võrumaal, seepärast uuele kodukohale vana kodukoha nimi.
Külas oli 1918. aastal 97 perekonda, kokku umbes 550 inimest. Ehitatud oli palvemaja ja ehitamas oldi kooli, kus õpiti eesti keeles kuni 1944. aastani.
Tänapäeval asub küla Štšeglovo külanõukogus Tšanõ rajoonis Novosibirski oblastis Venemaal.
Michael Bublé
Michael Steven Bublé (sündinud 9. septembril 1975 Burnabys Briti Columbias) on Grammy auhindadega pärjatud Kanada artist, kes on jõudnud oma albumite müügiga plaatinum-staatusesse.
August Jurs
August Jurs (15. jaanuar 1915 Kodijärve vald, Tartumaa – 2. jaanuar 2006) oli eesti sõjaväelane (lipnik, 1939).
Sara Lenninger
Sara Lenninger on rootsi semiootik.
August Jurs
Ta õppis aastail 1940–1944 Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna metsandusosakonnas, Korporatsioon Ugala vilistlane.
Sara Lenninger
Ta töötab Kristianstadi Ülikoolis. Tema erialaks on arengu- ja visuaalsemiootika, ning kognitiivsemiootika laiemalt. Pikka aega töötas ta Lundi Ülikoolis kognitiivsemiootika uurimisgrupis, mida juhtis Göran Sonesson.
Töid
Lenninger, S. (2012). When Similarity Qualifies as a Sign : A Study in Picture Understanding and Semiotic Development in Young Children. Lund University. Dissertation.
August Jurs
August Jurs oli alates 1968. aastas Hamiltoni Eesti Võitlejate Ühingu, alates 1970. aastast Ülemaailmse Eesti Vabadusvõitlejate Keskuse esimees. aastail 1980–2005 oli ta ajalehe Võitleja peatoimetaja.
Halewood
Halewood on linn Inglismaal Merseyside'is.
Bist
"Bist" või ka "20" on Kamran ja Hoomani debüütstuudioalbum.
Hallgrímur Pétursson
pisi|Hallgrímur Pétursson Hallgrímur Pétursson (Gröf Island 1614 – Ferstikla Island 27. oktoober 1674) oli islandi luuletaja ja kirikuõpetaja.
Air Moldova
Air Moldova on Moldova suurim lennukompanii, mille kodulennuväli on Chișinău rahvusvaheline lennujaam.
Ajalugu
Lennufirma loodi 1992. aastal kohaliku Aerofloti üksuse baasil. See kuulub täielikult Moldova Vabariigile. Lennufirmas on 598 töötajat. 13. juulil 2004 sai Air Moldova IATA liikmeks.
RNA-viirused
pisi|[[Lehmahernes|Lehmaherne (Vigna sinensis) mosaiigiviiruse ikosaeedriline kapsiid]] RNA-viirused on viirused, mille genoomiks on RNA (ribonukleiinhape). Mõnede viiruste genoom on üheahelaline RNA (ssRNA), teistel kaheahelaline RNA (dsRNA). Üheahelaline RNA on kas plussahelaline (samapidine mRNA-ga) või miinusahelaline (vastupidine mRNA-le). Leidub ka viirusi, mille genoom on osaliselt plussahelaline ja osaliselt miinusahelaline. Neid kutsutakse ambisense-viirusteks.
Enamiku RNA-viiruste infektsioonitsükkel toimub raku tsütoplasmas, kuid on ka erandeid (näiteks gripiviirus). Viirusi, millel esineb infektsioonitsüklis ka DNA etapp, ei loeta RNA-viirusteks.
Iseloomustus
pisi|Polioviirus elektronmikroskoobis
Plussahelalised RNA-viirused
Plussahelalised RNA-viirused on enamasti ikosaeedrilise kapsiidiga. Mõnedel on ka rakumembraan (envelope). Virionide diameeter on ligikaudu 30–70 nm (nanomeetrit). Nende genoomid on keskmise suurusega, 7000 – 12 000 nukleotiidi, ja kodeerivad keskmiselt kümmet valku. Nende seas on viirusi, mis põhjustavad haigusi ka inimestel, näiteks entsefaliit, hepatiit, polüartriit, kollapalavik ja tavaline külmetus. Lisaks nakatavad nad ka põllukultuure, baktereid, seeni ja putukaid.
Miinusahelalised RNA-viirused
Miinusahelalistel RNA-viiruste kapsiid võib olla nii ikosaeedriline kui ka filamentne. Mõlemat tüüpi kapsiidid on kaetud membraaniga. Ikosaeedriliste kapsiidide diameeter on 100–300 nm, filamentsete diameeter 80 nm ja pikkus 800 nm. Mõnedel sugukondadel on genoom segmenteerunud (virionis on mitu RNA molekuli). Genoomi pikkuseks on tavaliselt 10–19 tuhat nukleotiidi. Nakatavad ainult loomseid organisme ja mõnda üksikut taime. Põhjustavad inimestel raskeid haigusi, näiteks gripp, leetrid, marutõve entsefaliit ja mumps.
Kaheahelalised RNA-viirused
Kaheahelalistel RNA-viirustel on tavaliselt kahe- või kolmekihiline ikosaeedriline kapsiid, mille diameeter on 60–85 nm. Nende genoom on samuti segmenteerunud, neil on kuni 12 RNA fragmenti. Genoomi kogupikkus on 18–24 tuhat aluspaari. Siia rühma kuuluvad rotaviirused, mis põhjustavad väikelastel gastroenteriiti.
Infektsioon
pisi|Rotaviiruse rekonstruktsioon
Plussahelalised RNA-viirused
Esimene sündmus pärast viiruse genoomi sisenemist rakku on translatsioon. Kuna rakus ei ole RNA-st sõltuvat RNA polümeraasi (RdRp), peab viirusel kindlasti olema geen, mis seda kodeerib, vastasel juhul ei saaks viiruse genoom replitseeruda. Järgmisena sünteesib RdRp antigenoomse RNA ehk miinusahela. Miinusahel on matriitsiks uutele viiruse genoomidele, sest temalt saab uuesti sünteesida plussahela. Plussahelaid kasutatakse replikatsiooniks, translatsiooniks või nad pakitakse virioni. Virionid väljuvad rakust pungumise kaudu.
Miinusahelalised RNA-viirused
Virion siseneb rakku endotsütoosi või fusiooniga. Pärast rakku jõudmist ei saa viiruse genoomi kohe transleerida, sest translatsioon saab toimuda ainult positiivselt RNA ahelalt. Seetõttu on vaja, et viirusel oleks kapsiidis kaasas oma RdRp, mis sünteesiks positiivse mRNA ahela. Genoomi ei pakita kapsiidist täielikult lahti, vaid see jääb seotuks mõne kapsiidivalguga. See on vajalik, et saaks kapsiidi pakkida erineva pikkusega RNA-sid, ja et oleks võimalik eristada genoomset RNA-d teistest sama pikkusega suvalistest RNA-dest. Lisaks kaitseb see RNA-d raku kaitsemehhanismide eest (näiteks RNA interferents). Pärast mõnda translatsiooni saab viiruse genoomilt kodeerida vcRNA, mis on matriitsiks uutele viiruse genoomidele. Uued genoomid seonduvad kohe pärast sünteesi kapsiidivalkudega. Uued virionid väljuvad rakust pungumise kaudu.
Kaheahelalised RNA-viirused
Rakku sisenemisel eemaldatakse viirusel kõige välimine kapsiidikiht. See aktiveerib partikli sisemuses transkriptsiooni. Sarnaselt miinusahelaliste RNA-viirustega pakivad ka kaheahelalised RNA-viirused oma RdRp kapsiidi kaasa. Samuti ei pakita nende genoomi kapsiidist täielikult lahti. Tekkinud mRNA saadetakse partiklist välja ning sellelt sünteesitakse valke. Mõned mRNAd jäävad pärast translatsiooni viiruse valkudega seotuks ja moodustavad kompleksi, millest saab alguse uue genoomi süntees. Juurde sünteesitakse ainult miinusahel. Uued virionid lahkuvad rakust raku lüüsimise teel.
Patogeensus
Patogeensus ei ole viirusele vajalik omadus, enamik viirusi replitseerub peremehes asümptomaatiliselt (ei tekita sümptomeid). Patogeensetel viirustel on infektsioonitsüklis mitu kriitilist punkti, mis määravad viiruse põhjustatud haiguse iseloomu.
Plussahelalised RNA-viirused
pisi|Koroonaviiruse virionid elektronmikroskoobi all
SARSi koroonaviirus
SARS-CoV levib tavaliselt nahkhiirtel, kuid 2002. aasta sügisel puhkes epideemia, mis algas Hiinast, ka inimeste seas. SARS (severe acute respiratoty syndrome) on ebatüüpiline kopsupõletik, mida iseloomustavad kõrge palavik, lihasevalu ja lümfofeenia (vähenenud lümfisõlmede arv). Epideemia lõppes 2003. aasta suvel. Kokku haigestus 8098 inimest, kellest 774 suri. Täheldati, et lapsed talusid haigust tunduvalt paremini kui täiskasvanud. Vanurite seas oli letaalsus kuni 50%.
Lääne-Niiluse viirus
Lääne-Niiluse viirus (inglise West Nile virus) avastati 1999. aastal, kui toimus haiguspuhang New Yorgis. Haigestus 62 inimest, kellest seitse suri entsefaliiti. Samal ajal suri ka arvukalt linde. Järgneva kuue aasta jooksul levis viirus üle kogu USA ja jõudis ka Kandasse. Kokku haigestus üle 20 000 inimese, kellest 800 suri neuroloogiliste tüsistuste tagajärjel. Arvatakse, et viirus jõudis USA-sse nakatunud sääsega, kes oli lennukisse lõksu jäänud.
Dengeviirus
pisi|Dengeviirusest põhjustatud lööve Dengeviirust kannavad edasi sääsed, põhjustades sellega ulatuslikke epideemiaid. Alates 1994. aastast on Ameerikas igal aastal olnud dengeviiruse puhang. Viirus põhjustab dengepalavikku. Vaatamata viiruse vastu võitlemisele, haigestus aastatel 2001–2005 dengepalavikku 50 000 inimest, kellest 700 suri.
Miinusahelalised RNA-viirused
pisi|Marutõve patsient
Marutaudi viirus (Rabies virus)
Marutaudi seostatakse tavaliselt koerlaste ja teiste imetajatega, nagu skungid ja pesukarud. Tegelikult on marutõve kõige suuremaks looduslikuks reservuaariks aga nahkhiired. Vähestel juhtudel hammustab nahkhiir inimest, tavaliselt satuvad nahkhiire väljaheidete osakesed inimese hingamisteedesse, sellega koos ka viiruspartiklid. Marutõve vastu on proovitud võidelda nahkhiirte massilise hävitamisega, kuid see ei ole andnud soovitud tulemust. Marutõbe saab ravida, kuid seda tehakse ainult arenenud riikidest, sest ravim on kallis.
Henipaviirus
Henipaviirus avastati 1994. aastal, kui Austraalias leidis aset kaks suurt puhangut. Esimene neist toimus augustis, kui kaks hobust surid hingamisteede vaegustesse ja nende omanik haigestus samuti. Aasta pärast suri ka omanik entsefaliiti. Teine juhtum toimus 1994. aasta septembris, kui haigestus tiine mära. Ta elas samas tallis veel 23 hobusega, kellest 17 haigestusid ja 13 surid. Kahel ellujäänul tekkisid neuroloogilised kahjustused. Lisaks olid nakatunud veel kolm hobust, kuid neil sümptomeid ei täheldatud. Haigestusid ka kaks inimest, kes hobuste eest hoolitsesid. Üks neist suri hingamisteede- ja neerupuudulikkusesse. Järeldati, et viirus vajab levimiseks lähedast kontakti. Henipaviiruse looduslikuks reservuaariks on lendoravad, teistele organismidele levivad nad harva.
Marburgi viirus
Marburgi viirus avastati 1967. aastal, kui toimusid hemorraagilise palaviku haiguspuhangud Marburgis, Frankfurdis ja Belgradis. Haiguse allikaks olid Ugandast pärit ahvi neeru rakud, mida kasvatati koekultuuris. Haigestus 25 laboritöötajat ja sekundaarse nakkusega veel kuus inimest. Seitse neist surid. Pärast seda on esinenud veel mitu looduslikku puhangut, kus letaalsus on olnud 80–90%.
Ebola viirus
Ebola viirus on viiruseliik, mis avastati hemorraagilise palaviku epideemia ajal Ebola jõe äärses külas (Sairis) ja Sudaanis (284 haigusjuhtu) 1976. aastal.
Haigestus üle 600 inimese, kellest 430 surid. Pärast seda on toimunud mitmed Ebola viirushaiguse puhangud üle Aafrika ja on levinud ka teistele mandritele, nagu 2014. aasta Ebola viirushaiguse epideemia.
Looduslikke Ebola viiruse reservuaare seni veel ei tunta. Peremeesorganismide osas puudub teadlaste hulgas üksmeel, kuid on tuvastatud, et viirus eluneb asümptomaatiliselt osadel nahkhiirtel ning sümptomaatiliselt sigadel, osadel ahvidel ja inimestel.
Arvatakse, et metsloomad (näiteks antiloobid, mitmed esikloomalised ja närilised (näiteks okassealised) jt ning kodusead ja koerad võivad nakatuda mitmete taimtoiduliste nahkhiirte väljaheidetega kokkupuutunud puuvilju, taimestikku või viirustega kokkupuutunud liha süües ning osad nahkhiired (Hypsignathus monstrosus, Epomops franqueti ja Myonycteris torquata ) võivad Ebola viiruse looduslikeks reservuaarideks olla (uuringu käigus tuvastati Ebola viiruse geenide fragmente).
Gripiviirus
pisi|H5N1 levik maailmas 20. sajandil põhjustas gripiviirus A (inglise Influenza A) kolm väga suurt pandeemiat. Kõige tõsisem neist oli 1918. aastal, kui nakatus 30% kogu Maa elanikkonnast. Üle 100 miljoni inimese suri. Neid pandeemiaid seostatakse uute pinnaglükoproteiinide (HA ja NA) tekkimisega. Gripiviiruse A looduslikuks reservuaariks on linnud. Selleks, et need viirused saaksid nakatada ka inimesi, peavad nad ümber kohanema.
Hantaviirus
Hantaviirused levivad närilistega ja nakatavad inimesi nende väljaheidete kaudu. Hantaviirusi hakati uurima Korea sõja ajal, kui 3000 USA sõdurit haigestusid hemorraagilisse palavikku. Praeguseks on leitud ka Hantaviirusi, mis põhjustavad hingamisteede häireid ja võivad viia äkksurmani.
Taksonoomia
Viiruste klassifitseerimisel on levinud kaks meetodit: ICTV (International Comittee on Taxonomy of Viruses) ja Baltimore’i meetod. Baltimore’i klassifikatsiooni järgi jagunevad RNA-genoomsed viirused kolme gruppi: III grupp (dsRNA-viirused), IV grupp (plussahelalised ssRNA-viirused) ja V grupp (miinusahelalised ssRNA-viirused). ICTV järgi jaotatakse viirused seltsidesse, sugukondadesse, alamsugukondadesse ja perekondadesse.
Selts Mononegavirales (miinusahelalised RNA-viirused)
Selts Nidovirales (plussahelalised RNA-viirused)
Selts Picornavirales (plussahelalised RNA-viirused)
Selts Tymovirales (plussahelalised RNA-viirused)
Määramata selts (miinusahelalised ssRNA-viirused, plussahelalised ssRNA-viirused ja dsRNA-viirused)
Świeradów-Zdrój
Świeradów-Zdrój (saksa Bad Flinsberg) on linn Poolas Alam-Sileesia vojevoodkonnas Lubańi maakonnas. Świeradów-Zdrój on kuurortlinn.
Asula oli olemas juba 16. sajandil, kuni 1945. aastani oli Saksamaa koosseisus. Linnaõigused sai Świeradów-Zdrój 1946. aastal.
Pastla Pilly
Pastla Pilly on Saue vallas Ääsmäe külas tegutsev rahvatantsurühm. Rühma juhib Piret Kunts.
Rühm esines 2001, 2003, 2004 festivalil Europeade.
Harri Koskela
Harri Matias Koskela (sündinud 8. oktoobril 1965 Lapuas) on soome endine Kreeka-Rooma maadleja.
Ta on võistelnud olümpiamängudel kolm korda – 1988, 1992, 1996.
1992. aasta olümpiamängude avatseremoonial oli ta Soome meeskonna lipukandja. Soome maadlejatest on lippu kandnud ka Jouko Salomäki.
Ta on võitnud neli korda Põhjamaade meistrivõistlustel kuldmedali.
Graysoni maakond (Texas)
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Sherman.
Kütke mõis
Kütke mõis (saksa keeles Kütke) oli Kohatu mõisa kõrvalmõis Kullamaa kihelkonnas Läänemaal.
Kütke mõis eraldati 1750 Vaikna mõisast.
Graysoni maakond (Texas)
Elanike arv on 2020. aasta rahvaloenduse kohaselt 135 543. Aastal 2010 oli elanikke 120 877.
Maakond moodustati 1846. aastal. Maakond on saanud nime Texase Vabariigi peaprokuröri Peter Wagener Graysoni järgi.
Garford-Putilov
Garford-Putilov oli Venemaa soomusauto, mida toodeti esimese maailmasõja ajal. Soomuk ehitati Ameerika Ühendriikidest imporditud Garford Motor Truck Co. veokite šassiile.
Kuigi kasutajate hinnangul oli tegu tugeva ja töökindla masinaga, oli Garford-Putilov väga alajõuline. Kuna soomuk kaalus kuni 11 tonni ning selle mootor oli vaid 30 hj (22 kW), oli auto tippkiiruseks u 19 km/h. Suure kaalu tõttu puudus Garford-Putilovi soomukil praktiline maastikuvõimekus.
Soomuki relvastusse kuulus tagaosas asuvas tornis paiknev 76,2-millimeetrine kahur, mille pöördeulatus oli 270 kraadi ning kaks või kolm 7,62-millimeetrist kuulipildujat. Kaks kuulipildujat asus soomuki esiosas kasematitaolistel kinnititel, kuid need ei olnud piisavad väiksel distantsil täielikku katet pakkuma.
Aastatel 1915–1916 toodeti Putilovi tehases 48 sellist soomukit ning need olid kasutuses nii esimeses maailmasõjas kui Venemaa kodusõjas. Garford-Putilovi soomukid olid enda ajastu ja klassi kohta võimsa relvastuse ning piisava soomusega. Hoolimata vähesest liikuvusest olid need soomukid lahingus efektiivsed ja jäid pikaks ajaks teenistusse.
Loodusharidus
Loodusharidus (inglise keeles nature education) on loodusesse ja selle kasutamisse puutuvate teadmiste, oskuste ja hoiakute süsteemne edastamine. Loodusharidus on osa keskkonnaharidusest. Loodusharidus aitab lastel arendada tõhusaid suhteid neid ümbritseva looduskeskkonnaga ning parandada tundlikkust looduse ja sotsiaalsete suhete suhtes. Loodusharidus jõuab inimesteni näiteks üldhariduskoolide, muuseumide, loodusvaatluste, raamatute, ekskursioonide, õppeprogrammide, meedia ja huviringide kaudu. Loodusharidusprogrammid käsitlevad looduskaitse, loodushoiu ja selle väärtustamise, ühiskonna ja looduse suhte, kliimamuutuste ja pärandkultuuri teemasid.
Loodusega saab paremini tuttavaks, minnes loodusesse ning kogedes seda kõigi viie meelega.
Ajalugu
Õppimise viimine siseruumidest välja ning kogemuslik õuesõppimine on olemas olnud ja arenenud 19. sajandist alates. Eelmise sajandi linnastumise kasvuga ning "loodusdefitsiidi häire" (inglise keeles nature-deficit disorder) tõusuga on hoiak formaalsesse õuesõppeharidusse palju muutunud. 1950. aastatel asutati palju loodus- ja metsakoole Skandinaavias, Euroopas ja Suurbritannias.
Loodusharidus Eestis
Loodusharidust antakse Eestis väga laialdaselt ning keskkonnaamet ja RMK on keskkonna- ja loodushariduse suured edendajad. Loodusharidust annavad Tallinna loomaaed, Tartu loodusmaja, looduskoolid ja RMK külastuskeskused.
Tartu loodusmaja
Tartu loodusmaja on mitmekülgne asutus, mille missioon on kujundada loodushariduse kaudu keskkonnasõbralikku mõtteviisi nii laste, noorte kui ka täiskasvanute hulgas. Tartu loodusmajas on õppeprogrammid koolidele ja lasteaedadele, õpitoad lastele ja täiskasvanutele ning huvikool väga erinevate huviringidega. Samuti on võimalik pidada lastesünnipäevi ning muid üritusi.
Eugen Meindl
pisi|Eugen Meindl (1942) Eugen Albert Max Meindl (16. juuli 1892 Donaueschingen – 24. jaanuar 1951 München) oli Saksamaa sõjaväelane, Esimese ja Teise maailmasõja veteran, Õhudessantvägede kindral, Raudristi Rüütliristi tammelehtede ja mõõkadega kavaler.
Ta sündis aastal 1892 Donaueschingenis Schwarzwald-Baari kreisis Freiburgi ringkonnas Baden-Württembergi liidumaal. Ta alustas sõjaväeteenistust aastal 1912 ohvitseri kandidaadina suurtükiväerügemendis. 17. veebruaril 1914 ülendati ta leitnandiks.
Fetaalne alkoholisündroom
Fetaalne alkoholisündroom (inglise keeles Fetal alcohol spectrum disorder – FASD) on sünnidefekt, mis on tulemuseks rasedusaegsest alkoholi tarbimisest. Raseduse ajal pole ohutut aega, millal alkoholi tarbida. Alkohol läbib platsenta ning läheb loote verre, mille kaudu kahjustab aju ja muid elundeid.
Diagnoosimine
FASd diagnoosimine võib olla raskendatud, kuna ei suudeta kindlaks teha täpset alkoholitarbimise ajalugu. Füüsilisteks sümptomiteks võivad olla eristusvõimelised näojooned, milleks on väikesed silmad, väike pea, õhuke ülahuul ja lamedad ülahuule kurrud. Aju ja kesknärvisüsteemis on probleemideks tasakaaluhäired, õpiraskused ja hüperaktiivsus. Sotsiaalseteks probleemideks on inimestega suhtlemise raskused ja probleemid impulsikontrolliga. Sümptomeid on fetaalsel alkoholisündroomil palju, kuid diagnoosimiseks peavad olema täidetud kindlad kriteeriumid:
Põhjused
Fetaalse alkoholisündroomi põhjuseks on raseduse ajal alkoholi tarbimine, kuid see kahjustab loote arengut veel mitmel viisil:
Ravi
Fetaalset alkoholisündroomi ei saa ravida, kuid varajane sekkumine saab parandada lapse arenemist. Varajane diagnoos ja sekkumine on tähtis selleks, et laps ja lapsevanemad oskaksid olla valmis raskusteks lapse kasvamisel. Sümptomeid saab leevendada mitmel viisil:
Ajalugu
Fetaalset alkoholisündoomi on tuntud aegade algusest, kuid mõistena võeti see kasutusele 1973. aastal, kui seda kasutasid Briti meditsiiniajakirjas The Lancet David Smith ja Kenneth Jones. Juba piiblis on toodud välja lause: “Seepärast olge ettevaatlik ja ärge jooge veini ega tugevat jooki ega sööge midagi ebapuhast,” mida öeldi naisele, kes oli rasedaks jäänud. Selle meditsiinilise olemasolu avastas 1899. aastal William Sullivan. Sullivan võrdles alkohoolikutest vangide rasedust nende sugulaste omaga ning sai teada, et suremus osutus suuremaks alkohoolikutest naiste laste puhul.
Kööna vald
pisi|Kööna raamatukogu Kööna vald (ka Ķoņi vald, läti keeles Ķoņu pagasts) on vald Lätis Valmiera piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Ruhja linnaga ning Naukšēni, Loodi, Vilpulka ja Jeri vallaga, samuti ka Viljandimaa Mulgi vallaga.
Valla pindala on 88 km². 2010. aasta seisuga elas seal 764 inimest. Valla keskus on Kööna küla, vallavanem on Ņina Krastiņa.
Loodus
Vallas voolab Ruhja jõgi. Looduslikud järved vallas puuduvad, küll on seal aga mitmed tiigid ja Kööna veski paisjärv. Valla kõrgeimaks kohaks on voor Kööna mägi (92,6 m). Valda jääb Murši rahn, mille pikkuseks on 5,2, laiuseks 2,9 ja kõrguseks 4 meetrit.
Muinsusmälestised
Riikliku kaitse alused muinsusmälestised vallas on Eriņi mõisa häärber koos sealse vestibüüli trepikäsipuuga ja Muršase muinaskalme. Kohaliku kaitse all on Jurata linnamägi, Tilikase muinaskalmed ja Kalēji muinaskalmed.
Asustus
Aastal 2011 elas vallas 651 lätlast, 18 venelast, 8 valgevenelast, 5 ukrainlast, 5 poolakat ja 2 leedulast.
Valla külad on:
Huyton
Huyton on linn Inglismaal Merseyside'i krahvkonnas.
Vana-Kuuste Põllumajanduse Instituut
pisi|Vana-Kuuste mõis pisi|Mälestustahvel mõisahoone seinal Vana-Kuuste Põllumajanduse Instituut (saksa keeles Landwirtschaftliches Lehr-Anstalt zu Alt-Kusthof) oli aastail 1834–1839 Vana-Kuuste mõisas tegutsenud põllumajanduslik õppeasutus. See oli Venemaa esimene kõrgem põllumajanduslik õppeasutus, aga ka üks esimesi Euroopas.
Lihtöeldis
Lihtöeldis on tegusõna pöördeline vorm, mis võib olla ühesõnaline lihtvorm või mitmesõnaline liitvorm.
Vana-Kuuste Põllumajanduse Instituut
Instituudi tekkimine
1829. aastal valiti Tartu Ülikooli põllumajanduse professori kohale Johann Friedrich Leberecht Schmalz (1781–1847), kelle seisukoht oli, et välismaa kultuure ei tohi kohe üle võtta, vaid tuleb katsetada, kas need meie tingimustesse üleüldse passivad. Liivimaa Üldkasuliku ja Ökonoomilise Sotsieteedi toetusel ning kaasabil saadi riigivõimult luba instituudi asutamiseks. Tartu ümbrusest ei leitud ühtki sobivat riigimõisa, ei õnnestunud ka eramõisade ost. Seetõttu jäi ainsaks võimaluseks rentimine.
Lihtöeldis
Eesti keel
Lihtöeldis jaguneb ühe- ja mitmesõnalisteks verbivormideks: Lihtöeldise liitvorm ja liitöeldis koosnevad mõlemad kahest või enamast sõnavormist, kuid erinevad üksteisest selle poolest, et lihtöeldis võib koosneda mitmest sõnavormist täis-või ennemineviku või eituse väljendamisel. Liitöeldis koosneb mitmest sõnavormist, kuid on tegusõna pöördelise vormi ühend tegusõna käändelise või pöördelise vormiga, käändsõna või määrsõnaga.
Vana-Kuuste Põllumajanduse Instituut
Instituudi tekkimine
Pärast isa surma elas Carl Gotthard von Liphart Raadil ja nõustus 1833. aastal rentima Vana-Kuuste mõisa koos kuue karjamõisaga (Lange, Küti, Kõrkküla, Tõõraste, Rebaste ja Ignase), kogupindalaga 7000 hektarit, 12 aastaks Tartu Ülikoolile.
Vana-Kuuste Põllumajanduse Instituut 1834–1839
1834. aastal rajas Tartu Ülikool Vana-Kuuste mõisasse Johann Friedrich Leberecht Schmalzi algatusel Vana-Kuuste Põllumajanduse Instituudi. Õppeasutus rajati Tartu Ülikooli põllumajanduseriala üliõpilaste ettevalmistamiseks ja praktikabaasiks.
Vana-Kuuste Põllumajanduse Instituut oli Venemaa esimene kõrgem põllumajanduslik õppeasutus, aga ka üks esimesi Euroopas. Peale teoreetilise õppe oli see mitte ainult Eesti, vaid ka kogu Venemaa esimeseks õppekatsejaamaks. Õppeasutus avati Saksamaa põllumajandusteaduse isaks kutsutud Albrecht Thaeri (1752–1828) sünniaastapäeval, 2/14. mail 1834. Riigi toetus oli 5000, hiljem 7500 rubla aastas. Instituudi ja õppemajandi üldjuht oli professor Schmalz, kes pidi 2. maist kuni 30. septembrini elama Vana-Kuustes ja käima seal 1. oktoobrist 1. maini vähemalt kord nädalas.
Eksamiteta võeti vastu neid, kes olid juba 2–3 aastat Tartu ülikoolis põllumajanduslikke loenguid kuulanud, teisi eksamite alusel. Õppemaks oli 200 rubla aastas. Õppetöö kestis aasta või ka rohkem. Lõpetajatel oli õigus töötada riigiasutustes kõrgematel põllumajanduslikel kohtadel, pedagoogidena vastavates koolides, mõisavalitsejatena jne.
Instituut pälvis tsaarivalitsuse heakskiidu. See kavatseti muuta kolme teaduskonnaga riiklikuks põllumajanduse, veterinaaria ja metsanduse instituudiks.
Friedrich Schmaltz oli teoorjuse vastane ja nõudis selle kaotamist. Ta nõudis ka paremaid elutingimusi talupoegadele. Need põhimõtted viisid ta aga vastuollu kohalike tagurlike mõisnikega.
1838. aasta novembris müüs Carl Gotthard von Liphart mõisa August Johann Friedrich von Siversile. Carl Gotthard Liphart oli mõisa rentimise lepingu Schmalziga sõlminud 12 aastaks ega saanud ise lepingut lõpetada. Uus omanik ütles instituudile rendilepingu üles ja nõudis õppeasutuse lahkumist 1/13. mail 1839. See tähendaski instituudi sulgemist, sest mõjukate meeste vastuseisu tõttu ei õnnestunud enam õppeasutusele uut mõisa leida.
Instituudi viie tegutsemisaasta jooksul lõpetas Vana-Kuuste instituudi üle 50 noormehe, kellest said põllumajanduse edendajad Venemaa eri piirkondades. Mitmest kasvandikust (J. Zelinski, W. Krause, B. Michelson jt) said hiljem Valgevenes Gorõgoretski Põllumajanduse Instituudi organisaatorid ja professorid. Instituudil oli köögi- ja puuviljaaed ning mesila. Eesti põllumajanduse ajaloost on teada, et Vana-Kuustest aretatud ja sealt pärinevast rukkiproovist hakkas Sangaste krahv Friedrich Berg (1845–1938) aretama „Sangaste” rukkisorti.
Théodore de Banville
pisi|Théodore de Banville. [[Nadari foto]] pisi|Théodore de Banville. [[Goupili foto]] pisi pisi|[[Paul Gavarni. "Théodore de Banville". Litograafia. Yale University Art Gallery]] pisi|[[Bénédict Masson. "Théodore de Banville". Õli lõuendil. 1862. Anne-de-Beaujeu muuseum]] pisi|[[Alfred Dehodencq. "Théodore de Banville". 1868]] pisi|[[Georges-Antoine Rochegrosse. "Théodore de Banville". 1886]] pisi|[[Charles Dudley Warner. "Théodore de Banville"]] Théodore de Banville (õieti Étienne Jean Baptiste Claude Théodore Faullain de Banville; 14. märts 1823 Moulins, Allier' departemang – 13. märts 1891 Pariis, 6. linnajagu) oli prantsuse luuletaja, näitekirjanik, prosaist, draamakriitik ja luuleteoreetik.
Charles Baudelaire on teda nimetanud õnne poeediks (le poète du bonheur ). Teda peeti juba tema eluajal üheks oma aja väljapaistvamaks luuletajaks. Banville'i kuulsamad luulekogud on "Odes funambelesques" ja "Les Exilés". Kaasaegsed hindasid tema virtuooslikkust, teravmeelsust ja fantaasiat.
Ta oli Victor Hugo, Charles Baudelaire'i ja Théophile Gautier' sõber ning Arthur Rimbaud' tärkava ande avastaja.
Théodore de Banville oli viimane romantik, Théophile Gautier' tähtsaim õpilane, parnaslaste "eelkäija", kunsti kunsti pärast pooldaja ning sümbolistide mõjutaja. Ta kuulutas eksklusiivset armastust ilu vastu ning poeetilise akti universaalset selgust, vastandudes ühekorraga nii realistlikule luulele kui ka mandunud romantismile, kuna ta uskus kunstiloome puhtusse.
Elukäik
pisi|Théodore de Banville'i autogramm pisi|Théodore de Banville
Théodore de Banville sündis 14. märtsil 1823. aastal Moulinsis Prantsuse erumereväeleitnandi Claude Théodore Faullain de Banville'i (1785–1846) ja Zélie Thibaut Denozier-Huet' (1799–1876) pojana.
1830. aastal asus Banville õppima Pariisi Condorcet' lütseumis. Teda ei koheldud halvasti, kuid ta ei osalenud klassikaaslaste tempudes. Ta elas hr Sabatier' pansionis. Aastal 1834 asus ta õppima Collège Bourbonis, kus ta tutvus Charles Asselineau, Edmond de Goncourti ja Alfred Dehodencqiga.