cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Raskmetallid
Mõned neist elementidest (Cu, Co, Mn, Cr) on inimestele väikestes kogustes vajalikud, näiteks ainevahetuses. Veelgi väiksem osa keha massist on ultramikroelemendid ehk jälgelemendid. Nendeks on metallid, mis osalevad metaboolsetes reaktsioonides vaid katalüsaatoritena, nagu näiteks Ni. Organismile on ka väga väikestes kogustes kahjulikke raskmetalle, isegi kantserogeenseid või mürgiseid raskmetalle. Kesknärvisüsteemi kahjustavad Mn, Hg, Pb, As; maksa- ja neerukahjustusi tekitavad Hg, Pb, Cd, Co; naha, luude ja hammaste probleeme põhjustavad Ni, Cd, Co, Cr.
Üldised saasteallikad
pisi|Tööstuste saaste Antropogeensed allikad: metallide kaevandamine ja töötlemine, söe- ja naftasaaduste põletamine, väetiste tootmine ja väetamine, jäätmete ümbertöötlus ja põletamine, liiklus. Samuti jõuab tööstustest ja mujalt saastatus ka veekogudesse.
Looduslikud allikad: vulkaaniline tolm, maismaa tolm, metsade või muude ökosüsteemide põlengud, ookeaniline mereline aerosool.
Kaadmium
Kaadmium esineb looduses maagis koos tsingiga, vähemal määral ka plii või vasega. Tekib fossiilkütuste põlemisel, fosforväetistest, raua ja terase ning ka tsemendi tootmisel, samuti looduslikest allikatest. Organismi satub kaadmium peamiselt seedetrakti või hingamisteede kaudu.
Plii
Plii tekib eelkõige autokütusest, tolmust ja tööstustest lenduvast gaasis. Kuna järjest rohkem kasutatakse pliivaba bensiini, on plii emissioon arenenud maades vähenenud. Lisaks tekib pliid kaevandustes ja metallitööstuses, samuti värvides. Organismi jõuab see nii õhust kui ka toidu kaudu. Juba väike kogus pliid on inimesele väga ohtlik. Kuna plii ei lagune looduses, siis kokkupuutel maapinnaga võib see sinna jääda pikaks ajaks. Samuti on plii kahjulik bioloogilistele süsteemidele. Plii akumuleerub mulla ülemises kihis ja on liikumatu. Kui seda pidevalt juurde tekib, ei taastu normaalne mullasüsteem. Plii ei lahustu vees ja tekitab organismidele raskeid kahjustusi.
Pideva pliiga kokkupuute korral võib mürgistus alata kergest psüühikamuutustest ja lõppeda surmaga. Olulised tegurid on sel puhul raskmetallidega kokkupuute kestus, doosid ja inimese vanus. Kergem pliimürgistus põhjustab väsimust, keskendumisraskusi, mälunõrkust, unehäireid ja ärrituvust. Ägedama mürgistuse sümptomid on unisus, krambid, segadus, koljusisese rõhu tõus, mis viivad teadvusetuse ja surmani. Kahjustused võivad olla ka püsivad. Kesknärvisüsteem kahjustub, kui pliisisaldus on üle 3 µmol/l. Plii võib inimesele vähki tekitada. Imikud, rasedad naised ja looted on pliimürgistusele kõige vastuvõtlikumad. Lastel imendub plii seedetraktis. Tagajärgedeks võivad olla ajukahjustused, käitumis-, kontsentratsiooni- või õppimishäired.
Kroom
Kroomi ohtlikkus sõltub selle kogusest ja vormist. Kolmevalentne kroom (Cr(III)) on hädavajalik mikroelement organismis, kuuevalentne (Cr(VI)), aga toksiline. Kroomi tekib metalli- ja nahatööstustes, samuti kasutatakse seda mootorite osades, pidurites. Kroom on väga hea teiste metallide kattematerjal, kuna see on tugev ja korrosioonivastane materjal. Lisaks kasutatakse kroomi puidu säilitamisel. Kroom kaitseb puitu seente, putukate ja ka termiitide eest.
Mangaan
Mangaani kasutatakse pliivaba bensiini lisandina ja teda vabaneb keskkonda ka kivisöe põletamisel. Mangaanimürgistus on tihti mangaanimaagi kaevandavatel töölistel. Haigusnähud on psüühilised häired. Teised sümptomid sarnanevad Parkinsoni tõvega: jäikus, liigutuste aeglus ja värinad.
Arseen
Arseen jõuab organismi toidu ja joogi kaudu, ka sissehingatav arseen on ohtlik. Samuti puutuvad arseeniga kokku inimesed, kes töötavad metallitööstuses, klaasitootmises või säilitavad puitu. Arseen akumuleerub küüntes ja juustes, mistõttu saab neid kasutada biomarkeritena.
Arseen põhjustab peamiselt seedetrakti ja kesknärvisüsteemi kahjustusi. Mürgistuse sümptomid sarnanevad kooleraga: kõhuvalu, oksendamine, kõneraskused, lihasspasmid, segasus, kooma. Ravimata mürgistus lõppeb sageli surmaga. Krooniline arseeni mürgistus suurendab riski kopsu-, neeru- ja nahavähi tekkeks.
Elavhõbe
Elavhõbedat kasutatakse elektriseadmetes, patareides, lampides, kraadiklaasides. Varem on seda kasutatud ka pestitsiidides, fungitsiidides, antiseptikumides, pleegitavates kreemides, ka stomatoloogias hõbeplommides ehk amalgaamplommides. Kuigi paljud elavhõbedat sisaldavad ained või aparatuurid on keelatud, kasutatakse neid ikka veel.
Metalliline (anorgaaniline) elavhõbe
Toksilisuse seisukohast on olulise tähtsusega elavhõbeda esinemise vorm. Pärast kokkupuudet elavhõbedaauruga on kesknärvisüsteemi elavhõbedasisaldus kümnekordne võrreldes sama koguse manustamisega suu kaudu. Kesknärvisüsteemis jaguneb elavhõbe ebaühtlaselt, kogunedes väikeajju ja piklikaju piirkonda. Elavhõbe eemaldub aeglaselt, poolestusaeg on umbes aasta. Ekspositsioonist sõltuvalt varieeruvad sümptomid kergest isiksushäirest kuni dementsuseni välja. Tüüpilised on värinad.
Metüülelavhõbe
pisi|Amalgaamplomm Tööstused kasutavad anorgaanilist elavhõbedat ja tihti satuvad elavhõbedajäägid heitveega veekogudesse. Samade veekogude kaladelt on leitud hoopis orgaanilist metüülelavhõbedat. Veekogude põhjamuda mikroobid muundavad anorgaanilise elavhõbeda märgatavalt ohtlikumaks metüülelavhõbedaks. Metüülelavhõbe jõuab veekogu toiduahelasse ja kuhjub ahela kõrgeimal astmel olevates röövkalades. Mida kõrgemal astmel kala on toiduahelas ja mida vanem ta on, seda tõenäolisemalt sisaldab ta kahjulikes kogustes metüülelavhõbedat. Minamata katastroof on üks tuntumaid metüülelavhõbeda mürgistusi. Erinevalt anorgaanilisest elavhõbedast kahjustab metüülelavhõbe peamiselt suuraju koort. Raskemateks tagajärgedeks on jäsemete halvatus, liikumisraskused, tundehäired, kuulmise nõrgenemine ja psüühikahäired. Arenev kesknärvisüsteem on mõjudele tavaliselt tundlikum, seega rasedad ei tohiks elavhõbedat sisaldavat kala üldse süüa. Amalgaamplommist vabanevad väikesed elavhõbedakogused, mis kahjustavad tervist. Keskkonda sattudes on see juba väga kahjulik aine.
Metsasamblad kui raskmetallide akumulatsiooniindikaatorid
Võrreldes soontaimedega puuduvad sammaldel kaitsvad kattekoed ja juured. Nad toituvad kogu kehaga otseselt sademetest toiteioone haarates, koos sellega ka raskmetallid. Seda omadust kasutatakse raskmetallide saaste kaardistamisel. Kasutatakse maapinnasamblaid, nendeks on enamasti harilik palusammal ja harilik laanik. Nad akumuleerivad raskmetalle proportsionaalselt nende sisaldusega õhus, omastavad Cd, Cr, Cu, Fe, Ni, Pb, V ja Zn. Esimene raskmetallide protokoll oli 1998. aastal Åarhus, mis oli osa Genfi konventsioonist (piiriülese õhusaaste kauglevi konventsioon). Piirati eelkõige Cd, Hg ja Pb emissioone, eesmärgiga need täielikult käitlusest eemaldada.
Limanowa
Limanowa on linn Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas, Limanowa maakonna halduskeskus. Limanowa asub Krakówi kesklinnast ligi 53 km kagus ja Nowy Sączist umbes 23 km loodes.
UBS
UBS Group AB on Šveitsi panganduskontsern, mille peakorterid asuvad Baselis ja Zürichis. Šveitsi suurim pank.
Limanowa
Ürikutes on Limanowat esmamainitud 1496. aastal, linnaõigused sai 1565. aastal.
Õlavars
Õlavarre asend, funktsioonid, lihased, luud ja morfoloogia võivad suuresti erineda nii liigiti kui ka indiviiditi.
UBS
UBS loodi 1998. aastal, mil Šveitsi Ühispank (Schweizerische Bankgesellschaft, Union de Banques Suisses, Unione di Banche Svizzere) ühines Šveitsi Pangaühinguga (Schweizerischer Bankverein, Société de Banque Suisse, Società di Banca Svizzer, Swiss Bank Corporation). Tähekombinatsioon UBS pärineb Šveitsi Ühispanga ingliskeelsest nimest (Union Bank of Switzerland).
Õlavars
Madudel puudub õlavööde ja eesjäsemed on täiesti kadunud ning õlavarred puuduvad.
UBS
2023. aasta alguses tabasid Credit Suisse panka rahalised raskused ja UBS tegi pakkumise ostmaks seda 3,23 miljardi dollari eest.
Õlavars
Paljudel loomadel on õlavars paariliste eesjäsemete üks alaosadest.
Lindudel on õlavars üks tiiva alaosadest.
Homo- ja biseksuaalsete isikute loend
See on mittetäielik ja avatud loend tuntud inimestest, kes on ise avalikustanud või kelle kohta on kindlalt teada, et nad on või olid homo- või biseksuaalsed.
Konsensuslikud seksuaalsuhted samast soost täiskasvanud isikute vahel ei ole enamikus riikides keelatud. Paljudes maades tunnustatakse nende õigusi üha laialdasemalt ning samaväärselt erinevast soost inimeste vaheliste suhetega. Samal ajal leidub riike, kus homoseksuaalsus on ebaseaduslik ja karistatav.
Nende küsimuste üle käib mitmetes ühiskondades praegusel ajal pingeline debatt, mille käigus esitatakse emotsionaalselt laetud argumente ja antakse mitmesuguseid hinnanguid. Käesolev loend annab neutraalse ülevaate paljude tuntud isikute erinevatest seksuaalsetest eelistustest või sättumustest.
Sellesse loendisse ei ole lisatud kaugest minevikust või teistsugustest kultuurikeskkondadest pärinevaid isikuid, kuna seksuaalsete eelistuste ja sättumuste, praktikate ja kombestike tähtsus, tähendus ja hinnangud neile on olnud ajaloo ja kultuuriti väga erinevad. Piirdutud on vaid paaril viimasel sajandil elanud või praegusel ajal elavate inimestega, eelkõige läänemaailmast.
Aleksandr Gortšakov
thumb|Aleksandr Gortšakov, [[Nikolai Bogatški maalil. 1876.]]
Homo- ja biseksuaalsete isikute loend
Kuulujuttude põhjal pole siia kedagi lisatud.
Aleksandr Gortšakov
Vürst (aastast 1871 hiilguslik vürst) Aleksandr Mihhailovitš Gortšakov (vene keeles Александр Михайлович Горчаков) (4. juuni (ukj 15. juuni) 1798 Taebla mõis – 27. veebruar (ukj 11. märts) 1883 Baden-Baden) oli Venemaa Keisririigi diplomaat ja riigitegelane, riigikantsler.
Homo- ja biseksuaalsete isikute loend
Märkuste lahtris on tähtedega viidatud lesbile (L), geile (G) või biseksuaalsusele (B) ning lisatud usaldusväärsete allikate viited.
Aleksandr Gortšakov
Mälestuse jäädvustamine
2010. aastal asutas Venemaa president Dmitri Medvedev Aleksandr Gortšakovi nimelise fondi avaliku diplomaatia toetuseks. Fond hakkas tegutsema välisministeeriumi haldusalas ning selle eesmärgiks on toetada valitsusväliste organisatsioonide osalemist rahvusvahelises koostöös.
Gustav Laanekõrb
Gustav Laanekõrb (ka Laanekorb; 19. september 1876 Tallinn – 1941?) oli Eesti sporditegelane ja kohtuametnik.
Juulis 1940 arreteeriti NKVDi poolt, aprillis 1941 mõisteti 10 aastaks vangi. Tema edasise saatuse kohta teateid ei ole.
Haridus
Lõpetas Tallinna linnakooli ja õppis juristiks.
Salo (perekonnanimi)
Salo on eesti ja soome perekonnanimi.
2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Salo 75 mehel ja 61 naisel. Perekonnanimede levikult on Salo meeste puhul 1220. ja naiste puhul 1811. kohal.
Perekonnanime Salo kandja on keskmiselt 44 aasta vanune (mediaanvanus on 44). Kõige levinum on perekonnanimi Salo vanuserühmas 25–29, kus neid on 10 000 elaniku kohta 1,75. Perekonnanimi Salo on levinuim Jõgeva maakonnas, kus neid on maakonna 10 000 elaniku kohta 1,79.
19. sajandi algul pandi perekonnanimi Salo Otepää ja Palamuse kihelkonnas.
1930. aastate nimede muutmise kampaania käigus senised nime kandjad seda perekonnanime ei muutnud. Küll aga vahetati perekonnanimed Brisk, Krabba, Sabbal, Saksmann, Salomon, Schober, Schoberg, Spiegel, Urgard nime Salo vastu.
Lesnaja lahing
Lesnaja lahing oli Põhjasõja käigus 9. oktoobril (vkj 28. septembril, Rootsi kalendri järgi 29. septembril) 1708 Rzeczpospolita aladel Lesnaja küla all Vene tsaaririigi sõjaväe ja Rootsi sõjavägede vahel toimunud lahing, mille tulemusel Vene väed sundisid taganema A. Lewenhaupti juhitud Baltikumi aladelt pärit väesalga.
Lahingus purustasid Venemaa väed tsaar Peeter I juhtimisel rootslaste väesalga, millele Karl XII oli andnud korralduse rootslaste peajõududega liitumiseks. Rootslaste väesalka juhtis Adam Ludwig Lewenhaupt.
Eellugu
1706. aastal olid rootslased suutnud August II Poola troonist loobuma sundida. Vilniuses ja Smarhońis talvitunud Rootsi vägedel oli seejärel plaanis rünnata oma tugevaimat vastast Venemaad. Vene väed olid talvitunud Minski ja Čašniki all. Kuuldes, et rootslased ei liigu mitte otse Moskva peale, vaid suunduvad Biarezina jõe suunas, otsustasid Venemaa vägede juhid Šeremetev ja Menšikov Dnepri jõe ääres kaitsele asuda. Juuli alguseks olid Vene väed jõudnud Škłoŭ linna alla, seal toimunud Hołowczyni lahingu järel taganesid Vene väed Horki ümbruskonda, rootslased hõivasid aga Mahiloŭ linna.
Lewenhaupt oli aprillikuus Radaškovičys Karl XII-ga kohtudes saanud korralduse toimetada peavägede juurde kolme nädala jagu moona, ühtlasi koguda oma kontrolli all olevatelt aladelt kokku nõnda palju sõdureid, kui vähegi võimalik, ja liituda augusti alguses Rootsi peajõududega. Meeste ja moona kogumine ei läinud aga sugugi nii nagu kavandatud, kuna Baltikum oli sõjast laastatud. Väed pidid teele asuma juuni alguses, aga tegelikult asusid need teele alles juuli alguses. Ka oli väesalgas kavandatud 20 000 sõduri asemel vaid 13 000 meest.
Kuna aasta oli vihmane ja teed mudased, liikus kolonn aeglasemalt kui oli kavandatud. Septembri lõpus oli Karl XII moonapuudusel sunnitud suunduma lõunasse, viljarikkamatele Ukraina aladele. Lewenhaupt oli selleks ajaks jõudnud Mahiloŭ linnast vaid 135 kilomeetri kaugusele. Ka tema alustas marssi lõunasse, suundudes Prapojski suunas. Uueks kohtumispaigaks oli määratud Starodubi linn. 3. oktoobril ületas ta Dnepri jõe. Peeter I oli konvoi liikumisega kursis ja nii saatis ta suure väesalga Boriss Šeremetevi juhtimisel Karl XII peajõudude vastu, viies ise ülejäänud väed Lewenhaupti vastu. Otsuse põhjuseks oli see, et tema käsutuses oleva informatsiooni kohaselt oli Lewenhaupti vägedes vähemalt 16 000 sõdurit. Ka ei olnud ta kursis Rootsi peajõudude liikumisega ja arvas, et need asuvad Soži jõe taga.
Alates kuuendast oktoobrist kohtusid Rootsi väed Venemaa sõduritega. Seitsmendal oktoobril toimus väike kokkupõrge mõlema poole ratsavägede vahel. Rootslased kuulsid võetud vangidelt, et nende vastu on tulemas tsaar ise ja et nende vastas on 20 000 ratsaväelast, 12 000 jalaväelast ja neli kahurit. Tegelikult oli venelastel 11 340 jalaväelast, 12 768 tragunit ja veel 2500–5000 ratsaväelast, 30 kahurit ja kuuskümmend mortiiri. Ka järgmisel päeval jätkusid venelaste rünnakud rootslaste konvoile. Sama päeva õhtul jõudsid Lewenhaupti väed Lasnaja külla. Lewenhaupt otsustas Soži jõeni läbi murda, arvates õigustatult, et selle taga on tema väesalgal turvalisem.
Lahingu käik
pisi|left|Adam Ludwig Lewenhaupt Üheksandal oktoobril asusid kõik lahinguväljale jõudnud Vene väed rünnakule. Rootsi väed olid seotud aeglaselt liikuvate vankritega ja nende positsioon oli väga haavatav. Nad ei teadnud, et 1400–1900 Vene ratsaväelast Rudolph Felix Baueri juhtimisel oli hõivanud Prapojski, et takistada rootslastel Soži jõge ületamast. Kui rootslaste luuresalga 800 meest linnani jõudsid, avati nende pihta tuli. Väesalk otsustas jääda ootama Lewenhaupti korraldusi.
Samal ajal algas Vene vägede peajõudude rünnak Lasnajale. Rootslased olid jäänud kahe väesalga vahele ja Peeter I eesmärgiks oli see väesalk täielikult purustada.
Rootslaste väes oli sel ajal ligikaudu 8000 jalaväelast, 2000 ratsaväelast, keda juhatas Wolmar Anton von Schlippenbach, ja 2500 tragunit. Neist 2900 pidid kaitsma 4500 vankrist koosnevat moonavoori. Suurem osa Rootsi vägedest jäid samuti vooride lähedusse, kuid 900 meest paigutas Lewenhaupt eelpostina venelaste pealetungiteele. Peeter I väed olid märgatavalt suuremad, kuigi Nikolai von Werdeni juhitud 6191 jalaväelast ei olnud veel lahinguväljale jõudnud. Peeter jagas Vene väed kaheks – 7040 sõdurit alustasid Aleksandr Menšikovi juhatusel rünnakut mööda teed, 5910 meest Peeter I ja Mihhail Golitsõni juhatusel alustasid aga rünnakut läbi metsa.
pisi|Peeter I
Lahing algas kell 11 päeval. Menšikovi juhitud salk kohtus rootslaste 900-mehelise eelväega, ent need ei taganenud, vaid alustasid karoliinide stiilis rünnakut. Vene väed sattusid segadusse, sellal kui rootslaste peaväed said kahuripaukude ja püssitule järgi teada, et lahing on alanud. Lõpuks oli enamik rootslastest haavatud ja nad taganesid, ent viis Lasnaja alt saabunud värsket pataljoni Stackelbergi juhtimisel ei lasknud Vene vägedel neid jälitada. Veidi hiljem saadeti teele veel kuus pataljoni.
Samal ajal jõudsid lahingupaigale kohale ka Peeter I väed. Rootsi pataljonid sattusid kahe tule vahele, ent asusid siiski edukalt rünnakule. Nende rünnak oleks Vene väed peaaegu purustanud; vaid kaardiväelased suutsid nende edasitungi peatada. Kuigi rootslastel ei olnud oma suurtükiväge, suutsid nad oma valdusse võtta neli venelaste kahurit ja nendega venelaste pealetungi takistada.
Menšikovi väed sooritasid samal ajal tiibhaarangu, sundides rootslasi metsa varju taganema. Oodatud pealetung sai viimaks alata, kuna venelased said ligipääsu Krivli ojal olnud sillale. Stackelberg, kes oli vähemuses ja keda ähvardas ümberpiiramine, oli sunnitud oma positsioonidelt taganema. Taganema asusid ka kuus appi saadetud pataljoni. Taganemise käigus oleks teistest eraldatud Hälsinglandi rügement peaaegu hävitatud.
Lewenhaupt üritas ratsaväge oma meestele appi saata, ent samal ajal ründas teda Vene ratsavägi. Esialgu saatis neid edu, ent üllatusest toibunud rootslased suutsid eduka vasturünnakuga selle ohu likvideerida.
pisi|left| "Lesnaja lahing", [[Jean-Marc Nattier. Maalil on kujutatud venelaste rünnakut metsa servas asunud rootslaste eelvägedele.]]
Samal ajal olid venelased metsa lõunaserva hõivanud. Stackelbergi ebaedus pettunud Lewenhaupt saatis Rootsi väed suurtükkide toetusel vasturünnakule, ent kuna venelastel oli selleks ajaks seal juba 30 kahurit, luhtus see rünnakukatse.
Seejärel taganesid rootslased Lasnaja küla alla ja venelased asusid üle selle ees oleva välja rünnakule. Et aga mõlemad pooled olid lahingust kurnatud, lõppes lahingutegevus kella kolme ajal päeval, ilma et otsustav kokkupõrge oleks aset leidnud. Selle pausi ajal sai siiski Vene kindral Friedrich von Hessen-Darmstadt haavata ja suri neli päeva hiljem. Paus lahingus kestis kella neljani, mil kohale jõudsid Rudolph Baueri juhitud 4000 Vene ratsaväelast. Rootsi kahurväelased avasid värskete lisajõudude pihta tule, need aga asusid ilma korraldusi ootamata rünnakule, neile järgnes suurem osa Vene vägedest. Lagedal väljal suutsid rootslased aga venelaste rünnakuid jalaväe karoliinide stiilis rünnakute ja ratsaväe tiibmanöövritega korduvalt tõrjuda. pisi|left| "Lesnaja lahing", [[Alexander Kotzebue. Maalil on kujutatud venelaste rünnakut rootslaste moonavoorile.]]
Venelaste parem tiib Golitsõni juhtimisel üritas samal ajal vallutada üle Lasnaja küla taga asuva jõe viivat silda vallutada ja takistada nii Rootsi abijõudude saabumist. Silla kaitsjad avaldasid aga meeleheitlikku vastupanu ja nii taganesid lõpuks raskeid kaotusi kannatanud venelased silla juurest. Uuesti elavnenud lahingut hakkas aga takistama lumetuisk. Kella viie ajal andis Lewenhaupt korralduse rünnakut alustada, ent venelaste pidev püssituli (taktika, mille nad olid kavandanud karoliinide vastu võitlemiseks) tõi kaasa rünnaku nurjumise ja rootslased taganesid, sealjuures oli nende ridades arvukalt langenuid. Nende väesalk jagunes kaheks ja tekkinud segaduse käigus oleks venelastel peaaegu õnnestunud hõivata sild, kui mitte jõe teisel kaldal asunud 900 Rootsi traguni vasturünnak poleks nende rünnakut peatanud. Kell seitse õhtul lõpetasid venelased viimaks Lasnaja ründamise ja taganesid metsa varju. Rootslased olid veel mitu tundi valvel, oodates öist rünnakut, mis jäi aga tulemata. Seejärel otsustas Lewenhaupt öö vajus tagasi tõmbuda ja edasi Prapojski suunas liikuda. Põhjuseks oli see, et ta kuulis vene vangidelt von Werderi abivägede lähenemisest. Kuna mitmed vankrid silla kohal purunesid ja rootslased ei suutnud kõiki oma suurtükke üle jõe viia, uputati need mutta. Viimaks oli Lewenhaupt kogu oma väesalga üle jõe viinud ja jätkas teekonda Prapojski suunas.
UÕK Vinnõtsja-Bari piiskopkond
UÕK Vinnõtsja-Bari piiskopkond (ukraina keeles Вінницько-Барська єпархія ПЦУ) on Ukraina Õigeusu Kiriku piiskopkond Vinnõtsja oblastis.
Lesnaja lahing
Lahingu tulemused
Prapojski all avastasid rootslased, et sild on hävitatud ja maha jäänud Baueri sõdurid on tõkestanud tee jõe teisele kaldale. Ka polnud rootslastel materjali, millest uut silda ehitada. See tõi kaasa Lewenhaupti meeste moraalilanguse. Lewenhaupti korraldusel võeti vankritest kaasa niipalju varusid, kui mehed kanda suutsid, ülejäägid aga põletati koos vankritega. Selle käigus otsustasid paljud sõdurid vooris leiduvad vägijoogid lihtsalt ära juua, mistõttu nad jäid maha või otsustasid omapäi koduteele asuda. Seejärel kogus Lewenhaupt kokku 3451 jalaväelast ja 3052, kes suutsid veel võidelda, ja alustas teekonda, et liituda rootslaste peavägedega. Edasist teekonda jätkasid kõik tema sõdurid ratsa, sest Lewenhaupt võttis haavatud ratsaväelastelt nede hobused. Ligi 1500 haavatud sõdurit jättis ta Prapojski alla maha. Ülejäänud osa tema sõjaväest, arvata 4000 meest, olid kaduma läinud.
Järgmisel hommikul alustasid venelased rünnakut Prapojskile. Linna kaitses nüüdseks juba 3000 Rootsi sõdurit. Tund aega kestnud rünnaku järel taganesid rootslased asulast; venelased piirdusid aga edaspidi desertööride jälitamisega.
Veel päev hiljem suutis Lewenhaupt Soži ületada ja hiljem (23. oktoobril) Karl XII vägedega liituda. Ta tõi kaasa vaid väikese koguse moona ja 6000 sõdurit, kes läksid vastu Poltaava lahingule.
Ohvrid
Lahingu ohvrite arv erineb erinevates allikates tunduvalt. Lewenhaupt ise väitis, et kaotas lahingus 1000 meest, koos Prapojski sündmustega kokku 3000 meest. See hinnang on ilmselgelt liiga väike, arvestades seda, kui palju sõdureid ta Starodubini toimetas. Tema vägedes teeninud leitnant Friedrich Christoph von Weihe väitis, et rootslased kaotasid lahingus 2000 meest, koos Prapojski sündmustega kokku 3800 meest. Hälsinglandi rügemendi sõduri Robert Petre hinnangutel olid rootslaste kogukaotused 4549 meest. Venelaste ametliku teadaande kohaselt tapsid nad lahingus 8000 rootslast ja hiljem tabasid veel 3500 meest. Arvestades Lewenhaupti sõjaväe algset suurust on see hinnang ilmselgelt ebatäpne.
Hiljem on üritatud rootslaste kaotusi välja arvestada. Lewenhaupt ise väitis, et tema käsutuses oli lahingu alguses 10 914 meest, tänapäeval hinnatakse tema väe suurust pigem 12 500 meheni. Väejooksikutest jõudis ligi 1500 meest (ligi pooled) tagasi oma kodukanti. Einar Lyth ja Pavel Konovaltšuk on arvestanud, et kui rootslaste väesalgas oli 13 000 meest ja nad kaotasid lahingu ning hilisemate sündmuste käigus 4000 sõdurit, siis ei saanud rootslaste kaotused lahingus olla suuremad kui 2500 meest. Seega on kõige õigem Weihe hinnang. Vene ajaloolane Vladimir Artamonov on võtnud aluseks Petre hinnangu, mille tulemusel ta leidis, et venelased suutsid pärast lahingut tabada vaid 877 rootslast.
Venelased kaotasid ametlike teadaannete kohaselt 1111 meest langenute ja 2856 haavatutena. Vene väes teeninud šotlasest ohvitser Alexander Gordon on hinnanud kaotuste suuruseks 3000 langenut ja 4000 haavatut.
Rootslaste ametliku teadaande kohaselt kaotasid venelased 20 000 sõdurit. Lewenhaupt ise hindas algselt langenud ja haavatud venelaste arvu kuuele tuhandele, aga hiljem, kui oli sõjavangina Moskvas, muutis ta oma hinnangut. Lahingus osalenud Vene ohvitseridega peetud vestluste järel hindas ta venelaste kogukaotuste suurust üheksale tuhandele mehele. Karl XII õueajaloolane Gustaf Adlerfelt kinnitab, et tabatud Vene ohvitseri Schultzi hinnangul kaotasid venelased 6000 meest langetuna, lisaks veel palju mehi haavatuna.
Tänapäevane hinnang lahingule
Ehkki algselt kuulutati Lesnaja lahingus venelaste suurt võitu, on tänapäeval hinnang lahingu tulemustele muutunud. Vene vägede kaotused olid suured ja nad ei suutnud saavutada oma peamist eesmärki, milleks oli Lewenhaupti väesalga purustamine. Selle asemel, et taganevaid rootslasi jälitada, marssisid nad hoopis teises suunas, rahuldudes desertööride küttimisega. Peeter I korraldusel levitati üle kogu maa uudist Vene vägede võidust ülekaalukate Rootsi vägede üle. Kuigi hiljem avastati, et see võit ei olnud sugugi nii suur, kui algul arvati (Vene väed olid märgatavas ülekaalus ja suur osa Rootsi vägedest pidi hoolt kandma hinnalise moonavoori eest), mõjutasid algsed ametlikud teadaanded siiski venelaste suhtumist sellesse lahingusse.
Mälestamine
pisi|Lahingu mälestusmärk Lasnaja külas Lahingus langenud vene sõdurid maeti küla kalmistule, ellujäänud sõdurid ehitasid sinna nende mälestuseks aga kiriku.
Aastal 1908 otsustas tsaarivalitsus Lesnaja all saadud võidu tähistamiseks rajada külla mälestusmärgi. See kujutas endast kivirahnu, mille tippu seati skulptuur, mis kujutas oma küüniste vahel Rootsi madu hoidvat pronksist kotkast. Skulptuuri autor oli Artemi Ober. Lisaks püstitati külakalmistule hukkunute mälestuseks graniidist mälestuskivi ning rajati külla kivist pühakoda. Kirik tegutses aastani 1930, seejärel anti see kohaliku kolhoosi käsutusse ja muudeti laoks.
Aastal 1958, Lesnaja lahingu 250. aastapäeval, muudeti kirik muuseumiks. Muuseum suleti XX sajandi üheksakümnendatel aastatel ja hoonest sai taas kirik. Aastal 2008, lahingu 300. aastapäeval, võeti ette kirikuhoonete ja mälestusmärkide rekonstrueerimine.
Kaluriküla
Kaluriküla on külatüüp, mida iseloomustab elumajade paiknemine piki rannikut, kusjuures merepoolsesse külge jäid paadisadamad ja võrkaiad, ning vastaspoolde külatee ja aiamaad.
Kalurikülasid on olnud ka Eesti rannikupiirkonnas.
Kõpu kabel
alt=Kõpu kabeli vundament|pisi|300x300px|Kõpu kiriku vundament
Kõpu kabel (ka Kõpu kirik) oli väike puidust luteri kabel Hiiumaal Reigi kihelkonnas Kõpu luteri kalmistul. Kabeli asukoht on maastikul jälgitav tänapäevalgi.
Kabel ehitati 1887 nint selles oli 150 istekohta. 12. augustil 1942 sai plekk-katusega kabel pikselöögi ja põles maha. Esimene kabel olevat Kõppu ehitatud aga 1641. aastal. pisi|300x300px|Kõpu kalmistu kabeli ase 2023. aasta kevadel
Alari Möldre
Alari Möldre (sündinud 2. detsember 1968 ) on Eesti jurist, kohtunik.
Arnu Nõmm
Arnu Nõmm (7.05.1936 nimemuutus Arnold Nõmm -> Arnu Nõmm) (29. aprill 1903 Pärnu – 16. jaanuar 1942 Ussollag Permi oblast NSV Liit) oli Eesti sõjaväelane (kapten).
Purpurhaigur
Lind on levinud Lõuna-Euroopas. Eestis on ta väga harv eksikülaline.
pisi|Purpurhaigur sulgi puhastamas
Suur-raisamardikas
Suur-raisamardikas (Necrodes littoralis) on mardikaliste seltsi kuuluv putukaliik.
Putukat on ka Eestis.
Kartulipüss (etnograafia)
Kartulipüss (ka: hanesulepüss) on endisaegne mänguasi, mis koosnes puupulga sisse käivast sulerootsust. Mänguasja kasutati nii, et sulerootsu peenemasse otsa pandi kartulikork, mis seejärel puupulka lüües plaksatades välja lendas.
Kusarigama
alt=refer to caption|pisi| Kaks kusarigamat Kusarigama ( 鎖鎌 jaapani kanji kirjapilt ) 鎖 (kusari, „kett“) ja 鎌 (gama, 'sirp') on Jaapani päritolu relv, mis koosneb kahest osast. Kama (sirbiga sarnanev Jaapani põllutöörist) ja kusari-fundo (鎖分銅), metallkett (kusari, 鎖) mille otsas on rauast raskus (fundo, 分銅). Kusarigama loodi väidetavalt Muromachi perioodil. Kusarigamajutsu on võitluskunst, milles antud relva käsitlemist õpitakse.
C. elegans (täpsustus)
C. elegans on mitmete elusolendiliikide ladinakeelse nimetuse lühend:
Kusarigama
Ajalugu
Sellest, kas kusarigama nägi kasust lahinguväljal suurearvulistes võitlustes, tõendeid pole. Relva keti keerutamine oleks olnud kohmaks ja ohustanud sõdalast ennast ja tema kaasvõitlejaid, rääkimata selle kasutusest turviste vastu. Relv oleks olnud tõhusaim mõõka kandva vaenlase vastu, sest kett saab vaenlast relvituks teha ja võimaldab kaugemalt ründamist. Pikemate kahekäerelvade ja odade, näiteks naginata või bō, vastu aga pole kusarigama kasulik.
Tõenäoliselt kasutati seda kerguse ja kompaktsuse tõttu tagavararelvana. On täiesti võimalik, et Edo perioodil oli kusarigama tavakasutuses, leides otsarvet mõõgakandjate vastu ja treenimisrelvana.
12. sajandist kuni Tokugawa šogunaadini õppisid paljud relva vilunult kasutama, osad lausa spetsialeerusid kusarigamaga võitlemisel. Üks säärane oma ala meister oli Yamada Shinryukan. Ta oli varem palju lahinguid mõõgakandjate vastu võitnud, aga kaotas kahevõitluses Araki Matemonile. Yamada kaotas seetõttu, et võitlus leidis aset bambusesalus, mis piiras kõvasti tema keti kasutust. Kusarigama leidis kasutust ka ninjade ja naissamuraide käes. Osad sõdalased, kellel aega üle oli, kasutasid kusarigamat läbi külade rännates festivalidel uhkeldavate demonstratiivsete vaatemängude jaoks ära, et selle esinemise abil uusi õpilasi värvata.
Kenjutsu, jūjutsu ja naginatajutsu koolkonnad õpetasid ''kusarigamajutsut. Kusarigamajutsu on võitluskunst, mis tegeleb kusarigama'', käsitlemise ja sellega võitlemisega. Kusarigamajutsu kombineeris omakorda kamajutsu, kusarijutsu ja fundojutsu võitluslaadide eri võtteid. Koos hõlmavad need kolm kokkupandult kusarigama olemust. Kõik ennemainitud võitluskunstid viitasid oma nimega eri relvadele: Kamajutsu (kama ehk sirp), kusarijutsu (kusari ehk kett), fundojutsu (fundo ehk raskus).
Kusari-fundo viitab ketile, mille külge on kinnitatud raud raskus.
Kusarigama käepide on kaetud raden ilustustehnikaga, puidu pinda lõigatakse graveeringud, täidetakse pärlmutri tükkidega, mis seejärel kaetakse see lakiga. Relva jätkusuutlikkuse ja tasakaalu toestamiseks on otstesse kinnitatud, metallribadest tugevdused.
Ellis Amduri raamatus "Old School: Essays on Japanese Martial Traditions" on ümberjutustus kusarigma päritolu müüdist. Lugu räägib ühest talupojast, keda ründas samurai, hetkel kui ta sirbiga riisitaimi lõikas. Talupoeg alistas sõdalase, kasutades sirpi keti liidesega. Amdur väidab, et ketiga vaenlase lõksupüüdmine pole efektiivne, lisaks oleks talupoja sirp relvana kohmakas. Lisaks toob ta ka välja, et pole andmeid, mis tõestaks, et talupojad kusarigamat kasutasid ja et relv talutööriistast pärineb. Jällegi Donn F. Draeger mainib oma raamatus "Comprehensive Asian Fighting Arts", et sirp ehk kama oli algselt kasutuses põllul ja alles hiljem sai sellest relv.
Kasutusmeetodid
Kusarigamasid on kolme eri tüüpi. Esimest tüüpi relv on sirp, mille käepideme otsa on kinnitatud raskusega kett. Esimest tüüpi relva kasutusvõtted sõltuvad ryū-st (ehk koolkonnast), läbiv joon on aga see, et sirpi hoitakse emmas-kummas käes ja keti ning raskust teises, neid keerutades vastase pihta heitmiseks. Keti ja raskuse liikumist jälgides on võimalik pihtasaamist ennetada, seeläbi lööki kõrvale juhtides või end selle eest kaitstes. Enamasti ei piisa ühest löögist, vaenlase ründamise peatamiseks, relva kasuta peab keti raskuse enne teise hoobi sooritamist, endani tagasi tõmbama. Teise relva tüübi kett on kinnitatud sirbi lõiketera taha nurka, tehes selle kasutuse esimestest kordades praktilisemaks. Teine kusarigama tüüp võimaldab selle kasutajal teha kiireid rünnakuid ja edasi võidelda isegi, kui keti hoop kõrvale juhitakse. Selle kasutamiseks on vaja ainult ühte kätt, jättes vabale käele võimaluse kasutada teisi relvi või kaitse- ja ründemeetodeid. Relva tera on sirge, pikem ja kaheteraline käekaitse, mis kinnitub tera tagumise osa ja teise otsaga käepideme ülemise osa külge nii et käe laba sinna vahele mahuks. Ülejäänu välimus ja käsitlemine, sarnanevad esimest tüüpi kusarigamaga, nõudes mõlema käe koostööd.
Kaasaegne kasutus
Ajalehe The Asahi Shimbun „This is Japan“ 9. väljaanne väitis, et „võitluskunst mis rakendab kusarigama kasutust on tõenäoliselt üks veidramaid. Tõsiasi, et relva kasutus pole läbi ajaloo soikunud on elavaks tõestuseks selle tõhususele. Jällegi võhik, kes selle kasutusest midagi ei tea võib relva tembeldada totakaks mänguasjaks.“ 1980. aastatel reklaamiti ajakirjas Black Belt Tadashi Yamashita raamatut, mis õpetas Okinawa kusarigama kasutamist.
Sagedusriba
Sagedusriba on sagedusvahemik elektromagnetiliste ja akustiliste võnkumiste spektris ehk sagedusjaotuses. Sagedusribaks nimetatakse ka piirsageduste vahemikku elektrisignaali ja raadio- või akustikaseadme sageduskarakteristikul.
Elektromagnetvõnkumisi jaotatakse sagedusribadeks lainepikkuste järgi (vt Elektromagnetspekter) ja kasutusotstarbe järgi (vt Mikrolained). pisi|center|850px|Raadiosagedusribad eri [[standardite järgi]]
Akustikas on kasutusel näiteks oktavriba, tertsriba ehk kolmandik oktavriba ja dekaad, detsidekaad ja millidekaad. Inimese kõrvaga kuuldavaks sagedusribaks loetakse 16 Hz kuni 20 kHz.
Kert Kütt
Kert Kütt (sündinud 9. oktoobril 1980 Pärnus) on endine eesti jalgpallur (väravavaht).
2013–2014 mängis ta Soome klubis FC KooTeePee.
Ago Saller
Ago Saller (õieti Sal-Saller; 23. jaanuar 1946 – 28. juuni 1980) oli eesti näitleja.
1964. aastal lõpetas ta Tallinna 20. Keskkooli. Õppis Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedris, mille lõpetas 1968. aastal (3. lend). Seejärel töötas Eesti Draamateatris. Esinenud ka paljudes telelavastustes. Kuulus raadio sarisaate "Meelejahutaja" esimesse truppi.
Isiklikku
Ago Saller oli Hendrik Sal-Salleri onu.
Rahvusvaheline Arenguassotsiatsioon
Rahvusvaheline Arenguassotsiatsioon (inglise International Development Association, lühendina IDA) on rahvusvaheline finantseerimisasutus, mis pakub soodustingimustel laene maailma kõige vaesematele arengumaadele. IDA on Maailmapanga Grupi liikmesasutus, mille peakorter asub Ameerika Ühendriikides Washingtonis. IDA asutati aastal 1960 täienduseks olemasolevale Rahvusvahelisele Rekonstrueerimis- ja Arengupangale, et anda laene arenguriikidele, mille kogurahvatulu on teistega võrreldes väikseim, mille krediidivõimelisus on nõrk või kus keskmine sissetulek inimese kohta on madalaim. Rahvusvahelist Arenguassotsiatsiooni ja Rahvusvahelist Rekonstrueerimis- ja Arengupanka koos tuntakse Maailmapangana, kuivõrd neil kahel organisatsioonil on ühine tegevjuhtkond ja ühised töötajad.
Semiotsiid
Semiotsiid on märgiliste suhete või märgilise keskkonna pahatahtlik hävitamine, mille tulemusena kaotab kannatanu osa oma identiteedist. Mõiste võttis kasutusele geoloog ja filosoof Ivar Puura.
Semiotisiid võib olla Füüsilisteks keskkondadeks ja objektideks võivad olla näiteks kujud, religioossed hooned, looduslikud monumendid, hauad, matmispaigad. Semiotsiidiks võib nimetada ähvardamist ära lõhkuda või hävitada kellegi jaoks märgilise tähendusega objekte.
Semiotsiid on ka terve rahva või inimrühma vastu suunatud ideoloogilise surve, pühadusteotus, millel on seos okupatsiooni ja füüsilise vägivallaga. Samuti saab semiotsiidiks nimetada küüditamist või mingi rühma või grupeeringu kodukeskkonnast väljatõrjumist.
Juhtumite puhul, mil hävitatavaks on semiootiline või kommunikatiivne protsess, toimub saatjate ja vastuvõtjate hävitamine, kommunikatsioonikanali lukustumine ning kommunikatsioonikoodide kahjustumine.
Üheks semiotsiidi vormiks on linguatsiid ehk rahvuskeele allasurumine.
Semiotsiidi tekkimise põhjused saab jagada tahtlikuks ja mittetahtlikuks. Tahtlik semiotsiid vajab planeerimist ja eelnevat teadmist hävitatavast objektist ning selle kultuurilisest väärtusest. Säärane käitumine on eelkõige iseloomulik inimkultuurile. Mittetahtlik semiotsiid tuleneb hävitaja teadmatusest ja ettenägematusest. Enim esineb mittetahtlikku semiotsiidi inimese ja temaga samas keskkonnas elavate teiste liikide vahel. Mittetahtliku semiotsiidi vältimiseks peab hävitaja tõstma oma teadlikkust teiste liikide kohta.
Seagate Technology
Seagate Technology on USA ettevõte, mis on üks maailma suuremaid kõvaketaste tootjaid. Seagate'i tegevust juhitakse USA California osariigis Cupertinos, kuid firma juriidiline alaline asukoht on alates 2010. aastast Iirimaal Dublinis.
Firma asutati 1978. aastal Dublinis Iirimaal nimega Shugart Technology.
Seagate on liider kõvaketaste arendamisel pärast 5 MB ST-506 väljastamist aastal 1980. See oli esimene 5,25-tolline kõvaketas. 1980-ndatel olid nad peamised tarnijad mikroarvutite turul, eriti pärast IBM XT kasutuselevõttu aastal 1983. Aastal 1989 omandasid nad Control Data Corporation Imprimis üksust, Wren tootesarja loojaid. See andis Seagate’ile juurdepääsu Wreni võnkepoolide põhisele tehnoloogiale. Aastal 1991 võtsid nad kasutusele 7200 RPM Barracuda sarja, mis jääb tänapäevani nende tipptaseme tooteks. 2006. aastal omandas Seagate ettevõtte Maxtor.
Ajalugu
1. novembril 1978 registreerisid ettevõtte Alan Shugart, Tom Mitchell, Doug Mahon, Finis Conner ja Syed Iftikar ning see alustas äritegevusega 1979. aastal. Algseks nimeks oli Shugart Technology, kuid nimi muudeti peatselt Seagate Technologyks, et vältida segadust Xeroxi tütarettevõttega Shugart Associates (mille asutamise taga oli samuti Al Shugart).
1980. aastad
Nende esimene toode jõudis turule 1980. aastal. See oli 5-megabaidine ST-506 kõvaketas, mis sobis 5,25-tollisele Shugart "mini-floppy" seadmele. Kõvaketas, mis kasutas modifitseeritud sagedusmoduleeritud (MFM) liidest, oli õige tabamus. Hiljem, kui oli väljaantud 10-megabaidine versioon ST-412, Seagate sõlmis lepingu, et IBM esimene personaalarvuti sisaldaks kõvaketast. Suurtes kogustes müüdud IBM, tolleaegne PC peatarnija, toitis Seagate varajase kasvu.
Aastal 1983 asendati ettevõtte president Alan Shugarti tegevjuhi Tom Mitchelliga. Shugart jätkas ettevõtte planeerimise jälgimist.
Finis Conner lahkus Seagate’ist 1985. aasta alguses ja rajas ettevõtte Conner Peripherals, mis spetsialiseerus esialgu väiksematele kõvaketastele kaasaskantavates arvutites. Conner Peripherals liikus ka lindiseadmete ärisse, soetades ettevõtte Archive Corporation. Pärast kümmet aastat tegutsemist iseseisva äriühinguna omandas Seagate ettevõtte ühinemislepingu aastal 1996.
Lõuna-Leyte
Lõuna-Leyte on provints Filipiinidel. See asub Ida-Visayase piirkonnas. Pealinn on Maasini linn.
Seagate Technology
1980. aastad
1989. aastal suureneva konkurentsi tingimustes soetas Seagate Control Data MPI / Imprimis (CDC) salvestamise üksuse. See andis ettevõttele juurdepääsu CDC võnkepoolide ja ketaste tootmise patentidele. Pealegi, ost andis pääsu võimsa serveri kliendibaasi ja esimeste 5400 RPM kõvaketasteni turul (CDC Elite seeria).
1990. aastad
pisi|300px|Kõvaketas Seagate ST4702N (vaade eestpoolt), 1991, 5,25-tolline
Tiszafüred
Tiszafüred on linn Ungaris Jász-Nagykun-Szolnoki komitaadis, Tiszafüredi kreisi keskus. Asub Tisza järve idakalda lähedal ja on Tisza järve turismipiirkonna keskus.
Seagate Technology
21. sajandi algus
pisi|300px|Kaaneta kõvaketas Seagate ST-225
Tiszafüred
Asulat on ürikutes esmamainitud 1273. aastal. Tiszafüred sai 1744. aastal linnaõigused.
1. jaanuaril 2022 oli linnas 10 582 elanikku.
Seagate Technology
2010. aastad
pisi|300px|Seagate Barracuda 7200.11 640GB
Ettevõtte äritegevus
Seagate kauples suurema osa oma elust kui avalik ettevõte NASDAQ-i süsteemi "SGAT" sümboli all. 1990-ndatel kolis see NYSE süsteemi ja võttis "SEG" sümboli. Aastal 2000 Seagate registreerus Kaimanisaartel, et vähendada tulumaksu. Samal aastal investeeringu grupp, kuhu kuulusid Seagate'i juhatus, Silver Lake Partners ja Texas Pacific Group, koos ettevõttega Veritas Software ostavad Seagate Technology. Veritas ostis välja 33% oma aktsiad, mis kuulusid Seagate'i ettevõttele ja sai selle investeeringud firmades SanDisk, Gadzoox Networks, CVC ja Dragon Systems. Seagate uuesti avalikul turul detsembris 2002 NASDAQ süsteemis "STX" sümboli all.
Kohtuprotsess Convolve'i ettevõttega
Juulis 2000 alustasid Convolve Inc. ja Massachusettsi Tehnoloogiainstituut (MIT) kohtuprotsessi Compaq Computer Corp ja Seagate Technology Inc. vastuNew Yorgi Lõuna Piirkonna ringkonnakohtus, väites, et kostja oli varastanud Convolve arvuti kõvaketta tehnoloogia Sound Barrier Technology (SBT) ning lisanud selle Seagate'i toodetele. Sellega rikkusid Seagate MIT autoriõigusi. Sound Barrieri tehnoloogia vähendas kõvaketaste müratase. Pealegi ei olnud Convolve ettevõttel piisavalt tõendeid. Kohtuprotsess lõppes siis sellega, et Seagate lõpetas oma kõvaketastes automaatse akustika juhtimise kasutamist alates Barracuda 7200.7.
2009. aastal tekkisid selle kohta uued detailid. Seagate endine töötaja Paul A. Galloway väitis, et Seagate alustas oma kõvaketaste müravähendustehnoloogia arendamist, kui selle esindajad nägid seda Convolve’il. Seagate'i insenerid ise ei teadnud, et need andmed olid n-ö ärisaladus. Pealegi Seagate hävitas tahtlikult dokumente selle tehnoloogia kohta ehk peitis tõendeid. Galloway arvuti, kus ta hoidis oma märkmeid, oli samuti ettevõtte poolt välja võetud.
Detsembris 2012 oli ettevõtte Seagate direktorite nõukogu esimees Stephen J. Luczo ning president ja peadirektor Terry Cunningham-Evault.
Zenbei Uchijima
Zenbei Uchijima (sündinud 27. augustil 1929) on jaapani teadlane, biometeoroloog.
Ta töötab Miyazaki Linnaülikoolis.
Ta on uurinud kliimamuutuste mõju taimkattele.
Ta on Eesti Looduseuurijate Seltsi auliige.
Miyazaki Linnaülikool
Miyazaki Linnaülikool (jaapani keeles 宮崎公立大学 Miyazaki kōritsu daigaku) on ülikool Miyazakis Jaapanis.
Ülikool on asutatud 1993. aastal.
Rucava
Rucava (vanasti ka Paurupe) on küla (lielciems) Lätis Lõuna-Kuramaa piirkonnas, Rucava valla halduskeskus. Küla asub merepinnast 12 meetri kõrgusel maanteest A11 idas Leedu piiri lähistel.
Rucavat on esimest korda mainitud aastal 1253. Küla kujunes XVII sajandil Rucava mõisast kolm kilomeetrit läände endise postimaantee äärde kui Paurupe nimeline vaba käsitööliste ja kaubitsejate asula. Aastail 1872–1874 valmis Rucava luteri kirik. Lisaks sellele asub asulas veel baptistide kirik. Aastani 2021 kuulus küla Rucava piirkonda, olles selle halduskeskuseks.
Rucavas on põhikool, kultuurimaja ja raamatukogu. Lisaks asub seal veel Rucava piirkonna administratsioon.
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Rucava luteri kiriku orel ning orelirõdu. Kohaliku kaitse all on Rucava luteri kirik.
Rucava kalmistul asuvad obeliskiga tähistatud Teises maailmasõjas langenute vennashauad. Rucavasse on põstitatud ka mälestusmärk samas sõjas hukkunud valla elanikele.
Rucavas kasvavad mitmed looduskaitsealused põlispuud: Rucava vaher ümbermõõduga 4 ja kõrgusega 24 meetrit, Rucava hiidpärn ümbermõõduga 5,43 ning kõrgusega 25 meetrit, haab ümbermõõduga 4,48 ja kõrgusega 36 meetrit, tamm ümbermõõduga 4,7 ning kõrgusega 26 meetrit, pärn ümbermõõduga 5,32 ja kõrgusega 22 meetrit, saar ümbermõõduga 3,68 ning kõrgusega 22 meetrit, pärn ümbermõõduga 4,16 ja kõrgusega 22 meetrit, harilik hobukastan ümbermõõduga 3,27 ning kõrgusega 9 meetrit, jugapuud ümbermõõtudega 0,84 meetrit, 0,74 meetrit ja 0,93 meetrit, kaks mändi ümbermõõtudega 2,52 meetrit ning sanglepad ümbermõõtude 4,72 meetrit, 2,98 meetrit, 3,11 meetrit ja 3,63 meetrit.
Aastal 2006 oli külas 700 elanikku. Aastal 2020 oli elanikke 494.
Vokisõit
Vokisõit on spordiala, mille lõi Saksamaa telesaatejuht Stefan Raab. Hiina vokkpanne on kohandatud nii, et nendega saaks võistelda bobikelguradadel. Võistelda saab nii üksi kui ka neljaliikmelises võistkonnas, viimasel juhul kasutatakse nelja vokki.
Ajalugu
Vokisõidu jaoks saadi inspiratsiooni kihlveost Saksamaa telesaates "Wetten, dass..?". 2003. aasta novembris toimusid Saksamaal Winterbergis esimesed vokisõidu maailmameistrivõistlused. Suure edu tõttu toimusid uued võistlused 4. märtsil 2004 Innsbruckis.
Enamasti võtavad võistlustest osa B-klassi muusikud, artistid, näitlejad ja saatejuhid, ent on olnud ka elukutselisi talisportlasi, näiteks kolmekordne olümpiavõitja bobikelgutaja Georg Hackl ja Jamaica bobikelguvõistkond.
Kolmandat korda toimusid maailmameistrivõistlused 5. märtsil 2005 Winterbergis. Erinevalt eelmistest võistlustest sõideti seal kaks sõitu, millest võtsid osa kõik võistlejad. Mõlema sõidu tulemused liideti. Hiljem lisati ka kvalifikatsioonivoor, kus võistleja pidi hüppama mäest alla, ning sellega määrati stardijärjekord. Spordiala on muutunud järjest professionaalsemaks.
Varustus
Enamasti kasutatakse tavalisi ümara põhjaga Hiina panne, mis on imporditud otse Hiinast. Ainus muudatus on, et põhi on tugevdatud epoksüliimist täitega ja voki servad on vigastuste vältimiseks kaetud polüuretaanist vahuga. Nelja inimese vokikelgul on kaks paari vokkpanne, mõlemat hoiab koos ümar raam. Kaks vokipaari ühendatakse sidudes. Kuna spordiala on suhteliselt ohtlik, kannavad osalejad rasket kaitsevarustust, mis sarnaneb jäähokivarustusega. Vähendamaks hõõrdumist ja vigastuste ohtu, kannavad sportlased talla all kulpe.
Tulemuste parandamiseks kuumutatakse voki põhja enne sõitu leeklambiga.
Rahvusvaheline vokisõit toimub kord aastas vokisõidu maailmameistrivõistluste raames. Võistlust kannab üle Saksa telekanal Pro7. Varem on telekanal seda üle kandnud kui spordivõistlust, ent nüüd on see Stefan Raabi saate "TV Total" üks osa.
pisi|Stefan Raab ja Georg Hackl vokisõidu MM-il (2008)
Brzesko
Brzesko on linn Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas, Brzesko maakonna ja Brzesko valla halduskeskus. Linn asub Uszwicą jõe ääres, Krakówist umbes 48 km idas.
Brzesko sai linnaõigused 1289. aastal, kaotas need 1317. aastal ja sai tagasi 1385. aastal.
Lõuna-hallõgija
pisi|Lõuna-hallõgija pisi|Lõuna-hallõgija munad Lõuna-hallõgija (Lanius meridionalis) on õgijalaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Eestis on kohatud stepi-hallõgijat, mida peeti varem lõuna-hallõgija alamliigiks. Hiljem on stepi-hallõgija arvatud aga hoopis hallõgija alaliigiks.
Punaselg-raisamardikas
Punaselg-raisamardikas (Oiceoptoma thoracicum) on mardikaliste seltsi kuuluv putukaliik.
Putukat on ka Eestis.
Neja
Neja on linn Venemaal Kostroma oblastis, Neja rajooni ja Neja linnaasunduse keskus.
Neja asub Neja jõe paremal kaldal, 237 km kaugusel Kostromast.
Asula tekkis 1906. aastal avatud Vologda-Vjatka raudtee juurde ning sai nime jõe järgi. 1958. aastal sai asula linnaõigused.
1970. aastal oli linnas 14 416 elanikku.
Neja peamine tööstusharu on puidutööstus.
Finantsõigus
Finantsõigus (ingl financial law) on õigusnormide kogum, mis tegeleb rahanduslike suhetega ning kuulub avaliku õiguse harusse. Finantsõiguse normid reguleerivad riigi raharingluse korraldamist, rahandusasutuste struktuuri ning riigi ja kohalike omavalitsuse kulusid ja tulusid.
Rahandussuhted
Rahandussuhted on väärtuselised suhted, mis tulenevad riigi rahandustegevustest, mis põhinevad kindlatel reeglitel. Rahandussuhted on tekkinud vajadusest tagada vahendid näiteks riigivalitsemise, riigikaitse, kultuuri, teaduse, keskkonnakaitse tarbeks. Rahanduse kaudu täidab riik nii õiguslikke, majanduslikke kui ka sotsiaalseid funktsioone.
Peale selle on rahandussuhted seotud rahaliste fondide moodustamise ja kasutamisega. Kõige üldisemalt tähendab sõna fond mingiks kindlaks otstarbeks kogutud vahendeid. Fondi kaudu materialiseeruvad rahandussuhted. Riigi kõige tähtsam rahaline fond on riigieelarve.
Riigieelarve
Riigieelarve on ühe aasta kulude ja tulude plaan, mis reguleerib, kuidas põhiseadusliku institutsioonid võivad jaotada ja kasutada riigi rahalist fondi. Samuti arvestatakse muude valitsussektori institutsioonide tegevusega, sest fiskaalpoliitika edukust näitab valitsussektori ülejäägi, tasakaalu või puudujäägi parameeter.