cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rhinotyphlops
Roomajate andmebaasis
Perekonda Rhinotyphlops klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid :
SITI-s
Perekonda Rhinotyphlops klassifitseeritakse SITI-s järgmised maoliigid :
Sünonüümd
Rhinotyphlops  Peters 1857 on Liotyphlopsi Peters, 1881 sünonüüm.
Levila
Neid võib kohata Lõuna-Aafrikas ja Ida-Aafrikas.
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Rhinotyphlops seisuga 10.03.2014.
Naer ja pisarad
"Naer ja pisarad" on mitme teose pealkiri:
Eve (täpsustus)
EVE võib tähendada järgmist:
Olga Baltažõ
Olga Baltažõ (kuni 2009. aastani kehtinud ukraina-eesti transkriptsioonireeglite järgi Baltaži; ukraina Ольга Семенівна Балтажи ; neiupõlvenimega Hazanovõtš, ukraina Хазанович, sündinud 28. aprillil 1970 Zaporižžjas) on Ukraina kabetaja, rahvusvaheline suurmeister. 2014. aastal võitis ta Tallinnas peetud Euroopa meistrivõistlused rahvusvahelises kabes. 2015. aastal tuli ta välkkabe maailmameistriks.
Ilotsõõr
pisi|Ilotsõõr esinemas 2016. aasta [[Radaja festivalil]] Ilotsõõr on Eesti koor, kes esitab setu leelot. Koori juhendab Maria Rahasepp.
Koor asutati septembris 2012.
Aloja kihelkond
thumb|Aloja kihelkonna mõisad. Väljavõte kaardilt "Wegekarte des Wolmarschen Kreises mit den Kirchspiels- und Gutsgrenzen" (1903) pisi|Aloja kirik
Aloja kihelkond (saksa keeles Kirchspiel Allendorf, läti keeles Alojas draudzes novads) oli haldusüksus Liivimaal Pärnu vojevoodkonnas ja Volmari kreisis.
Ajalugu
Kihelkond moodustati aastal 1555. Aastani 1644 oli see Umurga kihelkonna filiaaliks. Patronaadiõigus kuulus Ungurpilsi mõisa omanikule, kaaspatroonideks olid kihelkonna rüütlimõisate omanikud. 300px|pisi|Volmari kreis [[Mellini atlases (1798)]]
Kitseküla (Tallinn)
19. sajandi keskpaigani oli praeguse Kitseküla asumi ala Pärnu maantee ümbruses hoonestatud ainult kõrtsidega tolmuse maantee ääres ja üksikute suvemõisatega koos rohelusse uppuvate aedadega. Piirkond on nime saanud sealsetel heinamaadel karjatanud kitsede järgi.
Kitseküla asumi tänavad
Kitseküla asumis asuvad järgmised tänavad: Alevi tänav, Asula põik, Asula tänav, Hagudi tänav, Hallivanamehe tänav, Jalgpalli tänav, Juurdeveo tänav, Järvevana tee, Karamelli tänav, Kauba tänav, Keava tänav, Kiisa tänav, Kitseküla tänav, Kohila tänav, Käru tänav, Lelle tänav, Madli tänav, Magdaleena tänav, Marta tänav, Meeta tänav, Paide tänav, Piima tänav, Pärnu maantee, Rapla tänav, Reketi tänav, Saku tänav, A. H. Tammsaare tee, Tondi tänav, Türi tänav ja Vaari tänav.
Elanikkond
Kitseküla rahvaarv on aastatel 2011–2017 järjest suurenenud. 2016. aastal moodustasid 0–17-aastased asumi elanikkonnast 18–22%, üle 68-aastased aga 10–19%. Eestlaste osakaal asumi elanikkonnas oli 50–79%.
Kodeste soo
Kodeste soo on soo Hiiumaal Hiiumaa vallas. Soo pindala on 68 ha. Soo jääb Tahkuna looduskaitsealale.
Kitseküla (Tallinn)
Olulisemad objektid
Kitseküla asumis asuvad Ida-Tallinna Keskhaigla Magdaleena üksus, Politsei- ja Piirivalveameti hoone, A. Le Coq Arena ning Tondi raamatukogu. Asumi piirile jäävad Kitseküla raudteepeatus, Tallinn-Väikse raudteejaam ja Tondi raudteepeatus.
Kitsekülas on asunud ka Tallinna Piimatööstus, Kalevi kommivabrik, Tootmiskoondis Kooperaator, Tootmiskoondis Vasar, Tallinna Pooljuhttakistite Tehas, Diakonisside Asutis ja Fahrenholzi suvemõis.
Kitseküla miljööväärtuslik ala
Kitseküla miljööväärtuslik ala hõlmab kolme eripalgelist osa: tsaariaegne töölisasum (Kauba, Paide, Hagudi tänavad), 1920.–1930. aastate Tallinna maja tüüpi kortermajadega, kivitrepikojaga puitelamute kogum (Magdaleena tänava lõpp) ning 1940. aastate lõpu stalinistlik hoonestusansambel (Asula tänav). Ala asub piiritletud territooriumil kahe raudteeharu, Tallinna–Paldiski raudteeliini ja Tallinna–Viljandi raudteeliinliinide vahel.
Hoonestus
pisi|left|Diakonisside Asutise (Diaconissen Anstalt) hooned, 1876. aasta Tallinna linnaplaanil, [[Tallinna–Riia postimaantee|Tallinna–Riia postimaantee ääres]] Kitseküla ajaloolise südame moodustab praeguse Ida-Tallinna Keskhaigla Magdaleena haigla praegune ja endine kompleks. Aastal 1867 avati endises Lindheimi (ka Berghofi, Vogdti) suvemõisa pargis haigla ning orbude- ja hooldekodu (diakonisside asutus). Sellest on säilinud haigla paekivist peakorpus Pärnu maantee 102 ning suvitusvilla (hiljem diakonisside asutise lasteaed) endise, 18. sajandi lõpul rajatud Fahrenholzi suvemõisa pargi servas Pärnu maantee 123. Magdaleena haigla uus kompleks avati 1978.
Nikolai Thamm projekteeris Hugo Heinrichile 1882. aastal suvekodu. See paiknes Fahrenholzi suvemõisa pargi servas. Puitmaja rikkalik ornamentika tõi välja peremehe rikkuse. Kuskil 20. sajandi alguses kohandati maja ümber kasarmuks. Hiljemalt 1919. aastaks sai sellest hoonest Diakonisside lasteaed, mis oli seotud Diakonisside asutusega. Nõukogude aja lõpus tegutses hoones hotell Tšaika, kus said ööbida ametikohustusi täitvad ohvitserid. 16 toaga hotell on nüüdseks ümber nimetatud Sõdurikoduks, kus leidsid peavarju 20–25 kaitseväelast, kel puudus enda kodu Tallinnas. Maja enam kahjuks Pärnu maanteele ei paista, kuna 1956. aastal ehitati krundile neljakorruseline kivimaja, mis varjab mälestist. Maja on üks vanemaid hooneid Kitsekülas. pisi|150px|[[Paide tänava majad]] Kitseküla on suures osas miljööväärtuslik ala, mis hõlmab kolme eripalgelist piirkonda: tsaariaegne töölisasum (Kauba tänav, Paide tänav, Hagudi tänav), 1920. ja 1930. aastate Tallinna tüüpi majad Magdaleena tänava lõpus ning 1940. aastate lõpu stalinistlik hoonestusansambel Asula tänavas. Need alad paiknevad kindlalt piiritletud territooriumil kahe suure raudteeharu – 1870. aastal avatud Tallinna–Paldiski (laiarööpmeline) ja 1890. aastal töösse antud Tallinna–Viljandi (varem kitsarööpmeline) raudtee – vahel. Viimase äärde rajatud paekivist Tallinn-Väikese jaamahoone on siiani alles. Kaitse all oli ka 1933. aastal avatud Tondi jaamahoone Paldiski-suunalise raudtee ääres, mis aastal 2012 lammutati.
1. augustil 1901 avati Tallinnas 3,7 kilomeetri pikkune kitsarööpmeline raudteeharu: Tallinn-Sadam – Tallinn-Väike. Tallinn-Väikese raudteejaamale ehitati ka oma paekivist jaamahoone koos varikatuse ja veetorniga. Jaama nimi Tallinn-Väike on tulnud sellest, et algselt oli seal Tallinna kõige olulisem kitsarööpmeline raudtee. 1971. aastal asendati raudtee laiarööpmelisega. Tänapäeval on Tallinn-Väikese jaamahoone puidust varikatus lammutatud, alles on jaamahoone, teetööliste riistakuur, pagasiait ja veetorn. Tallinn-Väikses asub ka vedurite ringdepoo, mis valmis 1930. aasta novembris ja see oli algselt 12-kohaline. Remonditšehh rajati sinna aastal 1994.
Kitseküla asustuse tihenemisele andis 19. sajandi lõpus tõuke just raudteede väljaehitamine. Teiseks selle kandi kujunemist mõjutanud teguriks oli vanadele liivaluidetele Lutheri vineerivabriku rajamine. Sealsetes tagasihoidlikes ühe-kahekorruselistes puitmajades elasid 20. sajandi alguses just selle järjest paisuva puidutööstuse töölised. Esimese maailmasõja ajaks olid hoonestatud Pärnu maantee servad kuni Tondi tänava alguseni ning Tondi tänav kuni Marta ja Alevi tänavani, samuti kogu Pärnu maantee ning kitsarööpmelise raudtee vahele jääv ala (tänased Juurdeveo, Rapla, Paide ja Hagudi tänav).
Järgmisena hoonestati seni lage kolmnurkne heinamaatükk Marta ja Tondi tänava vahel, aastatel 1928–1939 jaotati see ehituskruntideks, Magdaleena tänav pikendati Tondi tänavani ja sinna kerkis väike, ent tervikliku ansamblina mõjuv kivitrepikojaga Tallinna maja tüüpi majade grupp. Erilise hoonena paistab nende hulgas silma Magdaleena 12, mis on ehitatud 1950. aastate lõpus, ent püüab jätkata veel sõjaeelset arhitektuurilaadi. Selles majas on elanud mitmed luteri kiriku kõrged vaimulikud.
Hoonestus pärast Teist maailmasõda
Pärast Teist maailmasõda 1940. aastate lõpus ehitati suuresti saksa sõjavangide tööjõuga kahekorruselised kivimajad Asula tänaval. See rangelt teljelise planeeringuga ala, mille selgroo moodustas keskne papliallee, on üks väljapaistvamaid stalinistliku klassitsismi ansambleid Tallinnas. Nõukogude ajast on pärit ka enamik Pärnu maantee ääres asuvatest suurtest kortermajadest ja tööstushoonetest, mis venitasid vana asumi Tammsaare teeni. Neist tuntuim on kindlasti Kalevi kompvekivabriku endine kompleks, kus nüüdisajal asub Politsei- ja piirivalveamet. Samuti Tondi Elektroonika AS (endine Pöögelmanni-nimeline raadiotehnika tehas, AS Tere nime kandev Tallinna Piimakombinaat ja tootmiskoondise Vasar kunagised hooned. Kitsekülas asub ka Tallinna Ehituskool ja paar lasteaeda. Enamik tehaseid on ehitatud ümber ärihooneteks.
1980. aastate lõpus hakati rajama Osten Tori, kuhu pidi esialgu tulema põllumajandusministeeriumi infokeskus. 1995. aastal sai Osten Tor uue, soomlasest omaniku. Soome ärimeeste plaanide järgi pidi Osten Torist koos luksuskorterite, katuseaedade, basseini ja helikopteri maandumisplatsiga saama Tallinna esinduslikem hoone. Plaanid jäid vaid plaanideks ja poolikut ehitist üritati kuulutada ohtlikuks, kuid linnavalitsus et suutnud seda tõestada. Seetõttu jäi nn tondiloss veel mõneks aastaks püsti. 2002. aastal sai krunt uue planeeringu ning esialgne hoone lammutati. Järgmise viie aasta jooksul kerkis sinna 15-korruseline äri- ja elumaja.
Viadukti lähistel asub silmatorkavalt punane Äripäeva büroohoone (Pärnu mnt 105). Ehitusluba saadi selle hoone rajamiseks 1997. aasta juunis ja juba järgmise aasta alguses oli selle pind kasutuses.
21. sajandi esimesed aastad tõid aga Kitseküla piirile, kahe raudteeharu vahelisele tühermaale Tallinna ühe suurima rajatise – A le Coqi jalgpallistaadioni. Uuel sajandil on Pärnu maantee äärde ehitatud ka mitu kõrghoonet.
Ajalugu
Kitseküla piirkond asutati suhteliselt hiljaaegu. Teada on, et 17. sajandi esimesel poolel laiusid selle koha peal looduslikud heinamaad mõne üksiku kõrtsiga. Tol ajal lasus see ala Tallinna linnast mitme kilomeetri kaugusel. Sajand hiljem (ja hiljem) ehitati nendele aladele juba suvemõisad, näiteks Lindheimi suvemõis, Fahrenholzi suvemõis. Fahrenholzi suvemõisast sai hiljem Vinogradovi aiand, mis eelmisel aastakümnel täielikult kaotati. Vanim ajaloomärk Kitsekülas on Marta tänava rist, 16. sajandist pärinev mälestusmärk Liivi sõja ajal seal Vene vägede vastu peetud Jeruusalemma mäe lahingus langenud Mustpeade vennaskonna liikmetele ja Blasius Hochgrewe monument. Monument kujutab postamendil seisvat risti. Lõuna-poolselt küljelt võib lugeda tõlkes: ''1560. aastal, 11. septembril''
tapeti sellel kohal ära
Blausius Hocgreve venelaste
Poolt halastamata kombel.
Olgu Jumal temale
Armuline ja andku temale
Pattude andeksandmist
Viimasel päeval. Richard Patzneri andmeil oli Hocgreve omal ajal tuntud salakaubaärimees. Tema salakaubavedu Soome lõi tol ajal laineid kuid ta kuulsus kaaskodanike seas polnud hea. Ainult sellepärast, et ta oli langenud lahingus Ivan Julma sõdurite vastu, unustati tema varasemad patud ja püstitati talle mälestussammas.
Samal ajal püstitati ümbrusse veel kaks mälestussammast. Teine sammas asus (tänapäevase aadressiga) Kauba 4 hoovis, mis oli algselt ristikujuline. 1930. aastate lõpus oli sambast alles ainult alumine osa, mille alumises osas oli vapp, veremärk ja kolm tähte: L.V.O.. See sammas oli püstitatud raehärra Lüdeke von Oitenile. Vapist paremal pool oli kujutatud sõjarüüs raehärrat põlvitamas ning tema kohal oli tekst, mis tõlkes kõlaks nii: Mina tean, et minu
lunastaja elab ja tema
veel kord maa peal Kolmas sammas asus Pärnu mnt 105 ning raiuti ühest suurest kivist. Plaat oli umbes kümme sentimeetrit paks ja seisis väikestest kividest kokkupandud postamendil. Sõjajärgsetel aastatel toimetati see kivi hilisema Meremuuseumi juures asunud aeda ning viidi sealt 1980. aastatel Dominiiklaste kloostrisse, kus seda praegugi ristikäigus näha võib.
Kuni 19. sajandi keskpaigani oli praeguse Kitseküla asumi ala Pärnu maanteel hoonestatud vaid kõrtsidega ning ka mõne üksiku suvemõisaga, mille suured aiad olid täis rohelust.
1944. aasta märtsis toimus märtsipommitamine. Õnneks pääses Kitseküla suuremate kahjustusteta. Õhust kukutati alla ka pomme, mis maha kukkudes ei plahvatanud. Üks selline kukkus maha Kauba 32 ja Kauba 34 vahelisele alale.
1959. aastal rajati Pärnu maantee viadukt, tuntud ka kui Hendriksoni küür. See viadukt ületab Tallinna–Narva, Tallinna–Tartu ja Tallinna–Pärnu suunalisi raudteid. Algne versioon oli praegusest poolteist korda lühem ja mitu meetrit kõrgem. Kuna viadukt oli väga järsk, siis oli juhuseid, kus autobussid ei saanud sellest talviti üle sõita. 1982. aastal tehti viaduktile uuendusi – vahetati välja ühelt poolt jalakäijate piire. Samuti vahetati välja tänavalaternad. Kuna viaduktil oli ees veel üks uuenduskuur, siis lammutati ümbrusest 1982. aastal mitu hoonet (k.a Liisa Borni maja, kus asus Koidu saun, mis valmis 1937). 1987. aastal rekonstrueeriti viadukt, mille käigus tehti seda laiemaks ja laugemaks.
Tiina Intelmann
pisi|Tiina Intelmann (2011)
Tiina Intelmann (sündinud 1963) on Eesti diplomaat, Euroopa Liidu suursaadik Somaalias.
Elulugu
Ta töötab välisministeeriumis alates 1991. aastast. Aastatel 1999–2002 oli ta Eesti alaline esindaja Viinis OSCE juures. Märtsist 2005 kuni 2011. aastani oli ta Eesti alaline esindaja ÜRO juures. Jaanuarist novembrini 2011 oli ta Eesti suursaadik Iisraelis ja juunist 2011 ühtlasi suursaadik Montenegros.
12. detsembril 2011 valiti ta Rahvusvahelise Kriminaalkohtu assamblee presidendiks. Ta oli selles ametis 2014. aastani.
Aastatel 2014–2017 oli ta Euroopa Liidu delegatsiooni juht Libeerias. 2017–2021 oli Intelmann Eesti suursaadik Suurbritannias.
2021. aasta septembrist on ta Euroopa Liidu suursaadik Somaalias.
Nostalgia
Mõiste võttis kasutusele Šveitsi arst Johannes Hofer 1688 koduigatsuse meditsiinilise diagnoosina sõduritel ning kodukantonist eemal õppivatel üliõpilastel.
ཁྱིམ་དྲན་སེམས་ནད།
Elektromagnetspekter
thumb|350px|Elektromagnetlainete spekter (vasakul on [[raadio ja TV sagedused, paremal valguse lainepikkused)]]
Elektromagnetspekter ehk elektromagnetlainete spekter ehk elektromagnetlainete skaala hõlmab erinevate energiatega elektromagnetlaineid alates kõige madalamatest sagedustest kuni gammakiirguseni. Spekter jaguneb sagedusaladeks ja iga sagedusala sees kitsamateks ribadeks.
Tabelis on andmed sageduse kasvavas järjestuses. Sagedus f on seotud lainepikkusega λ (ja vastupidi) seosega
Valemis on 300 000 000 m/s valguse kiirus vaakumis. Kõigis muudes levikeskkondades on see kiirus väiksem.
Sageduse ja lainepikkuse ümberarvutamise näiteid:
Väga kõrgetel sagedustel käitub elektromagnetlaine footonite voona. Footoni energia E on võrdeline sagedusega:
Tuilaepa Sailele Malielegaoi
Tuilaepa Lupesoliai Sailele Malielegaoi (sündinud 14. aprillil 1945) on Samoa poliitik, alates 23. novembrist 1998 kuni 24. maini 2021 Samoa peaminister. Ta on ühtlasi välisminister.
Ta õppis Aucklandi ülikoolis ja oli esimene samoalane, kes sai magistrikraadi majandusteaduse alal.
Elektromagnetspekter
kus h = 6,62606957×10‒34 J×s = 4,135667516×10‒15 eV on Plancki konstant (mõjukvant).
Tuilaepa Sailele Malielegaoi
Tuilaepa Sailele Malielegaoi kuulub valitsevasse Inimõiguste Kaitse Parteisse.
Elektromagnetspekter
Tabelis on energia väljendatud džaulides (J) ja elektronvoltides (eV).
Tuilaepa Sailele Malielegaoi
Aastal 1980 valiti ta parlamenti.
Eelmise peaministri Tofilau Eti Alesana valitsuses oli ta rahandusminister.
Kuriilid
pisi|Kuriilide asendikaart Kuriilid (vene keeles Курильские острова, jaapani keeles 千島列島 (Chishima-rettō)) on Kamtšatka poolsaarest Jaapani saarteni (Hokkaidō saareni) ulatuv saarestik, mis eraldab kumera kaarena (loodesse jäävat) Ohhoota merd Vaiksest ookeanist. Kuriilid kuuluvad Venemaale Sahhalini oblastisse ja Jaapani Hokkaidō prefektuuri. Venemaa on Jaapanile kuuluvad Iturupi saare, Kunaširi saare ja Väike-Kuriilid okupeerinud.
Kuriilide kogupindala on umbes 15 600 km². Saarestiku pikkus on umbes 1200 km.
Elanike arv on 2007. aasta andmetel 19 000.
Saarestikku kuulub 30 suuremat saart ja arvukalt väiksemaid saari. Saared jagunevad rööbiti paiknevateks Suur-Kuriilideks ja Väike-Kuriilideks.
Saared on vulkaanilised, nende kõrgeim tipp on 2339 meetri kõrgune Alaidi vulkaan, mis asub Atlassovi saarel. Vulkaane on saarel umbes 160, neist tegevvulkaane 40.
Kuriili saartel on suur sõjalis-strateegiline ja majanduslik tähtsus.
Nimi
Ainu keeles tähendab sõna kuru 'inimene, kes pole kusagilt tulnud'. Selle järgi on saarte põliselanikke ainusid nimetatud ka kuriillasteks, millest on tulnud ka saarestiku nimetus.
Saarte nimekiri
Siin on loetletud vähemalt 1 km² suurused saared põhja poolt lõuna poole. pisi|Kuriilide maastik pisi|[[Atlassovi saar]] pisi|[[Onekotan]] pisi|[[Lovuški kaljud. Dolgaja kalju]]
Geoloogiline ehitus
Kuriili saared on Ohhoota laama äärel paiknev tüüpiline saarkaar. Ta asub selle subduktsioonivööndi kohal, milles neeldub Vaikse ookeani laam.
Pinnamood
Suurem osa saartest on mägised.
Kõrgeim tipp on Alaidi vulkaan (2339 m) Atlassovi saarel.
Taimed
Et saartel on põhja-lõuna suunas suur ulatus, on Kuriilide taimestik väga mitmekesine.
Põhjapoolsetel saartel (Paramušir, Šumšu jt) on karmi kliima tõttu puufloora küllaltki napp ning on esindatud peamiselt põõsavormidega: lepp, kask, paju, pihlakas, kääbus-seedermänd.
Lõunapoolsetel saartel kasvavad okasmetsad, mille koosseisus on sahhalini nulg, ajaani kuusk ja kuriili lehis; neis on suur osatähtsus ka laialehiste metsade puudel – käharal tammel, vahtratel, jalakatel ja vahtralehikul. Palju on liaane: roniv hortensia, aktiniidiad, hiina sidrunväändik, metsik viinapuu, värnitsa-mürgipuu jt. Kunaširi lõunaosas leidub Venemaa ainuke pärismaine magnoolialiik hiina magnoolia (Magnolia obovata).
Üks Kuriilide maastiku põhitaimi on alates keskmistest saartest (Ketoi saarest) lõuna poole kuriili saasabambus, mis moodustab mäenõlvadel ja metsaservadel läbimatuid tihnikuid.
Niiske kliima tõttu on kõigil saartel levinud kõrge rohi.
Kasvab mitmesuguseid marju, sealhulgas kukemari, harilik pohl, sinikas ja kuslapuu.
Endeemseid taimi on üle 40 liigi.
Meres leidub lehtadru, millel on töönduslik tähtsus.
pisi|[[Kormoranid Šumšu saarel. Tagaplaanil Paramušir, Dulkin Pup ja Severo-Kurilsk]]
Loomad
Kunaširil, Iturupil ja Paramuširil elab pruunkaru. Karusid võib kohata ka Šumšu saarel, mille kaudu nad liiguvad Kamtšatka ja Paramuširi vahet; kohalik asurkond hävitati, kui saarel oli sõjaväebaas.
Saartel elavad rebased ja väiksed närilised.
Palju on linde: kurvitsalised, partlased, kormoranid, tormilindlased, albatroslased, varblaslased, kakulised, pistrikulised jt. Palju on linnulaatu.
Endogeensed protsessid ja loodusõnnetused
Saartel on 68 vulkaani, neist 36 on tegevvulkaanid.
Siller
Siller on Helsingis tegutsev Soome eestlaste segakoor. Koori dirigendid on Paul Purga ja Karin Taukar.
Kuriilid
Endogeensed protsessid ja loodusõnnetused
Saartel on kuumaveeallikaid.
Siller
Koor asutati 2007.
Koor on osalenud kultuuriüritustel nii Soomes kui ka Eestis.
Kuriilid
Endogeensed protsessid ja loodusõnnetused
Seismilisus on kõrge, sest saared kuuluvad Vaikse ookeani tulerõngasse.
Sageli esinevad suured tsunamid. Kõige tuntumad on Severo-Kurilski tsunami (5. november 1952) Paramuširi saarel ja Šikotani tsunami (5. oktoober 1994). Viimane suurem tsunami tabas 15. novembril 2006 Simuširi.
Loodusvarad
Saarelt ja rannikult on leitud värviliste metallide, elavhõbeda, maagaasi ja nafta tööstuslikud varud.
Iturupi saarelt Kudrjavõi vulkaani lähedalt on avastatud maailma ainus teadaolev reeniumi leiukoht. Samast kohast kaevandasid jaapanlased 20. sajandi alguses väävlit.
Kullavarusid arvatakse Kuriilidel olevat 1867 t, titaani 39,7 miljonit tonni, rauda 273 miljonit tonni.
Maavarasid on kasutusele võetud vähe.
Haldus
Kuriilid jagunevad kolmeks Sahhalini oblasti koosseisus olevaks haldusüksuseks:
Demograafilised näitajad
Elanike arv oli 2007. aasta andmetel 19 000. 2010. aasta andmetel on elanike arv 18 700. Nõukogude ajal oli see suurte dotatsioonide ja arvukate sõjaväelaste tõttu palju suurem.
Asustus
Tähtsamad asulad on Severo-Kurilsk Paramuširil, Kurilsk Iturupil, Južno-Kurilsk Kunaširil, ja Malokurilskoje ning Krabozavodskoje Šikotanil.
Nõukogude ajal oli asustus laialdasem. Šumšu, Onekotani, Simuširi jt saari asustasid sõjaväelased.
Transport
Kuriili väinadest on mittekülmuvad ja aasta läbi laevatatavad ainult Vriesi väin ja Jekaterina väin.
Ajalugu
Kuriilide põliselanikud on ainud.
17. sajand
pisi|400px|Kuriilid Venemaal on Kuriile esmamainitud 1646. aastal, kui N. I. Kolobov jutustas saartel elavatest habemikest ainudest. Tolleaegsetest esimestest vene asundustest annavad tunnistust Hollandi, Saksa ja Skandinaavia päritolu kaardid.
Jaapanlased said esimesi andmeid saarte kohta 1635. aasta Hokkaidō-ekspeditsiooni käigus. Pole teada, kas jõuti Kuriilidele välja või saadi nende kohta kaudseid teateid; igatahes koostati 1644 kaart, millel Kuriilid olid tähistatud koondnimega "tuhat saart".
Aastal 1643 uuris saari hollandlane Maarten Vries. See ekspeditsioon koostas detailsemad kaardid ja saarte kirjelduse.
18. sajand
Aastal 1711 suundus Kuriilidele Ivan Kozõrevski. Ta käis ainult kahel põhjapoolsel saarel Šumšul ja Paramuširil, kuid küsitles põhjalikult nende ainudest ja jaapanlastest elanikke, kes olid tormihädalistena põhjapoolsetele saartele sattunud.
Aastal 1719 saatis Peeter I Kamtšatka poolsaarele ekspeditsiooni Ivan Jevreinovi ja Fjodor Lužini juhtimisel. Käidi ka Kuriilidel; lõunapoolseim saar, milleni jõuti, oli Simušir.
18. ja 19. sajandil asusid saartele elama jaapanlased ja venelased. 1855 sõlmitud Shimoda lepinguga kehtestati Jaapani ja Venemaa vahel diplomaatilised suhted ning määrati kindlaks nende riikide vaheline piir, mis kulges Urupi ja Iturupi saare vahelt. See piir vastas juba varem välja kujunenud olukorrale. 1875. aasta Peterburi lepinguga sai Jaapan saared oma valdusse, loobudes samas Lõuna-Sahhalinist Venemaa kasuks.
20. sajand
Pärast Vene-Jaapani sõja lõppu 1905. aastal sõlmiti Portsmouthi rahulepe, mis taastas Jaapani õigused Lõuna-Sahhalinile, Kuriilid jäid endiselt tervenisti Jaapanile.
1941. aastal sõlmisid Jaapan ja NSV Liit neutraliteedipakti. Sellegipoolest kuulutas NSV Liit Jaapanile sõja 8. augustil 1945 ehk kaks päeva pärast seda, kui ameeriklased heitsid aatomipommi Hiroshimale. Venemaa rünnak Jaapanile oli juba ära otsustatud Jaltas, kus USA lubas Kuriili saared NSV Liidule. Ajavahemikus 18. augustist 1. septembrini hõivas NSV Liit kõik Kuriilid. Jaapani 20 tuhande meheline garnison ei avaldanud vastupanu, vaid kapituleerus 23. augustil tingimusteta osana Jaapani vägede üldisest allaandmisest. 1946. aasta lõpuks aeti kõik jaapanlastest ja ainudest elanikud (tsiviilelanikke oli 17 tuhat) Kuriilidelt välja. 2. veebruaril 1946 lülitati Lõuna-Sahhalin ja Kuriilid Vene NFSV koosseisu.
Okupeeritud saarte tõttu pole Venemaa ja Jaapani vahel rahulepingut sõlmitud.
Õpetajate seminar
Õpetajate seminar on õppeasutus (seminar), kus valmistatakse ette õpetajaid.
Ķūļciemsi vald
pisi|Dzedri sadam Ķūļciemsi vald (läti keeles Ķūļciema pagasts) on vald Lätis Talsi piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Mērsragsi ja Lauciene vallaga ning Tukumsi piirkonna Zentene vallaga.
Valla pindala on 67,6 km². 2016. aasta seisuga elas seal 402 inimest. Valla keskus on Ķūļciemsi küla, vallavanem on Juris Upmalis.
Valla idaosa jääb Engure järve loodusparki, ulatudes idas Engure järveni. Seal kasvab üks looduskaitsealune haab.
Ajalugu
Aastal 1945 moodustati Mērsragsi vallas Ķūļciemsi külanõukogu, vald ise likvideeriti aga aastal 1949. Aastal 1951 liideti Ķūļciemsi külanõukoguga likvideeritav Dzedri külanõukogu, aastal 1954 aga Mērsragsi külanõukogu kolhoosi "Plēsums" maad. Aastal 1963 arvati kolhoosi "1 Maijs" alad Mērsragsi külanõukogu koosseisu. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. 2009. aastast kuulub vald Talsi piirkonda.
Asustus
Aastal 2011 elas vallas 411 lätlast, 4 venelast, 1 valgevenelane, 7 ukrainlast, 4 poolakat ja 1 leedulane.
Panama kanal
pisi|Gatuni [[Lüüs|lüüsid. ]] pisi|Panama kanali laiendamine 2015. aastal. pisi|Video Panama kanali läbimisest Panama kanal on laevatatav kanal Kesk-Ameerikas, mis läbib Panama maakitsuse, ühendades Vaikset ja Atlandi ookeani. Kanali pikkus on eri andmetel 71–82 km.
Ķūļciemsi vald
Asustus
Ülejäänud valla elanikud elasid küladesse mitte kuuluvates taludes.
Mihkel Eller
Mihkel Eller (31. oktoober 1888, Suure-Rõngu, Tartumaa – 27. november 1984) oli eesti arst ja kirurg.
Panama kanal
Kuigi Atlandi ookean on Vaiksest ookeanist ida pool, on kanali suund Panama maakitsuse kujust tingitult kagust loodesse. Merepinnast kõrgemal asuv kanal koosneb lüüside ja tehisjärvede süsteemist. Kanali mõlemas otsas on lüüsid ning laevatee kulgeb läbi Gatuni paisjärve, mis asub merepinnast 26 m kõrgusel. Kanali Atlandipoolses otsas on Christóbali sadam ja Colóni vabamajandustsoon. Atlandilt Vaiksesse ookeani minnes tuleb läbida merepinna tasemel kanal lüüsideni, tõusta kolme lüüsiga Gatuni järve, ületada umbes 25-kilomeetrine Gatuni järv, läbida läbi mäeaheliku kaevatud Gaillardi kanal, läbida Pedro Migueli lüüs, ületada merepinnast 16,5 m kõrgem Mirafloresi paisjärv, läbida kaks Mirafloresi lüüsi, mis asuvad Panamá lähedal Balboa sadama juures. Kanalit Mirafloresi lüüsidest Vaikse ookeanini ületab Põhja- ja Lõuna-Ameerikat ühendav Pan-Ameerika kiirtee sild.
Mihkel Eller
Eller oli Eesti Üliõpilaste Seltsi liige. Ta lõpetas mais 1917 Tartu ülikooli arstiteaduskonna kiitusega.
Panama kanal
Kanalit hakkasid rajama 1881. aastal prantslased Suessi kanali ehitaja Ferdinand de Lessepsi juhtimisel. Esialgne plaan oli rajada kanal merepinna tasemel. Raske reljeefiga maastikul vihmaderohkes troopikas osutus töö plaanitust raskemaks. Õnnetustes ja haiguste tõttu kaotas elu 22 000 töölist. Ettevõtmine pankrotistus ja töö katkestati 1893. aastal.
Samal ajal pakuti Ameerika Ühendriikides välja plaan rajada 35 meetri kõrgune Gatuni tamm, millega tekitatakse 26 m merepinnast kõrgem vee reservuaar – Gatuni paisjärv. Lüüsidega tõstetakse laevad paisjärve tasemele ning teise ookeani kaldal viiakse tagasi merepinnale. Lüüside täitmiseks võetakse vesi Gatuni järvest. Lüüsid tühjendatakse ookeani. Nii ei ole vaja vett pumbata. Niisugune kava oli oluliselt väiksema töömahuga ja kiiremini teostatav. Merepinna tasemel kanaliga võrreldes oli mullatööde maht poole väiksem.
Ehitatava kanali maa-ala kuulus Colombiale. Ameerika Ühendriigid toetasid Panama eraldumist Colombiast, mis sai teoks 3. novembril 1903. Panama andis kanali tsooni kasutamiseks USA-le. 1904. aastal ostsid Ameerika Ühendriigid prantslaste ehitised ja varustuse ning jätkasid ehitust. Kanal valmis 1914. aastal ning avati laevaliiklusele 15. augustil 1914. Suurem tähelepanu sanitaartingimustele vähendas sellel ehitusperioodil suremust malaariasse ja kollapalavikku, üheteist aastaga kaotas elu umbes 5600 töötajat, mis kasvatas kogu kanali rajamisel hukkunute arvu 27 500-ni. Panama kanal oli valmides oma aja suurim tehnoehitis. Kanal kuulus koos seda ümbritseva Panama kanali tsooniga Ameerika Ühendriikidele.
1930. aastail ilmnesid probleemid kanali veevarustuses. Siis rajati veel üks tamm Chagresi jõele, mis aitas koguda veevarusid. 1939. aastal hakati rajama uusi suuremaid lüüse, mis suudaksid läbi lasta tollal ehitamisel olnud USA sõjalaevu, aga töö peatati pärast Teist maailmasõda. 31. detsembril 1999 anti Panama kanali haldamine üle Panamale.
Piirangud laevade suurusele seavad lüüside mõõtmed. Kõik lüüsid on 320 m pikad, 33,53 m laiad, laevade lubatud süvis on 12,6 m. Tänu kanalile väldivad sellest lüüsidest läbi mahtuvad laevad 13 000-kilomeetrist ringi läbi Magalhãesi väina ümber Lõuna-Ameerika lõunatipu. Tänu paarislüüsidele kulgeb laevaliiklus mõlemas suunas samaaegselt. Igal aastal läbib kanali umbes 14 000 laeva.
Piirangud
pisi|Topograafiline kaart
Mõõtmisel arvestatakse troopiliseks mageveeks Gatuni järve vee tihedust 0,9954 g/cm3 vee temperatuuril 29,4 °C (85 °F).
Arendus
Arenduskavas 2005–2025 (inglise k. The Panama Canal Master Plan 2005–2025) kaalutakse kanali läbilaskevõime suurendamist ja mageda vee kao vähendamist.
Heiste soo
Heiste soo on soo Hiiu maakonnas Kõrgessaare vallas. Soo pindala on 36 ha. Soo jääb Kõpu maastikukaitsealale.
Budai
Budai ja tema õpilased. Feilai Fengi koopad|pisi paremal|pisi| Budai männi all. Rietbergi muuseum, Zürich Budai, Pu-Tai või Hotei oli poollegendaarne hiina munk, keda austatakse hiina ja jaapani budismis ja kes elas umbes 10. sajandil Wuyue kuningriigis.
Hiinas ja mujalgi on ta “Naerev buda”, Budai või Pu-Tai; jaapani keeles ka Hotei.
Peamised tekstid Budai kohta leiduvad zen-budistlike munkade elulugude kogumikus "Jingde Chuandeng Lu".
Legend
Budai kultus põhineb kohalikul legendil. Ta elas veidrikust mungana Hiinas Zhejiangi provintsis aastatel 907–1060 pKr, kuulumata ühegi templi või kloostri juurde. Ta lihtsalt hulkus ringi, kaasas riidekomps. Teda tunti nimega Budai, 'riidekomps', ise nimetas ta ennast Qieci, 'luban seda'.
Ta leiti siit ilmast lahkununa, istumas ühe templi vahekäigus, ning temaga olid värsiread: "Maitreja, tõeline Maitreja, kehastub loendamatuid kordi. Sageli näitab ta ennast inimestele, teinekord ei tunta teda ära." ''
Sellest hakati teda üsna üldiselt Maitreja kehastuseks pidama.
Maitreja on budistliku mütoloogia kohaselt järgmine buda, kes pidavat saabuma siis, kui meie praeguses maailmas on senine õpetus unustatud, aga ta kehastub seal juba palju kordi varem. Budistliku kosmoloogia järgi asub Maitreja praegu Tušitas, kus ta ootab oma aega, et laskuda budana inimeste maailma. Legendi järgi sünnib Maitreja siis, kui inimeste eluiga küünib 84 tuhande aastani ja kogu maailm asub õiglase budistliku valitseja juhtimise all.
Hiina pärimuses
Hotei. Mokuan Reini tušimaal, Liao'an Qingyu [[kalligraafia. Jaapan, Nanbokucho periood (1336–1392). Rullpilt, 80,2 × 32,0 cm. Mao kunstimuuseum |alt=|raam|ääris]] Rahvas muidugi arutas isekeskis, et mis tollel Budail seal riidekompsus küll on. Ja et kuidas ta saab kogu aeg nii rõõmus ja lahke olla. Ja jõuti arvamusele, et küllap on seal vääriskivid, kullakangid, pärlid. Nii tõenäoliselt tekkiski tema jumaldamine ja austamine külluse, rikkuse, õnne, rõõmu ja rahulduse jumalusena.
Hiinas on neid rikkuse ja külluse jumalaid (Cai Shen) palju, aga Budaid hakati sellise jumalusena austama nii-öelda mitteametlikult. Teda kujutatakse enamasti laialt naerva kõhuka kiilaspäise vanamehena koos riidekompsuga ja/või pärlikee, traditsioonilise hiina kullakangi, kuldmüntide või veel millegi hinnalisega. Tema suure kõhu silitamine pidavat tingimata rikkust ja õnne tooma.
Jaapani zen-kunstis
Kui zen-budism jõudis 13. sajandil Jaapanisse, sai Budai (jaapanipäraselt Hotei) kujutamine kunstis selle "ärkamisperioodi" kesksemaks sümboliks. Paljud ekstsentrilised isiksused, kes olid varem seotud jaapani looduse ja rahvaluulega, olid nüüd toodud zen 'i traditsiooni ja nende karisma aitas kaasa zen 'i levimisele Jaapanis.
Hotai on peaaegu alati kujutatud oma "riidekompsuga", suure kotiga. Kott on zen-budismi kontekstis silmapaistev motiiv, kuna see sümboliseerib küllust, jõukust ja rahulolu.
Nagu pildid näitavad, on Budai kõige rõõmsameelsem eriti laste juuresolekul. Budai ümmargune kuju saab praktiliseks kasutamiseks viirukiküünla hoidjana 18. sajandi skulptuuris. Uuematel piltidel nagu "Hotei ja lapsed kannavad laternaid" (19. saj) kasutatakse palju värvi, dramatiseeritakse füüsilisi omadusi ja need on üksikasjalikumad kui varasemad.
Eksiarvamused
Budistlikes maades reisides võidakse sattuda segadusse, kuidas saab budasid nii palju olla. Igas templis võib näha neid kümneid, kui mitte sadu.
Budistlik ikonograafia ei pruugi olla läänemaailmast tulnud turistile eriti arusaadav. Paljud Buddhat meenutavad kujutised võivad olla meditatsiooniobjektid või sümboliseerivad "buddhasust", mida leidub kõigis olendeis - või pole üldse Buddha.
Nagu ka see "Naerev buda" või “Õnnelik buda”. Tema kõige suurem kuju Tais asub Samui saarel, Wat Plai Laemi templikompleksis. Aga lõputult võib tema kujukesi näha igal pool. Budaid austatakse budistlikes, taoistlikes kui ka šintoistlikes kultuurides.
Budistliku terminoloogia kohaselt on ta bodhisattva või arhat, pühak, aga siiski mitte veel buda.
Gautama Buddha
Läänemaailmas peetakse väga sageli teda eksikombel Gautama Buddhaks, nimetades teda "Paksuks budaks".
Angida Arhat
Angida oli üks kaheksateistkümnest arhatist. Legendi järgi oli ta andekas India maopüüdja, kes püüdis mürgiseid madusid, et need ei salvaks möödujaid. Angida eemaldas madudelt mürgihambad ja lasi nad vabaks. Oma headuse tõttu suutis ta saavutada virgumise.
Phra Sangkajai / Phra Sangkachai
Tais aetakse Budai tihtipeale segamini ühe teise pühakuga, Phra Sangkajaiga (Sangkachai), kes elas 1500 aastat varem, Gautama Buddha ajal, ning kellele omistatakse mitmeid suutraid ehk pühasid õpetusi. Buddha kiitis teda suurepärase dharma (või dhamma) selgitamise eest. Phra Sangkajai (Maha Kaccana) koostatud on Madhupinadika Sutra (Madhupindika Sutta MN 18).
Nii Budaid kui ka Phra Sangkajaid kujutatakse rõõmsameelse kõhuka vanamehena ning mõlemat võib näha nii Tai kui ka Hiina templites. Erinevus on aga selles, et Budai on kiilakas, Phra Sangkajail on aga juuksed peas. Budai kannab hiina mahajaana stiilis mungarüüd, mis katab mõlemad õlad, aga jätab kõhu paljaks; Phra Sangkajail on aga tüüpiline theravaada koolkonna rüü, mis jätab ühe õla paljaks.
Kärla Maarja-Magdaleena kogudus
Kogudus kuulub Saarte praostkonda.
Koguduse õpetaja on Rene Reinsoo, organist Ülle Vallaste, juhatuse esimees Paavo Mändar.
Jumalateenistused on igal pühapäeval algusega kell 13 Kärla kirikus.
Honoré Gabriel Victor Riquetti de Mirabeau
Honoré Gabriel Victor Riquetti de Mirabeau (ka krahv de Mirabeau (comte de Mirabeau); 9. märts 1749 – 2. aprill 1791) oli Prantsuse revolutsiooni algusaja juhte.
Honoré de Mirabeau pärines jõukast aadliperekonnast. Tema isa Victor Riquetti de Mirabeau oli tunnustatud majandusteadlane (füsiokraat). Honoré oli peres vanim poeg, kuid ei isa ega ema armastanud teda kuigivõrd. Nooruses tutvus ta isa põhjaliku ja mitmekülgse raamatukoguga, mistõttu sai tast hiljem haritlane. Kuid muretu noorpõlve pidamise asemel saadeti ta 1767. aastal kõigest 18-aastaselt teenima ühte Prantsusmaa kõige karmima korraga sõjaväerügementi. Peagi algasid tal seal pahandused seoses naiste, kaardimängu ja teiste kiusatustega. Honoré istus mitu korda vangis ka pärast väeteenistusest lahkumist ja abiellumist ning pidi kord abielurikkumise pärast koguni hukatama, kuid isa, kellel oli Prantsuse kuningriigis palju mõjuvõimu, päästis ta.
Honorést kujunes absolutismi veendunud vastane. Mitu korda maailmast äralõigatuna erinevates türmides istudes kirjutas ta despotismivastaseid teoseid ning vabaduses viibides vaimustus ta valgustusideedest. Siiski ei kujunenud temast vabariiklast, vaid Suurbritannia moodi konstitutsioonilise monarhia pooldaja, kus kuningale pidi jääma märkimisväärne võim. Ta esines vabadust ülistavate loosungitega, ent ei täpsustanud kuigivõrd, mida ta selle all mõtleb.
1788, kui toimusid Generaalstaatide valimised, seadis Mirabeau end üles kolmanda seisuse kandidaadina ning sai lihtrahva seas äärmiselt populaarseks (samas valiti tema konservatiivsete vaadetega noorem vend André Boniface Louis Riquetti de Mirabeau ehk "Vaadi-Mirabeau" Generaalstaatidesse Provence'i aadlike poolt). Peagi hakati teda kutsuma isamaa isaks. Mirabeau pooldas algusest peale julgeid reforme riigikorralduses. Hiilgava kõnemehena saavutas ta Rahvuskogus ja Asutavas Kogus suure poolehoiu ning tema büstid ilmusid kõikjale üle Prantsusmaa.
Haugi mälu
Haugi mälu on väljend, millega märgitakse kellegi väga lühikest mälu.
Honoré Gabriel Victor Riquetti de Mirabeau
Ajapikku hakkas Mirabeau aga alalhoidlikumaks muutuma, kuna tema arvates oli revolutsioon oma eesmärgi juba saavutanud. Samas pooldas üha suurem osa Asutava Kogu liikmetest radikaalseid reforme, mis tipnenuks kuningalt igasuguse võimu äravõtmisega. Mirabeau oli sellele kategooriliselt vastu, kartes, et kuningavõimu kadumise järel võivad pead tõsta nii aadlikud, kes tahavad taastada feodalismi, kui ka ekstremistlikud revolutsionäärid, kes kehtestavad terrorivõimu. 1790. aastal otsustas Mirabeau revolutsioonile pidurid peale tõmmata ning astus salajasse kontakti kuningakojaga. Ehkki kuningakoda olevat algul suhtunud temasse põlastusega, hakanud nad tema nõuandeid peagi kuulda võtma. Nii sai Mirabeaust paljude revolutsionääride silmis reetur. Tema vaateid jagas aga näiteks populaarne Prantsuse väejuht Marie Joseph de La Fayette.
Haugi mälu
Sageli kasutatakse seda olukorras, kus rahvas nagu oleks poliitikute lubadused unustanud – "rahval on haugi mälu". .
Honoré Gabriel Victor Riquetti de Mirabeau
Kuid Mirabeau katsed kehtestada tugev konstitutsiooniline kuningavõim ei õnnestunud, sest 1790. aasta lõpus tabas teda raske haigus, mis oli ilmselt tingitud ülekoormusest (pidevad pidutsemised ja sellele järgnenud veelgi intensiivsem töötamine). 1791. aasta aprillis suri ta vaid 42-aastaselt ning oli leinatud kogu rahva poolt. Ta maeti esimesena Pariisi Panthéoni, kus järgnevalt leidsid viimse puhkepaiga kõik prantsuse suurmehed. Kuid Mirabeau salakontaktid kuningakojaga said varsti teatavaks ning jakobiinide diktatuuri ajal visati tema säilmed 1794. aastal Panthéonist välja.
Haugi mälu
Oletatakse, et haugil, nagu kaladel üldse, tõepoolest on väga lühike mälu ja eesti rahva meelest on haugi mälu eriti lühike – 3 kuni 5 sekundit.
Samas on teadlased leidnud, et mõningatel kalaliikidel püsivad helisignaalid meeles üle viie kuu. Nii on ka haugidel tuvastatud asjade meeles püsimine mitme kuu ulatuses.
Suomen Kuvalehti
Ajakiri asutati aastal 1916. Selle väljaandja on Otavamedia Oy. Ajakirja rahvusvaheline standardnumber on.
Suomen Kuvalehti ilmub kord nädalas reedeti. Ajakiri on A4-formaadis. Selle trükiarv on umbes 100 000.
Alates 1996. aastast on ajakirja peatoimetaja Ville Pernaa.
Alates 1975. aastast annab Suomen Kuvalehti välja iga-aastast ajakirjandusauhinda.
Arcadia
Arcadia võib tähendada järgmist:
ansamblina
Fred Vargas
Fred Vargas (kodanikunimega Frédérique Audoin-Rouzeau; sündinud 7. juunil 1957) on prantsuse naisajaloolane, -arheoloog ja -kirjanik.
Ta on võitnud mitu Briti kriminaalkirjanduse auhinna rahvusvahelist preemiat (Duncan Lawrie International Dagger), Soome kriminaalkirjanduse auhinna tõlkekirjanduse preemia soome keelde tõlgitud teoste eest (2008) ja 2018 Astuuria printsessi kirjandusauhinna.
Tema kriminaalromaanide tuntumad tegelaskujud on politseinik Jean-Baptiste Adamsberg ja keskaja spetsialist Marc Vandoosler.
Ilmarine (teater)
Teatri nimi "Ilmarine" on inspireeritud Narvas 1874–1940 tegutsenud Narva Eesti Seltsist Ilmarine.
Teater asutati 1989 Juri Mihhaljovi ja Irina Mihhaljova eestvõttel.
Naer ja pisarad (film 1913)
"Naer ja pisarad" on Victor Sjöströmi poolt Rootsis 1913. aastal loodud tummfilm.
Martin Kupper
pisi|Martin Kupper (2015) Martin Kupper (sündinud 31. mail 1989) on Eesti kettaheitja.
Ta lõpetas aastal 2008 Lasnamäe Üldgümnaasiumi, ta on õppinud Eesti Mereakadeemias.
2014. aasta Euroopa meistrivõistlustel Zürichis saavutas ta 9. koha tulemusega 60.89 ja 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel Amsterdamis 7. koha tulemusega 63.55.
17. juulil 2016 tuli ta esimest korda Eesti meistriks. Tema parima heite pikkus oli 64.76.
2016. aasta suveolümpiamängudel Rio de Janeiros heitis ta isikliku rekordi lähedase tulemuse, 66.58, kuid jäi esimesena medalita.
Anton Kanepi
Anton Kanepi (kuni 10. juulini 1935 Anton Konopinski; 3. august 1919 Tallinn – 28. veebruar 1990 Haugesundi vald, Rogaland, Norra) oli eesti poksija.
Kanepi poksis Tallinna Spordis.
Ta oli sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg) 1942. aastal Eesti meister.
Ta põgenes Eestist 1944. aastal ning asus lõpuks elama Norrasse.
Isiklikku
Ta on maetud Päästja koguduse kalmistule Haugesundi vallas Rogalandi maakonnas.
Anton Kanepi üks vend oli poksija Harald Kanepi ja teine vend oli lauatennisist Albert Kanepi, kelle pojatütar on tennisist Kaia Kanepi.
Elise (koor)
Elise on Pärnus tegutsev tütarlastekoor. Koori dirigent on Kai-Tõe Ellermaa.
Koor asutati 1990.
Koor on rahvusvahelistel lauluvõistlustel pälvinud auhindasid.
Baranivka
Baranivka (ukraina Баранівка, poola Baranówka, vene Барановка) on linn Ukrainas Žõtomõri oblastis, Baranivka rajooni halduskeskus. Baranivka asub Žõtomõrist umbes 70 km läänes.
Baranivkat on esmamainitud 1565. aastal. Aleviku staatuse sai Baranivka 1938. aastal ja linnaõigused 17. mail 2001.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Baranivka elanikest ukrainlasi 94,54%, poolakaid 2,62%, venelasi 2,15%, valgevenelasi 0,14%, juute 0,13% ja armeenlasi 0,10%.
Maakond (Kreeka)
pisi|300px|Kreeka maakonnad ja [[Ágio Óros (a)]] pisi|300px|Atika maakonnad Maakond (kreeka keeles νομοί, ainsuses νομός) oli Kreeka 2. järgu haldusüksus aastatel 1833–1836 ja alates 1845 kuni Kallikratise haldusreformini aastal 2010.
Alates 1. jaanuarist 2011 asendati maakonnad piirkonnaüksustega (περιφερειακές ενότητες), suur osa jäi samadesse piiridesse, mõned piirkonnaüksused moodustati ka uuesti. Kuni 1987. aastani olid maakonnad jaotatud kümne geograafilise piirkonna vahel ja seejärel 2011. aastani 13 piirkonna vahel.
Aed-mustköömne seemned
Aed-mustköömne seemned (Nigellae sativae semen) nimetatakse aed-mustköömne täisküpsenud viljadest saadusi, mida kasutatakse väga erinevatel eesmärkidel ja valmistusviisidel nii töönduslikult, kodumajapidamistes, kulinaarias kui ka taimravis ja farmakognoosias.
Bioloogiliselt on aed-mustköömne seemned taime viljade teatud elujärk, milles on uue taime alged ja sobivate keskkonnatingimuste korral arenevad nii juur, vars, lehed, õied ja taas viljad.
Seemnete saamiseks kasvatatakse taimi Egiptuses, Indias, Pakistanis, Iraanis, Iraagis ja Türgis.
Arvatakse, et seemnete musta värvuse järgi on taim ka nimetuse saanud. Nigella tuleneb ladinakeelsest sõnast niger – 'must'.
Hoiatus: seemnete toimeained võivad takistada munaraku viljastumist.
Aed-mustköömne seemnete biokeemiline koostis (osaline)
Seemned sisaldavad süsivesikuid, rasvu, vitamiine, mineraale ja valke, aminohappeid jpm.
Seemned sisaldavad anetooli, karvakrooli, 4-terpineooli ja tümokinooni, mis toimivad antioksüdandina.
Aed-mustköömne seemned sisaldavad melaniini.
Toime
Aed-mustköömne seemnete toimeained on eri uuringute (erinevad meetodid, verifikatsioonid) põhjal olnud hüpoglükeemiat tasandavad, maksa kaitsvad, närvisüsteemi tugevdavad, valu ja menstruatsioonivaevusi leevendavad, veresoontes trombide teket vältivad, vererõhku alandavad, brohne laiendavad, immuunsüsteemi turgutavad jpm.
Arvatakse, et aed-mustköömne seemnetes oleval melaniinil on sissesööduna võime osade loomade immuunvastust stimuleerida.
Seemnetega ravitakse kõhulahtisust, astmat ja düslipideemiat, bronhiiti, reumat, psoriaasi jmt.
Käru kogudus
EELK Käru kogudus on luterlik kogudus Kärus, mis kasutab Käru kirikut.
Aed-mustköömne seemned
Toime
Östrogeense toime tõttu võivad takistada fertiilses eas naistel rasestumist.
Suurtes kogustes suu kaudu manustatuna võivad seemned rasedatel naistel iseeneslikku aborti põhjustada.
Käru kogudus
Kogudus kuulub Järva praostkonda.
Tassejeva
Tassejeva (vene Тасеева) on jõgi Aasias Kesk-Siberi kiltmaal (Krasnojarski krais).
Algab Birjussa ja Tšuna ühinedes, voolab valdavalt loodesse. Suubub vasakult Angarasse.
Pikkus 116 km, valgla 128 000 km². Toitub valdavalt sademetest. Kõrgvesi maist septembrini (maksimumiga mais). Jääkate oktoobrist–novembrist aprilli–mai esimese pooleni. Tassejeva on laevatatav.
Käru kogudus
Koguduse hooldajaõpetaja on Teet Hanschmidt, organist Marju Riisikamp, juhatuse esimees Heili Burmeister.
Murmastiene
Murmastiene (latgali Mūrmastīne, vanasti Mūrmustīne) on küla (vidējciems) Lätis Varakļāni piirkonnas, Murmastiene valla halduskeskus.
Küla asub valla põhjaosas Ida-Läti madalikul. Murmastiene jääb piirkonna keskusest Varakļānist 17,4 ja Riiast 193,9 kilomeetri kaugusele. Küla oli nõukogude perioodil Varakļāni sovhoosi keskasulaks. Seal on raamatukogu. Külla jääb Murmastiene bussipeatus.
Aastal 1989 oli külas 367 elanikku. Aastal 2000 oli elanikke 364, aastal 2004 oli elanikke 374. Aastal 2015 oli külas 288 elanikku. Aastal 2017 oli elanikke 270, aastal 2020 aga 257. pisi|tühi|Murmastiene krutsifiksimajake
Aed-mustköömne seemned
Kulinaarias
Aed-mustköömne seemnetel on terav maitse ja neid kasutatakse mitme riigi, näiteks Pakistani, India, araabia maade, Egiptuse ja Armeenia rahvusköökides maitseainena.
Indias sisaldab neid seemneid naan-leib, Venemaal rukkileib.
Juudid maitsestavad oma musta leiba mustköömnetega.
Seemnetest valmistatakse ka teed, ekstrakte ja tinktuure jm.
Rahvameditsiinis
Charaka's on soovitatud seemneid seedevaevuse ja kõhukinnisuse korral.
Araabia maade ja islamiriikide rahvameditsiin
Kasutatakse kõhuhädade, voolmete, lihasekrampide, peavalu, astma, akne, allergia, igemepõletiku, köha, seeninfektsioonide, sapipõievaevuste, PMS-sümptomite, unetuse, hemorroidide, kõrgenenud vererõhu ravis, ka ussirohuna.
Suuremates doosides toimib taim kuse- ja rinnapiimaeritust suurendavalt.
Aed-mustköömne õlid
Aed-mustköömne seemnetest saadakse rasvõli, mida kasutatakse droogina.
Õli võidakse valmistada kas külmpressi (aed-mustköömne rasvõli) või ekstraheerimise teel (aed-mustköömne eeterlik õli).
Teadusuuringud
Aed-mustköömne seemnete ether extract inhibeeris in vitro katsetes Staphylococcus aureuse, Pseudomonas aeruginosae, Escherichia coli ja pärmseene Candida albicans kasvu.
Metanooli, ka kloroformi, ekstraktid aga inhibeerivat toimet S. aureuse, P. aeruginosa ja C. albicansi kasvule.