cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Charles Babbage
Muid saavutusi
1824. aastal anti Babbage'ile Kuningliku Astronoomiaseltsi kuldmedal. Ta oli selle seltsi asutajaliige ning üks vanemaid elavaid liikmeid. Aastatel 1828–1839 oli Babbage Lucasian Professor of Mathematics Cambridge'i ülikoolis. Ta osales väga paljudes teaduslikes uurimistöödes ning oli tegev Kuningliku Astronoomiaseltsi asutamisel aastal 1820 ning Kuningliku Statistikaseltsi asutamisel aastal 1834. 1832. aastal valiti Babbage Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia välis-auliikmeks (Foreign Honorary Member of the American Academy of Arts and Sciences). Babbage saavutas märkimisväärseid tulemusi ka krüptograafias.
1838. aastal konstrueeris Babbage veduri ette kinnitatava põrkeraua, mis puhastab raudtee takistustest. Babbage leiutas ka oftalmoskoobi ehk silmapeegli. Ta andis selle küll füüsikutele katsetamiseks, kuid siiski vajus tema leiutis unustusse ning seade tuli hiljem kasutusele Hermann von Helmholtzi sõltumatu leiutisena.
Babbage kandideeris Finsbury piirkonna kaudu kaks korda ka parlamenti. 1832. aastal tuli ta viie kandidaadi hulgas kolmandaks, kuid 1834. aastal jäi nelja kandidaadi seas viimaseks.
Mälestuse jäädvustamine
Babbage'i auks on tema järgi nimetatud paljud objektid, näiteks Babbage'i kraater Kuul ja Minnesota ülikooli Charles Babbage'i instituut. Suur Babbage'i loengusaal Cambridge'i ülikoolis mälestab samuti tema aega selles ülikoolis.
Arniko kääbaskalmistu
Arniko kääbaskalmistu on Põlvamaal Põlva vallas Viisli külas asuv muinaskalmistu. Kalmistu on nime saanud lähedal asunud Arniko metsavahitalu järgi. Kalmistu koosneb pikk-kääbaste rühmast; need pärinevad I aastatuhande II poolest.
Arniko I kääparühmas on 9 ümarat, II rühmas 6 piklikku ja 5 ümarat, III rühmas 9 piklikku ja 10 ümarat ning IV rühmas 1 piklik ja 3 ümarat kääbast.
Kääpaid on rüüstanud (nt 1799. a) aardeotsijad.
Creuse'i departemang
Departemang on saanud nime Creuse'i jõe järgi.
Tartu Keelpillikvartett
Tartu Keelpillikvartett on Eesti keelpillikvartett.
Ansambli moodustavad Kristel Eeroja-Põldoja (viiul), Kadri Sepalaan (viiul), Kadri Rehema (vioola) ja Reet Mets (tšello).
Ensisheim
Ensisheim on vald Ida-Prantsusmaal Haut-Rhini departemangus.
Gargandi snilld
"Screaming Masterpiece" (islandi keeles "Gargandi snilld") on 2005. aastal linastunud dokumentaalfilm, mille stsenarist ja režissöör on Ari Alexander Ergis Magnússon. Film räägib Islandi muusikaskeenest ning üritab uurida põhjuseid, miks Islandil leidub nii suurel hulgal eripalgelist muusikalist talenti.
Kolbuszowa
Kolbuszowa on linn Poolas Podkarpacie vojevoodkonnas, Kolbuszowa maakonna ja Kolbuszowa valla halduskeskus. Kolbuszowa asub Rzeszówist umbes 25 km loodes.
Asulat on ürikutes esimest korda mainitud 1504. aastal, linnaõigused sai Kolbuszowa 1690. aastal.
Nalja-Wana
alt=Nalja-Wana esileht|pisi|194x194px|Nalja-Wana esileht Nalja-Wana oli huumori- ja satiiriajakiri, mis ilmus 1903. aastal Tallinnas.
Ajakirja maht oli 16 lehekülge, millest 2 lehekülge oli kuulutusi.
Ajakirja trükiluba oli antud kirjastaja Gustaw Pihlakale ja sisu eest hoolitses Hans Oras, kes oli tuntud ka vaimuliku kirjamehena.
Ajakirja trükiti Tallinna trükikojas "А. Матизен и А. Лаурман" tiraažiga 5000 eksemplari.
Zbraslavi kroonika
Zbraslavi kroonika, ladina keeles Chronicon Aulae Regiae (tšehhi keeles Zbraslavská kronika, saksa keeles Königsaaler Chronik või Zbraslaver Chronik) on hiliskeskaegne ladinakeelne kroonika, mis on üks olulisemaid allikaid Böömimaa ajaloo kohta 13. ja 14. sajandil (kirjeldab aastaid 1253–1338). Kroonika kirjutasid Zbraslavi kloostri abtid Otto Tüüringist ja Peter Zittaust (viimatinimetatu on põhiautor).
Loo mõis
Loo mõis (saksa keeles Neuenhof) oli rüütlimõis Kuusalu kihelkonnas, Harjumaal. Tänapäeval jääb Harju maakonna Kuusalu valla territooriumile.
Zbraslavi kroonika
Kirjeldus
Tüüringi Otto alustas kroonikat ja Peter Zittaust jätkas seda. Kroonika on pühendatud Waldsasseni kloostri abtile Johannes III Elbogenile ja koosneb kolmest raamatust:
Loo mõis
Loo mõis oli Kolga mõisa kõrvalmõis.
Mõisat on esimest korda mainitud 1536. aastal.
Zbraslavi kroonika
Kirjeldus
Kroonika ei kirjelda mitte ainult kloostri ajalugu, vaid Böömimaa ajalugu laiemalt ja ka mujal toimunud sündmusi ja isikuid. Václav II kõrval kujutatakse ka Saksa-Rooma keisrit Heinrich VII, kuningas Johann I Luksemburgi ja tema abikaasat Elisabethi, kelle pihiisa Peter oli ja kes Zbraslavi kloostrit eriliselt toetas. Přemysliidide valitsejasoost on kõneldud positiivselt ja Böömimaa pärandumist Luksemburgidele on üksikasjalikult käsitletud. Kroonika on ka seetõttu väärtuslik, et kirjutaja oli ise paljude sündmuste pealtnägija.
Keskladina keeles, osaliselt leoninuse heksameetris kirja pandud kroonika on suure kirjandusliku väärtusega. Heksameetriridu on kokku 2651.
Kasutamine teistes kroonikates
Böömimaa kroonik Franciscus Prahast kasutas kroonikat allikmaterjalina oma Praha kroonika jaoks. See omakorda oli Beneš Krabicele Weitmühlist abiks Praha Cosmase Chronica Boemorumi jätkamisel. Zbraslavi kroonika on esimene allikas, kus on mainitud pärimuse kohaselt Šveitsile aluse pannud Morgarteni lahingut.
Eisenstadt-Umgebungi ringkond
Eisenstadt-Umgebung (horvaadi Kotar Željezno-okolica) on ringkond Austrias Burgenlandi liidumaal.
Ringkonna pindala on 455,5 km² ja elanike arv 40 996 (2012). Ringkonna halduskeskus asub Eisenstadtis, mis ise ringkonda ei kuulu.
Charron Fisher
Charron Fisher (sündinud 15. novembril 1985 Camdenis New Jerseys) on Ameerika Ühendriikide korvpallur.
2009–2010 mängis ta klubis Kalev/Cramo.
Zorg
Zorg on Eesti metal-ansambel. Zorgi muusikasse on segatud industrial 'i, hiphoppi, triphoppi ja rahvamuusikat. Zorg asutati 1999. aastal Tallinnas.
Ajalugu
Zorg loodi 1999. aasta alguses, kui Tallinnas Lilleküla Gümnaasiumis tegutsenud ansambel Creature läks laiali ning Creature'i liikmed Tanel, Joel, Indrek ja groZmot (Toomas) moodustasid uue ansambli, mille stiiliks oli algselt planeeritud triphop.
Algselt pidi Zorgist tulema hoopis midagi muud. Kogu seltskond kuulas innukalt Massive Attacki ja Trickyt ning Zorgi signatuuriks pidi saama spagetivesterni "kauboikitarridega" maitsestatud triphop.
Kohe alguses liitus bändiga ka Renx ehk Dr.R, kes samal ajal tegi Lilleküla Gümnaasiumis funk metal 'i bändi Rhapsody.
Esialgu planeeritud muusikastiilist sai õige pea midagi hoopis karmimat. Paraku kiskus see suund väga kiiresti käest ning ainsateks lugudeks, mille puhul esialgne kavatsus ehk veidi läbi kumab, on "Daydream" ja "Voices Of Silence". Kõik ülejäänud lood löövad puhta tööstusmürana otse kõrva.
Esimesed lood salvestati 1999. aasta keskel ning muusikastiiliks jäi industriaalse alatooniga metal.
Detsembris 1999 hakati muusikat levitama internetis.
Aastal 2001 liitus Zorgiga Riina – bänd tutvus temaga Eesti (ulme)kirjaniku Karen Orlau kaudu, kes on kirjutanud mitme "Artificiali" loo sõnad.
2004. aasta alguses soojendas Zorg Clawfingerit ja avaldas LP singli “Activator”, millel lugu “The One” remiksisid No Big Silence, DJ Critikal, Forgotten Sunrise, Barbariz, Virx ja Zorg ise. Plaadi lõpulugu on ligi 30-minutiline suurvorm "Activator", mille algus on tänaseni Zorgi kontserdi intro. Järgnes pikem stuudiopaus.
4. märtsil 2011 pärjati Zorg Radio Mania aasta üllataja muusikaauhinnaga.
7. oktoobril 2011 ilmus Zorgi esimene muusikavideo, mis oli tehtud piksillatsioonitehnikas ja valmis Fork Filmi abiga. Video on albumi nimiloole “Rooste”.
2013. aastal ilmunud Kukerpillide 40 tegevusaastat tähistanud plaadi jaoks salvestas Zorg oma versiooni loost "Jahitrofeed". "See lugu on käinud minuga kaasas lapsepõlvest saati. Miski imeline jõud ja sõnum on selles loos," kommenteerib loo valikut Zorgi laulja Lemo.
24. mail 2013 ilmus Saksamaal internetikogumik "Depeche Rock Covers vol. 2", mille väljaandja pöördus Zorgi poole palvega teha kogumiku jaoks üks lugu. Bänd valis selleks loo "Behind The Wheel".
14. aprillil 2014 ilmus kolmas stuudioalbum – "Hüperborea". Plaadil on 10 uut lugu, 2 kaverit ja 2 remiksi. Uut albumit reklaamiv ringreis tehti koos rap metal 'i bändiga Driven. Bänd esines kontsertidega Tallinnas, Tartus, Võrus, Narvas ja Pärnus.
Blonay
Blonay on küla ja vald Šveitsis Vaud' kantonis Riviera-Pays-d'Enhaut' ringkonnas.
Valla pindala on 16 km², ta asub 250 m kõrgemal Genfi järve pinnast.
Blonays on elanud saksa helilooja Paul Hindemith.
Nissi kirikuaed
pisi| Nissi kirikuaed asub Riisipere aleviku Nissi asumis Nissi kiriku ümber Saue vallas Harju maakonnas.
Kirikuaed on arvele võetud ehitis- ja ajaloomälestisena. Samuti on mälestisteks arvatud kirikuaia piirdemüür väravaga ja kirikuaia kabel.
Zizinho
Thomaz Soares da Silva (tuntud enam nime Zizinho all; 14. september 1922 Niterói – 7. veebruar 2002) oli Brasiilia jalgpallur, ründav poolkaitsja.
Nissi kirikuaed
Kirikuaias asub Nissi Vabadussõja mälestussammas.
Zizinho
Oma klubikarjääri esimese poole veetis ta Flamengos. Aastatel 1942, 1943 ja 1944 võitis ta Rio de Janeiro osariigi meistrivõistlused Campeonato Carioca, mis oli sel ajal kõige tähtsamad võistlused, sest üleriigilisi meistrivõistlusi veel ei peetud. Pärast seda mängis ta aastatel 1951–1957 Bangus. 1957. aastal siirdus ta São Paulosse, millega tuli kohe esimesel hooajal São Paulo osariigi meistrivõistluste Campeonato Paulista võitjaks.
Brasiiliat esindas Zizinho koondises aastatel 1942–1957 kokku 53 mängus ja lõi neis 30 väravat.
Lõuna-Ameerika meistrivõistlustel osales ta Brasiilia koondisega aastatel 1942, 1945, 1946, 1949, 1953 ja 1957. Ainsal korral õnnestus meistriks tulla 1949. aastal. Sel turniiril lõi Zizinho kokku kuus väravat.
Zizinho oli tuntud oma suurepäraste mänguoskuste, sealhulgas triblingu, söödutäpsuse ja täpsete karistuslöökide poolest.
Pärast mängijakarjääri lõppu tegutses ta treenerina. Ta oli aastatel 1960, 1965–1966 ja 1980 Bangu peatreener ning aastatel 1967 ja 1972 Vasco da Gama peatreener.
IFFHS valis Zizinho 20. sajandi Lõuna-Ameerika parimate jalgpallurite seas kümnendaks ja Brasiilia jalgpallurite seas neljandale kohale. Samuti on ta võetud Brasiilia jalgpalli kuulsuste halli liikmeks.
Ohustatud maailmapärandiobjektide nimistu
Ohustatud maailmapärandiobjektide nimistu (inglise keeles List of World Heritage in Danger, prantsuse keeles Liste du patrimoine mondial en péril) on loetelu UNESCO maailmapärandi nimistu kultuuri- ja loodusmälestistest, mida ähvardab kahjustumine, hävimine või kadumine ja mille kaitseks UNESCO nõuab erakordseid jõupingutusi.
Nimistu
Nimistusse kuulub 2023. aasta jaanuari seisuga 55 objekti. Maailmapärandit ohustavate põhjuste spekter on lai: maaviljelus, linnastumine, looduskatastroofid, sõjategevus, metsaraie, salaküttimine, vandalism, hülgamine ja pikaaegne reguleerimata turism.
Moulins-le-Carbonnel
Moulins-le-Carbonnel on vald Prantsusmaa lääneosas Pays de la Loire'i piirkonnas Sarthe'i departemangus.
Tim Cook
alt=Tim Cook|pisi|Tim Cook Timothy Donald Cook (sündinud 1. novembril 1960) on Ameerika ettevõtete juht, kes praegu töötab Apple Inc. tegevjuhina. Cook oli varem Applei tegevjuht töötades Steve Jobsi käe all
Cook liitus Apple'iga 1998. aastal märtsis ülemaailmsete toimingute asepresidendina ning töötas seejärel ülemaailmse müügi ja operatsioonide asepresidendina. Ta nimetati tegevjuhiks 24. augustil 2011, enne Jobsi surma aasta oktoobris. Tegevjuhina töötamise ajal on ta propageerinud rahvusvahelise ja siseriikliku järelevalve, küberjulgeoleku, Ameerika tootmise ja keskkonna säilitamise poliitilist reformimist. Alates 2011. aastast, kui ta Applei üle võttis, kahekordistas Cook ettevõtte tulu ja kasumit 2020. aastani ning ettevõtte turuväärtus kasvas 348 miljardilt dollarilt 1,9 triljonile dollarile.
2014. aastal sai Cook esimeseks tegevusjuhtiks Fortune 500, kes tuli avalikult välja homona. Cook töötab ka Nike, Inc. Juhatuses, Rahvusliku Jalgpalli Fondis ning on Duke’i ülikooli usaldusisik. Väljaspool Applei tegeleb Cook heategevusega ja 2015. aasta märtsis väitis ta, et planeerib annetada oma varanduse heategevuseks.
Šarhorodi sünagoog
pisi|Šargorodi sünagoog Šarhorodi sünagoog on sünagoog Ukrainas Vinnõtsja oblastis Šarhorodis. Šarhorodi sünagoog on üks vanimaid sünagooge Ukrainas.
Šarhorodi sünagoog on ehitatud 1589. aastal. Šarhorodi sünagoog on kindlus-sünagoog, mis pidi pakkuma kaitset kasakate rünnakute vastu.
Šarhorod oli aastatel 1672–1699 Osmanite riigi võimu all. Sel ajal oli hoone kasutusel mošeena.
1930. aastatel võtsid Nõukogude võimuorganid sünagoogihoone koguduselt ära. Hoone oli seejärel kasutusel laona. 2012. aastal anti hoone kohalikule juudikogukonnale tagasi.
Heiki Suomalainen
Heiki Suomalainen (sündinud 27. jaanuaril 1971 Tartus) on eesti piirivalvespetsialist.
Ta lõpetas 1989. aastal Tartu 14. Keskkooli, õppis Eesti Põllumajanduse Akadeemias veterinaariat, lõpetas 2000 Sisekaitseakadeemia piirivalve erialal ning kaitses 2009. aastal Tartu Ülikoolis magistritööd ärijuhtimise alal (sai magistrikraadi).
Suomalainen töötas pikka aega Kagu Piirivalvepiirkonnas, olles 1990–1991 Luhamaa piiripunkti inspektor, 1991–1993 Murati piiripunkti ülem, 1993–1996 Värska piirivalvekordoni ülem ning 1996–2001 Saatse piirivalvekordoni ülem. Aastail 2001–2004 oli ta Valga Piirivalvepiirkonna teenistusjaoskonna ülem, 2004–2007 Piirivalveameti piiriosakonna vanemohvitser, 2007. aastal sama ameti välis- ja avalike suhete jaoskonna vanemohvitser. Aastast 2007 on Suomalainen töötanud Sisekaitseakadeemia lektorina. 2010. aastal valiti ta Sisekaitseakadeemia parimaks õppejõuks. Töötas Politsei- ja Piirivalveameti piirivalveosakonnas juhtivpiiriametnikuna ja Lõuna prefektuuri Mustvee kordoni vanempiiriametnikuna. Alates aastast 2022 on eriteenistuja pensionil.
Kara-Dag
thumb|Kara-Dag
Kara-Dag (ukraina Кара-Даг, vene Кара-Даг, krimmitatari Qara dağ) on vulkaanilise päritoluga mäemassiiv Krimmis Musta mererannikul. Suurim kõrgus on 577 meetrit, massiivi pikkus on kaheksa kilomeetrit, pindala 22 kruutkilomeetrit. Mäe krimmitatarikeelne nimi tähendab tõlkes musta mäge.
Massiivi jalamil asub Koktebeli linn.
Aastal 1881 oletas Krimmi uurija A. Prozorovski-Golitsõn esimesena, et massiiv on vulkaanilise päritoluga. Aastal 1885 koostas Aleksandr Lagorio massiivi geoloogilise kaardi. XX sajandi algul lõi neuropatoloog Terenti Vjazemski mäe jalamile bioloogiajaama, mille baasil rajati sinna aastal 1979 looduskaitseala pindalaga 2874,2 hektarit.
Massiiv koosneb kolmest kõrgemast osast. Krimmitatarlased eristavad Qoba Töpe, Süyrü Qaya, Gâvur Baği ja Gâvur Çeşme ahelikke, slaavi traditsioonis eristatakse loodepoolset Väikest Kara-Dagi, mereäärset Rannikuahelikku ja kõrgeimat Püha mäge. Rannikuäärset osa liigendavat erosiooni teel kujunenud kaljud, millest paljudel on oma nimed.
Kara-Dagi loonud vulkaan tegutses Juura keskel. Massiiv koosneb andesiidist, basaldist. Mineraalidest leidub seal kvartsi, kaltsedoni, opaale, ahhaati, jaspist, karneoole, ametüste, tsitriini ja oonüksit. Sagedased on ka tseoliidid.
Aastal 1927 rajati mäe nõlvadele karjäär, kus kaevandati vääriskive. Hiljem kaevandati seal ehituskive, ent kohalike elanike nõudmisel need karjäärid suleti. 2012 anti luba massiivi Koktebeli poole jäävas ja looduskaitseala koosseisu mitte kuuluvas osas andesiidikarjääri rajamiseks.
AS Eesti Fosforiit
AS Eesti Fosforiit on pikka aega tegutsenud keemiatööstusettevõte, mis 20. sajandi lõpul hakkas kinnisvaraettevõtteks.
Ajalugu
1938. aasta märtsis sõlmiti leping Saksamaal IG Farben AG-ga, mille kohaselt tuli sinna kümne aasta jooksul tarnida kuni 340 tuhat tonni fosforiidikontsentraati aastas, toimeaine (P2O5) sisaldusega 33%. Ülgase tehnokompleks põles maha 5. detsembril 1938 ja kaevandus suleti. Eesti-Saksa lepingu realiseerimiseks rajati 1940. aastal uus fosforiiditööstus Maardusse, põhja poole Narva maanteed, senise Kroodi küla maadele Kroodi oja paremale kaldale (Maardu fosforiidikaevandus). 1939. aastal rajati Maardusse Eesti Fosforiidi tehas ja karjäärid. Aastal 1940 ettevõte riigistati.
Maardu Keemiakombinaat
4. oktoobrist 1948 võttis NSV Liidu Ministrite Nõukogu vastu otsuse nr 3698-150c Maardu keemiakombinaadi rajamiseks, mis sisaldas korraldust tehase ehitamist superfosfaadi tootmiseks mahus 120 000 tonni aastas, tsehhi väävelhappe tootmiseks 40 000 tonni aastas ja rikastusvabrikut kuni 140 000 tonni kontsentraadi väljastamiseks. Kaevanduse esimese etapi võimsuseks oli kavandatud 240 000 tonni, koguvõimsuseks aga kuni 400 000 tonni aastas.
1949. aastal valmis suur keemiakombinaat ja aastal 1950 nimetati Põlevkivi- ja Keemiatööstuskombinaat "Eesti Fosforiit" ümber ENSV Kohaliku- ja Põlevkivikeemiatööstuse Ministeeriumi Maardu Keemiakombinaadiks, Eesti NSV Ministrite Nõukogu 14. septembri 1951. a. määrusega nr. 782 anti "Eesti NSV Kohaliku ja Põlevkivikeemiatööstuse Ministeeriumi keemiakombinaadi "Maardu" NSVL Keemiatööstuse Ministeeriumi alluvusse" ja aastatel 1951–1957 kandis nimetust NSVL Keemiatööstuse Ministeeriumi Maardu Keemiakombinaat, 1957–1965 ENSV Rahvamajanduse Nõukogu Põlevkivi- ja Keemiatööstuse Valitsuse Maardu Keemiakombinaat, 1966–1975 NSVL Keemiatööstuse Ministeeriumi Maardu Keemiakombinaat, 1975–1983 NSVL Keemiatööstuse Ministeeriumi Maardu Keemiatehas.
Maardu Maardu Keemiakombinaat tootis fosforiidist muuhulgas väetisi. See reostas väga suurel määral keskkonda. Eriti kahjulikud olid tehase korstnatest linna kohale tulnud väävliaurud, mis isegi aknaklaase söövitasid. Uus elamurajoon rajati sellega arvestades veidi eemale, endistele Kallavere küla maadele. Kombinaadis ehitati jahvatus- ja rikastusvabrik, väävelhappe- ja superfosfaaditsehh. 1954. aastal avati Maardus avamaakaevandus (karjäär). Pärast karjääri avamist allmaakaevandamine vähenes ja 1965. aastal see lõpetati. Fosforiiditoodangu maht kasvas peaaegu kolm korda ja omahind langes kaks korda. Fosforiidi kaevandamine tõusis lahtiste töödega 600 000 tonnini aastas. Alates 1957. aastast toodeti peale fosforiidijahu massiliselt ka väävelhapet ja superfosfaati. Superfosfaati saadi apatiidii, kus P2O5 sisaldus on juba üle 60%. rikastamisel väävelhappega, rikastamisega tõsteti ka Maardu fosforiidi P2O5 sisaldus üle 60%. Toorainet saadi lahtisest karjäärist, Kroodi oru juures. . Fosfor  koos lämmastiku ja kaaliumiga on üks kolmest põhilisest taimtoiteelemendist. Teravili vajab fosforit 13 kg/ha, raps 30 kg/ha ja kartul 60 kg/ha. Allmaakaevandamine Ülgasel  lõpetati 1965. aasta mais, kuid 1954. aastal Maardus avatud karjääriga  tekkisid kohe tõsised keskkonnaprobleemid fosforiidil lasuva graptoliitargilliidi (diktüoneemakilda) isesüttimise ja toksiliste ainete väljaleostumise tõttu. Kattekivimi puistangutesse ladustatav diktüoneemakilt soojenes lokaalselt, põhjustades isesüttimist ja kilda põlengukoldeid. Keskkonnaprobleeme põhjustas ka Maardu kombinaadi väävelhappetsehh, mille korstnast kerkivad väävli ja fluoriühendid põhjustasid paarikümne kilomeetri ulatuses loomade haigestumist. Alates 1958. aastast hakati Maardus fosforiiti kaevandama karjääri meetodil ja selle toodang jäi püsima 50 000–70 000 tonni P2O5 piiridesse aastas. Palju aastaid valmistati Maardu fosforiidist üsna mõttetut väheväärtuslikku fosforiidijahu. Fosforiidijahu kasutegur muldade saagikuse tõstmisel oli minimaalne.
1966. aastal anti Maardu Keemiakombinaat NSV Liidu Keemiatööstuse Ministeeriumi alluvusse Johtuvalt sellest, et mäe- ja keemiatööstuses rakendati looduskahjulikku tehnoloogiat, olid Maardu keskkonnaolud Eesti halvimaid (õhu suur tolmusaastatus, pinnase ja vee reostus). Väävelhappetsehhis käis väävelhappe tootmine püriidist, põletati püriit ära, väävel tuli sealt välja ja see oksüdeeriti. Püriidi sees on mitmesugused lisandid veel. Protsessis oli väävelhappe tootmise saba korstnast väljas, see oli pruun ja punane. Koondis Eesti Fosforiit andis peaaegu kolmandiku kogu Tallinna saastest, õhku paisati suurtes kogustes tervistkahjustavaid lämmastiku-, väävli- ja fluoriühendeid, mis saastasid ka Maardu järve, mulda ja elustikku. Eesti NSV Ministrite Nõukogu määrusega nr 506 24. septembrist 1987 moodustati Jõelähtme vallas 2495 ha suurusel alal Rebala ajaloolis-kultuuriline kaitseala ja fosforiidi kaevandamine Maardus lõpetati.
Aastal 1983 muudeti ettevõte õiguslikult vormilt NSVL Mineraalväetiste Tootmise Ministeeriumi Eesti Vabariiklikuks Tootmiskoondiseks Eesti Fosforiit. Aastatel 1989–1990 NSVL Riiklik Agrokeemia Assotsiatsioon TK "Eesti Fosforiit".
Aastal 1992 organiseeriti tootmiskoondis ümber EV Riikidevaheliseks aktsiaseltsiks Eesti Fosforiit, kusjuures 80% aktsiatest kuulus Eesti vabariigile. Aastal 1997 müüs Eesti oma osaluse ettevõttes ja Eesti Fosforiidi erastas Kristine Center AS, mis ostis Eesti riigilt 80% Eesti Fosforiidi aktsiatest. 153 hektarine krunt omandati 12 miljoni krooniga. Alates 2000. aastaks KC Grupi nime kandva ettevõtte osaluse 90 protsendini
Revalia Kammermeeskoor
Revalia Kammermeeskoor on Eesti meeskoor. Koor asutati 1998. Koori peadirigent on Hirvo Surva.
Silamala
Silamala (nõukogude perioodil Silmala) on küla (mazciems) Lätis Gulbene piirkonnas Beļava vallas.
Küla asub valla lääneosas. Silamala lähistelt algab Mudaža jõgi. Asulas on Silamala bussipeatus.
Vevey ringkond
Vevey ringkonnas oli 10 valda:
Ardu neoliitiline kalmistu
Ardu neoliitiline kalmistu (ka: Ardu kalmistu, Ardu venekirveste kultuuri kalmistu) Harju maakonnas Kose vallas Ardu alevikus asuv muinaskalmistu. Kalmistu pärineb nooremast kiviajast ja sealt on leitud rikkalikult hauapanuseid.
Kalmistu avastati 1931. aastal kruusaaugu kaevamise käigus.
Kalmistult leitud mehe luustiku järgi tegi 1950ndatel Mihhail Gerassimov mehe büsti (nn Ardu mees).
Priedes (Limbaži piirkond)
Priedes on küla (vidējciems) Lätis Limbaži piirkonnas Katvari vallas.
Küla asub valla lääneosas. Külas on kruusakarjäär.
Aastal 2016 oli külas 66 elanikku. Aastal 2021 oli elanikke 69, aastal 2022 aga 71.
Donald Dewar
Donald Campbell Dewar (21. august 1937 Glasgow – 11. oktoober 2000 Edinburgh) oli esimene Šotimaa peaminister 1999. aastast kuni tema surmani 2000. aastal. Pärast esimese Šoti parlamendi asutamist 1999. aastal oli ta esimene isik, kes pidas peaministri ametikohta.
Rohe-vesihobu
Rohe-vesihobu (Ophiogomphus cecilia) on vesihobulaste sugukonda vesihobu perekonda kuuluv kiililine. Liigi valmikute kehapikkus jääb vahemikku 50–60 mm ja tiibade siruulatus on 65–75 mm. Viimase arengujärgu vastsete kehapikkus on kuni 35 mm.
Levila
Liik on laialdaselt levinud üle Euroopas, Põhja- ja Lääne-Aasiani. Euroopas on ta esindatud Kesk- ja Ida-Euroopas ja mõne üksiku hajusalt paikneva populatsiooniga lääne pool – Prantsusmaal, Saksamaal ja Itaalias
Euroopa riikidest esineb rohe-vesihobu järgmistes riikides: Austria, Valgevene, Bulgaaria, Horvaatia, Tšehhi, Taani, Eesti, Soome, Saksamaa, Kreeka, Ungari, Itaalia, Läti, Leedu, Luksemburg, Poola, Portugal, Rumeenia, Venemaa, Slovakkia, Sloveenia, Rootsi, Šveits, Holland, Ukraina.
Valmik
pisi|Vesihobulaste tiiva ehitus
Rohe-vesihobu valmik on keskmise suurusega kiil, tal on piklik sihvakas keha, selgelt eristunud rindmik ning rindmikuga väga liikuvalt kinnituv pea.
Pea pinnast suurema osa moodustavad kaks kumerat liitsilma, mille vaateväli ulatub 180 ja enama kraadini. Liitsilmad koosnevad omakorda kuni 30 000 osasilmast ehk fassettsilmast. Selliste silmadega on kiilid võimelised nägema kuni kümne meetri kaugusele. Silma sellist ehitust võib pidada õhus saagijahtimise, saagi märkamise ja püüdmisega seotult tekkinud kohastumuseks. Vesihobulaste sugukonnale iseloomulikuks tunnuseks on kahe suure liitsilma lai eraldatus lauba piirkonnas. Teistel eristiivaliste (Anisoptera) liikidel puutuvad liitsilmad laubal kokku. Tundlad on kiililistele iseloomulikult lühikesed ja vähemärgatavad.
Pea ja rindmiku värvus on heleroheline, piklik tagakeha on kaetud kollaste laikudega. Nii peal, rindmikul kui ka tagakehal on heledal taustal must muster. Tiivad on läbipaistvad, ilma värvimustrita.
Liigi ees- ja tagatiivad on erikujulised, see on eristiivaliste alamseltsi põhitunnus. Tagatiibade morfoloogia põhitunnusena esineb eenduv kannasagar. Tiibu läbistab tihe tiivasoonte võrgustik. Tiibade tipus paikneb tumedam laik – tiivatäpp, ehk stigma, mis ei lase tiivas lennuajal tekkida vibratsioone. Erinevalt teistest putukatest liigutavad kiilid esimest ja tagumist tiivapaari vaheldumisi. Tänu võimele liigutada tiivapaari eri aegadel, on kiilid erakordselt head lendajad. Tiibu kiilid seljale kokku voltida ei saa, nagu paljud teised putukad, vaid hoiavad neid puhkeolekus laiali (ka rohe-vesihobu) või ülesetõstetult (mõned teised kiilirühmad).
Eesti vesihobulastest, ühe põhitunnusena, eristab rohe-vesihobu tagatiiva kolmnurga all paiknev anaalsilmus teda liikidest harilik jõgihobu (Gomphus vulgatissimus) ja ida-jõgihobu (Gomphus flavipes), kellel see tunnus puudub ja liigi näps-jõgihobu (Ophiogomphus forcipatus) isastest vähem konksjad anaaljätked. Emased isendid eristuvad vesihobulaste kõikidest teistest Eestis esinevatest liikidest laubal, liitsilmade vahel, asuvate sarvekeste poolest.
Vidrik Rootare
Vidrik Rootare (aastani 1937 Rothberg; 20. august 1906 – 5. märts 1981) oli eesti maletaja.
Ta sai 1942. aastal Eesti malemeistrivõistlustel kolmanda koha.
Rohe-vesihobu
Vastne (nümf)
Kiilide vastsed on erinevalt valmikutest enamasti pruunikates, ka pisut rohekates toonides, mis moodustab veekeskkonnas soodsa varjevärvuse kombinatsioone – mustreid. Rohe-vesihobu vastsete eluviis on väheliikuv ja varjevärvus aitab neil paremini veekogu põhja, taimede ja muu looduse taustal märkamatuks jääda. Rohe-vesihobu vastsed on lamenenud kehaehitusega. Erinevalt teiste kiilide vastsetest on nende keha tihedalt karvadega kaetud. Nii vastsete kehaehitus kui ka värvimuster on kohastumus eluks kärestikulistes ja kiirema vooluga jõelõikudes, kus nad viibivad suhteliselt väheliikuvatena, kaevudes poolenisti setetesse. Sageli jäävad nende mikroelupaigad vee voolu takistavatest kividest, puidujäänustest, taimedest ja muudest objektidest vahetult allvoolu, kus omamoodi seisulaines on vastsetel vähema energiakuluga võimalik püsida.
Saagi püüdmiseks on vastsetel kõikidele kiilidele iseloomulik, omapärane püünismask. Vees edasi liikumiseks pumpavad kiilide nümfid reaktiivmootori tegevusprintsiibil vett pärasoolest välja. Rohe-vesihobu vastsed pigem roomavad-ronivad, kui liiguvad aktiivselt eelnimetatud printsiibil.
Rohe-vesihobu vastsete lähisliikidest eristamine ei ole esmapilgul lihtne. Kõige raskem on see näps-jõgihobu puhul. Headeks määramistunnusteks on struktuurid pea eesosas, silmade ja tunnalde vahel. Näps-jõgihobul on pea eesosa väljaulatuv ja kaetud arvukate pikkade karvadega, rohe-jõgihobul ei ole pea eesosa nii väljaulatuv.
Elupaik ja eluviis
Rohe-vesihobu valmikute tegutsemispiirkonnaks on keskmise suurusega jõgede jõekoridorid. Kohad, kus leidub piisavalt kõrget jõe kohale ulatuvat kaldataimestikku ja ka vaba vett, mille vaheldumisega on tagatud päikesest otse valgustatud ja kaldataimestiku poolt varjatud alade mosaiik, ning kus lisaks leidub veest väljaulatuvaid kive, oksi, puutüvesid ja muid objekte, millel valmikud varjatult peatuda saavad. Vaba ruumi olemasolu vee kohal on oluline saagi püüdmisel, peatumiskohad aga varje- ja puhkekohtadena. Suure osa ajast veedavadki valmikud, eriti isased, kivil või mõnel muul veest välja ulatuval objektil istudes. Valmikud on territoriaalsed, mis tähendab, et pärast lendutõusmist tulevad nad samale kohale tagasi, mistõttu väljaspool kirjeldatud elupaika võib liiki kohata suhteliselt harva. Rohe vesihobu vastsete elupaigaks on peamiselt jõgede kärestikulised ja kiirema vooluga jõelõigud. Mikroelupaigas on oluline piisavate varjekohtade: kivide, puutüvede ja veetaimede olemasolu, samuti on oluline ka väiksemate liivalaikude esinemine. Sellistes kohtades läbib lapiku keha ja väheliikuva eluviisiga vastne umbes kaheaastase elutsükli kuni valmikuks saamiseni.
Toitumine
Rohe-vesihobu valmikud ja vastsed on röövtoidulised nagu ka teised kiililised. Valmikud püüavad oma saaki, mitmesuguseid putukaid: sääski, kärbseid, liblikaid ja teisi putukavalmikuid, otse õhust. Ogadega varustatud jalad moodustavad omapärase püüniskorvi, mis on kohastumus lennult putukate püüdmiseks. Saagi suurus sõltub suuresti kiili enese mõõtmetest. Väiksemamõõdulisi selgrootuid on nad võimelised alla neelama otse õhus, suuremate objektidega lendavad nad aga puhkekohta, kus tugevate lõugade abil saak järk-järgult tükeldatakse.
Röövtoidulistel vastsetel on saagi püüdmisel suur tähtsus püünismaskil, omapärasel, ainult kiilivastsetele iseloomulikul moodustisel, mis saakobjekti märgates välja sirutatakse. Kiilivastne varitseb oma saaki veekogu põhjas, rünnates kõike, mida ta saagiks peab ja millest jõud üle käib. Vastsete toiduks on veeteod, ühepäevikuliste- ja ehmestiivaliste vastsed, selgsõudurid ja teised veeselgrootud. Suuremate kiilide vastsed võivad peale selgrootute süüa ka konnakulleseid ja kalamaime. Rohe-vesihobu vastsete toitumise kohta on seni vähe teada.
Sigimine ja areng
Isaste kiilide väline genitaalaparaat erineb teiste putukate omast. Tagakeha tipul asuvad jätked (cerci) emasisendi peast või rindmikust kinnihoidmiseks kopulatsiooni ajal. Tagakeha teisel lülil kõhtmiselt paiknevate sugujätkete (suguhaagikeste) juures hoitakse aga spermat, mis on produtseeritud sugunäärmete poolt ja mille juurde painutatakse emasisendi tagakeha tipp.
Rohe-vesihobu paarumisrituaal on kiililistele iseloomulik. Rohe-vesihobu isased konkureerivad emaste pärast. Paaritumine võib toimida nii maapinnal kui ka õhus.
Viljastatud emane alustab pärast paarumist peatselt munemist. Munetakse tavaliselt kaldataimestikku või kaldapinnasesse. Munast väjub eelvastne, kes on ümbritsetud kitiinkestaga. Eelvastse staadium kestab mõned minutid, pärast seda kitiinkest puruneb ja väljub vastne ehk nümf. Olenevalt liigist teeb kiilivastne läbi kindla hulga kestumisi. Vastseea pikkus sõltub liigist. Eestis kestab rohe-vesihobul vastsestaadium arvatavasti kaks aastat – täpsemad andmed puuduvad uurituse vähesuse tõttu. Enne viimast kestumist ronib vastne taimedele või kividele, kus viimasest kestast väljub valmik.
Ohustatus
Rahvusvahelise Looduskaitseorganisatsiooni punase raamatu (The IUCN Red List of Threatened Species) – järgi on liik paigutatud kategooriasse LC – Least Concern. Liigi arvukus vähenes 1980.–1990. aastatel, kuid on viimasel ajal parema veemajanduse tõttu suurenema hakanud.
Liik kuulub Euroopa Liidu loodusdirektiivi II ja IV lisasse, mis tähendab, et riigid peavad tagama liigi kaitse nii liigikaitse kui ka piisava hulga elupaikade kaitse kaudu. Eesti ohustatud liikide nimestiku eelmises, 1998. aastal ilmunud versioonis oli rohe-vesihobu paigutatud III ohukategooriasse. Viimases, 2008. aastal avaldatud, ohustatud liikide nimestikus on rohe-vesihobu staatusega – "puuduliku andmestikuga".
Ohutegurid
Ohuteguriteks on eelkõige jõesängi füüsiline muutmine, õgvendamine, voolurežiimi muutmine, taimestiku ümberkujundamine jõekoridoris ja vee reostamine. Rohe-vesihobu elupaigaks olevad kärestikulised ja teised kiiremavoolulised jõelõigud on eriti ohustatud, kuna selliseid kohti on inimene pika aja vältel kasutanud paisude rajamiseks. Inimtegevuse tulemusel on muudetud voolurežiimi ja jõgede looduslikku arenguprotsessi.
Kaitse
Rohe-vesihobu soodsa seisundi tagamiseks on oluline mõlema, nii vastse kui ka valmiku osaelupaiga säilimine, mis koos moodustavad terviku. Isegi vaid ühe osaelupaiga rikkumine kahjustab lokaalpopulatsiooni seisundit tervikuna. Oluline on mõlema osaelupaiga esinemine piisavalt suurel jõelõigul, et populatsioon saaks püsida. Lisaks on tähtis, et jõekoridor tervikulatuses oleks sobiv valmikute migratsiooniks konkreetsest elupaigast kaugemale, mille kaudu saab toimuda liigi taasasustus jõe koguulatuses, juhul kui mingist jõelõigust on liik kadunud.
Avijõgi on Natura loodushoiualana kaitse alla võetud 28,05 km ulatuses alates 2005. aastast eelkõige rohe-vesihobu ja võldase kaitseks.
Seisund Eestis
Uuringud aastatel 1928–1999 on näidanud rohe-vesihobu levikut Põhja-, Kesk- ja Edela-Eestis.
Andmete põhjal on aastatel 2001–2006 leiukohtade arv aga varasemaga võrreldes vähenenud. Kesk-Eestist pole viimastel andmetel liiki leitud.
Korduvate uuringute tulemusel võib arvata, et liik on kadunud talle muidu sobivast Selja jõest ja veel mõnest varasemast esinemiskohast. Eestis tervikuna aga näitavad kiililiste seire andmed liigi suhteliselt soodsat seisundit.
Heinrich Laas
Heinrich Rudolf Laas (24. oktoober 1900 Tartu – 24. oktoober 1985) oli eesti vaimulik.
Ta lõpetas aastal 1920 Tallinna Saksa Poeglaste Keskkooli. Aastatel 1920–1923 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Ordineeriti 2. novembril 1924 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1924–1948 Tarvastu Peetri koguduse õpetaja, lisaks hooldas ta aastatel 1945–1946 ka Paistu Maarja kogudust. Aastatel 1949–1960 oli ta Harju-Madise ja Risti koguduse õpetaja, aastatel 1960–1971 teenis ta Audru ja Tõstamaa Maarja kogudust.
Saint-Genès-de-Castillon
Saint-Genès-de-Castillon on vald Prantsusmaa edelaosas Nouvelle-Aquitaine'i piirkonnas Gironde'i departemangus.
Gustav Adolf (Mecklenburg)
thumb|Gustav Adolf
Gustav Adolf (26. veebruar 1633 – 6. oktoober 1695) oli viimane Mecklenburg-Güstrow' valitseja 1636. aastast kuni surmani ja viimane Ratzeburgi piiskopkonna administraator aastatel 1636–1648.
thumb|left|200px|Gustav Adolf, Mecklenburg-Güstrowi hertsog, oblaat aastast 1672
Elu
Gustav Adolf sündis Güstrow's hertsog Johann Albrecht II ja selle naise Eleonore Marie pojana.
Kuna ta oli isa surma ajal 1636. aastal alaealine, hakkas esialgu eestkostjaks ja Güstrow' regendiks tema onu, Mecklenburg-Schwerini hertsog Adolf Friedrich I, millele Gustav Adolfi ema seisis ägedalt vastu. 1654. aastal jõudis poiss täisikka ja abiellus Holstein-Gottorpi hertsogi Friedrich III tütre Magdalena Sibyllaga. Nad said järgmised lapsed:
Ainsa elusoleva poja Karli surm 1688. aastal põhjustas Mecklenburg-Güstrow' päriluskriisi. Gustav Adolfi tütar Marie abiellus oma nõo Adolf Friedrich II-ga, kes pärast oma äia surma nõudis Güstrow' pärandit, kuid ei saanud valitseva Mecklenburg-Schwerini hertsogi vastu. Noorem tütar Louise abiellus 1695. aastal Taani kroonprintsi Frederik IV-ga ja sai 1699. aastal Taani kuningannaks.
Gustav Adolf suri Güstrow's 62 aasta vanusena. Järgnenud Mecklenburgide päriluskonflikt lahendati 1701. aastal Mecklenburg-Strelitzi hertsogkonna rajamisega.
Assistent
Eesti esimese vabariigi ajal:
Valgevorst
Valgevorst (valge vorst) ehk tanguvorst, saarte murdes ka makk on Eesti traditsiooniline jõulutoit: vorstipudrust, lisandite ja maitseainete segust loomasooltes valmistatud vorst. Jämedasse soolde tehtud suure vorsti nimeks oli kogu Eestis mauk.
Saartel, Põhja-Eestis ja Setumaal nimetati tanguvorste valgeks vorstiks. 19. sajandil asendusid valgevorstid enamikus Eestist verivorstidega, kuid tänini on valgevorstid levinud Saaremaal.
Valmistamine
Varasemal ajal keedeti kodus tangupudrust hulga paksem vorstipuder, millele lisati maitseained. Pudru hulka valiti jämedamad tangud, mida enne keetmist ka leotati. Seapekk lõigati väikesteks tükkideks, hakiti sibul ja pandi patta keema. Pekitükid keedeti poolpehmeks, peale seda lisati tangud. Kui puder valmis sai, lisati vorstirohtu ehk harilikku punet ja köömneid.
Täidise üks tänapäevane variant koosneb suitsulihast, keedetud odrakruupidest, pannil hautatud sibulast ja punest. Kasutada võib ka hakkliha. Maitseks lisatakse soola ja musta pipart. Teise retsepti kohaselt kasutatakse maitselisaks tüümiani ja majoraani.
Valgevorste keedetakse, kuni need pinnale tõusevad, seejärel pannakse jahtuma. Säilitamiseks pandi need varem aita vilja peale, tänapäeval sügavkülma. Enne söömist praetakse vorstid ahjus paarisaja kraadi juures krõbedaks. Vanasti küpsetati vorste ahjukerisel või ahjupõrandal.
Kombed
Vorstivalmistamise käigus võidi ka tulevikku ennustada. Teada on ended nagu "Kui vorsti tehes tangud inimese käsi põletavad, siis surevad lambad" ja "Kui tuline tukk hõõrus vastu pulma vorstipudru pada, siis pulmarahvas läks kaklema". Vorstikeetmise kohta kehtis mitmesuguseid reegleid: vorste ei tohtinud kiita ega rääkida, neid ei tohtinud teha pehme tuulega, sulailmaga ega võõraste nähes, samuti ei tohtinud vorstiteo ajal süüa ega vorstipaja all tuld suuremaks puhuda (siis võisid vorstid ägedama tulega lõhki keeda).
Pühade eel tehti nali vorstipaindepaku otsimisega, mille peal pidavat vorste kõveraks painutama. Teine komme oli nn vorstipainde vedamine: õlgedest tehtud ja tõrvaga määritud jäme vorst visati üle ukse, nii et viskajat ei nähtud, naabrite puhtale põrandale. Nood pidid siis vorstipainde omakorda järgmisse tallu sokutama.
Vorsti koostis
Tänapäeval valmistavad tanguvorste ka Eesti lihatööstused. Tervise Arengu Instituudi andmeil on 100 g tanguvorstis 904,0 kJ ehk 216,0 kcal energiat, 12,3 g süsivesikuid, 14,0 g rasva, 10,4 g valke, 58,0 g vett, 2,7 g tuhka, 12,1 g tärklist, 65,0 g kolesterooli, 720,0 g naatriumi, 6,2 g A-vitamiini, 4,5 g retinooli, 10,4 g beetakaroteeni ekvivalenti, 0,29 g E-vitamiini, 0,13 g B1-vitamiini, 0,1 g B2-vitamiini, 3,3 g niatsiini ekvivalenti, 0,5 g pantoteenhapet, 0,12 g B6-vitamiini, 2,0 g biotiini, 2,0 g folaate, 1,0 g B12-vitamiini ja 1800,0 g soola ekvivalenti.
Vitali Ginzburg
pisi|püsti Vitali Lazarevitš Ginsburg (4. oktoober 1916 Moskva – 8. november 2009 Moskva) oli juudi päritolu Venemaa füüsikateoreetik ja astrofüüsik.
Kehapill
thumb|Plaksutamine
Vitali Ginzburg
Ta oli NSV Liidu Teaduste Akadeemia ja Venemaa Teaduste Akadeemia liige.
Kehapill
Kehapill ehk "keha kui instrument" on igale inimesele kättesaadav.
Kehapilliga on võimalik luua erinevate kõlade ning tämbritega rütmikombinatsioone. Plaksutamise, erinevate jalamatsude, sõrmenipsude ning erinevatele kehapiirkondadele kätega patsutamise abil saab luua nii rütmimustreid regilaulu saateks kui ka eraldiseisvaid kõlakompositsioone vahemänguks või sooloks. Samuti on kehapill asendamatu abivahend rütmitaju arendamisel.
Kehapilli mängimine on väga põnev ning kaasahaarav, sest kaasatud on nii liikumis-, kompimis-, kuulmis- ja nägemismeel. Inimene on samaaegselt pill, mängija ja tantsija. Kehapilli mängimine toetub koordinatsioonile. See arendab meetrumi- ja rütmitunnetust ning on oluline eeldus musitseerimisele instrumentaariumil.
Nowa Dęba
Nowa Dęba (kuni 1961. aastani Dęba ) on linn Poolas Podkarpacie vojevoodkonnas Tarnobrzegi maakonnas, Nowa Dęba valla halduskeskus. Nowa Dęba asub Tarnobrzegist umbes 17 km lõunas.
Nowa Dęba sai linnaõigused 1961. aastal.
Brandis Raley-Ross
Brandis Raley-Ross (sündinud 6. veebruaril 1987 Charlotteis Põhja-Carolinas) on Ameerika Ühendriikide korvpallur.
Korvpalli Karjäär USAs
30 oktoobril 2016, Raley-Ross valiti mängima Erie BayHawks 98da valikuna 2016. aasta NBA Development League draft'is. 8dal detsembril otsustas klubi temast lahti öelda. Kaheksa mänguga oli tema keskmisteks näitajateks 4.1 punkti, 2.0 lauapalli ning 1.1 resultatiivset söötu 19.3 minuti jooksul.
Meurthe-et-Moselle'i departemang
Meurthe-et-Moselle'i departemang on 2. järgu haldusüksus (departemang) Prantsusmaal Grand Esti piirkonnas. See on nime saanud Meurthe'i ja Moseli jõgedelt.
Departemang moodustati 7. septembril 1871 pärast Prantsuse-Preisi sõda Prantsusmaale jäänud Meurthe'i (Nancy, Lunéville ja Touli ringkonnad) ja Moselle'i departemangude alast (Briey ringkond), nimeks pandi meelega Meurthe-et-Moselle, et rahvale meenutada kaotatud departemange. Pärast esimest maailmasõda säilitati departemang senisel kujul, Prantsusmaale tagastatud aladest taasloodi Moselle'i departemang. Aastani 2015 kuulus ta Lorraine'i piirkonda.
Departemang jaguneb halduslikult järgmiselt:
Luka mõis
Lucca mõis (ka: Lukka mõis, Lucca poolmõis; saksa keeles Lucca) oli poolmõis Keila kihelkonnas, Harju kreisis, tänapäeva Tabasalu aleviku lähedal Harku vallas Harju maakonnas.
2. detsember 1839 registreeriti Rannamõisa mõisa Tiskre poolmõisa aladest bürgermeister Johann Karl Girardi omandisse läinud "Luka" (8163 ruutsülda) maakoht.
Karustiivalised
Karustiivalised (Dermoptera) on Kagu-Aasias leviv imetajate selts, kelle lähimad sugulased on esikloomalised ja tupaialised.
Karustiivaliste seltsis sisaldub üks sugukond, kaguanlased, kahe perekonna ja liigiga:
Kaguanid meenutavad välimuselt lennusega leemureid. Võrreldes teiste liuglejatega on kaguani lennus rohkem arenenud, ulatudes kaelast saba tipuni ja varvaste otsteni.
Ustrzyki Dolne
Ustrzyki Dolne on linn Poolas Podkarpacie vojevoodkonnas, Bieszczady maakonna halduskeskus, Ustrzyki Dolne valla halduskeskus. Ustrzyki Dolne asub Ukraina piirist umbes 8 km kaugusel.
Asulat on ürikutes esimest korda mainitud 1509. aastal, linnaõigused sai Ustrzyki Dolne 1727. aastal. 1945. aastal kaotas Ustrzyki Dolne linnaõigused, kuid sai need 1952. aastal tagasi.
Teises maailmasõja hõivasid Saksa väed linna 12. septembril 1939. Vastavalt Molotovi-Ribbentropi pakti salaklauslile anti Ustrzyki Dolne üle Nõukogude mõjusfääri ja 29. septembril 1939 sisenesid Punaarmee väeosad linna. Aastatel 1939–1941 ja 1944–1951 kuulus Ustrzyki Dolne Nõukogude Liidu koosseisu. 1951. aastal anti Ustrzyki Dolne Poola-Nõukogude piirilepingu alusel Poolale tagasi.
Boriss Tsõtsõvko
Boriss Tsõtsõvko (vene Борис Васильевич Цицивко; 1920–1975) oli Eesti ja Ukraina kabetaja.
Ta võitis 1949. aastal esimesed Eesti meistrivõistlused vene kabes.
Hippodameia
Hippodameia isa püüdis tema abiellumist takistada, sest oraakel oli talle ennustanud surma väimehe käe läbi. Ta sundis tütre kosilasi võidu sõitma ning torkas nad neist mööda sõites odaga surnuks. Pelops võitis sõidu, olles pistinud Oinomaose kaarikujuhti Myrtilost, kes kinnitas peremehe kaariku vahanaeltega ja põhjustas nii Oinomaose surma.
Hippodameia ja Pelopsi pulmade ajal ründasid joobnud kentaurid külalisi ja püüdsid röövida pruuti, ent kutsuti korrale.
Voldemar Kuslap
pisi|Voldemar Kuslap 2007. aastal Foto: Jaan Künnap Voldemar Kuslap (sündinud 24. septembril 1937 Oudova rajoonis Leningradi oblastis Vene NFSV-s) on eesti laulja (bariton) ja näitleja.
Lapsepõlv
Voldemar Kuslap sündis Leningradi oblasti Pihkva ringkonna Oudova rajoonis eestlaste külas pere neljanda lapsena. Voldemari isa vangistati, kui Voldemar oli seitsmekuune, isa saatus on teadmata.
1943. aastal pidid Venemaa piirialadel asuvate eesti külade eestlased Eestisse ümber asuma, sest tulevase Pantriliini alad pidid saama sõjategevuse piirkonnaks. Kuslapite pere kolis Rõngu lähedale Valgutasse.
Aastail 1951–1953 õppis ta Uderna Algkoolis, veel on ta õppinud Tartu muusikakoolis Alma Kurtna lauluklassis. Ta on lõpetanud 1968. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi (Viktor Gurjevi lauluklassis).
Lauljatee algus
Voldemar Kuslapile meeldis juba lapsena laulda, aga kõigepealt õppis ta kutsekoolis kompleksbrigaadide brigadiriks. Seal sattus ta koori ja sealt edasi solistiks. Kui ta saavutas rajooni isetegevusvõistlusel esikoha, tehti talle ettepanek minna tööle Tõrva kultuurimajja, kus ükski direktor polnud varem kaua vastu pidanud. Pärast Voldemar Kuslapi saabumist kihas seal aga varsti elu. Tõrvas tutvus Voldemar Kuslap ka oma esimese lauluõpetaja Mari Kulliga.
Helilooja Juhan Simm soovitas Kuslapil minna Tartu muusikakooli laulmist õppima. Tal puudus muusikaline alusharidus ja klaverimänguoskus, samuti oli ta hääl estraadirepertuaariga rikutud. Seetõttu tuli teha palju tööd. Peagi astus Tallinna Riiklikku Konservatooriumi, kus õppis algul Jenny Siimoni, seejärel Viktor Gurjevi lauluklassis. Temaga ühel kursusel õppis näiteks koloratuursopran Anu Kaal, hiljem liitus nendega ka bass Mati Palm.
Lauljatöö
Aastatel 1964–1965 laulis ta Estonia teatri kooris, aastatel 1965–2012 oli ta samas solist.
1968. aastal lõpetas ta konservatooriumi peaosaga Valgre-Raudmäe muusikalis „Muinaslugu muusikas“.
Melvin Schwartz
1988. aastal anti talle, Leon Ledermanile ja Jack Steinbergerile Nobeli füüsikaauhind töö eest neutriinode uurimisel.
Voldemar Kuslap
Lauljatöö
Voldemar Kuslap on olnud väga hinnatud operetisolist. Pál Ábrahámi operett „Savoy ball“ koos Helgi Salloga kujunes 1982. aastal nii menukaks, et suure publikuhuvi tõttu mängiti etendusi ka Tallinna Linnahallis.
Viimane suurroll rahvusooperis Estonia oli Buonafede osa 2008. aastal esietendunud Joseph Haydni ooperis „Elu kuu peal“.
Aastatel 1974–1979 töötas ta Tallinna Muusikakoolis pedagoogina.
Estraadilauljana
Paralleelselt tööga muusikateatris on ta aastakümnete jooksul esinenud estraadilauljana nii kontsertidel kui ka telesaadetes.
Ta on kaasa löönud ülipopulaarses Eesti Televisiooni levimuusikasaates "Horoskoop" (1968–1973).
Eeskätt tema loomingut ja isiksust on käsitlenud ETV persoonisaated
Väärkohtlemissüüdistus
Mais 2010 esitas prokuratuur Kuslapile süüdistuse kehalises väärkohtlemises. Süüdistuse järgi sisenes Kuslap omavoliliselt naaberkorterisse, kägistas kahte sealviibinud alaealist poissi kõrist ja lõi ühte sussiga näkku. Teise poisi käe surus ukse vahele, mille tulemusena tuli üks sõrm osaliselt amputeerida. Kuigi Kuslap ei tunnistanud kohtus ütlusi andes oma süüd, nõustus ta hiljem prokuratuuri pakutud kokkuleppemenetlusega. Kohus mõistis Kuslapi vastavalt kokkuleppele süüdi kehavigastuse tekitamises ja määras rahalise karistuse 6975 krooni. Samuti mõistis kohus Kuslapilt kannatanu kasuks välja 50 000 krooni.
Isiklikku
Voldemar Kuslap on abielus Kaie Kuslapiga (neiupõlvenimi Hirjel) ning neil on kaks last: poeg Argo Kuslap on õppinud teoloogiat ning tütar Marin Kuslap on inglise keele ja käsitööõpetaja.
Bill Amis
Bill Amis (sündinud 25. oktoobril 1987 Oklahoma Citys) on Ameerika Ühendriikide korvpallur.
2011–2012 mängis ta klubis Tartu Ülikool/Rock.
The Lancet
The Lancet (ka Lancet) on aastast 1823 Suurbritannias kord nädalas ilmuv ingliskeelne teaduslik meditsiiniajakiri.
Ajakirja annab välja Elsevier. Toimetaja on alates 1995. aastast Richard Horton.
Ajakirjal ilmub mitu lisaväljaannet:
Yuhi VI
Yuhi VI (Emmanuel Bushayija; sündinud 20. detsembril 1960) on Rwanda titulaarne kuningas alates 9. jaanuarist 2017.
Ta pagendati koos oma perekonnaga 1961. aastal Ugandasse, naasis Rwandasse 1994. aastal ja alates 2000. aastast asus Suurbritanniasse. Ta on Suurbritannia kodanik ja elab Sales. Kuningaks valiti ta pärast Kigeli V surma 16. oktoobril 2016.
Butāni
Butāni on küla (mazciems) Lätis Gulbene piirkonnas Beļava vallas.
Küla asub valla keskosas. Butāni lähistelt algab Mellupe jõgi. Asulas on Butāni bussipeatus.
Vikhtor Sanikidze
Vikhtor Sanikidze (sündinud 1. aprillil 1986 Thbilisis) on Gruusia korvpallur.
2008–2009 mängis ta klubis Tartu Ülikool/Rock.