cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pruunkaru
Pea ja kael
Nagu kõigil karulastel, on pruunkarul raske, massiivne pea esileulatuva koonuga. Võrreldes sageli sama värvi baribaliga on laup märgatavalt kõrgem ja koon nõgusalt võlvitud. Kõrvad on eemalseisvad ja ümarad, silmad väga väikesed. Kukal on lühem kui jääkarul.
Kael pöördub hästi.
Hambad ja seedeelundid
Pruunkaru jäävhambad koosnevad 42 hambast. Hambavalem on 3/3-1/1-4/4-2/3: ülalõual on kummalgi kolm lõikehammast, üks silmahammas, neli eespurihammast ja kaks purihammast; alalõua hammastik erineb selle poolest, et purihambaid on kaks. Nagu paljudel kiskjalistel, on neil suurenenud silmahambad. Purihammastel on taimetoidulistele omased laiad, lamedad kroonid.
Nagu kõigil kiskjalistel, on pruunkaru seedeelundkond lihtsa ehitusega. Magu on ühe valendikuga. Pimesool puudub. Sool on 7–10 m pikkune, seega pikem kui puhtlihatoidulistel kiskjalistel.
Jäsemed
pisi|[[Euroopa pruunkaru esikäpa jälg on umbes 16 cm, tagakäpa jälg umbes 26 cm pikkune]] Jäsemed on pikad ja jõulised. Ees- ja tagajäsemed on umbes ühepikkused. Nii küünarvarre luud (küünarluu ja kodarluu) kui ka sääre luud (sääreluu ja pindluu) on lahus, mis tingib suure pööratavuse.
Jalalabad on suured ja neil on alumisel poolel rasked karvased päkad. Esi- ja tagakäppadel on kummalgi viis varvast, mis lõpevad kuni 8 cm pikkuste mittesissetõmmatavate küünistega.
Kõndimisel toetub pruunkaru kogu tallaga nagu kõik karulased: ta on tallalkõndija.
Karvastik
Pruunkaru karvastik on tavaliselt tumepruun, kuid sel võib olla palju värvivarjundeid: võimalikud toonid ulatuvad kollakas- ja hallikaspruunist ja teistest pruuni varjunditest peaaegu mustani. Kaljumäestikus karudel on karvastiku ülaosa sageli valkjashallide tähnidega (inglise keeles grizzly), mistõttu seda alamliiki nimetatakse grisliks (Ursus horribilis).
Pruunkarul on üldiselt tihe aluskarv, pealiskarvad on pikad.
Karvastik muutub vastavalt aastaaegadele. Talvekarv on tihe ja kare ning tundub tokerjana. pisi|[[Kodiaki karu on pruunkaru suurimate mõõtmetega alamliik]]
Mõõtmed ja kaal
Pruunkaru kehapikkus (pea ja kere pikkus) on 100–280 cm, õlakõrgus umbes 90–150 cm. Sabapikkus on ainult 6–21 cm.
Kaal on levila eri piirkondades väga erinev. Kõigis asurkondades on isased emastest tunduvalt raskemad.
Kõige raskemad pruunkarud on kodiaki karud, kes elavad Alaska lõunarannikul ja lähedastel meresaartel, näiteks Kodiaki saarel. Nende kaal võib ulatuda 780 kiloni, kusjuures isaste keskmine kaal on ainult 389 kg ja emastel 207 kg. Alaska sisemaa pruunkarud on tunduvalt kergemad: isased kaaluvad keskmiselt 243, emased 117 kg. Lõuna pool Põhja-Ameerikas (Kanadas ja USA põhiosa loodeosas) kaaluvad isased 140–190 kg, emased 80–130 kg. Põhja-Euroopas ja Siberis kaaluvad pruunkarud keskmiselt 150–200 kg, Lõuna-Euroopas on nad tunduvalt kergemad, kõigest umbes 70 kg. Aasias on nad mida ida poole, seda raskemad; Kamtšatka poolsaarel kaaluvad nad 140–320 kg.
Soomes Kuhmos püüti 2006. aastal kinni 373 kilo kaaluv emakaru. Karule süstiti unerohtu, ta kaaluti, varustati raadiosaatjaga kaelarihmaga ja lasti uuesti lahti.
Meeled
Nägemine on halb, kuulmine keskmine, haistmine väga hea.
Eluviis
pisi|püsti|Tagajalgadel seisev karu
Toitumine
Hammastiku ehituse järgi on karu kõigesööja. Valdava osa toidust moodustavad mitmesugused marjad, seened, seemned, kalad, puude lehed ja putukad (suvel põhitoidusena sipelgad). Palukesi läheb mahukasse kõhtu hulganisti. Karu jaoks on eelistatud maiuspalad kaer ja mesi, mida tal aga õnnestub harvemini hankida.
Suuri loomi murravad karud üksnes kevadel ja sügisel – enne ja pärast taliuinakut, kui on vaja palju jõudu koguda. Värskele loomale eelistab karu raibet. Mahamurtud loomal süüakse ära keel ja sisikond, liha jäetakse laagerdama.
Paljunemine
Karupojad sünnivad keset talve. Neid võib olla 1–5, kuid kõige sagedasem on 2 poega. Sündides on nad vaid poole kilogrammi raskused, pimedad ja abitud. Pojad imevad emapiima ja kasvavad kiiresti. Imetamine kestab 4–5 kuud ja selle lõppedes on pojad 7–9 kg raskused. Kevade saabudes lahkuvad nad koos emaga talvekoopast – siis on pojad juba nii tugevad, et jõuavad emaga ette võtta pikki rännakuid.
Elupaik
Pruunkaru elab metsades ja tundrates.
Taliuinak
Pruunkaru taliuinaku kestus varieerub piirkonniti, enamasti vältab see 4–5 kuud. Taliuinakuks valmistudes tõuseb karu kehakaal kuni 35%. Talvitumiseks kasutab karu mäestikupiirkondades looduslikke koopaid, mujal pinnaselohke, varjulisi kohti tuulemurrus. Uinaku ajal karu ainevahetus aeglustub ja kehatemperatuur langeb 3–5 kraadi võrra. Suurima osa uinaku ajal vajaminevast energiast (90%) saadakse rasvkoe lagundamisest. Tiined emased ka poegivad taliuinaku ajal.
Eluiga
Looduses võivad karud elada 30–35 aasta vanuseks. Vangistuses on elatud kuni 47-aastaseks.
Tavaliselt surevad karud taliuinakus olles.
Alamliigid
Laia levila tõttu eristatakse mitmeid alamliike, mis erinevad näiteks kasvu, kolju kuju, karvkatte värvuse ja mitme muu morfoloogilise tunnuse poolest. Geneetilised uuringud siiski ei toeta liigi jagamist paljudeks alamliikideks. Nõnda ei ole alamliikide arvu suhtes üksmeelt, kuid sagedamini nimetatakse järgmisi:
Geneetiliste uuringute tulemusena on leitud, et Euroopa karude ühine esivanem elas umbes 175 000 aasta eest ja et Euroopa asurkonna võib jaotada kaheks liiniks. Lääne-Euroopas elav liin tekkis umbes 70 000 aastat tagasi ning selle esindajad on levinud ka Põhja-Ameerikasse ja neile on lähedasemad jääkarud. Idaliin, mis tekkis umbes 25 000 aastat tagasi, on esindatud Baltimaades, Venemaal ja Skandinaavia põhjaosas.
Pruunkaru lähim sugulane on jääkaru. Mõlemad liigid võivad ristuda ja ka sigimisvõimelisi järglasi anda. Geneetilised uuringud näitavad, et mõned pruunkaru populatsioonid on lähedasemad jääkarudele kui teistele pruunkarudele. Arvatakse, et jääkaru on arenenud pruunkarust suhteliselt hilja ja lahknemine toimus umbes 150 000 aastat tagasi.
Karujaht
Karujahi hooaeg kestab Eestis 1. augustist kuni 31. oktoobrini. Keskkonnaameti eriloaga võib nuhtlusisendeid küttida ka muul ajal.
2009. aastal anti luba 60 karu laskmiseks, kuid hooaja lõpuks lasti vaid 40–45 karu. 2010. aastal oli samuti lubatud lasta 60 karu, kuid kütiti 57 looma. 2011. aastal oli lubatud lasta 65 karu (lasti 53) ja 2012. aastal 60 karu (lasti 57).
Sümboolika
Karu on Soome rahvusloom.
Chongqing Airlines
pisi|297x297px|Chongqing Airlinesi [[Airbus A320]] Chongqing Airlines on Hiina lennufirma, mille kodulennujaam on Chongqing Jiangbei rahvusvaheline lennujaam. Firma peakorter asub Chongqingis Hiina Rahvavabariigis. See on China Southern Airlinesi tütarettevõte. Lennufirma opereerib nii Hiina-siseseid lende kui ka rahvusvahelise lende Hiinast Sri Lankale, Taisse, Vietnami ja Singapuri.
Pruunkaru
Sümboolika
Tuntud arhetüüp on nn Vene karu, millest on kujunenud üks Venemaa sümboleid. Ka Moskva olümpiamängude ametlikuks maskotiks oli karupoeg Miška.
Mütoloogia
Karusid on kujutatud mitmetel koopamaalingutel varasest paleoliitikumist alates.
Soome-ugri rahvastel oli karu püha loom. Karu oli tabusõna, eesti keeles kutsuti karu näiteks mesikäpaks või metsaotiks. Paljudel Siberi rahvastel on karukultus. Karu tapmise puhul peetakse karupeiesid. Väga oluline on karu ka indiaani rahvastele.
Suur Vanker on teistele rahvastele tihti tuntud hoopis kui Suur Karu.
Kultuur
pisi|Illustratsioon muinasjutule "[[Kolm karu"]] Karudega puututakse kokku juba varases lapsepõlves. Kaisukaru on üks tuntumaid laste mänguasju. Lastekirjandusest on tuntud näiteks "Karupoeg Puhh" ja muinasjutt "Kolm karu". Eesti lastele on aidanud karusid tuttavamaks muuta "Karu-aabits" (1971), mille põhjal on valminud ETV lasteseriaal "Mõmmi ja aabits". Tuntud on ka "Karumõmmi unelaul". AS Kalev toodab Mesikäpa komme, šokolaadi ja küpsiseid.
Palju kasutatakse karusid kunstis. Kunstiprojektidest on üks tuntumaid United Buddy Bears, maalidest Ivan Šiškini "Hommik männimetsas". Ajalehe Postimees lugejatele on tuttav "Mürakarude" koomiks. Palju on karusid kajastatud ka filmikunstis. Eesti üks esimesi mängufilme oli "Karujaht Pärnumaal". Hilisemast ajast on tuntud näiteks filmid "Karu süda" (mis põhines Nikolai Baturini samanimelisel romaanil) ja "Vennad Karusüdamed".
Valmist on tuntuks saanud mõiste "karuteene", mis tähendab tegija poolt vaadatuna heade kavatsustega tehtud teenet või toimingut, mis aga teisele poolele tekitab hoopis halba.
2008. aastal oli perekonnanimi Karu Eestis populaarsuselt 27. kohal, Ott levikult 246. kohal ja Medvedev (vene keeles 'karu') 288. kohal. Nime tuntuim kandja, Dmitri Medvedev, on endine Venemaa president. Ott on ka levinud eesnimi.
Mõni karu on saanud erilise tähelepanu osaliseks. Näiteks Eesti meedias ja ühiskonnas tekitas elevust Ruhnu karu, kes sattus 2006. aasta kevadel jääpangal Ruhnu saarele.
Kunda sadam
pisi|Kunda sadam pisi|Kunda sadama aerofoto Kunda sadam (sadama kood: EE KND; nimetatud ka Lontova sadam) on sadam Kundas, Kunda lahe lõunakaldal.
Kunda sadam on üks seitsmest Eesti sadamast, mis käitleb aastas üle miljoni tonni kaupu. Aastas külastab seda 400–600 laeva.
Sadama geograafilised koordinaadid on.
Sadama pidaja on Kunda Sadam AS
Sadamakapten on Eiki Orgmets.
Tehnilised andmed
pisi|Kunda sadama kontorihoone Sadama territoorium hõlmab 57 000 m2 maa-ala ja 832 000 m2 veeala.
Sadamas on 4 kaid üldpikkusega 344 m. Suurim sügavus kai ääres on 9,3 m. Suurim võimalik laev: pikkus 150 m, laius 30 m, süvis 8,5 m.
Abilaevana tegutseb sadamas vedurlaev Kunda.
Sadamas on kaks laohoonet ja vedelkeemia terminal. Kaupa ladustatakse ka kõvakattega lahtistel laoplatsidel.
Ajalugu
pisi|Kunda sadam u 1910. aastal 1805. aastal sai allkirja sadama ehitusluba ning 1812. aastal jõuti sadamas tollipunkti avamiseni. Sajandi esimesel poolel aktiivselt toimunud kaubavedu hakkas aga sajandi teises pooles vähenema. Languse peatas tsemendivabriku rajamine.
Aldehüüdid
pisi|100px|Aldehüüdi üldvalem. -R on süsinikuahel. Aldehüüdid on keemilised ühendid, mis sisaldavad aldehüüdrühma (–CHO).
Tähistus -CHO rõhutab, et hapniku ja vesiniku aatom pole omavahel seotud (erinevalt alkoholist (R–OH)).
Lihtsaim aldehüüd on metanaal, mille 37-protsendine vesilahus on formaliin. Kaks kõige levinumat aldehüüdi on metanaal HCHO ja etanaal CH3CHO.
Aldehüüdide omadused on mitmekesised. Väiksemad aldehüüdid lahustuvad vees paremini. Lenduvad aldehüüdid on kirbe lõhnaga. Õhu käes aldehüüdid pikapeale lagunevad autoksüdeerumiseks nimetatava protsessi abil.
Looduslikult leidub paljusid aldehüüde eeterlikes õlides. Sageli on neil oma osa eeterlike õlide meeldivas lõhnas. Kuid looduslikes "ehituskivides" (aminohapetes, nukleiinhapetes ja lipiidides) ei ole aldehüüdid levinud, arvatavasti aldehüüdrühma suure keemilise aktiivsuse tõttu. Enamik suhkruid on siiski aldehüüdide derivaadid. Kuid glükoosi vesilahuses eksisteerib üksnes väike osa glükoosist aldehüüdi kujul.
Juneyao Airlines
pisi|285x285px|Juneyao Airlinesi [[Airbus A320]] Juneyao Airlines on Hiina lennufirma, mille peakorter asub Shanghais Hiina Rahvavabariigis. Lennufirmal on kaks kodulennujaama Shanghais (Shanghai Hongqiao ja Shanghai Pudong). Juneyao teostab nii riigisiseseid ja rahvusvahelisi lende oma kahest kodulennujaamast.
Lennufirma asutati 2005. aastal ja alustas lendamist 2006. aastal. Juneyao Airlinesil on 74 lennukit, millega ta opereerib lende 70 sihtkohta.
Bolnisi
Bolnisi on linn Gruusias Khvemo Kharthli piirkonnas, Bolnisi rajooni keskus.
Kergetankirühm
Kergetankirühm oli soomusallüksus Eesti sõjaväes.
See koostati kergetankidest Renault FT 17 1940. aastal. Rühm asus Tallinnas ja allus Auto-Tankirügemendile. Viimane rühmaülem oli Alfons Rebane.
Tallinna bussijaam
Tallinna bussijaam on peamine kaugliinibusside peatus Tallinnas. Bussijaam asub Juhkentali asumis Kesklinna linnaosas aadressil Lastekodu tänav 46. Hoonet haldab Mootor Grupp AS.
Ajalugu
Aastatel 1922–1939 saadeti linna- ja kaugliinibusse teele Vene turult, mida kutsuti rahva seas ka Täituruks ning perioodil 1939–1940 Viru väljakuks. Bussid seisid rivis praeguse Viru hotelli kohal otse Uue turu kõrval. Väikeses kontoris Pärnu maantee ja Vene turu nurgal töötas liikluskorraldaja, kes ühtlasi müüs pileteid.
Perioodil 1940–1959 jätkus busside väljumine uue nimega Stalini väljakult. Maaliinide väljumine viidi 1949. aastal veidi eemale Estonia teatri kõrvale platsile, mis tekkis pärast turuhoone lammutamist ja turu üleviimist Tartu maantee piirkonda. Aasta hiljem leiti maaliinide bussijaamale sobiv koht hiiglasliku Stalini väljaku servas, Tartu maantee alguses, umbkaudu praeguse Radissoni hotelli kohal.
1959. aasta alguses koliti bussijaam tänapäevasesse asukohta Lastekodu ja Odra tänava nurgal, kus senini tegutses täika (vanakraamiturg). Ühekorruseline puust bussijaama ootepaviljon Stalini väljakul võeti tükkideks ja pandi uue bussijaama platsil praeguse 17. bussiliini algpeatuse kohal taas püsti.
Aastatel 1961–1965 toimus bussijaama uue kahekorruselise jaamahoone ehitus. Plaanijärgselt pidi uus bussijaama kompleks valmis saama Eesti NSV 25. aastapäevaks, 21. juuliks 1965. Plaan enam-vähem ka täideti, kuigi ekspluatatsioonisaktis viidati mitmele puudusele. Esimeseks nimeks pandi Autobussijaam.
Tallinna bussijaama piirkond
Tallinna bussijaama piirkond hõlmab Lastekodu, Odra ja Juhkentali tänava vahelist ala. Bussijaama peasissepääsu vastas asuvad tasuta kiirparkla (parkimiskella alusel kuni 30 minutit) ning tasuline Europark parkla. Busside väljumisala vastas, aadressil Lastekodu 48, asub tasuline parkla, mida haldab AS Roomet. Lõunasse jäävad Liviko ajaloolised tootmishooned.
Ühissõidukiühendus
Tallinna bussijaamas toimub ümberistumine linnaliinibussidele peatusest Bussijaam. Juhkentali tänava peatusest väljuvad liinid 17 (J. Sütiste tee – Bussijaam) (peatub ka Filtri teel), 23 (Kadaka–Bussijaam), 47 (Väike-Õismäe – Bussijaam) ja 54 (Kurina–Estonia) (peatub ka Odra tänaval). Tartu maantee peatusest väljuvad liinid 2 (Mõigu – Reisisadam (A-terminal)), 15 (Sõjamäe – Viru keskus) ja 39 (Veerenni – Liikuri).
Ümberistumisvõimalus trammidele toimub Tartu maanteelt trammipeatusest Bussijaam. Bussijaama sõidavad trammiliinid 2 (Kopli – Suur-Paala) ja 4 (Tondi – Lennujaam).
Rekonstrueerimine
25. juunist kuni 19. detsembrini 2012 toimus Tallinna bussijaama rekonstrueerimine. Ehitustööde käigus uuendati nii bussijaama interjööri kui ka välisilmet ning suurendati reisijate kasutuses olevat ootesaali ja kohvikut. Ühtlasi paigaldati hoonesse infolett ja iseteenindusautomaadid.
Valli Eller
thumb|Sünni- ja ristimistunnistus thumb|Audiplom thumb|Valli akvarell ja Voldemar Elleri foto Vallist 1939. aastal Pariisis thumb|Lehekülg Valli Elleri glasuuriretseptidega Valli Eller (kuni 8. augustini 1930 Neuhaus, kuni 8. maini 1942 Talvik; 19. oktoober 1906 Albu vald – 7. veebruar 1963 Tallinn) oli eesti keraamik, skulptor, tehnoloog ja kunstipedagoog.
Elukäik
1925. aastal astus Valli Tallinnas Riigi Kunsttööstuskooli keraamika osakonda, kus õppis Géza Jakó juhendamisel. Aastase õpingu järel pidi ta aga koolist lahkuma, sest kopsutuberkuloosi haigestunud isa ei suutnud kooliraha maksta. Siiski õnnestus kunstnikul leida võimalus järeleaitamistunde andes elatist teenida lisaks teenis ta raha nahaplastikas tarbekunstiesemete valmistamisega. 1930. aastal lõpetas Valli Eller Kunsttööstuskooli kuueaastase kursuse keraamikatöökojas, saades rakenduskunstniku diplomi. Koolitööga paralleelselt võttis ta osa pedagoogikakursusest, saades 1929. aastal joonistusõpetaja kutse.
Kuna pärast kooli lõpetamist ei leidnud noor kunstnik Eestis tööd, kolis ta 1930. aastal Soome. Välismaalastele kehtis seal aga töökeeld ja elamisloa saamiseks astus ta õppima Soome Kunstiühingu joonistuskooli skulptuuriklassi ning teenis taas elatist nahaplastikas tarbekunstiesemete valmistamisega. 1933. aastal lõpetas Valli Eller kooli. Soomes omandatud oskusi võib näha tema paljude keraamiliste skulptuuride juures, näitena kasvõi tema hilisema abikaasa Voldemar Elleri elusuuruses šamottskulptuuris.
Praktiseerinud pool aastat Grankulla savitööstuses, sai ta portselanimaalija töökoha portselanivabrikus Arabia. 1934. aastal oli ta pikemaajalise ületöötamise ja alatoitumuse tõttu sunnitud minema tiisikushaigete sanatooriumi. Pärast paranemist kutsuti kunstnik Eestisse Riigi Kunsttööstuskooli keraamikatöökoja juhatajaks ja õppejõuks. 1935. aasta kevadel täiendas Valli Talvik end stipendiaadina Faenza linnas Itaalias, sügisel jätkas aga taas tööd koolis.
Keraamik esines korduvalt oma töödega näitustel nii Eestis kui ka väljaspool. 1937. aasta Pariisi maailmanäitusel pälvisid tema teosed diplomi (Diplome d’Honneur). 1939. aastal sooritas ta õppereisi Pariisi, Berliini, Kopenhaagenisse ja Stockholmi, kaaslaseks ajakirjanik ja maalikunstnik Voldemar Eller (1906–2004), kelle üheks sooviks oli kajastada oma ajakirjas Prantsuse revolutsiooni 150. aastapäeva pidustusi Pariisis.
1941–1945 (Saksa okupatsiooni ajal) töötas Valli Eller Rakenduskunsti Ühingu keraamikatöökoja juhatajana. 8. mail 1942 abiellus ta kunstnik Voldemar Elleriga.
1946. aastal tegi Valli Eller õppereisi Leningradi. 22. veebruaril 1947 sai ta dotsendikutse. 1957. aastal autasustas Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidium Valli Ellerit aukirjaga eesti kunsti ja kirjanduse dekaadi eduka läbiviimise eest Moskvas. Selle eest pälvis ta medali NSV Liidu Kultuuriministeeriumilt.
Valli Eller oli hinnatud tehnoloog. Teda kutsuti 1958. aastal Armeeniasse Jerevani juurutama kaasaegset tehnoloogiat kohalikus keraamikatööstuses. Temaga sõitis kaasa ka abikaasa Voldemar Eller, kes oli abiks nii töös kui ka tulemuste vormistamisel. Eeskujulik aruanne sisaldas läbitöötatud materjale, glasuuriproove ja retseptuuri. Head tulemused tingisid selle, et aastal 1960 kordus sama juba Aserbaidžaanis Bakuus. Voldemar Eller omandas neil lähetustel nii palju keraamikaalaseid teadmisi, et koostas pärast Valli Elleri surma tema materjale kasutades keraamikaõpiku käsikirja.
1961. aastal osales Valli Eller nelja kunstniku grupinäitusel Tallinna Kunstihoones.
Isiklikku
1930–1937 oli ta abielus kunstnik Herman Talvikuga. Kunstnik Voldemar Eller oli tema teine abikaasa.
TNC-konnektor
pisi|TNC-konnektor (vasakul) koos BNC-konnektoriga
TNC-konnektor (lühend sõnadest Threaded Neill-Concelman) konnektor on BNC-konnektori keermestatud versioon ja loodud raadiosagedustel (kuni 11 GHz) ühenduste loomiseks läbi 50 Ω koaksiaalkaabli (RG-316, RD-316, RG-142, RG-178, Belden 9913 ja RG-58). Võrreldes BNC-konnektoriga tagab TNC-konnektormikrolainete parema ja mehaaniliselt kindlama ühenduse.
TNC- konnektori töötasid1950. aastate lõpus välja insenerid Paul Neill firmast Bell Labs ja Carl Concelman Amphenoli firmast.
Pööratud TNC-konnektor
Tavalisest TNC konnektorist on olemas nn pööratud variant RP-TNC ehk RTNC (Reverse polarity TNC). See pistikühendus on omadustelt sama kui tavaline TNC-konnektor, kuid tema pistiku ja pesa keskkontaktid on omavahel vahetatud (ümber pööratud) ‒ pistikul on metalltihvti asemel metalltoru ja pesal vastupidi. Selliseid RP-TNC-konnektoreid on kasutatud WiFi seadmete antennidel.
Välislingid
Коаксиальный радиочастотный разъём
Pae järv
Pae järv (ka Lasnamäe karjäär) on tehisjärv Tallinnas Lasnamäel. Järve ümbritseb Paepark
Henri Michaux
Henri Michaux (24. mai 1899 Namur – 18. oktoober 1984 Pariis) oli Belgia kirjanik ja kunstnik.
1991. aasta ujumise maailmameistrivõistlused
1991. aasta ujumise maailmameistrivõistlused olid 6. maailmameistrivõistlused ujumises, mis toimusid 3.–13. jaanuaril Perthis Austraalias. Võistlused korraldas Rahvusvaheline Ujumisföderatsioon (FINA).
Võisteldi ujumises (meestel ja naistel oli kavas 16 ala), lisaks oli uue alana kavas avaveeujumine nii meeste kui ka naiste 25 km distantsil, vettehüpetes (3 ala nii meestele kui ka naistele) oli uue alana kavas 1 m hoolauahüpped, kujundujumises (naistele 3 ala) ja veepallis (nii mehed kui ka naised). right|150px right|150px right|150px right|150px
50 m vabalt
Finaal: 12. jaanuar Maailmarekord: 21,81 (1990) Tom Jager, USA <br style="clear:left" />
100 m vabalt
Finaal: 9. jaanuar Maailmarekord: 48,42 (1988) Matt Biondi, USA <br style="clear:left" />
200 m vabalt
Finaal: 7. jaanuar Maailmarekord: 1.46,69 (1989) Giorgio Lamberti, Itaalia <br style="clear:left" />
400 m vabalt
Finaal: 11. jaanuar Maailmarekord: 3.46,95 (1988) Uwe Dassler, Saksa DV <br style="clear:left" />
1500 m vabalt
Finaal: 13. jaanuar Maailmarekord: 14.54,76 (1983) Vladimir Salnikov, NSVL <br style="clear:left" />
100 m selili
Finaal: 12. jaanuar Maailmarekord: 54,51 (1988) David Berkoff, USA <br style="clear:left" />
200 m selili
Finaal: 9. jaanuar Maailmarekord: 1.58,14 (1985) Igor Polianski, NSVL <br style="clear:left" />
100 m rinnuli
Finaal: 7. jaanuar Maailmarekord: 1.01,49 (1989) Adrian Moorhouse, Suurbritannia Poolfinaalis kordas Norbert Rósza maailmarekordit ajaga 1.01,49. <br style="clear:left" />
200 m rinnuli
Finaal: 11. jaanuar Maailmarekord: 2.11,53 (1990) Mike Barrowman, USA <br style="clear:left" />
200 m liblikat
Finaal: 12. jaanuar Maailmarekord: 1.56,24 (1986) Michael Gross, Saksamaa <br style="clear:left" />
200 m kompleksi
Finaal: 13. jaanuar Maailmarekord: 2.00,11 (1989) David Wharton, USA <br style="clear:left" />
400 m kompleksi
Finaal: 8. jaanuar Maailmarekord: 4.14,75 (1988) Tamás Darnyi, Ungari <br style="clear:left" />
4x100 m vabalt
Finaal: 11. jaanuar Maailmarekord: 3.16,53 (1988) USA Christopher Jacobs, Troy Dalbey, Tom Jager, Matt Biondi <br style="clear:left" />
4x200 m vabalt
Finaal: 8. jaanuar Maailmarekord: 7.12,51 (1988) USA Troy Dalbey, Matthew Cetlinski, Doug Gjertsen, Matt Biondi <br style="clear:left" />
50 m vabalt
Finaal: 13. jaanuar Maailmarekord: 24,98 (1988) Wenyi Yang, Hiina <br style="clear:left" />
100 m vabalt
Finaal: 7. jaanuar Maailmarekord: 54,73 (1986) Kristin Otto, Saksa DV <br style="clear:left" />
200 m vabalt
Finaal: 8. jaanuar Maailmarekord: 1.57,55 (1986) Heike Friedrich, Saksa DV <br style="clear:left" />
400 m vabalt
Finaal: 9. jaanuar Maailmarekord: 4.03,85 (1988) Janet Evans, USA <br style="clear:left" />
800 m vabalt
Finaal: 12. jaanuar Maailmarekord: 8.16,22 (1989) Janet Evans, USA <br style="clear:left" />
100 m selili
Finaal: 9. jaanuar Maailmarekord: 1.00,59 (1984) Ina Kleber, Saksa DV <br style="clear:left" />
200 m selili
Finaal: 13. jaanuar Maailmarekord: 2.08,60 (1986) Betsy Mitchell, USA <br style="clear:left" />
200 m rinnuli
Finaal: 8. jaanuar Maailmarekord: 2.26,71 (1988) Silke Hörner, Saksa DV <br style="clear:left" />
100 m liblikat
Finaal: 11. jaanuar Maailmarekord: 57,93 (1981) Mary T. Meagher, USA <br style="clear:left" />
200 m liblikat
Finaal: 13. jaanuar Maailmarekord: 2.05,96 (1981) Mary T. Meagher, USA <br style="clear:left" />
200 m kompleksi
Finaal: 12. jaanuar Maailmarekord: 2.11,73 (1981) Ute Geweniger, Saksa DV <br style="clear:left" />
400 m kompleksi
Finaal: 7. jaanuar Maailmarekord: 4.36,10 (1982) Petra Schneider, Saksa DV <br style="clear:left" />
4x200 m vabalt
Finaal: 7. jaanuar Maailmarekord: 7.55,47 (1987) Saksa DV Manuela Stellmach, Astrid Strauss, Anke Möhring, Heike Friedrich <br style="clear:left" />
4x100 m kombineeritult
Finaal: 12. jaanuar Maailmarekord: 4.03,69 (1984), Saksa DV Sylvia Gerasch, Ines Geissler, Ina Kleber, Birgit Meineke <br style="clear:left" />
Kolga (täpsustus)
Kolga on mitme Eesti asula nimi:
Pommern
Pommern (esialgse nimega Mneme) on neljamastiline purje- ja muuseumlaev, mida peetakse Ahvenamaa üheks sümboliks. Laev seisab Ahvenamaa Läänesadamas ja on avatud külastajatele oma esialgsel kujul.
Ajalugu
Laev ehitati 1903. aastal Šotimaal kaubalaevaks. Temaga toodi Lõuna-Aafrikast salpeetrit, hiljem veeti Austraaliast vilja Inglismaale ja Iirimaale ning puitu Soomest ja Lõuna-Aafrikast Austraaliasse. Laevale mahtus 49 000 viljakotti.
1923. aastal ostis Kreekalt laeva kapten Gustav Erikson ja see toodi Ahvenamaale.
1939. aastal tegi Pommern viimase merereisi. Teisest maailmasõjast alates on laev seisnud Maarianhamina sadamas.
1952. aastal kinkisid Eriksoni pärijad laeva linnale, mis laeva restaureeris.
1141
1141. aasta
Sajandid: 11. sajand - 12. sajand - 13. sajand
Aastakümned: 1090. aastad 1100. aastad 1110. aastad 1120. aastad 1130. aastad - 1140. aastad - 1150. aastad 1160. aastad 1170. aastad 1180. aastad 1190. aastad
Aastad: 1136 1137 1138 1139 1140 - 1141 - 1142 1143 1144 1145 1146
Palusalu
"Palusalu" on 2009. aasta Eesti dokumentaalfilm maadleja Kristjan Palusalust. Filmi on lavastanud Kristiina Davidjants.
Filmis on kasutatud kaadreid Eesti, Saksa ja Soome filmiarhiivist ning digitaalselt töödeldud fotosid Palusalude albumitest, Eesti Spordimuuseumi, Riigiarhiivist, Eesti Filmiarhiivist ja KGB arhiivist.
Malka Silberstein
Malka Silberstein (sünnilt Malka Schli(e)fstein; 1935–1939 esimeses abielus Malka Abram; 15. november 1903 Vilnius – 1941) oli juudi päritolu Eesti advokaat ja Eesti NSV Siseasjade Rahvakomissariaadi ametnik.
Õppis Tartu Ülikoolis meditsiini aastatel 1922–1923, hiljem aga õigusteadust, lõpetas ülikooli 1926. aastal cum laude.
Aastatel 1926–1931 töötas abina vandeadvokaat Mihkel Punga juures, alates 1931. aastast oli vandeadvokaat.
1928. aastal protesteeris ta seoses uue Kriminaalseadustiku eelnõuga "kõige kategoorilisemalt surmanuhtluse kui vabariiki alandava, ebainimliku instituudi elluviimise vastu". Abiellus 1935. aastal ja võttis uueks perekonnanimeks Abram (ka Schlifstein-Abram), 1939. aasta sügisel abiellus Tartus Leopold Adolf Silbersteiniga ja sai uueks perekonnanimeks Silberstein.
Nõukogude okupatsiooni ajal töötas ta NKVD prokurörina.
Hukati 1941. aastal.
Isiklikku
Tal oli kaks õde. Üks neist, Sterna Schliefstein, jäi lastehalvatuse tõttu invaliidiks. 1930. aastal oli ta ajakirja Russki Magazin ("Русский магазин") kaastoimetaja (ilmus vaid üks number).
Vladimiri vennaste koguduse kirik
pisi|Vladimiri vennaste koguduse kirik Vladimiri vennaste koguduse kirik (vene keeles Церковь Святого Равноапостольного князя Владимира) oli õigeusu kirik Narvas Vestervalli tänaval.
1888. aastal asutati Narvas õigeusu vennaskond. Kirik ehitati aastatel 1889–1890 arhitektide Klodnitski ja Aleksandr Novitski projekti järgi ja pühitseti 29. juulil 1890 suurvürst Vladimir Pühale. See oli väike ühekorruseline tellisest ja paekivist maja. Kellatorni ei olnud, kellad rippusid eraldi kiriku taga. 1890. aastal ehitati kiriku juurde puidust koolimaja. Seoses õpilaste arvu suuremisega ehitati aastatel 1898 ja 1905 kaks kahekorruselist telliskivimaja Vestervalli ja Sepa tänava nurgale ning Sepa tänavale. Puumajas elas kiriku esipreester Pavel Kalinkin.
Teise maailmasõja ajal lõpetas Vladimiri vennaskond tegevuse. 1944. aastal kirik hävis, hoonest säilisid vaid seinad. Tänaseks on see ümber ehitatud ja selles asub Narva hambapolikliiniku osakond.
Nukleonid
Üldist
Nukleonid on kõige kergemad barüonid, see tähendab, et nad on subatomaarsed osakesed, mille barüonlaeng on 1 või (antiosakesel) –1. Kuna nukleonid on liitosakesed ja koosnevad kvarkidest, siis on nad ühtlasi ka hadronid. Nukleonid on fermionid, sest nende spinn on 1/2.
Nukleonid (prooton ja neutron) on põhilised meie maailma ehituskivid, neist koosnevad meile tuntud aine aatomite tuumad. Siiski on füüsikud katseliselt suutnud luua aatomituumi ka raskematest barüonidest.
E. T. A. Hoffmann
pisi|E. T. A. Hoffmann Ernst Theodor Amadeus Hoffmann (sünninimi Ernst Theodor Wilhelm Hoffmann; 24. jaanuar 1776 Königsberg – 25. juuni 1822 Berliin) oli saksa kirjanik ja helilooja.
Tema kuulsaim heliteos on "Pähklipureja ja hiirekuningas".
Ta muutis oma nime Mozarti auks Ernst Theodor Amadeus Hoffmanniks. Kirjandusloos teatakse teda peamiselt lühendatud nimekujuga "E. T. A. Hoffmann".
Ripskeha
Ripskehaks ehk tsiliaarkehaks ehk tsiliaarkehakeseks (ladina keeles corpus ciliare) nimetatakse inimeste ja paljude loomade silmamuna soonmiku jätkuks olevat soonkesta eesmist osa. Ripskeha eritab vesivedelikku.
Madudel
Madudel ümbritseb ripskeha silmaläätse, on ühenduses vöötmekesekiududega (fibrae zonulares) ja läheb üle võrkkestaks.
Inimestel
Inimestel paikneb ripskeha rõngakujuliselt silmaläätse ümber ja on fikseeritud erilise sideme – vöötmekesekiudude (Zinni sideme) abil. Ripskeha paikneb kõvakesta sarvkestaks ülemineku kohal. Eristatakse kolme osa:
Ripskehal paiknev ripslihas koosneb silelihastest, mille abil toimub silmaläätse kuju muutmine. Ripslihas osaleb akommodatsioonil.
Silma ripskeha põletik on tsükliit.
Emanuel Leutze
Emanuel Gottlieb Leutze (24. mai 1816 Schwäbisch Gmünd – 18. juuli 1868 Washington) oli ameerika kunstnik. thumb|vasakul|Washington Delaware'i jõge ületamas
Johannes Kalits
Johannes Kalits (20. aprill 1921 Kõo vald, Pilistvere kihelkond, Viljandimaa – 23. september 2003 Tartu) oli eesti sotsioloog.
Ta oli aastatel 1953–1963 Tartu Riikliku Ülikooli NLKP ajaloo kateedri vanemõpetaja, aastatel 1963–1975 dotsent ning aastatel 1976–1991 professor. Ta oli aastatel 1976–1988 NLKP ajaloo kateedri ja aastatel 1988–1990 sotsialismi ajaloo kateedri juhataja.
Hummelfeld
Hummelfeld on vald ja asula Saksamaal Schleswig-Holsteini liidumaal Rendsburg-Eckernförde kreisis Schlei-Ostsee maakonnas. Piirneb põhjas Güby ja Fleckeby vallaga.
Valla pindala on 7,98 km².
Priit Potisepp
pisi|Priit Potisepp esinemas Statistikaameti suvepäevadel 2011. aastal
Priit Potisepp (sündinud 30. juunil 1968) on majandus- ja rahandustegelane ning statistikajuht.
Haridus
Priit Potisepp lõpetas 1986. aastal Kilingi-Nõmme Keskkooli ning 1993. aastal Tallinna Tehnikaülikooli majandusteaduskonna tootmise ökonoomika ja juhtimise eriala. Lisaks on ta õppinud Kieli Rakenduskõrgkooli majandusteaduskonnas investeerimis- ja finantsanalüüsi ärijuhtimise erialal.
Isiklikku
Priit Potisepp on abielus ja tal on kaks last. Ta räägib eesti, inglise, saksa ja vene keelt.
Scars on Broadway
Scars on Broadway on USA rokkansambel, mille asutasid kaks System of a Downi liiget Daron Malakian ja John Dolmayan.
Bändi debüütalbum "Scars on Broadway" ilmus 29. juulil 2008. Album sisaldab viisteist pala, kõigi nende autor on Daron Malakian.
Steven Spielberg
pisi|Steven Spielberg 2017 Steven Allan Spielberg (sündinud 18. detsembril 1946 Cincinnatis Ohios) on kahel korral filmiauhinnaga Oscar pärjatud juudi päritolu USA filmirežissöör ja produtsent.
Kolga
Kolga on alevik Harju maakonnas Kuusalu vallas.
Steven Spielberg
Auhinnad
Oscar
Kolga
Kolgast sai alevik 2005. aastal, sest seda oli pärast Kuusalu ja Loksa valla ühinemist vaja eristada Kolgaküla külast.
Alevikus asub Kolga mõisa endine peahoone.
Küla läbivad Kolga jõgi ja Pudisoo jõgi. Küla territooriumile jääb Viru raba.
ADSR
pisi|213px|ADSR mudel
ADSR (lühend ingliskeelsetest sõnadest attack 'puhkemine', decay 'vaibumine', sustain 'kestmine', release 'katkemine') on muusikas heli amplituudi (helitugevuse) kõvera mähisjoone mudel:
Luule Komissarov
thumb|Luule Komissarov "[[Objekt nr 2011|Objektis nr 2011" 20. märtsil 2011]] Luule Komissarov (aastani 1964 Luule Proos; aastani 1969 Luule Laanet; aastani 1974 Luule Paljasmaa; sündinud 11. augustil 1942 Haapsalus) on eesti näitleja.
Elulugu
Luule Komissarov on lõpetanud 1961. aastal Lihula Keskkooli ja 1965. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri näitlejana (2.lend).
Aastatel 1965–1992 töötas ta Eesti NSV Riiklikus Noorsooteatris ning seejärel vabakutselise näitlejana. 1996. aastast töötab ta Ugalas.
Luule Komissarov on näidelnud ka filmides (nt "Metskapten", 1971; "Näkimadalad" I ja II, 1987; "Jüri Rumm", 1994; "Tulivesi", 1994; jm) ja paljudes telelavastustes. Mitme põlvkonna televaatajatele on ta tuntud Laine osatäitjana ETV telesarjast "Õnne 13", mida on tema loomingulisel osavõtul tehtud (2023. aasta seisuga) juba 30 aastat.
Isiklikku
Esimene abikaasa oli Arvi Laanet. Ta on olnud abielus Aivo Paljasmaaga ja Kalju Komissaroviga.
Konginkangase vald
Konginkangas oli vald Kesk-Soome maakonnas. See liideti 1. jaanuaril 1993 Äänekoski linnaga. Konginkangasis olas 1988. aasta andmetel 1600 inimest ja rahvastiku tihedus oli 5,4 in/km².
Külad
Kalaniemi, Konginkangas, Laajaranta, Liimattala, Pyyrinlahti, Räihä.
Leningrad (ansambel)
pisi|260px|[[Florida Tšanturija ja Sergei Šnurov Leningradi koosseisus esinemas Prahas (2017)]]
Leningrad (vene keeles "Ленинград") on Peterburis tegutsev ska/punk-rock-ansambel.
Ansambel moodustati basskitarrist Sergei Šnurovi eestvedamisel 9. jaanuaril 1997. Esimene kontsert anti juba 13. jaanuaril. Algul astus solistina üles Igor Vdovin, kuid 1998. aasta lõpus esimesel Moskvas antud kontserdil hakkas laulma Šnurov, kuna Vdovin Moskvasse kaasa ei tulnud. 1999. aasta kevadel lahkus Vdovin lõplikult ansamblist.
Bändi koosseis on sageli vaheldunud ja nii on ka kontsertidel korraga laval olnud 4–14 esinejat ning bändist on läbi käinud kümneid muusikuid.
2008. aastal teatas bänd oma laialiminekust, kuid 2010. aastal tuldi taas kokku.
Ansambli koosseis augustis 2022
Allikas :
Džava
Džava on alev Gruusias, nii Lõuna-Osseetiasse kui ka Šida Kharthli piirkonda kuuluva Džava rajooni keskus.
Koskenpää
Koskenpää on endine vald ja praegune Jämsänkoski linnaosa Soomes Kesk-Soome maakonnas. Koskenpää vald kuulus kuni 1969. aastani Kesk-Soome lääni. Siis liideti ta Jämsänkoski linnaga. Vallas elas 1963. aasta andmetel 2400 inimest ja rahvastiku tihedus oli 6,8 in/km².
Külad
Kalmavirta, Sahloinen
Imre Leibold
Imre Leibold (sündinud 6. november 1975) on Eesti pokkerimängija.
Imre Leibold jõudis esimese eestlasena maailmameistrivõistluste WSOP osaturniiri finaallauda. Ta on kirjutanud internetis pokkeriteemalisi artikleid ning osalenud esimese eestikeelse ja eesti autorite kirjutatud pokkeriõpiku koostamisel.
Ta on abielus pokkerimängija ja endise prokuröri Kairit Leiboldiga.
Pillimeister
thumb|300px|Kitarri valmistamine Pillimeister ehk pilliehitaja on käsitööline, kes valmistab muusikainstrumente. Pillimeistrit võib vastavalt valmistatavale pillile nimetada viiulimeistriks, orelimeistriks, klaverimeistriks jne. Viiulimeister oskab tavaliselt valmistada ka teisi viiuli perekonna pille.
Fääri saared
Fääri saared (taani keeles Færøerne, fääri keeles Føroyar) on Taani koosseisu kuuluv omavalitsuslik ala Atlandi ookeani põhjaosas. Saarestik koosneb 18 suuremast saarest, millest 17 on asustatud. Suurim saar on Streymoy, kus asub ka pealinn Tórshavn. Suuruselt teine linn on Klaksvík. Fääridel on oma lipp ja pass. Valuuta on Taani kroon, kuid paberraha on kohaliku kujundusega. Fääri keel on ametlik keel, kasutatakse ka taani keelt.
Fääri saarte sümbol on lammas ja seda on kujutatud saarte vapil. Enamik saari on mägised ja järskude kaljurannikutega. Kõrgeim tipp on 882-meetrine Slættaratindur, mis asub Eysturoy saare põhjaosas.
Etümoloogia
Fääri keeles kirjutatakse saarte nimi kujul . ' on ' mitmuse vorm – vanemas fääri keeles sõna "saar" jaoks. Keeleliste muutuste tõttu on fääri keeles tänapäevane sõna saare kohta oyggj. Esimene sõnapool, ', võib tähistada vana norra sõna ' (lammas), kuigi see tõlgendus on vahel vaidlustatud, kuna fääri keeles kasutatakse sõna ' (pärit vanast norra keelest ') sõna "lammas" jaoks. Teine võimalus on see, et Iiri mungad, kes asustasid saare 625. aastal, olid saartele juba pannud nimeks gaeli keelest tuletatud sõna , mis tähendab maad või maaomandit. See nimi võis olla seejärel edasi antud Norra asunikele, kes lisasid juurde  (saared). Nimi tähendab tõlkes kas lambasaart või Fearranni saart.
Taani keeles sisaldab nimi ' samu elemente, ehkki ' on  (saar) mitmuse vorm.
Saarte avastamine
Fääri saarte varasem ajalugu on paljuski ebaselge. Tõenäoliselt avastasid Fääri saared Iiri mungad. Saari on seostatud legendiga 6. sajandil toimunud püha Brendani merereisist. Kirjalikud allikad räägivad, et 8. sajandil elasid saartel Iiri erakmungad. Loodusteaduslike uurimismeetoditega on leitud arvatavaid inimmõju jälgi saarte taimestikule alates 6.–8. sajandist. Arheoloogilisi leide viikingite-eelsest asutusest saadud ei ole.
Norra asustus
Kuni 13. sajandini on Fääri saarte ajaloo osas peamiseks allikaks Fäärlaste saaga (Færeyinga Saga). Saaga kohaselt asusid 9. sajandi alguses Fääri saartele Norra sisserändajad, kes põgenesid kuningas Harald Kaunisjuukse valitsuse eest. Esimesed arheoloogilised jäljed asustusest pärinevadki sellest sajandist. 9. sajandil asutati rahvakoosolek ting (Alþing), tänapäevase parlamendi eelkäija, niisiis on Fääri parlament üks vanimaid Skandinaavias. 1000. aasta paiku võeti Fääri saartel vastu ristiusk. 1035. aastal allutati saared Norrale. 1380. aastal sõlmitud personaaluniooni kaudu läksid Fääri saared Taani kaasvõimu alla, kuid Norra domineerimine säilis. Samal ajal nimetati Alþting ümber Løgtingiks.
14. sajand kuni II maailmasõda
14. sajandil kehtestati kord, mille kohaselt kogu Fääri saarte kaubandus käis läbi Bergeni. Reformatsioon jõudis Fääridele 1538. aastal. 1814. aasta Kieli lepinguga läks Norra Taani võimu alt üle Rootsi võimu alla, kuid Fääri saared jäid Taanile. 1816. aastal saatsid Taani võimud Løgtingi laiali. Løgting taastati 1852. aastal kui nõuandev kogu. 1850. aastal jõustati Fääri saartel Taani uus konstitutsioon, mis andis Fääri saartele 2 kohta Taani parlamendis. See õigus kehtib tänapäevani. Kaubandusmonopol kaotati 1856. aastal. Rahvuslik ärkamine sai alguse 19. sajandi lõpus, mille käigus sündis 1890. aastal fääri kirjakeel.
II maailmasõda
pisi|Vaade Streymoy saarelt (juuni 2005, Tórshavnist põhjas) Pärast Taani okupeerimist sakslaste poolt hõivasid Briti väed 12. aprillil 1940 Fääri saared. 1942–1943. aastal rajasid Briti väed Fääri saarte ainsa, Vágari lennuvälja. Briti okupatsiooni ajal anti Løgtingile tagasi seadusandlik võim ja tunnustati Fääri lippu. Kuigi Fääri saarte iseseisvuspüüdlused laienesid, andsid Briti võimud pärast sõja lõppu Fääri saared tagasi Taani kontrolli alla.
Lähiajalugu
14. septembril 1946 toimus Fääri saarte iseseisvusreferendum, kus napp enamus hääletas iseseisvuse poolt. Løgting tunnustas referendumi tulemusi siduvatena. Pärast Løgtingi laialisaatmist ja uute valimiste korraldamist saavutasid parlamendis enamuse poliitilised jõud, kes toetasid autonoomiat Taani koosseisus. 1. aprillil 1948 jõustus seadus, mis andis Fääri saartele autonoomia. Fääri keelt tunnustati ametliku keelena ja Fääri lippu ametliku sümbolina.
1980. aastatel tugevnesid Fääri saarte iseseisvuspüüdlused, kuid toetust iseseisvusele vähendas 1990. aastate alguse majanduskriis. 2000. aastate algul toetus iseseisvusele suurenes ja uus referendum Fääri tulevikus küsimuses pidi toimuma 2001. aastal. Referendum jäeti ära, kui selgus, et Taani on Fääri saarte iseseisvuse korral nõus jätkama toetuste maksmist soovitud 12 aasta asemel ainult 4 aastat.
Geograafia
alt=|pisi|Fääri saarte satelliidipilt Fääri saared on saarerühm, mis koosneb 18 suuremast saarest (ja veel kokku 779 saarest, laiust ja skäärist ). Need asuvad umbes 655 kilomeetrit Põhja-Euroopa rannikust, Norra mere ja Põhja-Atlandi ookeani vahel, umbes poolel teel Islandi ja Norra vahel. Saarte lähimad naabrid on Šotimaa Põhja saared ja Välis-Hebriidid.
Saarte pindala on 1399 ruutkilomeetrit ja neil on väikesed järved ja jõed, kuid suuremad puuduvad. Saartel on kokku 1,117 kilomeetrit rannajoont. Ainus märkimisväärne asustamata saar on Lítla Dímun.
Saared on karmid ja kivised, üksikute madalate mägedega; rannikud on enamasti kaljused. Kõrgeim punkt on Slættaratindur (Eysturoy põhjaosas), mis on 882 meetrit üle merepinna.
Fääri saared koosnevad umbes kuue kilomeetri paksusest järelkasvust peamiselt basaltlaavast. Laava purskas Põhja-Atlandi ookeani avanemise ajal, mis algas umbes 60 miljonit aastat tagasi. See maa-ala, mis tänapäeval on Fääri saared, oli siis Gröönimaa küljes.
Kliima
link=https://et.wikipedia.org/wiki/Fail:Faroe_Islands,_Eysturoy,_Skipanes_and_Undir_G%C3%B8tuei%C3%B0i.jpg|pisi|[[ Eysturoy|Eysturoy, taustal on näha esiplaaniga võrreldes hoopis teistsugust ilma]] Saartel valitseb mereline kliima, kus enamuses on tundra sarnane ilmastik, eriti mägedes. Mõnes rannikupiirkonnas ja muus madalamas kohas võib esineda ka väga pehme talvega tundra kliimat. Saarte kliima üldist iseloomu mõjutab Atlandi ookeani tugev soojendav mõju, mis tekitab Põhja-Atlandi hoovuse. See, koos maamassiividest põhjustatud temperatuuri muutude puudumisega tähendab, et talved on pehmed (keskmine temperatuur 3,0–4,0 °C) ja suved on jahedad (keskmine temperatuur 9,5–10,5 °C).
Saared on tuulised, pilves ja jahedad aastaringselt, esineb keskmiselt 210 vihmast või lumist päeva aastas. Saared asuvad kirdesse liikuvate madalrõhkkondade teel, mis tähendab tugevat tuult ja vihma aasta läbi. Päikeselisi päevi on Fääri saartel harva.
Üks suurematest tormidest on olnud orkaan Faith. See tabas Fääri saari 5. septembril 1966 püsiva tuulega üle 160 km/h. link=https://et.wikipedia.org/wiki/Fail:Faroe_Islands,_Eysturoy,_Funningsfj%C3%B8r%C3%B0ur_(fjord)_in_October.jpg|vasakul|pisi|Oktoobriõhtu [[ Eysturoy|Eysturoy saarel]] Kliima varieerub tohutult väikeste vahemaadest tagant kõrguse, ookeanihoovuste, topograafia ja tuulte tõttu. Sademed erinevad eri saarte vahel märkimisväärselt. Mõnel paigus mägismaal võib lumikate kesta kuid ja suurema osa aastast on võimalik lumesadusid (kõrgeimatel tippudel pole suvine lumesadu sugugi haruldane), samas kui mõnel kaitstud rannikualal võib mitu aastat mööduda ilma ühegi lumesajuta. Pealinn Tórshavn saab külmahooge sagedamini kui teised piirkonnad, mis asuvad vaid lühikese tee kaugusel lõunas. Lund sajab ka palju sagedamini kui läheduses asuvatel saartel. Piirkonnas on aastas keskmiselt 49 külmalainet.
Fääri saarte meteoroloogilisi andmeid hakati koguma juba 1867. aastal. Talvise ilma ülestäheldamine algas 1891. aastal ja kõige soojem talv oli aastatel 2016–2017 keskmise temperatuuriga 6,1 °C.
Loomad
Fääri saartel on tänapäeval vaid üksikud maismaaimetajate liigid, kõik need on sisse toodud inimeste poolt. Kolm liiki, mis levivad tänapäeval saartel usinalt: valgejänes (Lepus timidus), rändrott (Rattus norvegicus) ja koduhiir (Mus musculus). Peale nende on veel üks kohalik lammaste tõug, Fääri lammas (kujutatud vapil). Ajaloost on teada ka liik metsikuid lambaid, kes püsisid Lítla Dímunil 19. sajandi keskpaigani. pisi|Fääri lambad [[ Sumba, Fääri saared|Sumba linna taustal ]] Rannikualade ümber on levinud hallhülged (Halichoerus grypus). Mitu vaalaliste seltsi kuuluvat liiki elab samuti Fääri saarte vetes. Kõige tuntumad on Globicephala melaena liigi isendid, keda jahivad saarlased endiselt vastavalt ammustele kohalikele traditsioonidele. Lisaks on ka mõõkvaalad (Orcinus orca) regulaarsed külastajad saarte ümbruses.
Fääri saarte koduloomad on 1200-aastase isoleeritud aretuse tulemus. Selle tulemusel ei leidu paljude saarte koduloomi mitte kusagil mujal maailmas. Fääri saarte kodutõugude hulka kuuluvad Fääri poni, Fääri lehm, Fääri lammas, Fääri hani ja Fääri part.
Poliitiline süsteem
Fääri saared said 1948. aastal autonoomia, millest tulenevalt on Fääri võimude pädevuses kõik kohalikku elu puudutavad küsimused.
Parlament
pisi|Monument Fääri saarte vapiloomale Tórshavnis Fääri saarte parlamendis Løgtingis on 33 liiget. 2019. aasta valimiste järel on esindatud 7 erakonda:
Lisaks on 2 Fääri saarte esindajat Taani parlamendis Folketingetis.
Valitsus
Valitsuses on 9 liiget. 2019. aastast on peaminister Bárður á Steig Nielsen (SF). 2015–2019 oli peaminister Aksel V. Johannesen (JF).
2011–2015 olid ministrid:
Sümboolika
Fääri saarte rahvuslind on merisk ja rahvuslill varsakabi.
Rahvushümn on "Tú alfagra land mítt".
Välissuhted
Välis- ja kaitsepoliitika on Taani võimude pädevuses, kuid tulenevalt Taani keskvalitsuse ja Fääri saarte omavalitsuse vahelisest lepingust on Fääri saartel õigus osaleda rahvusvahelistes organisatsioonides. Ollakse liikmed Arktika Nõukogus, Põhjamaade Nõukogus, Põhjamaade Ministrite Nõukogus, Põhjamaade Investeerimispangas (NIB), Ülemaailmses Postiliidus (UPU), Põhja-Atlandi Konverentsil, Läänepoolsete Põhjamaade Nõukogus ja assotsieerunud liige Rahvusvahelises Mereorganisatsioonis (IMO), piirkondlikes kalandus- ka keskkonnaorganisatsioonides NEAFC, NAFO, NASCO, NAMMCO ja ICES. Lisaks on Fääri saared esindatud mitmes rahvusvahelises organisatsioonis Taani delegatsiooni koosseisus.
Taani liitumisel Euroopa Majandusühendusega jäid Fääri saared Euroopa Majandusühendusest ja hilisemast Euroopa Liidust välja. Seetõttu ei laiene neile Euroopa Liidu ühtne kaubanduspoliitika ja sellest tulenevalt on neil õigus sõlmida kaubanduslepinguid. Vabakaubanduslepingud on sõlmitud Euroopa Liidu, Norra, Islandi ja Šveitsiga ning soovitakse saada Euroopa Vabakaubanduse Assotsiatsiooni (EFTA) liikmeks.
Fääri Saartel on esindus Euroopa Liidu juures, Reykjavíkis, Londonis, Kopenhaagenis ja Moskvas.
Majandus
pisi|Vestmanna väin Streymoy ja Vágari saare vahel (juuni 2005) Fääri saarte majandusest valdava osa moodustab kalandus ja majanduse olukord sõltub otseselt rahvusvahelisest kalaturust. Põllumajanduse peamise osa moodustab lambakasvatus.
2008. aasta seisuga oli Fääri saarte SKT elaniku kohta on 32 900 USA dollarit.
Fääri saared ekspordivad peamiselt kala. Imporditakse tarbekaupu, masinaid ja seadmeid, kütust ning muid tööstuskaupu.
Fääri saarte väärtpaberiturgu (VMF) opereerib Islandi börs (ICEX). Esimene Fääri ettevõte, naftaotsimisega tegelev Atlantic Petrolium noteeriti börsil 2005. aasta juunis.