cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vassili Garbuzov
Vassili Garbuzov oli pärit töölisperekonnast. Vabrikukooli lõpetamise järel töötas ta alates 1925. aastast Harkovis saeveskis puusepana. 1933. aastal lõpetas ta Harkovi Finants-Majandusinstituudi ja aspirantuuri samas õppeasutuses 1936. aastal. Seejärel töötas samas õppeasutuses õppejõuna, kateedrijuhataja kohusetäitjana ja teaduskonna dekaanina. Majandusteaduste kandidaat alates 1939. aastast, dotsent alates 1940. aastast. Üleliidulisse Kommunistlikku (bolševike) Parteisse astus 1939. aastal. 1941–1943 töötas ta Kirgiisi NSV rahanduse rahvakomissariaadis. 1943. aastal oli ta Nõukogude Liidu rahanduse rahvakomissariaadi sekretariaadi konsultant. Seejärel töötas Garbuzov Kiievi Finants-Majandusinstituudis, kus oli aastatel 1944–1953 direktor ja 1944–1950 poliitökonoomia kateedri juhataja. Lisaks oli ta aastatel 1950–1952 Ukraina NSV Riigiplaani esimees ja aastatel 1952–1953 esimehe asetäitja. 1953–1960 oli ta Nõukogude Liidu rahandusministri esimene asetäitja.
Hailaadsed
Haide peamised meeled on haistmine ja vee vibratsiooni tajumine küljejoone abil. Nad võivad eristada väga väikeseid muutusi vee keemilises koostises. Isegi silmaklappide abil pimedaks tehtud haid liikusid viivitamatult oma elukohaks oleva basseini sellesse ossa, kuhu visati saakloomade tükikesi või valati toitainete puhast värvitut ekstrakti. Eriti tugevasti meelitab haisid ligi värske veri, isegi kui vees on seda tühisel hulgal. Kui basseini lisati vett, milles olid olnud vigastatud või isegi hirmutatud kalad, suurendas seegi haide aktiivsust. Nähtavasti meelitavad haisid ligi ka ainevahetuse saadused, mida erutatud saakloomad vette eritavad. Vee vibratsioon, mida tekitavad saaklooma järsud liigutused, kandub suure kiirusega kaugele ja suurendab otsekohe näljaste haide aktiivsust. Nende faktidega ongi seletatav haide peaaegu silmapilkne ilmumine harpuunitud vaalade juurde, kes verest tühjaks jooksevad, samuti allveeküttimisel tabatud kalade ja oskamatult vees rabeleva ehmunud ujuja juurde. Seevastu nägemine on haidel nõrk. Nende silma eraldusvõime on väike ja kolvikeste puudumise tõttu silma võrkkestas ei suuda nad värvusi eristada.
On teada palju juhtumeid, kus hai on inimest rünnanud ja ta isegi tapnud. Enamik surmajuhtumitest jääb tiigerhai, mõrtsukhai, liivhai ja vasarhai arvele, kuigi inimest rünnanud on veel paarkümmend hailiiki ja mõned surmajuhtumid jäävad nendegi arvele. Dokumentaalselt on tõestatud 29 liiki haide rünnakud inimesele ja potentsiaalselt ohtlikud on poolsada liiki. Enamik rünnakuid toimub troopikas, kuid üksikud õnnetusjuhtumid on toimunud ka parasvöötmes 13–18 °C juures. Kallaletungi ohvriks langevad tavaliselt üksinda ujujad.
Vassili Garbuzov
Vassili Garbuzov oli alates 16. maist 1960 kuni 12. novembrini 1985 Nõukogude Liidu rahandusminister.
Jujuy provints
Jujuy provints on Argentina 1. järgu haldusüksus. Asub riigi loodenurgas. Piirneb Tšiili ja Boliiviaga ning Salta provintsiga.
Provints jaguneb 16 kohalikuks omavalitsuseks.
Välislingid
🇦🇷
20. mai
20. mai on Gregoriuse kalendri 140. (liigaastal 141.) päev. Juliuse kalendri järgi 7. mai (1901–2099).
Katherine Paterson
Katherine Womelsdorf Paterson (sündinud 31. oktoobril 1932 Jiangsus) on USA lastekirjanik.
Tema muinasjutulise romaani "Sild Terabithiasse" põhjal on tehtud film 1985. ja 2007. aastal.
Lehtse vald (1939)
Lehtse vald oli vald Järva maakonnas aastail 1939–1950. pisi|300px|Eesti valdade kaart. Musta kontuuriga vanad vallapiirid, punasega 1939. aastal moodustatud vallad
1939. aasta vallareform
1939. aasta vallareformiga moodustati Lehtse vald – maa-alaga, mis moodustus: a) senise Lehtse valla maa-alast; b) senise Undla valla Tõrma küla ja Imastu asunduse ning Tapa metskonna Tapa metsandiku kvartaalide nr. 4–8, 12 ja 13 maa-aladest; c) senise Saksi valla Saksi, Sauna, Priima, Kaarli-Piilu, Uus-Piilu, Lokuta, Vahakulmu ja osa Induniidu külade ning Kaarli, Lokso ja suurema osa Saksi asunduste maa-aladest; d) senise Nõmküla valla Nõmküla ja Karkuse külade ning Saiakopli asunduse maa-aladest; e) senise Ambla valla Kuru, Kitseküla ja Rägavere külade ning Jootma asunduse maa-aladest; f) senise Anija valla Pillapalu asunduse maa-alast.
21. aprillil 1939 valiti Lehtse vallavanemaks August Oll.
1. aprillil 1939 oli vallas 5533 elanikku.
Vald kuulus Riigivolikogu 19. valimisringkonda, kust valiti August Miljan.
Otepää küla
Otepää on küla Valga maakonnas Otepää vallas.
1448
1448. aasta
Sajandid: 14. sajand - 15. sajand - 16. sajand
Aastakümned: 1390. aastad 1400. aastad 1410. aastad 1420. aastad 1430. aastad - 1440. aastad - 1450. aastad 1460. aastad 1470. aastad 1480. aastad 1490. aastad
Paide vald (1939)
Paide vald oli vald Järva maakonnas aastail 1939–1950. pisi|300px|Eesti valdade kaart. Musta kontuuriga vanad vallapiirid, punasega 1939. aastal moodustatud vallad
1939. aasta vallareform
Esimene Paide vallavanem oli Juhan Nurmik, kes valiti 21. aprillil 1939 Järva maavolikogu liikmeks. 1939. aasta detsembris valiti vallavanemaks senine abivallavanem Jaan Krassi 10 poolt- ja 4 vastuhäälega, senine vallavanem Juhan Nurmik võttis oma kandidatuuri tagasi. Abivallavanemateks valiti Peet Joandi ja Otto Niimann.
Külanõukogude moodustamine ja valla likvideerimine
1945 augustis moodustati Paide vallas Paide külanõukogu keskusega Paide linnas, Purdi külanõukogu keskusega Purdi asunduses ja Sargvere külanõukogu keskusega Mäe külas. 1950. aastal Paide vald likvideeriti ja selle alad arvati Paide rajooni koosseisu.
Szczekociny
Szczekociny on linn Poolas Sileesia vojevoodkonnas Zawiercie maakonnas, Szczekociny valla halduskeskus. Szczekociny asub Zawierciest umbes 32 km idakirdes.
Szczekociny sai linnaõigused 1398. aastal. Kolmanda Poola jagamise tulemusel läks Szczekociny 1795. aastal Preisi kuningriigi võimu alla. 1807–1815 oli linn Varssavi hertsogiriigi koosseisus. Neljanda Poola jagamise tagajärjel läks Szczekociny 1815. aastal Venemaaga reaalunioonis olnud Poola Kuningriigi (nn. Kongressi-Poola) koosseisu. 1870. aastal kaotas Szczekociny linnaõigused, kuid sai need 1923. aastal tagasi.
6. juunil 1794 toimus linna lähedal Szczekociny lahing, milles Tadeusz Kościuszko juhitud Poola vägi sai Preisi-Vene vägedelt lüüa.
Sulechów
Sulechów (saksa Züllichau) on linn Poolas Lubuszi vojevoodkonnas Zielona Góra maakonnas, Sulechówi valla halduskeskus. Sulechów asub Zielona Góra kesklinnast umbes 18 km kirdes.
Sulechów sai linnaõigused millalgi aastatel 1312–1319. Kuni 1945. aastani oli linn Saksamaa koosseisus.
5000 meetri jooks
5000 meetri jooks on kergejõustiku ala.
Praegu kehtiva meeste 5000 m jooksu maailmarekordi 12.37,35 püstitas Kenenisa Bekele (Etioopia) Hengelos (Holland) 31. mail 2004.
Naiste praegu kehtiva 5000 m jooksu maailmarekordi 14.06,62 püstitas Letesenbet Gidey (Etioopia) Valencias (Hispaania) 7. oktoobril 2020.
Naised
(1984–1992 oli kavas 3000 m jooks)
(1983-1993 oli kavas 3000 m jooks)
Rupert Grint
Rupert Alexander Lloyd Grint (sündinud 24. augustil 1988 Harlow's Essexi krahvkonnas Inglismaal) on inglise filmi- ja seriaalinäitleja ning teatriprodutsent.
Ta on mänginud alates 2001. aastast Harry Potteri filmides Ronald Weasleyt ning alates 2007. aastast lugenud dublaaži Harry Potteri teemalistele videomängudele. Enne Harry Potteri filme oli ta mänginud ainult koolinäidendites ja kohalikus rahvateatris, kuid pärast Potteri filme sai temast nõutud filmi- ja seriaalinäitleja.
Eesti televaataja tunneb teda ka inglise seriaalist "ABC mõrvad" (2018), kus ta mängib inspektor Crome'i.
Aastatel 2017–2018 mängis ta inglise seriaali "Snatch" 21 jaos Charlie Cavendishi ja aastatel 2019–2021 inglise seriaali "Servant" 20 jaos Julian Pearce'i. 2022. aastast mängib ta Guillermo del Toro õudusseriaalis "Guillermo del Toro's Cabinet of Curiosities".
Isiklikku
Rupert Grintil on üks vend ja kolm õde. Tema elukaaslane on 2011. aastast inglise näitleja Georgia Groome, neil on ühine tütar.
Ta mängib kitarri, talle meeldib igasugune muusika, kuid lemmik on klassikaline rokk. Üks ta lemmikbände on Arctic Monkeys.
Rakke vald (1939)
Rakke vald oli vald Järva maakonnas aastail 1939–1950. Vallamaja asus Rakke külas. pisi|300px|Eesti valdade kaart. Musta kontuuriga on vanad vallapiirid, punasega 1939. aastal moodustatud vallad
1939. aasta vallareform
Vald moodustati 1939. aasta vallareform senisest Rakke vallast – maa-alaga, mis moodustus: a) senise Rakke valla maa-alast, välja arvatud Vägeva aleviku, Selli küla ja Selli asunduse piirkonnad; b) senise Vao valla Kamariku nr. A-42 ja A-23 talude maa-aladest.
1939. aasta detsembris valiti liisuga Rakke vallavanemaks Voldemar Kuusmann, kelle siseminister jättis kinnitamata.
Vald kuulus Riigivolikogu 20. valimisringkonda, kust valiti August Jürima.
Standartenführer
thumb|SS-Standartenführer [[Hermann Fegelein]]
Standartenführer ehk SS-Standartenführer oli sõjaväeline auaste Kolmanda Riigi SS-is, SA-s ja SD-s, mis vastas teiste riikide relvajõududes koloneli auastmele, Wehrmachtis Oberst 'ile.
Standartenführer oli ühe auastme võrra kõrgem Obersturmbannführer 'ist ja ühe astme võrra madalam  Oberführer 'ist.
pisi|150px|SS-Standartenführer 'i kraenurgad 1933–1945
1925. aastal oli Standartenführer 'i nimetus loodud tiitlina. 1928. aastal muutus auaste üheks esimeseks volitatud SA ja SS-i auastmeks ja oli ametlikult antud SA ja SS-i ohvitseridele, kes käsutasid rünnak- ja kaitseüksuseid (Standarten), mis olid rügemendi suurused, umbes 300–500 mehe vahel.
Ants Lauter
Ants Lauter (5. juuli 1894 Veski küla, Velise vald – 30. oktoober 1973 Tallinn) oli eesti näitleja, lavastaja, teatrijuht ja pedagoog.
Lapsepõlv ja koolitee
Ants Lauter sündis Velise vallas Veski külas. Vennad Jüri, Kustas, Mihkel ja õed Anu ning May olid kõik Hansuks ristitud vennast vanemad ning kooli lõpetanud, kui viimane seitsmeaastaselt 1901. aastal alles õpinguid alustas. Esimene kool oli vallakool. Vend Mihkel oli Päärdus kooliõpetajaks ja Ants käis algul seal. Aasta pärast viidi vend üle Velisele, Ants järgnes. Vallakooli aeg lõppes Antsul Valgus, sest vend määrati vahepeal sinna.
Isa Mihkel, vallavanema ametit pidav hoolas mees soovis, et Antsust saaks kantseleiametnik. Haridustee jätkus Järvakandi ministeeriumikoolis. Ants oli siis 11-aastane. Väikest Lauterit huvitasid madrused ja püssid. Lemmikraamatuteks olid Eduard Bornhöhe "Tasuja" ja "Villu võitlused". Esimene etteastumine oli kooliaktusel Krõlovi valmiga "Demjani kalasupp".
Teatrit nägi noor Lauter esmakordselt Raikkülas piduõhtul, kus mängiti Christian Rutoffi "Vastu vett", talle tundus kõik nähtu kirjeldamatult ilusana. 1909. aastal läks Ants haridusteed jätkama Tallinna Gustav Narusbeki Kaubanduskooli. Õppemaks oli kõrge ja isa tegi suuri pingutusi, et Antsu õpingute eest maksta. Tallinnas hakkas ta ka sageli Estonia teatris käima ja viis end kurssi Estonia trupiga.
1911. aastal lõpetas ta kooli ja temast sai kontoriametnik Mayeri vabrikus. Lauteri töökaaslased tegid vabal ajal "teatrit" tolleaegses antvärkide klubis Gewerbeverein. Ka Ants esines vahel seal õhtuti lauldes ja tekste esitades.
1913. aastal tegid Antsu kaks venda proove Jakob Mändmetsa "Nelja päevaga". Neist vanem – Kustas, Saue vallakirjutaja ja näiteringi hing – kutsus ka Antsu kaasa lööma. Lavastus valmis ja seda etendati ka väljaspool Sauet. Ühel külalisetendusel Kohilas sattusid etendust vaatama Karl Jungholz ja Theodor Altermann, kes otsisid just sel hetkel noort inimest, kes neile Estoniasse tööle sobiks. Antsul polnud nende arvates väga vigagi ning nõnda kirjutasid kaks teatrisuurmeest Paul Pinnale ja pakkusid Antsule võimalust tulla senise 48-rublase kontorikuupalga asemel 35-rublase teatrikuupalgaga Estoniasse näitlejaks ja inspitsiendiks. Ants oli kõhklematult nõus. Sellega algas Ants Lauteri teatritee 1913. aastal ehk 19-aastaselt.
Teatritee algusaastad
1913. aasta sügisel avati Estonia uus maja Shakespeare'i "Hamletiga". Ants oli seal Fortinbrasi rollis. Karl Jungholz kutsus Antsu enda juurde koju, et talle lavalist liikumist ja kõnet õpetada. Ants meenutas oma esimest etendust naljatlevalt hirmutundega.
Pärast Fortinbrasi mängis ta terves reas väiksemates osades. Pinna püüdis temast välja lihvida maapoisikohmakust. Talle endale jäi esimesest hooajast kõige paremini meelde Carl Rössleri "Viis frankfurtlast". Esimest korda mängis ta selles koos Erna Villmeriga. Samuti sai nooruk seal esimest korda lilli ja oli sellest ehmunud ja meelitatud.
Paraná jõgi
thumb|Paraná jõgi ja valgala kaardil Paraná [paran'aa] on Lõuna-Ameerika suuruselt teine jõgi Amazonase järel. Ta algab Brasiilias Paranaíba ja Rio Grande jõe ühinemisel, voolab lõunasse läbi Brasiilia ja Argentina ning Paraguay piirijõena ja suubub Buenos Airese lähedal La Plata lahte. Tema nimi tähendab tupi keeles 'meretaoline'.
Standartenführer
1933. aastal, kui Adolf Hitler pääses Saksamaal võimule, oli Standartenführer kõrgeim vanemohvitseri auaste, madalam kui Oberführer, mida peeti esimeseks kindrali auastmeks SS-is ja SA-s. 1936. aastal loodud SS-Verfügungstruppe ' s oli Standartenführer 'i auaste Wehrmachti Oberst 'iga samaväärne.
Ants Lauter
Sõja-aegne teatritegevus
1915. aasta algul Ants mobiliseeriti. Rindel sai Lauter aga gaasimürgituse ning pärast paranemist viidi ta üle tagavarapolku Novgorodi. Polgul oli oma teater, mis andis 2–3 korda nädalas etendusi. Ants tegi seal kaasa kuni teenistusest vabanemiseni 1917. sügiseni. Sealt edasi sai temast Novgorodi Linnateatri näitleja, kus ta oli 1918. aasta augustini. Venemaal olles õppis ta palju ja omandas teistsugust näitlemisviisi kui Estonias. Tal olid kolleegideks suured eeskujud, Venemaa tippnäitlejad. Tuli mängida väheste proovidega palju ja laiahaardeliselt.
Standartenführer
Standartenführer 'i embleem koosnes ühest tammelehest, mis asetses mõlemal pagunil. Standartenführer oli esimene SS-i ja SA auaste, mis demonstreeris auastme embleemi mõlemal pagunil ilma üksuse embleemita. Waffen-SS-i Standartenführer 'id kandsid lisaks tammelehega kraeembleemile ka Saksa oobersti õlakuid.
Eestlastest on selle auastme saanud näiteks Alfons Rebane.
Paraná jõgi
Paraná pikkus on 2570 km, ent Paranaíba jõe lähtest lugedes 3998 km, valgla suurus 2 879 871 km², vooluhulk 17 500 m³/s. Suurimad lisajõed on Iguaçu ja Paraguay jõgi.
Paraguay ja Brasiilia piiril asub jõel Itaipú hüdroelektrijaam, mis avati 1984. Varem oli selles kohas Saltos del Guaira linna lähedal Sete Quedase juga, kus jõgi langes seitsmeosalise kaskaadina. Pärast Itaipú tammi rajamist Ciudad del Este ja Foz do Iguaçu kaksiklinna lähedale jäi kaskaad veehoidla alla. Selle veehoidla keskjoont mööda kulgeb Brasiilia ja Paraguay piir.
Tammist pisut allpool suubub Paranásse Iguaçu. Selles kohas asub Paraguay, Argentina ja Brasiilia kolmikpunkt. Pärast Encarnaciòni ja Posadase kaksiklinna läbimist pöördub jõgi läände ja voolab kuni Paraguay jõe suudmeni. Selles kohas asub Paraguay kõige madalam punkt. Seal pöördub jõgi lõunasse ja voolab Rosariost allpool kagusse, kuni suubub La Plata lahte, moodustades 60 km pikkuse delta. Samasse lahte suubub ka Uruguay jõgi, mida vahel nimetatakse Paraná lisajõeks.
Minevikus oli Paraná kogu oma pikkuses laevatatav. Tänapäeval ei ole see ehitatud hüdroelektrijaamade ja tammide tõttu enam võimalik. Seda kompenseerib toodetav hüdroenergia: nii on Paraguay saanud maailma suurimaks hüdroenergia eksportijaks.
Ants Lauter
Eestis tagasi
Kümne hooaja kestel, 1918. aasta sügisest 1928. aasta sügiseni valmis Lauteril sadakond rolli, enamasti peaosad. Naasnud Venemaalt, hakkas ta ka kohe lavastama. Ta oli algaja, kuid sellegipoolest lavastas meeletu tempoga – kümne aasta vältel ligi 80 tükki. See oli rohkem kui pool repertuaarist. Ta mängis kaasa Vene Draamateatri etendustes, lavastas Pärnu Endlas ja Draamastuudio Teatris, tõlkis näidendeid. Aru saanud, et võimed jäävad tehniliste vajakajäämiste taha pidama, hakkas Ants võtma hääleseade tunde, tegi sporti, võimles, käis liikumistundides. Häält ta tagasi siiski ei saanud, kuid omandas oskuse rikutud häält kasutada.
1920 ja 1923 külastas Lauter Lääne-Euroopa teatrilinnu – Berliini, Viini, Prahat ja Leipzigit ning kogus sealt innukalt tähelepanekuid ja oskusi. Proovis seejärel ka eesti teatris moodsat välismaal nähtud mängulaadi rakendada. Ekspressionistlike katsetuste kõrgpunktiks oli 1924. aastal lavastatud Ernst Tolleri "Masinahävitajad", mille kriitikud esile tõid kui leidlikku, huvitavat, senist taset ületavat saavutust lavastajatöö kallal.
1923. aasta sügisel lavastas Karl Jungholz "Hamleti" ja seekord mängis Ants Lauter selles nimiosa – Hamletit. Fortinbrasist oli saanud Hamlet. Teatrisse tööle astumisest oli möödunud 10 aastat. Selja taga oli tublisti üle 100 rolli.
1925. aastal, pärast Karl Jungholzi surma, sai Lauterist viimase järglane – Estonia draamatrupi juht.
Lavakunstnikuks kujunemise juurde mahtusid ka mõttevahetused Konstantin Stanislavski teemadel Erna Villmeriga. 1928. aasta sügisel sõitis Lauter koos Erna Villmeri, Liina Reimani ja Betti Kuuskemaaga Moskvasse Kunstiteatri 30. aastapäeva üritustele. Seal kohtus ta esmakordselt Stanislavskiga. ♙
Lavaliselt täiskasvanuks saamine
1930ndail oli üle poolte näidendeist Lauteri lavastada. Temast sai ka õppejõud Eesti Teatrikoolis. Suur osa Lauteri erialases arengus oli õppereisidel. Ta külastas 1928. ja 1937. aastal Saksamaad, 1934. aastal Nõukogude Liitu, 1929. aastal Poolat, 1937. aastal Rootsit, Norrat, Taanit ja Inglismaad. Peaaegu terve hooaja – 1928/29 – viibis ta Berliinis, kus nägi väga täpset ja süstematiseeritud, lausa matemaatilise täpsusega teatrit. Lauter pidas parimaks välismaa teatriks Poola teatrit, kuna ütles, et poola näitlejad omavad slaavi tõugu teatriverd ja täiendavad seda prantslastelt laenatud peene maitse ja vormiga.
Välismaareisidelt naasnud, oli Lauteri stiil välises kokkuhoidlikum, täpsem ja näidendi mõttele rohkem avarust andev. 1937. aastal jõudis Eesti teatrisse ingliskeelne väljaanne Stanislavski raamatust "Näitleja töö iseendaga". Lauter tõlkis õhinaga olulisima ja viis selle kohe oma näitlejatele lugeda.
Näitlejana mängis Lauter 1930. aastail kõige mitmekesisemaid osi, talupoegadest ärimeesteni, advokaate, sõjamehi, arste – rumalaid, arukaid, õilsaid, alatuid, noori, vanu.
1939. aastal polnud Lauter enam draamatrupi juht. Ka lavastajatöö koormus oli muutunud üle jõu käivaks ning ta jätkas näitlejana. Hooajal 1940/1941 ei lavastanud ta ühtki lavastust. 1941. aastal mobiliseeriti Ants Lauter ja viidi Ivdeli sovhoosi. Seal pidi ta tegema kõikvõimalikke põllutöid. Paul Pinnal, kes oli samuti mobiliseeritud, olid peas keerlemas aga teatrimõtted ning mõne aja pärast kutsutigi ta Nõukogude Eesti valitsuse poolt Tšeljabinskisse Eesti Kunstiansambleid organiseerima. Trupiga käidi esinemas sõjarühmadele ja laskurdiviisidele.
Ajapikku liikus rinne aina rohkem ja rohkem läände ning mõne aja pärast oligi draamatrupp oma esinemistega juba Narvas ja Võrus. Jõuti tagasi Eestisse, kus leiti eest Estonia kahjustatud teatrimaja. Lauter oli üks eestvedajatest, kes teatrit taas üles ehitama hakkasid. Loometöö jätkus samal ajal aga teistes ruumides. Lauter asus kohe lavastama. Väljapaistvamad neist: Anton Tšehhovi "Kolm õde" ja August Jakobsoni "Kaks leeri".
1947. aastal sai Ants Lauter kui instituudi lavakunsti kateedri õppejõud professori nimetuse. 1947. ja 1948. aastal pälvis Lauter Nõukogude Eesti preemia. 1948. aasta suvel anti Lauterile NSV Liidu rahvakunstniku nimetus. 1949. aasta kevadel liideti Estonia draamatrupp Tallinna Riikliku Draamateatri omaga, mille peanäitejuhiks sai Ants Lauter. Ühel traagilisel koosolekul pidi ta aga selle ameti maha panema ning temast sai 1951. aastal Vanemuise näitleja ja lavastaja. Vanemuises töötas ta koos Epp Kaidu, Aleksander Poljakovi ja Kaarel Irdiga. 1952. aastal pälvis Ants Lauter Stalini preemia ja 1956. aastal Lenini ordeni. 1958. aasta suvel sai Ants Lauter Estonia teatri direktoriks ja 1959. aastal jäi pensionile. Aastatel 1960–1962 töötas Lauter veel Estonia teatri kunstilise konsultandina. Ka elu lõpuaastatel tegutses ta kindla päevaplaani järgi ning arvas sinna valudest ja nõrkusest hoolimata isegi suplemise. Lauter suri 79-aastaselt 30. oktoobril 1973 Tallinnas.
Eesti Teatriliit annab 1975. aastast välja temanimelist noore näitleja ja noore lavastaja preemiat.
Ants Lauterist on ilmunud tema mälestuste ja artiklite kogumikud "Käidud teedelt" (I 1979, II 1982).
Temast on film "Mõistus, tahe, töö ja Lauter" (1963, ETF).
Erna Villmer Ants Lauterist
"Pärast Venemaalt tulekut (1918. aastal) oli Ants tavaline provintslik edev ja täispuhutud asjaarmastaja, nagu neid oli küllalt noorte näitlejate hulgas. Pikapeale muutus Lauteri mäng loomulikumaks ja tasasemaks. Ta arenes oma töö, aastate ja elu mõjul.
Lauter lõi oma kujud spontaanselt. Nagu välgu sähvatusel leidis ta proovil oma kuju. Meie kõik imetlesime sellist kiiret protsessi. Lauter raputas otsekui varrukast oma karakterosi. Ta liikus sealjuures välistel karakterjoontel ja oli selles võrratu. See looming ei jäänud ainult välistesse joontesse – elustav veri voolas muidugi ande-südamest, närvitsentrumist. Kui ütelda piltlikult – Lauter oli veepealne aurik, mina allveelaev.
Partnerina oli Lauter mulle seda, mis instrumentaalkunstnikule hea mänguriist. Kui partner reageerib õiges suunas, kui tema elamuste ja mõtete helid vastavad sinu helidele, on kerge luua. Iga mu sõna või tunne-mõte leidis õige vastukaja.
Lauter oli lavastajana kõigepealt täpne, lausa matemaatiline. Lava oli tema režiiraamatus nagu malelaud, mille ruutudes liikusid malendid. Kui mõnel neist oli võõrastus sellise viisi vastu ja hakkas liikuma oma tahtmist mööda, siis oli Lauter painduv küllalt, et nõustuda, kui selline muutus oli põhjendatud, esile kutsutud näitleja inspiratsioonist. Kuid ta märkis selle muutuse kohe oma režiiraamatusse, et juba järgmisel proovil seda vajaduse korral meelde tuletada".
Ants Lauteri mõtteid
"Päev, millal inimene midagi uut ei õpi, on kaotatud päev. Väljendugu see uus teadmiste, oskuste või lihtsalt uute muljete juurdesaamise näol."
"Näitleja peab looma elust. Järelikult peab ta eluga kokku puutuma. Elu ei lakka hetkekski. Ka näitleja loomingulised tähelepanekud peavad kestma vahet pidamata. Igal hetkel, kus ta silmad ja kõrvad on lahti. Igal hetkel peab ta olema erk ja tähelepanelik. Nii ümbruse kui ka iseenda suhtes. Ainult sel teel saab ta lavalgi anda täisverelisi inimesi: kõige mustemaski südames oma päikesetera ja kõige õilsamaski hinges oma terakese musta."
"Meisterlikkus nõuab meistrilt pingelist ja vahetpidamatut tööd enda kallal. Algul selleks et üldse meistriks saada, pärast – et meistriks jääda. Anne üksi ei tee veel meistriks. Lihvimata teemant pole veel briljant. Kuid tehtud briljandiks, ta jääbki selleks. Anne aga nõuab pidevat hoolt ja arendamist. Muidu ta roostub ja muutub muuseumlikuks väärtuseks."
Estonias
1913
1914
1915
1918
Lavastused
1919
1920
1921
1922
1923
1924
1925
1926
Endlas
1926
1927
Aragog
Aragog on J. K. Rowlingu romaanisarjas "Harry Potter" hiidämblik, kelle kasvatas üles Rubeus Hagrid. Hagrid pidi ta vabaks laskma, kuna ta visati koolis välja süüdistatune kallaletungides mida ta ei teinud. Aragog elas Keelatud metsas. Tal oli palju tütreid/poegi. Ta suri kui Harry käis kuuendas klassis.
Ants Lauter
Endlas
Lavastused
Aragog
Rubeus Hagrid Magiczne stworzenia z cyklu Harry Potter Рубеус Хагрид
Ants Lauter
Osa Draamastuudio Teatris
1926
Lavastused Draamastuudio Teatris
1926 1927
Osa ja lavastus Tallinna Töölisteatris
1926 1927
Jätkus töö Estonias
1927
Lavastused:
1928
Lavastused
Vabaõhuetendus (Draamastuudio Teatriga):
1929
Lavastused 1930
1931
1932
1933
1934
1935
1936
1937
1938
1939
1940
1941
1944
Lavastus
1945
1946
1947
1948
1949
1950
1951
1952
1953
1954
1955
1956
1957
1958
1959
1963
1964
1966
Mälestuse jäädvustamine
13. veebruaril 1976 nimetati osa Imanta tänavast Lenini puiestee ja Kingissepa tänava vahel Ants Lauteri tänavaks.
Isiklikku
Oli abielus 1917–1925 Maria Merjanskajaga (kelle isa oli näitleja Nil Merjanski), 1928–1949 Erna Villmeriga ja 1949. aastast Heli Viisimaaga.
21. mai
21. mai on Gregoriuse kalendri 141. (liigaastal 142.) päev. Juliuse kalendri järgi 8. mai (1901–2099).
Särevere vald
Särevere vald oli vald Järva maakonnas aastaill 1939–1950. pisi|300px|Eesti valdade kaart. Musta kontuuriga vanad vallapiirid, punasega 1939. aastal moodustatud vallad
1939. aasta vallareform
Vald moodustati 1939. aasta vallareformiga senise Särevere valla maa-alast; senise Alliku valla maa-alast; senise Kirna valla maa-alast, välja arvatud Saare küla, Siugumetsa, Laiaru, Alliku, Reopalu, Reopalu A, Reopalu A-1, Metstalu, A-87, A-88, Pärna, Uuesauna, Mäe, Reinu, Männaru, Kaeramäe-Hans ja Kaeramäe-Rein talude, Kolu metskonna Tiiri metsandiku kvartaalide nr. 10–12 ning nende piirkonnas asuvate lahus-heinamaatükkide maa-alad.
1. aprillil 1939 oli vallas 5419 elanikku.
Külanõukogude moodustamine ja valla likvideerimine
1945 augustis moodustati Särevere vallas 5 külanõukogu: Kirna külanõukogu keskusega Kirna asunduses, Kolu külanõukogu keskusega Kolu asunduses, Laupa külanõukogu keskusega Laupa asunduses, Oisu külanõukogu keskusega Väljaotsa külas ja Türi külanõukogu keskusega Türi linnas. 1950. aastal Särevere vald likvideeriti ja selle alad arvati Türi rajooni koosseisu.
Kirss (perekonnanimi)
2020. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Kirss 512 inimesel: 198 mehel ja 231 naisel. Perekonnanimede levikult oli Kirss meeste puhul 300. ja naiste puhul 270. kohal. Levinuim oli see Hiiu maakonnas, kus sellenimelisi oli maakonna 10 000 elaniku kohta 16,92.
7. sajand
7. sajand ehk VII sajand pKr ehk m.a.j. on kristliku ajaarvamise seitsmes sajand, mis algas 1. jaanuaril 601 ja lõppes 31. detsembril 700. 300px|thumb|right|Araablaste kalifaadi laienemine: {{legend|#a1584e|[[Muḩammad (622–632)}} {{legend|#ef9070|Neli esimest kaliifi (Rashidun, 632–661)}} {{legend|#fad07d|Umaijaadid (661–750)}}]]
Kümnendid ja aastad
600. aastad: 601, 602, 603, 604, 605, 606, 607, 608, 609
610. aastad: 610, 611, 612, 613, 614, 615, 616, 617, 618, 619
620. aastad: 620, 621, 622, 623, 624, 625, 626, 627, 628, 629
630. aastad: 630, 631, 632, 633, 634, 635, 636, 637, 638, 639
640. aastad: 640, 641, 642, 643, 644, 645, 646, 647, 648, 649
650. aastad: 650, 651, 652, 653, 654, 655, 656, 657, 658, 659
670. aastad: 670, 671, 672, 673, 674, 675, 676, 677, 678, 679
680. aastad: 680, 681, 682, 683, 684, 685, 686, 687, 688, 689
690. aastad: 690, 691, 692, 693, 694, 695, 696, 697, 698, 699
700
Svalbardi lennujaam
Svalbardi lennujaama hakati ehitama 1973 ja avati ametlikult 2. septembril 1975.
Suurim tegev lennufirma Svalbardi lennujaamas on SAS, mis lendab iga päev Tromsøsse ja sealt edasi Oslosse ning kaks korda nädalas korraldab ka otselende Oslosse. Aastal 2008 oli lennujaamal 138 934 reisijat ning aastal 2014 juba 154 261 reisijat.
Kose Kirilind
pisi|300px|Kose naisrühm Kirilind 2008. aasta [[Europeadel Šveitsis]] Kose naisrühm Kirilind ehk Kose Kirilind on rahvatantsurühm Kose alevikus Harju maakonnas. Rühm alustas tegevust 1971. aastal.
Naisrühma praegune juht on Kadri Tiis. Kantakse Karja kihelkonna rahvarõivaid.
Ajalugu
pisi|120px|Kirilind on [[lepatriinu rahvapärane nimetus]] Miralda Saluste kutsus tollase Kose naistahvatantsurühma kokku 1971. aasta sügisel. Esimeseks avalikuks esinemiseks sai väljaastumine järgmise aasta Kose jaanitulel. Naisrühma ridades oli esimesel hooajal 11 liiget.
Hooajal 1972/73 lisandus juhendana Olga Sepp, kes aasta hiljem rühma juhendamise juba ainult enda kätte võttis.
1970ndatel oli üldtantsupidude kõrval olulisemaks esinemiseks osavõtt 1975. aasta suvel Riias peetud tantsu- ja laulufestivalist koos Saku, ELVI (Tartu) ja Tallinna Pioneeride Palee naisrühmadega.
1980. aastal võttis Kose naisrühm osa Tallinnas peetud Moskva olümpiamängude purjeregati avatseremooniast. 1982. ja 1983. aasta suvel toimusid Harju rajooni laulu- ja tantsupeod Kosel, kust samuti osa võeti. 1984. aastal jõuti esinema ka telesaatesse "Taidlusrõõm". 1993. aastal esineti Läänemere mängude avamisel.
1994/95 hooajal asus rühma juhendama Elo Kruusement.
1997. aastal lisandus juhendajana Lea Danilova, kes jätkas järgneval hooajal juba iseseisvalt. Danilova juhendamise all kasvas tugevalt ka osavõetavate ürituste arv ning alates 2000. aastast on saavutatud ka silmapaistvaid tulemusi erinevatel võistutantsimistel. 2000. aastal osales Kirilind ka Soome-Eesti ühistantsupeol.
2011–2017 oli juhendajaks Anneli Veinberg. Alates 2017. aastast on juhendajaks Kadri Tiis.
Nimed
Algselt kanti nime Kose Keskkooli rahvatantsurühm. Veel 1970. aastatel vahetus see Kose Kultuurimaja naisrühmaks. 1998–1999 võeti nimetuseks Kose naisrühm Kirilind ehk lihtsamalt Kose Kirilind.
Enn Pant
Enn Pant (sündinud 26. juunil 1965 ) on eesti ettevõtja.
Keeri järv
Keeri järv (Keeri-Ulila järv, Ulila järv, Härjanurme järv või Võsivere järv) on järv Tartumaal Elva vallas, Ulilast 4 km lõunakagu pool ning kuulub Keeri-Karijärve looduskaitseala koosseisu.
Enn Pant
Haridus
Ta lõpetas 1983 Friedrich Reinhold Kreutzwaldi nimelise Võru 1. Keskkooli ja 1990 Tartu Riikliku Ülikooli majandusteaduskonna rahanduse ja krediidi erialal.
Keeri järv
Keeri järv on 125,8 ha suur, suurim sügavus 4,5 m ja keskmine 3 m. Järv asub Elva orundis merepinnast 32,5 m kõrgusel.
Enn Pant
Karjäär
Aastail 1993–1996 oli Enn Pant Rahandusministeeriumi kantsler. Riigi esindajana oli ta aastail 1993–1996 riigiaktsiaseltsi Eesti Merelaevandus nõukogu esimees. Detsembris 1996 asus ta uuele töökohale – ASi Hansatee (Tallinki) juhatuse esimeheks. Järgmisel aastal ostis seni rendilaevu kasutanud laevakompanii esimese oma laeva, mis sai nimeks Fantaasia.
Kose Kirilind
Statistikat
Kui Kose Kirilind tähistas 25. novembril 2006 oma 35. sünnipäeva, oli rühma ridades tantsinud kokku 96 Kose valla ja selle lähiümbruskonna naist. 2011. aastal, kui rühmal täitus 40 aastat, oli see arv jõudnud 102-ni. Kõige pikema staažiga tantsijannal täitus rühmas tantsimisest 32 aastat.
Villem Reiman
pisi|Villem Reiman Villem Reiman (ka Willem Kreimann; 9. märts (vana kalendri järgi 25. veebruar) 1861 Tipu küla, Suure-Kõpu vald, Viljandimaa – 25. mai (12. mai) 1917 Kolga-Jaanis) oli eesti vaimulik (kirikuõpetaja) ja eesti rahvusliku liikumise üks olulisemaid juhte 19. sajandi lõpus ja 20. sajandi alguses.
Enn Pant
Karjäär
Eesti suurimaks laevaettevõtteks saanud Hansatee sai 2001. aastal tagasi oma algse kaubamärgi Tallink ning Enn Pant jätkas tööd ASi Tallink Grupp juhatuse esimehena. Aasta varem oli laevakompanii tellinud esimese uue reisilaeva, mis valmis Rauma laevatehases 2002. aastal ja sai nimeks Romantika. See oli kõigi aegade esimene Eesti reederi jaoks ehitatud reisilaev. Romantikale järgnes aastail 2004-2022 seeria uusi reisilaevu.
Keeri järv
Järv jaguneb kaheks eraldatud osaks: Keeri ehk Suur- ja Härjanurme ehk Väikejärveks. Suurjärvest voolab läbi Elva jõgi.
Enn Pant
Karjäär
2006. aastal ostis Tallink Soome kaubamärgi ja laevakompanii Silja Line ning muutus Läänemere põhjaosa suurimaks laevakompaniiks. Alates 2015. aastast on Enn Pant ASi Tallink Grupp nõukogu esimees.
Keeri järv
Taimestik on väga liigirikas: leidub üle 30 liigi makrofüüte. Kaldataimena domineerib järvkaisel, kohati leidub palju pilliroogu, vähem kasvab ahtalehist hundinuia, tarnu ja konnaosja.
Enn Pant
Tunnustus
2. veebruaril 2007 valisid Poola transpordiajakirja Baltic Transport Journal lugejad ASi Tallink Grupp juhatuse esimehe Enn Pandi aasta inimeseks merenduses. Ta sai tiitli Tallinki kasvamise tõttu "Läänemere kuningaks".
Villem Reiman
Elulugu
Villem Reiman sündis Pauna ehk Paunhada renditaluniku religioosses perekonnas ning õppis Viljandi Poeglaste Elementaarkoolis ja seejärel Viljandi kreiskoolis aastatel 1872–1877. 1878–1882 omandas ta haridust Pärnu gümnaasiumis ning seejärel astus Tartu Ülikooli usuteaduskonda.
Kose Kirilind
Statistikat
pisi|Kose Kirilind 2007. aasta Europeadel Taanis
Enn Pant
Isiklikku
Enn Pant on sündinud Võrus ning lõpetanud Võru 1. keskkooli. Võrust suundus Pant 1990. aastal edasi õppima Tartu Ülikooli. Pant õppis Tartus rahanduse ja krediidi eriala. Enda sõnul oli tal enne ülikooli suundumist olnud hoopis kindel plaan minna juurat õppima (Pühapäevaleht, 15. detsember 1996).
Keeri järv
Kalastik on liigirikas ning sõltuvuses Elva ja Emajõe kaudu sisse rändavatest varudest. Peamised kalaliigid on latikas, särg; veidi vähem leidub ahvenat, hauge, nurgu, roosärge.
Enn Pant
Isiklikku
Pant töötas 1989-1992 Hoiupangas Lenini rajooni osakonna juhatajana, 1992-1993 Balti Ühispangas, 1993-1996 Rahandusministeeriumi kantslerina.
Keeri järv
2. märtsil 2016 püüti järvest teadaolevalt suurim harrastuspüügivahendiga püütud haug Eestis. Kala kaalus väidetavalt 22,7 kilogrammi.
Enn Pant
Isiklikku
Kantsleri rolli kohta kirjutati 1996. aasta 16. detsembri Äripäeva arvamusartiklis, et „..kindel on üks: ajal, mil Eestis pidevalt valitsused ja rahandusministrid vahetusid, tuli Pant hiilgavalt toime ministeeriumi kantsleri stabiliseeriva rolliga.“
Villem Reiman
Elulugu
1883. aastal oli Reiman üks Eesti Üliõpilaste Seltsi asutajaliikmeid, ta osales ka seltsi sinimustvalge lipu sissepühitsemisel 1884. aasta 4. juunil Otepää kirikus. 1886. aastal sai temast EÜS-i esimees.
Kose Kirilind
Esinemised
pisi|Kose Kirilind 2014. aastal Oma üle 40-aastase tegutsemise jooksul on pääsetud kõigile vabariiklikele tantsupidudele. 2000. aastal osaleti Helsingis toimunud Eesti-Soome ühistantsupeol. Alates 2001. aastast (Hispaanias Zamora linnas) on osa võetud Euroopa suurimast rahvatantsu- ja muusikafestivalist Europeadest. Hiljem veel: 2003 (Sardiinia saarel Nuoro linnas), 2004 (naabrite lätlaste juures Riias), 2005 (Prantsusmaal Quimperis), 2007 (Taanis Horsensis), 2008 (Šveitsis Martigny linnas), 2011 (Eestis Tartus), 2015 (Rootsis Helsingborgis) ja 2017 (Soomes Turus). Ka osaleti 2011. ja 2016. aastatel Eesti Naiste Tantsupeol Jõgeval, talvel 2012. ja 2013. aastal võeti osa talvisest tantsupeost Viljandis, hiljem on osaletud talvistel tantsupidudel Tallinnas. Loomulikult on osaletud igal Harjumaa laulu- ja tantsupeol ning kohalikel valla üritustel.
Keeri järv
Seni teadaolev Eesti rekordhaug kaaluga 19,9 kilogrammi püüti enne II maailmasõda samuti Keeri järvest.
Enn Pant
Isiklikku
1996. aasta juunis vedas Pant koos Toivo Ninnase ja Ain Hanschmidtiga möödunud sajandi suurimat erastamistehingut Eestis, mille tulemusel omastas toonase Eesti Merelaevanduse aktsiatest enamuse (70%)  triole kuuluv AS ESCO Holding.
Villem Reiman
Elulugu
1887. aastal lõpetas Reiman Tartu Ülikooli usuteaduste kandidaadina ning asus 1889. aastal tööle Kolga-Jaani vaimulikuna, esialgu pastori asetäitja, alates 1890. aasta lõpust Kolga-Jaani Johannese koguduse pastorina. Tema ametissenimetamise vastu olid kohalikud Kolga-Jaani kihelkonna mõisnikud, sest Reiman oli varem juba korduvalt näidanud oma kompromissitut rahvuslikkust ning vastuseisu nii venestamisele kui ka baltisaksa ülemvõimule Baltikumis. Samas oli ta kirikuõpetajale kohaselt igasuguse vägivalla vastane ja uskus, et eestlaste positsiooni parandamine peab toimuma rahumeelsel teel. Oma põhimõtetele jäi ta truuks kuni elu lõpuni.
Dunckerstraße
Dunkerstraße on tänav Berliinis Prenzlauer Bergi linnaosas.
Tänav on nime saanud kommunaalpoliitiku Hermann Carl Rudolf Dunckeri järgi.
Enn Pant
Isiklikku
Hansatee areng sai sisse uue tuule 1996. aasta sügisel, kui aktsiaseltsi juhatuse esimeheks sai senine Eesti Rahandusministeeriumi kantsler Enn Pant. Koos erinevate spetsialistidega toonasest Rahandusministeeriumist ja muudest organisatsioonidest, asuti taastama laevandusettevõtte rahalist stabiilsust ja juba esimese tegevusaasta jooksul õnnestus uuel meeskonnal saavutada korralik kasum. Ettevõte reorganiseeriti täielikult, mis tõi kaasa muudatusi nii töötajatele kui ka omanikele. Ettevõte re-kapitaliseeriti uute investorite abil ja ettevõtte uuest juhtkonnast sai teiste investorite kõrval ettevõtte suuromanik. 1997. aasta sügisel asutatakse ettevõte AS Hansaliin, mis hakkab tegelema kaubaveoga Paldiski ja Kapellskäri vahel.
Brad Renfro
thumb|right|Brad Renfro Bradley Barron Renfro (tuntud laiemalt kui Brad Renfro; 25. juuli 1982 Knoxville, Tennessee – 15. jaanuar 2008 Los Angeles) oli Ameerika Ühendriikide filminäitleja.
Elulugu
Bradley Barron Renfro sündis tehasetöölise Mark Renfro ja tema abikaasa Angela pojana. Peamiselt kasvatas teda isapoolne vanaema Joanne.
Kümneaastasena avastas Bradi tuntud režissööri ja produtsendi Joel Schumacheri tollane personaliagent Mali Finn. Vaatamata sellele, et poisil oli selja taga ainult üks osatäitmine narkovastase programmi DARE rahastatud koolinäidendis, märkas Finn tema annet ja juba 11-aastaselt sai Brad Renfro oma esimese peaosa Schumacheri filmis "Klient" (1994).
Neliteist aastat kestnud näitlejakarjääri vältel mängis Renfro kokku 26 filmis ja telesarjas. Tema tuntumateks osatäitmisteks võib pidada Huckleberry Finni filmis "Tom ja Huck" (1995), noort Michael Sullivani filmis "Noored kuked" (1996), Todd Bowdenit Stephen Kingi jutustusel põhinevas filmis "Andekas õpilane" (1998) ja Marty Pucciot' tõsielulistel sündmustel põhineval filmis "Bully" (2001), mille juures Renfro oli ise ka kaasprodutsent.
Juba lapsest peale kahjustasid Renfro mainet ja karjääri üha süvenev narkosõltuvus ja kuritegelikud kalduvused. 1990. aastatel pidas politsei ta vähemalt kolmel korral kinni seoses narkootikumide omamisega. Viimati vahistati ta narkooperatsiooni käigus 2005. aastal Los Angeleses ja mõisteti kolmeks aastaks tingimisi vangi, kohustusega osaleda narkorehabilitatsiooni programmis. Samuti oli teda korduvalt karistatud joobes ja juhiloata sõidukijuhtimise eest ning korra ka katse eest Floridas jahti ärandada.
Enn Pant
Isiklikku
1996. aasta 29. novembri Eesti Ekspressi artiklis „Soome lahe uus valitseja“ kirjutavad ajakirjanikud Sulev Vedler ja Mihkel Kärmas Enn Pandist: „..Pant pakatab energiast. Temast õhkub harukordset innukust nagu häädel jooksjatel enne otsustavat starti.“
Brad Renfro
Elulugu
15. jaanuaril 2008 leiti 25-aastane näitleja oma Los Angelese korterist surnuna. Surmapõhjuse avalikustas koroner 8. veebruaril – tema lahkamisaruande kohaselt põhjustas näitleja surma heroiini ja morfiini üledoos.
Enn Pant
Isiklikku
Äripäevale 1997. a juunis antud intervjuus nimetab Pant enda „suurimaks saavutuseks laevandusäris AS-i Hansatee muutmist lühikese ajaga kasumlikuks ettevõtteks.“
Brad Renfro
Elulugu
20. jaanuaril 2008 toimus North Knoxville'is Tennessee osariigis Brad Renfro hüvastijätutseremoonia ja 21. jaanuaril maeti ta Blaine'i Red House'i kalmistule.
Enn Pant
Isiklikku
1998. aastaks on Hansatee Groupist saanud üks Läänemere põhja piirkonna suurematest laevafirmadest. 1997. aasta 11. oktoobri Postimehe artikkel pealkirjaga „Hansateest on saanud Eesti suurim laevakompanii“ jagab Enn Pant mõtteid Hansatee Grupi börsiplaanide ja ka Leedu Merelaevanduse erastamises osalemise plaanide kohta. Rootsi ärileht nimetab Hansateed ühes oma toonases artiklis „Balti tiigriks“ (the Baltic Tiger).
Brad Renfro
Elulugu
Brad Renfrost jäi maha poeg Yamato Renfro, kes elab koos emaga Jaapanis ja kelle olemasolust teavitati avalikkust alles näitleja matusepäeval.
Enn Pant
Isiklikku
1997. aasta sügisel ostis Pandi juhitud Hansatee Eesti seni kalleima ja suurima reisilaev Fantaasia, mis oli ka esimene Eestis ümberehitatud reisilaev ning suurim Eesti kapitalil põhinenud laev. 23. veebruaril, 1998.a teeb 31 miljoni dollari eest ostetud Fantaasia esimese reisi.
1997. aasta 31.detsembri Postimehe majanduse leheküljelt võib lugeda Marko Liibaki toonast artiklit „Aasta tegija – Hansatee: Inetust pardipojast on saanud kõrge lennuga luik,“ kus lehele antud intervjuus räägib Pant juba tol ajal ambitsioonist „areneda üheks Euroopa suurimaks laevafirmaks.“
1999. aasta 8. oktoobri Äripäev toob „Kümnendi edukamad“ artiklis ära Enn Pandi Hansatee Grupi kasumisse pööramise kui ühe Äripäeva ajakirjanike arvates õnnestunuma ettevõtmise 1990ndatel.
2001. aasta ajakirja Director aprill/mai numbris portreteerisid Panti „Juhi portree“ artiklis Hanno Tomberg ja Janek Mäggi, kirjutades „Hansatee Grupi juhatuse esimees Enn Pant on nelja aastaga üles ehitanud Läänemere ühe edukama laevafirma ja tõusnud Eesti suuremate tööandjate hulka.“ 2001. aasta lõpupäevil sai Hansatee Grupist täna tuntud AS Tallink Grupp.
2002. aasta kevadel alustas Tallinna ja Helsingi vahel opereerimist Enn Pandi juhtimisel Hansatee Grupi poolt tellitud Soomes Aker Finnyards laevatehases Raumas ehitatud uhiuus laev Romantika. Laev oli tollal üheksa aasta jooksul esimene Läänemerel opereerimist alustanud uusehitis ning Eesti suurim laev.
2002. aasta 25. aprilli Eesti Ekspressis portreteeris tollal 36-aastast Enn Panti ajakirjanik Sulev Vedler artiklis „Läänemere valitseja“ ning ajaleht hindas Enn Pandi toonaseks varanduseks ca 600 miljonit Eesti krooni.
2004. aasta 22. jaanuari SL Õhtuleht nimetab Enn Pandi „Eesti rikkaimaks meheks“ ning 2004. aasta 22. aprilli Eesti Ekspressi artiklis 150 Eesti miljonäri oli edetabeli tipus Enn Pant.
2005. aastal ostis Pant enampakkumisel 13 hektari suuruse ärimaa Tallinnas Lasnamäel 52,6 miljoni krooni eest, kuhu aastaid hiljem kerkis tänane Tallink Tennisekeskus.
2005. aasta lõpus algas Tallinki aktsiate avalik pakkumine, mis päädis ettevõtte aktsiate noteerimisega Nasdaq Tallinna börsil ning 16 000 Eesti elaniku Tallinki aktsionäriks saamisega ning 2005. aasta 5. detsembri Äripäev nimetas Tallinki aktsiate avaliku pakkumise juhtkirjas „aasta ärisündmuseks.“
2006. aastal ostis Tallink Enn Pandi juhtimisel Soome laevafirma Silja Line ning tõusis selle tehinguga Läänemere laevandushiiglaseks. 2006. aasta 13. juuni Eesti Päevalehe esikülge ehtis pealkiri „Soome uhkuse ostnud Tallink tõusis Läänemere valitsejaks.“ Sama päeva SL Õhtuleht nimetas 7,3 miljardit eurot maksnud Silja Line ostutehingut „Eesti suurimaks äritehinguks.“ Ka 13. juuni, 2006. a Äripäeva esikaanel ilutses pealkiri „Julge Ost: Enn Pandile ja Ain Hanschmidtile kuuluv Tallink muutus Silja Line’i ostuga Eesti suurimaks firmaks.“
24. oktoobri 2006 ööl vastu 25. oktoobrit Helsingist Stockholmi suundunud Silja Symphonyl tekitas ta Andres Hundi ja Keijo Mehtosega segadust. Pärast laeval toimunud töökoosolekut soovisid mehed minna laeva baari, kuid hilise kellaaja tõttu sulges baarimees baari ja keeldus neid teenindamast. Seepeale alustas Hunt baarimehega kaklust, purustades tolle prillid. Seltskond läks teise baari, mida samuti sulgeda taheti. Mehtonen ähvardas teenindajaid, kes neid teenindamast keeldusid, ning lubas halva teeninduse ja viletsate oskuste tõttu kogu meeskond uue ja eelkõige odavama vastu välja vahetada. Rootsi meremeeste ametiühingu juhi Janne Rudeni sõnul jõid kolm meest konjakit otse pudelist, sõimasid personali, et nood on ebakompetentsed, ja lubasid neid karistada. Üks teine laevameeskonna liige mäletas, et ettevõtte tippjuht ronis käsipidi baari kassasse ja hakkas sealt raha välja kühveldama. Rudeni sõnul tegi Pant hiljem laevapere meesliikmetele seksuaalse tooniga vihjeid ja esitas vastavaid nõudmisi. Hommikul saabusid nad Rootsi lauda endiselt purjuspäi, hakkasid röstris kala grillima ja panid niimoodi röstri põlema. Selle peale kaebasid kaasreisijad personalile.
Kose Kirilind
Saavutused
pisi|Kose Kirilind 2019. aastal
Villem Reiman
Elulugu
1890. aastate alguses oli eesti rahvuslik liikumine madalseisus, sest endisaegsed juhid olid kas surnud või avalikust elust tagasi tõmbunud ning venestusaeg oli oma haripunktil. Ka eesti ajakirjandus oli rahvusliku joone hoidmisest peaaegu loobunud. Reiman koos oma aatekaaslastega (Oskar Kallas, Heinrich (Henrik) Koppel) suutis seda 1896. aastal muuta, kui nad ostsid Karl August Hermannilt ajalehe Postimees ning kutsusid selle peatoimetajaks Jaan Tõnissoni. Seda loetakse "Tartu renessansi" alguseks.
1890. aastatel oli Reimanil ka pidevalt probleeme Venemaa keisririigi riigivõimuga. Ta anti mitu korda kohtu alla ning viibis 1891–1893 korduvalt koduarestis. Sellele vaatamata jätkas ta rahvusideede aktiivset levitamist.
Alates 1900. aastast oli Reiman Eesti Karskusseltside Kesktoimkonna juht.
Reimanil oli oluline roll ka harrastusajaloolasena, sest ta kirjutas esimese vähegi teaduslikuma ülevaate Eesti ajaloost. Samas on osutatud, et Reiman populariseeris ka mitmeid siiani kestnud ajaloomüüte (näiteks "vana hea Rootsi aja" kuvand). Samuti tegeles ta perekonnaloo uurimisega, viies sellegi (koos Martin Lipuga) teaduslikule tasemele, ning kirjutas mitme ärkamisaegse tegelase eluloo.
1907–1914 oli Reiman Eesti Kirjanduse Seltsi ja 1908–1913 Viljandi Eesti Haridusseltsi esimees. 1914. aastal pidi ta aga tervise järsu halvenemise tõttu avalikust elust kõrvale tõmbuma.
Aastal 1917, veidi enne oma surma, esitas Reiman Eesti autonoomia idee.
Isiklikku
Villem Reiman oli abielus Paula Reimaniga (sünd. Norman, 26.04.1869–4.07.1945). Paaril oli kuus last: Helmi (1892–1920), Ilmari (1897–1984), Linda (1898–1942), Aino (1899–1986), Hella (1902–1968) ja Mai (s. 1907).