cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vareste kuus
Süžee
Nädal aega pärast seda röövivad kaks grišat Kaz Brekkeri tänavalt. Grišad saavad oma kuju muuta tahkeks, vedelaks ja gaasiliseks. Kaz ärkab üles kaupmehe van Ecki juures, kes räägib talle jurda parem’ist, selle päritolust ja mõjust nii grišadele kui ka tavainimestele. Van Eck pakub Kazile tööotsa tuua Fjerda pealinna kindlusest tagasi Ketterdami teadlane Bo Yul-Bayur, kes narkootikumi välja töötas, kuid seejärel drüskellede vangi langes. Kaz on kahtlev pakkumise vastuvõtmises, kuid ei suuda lõpuks van Ecki pakutud 30 miljonile ära öelda. pisi|Kirjanik Leigh BardugoKaz paneb algselt kokku viiese meeskonna ehk oma varesed: Inej Ghafa, Nina Zenik, Jesper Fahey ja Wylan van Eck (keda selle hetkel tunti kui Wylan Hendriksit). Kõik koos, lisaks vähese abiga nende tänavajõugult Dregsidelt, lähevad nad päästma reisiks vaja minevat kuuendat meeskonnaliiget Matthias Helvarit, kes on aasta aega olnud orjanduses süüdistatuna Hellgate’is, Kerchi kõige kindlamas vanglas. Läbi katsumuste ja ohtude toovad varesed vihase ja segaduses Matthiase tagasi Ketterdami, kus nad hakkavad plaanima Fjerda pealinna Djerholmi kindlusesse Ice Courti sissemurdmist ning pärast eluga pääsemist. Matthias, endine Drüskelle, ei taha plaanist midagi kuulda, kuna kamba aitamine tähendaks oma maa ja vendade reetmist, kuid Kaz lubab talle ametlikku süüdistustest vabastamist, peale mida saaks ta drüskellena Fjerdasse naasta. Matthias nõustub plaanis osalema, küll on ta siiski vihane nii Nina kui ka kõigi teiste peale.
Hommikul, kui grupp lahkuma peaks, ründavad neid sadamas mehed rivaaljõukudest, kes on samuti van Ecki tööst kuulnud ning loodavad Kazi Fjerdasse minekut takistada. Lõpuks jõuavad kõik laevale, kuid Inej on vigastatud ja Ninal läheb kaua aega, et ta terveks ravida. Samal ajal lõikab Kaz austrinoaga Oomenilt, mehelt, kes sadamas Ineji pussitas, silma välja, et teada saada, kes rünnaku korralda. Kuuldes, et kogu asja taga on Kazi vihavaenlane Pekka Rollins, viskatakse Oomen üle parda.
Kuuene seltskond lastakse laevalt maha Fjerda põhjaosas, kust nad edasi Djerholmi matkavad. Teekonna käigus ei pea Nina ja Matthias teineteise peale enam nii suurt vimma ja lubavad teiste seljataga teineteisele, et ei lase mitte mingil juhul Bo Yul-Bayuril tagasi Ketterdami jõuda – Nina ja Matthias tahavad Bo Yul-Bayuri tappa kas kohe Ice Court’is või äärmisel juhul laeval tagasi Kerchi.
Lõpuks Djerholmi jõudes räägib Kaz suurema osa plaanist ära ka teistele ning järgmisel hommikul hakatakse pihta. Ice Courti sisenevad nad vangivagunites, kuna seal toimuva pidustuse ajal ei pöörata nii palju tähelepanu vangidele kui muidu, samas aga peavärava juures on topeltkontrollid, kuna kevadisele peole on kutsutud tähtsaid inimesi üle kogu maailma. Kõik tundub minevat plaanile vastavalt, kuni drüskellede juht, Jarl Brum, kes peaks olema surnud, Ninale grišade hoidmiseks valmistatud spetsiaalseid vangikonge näitab ning seejärel ta ühte Matthiase abiga kinni paneb. Siiski tuleb välja, et Matthias ei olnud drüskelle juurde tagasi läinud, kui ta Brumi teadvusetuks lööb ja Nina välja päästab.
Samades kongides hoiti ka teadlast ja just seepärast oli vaja, et Brum nad sinna sisse laseb. Nina ja Matthias leiavad toa, kus peaks olema Yul-Bayur ja on valmis ta tapma, kuid sisse astudes tuleb välja, et Yul-Bayur on surnud ning tema poeg, Kuwei Yul-Bo proovib fjerdalaste nõudmisel jurda parem’i järgi teha.
Nina ja Matthias võtavad Kuwei kaasa ja saavad Kaziga taas kokku ning nad pääsevad kindlusest välja maa-aluses jões ujudes. Samal ajal on Wylan, Jesper ja Inej varastanud tanki, millega nad läbi välimise müüri sõidavad ja seejärel ka ülejäänud neli peale korjavad ning sadamas ootava laevani sõitma hakkavad. Poole tee peal piiravad aga Fjerda väed nad ümber ja Nina on sunnitud võtma jurda parem’i, teades, et see võib ta tappa, kuna neil pole mitte mingit muud võimalust pääsemiseks.
Laudimeeter
See ühik on UNESCO poolt soovitatud rahvusvahelise mõõtühikuna raamatukogustatistikas.
Vareste kuus
Süžee
Kogu grupp jõuab tagasi laevale, kuid Nina on terve tagasitee narkootikumi tõttu äärmiselt haige. Ketterdamis saadakse kokku van Eckiga ja tuleb välja, et kaupmehel polnud plaaniski neile maksta. Teada saades, et Kaz ei kavatse ilma rahata teadlast üle anda, röövib van Eck Ineji ning annab Kazile seitse päeva, et teadlane van Ecki võimusesse anda.
Adaptsioonid
Aastal 2021 tuli Netflixi platvormil välja sari "Shadow and Bone" Leigh Bardugo "Vari ja luu" ainetel. Sarjas jälgitakse küll "Vareste kuuele" eelneva triloogia tegevust, kuid Kaz ja tema varesed on samuti kaasatud, esimeses hooajas originaalse süžeega, kuid teises hooajas on juba sisse kirjutatud nii mõnedki kohad raamatust. Sarjas pakutakse neile tööots: peategelase Alina Starkovi Ravkast röövimine ja tagasi Ketterdami toomine. Nad küll jäävad hätta, kuid kahe hooaja vältel korraldavad nad piisavalt pahandust, nagu varestele ikka kombeks on.
Enne teise hooaja välja tulemist räägiti, et tulemas on ka "Vareste kuue" tegevusele keskenduv saade, mille linastumine oleneb teise hooaja vaatajanumbritest.
Human Rights Watch
Human Rights Watch (HRW) on inimõiguste alaste uuringute ja inimõiguste kaitse edendamisega tegelev rahvusvaheline valitsusväline organisatsioon peakorteriga New Yorgis. Rühm avaldab survet valitsustele, poliitikakujundajatele, ettevõtetele ja üksikuile inimõiguste rikkujaile, et nad mõistaksid hukka inimõiguste rikkumise, ning tegutseb sageli pagulaste, laste, sisserändajate ja poliitvangide nimel.
1997. aastal oli HRW üks Nobeli rahuauhinna saajatest.
Laudimeeter
Üks laudimeeter on 1 meetri pikkune, keskmiselt 26 cm sügav ja 37 cm kõrge. See mahutab keskmiselt 35 köidet raamatuid või 14 köidet ajakirju.
Orvo Ast
Orvo Ast (23. juuni 1920 Tallinn – 25. aprill 1999 Toronto) oli eesti päritolu Kanada loomaarst ja viroloog.
Ta lõpetas Jakob Westholmi algkooli ja 1939. aastal Tallinna 2. Gümnaasiumi. Ta oli õpilasajakirja Realist peatoimetaja. Aastatel 1940–1943 õppis Tartu Ülikoolis loomaarstiteadust.
1943. aastal põgenes ta koos abikaasaga Soome, 1944. aastal siirdus Soomest Rootsi ja 1948. aastal Rootsist Brasiiliasse (Rio de Janeirosse), kus lõpetas ülikooli loomaarstina.
1955. aastast elas Kanadas. Ta töötas viroloogina Montréalis ja 1982. aastani kvaliteedikontrolli juhatajana Québeci ülikoolis. Ta tegi teadustöid viroloogiast ja kirjanduslikku kaastööd ajakirjale Tulimuld.
Isiklikku
Tema isa oli kirjanik ja poliitik Karl Ast, ema arst Alma Ast. 1941. aastast oli ta abielus arst Helga Astiga, neil sündis tütar.
Ricky Rubio
Ricard Rubio Vives (sündinud 21. oktoobril 1990 El Masnous) on Hispaania korvpallur, kes mängib 2020. aastast NBA klubis Minnesota Timberwolves.
NBA karjäär
2009. aasta NBA draft'ist viiendana Minnesota Timberwolvesi valitud Rubio jätkas veel kaks aastat profikarjääri Euroopas ja liitus uue koduklubiga 2011. aastal. Aastatel 2011–2017 Timberwolvesi esindanud Rubio tõi hooajal 2016/17 keskmiselt 11,1 punkti, 4,3 lauapalli ja 9,1 resultatiivset söötu mängus.
2017. aasta suvel vahetati Rubio Utah Jazzi. Kaks hooaega Jazzis mänginud Rubio siirdus 2019. aasta suvel Phoenix Sunsi, kust ta vahetati 2020. aasta novembris tagasi esimesse koduklubisse Timberwolvesi.
2023. aastal lõpetas Rubio profikarjääri ajutiselt vaimse tervise tõttu.
Rahvuskoondis
Hispaania korvpallimeeskonnaga on Rubio võitnud olümpiamängudelt hõbeda (2008) ja pronksi (2016), maailmameistrivõistlustelt kulla (2019) ning Euroopa meistrivõistlustelt kaks kulda (2009 ja 2011) ja kaks pronksi (2013 ja 2017).
Philip Noel-Baker
Ta oli aktiivne desarmeerimise eestkõneleja. Selle eest tunnustati teda 1959. aastal Nobeli rahuauhinnaga.
Antwerpeni olümpiamängudel 1920. aastal võitis ta 1500 meetri jooksus hõbemedali. Ta on ainuke inimene, kes on saanud nii olümpiamedali kui ka Nobeli auhinna.
Surnud 30. juulil
Siin loetletakse 30. juulil surnud tuntud isikuid.
Keila Sox
Keila Sox oli Eesti pesapalli klubi, mis tegutses Harju maakonnas Keilas. See oli üks kolmest Eesti pesapalliklubist (teised kaks on Keila Pitbulls ja Kiili Pantrid).
Klubi asutati novembris 2006.
Mustvee vanausuliste palvela
pisi|Mustvee vanausuliste palvela pisi|Mustvee vanausuliste palvela väravaehitis Mustvee vanausuliste palvela on vanausuliste pühakoda Mustvees aadressil Lohu 2. Palvelat kasutab Mustvee Vanausuliste kogudus.
Palvela kohta olid esimesed projektid 1927. aastast. Uus hoone ehitati aastatel 1928–1930 insener J. Janseni projekti järgi. Palvela sisseõnnistamine toimus 1930. aasta juunis. Mõningatel andmetel oli sisseõnnistamise päeval kirikus 3500 inimest, kuid ametlikult on see Eesti suurim vanausuliste palvemaja, mis mahutab üle tuhande inimese.
Palvela oli algselt puitehitis. Aastal 1933 ehitati kirik põhjalikult ümber ja krohviti. 1935. aastal ehitati ümber hoone malmist piirdeaed. Palvela sissepääsu märgistab telliskivivärav.
Nadežda Kadõševa
pisi|Nadežda Kadõševa, juuli 2009 Nadežda Nikititšna Kadõševa (vene keeles Надeжда Никитична Кадышeва, sündinud 1. juunil 1959 Leninogorski rajoonis Tatarstanis) on ersa rahvusest Venemaa laulja.
Karl Tuberik
Karl Tuberik (ka Kaarel Tuberik; sünninimi Karl Lampman; 13. veebruar 1919 Annikoru küla, Konguta vald, Tartumaa – 21. november 2002 Tallinn) oli eesti orkestrijuht.
Ta lõpetas 1964. aastal Tartu Muusikakooli koorijuhtimise erialal ning 1968. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi puhkpilliorkestri dirigeerimise erialal Elmar Peäske ja Jaan Kääramehe õpilasena.
1970.–1980. aastatel töötas ta Eesti NSV Riikliku Filharmoonia direktori asetäitjana.
Ta oli ETKVL keskuse klubi puhkpilli-rahvaorkestri peadirigent.
Ta on maetud Rahumäe kalmistule.
Põhjamaade Tööstusfond
Fondil oli kaks haru: bio- ja keemiaharu (Bio- og Kemidivisionen) ning materjalitehnoloogia- ja standardimisharu (Materialeteknologi og Standardiseringsdivisionen).
Aastal 2004 liideti fond Nordtestiga Nordisk InnovationsCenteriks.
Bio- ja keemiaharu (BCD)
Bio- ja keemiaharu juhtis teadus-, haridus- ja innovatsiooniprogramme Põhjamaade Ministrite Nõukogu haldamisel koostöös teiste organisatsioonidega.
Programmide seas olid
Matkajuhtide kokkutulek
Matkajuhtide kokkutulek (ka matkajate ja matkajuhtide kokkutulek, matkajuhtide päevad) on Eesti Matkaliidu igal aastal korraldatav kokkutulek.
2014 oli järjekorras 47. kokkutulek.
Lembit Aljaste
Lembit Aljaste (3. mai 1939 Keila – 29. august 1989 Tallinn) oli eesti arhitekt.
Tema projektide järgi valmisid omal ajal Moskva, Eesti, Leedu ja Valgevene kaubanduskeskused ja mitmed muud ühiskondlikud hooned. Koostas Tallinnas ka elamukvartalite planeeringuid. Projekteeris kaubandus- ja teeniduskeskusi. Näiteks on tema projekteerinud Väike-Õismäele kaupluse "Nurmenuku", Lasnamäele "Kotka", "Laagna" ja "Priisle". Nn Priisle kaared on aktuaalsed ka tänapäeval. Erinevalt tüüpprojektide järgi ehitatud linnaruumist on Priisle turg ja selle betoonkaared projekteeritud erilahendusena.
Lembit Aljaste on kavandanud elamukogumi koos äri- ja pangahoonetega Liivalaia tänaval. Ta on projekteerinud Tallinna lähisele suvilaid ja aiamaju. Ta on teinud ka mitmeid võistlusprojekte nagu Valgeranna puhkelaager (1962 - II auhind), Tallinna näitusepaviljon (1963 - I auhind) ja kabel (1964 - I auhind). Tema tehtud on ka Tallinna Niguliste kvartali planeering ja hoonestus (1969 - III auhind ).
Ferdinand Buisson
Ferdinand Édouard Buisson (20. detsember 1841 Pariis – 16. veebruar 1932 Thieuloy-Saint-Antoine) oli Prantsuse teadlane, haridusametnik, patsifist ja poliitik. Ta oli inimõiguste liiga Ligue des Droits de l'Homme asutaja ja president aastatel 1914–1926.
Buisson sai koos Saksa poliitiku Ludwig Quiddega 1927. aastal Nobeli rahuauhinna.
Iniuria
Iniuria (ld, ee otsetõlkes 'ebaõiglus') tähistas Vana-Rooma õiguses vaba kodaniku vastu suunatud kehalist või verbaalset õigusvastast tegu kui delikti. Iniuria esineb juba kaheteistkümne tahvli seadustes kaheksandal tahvlil. Eristati kolme iniuria ' t: kehavigastused, luumurrud ja muud kahju tekitamise viisid. Juba hilisel vabariigi ajal oli tegemist lisaks ka karistusõigusliku kuriteoga.
Kaheteistkümne tahvli seadustes ja vanimal ajal
Kaheteistkümne tahvli seaduste järgi oli üks iniuria liike kehavigastuste tekitamine. Kehavigastuste tekitamise eest karistati (juhul, kui ohver ja teda vigastanu ei jõudnud jõuda kokkuleppele) taliooniprintsiibil: kannatanul tekkis õigus tekitada kurjategijale sarnane vigastus. Kaheksanda tahvli teise lõigu esimene lause ütleb: "Kui keegi teisel jäseme maha lööb, kui ta temaga ei lepi, olgu samaga karistus" (Leges XII Tab. 8.2., ld "Si membrum rupsit, ni cum eo pacit, talio esto." ).
Teine iniuria liik oli luumurru tekitamine. Luumurru tekitanu pidi tasuma trahvi olenevalt sellest, kas kannatanu oli vaba isik (300 assi) või ori (150 assi). Sellest iniuria liigist räägib kaheksanda tahvli teise lõigu teine lause: "Kui ta murrab käe või kaikaga luu vabal, saagu 300 assi trahvi, kui orjal, siis 150" (Leges XII Tab. 8.2., ld "Manu fustive si os fregit libero, CCC assium, si servo, CL assium poenam subito si iniuriam faxsit." ).
Kergema, 25-assise trahviga karistati muu kahju tekitamise eest, nagu näiteks kerged löögid ja vara kahjustamine. Kaheksanda tahvli teise lõigu kolmas lause ütleb selle kohta: "Kui ta teeb ülekohut, olgu karistuseks 25 assi" (Leges XII Tab. 8.2., ld "Viginti quinque poenae asses sunto." ).
Klassikalise ja hilisklassikalise ajajärgu õiguses
Võrdlemisi piiratud ja algelist trahvidel ning talioonil põhinevat süsteemi kohendati hiljem preetori ediktidega, sest vabariigi ajaks olid varasemad trahvid raha väärtuse muutudes liialt väikeseks jäänud. Arhailise õiguse eeskujul jäeti taliooniprintsiibi rakendamine karistamisviiside hulgast edaspidi välja. Kaebuses pidi välja tooma tekitatud ülekohtu olemuse ja väidetava tekitatud kahju, misjärel kohus määras trahvi.
Lisaks kehalistele rünnetele hõlmas iniuria hiljem ka solvava või autu olemusega tegusid ning ründeid isiku au ja väärikuse vastu. Seega loeti iniuria alla ka solvangud, laim, maine kahjustamine ja sündsusetu käitumine. See on sätestatud näiteks "Corpus iuris civilise" osas Digesta: "Ulpianus Ediktikommentaari 77. raamatus edikti kohta: Labeo ütleb, et laimamine on õigusvastane tegu". (Dig. 47.10.15.3., ld "Ulpianus libro septuagensimo septimo ad edictum Convicium iniuriam esse Labeo ait." )
Turboagregaat
pisi|300px|Turbogeneraatoragregaat: kõrg-, kesk- ja kolmeosaline madalrõhuturbiin koos turbogeneraatoriga (tagaplaanil)
Turboagregaat on töömasinast ja seda käitavast turbiinist (jõumasinast) koosnev agregaat.
Kui töömasinaks on turbogeneraator, siis nimetatakse niisugust auruturbiini ja turbogeneraatori koostöötavat kompleksi turbogeneraatoragregaadiks ehk turbiingeneraatoragregaadiks.
Ajutee
pisi|Pika ajuteega laine on suure energiaga Laine ajutee (inglise fetch) on teepikkus, mille laine läbib enne kaldale jõudmist.
Ajutee mõistet kasutatakse peamiselt geograafias ja meteoroloogias, kõige sagedamini kalda erosiooni kirjeldamisel ja uurimisel. Ta on oluline ka piki randa liikuvates settevooludes.
Turboagregaat
Töömasinaks võib olla ka näiteks pump või kompressor (vt turbokompressor).
Ajutee
Ajutee koos tuule kiiruse ja tugevusega määrab lainete suuruse rannikul. Mida pikem on ajutee ja suurem tuule kiirus, seda suurem ja tugevam on laine. Näiteks lainetel, mis algavad USA idarannikult ja jõuavad Iirimaa läänerannikule, on väga pikk ajutee ning sellepärast on sealkandis lained väga suured. Seevastu Läänemere idarannikul, kus puhuvad valdavalt läänetuuled, ei ole ajutee kuigi pikk, ulatudes kõigest Rootsi rannikuni, ja sellepärast ei ole Läänemere idakaldal lained ka kuigi suured.
Ajutee määrab lainesse salvestunud kineetilise energia hulga. Mida kauem ja mida pikemat teed mööda tuul lainet mööda merd veab, seda rohkem energiat lainesse salvestub ja seda suuremad on purustused rannikul, milleni laine lõpuks jõuab.
Turboagregaat
Esimene turbogeneraatoragregaat paigaldati Newcastle’i elektrijaama 1890. aastal.
Theophil Schmidt
Theophil Schmidt (1746 Järva-Peetri – 15. oktoober/26. oktoober 1781 Vastseliina) oli Eesti vaimulik.
Ta oli aastatel 1769–1781 (introdutseeriti 23. augustil/3. septembril 1769) Vastseliina Katariina koguduse õpetaja.
Helga Ast
Helga Ast (neiuna Helga Raag; 7. juuli 1921 Tartu – 4. juuli 1996 Toronto ) oli eesti arst.
Ta lõpetas 1940. aastal Elfriede Lenderi Tütarlaste Eragümnaasiumi. Samal aastal astus ta Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonda, kus sai õppida aastani 1943.
Aastal 1943 põgenes koos abikaasaga Soome, aastal 1944 Soomest Rootsi, aastal 1948 Rootsist Brasiiliasse (Rio de Janeirosse, kus abikaasa lõpetas ülikooli loomaarstina), kus elasid aastani 1955. 1955. aastal asusid nad Kanadasse Montréali, kus ta lõpetas McGilli ülikooli arstiteaduskonna ja õppis edasi psühhiaatriks. Psühhiaatrina töötas ta 20 aastat, kuni pensionile minekuni.
1997. aastal elas ta Montréalis.
Faasilukk
Faasilukk ehk PLL (lühend inglise k sõnadest Phase-Locked Loop) ehk automaatne faasijärgse sünkroonimise süsteem AFSS (vene k. ФАПЧ, Фазовая автоподстройка частоты) on sageduse järgimise automaatne süsteem, milles juhitava sagedusega generaatori (VCO lühendina ingliskeelsest Voltage-Controlled Oscillator) sageduse juhtimine toimub tagasisidega süsteemis faasivea järgi.
Üks kõige laiemalt tuntud faasiluku tehnilisi lahendusi on elektroonikalülituse kujul realiseeritud seade, milles juhitava sagedusega ostsillaatori (VCO) genereeritava väljundsignaali sagedust fout ja selle kaudu ka tema väljundsignaali faasiolekut (mis teatavasti on integral sagedusest) mõjutatakse faasidetektori abil nii, et tüüritava ostsillaatori VCO väljundsignaali sagedus fout oleks võrdne süsteemi sisendisse, mis ühtlasi on faasidetektori üks sisenditest, antava signaali y(t) sagedusega. Seda sisendsignaali y(t) (Laplace'i teisendusena tähistatud Y(s)) nimetatakse, rakendusest olenevalt ka etteande-, võrdlus-, seade- või tugisignaaliks.
PLLis sõltub faasidetektori väljundsignaal süsteemi sisendsignaali faasi ja juhitava generaatori väljundsignaali faasi vahest. See nende faaside erinevusele (faasivahele) vastav signaal on PLLi kui tagasisidestatud süsteemi jaoks veasignaaliks. Pärast PLLi kui tagasisidestatud süsteemi stabiilseks toimimiseks vajaliku sageduskorrektsiooni/korrektori läbimist ja vajaduse korral ka täiendavat vahelduvkomponentidest puhastamist (nende väljafiltreerimist) ja võimendamist rakendub see signaal tüüritava ostsillaatori (VCO) juhtsisendile.
PLL staatiline sagedusviga on teoreetiliselt nulline, seda sõltumata faasivea suurusest. Praktiliselt on signaalitehnilistel ja osaliselt mõõtmistehnilistel põhjustel lõpliku aja jooksul täheldatavad kõrvalekalded, mida võib käsitleda sagedusveana. Faasivea osas võib samuti esineda müra ja häireid.
Praktikas on tehtud, näiteks, lülitusi, mille puhul sünkroonimise viga, st radiaanides mõõdetud faaside erinevus ei ületa 0,001 rad (0,057 kraadi).
PLL-lülituste kohta on kasutatud ka termineid "faasihaardelülitus" ja "faasisünkro(onimis)lülitus".
pisi|400px|Faasiluku lihtsaim struktuuriskeem<BR> Märkus: Teatud lahendustes võivad puududa ka madalpääsfilter ja/või sagedusjagur
Skeem
PLL-i lihtsaim lahendus koosneb järgmistest elementidest.
Sõltuvalt faasiluku kasutusotstarbest võidakse väljundsignaalina kasutada veasignaali E(s), tüürsignaali C(s) või siis ostsillaatori väljundist saadavat võnkumist sagedusega fout. Sagedusjagaja kasutamise korral on see süsteemis sisendile antava signaali sagedusest n korda kõrgem.
Hoide- ja haardeulatused
pisi|püsti=2|PLLi sageduspiirkonnad Selle järgi, kui suur võib olla sisendsignaali sageduse erinevus tüüritava ostsillaatori kesksagedusest fc mõlemale poole, et PLL-ahel suudaks sisendsagedust ja faasi sünkroonida (lukustada) ja sünkronismis (lukustatuna) hoida, eristatakse järgmisi sageduspiirkondi:
Peale kõige muu võivad need keerukamate PLLide puhul sõltuda ka sisendsignaali amplituudist.
Digitaalne faasilukk
Seda faasisünkrosüsteemi kasutatakse digitaalses signaalitöötluses. Struktuuri poolest on digitaalne PLL (lühend DPLL) sarnane eelkirjeldatuga, kuid kõik või enamus elemente, sealhulgas numbriliselt tüüritav ostsillaator ja digitaalne sagedusjagur, on realiseeritud digitaalsel kujul või isegi tarkvaraliste vahendite abil.
DPLL on lihtsamini vajadustele kohaldatav (kui on ümberprogrammeeritav), kuid lisandub digiteerimisega kaasnev kvantimismüra. Kõrge kvantimissageduse vajaduse tõttu pole digitaalne faasilukk kasutatav väga kõrgetel sagedustel.
Digitaalsete faasisünkrosüsteemide hulka loetakse ka tarkvaralised TLLid, mis on teostatud arvutiprogrammina, näiteks signaaliprotsessorites.
Ribafilter
Kui filtreeritav signaal anda PLLi sisendisse ja väljundsuuruseks võtta ostsillaatori signaal, siis käitub PLL sagedusel fo, millele VCO on seadistatud, teatud mõttes nagu ribapääsfilter. PLLi omadused signaalis sisalduvatele komponentidele häälestumise (lukustumise) ja nende järgimise mõttes on määratud peamiselt sagedusfiltri ja teiste osade parameetrite väärtustega (dimensioneerimisega). Ostsillaatori väljundsignaali sageduse automaatne järelereguleerimine võib nii olla seadistatud toimuma vaid väga kitsas sagedusribas (vt. alajaotust "Hoide- ja haardeulatused"). Niisugune PLLi lahendus on eriti kohane mürarikkast sisendsignaalist mingi teadaoleva kuid muutliku (kõikuva, näiteks Doppleri efekti tõttu) sagedusega komponendi sageduse regenereerimisel. Erinevalt ribafiltrist ei sõltu selle süsteemi väljundsignaali amplituud sisendsignaali amplituudist, nii et saab rääkida ainult sisendsignaali sageduse ja faasi reprodutseerimisest. Vaadake ka lock-in voltmeeter.
Moduleerimine ja demoduleerimine
Sagedusmoduleeritud signaali demoduleerimisel on väljundsuuruseks tüüritava ostsillaatori seadepinge C(s). Eelkirjeldatud filtreerimistoime tulemusena on demoduleerimine võimalik ka häirerikka signaali korral. PLL sagedusdemodulaatori lineaarsus on määratud põhiliselt ostsillaatori juhtimisfunktsiooni fout = f(c) lineaarsusest. FM ringhäälingus kasutatava sagedusdeviatsiooni maksimaalselt lubatud ulatuses jääb see reeglina alla 0,1%.
Kui võtta väljundsignaal F(s) faasidetektorist, töötab PLL faasmoduleeritud signaali demodulaatorina. Niisugused demodulaatorid on laialt kasutusel modemites ja satelliitsides.
Koos sünkroondetektori(te)ga on PLL kasustusel kvadratuurdetekteerimisel põhinevates modemites (I-Q-vastuvõtjana).
Etteantud sagedusega võnkumiste tekitamine
pisi|350px|PLL-sagedussüntesaatori (sageduskordistaja) struktuurskeem PLLi üks levinud rakendusala on tugisagedusest f mingi teise kindla suhtearvu n kordselt erineva sagedusega fout=n·f signaali (erijuhul siinusvõnkumise) tekitamine ehk sageduse sünteesimine. Kõrvaloleval skeemil on tugisignaali ehk etalonsignaali allikaks kvartsresonaatoriga ostsillaator, muud elemendid on samad mis ülaltoodud skeemis.
Väljundsignaal sagedusega fout=n·f saadakse pingega tüüritavast ostsillaatorist VCO. Tagasisideharus on sagedusjagur (tavaliselt muudetava jagamisteguriga n), mis vähendab (jagab maha) VCO väljundist faasidetektorisse juhitava signaali sagedust etteantud arvu n kordselt.
Sünkronismis olev PLL hoiab väljundis püsivalt sagedust, mis on sagedusjaguri jagamisteguri n kordselt kvartsgeneraatorilt saadavast tugisagedusest f suurem. Jagamisteguri n muutmisega saab seega VCO väljundsagedust muuta, kuid sagedusejagamise printsiibist tulenevalt ainult täisarvkordselt. Oluline on seejuures, et väljundsignaali sageduse stabiilsus ja täpsus ei saa olla suurem kui tugisignaalil, faasimüra aga kasvab sõltuvalt kordusarvust n.
Kirjeldatud lülituse erikujud on kiibiüksustena kasutusel paljudes seadmetes, nagu raadio- ja televisioonituunerid, mobiiltelefonid, mitmesugused side- ja mõõtetehnika seadmed. Väljundsagedused on siin enamasti sadades megahertsides, kuid võivad ulatuda ka gigahertsidesse, tugisignaali sagedus on tüüpiliselt 100 kHz, arvutitehnikas tihti 100 MHz.
Kandesageduse ja taktsageduse taastamine
Faasilukk leiab kasutamist ühe külgribaga (SSB) amplituudmoduleeritud raadiosignaali detektorites, kus tema ülesandeks on vastuvõtmisel taastada osaliselt või peaaegu täielikult mahasurutud kandesageduslik spektri komponent.
Faasilukku kasutatakse samuti stereofoonilise raadioringhäälingu sagedusmoduleeritud signaali (FM) detektori väljundist saadavast komplekssest stereosignaalis sisalduva piloottooni alusel 38 kHz abikandevsignaali taastamiseks piloottooni sageduse 19 kHz kahekordistamise teel.
Kui järjestikune digitaalandmevoog ja taktsagedus edastatakse ühe signaalina (summeeritud kujul), sünkroonib PLL vastuvõtul kasutatava taktsageduse generaatori signaalis sisalduva taktsignaali sagedusega.
Mõnel juhul (näiteks kõvaketta lugemispeast) edastatakse andmed ilma taktsignaalita. Sel juhul on dekodeerimislülitustes PLL vajalik selleks, et sünkroonida genereeritav taktsignaal andmetes peituva taktiga, mille sagedus andmete lugemisel sõltub kõvaketta pöörlemise tegelikust kiirusest.
Energiatehnika
Elektriülekande süsteemides kasutatakse PLL-ahelat võimsusteguri parandamise lülitustes. Võimsustegurit väljendab teatavasti elektriahela pinge ja voolu vahelise faasinihke koosinus (cos φ). Faasinihkest lähtudes on võimalik võtta meetmeid reaktiivvõimsuse osatähtsuse vähendamiseks, et sellega vähendada energiakadu elektrienergia edastamisel ja muundamisel.
Beyond Rigidity
"Beyond Rigidity" on Scott Soamesi filosoofiline raamat. See ilmus 2002. aastal Oxford University Pressi väljaandel.
William S. Gilbert
Sir William Schwenck Gilbert (18. november 1836 Strand, London – 29. mai 1911 Harrow Weald, Middlesex, tänapäeval London) oli inglise luuletaja, näitekirjanik, libretist, illustraator ja produtsent. Ta on kirjutanud üle 75 näidendi ja libreto, arvukalt lühijutte, luuletusi ja teatriarvustusi. pisi|William S. Gilbert 1878
Beyond Rigidity
1 "Nimetamise ja paratamatuse" lõpetamata programm
Saul Kripke väljendab "Nimetamises ja paratamatuses" semantikateese kõigepealt pärisnimedele ning laiendab neid siis loomuliku liigi terminitele. Teepeal arutatakse selliseid väljendeid sisaldavate väidete modaalset ja episteemilist staatust. Modaalsetel kaalutlustel saadakse teesid lausete tõesustingimuste kohta tingimustena, mida võimalikud maailmaolekud peavad rahuldama, et laused oleksid nende kirjeldustena tõesed. Episteemilised kaalutlused tekitavad fundamentaalseid küsimusi selliste hoiakuomistuste nagu "x teab/usub/väidab, et S" semantika kohta. Kõige lihtsam ja fundamentaalsem küsimus, millele semantikateooria peab vastama, on: mida laused (lausumiskontekstides) ütlevad või väljendavad? See on seotud küsimusega: mida kõnelejad ütlevad ja milliseid uskumusi nad väljendavad, kui nad on oma keele lauseid väitvalt lausuvad? Teooria selle kohta, mida laused ütlevad, aitab vastata viimasele küsimusele, toetudes näiteks sellisele printsiibile 1): siiras järelemõtlik pädev kõneleja, kes kontekstis C lausub väitvalt lause S, väidab tavaliselt muu hulgas seda, mida lause S kontekstis C ütleb. See printsiip eeldab, et ütlemis- või väitmishoiaku analüüs on relatsiooniline: seda mõistetakse suhtena väitva kõneleja ning lause semantilise sisu vahel; viimast ta väidab. Sel juhul on loomulik võtta propositsioonilise hoiaku ütlusi järgmiste printsiipide järgi. 2) Indiviid i rahuldab ütlust "x ütleb (väidab), et S" konteksti C suhtes siis ja ainult siis, kui i on lause S semantilise sisuga kontekstis C väitmissuhtes R. 3) Indiviid i rahuldab ütlust "x v-b (kus v on "usub", "teab", "tõestab" jne), et S" siis ja ainult siis, kui i on lause S semantilise sisuga kontekstis C teatud suhtes  R' . Soames nimetab lause semantilist sisu konteksti suhtes propositsiooniks, mida lause selle konteksti suhtes semantiliselt väljendab. Tema tööhüpotees on, et semantikateooria põhiülesanne on leida funktsioon lause ja konteksti paaridelt propositsioonidele, mida lause nendes kontekstides väljendab; et propositsioonid on propositsiooniliste hoiakute objektid printsiipide 2) ja 3) mõttes; ning lause kontekstis C on mingi suvalise võimaliku maailmaoleku w suhtes tõene siis ja ainult siis, kui propositsioon, mida see  lause selles kontekstis väljendab, on selle oleku suhtes tõene (näiteks kirjeldusena).  Selle raamistiku järgi on väljendi semantiline analüüs teooria propositsioonide kohta, mida seda väljendit sisaldavad propositsioonid väljendavad. Sellest järelduvad vahetult seda väljendit sisaldavate lausete, sealhulgas propositsiooniliste hoiakute omistuste tõesustingimused. Pärisnimesid, loomuliku liigi termineid jms uurib Soames sellest vaatekohast.
William S. Gilbert
Õpingud
W. S. Gilberti isa William Gilbert oli lühikest aega mereväe laevaarst, kuid hakkas seejärel kirjutama romaane ja lühijutte. Williami lisanimi Schwenck viitabki isa ristivanematele. W. S. Gilberti ema oli Anne Mary Bye Morris, apteeker Thomas Morrise tütar. Tal oli ka kolm nooremat õde. Williamil polnud oma vanematega lähedast kontakti. Vanemad tülitsesid sageli ning lahutasid 1876. aastal. Kui lapsed olid veel väikesed, elas pere mõne aasta Itaalias, seejärel Prantsusmaal, kus Gilbert läks seitsmesena kooli. Nad naasid Londonisse 1847. aastal.
Beyond Rigidity
Teesid pärisnimede kohta
Siin on kokkuvõtte Kripke põhiteesidest pärisnimede kohta.
William S. Gilbert
Õpingud
Londonis jätkas Gilbert õpinguid esialgu Bromtonis Western Grammar Schoolis, seejärel Great Ealing Schoolis. Viimases neist kirjutas ta ka koolinäidendeid ja maalis dekoratsioone. 1856. aastal lõpetas ta Londonis King's Colledge'i.
Beyond Rigidity
Teesid pärisnimede kohta
T1. Pärisnimed on jäigad tähistajad: pärisnimi, mis tähistab objekti o, teeb seda kõigi maailmaolekute suhtes, kus o on olemas, ega tähista kunagi midagi muud.
William S. Gilbert
Õpingud
Aastatel 1857–1866 töötas Gilbert riigiametniku, advokaadi ja ajakirjanikuna. 1860ndatel avaldas huumoriajakiri Fun tema joonistusi, värsse ja proosapalu. 1863 lavastati Londoni teatris Theatre Royal Lyceum and English Opera House tema näidend "Uncle Baby", mis oli mängukavas seitse nädalat. Gilberti esimene väga edukas näidend oli aga Donizetti koomilise ooperi "L’Elisir d’Amore" ("Armujook") ainetel kirjutatud paroodia "Dulcamara, or The Little Duck and the Great Quack" (1866).pisi|W.S. Gilbert enne 1911. aastat
Beyond Rigidity
Teesid pärisnimede kohta
T2. Pärisnimed on mittekirjelduslikud: nad ei ole sünonüümsed kirjeldustega ega kirjelduste kobaratega, mida kõnelejad nendega seostavad; nime osutus suvalise maailmaoleku w suhtes ei ole semantiliselt määratud mingi kirjelduse või kirjeldava tingimuse rahuldamise kaudu olekus w; nime osutus fikseeritakse algselt tegelikus maailmaolekus ning seejärel stipuleeritakse, et nad jäävad samaks kõigi teiste maailmaolekute suhtes.
William S. Gilbert
Koostöö Arthur Sullivaniga
Lavalise meelelahutuse ajalukku on Gilbert läinud tänu 25 aastat kestnud ja märkimisväärseid tulemusi andnud koostööle helilooja Sir Arthur Sullivaniga. Selle partnerluse tulemusena valmis 14 koomilise alatooniga inglise operetti või Savoy ooperit ("Thespis", "Trial By Jury", "The Sorcerer", "H.M.S. Pinafore", "The Pirates of Penzance", "Patience", "Princess Ida", "Iolanthe", "The Mikado", "Ruddigore", "The Gondoliers", "The Yeomen of Guard", "Utopia", "The Grand Duke"). Nende ooperite muusika kirjutas Sullivan ja libreto Gilbert. Nendes teostes oli teravat satiiri erinevate Briti institutsioonide, nagu lordide koda, laevastik, politsei, poliitikud, riigiametnikud jt, aadressil. Savoy ooperite populaarsus on kestnud juba üle saja aasta ja neid esitatakse endiselt nii Inglismaal kui ka mujal.
Savoy ajastu lõpp
Kuna suhted Richard d’Oyly Carte’ga aina teravnesid, siis rajas Gilbert 1889. aastal Garrick Theatre. Koostöö Sullivani ja Richard d’Oyly Carte’iga ei laabunud aga enam mitte kuidagi. 1890. aastal puhkes Savoy teatri kolme produtsendi (Gilbert, Sullivan, Carte) vahel suur tüli teatri finantseerimise pärast. Gilbert küll võitis kohtuprotsessi, kuid see võit ei parandanud tema suhteid kahe teise produtsendiga. Ta tõmbus seejärel teatrielust tagasi ja asus elama oma farmi.
Ta kirjutas seal veel mitu näidendit, nagu "The Fortune Hunter" (eesti keeles 'kullakaevaja', 1897), "The Fairy’s Dilemma" ('haldja dilemma', 1904), "Fallen Fairies" ('langenud haldjad', 1909) ja luigelauluna "The Hooligan" ('huligaan', 1911).
Beyond Rigidity
Teesid pärisnimede kohta
T3. Pärisnime osutus määratakse algselt ühel kahest viisist: kas ostensiivse ristimisega või stipuleerimisega, et see on mis tahes, mis rahuldab teatud tingimust. Kui nimi hiljem kõnelejalt kõnelejale üle läheb, siis pole tähtis, kuidas osutus algselt määrati. Tavaliselt kasutavad hilisemad kõnelejad seda nime algsele osutusele osutamiseks, ükskõik kas nad seostavad nimega omadusi, mis on ainult sellel objektil.
Novõi Torjali rajoon
Novõi Torjali rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Mari Elis. Asub vabariigi põhjaosas, piirneb Kirovi oblastiga.
Faasilukk
Teadustöö Eestis
Eestis on mõõtetehniliste automaatsete faasisünkroonimissüsteemide põhiliste omaduste uurimise- ja modelleerimisega ning väljatöötamisega vektormeetriliste mõõteseadmete jaoks tegelenud PLL-töörühm Mart Mini juhtimisel (põhiliselt ajavahemikul 1970–2000).
Novõi Torjali rajoon
Rajoon jaguneb 1 linna- ja 4 külaasunduseks (сельское поселение).
Rajooni keskus on Novõi Torjali alev, kus elab 6500 inimest.
Venemaa 2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli Novõi Torjali rajooni elanikest marisid 69,96%, venelasi 28,74% ja tatarlasi 0,30%.
William S. Gilbert
Savoy ajastu lõpp
Gilbert on kirjutanud ka libreto Alfred Cellieri ooperile "The Mountebanks" ja Sir Edward Germani ooperi "Fallen Fairies" libreto.
Beyond Rigidity
Teesid pärisnimede kohta
T4. Kui identsuslaused, milles kummalgi pool võrdusmärki on erinevad nimed või muud jäigad tähistajad, on tõesed, siis need on paratamatud. Siiski on tõdesid, mida need laused väljendavad, tihti võimalik teada ainult aposterioorselt.
William S. Gilbert
Isiklikku
pisi|W. S. Gilberti mälestusmärk [[Victoria Embankmentil]] Gilbert abiellus 1867. aastal endast 11 aastat noorema Lucy Agnes Turneriga. Neil polnud lapsi.
15. juulil 1907 sai Gilbert tiitli sir Briti näitekunsti arendamise eest. Ta oli esimene Briti kirjanik, kellele anti see tiitel üksnes näidendite kirjutamise eest.
29. mail 1911 õpetas Gilbert kahte noort leedit, Winfried Isabel Emeryt ja 17-aastast Ruby Vivian Preece'i oma kodujärvel Grim’s Dyke’is ujuma. Kui Ruby Preece'il pind jalge alt kadus, tõttas Gilbert talle appi, kuid sai ülepingutuse tõttu südamerabanduse ja suri kohapeal.
LM
Lm võib olla
Barkly East
Barkly East (afrikaani keeles Barkly-Oos) on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Ida-Kapimaa provintsis, Joe Gqabi ringkonna halduskeskus. Barkly East asub Draakonimägede lõunaosas, merepinnast keskmiselt 1790 meetri kõrgusel.
Barkly East on asutatud 1873. aastal.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Barkly Easti elanikest mustanahalisi aafriklasi 90,37%, värvilisi 6,17%, valgeid 2,93%, India või Aasia päritolu inimesi 0,20% ja teisi 0,32%. Koosa keelt pidas emakeeleks 74,56% inimesi, sotho keelt 11,72%, afrikaani keelt 8,59% ja inglise keelt 2,61%.
Kaiu mõhnastik
Kaiu mõhnastik on mõhnastik Jõgeva maakonna idaosas Mustvee vallas. Selle territooriumil paikneb Kääpa maastikukaitseala.
Kaiu mõhnastik asub Jõemõisa-Kaiu järvestikust ida pool. See koosneb kahest massiivist pindalaga umbes 9 km², mis ulatuvad Kaiu järvest 3 km kirde suunas ja 2,5 km loode-kagusuunas piki Kaiu järve idakallast. Kaiu mõhnastiku sopp, mis tungib sügavale Vooremaasse, on tuntud Saare mõhnastiku nime all.
Mõhnade suurim üldkõrgus on 65 m (teistel andmetel 73 m või 75 m ), suhtelised kõrgused jäävad vahemikku 10–20 m. Mõhnad koosnevad peamiselt liivast, mis vaheldub kruusast koosnevate vahekihtide ja läätsedega. Mõnede pinnavormide tuumikud koosnevad moreenist.
Mõhnastik on kujunenud hilisjääaja Sakala staadiumil. Mandrijää sulamisel paljud endised jõeorud oli mattunud uute setete alla. Piklike mõhnade teljed on orienteeritud kahes valdavas suunas: liustiku liikumisega samasuunaliselt (asimuut 340°) ja sellega peaaegu risti.
Künkad on kaetud pohla kasvukohatüübi männimetsadega (palumetsad), mis on hinnatud hea marja- ja seenemetsana.
Kaiu mõhnastikul on teaduslik, maastikuline ja puhkemajanduslik tähtsus. Seal kulgeb suures osas Kaiu rattarada.
Blagoevgrad
Blagoevgrad on linn Bulgaaria edelaosas, Blagoevgradi piirkonna keskus.
Linn asub Struma jõe orus.
Ajalugu
Blagoevgradi kohale tekkis umbes 300 eKr traaklaste asula Scaptopara. Osmanite riigi ajal tunti valdavalt muslimitega asustatud linna nimega Cuma-ı Bala. Pärast Balkani sõdu sai linn nimeks Gorna Džumaja.
1950 nimetati linn Bulgaaria Kommunistliku Partei rajaja Dimitar Blagoevi järgi.
Haridus
Linnas on 2 ülikooli: Neofit Rilski Edelaülikool (bulgaaria keeles Югозападен университет „Неофит Рилски“) ja Ameerika Ülikool Bulgaarias.
Prantsuse Vabariigi Ajutine Valitsus
pisi|260px|Prantsuse Vabariigi Ajutise Valitsuse embleem pisi|260px|Prantsuse Vabariigi Ajutine Valitsus 2. novembril 1945 [[Pariisis istungit pidamas]]
Prantsuse Vabariigi Ajutine Valitsus (prantsuse keeles Gouvernement provisoire de la République française) oli teise maailmasõja ajal vahetult enne liitlasvägede sissetungi okupeeritud Prantsusmaale Alžiiris moodustatud ajutine valitsus.
Prantsuse Vabariigi Ajutine Valitsus loodi kolm päeva enne liitlasvägede maabumist Prantsusmaal Normandias 3. juunil 1944 Alžiiris. Ajutist valitsust asus juhtima Võitleva Prantsusmaa juht Charles de Gaulle.
Viis päeva pärast Pariisi vabastamist (30. augustist 1944) asus Prantsuse Vabariigi Ajutine Valitsus Pariisi. 9. septembril 1944 formeerus nn "rahvusliku ühtsuse valitsus", mille koosseisus olid gollistid, kommunistid, sotsialistid, kristlikud demokraadid, natsionalistid ja anarhistid.
Kollaboratsionistliku Vichy valitsuse juhid Pierre Laval ja Philippe Pétain mõisteti pärast sõja lõppu surma (Pétaini puhul asendati see eluaegse vangistusega).
Ajutise valitsuse välispoliitiliste eesmärkide seas oli tähtsal kohal liitlastelt Prantsusmaale Prantsuse okupatsioonitsooni eraldamine ja pärast ÜRO Julgeolekunõukogu loomist sellesse alalise koha saamine. Tänu Prantsusmaa sõjalisele panusele teise maailmasõja läänerindel, need eesmärgid ka täitusid.
Ajutine valitsus korraldas sõjajärgsed esimesed üleriigilised valimised (1945. aasta Asutav Kogu ja 1946. aasta Asutav Kogu).
Vastuolude tõttu kommunistidest ministritega astus Charles de Gaulle 20. jaanuaril 1946 valitsusjuhi kohalt tagasi. Uueks valitsusjuhiks sai esialgu sotsialist Félix Gouin, kuid juunis 1946 asus tema asemele kristlik demokraat Georges Bidault.
Prantsuse Vabariigi Ajutine Valitsus lõpetas oma tegevuse 22. jaanuaril 1947.
Jevgeni Primakov
pisi|Jevgeni Primakov Jevgeni Primakov (vene Евгений Максимович Примаков; 29. oktoober 1929 Kiiev – 26. juuni 2015 Moskva) oli Venemaa poliitik ja diplomaat, majandus- ja ajalooteadlane, akadeemik (arabist), Venemaa Teaduste Akadeemia presiidiumi liige.
Jevgeni Primakov oli aastatel 1989–1990 NSV Liidu Ülemnõukogu Liidunõukogu esimees.
1991. aasta 30. septembrist kuni 6. novembrini oli Jevgeni Primakov NSV Liidu RJK Esimese Peavalitsuse ülem ja seejärel 1991. aastal reorganiseeritud NSV Liidu välisluure NSV Liidu Luure Keskteenistuse (Центральная служба разведки СССР) ja aastatel 1991–1996 Venemaa Föderatsiooni välisluure SVR-i juht.
Jevgeni Primakov oli aastatel 1996–1998 Venemaa Föderatsiooni välisminister, aastatel 1998–1999 Venemaa Föderatsiooni valitsuse esimees ja aastatel 2001–2011 Venemaa Kaubandus-Tööstuskoja president.
Ekskavaator
pisi|Ekskavaatori töö simulatsioon. pisi|Ekskavaator Caterpillar 325C pisi|[[Süvendamine|Süvendustööde ekskavaator Neeme sadamas 2023. aasta aprillis]] Ekskavaator on kaevamismasin pehmete pinnasemasside kaevamiseks, väljatõstmiseks ja teisaldamiseks. Ekskavaatori peamised ning tähtsamad osad on mast, kopp, alusvanker, kabiin, lindid, mootor ning hüdraulika pump.
Ekskavaator on masin, mis toimib suuresti hüdraulilise õli kaudu jõu siirdamise teel, ehk masinal on hüdraulikaõli paak, millest pump pumpab silindritesse mis asuvad masti küljes ning tänu millele need osad liiguvad. Ekskavaatori liikumine põhineb kõik hüdraulilisel õlil. Mistõttu on ekskavaatori põhikomponendiks hüdrauliline pump. Põhipumba sektsioonide arv ja võimekus määrab ekskavaatori töövõimekuse. Pumba võimekust mõõdetakse siirdatava hüdraulika õli mahus (liitrid minutis). Maailma suurimad ekskavaatoritehased asuvad Jaapanis ja Hiinas.
Kõik hüdraulilise ekskavaatori liikumised ja funktsioonid saavutatakse hüdrovedeliku, hüdrosilindrite ja hüdromootorite abil. Ekskavaatori masti külge saab ühendada erinevaid seadmeid, nt: giljotiin, kopp, frees, käärid, kahvlid, vasar, haaratsid jne.
Kasutamine
Ekskavaatoreid kasutatakse mitmel viisil:
Viited
1. -F, Kevin (31 July 2009). "Types of Excavators and Their Uses". Archived from the original on 19 October 2012. Retrieved 29 December 2013. 2. https://www.nationalplant.com.au/news/how-does-an-excavator-work/ (25.12.2015)
Georges Pire
Georges Charles Clement Ghislain Pire (10. veebruar 1910 Dinant – 30. jaanuar 1969 Leuven) oli Belgia dominiiklasest munk, kes pälvis põgenike abistamise eest II maailmasõja lõppedes 1958. aastal Nobeli rahuauhinna.
Pingega tüüritav ostsillaator
pisi|Mikrolainetel (12‒18 GHz) kasutatav VCO Pingega tüüritav ostsillaator, lühend VCO (inglise k sõnadest Voltage-Controlled Oscillator) on ostsillaator, mille tekitatava võnkumise sagedus on muudetav lülituse sisendisse rakendatava pinge suurusega. Seda pinget nimetatakse tüürpingeks või seadepingeks.
Skeemid
Kõrgetel sagedustel on levinud ostsillaator (siinuspinge generaator), mille sagedust määravas võnkeringis on mahtuvusdiood. Selle mahtuvust saab dioodile rakendatava alalispingega muuta ja niiviisi reguleerida ostsillaatori võnkesagedust umbes kolmekordses ulatuses (fmax/fmin ≈ 3). pisi|[[Operatsioonvõimenditega VCO. Väljundpinge Ua sagedus on võrdeline sisendisse antava alalispingega Ue]] Väga kõrgetel sagedustel (mikrolainete alas) kasutatakse pingega tüüritavas ostsillaatoris sagedust määrava elemendina võnkeringi asemel erilist YIG- (Yttrium Iron Garnet) resonaatorit, mille resonantsisagedust tüüritakse magnetväljaga. Selleks muudetakse voolu resonaatorit ümbritsevas poolis.
Ulster (riie)
pisi| Ulster on tugevasti vanutatud kare ja paks villane riie, ka sellest valmistatud pikk ja lai meestepalitu.
Pingega tüüritav ostsillaator
Skeemid
Madalate sageduste jaoks on välja töötatud mitmesuguseid, peamiselt operatsioonvõimenditel põhinevaid skeeme, üks neist kõrvaloleval joonisel. Nendega on saavutatav suur reguleerimispiirkond (kuni mitme suurusjärgu ulatuses).
Kasutamine
Pingega tüüritav ostsillaator kuulub raadiovastuvõtja segustuslülituse koosseisu. Ostsillaatori võnkeringi häälestussagedust muudetakse siin mahtuvusdioodile rakendatava alalispingega.
VCO on üks faasiluku põhielemente, mis annab tagasisideahela kaudu faasidetektorile reguleerivat sagedust ja faasi.
Elektroonilises muusikas kasutatakse VCO-lülitusi helide sünteesimiseks (vt süntesaator).
Harmoonilisi võnkumisi (siinusvõnkumisi) genereerivate VCOde kõrval kasutatakse ka pingega tüüritavaid impulsigeneraatoreid, mis võivad toota ristküliku-, kolmnurga- ja saehambakujulisi impulsse.
NSV Liidu Miinipildujarelvastuse Rahvakomissariaat
NSV Liidu Miinipildujarelvastuse Rahvakomissariaat (vene keeles Народный комиссариат миномётного вооружения СССР) oli aastatel 1941–1946 eksisteerinud riigiorgan Nõukogude Liidus; kuulus rahvakomissariaadina NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu koosseisu. Tegeles miinipildujarelvastuse tootmise juhtimisega.
5. veebruaril 1939 likvideeriti NSV Liidu Masinaehituse Rahvakomissariaat. Selle baasil moodustati kolm uut rahvakomissariaati, sealhulgas NSV Liidu Üldise Masinaehituse Rahvakomissariaat (rahvakomissar Pjotr Paršin).
Ümberkujundamine
Veebruaris 1946 kujundati miinipildujarelvastuse rahvakomissariaat ümber NSV Liidu Masina- ja Aparaadiehituse Rahvakomissariaadiks.
Pont Neuf
pisi|Pont Neuf ja [[Île de la Cité]] Pont Neuf [poo(n) nöf] (prantsuse keeles 'uus sild') on vanim säilinud sild Pariisis.
Sild on 238 meetrit pikk ja 20 meetrit lai. See ühendab Quai de Louvre'it ja Quai de la Mégisserie'd Seine'i paremal kaldal (1. ringkond ehk arrondissement) Quai de Conti ja Quai des Grands Augustins'iga jõe vasakul kaldal (6. ringkond). Umbes keskpaigas ületab sild Île de la Cité läänenurga. Seine'i paremal kaldal läheb sild üle Rue du Pont Neufi tänavaks, vasakul kaldal Rue Dauphine'iks.
16. sajandil oli Pariisis üle Seine'i ainult kaks silda. Uuele sillale pani nurgakivi 1578. aastal Henri III. Ametlikult avati sild aastal 1609 juba Henri IV poolt. Pärast tema surma paigaldati sillale tema ratsamonument, aga see hävitati Prantsuse revolutsiooni käigus ning 1818. aastal asendati see täpse koopiaga. Pont Neuf oli esimene Pariisi sild, millele ei ehitatud maju.
Maa-lähedane orbiit
Maa-lähedane orbiit (inglise keeles low Earth Orbit (LEO)) on ümber Maa tiirleva keha orbiit, mille kõrgus on vahemikus 160 kilomeetrit perioodiga umbes 88 minutit, kuni 2000 kilomeetrit perioodiga umbes 127 minutit. Objektid, mis on allpool 160 kilomeetrit annavad gaasikeskkonna tõttu väga kiiresti oma kiirust ära ning kaotavad seetõttu ka kõrgust. Peale Apollo programmi Kuu missioone pole kordagi inimesed Maa lähedastest orbiitidest väljapoole läinud. Maa-lähedase orbiidi mehitatud kosmoselennu kõrgusrekord on NASA missioon Gemini 11 käes, mille apogee oli 1374 kilomeetrit. Kõik mehitatud kosmosejaamad on siiani olnud Maa-lähedastel orbiitidel ning sama kehtib ka suurema osa satelliitide kohta.
Orbiidi kirjeldus
Maa-lähedasel orbiidil asuvaid objekte mõjutab õhutakistus, mis sõltub orbiidi kõrgusest. Maa-lähedane orbiit asub Maa atmosfääri ja sisemise Van Alleni kiirgusvööndi vahel. Tavaliselt ei ole satelliitide kõrgus alla 300 km, sest õhutakistus on nii suur, et satelliit saab orbiidil olla väga vähest aega, põledes seejärel Maa atmosfääris ära. Kiirus, mida on tarvis, et jõuda stabiilsele Maa-lähedasele orbiidile, on umbes 7,8 km/s. See kiirus on seda suurem, mida kõrgemat orbiiti soovitakse. Delta-v, mida on vaja, et saavutada Maa-lähedane orbiit on umbes 9.4 km/s. Atmosfäärist ja gravitatsioonist tingitud raketi starti takistavad jõud lisavad delta-v väärtusele juurde 1.5-2.0 km/s.
center|700px