cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rohekas õõskeel
Välisehitus
Rohekas õõskeel on väliselt üsna silmapaistmatu orhidee. Õitseva taime pikkus on 10–25 cm.
Punakaspruuni varjundiga väikeseid rohekaid õisi on õõskeele õisikus 5–25 ning mesimahla tõttu lõhnavad need putukate jaoks ligimeelitavalt. Huul on teistest õielehtedest tähelepanuväärselt pikem ning sirutub allapoole varre suunas, lihtsustamaks putukate jõudmist õide.
Lehti on maksimaalselt kuus. Õõskeele alumised 2–3 lehte on kuni 8 cm pikkused ning süstja või kitsaselliptilise kujuga, ülemised üksikud lehed on väiksemad ja süstjad. Kandelehed on rohtjad ning tavaliselt õitega ligikaudu sama pikad.
Juuremugul on õõskeelel sõrmjalt lõhestunud.
Liigi nimetus
Liik on eestikeelse nimetuse saanud oma kotja kannuse järgi. Teaduslik nimetus Coeloglossum viride pärineb kreeka keelest, kus koilos tähendab õõnes, glossa – keel ja viride (lad k) – roheline.
Eluiga ja õitsemisaeg
Roheka õõskeele õitsemisajaks hinnatakse tavaliselt juuni-juuli, kuid viimasel ajal on täisõies isendeid leitud veel ka augustis ja septembris, näiteks Pivarootsi (ja samaaegne Keemu) leid 16. septembril 2012.
Üldiselt on õõskeele eluiga 1–2 aastat, kõige kauem on üht taime vaadeldud seitsme aasta vältel. Sarnaselt teiste meie kliimavöötme orhideedega võib esineda täiskasvanud isendil maa-alune puhkeperiood ehk soikeseisund. Kõnealusel liigil saab see kesta vaid ühe aasta, vastasel juhul on taim surnud. Populatsioonis on enamasti korraga puhkamas väike osa isenditest, seega ei teki arvukuse hindamisel olulisi ebatäpsusi.
Kasvukohad
Väikest kasvu rohekas õõskeel ei suuda võistelda teiste taimedega ning seetõttu eelistab kasvada lagedamatel aladel üksiktaimekogumitena. Eestis on peamisteks elupaikadeks püsivalt karjatatavad ranna- või looniidud. Karjatamine reguleerib taimekasvu ning loomad põhjustavad rohukamarasse mikrohäiringuid, mille abil pääsevad seemned pinnasesse, saades idanema hakata. Erinevalt niitmisest hoiab karjatamine ära ka kulukihi tekkimise, mille all idandid ei suuda täiskasvanud taimedeks sirguda. Rannaniitudel võib õõskeelt kohata koos kärbesõie või hariliku käoraamatuga.
Üksikuid isendeid on leitud ka kraaviservadelt ja rohtunud pinnaseradadelt. Liik ei ole otseselt tundlik pinnase lubjasisalduse, niiskustaseme ega valgustingimuste suhtes. Siiski arvatakse, et õõskeel vajab lisaks hõredale konkurentsile veel mingisugust seensümbiondiga seotud spetsiaalset tingimust, mida pole siiani avastatud. Mõju võivad avaldada ka muutused tolmeldajaputukate elus.
Levik maailmas
Roheka õõskeele levikuala hõlmab Euroopat, Põhja-Aasiat ja Põhja-Ameerikat, olles siiski haruldane ja kasvukoha suhtes valiv taim. Näiteks on liik arvukas Norras, kuid Taanis puudub. Võimalusel eelistab õõskeel kasvada mägistel aladel (Füller 1972), Aasias on teda kohatud kuni 4000 m kõrgusel merepinnast (Varhamejeva jt 1991). Viimaste aastakümnete jooksul on olnud kiirelt taandumas eelkõige tasandikel asuvad kasvukohad.
Arvukus Eestis
Rohekas õõskeel kuulub Eestis kõige kiiremini kaduvate käpaliste hulka. On hinnatud, et 20. sajandi jooksul vähenes populatsioonide arv 32st 10ni. Alates 2008. aastast on kirjeldatud ainult kolme elujõulist populatsiooni: Haavakannu puisniidul Ida-Virumaal, Paope kunagisel karjamaal Hiiumaal ja Keemu rannaniidul Läänemaal. On leitud ka eraldiseisvaid isendeid mujalt Eestist, näiteks 2012. aastal Läänemaalt Pivarootsist.
Paljunemine
Lühiealisuse tõttu on rohekas õõskeel esimest korda maapealset osa kasvatades juba õitsemisvõimeline. Vuokko (1987) andmetel tolmeldavad õisi põhiliselt mardikaliste seltsi kuuluvate pehmekoorte (Cantharis) mõned liigid, keda õõskeel meelitab magusa lõhnaga. Õietolmu kantakse edasi pollinaariumidena. Tolmeldajatena on mainitud ka liblikaid, mesilasi ja käguvamplasi.
Metsare (2015) analüüsitud õõskeele seemneproovide järgi oli aastatel 2008–2012 Eesti eri populatsioonides keskmine seemnete arv viljas vahemikus 189–2191, kuid hulk sõltus arvatavasti nii aastast kui ka leiukohast. Mediaaniks kujunes 1904 seemet kupra kohta, mis annab tunnistust väga suurest seemnehulgast taime kohta.
Õõskeele perekond (Coeloglossum) sarnaneb evolutsiooniliselt sõrmkäpa perekonnaga (Dactylorhiza), seetõttu võivad kaks lähestikku kasvavat eri liiki taime moodustada ristandeid. 2009. aasta seisuga polnud hübriide Eestist veel leitud.
Ohuallikad
Kõige olulisem roheka õõskeele taandumise põhjus on kasvukohtade kadumine, peamiselt poollooduslike koosluste majandamise lõpetamine ja selle tagajärjel tekkiv kõrge taimestik. „Roheka õõskeele kaitse tegevuskava” järgi on ohuallikateks veel kasvuala kulustumine, ülekarjatamine, kuivendamine või kuivamine, valed hooldusvõtted, muuhulgas niitmine, ning metssead. Tiheda kulu või niitmise tõttu tekkinud paksu niidukamara alt ei suuda noored taimed idaneda. Peamiselt ohustab kuivamine viljuvaid taimi eriti kuivadel suvedel. Ülekarjatamine ja metssead võivad hävitada väikesed populatsioonid, süües ära kõik elujõulised taimed.
Kaitse Eestis
Rohekas õõskeel võeti riikliku kaitse alla 1983. aastal koos kõigi teiste Eesti seni kaitsmata käpalistega. 1994. aastal vastu võetud Eesti Vabariigi kaitstavate loodusobjektide seadus paigutas liigi II kategooria kaitstavate käpaliste hulka. I ja II kaitsekategooriana kaitse alla võetavate liikide loetelus kuulub rohekas õõskeel alates 24. maist 2004 I kaitsekategooria liikide hulka. Eesti punases raamatus kuulub õõskeel äärmiselt ohustatud liikide hulka.
Rakvere linnavolinike loend 1923
Rakvere linnavolinike loend 1923 on 8. ja 9. detsembril 1923. aastal Rakvere Linnavolikogusse valitud linnavolinike loetelu.
Brasiilia sõjaväediktatuur
Brasiilia sõjaväediktatuur (portugali keeles ditadura militar) oli Brasiilia riigikord aastatel 1964–1985. Ajastu algas 1. aprillil 1964, kui sõjavägi kukutas Ameerika Ühendriikide toetusel president João Goularti. Kehtestatud sõjaväediktatuur kestis 15. märtsini 1985.
Vastupidi algsetele lubadustele kehtestas sõjavägi 1967. aastal uue põhiseaduse, millega lämmatati sõnavabadus ja opositsioon. Režiimi tunnusjooned olid rahvuslus, majanduskasvu taotlemine ja kommunismivastasus.
Sõjaväediktatuur oli hoolimata meediatsensuurist ja dissidentide väärkohtlemisest seitsmekümnendatel tänu kiirele majanduskasvule oma populaarsuse tipus. Märtsis 1979 sai presidendiks João Figueiredo, kes andis amnestia kõikidele režiimi vastu ja režiimi kasuks tehtud kuritegudele. Figueiredo võitles valitsusesiseste kõva joone pooldajatega ning toetas riigi demokraatia poole pööramist, kuid ei suutnud ära hoida majanduslangust ega kroonilist inflatsiooni, lisaks olid samal ajal langemas ka muud Lõuna-Ameerika sõjaväediktatuurid. Kaheksakümnendate alguses puhkesid suuremates linnades ulatuslikud meeleavaldused ning 1982. aastal valiti 20 aasta jooksul esimest korda parlamenti. 1985. aastal toimusid uuesti vabad presidendivalimised, mille võitis opositsioon. 1988. aastal võeti vastu uus põhiseadus ning Brasiiliast sai taas demokraatlik riik. Sellest ajast saati on Brasiilia sõjavägi olnud tsiviilkontrolli all.
Brasiilia sõjaväediktatuur oli eeskujuks teistele Ladina-Ameerika diktatuuridele, mis õigustasid sõjaväe tegutsemist riikliku julgeoleku eesmärgiga. 2014. aastal tunnistas Brasiilia sõjavägi, et diktatuuri ajal piinati ja mõrvati dissidente. 2018. aastal avalikustas Ameerika Ühendriikide valitsus memo 1974. aastast, milles tollane riigisekretär Henry Kissinger tunnistas, et Brasiilia juhtkond oli teadlik dissidentide tapmisest. Hinnanguliselt hukkus või jäi režiimi käe läbi kadunuks 434 inimest ning 20 000 inimest piinati. Inimõiguslased on väitnud, et tõelised arvud on tõenäoliselt palju suuremad, eriti kui lugeda hukkunute hulka valitsuse tegevusetuse tõttu hukkunud pärismaalased, kuid sõjavägi on need süüdistused tagasi lükanud.
Sudogda rajoon
Sudogda rajoon (vene keeles Судогодский район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Vladimiri oblasti keskosas. Rajooni keskus on Sudogda linn.
Rajoon piirneb põhjas Kameškovo rajooniga, kirdes Kovrovi rajooniga, idas Selivanovo rajooniga, lõunas Guss-Hrustalnõi rajooniga, läänes Sobinka rajooniga ja edelas Suzdali rajooniga.
Rajooni pindala on 2300 km². Elanike arv oli 2012. aastal 40 917, 2009. aastal 41 137 ja 2002. aastal 44 429.
Sudogda rajoonis on 205 asulat, mis kuuluvad ühe linnaasunduse (Sudogda linna) ja kuue külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsaim jõgi on Sudogda jõgi.
Laulvad Seilorid
Laulvad Seilorid oli Teise maailmasõja eel Eestis tegutsenud mereromantilisi palasid esitanud ansambel.
Ansambli liikmete hulka kuulusid Voldemar Panso, Hardi Tiidus, Johannes Aare, Hugo Laur, Kaarel Toom, Johannes Pillikse, kes Teise maailmasõja ajal emigreerus Austraaliasse, ja veel mitmed teatritudengid.
Jules Bianchi
alt=|pisi|Jules Bianchi 2012. aastal Nürburgring World series'is Jules Lucien Andre Bianchi (3. august 1989 Nice – 17. juuli 2015) oli prantsuse võidusõitja, kes aastatel 2013 ja 2014 võistles Vormel 1 sarjas Marussia meeskonnas.
Bianchi osales karjääri jooksul Vormel Renault 3.5, GP2 ja Vormel 3 sarjades, ning oli Ferrari juhiakadeemia liige. Ta alustas oma Vormel 1 karjääri 2012. aastal Sahara Force India meeskonnaga. 2013. aastal debüteeris Bianchi Vormel 1 Marussia meeskonnaga Austraalia Grand Prix'il, kus ta kvalifitseerus 19. kohal ja lõpetas sõidu 15. kohal. Tema parim tulemus samal aastal oli 13. koht Malaisia Grand Prix'il. 2014. aastal saavutas ta Vormel 1's 9. koha Monaco Grand Prix'il.
Biarmia
Biarmia või Bjarmia (ka Bjarmaland) on viikingiaegsetes saagades ja keskaja geograafias mainitud soome-ugri ajalooline piirkond, mis võis paikneda Valge mere lõunarannal ja Dvina jõe kallastel. Selle nimi tuleneb arvatavasti soome-ugri sõnast perm, mis tähendab "põrand".
Jules Bianchi
5. oktoober 2014 Jaapani Grand Prix'i ajal oli rada tugeva vihmasadu, mis tegi sõitmine raja peal raskeks. Bianchi kaotas enda autos kontrolli ja sõitis vastu taaskasutamise sõiduki, mille tagajärjel sai ta raskelt vigastada. Teda pandi koomasse, kuni 17. juulini 2015, millal ta sai surma.
2014. aasta Jaapani Grand Prix' raames toimunud võidusõidul sattus ta raskesse õnnetusse, mille käigus sai raskelt vigastada ja langes koomasse, millest enam välja ei tulnud. Ta suri üheksa kuud hiljem Nizza haiglas.
Isiklik elu
Jules Bianchi oli sündinud Nizza's Prantsusmaal. Ta vanemad olid Phillippe ja Christine Bianchi. Tal oli vend Tom ja õde Mélanie. Bianchi oli ka Vormel 1 sõitja Charles Lecreci ristiisa.
Ta vanaisa oli Mauro Bianchi, kolmekordne GT racing sarja maailmameister 1960. aastatel. Julesi vanaonu Lucien Bianchi, osales aastatel 1956–1968 samuti Vormel 1 sarjas ja võitis ka 1968. aasta Le Mansi.
Bianchi isiklik lemmiksõitja oli Michael Schumacher.
Ferrari ja Sahara Force India (testi roll)
pisi|Jules Bianchi 2013 Catalonia test 11. november 2010. aastal kinnitas Ferrari meeskond, et Bianchi võetakse meeskonda testsõitjana. 2012. aastaks laenas Ferrari Bianchi Sahara Force India meeskonnale.
2013
pisi|Bianchi 2013. aastal oma Vormel 1 debüüdil Austraalia Grand Prix'is 1. märts 2013. aastal teatas Marussia meeskond, et Bianchi asendab Luiz Razia't sõitjana. Austraalia Grand Prix'is alustas ta etappi 19. kohalt, kvalifitseerudes kolmveerand sekundit kiiremini meeskonnakaaslasest Max Chiltonist ja lõpetades etapi 15. kohaga. Bianchi lõpetas hooaja 19. kohal kokku 0 punktiga.
2014
pisi|Jules Bianchi [[2014. aasta Briti Grand Prix'il]] Oktoobris 2013. aastal kinnitas Marussia meeskond, et Bianchi jääb ka 2014. aasta hooajaks nende meeskonda. Ta lõpetas samal aastal toimunud Monaco Grand Prix 9. kohal.
Paar päeva enne surma ütles Bianchi, et ta on valmis asuma sõitma Ferrari meeskonnas, kuid ainult juhul kui Fernando Alonso lahkub Ferrarist.
Surm
Bianchi suri 17. juulil 2015 25-aastasena vigastustesse, mille oli saanud 9 kuud varem Jaapani Grand Prix'il toimunud raskes õnnetuses.
Bianchi matuseteenistus peeti Nizza katedralis 21. juulil 2015. Bianchi oli tuhastati ja tema tuhk maeti Monte Carlo kalmistule. Bianchi matusel osalesid paljud praegused ja endised võidusõitjad: teiste hulgas Alexander Wurz, Esteban Gutiérrez, Allan McNish, Alexander Rossi, Lewis Hamilton, Nico Rosberg, Jenson Button, Sebastian Vettel, Jean-Éric Vergne, Marcus Ericsson, Roberto Merhi, Adrian Sutil, Valtteri Bottas, Pastor Maldonado, Pedro de la Rosa, Romain Grosjean, Daniel Ricciardo, Felipe Massa, Alain Prost, Nico Hülkenberg, Olivier Panis, Daniil Kvyat ja Max Chilton.
Tulemused
† Bianchi oli kutsutud sõitja, mille tõttu ei saanud ta punkte.
Kuubalased
pisi|Noored kuubalased Kuubalased (endanimetus Cubanos) on Kuuba põhirahvus. Kuubalasteks peetakse kõiki Kuuba kodanikke, sõltumata nende etnilisest päritolust või rassilisest kuuluvusest. Kõnelevad hispaania keelt. Traditsiooniliselt on kuubalased olnud katoliiklased.
Kuubas elas 2012. aasta rahvaloenduse andmetel 11 163 934 inimest. Mujal maailmas elab kuubalasi arvukalt Ameerika Ühendriikides, kus 2010. aasta rahvaloenduse andmetel elas neid 1 785 547.
Eestis elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel kuus kuubalast, neist viis Tallinnas.
Kuubalased on kujunenud hispaania (ja vähesel määral ka teiste Euroopa riikide) sisserändajatest ning Aafrikast toodud neegritest. 2002. aasta Kuuba rahvaloenduse andmetel oli Kuuba elanikest valgeid (kreoole) 65,05%, mulatte 23,84%, neegreid 10,08% ja asiaate 1,02%.
Loretta
Loretta on naisenimi.
Toolse Ussimägi
Toolse Ussimägi on Muinas-Eesti linnamägi Lääne-Virumaal Vihula vallas Toolse külas.
Kirjeldus
Toolse jõe käärus asuv Ussimägi on 120 m pikk ja 20 m lai. Õueala on ovaalse kujuga ja 1500 m² suurune. Vall on ehitatud peamiselt mullast. Siseküljel on valli kõrgus 1,5 m, välisküljel 4 m. Valli pikkus on 40 m. Linnuse kasutusaeg on dateeritud 8.–10. sajandisse.
Jevgeni Kotšegarov
Jevgeni Kotšegarov (vene keeles Кочегаров, Евгений Петрович; 2. jaanuar 1945 Derbent Dagestani ANSV – ) oli Nõukogude Liidu piirivalvur ja Eesti Vabariigi Ülemnõukogu saadik.
Ta sündis Derbentis, Dagestani ANSV-s. Aastal 1962 lõpetas ta Chișinăus keskkooli, seejärel õppis ta aastatel 1962–1964 Chișinău ülikooli filoloogiateaduskonnas, lõpetas aastal 1972 Moskvas kõrgema sõjaväeõppeasutuse juristina.
Ta oli aastast 1964 sõjaväeteenistuses piirivalvevägedes. Aastatel 1972–1979 teenis ta Kaug-Idas, aastast 1979 teenis ta Eestis, muuhulgas Balti piirivalvepiirkonna vägede ülema asetäitjana. Aastal 1990 oli tema auastmeks polkovnik, hiljem kindralleitnant.
Estonia kaevanduse põleng (2008)
Estonia kaevanduse põleng oli oktoobris 2008 Ida-Viru maakonnas Estonia kaevanduses toimunud tulekahju.
Jevgeni Kotšegarov
Aastatel 1990–1992 oli ta Eesti NSV Ülemnõukogu ja Eesti Vabariigi Ülemnõukogu liige, olles selle õiguskomisjoni liige. 11. märtsist 1992 lõpetati tema kui võõrriigi sõjaväelase saadikuvolitused (koos Zijautdin Abdurahmanovi, Goderdzi Ahaladze ja Sergei Volkoviga).
Ta oli aastatel 1985–1986 Rakvere Linna Töörahva Saadikute Nõukogu liige ning aastatel 1987–1989 Harju rajooni Töörahva Saadikute Nõukogu ja aastast 1989 Harju maavolikogu liige.
Estonia kaevanduse põleng (2008)
Tulekahju sai alguse 10. oktoobril 2008, kui kaevanduse konveierikäigus 9. paneelstrekil süttis konveierlint. Strekk pumbati vett täis. 15. oktoobril pumbati vesi strekist välja, ent strekk süttis taas.
Kustutamistööd maksid umbes 5,8 miljonit krooni.
Jevgeni Kotšegarov
6. septembril 1991 määras Nõukogude Liidu president Mihhail Gorbatšov ta Nõukogude Liidu ja Eesti Vabariigi vaheliste läbirääkimiste delegatsiooni koosseisu.
Jennie Pegouskie
Jennie Pegouskie (sündinud 14. augustil 1988 Seattle'is) on Tai päritolu Ameerika Ühendriikide tantsija ja modell, kes on eelkõige tuntud 2017. aasta muusikavideost "Shape of You".
Lorette
Lorette on naisenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 1579. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Lorette 26 naisel.
Mürgiastel
Mürgiastel on astel, mida kasutavad kas mesilased, herilased, vapsikud või kimalased. Nad kasutavad mürgiastelt enesekaitseks või saagi püügiks.
Isokroonsus
Isokroonsus (kreeka keele sõnadest isos, ’sama, võrdne’ ja chronos ’aeg’) ehk  samavältelisus) on kasutusel mitmes tähenduses:
Andmesides tähendab isokroonne edastus ka vähimat garanteeritud andmeedastuskiirust (bit/s), näiteks liideste FireWire ja USB korral.
Bernhard Lais
Alexander Theodor Bernhard Lais (1854 Tartu – 1898 või 1899) oli eestlasest fotograaf, kes ühe esimesena Eestis tegeles reportaažfotodega. Ta elas ja töötas Tallinnas umbes aastatel 1882–1899.
Ateljee avamine
pisi|püsti|Bernhard Lais "Tundmatu mees. Rinnaportree ovaalis" (pildistamise aeg teadmata) Bernhard Lais avas oma ateljee 7. juulil 1882 (uue kalendri järgi) Tallinnas Suur-Kloostri ja Väike-Kloostri tänava nurgal majas nr 57. Avamisele eelnes ajakirjanduses väga enesekindel reklaam. Reklaamis anti ka põhjalik ülevaade ateljee interjöörist. Fotoäri asus seal 1883. aastani. Samal aastal kolis Lais oma ateljee Raekoja platsi lähistele Hans Gonsiori majja Mündi tänav 3 ja töötas seal 1899. aastani. B. Laisi surma järel sai ateljee endale Alexander Reisberg, kes jätkas B. Laisi firma nime kasutamist oma fotodel.
Röntgenikabinet
Bernhard Laisil oli kogemus röntgenikiirtega tegelemisel varasemast koostööst Wilhelm Peterseniga ja 1897. aasta mais avas ta Tallinnas esimese täielikult sisustatud röntgenikabineti. Väärib mainimist, et radioloogia oli alles 1895. aastal ilmavalgust näinud ja Tartu Ülikoolis tegeleti sellega 1896. aasta jaanuarist alates. pisi|püsti|B. Lais "Michael Wittlich. Rindportree ovaalis" (1880. aastad) Bernhard Laisi röntgenikabineti aparatuuri tootis Berliinis W. Hirschmann. Röntgeni läbivalgustusekraani suurus oli 30 x 40 cm. Laisi aparatuur oli ainus Baltikumis ja seda peeti tolle aja Vene tsaariimpeeriumi moodsaimaks. Sellega oli võimalik teha nii läbivalgustusi kui ka ülesvõtteid. Säriajad olid 30 sekundist 15 minutini. Revalsche Zeitungis ilmus ka kuulutus, kus pakuti võimalust teha tasulisi röntgenuuringuid – tol ajal kasutati röntgenit peamiselt meelelahutuslikul eesmärgil piltide jäädvustamiseks (nn skeletifotod), kuid õige pea hakati röntgenit kasutama abivahendina meditsiinis. Lais käis oma aparatuuriga ka Peterburis demonstratsioonesinemistel.
Katsetused ja saavutused
Tema võimekusest räägib ka see, et tegu on fotograafiga, kes viis eesti fotograafia maailmakaardile. Esimese tunnustuse sai ta Brüsselis, Belgias 1891. aastal toimunud rahvusvahelisel fotonäitusel "Société scientifique Européenne Exposition" saavutatud esikohaga. Järgmise esikoha sai ta 1892. aastal samuti Belgias St. Gilles toimunud fotonäitusel Tallinna vanalinna fotode eest. Võistlustelt saadud aumärgi võttis Lais kasutusele oma fotode tagaküljel ja ka omanimelisel kirjapaberil – leides nii järjekordse viisi, kuidas oma töid ja teenuseid reklaamida.
Tööde iseloom, tellimused
Bernhard Laisi tööd on hoolsalt pildistatud, kuid eriti torkab silma vormistuse rõhutamine. Laisi fotostuudio pakkus vastavalt tellija soovile ühe võimalusena foto uhkemaks ja esinduslikumaks muutmisel kuldäärega raamistust, mida sai lisaraha eest.
Reportaažfotod
Bernhard Laisi kõige kuulsam reportaažfoto on Tallinnas 12. septembril 1889 pildistatu: ameeriklasest aeronaudi Charles Leroux surnukeha õhusõiduki rusude keskel. Väidetavalt pildistas ta ka tema allakukkumist, kuid tõendeid selle kohta pole leitud.
Pildistatud isikuid
Eesti Kultuuriloolises Arhiivis on Laisi fotode hulgas mitme pastori portreid: Johann Gottlieb Konrad Bergwitz, Friedrich Wilhelm Ederberg, Hermann Girgensohn, Christfried Otto Hörschelmann, Carl Eduard Malm, Eduard Peter Heinrich Paucker jt. Bernhard Laisi fotosid leidub ka V. Rosenthali albumis, Matthias Johann Eiseni kogus ja üksikult ka muudes kogudes. Märkimist väärivad näiteks Patkuli portreefoto ja Laisi karjääri alguses 1880. aastatel pildistatud rinnaportree ovaalis Michael Wittlichist.
Tema fotode hulgast on ajalooliseks dokumendiks loetud 2. septembril 1886 pildistatud Albu valla rahva suurt grupipilti Otto von Lilienfeldti peol, mis tähistas tema mõisaomanikuks olemise 25. aastapäeva.
Veel on tema fotosid Sibeliuse muuseumi arhiivis (Sibeliusmuseum) Rootsis (Soome soprani Emma Engdahl-Jägerskiöldi täispikkuses portree) ja Läti Rahvusraamatukogus (Latvijas Nacionālā Bibliotēka; tundmatu mehe portree).
Wilma Rudolph
pisi| Wilma Glodean Rudolph (23. juuni 1940 – 12. november 1994) oli USA kergejõustiklane, kolmekordne sprindi olümpiavõitja.
Ta sündis paljulapselise pere kahekümnenda lapsena. Lapseeas põdes Wilma lastehalvatust ja oli ka muidu põdura tervisega. 12-aastaselt oli tema tervis, sealhulgas lastehalvatuse tagajärjel esialgu kõverdunud jalg, nii palju paranenud, et ta sai hakata sporti harrastama. Vanema õe eeskujul hakkas Wilma esialgu tegelema korvpalliga. Wilma juhtimisel tuli tema keskkooli korvpallivõistkond Tennessee osariigi meistriks.
Pärast sportlaskarjääri lõppu töötas ta treeneri ja spordikommentaatorina.
Rudolph on valitud IAAFi kuulsuste halli liikmeks.
Lucia (eesnimi)
Lucia on naisenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 1183. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Lucia 45 naisel.
Eesti-uuringute tippkeskus
Eesti-uuringute tippkeskus (lühend: EUTK; inglise keeles Centre of Excellence in Estonian Studies, lühend: CEES) oli vahemikus 2016–2023 Eesti Kirjandusmuuseumi juures töötav teaduskonsortsium, mis tegeles Eesti etniliste rühmade keele- ja kultuurinähtuste komplekssete uuringutega. Emblemaatiliste kultuurinähtuste kõrval vaadeldi transnatsionaalsete ideede ja protsesside toimemehhanisme ning uuriti arvutuslike, statistiliste ja muude digihumanitaaria võimaluste rakendamist humanitaarvaldkondades. Eesti-uuringute Tippkeskuse tegevust rahastas Euroopa Regionaalarengu Fond.
Eesti-uuringute tippkeskuse uurimisrühmades osalesid teadustöötajad ja doktorandid Eesti Kirjandusmuuseumist, Tartu Ülikooli humanitaarteaduste ja kunstide ning loodus- ja täppisteaduste valdkonnast, Eesti Keele Instituudist, Tallinna Ülikoolist, Eesti Muusika- ja Teatriakadeemiast ja Tallinna Tehnikaülikooli Küberneetika Instituudist.
Keskuse juht oli Mare Kõiva ja tegevjuht Piret Voolaid. Projektijuht vahemikus 2016–2017 juuli oli Meelis Roll ja alates 2017. aasta augustist Anne Ostrak. Tippkeskuse tööd koordineeris juhtkomitee: Mare Kõiva, Liisi Laineste, Irina Belobrovtseva, Liina Lukas, Meelis Mihkla, Einar Meister, Jaan Ross ja praktiliste küsimustega tegeles nõukogu koosseisus: Irina Belobrovtseva, Marina Grišakova, Heiki-Jaan Kaalep, Mare Kõiva, Marin Laak, Liina Lindström, Jüri Talvet, Einar Meister, Helle Metslang, Meelis Mihkla, Renate Pajusalu, Jaan Ross, Kristiina Ross, Margit Sutrop, Mari Sarv, Piret Voolaid.
Eesti-uuringute tippkeskuse põhiline uurimistegevus toimus 12 valdkondadeüleses töörühmas: ajalooliste väljendus- ja kultuuripraktikate uuringute töörühm; biograafika töörühm; digitaalhumanitaaria ja keeletehnoloogia töörühm; eetika, keele- ja vaimufilosoofia töörühm; kirjakultuuri ja kirjandusuuringute töörühm; korpuspõhiste keele-, kirjanduse ja folklooriuuringute töörühm; kõne- ja muusikauuringute töörühm; migratsiooni- ja diasporaauuringute töörühm; narratiiviuuringute töörühm; nüüdiskultuuri (sh. meedia) uuringute töörühm; soouuringute töörühm ning usundi- ja müüdiuuringute töörühm.
Baccara
pisi|Baccara Baccara oli Hispaania ansambel, mille moodustasid 1977. aastal Mayte Mateos ja María Mendiola.
1978. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ansambel Luksemburgi lauluga "Parlez-vous français?".
Nad saavutasid rahvusvahelise menu oma esiksingliga "Yes Sir, I Can Boogie".
Tamminiemi
300px|thumb|Tamminiemi villa Helsingis Meilahtis. 2013 Tamminiemi (rootsi k Villa Ekudden) on endine Soome Vabariigi presidendi residents Helsingis Meilahtis. Praegu asub hoones Urho Kekkose muuseum.
Hoone rajamine
Tamminiemi villa, soome silmapaistvate juugendstiili arhitektide Sigurd Frosteruse ja Gustaf Strengelli projekteeritud hoone keset kaunist parki merekaldal, valmis 1904. aastal kaupmees Nisseni tellimusel. Hoone ruumide pindala on 450 m². 1924. aastal ostis ajalehe Hufvudstadsbladet peatoimetaja, hilisem kaubandusnõunik Amos Anderson hoone ära, kavatsedes asuda sinna elama. Siiski tundis ta end Tamminiemis üksildasena ja nii jäi ta koduks endistviisi edasi korter Helsingis Yrjönkatu tänavas. Nädalalõpud veetis ta peamiselt Kauniaise linnakeses ja suvepuhkused Naantalis, Tamminiemi villa aga andis üürile. 1939. aastal hinnati Tamminiemi väärtuseks 900 000 marka.
President Kyösti Kallio, kellega Andersonil oli hea läbisaamine, tegi ettepaneku kinkida Tamminiemi „vaesele riigile“ vabariigi presidendi vabaajaresidentsiks. Anderson kinkiski hoone riigile 1940. aastal tingimusel, et Helsingi linn pikendab senise, 1942. aastal lõppeva üürilepingu. Anderson seadis tingimuseks ka hoone renoveerimiskulude kinnimaksmise. Kyösti Kallio ise ei saanud kunagi Tamminiemi villas elada.
Presidendi ametikorter
Tamminiemit kasutasid ametikorterina presidendid Risto Ryti, Gustaf Mannerheim ja Urho Kekkonen. R. Ryti elas Tamminiemis suviti 1941–1944 ja 1944. aasta talvel, kuhu varjuti Helsingi pommitamise eest. Helsingi õhutõrjeülema kolonel Väinö Karikoski käsul ehitati 1944. aasta lõpul Tamminiemisse ka pommivarjend. 1944. aasta augustis presidendiks saanud Mannerheim kasutas Tamminiemit esialgu vaid lõunatamis- ja nõupidamispaigana; siinses ametikorteris ööbis ta esimest korda alles 1944. aasta septembris. Tema alaline kodu paiknes Kaivopuisto pargi lähedal.
President Juho Kusti Paasikivi eelistas elada Helsingis presidendilossis ning nii andis ta Tamminiemi villa – hoone kinkelepingu reeglite vastaselt ja Amos Andersoni meelehärmiks – oma abikaasa Alli Paasikivi sugulaste käsutusse.
Urho Kekkonen, kellele mereäärne villa meeldis ja kes sealses ümbruses häid vaba aja veetmise võimalusi hindas, asus heameelega elama Tamminiemisse, lastes sinna lisaks ehitada palksauna. Renoveeritud villa sisustas abikaasa Sylvi Kekkonen koos asjatundjatega. Tamminiemi raamatukogus on presidendist ja tema kirjanikust abikaasast järele jäänud üle 3000 raamatu. Urho Kekkonen keskendus presidendiameti kohustuste täitmisele Tamminiemis sedavõrd, et jõudis kesklinnas asuvasse presidendilossi vaid üks kord nädalas, nimelt reedeti.
Üldiselt peeti Tamminiemit presidendi ametikorterina ebamugavaks, sest seal polnud piisavalt ruume presidendi adjutantidele, turvameestele ja muule personalile. Ka perekonna jaoks oli maja ebamugav, sest kuigi esindusruume oli palju, oli muid vajalikke eluruume kasinalt. Need seigad olid osaliselt põhjuseks, miks aastatel 1989–1993 ehitati vabariigi presidendile uus ametlik residents Mäntyniemisse.
Ekskursioon
Ekskursioon (ka õppereis, õpireis) on inimrühma enamasti hariduslik, meelelahutuslik või kehalise aktiivsuse eesmärgil tehtav väljasõit.
Sophie Carle
Sophie Carle (sündinud 7. juunil 1964) on Luksemburgi näitleja ja laulja.
1984. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ta Luksemburgi lauluga "Sophie Carle".
Pardi tänav (Pärnu)
Tänav algab Karusselli tänavalt, suundub kagusse ja lõppeb A. H. Tammsaare puiestee. Pardi tänav ristub veel Side ja Kanali tänavaga.
Tänava pikkus on ligikaudu 820 meetrit.
Ancona Falconara lennujaam
Ancona Falconara lennujaam, ärinimega Marche Raffaello Sanzio lennujaam, on lennujaam Itaalias Marche maakonnas, 18 km kaugusel Ancona keskusest, Falconara Marittima Castelferretti fraktsioonis. Marche maakonna ainsale rahvusvahelisele lennujaamale on antud Raffaello Sanzio nimi.
Ancona Falconara lennujaam oli 2013. aastal Itaalias reisijate arvult 28. kohal.
Naghaš Hovnathan
Naghaš Hovnathan (armeenia keeles Նաղաշ Հովնաթան; 1661–1722) oli armeenia luuletaja, ašuug, maalikunstnik ja Hovnathanjani kunstnikesuguvõsa esiisa.
Eluloolist
Hovnathan sündis 1661. aastal preestri perekonnas Šorothi linnas (praegune Şurud Nahhitševanis). Alghariduse sai ta oma isalt Hovhannes Vardapetilt, edasi õppis ta Agulise Apostel Toomase kloostris (Nahhitševanis). Temast sai mitmekülgne kunstnik: olles luuletaja ja laulja, oli ta ka tuntud maalija (kunstniku eesnimi Naghaš tähendabki pärsia keeles maalijat).
Naghaš abiellus küllalt noores eas ja tal oli kaks poega: Hakob, kellest sai nii luuletaja kui ka maalija nagu isast, ja Harutjun, kes õppis samuti maalijaks. Perekonna talent jätkus edasistes sugupõlvedes: Hovnatanjani perekonnast on tulnud viis põlvkonda maalikunstnikke ligi kahe sajandi jooksul.
Looming
Kunstnik veetis enamuse oma elust Tbilisis ja Jerevanis. Teda peetakse üheks kõige silmapaistvamaks hiliskeskaja Armeenia luule viljelejaks ja tema looming on väga lähedane ašuugide omale. 1710. aastal läks ta Tbilisisse ja lisaks tegutsemisele maalijana sai temast ka õukonnalaulik. Hovnathanilt pärineb enam kui sada satiirilist, romantilist, valgustuslikku ja joogilaulu.
Hovnathan kaunistas maalingutega Etšhmiadzini katedraali aastail 1712–1721.
Joachim Brudziński
Joachim Stanisław Brudziński (sündinud 4. veebruaril 1968 Świerklaniecis) on Poola poliitik (Õigus ja Õiglus).
Alates 2005. aastast oli ta Poola Seimi liige. Alates 12. novembrist 2015 kuni 9. jaanuarini 2018 oli ta Poola Seimi viitsemarssal.
Alates 9. jaanuarist 2018 kuni 4. juunini 2019 oli ta Poola siseminister.
Servagraaf
Servagraaf E(G) on lihtgraafi G teisend, kus tippudeks on graafi G servad, mis on tippudena naabrid graafis E(G) vaid siis, kui need on servadena naabrid graafis G.
Graafi servagraafi mõiste on iseenesest lihtne ning selle avastajaid ja nimepanijaid on mitu. Viimane neist oli Frank Harary, kelle pandud ingliskeelne nimetus line graph on jäänud püsima. pisi|300px|Üheksa väikseimat graafi, mis ei rahulda servagraafiks olemise tingimust. Neid nimetatakse keelatud graafideks. Graaf on servagraaf parajasti siis, kui see ei sisalda ühtegi keelatud graafi kujutavat alamgraafi
Graaf G on mingi teise graafi servagraaf E(H) siis ja ainult siis, kui graafis G esineb niisugune klikikogum, kus G iga tipp kuulub täpselt kahte klikki.
Lucie
Lucie on naisenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 2075. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Lucie 16 naisel.
Eeva Niinivaara stipendium
Eeva Niinivaara stipendium on aastast 1982 Friedebert Tuglase Seltsi välja antav stipendium eesti kultuuri tutvustajale Soomes.
Jakob Hurda tänav
pisi|Reljeef majal J. Hurda 2 pisi|Jakob Hurda ja Vikerkaare ristmikul 2017. aasta oktoobris pisi|Jakob Hurda 9. 2017. aasta oktoober Jakob Hurda tänav on tänav Tartus Tähtvere linnaosas.
See algab Friedrich Reinhold Kreutzwaldi tänavalt ja lõpeb Vaksali tänaval, tänava pikkus on 790 meetrit.
Tänav sai Jakob Hurda nime Tartu linnavolikogu otsusega 24. oktoobrist 1932.
21. aprillist 1950 kuni 2. märtsini 1989 oli selle tänava nimi Eduard Vilde tänav.
Hurda tänav 9 majas elas palju aastaid Uku Masing.
Majas Hurda 2 elas aastatel 1931–1966 Anton Starkopf.
Ukraina dessantväed
Ukraina dessantväed (ukraina keeles Десантно-штурмові війська Збройних сил України, ukrainakeelne lühend ДШВ, DŠV) on Ukraina relvajõudude struktuuriüksus.
Areng 2014-2022
2014. aastal formeeriti 81. üksik aeromobiilne brigaad. 2017. aastal võeti kasutusele uus nimetus Ukraina ründedessantväed (Десантно-штурмові війська).
Väeosade areng
2022. aasta oktoobri lõpus sai avalikuks plaan formeerida uus 77. aeromobiilne brigaad.
Mälestuse jäädvustamine
Alates 2017. aastast tähistatakse Ukrainas ründedessantvägede päeva.
Nobressart
Nobressart on asula Belgias Valloonia piirkonnas Luxembourgi provintsis Atterti vallas.
Enne valdade ühendamist 1977. aastal oli Nobressart omaette vald. Asula lähistelt saab alguse Alzette'i vasakpoolne lisajõgi Attert.
Moxico provints
Moxico provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Angolas.
Provintsis asub Cameia rahvuspark ning riigi suurim järv Dilolo järv.
Halduskeskus on Luena. Provintsi pindala on 223 023 km². Moxico provints jaguneb 9 kohaliku omavalitsuse üksuseks.
Nurme mõisa park
Nurme mõisa park on kaitsealune park Harjumaal Saue vallas Nurme külas Lehetu–Nurme tee ääres. Pargi pindala on 6,6 ha. Park on muinsuskaitse all.
Park on kaheosaline. Peahoone tagaküljelt võib leida kunagiste terrasside jälgi, märke kunagisest vanemast, regulaarse planeeringuga aiast. Väikest esiväljakut piirab tihe vabaplaneeringuga puistu. Idaküljelt suundub esiväljakule tee, mida palistab ligi kilomeetripikkune allee. Alleepuudeks on põhiliselt vahtrad ja saared, vähesel määral ka pärnad. Allee lõpetab restaureeritud väravaehitis. Nii esi- kui ka tagaväljak on oma kunagise avatuse kaotanud.
Silm ja vaim
"Silm ja vaim" (originaalis: "L'oeil et l'esprit") on Prantsuse filosoofi Maurice Merleau-Ponty 1964. aastal ilmunud raamat. Tegemist on viimase raamatuga, mille ta oma eluajal lõpetada jõudis. Eestikeelses tõlkes ilmus teos 2013. aastal, kirjastuselt Ilmamaa ning selle on tõlkinud Mirjam Lepikult. Raamatu kirjutamiseks sai Maurice Merleau-Ponty inspiratsiooni Provence’ist, Aixi lähedal asuvast Le Tholonet’ külast, kus ta 1960. aasta suve veetis. Ta üüris seal ühelt maalikunstnikult maja, mida kutsuti La Bertrane’iks. See paik mõjutas omal ajal tugevalt Paul Cézanne’i, mis pani ka Maurice Merleau-Ponty uuesti nägemise ja maalikunsti üle järele mõtlema.
Kokkuvõte
Raamat algab Joachim Gasquet’ tsitaadiga: "See, mida ma püüan teieni tuua, on suurem saladus, see on läbi põimunud olemise enda juurtega, aistingute allikaga, mida ei saa käega katsuda." Teos jaguneb viieks peatükiks.
Esimeses peatükis kritiseerib Maurice Merleau-Ponty tema kaasaegset teadusmetodoloogiat inimese tunnetusest lähtuvalt. Ta leiab, et teadus on intellektuaalsete meetodite suhtes tundlikum kui kunagi varem. Ühe mudeli teatud probleemivaldkonnas edukaks osutumise puhul hakatakse seda kõikjal rakendama. Maurice leiab, et teaduslik mõtlemine kui linnulennult mõtlemine, peab ennast asetama talle eelnevasse olemasolemisse. Võrdluseks toob ta maalikunsti, mis saab infot just selle toore meele kihist ning oma aktiivsuses ei tahagi midagi teada.
Teises peatükis keskendub Maurice Merleau-Ponty nägemise ihulisele poolele. Ta kirjeldab nägijat oma ihus olevat, mis on ka ise nähtav ning kes on nähtavast üle ujutatud. Nägija ei omasta seda, mida ta näeb, vaid läheneb sellele pilgu kaudu. See maailm, mille osa nägija on, ei ole endas-olev ehk mateeria. Esile toob Maurice maalija, kes praktiseerib maalimise ajal nägemise maagilist teooriat.
Kolmandas peatükis käsitletakse nägemist René Descartesi "Dioptrikast" lähtuvalt. Puudutamine on kartesiaanliku nägemise mudel, mille näitlikustamiseks tuuakse pime, kes näeb oma kätega. Ei ole nägemist ilma mõtlemiseta, kuid mõtlemisest ei piisa selleks, et näha. Leitakse nägemisest lähtuvalt tähendus ruumile, sügavusele, valgusele.
Neljandas peatükis käsitletakse nägemist, mida Leonardo da Vinci nimetas "pildiliseks teaduseks", mis ei räägi sõnade ega numbritega, vaid läbi teoste, mis elavad ruumis nagu nendes kujutatud objektidki. Samuti kritiseeritakse kartesiaanlikku perspektiivi, milles väidetakse, et eksisteeriv maailm pole nähtav, ainus valgus on vaimuvalgus ning kogu nägemine toimub jumalas. Maalikunstniku perspektiivi järgi ei saa väita, et maailm oleks teatud määral illusoorne, vaid maailm justkui kõneleb läbi kunstniku. Läbi nägemise puudutatakse ümbritsevat maailma.
Viiendas peatükis mõtiskletakse lühidalt maalikunsti olemuse ning ajas liikumise üle. Maalikunsti võrreldakse filosoofia ja kirjandusega, mille kujundid ei ole maalikunsti omast selgemad ja lõplikumad. On ekslik arvata, et maalikunst oleks tähenduste tühine virvendus ning halvatud või katkestatud kõne.
Retseptsioon
Teos leiab käsitlemist praeguses filosoofias ning ka fenomenoloogilises semiootikas. Raamat on heaks näiteks filosoofia mõttelisest kaheks jagunemisest: on argumenteerivat filosoofiat, mis on lähedal teadusele ja mille mehhanismiks on loogika, ning on näitavat filosoofiat, mille keskmeks on teatav intersubjektiivsuses avalduv ilu.
Alex Sandro
Alex Sandro Lobo Silva (sündinud 26. jaanuaril 1991 Catanduvas) on Juventuse ja Brasiilia jalgpallikoondise vasakkaitsja.
Varem on ta mänginud sellistes klubides nagu Atletico Parananense, Santos ja Porto.
Koondisekarjäär
Ta kuulus Brasiilia alla 20-aastaste koondisse 2011. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel. Finaalis alistas Brasiilia Portugali eakaaslased ja tuli maailmameistriks. Samal aastal tuli ta Brasiilia koondisega ka Lõuna-Ameerika noorte meistriks.
Debüüdi Brasiilia rahvuskoondises tegi ta 10. novembril 2011 mängus Gaboni vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 12. oktoobril 2018 sõprusmängus Saudi Araabia vastu. 2019. aastal võitis ta Brasiilia koondisega Copa América.
Brasiilia olümpiakoondisega võitis ta 2012. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril hõbemedali.
Lucy
Lucy võib tähendada järgmist:
Footonkristallist optiline kiud
Struktuur
pisi|Kiu külgvaade, otsevaade ning otsevaate detaili suurendus Footonkristallist optiline kiud on ühtlasest materjalist (enamasti klaasist) kiud, kus on pikisuunas tervet kiudu läbivad õhuga täidetud augud, mis ristlõikes moodustavad kindla struktuuri. Kõige levinum paiknemine, mis on ka kõrvaloleval pildil kujutatud, on kolmnurkne võre. Keskel on auk ära jäetud, tekitades tahke südamiku, mille ümber olevat augulist ala nimetatakse kattekihiks. Enamasti on kõige ümber veel kaitsekate. Leidub ka teistsuguseid struktuure, näiteks on olemas õõnsa südamikuga kiud.
Üks konkreetne footonkristallist optiline kiud on NKT Photonics LMA-5, mis sobib näitlikustamaks tüüpilisi kiu mõõtmeid. See on valmistatud klaasist ning eelnevas lõigus kirjeldatud struktuuriga, kusjuures augud moodustavad südamiku ümber kuus korrapärast kuusnurka. Kiu diameeter on 125 mikromeetrit ning koos kaitsekihiga on see 245 mikromeetrit. Aukude suurused ning omavahelised kaugused on paar mikromeetrit. Sellises fiibris levib suurem osa valgusest 5-mikromeetrise diameetriga südamikus.
Tööpõhimõte
Kius levivad ainult teatud võnkemoodid. Kui levivaid võnkemoode on ainult üks, siis nimetatakse kiudu ühemoodiliseks kiuks.
Lihtsustatud viis footonkristallist optilise kiu tööpõhimõtte mõistmiseks on kasutada efektiivse murdumisnäitaja mudelit: optiliselt hõredad augud vähendavad kattekihi efektiivset murdumisnäitajat, mis on seega südamiku omast väiksem ning järelikult saab footonkristallist optilise kiu tööpõhimõtet kirjeldada analoogselt valgusjuhtmega. See mudel aitab ka üldistada mitmeid teadmisi tavalise valgusjuhtme kohta footonkristallist optilistele kiududele. Samas pole see seletus väga täpne ning ei suuda seletada muuhulgas õõnsa südamikuga kiudusid.
Täpsem seletus põhineb footonkristallidel, sellest ka kiudude nimetus. Footonkristallid on perioodilised optilised nanostruktuurid, mis käituvad footonitega analoogselt nagu pooljuhtkristallid mõjutavad elektrone. Lõpmatu suurusega footonkristallis on teatud sagedustega footonitele levimine täielikult keelatud. Seda omadust ära kasutades on võimalik nende sagedustega valguse levik koondada südamikku, mis on ümbritsetud footonkristalliga. Seda saab teha suvalise murdumisnäitajaga südamiku korral, seega on võimalik teha õhust südamikuga kiude, saavutades seeläbi väikese dispersiooni ning neeldumise. Reaalsuses ei saa küll teha lõpmatu suurt footonkristalli, siis hea valguse lõksustumise saab juba mõne aukude ringiga, kuigi väga väike osa valgusest läheb lõplike mõõtmete tõttu siiski kaduma.
Ajalugu
Eli Yablonovitch lõi 1987. aastal footonkristallide teoreetilise mudeli, mis sai eksperimentaalse tõestuse 1990. aastal, kui loodi umbes tennisepallisuurune footonkristallstruktuur mikrolainetele.
Ei olnud lihtne ülesanne mõelda välja, kuidas teha footonkristallist nähtava valguse jaoks optilist kiudu, sest nõutav struktuur on väga väike: aukude diameetrid pidid olema mikromeetrite suurusjärgus. Varem oli söövitades tehtud klaasplaatidele näiteks 33-nanomeetrise diameetriga auke, kuid nende sügavus oli kõigest 1 millimeeter, mis oli selgelt ebapiisav. Prooviti veel näiteks puurimist, kuid see oli samuti ebapiisava täpsusega.
Peale mitmete meetodite proovimist õnnestus kiud luua 1995. aastal kuumutades ning seejärel venitades kuusnurkseid klaastorusid. Loodi eespool kirjeldatud struktuuriga tahke südamikuga kiud, sest aukude diameetrid olid võrreldes nendevaheliste kaugustega liiga väikesed, et selline õõnsa südamikuga kiud valgust juhiks. Esimene õõnsa südamikuga kiud valmistati neli aastat hiljem.
2000. aastal kasutati footonkristallist kiudusid esmakordselt tegemaks kitsa spektriga kiirest väga laia spektriga kiir. Samal aastal loodi esimene mitme südamikuga footonkristallist kiud ning veel ka valguse polarisatsiooni säilitav kiud.
Valmistamine
Kõige levinum viis kiudude valmistamiseks on klaastorude venitamine. Selleks võetakse umbes mõne sentimeetrise diameetriga meetripikkused klaastorud ning paigutatakse nad soovitud struktuuri. Nõutud diameetri saavutamiseks hakatakse peaaegu sulamistemperatuurini kuumutatud klaasi otsast venitama. Venitamiskiiruse muutmisega on võimalik saadud diameetrit täpselt reguleerida. Sel moel võib saada meetristest klaastorudest kilomeetrite jagu optilist kiudu. Selline meetod töötab hästi klaasist kiudude valmistamiseks, sest nendel on sobiv viskoossus laias temperatuurivahemikus. Lõpus lisatakse kiule kaitsekate.
Tahke südamikuga kiud
Erinevalt tavalistest valgusjuhtmetest säilitavad footonkristallist optilised kiud ühemoodilisuse väga laias lainepikkuste vahemikus. See on seotud teise väga kasuliku omadusega: võimalik on luua eri moodi laiustega kiude ehk valguse leviku pindala võib eri kiududel väga erinev olla. See võimaldab jagada valguse võimsuse suurema pindala peale, mistõttu suurest kiiritustihedusest tulenevad probleemid, näiteks mittelineaarsed efektid, on oluliselt väiksemad kui tavalistes valgusjuhtmetes. Teistpidi on jälle võimalik valmistada kiude, kus valgus on koondatud väga väikesele alale, sest suudetakse teha suure südamiku ja kattekihi murdumisnäitajate erinevusega kiude. See võimaldab mittelineaarseid efekte vajadusel hoopis ära kasutada.
Nendel kiududel on palju muudetavaid parameetreid (aukude asukohad, suurused, kujud ning murdumisnäitajad), mida hoolikalt valides on võimalik tekitada anomaalse dispersiooniga või teatud lainepikkustel dispersioonivabasid kiudusid.
Samuti on võimalik saavutada väga kõrgeid numbrilise ava väärtusi.
Õõnsa südamikuga kiud
Õõnsa südamikuga kiududes tulenevad eelised asjaolust, et õhk on optiliselt hõre. Seega on nendes oluliselt väiksem dispersioon ja mittelineaarsed efektid. Aines on väike neeldumine, kuid praegu veel on valguskaod suuremad kui tavalisel valgusjuhtmel, sest väga väike osa valgusest siiski hajub kiududest välja.
Narva Kesklinna Gümnaasium
pisi|Narva Kesklinna gümnaasium. Vaade Puškini tänavalt pisi|Kooli hoone 1927. aastal Narva Kesklinna Gümnaasium on gümnaasium Narva keskosas Kalevi linnaosas aadressil Puškini 29.
Kool on üks linna vanemaid, see asutati 1926. aastal. Hoone arhitekt oli Nikolai Opatski. Alates 1944. aastast tegutses hoones aadressil Vabaduse tänav 20 '''Narva 1. Mittetäielik Keskkool''', 1950. aastast kandis kool nime '''Narva 1. Keskkool''' ja tegutses taastatud koolimajas aadressil Puškini tänav 29. 1956. aastal sai kool Narva Internaatkooli statuudi. 1975. aastast oli kooli nimi taas '''Narva 1. Keskkool'''. 1996. aastal nimetati kool ümber Narva Kesklinna Kooliks, 1998. aastal Narva Kesklinna Gümnaasiumiks.
Kooli õppekeel on vene keel, keelekümblusklassides on õppekeeleks eesti keel.
Alates 2011. aastast on kooli direktori kohusetäitja Anna Zubova.
2018. aastal otsustati Narva Kesklinna Gümnaasiumi rekonstrueerida põhikooliks 854 õppekohaga ja selle juures luua Narva riigigümnaasiumi 540 õppekohaga. Sellega seoses oli kehtestatud Narva Linnavolikogu 20.12.2018 otsusega nr 72 Aleksander Puškini tn 29, 29a, 31, 33 ja lähiala detailplaneering. Plaanis oli lammutada korpused B ja C ning aula ning säilitada arhitektuurse väärtusega korpus A ja võimla.
Narva kesklinna põhikooli hoone suurus hakkab olema 5900 m2. Hoone arhitektuurilahenduse autorid on Maarja Kask, Ralf Lõoke ja Martin McLean ning projekteerija on Salto AB OÜ.
Faasisünkronisatsioon
Faasisünkronisatsioon on sünkronisatsiooni viis, mille puhul juhitava generaatori väljundsignaali sagedus fo viiakse võrdseks sisendsignaali sagedusega fi ja võimaluse korral viiakse need signaalid sünkronismi ka faasi osas.
Kuna juhtimine toimub faaside vahe järgi, siis faasi osas jääb staatilise juhtimissüsteemi puhul alles ka faasiviga ΔΦ. Selle suurus sõltub juhtimissüsteemi struktuurist ja parameetritest. Reaalselt saavutatav on faasivea tase 0,1 kraadi suurusjärgus.
Faasisünkronisatsiooni süsteemi tüüpiline näide on faasilukk.
Aporpiaceae
Aporpiaceae on kandseente hõimkonda kuuluv seente sugukond.
Guss-Hrustalnõi rajoon
Guss-Hrustalnõi rajoon (vene keeles Гусь-Хрустальный район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Vladimiri oblasti keskosas. Rajooni keskus on Guss-Hrustalnõi linn (ei kuulu Guss-Hrustalnõi rajooni koosseisu).
Adolf Oskar Undritz
Adolf Oskar Undritz (18. september 1864 Räpina – 23. november 1933 Tallinn) oli eesti vaimulik.
Guss-Hrustalnõi rajoon
Rajoon piirneb põhjas Sudogda rajooniga, kirdes Selivanovo rajooniga, idas Melenki rajooniga, lõunas Rjazani oblastiga, läänes Moskva oblastiga ja loodes Sobinka rajooniga.
Adolf Oskar Undritz
Õppis Tartu Õpetajate Seminaris. Töötas 1885–1888 kodukooliõpetajana Kostivere mõisas. Oli aastal 1888 Tartus abiturient. Õppis 1888–1893 Tartu Ülikoolis usuteaduskonnas. Oli prooviaastal Haljala ja Haapsalu koguduses aastal 1893 ning Jõelähtme koguduses aastal 1894. Ordineeriti pastoriks 12. veebruaril 1895.
Guss-Hrustalnõi rajoon
Rajooni pindala on 4300 km². Elanike arv oli 2012. aastal 43 819, 2009. aastal 44 775 ja 2002. aastal 50 813.
Adolf Oskar Undritz
Oli aastal 1896 Põhja-Eesti koguduste vikaarõpetaja. Töötas Tallinna Niguliste koguduse 2. pihtkonna õpetajana aastatel 1896–1932.
Guss-Hrustalnõi rajoon
Guss-Hrustalnõi rajoonis on 184 asulat, mis kuuluvad ühe linnaasunduse (Kurlovo linna) ja kolmeteistkümne külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Guss, Kolp, Poll ja Puža.
Medvėgalis
Medvėgalis on Leedu lääneosa kõrgeim punkt. Asub Žemaidi kõrgustikul, Šilalė rajoonis, Varniaist 12 kilomeetri kaugusel.
Kõrgus merepinnast on 234,6 m.
Medvėgalisel on kaks tippu. Kõrgem neist on Žemaitija kõrgeim punkt, madalam on endine žemaitide linnamägi. Kirdest toob Medvėgaliseni salatee, edelas asub küngas nimega Alka ('hiis').
Lucy (eesnimi)
Lucy on naisenimi.