cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kristiina Herodes
Herodes on töötanud 1999–2003 justiitsministeeriumi pressiesindajana, 2003–2008 Riigiprokuratuuri avalike suhete osakonna juhatajana, 2008–2011 Euroopa Liidu suurima tsiviilmissiooni EULEX-Kosovo justiitsvaldkonna kõneisikuna ja 2011–2014 välisministeeriumi pressiosakonna nõunikuna, 2014. aastast töötas ta konsultandina kommunikatsioonibüroos Peegel ja Partnerid. Samuti on ta töötanud reporterina ajalehes Järva Teataja. Hiljem on ta juhtinud siseministeeriumi kommunikatsiooniosakonda ning novembrist 2018 Swedbanki kommunikatsiooniosakonda
1999–2002 oli Kristiina Herodes Paide linnavolikogu liige. Ta oli aastatel 1998–2004 erakonna Ühendus Vabariigi Eest - Res Publica liige.
Ta on üliõpilaskorporatsiooni Amicitia vilistlane ja Eesti Kommunikatsioonijuhtide Liidu liige.
Hermen Rode
Hermen Rode (u. 1430–1504) oli saksa maalikunstnik.
Mikkel Aagaard
Mikkel Holm Aagaard (sündinud 26. novembril 1979) on taani endine käsipallur.
Ta mängis Taani käsipallikoondises 59 kohtumist ja viskas 107 väravat. 2006. aasta EM-ilt võitis ta pronksi ja 2008. aasta EM-ilt kulla. Ta võistles 2010. aastani.
Endel Simmermann
Endel Simmermann (kuni 1939. aastani Zimmermann, 19. november 1924 Paide – 14. august 2007) oli eesti näitleja.
Lõpetas 1940. aastal Paides algkooli ja 1944. aastal Tallinnas Raudteekooli. Õppis aastatel 1950–1951 GITISe Eesti stuudios.
Endel Simmermann on olnud ka taidlusnäitetruppide lavastaja.
Isiklikku
Tema poeg Aivar Simmermann töötas näitlejana Vanalinnastuudios.
Tunnustus
11. november 2022 - mälestuspink Pääsküla jaamas.
Sawako Yasumoto
Koondisekarjäär
Jaapani naiste jalgpallikoondises mängis ta aastal 2010 2 mängu.
Tüüp 89 I-Go
Tüüp 89 I-Go oli 1930. aastatel Jaapanis toodetud keskmine tank.
Joliette
Joliette on linn Kanadas Québeci provintsis Lanaudière'i halduspiirkonnas.
Juhan Kikas
Juhan Kikas (kuni 1936. aastani Jaan Kikkas; 5. juuni (vkj 24. mai) 1892 Jahmre talu, Koikküla mõis, Laanemetsa vald, Hargla kihelkond, Võrumaa – 9. märts 1944 Tallinn) oli eesti tõstja.
Ta kuulus 1922–1924 Eesti koondisse, võitis 1923. aasta Göteborgi mängudel hõbe- ja 1924. aasta Pariisi olümpiamängudel pronksmedali ning püstitas ühe maailma- ja viis olümpiarekordit.
Lühielulugu
Kui Jaan oli 2-aastane, suri tema ema Anna. Isa Hendrik abiellus uuesti ning 1901. aastal kolis perekond Kikkas Venemaale Peterburi kubermangu Luuga kreisi Jablonitsa külla. Jaan hakkas harrastama jalgrattasõitu ning tuli Petrogradi esivõistlustel auhinnalistele kohtadele. Jablonitsast, kus oli küllaltki suur eesti kogukond, leidis ta ka abikaasa Leontine (neiupõlvenimi Tasso). Varsti muutus olukord Venemaal aga ärevaks ja nad otsustasid naasta sünnimaale. 1919. aasta lõpus opteerus perekond Eesti Vabariiki, kus nende elukohaks sai Valga linn. Aasta hiljem sündis poeg Voldemar. 1922. aastal koliti Tartusse, kus nägi ilmavalgust Viktor (oli soomepoiss, kes 1943. aastal astus Soome mereväkke, kuid aasta hiljem lahkus teenistusest ja asus elama Rootsi, kus võttis perekonnanimeks Klövhammar. ) 1924. aastal suundusid Kikkased Tallinna, kus perepea asus tööle Noblessneri laevatehasesse. Pärast nimevahetust 1936. aastal asutas Juhan Kikas omanimelise metallitöökoja.
Tõstesportlase karjäär
Valgas tutvus Jaan Kikkas Alfred Neulandiga ja sellest hetkest sai jalgratturist tõstja. Treeningud Neulandi juhendamisel kandsid vilja ja juba I Eesti meistrivõistlustel 1921. aastal võitis ta poolraskekaalus (kuni 82,5 kg) Valga Kaitseliidu spordiringi esindades pronksmedali. Tartu Kalevi liikmena sai ta 1922. aastal teise Eesti meistrivõistluste pronksi, seekord keskkaalus (kuni 75 kg). 1923. aastal võitis ta individuaalvõistlejana (tolleaegses kvalifikatsioonis metsikuna) poolraskekaalus hõbeda. Eestit esindades tuli sama värvi medal ka Göteborgi mängudelt "Poolraskekaalus müüs Kikkas oma esimese koha maha kahe käega tõukamise ebaõnnestumise tõttu. 115 kg, mis Kikkasel harilikult naljaasi, oleks küllalt olnud." Kuigi 1924. aasta Eesti meistrivõistlused mehel ebaõnnestusid – sai kahe käega tõukamises nulli –, arvati ta vabariigi olümpiakoondisse. Pariisi olümpiamängudest kujunes Jaan Kikkase elu tähetund. Koos oma esimese treeneri Alfred Neulandiga ühes kaalukategoorias (kuni 75 kg) võisteldes sai ta olümpiapronksi. Selle võistluse kohta võib julgelt öelda, et Neuland kaotas üllatuslikult kulla, aga Kikkas võitis üllatuslikult pronksi. "Nimetamisväärt oli Kikkase kolmas koht. Ta võitles selle koha pärast mehiselt, ja viimases tõstes, mis otsustas koha, näitas väga suurt tahtejõudu. Tal oli nelja esimese tõste tagajärjed niisugused, et ainult uue ilmarekordi tõstmisega kahe käega tõukamises võis ta kolmandaks tulla, muidu aga ähvardas teda viies koht. Ja Kikkas ei kohkunud, vaid lasi niisuguse raskuse (127,5 kg) peale panna, mida veel ükski keskkaalus tõsta polnud suutnud ja tõstis selle üles." Oma viimase Eesti meistrivõistluse medali – kulla keskkaalus – võitis ta Tallinna kalevlasena 1925. aastal. Pärast seda tõmbus ta suurest spordist tagasi. Mehe isiklikuks rekordiks viievõistluses (kahe käega surumine, ühe käega rebimine, ühe käega tõukamine, kahe käega rebimine, kahe käega tõukamine) jäi Pariisi olümpiamängudel saavutatud 450,0 (70,0+87,5+80,0+85,0+127,5) kg.
Surm
Juhan Kikas hukkus Tallinna märtsipommitamisel 9. märtsil 1944 ning on maetud Liiva kalmistule.
''"Vanaema Leontine meenutas sageli oma abikaasa surmasaamist. Nad elasid tollal sakslaste staabi läheduses. Pommitamise ajal oli vanaisa läinud nende maja ees haavata saanud sõpra päästma. Sõber jäi ellu, kuid tema päästja hukkus." –'' pojapoeg Vello Kikas, 2016. pisi|Juhan Kikase / Jaan Kikkase haud Liiva kalmistul|keskel
Isiklikku
Juhan Kikase pojapojapoeg on muusik Tiit Kikas.
Lloyds Bank
pisi|260x260px|Lloyds Banki filiaal [[Newcastle upon Tyne|Newcastle'is]] Lloyds Bank plc on Suurbritannia jae- ja kommertspank, millel on filiaale kogu Inglismaal ja Walesis. Seda on traditsiooniliselt peetud üheks Suure Neliku arvelduspangaks Suurbritannias. Pank asutati Birminghamis 1765. aastal. Seda laiendati 19. ja 20. sajandil ning võeti üle hulk väiksemaid pangandusettevõtteid. 1995. aastal ühines see Trustee Savings Bankiga ja aastatel 1999–2013 kaubeldi Lloyds TSB Bank plc nimega.
Pank on Lloyds Banking Groupi peamine tütarettevõte, mis loodi 2009. aasta jaanuaris HBOS-i omandamisega toonase Lloyds TSB Groupi poolt.
Lloyds Bank on Suurbritannia suurim jaepank ning sellel on ulatuslik filiaalide ja sularahaautomaatide võrk Inglismaal ja Walesis (samuti kokkulepe, et kliente teenindavad Šotimaa Bank of Scotlandi filiaalid, Halifaxi filiaalid Põhja-Iirimaal ja vastupidi) ning pank osutab ööpäevaringset telefoni- ja internetipanga teenust.
Arvo Kohv
Ta lõpetas 1976 Pärnu 4. Keskkooli. Töötas OÜ-s Gamm Grupp ehitustehnikuna.
Sportima suunas teda Enn Tasalain, sõudmist õppis aastast 1972 Evi Lepiku, Mihkel Leppiku ning Taivo ja Matti Killingu juhendamisel. 190 cm, 79 kg.
Kuulunud Pärnu Dünamosse ja Pärnu Kalevisse.
Lordiversity
"Lordiversity" on Soome hard rock- ja heavy metal-bändi Lordi üheteistkümnes, seitsmest CD-plaadist koosnev stuudioalbum, mille ilmumiskuupäev on 26. november 2021.
Yarelys Barrios
Yarelys Barrios Castañeda (sündinud 12. juulil 1983 Pinar del Ríos) on Kuuba kettaheitja.
Provints (Prantsusmaa)
Prantsusmaa kuningriik oli provintsideks jagatud 4. märtsini 1790, mil departemangude süsteemi loomine provintsid asendas. Prantsusmaa provintsid olid umbes samad kui Inglismaa ajaloolised krahvkonnad. Nad said oma lõpliku kuju paljude sajandite jooksul, kui mitukümmend pooliseseisvat lääni ja endist sõltumatut maad liidendati Prantsuse kuningliku domeeniga. Juhusliku viisi tõttu, milles provintsid kujunesid, olid igal ühel omad feodaaltraditsioonid, seadused, maksusüsteemid, kohtud jne, ja süsteem kujutas takistust kogu maa tõhusale haldamisele Pariisist. Prantsuse revolutsiooni algaastatel, püüdega tsentraliseerida kogu maa haldust ja kaotada Prantsuse aadli mõju maa üle, kaotati provintside süsteemi tervik ja asendati departemangude süsteemiga, mis on veel täna kasutusel.
Mõnel juhul kasutavad mitmed tänapäeva piirkonnad või departemangud ajalooliste provintside nimesid ja nende piirid võivad jämedalt kattuda sama territooriumiga.
Endiste Prantsusmaa provintside loend
Järgnev loetelu kajastab suuri Prantsusmaa provintse nende eksistentsi lõpetamise ajal Prantsuse revolutsiooni ajal. Sulgudes on pealinnad. Paksus kirjas linnanimed tähistavad, et linnas asus parlement või conseils souverains (suveräänne nõukogu), mis oli õigus- ja kohtuorgan. Mõnel juhul kogunes õigusorgan pealinnast erinevas linnas. Mõned provintsid, mis liidendati hiljem revolutsiooni ajal Prantsusmaasse, ei olnud ametlikult Prantsusmaa kuningriigi osad.
pisi|500px|Prantsusmaa provintsid Prantsusmaa tänapäevaste piiride suhtes. Mõned nendest provintsidest ei olnud Prantsusmaa kuningriigi osa, ja eriti piiriäärsetel võis olla erinev ulatus, kui see kaart näitab
Prantsusmaa provintside, piirkondade, departemangude ja linnade vapid
Prantsuse vappide galerii tutvustab Prantsusmaa provintside, piirkondade ja departemangude ja mõningate linnade vappe. Neid kasutatakse ajalooliste ja tänapäevaste piirkondade ja linnade visuaalseks tuvastamiseks Prantsusmaal.
Kink-vägihein
Kink-vägihein (Verbascum × collinum Schrad., Verbascum nigrum × Verbascum thapsus) on üheksavägise ja musta vägiheina värd. Ta kuulub vägiheina perekonda.
L'Assomption
L'Assomption on linn Kanadas Québeci provintsis Lanaudière'i halduspiirkonnas.
Ulrichen
Varasem ajalugu
Suguvõsa kohta on esimesi kindlaid teateid aastast 1558, mil allikas mainitakse Riia bürgerit Herbert Ulrichit (suri pärast 1596). Tõenäoliselt oli tema isa Hinrik Oelricks (Olryke), kes elas Riias juba 1539. aastal; ta oli Riia Suure Gildi liige ja omandas 1540. aastal linnas ühe aia. Riiaga jäi suguvõsa tihedalt seotuks XIX sajandi alguseni. Sellest võrsus neli raehärrat ja mitu vaimulikku (nad teenisid valdavalt Riia linnakogudustes). Raehärra Herbert Ulrich (1700−1761) oli esimene, kes hakkas perekonnanimena kasutama nimekuju von Ulrichen.
Jaunpilsi liin
Raehärra Herbert von Ulricheni poeg Christian Georg von Ulrichen (1731−1796) naitus Charlotte Christine Clodt von Jürgensburgiga (1751−1805), kelle isalt omandas ta oksjonil Jaunpilsi mõisa. Viimane oli Ulrichenide ainus valdus Liivimaal. Tema poeg Christian Johann von Ulrichen (1779−1836) läks pankrotti ja tema mõis pandi 1821. aastal oksjonile.
Ulrichenid XIX ja XX sajandil
Pärast mõisamaavalduse minetamist asusid Ulrichenid XIX sajandi 2. poolel taas elama Riiga. Burchard Herbert Reinhold von Ulrichen (1888−1947) lahkus enne Teist maailmasõda Lätist Saksamaale. Kuna ta oli lastetu, siis tema surmaga kustus Ulricheni aadlisugu meesliinis.
Ulricheni suguvõsa rüütelkonna matriklis
Christian Georg von Ulrichen (1731−1796) immatrikuleeriti 18. oktoobril (vkj) 1783. aastal Liivimaa rüütelkonna matriklisse.
Francesco Sartori
Francesco Sartori (sündinud 1957) on Itaalia helilooja, pianist ja trompetist, keda tuntakse eelkõige laulu "Con te partirò" ("Aeg lahkuda") järgi, mille ta lõi koos Lucio Quarantottoga tenor Andrea Bocelli jaoks. Laul salvestati ka ingliskeelse duetina pealkirjaga "Time to Say Goodbye", seda laulsid Bocelli ja Sarah Brightman.
Société Générale
pisi|241x241px|Société Générale logo Société Générale S.A., sageli hüüdnimega “SocGen”, on Prantsuse rahvusvaheline investeerimispank ja finantsteenuste ettevõte, mille peakorter asub Prantsusmaal Pariisis. Ettevõte on universaalpank ja firmal on divisjonid, mis toetavad Prantsuse võrke, globaalset tehingupangandust, rahvusvahelist jaepangandust, finantsteenuseid, ettevõtete ja investeerimispangandust, privaatpangandust, varahaldust ja väärtpaberiteenuseid.
Société Générale on koguvara järgi Prantsusmaa suuruselt kolmas pank, Euroopas suuruselt kuues või turukapitalisatsiooni järgi seitsmeteistkümnes. Ettevõte on osa Euro Stoxx 50 börsiindeksist.
Francesco Sartori
Sartori ja Quarantotto kirjutasid ka laulud "Canto della Terra" ja "Immenso" Bocelli 1999. aastal plaadile "Sogno" ning "Mille Lune Mille Onde" tema 2001. aasta plaadile "Cieli di Toscana". 2007. aastal salvestati ka "Canto della Terra" Bocelli ja Brightmani duetina.
Sartori ja Quarantotto töötavad koos Itaalia firmas Sugar Music ning on koostanud olulise osa Bocelli poprepertuaarist.
Jakub Schikaneder
Jakub Schikaneder (27. veebruar 1855 Praha – 15. november 1924 Praha) oli Böömimaa maalikunstnik. Tema looming jääb Euroopa avangardismi esimesse perioodi, kuid kunstniku teosed jäid suurematest uuendustest puutumata.
Ta ei eksperimenteerinud värvi ja vormiga, et meeleolu ja tundeid väljendada, nagu tegid impressionistid ja ekspressionistid. Schikanederi stiil on äratuntav ja püsib üsna muutumatu, tundlik sisemaailm on väljendatud summutatud värvidega. Kuid impressionismile iseloomulikult on näha tema teostes pintslilööke, mis näitavad kunstniku käekirja. Samuti jätab teoste hämarus ja udune valgus impressionistliku mulje. Tema loomingus on ka sümbolismile ja sotsiaalkriitilisele realismile omast, seeria töid kujutab naiste traagilist saatust.
Elu ja töö
Schikaneder pärines saksa juurtega tšehhi perekonnast, tema isa oli tolliametnik. Pere polnud jõukas, kuid tänu perekonna kunstihuvile rahastati tema kunstiõpinguid Prahas ja hiljem Münchenis. pisi|left|Jakub Schikanederi "Nukker teekond" (1886) Schikaneider oli sugulane saksa libretisti ja näitleja Emanuel Schikanederiga.
Pärast 1871–1879 kestnud kunstiõpingute lõpetamist Prahas ja Münchenis oli Schikaneder koos teise tšehhi kunstniku Emanuel Krescenc Liškaga kaasatud Praha Rahvusliku Teatri kuningliku looži möbleerimisse. Sisustus hävis 1881. aastal tulekahjus. Pärast tööd teatris reisis Schikaneder läbi Euroopa, külastades Saksamaad, Inglismaad, Šotimaad, Hollandit, Šveitsi, Itaaliat ja Prantsusmaad.
Aastatel 1891–1923 töötas ta õpetajana Praha Dekoratiivsete Kunstide Koolis. Ta kuulus 19. sajandi lõpu Müncheni koolkonna kunsti austajate hulka. Selle koolkonna naturalistliku ja hele-tumedusel põhineva stiili mõjusid näeb ka Schikanederi loomingus. Alates 1872. aastast elas kunstnik Praha Josefovi juudi kvartali äärealal Dušní ja Masařská tänava nurgal majas nr 186. Jakub Schikaneder suri 1924. aastal 69-aastaselt ja maeti Praha Vinohrady kalmistule.
Looming
Schikaneder on tuntud romantiliste ja unenäoliste linnavaadete maalijana, motiivideks on Praha tänavanurgad ja alleed ning Vltava jõe kaldad. Samuti maalis ta maastikumaale ja külavaateid. Maalidele on iseloomulik pehme ja vaikne udune nukrameelsus. Schikaneder kujutas põhiliselt sügise- ja talvemotiive, videvikuvalguses või udus. Naturalistlikel teostel on näha pintslilööke, mida võib pidada impressionistlikuks. Tema esimene tuntum teos oli “Lollardite meeleparandus” (2,5 × 4 m, kadunud). Praha Rahvusgaleriis oli 1998–1999 Schikanederi maalide näitus. pisi|Jakub Schikanederi "Jõe kallas trammiga" Motiivid on sünged, tihti on teemaks surm, koloriit on valdavalt tume ja sordiini all. Maalidel on üksildased inimfiguurid, kes näivad vaesed ja hüljatud, kunstnik on kujutanud inimese traagilist saatust ja hingelist nukrust. Figuurid tema teostel on tihti seljaga, vaadates kaugusesse, nagu kuhugi ära soovides. See mõistatuslik sissepoole unistavus on omane romantismile. Võimalik, et Schikanederit mõjutasid Inglise prerafaeliidid. Sel ajal oli populaarne eksistentsiaalsete teemadena sümboolselt kujutada hävingut, meeleheidet ja lagunemist. "Mõrv majas" kujutab noore naise surma, see oli Schikanederi viimane teos seeriast, mille teemaks oli naiste traagiline saatus ühiskonnas. Schikanederi teostes on ka sotsiaalkriitilist realismi. Kunstnik elas Prahas mitte kaugel linna kõige vaesemast piirkonnast, juudi kvartalist. Ta kujutas tihti just vaeseid elamurajoone ja sealseid elanikke, osutades nii ühiskonna hüljatutele. Tema üks tuntumaid maale "Mõrv majas" on maalitud juudi kvartali Špitálská ja Rabínská tänava majahoovis. Samuti rõhutute ja melanhoolsetena kujutas ta vaeseid taluinimesi. Loomingus on ka interjöörimotiive.
Tušš (muusika)
Tušš on lühike fanfaarne instrumentaalmuusikapala, mida mängitakse tervituseks pidulikul austamis- või õnnitlustalitlusel.
Eberhard von Mackensen
Friedrich August Eberhard von Mackensen (24. september 1889 – 19. mai 1969) oli Saksa sõjaväelane (kindral) Teise maailmasõja ajal ja üks 882-st Tammelehtedega Raudristi Rüütliristi kavalerist.
Noorus
Eberhard sündis Bromberg (Bydgoszcz) Poseni provintsis Saksa kindralfeldmarssal August von Mackenseni noorema pojana. Saksa armeesse astus ta 1908. aastal.
I maailmasõjas
Sõja puhkedes oli ta leitnandi aukraadis. Pärast haavatasaamist 1915 anti talle staabitöö. Sõja lõppedes astus ta Vabakorpusse ja võitles selle ridades Baltikumis.
II maailmasõjas
Teda autasustati Raudristi Rüütliristiga ja hiljem tammelehtedega sinna juurde.
Pärast sõda
Pärast Saksamaa kapitulatsiooni 1945. aastal sattus ta sõjavangi. 1947. aastal ta arreteeriti, süüdistati sõjakuritegudes ja mõisteti surma. Kohtuotsus vähendati 21-aastaseks vanglakaristuseks, kuid ta vabastati juba 1952. aastal. Ta suri 1969. aastal Nortorfi lähedal.
Isiklikku
Ta vend Hans Georg von Mackensen (1883–1947) oli diplomaat ja Saksa suursaadik Itaalias.
Timur-Lenki riik
Timur-Lenki riik (1370–1507) oli mongoli päritolu Turkestani väepealiku Timur (Lonkuri) rajatud riik, mis ulatus Indiast Lõuna-Siberi, Kaukaasia ja Väike-Aasiani. Selle riigi valitsev kiht oli mongoli-usbeki ülikkond, riigi pealinn oli aastatel 1370–1405 Samarkand ja aastatel 1405–1507 Herat.
Timuriidide impeerium (pärsia keeles: تیموریان), mida nimetati ka Gurkaniks (pärsia keeles گورکانیان Gūrkāniyān), oli hiliskeskaegne, kultuuriliselt pärsia riik, mis domineeris 15. sajandil türgi-mongoli impeeriumis. See hõlmas tänapäeva Iraani, Iraaki, Afganistani, suurt osa Kesk-Aasiast, Lõuna-Kaukaasiast, aga ka osa tänapäeva Pakistanist, Põhja-Indiast ja Türgist. Impeerium oli kultuuriliselt hübriidne, ühendades Türgi-Mongoli ja Pärsia mõjud, kusjuures dünastia viimaseid liikmeid "peeti ideaalseteks Pärsia-islami valitsejateks".
Impeeriumi rajas Timur (tuntud ka kui Tamerlane, Timur Lenk, Timur Lonkur), turkmeeni-mongoli päritolu sõjapealik, kes rajas impeeriumi ajavahemikus 1370. aastast kuni oma surmani 1405. Ta pidas end Tšingis-khaani mongoli impeeriumi taastajaks ja Tšingi-khaani pärijaks. Timur jätkas kaubandussuhteid Hiina Ming ja Kuldhordiga, kusjuures Hiina diplomaadid nagu Ma Huan ja Chen Cheng reisisid regulaarselt Samarkandi kaupu ostma ja müüa. Impeeriumi ajal toimus Timuriidide renessans, eriti astronoomi ja matemaatiku Ulugbeki (Ulugh Beghi) (elas 22. Märts 1394 – 27. Oktoober 1449) valitsemisajal (1476-1449).
1467. aastaks oli valitsev Timuriidide dünastia ehk Timuriidid kaotanud suurema osa Pärsia valdustestst Aq Qoyunlu konföderatsioonile. Timuriidide dünastia liikmed valitsesid väiksemaid riike Kesk-Aasias ja mõnes Indias piirkonnas, mida mõnikord tuntakse ka Timuriidide emiraatidena. Aastal 1500 alustasid Timuriidide vastu sõda Šeibaniidid, mis päädis 1507. aastal Timuriidide keskuse Herāti vallutamisega. 16. sajandil tungis Ferghanast (tänapäeva Usbekistan) pärit Timuriidi prints Bābur Afganistani ja rajas seal väikese kuningriigi. Kakskümmend aastat hiljem kasutas ta seda kuningriiki peatuspaigana, et tungida Indiasse. Seal rajas ta aastal 1526 Suur-Moguli impeeriumi.
Mazzin
thumb|Mazzini valla paiknemine Trento provintsis thumb|Santa Maria Maddalena kirik
Mazzin (ladiini keeles Mazin, saksa keeles Matzin) on vald (comune) Trento provintsis Põhja-Itaalias, umbes 60 km Trentost kirdes.
2001. aasta rahvaloenduse järgi kuulutas 381 elanikku 440-st (86,6%) ladiini keele oma emakeeleks.
Geograafia
Mazzin külgneb järgmiste valdadega: Canazei, Campitello di Fassa, Tiers ja Pozza di Fassa.
Frøy Aagre
pisi|Frøy Aagre (2010) Frøy Aagre (sündinud 8. juunil 1977 Tønsbergi vallas Nøtterøys) on norra džässsaksofonist.
Moskvitš (laevaklass)
Moskvitš (projekt 544) klassi laevad on Nõukogude Liidus valmistatud kahe tekiga jõereisilaevad.
Ajalugu
29. mail 2019 uppus Budapestis Donau jõel kokkupõrke tagajärjel mõne sekundi jooksul sama tüüpi laev Hableány.
Projekti 544 laevad Eestis
Eestis käitati seda klassi laevu Tartus Emajõel ja Narva-Narva-Jõesuu liinil.
Eestis on olnud kasutusel:
Artur Soomre
pisi|Artur Soomre. Kaarli koguduse arhiiv. Artur Soomre (kuni 26. oktoobrini 1936 Sommer ; 21. mai (vkj)/ 2. juuni 1890 Jõgeveste vald, Helme kihelkond, Viljandimaa – 22. september 1944 Läänemeri) oli eesti vaimulik.
Ta õppis Helme vallakoolis ja aastatel 1901–1908 Tartu reaalkoolis. Pärast reaalkooli lõpetamist töötas ta Alūksnes koduõpetajana. Aastatel 1910–1912 õppis ta Tartu Ülikoolis füüsika-matemaatikateaduskonnas ja aastatel 1912–1916 usuteaduskonnas. Ta kuulus EÜS-i.
Prooviaastal oli ta Võru Katariina koguduses Jüri Martensoni juures. Ordineeriti 20. mail 1918 Kanepi kirikus praost Johannes Oskar von Falcki poolt õpetajaks. Pärast ordineerimist määrati ta teenima Pihkva Jakobi kogudust, kuid selleks ei andnud Saksa okupatsioonivõimud luba (kuna tudengipõlves olid tsaari sandarmid kimbutanud teda kahtlustatuna üliõpilasrahutustele kaasaaitamises).
Seetõttu oli ta aastatel 1918–1919 Võru Katariina koguduse abiõpetaja. Aastatel 1919–1944 oli ta (õnnistati ametisse 31. augustil 1919 kindral-superintendent Wilhelm Kentmanni poolt) Tallinna Toompea Kaarli koguduse III pihtkonna õpetaja.
Töötas mitmes koolis õpetajana: 1917–18 Võru Tütarlaste Gümnaasiumi asutaja ja tunniandja, 1918–19 Võru Poeglaste Gümnaasiumi usuõpetaja, 1918–19 Võru Tütarlaste õigustega Gümnaasiumi direktor, 1919–40 Jakob Westholmi Poeglaste Erareaalgümnaasiumi usuõpetaja, Tallinna Kolledži loogika ja psühholoogia õpetaja, 1919–24 Kaarli Gümnaasiumi kuraator (kuratooriumi esimees), 1920–25 Kaarli Gümnaasiumi usuõpetaja
Kirikuõpetaja töö kõrval oli palju ameteid: Kaarli kiriku uue oreli muretsemise komisjoni esimees, 1920–24 Kaarli Lauluseltsi esimees, alates 1927 Kaarli Vaeste Hoolekandeseltsi esimees, Kaarli Noorte Koondise esimees, Kaarli koguduse maja muretsemise komisjoni liige, Kaarli kiriku kaunistamise ringi asutaja, 1919–26 Tallinna Evangeelsete Noortemeeste Seltsi esimees, 1923–31 ajakirja Eesti Kirik asutaja ja esimene vastutav toimetaja, 1931–35 ajakirja Eesti Kirik toimetaja asetäitja, EELK sisemisjoni juhatuse liige, 1933–44 Tallinna Linnamisjoni esimees, 1923–44 EELK Konsistooriumi assessor, EELK Liturgilise komisjoni liige, alates 1928 EELK mälestuslehtede ja kaunistuste komisjoni esimees, alates 1929 kiriku kodukorra komisjoni liige, alates 1936 kiriku kodukorra komisjoni esimees, Tallinna praostkonna evangelisatsiooni toimkonna esimees, 1934 Kristlike Noorte Ühingu juhatuse liige, 1933–35 Põhja vikaarkonna piiskoplik vikaar, alates 1936 EELK koguduste kodukorra komisjoni esimees, 1936–40 usuõpetuse õpperaamatute ja õppekavade komisjoni liige ja esimees, kuni 1939 Jakob Gonsiori sihtasutuse juhatuse liige, 1936–39 Konsistooriumi esindaja Eesti Punase Risti juures töötava sihtasutuse Ühisabi nõukogus, kuni 1939 EELK Sotsiaaltöö toimkonna liige, kuni 1940 Konsistooriumi vaimuliku kirjanduse kirjastamise ja levitamise komisjoni liige, EELK noorsootöö nõukogu liige, EELK kirikuõpetajate raamatukogu komisjoni liige, alates 1942 Diakoonilise komisjoni liige, Kristliku kultuuri ja maailmavaate edendamise seltsi juhatuse liige.
Oli Kristliku Rahvaerakonna liige. On olnud Tallinna Linnavolikogu liige.
1927 annetatud Tallinna Kaarli koguduse poolt kuldrist ning 1939 saanud Eesti Punase Risti III klassi teenetemärgi.
Kirjanduslik prototüüp
Oli Jaan Krossi romaani “Wikmani poisid” usuõpetaja Tooderi prototüüp.
Teda mängis aastatel 1994–1995 valminud ETV samanimelises seriaalis Rudolf Allabert.
Heinrich Andreas Erxleben
Heinrich Andreas Erxleben (5. oktoober 1746 Barby – 4. august/16. august 1809) oli Eesti vaimulik.
Erxleben sündis Barbys (praeguse haldusjaotuse järgi Salzlandkreisis, Saksi-Anhalti liidumaal). Aastast 1751 õppis ta Grosshennersdorfi (praegu Herrnhuti linnaosa) õppeasutuses, Niesky (asub Görlitzi kreisis, Saksimaal) pedagoogiumis ja Barby usuteaduslikus seminaris. Õppis seejärel usuteadust Leipzigi Ülikoolis. Aastal 1765 oli õpetaja Herrnhutis, aastal 1769 Fulnekis (Nový Jičíni ringkonnas, Morava-Sileesia maakonnas, Tšehhis), aastal 1771 Altonas. Seejärel oli ta koduõpetaja von Gaveli juures Liivimaal (Kriimanis?). Ordineeriti 24. septembril/5. oktoobril 1780 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1780–1785 Rõngu Mihkli koguduse õpetaja, aastatel 1785–1808 oli ta (introdutseeriti 6. märtsil/17. märtsil 1785) Kambja koguduse õpetaja. Aastal 1808 astus ta ametist tagasi ja kolis Lausitzisse, Klein-Welkesse, kus ta aastal 1809 suri.
Erxleben toimetas aastal 1796 trükki valiku tartumurdelisi peatükke Vanast Testamendist, pealkirjaga "Lühhikenne Wanna Piibli-Ramat, ehk Wanna Testament nink Jummala Sädusse Sönna: Meije Tarto- nink Werro-Ma Rahwa hääs nink Jummala Tundmisse kaswatamisses neide omman Keelen lühhidelt kokkusäetu" (Tarto-Linan trükkitu nink müwwa Grentsiusse man, [1796]). Aastal 1802 ilmus Saksamaal Barbys tema poolt koostatud vennastekoguduse lauluraamatu esimene osa: "Mönne wastse Waimolikko Laulo, essiärrälikkult Kottun, ütsinda, ehk muidega koon ollen, luggeda nink laulda". [1. jagu: vennastekoguduse lauluraamat]. (Koostanud H. A. Erxleben, J. Chr. Quandt noorem, A. Raudiall jt). Barby, 1802.
Mõisaküla Püha Vaimu kogudus
pisi|[[Mõisaküla Püha Vaimu kirik talvel]] Mõisaküla Püha Vaimu kogudus oli õigeusu kogudus, mis tegutses Mõisakülas ja kasutas Mõisaküla Püha Vaimu kirikut.
Automaatkäigukast
Pool- ja täisautomaatne käigukast
Poolautomaatne käigukast
Kirjandus
Autonduse käsiraamat / [tõlkijad Helen Alalooga ... jt. ; toimetajad: Lembit Abo ... jt. ; eessõna: Andrus Simberg, Klaus-Hans Kerde]. Ilmunud: Autoerialade Kirjandus OÜ, [2014], lk. 385
Erina Yamane
Erina Yamane (jaapani keeles 山根 恵里奈 Yamane Erina; sündinud 20. detsembril 1990) on Jaapani jalgpallur, väravavaht.
Koondisekarjäär
Jaapani naiste jalgpallikoondises on ta alates 2010. aastast mänginud 23 mängu.
Salajane ajalugu
"Salajane ajalugu" (originaalpealkiri "The Secret History") on 1992. aasta septembris avaldatud Ameerika Ühendriikide kirjaniku Donna Tartti debüütromaan. Autor kirjutas teost kaheksa aastat. Teose sündmustik leiab aset Hampdeni ülikoolilinnakus, kus peategelased on klassikalise filoloogia õpilased.
Raamat on tõlgitud 40 keelde ja seda on müüdud enam kui 5 miljonit eksemplari.
Eesti keeles andis romaani välja kirjastus Pegasus 2007. aastal.
Sisukokkuvõte
Lugu leiab aset 20. sajandi lõpu poole Hampdenis, kui loo jutustaja Richard Papen sealsesse kolledžisse astub. Tema sooviks on kuulda klassikalise filoloogia professori loenguid, kus tegeletakse enamasti antiikkirjandusega ja selle tõlkimisega. Sealne professor Julian Morrow otsustab ise, kas ja kes saavad tema loengutest osa. Kuna ta valib rangelt, on keeruline professor Morrow loengutesse pääseda. Esimese hooga pole ta nõus oma viie õpilasega rühma suurendama. Kuid peale seda, kui Richard aitab raamatukogus klassikalise filoloogia õpilastel ühte teksti tõlkida, annavad viimased nõu, kuidas peaks professor Morrow’ga käituma selleks, et sisse saada. Nõu oli tõhus ja Richard sai Morrow’ kuuendaks üliõpilaseks.
Richard naudib oma loenguid uue väikse rühmaga, kuid pole kaasatud väljaspool auditooriumi toimuvatesse tegevustesse ja tunneb end kõrvalejäetuna. Ta paneb tähele, kui klassi tulles on pinged õhus ja õpilased ei vaata üksteisele otsa. Samuti ei jää talle märkamatuks pisikesed vigastused kaasüliõpilaste kehadel ja vaiksed jutuajamised, mis muutuvad sosinaks, kui Richard sisse astub või suisa katkevad, kui Bunny (Edmund) ühineb nendega. Niimoodi jätkub kuni talvevaheajani, siis sõidavad kõik tema kursakaaslased koju või välismaale pühasid tähistama, jättes Richardi üksi oma korterisse, kus keerati vaheajaks küte maha. Seetõttu oleks ta peaaegu surnuks külmunud, kui Henry poleks reisilt varem naasnud.
Jõhvi Muuseumi Selts
Jõhvi Muuseumi Selts on Ida-Viru maakonnas Jõhvis tegutsev mittetulundusühing, mis tegeleb Jõhvi kihelkonna ajalooga.
Selts asutati 2000.
Selts haldab Jõhvi kindluskiriku muuseumit.
Salajane ajalugu
Sisukokkuvõte
Nimelt olid nad sügisel koos professoriga vaadanud tunnis dionysos’likku bakhanaali rituaali kohta, mis hakkas Henryt, Camillat, Charlesi ja Francisi väga huvitama. Ning nad tahtsid seda taaskehastada Francise perekonna mõisa aladel, mis on piiratud suuremal määral metsaga. Kuid rituaalis tappis Henry kogemata kohaliku taluniku. Bunny juhtus kogemata lugema ajalehest õnnetuse kohta ning avastas, et samal kuupäeval olid kõik neli olnud Francise mõisas. Bunny ei saanud rahu ning kahtlustas, et nad olid kuidagi taluniku surmas süüdi. Enne talvevaheaega pakkus Bunny välja, et tema ja Henry võiksid vaheajaks Rooma minna, millega Henry nõustus, lootes, et see aitab Bunny kahtlusi maandada. Kuid reisi ajal leidis Bunny radiaatori tagant Henry ladina keeles kirjutatud päeviku, kus oli kirjas, mis täpselt tol ööl juhtus.
Rituaali tegijatel, eriti Henryl, hakkab tasapisi kõrini saama Bunny väljapressimistest ja külvatavast hirmust, mistõttu hakkab ta sammhaaval mõjutama rühma, et Bunny mõrvata. Kuni lõpuks ühel päeval, kui Bunny on jalutuskäigul, ootab rühm teda metsas ning Henry lükkab Bunny mäest alla kitsasse jõeorgu. Järgmised mitu päeva on lumerohked, peites Bunny surnukeha valge lume kihi alla. Algavad Bunny otsingud, kust terve klassikalise filoloogia rühm võtab osa. Peale surnukeha leidmist osalevad nad ka matustel. Kõik on emotsionaalselt ja vaimselt räsitud. Francis on depressioonis ja mõtleb surmast, Charles kuritarvitab alkoholi ja Richard tablette.
Pärast matust saab professor Morrow postiga kirja Roomast Bunnylt, kes kirjutab üksikasjalikult taluniku mõrvast ja oma hirmust, et Henry tahab ta tappa. Professorile tegi kogu see sündmus väga haiget ning ta pakkis oma kotid ja lahkus vaikselt hüvasti jätmata.
Charles oli seksuaalselt huvitatud oma kaksikõest ning kui Charles teada sai, et Camilla kolis Henry juurde, oli ta raevunud. Purjus peaga Henry autot juhtinud Charles arreteeriti ja Henryl tuleb hirm sisse, et Charles kavatseb ta politseile üles anda. Kuid Charlesil on hoopis kavas Henry Francise relvaga maha lasta. Henryl õnnestub küll relv Charlesi käest ära saada, kuid selle käigus tulistatakse Richardit jalga. Endiselt relv käes, tunnistab Henry oma armastust Camilla vastu, kuid peale seda tulistab Henry end surmavalt.
Peale Henry surma laguneb nende rühm. Hampdeni kolledži lõpetab ainult Richard. Charles, kes läks võõrutusravile, põgeneb sealt ning hakkab elama kehvades tingimustes koos ühe abielunaisega. Camilla on teistest eemaldunud ja hoolitseb oma haige vanaema eest. Richard teeb küll Camillale abieluettepaneku, kuid naine lükkab selle tagasi. Francis on homoseksuaalsusele vaatamata sunnitud abielluma naisega, keda ta põlgab, mis viib ka tema ebaõnnestunud enesetapukatseni.
Romaan lõpeb sellega, et Richard kujutab ette oma unistuste jutuajamist Henryga, kus Henry ütleb, et ta pole tegelikult surnud.
Tegelased
Richard Papen – Teose minategelane, kes algselt oli arstitudeng, kuid otsustas eriala vahetada. Ta on ebakindel ja tahab rühma sisse sulanduda.
Lisieux
pisi|[[Püha Thérèse'i basiilika|Basilique Sainte-Thérèse]] Lisieux on Calvadosi departemangu idapoolseim vald Prantsusmaal. See moodustab Pays d'Auge'i halduskeskuse.
Salajane ajalugu
Tegelased
Henry Winter – Kalk, kuid intelligentne, oskab seitset või kaheksat keelt ning lugeda hieroglüüfe. Ta on pärit rikkast perest. Rühmajuht, kes manipuleerib teisi. Professor Julian Morrow lemmik õpilane.
Glasehausen
Glasehausen on vald Saksamaal Tüüringi liidumaal Eichsfeldi kreisis.
Geisleden
Geisleden on vald Saksamaal Tüüringi liidumaal Eichsfeldi kreisis. Vald asub umbes 4 km Heilbad Heiligenstadtist kagus Geislede jõe orus.
Salajane ajalugu
Tegelased
Edmund Corcoran (Bunny) – Jutukas. Elab teiste kulul, kasutades neid ära, vanemad ei toeta teda rahaliselt, kuigi nad on oma eluga üpris heal järjel. Erinevalt teistest rühmaliikmetest on tal sõpru ka väljaspool.
Charles Macaulay – Camilla kaksikvend ja orb. Ka seksuaalselt huvitatud Camillast, nii et neid näeb harva üksteisest lahus.
Aagot Vangen
Aagot Vangen (29. juuni 1875 Stor-Elvdal – 29. juuli 1905 Drøbak) oli norra naisskulptor.
Geisleden
Ajaloolised ürikud näitavad, et Geisleden oli olemas juba vähemalt 11. sajandil. Näiteks aastal 1028 peeti selles vanas linnas provintsisinod. Geisleden kuulus aastani 1802 Mainzi kuurvürstkonda, siis liidendati see Preisi kuningriigi Saksimaa provintsi. Geisleden arvati pärast teist maailmasõda Nõukogude okupatsioonitsooni, enne kui sellest sai Erfurdi ringkonna osa Ida-Saksamaal aastani 1990, kui Saksamaa ida- ja lääneosa taasühinesid üheks riigiks.
Salajane ajalugu
Tegelased
Camilla Macaulay – Charlesi kaksikõde ja orb. Kaitsev oma venna üle. Rühma ainus tüdruk ja armastab Henryt.
Aagot Vangen
Ta õppis Pariisis Académie Julianis Denys Pierre Puechi juures.
L'Épiphanie
L'Épiphanie on linn Kanadas Québeci provintsis Lanaudière'i halduspiirkonnas.
Seenlagi
pisi|Seenvahelagi. [[Monoliitraudbetoonkonstruktsioon|Monoliitraudbetoontarindi põhiosad: postid, kapiteelid ja taladeta vahelagi]]
Seenlagi (inglise keeles mushroom floor) on taladeta raudbetoonist vahelae tüüp, millega kaetakse suuri vaheseinteta ruume.
Seenlagedes moodustavad taladeta vahelagi ja postid terviku. Üleminekut postilt vahelaele nimetatakse kapiteeliks.
Seenlae eelised on ehitamise lihtsus, eriti raketise osas. Seenlael on ka arhitektuurilisi eeliseid.
Salajane ajalugu
Tegelased
Francis Abernathy – Perekonnast, kes on mitu põlve olnud jõukad, natuke depressiivne, riietub elegantselt, on avalikult homoseksuaalne.
Julian Morrow – Klassikalise filoloogia professor, kes õpetab väikest rühma. Valib hoolikalt tudengeid, keda on nõus õpetama. Näeb oma õpilastes ainult häid külgi. Annab oma tunde kirglikult.
Film
Kui 1992. aastal teos ilmus, omandas produtsent Alan J. Pakula kohe filmiõigused, kuid peale 1998. aasta autoõnnetust, kus Pakula surma sai, jäi projekt ellu viimata.
2002. aastal teatasid Gwyneth Paltrow ja Jake Paltrow, et on sõlminud Miramaxiga tehingu "Salajase ajaloo" filmi ideede arendamiseks. Kui aga nende isa Bruce Paltrow samal aastal suri, panid õde ja vend projekti kõrvale. Ning Donna Tartt sai filmiõigused tagasi.
Geisleden
pisi|tühi|Geisleden
Florence Parly
pisi|Florence Parly (2019) Florence Parly (sündinud 8. mail 1963 Boulogne-Billancourtis) on Prantsusmaa ärileedi ja poliitik, ta on Sotsialistliku Partei liige. Ta oli 21. juunist 2017 kuni 20. maini 2022 Prantsusmaa kaitseminister.
Ta sündis aastal 1963 Boulogne-Billancourtis Hauts-de-Seine'i departemangus Île-de-France piirkonnas Ta õppis aastatel 1985–1987 Prantsusmaa Rahvuslikus Juhtimiskoolis (École nationale d'administration'is).
Ta töötas aastatel 2005–2014 lennukompaniis Air France, kus tõusis peadirektori asetäitjaks. Aastal 2014 asus ta tööle firmasse SNCF Voyageurs, kus ta aastal 2016 tõusis peadirektoriks.
21. juunist 2017 kuni 20. maini 2022 oli ta Prantsusmaa kaitseminister.
Šveitsi platoo
thumb|400px|Satelliidipilt Šveitsi platoost Juura ja Alpide vahel
Šveitsi platoo või Keskplatoo (saksa: Schweizer Mittelland; prantsuse: plateau suisse; itaalia: altopiano svizzero) on üks kolmest suurest Šveitsi maastikust, mis asub Juura mägede ja Šveitsi Alpide vahel. See hõlmab u 30% Šveitsi pindalast ja on osaliselt tasane, kuid enamasti künklik. Keskmine kõrgus on 400–700 m. See on Šveitsi vaieldamatult kõige tihedamini asustatud piirkond, majanduse ja olulise transpordi keskus.
Geograafia
thumb|Vaade Pilatuselt Šveitsi platoole Luzerni lähedal
Põhjas ja loodes on Šveitsi platoo geograafiliselt ja geoloogiliselt piiritletud järsult Juura mägedega. Lõunas ei ole Alpidega selget piiri. Tavaliselt võetakse piiritlemise kriteeriumina maastiku tõusmist üle 1500 m kõrgusele (lubja-Alpid, osaliselt alam-alpi molass), mis on teatud kohtades väga järsk. Mõnikord peetakse Šveitsi platoo kõrgemaid piirkondi, eriti Fribourgi kantoni künkaid, Napfi piirkonda, Tössi piirkonda, (Alam-)Toggenburgi ja Appenzelli piirkonna osi Šveitsi Alpide eesmaa moodustajateks kitsamas tähenduses. Kui aga arvestada jagunemist kolmeks peamiseks piirkonnaks: Juura mäed, Šveitsi platoo ja Alpid, kuulub Alpi eesmaa selgelt Šveitsi platoosse. Edelas on Šveitsi platoo piiratud Genfi järvega, kirdes Bodeni järve ja Reini jõega.
Tööviljakus
Tööviljakus (ka töö tõhusus, tootlikkus) väljendab mingis ajaühikus valmistatud toodangu hulga ja kulu suhet. Käitise tööviljakust arvutatakse ühe töölise tööpäeva või töötunni kohta valmistatud toodangu põhjal.
Šveitsi platoo
Geograafia
Geoloogiliselt on Šveitsi platoo osa suuremast nõost, mis ulatub Šveitsi piiride taha. Selle edelaotsas Prantsusmaal lõpeb platoo Genevois Chambéry juures, kus Juura ja Alpid kokku saavad. Teisel pool Bodeni järve jätkub platoo Saksa ja Austria Eel-Alpides.
Šveitsis on Šveitsi platoo pikkus u 300 km ja selle laius suureneb läänest itta: Genfi piirkonnas on see u 30 km, Berni juures u 50 km ja Ida-Šveitsis u 70 km.
Paljud Šveitsi kantonid on osaliselt Šveitsi platool. Täielikult asuvad Šveitsi platool Zürichi, Thurgau ja Genfi kantonid; suuremas osas asuvad Šveitsi platool Luzerni, Aargau, Solothurni, Berni, Fribourgi ja Vaud' kantonid; väikesed osad Šveitsi platoost asuvad Neuchâteli, Zugi, Schwyzi, Sankt Galleni ja Schaffhauseni kantonites.
Geoloogilised kihid
Šveitsi platoo geoloogilised kihid on suhteliselt hästi teada. Alumine kiht on kristalliline aluskord, mis paljandub kristallilises Alpide keskosas, samuti Schwarzwaldis ja Vogeesides, kuid moodustab Šveitsi platool ja Juuras sügava geosünklinaali (vaata ka Juura (geoloogia)). u 2500–3000 m pinna all, kuid Alpide lähedal märkimisväärselt sügavamal on puurid tunginud kristallilisse aluskorda. Seda katavad mesosoikumi setete avanemata kihid, mis on osa helveetsia katetest. Selle sügavus väheneb järk-järgult u 2,5 km-lt läänes 0,8 km-ni idas. Need kihid, nagu ka Juura mägede kihid ladestati suhteliselt madalasse merre, Tethyse ookeani. Mesosoikumi kihtide kohal on molass, mis koosneb konglomeraadist, liivakivist, merglist ja savikildast. Kõige pealmine kiht koosneb kruusast ja liustikusetetest, mida on transportinud jääaegade liustikud.
Geoloogiliselt on Šveitsi platoo kõige olulisem kiht paks molassijärjestus, mis kogunes Alpide piirile samaaegselt tõusnud mägede kiire erosiooni tõttu. Molassi paksus suureneb läänest itta (samal kaugusel Alpidest). Endised Alpide jõed ehitasid mägede jalamile tohutuid settelehvikuid. Kõige olulisemad näited on Napfi lehvik ja Hörnli lehvik; teised settelehvikud on Rigi piirkonnas, Schwarzenburgi piirkonnas ning Genfi järve idaosa ja Saane/Sarine keskjooksu vahelises piirkonnas.
Erodeerunud materjali on sorteeritud tera suuruse järgi. Jäme materjal ladestus valdavalt Alpide lähedale. Platoo keskel on peenemad liivakivid ning Jura lähedal savid ja mergel.
Tertsiaari orogeense tõusu ajal u 60–40 miljonit aastat tagasi oli tänapäeva Šveitsi platoo ala mõnevõrra lõuna poole kaldu karstiplatoo. Tõusu- ja langusprotsesside kaudu, mille tõi kaasa Alpide voltimine, ujutas meri piirkonna kaks korda üle. Vastavaid setteid eristatakse kui meremolassi ja mageveemolassi, kuigi viimane koosneb pigem fluviaalsetest ja eoolilistest setetest (omamoodi mandrimolass).
Järgneva aja jooksul tõusis eriti platoo lääneosa taas märkimisväärselt, nii et selles piirkonnas on ülem-mageveemolassi ja ülem-meremolassi setted suuresti erodeerunud.
Meremolasside iseloomulikud jooned on tigude, karpide ja haiammaste kivistised, samas kui mageveemolassis leidub tüüpiliste maismaaimetajate kivistisi ja endist subtroopilist taimestikku (näiteks palmilehed).
Jääajad
Šveitsi platoo tänapäevast maastikku on kujundanud jääaja liustikud. Kõigi teadaolevate alpijäätumiste (Günzi jäätumine, Mindeli jäätumine, Rissi jäätumine ja Würmi jäätumine) ajal tungisid Šveitsi platoole tohutud liustikud. Soojadel jäävaheaegadel taandusid liustikud Kõrg-Alpidesse (kohati rohkem kui praegu) ja platool levis subtroopiline taimestik.
thumb|left|[[Napfi piirkond Šveitsi platoo kõrgemas osas]]
Jääaegadel jagunes Rhône'i liustik Alpidest lahkudes kaheks haruks, kattes kogu Šveitsi platoo lääneosa, jõudes tänapäeva Solothurni ja Aarau piirkondadesse. Berni piirkonnas ühines see Aare liustikuga. Reussi, Limmati ja Reini liustikud ulatusid mõnikord Juurani. Liustikud kujundasid maad erosiooniga, aga sageli ka mitme meetri paksuste alusmoreenide (väga peen kivijahu) ja kruusa ladestavate sulavete abil.
Vanemate Günzi ja Mindeli jäätumiste jäljed on jäänud vaid üksikutesse kohtadesse, sest suurem osa on hilisemate jäätumiste käigus eemaldatud või üle kantud. Suurima ulatuse saavutasid Rissi jäätumise liustikud, kui kogu Šveitsi platoo oli jääga kaetud, välja arvatud Napfi ja Tössi piirkonnad. Kõige tähelepanuväärsemad on Würmi jäätumise jäljed u 15 000 aastat tagasi. Erinevate liustike taandumiste otsamoreenid on konserveeritud.
Liustikumaastikud
Kaardilt vaadates ilmnevad siiani suunad, kuhu jääaja liustikud liikusid. Rhône'i liustiku kaugeimat laienemist kirdesse näitab Šveitsi platoo lääneosa orgude suundumus: Broye ja Glâne orud, samuti Murteni järv, Neuchâteli järv ja Bieli järv, mis kõik suunduvad kirdesse, paralleelselt Juura ja Alpidega. Reussi ja Limmati liustikud on kujundanud Šveitsi platoo keskosa orud, mis suunduvad loodesse (teiste hulgas Wiggeri, Suhre, Seetali, Reussi ja Limmati orud). Reini liustik on jätnud enamasti jäljed, mis suunduvad läände: Šveitsi platoo idaosa Thuri org ja Bodeni järv. Teatud kohtades leidub iseloomulikke alusmoreeni voori, sageli kobaras, eriti Zürichi kõrgustikul, Hirzeli piirkonnas, Bodeni järve piirkonnas ning Reussi oru ja Baldeggi järve vahel.
Raudbetoontarind
pisi|Sillaehituses on raudbetoontarindid üsna levinud. [[Keila jõesaare raudbetoonist jalakäijate sild]] Raudbetoontarind ehk raudbetoonkonstruktsioon on raudbetoonist valmistatud ehituskonstruktsioon.
Šveitsi platoo
Liustikumaastikud
Teine jäätumise jääk on rändkivid, mida leidub kogu Šveitsi platool. Need kivid, mõnikord tohutu suured, on võõrad kivid, enamasti graniit ja gneiss kristalliliste Alpide keskosast. Kokkuvõttes olid need üks vihjeid, mis viisid jäätumise teooria kinnitamiseni 19. sajandil, kuna veega liigutamine või vulkaanilisus olid füüsiliselt võimatud.
Raudbetoontarind
Raudbetoonkonstruktsioone kasutatakse laialdaselt ehituses, eelkõige tööstusehituses (postid, sõrestikud, paneelid, raamid, suured mahutid, gradiirid, kõrged korstnad). Raudbetoonist valatakse hoonete ja seadmete vundamente, samuti põrandaid.
Šveitsi platoo
Liustikumaastikud
Orgude põhjas olevad kruusalademed on veel üks tunnistus jäätumisest. Liustike edasiliikumise ja tagasitõmbamise ajal ladestusid orgudesse kruusakihid, mõnikord üsna paksud, ehkki suurem osa sellest lagunes järgnenud jäävaheaegadel. Seetõttu on paljudel orgudel iseloomulikud terrassid, madalamad terrassid koosnevad Würmi jäätumise kruusast, kõrgemad terrassid Rissi jäätumise terrassidest. Mõnikord leidub kruusa ka vanematest jäätumistest.
Topograafia
thumb|Šveitsi platoo Muri lähedal
Raudbetoontarind
Raudbetoonkonstruktsioonid on levinud silla-, tunneli- ja vesiehitistes.
Šveitsi platoo
Topograafia
Kuigi Šveitsi platoo moodustab nõo, pole see sugugi tasane territoorium, vaid olenevalt piirkonnast on sellel mitmekülgne struktuur. Olulisteks elementideks on kaks suurt järve, Genfi järv ja Bodeni järv, mis piiritlevad Šveitsi platood edelas ja kirdes. Platoo lääneosale on vermitud Gros de Vaud' platoo (kuni 600 m) ja Jorati molassikünkad (kuni 900 m), kuid mõnikord lõikuvad sügavad orud. Vaid Juura lähedal on peaaegu pidev langus, mis koosneb Venoge ja Orbe orgudest, mida eraldab Mormonti mägi, peamine Rhône'i ja Reini vaheline veelahe, vaid 500 m kõrge. Seeland ('järvemaa'), mida iseloomustavad Murteni, Neuchâteli ja Bieli järved, kujutab endast Šveitsi platoo suurimat tasandikku, kuigi seda katkestavad ka üksikud molassimäestikud. Idas on selle naabruses erinevad mägismaad, mille kõrgus kahaneb põhjasuunas. Teine suurem tasandik on Wasseramt, kus voolab Emme. Laias orus Juura kõrval kogub Aare kokku kõik jõed, mis Alpidest alla tulevad.
thumb|left|Šveitsi platoo keskosa Sursee lähedal
Raudbetoontarind
Tehases valmistatud raudbetoontooteid ja -elemente nimetatakse monteeritavateks raudbetoonkonstruktsioonideks ehk betoontarinditeks, ehituspaigal tervikuna valatud raudbetoonkonstruktsiooni nimetatakse monoliitraudbetoonkonstruktsiooniks.
Muust materjalist ehitustarinditega võrreldes on raudbetoonkonstruktsioonid tugevamad, tulekindlamad, pikemaealised ja hügieenilisemad ning nende kasutamiskulud on väiksemad. Puudusteks on suur omakaal, halb soojapidavus, suur löögikõlajuhtivus ja betooni pragunemine.
Šveitsi platoo
Topograafia
Šveitsi platoo keskosa iseloomustavad mitmed ahelikud ja laiad orud, mõned neist järvedega, mis kulgevad loodesse. Viimane neist on Albise mäestik, mis koos Heitersbergiga moodustab vöö Alpidest Juurani, millest suuremad veosed mööduvad vaid mõnes kohas, enamasti tunnelites.
Šveitsi platoo idaosa on liigendatud Limmati (sealhulgas Zürichi järv), Glatti, Tössi, Murgi, Thuri ja Sitteri orgudega. Nende vahel on mägismaad, Thurgau kantonis ka laiad molassimäestikud Seerücken ('järvetagune') ja Ottenberg Thurist põhja pool ning küngastikud Thuri ja Murgi vahel. Seda piirkonda tuntakse kõnekeeles ka nimega Mostindien.
Lavaltrie
Lavaltrie on linn Kanadas Québeci provintsis Lanaudière'i halduspiirkonnas.
Šveitsi platoo
Topograafia
Nimetatud maastike rivist väljuvad kaks mägismaad: Napfi piirkond (Šveitsi platoo kõrgeima punktiga 1408 m) ja Tössi piirkond (kuni 1300 m), mõlemad tertsiaari konglomeraatsettelehvikute jäänukid. Kuna need ei jäätunud, on neid vaid vesi erodeerinud, mille tulemuseks on tihe võrk sügavaid, kitsaid orge.
Kirbla raamatukogu
Kirbla raamatukogu on raamatukogu Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Kirbla külas. Raamatukogu juhataja on Tiiu Aasrand.
Šveitsi platoo
Kliima ja taimestik
Šveitsi platoo asub niiske merelise kliima ja mandrilise mõõduka kliima vahelises üleminekuvööndis. Valdavad tuuled puhuvad läänest. Platoo alumises osas on aasta keskmine temperatuur u 9–10 °C. Jaanuaris on Genfi järve piirkonnas ning Neuchâteli ja Bieli järvede ääres kõrgeim keskmine temperatuur u +1 °C. Samal kõrgusel langeb temperatuur ida suunas. Bodeni järve piirkonnas on kõige külmema kuu keskmine temperatuur –1 °C. Juulis on Genfi keskmine temperatuur 20 °C, Juura lõunaserva kõrval on see 18–20 °C ja kõrgemates piirkondades 16–18 °C. Päikesepaiste keskmise kestuse osas on Genfi järve piirkond taas eelistatud rohkem kui 1900 tunniga, ülejäänud Šveitsi platool aga 1600 (eriti idas) ja 1900 tunni vahel.