cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tezlaw
Elu
Pommeri krooniku Thomas Kantzowi sõnul oli ta ranide kuninga Ratislaus von Rügeni (1105−1140) poeg. Isegi enne Tezlawi esimest kirjalikku mainimist Rügeni saare kuningana 1164. aastal Saxo Grammaticuse poolt oli ranide hõim Taani kuninga Valdemar I ja Saksi hertsogi Heinrich Lõvi mitme kampaania sihtmärk. Tezlaw ja tema kaasvalitsejast vend Jaromar pidid iga kord oma vallutajate süseräänsust tunnistama. Näiteks võtsid nad 1162. aastal osa Valdemari sõjatetkest Wolgasti vastu ja 1163. aastal Lübecki toomkiriku pühitsemisest Heinrich Lõvi poolt.
Pärast seda, kui taanlased 1168. aastal Valdemar I ja piiskop Absaloni juhtimisel Jaromarsburgi vallutasid, alistusid Tezlaw ja Jaromar oma peamises residentsis ja templipaigas Charenzas pärast läbirääkimisi ilma võitluseta. Taani kuninga süseräänsuse tunnistamise ja ristiusku pöördumisega tagasid nad oma võimu Rügenil. See ilmnes eelkõige Svantoviti preestrite vabastamise kaudu, kes seni oli olnud ilmalike valitsejate staatuses. Tezlaw oli edaspidi Rügeni vürst. Taanlaste vasallidena osalesid ranid peagi uuesti sõjakäikudes pomoraanide vastu, sealhulgas Stettini piiramine Valdemar I poolt 1170. aastal.
1170. aastal mainitakse Tezlawit viimast korda kirjalikes ürikutes. 1181. aastal sai tema vend Jaromar I ainsaks Rügeni vürstiks. Tetzlawstraße tänav Stralsundis kannab tema nime.
Aleksander Laar
Aleksander Laar (17. detsember 1915 Kaagvere, Mäksa vald, Tartumaa – 18. november 1988 Tartu) oli eesti näitleja.
1937. aastal lõpetas ta Tartu Tööstus‑ ja Majanduskooli.
Aastatel 1938–1939 laulis ta Vanemuise teatri ooperikooris. Aastatel 1941–1945 oli ta Kuressaare Teatri, 1945–1950 Ugala ja 1950. aastast surmani Vanemuise teatri näitleja.
Age Värv
Age Värv (sündinud 1. juulil 1974) on eesti õigusteadlane, Tartu Ülikooli võlaõiguse dotsent ning õigusteaduskonna asedirektor.
Tema teaduslik uurimishuvi on intellektuaalomandi ja võlaõiguse seosed, ärisaladuse kaitse, võrdlev eraõigus ja õigusharidus.
Haridustee
Age Värv on lõpetanud Toila Keskkooli (kuldmedaliga) ning õppinud Tartu Ülikoolis norra keelt ja õigusteadust. 1997. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonna, 1998. aastal sai ta rahvusvahelise äriõiguse magistrikraadi (LLM) Kesk-Euroopa Ülikoolist ning 2013. aastal kaitses Tartu Ülikoolis doktoritööd teemal "Kulutuste kondiktsioon: teise isiku esemele tehtud kulutuste hüvitamine alusetu rikastumise õiguses" (juhendaja Martin Käerdi).
Töökäik
Aastatel 1996–1998 oli Age Värv Justiitsministeeriumis rahvusvahelise õiguse osakonna nõunik, 1998–2002 kohtute osakonna arendustalituse juhataja ning 2002–2005 kohtute osakonna nõunik. 2005–2007 oli ta Sisekaitseakadeemia lektor ja eraõiguse õppetooli juhataja.
Tunnustus
2014 üliõpilaste riikliku teadustööde konkursi 2. preemia ühiskonnateaduste ja kultuuri valdkonnas doktoriõppe üliõpilaste astmes
2018 Tartu Ülikooli aumärk
Välislingid
Age Värv Google Scholar lehekülg
Age Värv ResearchGate lehekülg
Age Värv Academia.edu lehekülg
Moskva Paleevalitsus
Moskva Paleevalitsus (vene keeles Московское дворцовое управление), kuni 1886 Moskva Paleekontor (Московская дворцовая контора) oli aastatel 1831−1918 Venemaa Keisririigi Keiserliku Õukonna ja Udellide Ministeeriumi asutus, mille eesmärk oli ehitada ja hallata keisri paleesid Moskvas ja selle ümbruses.
Ajalugu
Asutuse eelkäijaks oli 1768. aastal asutatud Kremli ehituse ekspeditsioon (Экспедиция кремлёвского строения). 1831. aastal see kaotati ja selle alusel moodustati Moskva paleekontor. 1886. aastal kontor reorganiseeriti ministeeriumi osakonnaks (Московская дворцовая частъ) ja asutati paleevalitsus. Institutsioon kaotati 1918. aastal.
Paleekontorile allus Moskva relvapalat, mille eesotsas oli direktor. Aastatel 1831−1865 tegutses kontori juures Moskva palee arhitektuurikool. Paleekontori president oli selle õppeasutuse kuraatoriks.
Pädevus
Asutuse ülesandeks oli ehitada ja hallata keisri paleesid Moskvas ja selle ümbruses, samuti hoolitseda paleede juurde kuuluvate maade eest. Kuna Venemaa keisrid krooniti Moskvas, siis kuulus valitsuse pädevusse ka kroonimiste ettevalmistamine ja nende läbiviimine.
Juhtkond
Paleekontori juhiks oli president (президент Московской дворцовой конторы), kelle abiliseks oli viitsepresident. Pärast 1886. aasta reformi oli paleeosakonna peaks juhataja (управляющий). Valitsuse juhiks oli ülem (нацальник).
Aime Leis
Aime Leis (aastast 1969 Aime Garancis; sündinud 16. augustil 1936) on eesti baleriin ja balletiõpetaja.
1953. aastal lõpetas ta Tallinna Koreograafiakooli kiitusega. Aastatel 1953–1972 oli ta Estonia balletisolist. 1973. aastast töötas Estonias balleti repetiitorina.
Aastatel 1961–1969 oli ta Tallinna Koreograafiakooli õppejõud. Ta on õpetanud ka Helsingi ja Vaasa balletikoolis.
Gondecourt
Gondecourt on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Faches-Thumesnili kantonis.
pisi|püsti|tühi|Gondecourt
Déli pályaudvar
pisi|Déli pályaudvar Déli pályaudvar ('lõunaraudteejaam') on Budapesti üks kolmest peamisest raudteejaamast, mis teenindab ka rahvusvahelisi liine.
Radlin
Radlin on linn Poolas Sileesia vojevoodkonnas Wodzisław Śląski maakonnas.
Radlin oli kuni 1922. aastani Saksamaa piires. Linnaõigused sai Radlin 1954. aastal. Aastatel 1975–1996 oli Radlin Wodzisław Śląski linna koosseisus.
Brita Melts
pisi|[[Elle-Mari Talivee, Evelyn Fridolin ja Brita Melts esinemas kirjandustänaval Foto: Ave Maria Mõistlik, 8. september 2018 ]] Brita Melts (sündinud 7. oktoobril 1984) on eesti kirjandusteadlane ja toimetaja.
Haridustee
Ta lõpetas 2000. aastal põhikooli Kose Keskkoolis ja 2003. aastal kuldmedaliga Noarootsi Gümnaasiumi.
18. novembril 2016 kaitses ta Tartu Ülikooli kultuuriteaduste ja kunstide instituudis doktoriväitekirja teemal "Kirjanduslikud omailmad ja nende autobiograafilised lätted" (juhendajad Leena Kurvet-Käosaar, Arne Merilai).
Töökäik
Ta oli aastail 2004–2008 OÜ Zephyr Design rootsi meedia monitooringu assistent, aastail 2008–2010 Tartu Ülikooli raamatupoe müüja-konsultant ja 2010. aastal Karl Ristikivi Seltsi majandusasjur.
1. oktoobrist 2014 kuni 30. oktoobrini 2015 oli ta ajakirja Keel ja Kirjandus toimetaja kirjandusteooria ja -kriitika alal, 1. veebruarist 2016 on ta sama ajakirja toimetaja kirjandusajaloo ja folkloristika alal.
Teadustöö ja looming
Ta on avaldanud artikleid Andrus Kasemaa, Tõnu Õnnepalu, Karl Ristikivi, Lauri Pilteri loomingust.
Carlo Collodi
Carlo Collodi isa oli kokk ja ema majateenija. Põhikooli lõpetamise järel saadeti ta katoliku seminari preestriks õppima. Kuid seminari lõpetamise järel asus ta tööle raamatukaupmehena. 1848. aastal asutas ta satiiriajakirja Il Lampione, mille võimud 1849. aastal sulgesid. Seejärel asutas ta ajakirja La Scaramuccia. 1860. aastal õnnestus tal ajakirja Il Lampione avaldamine taastada. Lisaks kirjutas ta komöödiaid ja toimetas ajalehti.
Carlo Collodi esikromaan "Un romanzo in vapore. Da Firenze a Livorno" ('Aururomaan. Firenzest Livornosse') ilmus 1856. aastal. Lastekirjandusega hakkas ta tegelema 1876. aastal, mil avaldas prantsuse muinasjuttude tõlkeraamatu "Racconti delle fate" ('Muinasjutud').
Carlo Collodi kõige tähtsam teos on 1883. aastal ilmunud jutustus "Pinocchio seiklused" (itaalia keeles "Le avventure di Pinocchio"). Raamat on tõlgitud rohkem kui 260 keelde ja murdesse. Aleksei Tolstoi kirjutas selle motiividel lasteraamatu "Kuldvõtmeke ehk Buratino seiklused" (1936).
Tüüringi riigid
Tüüringi riigid (saksa: Thüringische Staaten) viitab järgmistele osariikidele Saksa Riigis:
Territoorium
Need maad piirnesid põhjas ja läänes Preisi piirkondadega, eriti Erfurdi ringkond, aga ka Kassel ja Merseburg, kohati enklaavidena. Lisaks oli arvukalt Preisi eksklaave segamini Tüüringi riikide vahel. Need olid Schleusingeni krahvkond (Landkreis) ja Suhli linn, Schmalkaldeni krahvkond ja Barchfeld, piirkond ümber Wanderslebeni ja Mühlbergi, Ziegenrücki krahvkond ja Ranise linn ning Kamsdorfi, Blankenbergi, Sparnbergi, Blintendorfi ja Gefelli külad, mis kuulusid Ziegenrücki krahvkonda, kuid olid sellest eraldatud. Muud Preisi eksklaavid olid Abtlöbnitzi küla Camburgi juures ja Kischlitzi küla Eisenbergi juures.
Idas oli naabriks Saksimaa kuningriik, millel oli ka mitu eksklaavi. Need olid Liebschwitz Gera juures koos Lengefeldi, Liebschwitzi, Lietzschi, Niebra, Pösnecki ja Taubenpreskelniga, samuti naabruses Hilbersdorf, Loitzsch, Rückersdorf, Thonhausen ja Grobsdorf. Märkimist väärivad ka Bocka Altenburgi juures ja Kauritz Meerane juures.
Kleinstaaterei hinnati kõrgelt, kuid Tüüringi Vaba Riigi territooriumil oli 20. sajandi alguses 8 väikeriiki (Kleinstaaten), mitme Preisi provintsi alad (Regierungsbezirken) ja mitu väikest Saksi eksklaavi. Riikide killustatus oli eriti terav, kuna väikeriigid ei moodustanud üksikuid tervikterritooriume, vaid olid segamini lapitekina hajutatud. Aastal 1913 toimus maavahetus Saksi-Weimar-Eisenachi ja Saksi-Meiningeni vahel. Meiningeni Lichtenhaini küla Jena külje all vahetati Kranichfeldi osade vastu, mis kuulusid Weimarile. Põhimõtteliselt vähemõistlik: see viis piiride korrastamiseni Kranichfeldis, kuid Meiningeni Kranichfeldi eksklaavi ei kaotatud, vaid suurendati. Ilmselt Saksi-Weimar-Eisenach ei suutnud või ei pakkunud muid maid vahetuseks.
Ajalugu
Saksa keisririigis oli igal Tüüringi riigil hääl Liidunõukogus – kokku 8 häält (Coburgi ja Gotha hertsogkondadel oli vaid ühishääl). Seega moodustasid nad märkimisväärse bloki, eriti kui arvestada, et näiteks Saksimaa kuningriigil oli vaid 4 häält. Kuid Tüüringi riigid leppisid harva üksteisega kokku. Aastani 1903 esindasid viit riiki Liidunõukogus Weimari delegaadid. Saksi-Coburg ja Gotha omas enda delegaati, Saksi-Meiningeni esindas Baieri ja Reußi vanemat liini Mecklenburg-Schwerin.
Kõrgem Ringkonnakohus (Oberlandesgericht) Jenas oli vastavalt uuele keiserlikule kohtuseadusele (Reichsgerichtsverfassungsgesetz) 1. oktoobrist 1878 ainus institutsioon, mis oli vastutav kõigi Tüüringi riikide ees. Vaid Schwarzburg-Sondershausen allus Naumburgi Ringkonnakohtule. Teine ühine institutsioon oli Jena ülikool, mille sponsorriigid olid Ernestiinide hertsogkonnad. Aastast 1817 ei olnud Saksi-Coburg enam selle osa.
Novembris 1918 jõudis sajanditepikkune Tüüringi piirkonna territoriaalne killustatus lõpule. Osariikides, nagu ka kogu Saksa keisririigis kuulutati välja vabariik ning valitsevad hertsogid ja vürstid tõugati troonilt. Vanad Tüüringi hertsogkonnad ja vürstkonnad muutusid vabadeks riikideks.
Reußi vanema liini ja Reußi noorema liini vabad riigid ühendati 21. detsembril 1918 Reußi Rahvariigiks, unioon Saksi-Gotha ja Saksi-Coburgi vahel kaotati 12. aprillil 1919 ja nad moodustasid omad vabad riigid.
Fundamentaalsete arutelude käigus väljendasid riikide valitsused kahtlusi Saksi-Meiningeni ja Coburgi osas, kas nende lisamine uude osariiki oleks neile kasulik, kuna Frangimaa-mõjudega piirkond Rennsteigi teest lõunas oli alati olnud tugevamalt Baieriga seotud, nii keeleliselt kui ka sotsiaalselt. Seetõttu korraldati 30. novembril 1919 Saksi-Coburgis plebistsiit, kus rahva enamus hääletas Tüüringi osariigiga ühendamise vastu. Saksi-Meiningeni kahtlused lahendati inter alia "olemasolugarantiiga" (Bestandsgarantie) IHK Sonnebergi ja krahvkondade jaoks.
Tüüringi Evangeelse Luterliku Kiriku piirkond vastab ka tänapäeval, peale mõne väikese Preisi enklaavi, Tüüringi osariigi piiridele aastal 1920. Vaid Ostheimi eksklaav, mis kuulus Saksi-Weimar-Eisenachile, läks aastal 1972 Baieri Evangeelsele Luterlikule Kirikule, kooskõlas poliitilise olukorraga sel ajal.
Głuchołazy
Głuchołazy (saksa Bad Ziegenhals, tšehhi Hlucholazy) on linn Poolas Opole vojevoodkonnas Nysa maakonnas, Głuchołazy valla halduskeskus. Głuchołazy kesklinn asub Tšehhi piirist umbes kahe ja poole kilomeetri kaugusel.
Asula on rajatud enne 1232. aastat. Linnaõigused sai enne 1263. aastat (oletatavalt 1241 aastal). Kuni 1945. aastani oli linn Saksamaa koosseisus.
Richard Övel
Richard Heinrich Övel (9. november (vkj)/ 21. november 1894 Narva – 3. jaanuar 1958 ) oli Eesti riigiametnik, Otto Tiefi valitsuse õiguskantsler.
Elukäik
Ta sündis Mihkel (Mihhail ) ja Sinaida Öveli (neiuna Mägi) peres. Tema isa oli ametilt puutööline ja kiviraiuja.
1903–1906 õppis Övel Narva 3. algkoolis, 1906–1914 Narva Gümnaasiumis ja 1914–1916 Peterburi Ülikoolis füüsikat, viimast lõpetamata, oli EÜS Põhjala liige. 1916 tudeeris viis kuud Peterburis Pauli sõjakoolis. Pärast lõpetamist teenis lipnikuna Voronežis 59. jalaväe tagavarapolgus. Esimese maailmasõja lõpul, 14. aprillil 1917 suunati koos rooduga rindele Galiitsiasse. Seejärel suunati ta 21. jalaväediviisi 648. Dolini jalaväepolku. Detsembris 1917 sõitis Eestisse ning astus märtsis 1918 Eesti 3. jalaväepolku. Eesti garnisoni ülem nimetas ta novembris 1918 Narva linna komandandiks.
Vabadussõja puhkemise järel oli ta 7. detsembril 1918 Sõjaministeeriumis sekretäri vanemabi, hiljem sekretär ja ministeeriumi asjadevalitseja kuni 1920. Ta määrati alates novembrist 1919 Pihka rahudelegatsiooni kantselei juhatajaks. Johan Laidoneri ülesandel tõi Nõukogude Venemaalt Tambovi kubermangust ära Laidoneri poja Michaeli. Sõja lõppedes arvati reservi alamkapteni auastmes. 1920. aastal oli Övel Moskvas Tartu rahulepingu ratifitseerimiskomisjoni kantseleijuhataja ning seejärel sealsamas ka kontrollopteerimiskomisjoni kantselei juhataja kuni oktoobrini 1920.
1919–1920 õppis Tartu Ülikoolis matemaatikat ning 1921–1925 õigusteadust, mille ka diplomiga lõpetas. Pärast õpingute lõppu asus tööle Riigikantseleisse riigisekretäri abina. Hiljem ühendati ametikohaga Riigiraamatukogu ja Riigiarhiivi direktori ametid. Lahkus teenistusest omal soovil septembris 1936. Abiellus 27. märtsil 1929 Alide Emilie Öveliga (neiuna Uusmann).
Richard Övel võttis osa ka ühiskondlikust tegevusest. Ta oli tegev Kaitseliidu propaganda toimkonnas, Eesti Lauljate Liidus (nõukogu liige ja juhatuse liige 1928–1934), oli IX üldlaulupeo liikumise üldjuht, Eesti Muuseumiühingus (juhatuse liige), Eesti Kunstimuuseumis (põhikirja väljatöötaja, hoolekogu liige), Arhiivinõukogus (esimees Riigiarhiivi direktoriks olemise ajal), teatri Estonia muusikaosakonnas (abiesimees), Eesti Kultuurfilmis (juhatuse esimees), Poliitilises Klubis (asutaja ning juhatuse liige), Kultuurkapitali Helikunst Sihtkapitali valitsuses (Lauljate Liidu esindajana). Övel avaldas ka artikleid sisepoliitikast, üliõpilaspoliitikast, reisikirjeldusi jm. Kahasse Otto Liivaga on ta avaldanud "Eesti riiklikust arhiivindusest" (1930), ta oli ka "Arhiivinduse käsiraamatu" II osa (1936) üks koostajaid.
1931–1940 oli ta UÜ Keemiatehas Eesti Destillaat R. Övel ja Ko osanik ja 1941–1944 direktor. Nõukogude okupatsiooni ajal töötas Övel Kaubanduse Rahvakomissariaadis tõlgina.
18. septembril 1944 ametisse nimetatud Otto Tiefi valitsuses oli ta vastavalt Vabariigi Presidendi käskkirjale nr 8 nimetatud õiguskantsleriks.
Richard Övel suri 3. jaanuaril 1958.
Matsuri külanõukogu
Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 17. juuni 1954 seadlusega Matsuri külanõukogu likvideeriti.
John Harris
pisi|John Harris (2005) John Morley Harris (sündinud 21. augustil 1945) on Briti filosoof, kes tegeleb bioeetikaga.
Ellujäämisloterii
Artiklis "The Survival Lottery" vaatleb Harris ideed, et kui mitu patsienti vajavad elu päästmiseks eri elundite siirdamist ja elundeid varuks ei ole, siis tuleb tappa juhuslik terve inimene ja võtta temalt elundid.
Oletame, et elundite siirdamise protseduure on täiustatud. Kui nüüd kaht surijat saab elundite siirdamisega päästa, siis juhul kui elundid on olemas ja teised haiged neid ei vaja, aga arstid lasevad neil surra, siis meil on õigustus öelda, et haiged surid sellepärast, et arstid ei tahtnud neid päästa. Aga kui elundeid pole saadaval, siis arstidel pole valikut ja siis me ei ütleks, et arstid põhjustasid haigete surma. Aga oletame, et surijad Y ja Z pole olukorraga rahul, sest Y vajab uut südant ja Z uusi kopse, ja kui üks terve inimene tappa, saab tema elunditega mõlemad tappa. Arstid ja meie välistame selle, ja me ei ütleks, et arstid tapavad oma patsiendid, kui nad seda ei tee. Kui nad surevad, siis loomulikku surma. Aga Y ja Z leiavad, et kui arstid seda ei tee, siis nad on nende surmas süüdi. Paljud filosoofid on eri põhjustel uskunud, et tappa ei tohi isegi mitte elu päästmiseks ning et tapmisel ja surralaskmisel on moraalne erinevus. Y ja Z on nõus, et süütuid tappa on väär, ning on valmis nõustuma absoluutse keeluga seda teha. Ent nad pole nõus, et tapetav elundidoonor A on nendest süütum. Nad võiksid öelda, et praegune süütute õigus, et neid ei tapetaks, on lihtsalt otsus eelistada nende elu, kellel on vedanud, nende elule, kellel pole vedanud. Kõik kolm on süütud selles mõttes, et nad pole teinud midagi, et surma ära teenida. Paljudes teistes eluvaldkondades me ju usume, et meil on kohus tagada võimalikult paljude ellujäämine. Ravimisest keeldumine on samasugune tapmine nagu mahalaskmine. Asja ei saa õigustada sellega, et ei seadus ega konventsioon ei nõua elundidoonori tapmist, sest see oleks lihtsalt apelleerimine tavale või autoriteedile. Siin tuleb otsustada, kas päästa kahe elu ühe kulul või ühe elu kahe kulul, ja see, et varem pole niiviisi kalkuleeritud, pole argument selle vastu, et seda nüüd teha. Inimjahi vastu saab küll muu hulgas väita, et see terroriseeriks ohvreid, pealtnägijaid ja kogu ühiskonda. Y ja Z saavad sellest aru ning neil on varuks ettepanek, mis vastuväiteid osaliselt arvestab.
Arstid võivad öelda, kellegi surmas, kelle elu oleks saanud päästa, ollakse süüdi ainult juhul, kui ta konkreetsetel asjaoludel oldaks pidanud ta olemasolevate vahenditega päästa. Y ja Z ütlevad, et kui ühiskond peaks tapma ühe inimese, et kahte päästa, siis juhul kui seda ei tehta, ollakse nende kahe surmas süüdi. Jutt süütu inimese tapmisest ei päde, sest kui kahte ei päästeta, siis tapetakse kaks süütut inimest. Et arstidel poleks võimu püüda haigla juurest suvalisi möödakäijaid ja ka selleks, et vältida kõrvalmõjusid, esitavad Y ja Z järgmise ettepaneku. Igaühele tuleb anda loteriinumber. Vajaduse korral valib arvuti välja sobiva juhusliku doonori, kes siis tapetakse. Muidugi ei kasutataks sõna "tapmine", vaid räägitaks võib-olla "elu andmisest". See võimaldaks päästa palju elusid. Iga inimese šansid vanaks elada suureneksid. Sellepärast ei saa seda ideed kergekäeliselt kõrvale jätta. Võidakse küll vastu väita, tõenäoliselt vajavad elundisiirdamist rohkem vanemad inimesed, nii et vanemate inimeste osatähtsus ühiskonnas suureneb. Aga kui seda peetakse ebasoovitavaks, siis saab arvutiprogrammi nii koostada, et tagada ühiskonnas optimaalne vanusejaotus. Oletame, et me leiame teiselt planeedilt ühiskonna, mis olekski niimoodi korraldatud. Kellelgi pole seal absoluutset õigust elule ja vabadust sekkumisest, kuid alati tehakse seal kõik, et võimalikult paljud elaksid kaua ja õnnelikult. Väga võimalik, et seda, kes püüaks elundite annetamisest kõrvale hoida või hakkaks vastu põhjendusega, et kellelgi pole õigust tema elu võtta, peetaks mõrtsukaks. Olenemata sellest, kas me tahaksime sellises maailmas elada, saaksime igal juhul sellist moraali austada. See ei oleks ilmselt barbaarsem, julmem ega amoraalsem kui meie oma. Y ja Z on valmis tegema ühe erandi. Poleks õiglane lasta loteriist kasu saada nendel, kes on oma õnnetuse ise põhjustanud. Oleks ilmselt ebaõiglane tappa karske B, et W, kes on ahelsuitsetamise tõttu kopsuvähki jäänud, ja X, kes on oma maksa läbi joonud, saaksid oma ebatervislikke eluviise jätkata.
Mida saaks loteriiskeemile vastu väita? Esiteks, siis poleks inimestel turvalisust, sest surmasõnum võib iga hetk tulla. Aga tõenäosus, et inimene peab oma elundid loovutama, on võib-olla väiksem kui tõenäosus kui tõenäosus liiklusõnnetuses hukkuda, ja enamikku meist ei hirmuta see, et me võime homme hukkuda. Selle skeemi järgi oleks elu tegelikult isegi turvalisem.
Kui me austame iga inimese ainulaadsust, siis me võib-olla ei tahaks, et inimestest tehtaks vahetatavad ühikud. Aga miks peaks A ainulaadsus rohkem austamist väärima kui X-i ja Z-i oma?
Võib tunduda, et ei tahaks mängida inimeste eludega Jumalat, oleks väär püüda saatuse otsust ise ümber mängida. Aga kui meie võimuses on asju muuta, siis valik seda mitte teha tähendaks ikkagi selle määramist, mis juhtub.
Ei saa ka rõhuda sellele, et tapmise ja surralaskmise vahel on moraalne erinevus, sest see ongi küsimuse all kas mitte ka see, et ei päästeta nii palju inimesi kui võimalik, pole tapmine.
Ühiskonnas, mille Y ja Z ette panevad, oleks kohustuslik olla pühak. Igaüks peaks tunnistama siduvat kohustust anda oma elu, et teised saaksid elada. Kõige paljutõotavam vastuväide on õigus enesekaitsele. See vastuväide loteriiskeemile on küll paradoksaalne, sest loteriiskeem annaks igale inimesele suurema tõenäosuse vanaks elada. Siiski kohkuksid paljud tagasi, sest neil on tunne, et kelleltki ei tohiks nõuda oma elust loobumist mitme inimese heaks, isegi kui see on prudentsiaalselt ratsionaalne või isegi utilitaristlikult nõutav. Y ja Z saavad vastata, et ka neil on õigus enesekaitsele ja kui nad jäetakse surema, siis keegi jääb elama üle nende laiba.
Võidakse väita, et ellujäämisloterii ei kõrvalda täielikult kõrvalmõjusid: doonorid tuleb ikkagi kätte saada ning see protseduur põhjustab kõigile asjaosalistele valu. Selle õuduse kõrvaldamiseks võiks tarvis olla pikaajalist harimist või propagandat. Pole aga selge, mida sellest järeldada. Me võime tahta öelda, et ainult monstrumid võivad südametunnistust nii palju summutada, et loteriiskeemi täide viia. Aga südametunnistus ei pruugi olla usaldatav. Y ja Z ütleksid, et südametunnistus ilmutab siin ainult hellikust. Surm teeb alati valu, ja mida vähem seda on, seda vähem ka valu.
Võidakse väita, et kolmandaid isikuid ei tohiks kaasata. Miks mitte anda Y-i süda Z-ile või Z-i kopsud Y-ile? Siis on sama palju elusid päästetud ja kellegi teise elu pole ohus. Y ja Z vastaksid, et siis rikutaks nende õigust võrdsele hoolimisele ja austusele. Elundivajajaid peetaks vähem väärtuslikuks kui neid, kellel on rohkem vedanud. Võidakse öelda, et kuna Y ja Z on niikuinii surijad, siis ei tee nende kaasamine loteriisse kahju, sest see ei suurenda ja peaaegu kindlasti vähendab nende suremise tõenäosust. Aga Y ja Z ütlevad, et kui ellujäämisloterii töötab, siis nad ei ole niikuinii surijad, vaid neil on sama suur tõenäosus surra kui kõigil teistel. Seega pole põhjust piirata osalejate ringi nendega. Ja kui piiratakse mingil muul põhjusel, siis peetakse nende elusid vähem austusväärseteks kui teiste omi. Usutavam oleks väitma, et arvutiprogramm peaks doonorid valima eelkõige nende seast, keda ei saa elundite siirdamisega päästa. Aga kui lähedal peaks surm olema, et kedagi surijaks pidada. Surijad võivad väita, et need päevad või nädalad, mis neil elada on jäänud, on nende jaoks sama väärtuslikud (või isegi väärtuslikumad) kui teistele jäänud pikem aeg. Probleem, kuidas võimalike doonorite ringi kitsendada kedagi diskrimineerimata, võib osutuda lahendamatuks.
Utilitaristidele peaks ellujäämisloterii sobima, ja absolutistid ei saa vastu väita, et toob kaasa süütute inimeste tapmise, sest Y-i ja Z-i järgi toovad ka alternatiivid kaasa süütute inimeste tapmise. Absolutist peab näitama positiivse ja negatiivse tapmise moraalselt olulist erinevust. Selle kohta on kirjutatud terve raamatukogu jagu kirjandust, aga Y ja Z on suremas ega jõua seda läbi uurida. Moraalne erinevus võib tulla Y-i ja Z-i enda halvast kavatsusest. Absolutist võib väita, et keegi ei soovi ega kavatse Y-i ega Z-i surma, aga nemad tahavad, et A tapetaks. Y ja Z võivad vastata, et A surm ei ole nende plaani osa, nad tahavad lihtsalt tema elundeid kasutada; kui saab kasutada tehiselundeid, siis seda parem! Aga siiski, võidakse väita, et kui üldse hakatakse niisuguseid rehkendusi tegema, siis see näitab tuimust ning rikutud ja pahelist vaimu (Noam Chomsky (American Power and the New Mandarins) ja Stuart Hampshire (Morality and Pessimism). Y ja Z ütleksid muidugi, et see oleks kõige humaansem, mida teha annab, ning kui seda eitatakse, siis on tegu suletud vaimuga, mis pole võimeline ratsionaalselt mõtlema. Kui apelleeritakse austusele inimelu vastu, siis on X-il ja Z-il vastus valmis. Kas Y-ile ja Z-ile saab vastata? Tugineda saab vist ainult moraaliintuitsioonile: me tunneme, et ellujäämisloteriiga on midagi valesti, ja usume, et seda tunned tekitab mingi moraalselt oluline erinevus A surma põhjustamise ja Y-i ning Z-i surma põhjustamise vahel. Oleks huvitav teada, kas see usk jääks alles, kui me puutuksime kokku ühiskonnaga, kus ellujäämisloterii töötab.
Seda loteriid oleks muidugi väga raske ellu viia. Väga raske oleks otsustada, kas inimene on oma õnnetuse ise esile kutsunud. Ja kas me jõuaksime õigeaegselt veenduda, et inimene pole oma õnnetuses ise süüdi? Loteriiskeemi oleks võimalik ka rängalt ära kasutada. Võib-olla peaksime olema tänulikud, et need raskused teevad ellujäämisloterii ebatõenäoliseks. Või ehk peaksime kohkuma. Võib-olla me tahaksime Y-ile ja Z-ile öelda, et nende skeem toob kaasa nii suuri raskusi ja riske, et need kaaluvad kasu üles. Selge on ka see, sellel skeemi kõrvalejätmisel on kõrge hind, nimelt Y-i ja Z-i elu, ja me petame end, kui arvame, et me heidame nende plaani kõrvale kuuenda käsu pärast.
Eesti Teatriliidu etenduskunstide ühisauhind
Eesti Teatriliidu etenduskunstide ühisauhind oli üks Eesti teatri aastaauhindadest, mida anti välja aastatel 2015-2020.
2014. aastal muutus eriauhindade väljaandmise kord. Varasema sõna-, muusika-, balleti- ja tantsulavastuste žürii eriauhinna asemel hakati alates 2015. aastast (2014. aasta loomingu põhjal) välja andma sõna-, muusika-, balleti ja tantsulavastuste ühisauhinda.
Etenduskunstide ühisauhinna eesmärk oli tunnustada etenduskunstide eri liike (sõna-, muusika-, balleti-, multimeediumi- ja tantsuteatrit) põimivaid lavastusi, mis oma otsingulisuses avardavad teatrikunsti väljendusvahendeid. Auhinnale nomineeriti nii lavastusi kui ka nende autoreid ja esitajaid.
Viieliikmelise auhinnažürii kolm liiget olid sõnalavastuste, muusika- ja tantsuauhinna žüriidest ning ülejäänud kaks etenduskunstide piiri- ja ühisala ekspertidena (üks neist soovitatavalt ka praktikuna) üksnes selle žürii liikmed. Auhinna statuut kinnitati Eesti Teatriliidu juhatuse otsusega 2013. aastal.
Veebi kasutamise andmekaeve
Veebi kasutamise andmekaeve on protsess, mis põhinedes veebikasutajate veebikäitumise kohta käival informatsioonil, sõelub veebiserveri logist välja kasuliku informatsiooni.
Veebikaeve viitab andmekaevetehnikatele veebis. Veebi kasutamise andmekaeve hõlmab andmekaeve aspektist andmekaevetehnikaid, et aru saada ning teenida paremini kasutaja vajadusi veebis navigeerides.
Veebi kasutamise andmekaeve kasutab oma uurimustes statistilisi meetodeid, nagu assotsiatsioonireeglite analüüs, klasterdamine ja sagedusmustrid.
Põhinedes kasutaja vajadustel, selgitatakse veebi kasutamise andmekaevega veebiandmetes mustreid, saamaks aru ning teenimaks paremini veebipõhiseid rakendusi. Veebikasutamise andmekaevet kasutatakse varjatud mustrite avastamiseks veebi logides.
Selline informatsioon on eriti vajalik ettevõtete veebilehtedel, tagamaks kliendirahulolu.
Veebi kasutamise andmekaeveprotsessid
Sarnaselt iga andmekaeveprotsessiga jaguneb ka veebi kasutamise andmekaeve protsess osadeks, millest kaks peamist on andmete eeltöötlemine ja mustrite avastamine.
Andmete ettevalmistamine
Veebis leiduvad andmed on kogutud ja neid kasutatakse veebi personaliseerimise kontekstis. Need andmed on klassifitseeritud nelja kategooriasse vastavalt
Andmete eeltöötlemine
Veebis saadaolev informatsioon on heterogeenne ja struktureerimata. Seetõttu on andmete eeltöötlemise faas eelduseks mustrite avastamisele. Eeltöötlemise eesmärgiks on muuta seni defineerimata klõpsamisvoog, kui andmed, kasutaja profiili osaks. Andmete eeltöötlemises saab rakendada algoritme ja heuristilisi meetodeid, mis juhatavad käskudeni nagu liida, kustuta, seansi identifitseerimine jne. Andmete eeltöötlemine jaguneb:
Mustrite avastamine
Sarnaselt iga andmekaeveprotsessiga jaguneb ka veebi andmekaeveprotsess osadeks, millest kaks peamist on andmete eeltöötlemine ja mustrite avastamine.
Kasutusalad
Veebi kasutamise andmekaeve on rakendus andmekaeve tehnikatest, avastamaks kasutusmustreid veebiandmetest, et mõista ning teenida paremini veebipõhiste rakenduste vajadusi. Huvi kasv veebi kasutamise andmekaeve vastu on olnud kiire nii uurivate kui ka praktilist kasutust viljelevate suundade poolt.
Põhiliselt kasutatakse veebi kasutamise andmekaevet selleks, et koguda andmeid veebilehe kasutaja veebikasutusmustrite kohta, mida kasutatakse põhiliselt kasutajate silmis veebilehe parendamise tarvis.
Haridus
Veebi kasutamise andmekaevet rakendatakse tihtipeale veebisaitidel saidi kasutaja navigeerimisel, et nad seal ära ei eksiks. On kasvanud ka huvi andmekaeve rakendamises haridussüsteemis, mis aitaks ühitada eri teadusharusid. Samuti ei saa ka mainimata jätta kontaktõppele alternatiivi pakkuvaid veebipõhiseid haridusplatvorme nagu BlackBoard, Moodle jne.
Veebi kasutuse andmekaeve teeb võimalikuks kogu veebis oleva info õpilase kohta, kus saab rakendada veebi kasutuse andmekaevet. See koosneks kolmest osast. Andmete eeltöötlus, mustrite avastamine ja soovitused. Kaks esimest faasi toimiksid võrgust väljas olles, kuid kolmas reaalajas. See peaks lõpptulemusena läbi veebi kasutuse andmekaeve protsesside viima kasutaja personaliseeritud veebilehtede sisusoovituste ja linkideni.
Tervishoiu informaatika
Osad haiglad ning kliinikud on omavahel ühenduses kohalike võrgupõhiste süsteemidega, ehk siis tervishoiu infosüsteemidega, mis hakkasid populaarsust koguma alles interneti leiutamise ja levimisega seoses, mistõttu nende süsteemide tugisambaks ongi internet.
Inimese-arvuti interaktsioon
Veebi kasutamise andmekaeve on andmekaeve liik, kus kasutatakse andmekaevetehnikaid, avastamaks väärtuslikke tehnikaid, internetikasutajate navigatsioonikäitumisest. Teisisõnu veebi kasutuse andmekaeve on uus otsinguterritoorium, mida defineerib andmekaeve tehnikate protsessi rakendamine, avastamaks uusi ja huvitavaid veebi kasutuse andmete mustreid. Veebi kasutuse andmekaeve pakub enam informatsiooni, saamaks aru veebipõhiste rakenduste serveri vajadustest ning veebidomeeni disaini nõuetest.
Sotsiaalmeedia
Veebi kasutamise andmekaeve mängib olulist rolli suhtlusvõrgustiku analüüsis.
Andmekasutuse ja kasutajakommunikatsiooni suhtlusvõrgustike lehtedel saab muuta relatiivseteks andmeteks nende suhtlusvõrgustike ülesehitamisel. Lisaks kasutatakse veebi kasutamise andmekaevet, et mõõta kesksust suhtlusvõrgustikes ning analüüsida nende arengut ja dünaamikat.
Satserinna külanõukogu
Satserinna külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s. Külanõukogu halduskeskus asus Saatse külas.
Satserinna külanõukogu moodustati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 13. septembri 1945 seadlusega Võru maakonna Saatse valla koosseisus. Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 26. septembri 1950 seadlusega Saatse vald likvideeriti ja Satserinna külanõukogu territoorium arvati Räpina rajooni koosseisu.
Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 3. septembri 1960 seadlusega Satserinna külanõukogu likvideeriti 1. oktoobrist 1960 ja selle territoorium liideti Värska külanõukoguga.
Haubourdin
Haubourdin on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Faches-Thumesnili kantonis.
See on Métropole européenne de Lille'i osa.
pisi|tühi|Haubourdini kirik
Veiste nakkav keratokonjuktiviit
Veiste nakkav keratokonjunktiviit (IBK) on enim levinud veiste silmahaigus, mille põhjustajaks on kiiresti nakkav gramnegatiivne, beetahemolüütiline, aeroobne diplokokk Moraxella bovis. Haigus kandub edasi kärbeste abil või loomade omavahelisel kontaktil.
IBK tõttu võivad kahjustada saada mõlemad silmad. Haigust iseloomustavad olenevalt raskusastmest blefarospasm, fotofoobia, konjuktiviit, pisaravool, sarvkesta hägusus ja haavandid. Enamik sarvkesta haavandeid paraneb nägemist kaotamata. Halvimal juhul võib loom jääda pimedaks.
Haigust võivad põdeda igas vanuses loomad, kuid kõige sagedamini nakatuvad noored. Nakkus võib esineda igal aastaajal, kuid haiguspuhanguid seostatakse sagedamini soojemate aastaaegadega, sest siis on riskiteguritega kokkupuude suurim.
Sümptomid
Silmade kahjustused võivad olla erineva raskusastmega. Algselt areneb sarvkesta keskmes üks või mitu väikest haavandit. Mitme tunni möödudes ilmneb silmale hägu. Kui varajases staadiumis vigastused ei taandu, arenevad need edasi. 48–72 tunni pärast võib sarvekest muutuda läbipaistmatuks ning pimestada looma. Sarvkesta hägusus võib tuleneda tursest (sarvkesta värvus valge kuni sinine), mis on osa põletikulisest protsessist või leukotsüütide infiltratsioonist (sarvkesta värvus piimjasvalge kuni kollane). Viimane viitab raskele nakkusele. Haavandumiste aktiivne jätkumine võib põhjustada sarvkesta rebenemise.
Keratokonjuktiviidil on neli staadiumi:
Tugeva valu tõttu võivad ilmneda sellised süsteemsed tunnused nagu anoreksia ja kehakaalu langus.
Diagnoos
Kõikidel liikidel põhineb nakkusliku keratokonjuktiviidi eeldatav diagnoos silma tunnustel ja süsteemsel haigusel. Oluline on eristada, et kahjustused ei tulene võõrkehast. Diagnoosimiseks tuleb võtta proov ja see õigeaegselt laborisse toimetada. Proov võetakse steriilse vatitampooniga sarvkesta pinnalt või silmanurgast. Tampoon ei tohi määrduda mädaga. Edasi pannakse proov katseklaasi, mis sisaldab steriilset destilleeritud vett. Kui tampooni ei mahu pika varre tõttu katseklaasi, võib selle lühemaks lõigata. Peale proovivõtmist tuleb see 2 tunni jooksul toimetada laborisse. Tehakse mikrobioloogiline uuring, mis viiakse läbi Veterinaar- ja Toidulaboratooriumis.
Ravi ja ennetamine
Moraxella bovis on vastuvõtlik paljudele gramnegatiivsetele antibiootikumidele. Kuna antibiootikumide tundlikkus võib geograafilistes asukohtades varieeruda, on soovitatav teha isoleeritud organismide tundlikkustest. Äsja karja toodud loomade ajutine eraldamine ja ennetav ravi võib olla kasulik, sest mõned neist loomadest võivad olla asümptomaatilised kandjad.
IBK-d aitavad ära hoida varjud, putukatõrjega immutatud kõrvamärgid ja väiksemaks tehtud loomagrupid. Mida varem haigus avastada, seda kiiremini on võimalik vältida levikut kogu karjas. Ravi toimub pikaajalise antibiootikumiga, milleks on näiteks tetratsükliin või florfenikool.
Võimalikud on haiguspuhangud, mille korral rünnakute määr võib ulatuda 90–100% loomadest. Seetõttu on loomade haigestumine tootjale suur kahjum. Lisaks majanduslikele mõjudele võib haigus põhjustada loomade valu ja kannatusi ning mõjutab seetõttu loomade heaolu negatiivselt.
Herrin (Nord)
Herrin on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Faches-Thumesnili kantonis.
pisi|tühi|Herrini kirik
Noyelles-lès-Seclin
Noyelles-lès-Seclin on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Faches-Thumesnili kantonis.
See on Métropole européenne de Lille'i osa.
Houplin-Ancoisne
Houplin-Ancoisne on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Faches-Thumesnili kantonis.
Hermann Grassmann
Hermann Günther Grassmann (15. aprill 1809 Stettin – 26. september 1877) oli saksa keeleteadlane ja matemaatik.
Houplin-Ancoisne
1959. aastani oli see tuntud kui Houplin-Lez-Seclin.
pisi|tühi|Houplin-Ancoisne'i kirik
Vennad Grimmid
pisi|Portreemaal vendadest Grimmidest (vasakul [[Wilhelm Grimm), 1855]] Vennad Grimmid olid kaks saksa kirjanikust ja teadlasest venda – Wilhelm Grimm (1786–1859) ja Jacob Grimm (1785–1863), kes nimetasid end nii ühiste teoste avaldamisel, näiteks maailmakuulus "Kinder- und Hausmärchen" ("Laste- ja kodumuinasjutud") ja nende alustatud "Deutsches Wörterbuch" (der Grimm). Vendi Grimme peetakse koos Karl Lachmanni ja Georg Friedrich Beneckega saksa keeleteaduse rajajaiks.
Gennadi Roždestvenski
Gennadi Roždestvenski (vene keeles Геннадий Николаевич Рождественский; 4. mai 1931 Moskva – 16. juuni 2018 Moskva) oli vene dirigent, pianist, helilooja, ühiskonnategelane ja pedagoog, Moskva Konservatooriumi professor. Moskva Riikliku Akadeemilise Kammerteatri muusikaline juht.
Vennad Grimmid
Päritolu
Perekond Grimm elas Hanaus. Nii vanavanaisa Friedrich Grimm vanem kui ka vanaisa Friedrich Grimm noorem olid kalvinistlikud vaimulikud. Vanemate Dorothea (sünd. Zimmer) ja Philipp Wilhelm Grimmi abielust sündis üheksa last, kellest kolm surid imikueas. Lisaks Jakobile ja Wilhelmile saavutas tuntuse noorem vend Ludwig Emil (maalikunstnikuna), sellal kui samuti muinasjutukogujast Ferdinand Philipp Grimm vajus unustusse. Nende lapsepõlv möödus Steinau an der Straßes, kus isa töötas ametnikuna.
Gennadi Roždestvenski
Muusikalise hariduse sai ta Gnessinite nimelises muusikakoolis klaveri erialal. 1949. aastal astus ta Moskva Riiklikku Konservatooriumi, mille lõpetas 1954. aastal diplomeeritud dirigendina.
Vennad Grimmid
Haridus
Et võimaldada vanimatele poegadele tulevaseks võimalikuks juristikarjääriks sobivat haridust, saatis ema nad 1798 Kasselisse tädi juurde, et nad astuksid gümnaasiumisse. Nende isa oli paar aastat varem surnud kopsupõletikku. Üliandekad poisid saavutasid ülikooliküpsuse gümnaasiumi ülemisi astmeid läbimata. 1802. ja 1804. aastal astusid vennad Marburgi ülikooli õigusteadust õppima. Üks nende õpetajaist, Friedrich Carl von Savigny, avas teadmishimulistele noortele tudengitele oma eraraamatukogu ja tutvustas neid romantismi ja minnesingerite teostega. Jakob ja Wilhelm Grimmi mõjutas oluliselt ka Johann Friedrich Herder oma vaadetega rahvaluulele. Vennad aga ei arenenud romantikuteks, vaid olid realistid, kes nägid kauges minevikus tänapäevaste olude juuri. Nad uurisid saksakeelse kirjanduse ajaloolist arengut ning panid paika selle valdkonna teadusliku käsitluse alused.
Gennadi Roždestvenski
Roždestvenski debüüt dirigendina toimus aga juba 1951. aastal Suures Teatris, kus tema juhatamisel esitati Pjotr Tšaikovski ballett "Uinuv kaunitar".
Vennad Grimmid
Looming
Alates 1806. aastast hakkasid vennad koguma muinasjutte ja muistendeid, mis on tänapäeval tuntud nende põhiteostena. Nad kogusid vanu, enamjaolt suuliselt edasi antud lugusid, mida nad siis seejärel rohkem või vähem töötlesid ja silusid. Üks nende olulisemaid allikaid olid hugenoti perekonnast pärit Dorothea Viehmanni jutustatud muinasjutud. Wilhelm Grimmi teeneks võib lugeda seda, et ta pani aluse muinasjutu-uurimisele teadusharuna, uurides kriitiliselt allikaid ja rahvajuttude arengut.
Muinasjutud
Aastal 1812 ilmus esimene köide kogumikust "Kinder- und Hausmärchen" ("Kodu- ja lastemuinasjutud"), aastal 1815 teine köide. 1819. aastal avaldati esimene köide põhjalikult ümber töödelduna. Lisati uusi muinasjutte, umbes veerand lugudest võeti välja ja allesjäänud töötati uuesti läbi, sageli selleks, et kõrvaldada siivutuna tunduvaid erootilisi vihjeid. Märkused mõlema köite lugude kohta avaldati 1822. aastal eraldi köitena. Aastal 1825 järgnes "Kinder- und Hausmärcheni" väike väljaanne, mis aitas oluliselt kaasa muinasjuttude populaarsuse kasvule. Selle väljaande jaoks tellisid Jacob ja Wilhelm Grimm oma vennalt Ludwig Emililt illustratsioonid.
Gennadi Roždestvenski
1974. aastast oli ta Moskva Konservatooriumi õppejõud, 1976. aastast professor ja 2001. aastast kateedrijuhataja. Hooajal 2000/2001 oli ta Suure Teatri kunstiline juht ning alates 2012. aastast juhatas B. Pokrovski nimelist Kammermuusika Teatrit.
Vennad Grimmid
Muinasjutud
Uurijad on siiski väitnud, et Grimmide muinaslood ei pärine lihtrahvalt, Jacob ja Wilhelm Grimm lasid peaaegu kõik muinasjutud endale oma Kasseli korteris jutustada. Jutustajad olid enamjaolt haritud noored naisterahvad ja lood ise sageli prantsuse päritolu. Noorem vend Ferdinand Grimm, kes rändas lugusid kogudes maainimeste seas ringi, on kogumikku "Kinder- und Hausmärchen" panustanud vähemalt kaks teksti.
Tänapäevaks on Grimmide muinasjutte tõlgitud rohkem kui 170 keelde.
Grimmide tuntumaid muinasjutte
Muistendid
1816. ja 1818. aastal ilmusid kaks köidet saksa muistendeid ("Deutsche Sagen"), mis ei saavutanud aga nii suurt populaarsust kui muinasjutud. Grimmid olid muinasjutte ja muistendeid kogunud ühepalju, kuid nende eristamine oli keeruline ja vennad polnud selles alati järjekindlad.
Pärast oma suursoosija, Hesseni kuurvürstinna Wilhelmine Karoline surma aastal 1820 ja kuurvürsti surma aastal 1821 olid Grimmid sunnitud kolima koos õe Lottega odavamasse korterisse. Pärast Lotte abiellumist kolisid vennad veel korduvalt.
Saksa keele grammatika
Loomingulisse Kasseli aega jääb ka Jacob Grimmi töö saksa keele grammatika "Deutsche Grammatik" kallal. Tegu polnud aga kaasaegse keele ülesehituse kuiva kirjeldusega, vaid raamat käsitles kõiki germaani keeli, nende seoseid ja ajaloolist arengut. Esimene köide käsitles fleksiooni, teine sõnamoodustust. Kaks köidet ilmusid jaokaupa ajavahemikul 1818–1826. Selles teedrajavas teoses jälgis Jacob Grimm esimesena indogermaani keelte arengut ja häälikumuutuste seaduspärasid, 1822 sõnastas ta Grimmi seaduse (esimene häälikunihe). Oma tööga pani ta aluse kaasaegsele etümoloogiale. 1837. aastaks, kui vennad olid koos Wilhelmi abikaasaga kolinud Göttingeni, ilmus veel kaks saksa keele grammatika köidet.
Saksa keele sõnaraamat
Poliitilistel põhjustel 1837. aasta lõpus Göttingenist välja saadetud Grimmid siirdusid 1838. aastal taas Kasselisse eksiili, kus alustati koos saksa sõnaraamatu "Deutsches Wörterbuch" kirjutamist, jõudes viimaks F-täheni. Selles teoses seisis iga sõnaartikli keskpunktis sõna tähenduse ajalugu, ja ajaloolised kasutusviisid. Sõnaraamatu koostamisel kasutati palju ka sõprade teadlastest kolleegide abi. "Deutsches Wörterbuchi" 1. köide ilmus aastal 1854.
1841 kutsus uus Preisi kuningas Friedrich Wilhelm IV vennad Berliini. Viimased umbes 20 aastat elasid Jacob ja Wilhelm Grimm Berliinis, olid majanduslikult kindlustatud ja tegid teadustööd. Wilhelm Grimm suri 1859. aastal, Jacob Grimm 1863. aastal ning nad on maetud Berliini.
Ülo Adamson
pisi|Ülo Adamsoni erakogu Ülo Adamson (21. aprill 1931 Võrumaa Varstu vald Ööbiku talu – 6. aprill 2021) oli Eesti vastupanuvõitleja.
Liikumisvabadus
Liikumisvabadus on igaüheõigus, mis tagab vabaduse vabalt liikuda riigi territooriumil, lahkuda Eestist ning Eesti kodanikel vabalt riiki siseneda. Liikumisvabaduse osaks loetakse ka elukoha vaba valikut. Põhiseaduse järgi on vaid Eestis seaduslikult viibivatele isikutele tagatud õigus elukohta vabalt valida ning õigus vabalt liigelda. Riigil on õigus otsustada välismaalaste oma territooriumile lubamise ja nende riigis viibimise üle. Liikumisvabadusega on kaitstud võimalus jõuda sihtkohta, sihtkohas viibimine ning edasiliikumine vanast asukohast järgmisele. Liikumisvabadus ei laiene juriidilistele isikutele.
Seclin
See on Métropole européenne de Lille'i osa.
Liikumisvabadus
Sätestus
Liikumisvabadus on sätestatud põhiseaduse §-s 34. Lisaks on liikumisvabadus tagatud rahvusvaheliste inimõigusaktidega: Euroopa Inimõiguste Konventsiooni 4. lisaprotokoll artikkel 2, kodaniku- ja poliitilise õiguste rahvusvaheline pakt artikkel 12 punkt 1, inimõiguste ülddeklaratsioon artikkel 13 punkt 1, Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikkel 45 lõige 1.
Seclin
pisi|tühi|Seclini raekoda
Ülo Adamson
Adamson arreteeriti NKVD poolt Võru 1. Keskkooli 10. klassi õpilasena 9. detsembril 1949 ja määrati 13. septembril 1950 NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaadi Erinõupidamise ("troika") otsusega 25 aastaks Karaganda oblastisse sunnitööle. Adamson vabanes vangistusest 8. juunil 1956.
Liikumisvabadus
Lokaalne ja interkommunaalne liikumisvabadus
Liikumisvabadust võib pidada lokaalseks, kui liikumise lähte- ja sihtkoht paiknevad ühes vallas. Liikumisvabadust võib pidada interkommunaalseks kui lähte- ja sihtkoha vahele jääb vähemalt üks kohaliku omavalitsuse piir.
Liikumisvabaduse piiramine
Liikumisvabaduse piirangud on seotud vabaduse võtmisega. Piirangute seadmisel tuleb analüüsida, kas piirang on vajalik. Põhiseaduse § 34 järgi on liikumisvabaduse seadusega piiramine lubatud teiste inimeste õiguste ja vabaduste kaitseks, nakkushaiguse leviku tõkestamiseks, looduskeskkonna kaitseks, loodusõnnetuste ja katastroofi korral, kriminaalasja menetluse tagamiseks, riigikaitse huvides ning alaealise või vaimuhaige järelevalvetuse ärahoidmiseks. Elukoha vaba valikut tohib piirata teiste isikute õiguste kaitseks või konkureerivate põhiseaduslike väärtuste kaitseks. Põhiseaduse §-ga 34 on liikumisvabaduse piiramine vähem isikuvabadusi piiravam, kui põhiseaduse §-ga 20, millega võetakse isikult igasugune vabadus otsustada oma liikumise üle. Paragrahviga 20 võidakse vabadus võtta muu hulgas kohtuotsuse täitmiseks, kuriteo ärahoidmiseks või nakkushaige, vaimuhaige, alkohooliku või narkomaani kinnipidamiseks, kui ta on endale või teistele ohtlik.
Ülo Adamson
Ta on olnud Julius Kuperjanovi nimelise põrandaaluse organisatsiooni eestvedaja nõukogude ajal.
Liikumisvabadus
Liikumisvabaduse piiramine
Üheks liikumisvabaduse piiramise variandiks on alaealistele öise liikumiskeelu kehtestamine. Alaealiste öine liikumisvabaduse piirang on ette nähtud lastekaitseseadusega ning on õigustatud alaealiste huvide kaitse vajadusega. Samuti piirab liikumisvabadust mootorsõiduki juhtimisõiguse peatamine ning kriminaalmenetluse jooksul elukohast lahkumise keeld. Alkoholijoobes mootorsõidukit juhtinud isiku juhtimisõiguse peatamine, mis piirab tema liikumisvabadust, on kohane kaitsmaks teiste isikute tervist ja omandeid.
Korrakaitseseaduse järgi saab kehtestada ka viibimiskeeldu, mis tähendab ajutist keeldu viibida teatud isiku läheduses või teatud kohas. Võlaõigusseaduse kohaselt võib nõuda lähenemiskeeldu kehavigastuse tekitamise, tervise kahjustamise, eraelu puutumatuse või muu isikuõiguste rikkumise puhul. Ajutist lähenemiskeeldu saab kohus kohaldada kriminaalmenetluses kannatanu kaitseks.
Riigikaitse huvides võidakse piirata liikumisvabadust sõjaseisukorra, mobilisatsiooni ja demobilisatsiooni ajal. Riigikaitselisi liikumispiiranguid võib kehtestada rahuaegsete rahutuste (vägivallaga seotud kollektiivsed surveaktsioonid, isikute gruppide vahelised konfliktid) maandamiseks. Eesti territooriumil või selle osal on liikumisvabaduse piiramine lubatud erakorralise seisukorra juhil, kelleks on tavaliselt peaminister.