cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jaanipäev
pisi|300px|Jaanituli Altjal (2009) pisi|[[Amandus Adamson|Amandus Adamsoni "Jaanituli" 1906. aastast]] pisi|Jaanituli Arukülas (2013) Jaanipäev on Eestis 24. juunil tähistatav püha. 24. juunile eelnevat 23. juuni päeva nimetatakse jaanilaupäevaks ja nendevahelist ööd jaaniööks, seda tähistatakse Eestis, Lätis ja põhjamaades jaanituledega.
Suitsusaun
pisi|Suitsusaun [[Rõuges]] pisi|Suitsusaun Soomes [[Enonkoskil]] Suitsusaun on traditsiooniline saun, mille kütmisel tekkivaid suitsugaase ei juhita küttekoldest korstna kaudu ruumist välja.
Jaanipäev
Jaanipäeva nimetus pärineb kirikukalendrist, kirikus tähistatakse sel päeval Ristija Johannese sünnipäeva. Eestis on jaanilaupäev ja jaanipäev riigipühad. Alates 1934. aastast peetakse jaanilaupäeval Eestis Võidupüha, mis tähistab Eesti vägede võitu Vabadussõjas Võnnu lahingus 23. juunil 1919 Landeswehri üle. President Lennart Meri ettepanekul peetakse 1993. aastast Võidupüha paraade vaheldumisi kõigis Eesti linnades.
Suitsusaun
Kütmine ja kasutamine
Kerisekivid on küttekolde kohal, leegid kuumutavad kive ja suits tõuseb otse läbi kerise ümbritsevasse ruumi. Osa suitsust võidakse saunaruumist õhuavade või luukide kaudu välja päästa.
Jaanipäev
Rahvakalendris on jaanipäev iidne püha, jaaniõhtut ja -ööd peetakse Eestis laialdaselt jaanituledega, millel olevat maagiline puhastav toime ning sümboolne seos pööripäeva ja päikese kõrgseisuga. Sel puhul on kombeks korraldada nii rahvapidusid kui ka tähistada püha sõprade ja tuttavate keskel väiksemate lõkkeõhtute või grillimisega koduaias või looduses. Tänapäevalgi on jaanipäev eestlaste jaoks üks aasta tähtsamaid pühi, mida ka välismaal viibides teistest sagedamini tähistatakse.
Suitsusaun
Kütmine ja kasutamine
Suitsusauna kütmine võtab tavapärase tänapäeva saunaga võrreldes kauem aega, sest kogu vajaminev soojus tuleb ühe kütmisega kerisekividesse talletada. Suits aetakse enne saunaminekut leiliruumist välja ning saunaskäigu ajal enam juurde kütta ei saa. Keris peab olema suhteliselt suur, et kividesse saaks piisavalt kuumust salvestuda.
Jaanipäev
Niinimetatud kesksuvepüha (inglise keeles midsummer), mille nimetust seostatakse Euroopas vahel ka Johannese nimega, peavad tänini paljud rahvad, ehkki selle tähtsus kultuuriti varieerub. Näiteks on eesti keeleski avaldatud rumeenia kirjaniku Mircea Eliade romaan "Jaaniöö". Samas Eestis ja Skandinaavias peetakse jaanipäeva vahetult pärast suvist pööripäeva ehk suve alguses, üldse mitte kalendaarsel kesksuvel. Küll aga tähendab jaanipäev, et Eesti laiuskraadil on sellel ajal aasta pikimad (valged) ööd.
Suitsusaun
Kütmine ja kasutamine
Suitsusauna laval istudes on targem seljaga mitte vastu seina nõjatuda, sest nii seinad mingist kõrgusest alates kui ka lagi koguvad aja jooksul enda külge paksu kihi tahma.
Jaanipäev
Jaanipäeva kombeid
pisi|left|Eesti jaanipäeva kombed – grillimine, kiikumine, rahvapillid, seltskonnamängud, lõke ja üle lõkke hüppamine Jaanipäev oli olulisel kohal ka Eesti rahvakalendris, kus see oli aasta kõige olulisem suvepüha. Jaanilaupäeval enam tööd ei tehtud ning jaanipäeva hakati pidama juba poolest päevast, söödi paremaid toite, käidi laadal ja kirikus. Abielu sõlmimine jaanipäeval pidi kindlustama abieluõnne. Jaanipäeval käidi kalmul esivanemaid toidu ja joogiga kostitamas ning jääke koju viia ei tohtinud. Korrastati hauad ja peeti surnuaiapüha. Esivanematelt küsiti siis nõu ja kurdeti muret. Jaanipäeval esines ka ohverdamist, ohvripaika toodi võid, mune, kohupiima, lambaliha jne.
Suitsusaun
Kütmine ja kasutamine
Tänapäeval on suitsusaun praktilistel kaalutlustel peaaegu välja surnud, kuid muu hulgas nii Eestis kui ka Soomes leidub siiani inimesi, kes suitsusauna ainsaks õigeks saunaks peavad. Soomes tegutseb ka rahvusvaheline suitsusaunaklubi, kes testib uute liikmete saunu ja korraldab suitsusaunakongresse. Eestis saab suitsusaunaelamust kogeda muu hulgas mitmes turismitalus.
Jaanipäev
Jaanipäeva kombeid
Jaanipäev oli ka sulaste, teenijate ja karjaste püha. Eriline päev oli see peredele, kelle liikmeks oli mõni Jaani nimeline. Jaanidel seoti silmad või jalad kinni, nii et välja tuli end lunastada õlle, viina või kommidega. Jaanilaupäeval käis tark peremees ümber oma põldude ning pistis iga põllunurga sisse pihlakaoksa. Siis ei saanud põllule enam midagi kurja juhtuda.
Suitsusaun
Kütmine ja kasutamine
Märtsikuus 2013 esitas Eesti võrokeste suitsusaunakombestiku UNESCO vaimse pärandi esindusnimekirja. Taotluse koostas Võrumaa vabatahtlik suitsusauna koostöökogu. Novembris 2014 kanti Võromaa suitsusaunakombestik UNESCO nimekirja.
Jaanipäev
Jaanipäeva kombeid
Saaremaal ja Muhu saarel, ka mandri läänerannikul vastu Muhumaad, nimetatakse jaanipäeva leedopäevaks. Leedopäevale eelneva leedolaupäeva õhtul süüdatakse leedotuli, aasta kõige olulisem tuli. Leedotuli süüdati mere ääres lagedal karjamaal. Selleks püstitati pikk laasitud kasepuu okstetutiga ladvas. Puutüve ümber ehitati toorestest kadakatest leedotorn, mis jaaniõhtul süüdati.
India nonipuu
India nonipuu (Morinda citrifolia) on madaraliste sugukonda nonipuu perekonda kuuluv mitmeaastane puu või põõsas.
Kirjeldus
Suurte tumeroheliste läikivate lehtedega põõsas või puu, kõrgus kuni 9 m. Õied on väiksed ja valged, viljad kollakad 4–7 cm pikkused ovaalsed seemneterohked koguviljad (luuvili), mis küpsedes lõhnavad ebameeldivalt.
Levila ja kasvukoht
Kasvab Kagu-Aasias, Indias ja Vaikse ookeani saartel. Taim on vähenõudlik pinnase suhtes, kasvab nii varjulistes metsades kui ka kaldapealsetel.
Jaanipäev
Jaanipäeva kombeid
Leedopäevaks tuli hakata juba varem valmistuma. Tehti koduõlut, sel päeval olid enim hinnatud piimast valmistatud toidud. Ka lõke seati varem valmis, ja kindlasti sinna, kus tuld ennegi on tehtud. Leedolaupäeval tehti pühadetoitu. Koristati hoolikalt toad ja köeti sauna. Sauna mindi värske vihaga, mis mõnel pool tehti 9 liiki puudest ja lilledest. Kui toad olid puhtad, toodi sisse kaseoksad, mis paigutati kambritesse ja voodite ümber. Neid pisteti ka majaräästasse, jaanikaskedega kaunistati väravad, kiiged, kaevud. Riietuti pidulikult. Lakka pandi värske jaanihein, kuhu noored magama läksid.
Leedotule pidamisel oli tähtis olla rõõmus. Vanarahvas arvas, et leedotuli ravib haigusi ja õnnistab, tule äärde minemata jätmine aga ennustab haigusi, ikaldust ning tulekahjusid. Mida pikem oli maa kõnnitud leedotule juurde, seda tugevam tule mõju. Kindlasti pidi igaüks tulle viskamiseks kaasa võtma kasvõi ühe raokese. Esivanemad pidasid tuld pühaks ja keelasid selle ääres vanduda ja riielda, sinna ei tohtinud sülitada ega sodi visata. Leedotulele anti ohvrianniks esimene osa kaasa võetud söögist ja joogist. Tule ääres end soojendati, söödi, lauldi, kiiguti ja mängiti ning loodeti, et nii talitades tuleb eelolev poolaasta kindlasti tervem ja parem.
pisi|vasakul|Jaanipäev Annas 1993. aastal Rohke rahvaga taludes võidi üldse oma jaanituli teha, käidi ka külakorda ühelt jaanitulelt teisele. Jaaniõhtul olid au sees tantsud-laulud, pillimäng, kiikumine ja ringmängud. Pillimeestele ja tulemeistritele tasuti kingituste ja lillepärjaga. Noored mehed näitasid jõudu ja osavust sõrme-, kaika- ja köieveos, kotijooksus jne. Veekogudel tehti paadisõite ning võidusõudmist.
Jaanituli, ka tema suits ja tuhk sümboliseerivad puhastumist, kõigest halvast ja kurjadest jõududest vabanemist. Lõkkel usuti olevat tervendav ja puhastav vägi. Üle lõkke hüppamise ajaks lisati tulle tooreid lepalehti, et kasulikku paksu suitsu saada. Tulle tuli suhtuda aupaklikult.
Jaanipidu peeti ka mõisates, kus mõisnikud püüdsid lihtrahva hulgas peo organiseerijate ja heategijatena võita heakskiitu. Üheks mõisapeo eripäraks oli eseme äratoomine sileda posti otsast. Posti otsa pandi ahvatluseks mänguasju, piipusid, kaelarätte, tubakakotte, maiustusi jms. Kes suutis mööda libedat posti üles ronida, võis endale valida meelepärase eseme.
Eesti rahvakalendri järgi lõpetati jaanipäevaks kevadtööd, sõnnik pidi olema veetud ja kesa küntud, sest pärast jaanipäeva algas heinaaeg. Enne jaanipäeva sadanud vihma peeti kasulikuks, jaanipäevale järgnevat enam mitte.
Jaaniöö uskumused
Romantilises kirjanduses kõneldakse sõnajalaõie otsimisest jaaniööl. Seda käivad metsast otsimas armastajapaarid, kellele müütiline sõnajalaõis (tegelikult sõnajalgtaimed ju ei õitse) tähistab armastust. Seepärast esinevad sõnajalaõie ja jaaniöö motiivid sageli romantilises luules ja muusikas. Eesti pärimustes tuli sõnajalaõit otsida üksinda, leidjale pidi sõnajalaõis andma õnne, rikkuse, kõigi loomade, lindude ja inimeste keele mõistmise ning muid erilisi oskusi. Otsiti ka Eesti rahvakultuuris imerohuks peetud maarjaheina, mille abil võis avada lukus uksi, teha ennast nähtamatuks jne.
Jaanitulelt koju minnes korjasid noored üheksat liiki lilli, punusid pärja ja panid selle endale ristteel pähe. Peale seda ei tohtinud enam tagasi vaadata ega kellegagi kõneleda. Koju jõudes pandi pärg padja alla, siis võis loota, et unes nähakse oma tulevast. Samuti ootasid noored neiud koju armukaske, mille noormees üritas aga salaja kohale toimetada.
Jaaniööl pidid ka nõiad pidu pidama ning siis nõiduse alla sattunud inimesel ei olevat lootust enam kunagi nõidusest lahti saada. Kõige sagedasem jaaniöö nõidus olevat libahundiks muutmine. Jaaniööl ei tohtinud ka magama jääda, muidu pidavat kuri jõud varanduse kallale kippuma. Jaaniõhtune ja -öine allikaveega pesemine või suplemine pidi ilusaks ja terveks tegema. Jaanipäevane suplemine oli aga kardetav, sest siis pidi vees rohkelt näkke olema.
Jaaniõhtu ja -ööga seostatakse ka Eesti looduses suviti esinevaid jaaniusse, kes heidavad öösiti fosforestseerivat valgust tänu bioluminestsentsile. Jaaniussi leidmine tõi (mehe)õnne, kes ussi koju viis, sai õnnelikuks. Jaaniussi ei tohtinud tappa, siis võis karta tulekahju.
Tähtsaks peeti jaaniöökastet, seda koguti, et hiljem haavu, põletusi, ohatisi jms ravitseda. Kui jalad olid haiged, tervendas kastes jooksmine. Kastes püherdamine aga aitas lahti saada sügelistest ning ka üldse haigustest.
Jaaniööga seotud nõidumised
Kuna sarnaselt talvise pööripäevaga luges Eesti vanarahvas ka jaaniööd piiripealseks ajaks, siis peeti ka seda aega sobilikuks mustaks maagiaks, mille kohta leiab Eesti Rahvaluule Arhiivi kogutud materjalidest mitmeid näiteid:
India nonipuu
Kasutamine
Kibedale maitsele ja ebameeldivale lõhnale vaatamata on piirkonna põliselanikud nonipuu vilju toiduks tarvitanud, eriti näljaaegadel. Hiinas, Jaapanis, Tahitil, Samoa saartel ja mujal on taime erinevaid osi tarvitatud ka ergutina ja ravimina väga erinevate haiguste vastu.
Sellest lähtudes tõi Herbert Moniz 1992. aastal turule nonipulbri kapslid.
Droogina
Droogina kasutatakse kas kuivatatult või värskena india nonipuu lehti ja vilju (Morindae citrifoliae folium et fructus), harvemini juuri, koort ja puitu.
Droogi toimed: mibroobi- ja põletikuvastane, valu vaigistav, turset ja vererõhku alandav.
Lastele ei soovitata anda.
Nüüdisaegsete uuringute andmete alusel ka vähktõvevastane (toimeaine damnakantaal). Lehtedes leiduva prokseroniini toimel väheneb ateroskleroos, kiireneb haavade kinnikasvamine, aeglustub vananemisprotsess ja väheneb valu, ning väheneb vastuvõtlikkus nakkustele ja pidurdub vähieelsete rakkude kasv.
Austraalia aborigeenid söövad värskeid vilju köha ja külmetushaiguste korral.
India nonipuust valmistatud preparaatidel on uuringute kohaselt tuberkuloosi tekitajate tuberkuloosi mükobakterite vastane toime.
Nonimahl
Noni ravitoimet on püütud teaduslikult uurida. Ühe uuringu andmetel on nonimahl avaldanud tugevat antioksüdantset toimet ning takistanud hiirtel vähirakkude arengut.
Ei USA Toidu- ja Ravimiamet ega Euroopa Komisjoni tervise- ja tarbijakaitse peadirektoraat pole tunnustanud nonimahla kui ravimit. Euroopa Liidus on sellel uuendtoidu (novel food) staatus.
Tervis ja uuringud
2005. aastal väitsid kaks teaduslikku väljaannet, et noni manustamine on põhjustanud mõnel juhul tugevakujulist maksapõletikku. Ühe uuringu kohaselt põhjustas seda mürgine antrakinoon, mida leidub nonijuurtes ning vastavalt teisele uuringule toimib mahl aine ülekandjana. Siiski järgnes sellele 2006. aasta juunis teaduslikus väljaandes World Journal of Gastroenterology eelnevalt mainitud uurimustele tuginev artikkel, mis jõudis kokkuvõtteni, et nonimahl ei ole suurtes kogustes mürgine. Lisaks vastanduti eelnevates kirjutistes esile tõstetud seisukohale, ning järeldati, et noni antrakinoonitase on niivõrd madal, et sellel ei ole võimalik maksakahjustusi tekitada. Eelnevalt uuritud inimesed, kellel oli maksapõletik, olid lisaks nonile võtnud sisse ka suurtes kogustes pika aja jooksul teisi ravimtaimi. See tekitas küsimusi, kuivõrd tõene saab väide noni mürgisusest olla. Arstidele mõeldud USA väljaandes Physicians Desk Reference on välja toodud kõigest üks nonimahlamark, mainimata ühtegi kõrvalnähtu.
Nonimahla tarbijatel soovitatakse tungivalt uurida tootekirjeldust, sest hoiatused võivad eri markidel erineda. Kõige enam esineb hoiatusi: "Rasedatele ja rinnaga toitvatele emadele ei ole soovitatav." ja "Hoida lastele kättesaamatus kohas". Eespool mainitud raamatus välja toodud tootel mingisuguseid hoiatusi pole nõutud. Euroopa Toiduohutusamet (EFSA) on teinud uuringu, mis kinnitas, et otsene seos nonimahla ja tugeva maksapõletiku vahel on uuritud manustamiskoguste juures ebatõenäoline (uuring põhines ühel tootel). Noni tervistavaid omadusi siiski ei uuritud.
Kuu aega pärast hüperkaleemiat puudutava artikli ilmumist, 28. märtsil 2000 lisas selle autor Mueller Ameerika suurimas ajalehes USA Today, et uuringus kasutatud nonimahla tootja oli Body Systems Technology Inc.
Oluline on ka ajakirjas International Journal of Food Sciences and Nutrition ilmunud artikkel, milles toodi välja, et eri ettevõtete toodetud nonimahlade mineraalainete tasemed on väga erinevad. Artiklis soovitati tarbijatel, tervisetöötajatel ja riigiasutustel pöörata neile erinevustele tähelepanu.
Sportlased, kes soovivad nonimahla oma toidule lisada, peaksid teadma, et saidi ConsumerLab.com nimekirja "Athletic Banned Substance Program" järgi on ainult kaks nonimahla toodet Maailma Antidopingu Agentuuri keelatud ainete ja meetodite nimekirjas.
Jaanipäev
Jaaniööga seotud nõidumised
Samas nähtub folkloorist, et jaaniöine posimine on ohtlik tegevus ning pigem tasuks seda vältida, kuna nõidujat ennast võivad sel ööl hädad tabada, näiteks ei tohtivat sel ööl kratti teha või ka selle valmistamiseks eeltöidki teha, muidu võib valmistaja haigestuda, surra ning hinge kuradile kaotada. Arvati, et jaaniööl ei tohi võtta võõrast vara või muul moel naabrile (teistele) sihilikult kurja teha ja pahandusi põhjustada. Sellest keelust üle astujat tabasid kindlasti hädad ja õnnetused.
Välislingid
Foguera de San Xuan Еньовден Nit de Sant Joan Sankthans Festividad de San Juan Jóansøka Fête de la Saint-Jean Ivanjski krijesovi Gehaansdag Vidurvasaris Jāņi Sankthans Jonsok Noc Kupały Johannisdaach Juhannus
Cool jazz
Cool jazz on muusikas džässistiil, mis kujunes välja 1940. aastate lõpuks.
Vastupidi bebop 'i lärmakusele iseloomustab seda tunnete tagasihoitus ja kammerlik väljenduslaad. See avaldus kõigepealt kõlalises küljes: puhkpillide kõrge registri asemel eelistati keskmist, mahedamat, taotledes mitte säravat, vaid tuhmi kõla. Seda süvendas veelgi vähese vibraato kasutamine. Eelistati pille, mis juba loomult on pehmetoonilised: baritonsaksofon, metsasarv, flööt (madalas registris) ja vibrafon, mille vibraatormehhanism reguleeriti aeglasele režiimile. Harmooniasse toodi polütonaalsuse ja atonaalsuse elemente. Loobuti ka hoogsast edasirühkivast rütmist, ideaaliks sai hoopis tagasihoitud, põhirütmist justkui maha jääv pulss. Seda rütmikäsitlust süvendas veelgi kaheksandiknootide käikudes teise kaheksandiku rõhutamine.
See trend ilmnes esimesena trompetist Miles Davise mängus. Noorukina mängis ta Charlie Parkeri 1945. aasta kvintetis, aimates järele Dizzy Gillespie närvilist stiili; ei möödunud kaua aega, kui ta hakkas puhuma lahedamas ja jahedamas maneeris. Uus vool oli jälgitav ka John Lewise klaveriimprovisatsioonides ja arranžeeringutes, mida Tadd Dameron kirjutas 1940ndate lõpus Gillespie bigbändile ja erinevatele väikestele koosseisudele. Muusikaajaloo esimesed cool jazz 'i soolod mängis Miles Davis 1947. aastal koos Charlie Parkeriga. Sama võib öelda ka John Lewise klaverisoolo kohta Dizzy Gillespie Pariisi kontserdil. Cool Jazz alguspunktis seisis lisaks Miles Davisele ja John Lewisele ka Tadd Dameron.
Kuldvits
thumb|Kanada kuldvits pisi|[[Triipkimalane harilikku kuldvitsa tolmeldamas]] Kuldvits (Solidago L.) on taimede perekond korvõieliste sugukonna putkõieliste alamsugukonnast.
Kuldvitsa perekonda kuulub umbes 100 liiki. Enamasti on tegu mitmeaastaste rohttaimedega, mille kasvukohaks on Põhja-Ameerika aasad, heinamaad, teede ääred, kraavid ja tühermaad. Mõned liigid kasvavad ka Mehhikos, Lõuna-Ameerikas ja Euraasias. Mõned ameerika liigid on naturaliseerunud ka Euroopas.
Eestis kasvavad liigid
Eestis leidub üks pärismaine kuldvitsaliik ning kaks sissetoodud ja invasiivseks muutunud liiki.
Paul Dirac
pisi|250px|Dirac tahvli juures Paul Adrien Maurice Dirac (8. august 1902 Bristol, Inglismaa, Suurbritannia – 20. oktoober 1984 Tallahassee, Florida, USA) oli Suurbritannia füüsikateoreetik, tuumafüüsika rajaja. Ta oli esimene füüsik, kes ennustas antiaine olemasolu.
pisi|Paul Dirac (1929) Dirac jagas Nobeli füüsikaauhinda 1933. aastal koos Erwin Schrödingeriga "uute produktiivsete aatomiteooria vormide avastamise eest".
Dirac on üks kvantmehaanika ja kvantelektrodünaamika rajajaid. Tema relativistlik elektroni lainevõrrand rajas kvantväljateooria.
Tema järgi on nimetatud termin "Diraci meri". Nimelt võimaldab elektroni olekuvõrrand positiivse energiaga lahendeid, mis on aga vaatlusega vastuolus. Dirac selgitas asja nii, et vastavalt keeluprintsiibile tohib elektron olla ainult kindlas positsioonis ning igas positsioonis tohib olla korraga ainult üks elektron. Elektron tohib liikuda ühelt positsioonilt teisele, kui vastav positsioon on vaba. Üleminekul suurema energia tasemele neelab elektron footoni, üleminekul väiksema energia tasemele ta kiirgab footoni. Me ei tähelda positiivse energiaga elektrone sellepärast, et kõik vastavad positsioonid on hõivatud ja nendele liikumine ei ole seetõttu võimalik. Kõiki nähtamatuid hõivatud positsioone ühtekokku nimetatakse Diraci mereks.
Diraci mere olemasolu saab tõestada niiviisi, et sellele energiat juurde andes võib sellest mõne elektroni tõsta kõrgemale tasemele. Niimoodi tekib vaakumist elektron, millega koos tekib elektroni antiosake. Antiosake käitub nagu elektron, ainult on positiivse energiaga. Osakese ja antiosakese põrkudes nad annihileeruvad: mõlemad kaovad ja kiirgub footon. Elektroni antiosakest hakati nimetama positroniks.
Mart Opmann
Mart Opmann (sündinud 27. märts 1956 Surjus Pärnumaal) on Eesti poliitik, kes on olnud aastatel 1995–1999 rahandusminister.
Paul Dirac
Dirac avastas meetodi, kuidas mis tahes naturaalarvu N saab esitada kolme numbri 2 ja matemaatiliste tehtemärkide abil:
Mart Opmann
Ta on lõpetanud Juhan Liivi nimelise Alatskivi keskkooli, Tartu 8. Keskkooli 1974. aastal ja Tartu Riikliku Ülikooli majandusküberneetika erialal 1979. aastal.
Mart Opmann on töötanud aastatel 1993–1995 Raepanga juhatuse liikmena, olnud majandusministri asetäitja ning rahandusminister ning alates 2003 X Riigikogu liige, valituna Tallinna Nõmme ja Mustamäe linnaosa valimisringkonnast.
Ta on olnud aastatel 1999–2002 ka Saku Vallavolikogu liige.
Paul Dirac
, kus ruutjuurte arv on N.
Mart Opmann
Opmann oli alates 1995. aastast Eesti Koonderakonda, aastatel 2002–2011 oli ta Eestimaa Rahvaliidu liige.
Mäo vald
Mäo vald (saksa keeles Mexhof) oli vald Järvamaal Paide kihelkonnas. Valla pindala oli 133 km² ja elanikke oli 2212 (1934. aasta seisuga). Vald eksisteeris 1892 –1939.
Vallas asus Mäo asundus.
1892 liideti Mäo vallaga Mündi vald ja 1906 Sargvere vald.
Kõnetakt
Kõnetakt on keele väikseim rütmiüksus. Kõnetakt algab rõhulise silbiga ning võib koosneda ühest kuni kolmest silbist. Kõnetaktid võetakse aluseks väldete määramisel.
Internetiprotokoll
Internetis ja teistes võrkudes kasutatakse internetiprotokolli koos paljude teiste protokollidega, muuhulgas TCP-, UDP- ja ICMP-protokollidega. Järgmises tabelis on kirjas levinumad protokollid.
IP ehk internetiprotokolli ülesanne on toimetada ühe hosti väljasaadetavad andmepaketid teise hostini, kasutades kõigest IP-aadressi, mis asub andmepaketi päises. IP-aadress on iga hosti jaoks unikaalne. Sellise ülesande täitmiseks defineerib IP andmepakettide ehituse, millega andmeid transporditakse. Samuti määrab IP ära ka meetodid, kuidas andmepakettidele lisatakse andmeid saatva hosti ja andmeid vastuvõtva hosti informatsioon.
Esimene laialt kasutatav versioon IP-st oli IPv4 (Internet Protocol Version 4), mille IP-aadressi pikkuseks oli 32 bitti ehk 4 baiti. Uuem IP-protokolli versioon IPv6 omab 128 bitist IP-aadressi ning see loodi asendamaks IPv4, kuna IPv4 korral ei jätku unikaalseid IP-aadresse kiire võrguseadmete arvu kasvu tõttu. IP on kasutusel ka kohtvõrkudes, mitte üksnes internetis.
Internetiprotokolli eesmärk
Internetiprotokolli funktsioon või eesmärk on liigutada andmepakette läbi vastastikuselt seotud võrkude komplekti. Eesmärgi täitmiseks liigutatakse pakette ühest internetimoodulist teise kuni sihtkohta jõudmiseni. Internetimoodulid asuvad hostides ja lüüsid interneti süsteemis. Paketid saadetakse ühest internetimoodulist teise läbi individuaalsete võrkude IP-aadressi alusel. Seetõttu on internetiprotokolli aadress (IP-aadress) tähtis internetiprotokolli mehhanism, mille abil pakette edastada. Andmete edastamisel ühest internetimoodulist teise võib ette tulla olukord, kus andmepaketid on suuremad kui mõne võrgu maksimaalne paketisuuruse läbilaskevõime. Selleks on internetiprotokollil mehhanism, mis tükeldab paketid, et need suudetaks siiski kohale toimetada.
Paketi tükkideks jagamine
Kui võrk, kust pärineb andmepakett, lubab suuremat paketisuurust kui võrk, kuhu andmepakett saadetakse, siis tuleb pakett tükkideks jagada ehk fragmenteerida. Andmepaketile saab märkida "mitte fragmenteerida" – see tähendab, et kui oleks sellist andmepaketti vaja fragmenteerida, siis fragmenteerimise asemel selle andmepaketi saatmine hoopiski tühistatakse. Andmepakettide fragmenteerimine ja uuestikoostamine protseduur peab olema suuteline tükeldama andmepakett suvaliseks arvuks tükkideks, mille saab hiljem uuesti kokku panna. Andmepaketi vastuvõtja kasutab tuvastuslahtrit, et tagada samade andmepakettide tükkide kokku kogumine. Andmepaketi tükeldatud tükkide positsiooni andmepaketis määratakse tüki nihke (offset) välja abil. Andmepaketi tüki nihe ja pikkus määravad ära selle tüki osakaalu kogu andmepaketis. Lahter Lipud (inglise Flags) määrab ära viimase andmepaketi tüki. Tänu eespool nimetatud väljadele on internetiprotokollil piisavalt andmeid, et andmepakett uuesti kokku koguda.
Turvalisus
Internetiprotokolli turvamiseks kasutatakse IPseci. IPsec on internetiprotokolli turvamiseks loodud teenuste ja protokollide kogum, mis pakub täit turvalahendust IP võrgule. Teenuste ja protokollimise kombineerimise teel tagatakse mitmed erinevad turvameetmed. Kuna IPsec töötab samal tasandil IP-ga, saab rakendada IPseci pakutavaid turvameetmeid kõrgemal tasandil olevatele TCP/IP rakendustele ilma lisaturvameetmeid kasutamata. Mõned turvameetmed, mida IPsec pakub:
IPsec koosneb mitmest komponendist, kuid kaks põhilist on järgmised:
IPsec on ühilduv nii IPv4, kui ka IPv6-ga.
pisi|Joonisel IPsec turvalisusprotokollide komplekti osad
Töökindlus
Internetiprotokolli kasutatakse andmepakettide ühest hostist teise hosti saatmiseks Cateneti võrgu kaudu, mis kasutab lüüse (gateway), et ühendada omavahel erinevad võrgud. Need lüüsid suhtlevad omavahel, et kontrollida andmepakette jne GGP protokolli abil. Vahel toimub suhtlus lüüsi või andmepakettide sihtkoha hosti ja lähtekoha hosti vahel, näiteks andmepakettide kohaletoimetamise tõrke korral. Sellise suhtluse jaoks kasutatakse Interneti kontrollsõnumiprotokolli. Seda protokolli kasutatakse juhtudel, kus andmepakett ei jõua sihtkohta, kui lüüs ei saa saadetud andmepaketti selle liigse suuruse tõttu vastu võtta või kui lüüs suudaks andmepakette saata sihtkohta lühemat teed pidi.
Internetiprotokoll ei ole loodud täielikult töökindlana. Interneti kontrollsõnumiprotokoll on kasutusel, et saada tagasisidet hostidevahelise suhtluse kohta, mitte eesmärgiga muuta internetiprotokoll töökindlaks. Andmepakettide kohalejõudmine ja kontrollsõnumite tagasijõudmine pole siiski garanteeritud. Võib juhtuda, et andmepakett ei jõua sihtkohta kohale ja sellest ei anta kuidagi ka saatjale märku. Kui on vaja töökindlat suhtlust (andmepakettide/sõnumite jne saatmist), siis tuleb internetiprotokolli kasutavatel kõrgema kihi protokollidel kasutada enda töökindlusi suurendavaid protseduure.
Interneti kontrollsõnumiprotokoll saadab tõrketeate ainult juhul, kui tegemist on andmepakettidega seonduvaga. Teateid interneti kontrollsõnumiprotokolli kontrollsõnumite kohta ei saadeta näiteks juhul, kui kontrollsõnumile ei tule vastust.
Ajalugu
Kuna internetiprotokoll on kogu TCP/IP alustala, oleks iseenesestmõistetav, et IP loodi kõige esimesena. Kuid internetiprotokolli loomine ei ole päris standardne. Selle funktsioon defineeriti protokolli valmimisel, kuigi internetiprotokolli kui sellist veel ei olnud defineeritud.
IP väljaarenemise puhul tuleb märkida, et algselt oli internetiprotokoll TCP üks osa. Ametlik versioon IP-st arendati välja 1970-ndatel, kui TCP ja IP eraldati üksteisest – TCP pandi neljandale kihile ja IP kolmandale. Oluline verstapost IP arengus oli RFC 791, internetiprotokolli, loomine 1981. aastal. See standard defineeris IP põhifunktsioonid ja selle karakteristiku.
Internetiprotokoll, mis defineeriti RFC 791 standardiga, oli esimene laialtkasutatav IP versioon. Kuigi see oli esimene, on see siiski nimega IPv4. Ehk esimeseks versiooniks oligi 4. versioon, eelnevalt polnud IP versioone, kuna IP sai eraldiseisvaks siis, kui see eraldati TCP-st. Enne oli TCP-l kolm varasemat versiooni. IPv4 on tänapäevani enimkasutatud IP versioon.
Kuigi IPv4 oli algselt disainitud väga väikses osas praegusest interneti suurusest, on see üllatavalt võimeline. Mõningad lisandid ja muudatused on tehtud, kuidas IP-d kasutatakse tänapäeval, kuid IP tuumaks olev protokoll on jäänud samaks, milline see oli 1980-ndatel. Kuna millegi fundamentaalse nagu IP muutmine nõuab väga suurt arendustööd ja muudatuste elluviimine on raskendatud, ongi IP jäänud samaks.
Kuna IPv4 saab varustada internetti umbes 4,3 × 10^9 aadressiga, siis oli vaja uut IP versiooni, mis suudaks varustada suurema arvu aadressidega. IP uus versioon 6 lubab kasutada 3,4 × 10^38 aadressi.
pisi|IP päise seletus
Lõve vald
Vallas oli 65 talundit ja elamut ning need kasutasid 3029 ha maad. Vallamaja asus tänapäeva Möldre küla aladel.
Vallas asus Lõve asundus. Enne 1919. aasta mõisate võõrandamist asus valla alal Lõve mõis.
1921. aastal arvati Lõve vald Valga maakonna koosseisu.
1939. aasta vallareformiga moodustati senise Lõve valla Tehvandi nr. 17-a, Ennomõisa nr. 18-a ja 18-b, Üprese, Mangle, Kuremäe, Kõrgesilla, Kivija, Lombi, Raudsima, Kaera ja Sarantso nr. 25 ja 26 talude maa-aladest; osaliselt senise Helme valla maa-alast; osaliselt senise Patküla valla maa-alast; osaliselt senise Jõgeveste valla maa-alast; osaliselt senise Holdre valla maa-aladest; senise Koorküla valla maa-alast Helme vald.
Senise Lõve valla maa-alast, välja arvatud Tehvandi nr. 17-a, Ennomõisanr. 18-a ja 18-b, Üprese, Mangle, Kuremäe, Kõrgesilla, Kivija, Lombi, Raudsima, Kaera ja Sarantso nr. 25 ja 26 talude maa-aladest; senise Leebiku valla maa-alast; senise Riidaja valla maa-alast; osaliselt senise Patküla valla  maa-aladest; osaliselt senise Suislepa valla  maa-aladest; osaliselt senise Kärstna valla  maa-aladest; osaliselt seniste Helme ja Jõgeveste valdade Väike-Ema-jõe ja Pikasilla juures asuvate lahustükkide maa-aladest Põdrala vald.
Vanaküla (Gambyn)
Vanaküla ehk Gambyn on küla Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Noarootsi valda.
Küla asub valla põhjapoolsemas osas ning on pindalalt kõige suurem küla vallas (5788,1 ha). Küla territooriumil asub 18 elamut-suvilat. 1944. aastal oli külas 124 elanikku.
Haapsalu jääb 30 km ja vallakeskus Pürksi 17 km kaugusele. Küla läbivad Höbringi–Aulepa tee, Vanaküla–Kivimäe tee ja Höbringi–Viluvere tee. Külas asub kolme tuulikuga Vanaküla tuulepark, mille koguvõimsus on 9 MW, ning küla territooriumile jäävad ka kaks Aulepa tuulepargi tuulikut koguvõimsusega 6 MW.
Osa külast kKüla lõunaosas Karumäel asub muistne pelgupaik, mis on muinsusmälestisena kaitse all.
Call of Duty
"Call of Duty" (välja antud 29. oktoobril 2003) on FPS videomäng. Sõjamäng simuleerib relvavõitlust Teise maailmasõja rasketes lahingutes nii Ameerika Ühendriikide, Briti kui ka Nõukogude sõduri silme läbi. Mängus on üle mitmekümne ajaloolise täpsusega lahingukohti, alustades Normandia dessandiga 1944. aasta 6. juunil ja lõpetades rusudes oleva Berliini Riigipäeva hoone vallutamisega 8. mail 1945. Nende vahele jäävad ka teised verised lahingud, teiste hulgas ka üks maailma suurimaid – Stalingradi lahing.
2004. aasta septembris anti välja mängu lisapakk "Call of Duty: United Offensive". Hiljem ilmus ka mängu järg "Call of Duty 2"
Mängu sisu
Mäng on jagatud kolmeks episoodiks, milles mängija kontrollib vastavalt Ameerika Ühendriikide sõdurit, Suurbritannia sõdurit ja seejärel Nõukogude Liidu sõdurit.
I: Ameerika Ühendriikide kampaania
Mängija kontrollib Ameerika Ühendriikide armee reamees Martinit, kes teenib 506. langevarjurite diviisi II pataljoni B-kompaniis. Alustuseks tuleb läbida sõjaväelaagris Toccoa treeningkursused ja relvatreeningud, kus mängija juhendajateks on kapten Foley ja seersant Moody. Pärast kursuste ja laagri lõpetamist suundub Martin koos sõpradega Prantsusmaale, kuhu nad lendavad enne peamist dessanti, kuna nende ülesandeks on paigaldada lennukitele signaali saatev antenn. Seejärel tuleb reamees Martinil koos sõjakaaslastega murda läbi sakslaste ridade Dawnville'i linna, kus järgmiseks ülesandeks on kahjutuks teha kolm langevarjureid tulistavat õhutõrjesuurtükki. Järgmisel päeval tuleb samasse linna kaitsele asuda, kui sakslased alustavad vasturünnakut, samal ajal oodates abiväe tulekut. Pärast linnalahinguid tuleb mängijal koos seersant Moody ja reamees Elderiga läbi sakslaste liinide jõuda välja staabini. Samal päeval tuleb sõduritega minna rünnakule ja kahjutuks teha viis vaenlase Flak 88 tüüpi suurtükki (sarnaselt olukorraga filmis "Relvavennad"). Seejärel hakkab tegevus toimuma Austrias, kus reamees Martini ja tema sõjakaaslastest vangide ülesandeks on vabastada inglastest liitlased ja need turvaliselt minema eskortida. Viimaseks ülesandeks Ameerika sõdurina jääb Martinil ja tema rühmal vallutada kaks sakslaste betoonpunkrit Bastognes ja varastada sealt tähtsad dokumendid.
II : Suurbritannia kampaania
Mängija asub inglaste 6. langevarjudiviisi seersant Evansi rolli. Evansi teekond algab samuti lennuga Prantsusmaale, kus nende lennuk alla kukub. Seal asub liitlastele väga tähtis sild, mille peab Evans koos oma meestega üle võtma, hävitades ka mitu vaenlase tanki. Järgmisel päeval peavad sõdurid vapralt tagasi lööma Saksa väed, oodates oma abivägesid. Seejärel saadetakse mehed Hollandisse, kus neil tuleb õhkida vaenlase õhutõrjesuurtükke ja tungida sisse tammi lähedale. Pärast seda jätkub sama osa veokisõiduga sillani, kus sõdurid peavad õhku laskma otse vaenlaste nina all suure maanteesilla. Järgneb sõit sakslaste lennuväljani, kus tuleb ise asuda õhutõrjesuurtüki taha ja tagasi lüüa jõuline Stukade rünnak. Järgmises osas tuleb tungida sakslasena sõjalaevale Tirpitz, panna selle külge detonaatorid, kahjutuks teha raadiomasinad ja varastada tähtsad dokumendid. Inglaste seeria lõppeb talvistes Põhja-Saksamaa metsades kolme V-2 tüüpi raketi kahjutuks tegemisega.
III: Nõukogude Liidu kampaania
Nõukogude sõduri sõjatee algab verise Stalingradi lahinguga, kus reamees Alexey Voroninil pole isegi püssi, vaid kõigest viis padrunit (väga sarnane olukorraga filmis "Vaenlane väravas"). Tuleb jõuda dokkide juurest Punasele väljakule. Seal minna suure hurraaga rünnakule. Lahingus kohtab Voronin seersanti, kellega koos peab minema kortermaja viimasele korrusele ja snaiperpüssiga maha laskma kõik Saksa ohvitserid, kes kutsuvad oma sõduritele juurde abiväge. Kui see tehtud, siis saavad teised sõdurid vallutada Punase väljaku. Voronini ülesandeks jääb toimetada majorini teade, et väljak on vallutatud. Seda tehes tuleb tal lüüa raskeid lahinguid läbi Stalingradi ja raudteejaama. Seejärel ülendatakse Voronin seersandiks ning tema ülesandeks on läbi kanalisatsioonitorude tungida välja oma meesteni, koos vallutada Pavlovi hoone ning seal kaitsele asuda kuni abiväe ja tankide tulekuni. Järgmises osas on Voronin üle viidud tankidiviisi ja juhtides T-34 tanki, tuleb koos sõjakaaslastega ületada Oderi jõgi ning vallutada lähedal asuvad linnad. Linnades tuleb kahjutuks teha mitu õhutõrjesuurtükki. Nõukogude seeria lõpeb Berliinis punase lipu heiskamisega Riigipäevahoone katusel. Seejärel näidatakse ajaloolisi filmikaadreid Berliini lahingutest ja sõja lõpust.
Courtney Friel
thumb|Courtney Friel, 2007 Courtney Friel (sündinud 22. aprillil 1980) on Ameerika Ühendriikide KTLA i meelelahutusreporter.
Ta on mitme meelelahutusprogrammi kaastööline kanali veebilehel FoxNews.com. Samuti on ta aeg-ajalt külaline saates "Red Eye w/ Greg Gutfeld", kus teda tuntakse seoses rubriigiga "Ab News", milles ta treenis oma kõhulihaseid, kui Greg Gutfeld luges ette uudiseid.
Karjäär
Ta asus Fox News Channelis tööle 2007. aasta veebruaris meelalahutusreporterina. Ta juhib samas kanalis saadet Lips & Ears.
Tüvevaheldus
Tüvevaheldus on sõnatüve esinemine sõna eri muutevormides eri kujul.
Eesti keel
Eesti keeles on enamik muutuvaid sõnu tüvevaheldusega.
Eristatakse astmevaheldust ja lõpuvaheldust; võivad esineda ka mõlemad korraga.
Andrus Eelmäe
Andrus Eelmäe (sündinud 27. juulil 1956 Pärnus) on eesti näitleja.
Haridus
Andrus Eelmäe on lõpetanudl 1975. aastal Vanemuise Teatri õppestuudio ja 1983. aastal Tartu Kaugõppekeskkooli.
Tegevus teatrinäitlejana
Eelmäe töötas üle 20 aasta Vanemuises draamanäitlejana, osales ka operetis.
Tegutseb vabakutselisena.
Muu tegevus
Kümme aastat osales Tartus restorani Püssirohukelder varietees nii laulu, tantsu kui ka sõnaliste etteastetega. On üles astunud luule- ja laulukavadega. Juhendanud näiteringe kooli- ja rahvamajade juures. On osalenud telefilmides, mänginud Kanal 2 sarisaate „Saladused” osades. Osalemised teleseriaalides "Kelgukoerad", "Kättemaksukontor", "Ühikarotid", "Naabriplika".
Eelmäe kirjutatud jutte on avaldatud ajakirjades Eesti Naine ja Noorus. Alustas õpinguid Teoloogilises kõrgkoolis, mis aga jäi pooleli. Mängib klaverit, akordioni ja kitarri.
Isiklikku
Andrus Eelmäe vanemad olid näitlejad Lembit Eelmäe ja Herta Elviste. Tal on kaheksa last.
Geminaadivaheldus
Geminaadivaheldus on astmevaheldus, mille puhul tugevas astmes on geminaat, nõrgas astmes ühekordne häälik.
Lumemees Jack Frost
"Lumemees Jack Frost" on mitme filmi eestikeelne pealkiri.
Pala vald (Kodavere kihelkond)
Pala vald (saksa keeles Palla) oli vald Tartumaal Kodavere kihelkonnas. Valla pindala oli 138 km² ja elanikke oli 2773 (1934. aasta seisuga). Vald eksisteeris 1866 –1939.
Vallas oli 603 talundit ja elamut ning need kasutasid 10 041 ha maad.
Vallas asus Pala küla, kus asus ka vallamaja.
1893 liideti Pala vallaga Halliku, Jõe ja Kadrina vald.
Tsirgu
Tsirgu (ka: Tsirku) on küla Võru maakonnas Setomaa vallas.
Küla kuulub Koolina nulka.
Külas oli 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 11 elanikku, neist 8 eestlased. 2000. aastal oli elanikke 20.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Meremäe valda.
Neftejugansk
Neftejugansk on linn Venemaal Handi-Mansi autonoomses ringkonnas, Neftejuganski rajooni keskus. Asub Obi jõe ääres.
Neftejugansk on asutatud 1961. aastal naftamaardla juurde. Linnaõigused sai 1967. aastal.
Peamine tööstusharu on nafta- ja gaasitööstus. Linnas tegutsev endine Jukose tütarettevõte Juganskneftegaz kuulub nüüd Rosneftile.
Tsumba
Tsumba (ka: Mäe-Tsumba, Mäe-Tsumpa, Zumba-Mäe) on küla Võru maakonnas Setomaa vallas.
Küla kuulub Üle-Pelska nulka.
Külas oli 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 5 elanikku, kõik eestlased. 2000. aastal oli elanikke 7.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Meremäe valda.
Benjamin Britten
Edward Benjamin Britten (22. november 1913 Lowestoft, Suffolk – 4. detsember 1976 Aldeburgh, Suffolk) oli inglise helilooja ja pianist. Teda peetakse Inglismaa suurimaks heliloojaks pärast Henry Purcellit ja 20. sajandi üheks suuremaks klassikalise muusika heliloojaks.
Elulugu
Ta võitis stipendiumi Londoni Kuninglikku Muusikakolledžisse. Seal õppis ta klaverit ja kompositsiooni ning lõpetas selle õppeasutuse 1933. aastal.
Mõni aeg hiljem algas Britteni tutvus luuletaja Wystan Hugh Audeniga, kes ei mõjutanud teda mitte üksnes isiklikult, vaid ka kunstiliselt. Britten viisistas mõned Audeni luuletused.
Britteni esimene menuteos oli 1937. aastal Salzburgis esiettekandele tulnud "Variations on a Theme of Frank Bridge".
Kui 1939. aastal algas Teine maailmasõda, lahkus Britten veendunud patsifistina Euroopast ja siirdus Ameerika Ühendriikidesse. Ent 1942. aastal tuli ta tagasi, kuigi sõda ei olnud lõppenud. Detsembris 1962 lõpetas ta "Sõjareekviemi" ("War Requiem"), mida peetakse tema meistriteoseks (kuigi paljude kriitikute meelest on see liiga emotsionaalne) ning üheks tähtsamaks inglise kooriteoseks üldse.
1948 asutas Britten Aldeburghi festivali.
Looming
Britten ei kohkunud küll tagasi modernsetest tehnikatest, kuid paigutas end suurde muusikatraditsiooni. See väljendus muuhulgas tema austuses Henry Purcelli vastu. Ühes oma tuntumas teoses "Young Persons' Guide to the Orchestra" ("Noorte teejuht orkestri juurde", 1946) kasutas ta ühte Purcelli teemat. See teos oli mõeldud saateks Briti riiklikult rahastatud õppefilmile "Instruments of the Orchestra" ("Orkestri pillid"). Teose alapealkiri on "Variations and Fugue on a Theme of Purcell" ("Variatsioonid ja fuuga Purcelli teemale"). Britten võtab keskseks teemaks ühe meloodia Henry Purcelli "Abdelazarist". Igale orkestripillile annab ta oma variatsioonid, alustades puupuhkpillidest ning minnes edasi keelpillide, vaskpuhkpillide ja lõpuks löökpillide juurde. Seejärel toob ta kogu orkestri fuugas jälle kokku ja töö lõpetuseks kordab teemat. Filmis oli suuline kommentaar, kuid kontsertesitustel ja helisalvestustel jäetakse see ära.
Teised Britteni tuntumad teosed on ooper "Peter Grimes" ja "Suveöö unenägu" William Shakespeare'i tekstile.
Mõned Britteni teosed põhinevad briti rahvalauludel, ja nagu ka paljud tema ooperirollid, olid need kirjutatud tema partnerile tenor Peter Pearsile.
Britten oli ka korralik pianist ning kandis mõnikord klaveril ette kammermuusikat ja saatis kammerlaule. Kuid kui "Klaverikontsert" (1938) ja "Diversioonid" ("Diversions") klaverile ja orkestrile (kirjutatud 1940. aastal Paul Wittgensteinile) ja veel mõned teosed välja arvata, kirjutas ta siiski võrdlemisi vähe klaverimuusikat ja ühes 1963. aasta intervjuus BBC-le on ta öelnud, et on pidanud klaverit taustapilliks.
Tunnustus
1976 sai ta eluaegseks peeriks. Paljude teiste autasude seas sai Britten Teenete ordeni (Order of Merit), seda kolmanda heliloojana Edward Elgari ja Ralph Vaughan Williamsi järel.
Ta on pälvinud Taani kõrgeima muusikalise tunnustuse – Léonie Sonningi muusikaauhinna, mida annab välja Lonie Sonning Music Foundation.
Hinnang
Kui ilmusid Britteni esimesed teosed, oli Inglise muusikakriitika suhtumine väga tagurlik.
Esimese briti heliloojana, kes pööras selja traditsioonilisele inglispärasusele ja võttis täielikult omaks Mandri-Euroopa kultuuri, kohtas Britten suurt vaenulikkust nende poolt, kelle meelest tema muusika oli liiga kaval. Samuti kadestati tema kiiret menu kirjastajate ja plaadistajate juures.
Bertha von Suttner
thumb|right|Bertha von Suttner, 1906 Bertha Felicitas Sophie von Suttner (paruness Bertha von Suttner; sündinud krahvinna Kinsky von Chinic und Tettau; 9. juuni 1843 Praha (tollal Austria keisririik) – 21. juuni 1914 Viin (tollal Austria-Ungari keisririik)) oli austria kirjanik ja rahuliikumise tegelane. 1905. aastal pälvis ta Nobeli rahuauhinna ja oli sellega esimene Nobeli auhinna saanud naine.
Elukäik
Suttner sündis vaesunud Austria feldmarssali krahv Franz-Josef Kinsky von Wchinitzi und Tettau (1768–1843) ja tema abikaasa Sophie Korneri (1815–1884) peres. Vanemad olid abiellunud 26. juulil 1834. Suttneril oli vanem vend krahv Arthur Franz Kinsky von Wchinitz und Tettau (1837–1906), kes suri vanapoisina.
Suttner kihlus inseneri ja kirjaniku Arthur Gundaccar von Suttneri (suri 1902), kuid perekond oli abielu vastu. Seetõttu vastas Bertha Alfred Nobeli kuulutusele 1876. aastal, kus Nobel otsis sekretäri-majahoidjat oma Pariisi elamusse. Suttner sai töökoha, kuid juba nädala pärast pöördus tagasi Viini ja abiellus salaja 12. juunil 1876 Arthuriga.
Aastatel 1876–1885 töötas ta Gruusias.
Pärast oma romaani "Sõjariistad maha!" (saksa "Die Waffen nieder!") avaldamist 1889. aastal tõusis ta rahuliikumise juhtivaks figuuriks, rajades 1891. aastal Austria patsifistliku organisatsiooni. Ta saavutas rahvusvahelise tunnustuse üldtuntud rahuajakirja Die Waffen Nieder! toimetajana. Ajakiri sai nime Suttneri raamatult ja ilmus aastail 1892–1899. Suttneri patsifism oli mõjutatud H. T. Buckle, Herbert Spenceri ja Charles Darwini kirjutistest. Ehkki tema isiklik kontakt Alfred Nobeliga oli lühike, kestis kirjavahetus viimase surmani 1896. aastal. Arvatakse, et Suttner mängis peamist rolli Alfred Nobeli otsuses jagada ka rahuauhindu, mis hiljem oli kirjutatud Alfredi testamenti. 1905. aastal pälvis Suttner Nobeli rahuauhinna.
Mälestuse jäädvustamine
Suttnerit on kujutatud Austria kaheeurosel mündil. Enne seda oli teda kujutatud Austria šillingi 1966. aasta väljaande 1000-šillingisel rahatähel.
Orajõe vald (Häädemeeste kihelkond)
pisi|Pärnu maakonna valdade piirid enne ja pärast [[1939. aasta vallareformi]] Orajõe vald (saksa keeles Orrenhof) oli vald Pärnumaal Häädemeeste kihelkonnas. Valla pindala oli 93 km² ja elanikke oli 2528 (1934. aasta seisuga).
Vallas oli 359 talundit ja need kasutasid 5175 ha maad. Vallamaja asus Orajõe külas.
Vallas asus Orajõe raudteejaam ja Orajõe mõis.
Taktsagedus
pisi|[[Intel Core i3 protsessori taktsagedus (CPU speed) arvuti BIOSis kuvatuna]] Taktsagedus on protsessori töökiirust iseloomustav suurus, täpsemalt taktgeneraatori tekitatud impulsside arv sekundis. Taktsagedust mõõdetakse hertsides.
Taktgeneraator tekitab kindla perioodiga stabiilse nelinurklaine ja on tavaliselt teostatud kristallostsillaatori abil. Ühe perioodi vältel võib näiteks arvuti protsessor täita ühe käsu või mitu käsku paralleelselt. Samas võib DDR-tüüpi mälu (double data rate memory) ühe perioodi jooksul kaks korda andmeid edastada – nii laine tõusval kui ka langeval serval.
Kuna protsessori jõudlust ei määra ainult taktsagedus, vaid ka protsessori poolt ühe tsükli jooksul täidetavate käskude arv, siis on taktsagedus kasulik ainult samatüübiliste protsessorite võrdlemiseks. Lihtsustatud näide: kui üks protsessor on teisest kaks korda suurema taktsagedusega, kuid esimene protsessor suudab liitmistehte teostada kahe ning teine ühe takti jooksul, siis tegelikult töötavad protsessorid praktiliselt võrdse jõudlusega.
Üks taktitsükkel on tänapäevastes protsessorites tavaliselt lühem kui 1 nanosekund ja taktsagedus vastavalt enam kui 1 gigaherts.
732
732. aasta
Taktsagedus
Ajalugu
Mikroarvutite varases ajaloos pole taktsagedus enamasti olnud eri mudelite vahel varieeruv. Igale protsessoritüübile oli harilikult määratud standardne taktsagedus – 1 MHz 6502 mikroprotsessoril põhinevatel arhitektuuridel, näiteks Commodore 64 ja Apple II seeria, 4,77 MHz Z-80 protsessoriga arvutitel ja esimese põlvkonna Intel 8086-l (mida kasutati ka esimeses IBM PC-s), 8 MHz varastel Motorola 68000 arvutitel nagu Macintosh 128k ja Amiga 1000. Kuna eelpool mainitud protsessorite põlvkonnad järgnesid üksteisele ajaliselt kiiresti ja enamasti omavahel ei konkureerinud (v.a Z-80 ja 8086, millel oli sama taktsagedus), siis tootjate turundusväljalasetes taktsagedustele pigem tähelepanu ei pööratud.
Tarbijate jaoks muutus taktsagedus olulisemaks uuemate arvutipõlvkondade ilmumisega, mille taktsagedused olid suuremad kui 4,77 MHz. Osal nendest arvutitest oli võimalik taktsagedust muuta arvuti esipaneelil asuva lüliti abil (nn turbonupp), mis alandas protsessori taktsagedust, see oli tarvilik suurendamaks ühilduvust vanema tarkvaraga (eriti mängudega), millel oli raskusi kiirematel sagedustel funktsioneerimisega. Pärast 1982. aastal välja tulnud 6 MHz taktsagedusega 80286 protsessori ja sellele 1985 järgnenud 12 MHz-l töötava 80386 tulekut jäid arvutitootjad püsima taktsagedusel kui lihtsal omadusel esindamaks ostjatele kiiremaid ja kallimaid protsessoreid. Oluline osa oli Intelil, kel õnnestus protsessori 268 taktsagedust toote eluaja jooksul suurendada 25 MHz-ni.
732
Aastakümned: 680. aastad 690. aastad 700. aastad 710. aastad 720. aastad - 730. aastad - 740. aastad 750. aastad 760. aastad 770. aastad 780. aastad
Taktsagedus
Ajalugu
1990. aastate alguseks reklaamis enamik tootjaid oma arvutite jõudlust eelkõige viidates protsessori taktsagedusele. See viis aga turundusnõksudeni, näiteks Apple'i otsus luua ja turustada Power Macintosh 8100 taktsagedusega 110 MHz. See tähendas, et Apple võis kuulutada oma toote kiireima taktsagedusega saadaolevaks arvutiks – kiireim Inteli protsessor oli samal ajal taktsagedusega 100 MHz. See veidi suurem arv ei omanud aga praktikas suurt tähtsust, sest mikroprotsessorid PowerPC 601 ja Pentium kasutasid erinevaid käsustikke ja olid erineva mikroarhitektuuriga.
732
Aastad: 727 728 729 730 731 - 732 - 733 734 735 736 737
Taktsagedus
Ajalugu
Pärast 2000. aastat hakkas Inteli konkurent AMD kasutama toodete turustamiseks taktsageduse asemel mudelite numbreid, põhjuseks AMD protsessorite väiksem taktsagedus Inteli omadega võrreldes. Seda trendi ka edaspidi jätkates üritas AMD kukutada ka nn megahertsimüüti, mis AMD väitel ei seletanud täielikult firma protsessorite jõudlust. Ka Intel kuulutas välja sama teguviisi, ilmselt seoses tarbijate seas tekkinud segadusega Inteli Pentium M protsessorite puhul, mis töötasid umbes poole väiksemal taktsagedusel kui reaalsuses pea ekvivalentne protsessor Pentium 4. Alates 2007. aastast on jõudlus suurenenud peamiselt pigem tänu arengutele andmetöötluskonveierites ja käsustikes. Taktsageduse tõusu on toimunud vähem (peamiseks põhjuseks on ebaefektiivne voolukasutus).