cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Suurtükk
Laeng
Kuni 19. sajandi lõpuni oli ainsaks saadaolevaks kütuseks püssirohi. Püssirohul oli palju halbu külgi: see ei andnud palju energiat, mistõttu oli seda suurtes kogustes vaja kasutada ning selle tagajärjel tuli alati ka paks valge suits, mis reetis suurtüki asukoha, varjas sihtmärgi ära ja muutis sihtimise väga raskeks. 1846. aastal avastati püroksüliin ja umbes samal ajal avastati nitroglütseriin, mis on väga suurte plahvatusomadustega. Püroksüliinil on palju suurema jõuga kui püssirohi ning ei tekitanud ka suitsu. Varajane püroksüliin oli siiski ebastabiilne, see põles väga kiiresti ja kuumalt, mis kulutas suurtüki raua kiiremini ära. Suitsuta pulber võeti laialdasemalt kasutusele alles pärast püroksüliini ja nitroglütseriini kombineerimist, mis andis väga võimsa, suitsuta ja stabiilse kütuse...
Järgnenud sajanditel arendati palju teisi kütuseid, üritades saavutada võimalikult suurt energiat, väikest temperatuuri, stabiilset, odavat ja kergesti suurtes kogustes toodetavat. Modernsed kütused võib jaotada kolmeks klassiks: ainult püroksüliini baasil; nitroglütseriini ja püroksüliini baasil; nitroguanidiini, nitroglütseriini ja püroksüliini baasil.
Suurtüki mürskude laskeulatust saab suurendada kolmel viisil:
Suurtükkide kütust saab rauda panna kahel viisil: kas laengukottides või metallist laengukestades. Õhutõrjesuurtükid ja väikese kaliibriga relvad kasutavad metallist kesti, milles on mürsk ja kütus. See lihtsustab laadimist ja suurendab laskekiirust. Kotiga kütuse puhul annab kogust reguleerida vastavalt vajadusele. Mõlema viisi puhul on vaja erinevaid lukke.
Lahingumoona järgi
Suurtükke liigitatakse tavaliselt laskemoona lennukiiruse järgi:
Vastavalt laengukambri tahapoole (reaktiivplahvatusele) avatusele
Mürskude kasutuselevõtuni tulistati suurtükkidest suurtükikuulidega.
Code One – 2
"Code One 2" on ansambli Code One 1996. aasta album.
Translatsioon
pisi|Translatsioon. Kollase ja rohelise osaga näidatud molekulaarne masin ehk ribosoom kasutab lähteinfona [[Informatsiooni-RNA|mRNA ahelat (must kõver riba). Ribosoom vahendab tRNA-de (tumesiniste ühikute) lülitumist mRNA külge. Kummagi kahe kõrvutiasetseva tRNA teises otsas liituvad aminohapped. Aminohapete progresseeruval liitumisel tekib polüpeptiidahel, mis kasvab ribosoomi teisest otsast välja. Animatsiooni lõpus on näidatud ka seda, kuidas tekkiv polüpeptiidahel läbib valgulise kanali vahendusel rakusisest membraani.]] Translatsioon on rakkudes toimuv molekulaarne protsess, mille käigus ribosoomid sünteesivad mRNA põhjal aminohapetest koosneva polüpeptiidahela. Tekkiv polüpeptiidahel voltub ja muutub seejärel valguks, mis võib organismis täita mitut erinevat keemilist ja struktuurset funktsiooni, näiteks kudede moodustamine või reaktsioonide kiirendamine. Translatsioon on päriliku info avaldumise viimane etapp (vt geeniekspressioon ja valgusüntees). Translatsioonile eelneb transkriptsioon ja RNA protsessimine. Sõna "translatsioon" on mugandatud inglis- või prantsuskeelsest sõnast translation, mis on tuletatud ladina sõnast translatio 'ülekandmine'.
Translatsioon jaguneb kolmeks faasiks: initsiatsioon, elongatsioon ja terminatsioon. Initsiatsiooni käigus moodustub funktsionaalne ribosoom, mis on võimeline translatsiooni läbi viima. Elongatsioonil toimub aminohapete lisamine peptiidahelasse. Terminatsioonil vabaneb sünteesitud peptiidahel ribosoomist.
Translatsioonikompleks
Translatsiooni läbiviiv molekulaarne kompleks koosneb järgnevatest osadest: Prokarüootide ribosoom koosneb 30S alaühikust ja 50S alaühikust, eukarüootidel 40S ja 60S alaühikutest. Nende kohta öeldakse ka väike ja suur alaühik.
Ribosoom
Ribosoom on valgu ja RNA kompleks, mis esineb kõikides organismides. Ribosoomid erinevates domeenides on oma funktsioonilt analoogsed, kuid erinevad nii suuruse, struktuuri kui ka sünteesikiiruse poolest. Prokarüootide ribosoomid sisaldavad 65% ribosoom-RNAd (rRNA) ja 35% valku, eukarüootide puhul on rRNA ning valgu suhe ligilähedane 1-le. Eukarüootide puhul on valkude süntees aeglasem kui prokarüootides, sest esinevad täiendavad mehhanismid, mis kontrollivad koodon-antikoodon vastavust (seda funktsiooni teatakse ka proofreadingu nime all). Ribosoomi alaühikute kokkupanemine toimub eukarüootides kindlates tuumapiirkondades ja prokarüootides nukleoidses piirkonnas.
Geneetiline kood
Valgul on mitu struktuurset tasandit. Primaarne, sekundaarne, tertsiaarne ja kvaternaarne struktuur.
Translatsiooni käigus sünteesitakse valgu primaarne struktuur, mille järjestuse määrab mRNA nukleotiidne järjestus. Igale aminohappele vastab kolmenukleotiidne koodon (paljudel aminohapetel on mitu neile vastavat koodonit), seda nimetataksegi geneetiliseks koodiks. Igal aminohappel on temale vastava koodoniga tRNA (mitme koodoni esinemisel on mitu tRNAd). Kõik organismid ei sünteesi kõiki tRNA-sid, vaid ainult neid, mida neil vaja läheb. Geneetiline kood ei ole ühene kõikide organismide jaoks, samas on olemas konstantsed koodonid, nagu näiteks stoppkoodonid, mis on samad kõigi elusorganismide puhul.
Prokarüootne translatsioon
pisi|490px|Prokarüootse translatsiooni initsiatsioon
Initsiatsioon
Initsiatsiooni käigus moodustub vastavatest ribosoomi alaühikutest, initsiaator-tRNAst ja mRNA-st ribosoomi 70S kompleks. Funktsioneeriva kompleksi moodustumiseks on vajalikud nn. initsiatsioonifaktorid (IF-1, IF-2, IF-3). Initsiatsiooni alustab mRNA seondumine 30S alaühikuga, alaühik seondub mRNA puriinirikka piirkonna külge, mis asetseb enne AUG startkoodonit. Seda piirkonda nimetatakse Shine Dalgarno järjestuseks ning see on komplementaarne 30S alaühikus asuva rRNA järjestusega. Järgmisena katalüüsib IF-2 initsiaator-tRNA seondumist ribosoomi P-saiti. Pärast seda toimub 30S ja 50S alaühikute ühinemine, mille käigus eemaldub IF-2 initsiaator-tRNA küljest, kasutades GTP energiat. Kui see protsess on lõppenud, on moodustunud funktsioneeriv 70S ribosoomi kompleks.
Terminatsioon
Stoppkoodoni (UGA, UAG ja UAA) esinemisel ribosoomi A-saidis ühineb sinna vabanemisfaktor. Vabanemisfaktorid (RF–Release Factor) on valgud, mis katalüüsivad peptiidahela vabanemist ribosoomist. Nad jagunevad kahte klassi: klass 1 (RF1, RF2) ja klass 2 (RF3). Esimese klassi vabanemisfaktorid osalevad terminatsioonis ning teise klassi vabanemisfaktorid osalevad ribosoomi taaskasutamisel. RF1 tunneb ära UAG koodonit ja RF2 tunneb ära UGA koodonit, mõlemad tunnevad ära UAA koodonit. Vabanemisfaktor (RF1;RF2) seondub A-saiti, kus nende valguline antikoodoni piirkond interakteerub mRNA koodoni piirkonnaga. Vabanemisfaktori õnnestunud seondumisel katalüüsib ta peptiidahela vabanemist ribosoomist.
Ribosoomi taaskasutamine
Selleks, et ribosoom saaks uuesti sünteesima hakata, peab ta uuesti kaheks alaühikuks jagunema. Tema A-saidist tuleb eemaldada vabanemisfaktor, mis katalüüsis peptiidahela vabanemist ribosoomist, ning P-saidist deatsüül-tRNA, mille küljest vabastati peptiidahel. Seda protsess nimetatakse ribosoomi taaskasutamiseks (recycling). Kõigepealt seondub ribosoomiga RF3, mis GTP energiat kasutades vabastab vabanemisfaktori ribosoomi A-saidist. Pärast seda seondub ribosoomiga RRF valk (RRF – Ribosome Recycling Factor), mis koos EF-G-ga vabastab mRNA ja deatsüül-tRNA ribosoomist ning eraldab 30S ja 50S alaühikud üksteisest.
Eukarüootne translatsioon
pisi|490px|Eukarüootse translatsiooni initsiatsioon
Initsiatsioon
Jaguneb kaheks: otsast sõltuvaks ja otsast mittesõltuvaks.
Otsast sõltuv initsiatsioon
Initsiatsiooniks vajalike initsiatsioonifaktorite arv eukarüootidel on palju suurem kui prokarüootidel. Tähtsad on ka faktorite omavahelised interaktsioonid. Eukarüootsed initsiatsioonifaktorid on: eIF1, eIF2, eIF3, eIF4, eIF5 ja eIF6. eIF1 ja eIF3 takistavad väikese alaühiku ühinemist suure alaühikuga ning on seotud 40S alaühikuga. eIF2 sarnaneb prokarüootse IF2-ga, ta osaleb initsiaator-tRNA sidumisel 40S alaühiku P-saiti ning GTP energiat kasutades dissotsieerub koos eIF1 ja eIF3-ga, et alaühikud saaksid ühineda. eIF4 on RNA helikaas, mis vähendab mRNA sekundaarstruktuure, et väiksel alaühikul oleks võimalik seonduda. eIF5 on kofaktor alaühikute ühinemisel. eIF6, nagu eIF3, takistab alaühikute ühinemist, kuid seondub 60S külge.
mRNA 5’otsas on seondumiskohad, kuhu vastavate valguliste faktorite olemasolul seondub 40S alaühik. Kuna mRNA seondumine võtab aega, on 40S seotud eIF-3ga, mis takistab 60S alaühiku ühinemist 40S-ga. Järgmisena seondub väikse alaühikuga initsiaator-tRNA, mille ühinemine on sarnane prokarüootsete organismide omaga, ainult katalüüsi viib läbi eIF-2. Pärast seda hakkab kogu kompleks liikuma mööda mRNA-d, otsides startkoodonit. Startkoodoni leidmisel seonduvad 40S ja 60S alaühikud, moodustades 80S kompleksi.
Otsast mittesõltuv initsiatsioon
Otsast mittesõltuv initsiatsioon ei vaja kindlat regiooni mRNA-s, et seondumine väikese alaühikuga oleks võimalik. On vajalik, kui rakk peab sünteesima teatud valke mittesobilikes tingimustes.
Elongatsioon
Protsess sarnaneb prokarüootsete organismide omaga, kuid on aeglasem tänu kontrollmehhanismidele. Eukarüootides ei ole võimalik translatsiooni enne alustada, kui mRNA modifikatsioon on lõpuni viidud. Eukarüootsete organismide elongatsioonifaktorid erinevad prokarüootsetest analoogidest. eEF-1 koosneb kahest osast: α, mis on analoogne EF-Tu-ga, ning βγ, mis sarnaneb EF-Ts-ga. eEF-2 on analoogne prokarüootse EF-G-ga.
Terminatsioon
Terminatsioon sarnaneb väga prokarüootsete organismide omaga. 1. klassi vabastusfaktoreid on ainult üks, eRF1, mis tunneb ära kõiki kolme stoppkoodonit.
Antibiootikumide mõju
Erinevad antibiootikumid on võimelised häirima või takistama translatsiooni.
Gennadi Janajev
Gennadi Ivanovitš Janajev (26. august 1937 Perevoz, Gorki oblast – 24. september 2010, Moskva ) oli Nõukogude Liidu poliitik, asepresident 1990–1991, üks augustiputši juhte (Riikliku Erakorralise Seisukorra Komitee esimees).
Ta lõpetas 1959 Gorki Põllumajandusinstituudi põllumajanduse mehaanikainseneri erialal. Ta on lõpetanud ka Üleliidulise Kaugõppe Juriidilise Instituudi ning on ajalookandidaat.
Janajev töötas 1959. aastast mehhaniseeritud põllumajandusrühma ülemana, seejärel Rabotkino tehnikaremondijaama peainsenerina ja "Selhoztehnika" Gorki oblasti Knjaginino osakonna juhatajana. Traktoristide ülemusena tutvus ta enda sõnul vene "folklooriga".
Aastast 1986–1989 oli Janajev Üleliidulise Ametiühingute Kesknõukogu sekretär rahvusvahelistes küsimustes, septembrist 1989 aseesimees ning aprillist juulini 1990 esimees. Ta pooldas üleminekut turusuhetele koos sotsiaalsete amortisaatorite loomisega. Muu hulgas toetas ta Balti liiduvabariikide üleminekut isemajandamisele.
Ta oli 1989–1991 NSV Liidu rahvasaadik ametiühingute poolt.
NLKP XXVIII kongress valis ta 1990. aastal NLKP Keskkomiteesse, mille liikmeks ta jäi 1991. aastani. NLKP KK 1990. aasta juulipleenum valis ta Mihhail Gorbatšovi soovitusel (hiljem on Gorbatšov nimetanud Janajevi toetamist suureks veaks) NLKP KK Poliitbüroo liikmeks ja NLKP KK sekretäriks 14. juulist 1990. Nendelt ametikohtadelt vabastas ta 31. jaanuaril 1991 NLKP KK 1991. aasta jaanuaripleenum seoses NSV Liidu asepresidendi ametikohale asumisega.
Gorbatšov kaalus tema paigutamist NSV Liidu Riikliku Teleraadiokomitee esimehe ja Vene Föderatsiooni Kommunistliku Partei esimese sekretäri ametikohale. Esimeselt kohalt õnnestus tal pääseda Nikolai Rõžkovi abiga.
27. detsembril 1990 valis IV NSV Liidu rahvasaadikute kongress ta NSV Liidu asepresidendiks (president Mihhail Gorbatšovi asetäitjaks). Esimesel hääletusel lükkas kongress tema kandidatuuri tagasi (1089 poolthäält, 583 vastuhäält; tema vastu oli regioonidevaheline saadikugrupp), kuid Gorbatšov keeldus esitamast teisi kandidatuure, jäädes kindlaks NLKP Keskkomitee Poliitbüroo otsusele, ja teises hääletusvoorus ta valiti. Janajevi valikus nähti järeleandmist NLKP vanameelsele tiivale. See oli uus ametikoht. Ametlikult jäi ta sellele ametikohale 4. septembrini 1991, mil erakorraline V NSV Liidu rahvasaadikute kongress ta vallandas. 5. septembril see ametikoht likvideeriti.
Code One – 1
"Code One" on ansambli Code One 1995. aasta album.
Gennadi Janajev
Märtsist 1991 oli ta NSV Liidu Julgeolekunõukogu liige.
Asepresidendina asus ta perestroikapoliitika suhtes eitavale seisukohale. Augustis 1991 lasi ta end veenda Boriss Pugol ja teistel konservatiivkommunistidel, kes tahtsid perestroika lõpetada ning Gorbatšovi-eelse olukorra taastada.
Putšistide plaanist sai Janajev enda sõnul teada 18. augustil kell 20 või 21, kui teda hakati koosolekul massiivselt veenma saama presidendi kohusetäitjaks; ta olevat nõustunud alles pärast südaööd (umbes kell pool üks). Janajev on öelnud: "Ma kirjutasin alla, sest ma sain aru, et seltsimehed, kes mulle seda aktsiooni ette panevad, on siiralt huvitatud riigi päästmisest. Ka mina tunnistasin tollal samasugust printsiipi." Pressikonverentsi lükkas ta edasi 19. augustini kell 17, lootes saada dokumenti Gorbatšovi haiguse kohta. Pressikonverentsil äratas tähelepanu tema käte värisemine. Janajev on seda seletanud unetu ööga ning närveerimisega selle pärast, et tal ei olnud Gorbatšovi haiguse kohta midagi konkreetset öelda.
19. augustist 21. augustini oli ta augustiputši läbi viinud Riikliku Erakorralise Seisukorra Komitee esimees ja NSV Liidu presidendi kohusetäitja, kelleks ta end määras NSV Liidu asepresidendi seadlusega 18. augustist 1991 "seoses Mihhail Sergejevitš Gorbatšovi võimatusega tervisliku seisundi tõttu täita oma NSV Liidu presidendi kohuseid NSV Liidu Konstitutsiooni paragrahvi 127(7) alusel".
Gennadi Janajevi sõnul ei olnud Erakorralise Seisukorra Komiteel kavas Valget maja rünnata ja selleks ei antud käsku, sest taotleti poliitilist lahendust (oodati Riikliku Erakorralise Seisukorra Komitee tegevuse heakskiitmist Ülemnõukogu poolt). Hiljem on ta jõu mittekasutamist kahetsenud. Samuti polnud Janajevi sõnul plaanis kedagi arreteerida ega võidelda Venemaa juhtkonnaga.
20. augusti õhtuks oli ta putši toetamisest sisuliselt loobunud.
21. augustil lõpetas ta presidendi kohuste täitmise, sest president asus neid faktiliselt täitma.
Putšis osalemise eest ta arreteeriti 21. augustil 1991. Talle esitati süüdistus riigireetmises Vene NFSV kriminaalkoodeksi paragrahvi 64 järgi. Tema advokaat oli Abdulla Hamzajev. Kohtupidamine Janajevi ja tema 11 kaasosalise üle lükati edasi maini 1993. Veebruaris 1994 võttis Riigiduuma vastu amnestiaseaduse, mis tõi kaasa kriminaaluurimise lõpetamise. Janajev viibis vanglas Matrosskaja Tišina. Janajev ütles: "Ja ma kaotasin nende pooleteist aastaga 16 kg kaalust, kaotasin tervise. Pärast vanglat ma tulin välja ja pool aastat vedelesin peaaegu liikumatuna, selg oli mul halvatud ja ma kaotasin parema kõrva kuulmise ja terve rida muid kaasnevaid."
Janajev ei tunnistanud, et on sooritanud riigipöörde. "... ma kvalifitseerin riigi kõrgemate juhtide (peale Gorbatšovi) väljaastumist 91. aasta augustis katsena võimalikult pehmete vahenditega mitte lubada Liidu lagundamist. Selleks ajaks me seisime tõesti ääre peal." "Jutt oli tollal praktiliselt totaalsest kriisist, riigis käis avalik võimuvõitlus ühtse riigi ja ühiskondlik-poliitilise korra säilitamise ning selle vastaste vahel. See poliitiline kriis teravnes päev-päevalt, seda saatsid sageli konstitutsioonivastased aktid, ja kahjuks riigi poliitiline juhtkond sellele väärilist hinnangut ei andnud: majandus oli praktiliselt upakil seoses sellega, et kunstlikult olid lõhutud rahvamajanduslikud sidemed, ja mulle meenub, et me peaminister Pavloviga jälgisime raudteetranspordi liikumist, mis vedas koksistuvat sütt pideva arengutsükliga metallurgiaettevõtetesse. Ükski perestroika väljakuulutatud eesmärkidest majandus- ja sotsiaalvaldkonnas ei olnud realiseeritud, järsult oli teravnenud olukord tarbijaturul, Gorbatšovil oli õnnestunud kogu riik tühjade lettide äärde järjekorda seada, ainus mittedefitsiitne kaup oli siis vist nuudlid kõrvadele, mida ta rahvale edukalt valmis kaalus. Rahvustevaheliste suhete kriis: selleks ajaks oli valatud verd, te mäletate sündmusi: Farg‘ona, Sumqayıt, Bakuu, Mägi-Karabahh, Thbilisi, Vilnius."
Hiljem töötas Janajev riigiteenistuse veteranide ja invaliidide komitee konsultandina ning oli mitteriikliku organisatsiooni "Traditsiooniliste religioonide vaimulik-valgustuslik kompleks Moskvas" lapsinvaliidide fondi juht.
Ta sai Venemaa Rahvusvahelise Turismiakadeemia isamaa ajaloo ja rahvusvaheliste suhete kateedri juhatajaks.
Gennadi Janajev oli Venemaa Föderatsiooni Kommunistliku Partei pooldaja.
Isiklikku
Tema huviala oli 1950. aastate estraadimuusika.
Hålogaland
Hålogaland (vanapõhja Hálogaland) oli keskaegse Norra kõige põhjapoolsem maakond. See hõlmas praeguse Nordlandi maakonna ning suurema osa Tromsi maakonnast vähemalt  Malangenini, võib-olla Lyngstuani Lyngsfjordeni suudmes.
Vanapõhja nime algusosa on mitmuse omastav etnonüümist háleygir, mille päritolu on ebaselge. Nime lõpuosa tähendab 'maa'.
Maaja Ranniku
Maaja Ranniku (1. märts 1941 Abja – 24. oktoober 2004 Tallinn) oli Eesti maletaja, naiste rahvusvaheline meister (1964).
Ottar
Ottar (vanapõhja Óttarr, vanainglise Ohthere) on olnud mitme isiku nimi.
Ottar on ka tänapäeval kasutatav mehenimi.
Lev Veršinin
Lev Veršinin [leff verš'iinin] (sündinud 14. augustil 1957 Odessas) on ukraina päritolu vene ulmekirjanik, ajaloolane ja poliitik.
Lev Veršinin õppis Kaasani ülikoolis ajaloo teaduskonnas, lõpetas Odessa ülikooli ajaloo teaduskonna. Mõnda aega töötas õpetajana koolis.
Samuti on ta olnud Odessa abilinnapea.
James Carnegie
James Carnegie on mitme Suurbritannia aadliku nimi:
Joachim Rossihnius
Joachim Rossihnius (Rossinius) (umbes 1600 Stargard, Pomorze – umbes 1646) oli saksa päritolu eesti kirjamees ning tartumurdelise kirikukirjanduse rajaja.
Tegutses 1622. aastast peamiselt Lõuna-Eestis pastorina. Avaldas esimesed lõunaeestikeelsed protestantlikud raamatud "Catechismus Herrn D. Martini Lutheri in sechs Hauptstücke verfasset..." ja "Evangelia vnd Episteln auff alle Sonntage durchs gantze Jahr" (mõlemad Riias 1632). Talle olid ilmselt eeskujuks käsikirjalised põhjaeestikeelsed tõlketekstid.
1. Suurtükiväegrupp
1. suurtükiväegrupp oli Eesti sõjaväe suurtükiväeüksus Narvas. Koos 3. suurtükiväegrupiga oli 1. suurtükiväegrupp üks kahest Eesti suurtükiväe katteväeosast (A tüüpi suurtükiväegrupp).
Ajalugu
15. märtsil 1924 formeeriti 1. suurtükiväerügement kolonelleitnant Hugo Kauleri juhtimisel ümber "1. diviisi suurtükiväeks". Diviisi suurtükiväe koosseisus oli kaks suurtükiväegruppi: 1. suurtükiväegrupp asukohaga Narvas, mis moodustati 1. suurtükiväerügemendist ja 2. suurtükiväegrupp asukohaga Rakveres, mis moodustati 1. kindluse suurtükiväegrupist.
Kuna grupp oli koondatud ühte, tekkisid grupis ohvitseride ja üleajateenijate kogude elus traditsioonid noorte vastuvõtmisel, vanemsõdurite ärasaatmisel, pidupäevade pühitsemisel jne. Suurt harrastamist leidis ratsasport; 12. septembril 1926 tuli grupp 1. diviisi suurtükiväe vahelistel ratsavõistlustel esikohale.
Jaanuaris 1927 moodustati grupi patarei nr 1 juures õpperühm tagavaraväe allohvitseride ettevalmistamiseks. Õpperühma koondati kogu diviisi suurtükiväest kõrgema ja keskkooli haridusega reamehed. Pearõhk grupis pöördus erialasele väljaõppele. Suveperioodil viibisid grupi patareid laagris, kus nad edukalt esinesid lahinglaskmistel: patarei nr 3 oli mitmel korral üleriigilistel patareidevahelisel võistlusel võitnud esikoha. Intensiivse õppuse kõrval leidis tähelepanu hoolitsemine meeskonna toidu eest, meelelahutus, sport ja eluruumide kaunistamine. 1928. aastal diviisi suurtükiväe ülema korraldatud ruumide võistlusel tuli patarei nr 2 esikohale.
1928. aastal suurenes grupi koosseis ühe raskepatarei võrra. Samast aastast hakkas grupis toimuma ainult reameeste väljaõpe. Üleminek uuele õppesüsteemile tõi kaasa uue õppekorralduse, töö muutus palju intensiivsemaks. Jägala polügoonile lisandus Kurtna õppeväli; maastiku mitmekesisus ja suuremad koostöövõimalused jalaväega süvendasid väljaõpet. 1931. aasta kroonis grupi sportlikku tegevust: grupi jalgpallimeeskond saavutas üleriigilistel võistlustel esikoha kaitseväes.
Omapäraseks ja kauniks traditsiooniks kujunes grupis patareide aastapäevade tähistamine, mille peatuuma moodustas aktus, kus anti ülevaade möödunud tegevusest, rõhutades eriti võitlusajastut Eesti Vabadussõjas. Niisama kindlalt leidsid tähistamist grupi aastapäevad, mida peeti aastate vältel kord tagasihoidlikumalt, kord pidulikumalt.
Relvastus
Grupi relvastuses oli 1939. aasta algusest kolmes kergekahuri patareis kokku 12–76 mm Vene kahurit ja raskes haubitsapatareis (4. patareis) Olginas kaks 150 mm Saksa haubitsat. Varem oli grupi 3. patareis 4 Inglise 114 mm kergehaubitsat.
Organisatsioon
1. Suurtükiväegrupi määratud sõjaaegne koosseis 1. septembril 1939 oli 655 meest, rahuaegne 413 meest. Tegelikult oli nimekirjas 340 meest, grupi rahuaegsesse koosseisu kuulusid staap, spetsialistide komando, kolm kergepatareid ja üks raskehaubitsa patarei.
Grupi probleemiks oli ohvitseride puudus. 27. septembril 1939 oli koosseisus ettenähtud 24 ohvitserikohast üks vakantne ja 7 pikaajaliste lähetuste ja haigestumiste tõttu täitmata. Neljast suurtükipatareist oli vaid 2. patareis (õppepatareis) ettenähtud 4 ohvitseri. Kahes patareis oli 2 ohvitseri ja ühes üks ohvitser. Grupi ülema major Rudolf Krupi hinnangul ei suutnud väeosa olemasoleva ohvitseride arvuga edukalt täita väljaõppe ega katteülesandeid.
Lõpplüli
Lõpplüli on lülidega robotite kõige viimane ja otseselt töötav lüli. Lõpplüliks võib olla esemeid haarav haarats, keevitusseade, lõikeseade vms.
Heidi Soe
Heidi Soe (sündinud 20. veebruaril 1941 Adistes) on eesti majandusteadlane.
Flandria
Flandria on Belgia 1. järgu haldusüksus, üks kolmest piirkonnast. Asub Belgia põhjaosas.
Piirkonnas on ülekaalus hollandi keele kõnelejad.
Haldusjaotus
Flandria halduskeskus on Brüssel.
Suuremad linnad on Antwerpen, Brugge, Gent, Leuven, Mechelen, Kortrijk ja Oostende.
Ajalugu
Julius Caesar vallutas ala umbes aastal 54 eKr ja rahvastik romaniseerus osaliselt 1. kuni 3. sajandini. Rooma teed, mis ühendas Kölni ja Boulogne-sur-Meri, kasutati kaitseperimeetrina. Lõunas suutis galloromaani rahvastik end alal hoida, samas muutus põhi eikellegimaaks, mis kannatas ka korrapäraste üleujutuste all Põhjamere poolt.
Rannikule ja Schelde alale ilmusid järk-järgult saksi hõimud. Saksid oli roomlaste jaoks üldmõiste ning sisaldas angleid, sakse, jüüte ja eruleid. Rannikukaitse ümber Boulogne'i ja Oudenburgi (Litus Saxonicum) jäi tegutsema kuni umbes aastani 420. Neid linnuseid mehitasid Saksi sõdurid.
Oma emamaalt Toxandriast laienesid Saali frangid edasi Rooma riiki. Esimese rünnaku atrebaadide maale tõrjus aastal 448 Vicus Helena. Kuid pärast Rooma kindrali Aëtiuse mõrva aastal 454 ja Rooma keisri Valentinianus III mõrva aastal 455 ei kohanud Saali frangid enam vastupanu. Duisburgist lähtunud kuningas Chlodio vallutas Cambrai ja Tournai ning jõudis Somme'ini. Pärast tema surma kujunes kaks Saali kuningriiki. Childerich on aastal 463 üles tähendatud kui Tournai kuningas ja Rooma liitlane läänegootide vastu. Ta oli ka Gallia Belgica provintsi haldur. Tema poeg Chlodowech I vallutas aastast 486 alates kogu Põhja-Prantsusmaa.
Keskaeg
Mahajäetud rannik ja Schelde piirkond taasrahvastati osaliselt alates 4. sajandist sakside poolt, kes säilitasid oma germaani kultuuri ja keele. 5. sajandil asusid Saali frangid tänapäeva Põhja-Prantsusmaale ja Vallooniasse, peamiselt ümber Kortrijki, Tournai ja Bavay linna. Nad kohandusid kohaliku galloromaani rahvastikuga. 6. sajandist alates täitsid eikellegimaa kaugemal põhjas frangid Reinimaalt ning muud germaani grupid Madalmaadest ja Saksamaalt.
Sisserändajate esimese lainega tänapäeva Flaami territooriumile kaasnes piiratud ristiusustamine. Sisserändajate kiiluvees püüdsid misjonärid pöörata paganlikku rahvast ristiusku, kuid vähese eduga. Piiskopkonnad taastati tavaliselt hilis-Rooma aegsetes piirides; Söemets eraldas Cambrai piiskopkonda Tongereni piiskopkonnast, samas sai Schelde taas piiriks Cambrai ja Tournai piiskopkondade vahele. Vedastus ja Eleutherius Tournaist määrati taastama Arrasi ja Tournai piiskopkondi. Siiski ei suutnud need piiskopkonnad iseseisvatena säilida. 6. sajandi lõpupoole ühendati Atrechti piiskopkond Cambrai piiskopkonnaga ja 7. sajandi alguses juhtus sama Tournai ja Noyoni piiskopkondadega.
6. sajandi lõpus loodi põhjas Dentelini hertsogkond, kus hiljem moodustus Neustria. Selles hertsogkonnas olid oletatavasti Boulogne'i, Terwaani, Atrechti, Tournai, Cambrai ja Noyoni piiskopkonnad, seega loodepiirkond Põhjamere ja Söemetsa vahel, ala, mille piirid olid väga sarnased hilisema Flandria omadega. Dentelini hertsogkond oli mõeldud peamiselt sõjalise ja strateegilise hoiatusena friisi ja saksi sissetungide vastu. See oli Merovingide riigi sõjalise kaitse nurgakivi. Aastal 600 oli Chlothar II (584–628) sunnitud Dentelini hertsogkonna ajutiselt Austraasiale loovutama, kuid pärast Austraasia kaksikmonarhia taastamist aastal 622/623 hertsogkond tagastati.
7. sajand
6. sajandi lõpus ja 7. sajandil tekkis uus sissevool läänepoolsest Pas-de-Calais'st. See ala oli germaniseeritud 5. sajandil ning sakside ja frankide järglased olid asunud tulevastesse Flandria ja Brabanti hertsogkondadesse. Tulid ka uued grupid germaani asunikke Madalmaadest ja Saksamaalt. Nende uued asualad said sageli oma germaani juhtide nime, millele lisatud -inga haim. -inga haim tähendas 'hõimu X asustust'. Näiteks: Petegem tulenes Petta-inga-haim'ist, mis tähendas 'petta hõimu asustust'.
Flandria kolonisatsioon ja germaniseerimine leidsid aset peamiselt 6. ja 7. sajandil. 7. sajandiks oli rahvaarv tõusnud piisavalt, et alustada religioosse, sõjalise ja haldusliku infrastruktuuri ülesehitusega. Keelevaldkonnas stabiliseerus olukord nii, et 8. sajandil võis tekkida suur kakskeelne piirkond lineaarse keelepiiriga. Pas-de-Calais's, mis oli kaua aega tihedalt asustatud, tekkis keelebarjäär 6.-7. sajandil, kuid 9. sajandil algas romaniseerimisliikumine, mis on jätkunud tänapäevani.
Aastal 649 asutas Audomar kloostri Sithius (Saint-Bertini klooster) ja aastal 680 asutas Aubertus Arrasi lähistel Saint-Vaasti kloostri. Elanikkonna ristiusustamine oli peamiselt misjonäride, nagu Amandus (Saint-Bavoni klooster ja Saint-Pierre'i klooster Gentis) ja Eligius (ranniku piirkond ja Antwerpen), töö. Oma eluloos mainis Eligius esimesena nime Flandria, kui ta tegi 650. aasta paiku alal ringkäiku.
7. sajandil loodi Flaami territooriumidel esimesed gaud või pagid. Gaud olid haldusüksused civitates jaoks. Gaud 7. kuni 8. sajandini moodustasid aluse Flandria krahvkonnale. Pagus Tornacensis dateeritakse umbes aastast 580 ja 7. sajandist teame me pagus Cambracinsis aastast 663, pagus Taroanensis aastast 649 ja pagus Bracbatensis sajandi lõpust. 8. sajandist teame me pagus Rodaninsis aastast 707, pagus Gandao 8. sajandi esimesest veerandist, pagus Mempiscus aastast 723 ja pagus Flandrensis umbes aastast 745. Viimaks arvestatakse pagus Austrebatensis ja pagus Curtracensis samuti Merovingide gaude hulka.
Karolingid
Aastal 751 õnnestus Karolingidest majordoomustel Merovingid võimult eemaldada ja troon endile hõivata. Viimane Merovingist kuningas Childerich III pandi vangi hilisemasse Saint-Bertini kloostrisse Saint-Omeris ja tema pikad juuksed, kuningavõimu sümbol, lõigati maha.
Karl Suur järgnes oma isale Pippin Lühikesele Neustrias ja Austraasias ning pärast oma venna Karlmanni surma suutis ta kogu Frangi riigi taasühendada. Kuigi ta resideeris Aachenis, veetis ta enamuse ajast oma territooriumidel reisides. Aastal 811 kontrollis ta laevastikku, mille oli käskinud ehitada Boulogne'is ja Gentis kaitseks viikingite rünnakute vastu.
Tulevase Flandria piirkond oli majanduslikust seisukohast õitsev piirkond, rea sadamatega piki Schelde jõge: Gent, Tournai, Valenciennes, Cambrai ja Lambres Douais Scarpe jõel, ja mitme meresadamaga: Quentovic, Boulogne ja Isère portus, sadam Yseri jõesuus. Veelgi enam, piirkonnas oli mitu rikast kloostrit, nagu Saint-Bertini klooster, Saint-Bavoni klooster, Saint-Amandi klooster ja Saint-Vaasti klooster.
Karl Suure järglane oli tema poeg Ludwig Vaga. Juba Ludwigi eluajal alustasid tema kolm poega võitlust pärandi pärast. Lõpuks sõlmisid nad mitu lepingut, millest aastal 843 sõlmitud Verduni leping oli otsustav. Need lepingud lõid Ida-Frangi riigi, Kesk-Frangi riigi ja Lääne-Frangi riigi. Lääne-Frangi riik, mille päris Charles II Paljaspea, sisaldas esialgset Flandria krahvkonda, mis ulatus jämedalt Oudenburgi, Aardenburgi ja Torhouti vahele.
Pärast Kesk-Frangi kuningate väljasuremist jagasid Lääne- ja Ida-Frangi riikide valitsejad Meersseni lepinguga aastal 870 Kesk-Frangi riigi omavahel. Nüüd oli Lääne-Euroopa jagatud kaheks pooleks: ühtne Lääne-Frangi riik (hilisem Prantsusmaa) ja Ida-Frangi riigi vürstiriikide lõtv konföderatsioon, millest sai Saksa-Rooma riik.
Põhjas olid need kaks riiki eraldatud Schelde jõega, mis eelnevalt eraldas Lääne-Frangi riigi Kesk-Frangi riigist. See eraldusjoon jäi muutumatuks kuni Karl V ajani.
Flandria krahvkond
Flandria krahvkond kujunes Baldwin I poolt Lääne-Frangi kuninga Charles II Paljaspea tütrega abiellumise järel 862. Baldwin I järglased, Flandria krahvid Baldwin II (kes valitses 879–918), Arnulf I Suur (918–965), Baldwin IV Habemik (988–1035) ja Baldwin V (1035–1067), laiendasid valdusi lõunas Douai ja Arrase linna arvel ning idas üle Schelde jõe, Genti ja Antwerpeniga. Flandria krahvid olid Prantsusmaa kuninga vasallid vasallivaldustega Schelde jõest läänes (Krooni-Flandria, Kroonvlaanderen) ning ka Saksa kuninga vasallid vasallivaldustega Schelde jõest idas (Keiserlik Flandria, Rijksvlaanderen) Saksa-Rooma riigi territooriumitel.
12. sajandil kujunes Flandria kaubanduskeskuseks ja 13. sajandil aga käsitöökeskuseks (Gent ja Ieper), kus Inglismaalt pärinevast villast toodeti kõrgekvaliteedilisi tekstiiltooteid. 13. sajandi alguses osales Flandria hertsog Baldwin IX Neljandas ristisõjas ja Ida-Rooma keisririik (Bütsants) jaotati Veneetsia ning ristisõdijate juhtide vahel. Konstantinoopolisse rajati Ladina keisririik ning keisririigi troonile sai Flandria Baudouin.
13. sajandil oli Gent Euroopa suurim linn Pariisi järel. Gent oli suurem kui London või Köln. Linnamüüriga piiratud alal elas 65 tuhat inimest. Keskajal oli Gent tähtsaim rõivatööstuse linn, sest linnalähedaste jõgede lammid olid lambakasvatuseks väga sobivad. Villatööstus tekitas Genti ümber Euroopa esimese tööstuspiirkonna. Sadamalinna Brugge müüride vahel, Flandrias leidsid kaitset villaturg ja rõivatööstus, eriti villast kootud riide tootmine. 13. sajandi algusest peale kuulus Brugge flaami rõivalaatade ringi. Linna kaupmehed asutasid kaubakontoreid teisteski linnades, ka Inglismaal ja Šotimaal. Hansa Liidu kogesid saabus Bruggesse nii palju, et nad ei mahtunud Dammesse ära ja sadamat laiendati teisel pool Westerscheldet asuvasse Sluisi. 1277 saabus Bruggesse esimene Genova kaubalaevastik, mis pani aluse otsesuhetele Vahemere maadega. Algas kauplemine Levandist pärit vürtsidega. Kapitali sissevool koos uue kaubanduse ja rahanduse võtetega muutis Brugge pangandust täielikult. 1309 avati Brugges börs, mis oli üks esimesi börse maailmas, kui mitte kõige esimene. 1314 saabusid Bruggesse ka Veneetsia laevad.
Valois-Burgundia dünastia
Pärast Louis II surma (1384) abiellus Marguerite de Dampierre Burgundia hertsogi Valois-Burgundia dünastia Philippe Julgega ning kaasvarana liideti Burgundia hertsogkonnaga ka rikkad Flandria, Neversi ja Retheli krahvkond. Meespärijateta Charles Südi tütar abiellus 1477. aastal Saksa-Rooma riigi hilisema keisri Maximilian I-ga ning Flandria liideti Saksa-Rooma riigi territooriumitega, Flandria krahvkonnana.
1581. aastal Hollandi Vabariigi moodustamisel jäi Flandria Hispaania Habsburgide valduste hulka Lõuna-Madalmaades kuni 1714. aastani ja seejärel Austria Habsburgide valduste hulka kuni Prantsuse revolutsioonisõdadeni.
Aleksander Lilender
Aleksander Lilender (17. november 1901 – 23. märts 1983; Tallinn) oli eesti poksija.
Sassovo tsiviillennukool
Sassovo tsiviillennukool on keskastme lennukool Venemaal Sassovos, Uljanovski Kõrgema Lennukooli filiaal.
TAREN
TAREN (ka tareen) on fosfororgaaniliste mürkide (näiteks sariin) vastane aine, mis oli kasutusel Nõukogude Liidu sõjaväes. Ravimit tarvitati suukaudsete tablettidena pärast mürkidega saastumist. TAREN kuulus NSV Liidu individuaal esmaabipakkettidesse AI-2 ja AI-4.
Aleksander Lilender
Lilender oli kergekaalus (kuni 61,2 kg) Eesti meister (1927) ja kergekeskkaalus (kuni 66,7 kg) Eesti meister (1928).
TAREN
TARENi koostisosad takistavad närvimürkide koliinesteraasi inhibeerivat toimet.
Vastumürgi peamine toimeaine on aprofeen, lisaks sisaldab TAREN ka tsüklodooli, klorosiili ja karbakoliini.
Hallutsinatsioone tekitava toime tõttu kasutatakse TARENit aeg-ajalt mõnuainena. Psühhotroopse ainena liigitub ta hallutsinogeenide, täpsemalt deliriantide alla. Erinevalt psühhedeelsetest hallutsinogeenidest on deliriandid mürgised ja võivad üledoosi korral põhjustada surma.
Eestis kuulub TAREN narkootiliste ja psühhotroopsete ainete I nimekirja.
Toimemehhanism
Fosfoorgaanilised närvimürgid toimivad organismis atsetüülkoliinesteraasi inhibiitorina. Nad pärsivad pöördumatult ensüüm koliinesteraasi võimet lagundada neurotransmitter atsetüülkoliini, mistõttu selle hulk suureneb kontrollimatult ning põhjustab lihasparalüüsi, spasme ja lõpuks surma. TAREN sisaldab erinevaid aineid, mis mõjutavad samuti koliinergilist süsteemi. Aprofeen on m-kolinoblokaator, mis vaatamata hulgaliselt tekkivale ja lagundamata atsetüülkoliini hulgale blokeerib m-kolinoretseptorid, nii et atsetüülkoliin ei saa sellega seostuda ega oma toimet avaldada. Et aprofeen blokeerib m-kolinoretseptorid, toimib ta muskariini antagonistina. Seetõttu võib TARENi tarvitamine vales doosis või ilma vajaduseta (mürgistuseta) kaasa tuua kolinoblokaatoritele omaseid kõrvaltoimeid.
Ka tsüklodool on muskariini antagonist. Ta on sünteetiline m-kolinoretseptorite blokaator, mis avaldab ka nõrka n-kolinoblokeerivat toimet. Samuti omab tsüklodool antispastilist toimet silelihastele.
Kõrvaltoimed
Tugeva antikoliinergilise ehk kolinoblokeeriva toime tõttu tekitab TARENi kasutamine hulganisti kõrvaltoimeid:
Kesknärvisüsteemile avaldatav mõju sarnaneb deliiriumiga, esineda võib
Otto Tief
Otto Tief VR II/3 (14. august 1889 Sildema talu, Uusküla, Rapla vald – 5. märts 1976 Ahja) oli Eesti poliitik, jurist ja sõjaväelane (kapten), Vabariigi Valitsuse moodustaja ja peaministri asetäitja 1944. aastal.
Teenistuskäik sõjaväes
pisi|[[Kalevlaste Maleva pataljoni ülema abi ja pataljoni ülema kohusetäitja Vabadussõjas leitnant Otto Tief (detsember 1919)]]
Elukäik pärast arreteerimist
NKVD vahistas 10. oktoobril 1944 Tiefi ja 2.–3. juulil 1945 mõistis NSV Liidu Ülemkohtu Sõjakolleegium Moskvas talle kodumaa reetmise eest kümneaastase vangistuse – 10+5 (ehk vabadusekaotus tööparanduslaagris kümneks aastaks, millele lisandus poliitiliste õiguste kaotus viieks aastaks).
Pärast vangilaagrist vabanemist elas Tief aastatel 1954–1956 Ulutau rajoonis Kasahstanis, kus töötas maakorraldajana. Tal oli keelatud Eestisse tulla.
1955. aasta diagnoositi Tiefil korduv infarkt, ta sai II grupi invaliidsuse. Ta lahkus töölt ja hakkas taotlema luba Eestisse asuda. 15. mail 1956 sai ta Ulutaust tähtajatu passi ning sõitis Tallinna, kuhu tal alaliselt jääda polnud võimalik, kuna puudus sissekirjutus, mille hankimine karistuse tõttu oli keeruline. Lihtsam oli saada sissekirjutust maale ja nii asuski ta elama oma õe Leena Massovi juurde Rapla rajooni. 1956. aasta sügisel õnnestus saada ka kvalifikatsioonile vastavat tööd maakorraldusinsenerina sovhooside peavalitsuses.
Eesti NSV-s otsustas Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Komitee (KGB) Tiefi saada oma teenistusse, kuid kohtumisel Eesti NSV RJK esimehe Ivan Karpoviga keeldus Tief kaastööst, mille tulemusel sovhooside peavalitsus vallandas Tiefi 1. juulil 1958 töölt ja ta lahkus Eestist sugulase juurde Donbassi Mospõne linna. Elades seal, käis ta siiski igal suvel Eestis. Selle eest viis KGB ta 1959. aastal esialgu oma hoonesse Pagari tänavale ja edasi Moskvasse. Tiefile tehti ettepanek asuda elama Rootsi ja töötada seal KGB heaks.
Koolipõlves
Otto Tiefi koolivend Pihkva maamõõdukoolis, Artur Adson, kirjeldab noorukieas Tiefi nii:
Eesti Vabadussõjas
Vabadussõja-aegsed Kalevlaste Maleva kaasohvitserid on teda iseloomustanud:
Soomusrongide diviisi ülema abi alampolkovnik Arnold Hinnom lisas atestatsioonile omakorda oma hinnangu:
Erinevalt ülematest ei pidanud aga Kalevlaste Maleva sõdurid Tiefi üleliia "pehmeks" või liberaalseks. Vastupidi, teda on kirjeldatud kui karmi käega juhti. Näiteks reamees Tõnis Künnapuu meenutas, et Tief oli lubanud ta sõjakohtu alla anda, kui mees ei saanud hakkama laskemoona transportimiseks vajalike hobuste hankimisega. Mälestuste koguja aga kommenteeris, et pealik Tief kasutas vajaduse korral sageli selliseid ähvardusi, mis ka mõjusid.
Kalevlaste Maleva võitlejate seas oli Tief igatahes hinnatud pealik ja tema läbisaamine sõduritega hea. Seda näitab oktoobris 1919 ilmunud malevlaste ajakiri, milles pealik Tiefi iseloomustatakse tögamisi nii:
Eesti Vabariigis
Augustis-septembris 1925 läbis Tief kahekuulised reservohvitseride täienduskursused ja osales pioneeripataljoni koosseisus Otepää manöövritel. Kursuste lõpetamise järel otsese ülemuse koostatud hinnangus kapten Otto Tiefi kohta pole varasemate iseloomustustega võrreldes suurt midagi uut:
Alates 1930. aastast Otto Tiefi alluvuses Eesti Maapanga juriidilises osakonnas töötanud Theodor Männik iseloomustab Eesti Maapanga juriskonsult (juriidilist nõuandjat) Otto Tiefi järgmiselt:
Füüsiline töö ja tervisesport
Füüsiline töö ja tervisesport olid Otto Tiefi kui Kalevi spordiühingu "eluaegse liikme" jaoks tähtsal kohal. Tief armastas üle kõige ujuda ja harrastas seda kõrge vanuseni. Tema sõber ja koolikaaslane Pihkva maamõõdukooli päevilt, Artur Adson, meenutas veel aastaid hiljem, kuidas Ott olnud kõigist poistest ainus, kes julges ujuda üle Velikaja jõe (Pihkva Emajõgi), ehkki Tief ise seda eriliseks saavutuseks ei pidanud, sest oli ujunud ka jõge mööda Pihkvast Korõtovo külla, mis tegi oma kolm-neli kilomeetrit.
Otto Tiefi tütar Lilian mäletab, et isa ujus Narva jões vastuvoolu ühe jutiga seitse kilomeetrit ning armastas kõrgus- ja kaugushüpet ning jooksmist.
Samuti armastas Tief puid lõhkuda, mida ta tegi samuti kõrge vanuseni.
Terves kehas terve vaim
Füüsise kõrval ei saanud aga ka vaimu tegevuseta jätta. Tief luges palju – lisaks eesti ja vene keelele ka inglise, saksa ja prantsuse keeles. Otto Tiefi lemmikraamat olevat olnud Fjodor Dostojevski "Idioot".
Mälestuse jäädvustamine
Otto Tiefi sünnikohas Uuskülas Sildema talus püstitati hävinenud maja asukohta 1989. aastal Eestis ainulaadne korstenmonument. Mälestusplaadi kavandi autor on kunstnik Ott Herodes.
A. Le Coqi Õllemuuseum
pisi|A. Le Coqi õllemuuseum pisi pisi pisi pisi pisi A. Le Coqi Õllemuuseum asub Tartus A. Le Coqi õlletehase territooriumil aadressil Laulupeo pst 15.
Otto Tief
Mälestuse jäädvustamine
Otto Tief maeti Tallinna Pärnamäe kalmistule, aga 4. aprillil 1993 maeti ümber Tallinna Metsakalmistule.
A. Le Coqi Õllemuuseum
Muuseum avati 1. juulil 2003 õlletehase 1898. aastal valminud linnasetornis, mille arhitekt on Reinhold Guleke. 2020.–2022. aastal läbis õllemuuseum põhjaliku uuenduskuuri ja aprillis 2022 avati muuseumis interaktiivne püsiekspositsioon "Õllemaailm".
Ekspositsioon räägib maailma ja Eesti õlletegemisest alates Muinas-Egiptuse õllekultuurist kuni tänapäevani. Õlle lugu on kujutatud kulgevana ajatunnelis ehk kõrvutatud mineviku pöördeliste sündmustega ning kus saab näha ja kogeda õlle muutumist ajas. Lisaks saab muuseumis näha, maitsta ja tunda õlle koostisosi ning tutvuda üksikasjalikult kõigi õlle valmistamise protsessi etappidega.
Eraldi alal on muuseumis käsitletud Eesti vanima joogitootja A. Le Coqi üle 200-aastast kujunemisteed. Muuseumis on tallel ka üks maailma vanim säilinud õlu – enam kui 150 aastat tagasi toodetud, merehuku üle elanud ja praeguseni säilinud pudel A. Le Coq Imperial Extra Double Stouti.
Külastuse lõpus saab maitsta õlut või limonaadi muuseumi baaris. Muuseumi kingipoest võib leida A. Le Coqi sümboolikaga õlleklaase, riide- ja tarbeesemeid.
Õllemuuseumi juhataja on 2023. aasta seisuga Mart Haldma, kes on õlletehases töötanud alates 1976. aastast.
Jaan Simisker
Jaan Simisker (16. november 1937 – 17. märts 2002) oli eesti bioloog.
Ta õppis Tartu Riiklikus Ülikoolis bioloogiat aastail 1957–1962. Ta töötas Tartu Ülikoolis taimefüsioloogia ja -biokeemia kateedris dotsendina. Ta tegeles mikrobioloogia, biofüüsika ja biokeemiaga.
Pere
Tema õde oli Leenu Siimisker.
Perikles
pisi|Periklese büst. Rooma marmorkoopia kreeka originaalist umbes aastast 430 eKr [[Vatikani muuseumis]] pisi|Periklese büst korintose kiivriga. Rooma marmorkoopia kreeka originaalist Vatikani muuseumis pisi|Periklese monument [[Ateenas]] Perikles [p'erikles] (vanakreeka keeles Περικλῆς (Periklēs); umbes 495 – 429 eKr) oli Ateena riigimees.
Periklest peetakse sageli Ateena kõige edukamaks juhiks, kelle ajal oli Ateena oma õitsengu tipul. Ta kindlustas lõplikult demokraatia võidu polises, kuid Thukydides kirjutab oma "Ajaloos", et Periklese-aegne Ateena oli demokraatlik ainult nime poolest, tegelikult valitses seda Perikles.
Perikles pärines aristokraatlikust suguvõsast, ema poolt Alkmaioniididest. Sellest hoolimata oli ta demokraat.
463 eKr oli Perikles konservatiivsete suurmaaomanike juhi Kimoni kohtuasjas süüdistaja.
462 eKr toetas ta Ephialtese reforme, mis pidid aristokraatide võimu veelgi vähendama, eriti areopaagis. Pärast seda, kui Ephialtes oli mõrvatud, viis ta need reformid lõpule. Kuid aristokraadid jäid poliitikas ikkagi eelisolukorda, sest poliitikast oli küllaldane ülevaade üksnes neil, kes said sellega pidevalt tegeleda ega pidanud töötama.
Kui Kimon oli 461 eKr killukohtuga pagendatud, sai Periklesest Ateena poliitikaelu juht.
Vandekohtunikele ja buleeliikmeile hakati maksma päevaraha ka nende päevade eest, kui neil tööd ei olnud. Kodanikud hakkasid saama teatriraha ja teravilja. Alates 458/457 eKr lubati arhondiks valida ka dzeugiide.
Mõni aasta pärast Periklese võimuletulekut algas Kesk-Kreekas sõda ülemvõimu pärast. 457 eKr peetud Oinophyta lahingu tulemusena võitis lõpuks Ateena. 456 eKr alistati Aígina, mis pidi oma laevastiku Ateenale loovutama. Samal ajal sai Ateena messeenlaste asumisega Naupaktosesse tähtsa tugipunkti Korintose lahe ääres. Pikkade müüride valmides sai Ateenast koos Pireuse sadamaga suur kindlus.
451 eKr jäeti Ateena kodaniku õigus üksnes neile ateenlastele, kelle mõlemad vanemad olid Ateena kodanikud.
449/448 eKr sõlmis Ateena Pärsiaga Kallase rahu. Seepeale kutsus Perikles kõiki Kreeka riike Ateenasse rahunõupidamisele, kuid Sparta nurjas selle kokkutuleku. Siiski jõudis Ateena Spartaga kokkuleppele ja sõlmis temaga 445 eKr kolmekümneks aastaks rahu.
Ülestõusud Kesk-Kreekas ja Euboia saarel suruti maha. Ateena seisundit oma mereliidus tugevdas Perikles sellega, et asutas liitlaste aladele kleruubiaid. 444/443 eKr asutas ta Lõuna-Itaaliasse Thurioi koloonia, luues niimoodi sillapea Itaaliasse.
Perikles tugevdas Ateena mereliitu kõigi vahenditega. Ta otsustas astuda liitu Kérkyra saare oligarhidega, esitas Poteidaiale nõude saata välja Korintose ametnikud ja keelustas Megara kaubanduse mereliidu piirkonnas. Peloponnesose sõjas oli Periklese eesmärk võita vaenlane merel. Atiklased võisid kindlustatud Ateenasse turva koguneda.
Sellel välispoliitiliselt edukal ajal alustas Perikles Ateena akropoli suurejoonelist ehitamist. Ta osales isiklikult mitmes ehituskomisjonis. Ateenasse kogunes palju teadlasi ja kunstnikke.
Teda peeti väga heaks demagoogiks, kes oskas rahvast end poolele kallutada. Seetõttu valiti ta alates 443 eKr 15 korda esimeseks strateegiks ning tal õnnestus oma poliitilised vastased tavaliselt killukohtuga pagendada. Tema võim põhines vormiliselt strateegi ametil, aga sisuliselt oli ta riigi juht.
Perikles oli mitme toonase suurkuju, näiteks Pheidiase, Herodotose, Anaxagorase, Sophoklese, Sokratese ja Protagorase sõber. 472 eKr kandis ta koreigina Aischylose näidendi "Pärslased" lavastamise kulud.
Periklese sõbrad-kultuuritegelased olid usuasjus üsna vabameelsed. See andis Periklese vastastele, religioossetele konservatiividele, ajendi neid ateismis süüdistatuna kohtusse kaevata ja niimoodi Periklesele varju heita. Anaxagoras pidi põgenema, Pheidias arvatavasti surigi vanglas ja isegi Periklese naist Aspasiat süüdistati jumalakartmatuses. Periklesel ja Aspasial oli üks laps. Periklest rünnati ka komöödiais.
Peloponnesose sõja algul laastas Ateenat 430 eKr epideemia. Selle tulemusena tekkis Ateenas rahutusi ja Periklest süüdistati raiskamises. Siiski valiti ta 429 eKr taas strateegiks. Varsti pärast seda suri temagi samasse haigusesse.
Arcola
Ajalugu
Arcola teater alustas tegevust 2000. aastal. Selle algataja ja looja on Mechmet Ergen. Algselt tegutses teater endises tekstiilitehases Arcola tänaval Dalstonis. Viiendal aastapäeval tuli selle auks välja Frank McGuinnessi lavastus The Factory Girls. 2011. aasta jaanuaris kolis teater Ashwini tänaval asuvasse endisesse värvitootmistehasesse. Uue maja esimene lavastus oli Rebecca Lenkiewiczi lavastatud "The Painter", mis räägib J. M. W. Turneri elust.
Mitmekesisus
Arcola esindab nii väljakujunenud ja tuntud kui ka alles etenduskunstide maastikule ilmunud kunstnikke.
Igal aastal pakub Arcola Lab 26 nädalal tasuta prooviruumi aega mustanahalistele, asiaatidele, rahvusvähemuslastele ja pagulastele.
Jätkusuutlikkus
Arcola teater on võtnud eesmärgiks saada esimeseks süsinikuneutraalseks teatriks maailmas. Selleks teevad nad tihedat koostööd Arcola Energyga, mis aitab arendada taastuva energia kasutamise võimalusi.
Arcola teater on paigaldanud 24 ruutmeetrit päikesepaneele, mis suudavad genereerida piisavalt rohelist elektrit, et katta teatrimaja vajadusi. Ülejääv elekter suunatakse lisatulu teenimiseks riiklikku võrku. 2019. aasta seisuga on nad tänu päikesepaneelidele hoidnud kokku kaheksa tonni süsihappegaasi emissiooni. Ühtlasi kasutavad nad päikeseenergiat ka vee soojendamiseks.
Arcola teater kasutab maja kütmiseks puukütet. Tegemist on puidutöötlusjääkide ja praaktoodanguga. Sellega on nad aastaks 2019 kokku hoidnud 67,9 tonni süsiniku emissiooni.
90% õlledest, mida Arcola baaris müüakse, on pärit seitsme kilomeetri raadiusest, et vähendada tarnest tekkivat ökoloogilist jalajälge.
Uuringud näitavad, et 90% Arcola teatri külastajatest kasutab teatrisse jõudmiseks kas ühistransporti, ratast või kõnnivad jala.
Renoveerimistöid tehes taaskasutas Arcola teater üle 10 000 telliskivi.
Lavavälistes keskkondades on nad üle läinud LED-lampide süsteemile, mis võtab umbes 89% vähem energiat kui tavaline päevavalgus-lambipirn.