cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus
Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus (lühendatult ITK) oli aastatel 1989-2010 tegutsenud valdavalt Eestiga seotud keskkonnateavet koguv, haldav, analüüsiv ja seda üldsusele jagav riigiasutus, mis kuulus Keskkonnaministeeriumi haldusalasse.
Ajalugu
ITK sai alguse 1989. aastal Looduskasutuse Infokeskusest. Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskuse nime kandis aastast 1993.
Erkki Raasuke
Erkki Raasuke (sündinud 17. märtsil 1971 Saha-Lool) on Eesti ettevõtja.
Ta on käinud aastatel 1978–1985 Lagedi põhikoolis, lõpetanud aastal 1989 Tallinna 21. Keskkooli spordiklassi ja õppinud aastatel 1989–1994 Tallinna Tehnikaülikoolis tööstuse ökonoomika ja juhtimise erialal.
Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus
Struktuur
ITK-s oli hulk eri ülesandega büroosid. Näiteks loodusbüroo tegeles bioloogilise mitmekesisuse ja ökosüsteemide temaatikat puudutavate probleemidega, arendas ja haldas loodusteabe andmevõrku, avaldas biodiversiteedi ülevaateid, osales ja korraldas loodusobjektide kaitset jne. Loodusbüroo andis suure panuse ka Eesti looduse infosüsteemi (EELIS-e) väljaarendamisele.
Erkki Raasuke
Aastatel 1994–2011 töötas Erkki Raasuke turgude valdkonna spetsialisti, finantsjuhi ja juhatuse esimehena Hansapanga Eesti ettevõttes ja Hansapanga Grupi juhina ning Swedbanki grupi finantsjuhina.
Erkki Raasuke oli majandus- ja kommunikatsiooniministeeriumi nõunik aastatel 2012–2013 ja täitis Maanteeameti peadirektori kohuseid aastal 2012. Ta oli ka Estonian Airi nõukogu esimees aastatel 2012–2013.
Aastatel 2013–2016 oli ta LHV Panga emaettevõtte LHV Group juht. Aastatel 2014–2016 oli ta ka Eesti Energia nõukogu esimees. 2017. aasta algul asus ta tööle Nordea ja DNB ühendpanka, mis kannab alates 1. oktoobrist 2017 nime Luminor. Pärast Luminorist lahkumist 31. detsembril 2020 asus ta 1. veebruaril 2021 tööle ettevõtte Skeleton Technologies finantsjuhina.
Induse madalik
thumb|250px|Induse madaliku edelaosa satelliidipilt Induse madalik on madalik Aasia lõunas, Induse-Gangese madaliku lääneosa. See on ulatuslik, ülitiheda asustusega madalik, mis jaguneb kaheks suuremaks piirkonnaks – Pandžabiks ja Sindhiks.
Valgejõe
Valgejõe on küla Harju maakonna Kuusalu vallas.
Esmamainimine
1290. aasta 20. septembril laiendas Taani kuningas Erik Menved Ojamaa Roma kloostri tsistertslastele Kolga abikloostri ümbruses kuulunud valdusi, nimetades teiste seas ka Witena ehk Valgejõe küla.
Valgejõe küla asus alul tänases Vanakülas. Ilmselt 17. sajandi hakul nihkus küla kese mõni kilomeeter lõuna poole Tallinn-Narva tee koolmekoha ja kõrtsi ümbrusse. Vanaküla põhjaosast eraldusid aga Parksi ja Nõmmeveski. Asudes Harju ja Virumaa maakondade ajaloolisel rajal on sealsed kihelkondade, mõisate ja kohalike valitsuste piirid pidevalt muutunud. Alates 1939. aast vallareformist, mil maakonnapiir nihkus mõni kilomeeter itta, on aga Valgejõe, Vanaküla ja Parksi ala liikunud eri haldusüksuste vahel alati üheskoos. See on loonud aluse ajalooliseValgejõe-Vanaküla-Parksi kolmküla kujunemiseks. Kolme küla esmamainimist tähistav kivi pandi Valgejõe külla 1992. aastal. Kirjad raius kivisse Andres Allmägi Parksist.
Kõrts ja metskond
Kohe pärast Kolga mõisa omaniku Pontus De la Gardie’ surma korraldas tema sugulane kapten Johan de la Blanque mõisa revisjoni, kus on 1585. aasta 9. detsembril kuupäevaga Witenå kõrtsi rendilepingu ärakiri. Viimane kõrtsmik Jaaska Viikmann sulges joogiäri 19. sajandi lõpul. 20. sajandi algul hoidsid sama kohta Kolga majoraatmõisa metsaülemad, hiljem Valgejõe metskond. Alates 2014. aastast tegutseb sel kohal Valgejõe Veinivilla.
Läsna-Valgejõe lahing Põhjasõjas
pisi|upright=0.7|Eestimaa aadlilipkonna ülem Fritz Wachtmeister pärast Vene vangipõlve 1704. aasta 16. juunil lõid Põhjasõja Läsna-Valgejõe lahingus 5000 Vene ratsa- ja 1000 jalaväelast polkovnik Karl Evald von Rönne juhtimisel Valgejõe (Wittenah) kindlustatud positsioonilt põgenema 1400 Rootsi ratsaväelast, keda juhtis kindral-major Anton von Schlippenbach. Vene poolel hukkus 100, Rootsil 60 meest. Vene vangi langes u 50 Rootsi ratsaväelast, sh Eestimaa aadlilipkonna ülem ooberst Fritz Wachtmeister (pildil). Vene langenud on maetud rahvapärimuse järgi vanast sillast paarsada meetrit Tallinna pool asuvale Venemäele.
Sild ja piir
Tee Tallinnast Narva käis Valgejõe küla kaudu vähemalt 17. sajandi lõpust. Kuigi rahvapärimuse järgi oli viie võlviga sild siin juba Rootsi ajast, märgiti maakondade ja mõisate piiriks olnud sild paberile esimest korda siiski 1784. aasta Revali (Tallinna) ja Wesenbergi (Rakvere) kreiside piirikaardil. Võlvidega silla kõrvale 1914. aastal ehitatud silla õhkisid taganevad sakslased 1944. aasta septembris. Mitme ajutise lahenduse järel taastati betoonsild 1957. aastal. Tallinna olümpiaregatiks rajatud uus teelõik suunas 1981. aastast suurema liikluse külakeskmest lõuna pool asuvale trassile.
Anis Arumets
Anis Arumets (sündinud 19. juuli 1991 Tartus) on Eesti laulja, "Eesti otsib superstaari" kolmanda hooaja finalist. Arumets pääses finaali 15. oktoobril 2009 toimunud stuudiovoorus kohtunike otsusega. Anis Arumets saavutas saates 6. koha. Musitseeris ansamblis Ignorance. Anis tegeles 8 aastat võistlustantsuga. Oma eksootilise välimuse päris Anis emalt, kes on rahvuselt pärslanna. Anis lõi kaasa muusikalis "Vahva Rätsep". Alates 2013 aastast tegutseb Anis bändis Almost Natural.
Tanoka Beard
Tanoka Dwight Beard (sündinud 29. septembril 1971 USA-s Utah' osariigis Ogdeni linnas) on Ameerika Ühendriikide endine elukutseline korvpallur, kes on mänginud Eesti korvpalli meistriliigas klubi Tartu Ülikool/Rock meeskonnas keskpositsioonil.
Beard on valitud 1999. ja 2000. aastal Hispaania ning 2004., 2005. ja 2007. aastal Leedu kõrgliiga kõige väärtuslikumaks mängijaks (MVP-ks).
Korvpallikarjäär
Tanoka Beard hakkas korvpalli tõsisemalt mängima 1989. aastal, esindades Boise State'i ülikooli. Pärast seda alustas Beard edukat korvpallikarjääri Euroopas, kui ta siirdus mängima Itaaliasse Rooma Lottomaticasse (tollal kandis klubi nime Burghy). Järgmisel hooajal sai Beard lepingu Türgi tuntuima klubi Ülkersporiga, kellega ta tuli 1995. aastal Türgi meistriks. Seejärel mängis ta veel Lugos ja Besançon BCD-s. 1996/97. hooajaks siirdus Beard mängima Hispaania kõrgliigaklubisse Badalona Joventut, kellega võitis samal aastal liigakarika; samasse klubisse jäi ta kuni 1998. aastani. Järgmisel hooajal liikus Beard edasi Hispaania teise tugeva klubi Madridi Reali rivistusse, kus ta valiti hooaja lõpuks Hispaania kõrgliiga ACB kõige väärtuslikumaks mängijaks. Järgmised kaks hooaega mängis Beard Valencia Pamesa ja Fenerbahçe klubis ning pärast seda hooaja Venemaal Rostovi Lokomotiivi (nüüdse Krasnodari Lokomotiiv-Kubani) meeskonnas.
2003. aastal tuli Tanoka Beardile kutse Euroopa tippu kuuluvalt klubilt Kaunase Žalgiriselt. Sellesse meeskonda jäi Beard koguni neljaks ja pooleks aastaks ja võitis Leedu fännide seas suure populaarsuse. Beard valiti kolm korda (2004, 2005, 2007) Leedu kõrgliiga kõige väärtuslikumaks mängijaks ning Balti liiga 2005. aasta parimaks mängijaks. Kaunasega tuli ta kokku neli korda Leedu korvpalliliiga meistriks ning võitis ühe karika. Tema kõrgemad näitajad olid Euroliigas mängu kohta 18 punkti ja 10,6 lauapalli hooajast 2004/2005. Viimasel hooajal ei suutnud Beard aga samasuguseid esitusi enam näidata ning pärast 2006/07. hooaega lahkus ta Žalgirise ridadest. Järgmiseks klubiks sai Beardil Iisraelis tegutsev Holoni Hapoel, kus ta veetis poole 2007/08. hooajast. Samal aastal jõudis Beard esindada veel ka kaht Puerto Rico klubi.
2008. aasta augusti lõpus liitus Tanoka Beard Eesti kõrgliigaklubi Tartu Ülikool/Rockiga. Esimestes mängudes osutus Beard meeskonna üheks resultatiivseimaks, visates keskmiselt üle 18 punkti ja hankides üle kümne lauapalli. Tartu Rockiga jõudis Beard Balti liigas kuue parema sekka. Veerandfinaalis mängiti koduse rivaali BC Kalev/Cramoga, keda võideti mängudega 2 : 1. Eriti pingeline oli kolmas mäng Tallinnas, kus lisaaja viimasel sekundil tabas just Beard üheksalt meetrilt kaugviske, tänu millele sai Rock pääsu Balti liiga Final Fouri, mis peeti Tartus. Esimene vastane oli Beardi kunagine koduklubi Kaunase Žalgiris, kellele kaotati üheksa punktiga. Kolmanda koha mängus alistati üheksa punktiga omakorda Riia ASK. Tanoka Beard oli kõigis nendes mängudes Tartu Rocki resultatiivseim mängija. Eesti korvpalli meistriliiga finaalseerias jäi Rock mängudega 2 : 4 alla Kalev/Cramole.
Plaadifirma
Peale korvpalli tegeleb Tanoka Beard räppmuusikaga. Beardil on oma plaadifirma DubDub Records. Paljudes tema lugudes on kaasa teinud Leedu muusikud, näiteks Linas Adomaitis. Tema üks tuntumaid lugusid on "Night Life", kus teeb kaasa Leedu artist Daiva. Muusikaloole on filmitud ka video. Tanoka Beard on esinenud ka eesti telesaates "Paar".
Auhinnad
Klubiga
Individuaalselt
Mekong
thumb|Mekongi asendikaart Mekong (tiibeti keeles རྫ་ཆུ་ Dza-chu; hiina keeles 澜沧江/瀾滄江 Láncāng Jiāng ('mäslev jõgi') või 湄公河 Méigōng Hé; tai ja lao keeles แม่น้ำโขง Mae Nam Khong (Mae Nam tähendab 'vete ema'), ka Maekong; khmeeri keeles Mékôngk või Tonle Thom ('suur vesi'), vietnami keeles Sông Lớn ('suur jõgi'), Sông Cửu Long ('üheksa draakoni jõgi') või Sông Mê Kông) on jõgi Kagu-Aasias.
Urubamba jõgi
Urubamba on jõgi Lõuna-Ameerikas Peruus. Algab Andides, voolab mägijõena loodesse. Ühinedes Apurímaciga, moodustab Ucayali. Jõeäärsetes mägedes asub Machu Picchu.
Mekong
Mekong algab Tiibetist Guozongmucha mäe jalamilt 5224 meetri kõrguselt, voolab põhiliselt kagusse läbi Hiina Yunnani provintsi, Birma (ainult piirijõena), Laose, Tai (ainult piirijõena), Kambodža ja Vietnami Lõuna-Hiina merre. Jõe pikkus on 4909 km, valgla pindala 795 tuhat km² ning vooluhulk suudmes keskmiselt 16 tuhat ja maksimaalselt 38 tuhat m³.
Yunnanis voolab Mekong läbi Kolme Paralleelse Jõe kaitseala. Selles piirkonnas voolavad Jangtse (idas), Mekong (keskel) ja Salween (läänes) pikalt üksteise läheduses paralleelselt. Nende kolme jõe suudmed on üksteisest väga kaugel: Jangtse suubub Ida-Hiina merre ja Salween India ookeani Andamani merre.
Ülem- ja keskjooksul on Mekong väga halvasti laevatatav. See tähendab, et läbi aegade on Mekong pigem eraldanud kui ühendanud oma kallastel asuvaid rahvaid. Sellega on seotud ka jõe suur nimede hulk.
Ajalugu
Vanim avastatud asulakoht Mekongi kallastel on Tais asuv Ban Chiang, mis pärineb umbes aastast 2100 eKr, aga Mekongi valglas elasid inimesed juba ammu enne seda. Esimene riik Mekongi ääres oli khmeeride poolt 1. sajandil rajatud Funan, mis asus Mekongi deltas. Sellele järgnesid 5. sajandil khmeeride rajatud Chenla riik ja 9. sajandil Khmeeri impeerium, mis püsis 15. sajandini.
Esimene eurooplane, kes jõudis Mekongi jõele, nimelt jõe deltasse, oli portugallane Antonio de Faria aastal 1540. 1563 Euroopas välja antud kaardil on Mekong juba olemas, ehkki deltast ülesvoolu polnud veel jõest midagi teada. Eurooplaste huvi polnud järjekindel. Hispaania ja Prantsusmaa saatsid misjonäre ja kaubandusekspeditsioone ja Hollandi maadeuurija Gerrit van Wuysthoff juhtis 1641–1642 ekspeditsiooni ülesvoolu kuni Vientiane'ini.
Herman Gordijn
Gordijni töödel on kindel koht Hollandi moodsas kunstis. Ta elas ja töötas Lõuna-Prantsusmaal Montpellier's ja Hollandis, jagades sealviibitavat aega Amsterdami ning Amersfoorti lähedal asuva maakoha vahel. Õppis 1950–1955 Kuninglikus Kunstiakadeemias (Koninklijke Academie van Beeldende Kunsten) Haagis. Herman Gordijn on maagilise realismi esindaja.
Tallinn-Väikese raudteejaam
Tallinn-Väike ehk Tallinn-Väikese raudteejaam, on raudteejaam Tallinna Kesklinnas Kitseküla asumis, Juurdeveo tänav 25.
Tallinn-Väikese raudteejaam asub Balti jaamast mööda raudteed 4 kilomeetri kaugusel. Seal asub üks madal perroon (kõrgus 550 mm) pikkusega 150 m, mille ääres peatuvad kõik AS Elroni edelasuunalised reisirongid (liiguvad Viljandi, Türi ja Rapla suunas). Jaamas on kokku 9 raudteed. Balti jaamast Tallinn-Väiksesse sõidab rong umbes 8–9 minutit. Piletihinnalt kuulub jaam I tsooni, mille piires liiklemine on tallinlasele tasuta.
Jaama juurde viib Pärnu maanteelt Juurdeveo tänav (kitsarööpmelist raudteed nimetati ka juurdeveoraudteeks). Pärnu maantee ääres kannavad nii trammi- kui ka bussipeatused Tallinn-Väikese nime.
Ajalugu
pisi|vasakul|Tallinn-Väike jaamahoone 1981. aastal. Foto autor: [[Jaan Künnap.]] pisi|Tallinn-Väike jaam aastal 2012 pisi|Jaamahoone [[Juurdeveo tänava poolt]] Jaama nimi tuleneb sellest, et see oli Tallinna kõige olulisem kitsarööpmelise raudtee, millel nii raudtee kui ka veerem olid "väiksemad". Tallinn-Väikese raudteejaamast (saksa Reval-Kleinbahnhof), vanadel kaartidel ka Tallinn-Peajaam (vene Ревель-Главное) ja Willjandi Peawaksal (saksa Felliner Hauptbhf) kulges raudtee edasi viaduktiga üle laiarööpmelise raudtee sadama suunas (vt Tallinn-Sadama raudteejaam), kuid reisirongidele oli see lõppjaam. 20. sajandi alguses oli kasutusel ka nimi Tallinna-Peajaam.
1. detsembril 1924 langes jaamas vanemkordnik Heinrich Lossmann.
Rongid lõpetasid kitsarööpmelisel raudteel jaamani sõitmise 3. märtsil 1971 ning raudtee asendati laiarööpmelisega.
Enne 2014. aastat sõitsid jaamas Edelaraudtee rongid, mille tegevuseks on raudteejaama kõrval tänini alles ka depoo koos oma haruteede võrguga.
Jaamahoone
pisi|vasakul| Jaamaga samal ajal rajati kahekorruseline paekivist jaamahoone, mis ehitati koos Tallinn-Sadama jaamahoonega ühise projekti järgi. Lisaks jaamahoonele rajati ka varikatus ja veetorn.
Säilinud Tallinn-Väikese jaama peahoone on sümmeetriline rustikaalsete paefassaadide ja viilutornikestega kahekorruseline ehitis, mille arhitektuuris peegeldub 19. sajandi lõpule ja 20. sajandi algusele omane kroonulikkus. Punastest tellistest on laotud uste- ja aknaraamistused ning karniisid. Seina- ja nurgaliseenid on raidkividest. Jaama ees oli perrooni kohal pikk puidust varikatus, mis lammutati 1969. aastal raudtee rööpmete vahetamise käigus. Hoone esimesel korrusel oli avar ooteruum koos piletikassa ja jaamaülema ruumidega. Ootesaali kõrval asus puhvetiruum. Teisel korrusel asusid ametiruumid.
Mekong
Ajalugu
Jõe süsteemne uurimine algas Prantsuse Mekongi-ekspeditsiooniga, mida juhtisid Ernest Doudard de Lagrée ja François Garnier. Aastail 1866–1868 tõusid nad Mekongi suudmest kuni Yunnanini. Nende peamine avastus oli see, et Mekongil on liiga palju koski ja kärestikke selleks, et olla laevatatav. 1900 avastas Pjotr Kozlov Mekongi lähte.
Tallinn-Väikese raudteejaam
Jaamahoone
Jaamahoone on säilinud tänini, säilinud on ka jaamaansamblisse kuuluvad teetööliste riistakuur, pagasiait, kelder ja veetorn.
Alates 1999. aastast on nii jaamahoone, kui ka Tallinn-Väike jaama veetorn arvel kultuurimälestisena. Samuti on arvel jaama abihooned.
Depoo
Tallinn-Väikese vedurite ringdepoo valmis 1930. aasta novembris. Depoo oli algselt 12-kohaline, depoo ees oli pöördsild veduritele. Praegu sealses piirkonnas töötav remonditsehh rajati 1994. aastal.
Praegu asub seal AS Edelaraudtee gruppi kuuluv remondiettevõte AS Ühinenud Depoode hallatav Tallinn-Väikese diiselrongide ja -vedurite depoo (Kauba tänav 3A).
Siim Kallas
Siim Kallas (sündinud 2. oktoobril 1948 Tallinnas) on Eesti ja Euroopa Liidu poliitik.
Aastatel 2002–2003 oli ta Eesti peaminister. 1. novembrist 2004 kuni 1. novembrini 2014 oli Siim Kallas Euroopa Komisjoni asepresident. Aastatel 2017–2019 oli ta Viimsi vallavanem.
Elulugu
Lõpetas 1967. aastal Tallinna 22. Keskkooli kuldmedaliga ning 1972. aastal Tartu Riikliku Ülikooli rahanduse ja krediidi erialal cum laude. Aastatel 1973–1975 oli ta samal alal aspirant, alates 1997. aastast on Siim Kallas Tartu Ülikooli külalisprofessor. Aastatel 1979–1986 Eesti Hoiukassade Peavalitsuse juhataja ja aastatel 1986–1989 ajalehe Rahva Hääl toimetaja asetäitja.
Aastatel 1991–1995 Eesti Panga presidendina töötades jäi ta tööle Tartu Ülikooli veerandkohaga dotsendina. Ta juhtis rahareformi ettevalmistamist ja Eesti krooni taaskäivitamist.
Oli Eesti panga president ka sel ajal, kui 1993. aastal firma Villa Paradiso investeeris Põhja-Eesti Pangalt saadud kümme miljonit dollarit (tollase kursi järgi 130 mln kr), millest saadi tagasi 2 miljonit dollarit. Süüdistus investeeringu ebaõnnestumises esitati ka Siim Kallasele. Siim Kallas ja tema nõunik Eesti Panga päevilt Urmas Kaju mõisteti 2000. aastal 10 miljoni dollari afääris õigeks. Riigikohus tühistas osaliselt Kallase õigeksmõistmise ning saatis osa süüdistusest tagasi arutamiseks Tallinna linnakohtus. Kohus pidi uuesti hakkama arutama süüdistust Kallase vastu valeandmete esitamises Eesti Panga audiitorile. Linnakohus mõistis Kallase teist korda õigeks, kuid protsess pidi jätkuma ringkonnakohtus. 23. oktoobril 2000 keelas riigi peaprokurör Raivo Sepp prokuratuuril asja edasi kaevata.
pisi|vasakul|Siim Kallas 2002. aastal 1994. aastal suundus ta poliitikasse, asutades Reformierakonna. Samal aastal esitas president Lennart Meri ta Riigikogule peaministri kandidaadiks, kuid ta ei suutnud koguda Riigikogus piisavalt toetushääli valitsuse moodustamiseks. Märtsis 1995 toimunud parlamendivalimistel oli uus erakond edukas ja seega üks partnereid valitsuskoalitsioonis. Siim Kallasele kuulus seal välisministri portfell. Hilisemates valitsustes on ta olnud rahandus- (1999–2002) ja peaminister (2002–2003). Kallas oli Liberaalse Internatsionaali asepresident.
pisi|Siim Kallas ja [[George W. Bush 2002. aastal]] Pärast peaministriametist lahkumist oli Kallas riigikogu liige kuni ta 1. mail 2004 sai Euroopa Liidu portfellita volinikuks majandus- ja valuutavaldkonnas Pedro Solbes Mira ja hiljem Joaquín Almunia juures. Aastatel 2004 kuni 2014 oli Siim Kallas Euroopa Komisjoni asepresident. Administratsiooni ala volinikuna sai tuntuks Euroopa Läbipaistvuse Algatuse (ETI) kavandajana ja elluviijana. Transpordivolinikuna aastatel 2010-2014 juhtis üleeuroopalisetranspordivõrgustiku (TEN-T) kavandamist ja vastavate seaduste ja määruste vastuvõtmist 2013. aastal. Üleeuroopalise transpordivõrgustiku rahastamine kasvas neli korda.
Kallast peetakse majanduspoliitikas liberaaliks Wall Street Journali ja Frankfurter Allgemeine Zeitungi vaimus.
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 2 (Tallinna Kesklinna, Lasnamäe ja Pirita linnaosad) 7393 häält ning osutus valituks.
Presidendiks kandideerimine
2001. aasta suvel oli Kallas Reformierakonna üks mitteametlik presidendikandidaatidest ja ta korraldas kampaania raames üleriigilise tuuri, kuid ei saanud ametlikuks Reformierakonna presidendikandidaadiks.
Uuringufirma TNS-Emor 2015. aasta augusti küsitluse tulemusena selgus, et 11,2% 1203 vastanust eelistaks Kallast Eesti presidendina. 2016. aasta aprillis teatas Kallas Rahvusooper Estonias presidendiks kandideerimisest.
Eesti presidendivalimistel pääses Kallas Riigikogus kolmandast voorust edasi presidendikandidaadiks valimiskogus. Valimiskogu esimeses voorus 24. septembril 2016 tuli ta Allar Jõksi järel teiseks ning pääses teise hääletusvooru. Teises voorus sai ta 138 häält, edestades Jõksi, kuid sellest häälte arvust ei piisanud valituks osutumiseks. Kallas loobus edasisest kandideerimisest.
Looming
Ta on avaldanud mitu raamatut:
Töökohad
pisi|Siim Kallas 2014. aasta [[Arvamusfestivalil]]
Isiklikku
Siim Kallase emapoolne vanaisa oli Eduard Alver. Ta on Betti Alveri sugulane. Tema isa oli klarnetist ja saksofonist Udo Kallas.
Siim Kallas on abielus Kristi Kallasega. Neil on poeg Ülo ja tütar Kaja.
Ester Šank on 2001. aastal avaldanud Siim Kallasest raamatu “Peategelane”.
Kallas on harrastanud jalgrattasõitu, tennist ja purjetamist.
Lääne-Siberi madalik
thumb|300px|Vaade [[Siberi raudtee poolt]] Lääne-Siberi madalik (ka Lääne-Siberi lauskmaa, vene keeles За́падно-Сиби́рская равни́на) on suur madalik Aasia lääneosas Venemaal. Läänes piirneb Uurali mäestiku, idas Jenisseiga.
Karl Reinhold
Ta lõpetas 1896 Tartu gümnaasiumi ja 1902 Tartu Ülikooli arstiteaduse alal M.D. kraadiga. Ta oli korporatsiooni Fraternitas Estica asutajavilistlane.
Lääne-Siberi madalik
Lääne-Siberi lauskmaa pindala on umbes kolm miljonit ruutkilomeetrit, pikkus põhjast lõunasse 2500 km, läänest itta 1900 km.
Karl Reinhold
Stud.med. 1896-II kuni 1902-I. Oli haavakliiniku assistendiks 1902-1905. a., arstina Vene-Jaapani sõjas 1904-1905. a., siis praktiseerivaks arstiks Tartus 1905-1907. a., seejärel Sisehaiguste kliiniku assistendiks 1907-1910. a., sealt peale jälle praktiseeriv eraarst Tartus. Arstina I maailmasõjas 1914-1918. a. Alates 1918. a. eraarst Tartu oli kooliarstiks ja usaldusarstiks Eesti Panga Tartu osakonnas ja a/s " Proviisor Julius Lill ".
Lääne-Siberi madalik
Peamised jõed on Ob, Irtõš ja Jenissei.
Karl Reinhold
Maetud 04.02.1933.a. Tartus Vana-Jaani kalmistule
Lääne-Siberi madalik
Taimkate on tundra põhjaosas, taiga keskosas ja stepp lõunas.
Lavamaal on suured nafta ja maagaasi varud.
DKosopedia
dKosopedia on ühenduse Daily Kos poolt ülal peetav viki põhimõttel töötav interneti poliitikaportaal, mille eesmärgiks on vasakpoolse edumeelse liberaalse demokraatliku ühiskonnakorralduse edendamine. Viki sai alguse 2004. aasta aprillis ja selle sisu on avaldatud GNU Üldise Avaliku Litsentsi alusel. See rakendab avatud poliitika meetodeid, mida kirjeldas George Lakoff oma raamatus Moral Politics. Seisuga jaanuar 2011 on seal 14 386 artiklit.
Rannikuahelik
pisi|[[Mount Waddington, Rannikuaheliku kõrgeim tipp]] Rannikuahelik (inglise Coast Mountains) on mäestik Põhja-Ameerikas, osa Kordiljeeridest. Kulgeb loode-kagu sihis Vaikse ookeani rannikul, moodustab fjordranniku. Kõrgus kuni 4019 meetrit (Mount Waddington).
Marko Atso
Marko Atso (tuntud ka lihtsalt kui Atso; sündinud 24. detsembril 1973) on eesti muusik, ansamblite Must Hunt ja Metro Luminal trummar. Atso hakkas trummimänguga tegelema 1989.
Ta on varem olnud Metsatöllu ja veel mitme bändi, näiteks Loits, No-Big-Silence, Toe Tag, Human Ground ja Ballooner, trummar.
Tõstamaa valla lipp
thumb|Tõstamaa valla lipp Tõstamaa valla lipp on Pärnu maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Tõstamaa valla lipp.
Lipp on kinnitatud 21. mail 1997. Pühaliku õnnistuse said lipp ja vapp esimestel valla päevadel Tõstamaa kirikus.
Lipu kirjeldus
Valla lipuks on ristkülikukujuline vapilipp, millel kulda asendab kollane. Lipp on jagatud horisontaalselt siniseks ja kollaseks väljaks. Kanga keskel on kollaseks ja mustaks jagatud kaheksakodaraline ratas, mille ülemisel poolel on laevarooli käepidemed.
Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 7:9. Kandelipu suurus on 105x135 cm.
Põhjendus
Sinine tähistab merd, tõde ja lootust. Neitsi Maarja tunnusvärvidena viitab ta ka Tõstamaa kirikule. Kollane tähistab maad, Tõstamaa liivaluiteid ning märgib õnne ja heaolu. Kollane ja must on Pärnumaa vapivärvused. Ratas on päikese ja elu, liikumise ning arengu sümbol. Rooliratas osutab rannasõidule ja kalapüügile.
Lipu kasutamine
Valla lipp heisatakse:
Valla lipu heiskamise võib teha kohustuslikuks üksnes volikogu otsuse või valitsuse korraldusega vallale kuuluvatel hoonetel, rajatistel või maa-aladel. Teistele omanikele on niisugused otsused või korraldused üksnes soovitusliku iseloomuga.
Kasutamiskõlbmatuks muutunud valla lipp kuulub sündsal viisil hävitamisele.
Induse-Gangese madalik
thumb|300px|Induse-Gangese madaliku skeem Induse-Gangese madalik on suur alluviaalne madalik Aasia lõuna osas. Madalikul paiknevad India põhja- ja idaosa, Pakistani kõige tihedamalt asustatud osa ja peaaegu kogu Bangladeshi territoorium.
Heinrich Dietzel
Lõpetas Altenburgis gümnaasiumi, õppis 1876–79 Heidelbergi, Berliini ja Göttingeni ülikoolis, omandas viimases õigusteaduse doktori kraadi. Töötas 1879–80 Naumburgis kohtus ja aastast 1881 Berliini ülikoolis, kus omandas filosoofiadoktori kraadi. Oli 1885–87 Tartu Ülikooli poliitökonoomia erakorraline, aastast 1887 korraline professor. Õpetas ka tööstus-, kaubandus- ja finantspoliitikat, 1890 oli lühikest aega rektori kohusetäitja. 1890–1925 töötas Bonni ülikoolis professorina. Sai tuntuks uurimustega klassikalise väärtusteooria alalt.
Aleksander Pulk
Aleksander-Voldemar Pulk (29. september 1886 Tartu – 31. jaanuar 1942 Leningrad) oli Eesti sõjaväelane (kindralmajor). VR I/2.
Aleksander Pulk teenis 1919 aasta novembris teenis alamkapteni auastmes 1. Jalaväepolgus. Ta ülendati 7. novembril 1919 kiiduväärt teenistuse eest kapteniks, vanusega 17. oktoober 1919.
Aastail 1919–1934 teenis ta 1. jalaväerügemendi ja hiljem ka Narva garnisoni ülemana; 1934–1936 oli Pärnu-Viljandi sõjaväeringkonna ülem ja 1936–1939 1. diviisi ülem.
Tõlliste valla lipp
Lipp kinnitati 31. märtsil 1994.
Aleksander Pulk
Tema tegevteenistusest lahkumise puhul kirjutas Vabariigi President Konstantin Päts oma käskkirjas:
Rozalimase vald
Rozalimase vald (leedu keeles Rozalimo seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Pakruojise rajoonis.
Valla pindala on 152 km². 2011. aasta seisuga elas seal 2175 inimest. Valla keskus on Rozalimase alev (aastal 2011 oli seal 746 elanikku). Vallamaja asub aadressil Sodžiaus g. 2A. Vallavanem on Vytautas Kanišauskas.
Valla territooriumil on ka mitmed huutorid:
Tõlliste valla lipp
Lipu kirjeldus
Valla lipuks on ruudukujuline vapilipp normaalsuurusega 105×105 cm. Punast kangast läbib horisontaalne ülalt laineline laid. Valgel laiul on aga kolm musta kuuseoksa.
Põhjendus
Laineline palk tähistab Emajõge, kuuseoksad märgivad metsa- ning jahimajandust. Kanga punane värvus sümboliseerib Tõlliste valla mail aegade jooksul peetud rohkeid heitlusi. Must, valge ja punane on ka Tsistertslaste ordu värvid. Selle ordu Kärkna kloostrile kuulusid ka praegused Tõlliste valla alad keskajal.
Lipu kasutamise kord
Lippu kasutati järgmise korra alusel:
Maadlus 1968. aasta suveolümpiamängudel
Maadlus 1968. aasta suveolümpiamängudel toimus Méxicos.
Kreeka-Rooma maadlus
23.–26. oktoobril.
Helveskaal
Olümpiavõitja 1964: T. Hanahara (Jaapan). 24 võistlejat.
Kärbeskaal
Olümpiavõitja 1964: M. Ichiguchi (Jaapan). 24 võistlejat.
Sulgkaal
Olümpiavõitja 1964: Imre Polyák (Ungari). 23 võistlejat.
Kergekaal
Olümpiavõitja 1964: K. Ayvaz (Türgi). 26 võistlejat.
Kergekeskkaal
Olümpiavõitja 1964: A. Kolessov (NSV Liit). 22 võistlejat.
Keskkaal
Olümpiavõitja 1964: Bronislav Simič (Jugoslaavia). 19 võistlejat.
Poolraskekaal
Olümpiavõitja 1964: Bojan Radev (Bulgaaria). 16 võistlejat.
Raskekaal
Olümpiavõitja 1964: István Kozma (Ungari). 15 võistlejat.
Vabamaadlus
17.–20. oktoober.
Helveskaal
Olümpiavõitja 1964: Y. Yoshida (Jaapan). 23 võistlejat.
Kärbeskaal
Olümpiavõitja 1964: Yoyiro Uetake (Jaapan). 21 võistlejat.
Sulgkaal
Olümpiavõitja 1964: Osamu Watanabe (Jaapan). 23 võistlejat.
Kergekaal
Olümpiavõitja 1964: Enio Valčev (Bulgaaria). 20 võistlejat.
Kergekeskkaal
Olümpiavõitja 1964: I. Ogan (Türgi). 19 võistlejat.
Keskkaal
Olümpiavõitja 1964: Prodan Gardžev (Bulgaaria). 22 võistlejat.
Raskekaal
Olümpiavõitja 1964: A. Ivanitski (NSV Liit). 15 võistlejat.
Aleksander Pulk
Ta mobiliseeriti Nõukogude okupatsioonivõimude poolt, sai Leningradi viimisel auriku Sibir pardal haavata ja suri sõjaväehaiglas.
Alansi
Alansi on küla Harju maakonna Kose vallas.
Kuni 2013. aastani kuulus küla Kõue valda.
Valdava osa küla territooriumist võtavad enda alla põllumajandusmaad. Küla lääneosas kulgeb Alansi oja.
Külas asub Lemomägi (Lemmumägi), kus 2001. aastal avati Johan Pitka monument (skulptor Helmut Hiismaa). Monumendi lähedale püstitati 2003. aastal ka mälestuskivid kolmele mõrvatud Pitka pojale.
Burštõn
Burštõn (ukraina Бурштин, poola Bursztyn) on oblastilise alluvusega linn Ukrainas Ivano-Frankivski oblastis Ivano-Frankivski rajoonis. Burštõn asub Ivano-Frankivskist umbes 39 km põhjas.
Burštõnit on esmamainitud 1596. aastal. Alevi staatuse sai 1940. aastal ja linnaõigused 1993. aastal.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Burštõni elanikest ukrainlasi 96,71%, venelasi 2,64%, valgevenelasi 0,20%, poolakaid 0,13% ja moldaavlasi 0,08%.
Linna lähedal asub Burštõni soojuselektrijaam.
Chiapase osariik
Chiapas on osariik Mehhiko kaguosas Vaikse ookeani kaldal. Piirneb põhjas Tabasco, loodes Veracruzi, läänes Oaxaca osariigiga ja idas Guatemalaga. pisi|Chiapas.
Ajalugu
Chiapase osariik on loodud 1824. aastal. 1868. aastal toimus indiaanlaste relvastatud mäss keskvõimu vastu. 1994. aastal tõusid Chiapase zapatistid keskvõimu vastu üles. Osa Chiapase territooriumist on siiani sissiliikumise EZLN kontrolli all.
Rahvastik
Umbes 1/3 elanikest moodustavad erinevad maia rahvad.
Haldusjaotus
Chiapase osariik on jagatud 111 kohalikuks omavalitsuseks.
Välislingid
🇲🇽
Aela
Aela (18. sajandi kaartidel Aila, 20. sajandil ka Aeli) on küla Harju maakonna Kose vallas. Valla ja sellega ühtlasi Harju maakonna kõige lõunapoolsem küla.
Kuni 2013. aastani kuulus küla Kõue valda.
Küla territooriumile jäävad mitmed sood. Nende seas Vonka raba, Laukesoo, Pususoo ja Nairemäe raba. Külast läände naabervalla territooriumile jääb Aela raba.
18. sajandi kaartide järgi on külast kagus (praeguses Järva maakonnas) asunud ja lõunas (praeguses Rapla maakonnas) Taga-Polliku (Takka Pollik) (tänapäeval Suurekivi) asulad.
Villem Gross
Elukäik
Aastal 1922 asus Villem Grossi perekond elama Kohtla-Järvele, kus isa hakkas tööle kaevurina.
Lõpetas kohaliku algkooli (Kooliküla), seejärel õppis Jõhvi keskkoolis (1937–1940). Aastal 1940 lõpetas Rakvere keskkoolis 10. klassi.
Teise maailmasõjast võttis osa Eesti Laskurkorpuse koosseisus.
Pärast sõda töötas ajakirjanikuna Talurahvalehe toimetuses. Aastatel 1951–1954 oli ta Rahva Hääle kirjanduse ja kunsti osakonna juhataja, aastatel 1954–1956 ajalehe Sirp ja Vasar kirjandusosakonna juhataja ning aastatel 1956–1959 töötas ta ajakirja Noorus toimetuse vastutava sekretärina. Ta oli NLKP liige aastatel 1946–1990.
Looming
Villem Gross on oma varasemas loomingujärgus kujutanud noore inimese kujunemist. Romaaniga "Pinginaabrid" (ilmus algselt ajakirjas Looming aastal 1963), mis kujutas ühiskondlikuks normiks muudetud isikukultusliku usaldamatusega mürgitatud õhkkonda, muutus Gross ühiskonnakriitiliseks, ning ta järgnenud loomingus jäigi keskseks ühiskonna teravate eetiliste ja sotsiaalsete vastuolude avamine.
Loodushoiu- ja Turismi-instituut
Loodushoiu- ja Turismi-instituut oli aastail 1938–1940 tegutsenud riigiasutus, mis asus tollase Sotsiaalministeeriumi juures.
Loodushoiu ja Turismi-instituudi ülesandeks oli: looduskaitse korraldamine ja teostamine; järelevalve teostamine avalikkude parkide korraldamise üle; Loodushoiu- ja Turismi-instituudi valitsemisele antud riigiparkide valitsemine ja korraldamine; suvituskohtade korraldamise üldjuhtimine ja igakülgne kaasaaitamine suvituskohtade väljaarendamisele ning nende tegevuse üle järelevalve teostamine; sise- ja välisturismi juhtimine ja korraldamine ning sel alal järelevalve teostamine.
Instituudi direktor oli Peeter Päts.
Instituut andis välja ajakirja Loodushoid ja Turism.
Bursa
Bursa on linn Türgi lääneosas, Bursa provintsi keskus ja Türgi suuruselt neljas linn. Asub Marmara mere ranniku lähedal Uludaği mäe jalamil.
Loodushoiu- ja Turismi-instituut
Instituut aretas kodumaiseid metsalilli.
Bursa
Üks Bursa vaatamisväärsusi on Bursa Suur mošee.
Ajalugu
Linna asutas 202 eKr Prusa linnana Bitüünia kuningas Prusias I.
Bursa oli aastatel 1326–1365 Osmanite riigi pealinn.
Gangese madalik
pisi|Gangese madaliku kaart Gangese madalik on madalik Aasia lõunaosas, Induse-Gangese madaliku idaosa. Sellel madalikul paikneb India idaosa ja suurem osa Bangladeshist.
Nepali piiril asub kitsas (umbes 20 km lai) Gangese madaliku soine ala, mida nimetatakse teraiks.
Bent Høie
pisi|Bent Høie 2009. aastal Bent Høie (sündinud 4. mail 1971 Randabergi vallas) on Norra poliitik, ta kuulub erakonda Høyre. Ta oli 16. oktoobrist 2013 kuni 14. oktoobrini 2021 Norra tervishoiu- ja sotsiaalminister.
Ta sündis aastal 1971 Randabergi vallas Rogalandis. Ta on omandanud kohtuekspertiisi bakalaureusekraadi Bergeni ülikoolis alates 1991. aastast ja kaheaastase kraadi hotellihalduses Norra hotellikolledžis 1993. aastal.
Ta valiti esimest korda Stortingisse aastal 2001.
Ta oli 16. oktoobrist 2013 kuni 14. oktoobrini 2014 Norra tervishoiu- ja sotsiaalminister.
Isiklikku
Ta on avalikult gei, ta on aastast 2001 abielus Dag Terje Solvangiga.
Yamdena
Yamdena on suurim Tanimbari saartest. Pindala 4350 km². Saar on künklik, kõrgus kuni 240 meetrit.
Kuulub Indoneesiale, paikneb Maluku provintsis. Peamine asula on lõunarannikul asuv Saumlaki. Saarel ja selle ümbruses kõneldakse jamdena keelt. Peamine usk on kristlus, kuid praktiseeritakse ka esivanemate kummardamist.
Tartu maakond
Tartu maakond ehk Tartumaa on 1. järgu haldusüksus Eestis. Hõlmab ajaloolise (18.-19. sajandi) Tartumaa tuumikala koos Tartu linnaga.
Maakond asub Ida- ja Lõuna-Eesti piiril Peipsi järve ja Võrtsjärve vahel. Ta piirneb põhjas Jõgeva, läänes Viljandi ning lõunas Põlva ja Valga maakonnaga.
Kohalikud omavalitsusüksused
pisi|Tartumaa omavalitsusüksused pärast [[2017. aasta haldusreformi]]
Tartu maakonnas on kaheksa omavalitsusüksust: üks linn (Tartu linn) ja seitse valda: Elva, Kambja, Kastre, Luunja, Nõo, Peipsiääre ja Tartu vald.
Demograafilised näitajad
Arvestuslikult seisuga 1. jaanuar 2013 oli Tartu maakonnas 150 139 elanikku. Neist 46,63% oli mehed ning 53,37% oli naised. Sündimuse üldkordaja oli 12,24‰, suremuse üldkordaja 10,2‰ ja loomulik iive 2,04‰. 84,92% elanikest oli eestlased ja 12,23% venelased. Alaealisi (vanuses 0–14) oli 16,61%, tööealisi (vanuses 15–64) 67,22% ja pensioniealisi (65 ja vanemad) 16,17%. Rahvastiku tihedus oli 50,2 in/km². Töötuse määr oli 6,7%.
pisi|Tammistu mõisa peahoone pisi|Elva raudteejaama peahoone
Asustusüksused
Linnad: Elva – Kallaste – Tartu
Alev: Raadi
Alevikud: Alatskivi – Ilmatsalu – Kambja – Kasepää – Kolkja – Kureküla – Kõrveküla – Käärdi – Luunja – Lähte – Märja – Nõo – Puhja – Rannu – Roiu – Rõngu – Räni – Tabivere – Tõravere – Tõrvandi – Ulila – Vahi – Varnja – Võnnu – Äksi – Ülenurme
Pinnamood
Enamik Tartu maakonna territooriumist asub Kagu-Eesti lavamaal, mida mitmes suunas läbivad ürgorud, neist suurim on Emajõe ürgorg.
Suuremalt jaolt on tegu tasase maaga, kus leidub vaid üksikuid mõhnastikke (Vooremägi, Selgise mäed), vallseljakuid (Vapramägi) ja otsamoreene (Pangodi, Kambja).
Tartumaa lääneosas asub Võrtsjärve nõgu, idas Peipsi-äärne madalik – soised ja hõredalt asustatud piirkonnad.
Põhjas ulatub Tartumaa Vooremaani, lõunas Otepää kõrgustikuni. Maakonna kõrgeim punkt on Otepää kõrgustikus asuv Ivaste Kaldemägi (190 m).
pisi|Alatskivi mõisa peahoone pisi|Saadjärve mõisa peahoone
Peipsi järve ääres ja Võrtsjärve nõos on soised madalikud, Kagu-Eesti lavamaal tasandikud ja ürgorud. Maakonna lõunaosa ulatub Otepää kõrgustikuni ning põhjaosa Vooremaa voorte ja järvede rikka alani.
Søren Kierkegaard
Søren Aabye Kierkegaard (5. mai 1813 – 11. november 1855) oli taani filosoof ja kirjanik, keda peetakse eksistentsialismi üheks alusepanijaks.
Tartu maakond
Paljandid
Ürgorgude veerudel paljandub kohati Devoni punane liivakivi, mille paljandeid leidub ka Peipsi ääres (Kallastel) ja Võrtsjärve kaldal (Tamme paljand).
Søren Kierkegaard
Suurem osa Kierkegaardi varastest töödest on kirjutatud mitmete pseudonüümide all ning need "autorid" kommenteerivad varasemate "autorite" teoseid.
Tartu maakond
Kliima
Tartu maakond kuulub Sise-Eesti mandrilise kliima piirkonda. Aasta keskmine õhutemperatuur on 4,4 kraadi, kõige külmem kuu on veebruar (keskmine temperatuur −6,6 kraadi), kõige soojem kuu juuli (17,3 kraadi).
Søren Kierkegaard
Kierkegaard kritiseeris teravalt oma aja hegeliaanlust ning Taani kiriku sisutühja "kristlikkust". Paljud tema teosed käsitlevad religioosseid teemasid, nagu usk Jumalasse, kirik kui institutsioon, kristlik eetika ja teoloogia jne.
Tartu maakond
Veestik
Tartumaal asub 42 üle 25 ruutkilomeetrise valgalaga jõge. Pikim jõgi on Eesti ilmselt tuntuim jõgi Emajõgi (100 km), mis voolab läbi Tartu linna ja poolitab maakonna. Ajalooliselt on ta olnud tähtis kaubatee olles ainus täies pikkuses laevatatav jõgi Eestis. Teised pikemad jõed on Ahja jõgi (92 km), Elva jõgi (72 km) ja Amme jõgi (64 km).
Tartumaa suuremate jõgede langus on väike, kevadiste suurvete ajal leiavad neil aset ulatuslikud üleujutused.
Emajõe alamjooksul laiub Emajõe Suursoo.
Mullad
Tartumaal on valdavad punakaspruunil moreenil kujunenud kamarleetmullad. Kõige viljakamad kamar-karbonaatmullad on Rannu, Nõo ja Tartu ümbruses.
Maavarad
Tartu maakonnas leidub turvast, mis annab märkimisväärse osa ekspordist. 2004. aastal kaevandati maakonnas 97 000 tonni turvast (12,6% kogu Eesti toodangust). Varude suurus on üle 113 miljoni tonni. Leidub ka liiva ja kruusa (vähesel määral, peamiselt kohalikeks vajadusteks), savi, samuti järvelupja, järvemuda, mineraalvett ja teisi maavarasid.
Maakasutus
Umbes 32% maakonna pindalast katab mets, kolmandik on põllumaa, ligi veerandi moodustavad sood.
Metsad
Metsi on rohkem maakonna kirde-, kagu- ja edelaosas. Järvseljal kasvavad Eesti kõige kõrgemad puud. Puuliikidest on kõige levinum kask (44% puistute pindalast), järgnevad mänd (24%) ja kuusk (21%).
Looduskaitse
Suuremate kaitsealade seas on näiteks Alam-Pedja, Järvselja, Keeri-Karijärve, Kärevere, Padakõrve, Peipsiveere, Ropka-Ihaste ja Välgi looduskaitseala ning Elva, Kääpa, Pangodi ja Pähklisaare maastikukaitseala.
Majandus
1. august 2006 seisuga oli Äriregistris registreeritud Tartumaal 8014 äriühingut ja 1903 füüsilisest isikust ettevõtjat. 70% ettevõtlusest on registreeritud Tartu linnas. 2005. aasta seisuga oli 87,2% ettevõtetest vähem kui 10 töötajaga.
Tartumaa tähtsamad tööstusharud on puidu- ja mööblitööstus, klaasi ja klaaspakettide tootmine, toiduainete-, rõiva- ja jalatsitööstus. Kõige ühtlasemalt on maakonnas arenenud puidutööstus. Tartumaa trükikojad annavad u kolmandiku Eesti raamatutoodangu nimetustest ja trükiarvust. Tänu Tartus asuvatele kõrgkoolidele ja teadusasutustele on alates 2000. aastate algusest kiiresti kasvanud mitmed infotehnoloogia- ja biotehnoloogiafirmad. Tartumaa ekspordist andis 2003. aasta seisuga 21% puit ja puidutooted ning 20% mööbel, 8% rõivad ja 7% klaasitooted.
2005. aastal registreeriti Tartumaal töötutena kuus keskmiselt 1,7% tööealisest elanikkonnast (kogu Eesti vastav näitaja oli 3,1%). Töötuse määr oli 2005. aastal keskmiselt 4,5%. Tööjõust 4% oli hõivatud primaarsektoris, 34% sekundaar- ja 62% tertsiaarsektoris. Teeninduse ja kaubanduse töökohtade rohkuse tingib Tartu linna roll kogu Lõuna-Eestile ostude, teenuste ja kultuurielamuste pakkujana. Palju töökohti on avalikus sektoris, eeskätt hariduse ja meditsiini vallas. Maakonna suurim tööandja on SA Tartu Ülikooli Kliinikum u 3500 töötajaga.
Suuremate maakonnas tegutsevate äriettevõtete sekka kuuluvad näiteks A. Le Coq, Bigbank, Eesti Viljasalv, Enics Eesti, Fortum Tartu, Kodumaja, Kroonpress, Lemeks, Lõunakeskus, Maag Grupp, Mark Oil, Olerex, Palmako, Playtech Estonia, Rand ja Tuulberg, Reval-Oil, Rondam Grupp, Saint-Gobain Glass Estonia, Salvest, Tartu Mill ja TMB.
Ajalugu
12. aprillil (30. märts vkj) 1917. aastal kinnitas Venemaa Ajutine Valitsus määruse "Eesti kubermangu administratiivse valitsuse ja kohaliku omavalitsuse ajutise korra kohta", millega seni Liivimaa kubermangu kuulunud Tartu maakond liideti autonoomse Eestimaa kubermanguga.
Seoses Valga maakonna moodustamisega eraldati 1921. aastal Tartu maakonnast Tõlliste, Laatre, Sangaste, Keeni ja Kuigatsi vald.
1922. aastal elas Tartu maakonnas 118 695 inimest. 1934. aastal oli Tartu maakonna pindala 7019 km² ja elanikke arv 113 069.
1939. aasta vallareformiga likvideeriti Tartu maakonnas Erastvere vald, Haaslava vald, Hellenurme vald, Härjanurme vald, Kastre-Võnnu vald, Kavilda vald, Kirepi vald, Kodijärve vald, Kokora vald, Krüüdneri vald, Laius-Tähkvere vald, Luke vald, Meeri vald, Mehikoorma vald, Palupera vald, Pangodi vald, Pilkuse vald, Päidla vald, Raadi vald, Ranna vald, Rasina vald, Reiu vald, Roela vald, Sootaga vald, Uderna vald, Ulila vald, Valguta vald, Vana-Kuuste vald, Vana-Otepää vald, Vastse-Kuuste vald, Vastse-Otepää vald, Vesneri vald, Vorbuse vald ning moodustati Aakre vald, Ahja vald, Alatskivi vald, Avinurme vald, Elva vald, Jõgeva vald, Kaarepere vald, Kambja vald, Kasepää vald, Kavastu vald, Kiidjärve vald, Konguta vald, Kudina vald, Kuremaa vald, Kursi vald, Kuuste vald, Laeva vald, Laiuse vald, Lohusuu vald, Luunja vald, Meeksi vald, Mäksa vald, Nõo vald, Otepää vald, Pala vald, Peipsiääre vald, Puhja vald, Pühajärve vald, Rannu vald, Ropka vald, Rõngu vald, Saadjärve vald, Saare vald, Sadala vald, Tartu vald, Torma vald, Tähtvere vald, Vaimastvere vald, Vara vald, Veski vald, Voore vald, Võnnu vald, Äksi vald.
1950. aastal likvideeriti maakonnad ja vallad ning moodustati Tartu rajoon, mis omakorda kuulus lühikest aega Tartu oblastisse.
1990. aastal 1. jaanuarist moodustati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega Tartu rajooni piires Tartu maakond pisi|Tartumaa omavalitsusüksused enne 2017. aasta haldusreformi
1995. aastal kinnitatud Eesti territooriumi haldusüksuste nimistu järgi kuulusid Tartu maakonda järgmised haldusüksused:
2017. aasta haldusreformiga moodustati Tartu maakonnas seniste omavalitsusüksuste liitmise teel Tartu linn ning Elva, Kambja, Kastre ja Peipsiääre vald. Haldusreformieelsetes piirides säilisid Luunja ja Nõo vald. Haldusreformi järel kuuluvad Tartu maakonda ka Tartu valla koosseisus Tabivere valla alad ja Peipsiääre valla koosseisus Pala valla alad, mis varem kuulusid Jõgeva maakonda ning samuti Elva valla koosseisus endise Palupera valla Astuvere, Atra, Hellenurme, Mäelooga, Palupera, Pastaku ja Urmi küla ja endise Puka valla Aakre, Palamuste, Pedaste, Purtsi, Pühaste ja Rebaste küla, mis varem kuulusid Valga maakonda. Tartu maakonda kuulunud Meeksi valla ala, Järvselja ja Rõka välja arvatud, kuulub haldusreformi järel Räpina valla koosseisus Põlva maakonda.
Välislingid
🇪🇪
Ardu
Ardu on alevik Harju maakonnas, Kose vallas.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel elas Ardus 544 inimest. Neist 520 (95,6%) olid eestlased. 1. jaanuaril 2014 elas Ardus Rahvastikuregistri andmetel 528 inimest.
18. sajandi kaartide järgi on Ardu (Hardo) juures olnud kõrts. Asulast idas on olnud endised Sikemäe (Sikkama) ja Vanamõisa küla.
Toots (perekonnanimi)
Toots on eesti perekonnanimi.
2020. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Toots 554 inimesel: 249 mehel ja 305 naisel. Perekonnanimede levikult on Toots meeste puhul 196. kohal ja naiste puhul 168. kohal. Nimi on levinuim Võru maakonnas, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 18,42.
Erwin Schrödinger
Eriti pälvis tähelepanu Schrödingeri võrrand, mille eest talle anti aastal 1933 Nobeli füüsikaauhind.
Aastal 1935, pärast põhjalikku kirjavahetust oma sõbra Albert Einsteiniga, pakkus ta välja mõtteeksperimendi, mida tuntakse "Schrödingeri kassi" nime all.
Tema isa oli vahariidetootja Rudolf Schrödinger, ema oli Viini Tehnikaülikooli keemiaprofessori Alexander Baueri tütar Georgine Emilia Brenda. Ema oli pooleldi inglane ja Schrödinger sai juba lapsepõlves inglise keele selgeks.
1914–1918 töötas Schrödinger Austria kindlustes suurtükiväes.
1920 sai ta Stuttgardis erakorraliseks professoriks, 1921 Wrocławi ülikoolis korraliseks professoriks. Samal aastal asus ta tööle Zürichi ülikoolis. 1927 sai ta Max Plancki järglaseks Humboldti ülikoolis Berliinis. 1933 lahkus ta Saksamaalt, sest talle ei meeldinud natside propageeritav antisemitism. Ta asus tööle Oxfordi ülikoolis, 1934 Princetoni ülikoolis, 1935 Edinburghi ülikoolis ja 1936 Grazi ülikoolis. Pärast anšlussi pidi tema kui tuntud antifašist Austriast lahkuma, sest tema peret ähvardati ja ta vallandati ülikoolist poliitilise ebausaldusväärsuse tõttu. Ta töötas külalisprofessorina aasta aega Oxfordi ja Genti ülikoolis. 1940 kolis ta Dublinisse, sai seal Teoreetilise Füüsika Kooli direktoriks, jäi sinna 17 aastaks ja võttis ka Iirimaa kodakondsuse.
Final Fantasy XII
"Final Fantasy XII" (ファイナルファンタジーXII, Fainaru Fantajī Tuerubu) on konsooli arvuti-rollimäng (RPG), mis on toodetud ja välja antud Square Enixi poolt Sony PlayStation 2 jaoks ning kuulub "Final Fantasy" seeriasse. Mäng avaldati 2006. aastal. Seda müüdi Jaapanis üle 2 miljoni eksemplari, millega see mäng tõusis neljandale kohale 2006. aastal müüdud Sony PlayStation 2 mängude seas.
Mäng leiab aset väljamõeldud maailmas nimega Ivalice, kus Archadia ja Rozarria impeeriumid sõdivad lõputus sõjas. Dalmasca, väike kuningriik, on jäänud kahe sõdiva rahva vahele. Kui Archadia vallutab Dalmasca, loob riigi printsess Ashe vastupanuliikumise. Vastupanu ajal kohtub ta Vaaniga, noore seiklejaga, kes tahab saada õhulaeva kapteniks. Pärast seda hakkavad nemad ja teised tegelased sõdima Archadia Impeeriumi türannia vastu.
San Andrease murrang
pisi|Murrang on märgitud punase joonega. Nooltega on tähistatud laamade liikumine üksteise suhtes
San Andrease murrang on Vaikse ookeani ja Põhja-Ameerika laama eraldav murrang.
Murrangu pikkus on 1300 km. Laamade liikumine piki murrangut tekitab maakoores pingeid, mis lahenevad maavärinatena. San Andrease murrang on põhjustanud California osariigis raskete tagajärgedega maavärinaid, millest üks kuulsamaid on 1906. aasta San Francisco maavärin.
Avatud dokumendivormingud
Avatud dokumendivormingud on digidokumentide failivormingu kirjeldused, mis on kõigile kättesaadavad ja vabalt tõlgitavad.
20. sajandi lõpus ja 21. sajandi alguses on liigutud ühtsete elektrooniliste dokumendivormingute standardite väljatöötamise poole: standardi staatuse on saanud avatud dokumendivormingud OASIS ODF – Open Document Format for Office Applications (OpenDocument) v1.0 ehk ISO/IEC 26300:2006 ja PDF/A, Electronic document file format for long-term preservation - ISO 19005-1:2005.
Muud olulised avatud elektroonilised dokumendivormingud on HTML, XML, TXT, TeX ja UOF.