cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hernehirmutis (film 1983)
Film tehti 1983. aastal Vladimir Železnikovi samanimelise jutustuse põhjal, mis oli kirjutatud 1981. aastal autori lähisugulase juhtumi põhjal, kes võttis endale võõra süü, mille järel kogu klass kuulutas talle boikoti. Nõukogude Liidu kinovaatajatele oli film uudne, sest see oli üks esimesi, kus nõukogude kooliõpilasi kujutati antikangelastena. Film kutsus esile laialdase ühiskondliku resonantsi ja arutelud ajakirjanduses.
1986. aastal anti filmile NSV Liidu riiklik preemia, samuti peaauhind rahvusvahelisel filmifestivalil Laonis.
Rebala kihistik
Rebala kihistik (inglise keeles Rebala Member) on ordoviitsiumi ladestu Lasnamäe lademe Väo kihistusse kuuluv kihistik.
Seda hakati esimesena eristama aastal 1978 teoses "Решения межведомственного регионального стратиграфического совещания по разработке унифицированных стратиграфических схем Прибалтики 1976 г." (1976. aasta avatud regionaalstratigraafia konverentsi otsused Baltikumi idaosa ühtsete stratigraafiliste mudelite välja töötamiseks). Kihistik on nime saanud Rebala küla järgi.
Rebala kihistik on Väo kihistu alumine kihistik. Kihistiku peal lasub Pae kihistik. Kihistik sisaldab võrreldes teiste kihistu kivimitega rohkem argilliiti. Valdavalt moodustab selle lubjakivi, ent erinevalt Kostivere kihistikust sisaldab see kihtidena ka dolomiiti.
Richard Møller Nielsen
pisi Richard Møller Nielsen (19. august 1937 – 13. veebruar 2014) oli taani jalgpallur ja jalgpallitreener.
Richard Møller Nielsen mängis aastatel 1955–1962 Odense Boldklubi koosseisus Taani kõrgliigas 150 mängu ja kaks mängu ka Taani koondises.
Ta treenis alates 1962. aastast Taani klubimeeskondi ja aastatel 1978–1989 Taani noortekoondist. Richard Møller Nielseni juhendamisel tuli Odense Boldklub aastatel 1977 ja 1982 Taani meistriks. Aastal 1975 valiti ta Taani aasta jalgpallitreeneriks.
Aastatel 1987–1990 oli ta Taani jalgpallikoondise teine treener ja 1990–1996 peatreener; seejärel kuni 1999. aastani Soome jalgpallikoondise peatreener ja aastatel 2000–2002 Iisraeli jalgpallikoondise peatreener.
Richard Møller Nielsen suri ajukasvaja tagajärjel.
Morgan Rielly
Morgan Frederick Rielly (sündinud 9. märtsil 1994 Vancouveris Briti Columbia provintsis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis Toronto Maple Leafs.
Aastatel 2010–2013 mängis ta kolm hooaega Western Hockey League'i klubis Moose Jaw Warriors.
2012. aastal valiti ta NHL-i draft'is Maple Leafsi poolt viienda valikuna. Alates hooajast 2013–14 on ta kuulunud klubi põhikoosseisu. Hooaeg 2018–19 oli tema karjääri seni edukaim, kui ta kogus põhihooajal 72 punkti (20+52). Põhihooajal oli ta 20 väravaga liigas enim väravaid visanud kaitsja.
2016. aastal tuli Rielly Kanada jäähokikoondise koosseisus maailmameistriks.
Ivar-Igor Saarniit
Ivar-Igor Saarniit (sündinud 11. augustil 1940 Tallinnas) on eesti matemaatik.
Elulugu
Ivar-Igor Saarniit on õpetajate poeg.
Lõpetas 1958 Tartu 2. Keskkooli, 1963 TÜ füüsika-matemaatikateaduskonna arvutusmatemaatika erialal.
1968–1971 TÜ aspirant, füüsika-matemaatikakandidaat (1972, TÜ), väitekiri "О разностных методах решения краевых задач дифференциальных уравнений с отклоняющимся аргументом".
Stažeeris 1974–1975 Berliinis Humboldti Ülikoolis, 1994 Helsingi Ülikoolis. Oli 1965–1967 TÜ arvutuskeskuse stažöör, 1967–1968 NSVL Teaduste Akadeemia Majandusmatemaatika Keskinstituudi Eesti filiaali vaneminsener, 1971–1976 TÜ arvutusmatemaatika kateedri vanemõpetaja, 1976–1993 dotsent, ühtlasi 1981–1987 matemaatikateaduskonna prodekaan ja 1989–1994 dekaan, 1993–94 rakendusmatemaatika instituudi dotsent, 1994–2015 TÜ akadeemiline sekretär.
Lugenud diferentsiaalvõrrandite ja matemaatilise füüsika võrrandite kursusi.
Teadustöö
Uurimisvaldkond: peamiselt diferentsmeetodite rakendamine matemaatilise füüsika ülesannete lahendamiseks. Peab end kuuluvaks Gennadi Vainikko koolkonda. Eesti Matemaatika Seltsi asutajaliige. Üle 20 teadustrükise.
Paul Gascoigne
Paul John Gascoigne (tuntud ka hüüdnimega Gazza; sündinud 27. mail 1967 Gatesheadis Dunstonis) on endine Inglismaa jalgpallikoondise poolkaitsja.
Koondisekarjäär
Esimest korda kutsus Gascoigne'i inglismaa täiskasvanute koondisse Bobby Robson 1988. aasta septembris sõprusmänguks Taani jalgpallikoondise vastu. Esimese värava Inglismaa eest lõi ta MM-valikturniiril Albaania jalgpallikoondise vastu ja järgmises kohtumises tegi oma esimese mängu Inglismaa algrivistuses. MM-valikturniiril saavutas Inglismaa Rootsi jalgpallikoondise järel teise koha (sealjuures väravate vahe oli parem kui Rootsil), aga sellestki piisas finaalturniirile pääsemiseks.
Gascoigne'i järgmised hooajad läksid suuresti vigastuse nahka. Kui ta terveks sai, kutsus Inglismaa koondise uus peatreener Terry Venables ta taas koondisse.
1996. aasta Euroopa meistrivõistlused toimusid Inglismaal. Esimeses mängus viigistas Inglismaa Šveitsi jalgpallikoondisega 1:1, Gascoigne mängis esimesed 77 minutit. Teises mängus võitis Inglismaa Šotimaa jalgpallikoondise 2:0, Gascoigne mängis kogu mängu ja lõi 79. minutil teise värava. Kolmandas mängus võitis Inglismaa Hollandi 4:1, Gascoigne mängis kogu kohtumise ja oli mitmes väravas kaasosaline. Veerandfinaalis Hispaania jalgpallikoondise vastu enne penaltiseeriat väravaid ei löödud, aga seal Inglismaa ei eksinud ja võitis 4 löögi järel 4:2, kusjuures Gascoigne realiseeris viimase värava. Järgnes poolfinaal, taas Saksamaa vastu. Juba 3. minutil viis Alan Shearer inglased juhtima ja juba 16. minutil Stefan Kuntz viigistas. Penaltiseerias esimesed 5 lööjat kummaltki poolt ei eksinud (Gascoigne lõi jällegi neljandana), aga inglaste kuues lööja Gareth Southgate eksis, Saksamaa läks taas finaali ja võitis turniiri. Paul Gascoigne valiti turniiri sümboolsesse koondisse.
Eraelu
Gascoigne abiellus 1996 oma kauaaegse sõbratari Sheryl Failesiga. Samal aastal sündis nende poeg Regan Paul. Ta lapsendas ka Sheryli kaks esimesest abielust pärit last. Kuid juba 1998 abielu lahutati. Paul tunnistas, et peksis oma naist sageli, ja hiljem rääkis tema kasutütrar Bianca Gascoigne, et Paul peksis ka kasulapsi. Biancast sai fotomodell.
Juba sportlaskarjääri ajal oli Gascoigne'il probleeme alkoholiga. 21. oktoobril 2010 vahistati ta kokaiini omamise eest. 11. novembril 2010 läks ta juba 12. korda alkoholismi võõrutusravile. 9. detsembril 2010 mõistis Newcastle'i kohus talle tingimisi 8 nädala pikkuse vanglakaristuse auto korduva joobes juhtimise eest.
Paul Gascoigne'il on suured võlad. Teda on korduvalt ähvardatud pankrotiga, aga 2012. aasta alguse seisuga pole tema kui üksikisik veel pankrotti läinud.
32 eKr
Aasta 32 enne Kristuse sündi oli 32. aasta enne meie ajaarvamist, Vana-Rooma ajaarvamise järgi 722 ab urbe condita.
Jüri Saarniit
Jüri Saarniit (9. jaanuar 1951 Misso vald, Võrumaa – 12. veebruar 2003 Tartu) oli eesti psühholoog ja sotsioloog.
Elulugu
Jüri Saarniit oli põllumehe poeg.
Lõpetas 1969 Misso Keskkooli, 1974 Tartu Riikliku Ülikooli psühholoogiaosakonna, psühholoogiakandidaat (1982, TRÜ), väitekiri "Проблемы измерения социально-психологической структуры ценностных ориентаций". Oli 1974–1979 TRÜ haridussotsioloogia labori insener ja vaneminsener, 1979–1983 nooremteadur, 1983–1984 juhataja, 1984–1986 sektori juhataja, 1986–1992 labori juhataja, 1992–2003 sotsioloogia osakonna dotsent ja haridussotsioloogia uurimisgrupi juht. Õpetanud sotsiaalpsühholoogilise uurimise metodoloogiat, metoodikat ja tehnikat.
Teadustöö
Uurimisvaldkonnad: haridussotsioloogia, noorsoo väärtusteadvus. Üle 30 teadustrükise.
1939. aasta Leningradi-Moskva maleturniir
pisi|200px|Turniiri võitja [[Salo Flohr]] pisi|200px|Turniiril teiseks tulnud [[Samuel Reshevsky]]
1939. aasta Leningradi-Moskva treeningturniir (vene keeles Ленинград — Москва 1939 тренировочный турнир) oli 1939. aastal Nõukogude Liidus korraldatud treeningturniir külalismaletajate osavõtul. Esimene pool turniirist toimus Leningradis ja teine pool Moskvas.
Leningradi-Moskva turniir oli mõeldud treeninguks enne järjekordseid NSV Liidu meistrivõistlusi (toimusid aprillis 1939). Kõrget honorari makstes kutsuti turniirist osa võtma poolteist kuud varem toimunud AVRO suurturniiril mänginud Paul Kerese, Samuel Reshevsky ja Salo Flohri.
Nõukogude Liidu maleparemikust puudusid vaid Mihhail Botvinnik ja Aleksandr Kotov – osalesid NSV Liidu malemeister Grigori Löwenfisch, NSV Liidu eksmeistrid Pjotr Romanovski ja Ilja Rabinovitš, järgmisel aastal NSV Liidu meistriteks tõusnud Andor Lilienthal ja Igor Bondarevski, tulevane maailmameister Vassili Smõslov, Leningradi meister Aleksandr Toluš ning meistrid Sergei Belavenets, Ilja Kan, Vjatšeslav Ragozin, Vladimir Alatortsev, Aleksandr Konstantionopolski, Viktor Goglidze ja Vladimir Makogonov.
18 osavõtjaga turniiri võitis kindlalt Salo Flohr. Reshevsky kogus Flohrist 1,5 punkti vähem. Keres jäi 8 punktiga jagama 12.–13. kohta. Tagantjärele on Keres öelnud, et ta poleks pidanud sellel turniiril osalema. Et tulnuks võtta eeskuju Botvinnikust, kes täiesti põhjendatult loobus AVRO turniiri järgselt treeningturniiril kaasa mängimast (Tegelikult oli Botvinnik jaanuaris suupõletikuga haigevoodis ). Keres oli läinud uuele turniirile ilma, et olnuks eelnevast võistlusest välja puhanud, rääkimata muust ettevalmistusest.
Turniiri lõpptulemus
1. Flohr 12 p, 2. Reshevsky 10,5 p, 3.–6. Lilienthal, Makogonov, Löwenfisch ja Ragozin, 7.–8. Rabinovitš ja Belavenets, 9.–10. Alatortsev ja Kan, 11. Konstantinopolski 8,5 p, 12.–13. Smõslov ja Keres 8 p. 14. Goglidze 7,5 p, 15. Toluš 7 p, 16. Romanovski 6 p, 17. Bondarevski 5 p.
Pärast Leningradi-Moskva treeningturniiri
Treeningturniiril osalenutest üheksa mängisid aprillis-mais 1939 Leningradis peetud NSV Liidu meistrivõistluste finaalturniiril. Belavenets võitis seal pronksmedali, esikuuikusse jõudsid Makogonov ja Bondarevski, esikümnesse Löwenfisch ja Ragozin.
Flohr võitis märtsis Ķemeri rahvusvahelise turniiri. Keres lükkas tagasi kutse Ķemerisse mängima minna, et mitte korrata teist korda sama viga. Aprillis mängis Keres värskelt ja loominguliselt Margate'i kevadturniiril, kus ta sai esikoha José Raúl Capablanca ja Flohri ees.
Harald Öhquist
thumb|Harald Öhquist Harald Öhquist (1. märts 1891 Helsingi – 10. veebruar 1971) oli Soome sõjaväelane (jääger), kindralleitnant.
Albatros D.III
Albatros D.III oli Saksa hävitusbiplaan, mis oli Luftstreitkräftes kasutusel esimeses maailmasõjas. Litsentsi alusel toodeti neid ka Austria-Ungari lennuüksustele. D.III oli mitmete Saksa lennuässade nagu Wilhelm Frankli, Erich Loewenhardti, Manfred von Richthofeni, Karl Emil Schäferi, Ernst Udeti ja Kurt Wolffi ning Austria-Ungari lennuässade, näiteks Godwin von Brumowski, lennukiks. Albatros D.III lennukid olid 1917. aastal Saksa õhuvõimekuse (verine aprill) tähtsaks osaks.
Harald Öhquist
1935 anti talle Kotkaristi I klassi teenetemärk.
Ta on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.
Kõõru ohvriallikas
Kõõru ohvriallikas ehk Müräläte on allikas Võru maakonnas Setomaa vallas Kõõru külas. Allikas on kultuurimälestisena kaitse all.
Allikas asub Kõõru ja Talka küla vahel, paremat kätt Talka oja kaldal. Rahvapärimuse kohaselt asunud samas kohas ka vana linnuse koht. Piirkonnas on tehtud ka arheoloogilisi väljakaevamisi kuid leidusid ei olnud.
A-tüüpi gripiviirus (perekond)
A-tüüpi gripiviirus (inglise Influenza virus A) on viiruse perekond.
Klassifikatsioon
A-tüüpi gripiviiruse perekonda klassifitseeritakse üksainus viiruse liik:
Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Influenza A virus seisuga 14.02.2014.
Barysaŭščyna
Barysaŭščyna (transkribeerituna Barõssavštšõna) on küla Valgevenes Homieli oblasti Chojniki rajoonis, Barysaŭščyna külanõukogu halduskeskus. Asula asub Vići jõe ääres ning jääb oblasti keskusest Homielist 121 ja rajooni keskusest Chojnikist 18 kilomeetri kaugusele.
Barysaŭščynas on algkool, postkontor, kultuurimaja ja raamatukogu.
Ajalugu
Külast lõunas asuvad mesoliitikumi ja neoliitikumi asulakohad, lisaks veel rauaaja alguses kasutusel olnud muinaslinnus.
Sealne mõisnik Nikolai Jastrzębski sai 1872. aastal tuntuks kirjandusliku müstifikatsiooniga, kui avaldas peatükke Nikolai Gogoli "Surnud hingede" teisest osast, mille autoriks oli tegelikult ta ise.
1920. aastatel moodustati külla sovhoos. 1926. aastal sai asulast kohaliku külanõukogu keskus. Teises maailmasõjas hukkus 88 küla elanikku. Aastail 1986-1987 rajati Barysaŭščynasse uued elamud (kokku 50 korterit) Tšornobõli katastroofis saastunud tsoonist ümber asunute tarvis.
Petite-Forêt
Petite-Forêt on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Aulnoy-lez-Valenciennesi kantonis.
pisi|tühi|Maantee Petite-Forêtisse
Lenta
Lenta kõrgus merepinnast on keskmiselt 219 meetrit. Asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Võrgu tänav
Võrgu tänav on tänav Tallinnas Põhja-Tallinna linnaosas Kalamaja asumis.
Võrgu tänav on saanud nime sealkandis asunud võrgupunumistöökodade järgi. Võrgu tänav saab alguse Kalasadama tänavast. Suur osa tänava kunagisest, valdavalt puumajadest koosnenud hoonestusest on hävinud. Tänava ääres asusid omal ajal kalatööstused.
Ajalugu
Võrgu tänava, Suur-Patarei tänavaga paralleelne osa kandis kuni 1980. aastani Kalasadama tänava nimetust. Tänav sai tagasi Võrgu tänava nime 19. juunil 2002. , kui 19.06.2002 aasta Tallinna Linnavalitsuse määrusega osa Kalasadama tänavast ennistati Võrgu tänavana.
Avro 504
Avro 504 oli Suurbritannia ettevõttes A.V. Roe and Company (Avro) konstrueeritud biplaan, mis leidis Esimeses maailmasõjas kasutust hävitus-, pommitus- ja õppelennukina. Oli tootmises veel aastaid pärast maailmasõja lõppu. Toodetud eksemplaride arvult ületas kõiki teisi Briti Esimese maailmasõja aegseid lennukeid.
Arendus ja tootmine
Avro 504 esmalend oli 18. septembril 1913. Prototüübi jõuallikaks oli 80-hobujõuline 7-silindriline Gnome Lambda rotatiivmootor. Lennuk oli puitkonstruktsiooni ja tekstiilkattega. Kere oli ristlõikelt ruudukujuline. Prototüübil olid painduvate otstega kaldtüürid, seeriatootmisel neist loobuti tavaliste, tervikuna liikuvate kaldtüüride kasuks. Lennukil oli sabakarguga kaherattaline telik, kus rataste vahel oli veel kapoteerumist vältida aitama pidanud suusk, mis Briti lennuväes sai hüüdnime "hambatikk". Lai rataste vahe ja hambatikk tegid lennukil maandumise üsna turvaliseks.
Avro 504 oli varasema Avro 500 lennuki edasiarendus, mida kavatseti kasutada õppe- ja eralennukina. Kuna ka Arvo 500 oli jõudnud lennuväe kasutusse, siis tellisid nii Briti kuninglik lennukorpus (Royal Flying Corps, RFC) kui ka mereväe lennuüksused (Royal Navy Air Service, RNAS) veel enne maailmasõja puhkemist väikesed partiid Avro 504 lennukeid. Lennukit oli väga lihtne juhtida, juba selle prototüüp oli püstitanud mitteametliku kaaslendajaga kõrguslennu maailmarekordi (tõusis üle 5000 meetri kõrgusele) – nii järgnesid sõja käigus üha uued tellimused, lennukit asusid litsentsi alusel tootma järjest uued tehased ning sellele leiti järjest uusi kasutusalasid. Täpne sõjaaegne tootmisarv ei ole teada, kuid Avro 504 toodeti kokku 18 tehases ning kuni sõja lõpuni vähemalt 8340 lennukit.
Kasutus
Esimesed Avro 504 lennukid jõudsid Prantsusmaale kohe Esimese maailmasõja puhkemisel. Avro 504 lennukil oli ka veidi kurb au olla esimene õhulahingus alla tulistatud briti lennuk. 22. augustil 1914 tulistasid sakslased alla RFC Sqn No 5 Avro 504 lennuki, mille piloot oli Vincent Waterfall ja vaatleja Charles George Gordon Bayly. Mõlemad hukkusid.
RNAS koondas oma Avro 504 lennukid eriüksusse, mida kasutati pommirünnakute korraldamiseks vastase tagalas. 21. novembril 1914 pommitasid neli selle üksuse Avro 504 lennukit Zeppelini tehaseid Friedrichshafenis. Kuigi üks rünnakus osalenud lennuk kaotati, võib selle lugeda kordaläinuks – tabati mitut õhulaevade angaari ja vesinikutehast.
Lennukiehituse kiire arengu tõttu jäi Avro 504 peagi lahingulennukina ajale jalgu ning leidis 1915. aastast alates kasutust peamiselt õppelennukina. 504J ja 504K olid kõige suuremal arvul seerias toodetud lennukid ning need leidsid kasutust just õppelennukitena arvukais sõja ajal loodud lennukoolides.
1917/1918. aasta talvel leidsid modifitseeritud 504J ja 504K lennukid kasutust Saksa õhulaevade vastaste hävituslennukitena. 274 lennukit ehitati ringi ühekohalisteks ühe Lewis kuulipildujaga relvastatud kõrghävituslennukiteks. Neist 226 olid kasutusel veel ka 1918. aasta novembris, maailmasõja lõppedes.
Sõja lõppedes jäi Avro 504K briti lennuväe standardõppelennukiks. Lennuväe vähendamise tõttu müüdi üle 300 lennuki ka erakätesse ning need leidsid kasutust nii õppelennukitena eralennukoolides, lõbulendudeks, reklaamiplakatite pukseerimiseks, lennuetendustel esinemiseks jne. Kuni 1930. aastateni oli Avro 504 üheks arvukamaks briti eralennukiks.
Nõukogude Liidus kasutati samuti nii Kodusõjast trofeeks saadud Avro 504 originaallennukeid, kui selle baasil ehitatud U-1 õppelennukeid sõjaväe lennukoolides algväljaõppe lennukitena. 1920. aastate lõpuni oli U-1 peamine Nõukogude õppelennuk.
1925. aastal valmis Avro tehases radiaalmootoriga ning veidi muudetud telikuga uus õppelennuk Avro 504N. Algul ehitati kaks prototüüpi, üks sai Bristol Luciferi ja teine Armstrong-Siddeley Lynxi mootori. RAF valis Lynx-mootoriga lennuki oma uueks standardõppelennukiks ning neid ehitati aastail 1925–1932 592 eksemplari. Lisaks viiele RAFi lennukoolile hankisid Avro 504N lennukid omale ka Belgia, Brasiilia, Tšiili, Taani, Kreeka, Tai ja Lõuna-Aafrika Vabariigi lennuväed. Seda versiooni toodeti litsentsi alusel Taanis, Belgias, Kanadas, Tais ja Jaapanis.
Kasutus Eestis
Esimesed Avro 504K õppelennukid ostis Eesti Vabadussõja ajal 1919. aastal. Lennukid saabusid kolme partiina: esimesed kaks lennukit 22. juunil 1919 (said lennuväe registris numbrid 14 ja 15) ning ülejäänud septembris (said numbrid 18–23). Avro 504 sai samal aastal loodud õppejaoskonna peamiseks õppelennukiks ning jäi selleks kuni 1940. aastani. 1924. aastal osteti Esimesest maailmasõjast jäänud varusid müüvast Aircraft Disposal Co Ltd käest veel neli Avro 504K keret ning Prantsusmaalt Clerget 9 mootorid nende jaoks. Need lennukid said numbrid 72–75. (Kõik Eesti Avro 504K lennukid olid Clerget' mootoritega. Viimane Eesti 504K lennuk (nr 74) purunes lennuõnnetuses 1935. aasta sügisel.
1928. aastal osteti lennukoolile veel 12 Avro 504R õppelennukit, mis said numbrid 104–115. Neist kaheksa jäid kasutusse kuni 1940. aastani, neli lennukit kaotati lennuõnnetustes.
Versioonid
pisi|Avro 504K joonis
Tootjad
Avro 504 oli seeriatootmises järgmistes tehastes:
Séricourt
pisi|Séricourt'i langenute mälestusmärk
Séricourt on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Séricourt asub 40 km Arrasist läänes, teede D82 ja D104 ristumiskoha ümbruses.
pisi|tühi|
Max Kennedy Horton
Max Kennedy Horton (29. november 1883 Rhosneigr, Anglesey – 30. juuli 1951 London) oli Suurbritannia sõjaväelane.
1920 anti talle Vabadusristi I liik 2. järk.
Hipodroomi tänav (Tallinn)
Hipodroomi tänav on tänav Tallinnas Põhja-Tallinna linnaosas Pelgulinna asumis.
Tänav sai nime 13. märtsil 2013.
Roseburgi koolitulistamine
Kohaliku politsei andmetel toimus tulistamine Umpqua Community College'is. Politsei andmeil sai tulistaja kinnivõtmise käigus surma. Oregoni peaprokuröri Ellen Rosenbaumi sõnul hukkus 13 inimest.
Svend Wad
Svend Wad (3. veebruar 1928; Bov, praegu Åbenrå vald, Lõuna-Taani piirkond, Taani – 4. detsember 2004; Haderslev, Haderslevi vald, Lõuna-Taani piirkond) oli Taani poksija.
Wad sai kergekaalus (kuni 62 kg) 7. Euroopa meistrivõistlustel (Dublin, 1947), pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Roger Baourile (Prantsusmaa) ning saades 3. koha kohtumises võidu William Frithi (Šotimaa) üle.
Wad poksis oktoobrist 1949 kuni septembrini 1958 elukutselisena. Ta pidas kokku 18 kohtumist, millest võitis 15 ja kaotas 2 kohtumist ning üks kohtumine jäi viiki.
Maria Sergejeva
pisi| Maria Sergejeva (sündinud 28. oktoobril 1992 Tallinnas) on Eesti iluuisutaja paarissõidus.
Koos endise partneri Ilja Gleboviga oli ta aastatel 2007–2010 Eesti meister iluuisutamises ning esindas Eestit 2010. aasta taliolümpiamängudel.
Pärast võistlustest loobumist läks Sergejeva tööle Venemaa uisuetendust "Russian Ice Stars" korraldavasse ettevõttesse.
Lignana
Lignana on vald Itaalias Piemonte maakonnas Vercelli provintsis.
Lignana kõrgus merepinnast on keskmiselt 139 meetrit. Asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Helme tänav
Helme tänav on tänav Tallinnas Põhja-Tallinna linnaosas Pelgulinna asumis.
Tänav sai nime 26. jaanuaril 2005.
Tigon
pisi|Tigon Tigon on isase tiigri (Panthera tigris) ja emase lõvi (Panthera leo) ristand.
Isase lõvi ja emase tiigri järglane on liiger.
Oligodon huahin
Oligodon huahin on maoliik vähehammasmao perekonnast.
Need väiksed maod (maksimaalne kogupikkus 485,8 mm) elavad Tais Malaka poolsaarel Hua Hinis.
Belgia Kongo
pisi|Belgia Kongo kaart [[1930. aastad|1930. aastatest]] Belgia Kongo (prantsuse keeles Congo belge, hollandi keeles Belgisch-Congo) oli Kesk-Aafrikas aastail 1908–1960 asunud Belgia koloonia. Pealinn asus Bomas aastail 1886–1926, pärast seda viidi see üle Léopoldville'i (tänapäeva Kinshasasse, mis asub rohkem sisemaal). Kongo nõo samanimelise jõe valgalal asunud endine koloonia võttis pärast iseseisvumist oma praeguse nime Kongo Demokraatlik Vabariik aastal 1964.
Oligodon huahin
Seljakilbiste read 17-17-15 või 17-15-15; isasmadudel 166–173 kõhukilbist ja 35–41 sabaalust kilbist; anaalkilbis paaritu; hemipeenis on paaris, ogadeta ja ulatub 14nda sabaaluse kilbiseni (in situ).
Tiina Rinne
Tiina Rinne (õieti Tiina Maarita Rinne, abielus Tiina Maarita Rinne-Reitala; 24. mai 1929 Turu – 27. jaanuar 2021 Helsingi) oli soome näitleja.
Tiina Rinne mängis Soome draamasarja "Kotikatu" 380 osas Maija Mäkimaad (1995–2012).
Aastatel 1955–1961 oli ta Turu Linnateatri näitleja, aastail 1965–1977 Helsingi Linnateatri näitleja ja 1977–1994 kuulus ta Soome Rahvusteatri koosseisu.
1987. aastal sai ta Pro Finlandia medali.
Tiina Rinne isa Jalmari Rinne ja ema Anni Aitto olid samuti näitlejad.
Ta oli abielus kunstiajaloolase Aimo Reitalaga ja neil oli kolm last. Poeg Mikko Reitala on tuntud näitleja ja kirjanik.
Joe Wright
pisi|Joe Wright Joe Wright (sündinud 25. augustil 1972 Londonis) on Inglise režissöör.
Wrighti vanemad asutasid Londonis nukuteatri. Seal sai Wright ka esimese lavakogemuse. Ta kannatab lugemisvõimetuse ehk düsleksia all ega suutnud seetõttu keskkooli lõpetada. Hiljem õppis ta näitlemist, seejärel filmitegemist.
Jane Austeni tuntuima teose järgi tehtud film "Uhkus ja eelarvamus" nimetati nelja Oscari kandidaadiks: parim naispeaosatäitja (Keira Knightley), parim muusika, parim kunstnik ja parim kostüümidisain). Film nimetati ka kahe Kuldgloobuse kandidaadiks (parim naisnäitleja – Knighley – ja parim muusikal või komöödia). Veel nimetati ta kuue BAFTA auhinna kandidaadiks: parim film, mugandatud stsenaarium, naiskõrvalosatäitja (Brenda Blethyn), uustulnukas (Wright), kostüümidisain ja grimeerija. Neist paljudest auhindadest võitis film ainult ühe: BAFTA auhinna parima uustulnuka kategoorias.
Ian McEwani menuromaani järgi tehtud film "Lepitus" kandideeris koguni neljateistkümnele BAFTA auhinnale: parim film, briti film, režissöör (Wright), meespeaosatäitja (James McAvoy), naispeaosatäitja (Keira Knightley), naiskõrvalosatäitja (Saoirse Ronan), mugandatud stsenaarium, muusika, operaator, grimm, kostüümidisain, kunstnik, montaaž ja heli. Ükski teine film ei kandideerinud sel aastal nii paljudele BAFTA auhindadele. Ta võitis kahes kategoorias: parim film ja parim kunstnik. "Lepitus" nimetati ka seitsme Oscari kandidaadiks: parima filmi, naiskõrvalosatäitja (Ronan), mugandatud stsenaariumi, operaatori, algupärase muusika, kunstniku ja kostüümidisaineri kategoorias. Ta võitis neist ühe, parima algupärase muusika auhinna. Kuldgloobuse kandidaadiks nimetati film samuti seitsmes kategoorias: parim draamafilm, režissöör, mees- ja naispeaosatäitja, naiskõrvalosatäitja (Ronan), algupärane muusika ja kunstnik. Ühtki teist filmi ei nimetatud sel aastal nii paljude Kuldgloobuste kandidaadiks. Ta pälvis neist kaks: draamafilmi ja algupärase muusika auhinna.
Pusteri org
thumb|Pustertali ringkond (roheline) Lõuna-Tiroolis
Pusteri org (itaalia: Val Pusteria; saksa: Pustertal, ladiini: Val de Puster) on org Alpides, mis jookseb ida-läänesuunalisena Lienzist Ida-Tiroolis, Austrias Mühlbachini Brixeni lähedal Lõuna-Tiroolis Itaalias. Pusteri oru Lõuna-Tirooli vallad moodustavad Pustertali ringkonna.
Pusteri org
thumb|left|Pusteri org Brunecki juures
Pusteri org paikneb periadriaatilise liitekoha lääneosas, mis eraldab Lõuna Lubjakivi Alpid Kesk Ida-Alpidest, samuti enamuse Lubjakivi Alpidest mäeaheliku keskosa kesksetest gneiss ja kiltkivi tippudest. Sillianist idas lahkub Pusteri org periadriaatiliselt joonelt (mis läheb Gaili jõe orgu) ja pöördub kirdesse Lienzi suunas.
Pool orust juhib oma veed Adige jõe kaudu läände Aadria merre; teine pool viib veed Doonau kaudu itta Musta merre. Veelahe asub madalas Toblacher Feldi (Conca di Dobbiaco) orupõhjas. Rienzi jõgi voolab Pusteri orus läände ja Drau jõgi voolab itta Ida-Tirooli. Oru idaosa Drava ülemjooksul kutsutakse Ülemiseks Pusteri oruks.
Asulad Pusteri orus paiknevad kõrgustel 750–1180 meetrit üle merepinna. Olulisemad asulad lääneorus on Toblach, Welsberg-Taisten, Olang ja Bruneck; olulisemad idaorus on Innichen, Sexten ja Sillian.
Rienzi jõe suuremad lisajõed on Antholzi oja, Ahr, Pragsi oja, Gsiesi oja, Gader, Pfundersi oja ja Lüsenbach. Pusteri oru suurim kõrvalorg on Tauferer Ahrntal. Drau suuremad lisajõed on Sexteni oja ja Villgratenbach.
Pustertali ringkond
thumb|right|Pusteri oru kaart.
Joe Wright
Wrighti kolmanda täispika mängufilmi "Solist" peaosi mängivad Jamie Foxx ja Robert Downey juunior. Film räägib skisofreeniat põdevast muusikust Nathaniel Ayersist.
Pusteri org
Pustertali ringkond
Pustertali ringkond (itaalia: Comprensorio della Val Pusteria; saksa: Bezirksgemeinschaft Pustertal) loodi 1969. aastal 26 valla ühendamisega. Selle pindala on 2071 m² ja rahvaarv üle 73 000. Selle peamine linn on Bruneck. 2001. aasta rahvaloenduse järgi kõneleb 80,96% oru elanikest emakeelena saksa keelt, 13,40% ladiini keelt ja 5,64% itaalia keelt.
Joe Wright
2011 valmis Wrighti neljas täispikk mängufilm "Hanna", mis räägib supersõduriks kasvatatud neiust, keda kehastab Saoirse Ronan.
The Traditional Cosmology Society
Traditsioonilise Kosmoloogia Selts (The Traditional Cosmology Society) on Suurbritannias Edinburghis asuv rahvusvaheline eri ajastute ja kultuuripiirkondade müüdi, religiooni ja kosmoloogia uuringute alal tegutsev selts.
Selts korraldab kõnekoosolekuid ja ühepäevast aastakonverentsi Edinburghi Ülikooli Keldi- ja Šoti-uuringute Kooli juures. Lisaks annab selts välja kord aastas ilmuvat ajakirja Cosmos. The Journal of the Traditional Cosmology Society.
Matti Juhani Saarnisto
Matti Juhani Saarnisto (sündinud 11. veebruaril 1942) on soome geoloog.
Pusteri org
Pustertali ringkond
Järgmised vallad kuuluvad Pustertali ringkonda:
Matti Juhani Saarnisto
Elulugu
Ph.D. (1970, Helsingi Ülikool), väitekiri "The late Weichselian and Flandrian history of the Saimaa lake complex". Soome Teaduste Akadeemia liige (1995), Eesti Teaduste Akadeemia välisliige (2008). Aastast 1979 Helsingi Ülikooli dotsent, 1991–92 professor, aastast 1992 Soome Geoloogia Uurimiskeskuse kvaternaarigeoloogia osakonna juhataja, professor.
Teadustöö
Uurimusi Läänemere geoloogia ehituse, Saima järvistu ja Põhjamaade jääaja ning holotseeni paleogeograafia olude kohta. Koordineerinud Soome ja Eesti geoloogide ühistööd ning uurinud Eesti järvesetteid. Eesti Geoloogia Seltsi välisliige.
Joe Wright
2011. aasta lõpul pidid algama Wrighti viienda mängufilmi "Anna Karenina" võtted. Filmi nimitegelast peaks kehastama Keira Knightley.
Wright on abielus Ravi Shankari tütre sitarimängija Anoushka Shankariga.
Prouvy
Prouvy on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Aulnoy-lez-Valenciennesi kantonis.
pisi|tühi|Prouvy raekoda
Leo Fall
pisi|Leo Fall (1915) Leo Fall (2. veebruar 1873 Olomouc – 16. september 1925 Viin) oli juudi päritolu Austria helilooja ja dirigent, Viini klassikalise operetikoolkonna nimekas esindaja.
Ta komponeeris 24 operetti, millest "Der fidele Bauer" ("Lõbus talupoeg") ja "Die Rose von Stambul" ("Stambuli roos") on püsinud saksa keelt kõnelevate riikide operetiteatrite mängukavas regulaarselt tänapäevani.
Camenca
Camenca on linn Moldovas. Asub Dnestri vasakkaldal. De facto kuulub Transnistria Vabariigile ja on selle Camenca rajooni keskus.
Leo Fall
Õpingud
Esimesed teadmised muusikast sai ta noorukina Viini konservatooriumis. Robert Fuchs ja Johann Nepomuk Fuchs andsid talle viiuli-, klaveri-, harmoonia- ja komponeerimistunde.
Camenca
Camenca sai linnaõigused 2002. aastal.
Linnas asub sanatoorium Dnestr.
Leo Fall
Õpingud
Leo asus elama oma isa Moritz Falli juurde Berliini ja järgnes talle Lembergi (Lviv). Isa, kes oli sõjaväeorkestri kapellmeister ja helilooja, andis pojale viiulitunde ja näpunäiteid komponeerimisel. Esimese töökoha sai Leo Austria 50. jalaväerügemendi orkestris, mängides seal viiulit koos Ferenc Leháriga, kelle isa oli selle orkestri kapellmeister. 1890. aastate alguses mängis ta Berliinis oma isa kohvikuorkestris ning teenis lisaelatist klaverisaatjana kabareedes ja viiulimängijana Reichshallentheateri orkestris.
Tegevus muusikateatrites
1895. aastal pakuti talle esimese viiuli mängija ja dirigendi kohta Hamburgi teatris. Sealt siirdus ta Kölni teatrisse, siis Berliini Zentraltheaterisse ja lõpuks mainekasse Berliini Metropol-Theaterisse operetidirigendiks. Nende teatrite juures komponeeris ta esitatavatele tükkidele lisalugusid. Leo kirjutas laule ka Berliini kabaree Die bösen Buben etendustele.
Tema lavamuusika komponeerise esimesed katsetused polnud edukad. Berliinis lavastatud ooperid "Paroli" ja "Der Rebell" jäid erilise tähelepanuta ning Mannheimis kukkus ooper "Irrlicht" haledalt läbi. Pärast abiellumist (1904) asus ta 1906. aastal elama Viini, kus keskendus operettide loomisele. Seal saavutas ta kohe teostega "Der fidele Bauer", "Die Dollarprinzessin" ("Dollariprintsess") ja "Die geschiedene Frau" ("Lahutatud naine") suure menu.
Kõrgtemperatuurne ülijuht
Kõrgtemperatuurne ülijuht on materjal, millel avalduvad ülijuhtivad omadused ebaharilikult kõrgetel temperatuuridel. Esimese kõrge kriitilise temperatuuriga (temperatuur, millest madalamatel temperatuuridel algab üleminek normaalfaasist ülijuhtivasse faasi) ülijuhi LaBa2Cu3O7-x avastasid 1986. aastal IBM-i teadlased Georg Bednorz ja Karl Alexander Müller. 1987. aastal pälvisid nad selle suure avastuse eest Nobeli füüsikaauhinna.
Leo Fall
Tegevus muusikateatrites
Lehári kõrval paistis Fall tolle aja operetiheliloojate seas silma sooviga ise oma teoseid orkestreerida ning oskuse poolest kõiki orkestri võimalusi maksimaalselt kasutada. Ta sai hästi tuntuks oma meloodiliste laulunumbritega, mis sageli päästsid ka viletsa teksti.
Kõrgtemperatuurne ülijuht
Tavaliste ülijuhtide puhul nagu elavhõbe või tina on ülijuhtivasse olekusse ülemineku temperatuurid oluliselt madalamad kui kõrgtemperatuursetel ülijuhtidel. Metalsete ülijuhtide kriitiline temperatuur on vahemikus 0–30 K (−243,2 °C). Kõrgtemperatuursete ülijuhtide puhul on aga täheldatud üleminekutemperatuure ka 138 K (−135 °C) juures. Kuni 2008. aastani arvati, et kõrgtemperatuursete ülijuhtide omadused on vaid kupraatmetallidel (vaskoksiididel põhinevad materjalid), mistõttu tunti neid kui kõrgtemperatuursete ülijuhtide sünonüümi. Nüüdseks on teada juba ka mitmed rauapõhised ühendid, millel on samuti kõrgtemperatuursete ülijuhtide omadused.
Ajalugu
pisi|Heike Kamerlingh Onnes pisi|Elavhõbeda takistuse sõltuvus temperatuurist Ülijuhtivuse avastasid 1911. aastal Heike Kamerlingh Onnes ja tema assistent Gilles Holst, kui nad uurisid madalatel temperatuuridel tahke elavhõbeda elektrijuhtivusomadusi. Nad avastasid, et elavhõbeda alalisvoolu takistus kukub järsult nulli temperatuuril alla 4,2 K. Aasta hiljem avastasid nad, et materjali ülijuhtivad omadused kaovad, kui talle rakendada piisavalt tugev magnetväli või elektrivool. Paljud teadlased tegid ülijuhtivust uurides mitu kümnendit tööd ning 1973. aastaks suudeti tõsta ülijuhtide üleminekutemperatuur 23 K-ni, kui John R. Gavaler avastas ülijuhtivuse Nb3Ge-s. 13 aastat hiljem, 1986. aastal, toimus suur murrang, mis sillutas tee kõrgtemperatuursete ülijuhtide jaoks: J. G. Bednorz ja K. A. Müller leidsid, et LBCO (oksiidide segu lantaanist, baariumist ja vasest) läheb ülijuhtivasse olekusse ~35 K juures. Bednorzi ja Mülleri avastus oli üllatav ja ärevust pakkuv mitte ainult suure üleminekutemperatuuri tõusu tõttu, vaid ka seetõttu, et see paljastas, et oksiidid moodustavad uue suure potentsiaaliga ülijuhtivate materjalide klassi. Peagi pärast Bednorzi ja Mülleri avastust toimus järgmine suur hüpe, kui avastati "123" materjalide klass (näitena Y1Ba2Cu3O7-δ), mille üleminekutemperatuur jääb ~90 K kanti. Veidi aega pärast seda jõuti BSCCO (vismut, strontsium, kaltsium, vaskoksiid) ja TBCCO (tallium, baarium, kaltsium, vaskoksiid) süsteemide uurimisega veelgi kõrgemate kriitiliste temperatuurideni. Kõikides nendes süsteemides moodustavad vaskoksiidtasandid ühise struktuurielemendi, milles domineerivateks peetakse ülijuhtivuse omadusi. Kuigi täpne Tc sõltub kindla materjali detailsetest omadustest, siis ligikaudu öeldes on YBCO, BSCCO ja TBCCO süsteemides saavutatud kõrgeimad üleminekutemperatuurid vastavalt 93, 110 ja 130 K. Esimesena kirjeldas neid materjale teoreetiliselt P. W. Anderson. Anderson kasutas oma teoreetilises kirjelduses resoneerivate valentssidemete teooriat. Teooria seisneb selles, et vaskoksiidvõres naaberaatomite elektronid interakteeruvad ning moodustavad valentssidemeid, mis neid paigale lukustavad. Kui pärast seda viia materjali lisandeid, siis võivad sedasi lukustatud elektronid käituda liikumisvõimeliste Cooperi paaridena (madalal temperatuuril elektroni-foononi interaktsiooni või mõne muu elektronmehhanismi tulemusel tekkinud elektronide paar), mis on võimelised materjalis tekitama ülijuhtivuse. Tegelikult aga puudub veel tänapäevalgi täielik arusaam mehhanismist, mis põhjustab kõrget üleminekutemperatuuri nendes materjalides.
Leo Fall
Tegevus muusikateatrites
Falli mõlemad nooremad vennad Richard ja Siegfried olid heliloojad. Richard komponeeris operette, Siegfried ooperit, sümfooniaid, kammermuusikat ja laule. Mõlemad hukkusid teise maailmasõja ajal Saksa koonduslaagrites. pisi|Leo Fall (1925)
Kõrgtemperatuurne ülijuht
Omadused
Kõrgtemperatuursusel on ülijuhtivuse seisukohast kaks definitsiooni:
Leo Fall
Lavastused Eesti teatrites
Leo Fall oli Lehári ja Kálmáni kõrval kõige populaarsem operetihelilooja Eesti teatrites enne teist maailmasõda.
Aastatel 1912–1991 esitati tema loomingust Eestis 12 operetti 45 lavastuses: "Armas Augustin" (Estonia 1912, 1920), "Dollariprintsess" (8 lavastust), "Floriida roosid" (Estonia 1929), "Hispaania ööbik" (Estonia 1923; Endla 1925; Vanemuine 1926), "Ilus Risette" (Estonia 1921), "Lahutatud naine" (Estonia 1913, 1917; Vanemuine 1926; Endla 1926), "Madame Pompadour" (Estonia 1923; Vanemuine 1923; Endla 1928), "Magus kavaler" (Estonia 1926), "Mai roosid" (Ugala 1938), "Šampanjeri kork" (Vanemuine 1926), "Stambuli roos" (Estonia 1922; Endla 1927) ja populaarseima teosena "Lõbus talupoeg" ("Der fidele Bauer"), mida on esitatud 19 lavastuses 9 teatris. Viimane ongi helilooja ainus teos, mida Eestis on ka pärast teist maailmasõda esitatud (1945 Vanemuises ja Endlas ning 1991 Draamateatris).
Kõrgtemperatuurne ülijuht
Omadused
Kõrgtemperatuursed ülijuhid on perovskiitidena tuntud keraamiliste materjalide hulka kuuluvad ained. Nad on II-tüüpi ülijuhid ning neil on kõik põhilised ülijuhtide omadused: elektritakistuse puudumine, Meissneri efekt, Josephsoni interferents ja temperatuurist sõltuv lõhe εg(T) lubatud energiatasemete spektris, mis hoiab ära tavapärased elektronide põrke interaktsioonid, mistõttu esineb samasugune ülijuhtiv seisund nagu tavapäraste ülijuhtide puhul. εg on kriitilisel temperatuuril null ja jõuab oma maksimumväärtuseni εg(0) kui temperatuur läheneb nullile. Lisaks sellele on kõrgtemperatuursete kupraatülijuhtide omadused veel kahedimensionaalne juhtivus, lühike koherentsuspikkus (ξ0 iseloomustab Cooperi paaride suurust) nulltemperatuuri juures (ξ0~10 Å), kõrge kriitiline temperatuur (Tc~100 K), kaks energiaauku, II-tüüpi magnetilise käitumisega d-laine sümmeetriaga Cooperi paar, ebaharilik transport- ja magnetiline käitumine ülevalpool kriitilist temperatuuri ning üleminekutemperatuuri sõltuvus lisandite sisaldusest. Tehnoloogiliste rakenduste seisukohalt on väga oluline kõrge Tc. Samuti on oluline kõrge kriitiline magnetväljatugevus Hc, mille ületamisel ülijuhtivus kaob. Kõrge üleminekutemperatuuriga süsteemid tekitavad tänapäeval suurt huvi tehnikas, sest neid saab juba kasutada rakendustes, mille jahutamiseks kasutatakse vedelat lämmastikku (mille temperatuur on 77 K). Kupraadid on II-tüüpi ülijuhid, mis lubavad mingil määral magnetvälja enda sisse. Tänu sellele võib neile rakendada palju tugevamat magnetvälja nii, et nende ülijuhtivad omadused säilivad. See on magnetiliste rakenduste jaoks hea, sest nende puhul on kõrge kriitiline magnetväljatugevus isegi tähtsam kui kõrge kriitiline temperatuur. Mõnede selliste ülijuhtide ülemine kriitiline magnetvälja tugevus ulatub lausa 100 teslani, mis võimaldaks neid rakendada paljudes valdkondades. Sellele vaatamata on kupraatmaterjalid rabedad ning neid on kallis toota ja raske juhtmeteks või muudeks kasulikeks vormideks töödelda.
Kupraadid
pisi|Näide kõrgtemperatuursest ülijuhist BSCCO Kupraatülijuhtideks peetakse üldjuhul kvaasi kahedimensionaalseid materjale, mille ülijuhtivad omadused tulenevad elektronide liikumisest nõrgalt paardunud vaskoksiidi (CuO2) kihtides. Naaberkihid, mis sisaldavad erinevaid ioone, nagu lantaan, baarium, strontsium, ning teisigi aatomeid, stabiliseerivad struktuuri ja lisavad elektrone või auke vaskoksiidi kihtidele. Lisanditeta algelemendid on tavaliselt isolaatorid, millel esineb piisavalt madalatel temperatuuridel kaugele ulatuv antiferromagnetiline korrapära. Elektronide omaduste kirjeldamiseks peetakse sageli piisavaks ühe energiatasemega mudeli kasutamist. Kupraatülijuhtide vaskoksiidi tasanditel on ruumkeskendatud struktuur, kus sõlmpunktides asuvad O2- ioonid ja iga võreelemendi keskel Cu2+ ioon. Vajaminevate lisandite kirjeldamiseks sisaldavad ülijuhtivate materjalide keemilised valemid üldjuhul ratsionaalarve. On olemas mitu haru kupraatülijuhte, mida saab liigitada neis sisalduvate elementide kaudu. Samuti liigitatakse neid igas ülijuhtivas plokis kõrvuti olevate vaskoksiidkihtide arvukuse järgi. On kindlaks tehtud, et ülijuhtivasse olekusse mineku temperatuur on oma maksimumi juures, kui lisandite sisaldus ülijuhis on optimaalne (p=0,16). Samuti peab olema igas ülijuhtivas plokis optimaalne kihtide arv (tavaliselt n=3).
Vējiņi raudteepeatus
pisi|left|Vējiņi ootepaviljon Vējiņi raudteepeatus on raudteepeatus Alūksne–Gulbene raudteel Alūksne piirkonna Anna vallas Prēdeļi küla lähistel.
Peatus avati aastal 1979. Algselt kandis see nime peatus 26. kilomeetril. Läti taasiseseisvumise järel hakkas see lähedalasuva talu järgi kandma Vējiņi nime. Sealne ootepaviljon valmis XX sajandi kaheksakümnendatel aastatel.
1. veebruarist 2011 on Vējiņi nõudepeatus (rong peatub seal ainult siis, kui sinna on müüdud pilet või kui peatuses on ootajaid).
Simmo Priks
Simmo Priks (sündinud 25. märtsil 1973) on eesti teatriloolane ja -ajakirjanik.
Haridus
Ta on lõpetanud 1991. aastal Tallinna 44. Keskkooli ja 1997. aastal Tallinna Pedagoogikaülikooli infoteaduse ja bibliograafia erialal.
Töö
Aastatel 1993–1994 töötas ta ajalehe Meie Meel teatri- ja kirjandustoimetajana. 1997. aastast töötab Eesti Teatri- ja Muusikamuuseumis.
Johannes von der Rope
Johannes von der Rope (ka Johann von der Rope; surnud 1505) oli Tartu piiskop (Johannes või Johann III) aastatel 1499–1505.
Simmo Priks
Isiklikku
Tema õde on Sille Tamm.
Johannes von der Rope
Johannes von der Rope polnud seotud Buxhoevedenide suguvõsaga, kuid pärines siiski Liivimaalt. Võimalik, et ta immatrikuleeriti 1450. aastal Leipzigi ülikooli (selle aasta all on seal mainitud Johannes de Livoniat). Aastatel 1472–1499 on teda mainitud Tartu toompraostina.
Johannes von der Rope piiskopiks valimise aeg pole teada, tõenäoliselt leidis see aset kas 1498. või 1499. aasta alguses. 1499. aasta 20. märtsil kinnitas paavst Aleksander VI ta Tartu piiskopiks, kui Fuggerite pankuritesuguvõsa maksis tema kinnitamise tasu (servitium communis). Veel sama aasta suvel ja ka sügisel toimunud Liivimaa maapäeval nimetati teda veel elektiks ja toompraostiks, järelikult ei olnud info tema kinnitamisest veel Liivimaale jõudnud.
Johann von der Rope suri 1505. aastal, kuid tema täpne surmaaeg pole teada. Viimati mainiti teda elusolevana 26. märtsil, juulis oli aga valitud juba uus piiskop.
Jalaka tänav (Tallinn)
Jalaka tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Männiku asumis.
Sibiville
pisi|Vaade Sibiville'is
Jalaka tänav (Tallinn)
Tänav sai nime 1927.
Sibiville
Sibiville on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Quérénaing
Quérénaing on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Aulnoy-lez-Valenciennesi kantonis.
Sibiville
Sibiville asub 32 km Arrasist läänes ja 8 km Saint-Pol-sur-Ternoise'ist lõunas, maantee D82 ääres.
pisi|tühi|
Quérénaing
pisi|tühi|Quérénaingi kirik
Aleksei Kozlov (uisutaja)
Aleksei Kozlov (sündinud 8. juunil 1979 Tallinnas) on Eesti iluuisutaja.
Mollia
Mollia on vald Itaalias Piemonte maakonnas Vercelli provintsis.
Aleksei Kozlov (uisutaja)
Ta on mitmekordne Eesti meister iluuisutamises (2001, 2003 ja 2004) ning on korduvalt tulnud ka hõbe- ja pronksmedalile. 1997. aastal pälvis ta Ondrej Nepela mälestusvõistlusel hõbemedali. Tema kõrgeim positsioon ISU meistrivõistlustel oli 14. koht noorte maailmameistrivõistlustel 1998. aastal ning täiskasvanute vanuserühmas 18. koht Euroopa meistrivõistlustel iluuisutamises 2001. aastal.
Mollia
Mollia kõrgus merepinnast on keskmiselt 880 meetrit. Asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Aleksei Kozlov (uisutaja)
2003. aastal karistati Kozlovi turvatöötaja ründamise eest kahe kuu pikkuse tingimisi vangistusega.
Väike-Männiku tänav
Väike-Männiku tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Männiku asumis.
Tänav sai nime 23. aprillil 2008.
Anni Kreem
Anni Kreem (kuni 1964 Anni Viiding, 1964–1965 Anni Garšnek; sündinud 26. märtsil 1942 Peedul) on eesti näitleja ja muuseumiteadur.
Ta on lõpetanud 1960. aastal Tallinna 7. Keskkooli ja 1965. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (II lennus).
Joseph Paxson Iddings
Joseph Paxson Iddings (21. jaanuar 1857 Baltimore, Maryland, USA – 8. september 1920 Brinklow, Montgomery maakond, Maryland) oli Ameerika Ühendriikide geoloog ja petroloog.
Pii-Hemi kožuun
Pii-Hemi kožuun on 2. järgu haldusüksus Venemaa Tõva Vabariigis.
Kožuuni halduskeskus on Turan.
Anni Kreem
Isiklikku
Tema isa Paul Viiding oli kirjanik, ema Linda Viiding oli tõlkija. Anni Kreemi õde Mari Tarand oli raadioajakirjanik, vend Juhan Viiding oli näitleja ja luuletaja. Ta on olnud abielus filmioperaator Jüri Garšnekiga, praegu on ta abielus astrofüüsiku, Antarktika uurija ja ajakirjaniku Enn Kreemiga. Nende vanem poeg Juhan Kreem on ajaloolane, noorem poeg Jaagup Kreem on muusik.
Pii-Hemi kožuun
Kožuun jaguneb 8 kohalikuks omavalitsuseks, kus on kokku 14 asulat.
Joseph Paxson Iddings
Iddings oli oma aja juhtivaid spetsialiste vulkaanilise tekkega kivimite alal. Ta arendas polarisatsioonimikroskoobi kasutamist geoloogias, määratles uusi kivimitüüpe (näiteks bandaiit, šosoniit, kohalaiit, absarokiit, banakiit ja havaiit). 1889. aastal võttis ta kasutusele termini "fenokristall".
Tunnustus
Joseph Paxson Iddings oli Ameerika Filosoofiaseltsi liige, kuulus USA Teaduste Akadeemiasse, Londoni ja Ameerika Geoloogiaühingusse; lisaks oli ta Christiania Teadusühingu liige ja Prantsuse Mineraloogia Seltsi auliige. Tema auks on nimetatud mineraal iddingsiit, trilobiitide perekond Iddingsia, trilobiidiliik Peachella iddingsi ja käsijalgsete liik Orthis iddingsi.
Paradiisilind (tähtkuju)
pisi|Paradiisilind pisi Paradiisilind (ladina Apus, lühend Aps) on väike lõunataeva tähtkuju.
Paradiisilind katab 206 ruutkraadi (0,5% taevalaotusest) ja on pindalalt 88 tähtkuju seas 67. kohal. Vaid 2 tähte on heledamad kui tähesuurus 4. Heledaim on Alpha Apodis, mis on 410 valgusaasta kaugusel asuv punane hiid.
Paradiisilind on üks 12 tähtkujust, mille moodustas hollandi astronoom Petrus Plancius meresõitjate Pieter Dirkszoon Keyseri ja Frederick de Houtmani lõunataeva vaatluste põhjal. Seda kujutati 1598 valminud taevagloobusel. Esimest korda kujutati seda täheatlases 1603. aastal – Johann Bayeri "Uranometrias" nime all Apis Indica.
Eesti jalgpalli 2015/2016. aasta karikavõistlused
'''Eesti jalgpalli 2015/2016. aasta karikavõistlused''' oli Eesti jalgpalli peamise karikavõistluse 26. hooaeg, mis algas 1/64 finaali paaride loosimisega 30. mail 2015 ja lõppes finaaliga 21. mai 2016. Karikasarja registreerus 103 võistkonda. Karikavõitja sai aastaks enda valdusse Evald Tipneri nimelise rändkarika ja õiguse osaleda UEFA Euroopa Liigas. Valitsev karikavõitja oli Nõmme Kalju FC, kes võitis esimese tiitli, alistades 2014/2015 hooaja finaalis Paide Linnameeskonda 2:0.
2015/2016. aasta karikavõistlused võitis Tallinna FC Flora.
1/64 finaalid
Loosimine toimus 30. mail 2015 vahetult enne 2014/2015. hooaja finaali. Sulgudes võistkonna liiga tase.
!colspan="3" align="center"| 8. juuni 2015
!colspan="3" align="center"| 10. juuni 2015
!colspan="3" align="center"| 13. juuni 2015
!colspan="3" align="center"| 14. juuni 2015
!colspan="3" align="center"| 20. juuni 2015
!colspan="3" align="center"| 22. juuni 2015
!colspan="3" align="center"| 27. juuni 2015
!colspan="3" align="center"| 28. juuni 2015
!colspan="3" align="center"| 29. juuni 2015
!colspan="3" align="center"| 30. juuni 2015
!colspan="3" align="center"| 1. juuli 2015
!colspan="3" align="center"| 4. juuli 2015