cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Virtuaalreaalsus
Virtuaalreaalsuse tervist kahjustav mõju
Esiteks võib virtuaalne maailm inimesele niivõrd meeldima hakata, et ta hakkab veetma üha rohkem aega virtuaalmaailmas ning ajapikku kaob inimesel arusaam kust jookseb piir päris- ja virtuaalmaailma vahel. See toob kaasa psüühika- ja tervisehäireid. Samuti võib üleliigne ajaveetmine virtuaalmaailmas pikemas perspektiivis tuua kaasa lihasevalu, rühihäireid ja muud sellised hädad, mis tekivad ebatervisliku elustiili harrastajatel.
Kolmandaks võib inimene muutuda tundetuks ja empaatiavõimetuks, kui viibib pikaajaliselt virtuaalses reaalsuses, kus valitseb vägivald. Sõltlased võivad pärismaailmas otsida sarnaseid vägivaldseid olukordi, et tunda võimu ja põnevust, mida nad saavad mängumaailmas viibides.
Jacek Gdański
pisi |220px| Jacek Gdański (2021)
Jacek Gdański (sündinud 30. novembril 1970 Szczecinekis Lääne-Pomorze vojevoodkonnas) on poola maletaja, rahvusvaheline suurmeister (1997).
Gdański võitis 1986. aastal Euroopa juunioride meistrivõistlustel pronksmedali ja 1989. aastal juunioride maailmameistrivõistlustel hõbemedali. 1988. aastal andis FIDE talle rahvusvahelise meistri nimetuse.
1992. aastal tuli Gdański Poola malemeistriks. Suurmeistriks sai ta 27-aastaselt 1997. aastal.
2001. aastal pääses Gdański mängima Moskvas peetud FIDE MM-turniirile nokautsüsteemis (128 osavõtjat), kus kaotas avaringis Vadim Zvjagintsevile.
Gdański on mänginud Poola võistkonna koosseisus kolmel maleolümpial (1990–1994).
Tema vend Przemysław Gdański on pankur ja maletegelane.
Partisanivõitlus
Sissisõda on ebakorrapärase sõjapidamise viis, mille korral väike rühm võitlejaid, näiteks paramilitaristid, relvastatud eraisikud või irregulaarid kasutavad sõjataktikaid, nende seas varitsusi, sabotaaži, haaranguid, väiklast sõjapidamist, äkkrünnaku taktikat ja suurt liikuvust, et võidelda suure ja vähem liikuva tavapärase sõjaväega.
Etümoloogia
pisi|Hispaania gerilja vastuhakk Prantsuse sissetungile 1808. aastal Mõiste, deminutiiv vorm sõnast "sõda" hispaania keeles, on tavaliselt tõlgitud kui "väike sõda", ja sõna gerilja on kasutatud selles kontekstis 18. sajandist, ja vahest ka varem. Õige keele kasutuse korral, meessoost guerrilla liige on aguerrillero naissoost liige guerrillera. See oskussõna oli populaarne Poolsaaresõja perioodil, kui Hispaania rahvas astus vastu Napoleoni vägedele ja võitles endast tunduvalt tugevama armeega, kasutades guerrilla strateegiat.
Mõistet "gerilja" (sissid) kasutati inglise keeles 1809. aastal, et viidata võitlejatele (näiteks "Linna vallutasid sissid."), ja samuti (nagu ka hispaania keeles), et tähistada gruppi või salka sellistest võitlejatest. Siiski, enamikus keeltes tähistab gerilja seda kindlat sõjapidamise viisi. Deminutiivvormi kasutamine kutsub esile ka erinevuse arvudes, suuruses ja ulatuses gerilja armee ja ametliku, riigi kutselise sõjaväe vahel.
Strateegia, taktika ja korraldus
pisi|vasakul|180px|Boeri sossod teise Boeri sõja ajal Lõuna-Aafrikas Sissisõja strateegia ja taktika keskendub väikese, mobiilse väe kasutamises võideldes suurema ja kohmakamaga. Gerilja keskendub väikese salga organiseerimises, kohaliku elanikkonna toel ning väikeseid salku soosiva maastiku ära kasutamisele.
Taktikaliselt väldib sissi armee kohtumisi suurte vastasvägedega, kuid otsib võimalusi ja elimineerib väikeseid gruppe sõdureid, et vähendada kahjusid ja kurnata vastasväge. Sihtmärgid ei ole piiratud ainult personalile, vaid sinna kuuluvad ka vastase ressursid. Seda kõike kasutatakse, et nõrgestada vaenlast, ning lõpuks muuta sõjapidamine vaenlasele võimatuks, sundides vastas vägesid taganema.
Levib valearvamus, et sissisõja pidamiseks peab end varjama kui tsiviilisik, et hägustada vastasvägede võimet teha vahet sõprade ja vaenlaste vahel. See ei ole siiski peamine eesmärk. Seda sorti sõjapidamist võib kasutada kõikjal, kus võitlejatel on võimalust end varjata ja, kus seda eelist ei saa kasutada suuremad ja tavapärasemad väeüksused.
Kommunismi juhid, nagu näiteks Mao Zedong ja Põhja-Vietnami Ho Chi Minh, kasutasid mõlemad sissisõda, andes sellele teoreetilise raamistiku, mida kasutati hilisemate sarnaste taktikate mudelina. Näiteks Kuuba foco-teooria ja Nõukogude vastane Mujahadeen Afganistanis. Mao Zedong võttis kokku gerilja taktika Hiina "Teine revolutsiooniline tsiviilsõda" alguses, kui "Vaenlane liigub edasi, meie taganeme; vastane puhkab, meie ahistame; vaenlane väsib, meie ründame; vaenlane taganeb, meie jälitame." Vähemalt üks autor mainib, et Mao leidis juhiseid selle taktika jaoks antiiksest Hiina kirjandusteosest "Sõja seadused".
Kui modernse sissisõja taktika pärineb 20. sajandist, siis ebaregulaarne sõjandus, mis kasutab hiljem modernsele sissisõjale omaseid karakteristikuid, on eksisteerinud mitmes antiikse tsivilisatsiooni lahingutes väiksemal skaalal. Hiljutine kasv oli osaliselt inspireeritud gerilja temaatiliste teoreetiliste töödega, alustades Matías Ramón Mella teosest "Manual de Guerra de Guerrillas", mis on kirjutatud 19. sajandil, ja lõpetas hilisematega, näiteks Mao Zedongi teosega "On Guerrilla Warfare", Che Guevara Guerrilla Warfare ja Lenini samanimelise teosega, kõik kirjutatud pärast edukaid revolutsioone vastavalt Hiinas, Kuubas ja Venemaal. Need teosed iseloomustavad sissisõjanduse taktikaid, kui, vastavalt Che Guevara tekstile, kasutatud enamuse pooldatud, kuid väiksema võitlejate arvuga poole poolt.
Ajalugu
Esimene, kes pakkus välja sissisõjanduse, oli Hiina kindral ja strateeg Sun Tzu, kes pakkus selle välja oma teoses "Sõja seadused" 6. sajandil. See inspireeris kaasaegse sissisõja välja kujunemist otseselt. Arvatavasti kasutasid gerilja taktikaid eelajaloolised hõimu sõdalased. Siiski, tavalise sõja jälgi ei ole ilmunud enne 3100 eKr Egiptuses ja Mesopotaamias. Valgustusajast alates on ideoloogiad nagu natsionalism, liberalism, sotsialism ja religioossed alused mänginud tähtsat rolli mässude ja sissisõjanduse kujundamisel.
Üks märkimisväärsemaid sissisõdalasi oli Viriatus – lusitaanlane, kes juhtis vastuhakkuRooma Impeeriumi vastu, saavutades mõningaid võite aastatel 147 eKr kuni 193 eKr Hispaanias Zamoras. Juhtimisel kasutatud innovaatilise taktika eest sai ta hüüdnime Terror Romanorum (Roomlaste terror).
Teine märkimisväärne sissisõjanduse näide on 17. sajandi Indiast, kus Shivaji juhitud Marathad ründasid Bijapuri sultanaati ja Qutub Shahi impeeriumi ümbritsevaid kuningriike, millel oli palju eeliseid ja hiiglaslikud armeed, aga vähe teadmisi Lääne Ghate ja Dekkani kiltmaa geograafilisest paigutusest. Ta ajas kokku väikesed armeed ja korraldas korduvaid ründeretki sõjaväe laagritesse ja võitis palju lahinguid isegi väikeste vägedega.
Mässutõrje
pisi|Vendée rojalistist ülestõusnute massi tulistamine lääne Prantsusmaal, 1793 pisi|vasakul| [[Francisco Goya "Kolmas mai 1808" kujutab Napoleoni vägede poolset Hispaania ülestõusnute hukkamist Poolsaaresõja perioodil]] pisi|[[Poles|Poola sissid Zoška pataljonist varastatud Saksa vormidesse riietatult ja varastatud relvadega relvastatult, võitlemas Varssavi ülestõusul, Euroopa suurimas natsivastases sissisõjas]] pisi| Põlev [[Việt Cộngi baaslaager, My Tho, Lõuna-Vietnam, 1968]] Mässutõrje operatsioon (COIN) seisneb valitsuse poolsetest sammudest, et kontrollida või rahustada mässu selle riigi vastu. Selle käigus üritavad mässulised hävitada või kaotada valitsuse poliitilist autoriteeti rahva seas, keda nad tahavad juhtida. Mässutõrjujad üritavad seda autoriteeti kaitsta ja vähendada või kaotada rahutusi tekitavat autoriteeti. Mässutõrje operatsioonid on sõja, okupatsiooni ja relvastatud rahutuste/ülestõusude käigus tavalised/levinud. Mässutõrje operatsioon võib olla ülestõusu relvadega mahasurumine, kasutades jaga ja valitse taktikaid, mida kasutatakse mässuliste ja rahva vaheliste sidemete lõhustamiseks. Kuna mässulise ja mässu toetava isiku ja tsiviilisiku eristamine võib olla raske või võimatu, on Mässutõrje operatsioonid tihti põhinenud segaduses, relativistlikku või muul moel olukorrast tingitud eristatavusel mässuliste ja tsiviilisikute vahel.
Põhimõtted
Sissivägesid võib olla keeruline võita, kuid kindlad mässuvastased printsiibid on 1950. ja 1960. aastatest saati ja neid on edukalt rakendatud.
Klassikalised juhised
Malai ohueksperdi Sir Robert Thompsoni laialdaselt levinud mõjukas teos pakub mitu juhist. Thompsoni ideed eeldavad riiki, mis ei püüdle seaduste ja parema valitsuse poole. Mõned valitsused aga ei hooli sellistest kaalutlustest ja nende mässu vastased operatsioonid on sisaldanud massi mõrvasi, genotsiidi, terrorit, piinamist ja hukkamisi, Ajaloolane Timothy Snyder on kirjutanud, "Partisani vastases liikumise varjus tapsid Sakslased vahest kolmveerand miljonist inimesest, ligi 350 000 ainuüksi Valgevenes, ning väiksemad aga võrreldavad arvud Poolas ja Jugoslaavias. Sakslased tapsid enam kui sada tuhat poolakat Varssavi mässu alla surudes 1944. aastal." Vietnami sõja käigus mürgitasid ameeriklased loendamatu arvu puid alas, kus kommunistlikud Põhja-Vietnami väed varjasid varustus liine ja viisid läbi gerilja operatsioone. Nõukogude sõjas Afganistanis puutusid Nõukogude väed kokku USA poolt toetatud Mujahideene kasutades põletatud maa taktikat, ajades üle kolmandiku Afganistani elanikkonnast pagulusse (üle 5 miljoni inimese) ja levitades laialdast külade, viljahoidlate, põldude, karjade ja kastmissüsteemide hävitamist, tuues kaasa surmava ja laialdaselt levinud põldudele ja karjamaadele miinide paigaldamise.
Paljud kaasaegsed riigid rakendavad inimjahi doktriini, et leida ja elimineerida üksikuid sisse.
Variandid
Mõned mässuvastase sõjanduse teemadel kirjutajad rõhutavad tänapäevase rahutuma iseloomuga sissisõja keskkonda – Vietnam, Malaisia ja El Salvador, kus poliitilised eesmärgid, parteid ja poliitiline struktuur ei ole laialdaselt levinud. Need kirjutajad viitavad religiooni, etnikat või isegi kriminaalseid ärimudeleid ümbritsevatele gerilja konfliktidele, mis ei sobi klassikalise rahva vabastamise malli alla. Interneti laialdane kättesaadavus on toonud kaasa muutuseid gerilja operatsioonide rünnaku koordineerimise, rahalise toetuse leidmise, liikmete otsimise ja meediaga manipuleerimise valdkondade tempos ja viisis. Kuigi klassikalised juhendid rakenduvad peavad tänapäevased gerilja vastased väed peavad arvestama häirituma, korrapäratuma ja ebamäärasema operatsiooni töörežiimiga. David Kilculleni järgi:
Mässulised ei pruugi üritada riiki kukutada, neil ei pruugi olla sidusat strateegiat ning nad võivad järgida usupõhist lähenemist, millele on traditsiooniliste meetmetega raske läheneda. Ühes kriisikoldes võib olla mitu võistlevat mässuliste gruppi, mis tähendab, et mässu vastane organisatsioon peab kontrollima tervet keskkonda, mitte keskenduma kindlale vastasele. Individuaalsed tegevused ja ühekülgse propaganda tagajärjed võivad olla mõjusamad kui praktiline progress, muutes mässuvastase operatsiooni veel mittelineaarsemaks ja ennustamatumaks. Võib juhtuda, et mässuliste asemel algatab konflikti ning esindab revolutsioonilise muutuse väge mässu vastane. Mässuliste ja rahva majanduslike seisundite erinevus võib olla klassikalisele teooriale vastupidine. Ja linna pommitamiste propaganda efekti ära kasutamisel põhinevad mässuliste taktikad tunnistavad mõned klassikalised taktikad kehtetuks ning mõned teised, nagu patrullimise, teatud olukorras kahjulikuks. Seega, valdkonna tõendid soovitavad, et klassikaline teooria on vajalik, kuid mitte piisav kaasaegsete mässuliste vastu.
Foco teooria
pisi| [[Tuaregi mässuline Põhja-Nigeris, 2008]] "Miks gerilja sõdalane võitleb? Jõuame pööramatu järelduseni, et gerilja võitleja on sotsiaalne uuendaja – ta haarab relva vastuseks rahva vihasele protestile rõhuja vastu, ja võitleb, et muuta sotsiaalset süsteemi, mis hoiab tema relvastamata vendi häbis ja viletsuses."
- Che Guevara
1960. aastal arendas marksismi pooldav revolutsionäär Che Guevara raamatus "Guerrilla Warfare" foco-revolutsiooni teooria võttes aluseks oma kogemused 1959 Kuuba revolutsioonist. Régis Debray formuleeris selle teooria hiljem kui "focalism". Selle keskne printsiip on eelvägi väikeste, kiiresti liikuvate paramilitaarrühmade kaadritega, mis saavad fokuseeruda populaarsele seisva režiimi rahulolematust. Kuigi esialgne lähenemine oli mobiliseeruda ja rünnata maa aladel, siis paljud foco ideed adapteeriti linna sissisõja liikumisteks.
Viited
Notes
Lisalugemist
Köieronimine
Köieronimine ehk köit mööda üles ronimine ehk köielronimine on spordiala, mis seisneb haaramiseks paraja jämedusega köit mööda üles-alla ronimises kas ainult käte jõul või jalgade abiga.
Köieronimine oli kavas suveolümpiamängudel aastatel 1896–1932. Tänini on see osa politsei ja tuletõrje maailmamängudest (World Police and Fire Games). Pärast pikka pausi on köieronimine muutunud taas populaarseks Prantsusmaal, kus võistlusi korraldatakse isegi kaubamajades. Tšehhi Vabariigis äratati spordiala uuesti ellu 1993. aastal, selles peetakse kohalikke ja riiklikke võistlusi.
Przemysław Gdański
pisi|230px|Przemysław Gdański (2020)
Przemysław Gdański (sündinud 5. jaanuaril 1967) on poola pankur ja malefunktsionäär.
Przemysław Gdański on lõpetanud Gdańskis Gdański ülikooli väliskaubanduse teaduskonna. 2003. aastast on ta töötanud pangajuhina. Alates 2017. aastast on ta BNP Paribas Bank Polska president.
Tema vend Jacek Gdański on malesuurmeister.
Jaan Taklaja
Jaan Taklaja (27. oktoober (vkj 15.) 1898 Kaarli vald – 3. august 1942 Sevurallag) oli Eesti ajakirjanik ja Vabadussõja veteran, VR II/3.
Noorus ja haridus
Sündis Rimmu talus sepa pojana. Õppis Rimmu algkoolis 1908–1911, Kõpu kihelkonnakoolis 1911–1913, A. Kamseni kaubanduskoolis Viljandis 1915–1918, Tartu Kommertskoolis 1918–1920 (vaheaegadega), Tartu Ülikooli kaubandusteaduse osakonnas 1920–1922 ja Berliini Kaubandusülikoolis 1922–1925. EYS Veljesto liige.
Vabadussõda
Vabadussõjas osales vabatahtliku kooliõpilasena 6. detsembrist 1918. Oli algul Tartu Vabatahtlikkude Pataljoni maakuulajate komandos, siis 2. roodus. Ülendati veebruaris 1919 kapraliks ning viidi seoses õpingute jätkamisega üle pataljoni reservroodu (nimetatud ka Tartu kooliõpilaste reservrooduks) ning vabastati otsesest sõjaväeteenistusest. Alates maist 1919 Tartu Kooliõpilaste Pataljonis, algul 2. siis 3. roodus ning juunist muusikakomandos. Ülendati nooremallohvitseriks juulis 1919. Vabastati sõjaväest märtsis 1920.
Vabariigi Valitsuse otsusega 17. augustist 1920 anti Tartu Kooliõpilaste Pataljoni kapralile Jaan Taklajale Vabadusristi II liigi 3. järk nr 542, Lisandus 10 000 marka, prii kool kuni kõrgkooli lõpuni ja Vabadussõja Mälestusmärk. Sai tavalises korras 4,39- hektarilise talukoha Kaarli valla Saksa karjamõisast, mis ristiti Sepise taluks ja mille pidajaks oli isa. Koht kinnistati tema nimele 1932. aastal.
Elu pärast sõda
Arreteeriti NKVD poolt 14. juunil 1941 Tallinnas ning viidi Sverdlovski oblastisse Sevurallagi vangilaagrisse. Mõisteti NSVL SARKi Erinõupidamise otsusega 15. juulil 1942 surma. Jaan Taklaja lasti maha 3. augustil 1942 Sevurallagis. Matmispaik teadmata.
Isiklikku
Abiellus 1926 Leida-Marianne Krebsiga (1897–1950). Lapsed: Tiina-Mai (1929) ja Jaan-Peeter (1935). Abikaasa ja lapsed küüditati juunis 1941 Kirovi oblastisse. Poeg tuli tagasi Eestisse 1947 ja lapsendati hiljem onu poolt, päästmaks teda uuest küüditamisest. Tütar jõudis samuti tagasi 1947, kuid viidi 1949. aastal uuesti Kirovi oblastisse. Pääses Eestisse 1956. Abikaasa põgenes asumiselt kodumaale 1947, kuid vangistati ning suri kolm aastat hiljem Valga vangilaagris vähki.
Galerii Steinek
Asukoht
Aadress Viini kesklinnas: Eschenbachgasse 4, 1010 Viin, Austria.
Avamine ja tegevus
Muuseumi avas Silvia Steinek koos oma isa, kogenud kunstivahendaja ja -kollektsionääri Heinrich Steinekiga 1982. aastal Himmelpfortgasse galeriis, aadressil Himmelpfortgasse 17 originaalse näitusega mitte üksnes Austria, vaid samuti rahvusvahelisest kujutavast kunstist. Eesmärk oli toetada ja täiendada Viini kunstimaailma, demonstreerides moodsa ja kaasaegse kunsti avangardi ja arengut, mis õnnestus tänu Heinrich Steineki varajastele kontaktidele ja sõprussuhetele selliste kunstnikega nagu Adolf Frohner ja Arnulf Rainer.
1990. aastal sai muuseum lisaks teise väljapanekuruumi "die Halle". 2006. aastast asub galerii praeguses asukohas Eschenbachgasse 4, mille läheduses muuhulgas leiduvad Galerii Ulysses, Galerii Meyer Kainer, Kro Design&Kunst GmbH ja Viini kunstiajaloomuuseum.
2012. aastal galerii Steinek tähistas oma 30. tegevusaastat uute julgete väljapanekutega nagu "Sesshaft", "Pig Pieces" ja "Silikonbusen" jne.
Steinek korraldab nüüdiskunsti isiku- ja grupinäitusi. 2008. aastast on seal oma teoseid eksponeerinud näiteks Elke Krystufek, Arnulf Rainer ja Matthias Herrmann. Rahvusvahelist kollaaži on toonud ameeriklase Tony Oursleri pastelsetes toonides maalitud akvarellid, videoskulptuurid koos teatud esemete, nukkude või patjadega, poolikult värvitud kehaosad või näod või vahenditeks koguni sprei ja ajalehelõiked.
2008. aastal tunnustati galerii omanikku Heinrich Steinekit kui Viini ja rahvusvahelise kunstielu silmapaistvat mõjutajat Viini linna auhinnaga Golden Medal – teenete eest Viini maakonnas (Goldene Ehrenzeichen für Verdienste um das Land Wien).
Kunstnikke
Steineki galerii kunstnike hulka kuuluvad Ameerika Ühendriikide kunstnikud Robert Barry ja Tony Oursler ning tänapäeva Austria kunstnikud Ilse Haider, Gudrun Kampl, Julius Deutschauer ja Michaela Spiegel.
2000. aastast on lisandunud austerlane Clemens Wolf, Bulgaarias sündinud Olga Georgieva ja Saksamaal sündinud Karen Holländer.
Fotograafiagaleriis on väljapanekuid Matthias Herrmannilt ja Hiina kunstnikult Rong Rongilt.
Seos (matemaatika)
Seos ehk relatsioon ehk suhe on matemaatikas binaarse seose üldistus. Binaarset seost esindavad näiteks märgid "=" ja "<" propositsioonides "2 + 2 = 4" ja "5 < 6". valemi "a + b = c" kaudu saab näiteks väljendada (nüüd juba ternaarset) seost arvuhulgas, millesse a, b ja c kuuluvad.
Informaatikas põhinevad seose mõistel relatsioonandmebaasid.
Definitsioon
Kasutusel on kaks mõnevõrra erinevat definitsiooni : <ol> <li> Seos R on hulkade H1, ..., Hn otsekorrutise alamhulk või ka eeskiri, mis määrab hulga R, mida sel juhul nimetatakse seose graafikuks G(R).
<li> Seos R on mingi hulga H otseastme alamhulk Kui otseastme komponentide arv on n, siis räägitakse n-aarsest seosest hulgas H, ja kui siis räägitakse, et hulga H elemendid x1, ..., xn on seoses R või rahuldavad seost R. </ol>
Aeg-ajalt mõistetakse seose all binaarset seost.
n-aarne predikaat
n-aarne predikaat on n muutuja funktsioon, mille väärtused on tõeväärtused.
Aarsus
Seoseid saab liigitada hulkade arvu järgi otsekorrutises; teiste sõnadega, terminite arvu järgi avaldises:
Üle 4 terminiga seoste puhul tavaliselt spetsiaalseid sõnu ei kasutata, vaid öeldakse lihtsalt "n-aarne": näiteks "5-aarne seos".
Chesapeake Bay retriiver
Chesapeake Bay retriiver on koeratõug.
Tõug tunnustati 1918. aastal. Tõustandard võeti vastu 9. novembril 1993 ja kehtib alates 31. detsembrist 1993. Tõugu eristavad teistest retriiveritest kollakad või merevaigukarva silmad, õlgade kõrgusel või natuke kõrgemal asetsevad puusad. Topeltkarv hoiab lokki ainult õlgadel, kaelal, seljal ja puusadel.
Iseloomustus
Chesapeake Bay retriiver on ergas ja rõõmus, intelligentse muljega. Söakas, täis töötahet, vilgas, nuuskiv, intelligentne, armastab ujuda. Ülisuur argus või agressiivsus on taunitav ja sellised koerad ei sobi headeks perekoerteks ega jahikoerteks. Aretusse tuleb koeri valida eelkõige iseloomu järgi. Chesapeake Bay retriiverit hinnatakse tema taiplikuse, elavuse, rõõmsameelsuse, intelligentsuse, rahuliku meele ja kiinduva/kaitsva iseloomu tõttu.
Välimus
Tõugu iseloomustab võimekus nii maal kui vees. Chesapeake Bay retriiver aretati välja tooma veekogudest jahilinde, tihti tuli seda teha äärmuslikes ilmastikuoludes (tugev vool, külm vesi, jää, pikk vahemaa) ja päev läbi. Tegemist oli ja on jahikoeraga ning suur osa neist võimetest on iseloomulikud CBR-le ka tänapäeval.
Suurus, proportsioonid, keha
Kael on tugev ja keskmise pikkusega, püstine ja otsehoiduv. Keha tagaosa on esiosast natuke kõrgemal. Selg on lühike, tugev ja hästi ühendatud. Rinnakorv on lai ja sügav. Ribid asetsevad ümaralt ja moodustavad silinderja kuju. Keha on keskmise pikkusega, mitte tüse ja lühijalgne; natuke nõgusa alaliiniga. Jalad on pikkuselt keskmised ja sirged, näidates võimsust ja tugevat luustikku. Ranne on natuke kaldus ja keskmise pikkusega. Esijalad on sirged, kui vaadata neid tagant või eest. Käpad on varustatud ujulestadega; varbad on ümarad ja lähestikku üksteisega. Saba on keskmise pikkusega ja raskusega. Saba peab olema sirge või natuke kaardus aga mitte kaardus üle selja või suunatud ühele küljele.
Pea
Pea on lai ja ümar, keskmine üleminek otsmikult koonule. Lõuad ja huuled peavad olema piisavalt tugevad aga pehmed, et kanda vigastamata suuri veelinde. Keskmise suurusega silmad, mis on väga selged ja värvuselt kollakad või merevaigukarva; mandlikujulised. Kõrvad on väikesed, kinnitunud kolju tahaossa, kõrge asetusega, ripuvad vabalt ja on keskmise paksusega.
Kolju on lai ja ümar; keskmine üleminek otsmikult koonule. Nina on keskmise pikkusega, pigem lühike. Koon on umbes sama pikkusega, kui on kolju; ninapeegel on kitsenev, natuke teravnev aga mitte terav. Huuled on peenikesed aga mitte rippuvad. Käärhambumus on eelistatud, lubatud on ka tanghambumus.
Karvkate, värvus
Karv on tihe ja lühike, kuni 3,81 cm pikk. Jaguneb kaheks osaks: pealiskarv on lühike, karm ja natuke lainjas, kuni aluskarv on tihe, peenike ja soe. Karv sisaldab ohtralt naturaalseid õlisid, mis muudavad karva vetthülgavaks ja muudavad selle töötamiseks ideaalseks. Karva struktuur on väga oluline, et kaua halbades ilmastikuoludes rasket tööd teha. Vetthülgav ja karm väliskarv ning soe aluskarv on ilmtingimata tähtsad, et hoida ära vee sattumist nahale ja aidata kaasa kiirele kuivamisele. Karv peab hoidma vett eemal samal põhimõttel nagu teeb seda pardil sulestik. Kui CBR veest välja tuleb ja raputab, on karv vaid natuke niiske.
Värvus peab olema maastikuga võimalikult sarnane. Lubatud on värvused alates tumepruunist kuni hallikasbeeži värvuseni; ühtlase värviga koerad on eelistatud. Üks värvus ei ole eelistata teisele. Väike valge laik on lubatud eesrinnal, kõhul, varvastel või pöidadel (suure padjandi kohal), mida väiksem laik seda parem. Kohtunik peab alati andma näituseringis hinnangu koera karva tekstuuri ja värvuse kohta.
Harilik tihashein
Harilik tihashein (Scutellaria galericulata) on huulõieliste sugukonda kuuluv taimeliik.
Harilik tihashein eelistab kasvada niisketel kasvukohtadel, näiteks puisniitudel ja veekogude kaldaaladel.
Eestis tavaline.
Kirjeldus
Taime maapealse varre kõrgus on 10–50(75) cm. Õitseaeg juunist augustini (harva kuni septembrini).
Warendorfi kreis
Warendorfi kreis on haldusüksus Saksamaa Nordrhein-Westfaleni liidumaa põhjaosas.
Ajalugu
Keskajal oli piirkond Münsteri piiskopkonna osa. Saades Preisimaa Vestfaali provintsi osaks, asutas uus valitsus 1816. aastal Warendorfi ja Beckumi kreisid. 1975. aastal ühendati need kreisid praeguseks kreisiks.
Geograafia
Kreis asub Münsteri linnast idas. Emsi jõgi voolab läbi kreisi idast läände. Lippe jõgi moodustab osa kreisi lõunapiirist.
Linnad ja vallad
350px|right|Linnad ja vallad Warendorfi kreisis
Mihaela Melinte
Mihaela Melinte (sündinud 27. märtsil 1975 Bacăus Bacău maakonnas) on Rumeenia kergejõustiklane (vasaraheitja). Maailma- (1999) ja Euroopa meister (1998).
Maailmameistrivõistlustel
Sevilla 1999
Euroopa meistrivõistlustel
Budapest 1998
Endel Eero
Endel Eero (21. november 1930 Valjala – 7. september 2006) oli Eesti poliitik (Koonderakond).
Eero lõpetas 1969. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi rahvamajanduse planeerimise eriala ökonomisti kvalifikatsiooniga.
Ta oli jalatsivabriku Kommunaar direktor. 1973–1989 oli ta Eesti NSV Riikliku Plaanikomitee osakonnajuhataja ning 1990–1993 majandusministeeriumi ja rahandusministeeriumi nõunik.
Eero oli Riigikogu VII (asendusliikmena) ja VIII koosseisu liige. Ta kuulus Koonderakonna fraktsiooni (8. maist 25. septembrini 1997 kuulus Pensionäride ja Perede Liidu fraktsiooni). Aastatel 1995–1999 oli ta VIII Riigikogu sotsiaalkomisjoni esimees.
Endel Eero kuulus Tallinna Saarlaste Ühendusse ja Üliõpilasseltsi Liivika vilistlaskokku.
Rudolf IV (Austria)
thumb|Rudolf IV Rajaja
Rudolf IV Habsburg ehk Rudolf Rajaja (Rudolf der Stifter; 1. november 1339 – 27. juuli 1365) oli Habsburgide valduste (Austria hertsogkond, Kraini, Kärnteni, Steiermargi ja alates 1363. aastast ka Tirooli) valitseja 1358–1365, Albrecht II poeg. Ta on peamiselt tuntud ertshertsogi tiitli loojana.
Rudolf oli üliambitsioonikas, võimalik et isegi suurushullustuses valitseja, kes püüdis oma valduste tähtsust igati tõsta. Tema äi, Püha Rooma keiser ja Böömimaa kuningas Karl IV, oli oma kuldbullas Habsburgid ilma jätnud kuurvürsti tiitlist, mis tähendas õiguslikult nende arvamist Püha Rooma keisririigi teisejärguliste valitsejate hulka. Seda olukorda püüdis Rudolf IV parandada, luues ertshertsogi tiitli ja sellega kaasnevad kuurvürstidega võrdsed privileegid. Ta väitis, et neid andsid Austria valitsejatele juba Rooma keisrid. Keiser Karl IV kuulutas selle aga võltsinguks ning ertshertsogi tiitlit aktsepteeris ametlikult alles Habsburgist Saksa-Rooma keiser Friedrich III 1453. aastal.
Rudolf IV rajas ka Viini ülikooli (Academia Rudolphina), mis on vanim pidevalt tegutsenud saksa keeleruumis asuv ülikool. See pidi saama võrdväärseks Karl IV asutatud Praha ülikooliga, ent Austria toonane suhteliselt kolklik kultuurielu seda ei võimaldanud.
1363. aastal sai Rudolf Margarethe Maultaschilt leppega Tirooli hertsogkonna, mis Habsburgide valduseid märgatavalt kasvatas. Kuid juba 1365. aastal Rudolf suri ning Habsburgide alad läksid tema vendade Albrecht III ja Leopold III kätte.
Jaapani käbikala
Jaapani käbikala (Monocentris japonica) on seltsi Beryciformes kuuluv kiiruimne kala.
Jaapani käbikala on levinud India ja Vaikse ookeani troopilistes vetes, kus teda on leitud 1–250 meetri sügavusel.
Ta on tavaliselt kuni 12 cm pikk, harva kuni 17 cm. Kollast keha katavad suured musta servaga soomused.
Harilik viirpuu
Harilik viirpuu (Crataegus rhipidophylla) on roosõieliste sugukonda arvatud taimeliik.
Harilik viirpuu on looduslikult levinud Kesk-Euroopas, Ida-Euroopa lauskmaal, Lõuna-Skandinaavias ja Baltikumi lääneosas.
Harilik viirpuu on madal puu või kõrge põõsas kõrgusega 5–8 m. Võrsetel leiduvad üksikud 0,5–1,5 cm pikad astlad. Lehed on laiad ja munajad, kahe väiksema abilehega. Suur leht on 2-3 sügava hõlmaga. Leherood on karvane. Sügisel on lehed kollased.
Viirpuu õitseb juuni I ja II dekaadil. Õisikud on 10–15-õielised, kännasjad. Ühe õie läbimõõt on 1,2–1,5 cm.
Viirpuul on õunvili. Viljad on ovaalsed, punased, 1–1,5 cm läbimõõdus. Viljaliha on kollane, jahukas, mõrkjas, 1 luuseemnega. Viljad valmivad septembris.
Viirpuu on hea meetaim. Tema viljadest ja õitest valmistatakse südamerohtusid. Viirpuid kasvatatakse üksikult ja pöetava hekina.
Pärnu–Rakvere–Sõmeru maantee
300px|pisi|Pärnu–Rakvere–Sõmeru maantee Udrikus
See saab alguse Pärnu linnas Tallinna–Pärnu–Ikla maantee 131. kilomeetril Uuesilla liiklussõlmes. Tee pikkus on 184,6 km, sh 1,7 km pikkune lõik Pärnu linnas. Tee lõpeb Tallinna–Narva maantee 101. kilomeetril Sõmeru alevikus.
Sillad Pärnu–Rakvere–Sõmeru maanteel
Sildade nimistu pärineb Teeregistri andmebaasist.
Asulad Pärnu–Rakvere–Sõmeru maanteel
Pärnu linn, Tammiste küla, Kiisa küla, Vainu küla, Pulli küla, Urge küla, Rütavere küla, Kuiaru küla, Selja küla, Muti küla, Mannare küla, Sikana küla, Ünnaste küla, Aluste küla, Pärnjõe küla, Massu küla, Luuri küla, Vaki küla, Allikõnnu küla, Kobra küla, Vändra alev, Kalmaru küla, Rõusa küla, Kadjaste küla, Mädara küla, Kurgja küla, Rae küla, Samliku küla, Jändja küla, Laupa küla, Vilita küla, Särevere alevik, Türi linn, Türi-Alliku küla, Kirna küla, Reopalu küla, Ülejõe küla, Röa küla, Paide linn, Sillaotsa küla, Mäo küla, Tarbja küla, Viisu küla, Kirisaare küla, Allikjärve küla, Kaaruka küla, Roosna-Alliku alevik, Oeti küla, Kihme küla, Kaalepi küla, Seidla küla, Ahula küla, Kurisoo küla, Märjandi küla, Raka küla, Ambla alevik, Räsna küla, Jootme küla, Kuru küla, Tapa linn, Moe küla, Imastu küla, Loksu küla, Udriku küla, Kiku küla, Võduvere küla, Undla küla, Kadrina alevik, Kadapiku küla, Lante küla, Härjadi küla, Tirbiku küla, Hulja alevik, Karivärava küla, Kullaaru küla, Tõrremäe küla, Rakvere linn, Taaravainu küla, Tõrma küla, Mäetaguse küla, Piira küla, Ussimäe küla, Näpi alevik, Sõmeru alevik, Aluvere küla.
Patricia Arquette
Patricia Tiffany Arquette (sündinud 8. aprillil 1968 Chicagos Illinoisis) on Emmy auhinnaga pärjatud ja Kuldgloobusele nomineeritud USA filminäitleja.
Aastast 2005 kehastab ta Allison DuBois'd USA draamasarjas "Meedium". Rolli eest sai ta parima draamasarja naisnäitleja Emmy. Lisaks on ta mänginud filmides "True Romance", "Lost Highway" ja "Little Nicky".
Auhinnad
Emmy
Seitse Tarka
Seitse Tarka on Suure Vankri üks nimedest.
Seitse tarka olid Vana-Kreeka targad.
Alexandra (Suurbritannia)
Alexandra Carolina Marie Charlotte Louise Julia ehk Alix (1. detsember 1844 Kopenhaagen – 20. november 1925 Sandringham) oli Taani printsess sünnist 1863. aastani, Walesi printsess aastatel 1863–1901, Suurbritannia kuninga Edward VII abikaasa ja kuninganna 1901–1910 ning kuningas George V ema 1910.
Lapsepõlv
Alexandra ehk Alixi isa oli prints Christian, hilisem Christian IX, ema Hessen-Kasseli printsess Louise. Vaatamata kuninglikule päritolule elas Alix lihtsates oludes. Kuigi perekonnal polnud suurt varandust, abiellusid lapsed märkimisväärselt tähtsate abikaasadega. Alixi õde Dagmar abiellus Venemaa tsaari Aleksander III-ga.
Walesi printsess
Walesi prints Albert Edward oli vanematele allumatusega palju muret põhjustanud ning leseks jäänud kuninganna Victoria tahtis, et prints pere looks. Alexandra polnud printsi esimene valik, kuna Taani oli Preisimaaga sõjajalal, Suurbritannia kuninglikul perekonnal oli aga palju sakslastest sugulasi.
Kuid kui Victoria ja Alix tutvusid, pälvis noor ja ilus printsess kuninganna heakskiidu. Paar abiellus 10. märtsil 1863 St. George'i kabelis. Sündmuse jäädvustas maalile William Powell Frith.
Abikaasadel oli kuus last:
Eraelu ja võimuvõitlus
left|thumb|Kuninganna Alexandra kroonimisriietuses
Alixi valitsemisstiil erines väga vanemate Briti kuninglike isikute omast. Ta oli pühendunud oma lastele ning hoolitses teenijate eest, talle meeldis tantsida ja uisutada. Ka pärast oma esimese lapse sündi 1864 ei muutnud ta oma käitumist ning see põhjustas tülisid kuninganna ja noorpaari vahel. Kuid pärast kolmanda lapse sündi 1867. aastal olid rasedusest tekkinud tüsistused talle eluohtlikud ning ta jäi igaveseks lonkama. Ta kannatas ka kurtuse all, mis oli pärilik ning süvenes aasta-aastalt. Armi oma kaelal (ametlikult lapsepõlvetrauma, kuulujuttude põhjal enesetapukatse tagajärg) püüdis ta varjata, kandes kõrge kaelusega kleiti või rikkalikke kaelaehteid. Sellega tekitas ta kõrge kaelusega kleitide moe.
Albert Edward ja Alix elasid peamiselt Sandringhamis. Bertie ei pööranud oma naisele ja lastele nii palju tähelepanu, kui Alix tahtis, ning nad võõrandusid teineteisest, kuni mehe raske haigus 1870. aastate algul nad taas kokku tõi. Aastate jooksul oli nende abielus tõuse ja mõõnu. Bertie pidas armastava naise kõrvalt ka armukesi. Nende hulgas olid näitleja Lillie Langtry; Warwicki krahvinna Daisy Greville; ilus abielunaine Jennie Jerome (Winston Churchilli ema); Agnes Keyser ja seltskonnadaam Alice Keppel.
Alexandrale olid need suhted teada ning ta lubas Keppeli isegi Bertie surivoodi äärde. Kuid ta ainult talus Keppelit. Alixile ei meeldinud, et Keppel oli kõikjal, kuhu ta koos Bertiega läks. Vastupidi Keppelile nautis Alix Jennie Jerome'i seltskonda, ehkki naisel oli Bertiega suhe olnud. Teistest naistest, kellega printsil oli suhteid, võeti kuninglikes ringkondades hästi vastu Keyser, kuna ta polnud ise abielus ning oli oma suhete teemal väga diskreetne.
Alexandral endal polnud teadaolevalt armukest. Kuninglikesse ringkondadesse kuuluvad inimesed enamasti võtsid armukese (ka naised), kuid avalikuks tulnuna poleks Alixi armukest aktsepteeritud, kuna naise staatus oli kõrge.
Kuninganna Alexandra
Aastatel 1901–1910 kuninganna ja kuni oma surmani kuninganna-ema olnud Alexandra ametlik tiitel oli elu lõpuni kuninganna Alexandra (Tema Majesteet).
Inimesed armastasid Alixit väga. Ta oli tihedalt seotud heategevusega, asutades ühingu Alexandra Roosi Päev, mis müüb raha kogumiseks roose. Buuri sõja ajal asutas ta Kuninganna Alexandra Hoolduskorpuse. Kuid poliitikaga ta ei tegelenud. Esimese maailmasõja ajal tuli ilmsiks tema viha sakslaste vastu.
Kuusalu kirik
pisi|300px|Kuusalu Püha Laurentsiuse kirik pisi|300px|Kuusalu kiriku raamihoone Kuusalu Püha Laurentsiuse kirik on 13. sajandi lõpus tsistertslaste ehitatud kirik Kuusalus Harjumaal. Tsistertslaste mõju avaldub juba hoone asukoha valikus: tsistertslased eelistasid rajada hooneid suurtest teedest veidi eemale, sageli just jõeorgudesse.
Legendi järgi ehitas Kuusalu kiriku munk Laurentsius, kelle paganad elusalt põletasid. Munga piinarikast hukkamist meenutab kahe lohuga ohvrikivi, tuntud kui Raja- ja ka Lauritsakivi. Põletamise tähistamiseks on kivisse raiutud kahe ristuva piiskopisaua ja praadimisresti kujutis.
2002
2002. aasta (MMII) oli 21. sajandi 2. aasta.
Sündmused Eestis
pisi|Tallinnas toimus Eurovisiooni lauluvõistlus
Surnud
Pikem nimekiri leheküljel Surnud 2002
Kuusalu kirik
Ajalugu
Kuusalu kirik arvatakse olevat üks Põhja-Eesti vanemaid kivist pühakodasid. Patronaadiõigus kiriku üle kuulus Gotlandi Roma kloostri Kolgal asunud majandusmõisale. Seda kinnitab kiriku pühitsemine pühale Laurentsiusele. Kolga abikloostri mungad võisid juba 13. sajandi lõpul asuda ehitama jumalakoda pühade allikate äärde. See kahe haritorniga, alguses madal, võlvimata kirik oli sama suur kui praegused kooriruum, pikihoone ja vana käärkamber.
Tõenäoliselt 15. sajandi II veerandil telliti Tallinnast ehitusmeistrid pühakoda võlvima. Mõnevõrra kõrgendati seinamüüre, ühtlasi kindlustati need varem puudunud tugipiilaritega. Liivi sõja ajal (1564) purustati nii võlvid kui ka haritornid. Kirik kannatas ka Põhjasõjas, mil muuhulgas viidi ära kirikukellad. Praegune barokne kellatorn ehitati 1760. aastal. Torni pealmine osa ehitati põhjalikult ümber aastail 1823 ja 1867. Kiriku tornikella, mis arvatakse olevat Kolga mõisniku krahv Stenbocki kingitus, valas 1759. aastal Tallinnas Gottwerth Koerner.
Vanemast kunstipärandist on Kuusalu kirikus säilinud renessanss-stiilis kantsel, altar, tornikell, kroonlühtrid, küünlajalad ja kohrutatud messingbraa 17. sajandist, tinast armulauanõud, paest ristimiskivi jalg, nikerdatud vappepitaaf, baroksed puitskulptuurid Mooses ja Ristija Johannes (Elert Thiele), Martin Lutheri ja Philipp Melanchthoni portreed klaasimaalidena ning Carl Sigismund Waltheri maal "Kristus ristil".
27-aastaselt Saksamaal surnud Kolga mõisnik krahv Erich Friedrich Magnus Dietrich Stenbock (1834–1861) soovis, et ta süda leiaks viimse rahupaiga kodukirikus. Krahvi süda müüritigi koori lõunaseina.
Kirik on arhitektuurimälestis ning kuulub Eesti kultuurimälestiste riiklikku registrisse.
Magnetiline konstant
Magnetiline konstant ehk vaakumi magnetiline läbitavus (ingl vacuum magnetic permeability) on füüsikakonstant, mis seob mõõtühikute süsteemi elektrilised ja magnetilised ühikud selle süsteemi mehaaniliste ühikutega. SI-süsteemi ühikutes avaldub elektriline konstant \mu_0 järgmiselt: kus \rm N on jõuühik njuuton ja \rm A on elektrivoolu tugevuse ühik amper.
Maxwelli võrranditest tuleneb lihtne seos magnetilise konstandi, elektrilise konstandi ja valguse kiiruse c vahel:
kus
Magnetilist konstanti saab väljendada mitmesuguste SI ühikute kaudu:
Drea de Matteo
Andrea Donna "Drea" de Matteo (sündinud 19. jaanuaril 1972 New Yorgis) on Emmy auhinnaga pärjatud ja Kuldgloobusele nomineeritud USA filminäitleja.
Ta on eelkõige tuntud Adriana La Cerva osatäitjana draamsarjas "Sopranod" ja Gina Tribbiani kehastajana komöödiasarjas "Joey".
Hermann-Hans-Joachim Stockeby
Hermann-Hans-Joachim Stockeby, ka Stokkebi VR II/3 (8.vkj/20. september 1895 Tallinn – 1. juulil 1956 Detmold, Saksamaa), kolonelleitnant (1939) oli Venemaa Keisririigi, Eesti ja Saksa Riigi sõjaväelane.
Elulugu
Hermann-Hans-Joachim Stockeby sündis Tallinnas tisleri pojana, õppis Tallinna ministeeriumikoolis ja Tallinna Peetri Reaalkoolis.
Esimeses maailmasõjas
Esimeses maailmasõjas oli Stockeby 1915. aasta septembrist 2. Tagavarapolgus. Sõjalised teadmised sai ta Gattšina lipnikekoolis 1915–1916, ülendati märtsis 1916 lipnikuks ning määrati 38. Smolenski družiinasse. Juulist 1916 teenis Stockeby 1. Viiburi kindluse jalaväepolgus. Ta ülendati alamleitnandiks juunis 1917.
Eesti Vabadussõjas
Detsembris 1917 siirdus Hermann Stockeby rahvusväkke ning astus 3. Eesti Polku, kus teenis nooremohvitserina kuni selle likvideerimiseni Saksa võimude poolt aprillis 1918. Ülendati aprillis 1918 leitnandiks. Eesti Vabadussõja eel 10. novembril 1918 astus ta teenistusse Eesti Kaitse Liitu, kus oli Tallinna 3. jaoskonna ülema abi.
Aprillis 1919 läkitati Stockeby 3. Eesti jalaväepolku, kus oli algul 12. roodu vanemohvitser, mais nimetati 1. roodu ülemaks ning detsembris sai 3. pataljoni ülemaks. Ülendati alamkapteniks detsembris 1919.
Teenistus Eesti Vabariigis
Oktoobris 1930 viidi Stockeby üle 8. Üksiku Jalaväepataljoni koosseisu, kus teenis 1. kompanii ülemana. Ühtlasi oli ta veebruarist 1931 kuni juunini 1932 Sõjaringkonnakohtu ajutine liige. Ülendati veebruaris 1931 majoriks. Viibis oktoobrist 1933 lähetatuna Vabadussõja Ajaloo Komitees.
Alates maist 1937 teenis Stockeby taas 7. jalaväerügemendis 2. pataljoni ülemana. Veebruaris 1939 ülendati ta kolonelleitnandiks. Jaanuarist 1940 nimetati Stockeby 7. jalaväerügemendi staabi ülemaks. Ta oli korduvalt 7. Jalaväerügemendi Ohvitseridekogu abiesimees ja esimees ning aukohtu esimees. Stockeby kuulus VRVÜ Võru ja Tallinna osakonda ning 1933 Eesti Vabadussõjalaste Liitu.
Alates juulist 1940 määrati Stockeby 6. Üksiku Jalaväepataljoni ülemaks, kust juba septembris läkitati Tapale Soomusrongirügementi kolonel Nikolai Triigi käsutusse.
Korporatsioon Sakala liige.
Václav Klaus
thumb|Václav Klaus Václav Klaus (sündinud 19. juunil 1941 Prahas) on Tšehhi poliitik.
Hermann-Hans-Joachim Stockeby
Teises maailmasõjas
1941. aasta Suvesõjas oli Hermann Stockeby metsavendade grupi ülem ning juhtis Omakaitse operatsioone Pärnumaal.
Václav Klaus
7. märtsist 2003 kuni 8. märtsini 2013 oli ta Tšehhi president.
Hermann-Hans-Joachim Stockeby
Teises maailmasõjas
Stockeby oli Eesti Julgestusgrupi 183 formeerija Pärnus ja esimene ülem augustis 1941, hiljem sideohvitser Eesti ja Saksa staapide vahel. Saksa okupatsiooni ajal teenis ta Kindralinspektuuris personaliosakonna ülemana. Pälvis Saksa Sõjateeneteristi mõõkadega.
Václav Klaus
Ta on tuntud kui liberaalse majanduspoliitika elluviija.
Hermann-Hans-Joachim Stockeby
Teises maailmasõjas
Septembris 1944 pääses Stockeby Saksamaale. Seal oli ta inglaste käes sõjavangis interneerituna Uklei laagris, kus oli laagriülem septembrist 1945 kuni vabanemiseni kevadel 1946. Stockeby töötas Briti Tsooni Eestlaste Keskesinduse vanematekogu ja selle revisjonikomisjoni liikmena, oli Saksamaal baltlaste Borghorsti laagri juhataja ja alates 1946. aasta sügisest Bocholdi juurde viidud laagri juht.
Aastast 1948 oli Stockeby Ülesaksamaalise Eestlaste Esinduse ja Keskesinduse juhatuse liige. Ta valiti 1952 ühenduse Eesti Ühiskond Saksa Liitvabariigis esinduskogu liikmeks ja keskkomitee esimeheks, ühtlasi oli ka Abistamisfondi esimees, Eesti Võitlejate Ühingu vanematekogu liige ja aukohtu esimees, Eesti Skautide Maleva Saksamaal vanem, Balti Ühingu Eesti-Saksa ühenduse Eesti-poolne esimees jne.
Heljo Krall
Heljo Krall (aastani 1953 Kurm, 1953–1961 Karu; 17. aprill 1929, Pati vald – 9. jaanuar 2022) oli eesti botaanik.
Václav Klaus
Poliitikasse tuli ta 1989. aastal. 1991. aastal oli ta üks Rahvademokraatliku Erakonna asutajatest ja 2002. aastani selle esimees. Aastal 2002 valiti ta erakonna auesimeheks.
Heljo Krall
1958. aastal kaitses ta väitekirja Lääne-Eesti aruniitude (enamasti puisniidud) taimkattest.
Ta töötas pikka aega Zooloogia ja Botaanika Instituudis ning kaardistas Eesti taimkatet, uuris niitude ja ka soode taimestikku. Koostöös Kaljo Porgiga on ta koostanud põhjalikuima Eesti niidutüüpide klassifikatsiooni (1980).
Václav Klaus
Aastal 2003 valiti ta parlamendi mõlema koja ühisistungil 142 häälega 281-st Tšehhi presidendiks.
Heljo Krall
Ta oli üks Eesti paremaid taimekoosluste (assotsiatsioonide) tundjaid, eriti niitude osas, samuti hea taimetundja, eriti vegetatiivsete tunnuste järgi.
Ta oli Eesti sammalde määraja kaasautor (1998) ja väga hea Eesti pajude tundja.
Václav Klaus
Aastal 2008 toimusid järjekordsed Tšehhi presidendivalimised ja kolmandas voorus valiti ta parlamendi mõlema koja ühisistungil 141 häälega 281-st teist korda Tšehhi presidendiks.
Hermann-Hans-Joachim Stockeby
Teises maailmasõjas
Hermann-Hans-Joachim Stockeby suri 1. juulil 1956 Saksamaal Detmoldi haiglas südamehaiguse tõttu ja maeti Augustdorfi kalmistule.
Tunnustus
1920. aastal antii 3. jalaväepolgu alamkapten Hermann Stockebyle Vabaduse Risti II liigi 3. järk nr 1592, "hinnates wahwust, mis [ta oli] ülesnäitanud lahingus 22. juunil 1919 a. Riia-Pihkva kiwitee ääres". Lisandus 50 000 marka, tasuta maa normaaltalu suuruses ja Vabadussõja Mälestusmärk.
Autasumaa suurusega 21,36 hektarit eraldati Penuja valla Penuja mõisast ja ristiti Kõrgemäe taluks. Stockeby sai koha kätte mais 1923, kuid juba järgmise aasta kevadel müüs selle ära.
Läti Vabariik autasustas Hermann Stockebyt Läti Karutapja ordeni 3. järguga (nr 1793/26.10.1926, algselt oli LKO 3. järk määratud hoopis kontradmiral Johan Pitkale) ja Läti Vabadussõja Mälestusmärgi ning Läti iseseisvuse 10. aastapäeva mälestusmedaliga.
Isiklikku
Hermann Stockeby abiellus 16. (vkj 3.) veebruaril 1917 Viiburi garnisoni Peeter-Pauli õigeusu kirikus Maria Markovaga (1898–?). Kooselu lahutati Tartu-Võru Rahukogu tsiviiljaoskonna otsusega 22. septembril 1925. Lastetu.
Cindy Sherman
Cynthia Morris Sherman, tuntud kui Cindy Sherman (sündinud 19. jaanuaril 1954) on ameerika kunstnik ja fotograaf.
Lapsepõlv ja kunstiõpingud
Cindy Sherman sündis 19. jaanuaril 1954 USA New Jersey osariigis Glen Ridge'is. Tema vanemad olid Dorothy ja Charlie Sherman. Lisaks Cindyle kasvas peres veel neli last. Kolm aastat pärast Cindy sündi kolis pere Long Islandile, kus nad elasid ranna lähedal. Seal elades oli Shermanil palju vabadust. Juba noorest east alates toetasid Shermani vanemad tütre loomingulist tegevust. Ka Shermani õed-vennad olid loomingulised, tänu sellele oli nende kodus alati palju kunstimaterjale, mis toetas loomingulist õhkkonda. Maalimine ja joonistamine kujunesid Shermani lemmiktegevusteks, stiililt olid Shermani teosed realistlikud ning nende tegemiseks kulus tihti palju tunde. 1972. aastal alustas Sherman kujutava kunsti õppimist New Yorgi osariigi Buffalo Ülikoolis. Esimestel ülikooliaastatel keskendus Sherman peamiselt maalimisele. Ta maalis autoportreesid ja realistlikke koopiaid piltidest, mida ta ajakirjadest leidis. Teisel aastal vahetas ta eriala fotograafia vastu. Oma esimese fotograafia kursuse kukkus Sherman läbi selle tõttu, et tal oli raskusi filmifotograafia tehnilise poolega. Üks tema õppejõududest tutvustas teda kontseptuaalse kunstiga, kui ta andis Shermanile ülesandeks pildistada midagi, mis tekitas temas ebamugavust. Sherman otsustas teha endast aktifotosid. Tänu sellele ülesandele mõistis Sherman, et tahab olla fotograaf ning et teose idee on olulisem kui tehnika. Shermani fotograafiahuvi keskendus autoportreele. 1976. aastal lõpetas ta ülikooli bakalaureuse kraadiga.
Looming
Juba ülikooli ajal hakkas Sherman koguma kostüüme, parukaid ja kosmeetikat, mida ta kasutas oma fotoseeriate loomisel.
"Untitled Film Stills"
Perioodil, kui Sherman ülikooli lõpetas, oli üheks tema suureks inspiratsiooniallikaks 1962. linastunud prantsuse film "La Jetée", sellest tekkis Shermanil soov pildistada ennast kui filminäitlejannat. 1977. aastal reisis ta Arizona osariiki, et külastada oma vanemaid. Ta võttis reisile kaasa oma kostüümide ja parukate kollektsiooni ning hakkas planeerima fotoseeriat "Untitled film stills" (eesti keeles "Pealkirjata filmikaadrid"). Fotode tegemisel kasutas Sherman ka oma isa Charlie abi, kes pildistas oma tütart tema juhtnööride järgi. Selle seeria üks eesmärk oli luua fotosid, mis näeksid välja nagu need oleks pärit filmidest, kuid Shermani teine soov oli panna vaataja mõtlema sellele, mis pildil toimub. Ühelegi fotole pole lisatud kirjeldust, kõik teosed on pealkirjastatud vaid kaadri numbri järgi. "Untitled Film Stills" pälvis kiiresti tunnustust, mitmed galeriid olid huvitatud selle eksponeerimisest. Sherman pälvis seeria eest ka Ameerika Ühendriikide kunstirahastuse sihtkapitalilt kaks korda stipendiumi. "Untitled Film Stills" seeria valmis kolm aastat ning kokku on selles 69 mustvalget fotot. Esimest korda eksponeeriti seda 1995. aastal Hirshhorni muuseumis Washingtonis. Samal aastal ostis New Yorgi moodsa kunsti muuseum kõik fotod ligikaudu 1 miljoni dollari eest.