cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Austria parlamendihoone
1861. aastal vastu võetud konstitutsioon lõi Riiginõukogu (Austria osa Austria-Ungari riigi parlamendist. Riiginõukogule oli maja vaja. Otsustati rajada kaks hoonet (ülemkojale ja alamkojale). Plaanid muutusid pärast seda, kui 1867 kuulutati välja kaksikmonarhia ja Ungari sai omaenese seadusandliku kogu, mis asus Budapestis. Siis otsustati mõlemale kojale rajada ühine hoone.
Ajutine hoone (Abgeordnetenhaus) asus Währinger Straßel. See hoone sai ka hilisema parlamendihoone põhiplaani aluseks. Abgeordnetenhaus avati samal aastal, mil Austria-Ungari keiser Franz Joseph I rajas Riiginõukogu.
Uus parlamendihoone ehitati Ringstraßele. See oli Viini esindustänav, mis loodi linna ümbritseva kindlustusvööndi kohale pärast linnamüüri ja linna ümbritseva vallikraavi likvideerimist.
Hoone jaoks hakati vundamendiauku kaevama 1874. aasta juunis ja nurgakivi pandi 2. septembril 1874. Samal ajal ehitati teisigi olulisi hooneid: Viini kunstiajaloomuuseum, Viini loodusloomuuseum, Viini raekoda ja Viini ülikool. 1883. aasta novembris hoone valmis ja seda hakati kohe kasutama. 4. detsembril 1883 toimus seal juba Riiginõukogu alamkoja esimene istung. Ülemkoja esimene istung toimus alles 16. detsembril 1884. Mõlemad kojad töötasid hoones kuni Austria-Ungari lagunemiseni 1918.
Varrak
Teda on mainitud eepose kuueteistkümnendas loos (" Lennuki" ehitus ja merereisi algus. Teekond maailma otsa.  Lapumaa ja Varrak, lapu tark.)
Austria parlamendihoone
Hoone ja selle juurde kuuluv krunt võtavad enda alla 1,35 ha.
Varrak
Kalevipoeg koos kaaslastega jõudis merereisiga laeval Lennuk Lapu randa ning kohtas siin Lapu tarka, Varrakut. Ta rääkis oma soovist jõuda maailma otsa ning palus Varrakut teejuhiks. Tark hoiatas teda ohtliku ettevõtmise eest. Kalevipoeg jäi endale kindlaks ja pakkus tasuks kulda ja hõbedat. Varrak küsis tasuks lisaks: Kalevipoeg nõustus ning merereis jätkus põhja suunas. Laev sattus neelukohta, kus purjed ja aerud enam hädas ei päästnud. Varrak leidis väljapääsu, ta võttis tündri, kattis punase riidega, kinnitas köiega ning viskas kalale söödaks. Valaskala neelaski sööda alla ning vedas laeva põrgusuu juurest eemale.
Austria parlamendihoone
Teises maailmasõjas sai hoone tugevasti kannatada, kuid siseruumid taastati originaalkujul.
Varrak
Jõuti Sädemesaare juurde ning Varrak keelas meestel maale minna. Sulevipoeg käis siiski saarel tulemäe juures ja leidis kõrbenud kuuega tagasi tulles, et too tuleküngas sobib rehekütjaks. Seejärel võeti suund kodurandadele, jõudmata maailma otsa. Kalevipoeg lubas siiski Varrakule kokku lepitud tasu anda.
Üheksateistkümnendas loos (Sarvik-taadi aheldus, Õnneaeg,  Pidu ja Kalevi tarkusraamat,  Sõjateated) antakse teada, et Varrak oli Lindanisas Kalevipoja kojas ning leidiski midagi tasuks sobivat, mis oli seina külge aheldatud: Vaatamata Sulevipoja ja Olevipoja manitsustele väärt raamatut mitte loovutada, jäi Kalevipoeg enda lubadusele kindlaks, teadmata, et tegu oli vana Kalevi Tarkuseraamatuga:
Kljazma
pisi|Kljazma jõgi pisi|Kljazma Volga jõgikonnas Kljazma (vene Клязьма) on jõgi Venemaal Moskva, Nižni Novgorodi, Ivanovo ja Vladimiri oblastis. Jõe ääres asuvad Pavlovski Possadi, Orehhovo-Zujevo, Vladimiri, Kovrovi ja Vjazniki linn. Suubub vasakult Okasse.
Suuremad lisajõed on Nerl, Uvod ja Teza.
Pikkus on 686 km ja valgala 42 500 km².
Paks Margareeta
Paks Margareeta on Tallinna linnamüüri välisehitiste hulka kuulunud kaitsetorn Tallinna vanalinnas Pika tänava otsas. Seal asub Eesti Meremuuseum.
Ajalugu
Tallinna linnamüüri valmimise järel hakati müüris olevate väravatornide ette ehitama täiendavaid eesväravaid, et kindlustada linnamüüri kõige nõrgemaid osi.
Suure Rannavärava eesvärav meenutas tänapäevani säilinud kahe väikese torniga Viru eesväravat. Läänepoolne väiksem torn on säilinud, idapoolse kohal asub praegu Paks Margareeta.
Paksu Margareeta vundamendi all on hästi säilinud varasema Suure Rannavärava müürid.
pisi|Paks Margareeta (2011) Suurtükitorn Paks Margareeta ehitati Suure Rannavärava eesvärava kolmanda uuendamise käigus aastatel 1518–1529 endise Roosiaia kohale. Praeguse nime sai torn 1842. aastal, enne seda kandis torn nime Rosencrantz. Torni kavandas tõenäoliselt Clemens Pale, 1520. aastaist juhtis töid meister Gert Koningk Münsterist, kes oli ametis olnud ka Oleviste kiriku juures. Rekonstrueerimistööd lõpetati täielikult 1531. aastal, põhiliste tööde lõppu (1529) märgib dolomiidist leekestiilis vapitahvel eesvärava välisküljel.
Eesti korvpalliklubide loend
''See on mittetäielik loend Eesti korvpalliklubidest 2021/2022. hooaja seisuga''.
Jämsä
Jämsä on linn Soomes Lääne-Soome läänis Kesk-Soome maakonnas. Asub Päijänne kaldal. Jämsä naabervallad on Juupajoki, Keuruu linn, Jyväskylä linn, Kuhmoinen, Luhanka, Mänttä-Vilppula linn, Orivesi linn ja Petäjävesi vald.
Jämsä asutamisaastaks loetakse 1866. aastat, kui kogunes esimene omavalitsuslik nõukogu. Linnaõigused sai Jämsä 1977. aastal. 1. jaanuaril 2009 liitus Jämsäga Jämsänkoski.
Linnal on raudteeühendus Jyväskylä ja Tamperega. Jämsäs asub Himose suusakeskus ja Patria lennukitehas.
Viktor Dyk
Viktor Dyk (31. detsember 1877, Pšovka u Mělníka – 14. mai 1931 Lopud) oli tšehhi kirjanik ja Tšehhoslovakkia poliitik.
Knut Hamsun
pisi|Knut Hamsun Knut Hamsun (4. august 1859 – 19. veebruar 1952) oli norra romaani- ja näitekirjanik.
Elulugu
Knut Hamsun (kodanikunimi Knud Pedersen) sündis Kesk-Norras Vågå vallas (ekslikult mainitakse tema sünnikohana Lomi valda) vaeses peres Peder ja Tora Peterseni neljanda pojana. Üles kasvas ta Põhja-Norras Hamarøys, saamata peaaegu mingisugust haridust. Oma esimese teose kirjutas Hamsun pseudonüümi Knut Pedersen Hamsund all 18-aastaselt. 1878. aastal kolis Hamsun Kristianiasse (praegune Oslo), kus ta elas mõnda aega vaesuses, kirjanduslik edu jäi tulemata. Aastail 1882–1888 käis ta USA-s ja tegi seal juhutöid.
Läbimurre kirjanduses tuli 1890. aastal romaaniga "Nälg". Hamsunist sai kiiresti tunnustatud kirjanik. Ta abiellus Bergljot Gopfertiniga, mis inspireeris teda kirjutama ainsat helgeloomulist teost "Victoria". 1906. aastal lahutas Hamsun abielu ning abiellus 1909. aastal näitleja Marie Anderseniga. 1911. aastal lahkus Hamsun Oslost ja kolis maale elama.
1917. aastal ilmus kirjaniku kuulsaim teos "Maa õnnistus", mille eest Hamsun pälvis 1920. aastal Nobeli auhinna.
Kahe maailmasõja vahel elas Hamsun kurdiks jäänuna eraklikku elu. Teises maailmasõjas toetas Hamsun Saksamaad ja Vidkun Quislingi valitsust. Põhjuse selleks leidis ta pärast Esimest maailmasõda Norras valitsenud liigses Suurbritannia ja Prantsusmaa soosimises. Ta oli kursis ka NSV Liidu kuritegudega. Ta oli pettunud Norra valitsuses, kes ei teinud midagi riigi erapooletust rikkuvate inglaste vastu, vaid saatis norralased surema inglaste eest Saksamaa vastu ja seejärel ise Inglismaale põgenes.
1943. aastal kohtus Hamsun Adolf Hitleri (nõudes riigikomissar Josef Terboveni tagandamist ) ja Joseph Goebbelsiga. Pärast seda saatis ta viimasele oma Nobeli auhinna medali. Adolf Hitleri surma puhul avaldas ta ajalehes Aftenposten artikli, kus oli muuhulgas öeldud: "Ta oli sõjamees, inimkonna eestvõitleja ja kõikide rahvaste õiguste evangeeliumi kuulutaja. Ta oli üks suuremaid reformaatoreid, ja tema ajalooliseks saatuseks kujunes tegutseda kõige ennekuulmatuma julmuse ajastul, julmuse, mis ta viimaks hukutas. Sellisena peaks lihtne lääneeurooplane nägema Adolf Hitlerit, ja meie, tema lähedased poolehoidjad, langetame nüüd pea tema surma puhul."
Henri Troyat
pisi|Henri Troyat Henri Troyat (pseudonüüm; 1. november 1911 Moskva – 2. märts 2007 Pariis) oli armeenia päritolu prantsuse kirjanik, Prantsuse Akadeemia liige (1959), paljude ajalooliste romaanide ja biograafiate autor. Sündides rikka armeenia kaupmehe perekonnas oli tema nimi Levon Aslan Torossian, venepäraselt Lev Tarassov. Aastal 1918 põgenes ta koos vanematega Venemaalt. Rännati mitu aastat mööda Euroopat ja asuti lõpuks elama Pariisi eeslinna.
1962. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused
1962. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused olid VII maailmameistrivõistlused jalgpallis, mis toimusid 30. maist 17. juunini Tšiilis.
Ajalugu
Londonis 9. juunil 1956 toimunud kongressi pidi FIFA 1962. aasta MM-finaalturniiri korraldaja valima kolme kandidaadi seast, sest sooviavalduse saatsid Argentina, Tšiili ja Saksamaa LV.
Kuna üldise arvamuse kohaselt oli kolmandat korda järjest Euroopas MM-i korraldamine välistatud, lükati sakslaste kandidatuur kohe kõrvale. Suurfavoriit tundus olevat Argentina, kelle plussideks võis pidada nii head meeskonda, korralikke staadione kui ka kohalike inimeste suurt jalgpalliarmastust. Kõigest sellest aga ei piisanud, et Tšiilit edestada. Sealne südikas jalgpallipresident Carlos Dittborn suutis FIFA liikmed ära võluda ja MM-turniiri sai Tšiili.
Kuigi 21. mail 1960 oli Tšiilis võimas maavärin, milles hukkus enam kui 5000 inimest, ei loobunud riik korraldusõigusest. Uued staadionid, sealhulgas ka uus ja uhke rahvusstaadion Santiagos said õigeaegselt valmis. Tšiili oli küll vaene riik, kuid FIFA ees suudeti usaldust õigustada. Lisaks pealinnale mängiti veel Aricas, Rancaguas ja Viña del Mars.
Valikturniiril osales 54 riigi koondist. 1962. aasta finaalturniirile ei pääsenud 1958. aastal kodupubliku ees finaali jõudnud Rootsi, kes ei suutnud end seekord 16 finalisti hulka mängida, kaotades lisamängus Šveitsile. Sama saatus tabas ka Rootsis pronksi teeninud prantslasi – nemad jäid neutraalsel pinnal peetud lisamängus alla Bulgaariale. Finaalturniiri neli alagruppi loositi 18. jaanuaril 1962 Santiagos.
Turniiri süsteemis suuri muudatusi ei tehtud, vaid lisamängudest alagrupi paremusjärjestuse selgitamiseks loobuti. Võrdsete punktide puhul arvestati kõigepealt üldist väravate vahet.
Veerand- ja poolfinaalide paarid olid varem paika pandud (A-alagrupi esimene kohtus veerandfinaalis B-alagrupi teisega jne). Esimest korda nõudis FIFA, et kõik ühe alagrupi mängud peetaks ühel ja samal staadionil.
Veerandfinaalis läksid kolmandat maailmameistrivõistlust järjest vastamisi Jugoslaavia ja Saksamaa. Kui 1954 ja 1958 oli edu saatnud sakslasi, siis nüüd saabus jugoslaavlaste tund. Mängu ainsa värava lõi 87. minutil Radakovic ja sakslaste tee medalimängudele lõppes.
Brasiilia võitis tänu Garrincha kahel väravale Inglismaa 3:1, kusjuures 66. minutil tõrjus inglaste väravavaht Ronald Springett sama mehe sooritatud penalti. Tšiili ja NSV Liidu mängus löödi kõik kolm väravat esimese pooltunni sees, võõrustajad võitsid 2:1. Viimase poolfinalistina väljus kahe Ida-Euroopa meeskonna duellist Tšehhoslovakkia, alistades 1:0 Ungari.
Poolfinaalpaarid viis tabel kokku nii, et taas oli kindlustatud Lõuna-Ameerika ja Euroopa finaal. Kuidas ka tšiillased ei pingutanud, brasiillaste peale nende hammas ei hakanud. Nii Garrincha kui Vava lõid kaks väravat ning 4:2 võit juhatas Brasiilia teist MM-i järjest finaali. Peruu kohtunik Yamasaki eemaldas küll Garrincha kolm minutit enne mängu lõppu väljakult, kuid tollal ei tähendanud punane kaart veel seda, et mängija peab järgmise mängu vahele jätma. Nii sai Garrincha ka finaalis mängida.
Tšehhoslovakkia ja Jugoslaavia kohtumises löödi kõik väravad teisel poolajal. 1934. aasta finalistid tšehhid-slovakid läksid 1:0 juhtima, kuid 20 minutit hiljem jugoslaavlased viigistasid. Asja otsustasid Tšehhoslovakkia kasuks Adolf Schereri kaks väravat viimasel kümnel minutil. Seega kohtusid finaalis kaks meeskonda, kes alagrupis omavahel juba olid mänginud (0:0).
Pronksimatšis otsustas medalite saatuse mängu viimane pealelöök – Rojase jalast maandus pall jugoslaavlaste väravas 90. minutil. Tšiilile oli pronks uskumatu saavutus, sest paljud kahtlesid enne turniiri algust, kas kodumeeskond alagrupistki kaugemale jõuab.
Finaalis jäid brasiillased nii nagu neli aastat tagasi Rootsi vastugi alguses kaotusseisu, kuid 0:1 püsis Tšehhoslovakkia eduskoorina vaid kaks minutit. Siis lõi Pelé asendaja Amarildo viigi. Võit suudeti vormistada siiski alles viimasel mänguveerandil – Zito saatis palli peaga võrku 69. ja Vava 78. minutil. 3:1 võiduga astus Brasiilia MM-ide ajaloos Uruguay ja Itaalia kõrvale kui kahekordne maailmameister. Vavast sai aga esimene jalgpallur, kes löönud värava kahes finaalis järjest.
Edukamad väravalööjad
4 – Garrincha 4 – Valentin Ivanov 4 – Leonel Sanchez 4 – Vava 4 – Flórián Albert 4 – Drazhan Jerkovic
Geórgios Papandréou noorem
thumb Geórgios Papandréou (Γεώργιος Παπανδρέου; sündinud 16. juunil 1952 Saint Paulis) on Kreeka poliitik. Ta oli Kreeka peaminister alates 6. oktoobrist 2009 10. novembrini 2011.
Aastal 1974 asus Geórgios Papandréou elama Kreekasse. Aastal 1981 valiti ta parlamenti. Aastatel 1988–1989 ja 1994–1996 oli ta haridus- ja religiooniminister ning aastatel 1999–2004 välisminister.
Geórgios Papandréou on alates 2004. aastast Ülekreekalise Sotsialistliku Liikumise PASOK esimees. Alates 30. jaanuarist 2006 25. novembrini 2022 oli ta Sotsialistliku Internatsionaali president.
Pärast PASOK-i võitu 4. oktoobril 2009 toimunud parlamendivalimistel sai Geórgios Papandréoust 6. oktoobril 2009 Kreeka peaminister. 7. oktoobril vannutati ametisse tema valitsus. Kuni 7. septembrini 2010 oli Geórgios Papandréou ühtlasi Kreeka välisminister.
Ré
thumb|Ré saar kosmosest nähtuna Ré on saar Prantsusmaa ranniku lähedal Biskaia lahes. Saar on 30 km pikk ja 5 km lai ning on eraldatud põhjas mandrsit Bretooni väinaga ja lõunas Oléroni saarest Antioche'i väinaga. Kuulub Charente-Maritime'i departemangu.
Ré on ühendatud mandril asuva La Rochelle'i linnaga 1988. aastal valminud 2,9 km pika sillaga.
Amneesia (Singer Vinger)
"Amneesia" on ansambli Singer Vinger album aastast 1996.
Ré
Saarel elab 16 000 püsielanikku, kuid suvel elanike arv kümnekordistub.
Austria jalgpallikoondis
Austria jalgpallikoondis on Austria jalgpalli esindusmeeskond.
2008. aasta Euroopa meistrivõistluste järel valis Austria Jalgpalliliit peatreeneriks senise Tšehhi koondise juhendada Karel Brückneri, kes aga vaid seitsme mängu järel veebruaris 2009 ametist tagasi astus. Ameti võttis üle Dietmar Constantini. 2018. aastast on peatreener Franco Foda.
Praegune koosseis
Austria koondis 2020. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
Olevipoeg
Olevipoeg on linnaehitaja, Kalevipoja sõber ja võitluskaaslane rahvuseeposes "Kalevipoeg". Kalevipoeg määras enne surma Olevipoja enda järel maa valitsejaks.
Olevipoega on mainitud esimest korda eepose 15. loos (Tagaajajad, Raudoja nõianeitsi,  Olevipoeg ja linnaehitus,  Põrgupiigade saatus). Kui Kalevipoeg tuli allilmast peale esimest võitlust Sarvikuga maa peale tagasi, kaasas kullakotid ja põrgupiigad. Lisaks võttis ta selga lauavirna ning kohtus mehega, kes palus laudu laenuks ja väitis, et nendest saab tugeva torni ehitada. Nii sai Kalvipoeg tuttavaks Olevipojaga: Olevipoeg hakkaski linna ehitama, Kalevipoeg tõi talle Peipsi tagant ja Taara tammikust laudu ning lisaks murdis paasi. Kolmest põrgupiigast röövis keskmise tuuslar, tuuletark. Sulevipoeg ja Alevipoeg leidsid tuuslari talu ning: Päästetud piiga kosis Olevipoeg.
NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Ministeerium
NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Ministeerium (vene keeles Министерство государственной безопасности СССР, МГБ; ka MGB) oli NSV Liidu riikliku julgeoleku ametkond aastatel 1946–1953.
1946
15. märtsil 1946 muudeti NSV Liidu valitsusorganite reformimise käigus NSV Liidu Ülemnõukogu määrusega ja NSV Liidu senine NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Rahvakomissariaat NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Ministeeriumiks.
NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Ministeeriumi struktuur:
RJMi välisesindused
Alates 20. augustist 1946 anti ÜK(b)P KK Poliitbüroo otsusega П59/39 kogu agentuur-operatiiv- ja uurimistöö nõukogude vägede kontrolli all olevates okupeeritud riikides NSV Liidu Siseministeeriumist NSV Liidu RJM pädevusse. Esinduste tegevust juhendas NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Ministeeriumi 1. Peavalitsus.
Pärast NSV Liidu välisluurega tegelevate asutuste koondamist 1947. aastal Informatsioonikomiteesse kureeris RJM välisesinduste tegevust NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Ministeeriumi 2. peavalitsus.
1947
20. jaanuaril 1947 NSV Liidu MN määrusega allutati seni Eesti, Läti, Leedu ja Lääne-Ukraina ning Lääne-Valgevene piirkondade Siseministeeriumi alluvuses olnud bandititismi vastu võitlemise valitsused ja osakonnad kohalike RJM-ile, kuna ainult neis piirkondades toimunud relvastatud vabadusvõitluse vastase võitlusega hakkas tegema mitte korrakaitsega tegelev ametkond, vaid riiklikku julgeolekut tagav ametkond, ning loodi RJM alluvuses olev osakond ja valitsus – 2-N (отдел 2-Н МГБ).
25. augustil 1947 NSVL MN määrusega nr 2998-973сс ja NSVL SM ning RJM 26. augusti käskkirjaga nr 00897/00458 anti RJM alluvusse valitsusside.
1947. aastal idabloki ja lääneriikide vahel alanud külm sõda, tingis ka NSV Liidu poolsed luure ja vastuluureorganite struktuurimuudatused.
1947. moodustati Ameerika Ühendriikides moodustatud LKA eeskujul välisministri Vjatšeslav Molotovi alluvusse NSV Liidu ühine välisluureorganisatsioon NSV Liidu Ministrite Nõukogu juures asuv Informatsioonikomitee, kuhu liideti Siseministeeriumi 2. Peavalitsus (välisluure) ning sõjaväeluure NSV Liidu Relvajõudude Kindralstaabi Luure Peavalitsus.
1949
13. oktoobri 1949 NSV Liidu Ministrite Nõukogu otsusega loodi RJM 5. Valitsuse 1. ja 2. osakonna baasilasemel 7. Valitsus, mille ülesandeks oli "riiklike julgeolekuorganite poolt läbitöödeldavate isikute suhtes salajase jälgimise organiseerimine", ning liideti Riikliku Julgeoleku Ministeeriumiga veel ka seni NSV Liidu Siseministeeriumi koosseisus olnud NSV Liidu Piirivalveväed ning miilits. Muudatuste tulemusena muutus Siseministeeriumi kinnipeetute haldamise ja Riikliku Julgeoleku Ministeeriumi ainult riikliku julgeolekuga tegelevateks asutusteks.
17. oktoobril 1949 taasloodi NSV Liidu Ministrite Nõukogu juures asuv Informatsioonikomitee – Rahvademokraatiamaade nõunike valitsuse, EM suund («ЕМ») (emigratsioon) ja NK suund («СК») (nõukogude kolooniad välismaal) baasil taas RJM 1. valitsus (vastuluure välismaal).
1950
14. juulil 1950 anti NSVL MN määrusega nr 3077-1286сс NSVL SM süsteemist NSVL RJM alluvusse eriasumisele (спецпоселения) saadetute järelevalve, milleks moodustati RJM 9. Valitsus – "asumisele saadetute, väljasaadetute ja eriasulate elanike järelevalveks (по надзору за ссыльными, высланными и спецпоселенцами)
9. septembril 1950 võttis ÜK(b)P KK vastu otsuse RJM koosseisu individuaalterrori läbiviimiseks spetsiaalsete büroode ja (Бюро № 1 и Бюро № 2) asutamine, mille ülesandeks oli diversiooniaktide läbiviimine välismaal (nr 1) ja NSV Liidus (nr 2)
1. novembril 1951 allutati RJM-le uuesti NSV Liidu välisluure ning RJM koosseisus moodustati uuesti NSVL RJM Esimene Peavalitsus (Первое главное управление МГБ СССР).
1952
1952. aasta märtsis loodi NSV liidu RJM-s sisevägede ja valitsusside valitsuste baasil NSV Liidu RJM Sisevalve.
30. detsembril 1952 võeti vastu otsus luua RJM uus struktuur, milles oli üks põhivalitsus – Riikliku Julgeoleku Ministeeriumi Luure Peavalitsus (Главное Разведывательное управление (ГРУ) МГБ СССР) kuhu oleks kuulunud: reorganiseerimine jäi lõpule viimata Jossif Stalini surma ja Lavrenti Beria poolsete uute julgeolekuasutuste reorganiseerimise tõttu.
1953
7. märtsil 1953 NLKP KK, NSVL Ülemnõukogu Presiidiumi ja NSVL Ministrite Nõukogu otsusega ühendati Riikliku Julgeoleku Ministeerium ja Siseministeerium uuesti NSV Liidu Siseministeeriumiks (MVD), nagu oli tehtud ka 1934. ja 1941. aastal.
1954
10. veebruar 1954 otsustas NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidium eraldada riikliku julgeolekut tagavad struktuurid Siseministeeriumi süsteemist ja NLKP KK võttis 12. märtsil 1954 ja NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidium 13. märtsil vastu määruse luua NSV Liidu Ministrite Nõukogu juures asuv Riikliku Julgeoleku Komitee (Комитет государственной безопасности при Совете Министров СССР (КГБ при СМ СССР).
Petseri
Petseri on linn Venemaa Pihkva oblastis Eesti-Venemaa kontrolljoone lähedal.
Petseri on Petseri rajooni keskus Venemaa Föderatsiooni Pihkva oblasti koosseisus. Tartu rahulepingu järgi kuulub Petseri linn Eesti Vabariigi koosseisu. 2021. aasta alguse seisuga oli Petseri elanike arv 9003.
Rahvastik
1934. aasta rahvaloenduse andmetel oli Petseri elanikest eestlasi 54,42%, venelasi 40,64%, lätlasi 2,17% ja sakslasi 0,77%. Linnas elas vaid 6,6% Petserimaa elanikest.
2002. aasta Venemaa rahvaloenduse andmetel oli linnas 13 056 elanikku, neist venelased 11 638 (89,14%), ukrainlased 338 (2,59%), valgevenelased 221 (1,69%), eestlased 177 (1,36%, sealhulgas 31 setut) ja teistest rahvustest inimesed 5,22%.
Petseri vaatamisväärsused
Petseri peamine vaatamisväärsus on Petseri klooster rohkete sakraalehitistega.
Ajalugu
Petseri on Setumaa ajalooline ja usuline keskus. Asulana kujunes see 1473. aastal rajatud õigeusu mungakloostri ümber. Linn on nime saanud koobaskloostri järgi – Печеры Petšerõ tähendab koopaid. Enne seda oli piirkond arvatavasti asustatud setudega; kloostri ja linna kujunemine tõi sinna aga märgatavalt venelasi. Liivi sõja ajal 16. sajandil ümbritseti klooster võimsa kivimüüri ja kindlustornidega, millega Petseri muutus tugevaks piirikindluseks. Petseri linn oli kaua aega üsna väike ja tähtsusetu waene linnake. 1677. aastal asutati sinna Liivimaalt toodavate kaupade maksustamiseks tollipunkt. 18. ja 19. sajandil oli Petseri vaheldumisi linnaks ja aleviks. Pärast Põhjasõda (1700–1721) kaotas Petseri oma tähtsuse kindlusena. pisi|left|Kloostri välismüür
Pihkva asehalduskonna Petseri linn ja maakond asutati 7. juunil 1782. Petseri sai 1782. aastal linnaõigused. Maakonnalinnas olid maakonnakohus, rentei, aadli hoolekanne, Petseri raad kahe raehärra ja nelja ratmaniga, alammaakohus, alamkorrakohus, politseiülem, maakonna maamõõtja, prokuröri abi ja maakonnaarst. 29. detsembril 1782 kinnitati Petseri linna vapp. Keisrinna Katariina II esitatud andmete kohaselt oli Petseri linn tol ajal 400 sülda pikk ja 333 sülda lai. 1789. aastal oli Petseris 196 eramaja ja umbes 1100 elanikku. Petseri oli kuulus laatade poolest. Maakond jagunes 19 vallaks: Korelski, Petški, Senno, Nikolska, Kolpino, Tolkovo, Kolbeza, Smolinka, Novoustitovski, Staroustitovski, Pogostitski, Satserinna, Kulje, Stšemeritsa, Kazanova, Muravelski, Lapinski, Pankjavitsa ja Pavlova vald. Igas vallas asus ka samanimeline kirik. 12. detsembril 1796 (vkj) Petseri maakond likvideeriti, Petseri jäi koosseisuväliseks linnaks Pihkva kubermangus. Pihkva Linnavalitsusse kuulus linnavanem, raehärra ja kaks ratmanit. 1866. aastal Petseri raad kaotati ja asutati lihtsustatud kogukonnavalitsus. 16. juunil 1917 valiti alevivanemaks Oskar Varik ja tema abiks Fjodor Bogdanov.
Petseri linn oli aga tähtis liiklemissõlmpunkt Riia–Pihkva kivitee ääres. Riia ja Sepa tänava nurgal asus suur hobupostijaam. 1889. aastal valmis Petserit läbinud Pihkva–Riia raudtee, mis ühendas Venemaa sisekubermangud Läänemere kubermangudes asunud sadamatega. Petseri kloostrimüüride kõrvale kujunenud slobodaa, kus olid juba kauplused, teemaja ja oma kirikki. Slobodaast võrsuski välja Petseri linn. Petseri vanalinna moodustasid Petseri kloostrist 200–300 m eemal asunud Küünla, Kesk ja Taga tänav ning kloostrimüüride juurest alla orgu suunduv Alamäe tänav.
Petseri Eesti Vabariigis
Eestlaste ja lätlaste osatähtsuse kasv Pihkva kubermangus algas 19. sajandil. Seejärel hakkasid Pihkva mõisnikud müüma tühje ja kasutuskõlbmatuid maid pärisorjusest vabanenud lätlastele ja eestlastele. Nii elas Petseri 1890. aastal vaid neli eesti perekonda ja 1914. aastaks oli seal juba umbes 150 inimest. Petseri maakonna lääne-, põhja- ja keskosa asustasid valdavalt setud, idapoolsed alad olid aga venekeelsed. 1922. aasta rahvaloenduse andmetel oli Petserimaal 60 848 elanikku. 1934. aasta rahvaloenduse andmetel oli Petserimaa 64 712 elanikust venelasi 65,06%, eestlasi 32,36% ja lätlasi 2,29%. Tollase Petseri maakonna idapoolsed alad olid praktiliselt sajaprotsendiliselt venekeelsed. 26. veebruaril 1918 hõivasid Petseri Saksa väed. Mais 1918 andsid Saksa okupatsioonivõimud Petserile linnastaatuse.
Eesti sõjavägi vallutas Petseri Nõukogude Venemaalt Vabadussõja käigus esmalt 14. veebruaril 1919, kuid Punaarmee vallutas linna uuesti 11. märtsil. Eesti väed vallutasid linna vastupealetungiga lõplikult 29. märtsil 1919. Tartu rahulepinguga 1920. aastal jäi Petseri Eesti Vabariigi territooriumile. 1918. aastast Eesti alal sai Petseri jälle maakonnalinnaks ja hakkas kiiresti kasvama.
1922. aastal elas Petseris umbes 2000 inimest, neist eestlasi (sh setud) oli 1/3; 1934. aastal oli elanikke 4300, neist eestlasi 55%, venelasi 41%. Aastatel 1923–1926 ehitati Petserisse Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kirik Petseri Peetri kirik. Tänapäeva Gagarini tänava (varem Kiriku tänava) ääres asuv luterlik Peetri kirik, mis oma 41 meetri kõrguse torniga rajatigi omal ajal eesti linnaosa n-ö domineerivaks ehitiseks. Eesti linnaosa suurhoonetest esimesena 1926. aastal valminud gooti-romaani segastiilis punastest tellistest kiriku projekteerisid arhitektid Anatoli Podtšekajev, kaitseliidu maja projekteeris Boris Krümmer.
1924. aastal toimus Petseris esimene vene laulupidu. 1927. aastal ehitati Petseri Ühisgümnaasiumi hoone, arhitekt Tõnis Mihkelson. Pärast II maailmasõda sunniti eesti kool hoonest lahkuma, algul tegutses hoones Pihkva pedagoogiline kool, 1950. aastal see suleti ning seejärel tegutses seal kuni 2000. aastateni internaatkool.
Juunipööre Petserimaal
Petseris organiseerisid 1940. aasta juunipöörde Tallinnast Petserisse saadetud vabanenud poliitvangid Nikolai Trankmann ja Sudarštšikov. Nendega liitus Petserist Duplevski, kes oli osa võtnud Hispaania kodusõjast. Pärast Eesti okupeerimist ja annekteerimist Nõukogude Liidu poolt 1940. aastal oli Petseri Eesti NSV maakonnalinn maakonna keskusena. 7. augustil 1940 andsid Petseri linnapea Nikolai Grünthal ja abilinnapea Johannes Gangus üle Petseri linnavalitsuse asjaajamise, vara ja rahasummad siseministri poolt ametisse määratud vastsele linnapea asetäitjale Grigori Roovikule ja abilinnapea A. Pällingule. 28. oktoobri 1940. aasta Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu esimehe otsuse põhjal nimetati Petseri linnapeaks Paul Kalevik.
12. septembril 1940 sai EK(b)P Petserimaa maakonnakomitee sekretäriks sm. Ovsjannikov, partei liige 1940. aastast. 1941. aasta jaanuaris moodustati Petseri maakonna TSN Täitevkomitee. Petserimaa täitevkomitee esimeheks sai Albert Ühtigi (Juhtigi), esimehe asetäitjaks (abiesimeheks) EK(b)P liikmekandidaat Fjodor (Theodor) Rahuküla (Rohuküla), kes oli ühtlasi Petseri Linna TSN Täitevkomitee esimees, sekretäriks Artur Vainola.
Sõjategevus Petserimaal
8. juulil 1941 hõivasid Petseri Saksa väed, Saksa väeosad jõudsid Petserimaale Marienburgi (Alulinna) suunast. Petseri linna, maakonna, valla täitevkomiteed olid selleks ajaks taganenud Venemaale. Lahkunud olid ka juba Punaväe väeosad. Petseri maakonna lõunapoolne osa, ala Laura ja Pihkva-Riia kivitee vahel, Lõuna ja Roodva vallaga, vallutati sakslaste poolt 7. juulil ja 8. juulil vallutati ülejäänud vallad lõuna pool Pihkva–Riia raudteed (Meremäe, Petseri, Vilo, Linnuse) koos Petseri linnaga. 9. juulil vallutati Senno ja Saatse vallad põhja pool Pihkva–Riia raudteed. Petserimaa põhjaosa Järvesuu, Mäe ja Kalda valda jõudsid Saksa väed kolm päeva hiljem, 12. juulil. Petserimaal tõsisemaid kokkupuuteid Saksa sõjaväel vastasega ei olnud.
11. augustil 1944 hõivas Petseri uuesti Punaarmee. 15. augustil 1944 eraldati 75% Eesti NSV Petseri maakonnast, sealhulgas Petseri linn, Vene NFSV-le, millest moodustati Petseri rajoon alguses Leningradi oblasti, seejärel 23. augustist 1944 Pihkva oblasti koosseisus jaanuaris 1945.
Vagina
Vagina on ladina keeles 'tupp'.
Vagina on ka anatoomias tupe ehk vagiina ja taimemorfoloogias lehetupe ehk tupe ladinakeelne teaduslik nimetus.
Arenenud riik
Arenenud riik, industrialiseerunud riik, arenenud maa või majanduslikult arenenum riik (inglise keeles more economically developed country, lühend MEDC) on suveräänne riik, mis kuulub kõrgema arengutaseme ja arenenud turumajandusega tööstusriikide hulka. Varem nimetati antud riike tööstusmaadeks, ent praeguseks on see nimetus vananenud, sest kõrgem arengutase ei sõltu enam niivõrd tööstuse, kuivõrd teeninduse, sh nn teadusalase arengu, infoteeninduse jms tasemest. Tavalisemateks majanduse arengu mõõtmise kriteeriumiteks on: sisemajanduse kogutoodang (SKT), sissetulek elaniku kohta, industrialiseerimise tase, laialdase infrastruktuuri tase ja üleüldine elustandard. See, millist kriteeriumit kasutada ja millised riigid selle alla klassifitseeruvad kui arenenud, sõltub debattidest ja vastavatest kokkulepetest. pisi|2014. aasta riikide SKP inimese kohta IMF advanced economies and UN least developed countries.svg}} {{legend|#ff562f|Vähim arenenud riigid}} {{legend|#b9b9b9|Andmed puuduvad}}
Allikad:World Economic Outlook. IMF, aprill 2022; [https://www.un.org/development/desa/dpad/wp-content/uploads/sites/45/publication/ldc_list.pdf List of Least Developed Countries (seisuga 24. november 2021). ÜRO] ]] Arenenud riikide hulka kuuluvad postindustriaalse majandusega riigid. Nendes riikides on teenindus-, ehk tertsiaarne sektor ülekaalus ja arenenum kui majandus- ehk sekundaarne sektor. Arenenud riike vastandatakse arenguriikidega, mis on hetkel alles industrialiseerimise arengujärgus, ja arenemata riikidega, mis on pre-industriaalsed ja kus toimib peaaegu täielikult agraarühiskond. Vastavalt Rahvusvahelisele Valuutafondile (ingl.k International Monetary Fund -IMF) moodustavad edasijõudnud majandusega riigid 2014. aastal 49% ülemaailmsest SKP-st. 2013. aastal 10 edasijõudnuma majandusega riiki nominaalse SKP alusel olid Ameerika Ühendriigid, Jaapan, Saksamaa, Prantsusmaa, Ühendkuningriik, Hiina, Brasiilia, Itaalia, Venemaa ja India.
Termini selgitus ja taust
Terminile "arenenud riik" on mitmeid vasteid, sealhulgas "edasijõudnud riik", "industrialiseerunud riik", "majanduslikult arenenum riik", "ülemaailmne põhjamaine riik", "esimese maailma riik", ja "post-industriaalne riik". Termin "industriaaliseerunud riik" on osaliselt mitmetähenduslik, kuna industrialiseerimine on kestev protsess, mida on keeruline kitsalt piiritleda. Esimene industrialiseerunud riik oli Ühendkuningriik, millele järgnesid Belgia, Saksamaa, Ameerika Ühendriigid, Prantsusmaa ja seejärel teised Lääne-Euroopa riigid. Sellegipoolest on mõne majandusteadlase, sealhulgas Jeffrey Sachi arvates praegune jaotussüsteem arenenud ja arenguriikide vahel 20. sajandi fenomen.
Arenenud riikide definitsioon ja kriteeriumid
On palju arutletud kriteeriumite üle, mis määraksid riikide arengutaseme. Varem on mainitud sissetulekut inimese kohta, SKP-d, industrialiseerimise taset. Mida kõrgemad eelmainitud on, seda kõrgem on riigi arenguindeks. Viimasel ajal on hakanud domineerima uus kriteerium – inimarengu indeks, mis kombineerib majandusliku mõõte – riigi kogutoodangu teiste mõõdetega nagu keskmine eluiga ja haridus. Selle kriteeriumi järgi on arenenud riigid kõrge inimarengu indeksiga.
Kofi Annan, endine ÜRO peasekretär, sõnastas arenguriigi olemuse järgmiselt: "Arenenud riigis lubatakse kodanikel nautida turvalises keskkonnas vaba ja tervislikku eluviisi." ÜRO statistika osakond on aga teatanud, et ÜRO ei ole pannud paika ühtegi kindlat süsteemi, mille järgi arenenud- ja arenguriike üksteisest eristada. Samuti on nad öelnud, et terminid "arengu" ja "arenenud" on loodud vaid statistika lihtsustamiseks ja ei arvusta tingimata kindla riigi või ala olukorda arenguprotsessis. Sellegipoolest on ÜRO välja toonud ka riigid ja muud alad, mida üldiselt peetakse arenenud riikideks. Nimelt loetakse nendeks Jaapanit Aasias, Kanadat ja Ameerika Ühendriike Põhja-Ameerikas, Austraaliat ja Uus-Meremaad Okeaanias ning Lääne-Euroopat. Rahvusvahelise kaubandusstatistika kohaselt peetakse arenenud regiooniks ka Lõuna-Aafrika Tolliliitu, samuti ka Iisraeli, endisest Jugoslaaviast eraldunud riike ning ka Kesk-Euroopa riike.
Inimarengu indeks
Pikemalt artiklis Inimarenguindeks ja Riikide pingerida inimarengu indeksi järgi pisi|Maailmakaart 2013. aasta Inimarenguindeks kvartiilide järgi. ÜRO inimarengu indeks on statistiline meede riigi inimarengu taseme mõõtmiseks. Erinevalt SKP-st elaniku (sissetuleku) kohta arvestab indeks sissetulekut, mis on muudetud kvaliteetseks hariduseks ja tervisehoiuks ning näitab seeläbi inimarengu kõrgemat taset. Viimane indeks avaldati 14. märtsil 2013 ja see katab perioodi 2012. aastani. Välja on toodud 47 riiki esimesest kvartiilist.
Märkus: Rohelised nooled, punased nooled ja sinised jooned  näitavad muutusi võrreldes viimase inimarengu aruandega 2011. aastal.
<ol> <li> Norra 0.955 <li> Austraalia 0.938 <li> Ameerika Ühendriigid 0.937 ( 1) <li> Holland 0.921 ( 1) <li> Saksamaa 0.920 ( 4) <li> Uus-Meremaa 0.919 ( 1) <li> Iirimaa 0.916 <li> Rootsi 0.916 ( 3) <li> Šveits 0.913 ( 2) <li> Jaapan 0.912 ( 2) <li> Kanada 0.911 ( 5) <li> Lõuna-Korea 0.909 ( 3) <li> Hongkong 0.906 <li> Island 0.906 <li> Taani 0.901 ( 1) <li> Iisrael 0.900 ( 1) </ol>
<ol>
Belgia 0.897 ( 1) <li> Austria 0.895 ( 1) <li> Singapur 0.895 ( 7) <li> Prantsusmaa 0.893 <li> Soome 0.892 ( 1) <li> Sloveenia 0.892 ( 1) <li> Hispaania 0.885 <li> Lichtenstein 0.883 ( 16) <li> Itaalia 0.881 ( 1) <li> Luksemburg 0.875 ( 1) <li> Suurbritannia 0.875 ( 1) <li> Tšehhi Vabariik 0.873 ( 1) <li> Kreeka 0.860 <li> Brunei 0.855 ( 1) <li> Küpros 0.848 ( 1) <li> Malta 0.847 ( 4) </ol>
OECD liikmete keskmine vabalt kasutatav sissetulek
Kuna SKP elaniku kohta näitab riigi majanduse taset, kuid ei arvesta elanike reaalse sissetuleku ja elustandardiga, siis OECD (Organization for Economic Co-operation and Development, Majanduskoostöö ja Arengu Organisatsioon) mõõdab inimeste sissetulekut, millest on maha arvestatud nii maksud kui ka sõlmitud kindlustused. Vaikimisi loetakse elanik lastetuks ning tema sissetulek on 100% riigi keskmise palga tasemel.
Muud arenenud riikide järjestused
Arenenud riike järjestavad mitmed tuntud institutsioonid: ÜRO ja OECD (näited ülalpool), Luure Keskagentuur, Maailmapank ja Rahvusvaheline Valuutafond, kuid ka erinevad ajakirjad, mille tulemusi hindavad nii juhtivad organisatsioonid kui ka meelelahutust otsivad lugejad.
Johann Adam Reincken
thumb|upright|Johann Adam Reincken (1643–1722) thumb|300px|upright|[[Johannes Voorhout (1647–1723) "Kodune muusikaline stseen". Hamburg (1674). Klavessiini taga Johann Adam Reincken, paremal istub Dietrich Buxtehude]] Johann Adam Reincken (ka Jan Adams või Jean Adam Reincken või Reinken; 1643 Deventer – 24. november 1722 Hamburg) oli saksa organist ja helilooja.
Isoosmootsed lahused
Isoosmootsed lahused ehk isotoonilised lahused on võrdse osmootse rõhuga lahused ja seetõttu ei toimu nende kahe lahuse vahel lahusti (vee) liikumist. Isoosmootne lahus on näiteks füsioloogiline lahus, kui seda võrrelda vereplasma osmootse rõhuga.
Johann Adam Reincken
Elu
Johann Adam Reincken ristiti 10. detsembril 1643 Deventeris Hollandis. Muusikalise alghariduse omandas ta samas linnas 1650–1654 kohaliku Lebuinuse kiriku organisti Lucas van Lennincki juures.
1654. aastal läks Johann Adam Reincken õppima Hamburgi Sankt Katharina kiriku organisti Heinrich Scheidemanni juurde ja sai tema assistendiks. Alates 1663, pärast Heinrich Scheidemanni surma, sai Johann Adam Sankt Katharina kiriku organistiks ja töötas sellel kohal kuni oma surmani.
Johann Adam Reincken on üks tuntumaid 17. sajandi organiste ja heliloojaid. Tema tegevus mõjutas Vincent Lübeckit ja Johann Sebastian Bachi. Tänapäevani on tema töid säilinud väga vähe.
Johann Adam Reincken oli Dietrich Buxtehude sõber.
Arenenud riik
Rahvusvaheline valuutafond
Rahvusvaheline valuutafond on pannud paika alad ja riigid, kus on arenenud majandus ja mis jagunevad põhivaluuta aladeks (Ameerika Ühendriigid, EL, Jaapan), Euroalaks, kuhu kuulub nmekirjas ka Eesti, põhilisteks arenenud aladeks, kuhu kuuluvad Kanada, Prantsusmaa, Saksamaa, Itaalia, Jaapan, Ühendkuningriik ja Ameerika Ühendriigid ning lõpuks muudeks arenenud aladeks, kuhu kuuluvad näiteks Austraalia, Hongkong, Island ja San Marino.
Johann Adam Reincken
Elu
Kuuldused Reinckeni erakordselt pikast elueast pärinevad Johann Matthesonilt, kes järelehüüdes Reinckenile nimetas tema sünnipäevaks 27. aprilli 1623. Reincken ise teatas oma teose "Hortus musicus" tiitellehel, et pärineb Deventerist, kuid sealsetest arhiividest pole vastavaid sünnidokumente leitud. Keegi Jan Reinse ristiti Deventeris 10. detsembril 1643 ja ehkki pole lõplikult kindel, et tegu on Reinckeniga, tunnistab enamik uurijaid aasta 1643 Reinckeni sünniaastaks.
Arenenud riik
Maailmapank
Maailmapank loeb "kõrge sissetulekuga majandusega" riikideks 76 riiki, kuhu kuulub enamik Euroopa riikidest ning Venemaa, Jaapan, Lõuna-Korea, Austraalia, Uus-Meremaa, Ameerika Ühendriigid, Kanada, Uruguay, Tšiili, Araabia Ühendemiraadid ja Saudi Araabia.
Newsweeki "maailma parimate riikide" indeks
Ameerika Ühendriikide ajakiri Newsweek avaldas 2010. aastal maailma parimate riikide indeks, kus hinnati haridust, tervishoidu, elukvaliteeti, majandusdünaamikat ja poliitilist keskkonda 100 riigis. 2010. aasta seisuga on esimese 15 riigi seas järgmised riigid: Eesti oli selles nimekirjas 32.
1200 Micrograms (album)
1200 Micrograms on 1200 Microgramsi debüütalbum.
Star Trek
Star Trek on väljamõeldud ulmemaailm, millel põhinevad 6 telesarja (kokku 716 jagu), 12 mängufilmi ning hulk raamatuid ja arvutimänge. Star Treki maailma esitles 1966. aastal eetrisse läinud samanimeline telesari, millele pani aluse Gene Roddenberry.
Star Treki huvilisi kutsutakse trekkeriteks või trekkie ' deks. Sarja tootjafirma korraldab huvilistele iga aasta üritust TREK-CON, kus esinevad sarja loojad ning ka näitlejad, kes on telesarjades ja linateostes osalenud.
Telesarjad
Kokku on toodetud 6 Star Treki teemalist telesarja. Plaaniti veel ühte telesarja, kuid see ei jõudnud tootmisse.
Eesti telekanalitel
1990. aastate teisel poolel näitas telekanal TV3 "Süvakosmose" sarja esimest 13 osa. Aastatel 2003–2006 näitas Eesti Televisioon algupärase sarja kõiki osi. Alates 2006. aastast näitas Eesti Televisioon telesarja "Uus põlvkond".
Mängufilmid
2. ja 5. film on seotud jätkuva tegevusliiniga. Kuigi iga film on omaette tegevustikuga, jätkub iga film sealt, kus eelmine pooleli jäi. Filmide tegemisel kasutati kasutamata materjale tootmata jäänud sarjast "Star Trek: Phase II".
Filmid "Generatsioonid", "Esimene kontakt", "Ülestõus" ja "Nemesis" on samade põhitegelastega, kes figureerivad sarjas "Uus põlvkond".
Tegelased
1.–6. filmi põhitegelased
7.–10. filmi põhitegelased
Star Treki maailm
Star Treki maailma põhjalik kirjeldus sisaldub raamatus, mille kirjutas Gene Roddenberry ja mida kutsutakse Treki piibliks – "Trek Bible". Vastavalt Roddenberry visioonile võivad kõik kirjutada sel teemal stsenaariume, arvestades, et lähtutakse tema poolt paika pandud ajaliinist ja üldkontseptsioonist. Selles on kirjas põhijooned, millest tuleb lähtuda Star Treki ainelist teost luues. Kuigi nimes kasutatakse sõna "Bible", on siiski tegemist täieneva teosega, kuhu lisatakse uusi tegelasi ja tähelaevu ning täiendatakse ajaliini. Tuntumate tegelaste nagu näiteks kaptenite James T. Kirk või Jean-Luc Picard ning rasside, nagu klingonid puhul on ajaliin juba suhteliselt täis ning neid on raske uutesse teostesse sisse kirjutada. Tänu sellisele lähenemisele on loodud pea täielik universum, kus on oma seadustik, keeled, tehnoloogia, kombed ja olendid – mõistusega ja mõistuseta.
Tähelaevad
Vastavalt Star Treki maailma kronoloogiale leiutas Maa teadlane Zefram Cochrane 2063. aastal warp-ajami. Idee on tuttav ka juba tänapäeva füüsikutele ning asi on seni jäänud ainult targa taha, kes töötava mudeli kokku paneks. Lühidalt on asi selles, et pannakse kahte kambrisse anti-ainet ning siis tilgutatakse seda tavalise ainega kokku. Tekkiv plahvatus on tugevaim, mida üldse inimene suudab luua ning saadavast jõust piisab, et mitu korda ületada valguse kiirust ja seega lennata tähtede vahel, jäädes inimea piiridesse.
Esimene tähelaev, mis ehitati vulcanite abiga, kandis nime Enterprise ja sealt alates on Tähelaevastiku'lipulaevad alati kandnud seda nime. Praegu kirjas oleva ajaloo jooksul on Enterprise-nimeliste laevade kaptenid olnud Jonathan Archer (pärast teda on olnud pikem paus nii 100 aastat) siis kapten Pike (ainult sarja "TOS" kronoloogilises piloodis) seejärel kõige kuulsam Star Treki kapten James Tiberius Kirk (klassikaline sari ja filmid 1–7) ja momendil viimane kapten Jean-Luc Picard (sari "TNG" ja filmid 7–10).
Algusest peale on laevastikus olnud kahte põhi klassi aluseid: süstikud (väiksemad laevad – piiratud tegevusulatuse ja võimelised minema dokkima teise laeva sisse) ning tähelaevad ehk siis suured alused, mis on aastaid võimelised lendama autonoomselt tähelt tähele, vajamata selleks "lisatankimist". Aasta 2500 paiku, kui algas Dominiooni konflikt, võttis Föderatsioon kasutusse kahe eelmisega võrreldes keskmist klassi laeva. Uut klassi hakati kutsuma prototüübi järgi "Defiant". Tegemist oli süstiku ja tähelaeva hübriidiga, mis suuruselt meenutas süstikut, kuid warp-ajam ja arsenal oli sama võimas kui täissuuruses tähelaeval. Seega uue klassifikatsiooni järgi jäi 3 klassi:
Tähelaevad jagunesid veel omakorda erinevatesse klassidesse vastavalt nende spetsiifikale ning erinevatel aegadel tekkisid ja kadusid erinevad klassid.
Astronavigatsioon
Astronavigatsioon hõlmab meie Galaktikat ja jagab selle nelja veerandisse e kvadranti – Alfa, Beeta, Gamma, Delta.
Alfa osas asub Maa Päikesesüsteem Sol. Iga kvadrant on jagatud sektoritesse ning nende täpsem jagunemine ei ole antud, kuid on teada, et Päikesesüsteem asub Sektoris 001.
Alfa kvadrandi põhilise osa moodustab Planeetide Ühendatud Föderatsioon, kuhu kuuluvad muuhulgas inimesed (Maa), vulcanid, andorlased, betazoidid, trillid, sheliakid, bajorlased ja cardassianid.
Rassid
Vulcanid – Alfakvadrandi rahvas, kes teostas Maa elanikega ametliku Esimese kontakti ning hiljem asutas koos inimeste, andorialaste ja tellariitidega Föderatsiooni. Vulcanid hindavad eelkõige loogilisust ning emotsioonide varjatust, mille seotus on neil moodustunud omamoodi religiooni, mis neid valitseb. Samas on neil kõrgelt arenenud telepaatiline aju ning nad on võimelised suunama enda ja teiste mõtete protsesse ning vajadusel sulanduma teise mõtlemisvõimelise olendi mõistusega. Selline meeleühendus (mind meld) ei ole ohtudeta, kuna kummagi poole sama võimas või võimsam mõistus võib mõjutada vastuvõtvamat poolt.
Andorialased – elavad ümber gaasiplaneedi tiirleval kuul, mida nimetatakse Andoriaks. Nad on sinise nahavärviga ning neil on peas antennid. Andorialased on loomult väga emotsionaalsed ning üsnagi sõjakad. Samuti on nad üks Föderatsiooni asutajarassidest.
Bajorlased – vägagi usklik rass, kuuluvad Föderatsiooni. Oma uskumuste järgmise märgiks kannavad nad teatud kujuga kõrvarõngast. Neil on tavaks rääkides öelda perekonnanimi enne eesnime. Bajorlased kannatasid rängalt 23.-24. sajandil toimunud Cardassia okupatsioonis.
Benzited – sinise nahaga Föderatsiooni kuuluv rass. Nad ei ole suutelised hingama inimeste ja paljude teiste rasside jaoks tavalises lämmastik-hapnik atmosfääris, mistõttu vajavad nad teiste Föderatsiooni planeetide külastamiseks spetsiaalset hingamisaparaati.
Klingonid – väga sõjakas ja kompleksne Beetakvadrandi rass, kelle ideoloogia ning muud omadused sarnanevad 17.-18. sajandi Maa Jaapani samuraide omaga. Klingonitega peeti maha paar sõda ja hulgaliselt konflikte, enne kui looduskatastroof nende kodumaailmas motiveeris neid sõlmima 2293. aastal Planeetide Ühendatud Föderatsiooniga rahu. Hiljem loodi mõlema suurjõu vahel liit, mis lõppes aastal 2372 klingonite Cardassia-invasiooni pärast.
Romulanid – Beetakvadrandi rahvas, kes pärineb vulcanitest. Neid peetakse kirglikeks, salakavalateks ja oportunistlikeks. Nad on dominantne rass Romulani Täheimpeeriumis, mis on üks Linnutee galaktika Beetakvadrandi suuremaid impeeriume. Romulani Täheimpeeriumi jõud ja võim on võrreldavad Klingoni Impeeriumi omaga ning romulanidel ja klingonitel on hõõrumisi juba väga varajastest aegadest. Oma afäärides eelistavad romulanid salakavalaid taktikaid ja provokatsioone isealustatud otseste rünnakute asemel.
Cardassianid – Alfakvadrandi humanoidne rahvas, kelle välimus meenutab arengut roomajatest. Cardassianidel on keeruline ajalugu ning sinna hulka kuulub ka Cardassiani Unioon, mis oli oma regioonis dominantseks poliitiliseks jõuks. Cardassianid üldiselt usuvad, et riik on tähtsam kui üksikisik. Nad on oma iseloomult salakavalad ja kahtlustavad. Cardassiani haridussüsteem on tuntud üle terve kvadrandi ning lapsi õpetatakse juba noorest east valdama selliseid tehnikaid, nagu fotograafiline mälu ja vulcani meeleühenduse blokeerimine.
Raamatusarjad
Esimesed neli raamatusarja põhinevad telesarjade tegelaskujudel ja New Frontier' tegelastel, kes ei ole esinenud filmides, kuid põhitegelased on vahel esinenud episoodilistes osades või neid on mainitud. "Star Treki" teemalisi juturaamatuid on välja antud üle 200.
Estella Taylor
Estella Taylor (Estella Olga Elizabeth Taylor) (sündinud 21. detsembril 2004) on Timothy Taylori ja Helen Marina Windsori teine tütar.
2011. aasta seisuga on ta Briti troonipärimisjärjekorras 36. kohal.
Estella Taylor
Nummela
thumb|Vihdi asukoht Soome kartil Nummela on Vihti valla suurim asula ja halduskeskus. See asub valtateede 1, 2 (Pori tee) ja 25 vahele jäävas kolmnurgas Loode-Uusimaal 44 kilomeetri kaugusel Helsingist. Elanikke on Nummelas ligi 12 000 (2007), elanike arv kasvab pidevalt Helsingi läheduse tõttu.
Eloise Taylor
Eloise Taylor (Eloise Olivia Katherine Taylor) (sündinud 2. märtsil 2003) on Timothy Taylori ja Leedi Helen Taylori vanim tütar. Oma ema kaudu on ta George V lapselapselapselaps. 2011. aastal oli ta Briti troonipärimisjärjekorras 35. kohal ja 2021. aastal 48. kohal.
Columbus Taylor
Columbus Taylor (Columbus George Donald Taylor) (sündinud 6. augustil 1994) on Timothy Taylori ja leedi Helen Taylori vanim laps ja ainus poeg. Ta sündis Portlandi haiglas Londonis.
Columbus Taylor