cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Romantism (muusika)
Romantism on muusikastiil, mida iseloomustab romantismi tunnuste avaldumine muusikas.
Romantilist muusikat iseloomustab tundmuste rõhutamine, klassikaliste muusikavormide rikkumine, harmoonia muutumine keerukamaks ning muusika programmiline sidumine muusikaväliste ideedega.
Kuna romantismi peetakse 19. sajandi valitsevaks muusikastiiliks, siis räägitakse ka romantismiajastust, millele eelnes eelromantism ning mis jaotus vararomantismiks, kõrgromantismiks ja hilisromantismiks.
Romantilise muusika uued vajadused kutsusid esile muudatusi muusikainstrumentide ehituses ja sümfooniaorkestri koosseisus. Orkestratsioon muutus ühest küljest detailirohkemaks ja värvikirevamaks ning teisest küljest järjest massiivsemaks ja võimsamat kuulamismuljet pakkuvaks.
Seoses 19. sajandil üldise huvi tõusuga rahvakultuuri vastu hakkasid ka romantilised heliloojad oma muusikas kasutama rahvamuusikat, mis viis realismi ja rahvusromantismi tekkeni.
Romantikute suur huvi vanamuusika vastu tõi kaasa möödaniku heliloojate loomingu taasesitused ja kogutud teoste väljaandmise, mis lõi pinnase historitsismi tekkeks.
Romantismi mõiste muusikas
Romantismi mõiste tuli muusikas kasutusele 19. sajandi saksa filosoofide ja poeetide klassitsistlikku muusikat käsitlevates tekstides. Klassitsismiga võrreldes tõlgendati kaasaegset muusikat romantilisena. Nende meelest romantiline muusika
Saksa filosoofi Arthur Schopenhaueri (1788–1860) filosoofia kaudu elavad romantismi ideed tänini.
Romantismi tunnused muusikas
Saksa muusikateadlase Carl Dahlhausi sõnul on romantism muusikas "tunnete kunst" ja "kirjaviis, milles helilooja väljendab ennast nö sunduslikult seesmisest vajadusest".
Romantismi põhiliseks tunnusteks muusikas on:
Romantikud alguses vastandasid muusikat teistele kunstiliikidele nagu näiteks kirjandusele või maalikunstile, mida peeti muusikast realistlikumaks. Muusika kehastas nö "vastandmaailma" (saksa keeles Gegenwelt). Leiti, et muusikas on võimalik tundeid väljendada vaid kaudselt, esteetilise ja kunstilise abstraktsioonina. Alles hilisromantismi perioodil 19. sajandi lõpus hakati looma muusikat, milles tunnete väljendamine muutus otseseks. Näiteks Gustav Mahleri (1860–1911) muusikas kisendab varjamatu valu ja grotesk. Mahler kasutas selleks dissonantseid akorde, lõikavaid tämbreid, ebareeglipärast harmooniat ja korrapäratuid rütme.
Romantilise muusika stiilimudel
Romantilise muusika uus esteetika ja tunnetus sundisid heliloojaid kasutama klassitsismist erinevaid muusika väljendusvahendeid:
Romantilise muusika uued žanrid
Romantism tõi kaasa muudatusi olemasolevates muusikažanrites ja uute muusikažanrite tekke:
Lied
Lied ehk kunstlaul on soololaulu allžanr.
Soololaul – heliteos, mis on loodud häälele, enamasti klaveri saatel, kõige populaarsemad soololaulud on loodud saksa, vene ja itaalia keeles. On loodud ka laulude tsüklid (nt Franz Schubert ja Robert Schumann).
Sümfooniline poeem
Programmiline muusika – instrumentaalteos, millele helilooja on andnud sõnalise selgituse, mõistmaks selle sisu. Süžee oli laenatud kirjandusteostest, kujutatavast kunstist või ajaloosündmusest.
Sümfooniline poeem – üheosaline teos, loodud sümfooniaorkestrile, kajastab poliitilist, kirjanduslikku või filosoofilist ideed.
Uute programmiliste muusikažanrite, nagu näiteks sümfoonilise poeemi tekkimine lõi vastuseisu seni valitsenud absoluutse instrumentaalmuusika žanrite, nagu näiteks sümfoonia, sonaadi või keelpillikvartetiga.
Programmiline muusika ja sümfooniline poeem – laenatud süžeed kirjandusest, kujutavast kunstist, ajaloosündmustest või mõtles helilooja need ise välja – helilooja(t) samastus (samastati) peategelasega, süžees oli konflikte ja tragöödiaid, sageli oli üldine kõlapilt nukker – 19. sajandi keskel tekkis poleemika programmilise ja absoluutse muusika ehk väljendusesteetika ja formaalesteetika vahel → Hanslicki raamat "Muusikalisest ilust" (1854), kelle ideaaliks oli J. Brahms kui absoluutse muusika jätkaja – esindajad nn Uus saksa koolkonna: Liszt, Berlioz
Klaveripala
19. sajandi uuteks klaverimuusika žanriteks kujunesid näiteks
Romantilise klaverimuusika smi muusikat --> Liszt, Chopin tegid klaverit sooloinstrumendiks --> virtuoosikultus
Romantiline ooper
– ajastu põhižanr, Wagneri reformooper kui kunstide sünteesžanre Loodi muinasjutulisi ("Undine"), fantastilis-olustikulisi ("Nõidkütt"), rahvuslikku vabadusliikumist kajastavaid ("Wilhelm Tell"), heroilis-romantilisi ("Norma"), lüürilis-psühholoogilisi ja filosoofilisi oopereid ("Faust", "Tristan ja Isolde").
Operett
Operett – lõbusa ja meelelahutusliku sisuga lavateos, milles vahelduvad laul, tants ja kõne. Operett jagunes omavahel iroonilise Pariisi ja meloodilise Viini operetiks.
Romantiline interpretatsioonikunst
Interpretatsioonikunst muutus virtuoossemaks.
Romantismiajastu
Romantismiajastu jaotatakse kolmeks põhiliseks perioodiks ja eelperioodiks:
Eelromantism
Romantilisi jooni võib leida juba Joseph Haydni tormi ja tungi perioodi teostes.
Wolfgang Amadeus Mozartil esineb romantilisi jooni ooperis "Don Giovanni".
Ka Ludwig van Beethoveni hilist loomingut on selle sisu tõttu nimetatud romantiliseks, kuigi selle muusikavorm järgis veel klassitsistlikke põhimõtteid.
Vararomantism
Romantism kui muusikastiil ja sellele iseloomulikud kompositsioonitehnilised jooned nagu dissonantside ja kromatismi osakaalu suurenemine, tonaalsuse hägustumine, muusikavormi proportsioonide ja piiride hägustumine, järjest suurema tähelepanu pööramine orkestratsioonile, arenes järk-järgult. Romantismile omased muusika väljendusvahendid kinnistusid alles 1830ndatel aastatel.
Kõrgromantism
Kuigi muusikaliseks kõrgromantismiks peetakse ajavahemikku 1830–1860, on muusikavormid ja väljendusvahendid jätkuvas muutumises. Näiteks sellel perioodil vastanduvad teravalt absoluutse ehk puhta muusika žanr sümfoonia ning programmilise muusika žanr sümfooniline poeem. Kõrgromantismi perioodil valitseb kõikjal Euroopas itaalia ooper. Ooperižanri põhiline areng toimus aga Saksamaal, kus Richard Wagner rakendas oma ühendkunstiteose (Gesamtkunstwerk) kontseptsiooni.
Hilisromantism
Hilisromantism on muusikastiil, mis iseloomustab aastatel 1860–1910 põhiliselt Saksamaal ja Austrias loodud romantilist muusikat. 20. sajandi alguse muusika puhul on tihti keeruline teha vahet, millal lõpeb hilisromantism ja algab ekspressionism.
Romantismi ja klassitsismi võrdlus
Kaasaegsete hinnangutel ei olnud klassitsismil ja romantismil selget eraldusjoont nagu näiteks barokil ja klassitsismil. Seetõttu peeti romantismi klassitsismi jätkuks. Ka tänapäeval on muusikateadlasi, kes kasutavad koondnimetust klassikalis-romantiline ajastu, jagades selle 19. sajandi esimese veerandiga klassitsismi ja romantismi ajastuks.
Sellisel arusaamal on mitmeid kaalukaid põhjuseid:
Romantismi ja biidermeieri võrdlus
Romantilised heliloojad pigem vastandusid kodanlikele muusikainstitutsioonidele ja muusikamaitsele. Nad lõid uusi muusikažanre ja arendasid edasi muusika klassitsistlikke väljendusvahendeid.
Biidermeieri heliloojad seevastu lõid muusikat kodanliku seltskondliku elu jaoks aktsepteeritud klassitsistlikes muusikažanrites ja muusika väljendusvahendeid kasutades. Biidermeieri heliloojate eesmärk oli tihti hariduslik.
Romantismi ja biidermeieri vastandusest on jäänud tänini kestma
Romantismi ja biidermeieri vastandumise üheks tulemuseks on ka tänapäevane muusika vastandumine süva- ja levimuusikaks.
Romantismi ja rahvusromantismi võrdlus
Teisteski maades – Inglismaa, Prantsusmaa, Itaalia, Venemaa, Taani – tekivad kirjanduses ja filosoofias romantismi, nn rahvusromantilised traditsioonid.
Rahvusliku-romantilise suuna esindajad
Ballett taaselustus Prantsusmaal 1830. aastatel koos romantismiga.
Karsten Warholm
Karsten Warholm (sündinud 28. veebruaril 1996) on Norra kergejõustiklane ja olümpiavõitja, kes võistleb sprindidistantsidel tava- ja tõkkejooksus.
2021. aasta 1. juulil Oslos ületas ta 29 aasta vanuse maailmarekordi 400 meetri tõkkejooksus, ajaga 46,70. Eelmine rekord 46,78 oli 1992. aastast Kevin Youngi nimel. 2020. aasta suveolümpiamängudel Tokyos võitis ta 400 meetri tõkkejooksu ajaga 45,94 sekundit, ületades enda nimel olnud maailmarekordi üle kolmveerandi sekundiga. Ta on tulnud maailmameistriks 400 m tõkkejooksus 2017. ja 2019. aastal ning Euroopa meistriks 2018. aastal.
2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel Amsterdamis sai Warholm 400 m tõkkejooksus kuuenda koha. 2016. aasta suveolümpiamängudel Rio de Janeiros jõudis ta 400 m tõkkejooksus poolfinaali. (Muide, Rasmus Mägi jõudis sealsamas finaali, kus sai ajaga 48,40 kuuenda koha.) 2017. aastal Bydgoszczis tuli ta kuni 23-aastaste Euroopa meistriks 400 meetri tõkkejooksus ajaga 48,37 ja võitis hõbemedali 400 meetri jooksus ajaga 45,75.
Londonis peetud 2017. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel tuli Warholm maailmameistriks 400 m jooksus ajaga 48,35 ja 2019. aasta Doha maailmameistrivõistlustel ajaga 47,42. 2018. aastal tuli ta Berliinis Euroopa meistriks 400 m tõkkejooksus Norra rekordiga 47,64. 400 meetri jooksus oli ta seal kaheksas. 2019. aastal Euroopa sisemeistrivõistlustel Glasgow's tuli ta Euroopa sisemeistriks 400 m jooksus Euroopa rekordiga 45,05.
Warholmi nimel on 400 meetri tõkkejooksus nii Euroopa rekord (46,92) kui ka Norra rekord. Lisaks on tema nimel Euroopa rekord 400 meetri jooksus nii välitingimustes (44,87) kui ka hallis (45,05). Ta on jooksnud ka maailma ajaloo kiireima 300 m tõkkejooksu ajaga 34,26.
Faní Chalkiá
Faní Chalkiá (Φανή Χαλκιά; sündinud 2. veebruaril 1979 Lárisas) on Kreeka naistõkkejooksja.
Olümpiamängud
Chalkiá võitis 400 meetri tõkkejooksu kuldmedali Ateenas toimunud 2004. aasta suveolümpiamängudel. Võistluste poolfinaalis püstitas Chalkiá ajaga 52,77 sekundit olümpiarekordi (mille jooksis 2008. aasta mängudel üle Melaine Walker ).
Võistluskeeld
Pekingis toimunud 2008. aasta suveolümpiamängude ajal selgus, et Chalkiá oli andnud mängudeks valmistudes positiivse dopinguproovi, mistõttu ta ei saanud mängudel osaleda ja oma tiitlit kaitsta. Chalkiá oli manustanud metüültrienolooni ehk metribolooni. Chalkiá lükkas keelatud aine kasutamise süüdistused tagasi ning soovis, et analüüsitaks ka tema B-proovi. See osutus samuti positiivseks.
Sama aasta 12. detsembril teatas rahvusvaheline kergejõustikuliit IAAF, et Chalkiále määrati kaheaastane võistluskeeld.
2016. aastal leidis kohus, et Chalkiá ei tarbinud dopingut teadlikult.
Tyras
Iseseisev Tyras
Esimene asustus Tyrase asualal tekkis juba hilise paleoliitikumi ajal. Piirkond kujunes Ida-Euroopat Vahemerega ühendavaks kaubateeks, kus kauplesid ühelt poolt Tyrase jõe elanikud ja teisalt mereteed rändavad rahvad juba enne Tyrase koloonia asutamist.
Tyrase asutasid 6. sajandil e.m.a. Mileetosest pärit olevad Joonia kreeklased, kes rajasid Musta mere põhjakaldale koloonia. 5. sajandi lõpuks oli Tyras kujunenud õitsevaks ja iseseisvaks kaubalinnaks ning keskuseks, mille kaubasadam oli üheks olulisemaks Antiik-Kreeka ja kohalike rahvaste (geetide, sküütide, sarmaatide) vahel. Linna valitsemist juhtisid viis arhonti, bulee ja ekleesia. Linnaelanikud tegelesid peamiselt põlluharimise, viinamarjakasvatuse, käsitöö, kalastamise, orjanduse ja kaubandusega.
5. sajandi lõpust kuni 3. sajandi esimese poole keskpaigani e.m.a. Tyras kasvas kiiresti. 4. sajandi teisest poolest vermis linn enda münte, mis on tänapäeval Ermitaažis ja Kiievi muuseumites. Linnas oli laialt välja arendatud kaitseehitised, kanalisatsioonisüsteem, templid ja agoraa, kus toimusid rahvakogunemised. Tyrose majad olid ehitatud kividest ja tänavaid kattis kivisillutis. Tyras säilitas oma rolli kauba- ja kultuurivahetuses, mängides rolli naabrutsevate rahvaste helleniseerimisel ja olles sihtlinnaks laevadele erinevatest antiiklinnadest Ateenast Aleksandriani. Imporditi veini, oliiviõli, tseremoniaalset lauanõusid, terrakotat, ehteid, metalle, klaastooted ja eksporditi karjakasvatuse saadusi, geetide hobuseid, orje, soolatud kala, teravilja (eriti nisu), mett. vasakul|pisi|Roomaaegsed Tyrase mündid Iseseisva Tyrase kuldajastu lõpp saabus esimesel sajandi keskel e.m.a., kui geedid rüüstasid linna ja jätsid maha peamiselt vaid varemed linnast. Tyras siiski aeglaselt taastus järgmiste sajandite jooksul ja ehitati järkjärgult uuesti ülesse Rooma toel.
Rooma Tyras
Tyrase teine tõus on seotud tugevalt lähedamate sidemetega Roomaga. Keiser Claudiuse valitsemisajast toetas Rooma Tyrast majanduslikult. Keiser Nero valitsusajal võeti 56-57 pKr vastu eriseadus, mis reguleeris Rooma ja Tyrase suhteid. Kaubandustegevuse suurenemisest Musta mere põhjaranniku ja Rooma vahel sai suurt kasu just Tyras, mis asus väga soodsalt nii merevaigu- kui ka põhjapoolse siiditee teekonnal. Merevaik oli üks Tyrose tulusamaid kaubandusobjekte, mis linnast jõudis Rooma.
Teise sajandi alguses sattus Tyras Rooma keisririigi võimu alla ja linn kujunes oluliseks Rooma tugipunktiks Musta mere rannikul. Rooma piirialana paigutati linna mitmed leegionid: Legio I Italica, Legio V Macedonia ja Legio XI Claudia. 3. sajandi alguses säilitas Tyras oma staatuse olulise mere- ja jõesadamana, kuid Rooma võimu nõrgenedes suure rahvasterände algul kannatas ka Tyros. Rooma võim linnas kadus 3. sajandi keskpaigas ning Tyrase vallutasid goodid, kes kasutasid rüüstatud linna laevatehaseid laevade ehitamiseks, mida kasutasid Rooma vastu 269-270 pKr. Tyras kui linn lõpetas funktsioneerimise 3. sajandi lõpul või 4. sajandi alguses.
Hilisem ajalugu
pisi|Tyrase varemed Varakeskajal on teadmised Tyrase asustamisest ebakindlad, kuid mitmed kirjalikud allikad viitavad asula piiratud säilimisele. Lisaks kirjalikule materialile on piirkonnast leitud Bütsantsile omaste ehitiste jäänuseid. Kiievi-Vene ajal asustati piirkond slaavlastega ja linna nimeks sai Bilhorod, millena see on tänapäevalgi tuntud.
Tyrase arheoloogiline väljakaevamine on olnud piiratud kirju keskaegse kihi tõttu, mispärast ei ole saanud Tyrast välja kaevata. Esmased arheoloogilised kaevamised korraldati perioodil 1927–32. Ukraina NSV Teaduste Akadeemia Arheoloogia Instituut alustas süstemaatilisi kaevamisi pärast teist maailmasõda 1945. aastal. Tänaseks on välja kaevatud 4. sajandist e.m.a. pärit olevate ehitiste keldreid, osa 2. sajandist pärit olevast linnamüürist ja samast sajandist pärit olev tänav koos majade fundamentidega. 1934. aastal rajati Bilhorodis etnograafiline muuseum, kus saab näha Tyrase arheoloogilisi leide. Väljakaevamisi korraldatakse Tyrase aladel tänapäevani.
Ilpla mõis
pisi|Ilpla mõisa peahoone (2014) pisi|Ilpla kooli mälestustahvel mõisa seinal Ilpla mõis (saksa keeles Ilpel) oli riigimõis Saaremaal Püha kihelkonnas, mis jääb tänapäeval Saaremaa valla territooriumile.
Muinsuskaitse alla on võetud Ilpla mõisa peahoone, abihoone, park, piirdemüürid ja kaev.
Ajalugu
Mõis rajati 18. sajandi keskpaigas, riigimõisana, Põhjasõjast tühjaks jäänud maadele. Mõis eraldati Kaarma-Suuremõisast, Randverest, Vana-Lõvest ja Uue-Lõvest 1744. ja 1750. aasta vahel.
Mõisa omanikena on alates aastast 1873 teada von Sassid, teiste hulgas kunstnik Oswald Heinrich von Sass, kelle maalitud on ka Püha kiriku altarimaal "Jeesuse taevaminek". Hoone järgmised omanikud olid Odert von Poll Eestimaa päritolu Pollide aadlisuguvõsast ja hambaarst Leopold Sahr.
Aastatel 1919–1927, 1931–1940 ning 1942–1965 töötas mõisas Ilpla kool. Tänapäeval on mõisas korterid. 1940. aastal kolis kool Ilpla mõisast ära, sest sõjaväeosa kasutas mõisa peahoonet elamispinnana.
Nimedepaneku ajal pandi Ilpla mõisas järgmisi nimesid: Awik, Adams, Hallik, Ankur, Enel, Hidlas, Jallakas, Jöggi, Kahma, Kasik, Kaddarik, Kajo, Kants, Kasse, Kask, Kesküll, Killar, Kirs, Koppel, Krull, Kuusk, Lauk, Lember, Leppik, Melas, Mennik, Nellis, Nelma, Otz, Paapke, Pichelpu, Rantz, Ruil, Saar, Sall, Sallu, Sauma, Saun, Sepp, Sobik, Sut, Saesk, Teps, Tolk, Tompu, Tennaw, Ummalis, Wahter, Warnes, Welly, Werraw, Wiggane, Winn, Freiberg, Aunpu.
Mõisa peahoone
pisi|Läbi nende väravate viis algne mõisatee Ilpla mõisa peahoone on 18. sajandi II poole Saaremaale iseloomulikus stiilis. See on arhailine, massiivsete proportsioonidega ühekorruseline kivihoone. Katus on kõrge kelpkatus, millel on mantelkorsten ning otstel unkaavad. Algselt oli katus rookatus, praeguseks on see kaetud eterniidiga. Osa aknaid on säilitanud algse ruudujaotuse, aga enamus aknaavasid on ehitatud suuremaks. Ruumid on eri suurusega, mis kajastub ka akende ebakorrapärases paigutuses. Laed on kaetud laudadega ja põrandatel on lai laudis. Kõrge kelpkatus moodustab hoone kõrgusest 2/3 ja sein 1/3. Algsed aknad olid kitsad, väikesed ja 6 ruuduga. Väike puitlaega kelder asub hoone loodenurga all. Hiljem, pärast kooli asutamist, ehitati hoone ümber korteriteks, mis asuvad seal tänaseni. Sellega seoses on lõhutud seintesse uusi ukseavasid, samuti on ehitatud uued korstnad.
Mõisa peahoone ees asetses väike munakivikattega auring, millest viis läbi väravate välja suurem tee poole mõisa peatee. pisi|Ilpla mõisa abihoone
Mõisa abihoone
19. sajandist pärinev abihoone asub mõisasse keerava tee ääres, otsaga maantee poole. Arvatavasti oli see kasutuses laudana. Krohvitud paekivihoone on kaetud viilkatusega, mida katavad väikesed rombikujulised eterniittahvlid. Sissepääs abihoonesse on suurtest ustest, mis on hiljem lisatud. Muudetud on aknad, lisaks on näha uuemast kivist tehtud seinaparandused. Kohalike andmetel oli abihoone varem hoopis kasutusel härrastemajana. Kolhoosiajal tegutses selles hoones viljakuivati.
Mõisa park
Park pärineb samuti 19. sajandist ning on piiratud madala kiviaiaga. Nii peahoone ees kui ka taga asuvad pisemad väljakud ning paremal küljel väike puuviljaaed. Peahoonest idas asus juurviljaaed. Park ümbritseb põlispuudena kogu mõisa territooriumi ning on iseloomulik Saaremaa mõisaansamblitele: väike, kuid vabakujundusliku lahendusega. Pargi puistu koosneb peamiselt lehtpuudest: saarest ja vahtrast.
Piirdemüürid
Mõisaansambel ja park on piiratud maakivist aiaga. Teepoolsel küljel on aed ligi meetri kõrgune, sinna jääb ka väravaava. Väravaava külgedel on kaks ümmargust paekivist posti, neist ühele on süvendatud tekst, mille algusest võib välja lugeda "Ilpla Mõis".
Kaev
Kaev asub peahoone taga hoovi nurgas. Tegemist on kooguga puidust kaevuga, millel on säilinud on nii kook, vinn, hark kui ka rakmed.
Kõrvalhooned, mis pole säilinud
Kirjalikud allikad ei ole säilinud või puuduvad, kohalike mälestuste järgi asusid Ilpla mõisa juures kunagi veel ka piimamaja, laut, rehi, sepapada, magasiait.
Laut
Mõisal oli ühest pikast paekivihoonest koosnev laut. Lauda keskel oleval õuel oli kaev, mis oli alati veega täidetud. Nüüdseks on hoonest säilinud ainult alaosa.
Maurice Raichenbach
Esimese maailmameistritiitli võitis ta aastal 1933. Seda tiitlit suutis ta viiel korral ka maailmameistrimatšides kaitsta (kuni 1938. aastani). II maailmasõja tõttu katkes ka kabe maailmameistrite väljaselgitamine ja pärast sõja lõppu peetud matšis (1945) tuli Raichenbachil alla vanduda kaasmaalasele Pierre Ghestemile.
Providence'i maakond
Providence'i maakond (Providence County) on maakond USA-s Rhode Islandi osariigis.
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Providence.
Maakonna pindala on 1129 km². Veepindala on 60 km².
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 626 667. Aastal 2000 oli elanike arv 621 602.
Ajalugu
Providence'i maakond moodustati 1703. aastal algse nimega Providence Plantationsi maakond, 1729. aastal nime muudeti.
Traaler
thumb|Traallaevad [[Miiduranna sadamas.]] Traaler (ka traallaev) on kalapüügilaev traaliga kalapüügiks.
Traaler on kõige harilikum kalapüügilaev.
Traalimise viisi järgi eristatakse parda- ja ahtertraalereid. Tänapäeval on levinumad ahtertraalerid, millel asub traali vette laskmiseks või üles tõstmiseks spetsiaalne ahtrislip.
Suurematel traaleritel võivad pardal asuda ka kalatöötlemis- ja külmutusseadmed.
Nimetuse all traaler võib silmas pidada ka mereväes kasutatavat miinitraalerit.
Ždánice
Ždánice (saksa keeles Steinitz) on linn Tšehhis Lõuna-Morava maakonnas Hodoníni ringkonnas. Ždánice asub Hodonínist umbes 25 km põhjas ja Brnost ligikaudu 34 km idakagus.
Ždánicet on esmamainitud 1349. aastal.
Linnas asub observatoorium-planetaarium.
Hilda Anso
Hilda Anso (ka Hilda Heister, Ari Anzo, Ary Anso, Ary von Heister; 17. mai 1901 Tindi talu, Sürgavere vald – 21. jaanuar 1973 Heilbronn, Saksamaa) oli eesti näitleja ja lavastaja.
Ta alustas lavategevust 1921. aastal Estonias ja oli hiljem muuhulgas Berliini Saksa riigiteatri draamanäitleja.
Isiklikku
Ta abiellus 1926. aastal Saksamaa suurima raadioajakirja Der Deutsche Rundfunk peatoimetaja (1924–1940) parun Hans Siebert von Heisteriga.
Ta on maetud Heilbronni kalmistule Saksamaal.
Eugen Sacharias
Eugen Sacharias (aastatel 1939–1940 Eugen Saarelinn, hiljem ka Eugen Sacharias-Saarelinn; 21. aprill 1906 Berliin – 13. mai 2002 Adelaide) oli Eesti arhitekt.
Obsenieki
Obsenieki (ka Opsinīki, latgali Opsenīki) on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Madona piirkonnas Barkava vallas.
Obsenieki asub Riiast 181 kilomeetri kaugusel valla põhjaosas. Sinna jääb Priežukalnsi bussipeatus. Küla jääb osaliselt Teiči looduskaitseala kaitsevööndisse.
Aastal 2008 oli külas 25 elanikku.
Eugen Sacharias
Siirdus märtsis 1941 Saksamaale, Saksamaalt aastal 1949 Austraaliasse, kus asutas Adelaide'is oma arhitektuuri- ja ehitusbüroo kavandades väikeelamute rajoone ja sakraalehitisi.
Looming
1930ndatel projekteeris ta:
Google Ads
Google Ads (kuni 24. juulini 2018 Google AdWords) on Google'i loodud internetipõhine reklaamiteenus, mis võimaldab tasu eest näidata reklaame Google'i teenustes. Google Ads töötab HTTP-küpsiste ja reklaami tellija määratud märksõnade põhjal.
Reklaamide tüübid
Otsingureklaamid - reklaami kuvatakse Google'i otsingutulemuste kõrval. Nt otsitakse sõna "Juuksur Tartus" ja vastena tulevad Tartu juuksurisalongid. Kuid nende kohale ilmuvad ettevõtted, kes on teinud reklaami märgusõnaga "Juuksur Tartus".
Videoreklaamid Reklaamid YouTubes.
Rakendusereklaamid – eelnev arendamiskogemus pole selleks vajalik.
Digitaalõiguste haldamine
Digitaalõiguste haldamine (inglise keeles digital rights management, lühendina DRM) on rühm tehnilisi lahendusi, mis võimaldavad kontrollida ligipääsu autoriõigusega kaitstud riistvarale ja teostele. DRM-lahendused püüavad kontrollida autoriõigusega kaitstud teoste (nagu tarkvara ja multimeediasisu) kasutamist, muutmist ja levitamist, samuti tarkvarasüsteeme seadmetes, mis neid ligipääsupoliitikaid jõustavad.
Eesti autoriõiguse seadus digitaalõiguste haldamist terminina ei sisalda, kuid kõneleb kooskõlas haldamiseks vajalikest tehnilistest kaitsemeetmetest (§ 803 "Tehniline kaitsemeede").
Kullapalavik
Kullapalavik oli ja on aeg, kui töölised koondusid erinevaist maailma paigust kindlale alale, kus on leitud suuremas koguses kulda. Tihti on neist tekkinud uusasustused aladel, kus varem inimasustus oli hõre või puudus, eriti paistis see silma Austraalias ja Põhja-Ameerikas.
Kuigi kulda on kaevandatud juba Rooma Impeeriumist saadik ja varemgi, siis suurimad kaevandused jäid kullapalaviku perioodi 18. sajandi keskpaigast kuni 20. sajandi alguseni. Sel ajal võttis hoogu ka tööstusrevolutsioon, mis oli kaevandustes kasutatava tehnoloogia ja uute tehniliste lahenduste kiireks arendajaks, kõik see omakorda kiirendas muude kaevandusega seotud harude nagu transport, logistika, rasketehnika jne arengut. Kullakaevandus iseenesest ei olnud küll niivõrd tulus, aga paljud vahendajad ja transpordifirmad teenisid hiigaslikke kasumeid kulla käitlemisega, selle tulemusena tekkisid esimesed tõelised tänapäeva mõistes miljonärid ja teatud regioonis monopolfirmad.
Kuna maailma majandus ja rahandus on paljuski põhinenud kullal ja eriti on kullaindeks rohkem esile tõusnud madalamate majandusseisude ajal, siis lühiajalised nn mini-kullapalavikud tekivad ka sel ajal. Viimane taoline oli Kakamega kullapalavik. 2008. aasta majandussurutise järel, mis viis kulla hinna rekordkõrgustesse, on kullapalavikust rääkima hakatud ka Lõuna-Ameerikas.
Kahevõistlus 2018. aasta taliolümpiamängudel
2018. aasta taliolümpiamängudel Pyeongchangis võisteldi kahevõistluses 14.–22. veebruarini 2018. Võistlused peeti Alpensia suusahüppekeskuses ja Alpensia murdmaasuusakeskuses.
Võistluste ajakava
Kõik ajad on (UTC+9).
Normaalmägi + 10 km
Finaal: 14. veebruar Osavõtjaid: 48 Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Suur mägi + 10 km
Finaal: 20. veebruar Osavõtjaid: 48 Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Hillar Kaal
Hillar-Kalev Kaal (15. august 1930 Tallinn – 8. august 1983 Tallinn) oli eesti alpinist.
Elukäik
Ta on lõpetanud Tallinna Ehitustehnikumi. . Hiljem asus ta õppima Tallinna Polütehnilisse Instituuti ja lõpetas selle 1965. aastal tööstus- ja tsiviilehituse erialal.
Ta on töötanud projekteerimisinstituudis Eesti Projekt.
Mägironimine
Mägimatkamise ja alpinismiga hakkas tegelema 1950. aastate teisel poolel Peeter Varepi õhutusel.
1957. aastal saavutas ta Oliņkalnsis Lätis Balti liiduvabariikide kaljuronimise meistrivõistlustel esikoha.
1958. aastal juhtis ta Kaukasuses Eesti mägironijate gruppi Elbruse tippu (5642 m).
1960. aastal võttis ta osa ekspeditsioonist Pamiiris Taga-Alai ahelikus. 30. juulil esmavallutati tema juhtimisel 6211 meetri kõrgune seni veel vallutamata mäetipp. Tipp nimetati Estonia mäetipuks. See oli eestlaste esimene tõus üle 6000 m kõrguse mäe tippu.
Isiklikku
Tema abikaasa oli ooperilaulja Anu Kaal, kes harrastas ka mägironimist (üritas 1958. aastal Elbruse tippu ronida).
Carl Hilpert
Esimeses maailmasõjas oli ta Baieri Kuningliku 5. jalaväerügemendi adjutant. Seejärel 1917. aastal, pärast raskerelvade koolitust ülendati ta kapteniks (hauptmann) ja määrati 5. tagavarajalaväerügemendi kuulipildujakompanii ülemaks. Esimese maailmasõja lõpus oli ta 17. Bayeri jalaväerügemendi Orffis üks pataljoniülematest.
Salvatore Sirigu
Salvatore Sirigu (sündinud 12. jaanuaril 1987 Nuoros) on Itaalia jalgpallur, kes mängib väravavahina Itaalia kõrgliiga klubis Genoa ja Itaalia jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri Palermos. Hooajal 2007–08 mängis ta Palermost laenul Itaalia tugevuselt kolmanda liiga klubis Cremonese ja hooajal 2008–09 Itaalia esiliiga klubis Ancona. Itaalia kõrgliigas debüteeris Sirigu hooajal 2009–10.
2017. aasta juunis siirdus ta Itaalia kõrgliiga klubisse Torino. 2019. aasta märtsis hoidis Itaalia kõrgliigas oma värava puhtana kuues mängus järjest, ületades sellega alates 1970. aastatest Luciano Castellinile kuulunud klubi rekordi.
2021. aasta augustis liitus ta Genoaga.
Itaalia jalgpallikoondises tegi Sirigu debüüdi 10. augustil 2010 sõprusmängus Elevandiluuranniku vastu. Ta on kuulunud Itaalia koondisse 2012. aasta Euroopa meistrivõistlustel, 2013. aasta FIFA konföderatsioonide karikavõistlustel, 2014. aasta maailmameistrivõistlustel ja 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
Veljo Tormise Kultuuriselts
Veljo Tormise Kultuuriselts on Harju maakonnas Kuusalu vallas Kuusalu asulas tegutsev selts. Selts on nimetatud Kuusalu valla aukodaniku ja helilooja Veljo Tormise järgi. Seltsi eesmärk on hoida, taastada, arendada ja tutvustada Kuusalu kihelkonna vaimset ja materiaalset kultuuripärandit. Selts haldab ka Kuusalu rahvamaja.
Selts asutati 1997.
Messier 91
Messier 91 (ka M91 ja NGC 4548) on spiraalgalaktika, mis asub Berenike Juuste tähtkujus.
Galaktika avastas 18. märtsil 1781 Prantsuse astronoom Charles Messier, kes lisas selle oma kataloogi. Messier eksis asukoha määramisel, sest ta määras galaktika asukoha Messier 89 järgi, kuid kirja pani, et Messier 58 järgi. Eksimuse tõttu oli see pikka aega kadunud Messier' objekt, kuid 1969. aastal märkas eksitust USA amatöörastronoom ning selgus, et William Herscheli avastatud ja kataloogiseeritud NGC 4548 ja M91 on sama objekt.
Lipoproteiinid
Lipoproteiin on vees lahustuv valgu (ehk proteiini) ja lipiidi ühend.
Lipoproteiinid (kreeka lipos rasv kr protos 'esimene') on enamiku selgroogsete organismide rakkude mikro- ja makrokeskkonna olulised biomolekulid – lipiidide ja valkude ühendid. Organismid vajavad lipoproteiine ainete transpordiks läbi veerikka keskkonna enamiku rakkudeni ning energiaallikatena. Lipoproteiinide süntees, metabolism ja katabolism, patoloogia ning klassifikatsioon ja nimetused on erinevatel organismidel erinevad:
Inimorganismi biomolekulid ja kliiniline meditsiin
Lipoproteiinid on biokeemilise indiviidi rakkudes ning vereplasmas esinevad rasvade ja valkude ühendid.
Vereplasma lipoproteiinid
Plasma lipoproteiinid koosnevad antioksüdantidest (karotenoidid, tokoferoolid, ubikinoonid jt), fosfolipiididest, triglütseriididest, kolesteriididest (kolesterooliestritest), kolesteroolist, vabadest rasvhapetest ja apoproteiinidest (apo) jpt molekulidest.
Plasma lipoproteiinide põhifraktsioonid ja tihedused
Lipoproteiinid ja valgud
Lipoproteiinide valgud, millel puudub prosteetiline rühm, on apoproteiinid:apoA, apoB, apoC, apoD, apoE, apoF, apoG, apoH ja paljud isomeerid.
Lipoproteiinid ja nende retseptorid
Lipoproteiinide klassid on seotud lipoproteiinide geeniretseptoritega ja neid klassifitseeritakse ka lipoproteiinide fraktsioonide lõikes. Nii näiteks on imetajate ajus paikneva geeniperekonna nimetus LDLR-geeniperekond ja see koosneb seitsmest liikmest:
Lisalugemist
כולסטרול
Juri Merzljakov
pisi|Juri Merzljakov esinemas [[Tallinna raekoda|Tallinna raekojas teatrifestivali "Kuldne mask Eestis 2012" vastuvõtul 5. oktoobril 2012]] Juri Merzljakov (vene keeles Юрий Николаевич Мерзляков; sündinud 9. aprillil 1949 Moskvas) on Venemaa diplomaat, kes oli aastatel 2010–2015 Venemaa Föderatsiooni erakorraline ja täievoliline suursaadik Eesti Vabariigis.
Ta omandas kõrghariduse Moskva Riiklikus Rahvusvaheliste Suhete Instituudis, mille lõpetas 1971. aastal. Hiljem täiendas ennast Nõukogude Liidu Välisministeeriumi Diplomaatia Akadeemias, mille lõpetas 1979. aastal.
Diplomaatilist teenistust alustas Merzljakov 1971. aastal Nõukogude Liidu Välisministeeriumis. Aastatel 1988–1989 oli ta välisministeeriumi Aafrika teise osakonna sektorijuhataja, seejärel 1990–1993 esmalt Nõukogude Liidu ja siis Venemaa Föderatsiooni nõunik-saadik Etioopias.
Augustist 2003 juulini 2010 oli Merzljakov eriülesannetes suursaadik, töötades Euroopa Julgeoleku- ja Koostööorganisatsiooni Minski grupi kaasesimehena Mägi-Karabahhi konflikti reguleerimise küsimustes.
14. juulil 2010 nimetati ta Venemaa presidendi Dmitri Medvedevi käskkirjaga nr 905 Venemaa suursaadikuks Eestis. Oma volikirjad andis ta üle president Toomas Hendrik Ilvesele sama aasta 28. oktoobril.
18. augustil 2015 vabastas Venemaa president Vladimir Putin oma käskkirjaga nr 422 Merzljakovi ametist. Talle jäi suursaadikukoht Eestis tema diplomaadikarjääri viimaseks ametikohaks, sest siit lahkudes läks ta pensionile.
Juri Merzljakov valdab vene, inglise ja prantsuse keelt.
Kasiinokapitalism
Kasiinokapitalism (ingl casino-capitalism) tekib kapitalistliku majandusmudeli ja poliitilise vabaduse kombinatsioonist.
Kasiinokapitalismi tunnuseks on informatsiooni salastamine. Infosulg on vajalik, et varjata seadusloomet ja maksuraha kasutamist suunavate poliitiliste või elukutseliste (partei)ametnike osalust korruptiivsetes tehingutes ning sellest saadud kasu olemasolu (kleptokraatia). Rahvusvahelises plaanis konkurentsivõimetuid ettevõtteid kaitsevad ametnikud tollimaksude kehtestamise ning litsentside jms ettevõtlusvabadust piiravate meetmetega, mida rakendatakse süsteemi vastustavate suhtes.
Kasiinokapitalistliku turumajanduse tunnuseks on üha kasvavad oligopolid ja monopolid, mis valitsevad esmajoones finantsturgu ja kaubandust, kuid omavad olulist mõjujõudu ka muudes sektorites. Püüd maksimeerida hetke kasumit ja lühinägelik majanduspoliitika põhjustavad keskkonna saastumise, riigi konkurentsivõime languse ning ühiskonna varandusliku kihistumise. Olemuslikult on süsteem ebaõiglane, mis tuleneb nii info- kui ka valikuvabaduse puudumisest kui ka elukalliduse kasvust, mille peamiseks põhjuseks on laenudest (võlarahast) tulenevate intressimaksete suurenemine.
Kasiinokapitalism kasutab ära elanikkonna üldist harimatust, mida soodustab haridussüsteem mis nõuab formaalseid tulemusi kuid ei huvitu sisust. Kuna inimesed ei mõista olukorra põhjuseid ning neil puudub valikuvabadus, s.h ka organiseerumisvabadus sündikaatideks, siis peavad nad olukorraga leppima või asuma süsteemiga võitlema, mis väljendub kuritegevuse kasvus.
Kasiinokapitalism on käivitanud iseloomuliku tööstusliku pöörde, kuid nõrga haldussuutlikkusega riikidele, mis tihti tuleneb hõimukesksest ühiskonnakorraldusest. Kasiinokapitalismi uus arengupuhang algas 20. sajandi lõpus peale kommunistliku plaanimajanduse kokkuvarisemist ning finantsturgude vabanemist ning lähtus börsikaubandusest ja riskifondide sub-prime võlakirjadest, mis põhjustasid 2008. aastal alanud ülemaailmse likviidsuskriisi.
Teoreetiline käsitlus
Irving Fisher (1867–1947), ameerika statistik ja leiutaja, oli üks esimestest uusklassikalistest majandusteadlastest, kes kirjeldas võlaraha ja sellest johtuvat likviidsuskriisiide tsüklit. Ta uuris heaolu ja õnnetunde levikut ja sõnastas utilitarismi teooria alused ning tema raha kvantiteediteooria uuringud panid aluse makroökonoomia koolkonnale, mida tänapäeval tuntakse monetarismi nime all. Tema töödest on sündinud mõisted nagu Fisheri valem, Fisheri hüpotees, rahvusvaheline Fisheri-fenomen, Fisheri eralduslause ja Fisheri turud.
Hyman Minsky (1919–1996), vene-juudi päritolu ameerika majandusteadlane, kes uuris ja sõnastas finantskriiside teooriat ja leidis, et turvatunde kasv hävitab turu jätkusuutlikkuse, kuna turuosalised kaotavad ohutunde ja võtavad üha suuremaid riske, põhjustades majandusbuumi kuni „mull“ lõhkeb. Seda hetke hakatigi tema nime järgi nimetama „Minski-hetkeks“. Sellest hetkest algab turumajanduslike suhete kokkuvarisemine, kuna keegi ei usalda enam kedagi ega julge teha enam uusi tehinguid. Ta leidis, et selles protsessis on kõige suurem süü pankadel, kes jagavad kontrollimatult krediiti ja põhjustavad seejärel laenude teenindamise käigus likviidsuskriisi. pisi|Professor Susan Strange andis sellele ideoloogiale nime Susan Strange (1923–1998), briti politoloog, pani oma töödega aluse rahvusvahelisele poliitökonoomiale. Tema tuntuimad teosed selles valdkonnas on „Kasiinokapitalism“ (Casino Capitalism, 1986), „Riik ja turg“ (States and Markets, 1988), „Riigi taandumine“ (The Retreat of the State, 1996) ja „Hull raha“ (Mad Money, 1998). Oma töödes leidis ta, et majanduse arengu määravad riiklikud institutsioonid ja nende võimu rakendamise viisid.
Raamatus „Riik ja turg“ (States and Markets, 1988) määratles ta neli peamist võimu teostamise kanalit: julgeolek, tootmine, rahandus ja teadmised. Võim tähendas seejuures võimet „pakkuda kaitset, toota vajalikke asju, anda krediiti ning kontrollida maailmanägemuse viisi ja selle valdkonna arenguid“. Kõige mõjukamaks nendest pidas ta siiski rahvusvahelist rahaturgu ja selle keskpankade poolt toetatud spekulatiivset tegevust, mida kinnitasid ka 1997 ja 2008 aasta globaalsed finantskriisid ning nende lahendamise viisid. Kuna need kriisid näitasid, et Vestfaali rahulepingust (1648) sündinud rahvusriigid ja nende valitsuste vaheline koostöö ei suuda enam ohjeldada turu stiihiaid, siis on seda fenomeni hakatud nimetama „Westfailure’ks“ ehk Vestfaali läbikukkumiseks.
Raamatus „Hull raha“ (Mad Money) näitas ta, et probleemide allikaks on rahvusvaheline dereguleeritud rahasüsteem, mida ta kirjeldab kui kasiino taolist mänguvälja. 1971. aastal, olulisemate tööstusriikide vahel sõlmitud Smithsoniani kokkuleppest (Smithsonian Agreement), millega nende valuutad seoti dollariga, ei peetud kinni ning see omakorda hävitas Bretton Woodsi kokkuleppe alused. Nii said Ameerika pangad vabaduse emiteerida võlakirju ja müüa neid üle kogu maailma, pannes aluse kasiinokapitalistlikule majandusele, mis võimaldas kiiresti kontsentreerida kapitali.
Robert Reich (s 1946), ameerika majandusteadlane ja mitme presidendi nõunik, uuris kapitalistliku majandusmudeli arengut ning väitis oma 1983. aastal ilmunud raamatus "The Next American Frontier", et riigi majandusarengut kahjustavad kapitali mängud rahaturgudel ja seaduste „loovtõlgendus“. Oma 2007. aastal ilmunud raamatus "Supercapitalism: The Transformation of Business Democracy, and Everyday Life" süüdistas ta odavaimaid hindu otsivaid tarbijaid ning suurimat kasumit taga ajavaid investoreid, kes finantseerivad rahvusvahelisi kontserne, üha süvenevate sotsiaalsete probleemide tekitamises. Ka oma järgmistes raamatutes analüüsis ta põhjalikult kasiinokapitalismi nähtust ja selle mõju ühiskonna arengule ning sellest tekkivaid järelmeid.
Fly geiser
pisi| pisi| Fly geiser on geiser Ameerika Ühendriikides Nevada osariigis Washoe maakonnas.
Geiser asub Hualapai orus, kus on teisigi geisreid ja kuumaveeallikaid. Fly geisri geograafilised koordinaadid on.
Geiser asub eramaal ja on taraga ümbritsetud, seega ei pääse külastajad seda imetlema. Eri organisatsioonid on korduvalt püüdnud maad ära osta, et geisri ümbrus kaitse alla võtta ning ka avalikkusele ligipääsetavaks teha, kuid keegi pole omanikuga kaubale saanud.
Geiser tekkis, kui 1916. aastal rajatud kaev 1960. aastatel geotermiliste jõudude toimel pragunes ja kuum vesi sealt läbi murdis. Vees lahustunud mineraalid on settides moodustanud umbes 1,5 meetri kõrguse mitmevärvilise skulptuuri. Osalt on värvirohkus tingitud vee suurest väävlisisaldusest, kuid oma panuse annavad ka värvikad termofiilsed vetikad.
Geiser purskab pidevalt, selle veejuga ulatub kuni 1,5 meetri kõrgusele. Voolav vesi on kujundanud terrassid, mille kaudu laiali valgudes on vesi kogunenud umbes 30 hektari suurusel ümbritseval alal mitmekümnesse basseini.
Laevkalme
pisi|Laevkalme Ojamaal Laevkalme on kivikalme tüüp, kus kalme äärekivid on laotud laevakujuliselt (kivilaev). Surnud on maetud laevkalmesse tehtud kivikirstudesse kas põletatult või laibana. Laeva illusiooni on suurendatud sellega, et kõrgemad kivid on paigutatud otstesse.
Oletatud on, et laevkalmeid valmistati soovist varustada surnud teises ilmas kõige vajalikuga. Samuti on arvatud, et laev oli vajalik surnuteilmas Helis.
Kivikalmed levisid Põhja-Euroopas alates neoliitikumist, kõige arvukamalt rajati neid nooremal pronksiajal ja viikingiajal. Eriti levinud olid need Ojamaal. Läänemerest ida pool on üksikud laevkalmed leitud Ahvenamaalt, Edela-Soomest, Eestis Tallinna lähistelt ja Sõrvest ning Lätis Kuramaalt.
Kõige suurem laevkalme oli vähemalt 170 m pikkune Jellingi kivilaev Taanis, mis ei ole tervena säilinud. Rootsi pikim laevkalme oli 67-meetrine. Kõige väiksemad laevkalmed on kõigest mõne meetri pikkused.
Eesti laevkalmed
Eesti alalt on leitud kolm laevkalmet, kaks Sõrves (Sõrve laevkalmed) ja üks Tallinna lähedal Väol (Väo kalmed), mille rajamisaeg on dateeritud umbes aastasse 900 eKr. Eesti laevkalmete päritolumaaks peetakse Ojamaad.
Aurupunk
pisi|Lavastatud aurupungifoto|alt=Lühikeses seelikus naine poseerib väljakutsuvalt mehe kõrval suure auruveduri eesotsas pisi|püsti|"Maison tournante aérienne" (keerlev maja õhus) [[Albert Robida illustratsioon raamatule "Le Vingtième Siècle", mis 19. sajandil kujutas ette elu 20. sajandil|alt=mustvalge joonistus väikesest keerulise ehitusega majast, mis on pöördalusel ümbritsevate hoonete kohale tõstetud]] Aurupunk (inglise keeles steampunk) on ulme alamžanr, mida iseloomustavad aurumasinad, tihti keskkonnas, mille inspiratsiooniks on 19. sajandi tööstusrevolutsioon.
Aurupungiteoste tegevustik leiab seetõttu tihti aset alternatiivajaloolise Inglismaa viktoriaanlikul ajastul või kullatud ajastul Ameerika Metsikus Läänes või postapokalüptilises tulevikus, kus aurumootorid on taas igapäevakasutusse jõudnud. Aurupungi kõige äratuntavamaks jooneks on anakronistlikud tehnoloogiad või retrofuturistlikud leiutised, nagu 19. sajandi inimesed neid ette oleksid kujutanud. Samuti kajastub ajastu nägemus moes, kultuuris ja arhitektuuristiilides. Säärast tehnoloogiat võib leida H. G. Wellsi, Jules Verne'i või tänapäevaste autorite Philip Pullmani, Scott Westerfeldi ja China Mieville'i teostest. Aurupunk kujutab alternatiivajalooliselt ka selliseid tehnikasaavutusi nagu õhulaevad või Charles Babbage'i ja Ada Lovelace'i analüütilise masina sarnased analoogarvutid.
Aurupunk viitab ka aurupungi ulme esteetikast kantud kunstistiilidele, rõivamoele ja subkultuuridele, mida on populariseerinud 20. sajandi keskpaiga viktoriaanliku ajastu kirjandus ja filmid, juugendlik stiil. Paljud huvilised on hobi korras tänapäevaseid objekte pseudoviktoriaanliku "aurupungi" stiili ümber ehitanud ning selle sõnaga on kirjeldatud mitmeid kaasaegseid kujutavaid kunstnikke ja muusikuid.
Eestis on selles stiilis skulptuuride loomisega tegelenud Konstantin Maltsev Kiviõlis.
Metsavas
Metsavas on eesti perekonnanimi.
Perekonnanime Metsavas (Metsawas) on pandud Vana-Antsla mõisas Urvaste kihelkonnas Võrumaal. Nimede eestistamisel määrati Metsavasi-nimelistele isikutele uueks perekonnanimeks Antsov. 2018. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Metsavas Eestis 12 mehel ja 11 naisel.
Nils Horner
Nils Georg Anthony Horner (25. detsember 1962 Borås – 11. märts 2014 Kabul) oli rootsi ajakirjanik.
Ta oli 1990. aastatel Rootsi Raadio väliskorrespondent Londonis ja New Yorgis. Aastal 2001 läks ta korrespondendiks New Delhisse ning tegi reportaaže Aasias ja Lähis-Idas toimuvast.
Ta oli Afganistanis teinud reportaaže aastast 2001 (siis, kui Ţālebān kukutati), aastal 2003 oli ta kohal, kui USA väed sisenesid Bagdadi. Aastal 2004 oli ta Tais kirjeldamas 2004. aasta India ookeani maavärinat ja aastal 2011 oli ta Jaapanis kirjeldamas Fukushima tuumajaama õnnetust.
Nils Horner tapeti 11. märtsil 2014 Kabulis, tänaval Liibanoni restorani juures.
Pierre Ghestem
Pierre Ghestem (14. veebruar 1922 Lille – 11. aprill 2000) oli prantsuse kabetaja ja bridžimängija.
Rahvusvahelises kabes tuli ta maailmameistriks aastail 1945 ja 1947. Prantsusmaa meistriks krooniti ta samuti kahel korral, aastail 1942 ja 1943.
Koos oma partneri René Bacherichiga on ta tulnud bridžis maailmameistriks (1956), olümpiavõitjaks (1960) ning Euroopa meistriks (1953, 1955 ja 1962). Ta on ka Monaco ja Ghestemi konventsioonide autor.
Noorena mängis ta ka malet. Ka sel alal tuli ta Prantsusmaa meistriks.
Virvyčia
Virvyčia ( ka Virvytė) on jõgi Leedus Žemaitijas, Venta jõe vasakpoolne lisajõgi.
Virvyčia algab Šilalė rajoonist Laukuva alevi lähistelt Biržulise järvest. Jõgi kannab ülemjooksul Varnelė nime. Varniai all suubub jõgi Lūkstase järve; sellest alates kannab jõgi Virvyčia nime. Edasi voolab jõgi läbi Telšiai rajooni, läbides Janapolėt, Biržuvėnaid ja Tryškiaid. Viimase juures asub jõel ka 1951. aastal rajatud hüdroelektrijaama juures suurim pais. Seejärel voolab jõgi Akmenė rajooni ja Mažeikiai rajooni piiril, läbides Kairiškiai küla. Jõgi suubub Ventasse mažeikiai rajoonis 224 kilomeetri kaugusel selle suudmest.
Virvyčia läbib ülemjooksul Varniai regionaalparki, alamjooksul aga Venta regionaalparki. Org on ülemjooksul 50–60, alamjooksul aga 800 meetrit lai. Jõgi ise on ülem- ja keskjooksul 4–12 meetri laiune, alamjooksul aga 30 meetri laiune. Virvyčial asub 13 vesiveskit ja kuus hüdroelektrijaama. Jõe kaldal asub kolm linnamäge, ka asub Biržuvėnais jõe kaldal mütoloogias kajastatud Laumės pėda allikas.
Interferentsfilter
pisi|Interferentsfiltrid
Interferentsfilter, dikroiline filter (ingl dichroic filter), ka õhukese-kihi filter, on laialdaselt kasutatav valgusfiltri liik, mis laseb läbi osa valguse lainepikkustest, ja peegeldab ülejäänud. Sõna "dikroiline" on tuletatud kreeka keelest, tähendades "kahe-värvilist". Laiemalt mõistame selle all erinevaid optilisi seadmeid, mis lahutavad valguse kaheks erineva lainepikkusega vooks. Interferentsfiltri oluline omadus on väga väike valguse neeldumine, mistõttu saab seda kasutada nii nõrkade valgusvoogude (nt mikroskoopias); kui ka suure võimsusega valgusvoo filtreerimiseks, nt laserseadmed, filmiprojektorid, teatriprožektorid jm.
Filter koosneb mitmest erineva murdumisnäitajaga õhukesest dielektriku- või metallikihist, mis on sageli klaasi pinnale vaakumsadestatud. Kihtide piirpinnal valguslaine sagedusest sõltuvalt murdub ja peegeldub, interferentsi nähtuse tõttu liitub teiste valguslainetega, neid selektiivselt võimendades või kustutades. Kihtide valikuga saab kujundada madalpääsfiltreid, kõrgpääsfiltreid, ribapääsfiltreid või ribatõkkefiltreid. Et interferentsfiltrit iseloomustab väga väike neeldumine, valgus kas pääseb läbi või peegeldub, siis võime me rakendusest sõltuvalt rääkida kas interferentsfiltrist või -peeglist.
Rakendused
"Cool Beam" (külma kiire) halogeenlambi reflektorina kasutatakse madalpääs-filtrit, mis laseb läbi infrapunase ja punase spektriosa, ent peegeldades suuremaid sagedusi, parandades nii kiirguva valguse spektrit ja vähendades kiirguvat soojusvoogu. Üldjuhul võib selliseid lampe kasutada ainult selleks ette nähtud valgustites, vastasel korral võib karta valgusti ülekuumenemist.
Vanemad DLP-projektorid lahutasid valge valguse kolmeks põhivärviks läbi pöörleva mitmesegmendilise interferentsfiltri. Uuemad projektorid kasutavad pigem kolme eraldi LED või laser-valgusallikat. Sarnastes rakendustes kasutatakse ka trikroilist prismat, mis koosneb kahest dikroilisest prismast, ja lahutab valgusvoo kolmeks.
Dikroiline filter on tundlik valguse langemisnurgale, mis seab rakendustele teatud piirid. Seda õhukeste kilede interferentsi efekti võib vaadelda seebimulli pinnalt, mida kasutatakse ära muuhulgas ehtetööstuses - pidevalt muutuva langemisnurgaga valgus küütleb ja peegeldub dikroilisel peeglil kõigis vikerkaarevärvides.
Energiasäästlike majade aknaklaasid on kaetud kõrgpääsfiltriga, mis peegeldab soojuskiirguse majja tagasi, kuid laseb läbi nähtava valguse (nn selektiivklaas).
Dolby 3D tehnoloogia stereoskoopilise filmi esitamiseks kasutab kahte kitsa-ribafiltrit, nii et ühe silma jaoks filtreeritakse välja kitsas riba sinisest, rohelisest ja punasest; ning teise silma jaoks natuke erineva lainepikkusega riba sinisest, rohelisest ja punasest.