cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
OmaDRAAMA
Balti Teatri Festival "OmaDRAAMA" on aastast 2006 toimuv teatrifestival, kus esitatakse Eesti, Läti ja Leedu lavastusi.
Festivali on korraldanud SA Eesti Teatri Festival.
Abdallah
Abdallah on araabia mehenime ‘Abd Allāh üks transkriptsioone.
Abdallah on ka perekonnanimi, mille kandjate seas on:
Vaikse ookeani divisjon
Vaikse ookeani divisjon on üks kolmest läänekonverentsi divisjonist korvpalliliigas NBA. Divisjoni kuulub viis meeskonda: Golden State Warriors, Los Angeles Clippers, Los Angeles Lakers, Phoenix Suns ja Sacramento Kings. Kõik meeskonnad peale Phoenix Sunsi asuvad Californias.
Divisjon moodustati 1970/71. hooaja alguses, kui liigaga liitus kolm uut meeskonda: Buffalo Bravers, Cleveland Cavaliers ja Portland Trail Blazers. Liiga jaotati idakonverentsiks ja läänekonverentsiks, millest kumbki jagunes kaheks divisjoniks. Vaikse ookeani divisjonis alustas viis meeskonda: Los Angeles Lakers, Portland Trail Blazers, San Diego Rockets, San Francisco Warriors ning Seattle SuperSonics. Lakers, Rockets, Warriors ja Sonics ühinesid kõik läänedivisjonist.
Enim kordi on Vaikse ookeani divisjoni meistriks tulnud Los Angeles Lakers (24), järgnevad Golden State Warriors (7) ja Phoenix Suns (6).
Vaikse ookeani divisjonist on NBA meistriks tuldud 18 korda, sealhulgas Los Angeles Lakers 12 korda.
Mõnuste paemurd
Mõnuste paemurd on endine paemurd ja ühtlasi paljand Harju maakonnas Saue vallas Mõnuste külas. Paljand on arvele võetud ürglooduse objektina.
Paljandi läbilõiget loetakse Nabala lademe Saunja kihistu stratotüübiks.
Ülemises osas paljandub meetri ulatuses Kõrgessaare kihistu lubjakivi. Allpool paljandub 85 cm ulatuses Saunja kihistu lubjakivi, seejärel on sein mattunud rusukalde alla. Varem on seal Saunja kihistu kivimid paljandunud rohkem kui kolme meetri paksuselt, sealhulgas allpool ka nüüdseks mattunud poorne dolomiit.
Bradfordi Eesti Näitering
Bradfordi Eesti Näitering oli aastatel 1950–1997 Inglismaal tegutsenud ja pagulaseestlastest moodustatud kollektiiv.
Näiteringi eestvedajad olid Liki Toona, Lea Holst-Muranyi ja Aino Engelberg-Caswell.
Näitering etendas peamiselt eesti autorite loomingut.
Kapera seltsimaja
Kapera seltsimaja on kultuurikeskus Võru maakonnas Võru vallas Kapera külas. Asutust haldab Kapera Kandi Ühing.
Galápagos
"Galápagos" on Ameerika Ühendriikide kirjaniku Kurt Vonneguti üheteistkümnes romaan.
Teose põhiküsimuseks on inimaju väärtus (pigem väärtusetus) evolutsioonilisest vaatevinklist. Raamatu pealkiri tähistab ühelt poolt Galápagose saari, millel on loos oluline koht, ja teisalt on see austusavaldus Charles Darwinile, kelle teoorial põhineb Vonneguti romaan. Romaan ilmus esimest korda 1985. aastal, eesti keeles aga Tiina Randuse tõlkes 2005. aastal.
Vorm
Jutustuse süžee kulgeb kronoloogilises järjekorras, ent autor mainib sageli tulevikus juhtuma hakkavat ja minevikus juhtunut. Samuti nimetatakse loo tegevusaastat 1985 miljon aastat tagasi olnud minevikuks. Lisaks on autor teksti sees tähistanud tegelased, kes surevad teatud ajaintervalli jooksul sel 1985. aastal.
Tsitaadid
Romaan sisaldab arvukalt kuulsate autorite tsitaate. Tsiteerimist leiavad näiteks Anne Frank, Alfred Tennyson, Rudyard Kipling, lord Byron, Benjamin Franklin, Bertolt Brecht, Charles Dickens, William Shakespeare, Jean de La Fontaine, François Rabelais, Michel de Montaigne, Joseph Conrad, T. S. Eliot, Edgar Allan Poe, Edward Lear, Henry David Thoreau, Robert Frost ja Charles Darwin.
Ernst Grau
Ernst Grau (31. oktoober 1886 Türi – surma aeg ja koht teadmata) oli eesti advokaat.
Ta lõpetas 1911. aastal Tartu ülikooli, kus oli õppinud õigusteaduskonnas.
Ta osales Esimeses maailmasõjas, oli aastail 1926–1931 vandeadvokaat Karl Grau abi ja 1931–1940 vandeadvokaat Narvas.
Ta oli Narva tuletõrjeühingu juhatuse esimees.
Mõra jõeoru paljandid
Mõra jõeoru paljandid (ka: Mõra paljandid) on paljandid Mõra jõe orus, halduslikult Taru maakonnas Kastre vallas. Paljandid on arvele võetud ürglooduse objektina.
Esinduslikumaid paljandeid on vähemalt 19. Paljandisse nr 8 on moodustunud Age koobas.
Saksamaa mediatisatsioon
pisi|[[Saksa-Rooma riik|Saksa-Rooma riigi kaart aastal 1789, mis näitab riikide suurt segu]] Saksamaa mediatisatsioon oli rida mediatisatsioone ja ilmalikustamisi, mis toimusid Saksamaal aastatel 1795–1814, Prantsuse revolutsiooni ajastu lõpufaasis ja edasi Napoleoni ajastul.
Mediatisatsioon või otse keisrile alluvate valduste kaotamine oli mureneva Saksa-Rooma riigi osastisriigi teise riiki annekteerimise protsess, jättes annekteeritud vürstile sageli mõningaid õigusi. Ilmalikustamine oli kiriklike valduste, mida haldas vaimulik valitseja nagu piiskop või abt, ilmalikeks valdusteks ümberjaotamine.
Pärast Karolingide impeeriumi kokkuvarisemist Saali tavaõigusega ette nähtud pärandi võrdse jagunemise ja feodalismi tõusu tõttu killunes enamik Euroopast väikesteks, sõltumatuteks riigikesteks. Järgnevad Saksa kuningad ja Saksa-Rooma keisrid omandasid ilmaliku võimu paljudes piiskopkondades, abtkondades ja kloostrites ning andsid ka vabalinna õigused paljudele linnadele ja küladele kogu Saksamaal. Erinevalt Lääne-Euroopa unitaarriikidest, nagu Suurbritannia, Prantsusmaa või Hispaania, ei olnud Saksa kuningad võimelised koondama oma valdusi täielikult tsentraliseeritud kuningriiki, nii tuli Saksamaal sajandite jooksul koosneda mitte vähem kui 300 peaaegu suveräänsest riigist.
Mediatisatsiooniprotsessi ümbritsevaid pikaajalisi tegevusi on tavaliselt seostatud Prantsuse välisministri Talleyrandiga. Riikidelt, kes said kasu või pääsesid mediatisatsioonist, eeldati tasu maksmist ja liitude loomist Prantsuse vabariigi, edasi uue Napoleoni keisririigiga.
Reichsdeputationshauptschluss
Reichsdeputationshauptschluss (vormiliselt Hauptschluss der außerordentlichen Reichsdeputation või "Erakorralise keiserliku delegatsiooni peamine järeldus") oli resolutsioon, mille 25. veebruaril 1803 võttis vastu Saksa-Rooma riigi Reichstag (Riigipäev). See osutus viimaseks oluliseks seaduseks, mille keisririik kehtestas enne selle lõpetamist aastal 1806.
Tuginedes juunis 1802 kokku lepitud kavale Prantsusmaa ja Austria vahel ning Lunéville'i rahus kirjeldatud üldpõhimõtetele aastast 1801, kehtestas seadus territoriaalse suveräänsuse ulatusliku ümberjaotamise keisririigis, et kompenseerida arvukatele Saksa vürstidele territooriume Reinist lääne pool, mille annekteeris Prantsusmaa Prantsuse revolutsioonisõdade tulemusel.
Reichsdeputationshauptschlussi ratifitseeris Reichstag ühehäälselt märtsis 1803 ja kinnitas keiser Franz II järgmisel kuul. Siiski tegi keiser ametliku reservatsiooni häälte ümberjaotamise suhtes Reichstag 'is, kui tasakaal protestantlike ja katoliiklike riikide vahel oli nihkunud kõvasti esimeste kasuks.
Ümberjaotamine saavutati kahe protsessi kombinatsioonina: vaimulike vürstkondade ilmalikustamine ning arvukate väikeste ilmalike vürstkondade ja vabalinnade mediatisatsioon.
Ilmalikustamine
pisi|Saksa-Rooma riigi vaimulikud maad ilmalikustamise eelõhtul Alates Saksa-Rooma riigi loomisest Saali ja Saksi keisrite poolt 10. ja 11. sajandil oli feodaalsüsteem muutnud Saksamaa ja Põhja-Itaalia väikeste riigikeste võrgustikuks, igaühel oma kindlad privileegid, tiitlid ja autonoomia. Selleks, et aidata hallata Saksamaad silmitsi kasvava detsentraliseerimise ja kohaliku autonoomiaga pärast feodalismi esiletõusu, andsid järgnevad Saksa-Rooma keisrid üle Saksamaa paljud piiskopkonnad ja kloostrid ilmalikeks valdusteks ja aadlitiitliteks, nagu vürst, hertsog või krahv. Piiskoppide isiklik ametissenimetamine Saksa-Rooma keisrite poolt tekitas investituuritüli ja selle järel ei saanud keisrid enam piiskoppe enda kasuks kasutada. Selle järel alustasid piiskopid ja abtid oma äsjaste valduste valitsemist kui ilmalikud isandad, mitte vaimulikud isandad. Järgnenud korruptsioonisüüdistused ja mandumine viisid vaimulike valitsejate aujärje langusse ja aitasid lõpuks kaasa protestantlikule reformatsioonile, kui mitmed endised vürst-piiskopkonnad ilmalikustati ja need muutusid ilmalike vürstide territooriumiks. 16. sajandi lõpul püüdis vastureformatsioon pöörata mõned nendest tagasi ja küsimus ilmalikustatud territooriumite saatusest muutus tähtsaks Kolmekümneaastases sõjas (1618–1648). Lõpuks kinnitas Vestfaali rahu ilmalikustamised, mis olid juba toimunud, kuid stabiliseeris ka olukorra, et hoida ära edasisi muudatusi.
Aastal 1794 vallutasid revolutsioonilise Prantsusmaa armeed Reinimaa ja Campo Formio rahuga aastal 1797 tunnistas keiser Franz II Prantsuse anneksiooni kõigil keiserlikel territooriumitel Reini jõest läänes. Keiser püüdis kompenseerida riigita jäänud või vähenenud territooriumitega monarhe, lubades neile uusi valdusi. Ainsad võimalikud maad olid need, mida valdasid vürst-piiskopid; nii ilmalikustati enamik neist ja jaotati Saksamaa monarhide vahel.
Vaimulikud riigid annekteeriti üldiselt ilmalike naabervürstkondade poolt. Ainult kolm säilisid kui mitteilmalikud riigid: Regensburgi peapiiskopkond, mis kerkis piiskopkonnast seoses Mainzi peapiiskopkonna liidendamisega, ning Saksa ordu ja Hospitaliitide ordu maad. Märkimist väärib ka endine Salzburgi peapiiskopkond, mis ilmalikustati hertsogkonnaks suurenenud territooriumiga ja tehti ka kuurvürstkonnaks.
Kloostrid kaotasid oma olemasolu mõtte, kui nad pidid loobuma oma maast ja enamik neist suleti. Ülejäänud vaimulikud riigid ilmalikustati pärast Saksa-Rooma riigi lõppu aastal 1806. Hospitaliitide ordu maad ilmalikustati aastal 1806, Regensburgi annekteeris Baieri aastal 1809 ning samal aastal saatis Napoleon I laiali Saksa ordu ja andis nende maad naabervürstidele, peamiselt Württembergi kuningale.
1803. aasta Reichsdeputationshauptschlussi tulemuseks oli kõige ulatuslikum vara ümberjagamine saksa ajaloos enne aastat 1945. Ligikaudu 73 000 km² vaimulikke territooriume, ligikaudu 2,36 miljonit elanikku ja 12,72 miljonit kuldnat aastatulu liikus uute valitsejate kätte. Reichsdeputationshauptschlussi mõte oli kompenseerida neile valitsejatele, kes olid kaotanud territooriumi Prantsusmaale, kuid märgatavalt rohkem territooriumi omandasid tohutu ilmalikustamise kaudu: Baden sai üle seitsme korra rohkem territooriumi, kui see kaotas; Preisimaa peaaegu viis korda. Hannover sai Osnabrücki piiskopkonna, isegi kui see ei kaotanud midagi. Austrial läks ka väga hästi.
Katoliku kiriku kui Reichskirche positsioon Saksamaal mitte ainult ei vähenenud, see peaaegu hävitati. Katoliku kirik kaotas oma põhiseadusliku rolli keisririigis. Enamik katoliiklikke ülikoole suleti, samuti tuhanded kloostrid. Tohutul hulgal katoliiklikke asutusi pandi kinni. Reichsdeputationshauptschluss tegi Saksamaale seda, mida revolutsioon tegi Prantsusmaale.
Mediatisatsioon
Kuigi Saksa riikide arv oli Kolmekümneaastasest sõjast alates pidevalt vähenenud, oli Napoleoni ajastu saabumiseks siiski veel ligikaudu 200 riiki järel. Esimese koalitsiooni kaotus põhjustas vaimulike riikide ilmalikustamise ja kõigi Reinist lääne poole jäävate maade annekteerimise Prantsusmaa poolt.
Napoleoni liitlased said järgnevatel aastatel mitmel korral tulu nii territooriumite kui ka staatuse osas.
Mediatisatsioon kandis väikeste ilmalike riikide suveräänsuse üle nende suurematele naabritele. Lisaks arvukatele vürstkondadele annekteeriti nende naabrite poolt ka kõik, kuigi käputäis riigilinnu.
Aastal 1803 mediatiseeriti enamus vabalinnu Saksamaal. 12. juunil 1806 rajas Napoleon Reini Liidu Prantsusmaa idapiiri laiendamiseks ja kaitseks. Tõrksalt tunnistades keisririigi territooriumi tükeldamist Napoleoni poolt, kuulutas Saksa-Rooma keiser Franz II 6. augustil 1806 keisririigi laialisaadetuks ja nõudis nii palju võimu, et ta saaks jääda Habsburgide valduste valitsejaks. Selleks, et saada toetust võimsamatelt Saksa riikidelt, nõustus endine Saksa-Rooma keiser (Napoleon julgustusega) sellega, et jättis mediatiseerimata väikesed naaberriigid.
Enne Waterloo lahingut ja Napoleoni pagendamist Saint Helena saarele toimus aastatel 1814 ja 1815 Viini kongress, et taastada vanad Euroopa piirid. Otsustati, et Saksamaal jääb jõusse Napoleoni lammutustegevuse status quo ante: mediatiseeritud vürstkondi, vabalinnu ja ilmalikustatud riike ei taastatud. Selle asemel said nende endised valitsejad nautida dünastilist staatust, nad võrdsustati valitsevate monarhidega abielulistel eesmärkidel ja neile anti õigus nõuda kaotuste eest kompensatsiooni. Kuid jäi iga annekteerinud riigi asjaks kompenseerida mediatiseeritud dünastiaid ja viimastel ei olnud rahvusvahelist õigust kaitsele rahulolematuse korral uue režiimi hüvitamise otsuste suhtes.
Mediatiseeritud vürstkonnad
Kuna Osteini, Sinzendorfi ja Wartenbergi dünastiad hääbusid pärast mediatisatsiooni, kuid enne aastat 1830, ei ole neid alati mediatiseeritud dünastiate hulgas loetletud. Eri põhjustel on mõnikord välja arvatud ka Aspremont-Lyndeni, Bentincki, Bretzenheimi, Limburg-Styrumi ja Waldeck-Limpurgi dünastiad. Hessen-Homburgi pole kunagi peetud suveräänseks Hessen-Darmstadti poolt ja seetõttu seda tehniliselt ei mediatiseeritud, ning Hessen-Kassel (või Hessen-Cassel) annekteeriti Vestfaali kuningriiki, kuid hiljem selle suveräänsus taastati. Schönburgid mediatiseeriti Saksimaa kuurvürstiriiki 18. sajandil ja loetleti mediatiseeritud dünastiate hulka ainult kuurvürstide pealekäimisel.
Kaotatud vabad riigilinnad
Enamus mediatiseerimisi toimus aastal 1806 pärast Reini Liidu loomist. Aastatel 1806–1814 mediatiseeriti ka mõned Napoleoni poolt oma sugulastele ja lähedastele liitlastele loodud riigid. Need olid:
Ainsad vabalinnad Saksamaal, mida aastal 1803 ei kaotatud, olid:
Hilisemad mediatiseerimised olid:
Tagajärjed
Reichsdeputationshauptschluss tõi tohutu muutuse Saksamaa poliitilisele kaardile. Sõna otseses mõttes kaotati sadu riike, säilis ainult umbes 40 ringis. Mitmed allesjäänud riigid saavutasid märkimisväärse territoriaalse kasvu (kõige enam Baden, Baieri ja Hessen) ning Baden, Hesseni kuurvürstkond ja Württemberg saavutasid kuurvürsti staatuse (asendamaks kolme, kes kaotati). Riigilinnadest säilitasid iseseisvuse ainult Augsburg, Bremen, Frankfurt, Hamburg, Lübeck ja Nürnberg.
Kallistrat Liik
Kallistrat Liik (ka Kalle Liik) (16. märts 1908 Võru – 23. veebruar 1974 Sydney, Austraalia) oli eesti mikrobioloog.
Berend von Taube (Purtse)
Berend von Taube (ka Berndt; maetud 1. veebruaril 1676) oli Rootsi sõjaväelane (ooberst), Eestimaa maanõunik, mitmete mõisate omanik Eestimaal ja Soomes.
Kallistrat Liik
Elulugu
Liik kasvas üles Venemaal Luuga linnas, kus tema isa oli kohaliku eesti kooli juhataja. Perekond tuli Eestisse 1922. aastal, jäädes elama Petserisse. 1929. aastal lõpetas ta Petseri Humanitaargümnaasiumi.
Aastatel 1929–1939 õppis ta Tartu Ülikooli loomaarstiteaduskonnas, seejärel jätkas õpinguid arstiteaduskonnas. Õpingute ajal töötas Tartu Püha Jüri kiriku köstrina.
Berend von Taube (Purtse)
Taubede suguvõsast põlvnenud Berend von Taube sündis Purtse mõisniku (Isenhof) Loff von Taube ja Kuningunde von Taube pojana. Isalt päris ta Purtse mõisa, mille ta 24. juunil 1621 müüs Eestimaa kuberner Jakob De la Gardiele. Nimekuju Berend Taube von der Issen (Berend Taube Purtsest) kasutas ta ka pärast mõisa mahamüümist.
Kallistrat Liik
Elulugu
Aastatel 1939–1944 töötas ta Riiklikus Seerumi Instituudis – algul nooremteadurina, 1941. aastast diagnostikaosakonna juhatajana.
Berend von Taube (Purtse)
Ta maeti 1. veebruaril 1676 Tallinna toomkirikusse.
Kallistrat Liik
Elulugu
1944. aastal põgenes ta Saksamaale, kus töötas mitmesugustes diagnostikalaborites osakonnajuhataja või juhatajana.
1949. aastal suundus Austraaliasse, asudes tööle Sydney repatrieerimishaigla Concord diagnostikalaboris. Seal töötas ta algul labori abijuhatajana, viimasel kaheksal aastal biokeemikuna, juhtides vereülekande osakonda. 1953. aastal sooritas ta Sydney Ülikooli arstiteaduskonna juures nõutavad eksamid, saades õiguse töötada mikrobioloogina.
Isiklikku
Liik oli alates 27. märtsist 1973 üliõpilaskorporatsiooni Fraternitas Tartuensise auvilistlane. Ta oli ka Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku Austraalias liige ning koguduse esimees.
Sarimõrvar
Sarimõrvariks on järgemööda mitu inimest tapnud mõrvar. Näide: Maniakist sarimõrvar. Eesti õiguskeskkonnas puudub sellel legaaldefinitsioon.
Sõna "sarimõrvar" (serial killer) juurutajaks ja populariseerijaks peetakse Ameerika Ühendriikide kriminoloogi Robert Resslerit, kes tegeles 1970.–1980. aastatel vägivaldsete kurjategijate psühholoogilise profileerimisega.
Stockmann Tallinn
pisi|Tallinna Stockmanni kaubamaja (november 2011) Tallinna Stockmanni kaubamaja on Tallinnas olev Stockmanni ettevõtte kaubamaja. See oli Baltimaade suurim kaubamaja, mille müügipindala on viiel korrusel kokku 14 500 m². Kaubamaja avati 1996. aastal ja see asub aadressil Liivalaia 53.
Vello Asi
Vello Asi (õieti Ergav-Vello Asi) (18. oktoober 1927 Vana-Saaluse – 20. november 2016) oli eesti sisearhitekt ja Eesti Kunstiakadeemia emeriitprofessor. Koos Väino Tammega on ta olnud üks aktiivsemaid modernistlike interjööride kavandajaid ja propageerijaid Eestis alates 1950. aastate lõpust.
Kujunemine
Sündis Võrumaal Saaluse vallas Vana-Saaluse külas. Tema vanemad olid pärit Võrumaalt, ema oli talupidaja ja isa käsitööline.
Kunstihuvi tekkis juba keskkoolis, kus Asi hakkas kujundama kooli seina- ja lendlehti. Olgugi et vanemad soovisid, et poeg astuks Tartu Ülikooli meditsiiniteaduskonda, läks Asi pärast Võru 1. Keskkooli lõpetamist 1948. aastal hoopis Eesti Riiklikku Kunstiinstituuti sisearhitektuuri õppima.
Olulise osa Asi ülikooliaegsetest töödest moodustavad joonised ajaloolisest mööblist. Neid käidi kopeerimas enamasti Tallinna Kunstimuuseumis ja Kadrioru Peetri majamuuseumis. Originaalloominguna valmistati mööblikavandeid väikekorteritesse ja kabinettidesse ning interjöörikavandeid näiteks laeva salongi, kinno, parteikooli või klubihoonesse. Suure osa õppetööst moodustas tehniliste oskuste lihvimine instituudi puutöökojas. Hiljem viidi sisse mööblitisleri kategooria saamise kvalifikatsioonieksam teise kursuse lõpul. Lõpetas ERKI 1954, tema lõputööks oli Tallinna Polütehnilise Instituudi aktusesaali sisekujundus.
Looming
Töötas 1954–55 Tallinnas Estonprojektis Mart Pordi juhitud II töökojas, August Volbergi arhitektide brigaadis, kus tegeles eelkõige arhitektuursete detailide, tööjooniste ja jooniste koloreerimisega. 1956–1964 töötas ta Kunstitoodete kombinaadis, kus tegeles näitustekujundustega, sh muuseumiekspositsioonid: Kroonlinna Ajaloomuuseum, Fr. R. Kreutzwaldi memoriaalmuuseum ja Eduard Vilde memoriaalmuuseum. Kuulus ka sisearhitektide gruppi, kes 1954–1961 tegi Moskvasse NSV Liidu Rahvamajandussaavutuste Näituse Eesti paviljoni uue sisekujunduse. Tegeles näitusekujundustega ka hiljem hõlmates Eesti näitusemaastiku kõrval ka rändnäitusi Moskvas, Londonis ja Ulaanbaataris. Tegeles ka raamatukujundusega, millest suurema osa moodustab Jaan Krossi teoste ning mitme arhitektuuriraamatu kujundamine, sh sari "Tallinna vaatamisväärsused" ning almanahh "Kunst ja Kodu" (1959–1961).
Tähtsaimad tööd väljendavad oma loomingus otstarbekohasust ja tektoonilist selgust: Kurtna linnukasvatuskatsejaama peahoone (1967, Nõukogude Eesti preemia), Tallinnas Kirjanike Maja ametiruumid (1963), kohvikute Tuljak (1967) ja Tallinn (1967–1969, rekonstruktsioon), "Karoliina" baari (1968; viimased kolm koos Väino Tammega), Raadiomaja stuudiote (1965–77, koos H. Oruveega, rekonstruktsioon), hotelli "Viru" (1972, koos V. Tamme ja L. Raudsepaga, Nõukogude Eesti preemia) ning Pirita purjespordikeskuse jahtklubi ja pressikeskuse interjöörid (1980).
Gerhard Wrede
Gerhard Wrede oli Liivi ordu maamarssal aastatel 1417–1420.
Vello Asi
Looming
Tallinna Kirjanike Maja ametiruumide teostust (1963) peetakse üheks tähtsaimaks teoseks. Eelkõige oli oluline tema loodud musta laega saal, kus 1950. aastate ametlikule stiilile omase teatraalse pidulikkuse on välja vahetanud minimalistlik tõsidus. Ajal, mil must oli selges ebasoosingus, andis värvilahendus ruumile tugeva sümboolse varjuni. Osad külastajad on seda seostanud Juhan Liivi luulega "Must lagi on meie toal ja meie ajal ka…" (1909). Must värvi kasuks otsustas Asi aga eelkõige praktilistel kaalutlustel – et varjata lae muhke ja lohke. Siiski tuli tal käia värvivalikut põhjendamas ka Moskvas, kuna siinsed ülemused ei julgenud oma allkirja projektile anda. Lisaks musta laega saalile kavandas ta Kirjanike Maja kabinetid ja sealse mööbli.
Gerhard Wrede
Wrede oli pärit tõenäoliselt Vestfaalist Soesti linna lähedal paiknevast Millinghausenist ja tema isa oli arvatavasti Gotthard Wrede, vend aga Heinrich. Tema nõbudena on teada Henneke Wrede ning Riia peapiiskopiks ja Saare-Lääne piiskopiks esitatud vaimulik Johann Wrede. 16. sajandil oli Liivi ordu liikmeks ka Dietrich Wrede. Wredede suguvõsa oli küllaltki suureliikmeline ning mitmelepoole üle Põhja-Saksamaa levinud. Seetõttu pole tema päritolu ka väga kindlalt tõestatud. Wreded põlvnesid ministeriaalide seast.
Vello Asi
Koostöö Väino Tammega
Oluline osa loomingust sündis koostöös sisearhitekti ja koolikaaslase Väino Tammega. Koos lõid nad Põhjamaade modernismi vaimus sisearhitektuuri Valve Pormeistri arhitektuurile – kohvik Tuljak ja Kurtna Linnukasvatuse Katsejaama peahoone. Mõlema ehituse patrooniks oli asepeaminister ja kultuurimetseen Edgar Tõnurist. Tuljaku kohviku (1966) tegi eriliseks Tõnuristi soov luua iseteenindusega toidusaal, kus on lisaks kaminaaed ja saslõki grillimise võimalus. See dikteeris ka kohvikusaali interjööri, kus seina ääres paiknes pikk toitustuslett ning ruum oli täidetud puidust mööbliga.
Otto Friedrich Theodor von Möller
Otto Friedrich Theodor von Möller (ka von Moeller 11. juuni 1812 (ukj) Kroonlinn – 2. august 1874 Peterburi) oli baltisaksa päritolu maalikunstnik.
Gerhard Wrede
Ehkki Gerhard Wrede oli vestfaallane, valis ta maiskondade tülis reinimaalaste poole ja pidi seetõttu 1420. aastal maamarssali ametist loobuma. Seejärel siirdus ta Preisimaale, kus oli aasta Saksa ordu foogt Brattianis, 1428. aastal on teda mainitud aga Ossekis.
Vello Asi
Koostöö Väino Tammega
Tõnuristi patroonimisel valmis ka 1966. aastal Valve Pormeistri projekteeritud Kurtna Linnukasvatuse Katsejaama peahoone. Hoone oli loodud linnukasvatajate rahvusvaheliseks kongressiks. Tamme ja Asi kavandatud interjöör lähtub eelkõige Pormeistri arhitektuurist ning täiendab seda. Interjööris on oluline modernistlik ruumikäsitlus: mööbli muutumine üksikobjektist arhitektuurseks ruumielemendiks. Materjalidest on eelistatud Põhjamaadele omaseid looduslähedasi materjale: puit, vask, tellis, klaas.
Otto Friedrich Theodor von Möller
Otto Möller sündis Sõmerpalust pärit mereministri ja admirali Otto von Mölleri pojana. Kunstniku lapsepõlv möödus Tallinnas, kus ta isa oli sõjasadama ehitustööde ülevaataja. Noormees omandas 14-aastaselt ohvitseri aukraadi, kuid ei soovinud sõjaväelist karjääri ning läks erru. Astus Peterburi Kunstiakadeemiasse, mille lõpetamise järel sõitis 1840. aastal Itaaliasse. Seal tutvus ta kirjanik Nikolai Gogoliga, kes tellis temalt enda portree, mille kaudu on Gogol kõige tuntum. Seda portreed on kujutatud kahel korral NSV Liidu markidel ning reprodutseerinud mitmed vene graafikud.
Vello Asi
Koostöö Väino Tammega
1960. aastatel elavnes Tallinna vanalinna elu ning sellega kaasnes uute kohvikute ja restoranide loomine. Tamm ja Asi kujundasid Tallinna vanalinna mitu uut kohvikut: Harju tänava alguses varietee Tallinn, selle kohvik ja baar, vabaõhuterrass ja veinibaar Karoliina ning restoran Gloria Müürivahe tänaval. Tallinna kohvik (1967–1969) asus Harju tänav 6 esimesel korrusel, teisele korrusele jäi varietee. Kohviku osa, mille täitsid Tartu Ülikooli tulekahjust päästetud vanad Viini toolid (Thonet no.14) ning Tamme ja Asi disainitud lauad ja pikk pukibaar ehk "Julgete meeste baar", sai rahva seas kõige külastatavamaks osaks. Harju tänava haljasalale ulatus ka vabaõhuterrass, mida rahva suus kutsuti Varblaseks. Vabaduse väljaku poolsesse külge kujundati endisesse kaitsekäiku baar Karoliina.
Otto Friedrich Theodor von Möller
1856. aastal sõitis Möller Kuressaarde, kus abiellus oma 16-aastase hõimlase Leonide Güldenstubega. Kunstnik ostis Saaremaalt Kaali mõisa ning lasi sinna projekteerida hilisgooti stiilis maja ning raiuda Kaali kraatri siseküljele astmestiku, et pääseda järvele lähemale. Edaspidi elaski kunstnik suviti Kuressaares ja talvel Peterburis.
Vello Asi
Koostöö Väino Tammega
Tamm ja Asi realiseerisid veel koos Tallinna uue Raadiomaja, tegid ümberehitustöid teater Estonias, disainisid toolid uude Pärnu teatrisse ning projekteerisid kogu sisekujunduse Tartu Vanemuise teatrile. Suurobjektidest on aga kõige silmapaistvam Viru hotell (Henno Sepmann, Mart Port, 1972), mis oma massiivse mahuga oli Tallinna siluetis uueks aktsendiks. Lisaks Tammele ja Asile osalesid interjööride kujundamisel nende hiljutised õpilased ERKIst: Loomet Raudsepp, Taevo Gans, Mait Summatavet. Hotelli juures paistis silma sise- ja välisarhitektuuri ühtsus. Sarnane materjalikasutus ja lihtsate pindade esteetika sidus hotelli viimistluse tervikuks. Asi kujundatud vestibüüli seinad ja põrandad olid kaetud tumeda keraamilise plaadiga, mööbel oma rangetes geomeetrilistes mahtudes ühines ruumiga ning omandas arhitektoonilise iseloomu.
Aastatel 1975–1980 valminud Tallinna Olümpiapurjespordikeskuse (Regati pst 1) kujunduses, mida juhtis Väino Tamm, oli Asi tööks kujundada söökla (koos Leo Leesaarega), jahtklubi ja pressiosa interjöörid. Lisaks osalesid projektis Aulo Padar ja Juta Lember.
Beau Willimon
pisi|Beau Willimon (2015) Beau Willimon (ameerikapäraselt Pack Beauregard "Beau" Willimon; sündinud 26. oktoobril 1977) on ameerika näitekirjanik ja stsenarist.
Pärast kolledži lõpetamist töötas ta stipendiaadina (inglise fellowship) Eesti Siseministeeriumis. Tema peaülesanne oli kirjutada immigratsiooni- ja asüülidokumentidest kokkuvõtteid, mida sai kasutada Euroopa Liidu nõupidamistel.
Filmiga "Märtsi iidid" oli ta 2012. aastal Oscari nominent.
Ärikonsultant
Ärikonsultant ehk ärinõustaja on inimene, kes annab nõu ettevõte või äriprotsessi juhtimiseks ja kulgemiseks.
FA Schola ansambel
FA Schola ansambel on Tartu Ülikooli Varajase ja Orientaalse Muusika Keskuse FA Schola juures tegutsev vanamuusika ansambel.
Ansambli alguseks loevad asutajad 1985. aastat, mil tuli kokku vanamuusikaga tegelev sõpruskond, ning peavad vanamuusikaansamblit Via Sonora selle jätkuks. FA Schola ansambli nime kannab ansambel 2000. aastast alates, mil hakati tegutsema Tartu Ülikooli Varajase ja Orientaalse Muusika Keskuse juures.
Koosseis
Ansambli põhikoosseis seisuga 2018:
Armeenia NSV hümn
Armeenia Nõukogude Sotsialistliku Vabariigi hümn oli kasutusel Armeenia NSV-s 1944–1991. Selle muusika autor oli Aram Hatšaturjan, sõnad kirjutas Armenak Sarkisjan (Sarmen).
Amuuri vart
Amuuri vart (Aythya baeri) on partlaste sugukonna vardi perekonda kuuluv liik veelinde.
Nimi
Amuuri vardi teaduslik nimi on pandud Eesti looduseuurija Karl Ernst von Baeri järgi.
Levila
Amuuri vart pesitseb Amuuri jõgikonnas Venemaa Amuuri oblastis, Habarovski krais ja Primorje krais, samuti Hiina kirdeosas ja Mongoolias, ning talvitub Hiina lõunaosas, Korea poolsaarel, Jaapanis, Vietnamis ja Indias.
Välimus
Isaslind sarnaneb suuruselt ja hoiakult isase ruskevardiga. Värvuselt sarnaneb ta isase merivardiga, kuid selg on must ja rind on pruun, mitte must nagu merivardil.
Emaslind on ühtlaselt pruun.
Kuressaare–Valjala–Kuivastu maantee
Kuressaare–Valjala–Kuivastu maantee (registrinumbriga 74) oli üks Eesti tugimaanteedest. Maantee oli arvel 1990ndatel ja hiljem sai Risti–Virtsu–Kuivastu–Kuressaare maantee.
Herbert Stillverk
Herbert Stillverk sündis käsitöölise Jüri Stillverki ja Anna (snd Madisson) pere ainukese lapsena. Herbert ristiti 25. augustil 1912 Tallinna Jaani koguduse õpetaja Alexander Karl Woldemar Assmuthi poolt. Herbert õppis aastatel 1920–1923 Vesterbergi eraalgkoolis ja aastatel 1923–1931 Tallinna Prantsuse Lütseumis, mille lõpetas cum laude. Kooli pääses ta üle noatera, kuid viimase viie õppeaasta kestel oli ta kooli parim õpilane prantsuse keele ja kirjanduse alal. Koolist sai alguse tema romaani ja ladina orientatsioon ning kriitiline suhtumine germaani orientatsiooni. Ta õppis armastama Musset'd ja Hugo'd, Flaubert'i ja Rollandi, Maeterlincki ja Bergsoni, Valéry'd ja Meyersoni. Aastal 1931, samaaegselt lütseumi lõpetamisega, käis ta ka Tallinna Jaani koguduses leeris õpetaja Bruno Karl Johannes Hasselblati juures ning sai leeriõnnistuse 14. juunil.
Juba lütseumi lõpuklassides unistas ta usuteaduse õppimisest Tartu Ülikoolis, kuid perekonna majanduslik olukord ei võimaldanud kohe ülikooli astuda. Siis kogus ta tunniandmiste, juhuslike kaastöödega mitmetele ajalehtedele ja vanemate toel veidi raha ning aastal 1932 immatrikuleeriti ta Tartu Ülikooli usuteaduskonda. Ka ülikooli ajal halvas stuudiumi edukust majanduslik ebastabiilsus, ta püüdis lisa teenida tunniandmistega, lõpuks tõi positiivse pöörde Tallinna linna stipendium, mida ta sai 4 semestrit. Õppeainetest huvitasid teda enam Vana ja Uue Testamendi teoloogia, eksegees, dogmaatika, usupsühholoogia ja homileetika. Et mitte muutuda ühekülgseks, uuris ta suure huviga katoliiklaste usuteaduslikku kirjandust. Ülikooli ajal olid tema lemmikteoloogid Augustinus, Bonaventura, Aquino Thomas, Cornill ja Goguel. Lisaks tundis ta sügavat huvi ka sotsioloogia (nt. Durkheim), filosoofia, psühhoanalüüsi, astronoomia ja kirjandus- ning kunstiajaloo vastu. Aastal 1936 lõpetas ta ülikooli. Kuna ta oli pälvinud õppejõudude tähelepanu ja poolehoiu, pakuti talle võimalusi teaduslikuks tööks ülikooli juures: 1) professor Alexander von Bulmerincq ja Uku Masing soovitasid talle Vana Testamendi teaduse ja semi keelte alal piibliarheoloogiat, 2) professor Olaf Sild soovitas Lääne-Euroopa kirikulugu ja 3) professor Eduard Tennmann Egiptuse usundit. Ta ei saanud neid soovitusi aga majanduslikel põhjustel järgida ja ta otsustas alustada tööd kirikuõpetajana. 5. märtsil 1937 läks teenima sundaega sõjaväkke,sealt vabanenuna asus ta märtsis 1938 prooviaastale Tallinna Jaani koguduse I pihtkonna õpetaja Bruno Hasselblatti juurde, kuhu jäi neljaks kuuks. Herbert Stillverk ordineeriti 22. oktoobril 1939 Tallinna Piiskoplikus Toomkirikus õpetajaks.
Pärast ordineerimist määrati ta Tallinna praostkonna vikaarõpetajaks. Kuid juba samal aastal määrati EELK Noorsootöö Keskuse sekretäriks, kuhu ta jäi kuni keskuse sulgemiseni 1940. aastal (EELK Noorsootöö toimkonna liige oli ta ka aastal 1942). 9. oktoobril 1942 määrati ta Tallinna Püha Vaimu koguduse õpetaja Theodor Tallmeistri isiklikuks adjunktiks.
Sügisel 1944 lahkus sakslaste poolt okupeeritud Eestist Saksamaa kaudu Viini, kus elas aastatel 1944–1945. Viinist viis tee edasi Inglismaale. 1948. aasta mais repatrieerus ta vabatahtlikult Eestisse. Ta oli ainus 67-st välismaale põgenenud (1947 aasta seisuga) välismaale põgenenud vaimulikust, kes Eestisse vabatahtlikult tagasi tuli (1948. aasta alguses anti Soomes Nõukogude Liidule välja usuteaduse üliõpilane Paul Saar). Alguses asus ta tööle maalriõpilasena. 3. juulil 1948 kirjutas ta ajalehes Rahva Hääl artikli, kus ta kirjeldas Inglismaa töötava rahva elu süngetes värvides. 1. detsembril 1948 kinnitas konsistoorium Stillverki Kose Püha Nikolause koguduse õpetajaks. Nõukogude Liidu Rahvakomissaride Nõukogu juurde loodud Usukultusasjade Nõukogu volinik Johannes Kivi kirjutas 21. jaanuaril 1949 aruandes Usukultusasjade Nõukogule: ''Nõukogule on arusaamatu, miks volinik nii rahulikult suhtus sellesse, et Herbert Stillverk ei saanud ametisse …. Poliitiliselt oleks õige, kui volinik mitteametlikult oleks aidanud Stillverki tema meeleolu arvestades ühiskondlikult kasulikule tööle väljaspool kirikut, et seda aga õigeaegselt ei tehtud, tuleks lasta määrata Pähnal ta pastoriks''. 1. detsembril 1948 määrati ta EELK Konsistooriumi poolt Kose Püha Nikolause koguduse õpetaja kohusetäitjaks, sellele kohale jäi ta 1. jaanuarini 1951. Lisaks hooldas ta 1949 juuli algusest sama aasta detsembri alguseni Juuru Mihkli kogudust.
Töötas ka Tallinna Pühavaimu koguduse õpetaja ja Usuteaduste Instituudi raamatukoguhoidjana. Jüri kirikuõpetaja aastatel 1964-1983.
Oskar Frey
Oskar Johannes Frey (31. mai 1859 Tartu – 28. aprill 1955 Berliin) oli Eesti vaimulik.
Frey lõpetas Tartus gümnaasiumi ja õppis aastatel 1879–1884 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Prooviaastal oli ta Halliste Püha Anna koguduses. Ordineeriti õpetajaks 14. juulil 1885.
1939. aastal põgenes Saksamaale, kus elas Danzigis ja Berliinis tütre juures.
Isiklikku
Tema poeg Erik Frey oli Põltsamaa Niguliste koguduse õpetaja, tütar Ellen Frey oli Tartus ja Põltsamaal arst.
8 Spruce Street
Roostevaba terasega plakeeritud kõrghoone asub Spruce Streeti ja Beekman Streeti ning Gold Streeti ja William Streeti vahelises kvartalis. Ainult lõunafassaad on ülemiste korrusteni sirge, ülejäänud kolm justkui lainetavad, eendudes alumiste korrusteni. Alumisel kuuel korrusel asub 600-kohaline kool ning haigla New York Downtown Hospital keskus.
Tunnustus
Ehitis pälvis 2011. aastal arhitektuuriauhinna Emporis Skyscraper Award.
Euroopa võistkondlikud meistrivõistlused males
Euroopa võistkondlikud meistrivõistlused males (inglise keeles European Team Chess Championship; sageli kasutatav lühend andmebaasides ETC) on Euroopa Maleliidu egiidi all peetav rahvusvaheline malevõistlus Euroopa (riigid, mis kuuluvad FIDE tsooni 1.1–1.9) rahvuskoondistele.
Korraldatakse 1957. aastast. Aastatel 1957–1992 peeti võistlusi enamasti nelja aasta tagant, 1997. aastast toimuvad Euroopa võistkondlikud MV-d regulaarselt iga kahe aasta tagant (paaritutel aastatel). Mängitakse (1989. aastast) Šveitsi süsteemis.
Neljadel esimestel Euroopa võistkondlikel meistrivõistlustel (1957–1970) kuulus võistkonda 12 liiget (mängiti 10 laual), aastatel 1973–1983 kümme liiget (mängiti 8-l laual), 1989. aastal 8 liiget (mängiti kuuel laual) ja alates 1993. aastast kuulub võistkonda viis liiget (mängitakse neljal laual).
1992. aastast peetakse eraldi võistlusi naiskondadele. Esimestel võistlustel (1992–2003) kuulus naiskonda 3 liiget (mängiti kahel laual), alates 2005. aastast kuulub võistkonda viis liiget (mängitakse neljal laual). Naiste võistkondlikke EM-võistlusi korraldatakse samas kohas ja samal ajal lahtiste võistlustega.
2017. aastal Kreetal toimunud 21. Euroopa võistkondlikest meistrivõistlustest võttis osa 40 rahvuskoondist (lahtisel turniiril) ja 32 naiskonda (naiste turniiril). Lahtisel turniiril võitis Aserbaidžaani võistkond ja naiste turniiril Venemaa naiskond.
Euroopa naiste võistkondlikud meistrivõistlused
150px|pisi|Viiel korral kuulus võidunaiskonda [[Aleksandra Kostenjuk]] Euroopa naiste võistkondlikuks meistriks on enim kordi (5) tulnud Venemaa (2007–2011, 2015, 2017). Kahekordne Euroopa meister on Ukraina (1992, 2013) ning ühekordsed Euroopa meistrid on Gruusia (1997), Prantsusmaa (2001), Slovakkia (1999), Armeenia (2003) ja Poola (2005).
Viis naiskondlikku EM-kulda on saanud Aleksandra Kostenjuk, neli kuldmedalit Valentina Gunina, kolm kuldmedalit Tatjana Kossintseva, Jekaterina Lagno ja Nadežda Kossintseva ning kaks kuldmedalit Aleksandra Gorjatškina.
Euroopa võistkondlikud (lahtised) meistrivõistlused
pisi|left|150px|[[Paul Keres kuulus kolmel korral Euroopa võistkondlikud meistrivõistlused võitnud meeskonda]] Võistkondlikult on Euroopa meistriks tulnud lahtisel turniiril (võivad osa võtta ka naismaletajad) Nõukogude Liit (9 kuldmedalit), Venemaa (4), Aserbaidžaan (3), Holland (2), Armeenia (1) ja Saksamaa (1) ja Inglismaa (1).
1957. aastal Viinis, 1961. aastal Oberhausenis ja 1970. aastal Kapfenbergis toimunud Euroopa võistkondlikel meistrivõistlustel kuldmedali võitnud Nõukogude Liidu võistkonda kuulus eesti malesuurmeister Paul Keres.
Riot in Everyone
"Riot in Everyone" on Rootsi glam metal-bändi Crashdïet esimebe singel, mis ilmus 2005. aastal ja on pärit debüütalbumilt "Rest in Sleaze".
Knokk 'Em Down
"Knokk 'Em Down" on Rootsi glam metal-bändi Crashdïet singel, mis ilmus 2005. aastal. See on nende teine singel ja on pärit debüütalbumilt "Rest in Sleaze". Avanädalal jõudis see Rootsi singlite edetabelis 57. kohale.
Age koobas
Age koobas on koobas Mõra jõe oru ühes paljandis; halduslikult Tartu maakonnas Kastre vallas. Koobas on arvele võetud ürglooduse objektina.
Niet Molotoff
"Niet Molotoff" (Ei Molotoff) on Talvesõja ajal loodud Soome propaganda- ja sõjalaul, milles mõnitatakse Soome tunginud Nõukogude Liidu vägesid.
Selle pealkiri viitab aastatel 1939–1949 Nõukogude Liidu välisministriks olnud Vjatšeslav Molotovile, keda võrreldakse Vene keisririigi ajal, täpsemalt aastatel 1898–1904 Soome kindralkuberneriks olnud venestaja Nikolai Bobrikoviga. Laulu refrään nimetab Molotovi suuremaks valetajaks kui Bobrikov.
Laulu algseks esitajaks oli Matti Jurva, selle sõnad kirjutas Tatu Pekkarinen. Jurva salvestas laulu esimest korda 1942. aastal koos Kristalli-Tanssiorkesteriga George de Godzinsky dirigeerimisel. Laulu viisistas Robert von Essen.
Breakin' the Chainz
"Breakin' the Chainz" on Rootsi glam metal bändi Crashdïet debüütalbumilt Rest in Sleaze pärit singel, mis ilmus 2005. aastal. Avanädalal jõudis see Rootsi singlite edetabelis 47. kohale. Boonuslugu Tomorrow on demo, mis ilmus albumi Rest In Sleaze Jaapani versioonil.
Armenak Sarkisjan
pisi|Armenak Sarkisjani mälestustahvel Jerevanis Armenak Sarkisjan (armeenia keeles Արմենակ Սարգսյան; 1. märts 1901 Pahvantsi küla, Lääne-Armeenia – 18. veebruar 1984 Jerevan), tuntud pseudonüümiga Sarmen (armeenia keeles Սարմեն), oli Armeenia nõukogude luuletaja.
Sarkisjan kirjutas sõnad Armeenia NSV hümnile, mis oli kasutusel 1944–1991.
1967. aastal pälvis Sarkisjan teenelise kultuuritöötaja aunimetuse.
Nicolae Stanciu
pisi|Nicolae Stanciu 2019. aastal Rumeenia koondises Nicolae Claudiu Stanciu (sündinud 7. mail 1993 Cricăus) on Rumeenia jalgpallur, kes mängib ründava poolkaitsja või äärepoolkaitsjana Hiina kõrgliigaklubis Wuhan Three Towns ja Rumeenia jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri Rumeenia klubis FC Unirea Alba Iulia, mille meeskonnas debüteeris ta Rumeenia esiliigas 2008. aastal. Aastatel 2011–2013 mängis ta Rumeenia kõrgliigas Vaslui ja 2013–2016 Bukaresti Steaua ridades. Hooaegadel 2013–14 ja 2014–15 tuli ta Steauaga Rumeenia meistriks. Hooajal 2015–16	lõi Stanciu Rumeenia kõrgliigas 12 väravat.
2016. aasta augustis sõlmis ta lepingu Belgia kõrgliigaklubiga Anderlecht. Üleminekusumma oli 9,8 miljonit eurot, mis oli Belgia kõrgliiga kõige kallim ost ja kõige kallim üleminek Rumeenia kõrgliigast. Hooajal 2016–17 tuli ta Anderlechtiga Belgia meistriks.
2018. aasta jaanuaris sõlmis ta lepingu Tšehhi kõrgliigaklubiga Praha Sparta.
2022. aasta veebruaris liitus ta Wuhan Three Townsiga.
Rumeenia jalgpallikoondises tegi Stanciu debüüdi 23. märtsil 2016 sõprusmängus Leedu vastu ning lõi selles mängus ka koondisekarjääri esimese värava, tuues Rumeeniale 1:0 võidu. Samal aastal kuulus ta Euroopa meistrivõistlustel osalenud Rumeenia koondisse.
I.D.A.
I.D.A. (akronüüm sõnadest International Dance Acitivity) on aastast 2000 Eestis toimuv rahvusvaheline balleti ja nüüdistantsu festival.
Rahvusvaheliseks festivaliks sai see 2002. aastal.
Festivali on korraldanud Vanemuine.
Server
Server on arvutisüsteem või selles töötav tarkvara, mis pakub teatud infoteenust sellega ühendatavatele klientidele. Näiteks veebiserverist saab lugeda veebilehti, failiserver pakub failide saatmise ja vastuvõtu teenust jne. Serveri kliendiks võib olla ka teine server. Näiteks veebiserver saab kuvamiseks andmed andmebaasiserverist.
Serverid võivad pakkuda oma teenuseid erinevate ühendusviiside kaudu, enamasti Internetis.
Arvutitega seoses tähendab server tavaliselt ühte järgmistest:
Serverarvuti on arvuti või hulk arvuteid, mis ühendab teised arvutid või elektroonikaseadmed omavahel. Tavaliselt varustavad nad oluliste teenustega võrgus olevaid kliente, kes on kas avalikud kasutajad või mingisse suurde organisatsiooni kuuluvad kasutajad. Näiteks kui sisestada päring otsingumootorisse, saadetakse päring Interneti kaudu arvutist serveritesse, milles on talletatud kõik asjakohased veebilehed. Tulemus saadetakse serverist tagasi arvutisse.
Paljudel serveritel on määratud funktsioonid nagu veebiserverid, printeri serverid, andmebaasi serverid.
Kasutus
Serverid tagavad põhilised võrguteenused, kas kasutajatele mingi suure ettevõtte või asutuse võrgus või erakasutajatele Interneti kaudu. Terminit "server" kasutatakse küllalt palju infotehnoloogias. Hoolimata paljudest serveritele suunatud toodetest (nagu serveritele mõeldud riistvara, tarkvara ja operatsioonisüsteemid), on server teoreetiliselt iga arvutiseeritud protsess, mis jagab ressursse ühe või rohkema kliendiga. Näiteks on server süsteem, mille järgi operatsioonisüsteem jagab failid kasutajatele.
Riistvaralises tähenduses mõeldakse serveri all tavaliselt arvuteid, mis on ette nähtud hostima tarkvaralisi rakendusi suure koormusega võrgukeskkonnas.
Kui paljud personaalarvutid on küllalt võimsad, et olla võrguserveriteks, siis selleks ettenähtud serverarvuti sisaldab omadusi, mis teevad ta sobivamaks kasutamaks tootlikus keskkonnas. Nende omaduste hulka võivad kuuluda kiirem protsessor, suuremas mahus ja kiirem muutmälu ja mitu suurt kõvaketast.
Serveri riistvara
pisi|Serveririiul tagant vaadatuna pisi|IBM HS20 blade severiarvuti
Riistvaralised nõudmised serverarvutile sõltuvad konkreetse serveri rakendustest. Serveri kohustus teenindada võrgus olevaid kasutajaid viib selliste vajadusteni nagu kiire Interneti-ühendus või vajadus teha palju sisend-/väljundoperatsioone korraga. Kuna serveritele pääseb tavaliselt ligi võrgu kaudu, siis pole neil tingimata vaja kuvarit ega sisendseadmeid. Paljudel serveritel pole graafilist kasutajaliidest, sest see pole vajalik ja kulutaks ressurssi, mida saaks kasutada mingis muus tegevuses.
Serverid töötavad tavaliselt pikka aega ilma katkestusteta ja nendes olevale infole peab olema ligipääs pidevalt tagatud. Selle tõttu on serveri riistvara usaldusväärsus ja vastupidavus üliolulise tähtsusega. Kuigi serveri võib kokku panna ka tavaarvuti osadest, omavad kriitilise tähtsusega serverid ideaalis väga veakindlat ja spetsiaalset riistvara, millel on madal veasagedus, et viia serveri töövõimeaeg maksimumini, sest isegi lühiajaline katkestus võib maksma minna rohkem kui süsteemi ostmine ja paigaldamine. Näiteks juba mõne minutilise katkestusaja puhul väärtpaberiturul oleks õigustatud kulutus täielikult välja vahetada süsteem millegi rohkem usaldusväärsega.
Serverid võivad sisaldada kiiremaid, suurema mahutavusega kõvakettaid, suuremaid ventilaatoreid või vesijahutust, et soojust ära juhtida, ja puhvertoiteallikat, mis kindlustab, et serverid jätkavad töötamist ka elektrikatkestuse korral. Need komponendid pakuvad paremat jõudlust ja vastupidavust vastavalt suurema raha eest. Serverid omavad riistvaralist liiasust – rohkema kui ühe seadme paigaldamine (toiteplokid, kõvakettad), kindlustamaks, et ühe rikke puhul on teine kohe saadaval ning infot ei läheks kaduma. Kasutatakse veaparanduskoodiga mälu, et vigu kindlaks teha ja parandada.
Selleks, et parandada vastupidavust, kasutavad enamus servereid veaparanduskoodiga mälu, RAID-kettamassiivi, lisa toiteallikaid ja muud. Sageli on komponendid ka käigultvahetatavad, mis laseb neid vahetada jooksvalt, ilma et selleks peaks serveri välja lülitama. Ülekuumenemise vältimiseks on serveritel võimsamad ventilaatorid. Kuna servereid haldavad tavaliselt kvalifitseeritud insenerid, on nende operatsioonisüsteemid suunatud rohkem stabiilsusele ja jõudlusele kui kasutuslihtsusele ja kasutajasõbralikkusele.
Kuna serverid on lärmakad, vajavad stabiilset toidet, head internetiühendust ja suurendatud turvalisust, siis paigutatakse nad tavaliselt selleks ettenähtud serverikeskustesse või serveriruumi. Serverid eraldavad palju soojust ja temperatuur ruumis võib tõusta üle normi. Et seda ei juhtuks, on serveriruumid varustatud konditsioneeridega. Serverite pesad on tavaliselt madalad ja laiad, kohandatud nii, et serveririiulisse mahuks üksteise kõrvale mitu seadet. Erinevalt tavalistest arvutitest saab servereid tavaliselt seadistada, sisse ja välja lülitada ning taaskäivitada eemalt, kasutades ribavälist haldamist (Out-of-band management). Serverite riistvara käivitumine ja operatsioonisüsteemi laadimine võtab kaua aega, sest komponendid käivituvad järgemööda, et toidet mitte üle koormata.
Noore Tantsu festival
Noore Tantsu festival (lühendatult NoTaFe; aastani 1995 Laste Tantsu festival) on aastast 1993 Viljandis toimuv rahvusvaheline noorte nüüdistantsu festival.
Festivali on korraldanud MTÜ Evestuudio.
Server
Serveri operatsioonisüsteemid
Serveritele suunatud operatsioonisüsteemidel on spetsiaalsed omadused, mis teevad nad serverikeskkonnale sobivamaks:
Serveritele orienteeritud operatsioonisüsteemid suhtlevad sensorite kaudu riistvaraga. Nad suudavad tuvastada ülekuumenemist, protsessori või ketta riket ja anda sellest teada haldajale ning rakendada ise mõningaid abinõusid. Serverid peavad varustama paljusid kasutajaid teatud kindlate teenustega, samas kui personaalarvuti peab suutma käitada suurt hulka rakendusi, mida kasutaja parasjagu vajab. Seepärast erinevad serverite operatsioonisüsteemid tavaarvutite operatsioonisüsteemidest. Kuigi on võimalik panna operatsioonisüsteemi korraga tagama teenuseid ja vastama kiirelt kasutaja vajadustele, siis tavaliselt kasutatakse serveritel ja personaalarvutitel siiski erinevaid operatsioonisüsteeme. Mõni operatsioonisüsteem on saadaval nii serveri kui ka tavaarvuti versioonis ning neil on tavaliselt sarnane kasutajaliides. Levinumad serverioperatsioonisüsteemid on UNIXi-põhised, BSD-tootepere ja Linuxi distributsioonid ning Microsoft Windows Server. Kuigi serveri ja personaalarvuti operatsioonisüsteemide roll jääb erinevaks, on areng riistvara ja tarkvara usaldusväärsuses hägustanud nendevahelisi piire. Praegu põhinevad personaalarvuti ja serveri operatsioonisüsteemid suuresti sarnasel lähtekoodil, erinedes enamasti vaid konfiguratsiooni poolest.
Internetis tegutsevad serverid
Peaaegu kogu Interneti struktuur põhineb klient-server-mudelil. Kogu internetiliiklust juhivad nimeserverid, domeeninimede süsteem ja ruuterid.
Maailmas töötab vahetpidamata miljoneid servereid, mis on ühenduses Internetiga, näiteks:
Iga kasutaja tehtud tegevus nõuab ühte või mitut tegevust ühe või mitme serveri poolt.