cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Danilo Medina
Aastatel 1994–1995 oli ta Esindajatekoja eesistuja.
Protseduuriline müra
Protseduurilise müra (inglise keeles procedural noise) all mõeldakse arvutigraafikas juhuslikku ja struktureerimata mustrit. Matemaatiliselt võib sellest mõelda kui 𝑛-kohalisest deterministlikust funktsioonist 𝑓, mis kujutab iga 𝑛-kohalise reaalarvude vektori mingiks juhuslikuks reaalarvuks.
Kuigi osad mürad on juhuslikud, siis enamik mürasid kasutab arvude genereerimiseks mingit pseudojuhuslikku arvu, mida nimetatakse seemneks. Selle tõttu on võimalik täpselt sama juhuslik müra saada ühe kindla seemnega. See on kasulik kohtades, kus on vajadus luua samasuguseid ulatuslikke detaile mitmeid kordi ilma kindla struktuurita. Müra kasutus on laialt levinud pilditöötluses ja modelleerimises, kuid tihti kasutatakse seda ka videomängudes sisu juurde loomisel (arvuti juhuslik käitumine, erinevate mängumaailmade genereerimine jms).
Ülevaade
Mürafunktsioone hakati kasutusele võtma 1980. aastatel, et asendada objektidele lisatavad mälurohked pildid, kuna tol ajal ei olnud arvutil piisavalt mälu ning taheti luua reaalsusega võimalikult sarnaseid tekstuure. Esmalt loodi väärtusmürasarnaseid algoritme, kuid need meenutasid rohkem udukogusid. 1985. aastal avaldas Ken Perli, kes oli gradientmüra alal üks esimesi ja andis esimese detailse kirjelduse gradientmürast, mida teatakse tänapäeval Perlini mürana. Ken Perli eesmärk oli muuta ümber arvutigraafika frustreeriv "masinlik" vaade.
Mürafunktsioone võime liigitada kolme kategooriasse:
Gradientmüra
Gradientmürade ühine element on võre või võrk, mis jagab ala väiksemates sektsioonides (tavaliselt ruutudeks, kuid mitte tingimata). Gradientmüra puhul määratakse igale võrestiku tipule pseudojuhuslik gradient, mille järgi interpoleeritakse lineaarselt vahepealsed väärtused. Gradient on mitme muutuja funktsiooni 𝑓 kiireima kasvamise suunda ja kiirust antud punktis iseloomustav vektor. Algoritm liigub mööda ruudustikku, mis tekitab mürafunktsiooni igas ruudus. Tavaliselt tundub see müra "udune", nii et seda protsessi korratakse mitu korda, kasutades väiksemaid võrke, mis asetsevad eelmise kihi peal, et parandada määratlust. Igal kihil on kitsaribaline sagedusala, mis on proportsioonis ruudukujulise suurusega. Lisades uusi väiksemaid võrgukihte, suurendame müra kõrget sagedust ja parandame selle määratlust. Igat kihti kutsutakse oktaaviks. Peamised (ja peaaegu ainsad) üldkasutatavad gradientmüra algoritmid on Perlini müra ja selle derivaadid (simpleksalgoritmina).
Väärtusmüra
Nagu gradientmüral on ka väärtusmüral ühiseks elemendiks kas võre või võrk. Väärtusmüra erinebki põhiliselt ainult selle poolest, et gradientmüra puhul määratakse igale võrestiku tipule pseudojuhuslik gradient, aga väärtusmüral on selle asemel skalaarsed väärtused. Väärtusmüra tagastab mürafunktsioon interpoleeritud numbri, lähtudes ümbritsevate võre punktide väärtustest.
Hõredatel konvendimuutustel põhinev müra
Hõredatel konvendimuutustel põhinev müra tekib juhuslikult ja suvaliselt asetatud ning kaalutud punktide summana. Hõredatel konvendimuutustel põhinev müra kõige tuntumad esindajad on hõre konvolutsioonimüra, punktmüra ja Gabori müra.
Giovanni Schiaparelli
Giovanni Schiaparelli (14. märts 1835 – 4. juuli 1910) oli Itaalia astronoom ja teaduse ajaloolane.
Schiaparelli lõpetas 1854. aastal Torino Ülikooli ja töötas seejärel Berliini, Pulkovo ja Brera observatooriumites.
Schiaparelli uuris komeete ja meteoorivoole ning vaatles ka Marssi. 1877. aastal märkas ta Marssi vaadeldes struktuure, mida ta nimetas canalideks. Canali tõlgiti inglise keelde valesti, mistõttu arvati et Schiaparelli nägi Marsi pinnale ehitatud kanaleid mille tõttu arvati, et planeedil on elu. Astronoomid jõudsid hiljem järeldusele, et Schiaparelli nägi Marssi vaadeldes optilisi illusioone ja mingeid kanaleid pole Marsile ehitatud. Tõlkimisel tekkinud eksitus sai lõplikult kinnituse 1964. aastal kui NASA kosmoseaparaat Mariner 4 pildistas Marsist möödudes selle pealispinda ja ei leidnud mingeid kanaleid.
Leida Järvi
Leida Järvi (24. juuli 1915 Tallinn – 13. oktoober 1983 Toronto, Kanada) oli eesti laulja ja näitleja.
Ta põgenes 1944. aasta septembris Tallinnast Saksamaale, hiljem asus elama Kanadasse.
Isiklikku
Ta oli abielus Eik Järviga. Leida Järvi on maetud Tallinna Metsakalmistule perekond Järvi rahulasse.
Baseli piiskopkond
pisi|280 px|Baseli vürstlik piiskopkond ja kanton
Baseli vürstlik piiskopkond (saksa: Fürstbistum Basel) oli ajalooline feodaalriik Saksa-Rooma riigis, mida aastast 1032 valitsesid vürstlikud piiskopid, kelle tool oli aastani 1528 Baselis, aastani 1792 Porrentruys ja hiljem Schliengenis. Riigi lõplik kaotamine toimus aastal 1803 osana Saksamaa mediatisatsioonist.
Ajalugu
Baseli linnast sai piiskopitooli asukoht u. aastal 740, mis jätkas 4. sajandi Augusta Raurica diötseesi. Aastal 999 esitles Burgundia Rudolf III Baseli piiskoppi koos Moutier-Grandvali kloostriga, luues piiskopkonnast Burgundia ilmaliku vasallriigi feodaalvõimuga märkimisväärsete territooriumite üle. Pärast Rudolfi surma aastal 1032 muutus lään vahetult keisrile alluvaks, mis ülendas Baseli piiskopi vürstliku piiskopi seisusse, tehes temast Saksa-Rooma riigi kirikliku riigivürsti.
Vürstlik piiskopkond jõudis oma võimu tippu 12. sajandi lõpust 14. sajandi alguseni. 14. sajandi jooksul sundisid rahalised raskused Baseli piiskoppe osa oma territooriumist maha müüma. Kuid 15. sajandil suutsid mitmed poliitiliselt ja sõjaliselt edukad piiskopid mõned varem kaotatud territooriumid tagasi saada ja Basel hakkas end kõrvutama Vana Šveitsi Konföderatsiooniga kui "assotsieerunud linn" (Zugewandter Ort).
Basel sai läänekristluse keskpunktiks, kui 15. sajandil toimus Baseli kirikukogu (1431–1449), sealhulgas valiti 1439. aastal vastupaavst Felix V. Aastal 1459 õnnistas paavst Pius II Baseli Ülikooli asutamise, kus hiljem õpetasid sellised kuulsused nagu Erasmus Rotterdamist ja Paracelsus. Pärast riigireformi aastal 1495 oli vürstlik piiskopkond Ülem-Reini ringkonna osa.
16. sajandil ühinesid Baseli linn ja ümbritsev territoorium Vana Šveitsi Konföderatsiooniga (1501) kui Baseli kanton. See ühines varsti Šveitsi reformatsiooniga (1528), sundides piiskopi maapakku Porrentruys. Vürstlike piiskoppide ilmalik võim piirdus sealt alates peamiselt territooriumitega Baselist läänes, mis vastab enam-vähem tänapäeva Jura kantonile.
Vürstlik piiskopkond kaotas enamuse oma allesjäänud territooriumitest aastal 1792 Raurakia vabariigile (mis järgmisel aastal muudeti Prantsuse Mont-Terrible'i departemanguks), jättes selle ainsaks valduseks Schliengeni. Schliengenist sai Badeni markkrahvkonna osa 1803. aasta Reichsdeputationshauptschlussi resolutsiooniga, lõpetades Baseli piiskoppide kui ilmalike valitsejate staatuse.
Territooriumid
pisi|[[Baseli taaler, u. 1690]]
16. sajandil Baseli vürstlik piiskopkond koosnes:
Vürstlikku piiskopkonda kuulusid ka järgmised territooriumid, mis kaotati enne aastat 1527:
Ehrenburg
Valla pindala on 48,96 km². 31. detsembril 2015 elas seal 1510 inimest.
Esiliiga (korvpall)
Esiliiga (nimetatud ka I liiga) on tugevuselt teine Eesti korvpalliliiga. Sellest tugevam liiga on Meistriliiga ja madalam on II liiga.
Großache
Nimed
Jõgi on tuntud nelja erineva nimega, igaühte kasutatakse erineval jõelõigul: Kitzbüheli kohal on see Jochberger Ache, Kitzbühelist Sankt Johann in Tirolini on see tuntud kui Kitzbüheler Ache, keskjooksul on see Großache, nime kasutatakse ka kogu Austria lõigul, ning selle alamjooksul Saksamaal on see Tiroler Achen. Jõgi saab alguse Thurni mäekurust Salzburgi liidumaa territooriumil, jõuab Tirooli piirile vaid 400 m järel ja Saksamaa piirile 55 km järel, suubudes 24 km hiljem Grabenstätti juures Chiemsee järve.
Großache ei ole ainus jõgi, mille nimi muutub the kahe samakeelse riigi piiril. Jõe Austria nime erim on Große Ache; Baieri lõigul on see ka Tiroler Ache. Sõna Achen ei ole mitmuse vorm, vaid baieri murde omapära. Kasutatakse ka nime Kössener Ache.
Lätted
Paljudes väljaannetes, isegi tõsisemates, on Austria jõelõigu pikkus paljudel kaartidel sageli ekslikult märgitud 48 km-ni, Salzburgi provintsides puudub jõe algus. Ametlikul Austria 1:200 000 mõõtkavas kaardil, on jõe kõrgeim osa Trattenbach, mis on pikem ja ka suurema vooluhulgaga, kui jõe nominaalne peavool.
Kulg
Jochberger Ache nominaalne läte asub kõrgusel 1270 m üle merepinna Thurni mäekurul. Mõni selle varane lisajõgi on siiski suurem ja suurema vooluhulgaga. Kõige olulisem on Trattenbach, mis algab nirena kõrgest tsirkusorust umbes 1900 m üle merepinna Zweitausenderi ja Rossgruberkogeli mägede vahelt Kleiner Rettensteinist lõunas ja mida toidavad enne Jochberger Achega ühinemist mitmed teised ojad.
Jochberger Ache ja Kitzbüheler Ache orge ümbritsevad Kitzbüheli Alpid. Tipud külgorgude lõpus on kõrgustega kuni 2363 m üle merepinna (Geißstein), Kitzbüheli ümbruses on nad alla 2000 m. Großache moodustab Kaiseri mägede idapiiri. Varsti pärast Sankt Johann in Tirolit, ikka veel Leukentali orus, asuvad Kirchdorf in Tiroli ja Erpfendorfi külad. Kösseni vahel, mis asub Inni orgu avanevas ida-läänesuunalises Kaiserwinkli orus, ja Baieri orus Schlechingi lähedal läbistab jõgi Chiemgau Alpid kitsas Entenlochi kuristikus. Grassau lähedal jõuab Tiroler Achen Baieri Eel-Alpidesse.
Veemajandus ja looduskaitse
Suurenenud asustus Leukeni ja Acheni orgudes (Ache madalamates orgudes) on 1960. aastatest alates põhjustanud Tiroler Acheni ja seega ka Chiemsee reoveega reostamist. 1970. aastatel hinnati selle vee kvaliteeti 'kriitiliseks'. Ainult jõeäärsete asulate varustamine korralike kanalisatsioonisüsteemidega ja tänapäevaste reoveepuhastitega, näiteks Kössenis ja Grassaus (Acheni oru reoveetööd), võiks jõe reostust oluliselt vähendada.
Looduskaitsealaks on määratud jõe delta piirkond, kus see suubub Chiemseesse.
Aastatel 1996–2001 renoveeriti Großachet Kirchdorf in Tiroli piirkonnas Kirchdorfi üleujutuskaitseprojekti raames. See saavutati jõesängi süvendamise ja kallaste laiendamise teel suurema kuivendusmahu saamiseks. Saja-aastase üleujutusohutuse tagamiseks langetati jõesängi 1,8 m võrra 6,5 km ulatuses ja ristlõige laienes keskmiselt 60–100 m. Üleujutusalal eraldati üleujutuste kinnipidamiseks 20 ha suurune ala. Lisaks üleujutuste kaitsele on see uuenduslik strateegia toonud täiendavaid eeliseid looduskaitse ja inimeste vaba aja veetmise näol.
Elli Jaska
Elli Jaska (sündinud 1933) on eesti museoloog.
1962. aastal valiti Jaska Eesti NSV-st NSV Liidu kõrgeima seadusandliku kogu, NSV Liidu Ülemnõukogu VI koosseisu liikmeks.
Koduvalla Sõnumid
Koduvalla Sõnumid (1990–1998 Vinni Valla Uudised) on aastast 1996 ilmuv ajaleht, mis vahendab Vinni valla uudiseid. Lehte annab välja Vinni vallavalitsus. Leht ilmub üks kord kuus.
Leht loeb oma eelkäijaks ajalehte Vinni Info (1986–1994).
Pärast 2017. aasta haldusreformi liideti Koduvalla Sõnumitega ka vallalehed Rägavere Valla Leht ja Laekvere Valla Sõnumid.
Pilgersdorf
Pilgersdorf on vald (Großgemeinde) Austrias Burgenlandi liidumaal Oberpullendorfi ringkonnas.
Linn asub Kesk-Burgenlandis Zöberni orus, Kirchschlag in der Buckligen Welti ja Lockenhausi vahel. See on Bubendorfi, Deutsch Gerisdorfi, Kogli, Lebenbrunni, Pilgersdorfi, Salmannsdorfi ja Steinbachi kogukondade liit.
Jolanta Tambor
pisi|Jolanta Tambor konverentsil "Sileesia keel - kas alles murre või juba keel?" ("Śląsko Godka – jeszcze gwara czy jednak już język?") 2008. aastal Sileesia Ülikoolis Katowices Jolanta Tambor (sündinud 1958) on Poola sileesia päritolu keeleteadlane, lingvistikaprofessor Sileesia Ülikoolis Katowices.
Elulugu
1977–1981 õppis Tambor poola filoloogiat Sileesia Ülikoolis Katowices. 1988. aastal kaitses ta doktorikraadi väitekirjaga poola keelest teadusulmes. Ta habiliteerus samas 2006. aastal väitekirjaga "Ülemsileeslaste keel, nende keeleline ja etniline teadlikkus". 2015. aastal sai ta professoriks.
1982. aastast töötab ta Sileesis Ülikoolis, algselt poola keele ajaloo osakonnas, hiljem pragmaatilise keeleteaduse osakonnas ning dotsendina poola keele instituudis. Ühtlasi on ta Sileesia Ülikooli poola keele ja kultuuri kooli direktor. Teadustöös tegeleb ta eelkõige polonistikaga.
Enne presidendivalimisi 2010. ja 2015. aastal kuulus Jolanta Tambor Bronisław Komorowski toetuskomiteesse. 2010. aastal pälvis ta Poola Kuldse Teeneteristi (Złoty Krzyż Zasługi).
2011. aastal määras Sileesia vojevood Zygmunt Łukaszczyk Jolanta Tambori rahvuslike ja etniliste vähemuste komisjoni täievoliliseks liikmeks.
Meissneri efekt
pisi|Meissneri efekt pisi|Meissneri efekti demonstratsioon Meissneri efekt ehk Meißneri efekt on Saksamaa füüsiku Walther Meissneri järgi nimetuse saadud nähtus, mis seisneb selles, et ülijuhist tõrjutakse magnetväli täielikult välja tema üleminekul ülijuhtivasse olekusse.
Efekti avastasid 1933. aastal Saksamaa füüsikud Walther Meissner ja Robert Ochsenfeld, mõõtes magnetvälja ülijuhtivate tinast ja pliist detailide lähedal. Neid detaile jahutati nende ülijuhiks muutumise temperatuurist allapoole ja mõõdeti magnetvälja muutusi. Ülijuhiks muutumise järel kadus kehades magnetväli. Teadlased avastasid selle efekti kaudselt, selle järgi, et väljaspool katsekehi magnetväli tugevnes. Selle katsega näidati esimest korda, et ülijuhid on midagi enamat kui täiuslikud juhid. Meissneri efekt on ülijuhtide unikaalne omadus, mille järgi saab ülijuhte ära tunda.
Meissneri efekti avastamise järel lõid vennad Fritz ja Heinz London ülijuhtivuse fenomenoloogilise teooria. Sinna juurde kuulus efekti matemaatiline selgitus ehk Londoni võrrandid. See selgitas takistuse puudumist ülijuhis ja Meissneri efekti ning võimaldas ülijuhtivuse kohta teha teoreetilisi ennustusi. Kuid see teooria selgitas üksnes eksperimentaalseid tulemusi ega selgitanud seda, mil moel elementaarosakesed ülijuhtivaid omadusi aines põhjustavad. Seda viimast suutis alles 1957. aastal loodud BCS-teooria, mis sai nimetuse oma autorite John Bardeeni, Leon Cooperi ja John Robert Schriefferi järgi.
Neuenkirchen (Diepholz)
Neuenkirchen on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Diepholzi kreisis.
Valla pindala on 14,66 km². 31. detsembril 2015 elas seal 1163 inimest.
Kuulub valdade ühendusse Samtgemeinde Schwaförden.
Kiskunhalas
thumb|Pitsimuuseumis Kiskunhalas on linn Ungaris Bács-Kiskuni komitaadis, Kiskunhalasi kreisi halduskeskus. Asub Budapestist 130 km lõuna pool.
2001. aasta rahvaloenduse andmeil oli 95% elanikest ungarlased, 4% mustlased ja 1% muudest rahvustest.
Linnas asub pitsimuuseum.
Eesti Loodusuurijate Seltsi Koondis Eksiilis
Eesti Loodusuurijate Seltsi Koondis Eksiilis (saksa keeles Der Ausschuss der Naturforschergesellschaft zu Tartu, im Exil; inglise keeles Cooperative of the Naturalist Society of Tartu) oli Rootsis tegutsenud eesti teaduslik ühing.
Koondis asutati 1953. aastal Eesti Loodusuurijate Seltsi töö jätkamiseks, ühtlasi ka seltsi 100-aastase juubeli tähistamiseks. Moodustati tegev toimkond järgmises koosseisus: Hugo Kaho, Edgar Kant, Armin Öpik, Leonhard Tiganik, Elmar Emil Leppik, Hans Kauri, Edmund Bölau, Kuno Thomasson. 14. novembril 1960 valiti Hugo Kaho koondise auliikmeks.
Aastail 1957–1963 andis koondis Lundis Hans Kauri toimetusel välja kolm köidet peamiselt saksakeelse sisuga aastaraamatut (Annales Societatis Tartuensis ad res Naturae Investigandas Constitutae. Series nova in exsilio condita).
Nelli Uustalu
Nelli Uustalu (sündinud Sillat; 2. märts 1921 Narva – 13. august 1988) oli eesti koreograaf-lavastaja, tantsupedagoog ja tantsija.
Tantsu õppis Narvas N. Taarna ja V. Viirese juures, tantsis kabareedes ja Eesti NSV Riikliku Filharmoonia tantsurühmas. Lõpetas 1953 Tallinnas rahvatantsujuhtide kursuse, täiendas end Leningradis ja Kesk-Aasia liiduvabariikides. Juhatas 1950. aastatest Tallinnas rahvatantsurühmi, asutas 1952 tantsuansambli Kullaketrajad, oli aastani 1980 selle kunstiline juht. Loonud tantse "Kivikasukas", "Meie polka", "Simmanipolka" ja seadnud paljude rahvaste (Idamaade) tantse harrastusrühmadele. Oli üldtantsupidude üldjuhte (1970, 1973, 1975, 1981, 1985). Eesti NSV teeneline kultuuritegelane (1974). Süit rahvastetantsudest, Targa rehealune.
Chaminda Vaas
pisi Chaminda Vaas (täisnimega Warnakulasuriya Patabendige Ushantha Joseph Chaminda Vaas, singali වර්නකුලසුරිය පටබැන්දිගේ උශාන්ත ජොසප් චමින්ද වාස්, sündinud 27. jaanuaril 1974 Mattumagalas) on Sri Lanka kriketimängija.
Ta on katoliiklane ja palvetab enne igat mängu.
Chaminda Vaas on mänginud 111 test kriketi mängu (rahvuskoondisemängu) ja teinud neis üle 3000 jooksu. 2007. aastal toimunud kohtumises Bangladeshi kriketikoondisega tegi ta 100 jooksu.
Sookold (perekond)
Sookold (Lycopodiella) on kollaliste sugukonda kuuluv taimeperekond.
Otwock
Ürikutes on asulat esmamainitud 1407. aastal, linnaõigused sai asula 1916. aastal.
Viited
pisi|tühi|Otwock
Punasoo
pisi|Punasoo Punasoo on Pandivere kõrgustiku idaosas asuv soo, mille pindala on 700 ha.
Soo turba paksus on kuni 6 m. Soo põhjaosas on mitu turbavälja, mille kogupindala on 120 ha.
Paistu kalmistu
Paistu kalmistu on kalmistu Viljandi maakonnas Viljandi vallas Paistu külas.
Kalmistu on tunnistatud kultuurimälestiseks.
Ernest J. Dawley
Ernest Joseph Dawley (17. veebruar 1886 Antigo, Wisconsin – 8. september 1973 Fort Ord, California) oli Ameerika Ühendriikide sõjaväelane (kindralmajor, 1941 ja 1948).
Ta osales Esimeses ja Teises maailmasõjas, 1941–1942 oli ta 40. jalaväediviisi ja 1942–1943 VI korpuse ülem. Vabadussõjas osales ta Eesti läbirääkimistel Landeswehriga ja ta oli üks kaheksast esimesest Vabadusristi kavalerist (VR I/2, 2. augustil 1919).
Kreatiin
Kreatiin on lämmastikku sisaldav orgaaniline hape, mida looduslikult esineb selgroogsete organismis. Kreatiini abil varustatakse keharakke, põhiliselt lihaseid, adenosiintrifosfaadiga (ATP), millest omakorda toodavad keharakud energiat. Kreatiini avastas 1832. aastal prantsuse keemik Michel Eugène Chevreul. Ta nimetas leitud aine kreekakeelse sõna κρέας (kreas) järgi, mis tähendab liha.
BiosünteesVajalik kreatiinikogus saadakse kahest allikast:
Kreatiini toodab inimkeha aminohapetest (arginiinist ja glütsiinist) põhiliselt neerudes ja maksas. Veri transpordib selle kehas laiali. Ligikaudu 95% inimkeha kreatiinivarudest paikneb skeletilihastes.
Loomade ja inimeste kehasse talletatud kreatiinist ligikaudu pool saadakse toidust (umbes 1 g/päevas) ja seda põhiliselt lihatoidust. Katses, kus osales 18 taimetoitlast ja 24 mittetaimetoitlast näitas, et taimetoitlastel on kreatiini sisaldus veres märkimisväärselt väiksem kui mittetaimetoitlastel, sest erinevalt lihatoidust ei sisalda taimne toit kreatiini. Aga pärast kreatiinirikka toidulisandi kasutamist olid mõlema grupi vere kreatiininäitajad võrdsed. Inimkeha suudab kreatiini sünteesida ka teatud aminohapetest. Süsteem käivitub sellisel juhul, kui väheneb toidust saadava kreatiini hulk. Seda muidugi juhult, kui toit on piisavalt proteiinirikas.
Kreatiini tootmise eest on vastutavad mitmed ensüümid, mida toodetakse pankreases, neerudes ja maksas. Aju kreatiini defitsiitsuse sündroomid on uus grupp pärilikke haigusi, mille korral esineb ajus kreatiini väike sisaldus ja mille tagajärjel tekib ajus sekundaarne energiapuudus, kuna 5% ajus vajaminevast ATP-st toodetakse kreatiinist. Aju kreatiini defitsiitsuse sündroomide alla kuuluvad: arginiini-glütsiini amidinotransferaasi (AGAT) puudulikkus, guanidinoatsetaadi metüültransferaasi (GAMT) puudulikkus ja kreatiini transportvalgu geeni (SLC6A8) defekt. AGAT ja GAMT puudulikkus on autosoom-retsessiivse pärilikkusega. SLC6A8 geeni defekt on X-liitelise pärilikkusega, mistõttu haiged on vaid meessoost indiviidid perekonnas. Aju kreatiini defitsiitsuse sündroomide korral esineb patsientidel erineva raskusastmega vaimse arengu mahajäämus, ekspressiivse kõne arengu häired, autistlikud käitumisjooned ja lihastoonuse langus või põletikukolded lihastes. GAMT puudulikkuse ja SLC6A8 geeni defekti korral võib esineda krambihooge, mis sageli alluvad ravile raskesti.
pisi|vasakul|520px| Kreatiini süntees Arg – [[Arginiin; GATM – Glütsiin amidinotransferaas; GAMT – Guanidinoatsetaat metüültransferaas; Gly – Glütsiin; Met – Metioniin; SAH – S-adenosüül homotsüsteiin; SAM – S-adenosüül metioniin. Värviskeemide tähendused: ensüümid, <span style="color: rgb(219,155,36);">co-ensüümid ja <span style="color: rgb(219,155,36);">Met rühm , <span style="color: rgb(151,149,45);">peamise nimetused , Glü rühm , Arg rühm  ]]
Fosfokreatiini süsteem
Kreatiin sünteesitakse maksas ja neerudes ning transporditakse vere kaudu sellistesse suure energiavajadusega kudedesse nagu skeletilihased või aju. Tavaolukorras on ATP kontsentratsioon lihastes 2–5 mM, mis tagab lihase kontraktsioon vaid mõned sekundi jooksul. ÕFosfokreatiini süsteem võimaldab aga suure energiavajaduse korral ATP-d resünteesi ADP-st vajadusel väga kiiresti intensiivistada. Osavõtvaks ensüümiks on selle juures kreatiini kinaas. Suure energiavajadusega perioodi jooksul kasvab fosfokreatiini kontsentratsioon lihases 20–35 mM-ni, kuid samal ajal on ATP kontsentratsiooni muutus väga väike. Fosfokreatiin on ATP taastootmiseks praktiliselt silmapilkselt kasutatav. See ühend võimaldab lühiajaliselt produtseerida suure hulga ATP-d, kuid energia (ATP) koguhulk, mida sel moel genereerida saab, on siiski võrdlemisi väike. Teiste sõnadega – kõnealuse ATP resünteesi mehhanismi võimsus (toodetava ATP hulk lihase massiühiku kohta igas sekundis) on suur, kuid mahtuvus (toodetava ATP koguhulk) väike. Fosfokreatiinil põhinev ATP resünteesi mehhanism on saavutusvõime seisukohast suurima tähtsusega lühiajaliste maksimaalse intensiivsusega sooritatavate kehaliste harjutuste korral.
Kasutus toidulisandina
Kreatiini kasutavad toidulisandina enamasti sportlased nagu näiteks maadlejad, sprinterid, atleetvõimlejad, kulturistid ja teised, kes tahavad lihasmassi suurendada. Selleks tarbitakse 2–3 korda rohkem kreatiini, mida muidu oleks võimalik saada proteiinidieedi korral. Mayo Clinic väidab, et kreatiin on seotud astmaatiliste sümptomitega ja hoiatab, et inimesed kes on kreatiini suhtes allergilised, ei tohiks seda tarvitada.
Varem usuti, et kreatiini tarbimine mõjutab keha vedelikusisaldust ja toob kaasa kehatemperatuuri kõikumisi, võib põhjustada lihaste krampe ja kõhulahtisust, aga viimased uuringud lükkavad need väited ümber.
Mõnedel andmetel põhjustab kreatiini tarbimine neerukahjustusi nagu näiteks neeru kudede põletik, seega neerupuudulikkusega inimesed peaksid kreatiini tarbimist vältima.
Pikaajaline kreatiini kasutamine suurtes kogustes võib kaasa tuua olukorra, kus organism hakkab tootma suuremates kogustes formaldehüüdi, mis võib põhjustada mitmeid ebameeldivaid kõrvaltoimeid. Siiski on see risk paljuski teoreetiline, sest isegi suurtes kogustes kreatiini kasutamise tagajärjel ei kasva uriini formaldehüüdi sisaldus üle lubatud piiri.
Laialdased uuringud on näidanud, et 5–20 grammi kreatiini suukaudne manustamine päevas on ohutu ega too kaasa ebameeldivaid kõrvaltoimeid, vaid selle asemel paraneb füüsiline vastupidavus ja lihaste kontraktsiooni kiirus, samuti paranevad nii meeste kui ka naiste lihaste jõunäitajad.
2008. aastal tehtud metaanalüüsi käigus selgus, et kreatiini tarbimine ei kahjusta mingil viisil neere, maksa, südant ega lihaskudet.
Manustamine
Normaalse täiskasvanu vere kreatiinisisaldus jääb tavaliselt vahemikku 2–12 mg/L. Ühekordne 5-grammine suukaudne annus tõstab täiskasvanu vere kreatiinisisalduse 120 mg/L juurde 1–2 tunniks pärast manustamist. Kreatiini tase veres normaliseerub pärast 3 tundi. Et säilitada veres kõrge kreatiinitase, tuleb võtta väike annus iga 3–6 tunni tagant ja seda kogu päeva jooksul. Seda nimetatakse "laadimistsükliks".
Pärast "laadimistsüklit" (1–2 nädalat, 12–24 g päevas) pole enam tarvis hoida nii ühtlaselt kõrget kreatiinitaset veres. Organism on selle aja jooksul juba omandanud oma maksimaalse kreatiinikoguse ja see kreatiin, mida ta ei suuda enam omistada, väljutatakse organismist kui jääkaine. Organism kulutab kreatiini suhteliselt kiiresti ja kui organismis soovitakse säilitada konstantselt suurt kreatiinivaru, siis pärast "laadimistsüklit" on mõistlik päevane kreatiinikogus 2–5 g.
Parima seletuse järeldamine
Parima seletuse järeldamine ehk parima seletuse tuletamine ehk abduktsioon (inglise keeles inference to the best explanation või abduction) on hüpoteeside õigustamiseks kasutatav  mittededuktiivse järeldamise viis, mis põhineb sellel, et järeldust peetakse eelduste parimaks seletuseks.
Kreatiin
Haiguste ravi
Kreatiini manustamine on aidanud kaasa närvi-lihasehaigustega patsientide lihastoonuse paranemisele. Kreatiini tarvitamist uuritakse kui ühte võimalikku ravimeetodit, mis aitaks ravida lihase- ja närvi-lihasehaigusi, neuroloogilisi ja neurodegeneratiivseid haigusi ning artriiti, kongestiivset südamepuudulikkust, Parkinsoni tõbe, lihastroofiat, McArdle'i tõbe, Huntingtoni tõbe, mitokondriaalseid haigusi, lihaste düstroofiat ja depressiooni.
Parima seletuse järeldamine
Parima seletuse järeldamine ja induktsioon
Olenevalt sellest, kuidas induktsiooni mõistetakse, paigutatakse parima seletuse järeldamine tavaliselt induktsiooni alla või jäetakse sealt välja. Gilbert Harman (1965) mõistis aga asja nii, et induktsioon on parima seletuse järeldamise erijuht. Nende vahekorrast kirjutab Ruth Weintraub (2013).
Kreatiin
Haiguste ravi
Laborihiirte peal läbi viidud katsed näitasid, et kreatiin on kaks korda efektiivsem ravim degeneratiivsete haiguste puhul nagu näiteks amütroofiline lateraalskleroos (ALS) (Lou Gehrigi haigus), kui seda on sel puhul kasutatav retseptiravim rilusool. Arvatakse, et kreatiini efekt ALS-i puhul on, et kahjustunud närvirakkudes energia kättesaadavus paraneb või siis blokeerib kreatiin reaktsioonide ahela, mis viib haigete rakkude hävimiseni. Edukaid tulemusi on näidanud ka katsed, kus Huntingtoni tõvega hiirtele manustati kreatiini, mille tõttu vähenes ajuatroofia ja hüperglükeemia teke lükkus haiguse hilisemasse faasi.
Kasutamine lihasehaiguste korral
Analüüsid on näidanud, et kreatiini tarbimine muudab lihased tugevamaks ja paraneb ka lihaste talitlus, kui seda kasutada lihasdüstroofia korral. Ka on tähendatud, et väheneb DNA mutagenees.
Parima seletuse järeldamine
Parima seletuse järeldamine ja induktsioon
Kui järeldamisel kasutatakse statistilisi andmeid, ei pea see olema induktiivne, vaid võib olla ka parima seletuse järeldamine. Parima seletuse järeldamine on näiteks see, kui ma olen vaadelnud palju halle elevante ja mitte ühtegi mittehalli elevanti ja järeldan, et kõik elevandid hallid, sest see on parim seletus. Mõlemad järeldamisviisid on avardavad, st lähevad kaugemale sellest, mis eeldustes sisaldub, ning on seetõttu mitteparatamatud, kuid erinevalt induktsioonist apelleerib parima seletuse järeldamine seletusele.
Parima seletuse järeldamisel on induktsiooniga ühine see, et ta rikub monotoonsust, st eelduste lisamine võib teha võimatuks selle järeldamise, mida enne järeldati. Parima seletuse järeldamise puhul on asi selles, et see, mis on teadaolevate faktide parim seletus, ei pruugi seda enam olla, kui me oleme saanud teada rohkem fakte.
Parima seletuse järeldamine tavaelus ja teaduses
Enamiku filosoofide arvates kasutatakse parima seletuse järeldamist sageli nii tavaelus kui ka teaduses. Vaidluse all on selle täpne vorm ja normatiivne staatus.
Mõnikord on parima seletuse järeldamine tavaelus nii rutiinne ja automaatne, et seda ei pruugita tähele panna. Näiteks väidavad Gilbert Harman (1965), Jonathan Adler, Elizabeth Fricker ja Peter Lipton , et usaldus teiste inimeste tunnistuse vastu põhineb parima seletuse järeldamisel. Adleri järgi on selle parim seletus, et keegi midagi väidab, tavaliselt see, et ta usub seda vastutustundlikel põhjenditel ning tema kavatsus on, et ka mina seda usuksin; sellepärast ma olen tavaliselt ka õigustatud tema väidet uskuma. Paistab igatahes, et kui kellegi tunnistust usaldatakse, siis tavaliselt ei teadvustata, et järeldatakse parim seletus. Parima seletuse järeldamise arvele pannakse ka selle kindlakstegemine, mida kõneleja mingi lausungiga silmas peab. Pragmaatikud on ka arvanud, et kuulajad apelleerivad Paul Grice'i vestlusmaksiimidele (Grice'i maksiimidele), et leida kõneleja lausungi parim seletus, iga kord, kui lausungi semantiline sisu ei ole vestluse eesmärkide seisukohast piisavalt informatiivne, on liiga informatiivne või teemast väljas või ebausutav või muul moel veider või kohatu. Paistab, et ka neil juhtudel toimub vajalik parima seletuse järeldamine tavaliselt teadvustamatult.
Mõnede teadusfilosoofide arvates on abduktsioon teaduse metodoloogia nurgakivi. Timothy Williamson (2007) peab parima seletuse järeldamist teaduse parimaks metodoloogiaks, Ernan McMullin (1992) "järeldamiseks, mis teeb teaduse".
Näiteks leidsid John Couch Adams ja Urbain Leverrier, et 19. sajandi alguses avastatud Uraani orbiidi kõrvalekallete parim seletus on see, et leidub veel üks planeet (nüüd Neptuun). Joseph John Thompson leidis, et katoodkiirte parim seletus on see, et see on negatiivse elektrilaenguga osakeste voog.
Väidetavalt kasutavad ka arstid diagnoosi panemisel parima seletuse järeldamist (Josephson, Josephson 1994: 9–12; Dragulinescu 2016).
Parima seletuse järeldamise mõiste
Parima seletuse põhiideena mainitakse sageli seda, et seletuslikel kaalutlustel on kinnitusteoreetiline tähtsus, või et seletuslik edu on tõesuse (mitte tingimata eksimatu) tunnus.
Õpikutes kohtab sageli niisugust parima seletuse definitsiooni: tõenditest ja nende seletusekandidaatidest järeldatakse, et see seletusekandidaat, mis neid tõendeid kõige paremini seletab, on tõene. Seletusekandidaadi ja parima seletuse mõiste on lahtised. Sageli öeldakse, et viimane peab toetuma lihtsusele, üldisusele ja koherentsusele üldtunnustatud teooriatega, nii et parim seletus on see, mis on nende teooria vooruste balansis parim. Ent ka need vooruste mõisted pole selged. Ronald Giere ütleb koguni, et teooria voorustel puudub reaalne sisu ja nende roll teaduses on retooriline. (Siiski on lihtsuse mõistet täpsustanud Malcolm Forster ja Elliott Sober ning Ming Li ja Paul Vitanyi ning koherentsuse mõistet on täpsustanud Luc Bovens ja Stephan Hartmann ning Erik J. Olsson . Jonah N. Schupbach ja Jan Sprenger on esitanud seletuse headuse tõenäosusteoreetilise teooria. Tania Lombrozo on näidanud lihtsuse rolli seletuse headuse hinnangutes. Barbara Koslowski jt on näidanud taustteadmistega koherentsuse rolli seletuse headuse hinnangutes.) Peale selle on vastu väidetud, et oarima seletuse tõesuse asemel tuleks järeldada selle tõenäolist tõesust, ligikaudset tõesust või tõenäolist ligikaudset tõesust. Õpikudefinitsiooni tõsisem raskus seisneb selles, et parima seletuse järeldamine ei ole kehtiv järeldamisreegel, kuigi ta võib olla usaldatav selles mõttes, et ta annab tõeste eelduste korral enamasti tõese järelduse. Sellise usaldatavuse tarvilik tingimus on see, et kui mingi hüpotees seletab (tõeseid) tõendeid kõige paremini, siis see hüpotees on enamasti tõene (või ligikaudu või tõenäoliselt või tõenäoliselt ligikaudu tõene. Aga see pole piisav tingimus, sest definitsioonis räägitakse ainult parimusest teatud hüpoteeside seas. Et see reegel oleks usaldatav, peab parim hüpotees vähemalt tavaliselt olema parim kõigi mõeldavate hüpoteeside seas, teiste sõnadega, absoluutselt parim hüpotees peab olema seletusekandidaatide seas. Muidu see oleks ainult parim halbade seas (the best of a bad lot) . Pole mõistlik arvata, et see tingimus on tavaliselt täidetud. Muidu peaks eeldama, et meil on eelsoodumus absoluutselt parim seletus üles leida. Vaevalt oleks võimalik kõiki võimalikke seletusi arvesse võtta. Bas van Fraassen märgib, et sellise eelsoodumuse olemasolu on aprioorselt üsna ebausutav. Võidakse vastu väita, et alati on võimalik lisada hüpotees, mis on olemasolevate hüpoteeside eituste konjuktsioon, nii ammendatakse kõik võimalikud hüpoteesid. Ent niisugune hüpotees on üldiselt vaevalt informatiivne, üldiselt pole isegi selge, mis on selle empiirilised järelmid.
Lootustandvam vastus halbade hüpoteeside argumendile algab tähelepanekust, et see argument rõhutab, et mingi hüpoteesi tõesus (või selle nõrgemad modifikatsioonid), mida väidetakse absoluutsena, järeldatakse selle hüpoteesi suhtelisest parimusest. Selle vältimiseks on kaks üldist võimalust. Esiteks võib reegli nii ümber teha, et sellel oleks absoluutne eeldus. Näiteks võib Alan Musgrave'i ja Peter Liptonit (1933) järgides nõuda, et hüpotees oleks ka rahuldav (Musgrave) või piisavalt hea (Lipton). See annab õpikudefinitsiooni esimese modifikatsiooni: tõenditest ja nende seletusekandidaatidest järeldatakse, et see seletusekandidaat, mis neid tõendeid kõige paremini seletab, on tõene, juhul kui see on seletusena rahuldav / piisavalt hea. Siin on tarvis ka rahuldavuse või piisava headuse kriteeriumi. Teiseks võib reegli nii ümber teha, et ka järeldus oleks suhteline. Ühe niisuguse lahenduse on välja pakkunud Theo Kuipers (Kuipers 1984, 1992, 2000). See annab õpikudefinitsiooni teise modifikatsiooni: tõenditest ja nende seletusekandidaatidest järeldatakse, et see seletusekandidaat, mis neid tõendeid kõige paremini seletab, on tõele kõige lähedasem. See reegel nõuab tõele läheduse teooriat; üks neist on Ilkka Niiniluoto tõesarnasuse teooria. Need kaks parima seletuse järeldamise versiooni ei nõua mõtleja ebausutavat eelsoodumust. Kui on kindel, et sama head seletust pole olemas, töötavad need versioonid samamoodi nagu õpikuversioon (kui eeldada, et kui seletus ei ole rahuldav või piisavalt hea, siis ei olda ka kindel, et pole olemas sama head seletust).
Millist neist reeglitest inimesed usaldavad? Või nad usaldavad mingit muud reeglit? Või vastavalt olukorrale kord üht, kord teist? Tania Lombrozo] ja Nicholas Gwynne'i katsed näitavad, et see, kui tõenäoliselt mingit omadust kantakse üle teistele asjade klassidele, sõltub mingil määral sellest, kas seda omadust midagi seletatakse osade ja protsesside kaudu või funktsioonide ja otstarvete kaudu. Igor Douven ja Jonah Schupbach tõendavad katseliselt, et uskumisastmete muutmisel kaldutakse seletuslikel kaalutlustel hälbima sellest, mida näeb ette bayesiaanlus. Douven näitab, et neis katsetes osalejatel, kes seletuslikke kaalutlusi rohkem arvestasid, kaldusid olema täpsemad uskumisastmed. Douven ja Patricia Mirabile (2018) leidsid tõendeid selle kohta, et vähemalt mõnes kontekstis usaldatakse midagi õpikuversiooni teise modifikatsiooni taolist. Rohkem katsetulemusi pole. Pole ka selge, millist parima järelduse versiooni tuleks usaldada. Õpikuversiooni kahjuks räägib halbade hüpoteeside argument. Teised argumendid parima seletuse järeldamise vastu ei sõltu sellest, millise versiooniga on tegu. Ka pooltargumendid ei tee versioonidel vahet. Nii et pole selge ei see, millist versiooni usaldatakse, ega ka see, millist versiooni tuleks või on lubatav usaldada.
Parima seletuse järeldamise ratsionaalsus
Katsed näitavad, et kui inimesed oskavad mõelda mingile võimalikule sündmusele seletuse, siis nad kalduvad selle sündmuse tõenäosust ülehindama. Tania Lombrozo (2007) näitas et mõnes olukorras kaldutakse lihtsamate seletuste tõenäolisust võrreldes keerukamate seletuste tõenosusega tunduvalt ülehindama. Nende uurimuste põhjal võib arvata, et seletuslike kaalutluste arvessevõtmine ei pruugi alati kasuks tulla.
Peale halbade seletuste argumendi, mis on parima seletuse järeldamise õpikuversiooni puhul õigustatud, on Bas van Fraassenil kaks üldisemat argumenti parema seletuse järeldamise vastu.
Esimene vastuväide eeldab, et seletuse mõistesse kuulub, et seletavam teooria on informatiivsem Vastuväite järgi ei saa informatiivsem teooria olla tõenäolisemalt tõene, mistõttu katsed kirjeldada induktiivset või tõenduslikku toetust informatsiooni nõudvate omaduste (näiteks parema seletuse järeldamine) kaudu on vastuolulised või kahemõttelised. See, et informatiivsem teooria ei saa olla tõenäolisemalt tõene, on van Fraasseni järgi kõige ilmsem juhul, kui üks teooria on teise laiend: laiendil on rohkem viise olla väär. Ent on näiteks täiesti selgusetu, mis mõttes erirelatiivsusteoorial on rohkem võimalusi olla väär kui Lorentzi eetriteoorial, kui neil on samad ennustused. Kui van Fraassen väidaks, et erirelatiivsusteooria ei ole informatiivsem, siis ei saaks nõustuda eeldusega, et seletavam teooria on informatiivsem.
Teine vastuväide käib parima seletuse järeldamise tõenäosuslike versioonide kohta. Nimelt peavad tõenäosuslikud reeglid olema bayesiaanlikud, ning siis neid pole tarvis, või neist lahknevad, kuid siis need on David Lewisi dünaamilise Hollandi kihlveo argumendi põhjal tõenäosuslikult mittekoherentsed, sest need võivad viia selleni, et finantsilist kaotust tagavat kihlvedude komplekti peetakse õiglaseks, ja niisuguse reegli järgimine pole van Fraasseni meelest ratsionaalne. Ent Patrick Maher ja Brian Skyrms. Võib-olla näiteks mõni parima seletuse järeldamise tõenäosuslik versioon on vähemalt meie maailmas Bayesi reeglist palju edukam selles mõttes, et ta jõuab kiiremini tõeni, st tõesele hüpoteesile suure tõenäosuse omistamiseni. Nii et pole selge, kas tõenäosuslikult mittekoherentse reegli järgimine on tingimata irratsionaalne. Peale selle, Douven (1999) väidab, et küsimust, kas mingi tõenäosuslik reegel on koherentne, ei saa lahendada, võtmata arvesse, milliseid episteemilisi ja otsustusteoreetilisi reegleid veel järgitakse. Van Fraasseni vastuväitele vastavad veel Kvanvig, Gilbert Harman , Jarrett Leplin , Ilkka Niiniluoto (1999) ja Samir Okasha (2000).
On ka katseid toetada parima seletuse järeldamist loendava induktsiooni teel: iga uus edukas parima seletuse järeldamise rakendamine lisab toetust hüpoteesile, et parima seletuse järeldamine on usaldatav järeldamisreegel.
Parima seletuse järeldamine ja bayesiaanlik kinnitusteooria
Parima seletuse järeldamine omistab seletusele kinnitusliku rolli: seletuslikud kaalutlused aitavad teha ühtesid hüpoteese usutavamaks kui teised. Bayesiaanlik kinnitusteooria ei kasuta üldse seletuse mõistet. Kas see tähendab, et parima seletuse järeldamine on bayesiaanlusega vastuolus?
Teine ettepanek on, et seletuslikud kaalutlused aitavad kas või umbeski määrata aprioorseid ja tinglikke tõenäosusi, mille määramiseks pole muidu üldse mingit alust. Bayesiaanid võivad vastu väita, et bayesiaanlikku protseduuri tuleb järgida siis ja ainult siis, kui kas tõenäosusi saab määrata piisavalt täpselt ja objektiivselt või tinglikke tõenäosusi saab määrata piisavalt täpselt ja objektiivselt ning võib oodata, et aprioorsed tõenäosused täpsustuvad uute tõendite valgusel, või võib oodata, et nii aprioorsed kui ka tinglikud tõenäosused täpsustuvad. Teistel juhtudel bayesiaanlikke protseduure lihtsalt ei saa rakendada, nii et ka parima seletuse järeldamisega pole midagi peale hakata. Ja neil juhtudel, kus need protseduurid on rakendatavad, konvergeeruvad tõenäosused niiikuinii tõeseks. (Ka Jonathan Weisberg (2009: 3.2) esitab sarnased kaalutlused.)
Stathis Psillos (2000, 2004) paneb ette, et abduktsiooni teel leitakse usutavad kandidaadid testimiseks, testimine ise aga oleks bayesiaanlik.
Uustalu Nelli
__SISUKORDEES__
Kompimiselundid
Kompimiselundid on meeleelundid, mis reageerivad puudutusele või survele.
Kompimiselundeiks on nahk, kombitsad, tundlad ja teised kompimisega tegelevad elundid. Kompimiselundeina talitlevad eelkõige need kehaosad, kus on rohkesti komperetseptoreid, näiteks inimesel on sellisteks piirkondadeks keel, sõrmeotsad, huuled, ka jalatallad.
Komperetseptoreina talitlevad lülijalgseil kompekarvad, lindudel ja imetajatel Meissneri kehakesed, Vater-Pacini kehakesed, Merkeli rakud.
Luku-Expert
Luku-Expert on vanim Eestis tegutsev lukufirma, mis alustas tegevust 1992. aastal. Põhitegevuseks on lukkude, ukse- ja aknatarvikute hulgi- ja jaemüük, paigaldus ning hooldus.
Firma jaemüügikauplused asuvad Tallinnas, Pärnus ja Viljandis. Kokku töötab Luku-Expertis 25 inimest.
Luku-Expert omandas 2002. aastal esimese lukufirmana ISO 90001 kvaliteedisertifikaadi.
Aastal 2005 valminud kauplus-büroohoone Tallinnas aadressil Tartu maantee 74 (arhitekt Hindrek Kesler) valiti 2006. aasta betoonehitiseks.
Jändrik
Jändrik on eesti perekonnanimi.
Perekonnanime Jändrik on pandud Maidla mõisavallas Hageri kihelkonnas Harjumaal. 1. jaanuaril 2018 sellise perekonnanimega inimesi Eestis ei ela või on neid vähem kui 5.
Imar
Imar (Polypodium) on imaraliste sugukonda kuuluv taimeperekond.
Heli-Maria Kahu
Heli-Maria Kahu (5. august 1937 - 19. oktoober 2021) oli eesti muusikapedagoog ja koorijuht.
1962. aastal lõpetas ta Georg Osta nimelise Tallinna muusikakooli koorijuhtimise eriala ning 1969. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi koorijuhtimise eriala kaugõppes. pisi|Heli-Mari Kahu oma 70. sünnipäeva tähistamisel. Aastatel 1963 kuni 1983 töötas Heli-Maria Kahu Viljandi Johann Köleri nimelises Viljandi 4. Keskkoolis (praegu Viljandi Kesklinna Kool) muusikaõpetaja.
Heli-Maria Kahu juhatas alates 1964. aastast Paistu segakoori Heli, mille asutas 1880. aastal helilooja ja koorijuht Friedrich August Saebelmann. Segakoor Heli tegutses 125 aastat ja lõpetas tegevuse 2005.
Paadrema kalmistu
Paadrema kalmistu on kalmistu Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Paadrema külas.
Kalmistu rajati umbes 1885. aastal, samal ajal Paadrema õigeusu kirikuga. Kalmistu jaoks anti maatükk suurusega 1 tiin (1,09 ha). Tänapäeval on kalmistu pindala umbes 0,75 ha. Paadrema õigeusu kirikule kui kultuurimälestisele on kehtestatud kaitsevöönd, kuid see lõpeb täpselt enne kalmistut ja kalmistu jääb kultuurimälestise kaitsevööndist välja.
Kalmistule maetuid
Kalmistule on maetud teiste seas eesti kirjaniku Karl Ristikivi ema Liiso Ristikivi. 28. oktoobril 2017 maeti kalmistule ümber ka Karl Ristikivi urn. Karl Ristikivi ise oli varem maetud Stockholmi Metsakalmistule.
Hellenite kirik
Helleenide kirik (Oswald Spengler kasutab teose "Õhtumaa allakäik" 2. osas, peamiselt alapeatükis "Araabia kultuuri probleeme", läbisegi nimetusi "kreeklaste kirik" ja "uusplatonistlik kirik", võrdsustades nähtust müsteeriumikultuse, antiikreligiooni ja paganlusega) oli kreekakeelne organisatsioon, mida kujundati tekkiva kristliku kiriku vastu. Helleenid (eri rahvusest kreekakeelsed kultuuriinimesed) rajasid müsteeriumiusunditest hellenismi mõjudel, iraanlaste ja juutide eeskujul ning vastasmõjul organisatsiooni, mille järgi kujundati 3. sajandi teisel poolel ka kristlik kirik. O. Spengler väidab, et kristlik kirik ei kopeerinud Rooma maailmariigi, vaid helleenide kiriku struktuure, ja kirikulaadseid organisatsioone oli palju.
Kleine-Levini sündroom
Kleine-Levini sündroom  (lüjend KLS) ehk uinuva kaunitari sündroom on hootine liigunisus ja klassifitseeritakse RHK-10-s muude unehäiretena ka neuroloogiline häire, mida iseloomustavad korduvad üleliigse magamise ja söömise perioodid. Haigushoo alguses muutub patsient uniseks, magades seejärel enamiku päevast ning ööst (hüpersomnia), ärgates ainult söömiseks ja tualettruumi kasutamiseks. Ärkvel olles on patsiendi kogu käitumisviis muutunud, käitumine on lapsemeelne ja unelev. Haiged kogevad ühtlasi meeltesegadust, jõuetust (letargia) ja emotsioonitust (apaatia). Indiviidid ei ole võimelised koolis käima, töötama ega enda eest hoolitsema. Patsiendid on haigevoodis, väsinud ja endassesulgunud ka ärkvel olles. Enamik patsiente on teada andnud, et kõik tundub fookusest väljas olevat ning nad on hüpertundlikud müra ja valguse suhtes. Mõnel juhul on tähendatud toiduigatsust (sunduslik hüperfaagia). KLS-ist mõjutatud indiviidid kalduvad loobuma tegevustest ja hobidest, mis varem pakkusid rõõmu. Meestel on juhtumeid, mil haigushoogude vältel on esinenud vaoshoidmatut hüperseksuaalsust. Naispatsientidel on teatatud paljudest depressioonijuhtumitest. Haigestunud indiviidid võivad olla nädalaid, kuid või isegi aastaid ilma ühtegi sümptomit kogemata ning seejärel võivad need ilmuda eelnevate hoiatusteta. Haigushoogude vahel ei ole haigetel käitumuslike ega füüsiliste häirete ilminguid täheldatud. Kleine-Levini sündroomi põhjus on seni teadmata. Perekondlik tugi ja teavitustöö on olulised haiguse kontrolli all hoidmisel.
Hellenite kirik
Nimetuse probleem
Ühtse organisatsiooni rajamise katseid oli mitmeid, millest õnnestunum oli nn uusplatonistlik kirik. Aga see nimetus ei sisalda varasemaid katseid, mida tegid nt uuspütagoorlased, Apollooniuse järgijad või keiser Diocletanius. Kui kasutada O. Spengleri hellenistliku kiriku mõistet, siis võib see kergesti segi minna hellenistliku kristlusega. Võimalikeks variantideks jäävad eesti keeles kasutatav hellenite kirik või kreeka keele täpsem teisendus helleenide kirik.
Kleine-Levini sündroom
Eponüümid
Kleine-Levini sündroom on nimetatud sakslase Willi Kleine ja ameeriklase Max Levini järgi, kes kirjeldasid haigust vastavalt 1925. ja 1936. aastal. Prantsuse arst ja psühhiaater Edmé Pierre Chauvot de Beauchêne (1748–1824) kirjeldas Kleine-Levini sündroomi sarnast haigust esmakordselt 1862. aastal. Tähelepanuväärselt esines haigusjuht aastakümneid enne 1916–1927 letargilise entsefaliidi epideemiat.
Kleine-Levini sündroomi termini võttis kasutusele briti neuroloog MacDonald Critchley (1900–1997) 1942. aastal.
Hellenite kirik
Esimesed katsed
O. Spengleri arvates oli helleenide kirik hellenistliku religiooni viimane ajalõik.
Kleine-Levini sündroom
Põhjused
Mõned teadurid on arvamusel, et haigus on tingitud pärilikust eelsoodumusest, kuid teised usuvad, et seisund tuleneb autoimmuunsuse häirest. Mõlemad ettepanekud ei pea olema ühtlaselt ainuõiged. Tulemuseks on talitlushäire ajuosas, mis aitab reguleerida und, söögiisu ja kehatemperatuuri – hüpotalamuses. Hiljutised in vivo uuringud vihjavad, et võib olla on juttkeha dopamine transporter binding potential (DAT BP) ebanormaalne ja patofüsioloogias mängib rolli dopaminergiline süsteem.
Hellenite kirik
Uuspütagoorlus ja Apolloniose järgijad
Helleenide kiriku eelkäijad olid uuspütagoorlased (esseenidesarnased). "Hellenismi" kujundamine usundiks või kultuseks (kultuskirikuks) algas uuspütagoorlusega. Esimene katse oli uus usund ehitada Apollonios Tyanast isiku imelugude ümber. Oletatakse, et püüti anda vastulöök kristluse mõjule Rooma tsivilisatsioonis.
Sünkretism
2. sajandil algas aramea-kalda päiksereligiooni ja aramea-iraani Mithra kultuse kokkusulamine süsteemiks, millel oli palju eri nimetusi.