cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
William T. Anderson
Allikas: www.rulen.com/partisan/order2.htm
Georg von Stackelberg (surnud 1687)
Georg von Stackelberg (ka Jürgen või Göran; surnud 20. novembril (vkj 10. novembril) 1687) oli baltisaksa päritolu Rootsi sõjaväelane (kapten) ja mõisnik.
Georg von Stackelberg sündis ooberstleitnant Wolmar von Stackelbergi (1592–1652) ja Margareta Rosenstråle (1599–1663) pojana. Tema noorem vend oli Eestimaa rüütelkonna peamees Nils von Stackelberg (umbes 1630 – 1714)
20. juulil (vkj 10. juulil) 1641 immatrikuleeriti ta Tartu Ülikooli.
1663. aastal on mainitud teda kaptenleitnandi auastmes olevana
Talle kuulusid Kaagri ja Peri mõis Liivimaal, Sutlema mõis Eestimaal ning Hjelmarsnäsi mõis Rootsis, Närke maakonnas.
Perekond
Georg von Stackelberg abiellus enne 1663. aastat Anna Margaretha von Metztackeniga, kes oli Palmse mõisniku ja Käkisalmi maapealiku Reinhold von Metztackeni (surnud 1672) tütar. Abielust sündisid:
Otiku
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Paide valda.
18. sajandi kaartide järgi on külast lõunas on Pikaküla (Pitkakül), edelas on (soo kohale) märgitud (Ledo) ja Väikeväli (Wäikewälli).
ExxonMobil
Päevane toodang on naftaekvivalendis üle 4 miljoni barreli, mis teeb kontsernist suurima mitteriikliku naftatootja.
Firma peakorter asub Texase osariigis Irvingis.
ExxonMobil loodi 1999. aastal Exxoni ja Mobili ühinemisel. Exxon Mobil on John D. Rockefelleri ettevõtte Standard Oil järeltulija.
Kaubamärgid
Tuntud kaubamärke, mis kuuluvad ExxonMobilile:
20. oktoober
20. oktoober on Gregoriuse kalendri 293. (liigaastal 294.) päev. Juliuse kalendri järgi 7. oktoober (1901–2099).
Leonard Peltier
pisi Leonard Peltier (sündinud 12. septembril 1944) on indiaanlaste (siuu-tšipevai) inimõigusaktivist, kes mõisteti 1977. aastal süüdi kahe FBI agendi tapmises 26. juunil 1975 ja talle määrati eluaegne vanglakaristus. Tema toetajad (sealhulgas Amnesty International) peavad teda süütuks poliitvangiks ja nõuavad tema vabastamist.
Maaisand
Maaisand ehk maaemand on feodaalist või vaimulikust maavaldaja ehk senjöör/süserään.
Eestimaal
Maahärra oli keskajal Saksa-Rooma riigis keskvõimust peaaegu sõltumatu feodaalriigi valitseja. Eesti alal olid maahärradeks Liivimaa ordumeister ning Tartu ja Saare-Lääne piiskop. Põhja-Eesti valitsejaks oli 1219–1346 Taani kuningas.
Soome ja Rootsi
Soomes ja Rootsis oli maaisand keskajal kujunenud ametniku positsioon, kellele oli kõrgematelt valitsejatelt antud valitsemis- ja kohtuvõim alamate suhtes. Tänapäeval on maaisand lääni kõrgeim haldusametnik.
Vaata ka
Landshøvding Lehnsherr Seignory Seigneur Lensherre Lensherre Maaherra Landshövding
Veritsev Kansas
pisi Veritsev Kansas (inglise Bleeding Kansas) oli aastatel 1854–1858 Kansase osariigis toimunud vägivallatsemine.
Svante Pääbo
Svante Pääbo (sündinud 20. aprillil 1955 Stockholmis) on eesti juurtega rootsi geneetik, üks paleogeneetika rajajatest, Eesti Teaduste Akadeemia välisliige. Ta on 2022. aasta Nobeli meditsiiniauhinna laureaat.
Veritsev Kansas
1827 hakkasid valged asustama peamiselt preeriatasandikega kaetud Kansast. Esmalt saabusid sinna elama lõunameelsed Missourist, Arkansasest jm, hiljem asus Uus-Inglismaa Emigrantide Abistamise Ühing korraldama põhjaosariikide elanike rännet Kansasesse, viimastele anti kaasa vintpüssid. Põhjameelsete tugipunktideks said Topeka ja Lawrence.
Asustamise põhjuseks oli juba 1820. aastal USA kongressis sõlmitud leping nimega Missouri kompromiss, mille põhjal oli orjandus USA-s lubatud vaid lõuna pool 36º30' laiuskraadi ja erandina põhja pool seda piiri üksnes Missouri osariigis. 1854. aastal vastu võetud Kansase-Nebraska akt sisuliselt tühistas Missouri kompromissi, jättes orjuse lubatavuse nende territooriumide valge elanikkonna otsustada. Nebraska asus liiga sügaval põhjas, et seal orjajõudu tasunuks kasutada, kuid Kansases algas meeleheitlik võitlus hääletajate arvu eest. Tekkis leppimatu vastuseis, millel oli palju muidki põhjuseid orjandusse suhtumise kõrval.
Svante Pääbo
2007. aastal valis ajakiri Time ta maailma aasta saja mõjukama inimese hulka.
Elulugu
Tema vanemad on biokeemik ja Nobeli meditsiiniauhinna laureaat Sune Bergström ja eestlannast keemik Karin Pääbo.
Veritsev Kansas
Et põhjaosariiklastest elanike hulk hakkas Kansases ületama lõunameelsete oma, siirdusid paljud relvastatud missourilased 1854 ja 1855 Kansasesse lõuna mehi etteotsa valima, ning lõunameelsed võitsidki valimised. Taoline teise osariiki valima minek oli toona võimalik. 1856 kolisid lõunalased oma pealinna Lecomptoni – Lawrence’ist vaid 19 km kaugusele.
Relvastatud terrori algatasid lõunameelsed. Nad ründasid 1856 Lawrence'i, põletasid seal maha hotelli ja trükikojad ning viisid ära relvad. Hukkus üks Lawrence'i elanik. Vastuseks asus John Brown oma salgaga panema toime lõunameelsete tapmisi, keda tiriti kodudest välja ja tapeti mõõgahoopidega. Viimaseks vägivallatsemiseks jäi Marais des Cygnes’ jõe veretöö 1858. aasta aprillis, mil Missourist tulnud lõuna rühm Border Ruffians tappis viis põhjameelset meest.
Svante Pääbo
Elulugu
Svante Pääbo õppis Uppsala Ülikoolis egüptoloogiat, vene keelt, majandust ja meditsiini. 1986. aastal kaitses ta samas molekulaarimmunoloogia alase doktoritöö. Seejärel täiendas ta end aastatel 1987–1990 California ülikoolis.
1985. aastal õnnestus tal saada DNA-d 2400 aasta vanusest Egiptuse muumiast. Ta on esimene, kel õnnestus saada aastatuhandete eest elanud inimese DNA-d. Sellekohane artikkel ilmus 16. aprillil 1985 New York Timesis.
1996. aastal avastas Pääbo uurimisrühma liige Müncheni ülikooli zooloogiainstituudi laboris töötav Matthias Krings DNA-sekvenaatoritesse söödetud DNA-juppidest, mis olid saadud Bonni Rheinisches Landesmuseumis hoitavast väikesest neandertallase käeluutükist, neandertallase mtDNA.
Veritsev Kansas
Kokku hukkus Veritseva Kansase sündmustes vähemalt 55 inimest.
Svante Pääbo
Elulugu
1997. aastast alates on ta Leipzigis asuva Max Plancki Evolutsioonilise Antropoloogia Instituudi evolutsioonigeneetika osakonna juhataja.
Metroo
thumb|[[Londoni metroo ehitamine aastal 1861. Londoni metroo on maailma vanim metroosüsteem.]] right|222px|thumb|Shanghai metroo
Svante Pääbo
Elulugu
Augustis 2002 teatas ta, et on avastanud "kõnelemise geeni" – geeni FOXP2, mis kõnehäiretega inimestel puudub või on kahjustunud.
Metroo
Kiirraudtee, tuntud ka kui metroo või allmaaraudtee, on tavaliselt linnapiirkondades kasutatav suure veovõimega ühistransport. Erinevalt bussidest või trammidest on kiirraudteesüsteemid elektriraudteed, mis sõidavad ainuõigusega sõiduteel, kuhu ei pääse jalakäijad ega muud sõidukid. Metrooliinid on rajatud maa-alustesse tunnelitesse või tänavate kohale estakaadidele. Paljudes linnades on metroo kesklinnast kaugemal ka maa peal, kuid sel juhul samatasandiliste ristumisteta muu transpordiga.
Svante Pääbo
Elulugu
2019. aastal valis Eesti Teaduste Akadeemia ta oma välisliikmeks geneetika alal.
Svante Pääbo abiellus 2008. aastal geneetiku ja primatoloogi Linda Vigilantiga. Nad elavad Saksamaal Leipzigis, abielupaaril on ühine poeg. Oma 2014. aasta raamatus "Neandertali inimene: kadunud genoome otsimas" avalikustas Pääbo, et ta on biseksuaalne.
Metroo
Ajalugu
Londonis asuva Metropolitan Railway avamine 1863. aastal oli kiirraudteesüsteemide alguseks. Esimesed kogemused aurumasinatega olid ebameedlivad hoolimata olemasolevast ventilatsioonist. Ka katsed pneumaatiliste raudteedega nurjusid, kui linnad neid laiemalt kasutusele võtsid. Elektriline veojõud oli tõhusam, kiirem ja puhtam kui aur ja osutuks paremaks valikuks tunnelites sõitvate rongide ja teenuste jaoks. 1890. aastal oli City & South Londoni raudtee esimene elektritranspordiga kiirraudtee, mis asus täielikult maa all. Enne avamist kandis liin nime "City and South London Subway", tuues sellega raudtee terminoloogiasse mõiste subway. Mõlemad raudteed koos teiste raudteedega liideti lõpuks Londoni metrooga.
Alates 1960. aastast võeti Euroopas, Aasias ja Ladina- Ameerikas kasutusele palju uusi süsteeme. 21. sajandil asub enamik uuemaid laiendusi ja süsteeme Aasias, tehes Hiina maailma metrooliikluse liidriks - 60 linna, milles ehitatakse või kavandatakse kiirraudteesüsteeme.
Svante Pääbo
Nobeli auhind 2022
Svante Pääbo sai 2022. aasta Nobeli füsioloogia- ja meditsiiniauhinna "väljasurnud hominiidide genoome ja inimese evolutsiooni puudutavate avastuste eest" (ingl.k. "for his discoveries concerning the genomes of extinct hominins and human evolution").
Auhinna määramise põhjenduses kirjeldatakse Pääbo järgmisi saavutusi:
Josette Rey-Debove
Josette Rey-Debove (16. november 1929, Calais, Pas-de-Calais – 22. veebruar 2005, Senegal) oli prantsuse leksikograaf ja semiootik.
Aovere–Luunja maantee
Aovere–Luunja maantee (registrinumbriga 44) on üks Eesti tugimaanteedest.
See saab alguse Aovere–Kallaste–Omedu maantee esimesel kilomeetril Aovere külas. Tee pikkus on 11,4 km. Tee lõpeb Tartu–Räpina–Värska maantee 10. kilomeetril Kakumetsa külas.
Asulad Aovere–Luunja maanteel
Aovere küla, Möllatsi küla, Vesneri küla, Pilka küla, Savikoja küla, Kakumetsa küla, Sirgu küla.
Pikaküla
Pikaküla on küla Järva maakonnas Paide linnas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Paide valda.
Küla on esmamainitud 1586. aastal, mil selle omanikuks sai Hans Wartmann. 17. sajandi keskel rajati Pikaküla mõis.
Need for Speed
pisi|"Need for Speedi" logo. "Need for Speed" (NFS) on Electronic Artsi rallimängude sari.
Mängudes saab osaleda ebaseaduslikel tänavavõidusõitudel, põgeneda politsei eest ja tuunida oma autot.
Val-d'Isère
Val-d'Isère on vald Prantsusmaal Auvergne-Rhône-Alpesi piirkonnas Savoia departemangus. Val-d'Isère on tuntud talispordikeskusena. Valla pindala on 94,39 km² ja elanike arv 1632 (1999). Rahvastikutihedus on 17 in/km². Valla madalam kõrgus on 1785 m ja kõrgeim 3300 m.
Geograafiline asend
thumb|Val d'Isère Val d'Isère asub Alpides Savoie ajaloolises vallas. See on üks Euroopa tuntumaid mäesuusakeskusi. Val d'Isère moodustab koos naabervalla Tignesiga ühtse koostöökeskuse, mida tuntakse Espace Killy nime all. Seal on 131 laskumisrada, mille kogupikkus on 300 km. Tegu pole küll Euroopa suurima kogukilometraažiga laskumisradadega, kuid need rajad asuvad merepinnast kõrgemal kui muude paikade mäesuusarajad ning igal talvel on seal lume olemasolu ja suusaspordiks vajalik kogus lund tagatud.
Ajalugu
Esimese maailmasõja järel oli Val d'Isère külas vaid mõni majapidamine ja selle elanikud tegelesid põllumajandusega. Küla asub kolme oru ristumiskohas ning põllumaa võimaldas pidevalt kasvatada head ja kvaliteetset toodangut. Siis veel ei osatud sealses lumes näha ärivõimalusi. Ala elanikud elasid oma igapäevast ja karmi elu.
1920. aastate alguses püüdsid aga piirkonna mõned asukad igapäevaellu muutusi tuua ja hakkasid looma küla, mis oleks valmis pakkuma sportimisvõimalusi. Vähehaaval kasvas väikesest külast välja märkimisväärne talispordikeskus, kus tänapäeval on ligi 50 mäetõstukit ja -lifti. See pakub sportimisvõimalusi nii mäesuusatajatele kui ka murdmaasuusatajatele.
Vabrik
pisi|[[Bertha Evelyn Jaques, "Tehased Chicago jõel" (kuivnõel, 1904)]]
Vabrik või tehas (vanasti manufaktuur) on tööstushoone, kus töölised toodavad kaupu või juhivad masinaid, mis neid toodavad.
Manufaktuur oli käsitööettevõte, kus töötasid palgatöölised. Manufaktuurid tekkisid Euroopas hiliskeskajast alates ja levisid senisest ulatuslikumalt varauusajal. Erinevalt enne manufaktuure olnud tootmisest, kus ühe toote valmistas meister algusest lõpuni oli manufaktuurides sisse viidud tööjaotus. See võimaldas inimese vilumuse kasvu ja tootmine manufaktuurides oli seetõttu tootlikum.
Fotomeetria
Fotomeetria ehk valgusmõõtmine on optika haru, mis tegeleb nähtavat kiirgust iseloomustavate suuruste mõõtmisega.
Peamised valgussuurused
Valgussuuruste tähistes kasutatakse indeksit v (inglise keele sõnast visual) siis, kui on vaja eristada valgussuurust vastavast kiirgussuurusest (vt Radiomeetria). Kui käsitletakse ainult valgussuurusi, jäetakse indeks ära.
Viited
Fotometria a csillagászatban
Prääma
Prääma on küla Järva maakonnas Paide linnas. Külas on olnud Prääma mõis. Küla lähistel asetseb Prääma raba.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Paide valda.
1920. aastatel oli Prääma asunduse staatuses ja aastast 1977 küla.
Ginger Alden
Ginger Alden (sündinud 13. novembril 1956 Memphises Tennessee osariigis) on USA modell ja näitleja, tuntud kui Elvis Presley viimane tüdruksõber ja kihlatu.
Ginger ja Elvis tutvusid 1961. aastal tänu Gingeri isale, kes oli Elvise ülemus sõjaväes. Uuesti kohtusid nad 1976. aastal ja peagi kolis ta Gracelandi. Elvis ja Ginger plaanisid abielluda 1977/1978 aastavahetuse paiku, kuid 1977. aasta 16. augusti lõunal avastas Ginger Elvise Gracelandi vannitoast surnuna.
Pärast Elvise surma on Ginger teinud modellitööd ning esinenud reklaamides ja külalisena telesaadetes. Samuti osales ta aastatel 1986–1987 seriaalis "Capitol".
Ladina kvartal
Ladina kvartalis asuvad Panteon, l'Hôtel de Cluny (keskaja muuseum), Luxembourgi palee (Senat) ja Luxembourgi aed, Lutetia areenid jne.
Varssavi hertsogiriik
pisi|Varssavi hertsogiriik (1807–09) pisi|Varssavi hertsogiriik (1809–15) Varssavi hertsogiriik (poola keeles Księstwo Warszawskie, ladina keeles Ducatus Varsoviae, prantsuse keeles Duché de Varsovie) oli riik, mille rajas Napoleon I 1807 Poola aladele, mis olid Tilsiti rahuga Preisimaa koosseisust välja läinud.
Hertsogiriik oli personaalunioonis Saksimaaga Friedrich August I kui Saksimaa kuninga ja Varssavi hertsogi valitsuse all 9. juulist 1807 kuni 14. märtsini 1813.
Guillaume Apollinaire
Guillaume Apollinaire [gi'jom apoli'neer] (26. august 1880 Rooma – 9. november 1918 Pariis) oli luuletaja, proosakirjanik ja kunstikriitik.
Varssavi hertsogiriik
Haldusjaotus
1809 liidetud alad:
Guillaume Apollinaire
Guillaume-Albert Dulcigni sünnidokumentides on märge: ema ja isa on teadmata. Kuu aega pärast sündi pandi talle ristimisel nimeks hoopis Wilhelm Albert Wladimir Apollinaris de Kostrowitzky ning lapse võttis omaks tema poola-itaalia päritolu ema.
Varssavi hertsogiriik
Ajalugu
Pärast Rzeczpospolita iseseisvuse kaotust Poola jagamiste käigus emigreerus palju poolakaid, eriti sõjaväelasi, Saksimaale, Itaaliasse ja Prantsusmaale. Paljud neist sidusid oma saatuse Napoléon Bonaparte'i ja Prantsusmaaga lootuses Poola riigi taastamisele. Napoleon asutas Lombardias jaanuaris 1797 kaks Poola leegioni kindralite Henryk Dąbrowski ja Karol Kniaziewiczi juhtimisel, nende koosseisu arvati ka poola sõjavangid Austria armeest. Juba mais 1797 osalesid Poola leegionid lahingutes Prantsusmaa poolel Austria vägedega Rooma pärast.
Juulis komponeeris Józef Wybicki laulu Mazurek Dąbrowskiego, millest sai Poola hümn.
Guillaume Apollinaire
1913. aastal ilmus luulekogu "Alkoholid". 1914 astus Apollinaire sõjaväkke. 1916 sai Apollinaire haavata ja peaaegu samal ajal ilmus "Mõrvatud poeet", novellikogu, mille nimilugu esitab mütologiseerivalt autori eluloo. Sõna "sürrealism", mis hiljem märgib tervet kirjandussuunda, kasutas Apollinaire iseloomustamaks oma näidendit "Teiresiase nisad", mis kanti ette 1917. aastal. 1918 ilmus "Kalligrammid", ideogrammiliste luuletuste kogumik. Apollinaire'i ümber hakkasid koonduma noored luuletajad nagu André Breton ja Louis Aragon, kellest hiljem kujunes välja sürrealistide tuumik. Pärast Apollinaire'i surma anti välja tema lõpetamata romaan, Pariisi-kroonika ning hulganisti avaldamata ja seni vaid ajakirjanduses avaldatud luuletusi. Ilmusid Apollinaire'i kunstikriitilised tööd, kirjad ja filmistsenaarium. thumb|vasakul|thumbtime=1|upright=1.5|Guillaume Apollinaire (vasakul) ja André Rouveyre, 1914
Apollinaire'i looming on ositi sümbolistlik (kasutatud sümbolid, üldine tonaalsus), kuid ta tunnistas end olevat väsinud "vanast maailmast" ning otsis "uut ja humanistlikku luulet", mis laseks ülistada elu kõigis selle ilmingutes. Tulemuseks oligi see, mida ta nimetas "kalligrammiks" ning mida oleks ehk kõige täpsem iseloomustada kubistliku maali analoogiana.
Varssavi hertsogiriik
Ajalugu
1806 puhkes poolakate ülestõus, mis oli suunatud nende mobiliseerimise vastu Vene ja Preisi sõjaväkke. Samal aastal vabastati suur osa Poolast okupatsioonist. See oli osa Neljandast koalitsioonisõjast, milles Prantsusmaa koos oma liitlastega võitis Preisimaa ja Venemaa koos nende liitlastega. Neljanda koalitsioonisõja lõpetas 7. ja 9. juulil 1807 sõlmitud Tilsiti rahu.
Tilsiti rahu sätestas Varssavi hertsogiriigi loomise. Selle piirid langesid üldjoontes kokku nende aladega, mille Preisimaa sai endale Poola teise jagamise käigus, välja arvatud Gdańsk, mille põhjal moodustati Danzigi vabalinn Prantsusmaa ja Saksimaa ühise "kaitse" all, ning Białystoki ala, mis läks Venemaale. Hertsogiriigi esialgne pindala oli 104 000 km² ja tema elanike arv oli 2,6 miljonit, enamuses poolakad.
Hertsogiriigi loomine rahuldas nii arvukat poola diasporaad, kes avalikult Prantsusmaad toetas, kui ka kodumaal elavaid poolakaid. Peale selle rahuldas Poola loomine hertsogiriigina nii vabariiklasi kui ka kuningriiklasi. Edaspidi loodeti tagasi saada ka Venemaale läinud ja esimese Poola jagamisega kaotatud maad.
1809 puhkes Viies koalitsioonisõda, mis oli suunatud Austria vastu. Austria kaotas enamuse selle paljudest lahingutest ja ka sõja. Alguses tungis Austria Poolasse, aga Poola väed Józef Poniatowski juhtimisel võitsid 19. aprillil 1809 Raszyni lahingus enam kui kahekordses arvulises ülekaalus olevat Austria sõjaväge. Austria suutis seejärel vallutada Varssavi, aga tema vägi oli kurnatud ja pidi lüüasaamiste tõttu teistel rinnetel taanduma. Viies koalitsioonisõda lõppes 14. oktoobril 1809 Schönbrunni rahuga ja Poola sai Austrialt Lääne-Galiitsia. Sellega suurenes Poola pindala 155 000 ruutkilomeetrini ja elanike arv 4,3 miljonini.
Varssavi hertsogiriigi sõjavägi oli täielikult Prantsusmaa kontrolli all, sest hertsogiriigi sõjaminister Poniatowski oli ühtlasi Prantsusmaa marssal.
Hertsogiriik oli tugevalt militariseeritud. Erinevalt Rzeczpospolitast, mille sõjavägi oli erakordselt väikesearvuline, oli hertsogiriigi sõjaväes riigi loomise ajal 30 000, 1810. aastaks 60 000 ja Napoleoni sissetungi ajaks Venemaale 1812. aastal 120 000 meest, mis 4,3-miljonilise rahva jaoks oli väga suur arv.
pisi|Varssavi hertsogiriik, Kongressi-Poola, Krakówi vabariik 1813 vallutasid hertsogiriigi Vene väed. Vormiliselt likvideeriti Varssavi hertsogiriik 1815 Viini kongressi otsusega ja toimus sündmus, mida vahel on nimetatud "neljandaks Poola jagamiseks": ta jagati Venemaa ja Preisimaa vahel, väikese osa sai ka Austria.
Aeg-ajalt nimetatakse Varssavi hertsogiriiki ekslikult suurhertsogiriigiks. Seda riiki ei nimetatud suurhertsogiriigiks ei Tilsiti rahulepingus, millega riik loodi, ega Viini kongressi materjalides, millega riik likvideeriti. Ka tema valitseja Friedrich August nimetas end alati Varssavi hertsogiks, mitte suurhertsogiks, ja mündid, mida ta vermida laskis, kannavad kirja FRID AVG REX SAX DVX VARSOV (Fridericus Augustus, Rex Saxoniæ, Dux Varsoviæ 'Friedrich August, Saksimaa kuningas, Varssavi hertsog').
Friedrich August suri 1827 ja tema tütar Maria Augusta suri vallalisena 1863. Kõik Friedrich Augusti katsed oma tütart mehele panna ebaõnnestusid Venemaa ja Preisimaa vastuseisu tõttu, kes kartsid, et Maria Augusta abikaasa või sellest abielust sündinud lapsed võiksid katsuda Poola riiki taasluua ning sellega esitada Preisimaale ja/või Venemaale territoriaalseid nõudmisi. Sellega suri Poola hertsogi tiitel välja.
Lea Armväärt
Lea Armväärt on lõpetanud Eesti Kunstiakadeemia skulptuuri erialal (1997).
Aastal 1998 täiendas ta end kaheksa kuud Tais Bangkoki Silpakorni ülikoolis. Seal õppis ta kunstiajalugu ja maalikunsti.
Lea Armväärt on illustreerinud Fred Jüssi raamatu "Räägi mulle rebasest", mille andis välja kirjastus Koolibri 2006. aastal.
Walker Percy
Walker Percy (28. mai 1916 – 10. mai 1990) oli Ameerika Ühendriikide lõunaosariikide kirjanik. Tema filosoofiliste ja semiootiliste mõjutustega romaanid keskenduvad New Orleansile ja selle lähikonnale. Tema teosed on eksistentsiaalsete otsingute, lõunaosariikide meelelaadi ja katoliku usu unikaalne kombinatsioon.
Vello Pähn
Vello Pähn (sündinud 30. mail 1958) on eesti dirigent.
Vello Pähn on lõpetanud 1981. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi, kus õppis orkestridirigeerimist Roman Matsovi käe all. Aastatel 1981–1986 jätkas õpinguid Leningradi Konservatooriumis Arvīds ja Maris Jansonsi juhendamisel.
Ta oli Rahvusooper Estonia dirigent aastatel 1982–1994. Sügisest 2012 kuni sügiseni 2019 oli ta Rahvusooper Estonia loominguline juht ja peadirigent.
Aleksandr Golitsõn (1773−1844)
thumb|Vürst Aleksandr Golitsõn
Vürst Aleksandr Nikolajevitš Golitsõn (8. detsember 1773 Jaroslavl – 22. november 1844 Gaspra, Krimm) oli Venemaa riigitegelane, aastatel 1813–1844 Venemaa Piibliseltsi president ning 1817–1824 Venemaa keisririigi usuasjade ja rahvahariduse minister. 1. klassi tõeline salanõunik (1841).
Lapsepõlv ja noorus
Aleksandr Golitsõn sündis Ernst Johann Bironi poolt Jaroslavli pagendusse saadetud vürsti Nikolai Sergejevitš Golitsõni peres. Kümnenda eluaastani kasvas ta kodus, kuid siis märkas teda keisrinna Katariina II kammerneitsi Marja Perekussihhina, kellele poiss meeldis. Perekussihhina esitles poissi keisrinna Katariinale, kes jagas oma usaldusaluse sümpaatiat poisi vastu. Nii sai Aleksandr Golitsõnist paažikorpuse liige. 1787. aastal saatis ta Katariina II reisil Novorossiiski kraisse, kus tutvus keisrinna pojapoegade Aleksandri ja Konstantiniga. Pärast reisilt tagasipöördumist määras keisrinna ta teenistusse oma lastelaste juurde ning temast sai suurvürstide sõber ja mängukaaslane, mis rajas tugeva aluse tema hilisemale poliitilisele karjäärile.
Pärast suurvürst Aleksandri abiellumist 1793. aastal sai viimane endale väikese õukonna ja Aleksandr Golitsõnist kujunes selle õukonna esimene mees. Olles varem hinnatud suurvürstide mängukaaslasena, oli temast vahepeal saanud galantne ja atraktiivne noormees, keda hinnati hea välimuse ja seltskondlikkuse tõttu.
1796. aastal pagendas troonile tõusnud Paul I, suurvürst Aleksandri isa, Golitsõni Peterburist. Ta naasis sinna alles pärast Paul I mõrvamist aastal 1801, mil suurvürst Aleksandr tõusis keiser Aleksander I nime all troonile. See sai ka vürst Aleksandr Golitsõni poliitilise karjääri alguseks.
Riigiteenistus
1802. aastal nimetati Aleksandr Golitsõn senati ülemprokuröriks. 1803 sai temast Pühima Valitseva Sinodi ülemprokurör, kelle ülesandeks oli Vene Õigeusu Kiriku asjade haldamine. Selle määramise juures oli kõige vastuolulisem see, et Golitsõn ise ei pidanud ennast üldse usklikuks inimeseks, hindas üle kõige valgustusajastu ideesid ja seltskondlikke lõbustusi ning heitis sageli nalja selle "kummalise juhuse" üle, mis ta sinodi etteotsa viis. Tõenäoliselt oli Golitsõni määramise ainsaks põhjuseks asjaolu, et keiser soovis näha sinodi juhina inimest, kelle peale ta võis kindel olla.
Jätkates algul vabamõtlejana, ei arvestanud ta eriti teiste sinodi liikmete arvamusega, kellest paljud olid konservatiivsed piiskopid, kuid oli piisavalt tark, et vältida avalikku vastasseisu. Aja jooksul hakkas usuküsimustega tegelemine tema vaimsusele ja iseloomule mõju avaldama, ta muutus religioossemaks ja hakkas tundma teravdatud huvi müstika vastu.
1810 nimetas keiser Golitsõni ka Riiginõukogu liikmeks ja vastutavaks isikuks välismaist päritolu usutunnistuste eest; nii allutati tema järelevalvele lisaks õigeusu kirikule ka muud Venemaal tegutsevad kirikud ja usuorganisatsioonid.
1813 asutas vürst Aleksandr Golitsõn Venemaa Piibliseltsi ja sai selle presidendiks. Piibliühingu loomist peetakse üheks tema peamiseks saavutuseks. See organisatsioon tegi tihedat koostööd Londoni piibliühinguga ja aitas kaasa vene-inglise kultuurisidemete tihendamisele. Ühing hakkas välja andma ajakirja Siioni Sõnumitooja ("Сионский вестник"), mis avaldas muuhulgas ka tõlketeoseid. Lisaks tegi ühing ära suure töö Piibli tutvustamisel lihtrahvale.
1816 sai Golitsõnist rahvahariduse minister ning 1817 kahe ministeeriumi ühendamisel usuasjade ja rahvahariduse minister. Uuele ametikohale lisaks säilitas ta varasemad kohustused, välja arvatud Pühima Sinodi ülemprokuröri amet.
Ebasoosing
1824. aastal vallandas keiser Aleksander I oma soosiku usuasjade ja rahvahariduse ministri ametikohalt. Ettekäändeks sai asjaolu, et Golitsõni juhitav Venemaa Piibliühing oli avaldanud gnostilisi ideid ja seisukohti sisaldava raamatu. Oma vabameelsuse ja müstikahuvi tõttu oli Aleksandr Golitsõn kogunud palju vaenlasi, eelkõige reaktsiooniliste kirikujuhtide seas, kes tõttasid tema eksimust ära kasutama.
Vene publitsist ja kirjandusloolane Vladimir Kirsanov on Golitsõni ebasoosingu põhjusena toonud välja hoopis samal aastal aset leidnud ulatusliku homoseksuaalse skandaali. Väidetavalt oli homoseksuaalsuse süüdistuse alusel vahistatud Vladimir Bantõš-Kamenski koostanud nimekirja silmapaistvatest homoseksuaalsetest inimestest, kelle seas esimesena oli mainitud vürst Golitsõni nime. Autor pole aga esitanud oma teooria toetuseks ühtegi autentset ajaloolist dokumenti.
Viimased aastakümned
Kuigi Aleksandr Golitsõni poliitiline mõjuvõim oluliselt kahanes, ei vabastatud teda riigiteenistusest täielikult. 1824 nimetati ta Postiameti ülemaks, mis vastas side- ja teedeministri ametikohale. Seda tööd tegi ta ka järgmise keisri Nikolai I valitsusajal.
Lisaks jätkus Aleksandr Golitsõni tegevus mitmesuguste mittetulundusühingute juhina. Ta oli endiselt Venemaa Piiblseltsi president, Inimarmastuse Ühingu president ja osales mitme muu organisatsiooni tegevuses.
1820. aastate lõpus hakkas ta Musta mere kaldale Gasprasse endale paleed rajama. Palee valmis 1830. aastate esimesel poolel ja sestpeale veetis vürst üha enam aega seal. 1843 kolis ta lõplikult Krimmi ja suri seal järgmisel aastal paar nädalat enne oma 71. sünnipäeva.
Hulgamäärus
Eesti keel
Hulgamäärus vastab põhiliselt küsimusele kui kaua? kuivõrd? mil määral?, täpsemalt: kui mitu korda? kui mitme kordselt? kui mitu? kui mitmekesi? kui mitme kaupa? jne.
Kui palju sul aega on?; Ostsime veel paar kilo maasikaid; Kass kaalus üle viie kilo; Marile meeldis väga laulda; Isa saatis nad kahekesi linna; Kuuski istutati sel aastal rohkesti; Külmkapis on toitu piisavalt; Häid õpilasi on meie linnas sadade kaupa; Tee on neli kilomeetrit pikk.
Hulgamääruse vormistamine
Hulgamääruseks on lauses määrsõna, teatud käändes nimisõna, arvsõna või kaassõnafraas.
Kott kaalub väga palju; Ma lähen üksinda edasi. Rohkem kõnekeeles, vähem kirjakeeles nihkub hulgamäärsõnade hulka pidevalt viisimäärsõnu jm mitte-kvantiteedisõnu: Ma tahtsin kangesti ~ hirmsasti ~ jubedalt ~ enneolematult ~ natuke magada. Me tulime viimased sada meetrit ~ viimaseid sadu meetreid eriti kiiresti; Ma tulin osa maad autoga. Vorsti ei ostetud piisavas koguses; Looduse probleemidele ei pöörata tarvilikul määral tähelepanu; Suuremalt jaolt valitsevad materiaalsed huvid. Lint oli ligi kaks meetrit pikk Paaride haaval mindi välja Selle kohta ta ei osanud midagi vastata Palk vähenes viie protsendi võrra.
Russell Means
pisi|Russell Means Russell Charles Means (10. november 1939 – 22. oktoober 2012) oli indiaanlaste aktivist, poliitik ja näitleja. Ta oli rahvuselt oglaala siuu.
Nooruses oli ta pisikurjategija ja alkohoolik, kuid 1968. aastal liitus ta Ameerika Indiaanlaste Liikumisega ja tõusis peagi selle üheks liidriks. Ta osales 1973. aastal Wounded Knee hõivamises. Tema üle mõisteti korduvalt kohut. 1979. aastal oli ta ühe aasta vangis.
1987. aastal taotles ta Libertaaride Partei presidendikandidaadi kohta. 2001. aastal üritas ta sõltumatu kandidaadina kandideerida New Mexico kuberneri kohale.
Filminäitlejana mängis ta filmides "Viimane mohikaanlane" ("The Last of the Mohicans"), "Sündinud tapjaks" ("Natural Born Killers") ja minisarjas "Into the West".
Tunnusvärvid
Tunnusvärvid on turunduses kasutatav visuaalne identiteedielement. Visuaalse identiteedi määrab firmastiil, mille põhielemendid on firmamärk, logotüüp, tunnusvärvid ja tüpograafia. Firma stiiliraamatusse märgitakse milliseid värve, kus ja kuidas kasutatakse.
Tunnusvärvid võivad olla üks osa kaubamärgist, mis on mingi toote või teenuse tähis selleks, et eristada seda teistest toodetest.
Peale kasumit taotlevate ettevõtete kasutavad tunnusvärve erinevad organisatsioonid nagu näiteks ülikoolid, linnad jne.
Halduskohus
Halduskohus (inglise keeles administrative court) on esimese astme kohus Eestis. Halduskohtus arutatakse seadusega selle pädevusse antud haldusasju ning muid avalik-õiguslikke toiminguid.
Eestis on kaks halduskohust:
Halduskohtus lahendatakse avalik-õiguslikke vaidlusi. Sellistes vaidlustes on üks pool avaliku võimu kandja (riik, kohaliku omavalitsuse üksus, avalik-õiguslik juriidiline isik või avalikke ülesandeid täitma volitatud eraisik) ning teine füüsiline isik. Avaliku võimu kandjad võivad sattuda ka omavahel eraõiguslikesse vaidlustesse, mille lahendamine on samuti halduskohtu pädevuses.
Halduskohtutes on 12.02.2021. a seisuga kokku 25 kohtunikku.
Menetlus halduskohtus
Halduskohtumenetlus algab kohtule kaebuse esitamisega. Kaebaja saab halduskaebuses nõuda kõike, mida halduskohus on kaebuse rahuldamisel pädev tegema. Kui halduskohus võtab kaebuse menetlusse, sätestab halduskohtumenetluse seadustik kohtule erinevad toimingud, sealhulgas kohustuse välja selgitada menetlusosalised: pooled (kaebaja ja vastustaja), kolmas isik ning kaasatud haldusorgan.
Pärast kaebuse menetlusse võtmist toimub eelmenetlus, mille raames kontrollitakse näiteks vaidluse eseme ja poolte õigsust, määratakse olulised tähtajad ning selgitatakse välja poolte konkreetsed taotlused. Samuti kogutakse eelmenetluse käigus tõendeid. Eelmenetlus lõpeb kas:
Haldusasja läbivaatamine
Haldusasi vaadatakse läbi kohtuistungil, kirjalikus menetluses, lihtmenetluses või lepitusmenetluses.
Kaebuse kättetoimetamise ning kohtuistungi vahel peab olema vähemalt 30 päeva, kuid kohus võib seda tähtaega seadusega kooskõlas lühendada. Kui toimub eelistung, võib kohus selle jätkuna läbi viia asja arutamise istungi või määrata eraldi põhiistungi aja. Kohtuistungi kord on määratud halduskohtumenetluse seadustikus, kuid kohaldatakse ka tsiviilkohtumenetluse seadustikus sätestatut.
Kirjalik menetlus toimub juhul, kui kohtu hinnangul on võimalik vaidlus lahendada ning mõlemad pooled on sellega kas nõus või neil puudub mõistlik põhjus nõuda asja lahendamist kohtuistungil.
Lihtmenetluses võib halduskohus asja läbi vaadata juhul, kui õiguse riive on väheintensiivne (varaliselt hinnatava riive puhul kuni 1000 eurot). Lihtmenetlus võib toimuda ka juhul, kui pooled sellega nõustuvad. Lihtmenetluses järgitakse üksnes olulisimaid halduskohtumenetluse põhimõtteid, et tagada menetluse kiire kulg.
Lepitusmenetluses lahendatakse vaidlus kohtuniku abiga läbirääkimisel, kui pooled ja kolmas isik sellega nõustuvad. Ka siin on eesmärk teha menetlus kiiremaks ning odavamaks. Lepitusmenetlus lõpeb kas kompromissile jõudmise ja menetluse lõpetamisega või kompromissita, kui seda taotleb üks menetlusosalistest või kui kohus ei pea konsensusele jõudmist tõenäoliseks.
Kohtukoosseis
Kohtukoosseis koosneb halduskohtus tavaliselt ühest kohtunikust, kuid kohtu esimees võib määrata kolmeliikmelise koosseisu. Seda tehakse, kui asi on eriliselt keeruline, põhimõtteliselt tähtis või muudel juhtudel, kui see on õigusemõistmise huvides. Kui koosseis muutub menetluse käigus, alustatakse asja läbivaatamist algusest peale.
Menetluse lõppemine
Menetlus lõpeb halduskohtus kas menetluse lõpetamisega või kohtuotsuse/-määruse jõustumisega. Halduskohus lõpetab menetluse järgmistel juhtudel:
Halduskohtute haldamine
Kohtunike arvu ning kohtute tööpiirkonna määrab valdkonna eest vastutav minister (justiitsminister). Samuti nimetab justiitsminister ametisse halduskohtu esimehe ja kohtudirektori ning otsustab halduskohtute eelarve üle. Peaaegu kõigeks vajab justiitsminister eraldi veel kohtute haldamise nõukoja nõusolekut.
Halduskohtunikud nimetab ametisse Vabariigi President. Kohtuniku ametisse nimetamise ettepaneku teeb Riigikohtu üldkogu, kuulates ära vastava kohtu üldkogu.
Arvo Volmer
Arvo Volmer (sündinud 4. novembril 1962) on eesti dirigent ja õppejõud, Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia professor.
Arvo Volmer on õppinud dirigeerimist Tallinna Riiklikus Konservatooriumis professorite Olev Oja ja Roman Matsovi juhendamisel (1980–1985) ning Peterburi Konservatooriumis professor Ravil Martõnovi juhendamisel (1985–1990). Lisaks on ta täiendanud end USAs Helmuth Rillingi meistrikursustel.
Dirigendikarjääri alustas Arvo Volmer 1985. aastal Estonia teatris. Alates 1987. aastast oli ta samal ajal seotud ka Eesti Riikliku Sümfooniaorkestriga, mille peadirigent ja kunstiline juht ta oli aastail 1993–2001.
Aastatel 2004–2012 oli Volmer Rahvusooper Estonia loominguline juht ja peadirigent. 2019. aasta sügisest on ta jälle Estonia loominguline juht ja peadirigent.
2011. aasta augustis tõi Arvo Volmer Noblessneri valukojas Euroopa kultuuripealinna Tallinn 2011 ja Nargenfestivali raames lavale Wagneri viimase ja ühe keerukama ooperi „Parsifal“, mille eest pälvis Eesti Vabariigi kultuuripreemia.
Aastast 2004 on ta tegutsenud paralleelselt ka Adelaide’i Sümfooniaorkestri kunstilise juhi ja peadirigendina. Lisaks on Volmer tegev ka Moskva Suures Teatris, Soome Rahvusooperis, Norra Rahvusooperis, Rootsi Kuninglikus Ooperis, Sydney Ooperiteatris jm.
Edda Paukson
Edda Paukson (sündinud 10. veebruaril 1949) on eesti astroloog.
Ta on Eduard Pauksoni lesk. Koos abikaasaga on Edda välja andnud raamatkalendreid "Astroloogiline abimees", pärast abikaasa surma jätkab seda üksi.
Paukson on ettevõtte Luna Radix OÜ juhatuse liige.
Clemens XII
Clemens XII (Lorenzo Corsini, 7. aprill 1652 – 6. veebruar 1740) oli paavst 1730–1740. Ta oli 246. paavst.
Edda Paukson
Eddal ja Eduardil on kaks poega ja üks tütar.
Clemens XII
Lorenzo Corsini sündis Firenzes jõuka kaupmehe, Sismano ja Casigliano markii Bartolomeo Corsini ja Elisabetta Strozzi 7-lapselises peres 4. lapsena. Tema onu oli kardinal Neri Corsini ja tema suguvõsast oli pärit pühak Andrea Corsini. Lorenzo Corsini ema oli paavst Clemens XI sugulane. Clemens XII oli 6. ja viimane Firenzes sündinud paavst. Enne teda oli viimati Firenzest pärit Urbanus VIII.
Corsini õppis esmalt Firenzes, seejärel Roomas jesuiitide kolleegiumis ja Pisa ülikoolis õigusteadust. 1675 omandas ta doktorikraadi. Pärast isa surma 1685 otsustas ta järgida oma kutsumust ja pühenduda kiriku teenimisele, mille tõttu ta loobus oma pärandiõigusest. Oma esimesed kiriklikud ametikohad ostis ta 30 000 ja 80 000 skuudo eest (simoonia). Aleksander VIII saatis Corsini nuntsiuseks Viini, kuid Saksa-Rooma keiser Leopold I keeldus teda vastu võtmast, kuna paavst ei määranud keisri soosikuid kardinalideks. Corsini oli kardinal 24 aastat. Ainult Benedictus XIII varem ja Benedictus XVI hiljem on olnud enne paavstiks saamist veel kauem kardinalid. Kardinalina resideeris ta Pamphili palees (Palazzo Pamphili), mis kujunes tema ajal Rooma haritlaskonna kogunemiskohaks. Ta päris onult oma aja hinnatuima raamatukogu.
Kardinal Corsini osales 3 konklaavil 1721–1730. Pärast teda on paavstidest osalenud 3 konklaavil ainult Benedictus XVI.
1732 jäi Clemens XII pimedaks.
Ametid
pisi|Clemens XII vapp
1730. aasta konklaav
Clemens XII valiti paavstiks 12. juulil 1730 Vatikani paavstipalees ja krooniti 16. juulil kardinal Lorenzo Altieri poolt. Ta võttis nime Clemens XI järgi. Clemens XII oli paavstiks saades 78-aastat ja 3 kuud vana. Ta oli vanim paavst pärast Aleksander VIII-t. Hiljem pole kedagi nii kõrges eas paavstiks valitud. Ta oli viimane paavst, kes oli sündinud ühest oma eelkäijast (Innocentius XIII) varem.
Suhted Saksa-Rooma keisriga
Saksa-Rooma keiser Karl VI kuulutas 1731 Parma ja Piacenza oma valdusteks, kuid ta esitas seejärel nõuded ka Sitsiilia ja Napoli saamiseks. Paavst määras olukorra lahendamiseks ametisse komisjoni ja nõustus selle esialgse otsusega, mille järgi tuleks Napoli ja Sitsiilia läänistada keisrile, kuid kui Hispaania prints Carlos tungis Sitsiiliasse ja lasi end Palermos kuningaks kroonida, jäi keiser neist valdustest ilma. 1735 ja 1738 sõlmiti Viinis rahulepingud.
Suhted Hispaaniaga
Hispaania väed tungisid Kirikuriiki ja Roomas puhkes ülestõus. Mais 1736 katkestas Hispaania diplomaatilised suhted paavstiga. 1737 sõlmis paavst Hispaaniaga konkordaadi ja läänistas suhete parandamiseks 1738 prints Carlosele Sitsiilia ja Napoli (Mõlema Sitsiilia kuningriik).
Suhted Poolaga
1733 puhkes Poola pärilussõda. Clemens XII tunnustas esmalt uue kuningana 12. septembril 1733 ametisse valitud Stanisław Leszczyńskit, hiljem aga August III-t. 1736 sõlmis paavst Poolaga konkordaadi.
Suhted Prantsusmaaga
Jaanuaris 1740 lubas Clemens XII Prantsusmaa kuningal nimetada piiskoppe Barrois' ja Lorraine'i piiskopkondades.
Suhted Itaalia riikidega
Juunis 1732 puhkes Roomas Veneetsia suursaadiku teenrite ja linna korravalvejõudude patrulli vahel kaklus, milles said surma üks sõdur ja kolm teenrit. Diplomaatilise kriisi tõttu kutsus Veneetsia oma saadiku Zaccaria Canalise Roomast tagasi ja ajas nuntsius Gaetano Stampa Veneetsiast minema. Uurimise käigus selgus, et kakluse algatasid veneetslased. Kardinal Angelo Maria Quirini vahendusel taastati rahu.
1739 tungis paavsti legaat Romagnas kardinal Giulio Alberoni San Marinosse ja kuulutas selle Kirikuriigi valduseks. Paavst taastas San Marino sõltumatuse.
Korsikal puhkes ülestõus Genova võimude vastu ja korsiklased saatsid Rooma saadikuks Paolo Orticoni, kes palus paavstilt Korsika kuulutamist paavsti valduseks. Paavst saatis Genova peapiiskopile Niccolò Franchile tekkinud kriisi tõttu kirja, kuid lubas Genoval hõivata nii Korsika kui Capua.
Protsess kardinal Coscia üle
pisi|Kardinal [[Niccolò Paolo Andrea Coscia]] Benedictus XIII lähim kaastööline kardinal Niccolò Paolo Andrea Coscia põgenes pärast oma patrooni surma 21. veebruaril 1730 karistuse kartuses Roomast ja varjus Caserta hertsogile kuuluvas Cisternas. Ta pöördus koos hertsogiga tagasi Rooma ja osales 1730 toimunud konklaavil. 8. jaanuaril 1731 loobus ta Benevento peapiiskopi ametikohast.
Paavo Järvi
pisi|Paavo Järvi aastal 2013 Paavo Järvi (sündinud 30. detsembril 1962) on eesti dirigent.
Karjäär
Grammy auhinna võitnud Paavo Järvi on kolmandat hooaega Orchestre de Paris muusikaline direktor, tema lepingut kuulsa prantsuse orkestriga pikendati juba kuni 2016. aastani. Ühel hooajal võis neid näha ringreisil Jaapanis, Hiinas ja Koreas, Bad Kissingenis ja Grafenegg Festivalil, samuti Moskvas, Tallinnas ja Aix-en-Provence'is, teisel käis orkester ringreisil Saksamaal ja Šveitsis. Novembris 2011 autasustas kultuuriminister Frédéric Mitterrand Paavo Järvit ordeniga "Chevalier des Arts et des Lettres". Sel aastal nimetas uus kultuuriminister Aurélie Filippetti Paavo Järvi kraadide võrra kõrgemaks ja andis isiklikult 8. novembril piduliku tseremooniaga Järvile Commandeur des Arts et des Lettres’i medali tema silmapaistva panuse eest Prantsusmaa muusikamaailmas. Juulis 2012 anti teada, et Paavo Järvi asub 2015/2016 hooajal peadirigendi positsioonile Jaapani NHK Sümfooniaorkestri ees. Olles ka Frankfurdi Raadio Sümfooniaorkestri peadirigent, on Paavo Järvi nendega esinenud nii Jaapanis, Hiinas, Koreas, Taiwanis kui ka viinud oma orkestri Euroopa suurematele festivalidele nagu BBC Proms, Rheingau Musik Festival ja Roberco Summeri sarjad Amsterdami Concertgebouws. Tema paljud salvestised sisaldavad kõiki Bruckneri sümfooniaid Sony all ja praegu on käsil Nielseni sümfooniate lindistamine. 2011/12 hooaja lõpus oli orkestril teine edukas ringreis Aasias ja sel hooajal näeb neid Itaalias.
Clemens XII
Majandusreformid
Clemens XII sai paavstiks ajal, mil Kirikuriigi rahandus oli väga viletsas olukorras. Tema ajal hakati Kirikuriigis väljastama paberraha. Ta kehtestas importkaupadele uued maksud. Clemens XII kehtestas Ancona sadamas vabakaubanduse.
Sisepoliitika
Ta lasi kuivendada Trasimeno järve ümbritsevad märgalad.
Suhted kiriku institutsioonidega
Clemens XII kinnitas Risti Pauluse rajatud passionistide kongregatsiooni ja andis nende käsutusse Roomas asuva Santi Giovanni e Paolo basiilika.
1731 tühistas ta Benedictus XIII poolt Saksamaa ja Belgia frantsiskaani rekollektidele antud privileegid.
21. märtsil 1732 tunnustas Clemens XII Püha Antoniuse ordu püha Eliseuse kongregatsiooni konstitutsiooni ja 1740 sama ordu püha Jesaja kongregatsiooni konstitutsiooni. Ta tunnustas Hispaania printsi Carlose 3. juulil 1738 rajatud Püha Januariuse kuninglikku rüütliordut.
Ta määras ametisse paavsti eraaukaplani.
1. veebruaril 1734 avaldatud apostellikus konstitutsioonis "In suprema justitiae" avaldas ta sätted asüüliõiguse kohta.
Paavo Järvi
Karjäär
Külalisdirigendina juhatab ta nimekaid orkestreid nagu Royal Concertgebouw ja Vene Rahvuslikud orkestrid, Wiener Philharmoniker, Münchner Philharmoniker, New Yorgi Filharmoonikud ja Clevelandi ja Chicago sümfooniaorkestrid. Peatselt on teda võimalik näha selliste orkestrite ees nagu Berliner Philharmoniker, Staatskapelle Dresden, Gewandhausorchester Leipzig, Deutsches Symphonie-Orchester Berlin ja Philharmonia Orchestra.
Clemens XII
Suhted kiriku institutsioonidega
17. detsembril 1739 tunnustas ta Marseilles asuva St. Victori kloostri sekulariseerimist.
Paavo Järvi
Karjäär
2010/11 hooajaga lõpetas Paavo Järvi väga edukalt kümneaastase ametiaja Cincinnati Sümfooniaorkestri muusikalise direktorina, jättes pärandiks rohked turneed ja 16-albumilise diskograafia Telarc all. Tunnustamaks tema tööd orkestriga, nimetati teda muusikalise direktori laureaadiks.
Oma karjääri algusest saati on Järvi pidanud suuresti prioriteediks eesti heliloojate sh Arvo Pärdi, Erkki-Sven Tüüri, Lepo Sumera ja Eduard Tubina teoste tunnustamist. Ta on ka Eesti Riikliku Sümfooniaorkestri ja Pärnus toimuva Järvi Summer Festivali kunstiline nõustaja.
2019. aasta sügishooajast on ta Šveitsis Zürichi Tonhalle orkestri peadirigent ja muusikaline juht.
Clemens XII
Liturgilised otsused
1731 lubas Clemens XII ristitee pilte kasutada kõikides kirikutes, kuid neid tohivad kirikutesse paigutada ainult frantsisklased.
Paavo Järvi
Suguvõsa
Paavo Järvi onu oli dirigent ja Järvide dünastia alusepanija Vallo Järvi. Tema onupoeg on tšellist Teet Järvi, kellel muusikutest lapsed Marius Järvi, Miina Järvi, Mihkel Järvi, Madis Järvi ning Martin Järvi moodustavad ansambli Järvi Instrumentalists.
Clemens XII
Liturgilised otsused
Ta reguleeris 1731 quarantore palve palvetamist.
1734 aeti Hiinast välja 30 misjonäri. 26. septembril 1735 kinnitas Clemens XII oma eelkäijate otsuseid hiina riituse keelustamise kohta.
Clemens XII lubas Kalocsa toomhärradel kanda cappa magnat ja Lissaboni patriarhil kanda tiaarat.
1736 kohustas Clemens XII igas koguduses helistama tund pärast Ave Maria palvetundi kirikukelli (De profundis).
1738 muutis ta Joakimi austamise mälestuspäeva.
Teoloogilised vaidlused
28. aprillil 1738 avaldatud apostellikus konstitutsioonis "In eminenti" mõistis ta hukka vabamüürluse.
Misjon
Clemens XII rajas 1732 Rooma maroniidi kolleegiumi ja andis maroniitide käsutusse Santa Maria in Domnica kiriku.
1733 võttis ta Roomas vastu Maroko printsi ‘Abd ar-Raḩmāni, kes sai katoliiklaseks. Printsi ristiisaks oli paavst.
1736 saatis ta Vatikani raamatukogu juhataja Giuseppe Simone Assemani legaadina Liibanoni.
Ta kohtus kopti patriarhiga ja veenis armeenia patriarhi tühistama tuhat aastat tagasi langetatud hukkamõistu Kalchedoni kirikukogu otsuste ja paavst Leo I kohta.
Ta rajas 1736 Ullanosse kreeka kolleegiumi.
13. mail 1739 kohustas ta igat misjonäri andma kuulekusvannet.
Ta lubas bullas "Cum sicut" misjonäridel tegutseda meditsiini alal.
Uued piiskopkonnad
1731 rajas Clemens XII Prantsusmaal Dijoni piiskopkonna Prantsusmaal. 27. juulil 1735 rajas ta Itaalias Ferrara peapiiskopkonna.
Kanoniseerimised
Clemens XII kanoniseeris 5 isikut:
Ta kuulutas õndsaks 8 isikut:
Ta tunnustas 1735 Sandomiri ja 1738 Gertrudi austamist.
Onupojapoliitika
Clemens XII venna Filippo Corsini vanim poeg Bartolomeo Corsini sai 1736 Romano di Sismano vürstiks ja Civitella hertsogiks. Bartolomeo poeg Filippo Corsini sai 1731 Casigliano hertsogiks. Bartolomeo vend Neri Maria Corsini pühitseti kardinaliks.
Kardinalide pühitsemised
Clemens XII pühitses 35 kardinali 15 konsistooriumil. Tema ajal sai kardinaliks hilisem paavst Clemens XIII. Lisaks itaallastele said kardinalideks 2 hispaanlast, 2 prantslast, 1 sakslane, 1 poolakas ja 1 portugallane. Clemens XII pühitses kardinaliks 8-aastase Hispaania printsi Luis Antonio Jaime de Borbón y Farnesio. Veel nooremalt on Leo X pühitsenud kardinaliks Portugali printsi Alfonso.
5. oktoobril 1732 avaldatud apostellikus konstitutsioonis "Apostolatus officium" kinnitas ta kardinalide volitused konklaavil. Oma otsust kordas ta 24. detsembril 1732 avaldatud kirjas "Avendo noi".
Clemens XII kultuuriloos
pisi|Trevi purskkaev [[Roomas]] Clemens XII rajas Kapitooliumile muuseumi. Tema ajal valmis Lateraani basiilika fassaad selle praegusel kujul ja basiilika juurde ehitati pühaku Andrea Corsini auks kabel. Tema ajal rajati Roomas Trevi purskkaev (Fontana di Trevi). Tema ajal varustati Vatikani raamatukogu väärtuslike manuskriptidega. Tema ajal taastati Constantinuse triumfikaar. 1736 rajati Ravennas paavsti auks Corsini kanal.
Ta mõistis hukka Paolo Sarpi koostatud Trento kirikukogu ajalugu käsitleva teose.
Clemens XII taastas Benedictus XIII poolt Kirikuriigis keelustatud riikliku loterii.
4. detsembril 1730 avaldatud apostellikus konstitutsioonis "Imperscrutabilis" tunnustas ta Cervera ülikooli rajamist Hispaanias. 1. juulil 1732 tunnustas ta Fulda ülikooli rajamist.
Talle on Anconas püstitatud mälestusmärk.