cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Inglite linn
Süžee
Ühel hommikul teebki Seth läbi teisenemise. Maggiet otsima minnes selgub, et too on sõitnud üksi mägedesse aega maha võtma. Seth läheb talle hääletades järele ning jõuab viimaks läbimärja ning külmununa naise ukse taha. Maggie saab mehe suust tuleva hingeõhupilvekese järgi aru, et Seth on muutumise läbi teinud ning saanud nüüd tavaliseks inimeseks. Järgmisel hommikul, kui Seth on duši all, läheb Maggie lähedalasuvasse väikepoodi sisseoste tegema. Sealt jalgrattaga allamäge tagasi tuhisedes laseb naine käed õnnetunnet nautides ning taevasse vaadates lenkstangist lahti ega märka metsa vahelt välja tagurdavat suurt veokit. Järgmine stseen näitab sama olukorda Sethi pilgu läbi (hoolimata oma muundumisest on mehel säilinud üliinimlik võime tajuda, millal tema armastatu on hädaohus). Veokijuht tormab abi järele ning Maggie jääb tee äärde arsti ootama.
Seth jõuab sündmuskohale. Mõlemad teavad, et see on nende viimane kohtumine maa peal, kuigi Seth keeldub sellest rääkimast. Maggie, kes on suremas, näeb enda kõrval inglit, samal ajal kui Seth, kes on nüüd tavaline inimene, ei näe kedagi. Sellegipoolest ta teab, et nad seal on, ning sosistab Maggiele, et too nende poole ei vaataks. Maggie räägib, et kui temalt küsitakse, milline osa elust talle enim meeldis, vastab ta, et see oli Seth. Seejärel Maggie sureb ning Sethi üle võtab võimust seletamatu kurbus. Kõigest päevaga jõuab inimeseks muutunud Seth tunda füüsilist valu ja naudingut, õnne tõelise armastuse pärast ning selle kaotamise valu.
Järgmises stseenis istub Seth üksi elutoas, kui korraga ilmub välja tema kunagine sõber, ingel Cassiel (Andre Braugher). Ta ütleb Sethile, et too on nüüd tavaline inimene, kes peab samuti kunagi surema. Seejärel küsib Cassiel Sethilt, et kui ta oleks sündmuste sellist käiku ette teadnud, kas ta oleks end siis ikka inimeseks muutnud. Seepeale kostab Seth, et enne veedaks ta vaid üürikese viivu Maggiega kui terve igaviku ilma temata.
1399
1399. aasta
Sajandid: 13. sajand - 14. sajand - 15. sajand
Aastakümned: 1340. aastad 1350. aastad 1360. aastad 1370. aastad 1380. aastad - 1390. aastad - 1400. aastad 1410. aastad 1420. aastad 1430. aastad 1440. aastad
Aastad: 1394 1395 1396 1397 1398 - 1399 - 1400 1401 1402 1403 1404
1398
1398. aasta
Sajandid: 13. sajand - 14. sajand - 15. sajand
Aastakümned: 1340. aastad 1350. aastad 1360. aastad 1370. aastad 1380. aastad - 1390. aastad - 1400. aastad 1410. aastad 1420. aastad 1430. aastad 1440. aastad
Aastad: 1393 1394 1395 1396 1397 - 1398 - 1399 1400 1401 1402 1403
Lumelauasõit 2006. aasta taliolümpiamängudel
Lumelauasõit 2006. aasta taliolümpiamängudel toimus 12.–23. veebruarini Alta Val di Susas.
Alta Val di Susa lähistele Bardonecchiasse rajatud võistluskeskus asub 1312 m kõrgusel merepinnast, kus on kaks teineteisest umbes 3 km kaugusel asuvat nõlva, mille vahel voolab Dora Melezet jõgi. Neist ühele on rajatud 130 m pikkune rennisõidu võistluspaik ja teisel selguvad medalite võitjad paralleelsuurslaalomis.
Pealtvaatajaid mahub võistlust jälgima üle 7500. Piirkonnas on üle 140 km laskumisnõlvu ning umbes 20 rada murdmaasuusatamiseks.
Rennisõit
12. veebruar Osavõtjaid: 44 (stardileht) Olümpiavõitja 2002: Ross Powers, USA
Paralleelsuurslaalom
22. veebruar Osavõtjaid: 31 (stardileht) Olümpiavõitja 2002: Philipp Schoch, Šveits
Ametlikud tulemused
Kross
16. veebruar Osavõtjaid: 36 (stardileht) Olümpiavõitja 2002: uus ala olümpiamängudel
Ametlikud tulemused
Rennisõit
13. veebruar Osavõtjaid: Olümpiavõitja 2002: Kelly Clark, USA
Paralleelsuurslaalom
23. veebruar Osavõtjaid: 30 (stardileht) Olümpiavõitja 2002: Isabelle Blanc, Prantsusmaa
Kross
17. veebruar Osavõtjaid: 23 (stardileht) Olümpiavõitja 2002: uus ala olümpiamämgudel
Zsa Zsa Gabor
Zsa Zsa Gabor [ža ža] (sünninimi Sári Gábor; 6. veebruar 1917 Budapest – 18. detsember 2016 Los Angeles) oli juudi päritolu näitlejanna Ameerika Ühendriikides, keda 1936. aastal tunnustati kohalikult Ungari iluduskuningannana.
Ameerikas
1942. aastal läks ta edasi Hollywoodi, kus sai tuntuks afääride ja skandaalidega. Tema filminäitlejakarjäär algas 1952. aastal filmides "Lovely to Look At", "We're Not Married", "Lili" ja "Moulin Rouge". Hiljem mängis ta veel paljudes filmides ja teleseriaalides.
1958. aastal sai ta Kuldgloobuse eriauhinna "glamuurseima näitlejana".
Abikaasad
Ta on olnud üheksa korda abielus, seitse abielu lahutati ja üks tühistati.
Surm
18. detsembril 2016. aastal suri ta 99-aastaselt südamerabanduse tagajärjel oma kodus Los Angeleses.
Vanapargi tänav
pisi|Vanapargi tänav augusti 2020 Vanapargi tänav on tänav Pärnus Kesklinna ja Eeslinna linnaosas.
Tänav algab Suur-Jõe ja Väike-Jõe tänava ristumiskohas ja lõpeb ringristmikul, kus saab kokku Aia, Kuninga ja Karja tänavaga. Tänav ristub veel Laia (paremalt), Riia maantee (vasakult), Pika, Vingi, Rüütli (paremalt) ja Jalaka (vasakult) tänavaga. Tänav külgneb Vanapargiga ja Vabaduse pargiga.
Vanapargi tänav on ligikaudu 525 m pikkune.
Nimi
Enne 1948. aastat kandis nime Aleksandri tänav – arvatavasti kahel korral Pärnut külastanud Vene keisri Aleksander I auks. 1948. aastal nimetati ümber Revolutsiooni tänavaks. Oma praegust nime hakkas tänav kandma 26. juulil 1991 Pärnu linnavalitsuse määrusega.
Tatari asum
Tatari asum on asum Tallinnas Kesklinna linnaosas. Asum piirneb Tõnismäe, Südalinna, Sibulaküla, Uue Maailma ja Veerenni asumiga. Tatari asumi pindala on 0,22 km2.
Tatari asum ja tänav on saanud nime selle järgi, et 18. sajandil ja ka hiljem elas asumis palju tatarlasi (sh kõrgemate aukraadidega mereväeohvitsere). Asumit on kutsutud ka Süda-Tatari piirkonnaks.
Tatari asum piirneb Estonia puiestee, Kentmanni tänava, Liivalaia tänava ja Pärnu maanteega.
Tatari asumi tänavad
Helilooja Peeter Süda elas kunagi Tatari asumis ning tema järgi on nimetatud Peeter Süda tänav. Kunagise Karja allika järgi on nime saanud Allika tänav ja Lätte tänav. Asumis asuvad veel Ahju tänav, Kentmanni põik, Liivalaia tänav, Rävala puiestee, Sakala tänav ja Tatari tänav, osa Estonia puiesteest ja Pärnu maanteest.
Miljööväärtuslik ala
Tatari asumi miljööväärtuslik ala jääb Liivalaia ja Pärnu maantee vahele. .
Haridus ja kultuur
Tatari asumis asuvad Sakala Eragümnaasium, Tallinna Südalinna Kool ning Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia. Asumi territooriumile jääb kino Kosmos.
Ajalugu
Tatari asum oli keskajal Harju värava eeslinn. Tatari aladelt on leitud vana veejuhe, mis ulatus Karja allikast Karja väravani ning mille loomisaastaks peetakse 1422. aastat. See veejuhe hävitati Liivi sõja ajal. 1997. aastal kaevati Tatari 2 piirkonnas välja vähemalt 300 m² suurune paekividega sillutatud väljak 17. sajandist. Selle mõõtmed olid algselt suuremad, sest kaevamistel ei jõutud väljaku piirjoonteni.
17. sajandist pärinevad kunstiteosed näitavad, et Tatari piirkond oli tol ajal kompaktselt hoonestatud. Põhjasõda pärssis piirkonna arengut tükiks ajaks. 1793. aastal oli Tatari asumis 90 hoonet, 1820. aastal juba 150 hoonet.
1860. aastatel lõi metsaametnik Wilhelm Kühnert Tatari asumisse dendroloogilise aia, mida hakati kutsuma Eedeni aiaks. Aias kasvasid haruldased puuliigid ning sinna olid rajatud istepingid, hekid ja lehtlad. Kühnerti perekonna maja juures (lammutati 1960. aastatel) kasvas hõlmikpuu. Seda hõlmikpuud ümbritsevat haljasala nimetatakse praegu Hõlmikpuuhaljakuks.
1917. aastal asus Peeter Süda tänaval Eesti Sõjaväelaste Ülemkomitee. Tatari asumis on elanud nimekaid poliitikuid, sõjaväelasi, haritlasi, majandustegelasi jne. Asumis on elanud Asutava Kogu liikmeid, hiljem Riigikogu liikmeid. Vabadussõja ajal elas Tataris Konstantin Päts. Tallinna Eeslinna Uurimisbüroo andmeil on Tatari asumis eri aegadel elanud või töötanud üle 2500 kultuurilooliselt tuntud inimese.
20. sajandi alguses kandis tänapäevase Peeter Süda tänava ja Tõnismäe tänava ning Vaestepatuste tänava vaheline lõik nime Väike-Pärnu maantee. 22. jaanuaril 1936 liideti Väike-Tartu maantee ja Väike-Pärnu maantee ning nimetati ümber Sakala maanteeks (hilisem Sakala tänav).
Godescalci perikoopideraamat
Godescalci perikoopideraamat on purpurpärgamendile kirjutatud ja illumineeritud ladinakeelne käsikirjaline evangelistaar, loodud arvatavasti 781. ja 783. aasta vahemikus Karl Suure Aacheni pfaltsi õukonnakooli skriptooriumis. See on vanim käsikiri Ada grupiks nimetatud koolkonna töödest ja ühtlasi vanim näide karolingide raamatumaalist.
Tatari asum
Ajalugu
Tatari asum sai tugevalt kannatada 1944. aasta märtsipommitamise ajal, suur osa asumi hoonetest hävis. Paljud asumis elanud haritlased kas vangistati või sunniti lahkuma. Nõukogude ajal majutati Tatari majadesse julgeolekutöötajaid ning kommunistliku partei ja Eesti NSV valitsuse juhte. , Tatari 15.
Godescalci perikoopideraamat
Käsikiri on nime saanud kirjutaja Godescalci järgi. Luuletuses lehekülgedel 126v-127r on nimetatud käsikirja suursugused tellijad Karl Suur ja tema abikaasa Hildegard. Kirjutaja saatis kuningat tema reisil Itaaliasse, kui Karl Suur külastas Peetruse hauda ja paavst Hadrianus I ristis ta poja Pippini. Käsikiri asub tänapäeval Prantsusmaa Rahvusraamatukogus Pariisis märgistusega BNF Ms. nouv. acq. lat. 1203.
Tatari asum
Ajalugu
1980. aastate lõpus plaaniti rajada läbi asumi Rävala (tol ajal Lenini) puiestee pikendus. Nõukogude Liidu halvenenud majandusliku olukorra tõttu jäi magistraaltee rajamise plaan teostamata, kuid enne seda jõuti siiski lammutada mitu seni heas korras olnud vanaaegset maja (sh Eesti Looduskaitse Seltsi maja).
Albu valla vapp
thumb|Albu valla vapp Albu valla vapp on Järva maakonna endise Eesti haldusüksuse Albu valla vapp.
Godescalci perikoopideraamat
Käsikiri
Käsikiri koosneb 127 purpurpärgamendilehest mõõdus 31 x 21 cm. Tekst on kirjutatud purpurlehtedele kahes veerus kuld- ja hõbetindiga. Põhitekst on untsiaalkirjas, pealkirjad ja algusleheküljed rooma kapitaalis ning pühendusluuletus karolingide minusklis.
Albu valla vapp
Vapp kinnitati 11. aprillil 1994.
Tatari asum
Ajalugu
Eri aegadel on asumis tegutsenud (ja tegutseb praegugi) olulisi organisatsioone, sealhulgas Valvaja Selts, Eesti Muinsuskaitse Selts, Eesti Looduskaitse Selts jm.
Albu valla vapp
Vapi autor on Ivo-Manfred Rebane.
Vapi kirjeldus
Kaldjaotusega vasakult poolitatud roheline-kuldne kilp. Ülemisel, rohelisel väljal kuldne rõngasrist; alumisel, kuldsel väljal kaks rohelist püstist tammelehte.
Põhjendus
Kuldne rõngasrist (päikeseratas) – põhjarahvaste ürgne päikese, elu ja õnne võrdkuju. Üksikasjalikumalt: ring – kõiksus, universum; püstsirge – Looja (unikaalsus); rõhtsirge – looming lõpmatus järjepidevuses. Tammelehed viitavad tammele, eestlase pühale puule – pikaealisuse, tugevuse ja jõu võrdkujule. Tammelehed osutavad ka Albu mailt võrsunud A.H.Tammsaarele, Eesti ühele nimekaimale kirjanikule.
Godescalci perikoopideraamat
Käsikiri
Käsikiri on kaunistatud kuue samast ajast pärit miniatuuriga, servaornamentidega, initsiaalidega ja ehislehekülgedega. Kuus täislehekõlje suurust miniatuuri on koondatud käsikirja algusse. Iga evangeeliumi alguses on tervet lehte täitev kompositsioon initsiaaliga ja igal lehel ümbritseb teksti ornamentidest raamistus. Ornamentikas on kohati selgelt äratuntav iiri-anglosaksi käsikirjade põim- ja muude pinnaornamentide mõju, kuid troonivat Kristust, nelja evangelisti ja elu allikat kujutavatel miniatuuridel on äratuntav figuuride ja neid ümbritseva ruumi loogilise ja realistliku kujutamise taotlus.
Albu valla vapp
Vapi kasutamise kord
Albu valla vappi kasutatakse:
Dr Nick
Dr Nick õppis meditsiini Vanderbilti Ülikoolis, mille lõpetas 1959. aastal. Elvist hakkas ta ravima 1967. aastal ning oli tema täiskohaga isiklik raviarst aastatel 1970–1977.
Tihti on teda süüdistatud Elvise enneaegse surma põhjustamises, kuna ta kirjutas välja üleliia palju ravimeid, sealhulgas valuvaigisteid. 1980. aastal esitatigi talle süüdistus 14 patsiendile, sh Elvis Presleyle ja Jerry Lee Lewisele, üleliigsete arstirohtude väljakirjutamise eest. Selle tõttu peatati tema arstilitsents kolmeks kuuks kolmeaastase katseajaga. Jätkuva kergekäelise ravimite väljakirjutamise eest aga peatati litsents 1995. aastal jäädavalt. Sel aastal töötas ta ka lühikest aega Jerry Lee Lewise mänedžerina.
Hiljem töötas ta meditsiinikindlustuse nõuete hindajana.
Dr Nick oli temale esitatud süüdistustega nõus, kuid kinnitas, et need ravimid olid vajalikud kroonilistes valudes vaevlevatele patsientidele ning et püüdis Elvise ravimite kogust vähendada, kuid see osutus laulja iseloomu tõttu raskeks.
Londoni Stanstedi lennujaam
Londoni Stanstedi lennujaam (IATA: STN, ICAO: EGSS) on Inglismaal Essexi krahvkonnas Stansted Mountfitcheti küla lähedal asuv Londoni lennujaam (üks kuuest), mis jääb Londonist 48 km kirdesse. Lennujaam avati 1942. aastal. Stansted on Suurbritannia liiklustiheduselt kolmas lennuväli, maailma edetabelis 49.
Lennuväljal on üks rihvitud asfaltkattega rada suunaga 05/23, mille pikkus on 3048 meetrit ja laius 46 meetrit.
Tallinnast lendas Londoni Stanstedi lennujaama aastatel 2004–2012 easyJet, alates 2013. aastast lendab Ryanair.
Lina (perekond)
Lina (Linum L.) on taimeperekond linaliste sugukonnas.
Klassifikatsioon
Lina perekonna klassifikatsioon pole päris selge ja erinevad autorid ning allikad süstematiseerivad lina perekonda erinevalt. Linaliigid (osaline):
Melania Krimm
Melania Krimm (ka Milla Krimm; 23. mai 1894 – 22. märts 1978) oli eesti luuletaja.
Eduard Rajari väitel võib olla tegu Pärnumaa kuulsaima luuletajaga: "Krimm kirjutas vaimuliku sisuga luuletusi, kusjuures neid on tõlgitud saksa keelde ja tema tekstidele on kirjutatud laule, mida lauldakse kirikutes üle maailma".
Ambla vald
Ambla vald oli kohalik omavalitsusüksus Eestis Järva maakonnas.
Ambla vald asus Järvamaa põhjaosas, piirnedes Lääne-Virumaa Tapa ja Tamsalu vallaga. Järvamaa valdadest piirnes Albu ja Järva-Jaani vallaga. Ambla vald paiknes Pandivere kõrgustiku loodenõlval. Valla maadele oli iseloomulik viljakas muld, suured põhjaveevarud, suuremal osal põllumaast ka hea looduslik drenaaž.
2017. aastal ühines Ambla vald naabervaldadega Järva maakonnast, moodustades Järva valla.
Rahvastik
Valla territooriumil oli 3 alevikku ja 10 küla.
Elanikke: 2240 (elanike arvud seisuga 01.01.2012)
Transport
Suurematest teedest läbivad valda Pärnu–Rakvere ja Piibe maantee (Jägala–Käravete ja Tartu–Jõgeva–Aravete maantee). Ambla valla eripäraks on selle soodne asukoht. Tallinn asub 70 km kaugusel, maakonna keskus Paide 34 km, lähim linn Tapa 10 km kaugusel.
Suurus
Suuruse (ka: muutuv suurus) all mõistetakse tänapäeva matemaatikas ja loodusteaduses tavaliselt muutujat, mille mõeldavad väärtused on viidavad üksühesesse vastavusse reaalarvude hulgaga (skalaarne suurus) või reaalarvude n-korteežide hulgaga (mitteskalaarne suurus, näiteks vektoriaalne suurus).
Ambla vald
Ajalugu
Ajalooline Ambla kihelkond moodustus 1220. aasta paiku Põhja-Järvamaal Harjumaa ja Virumaa vahelises sopis piirnedes lõunas Järva-Madise ja Järva-Jaani kihelkonnaga ning hõlmates Ambla, Lehtse, Anija ja Kadrina valla maa-alasid.
Ambla kihelkond kuulus ristiusu-ajastu Eestimaa vanemate kihelkondade hulka. Juba esiajal kujunes seal välja muinaskihelkond, mis kandis "Liivimaa kroonikast" tuntud nime Loppegunde (Lõppekund).
Suurus
Niimoodi mõistetud suuruse väärtusi saab täielikult iseloomustada kas ühe reaalarvu või reaalarvude lõpliku komplektiga.
Ambla vald
Ajalugu
Ambla nimi arvatakse olevat tulnud ladinakeelsest nimetusest Amplae Mariae, nagu kirikut katoliku-ajal nimetati. Ambla kui keskuse väljaarenemine saigi õieti alguse kiriku valmimisega 1270. aasta paiku.
Sajandivahetuse Amblas oli küllaltki kõrgeltarenenud ühistegevuslik majanduselu. Juba 1909. aastal panid ettevõtlikud mehed käima auru jõul töötava piimakoja ja samal aastal avas Ambla Tarvitajate Ühisus sealsete põliste kaupmeeste kõrval oma kaupluse. Vanemaks ühistegevaks asutuseks Ambla kihelkonnas oli veel 1908. aastal asutatud Lehtse Ühispank "Toetaja." 25. august 1924 avati Ambla Ühispank, mis toimetas kõiki rahalisi operatsioone, sealhulgas ka raha saatmist, välja- ja sissenõudmist jne.
Suurus
Konstantsed suurused ehk konstandid on vaadeldavad suuruse konkreetse väärtusena.
Mõnikord üldistatakse suuruse mõistet nii, et see hõlmab mis tahes muutuja, mille piirkond on mis tahes hulk. Sel juhul saab konstantset suurust vaadelda üheelemendilise piirkonnaga suurusena.
Ambla vald
Ajalugu
Eesti iseseisvuse ajal leidis ühistegevus pinda veel mitmetel aladel nagu kartuliühisus, masinatarvitajate, turba-, munamüügiühisus jm, mis kõik kooperatiivsetel alustel töötasid ja tiheda võrguna kogu kihelkonda katsid.
Ambla oli Põllumeestekonvendi juhatuse asukohaks. Konvent hõlmas kogu Järvamaa põhjaosa. Selle tegevuspiirkonda kuulusid Ambla ja Lehtse vald kogupindalaga 599 km².
Suurus
Suuruse prototüüp matemaatika ajaloos on sirglõigu pikkus. Tänapäeva suurusemõiste seisukohast saab seda vaadelda positiivse skalaarse suurusena, st suurusena, mille väärtusteks on positiivsed reaalarvud. Lõikude pikkused on omavahel võrreldavad lõikude üksteise peale asetamise kaudu. Geomeetriliselt on defineeritavad ka pikkuste summa, vahe ning jagatis naturaalarvuga. Analoogilised omadused on geomeetriliste kujundite pindalal ja ruumalal.
Vanakreeka matemaatikas kujunes traditsioon eristada arvu ja suurust, sest näiteks lõikude võimaliku ühismõõdutuse tõttu ei piisa nende pikkuste iseloomustamiseks naturaalarvudest ja nende omavahelistest jagatistest. Arvu ja suuruse eristus põhineb ka sellel, et erinevalt arvudest (st naturaalarvudest) on suurused lõputult jagatavad.
Pärast reaalarvu mõiste kasutuseletulekut on arvu ja suuruse põhimõttelisest eristamisest loobutud: reaalarvus on hakatud nägema suuruse erijuhtu.
Füüsikaline suurus
Füüsikaline suurus on füüsikalise objekti mõõdetav omadus või olek, mida saab matemaatiliselt tõlgendada suurusena. Suurust väljendatakse suuruse ja mõõtühiku jagatisena. Kuigi mõõtmisel saadakse suuruste väärtuseks alati ratsionaalarvud (või nende korteežid), vaadeldakse füüsikateooriates suurusi tavaliselt reaalarvulistena.
Vahenurme
Vahenurme on küla Pärnu maakonnas Põhja-Pärnumaa vallas.
Suurus
Vaata ka
Quantity
Vahenurme
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Halinga valda.
Vahenurme küla juures asub kaitsealune puisniit, millel on leitud üks Eesti liigirikkamaid taimekooslusi.
Elurikkus
pisi|[[Vihmametsad on ühed kõige mitmekesisemad ökosüsteemid]] pisi|[[Laelatu puisniit Eestis on üks maailma suurima elurikkusega paiku, arvestades soontaimeliikide absoluutset arvu 1 m² kohta]] Elurikkus ehk biodiversiteet ehk bioloogiline mitmekesisus ehk looduslik mitmekesisus ehk elustiku mitmekesisus on mingi ökosüsteemi, bioomi või kogu Maa taksonite mitmekesisus. Termin tähistab sageli looduslikku ja tervet bioloogilist süsteemi.
Sõna biodiversity võeti kasutusele 1980ndatel Ameerika Ühendriikides. Sõna "elurikkus" on biodiversity eestikeelse vastena kasutusel alates 2005. aastast. Seda sõna propageeris Mikk Sarv 2005. aasta 28. oktoobril Eesti Looduseuurijate Seltsi, Jakob von Uexkülli Keskuse ja Tartu Ülikooli eetikakeskuse koostööl toimunud keskkonnaeetika konverentsil "Väärtused ja konfliktid keskkonnaeetikas".
Bioloogiline mitmekesisus hõlmab looduse mitmekesisust kõikidel selle tasanditel: geeni (geneetiline mitmekesisus), raku, liigi (liigiline mitmekesisus), populatsiooni, ökosüsteemi tasandil (sh elupaikade mitmekesisust ja fülogeneetilist mitmekesisust).
Enamasti peetakse elurikkuse all silmas liigilist mitmekesisust. Kõige liigirikkamad kooslused on troopilised laialehised metsad, korallriffid, süvaookean ja suured troopilised järved (näiteks Levin 2001 ). Eesti kõige liigirikkam taimekooslus on Laelatu puisniit.
Liigilise mitmekesisuse arvuliseks väljendamiseks on välja töötatud mitmeid indekseid. Laialdaselt on kasutusel Robert H. Whittakeri loodud mitmekesisuse indeksid, milles ta eristab alfa- (α), beeta- (β), gamma- (γ), delta- (δ) ja epsilon- (ε) mitmekesisust.
1992. aastal allkirjastati Rio de Janeiros rahvusvaheline kokkulepe looduse mitmekesisuse säilitamiseks, mis puudutab bioloogilise mitmekesisuse säilitamist nii vabas looduses kui ka kodustatult või kultiveeritult, nii kaitsmise kui ka säästliku kasutamise abil, samuti kõiki tegevusi ja protsesse ühiskonnas, mis seda kas või kaudselt mõjutavad. Eesti ratifitseeris bioloogilise mitmekesisuse konventsiooni 1994. aastal.
Kõrvuti elurikkusega on Tartu Ülikooli ökoloogide juhtimisel hakatud rääkima ka tumedast elurikkusest, mis väljendab looduskoosluses esineva liigifondi puudolevat osa, ehk neid liike, mis potentsiaalselt sobiksid konkreetsesse kooslusse, aga mida seal mingitel põhjustel siiski ei esine.
Madalamatel laiuskraadidel esinevat suurt liigirikkust ja kõrgematel laiuskraadidel esinevat väikest liigirikkust üritavad biogeograafid ja makroökoloogid seletada mitmekesisuse laiuskraadilise gradiendi kaudu.
2010. aasta oli rahvusvaheline elurikkuse aasta.
Tin Jedvaj
Ta alustas klubikarjääri kodulinna klubis Zagrebi Dinamo, mille meeskonnas debüteeris ta Horvaatia kõrgliigas 2013. aastal. Sama aasta juulis sõlmis ta lepingu Itaalia kõrgliiga klubiga Roma. Roma põhikoosseisu tal murda ei õnnestunud ning kogu hooaja 2013–2014 jooksul pääses ta Itaalia kõrgliigas väljakule vaid kahes kohtumises.
2014. aastal liitus ta Leverkuseni Bayeriga. 30. augustil 2014 lõi ta mängus Hertha vastu oma esimese värava Saksamaa kõrgliigas. Hooajal 2019–2020 mängis ta laenul Augsburgis.
Debüüdi Horvaatia jalgpallikoondises tegi Jedvaj 4. septembril 2014 sõprusmängus Küprose vastu. Koondisekarjääri kaks esimest väravat lõi ta 15. novembril 2018 UEFA rahvuste liiga mängus Hispaania vastu. Ta on kuulunud Horvaatia koondisse 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel ja 2018. aasta maailmameistrivõistlustel.
2014. aastal valiti ta Horvaatia jalgpalli tulevikulootuseks.
Pärnu masinatehas
Pärnu masinatehas oli Martin Seileri ja Reinhold Strycki loodud tehas Pärnus, mis tootis sisepõlemismootoreid. Pärast seda ei ole ükski teine Eesti ettevõte sisepõlemismootoreid tootnud.
Petrooleumi kättesaadavus paranes ja kalurid tahtsid asendada üle jõu käiva paatide sõudmistöö mootoriveoga. Ka talupidajad soovisid vahetada tonne kaaluvad aurulokomobiilid välja oluliselt kergemate sisepõlemismootorite vastu.
20. sajandi alguses oli Pärnus masinatööstus olemas: Karl Sebulke töökoda, mis asus praeguse linakombinaadi territooriumil, valmistas mõningad kuumpea-naftamootorid. Sebulke pisikeses töökojas said esimesed metallitöökogemused Seiler ja Stryck. Nad asutasid 1920. aasta lõpul ühise ettevõtte, mis sai nimeks mehaanika töötuba Stryck ja Seiler.
Esimeseks toodanguks olid ühesilindrilised kahetaktilised petrooleumimootorid. Esimene mootor lasti käiku Strycki vannitoas Jannseni 44. Kalurid nägid otsekohe aerupaatidele mootorite paigaldamise eeliseid. Töötuba sai tellimusi viiehobujõulistele mootoritele, mis koos sõuvõllidega sealsamas jõe ääres paigaldati.
Peale kolme aastat koostööd, tekkisid toodangu valikul lahkhelid ja 1923. aastal lahkus Seiler, Strycki ettevõttest.
Seiler asutas endale töökoja praeguse Pika tänava kanti, mõne aasta pärast seadis ta sisse valukoja Lootsi tänaval. Primitiivsetes oludes valati malmi ja pronksi.
Põhitoodanguks olid neljataktilised petrooleumimootorid.
Masinatehase ajalugu
1926. aastal ostis ettevõtja Martin Seiler Pärnu linnavalitsuselt Rääma tänav 17 tühjaks jäänud Eesti esimese elektrijaama hoone ja tõi oma ligi 50 töölisega ettevõtte sinna üle. Valmistati petrooleumimootoreid, tuletõrje käsi- ja mootorpritse, remonditi autosid ja sõjalaevu.
1934. aastal muutis Seiler oma ettevõtte aktsiaseltsiks Metallitööstus A/S M. Seiler. Ettevõte töötas kuni Teise maailmasõja alguseni stabiilselt ning kasvas jõudsasti. Valukoda toodi Lootsi tänavalt Rääma tänavale. Võeti kasutusele elekterkeevitus.
1935. aastal hakati välismaalt toodud autošassiidele valmistama ja paigaldama keresid, kabiine ja veokaste. Alustati ühe- ja kahesilindriliste diiselmootorite tootmist laevade ja põllumajanduse tarbeks. Tehti viljapeksumasinaid, mida komplekteeriti oma ettevõttes valmistatud mootoritega. Toodangus olid turbapressid ja prooviti valmistada puugaasigeneraatoreid autodele paigaldamiseks.
1939. aastal sõja lähenedes tehase tootmistegevus rauges. Sel ajal oli tehases 120 inimest. Tehti põhiliselt juhutööd: remonditi autosid, põllumajandusmasinaid.
1941. aastast sai tehase nimeks Eesti Mootor.
Nõukogude vägede saabudes septembris 1944 oli tehas pea hävinud. Tulekahju oli haaranud kõiki hooneid. Järel olid üksnes müürid. Põlenud oli ka ajaloolise elektrijaama katus.
Alles 1945. aastal oli võimalik hakata vähehaaval tootmist arendama. Alustati plekksepatöödega, valmistati piimakanne ja lüpsikuid. Tehti algust valukoja taastamisega, sest suurenes vajadus malmvalandite järele. Autode ja traktorite remont oli tehase olulisemaid tegevusalasid 1949. aasta lõpuni.
1950. aastal sai tehase nimeks Pärnu mehaaniline piimatööstusseadmete tehas. Laiendati plekktoodete valmistamist ja lasti välja üle 21 000 plekknõu. Samal aastal hakati tootma kaseiinikuivateid, võimasinaid, pastörisaatoreid.
1952. aastal allutati tehas Moskvale ja sai uue nime – Pärnu mehaanikatehas. Põhitoodanguks jäid trummelpastörisaatorid, mida 1970. aastaks oli valmistatud juba 55 000. Suurenenud tootmisplaan nõudis avaramaid tootmispindu. Taastati treitsehh, ehitati galvaanika-jaoskond, jätkati malmivalu. Ehitati oma katlamaja.
Augustis 1958 ühendati Pärnu mehaanikatehas ja mootoritehas Proletaar Pärnu masinaehituse tehaseks, alluvusega ENSV Rahvamajanduse Nõukogule. Sellest ajast algas tehase tormiline areng. Tehasesse hakkas saabuma kõrgharidusega insenere. Komplekteeriti tehnikaosakond, kus lõpuks oli 68 töötajat. Ehitati mitu tootmishoonet.
Probleemne oli valukoda, mis toodi Rääma tänavalt üle Jannseni tänavale. Alustati valukoja mehhaniseerimist. Ehitati vormimuldade transportöörid. 1964. aastaks valmis uus malmisulatusahi. Paigaldati haavliprits ja vibrorest. Osteti juurde vormimismasinaid ja valmistati kohapeal telferkraanad sulametalli ning vormkastide tõstmiseks. Seetõttu kasvas valukoja aastatoodang 1400 tonnilt 1961. aastal 2800 tonnini 1969. aastal. Sellele vaatamata jäid valukojas töötingimused kehvaks kütte, ventilatsiooni ja ruumiprogrammi poolest.
Tehase nomenklatuuri lisandusid piimasuhkrutsentrifuugid ja kalasoolamismasinad. Viimasena nimetatuid tehti umbes 100 aastas. Aastatel 1960-1966 lasti välja 1540 hüdraulilist pressi, mille survejõud oli 60 tonni.
1963. aastast toodeti piimajahuteid, mis olid kolhoosides väga vajalikud piima säilitamisel. 1965. aastast hakati tootma kuuekuupmeetrise mahuga piimatanke, mida ühtekokku valmistati ligi 3000.
Lisaks hakati pagaritööstusele tegema tainakomponentide doseerimisjaamu, mida oli kahte tüüpi. Piima-, kala- ja pagaritööstuse seadmetele lisandusid laevade auru- ja elektritoitekatlad.
Tarbekaupadest valmistati seeriaviisi suure populaarsuse võitnud ja Soome saunas kasutusel malmahje koos boileritega, kasvuhoonekarkasse ja saepuruahje.
Rahvamajanduse nõukogu kaotamisega 1966. aastal allutati tehas Moskvale. See tõi kaasa tehase tootmisplaani järjest suurema kasvu. Sagenesid häired materjalidega varustamisel, kuna varustussüsteem oli muutunud kohmakaks. Tehase tehnikaosakonnal tuli mitmekesise toodete nomenklatuuri, seega väga erinevate detailide valmistamise tehnoloogia väljatöötamisega suurt vaeva näha. Mitmest NSV Liidu projekteerimisbüroost tulnud seadmete projektid tuli ümber teha vastavalt tehase võimalustele. Ebarütmiline materjalidega varustatus tingis konstruktsioonide muutmist. Pidev ratsionaliseerimine oli tehasele hädavajalik, et kokku hoida metalli. Jooksval aastal säästetud materjali sai kasutada ettevõtte remondi- ja ehitustegevuses.
Iga-aastane kümneprotsendine tootmisplaanide kasvatamine Moskvast nõudis tootmispindade juurdekasvu, ehituse limiite aga ei antud. Seetõttu tuli püstitada ajutisi hooneid.
Möödunud sajandi 70. aastast sattus tehas raskustesse üha suurenevate tootmisplaanide täitmisega. Kuulõppudel kiirustati, tekkis ületunnitöö. Insenertehnilised töötajad, instrumentaaljaoskond ja peamehaaniku osakond haarati samuti liinitööle. Seoses sellega hakkasid tehasest lahkuma insenerid ja tehnikud. Lisaks oli linna paljudes ettevõtetes paindlikum palgasüsteem. 1979. aastaks oli ära läinud juba üle 30 inseneri.
Algas tehase tehnilise taseme langus. Toodeti küll mitut liiki piimajahuteid ja piima rasvasisalduse määramise tsentrifuuge, kuid normaalset rütmi ei saavutatud. Lisandusid tehase ühest ministeeriumist teise ületõstmise vaevad.
1997. aasta augustis läks tehas erakätesse. Sellega lõppes 39 aastat Pärnu masinatehase nime all tegutsenud ettevõtte ajalugu. Uue ettevõtte nimeks sai AS Masinaehitaja, mis tegeles allhanketöödega.
Hiljem lammutati tehase hoonestik Jannseni ja Ilvese tänaval ning viimasena Rääma 17 hooned.
Albu vald
Albu viimane vallavanem oli Kalju Kertsmik.
2017. aastal ühines Albu vald mitme Järva maakonna naabervallaga, millega koos moodustati Järva vald.
Ajalugu
Albu valla piirid kattusid suuremas osas ajaloolise Järva-Madise kihelkonnaga. Maakogukonnaseaduse kehtestamisel 1866. aastal kaotas mõis võimu kogukonna üle ja loodi Albu vald. 1945. aastal moodustati Albu valla territooriumile 3 külanõukogu: Aravete, Järva-Madise ja Peedu.
1950. aastal oli hilisema Albu valla territooriumil kokku 10 kolhoosi: "Kuldne Kodu" ja "Uus Kodu" Peedu külanõukogus, "Tammsaare-nimeline", "Leek" ja "Jüriöö" Järva-Madise külanõukogus ning "Kaardiväelane", "Lembitu", "Punane Täht", "Murrang" ja "Tormilind" Aravete külanõukogus.
NE!
Ajalugu
Aastal 1995 alustati sõna otseses mõttes põrandaaluses amatöörfilmiklubis Tartu Film, mis tegutses eelkõige bändina. Ühendusele panid aluse varemalt Doktor Mardusena sooloprojekte teinud ja autsaiderliku süntpopi palaga "Võitle" R2 saates "Eesti edekabel" ka kuldmedali saavutanud "Mardus K (Margus Kiis) ja Martiini (Tarmo Vahtra), hiljem – 1996. aastal – lisandusid Anneli Kaarna ja Erkki Hüva, 1997. aastal Lauri Sommer. Grupiga tegid samal ajal sporaadilist koostööd Berk Vaher, Kiwa, Connor (Tõnis Aaliste), Aldar Talviste, Juka Käärman, Mehis Heinsaar jt.
Albu vald
Ajalugu
1954. aastal liideti Järva-Madise ja Peedu külanõukogu. Nende liitmisel moodustus Albu külanõukogu, 1963. aastal liideti sellele ka Aravete külanõukogu. Hilisema Albu valla piirid olid 1977. aastast, mil Albu valla territooriumist liideti Ambla külanõukogu territooriumiga Aravete alevik, Kukevere, Kurisoo, Mägise ja Sääsküla külad.
Kultuurielu
pisi|Albu vallamaja Järva-Madisel Vetepere külas Vargamäel on sündinud kirjanik Anton Hansen Tammsaare ja seal asub 30. jaanuaril 1958 avatud A. H. Tammsaare muuseum. 1970. aastatel taastati talu sellisena, nagu see 1886. aastal rajati. Tänapäeval ei ole see ainult muuseum, vaid koht, kus suvel korraldatakse koostöös eesti teatritega vabaõhuetendusi ning kus igal aastal toimub Tammsaarele pühendatud rahvamatk.
Haridus
Vallas oli kaks kooli: Albu Põhikool ja Ahula Lasteaed-algkool.
NE!
Ajalugu
Muusikaliselt improvisatsiooniline ja väga eklektiline, kus suur osatähtsus puhtal spontaansusel, juhusel ja huumoril. 1998 tegi grupp oma esimese kontsert-ülesastumise Tartu Tudengibändide festivalil (koosseisus Margus Kiis & Berk Vaher – vokaal, Erkki Hüva – bass, Sommer – trummid, klaver), kus võideti kõige erilisema bändi tiitel. Proove tehti endise ja tulevase Eesti Rahva muuseumi territooriumil Raadil, kus mitu bändiliiget öövalvuritena töötasid. 1999 hakati tegema veidi struktureeritumat postpunkist mõjutatud muusikat, esineti peamiselt pungiüritustel (Jaanipunk Vasalemmas – koosseisus Kiis – vokaal, trummid, klahvid, Anneli Kaarna – kitarr, klahvpillid; Martini – bass, kitarr; Tankistide Päev Jõgeval, kus trummidel Sommer) ning väljastati omal käel kaks plaati "Bullshience Fixion" – 1997. aasta salvestises koos Berk Vaheriga vokaalil ja "Covers Yesterday" (tosin biitlite "Yesterday" tekstiga lugu, külalisena laulmas näitleja Elgitha Zeno). Samas laadi kontserte tehti ka 2000, siis eemaldusid bändist Sommer ja Kaarna. MKiis ja Martini jätkasid elektroonilisema ja abstraktsema saundiga (projekt "Maailma lihtsaim muusika" aastal 2002, kus kasutati südamelöökide salvestisi, primitiivseid pille jms), NE!-ga tegid koostööd Mati Karu, Hindrek Kaasik jt. 2002 naasid Lauri Sommer ja Erkki Hüva ja esineti üritusel "Lennoni sünnipäev" Tartu Laululava kohvikus, kus esitati kakskeelne (korraga eesti ja inglise keeles) versioon Piitelsi loost "In My Life" ning tõenäoliselt ainulaadne live variant "Revolution Nr 9"-st. 2005 kogunes NE! uuesti koosseisus MKiis, Martini, Mauri Sommer pluss Liis Keerberg ning lindistati kümmekond avangardfolgi võtmes lugu, millest tuntuim "Mis peab me rahvast saama" (mida on mängitud ka raadios).
Jan Švankmajer
Jan Švankmajer (sündinud 4. septembril 1934 Prahas) on tšehhi filmilavastaja, fotograaf ja luuletaja.
Vahulill
Vahulill (Polygala L.) on taimede perekond vahulilleliste sugukonnas.
Viktor Zubkov
thumb|Viktor Zubkov thumb|Viktor Zubkov
Viktor Aleksejevitš Zubkov (Виктор Алексеевич Зубков; sündinud 15. septembril 1941 Sverdlovski oblastis) on Venemaa poliitik ja majandustegelane. Ta oli Venemaa peaminister aastatel 2007–2008 ja lühiajaliselt mais 2012.
Elulugu
Viktor Zubkov on sündinud Sverdlovski oblastis Kuvšino rajoonis Arbati asulas.
1958–1960 töötas lukksepana.
Kalle Kasemaa
pisi|Kalle Kasemaa esinemas seminaril "Juudi elu Eestis" Tallinna sünagoogis oktoobris 2009 pisi|Kalle Kasemaa Kalle Kasemaa (sündinud 30. detsembril 1942 Pärnus) on eesti vaimulik, teoloog ja tõlkija ning Tartu Ülikooli emeriitprofessor.
Viktor Zubkov
Elulugu
1960–1965 õppis Puškinos Leningradi põllumajandusinstituudis.
1965–1967 teenis Nõukogude armees.
Kalle Kasemaa
Elulugu
Kasemaa õppis 1957–1961 Tallinna Ehitus- ja Mehaanikatehnikumis (hilisem Tallinna Tehnikakõrgkool) teede ja sildade ehitust. Ta teenis 1962–1965 Nõukogude armees ja õppis 1966–1973 EELK Usuteaduse Instituudis. Teoloogiamagistri kraadi sai ta seal 1976. aastal, 1997. aastal kaitses Tartu Ülikoolis teoloogiadoktori kraadi.
Kasemaa oli 1973–1978 Palamuse Püha Bartholomeuse koguduse õpetaja, lisaks hooldas ta aastal 1975 Maarja-Magdaleena kogudust ja aastatel 1975–1978 Laiuse Püha Jüri kogudust; aastatel 1978–2003 oli ta Võnnu Jakobi koguduse õpetaja. EELK Usuteaduse Instituudi lektor 1978–1981, edasi kuni 1990. aastani dotsent ja sealtpeale professor.
Viktor Zubkov
Elulugu
1967–1985 töötas Leningradi oblastis sovhoosides osakonnajuhataja, direktori asetäitja, direktori ja sovhooside ühenduse direktorina.
1985–1991 töötas Priozjorski linna täitevkomitee esimehena, NLKP Priozjorski linnakomitee esimese sekretärina, Leningradi oblastikomitee põllumajanduse ja toiduainetetööstuse osakonna juhatajana ning Leningradi oblasti täitevkomitee esimehe esimese asetäitjana.
Kalle Kasemaa
Elulugu
1991–1996 oli Kasemaa Tartu Ülikooli usuteaduskonna dekaan. Tõlkijana alustas ta 1980. aastal, on vahendanud peamiselt kreeka ja iisraeli kirjandust. Olnud alates aastast 1989 ajakirja Akadeemia toimetuskolleegiumi liige ja alates aastast 1992 Eesti Kirjanike Liidu liige.
Kasemaa on Uppsala Ülikooli (Rootsi) ja Haifa Ülikooli (Iisrael) audoktor ja Uku Masingu Kolleegiumi liige. Ta oli samuti nüüdseks tegevuse lõpetanud Eesti Araabia Seltsi liige.
Viktor Zubkov
Elulugu
1991–1993 töötas Peterburi linnavalitsuse väliskomitee esimehe asetäitjana. Selle komitee esimees oli Vladimir Putin.
Kalle Kasemaa
Elulugu
Kalle Kasemaa oli 2008. aasta alguseni Tartu Ülikooli Vana Testamendi ja semitistika korraline professor, seejärel on olnud emeriitprofessor.
Looming
Ta on tõlkinud eesti keelde üle 60 raamatu, peamiselt heebrea ja kreeka, aga ka araabia, jidiši, ladina, saksa, prantsuse, albaania ja kõmri keelest. Tema vahendatud kirjanike seas on Šmuel Josef Agnon, Šolem Alejchem, Odisseas Elitis, Abū Hāmid al-Ghazālī, Taha Husain, Manolis Karagatsis, Nikos Kazantzakis, Menis Kumandareas, Nagib Mahfuz, Amos Oz, Isaac Bashevis Singer, Dido Sotiriu, David Šahar, Benjamin Tammuz, Ilias Venezis ja David Vogel.
Viktor Zubkov
Elulugu
1999 kandideeris Peterburi linnapeaks. Valimistel kogus ta 8,6% häältest, mis andis 4. koha.
1999–2001 töötas Venemaa maksuministri asetäitjana ja ministeeriumi Peterburi osakonna juhatajana. 2001–2004 töötas Venemaa rahandusministri esimese asetäitjana. 2001–2007 oli Venemaa finantsjärelevalve komitee esimees (2004. aastani esimehe kohusetäitja).
Venemaa peaminister
12. septembril 2007 esitas president Vladimir Putin ta Venemaa peaministri kandidaadiks. 14. septembril kinnitas Riigiduuma ta 381 poolthäälega 450-st peaministriks.
Ametisse astudes pidas ta oma suurimateks väljakutseteks peaministrina riigi sõjatööstuse võimsuse taastamist ning majandusliku stabiilsuse ja sotsiaalse arengu kindlustamist.
8. mail 2008 kinnitas Riigiduuma uueks peaministriks senise presidendi Vladimir Putini, kelle valitsuses jätkas Zubkov kuni 2012. aastani tööd esimese asepeaministrina.
Alates 2008. aastast on Zubkov ka Gazpromi nõukogu esimees.
Modern (ajakiri)
Modern (Moodi- ja käsitööleht Modern) oli ajakiri, mis ilmus 1920. aastatel koos ajakirjaga Naisterahva elu. Ajakiri sisaldas moejooniseid ja -kirjeldusi.
Ajakirja andis välja Üldise ajakirjanduse kontori (G. Paju) kirjastus Tallinnas Harju tn 43.
Enge
Enge on küla Pärnu maakonnas Põhja-Pärnumaa vallas.
Sumer
Sumer (Sinear, Piiblis Sinearimaa; sumeri keeles ki-en-gi või ki-en-gir 'tsiviliseeritud isandate koht'; akadi keeles šumerum 'kultuurmaa') oli Mesopotaamia kaguosa (hilisema Babüloonia ning Tigrise ja Eufrati suudme vahelise ala) nimi sumerite asumisest sinna (hiljemalt 3500 eKr) kuni Babüloonia ajani (pärast 2000. aastat eKr). Sumer asus praeguse Iraagi kaguosas. pisi|240px|Sumer
Sumerid rajasid umbes 3500 eKr autohtoonse kõrgkultuuri looduslikult ebasoodsale alale, mis tuli vaevaliselt ümber kujundada. Tegemist on ühega vanematest kõrgkultuuridest, võib-olla vanimaga. Sumeri kiilkiri, mis oli olemas juba 3500 eKr (teistel andmetel 3100 eKr), on võib-olla vanim kiri. Arvatavasti on Sumerist pärit ka ratas ja tellised.
Sumeri kultuuripärandit kandsid edasi Assüüria ja Babüloonia. Täpsemalt vaata Sumeri ajalugu.
Maa, rahvas ja keel
Sumerid said praegu tuntud nime akadlastelt. Sumerid ise nimetasid end sag-gi-ga 'musta peaga inimesed' ning oma maad ki-en-gi 'tsiviliseeritud isandate koht/maa'.
Sumerid erinesid oma semi rahvaste hulka kuuluvatest naabritest ning maa hilisematest elanikest keele ja kultuuri poolest ning võib-olla ka välimuselt (John Bakeri arvates olid nad väga sarnased iraani rahvastega). Arvatakse, et akadlased olid sissetungijad või sisserändajad, kuigi pole õnnestunud täpselt kindlaks teha, millal see sisseränne või vallutus aset leidis. Samuti pole teada, kus sumerid algselt elasid. Mõned arheoloogid on arvanud, et sumerlased on Mesopotaamia tasandike põliselanikud. Ühe teooria järgi on sumerid kujunenud umbes 4000 eKr Lõuna-Mesopotaamia Ubaidi kultuuri kandjate segunemisest Araabia kõrbest sisse rännanud semiidi rahvaga. Teiste meelest ei ole eraldi sumerite etnost olnudki, vaid rääkida saab üksnes sumeri keelest. (Seda keelt peetakse isoleeritud keeleks: ta ei kuulu ühtegi teadaolevasse keelkonda.) Et Sumer oli täielikult ümbritsetud semi rahvastest, siis on ka arvatud, et sumerid on sisse rännanud ilmselt praeguse Kaukasuse mägedest, Iraani alalt või Induse orust (viimast hüpoteesi pooldab Soome teadlane Simo Parpola).
Sumeri-eesti keelesuguluse hüpoteesid
Kuna sumeri keelel teadaolevad sugulaskeeled puuduvad, on sumerite suguluse postuleerimine teiste rahvastega levinud nii teaduskirjanduses ja populaarteaduses kui ka pseudoteaduses. Nii näiteks püstitas esimeses eesti keeles ilmunud raamatus sumerite kohta "Sumeri-Akkadlased: Uurimine vanast muinasajast" (Tartu, 1896, 1908; Toronto, 1960, 1969) Karl August Hermann hüpoteesi sumeri-eesti sugulusest. Analoogsete väidetega on hiljem esinenud näiteks harrastusteadlased Georg Truusmann, Ants Uro (pseudotõlgete kogumikus "Sumerlaste seadusi", Tallinn, 1940), Georg Waimel ("The origin of Maarahvas or Estonians", 1958) Jüri Härmatare ("Sumeri kilde", Toronto, 1976) ja Edgar V. Saks. Kristi Kuke hinnangul jõudis soomeugri-sumeri suguluse idee Eestisse Soome kaudu, kus seda propageeris nt Yrjö Sakari Yrjö-Koskinen, 19. sajandi keskpaiga Ungarist.
Taolised teooriad põhinevad siiski valdavalt tänapäeva eesti keele (ja selle lähemate sugulaskeelte) sõnade anakronistlikul võrdlusel sumeri sõnadega, pseudoetümoloogiatel ning vahel ka pikemate tekstide pseudotõlgetel (nt Uro "Sumerlaste seadusi"), kuid ei ole kooskõlas keeleteaduse arusaamadega keelte kujunemisest, Vana-Lähis-Ida kohta kogutud ajalooliste ja arheoloogiliste andmetega ega isegi mitte sumeri keele fonoloogia, morfoloogia ja süntaktikaga. Tänapäeva sumeroloogias valitseb seisukoht, et soomeugri ega laiemalt uurali keeli ei saa sumeri sugulaskeelteks pidada.
Haldus ja poliitika
Sumerid elasid mitmetes linnriikides. Iga linnriigi keskel oli linna kaitsejumalale pühitsetud tempel. Linnriiki valitses kuningas, kellel oli keskne koht linna usulistes riitustes. Linnriigid olid kindlustatud. Tegemist oli ühendatud talupojakommuunidega, mis olid jagatud kvartaliteks. Iga kvartali keskel oli kohaliku jumala tempel. Ümberkaudsed külakesed allusid sellele keskusele, mille valitseja (ensi, patesi) oli väepealik ja ülempreester. Kui linnriik tugevnes ja laiendas oma võimu naaberlinnriikidele, siis võttis see valitseja kuninga (lugal 'suur') tiitli. Maa ühendamine võttis kaua aega. Ühtse riigi kujunemist pidurdas ühtse niisutussüsteemi puudumine.
Tähtsamate Sumeri linnriikide seas olid Adab, Eridu, Isin, Kiš, Lagaš, Larsa, Nippur, Ur ja Uruk. Need linnad hakkasid tasapisi püüdma üksteise üle ülemvõimu saavutada, nii et tuhatkond aastat kestis peaaegu lakkamatu sõda vee kasutamise õiguse, kaubateede ja nomaadidelt saadavate andamite pärast.
Hiljem pidasid Sumeri linnriigid ühiselt sõda Akadi ja Eelamiga.
Orjatöö
Sumerid kasutasid orje, kuigi orjatöö ei etendanud majanduses suurt osa. Orjatarid kudusid, sõtkusid, jahvatasid ning kandsid koormaid.
Põllumajandus ja küttimine
Sumerid kasvatasid otra, kikerhernest, läätse, hirssi, nisu, naerist, datlipalmi, sibulat, küüslauku, aedsalatit, porrulauku ja sinepit. Samuti pidasid nad veiseid, lambaid, kodukitsi ja sigu. Lambavillast tehti rõivaid. Peamised kandeloomad olid härjad ning peamised veoloomad olid eeslid. Sumerid püüdsid kala ja metslinde. Sumeri tekstidest on leitud teateid hobusest, keda peeti valitseja loomaaias, kuid laiemalt seda looma ei tuntud ning põllumajanduses ega transpordis ei rakendatud. (Hobuse kohta hilistes tekstides kasutatavat väljendit võib tõlkida "mägieesel" või "välismaa eesel".)
Sumerite põllumajandus oli väga sõltuv niisutusest. Niisutuseks kasutati kaevukooke, kanaleid, tamme ja reservuaare. Kanaleid pidi sageli parandama ja savist puhastama. Riik nõudis alamatelt kanalite kallal töötamist, kuid rikkad said end tööst vabaks osta.
Sumerid kogusid saaki kuival sügisel kolmest inimesest (lõikaja, köitja ja vihuseadja) koosnevate rühmadena. Vilja peksti ja tuulati.
Paljude põlvkondade vaeva tulemusena muutusid Tigrise ja Eufrati jõe org viljakaks maaks, millelt saadi suurt saaki. Puuatrasid kasutades õnnestus umbes 4300 eKr elanikke arvu märgatavalt suurendada.
Kaubavahetus
Sumerid vahetasid teravilja puidu, metalli ja ehituskivide vastu, mida neil ei olnud. Gilgameši eeposes mainitakse puidu ja muude kaupade sissetoomist ning ülistatakse Liibanoni seedri puitu. Sumerisse toodi ka elevandiluud ja muid luksuskaupu. Kaubavahetust hõlbustasid ratastega vankrid ja arvutamine savitahvlitel.
Sumeri alalt on leitud obsidiaani, mis pärineb praeguse Anatoolia ja Afganistani alalt, helmeid Dilmunist (praeguse Bahreini alalt) ning mitmeid pitsereid Induse kultuuri kirjadega. See annab tunnistust arenenud kaubavahetusvõrgust Sumeri ümber.
Kunst
Sumeri arhitektuuris kasutati eelkõige üksteise peale laotud päikese käes kuivatatud telliseid, kuid ka tugipiilareid, nišše, poolsambaid ja seotisi. Kasutati savinaelu. Enamik säilinud ehitisi on templid, mis koosnesid domineerivast pealöövist ning külglöövidest, samuti preestritele ettenähtud ruumidest külgedel. Alates umbes 2100. aastast eKr hakati selliseid templit paigutama kõrgetele platvormidele (vaata Tsikuraat). Tsikuraatidest sai nähtavasti inspiratsiooni Piibli jutustus Paabeli tornist.
Ilmalikest ehitistest on teada teraviljaaidad, mis asetsesid sageli koos paleedega templi läheduses.
Sumeri silinderpitseritel on kujutatud maju, mis sarnanevad nende majadega, mida alles hiljuti ehitasid sooaraablased Lõuna-Iraagis.
On leitud palju steele ning kivist (alabastrist, lubjakivist ja dioriidist) votiivskulptuure, mis olid kaunistatud teokarpide ja poolvääriskividega (lasuriit).
On leitud ka elevandiluust, kullast, hõbedast ja galeniidist ehteid.
Tehnika
Sumeritel olid kasutusel puri, saag, meisel, haamer, puur, höövel, nõel, nael, kirka, kirves, nuga, oda, nooleots, mõõk, liim, turvis, paat, tellis ja saabas.
Ratas
Ratast on teadaolevalt esimest korda kasutatud Sumeris (esimesed andmed Urukist; umbes 3500 eKr). Ratta kasutuselevõtt on seotud koduloomade rakendamisega veoloomadena näiteks adra ja kaariku ees. Ratta kasutamist võimaldasid ka tasased laiad teed, mis nõudsid piisavat rahvastiku tihedust ja tasast maastikku.
Ehitus
Monumentaalehitistest on tähtsamad Mesopotaamiale tüüpilised tsikuraadid.
Kohalikke ehitusmaterjale ei olnud. Kivi, metalli ja puitu tuli sisse vedada. Enamik maju ehitati savist ja pilliroost. Tasapisi võeti kasutusele kumerad savitellised, mida seoti asfaldi, pigi, põhu ja pillirooga (mörti ega tsementi ei tuntud). Need ehitised kippusid lagunema ning neid tuli aeg-ajalt uuendada. Pidev ümberehitamine tõstis linnade pinda, nii et need hakkasid lõpuks ümbritseva tasandiku kohal kõrguma. Selliseid künkaid nimetatakse tellideks.
Võnkesüsteem
Võnkesüsteem on vastastikmõjus olevatest kehadest koosnev süsteem, milles võib esineda võnkumine.
Sumer
Pronks
Sumerid hakkasid esimesena kasutama pronksi, mis võimaldas kasutada paremaid tööriistu. Nendelt levis see oskus mujale Lähis-Itta.
Võnkesüsteem
Võnkesüsteemide ühised omadused:
Võnkumise võib põhjustada: