cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Strap-on dildo
Peenise pikendused
Õõned dildosid müüakse sageli peenise pikendusena, et suurendada suurust (pikkus ja / või ümbermõõtu), kuid kõige tavalisemalt on need erektsioonihäiretega meestel. Peenis pannakse dildo sees olevasse õõnsusse, seejärel pannakse rakmed, mis võimaldavad mehel penetreerida oma partneri dildoga, mille tõukejõud kantakse tema peenisele.
Eesnahk
Dildod, millel on tagasitõmmatavad eesnahad või ümberlõikamata dildod, püüavad anda loomulikku tunnet. Nende tunnete suurendamiseks võivad neil sageli olla võltsitud veenid.
Dildo kinnitusmeetodid
Mis tahes rihma sisselülitamise peamine omadus on manus – dildo, mida kasutatakse teise partneri tungimiseks. Kuigi on olemas suur hulk erinevaid dildosid, on enamik neist kinnitatud rakmete külge mitmel viisil. Kõikidel meetoditel on kompromissid ja paljudel paaridel on erinevad rakmed sõltuvalt sellest, millist tüüpi dildot nad soovivad kasutada.
Rõngas ja lai alus
paremal|pisi| O-rõngas koos laia-aluselise dildoga Kõige tavalisem viis dildo kinitamiseks rakmete külge on, et rakmetes on ava või rõngas, mille kaudu sisesdatakse laiapõhjaline dildo. Odavatel rakmetel on ainult kangast või nahast ümmargune auk, samas kui kallimad rakmed kasutavad terasest või kummist rõngaid. Selle meetodi eeliseks on see, et dildod, mis sobivad on laialdaselt kättesaadavad ja odavad, ja isegi paljud dildod, mis ei ole mõeldud rakmete kasutamiseks, töötavad nende rakmetega, nagu enamik dildod munanditega. Peamine puudus on see, et dildo on lõdvalt kinni (eriti odavate rakmete puhul) ja kipub allapoole ennast keerama, mistõttu on raske või võimatu kasutada G-punkti või muid kujuga dildosid.
Vaakumtihendiga
paremal|pisi| Vac-u-lukuga tapp ja pulber libesti Kasutuses peamiselt Doc Johnsoni poolt, on Vac-u-locki dildodel oma põhjas riputatud õõnsus, mis sobitub rakmete või muu mänguasja sobiva pistikuga. Eemaldamise hõlbustamiseks kasutatakse pistikupulbris pulbrilist määrdeainet. Selle disaini eeliseks on see, et dildo on kindlalt kinnitatud ja ei saa kergesti pöörata ning ei kipu flopida allapoole või libistada nagu rõngasrihmad, samuti on olemas palju teisi seadmeid, mida dildod saab kinnitada, näiteks käepidemed ja täispuhutavad pallid. Puuduseks on ühilduvate manuste suhteliselt madal kättesaadavus ja kõrge hind. Mitmel kaubamärgil on vac-u-lock süsteemi mittevastavad kloonid, kuid nende dildod ja tarvikud on praktiliselt kättesaamatud.
Valatud rakmed
paremal|pisi| Odav dildo koos vormitud rihmaga Mõned väga odavad "Strap-on dildod" on varustatud rihmadega või kinnitusdetailidega, mis on valatud otse dildo materjalisse. See disain on väga nõrk ja seda kasutatakse ainult kõige odavamate toodete puhul. Nad on põhimõtteliselt kasutud tavapäraseks Strap-on dildo otstarbeks (üks partner penetreerib teist partnerit, kasutades dildot peenisega sarnases asendis), kuid neid saab mitmesuguste muude tegevuste jaoks paigutada ümber tooli ja muude objektide.
Stimuleerimis meetodid kandja jaoks
Rakmete kandja mõnu tuleneb tavaliselt survest suguelundite, eriti kliitori vastu, kasutamisel ja psühholoogilisest erutusest. Paljudel strap-on disainidel on erinevad omadused, mis suurendavad kandja stimulatsiooni.
Mõned rakmed jätavad genitaalpiirkonna ja päraku meelega avatuks (kas tahtlikult koos materjali avausega või disainiga, millel ei ole mingeid rihmasid, mis seda kataksid), mis võimaldab kasutada mis tahes mänguasja kandja stimuleerimiseks või isegi, et kandjat on võimalik penetreerida samal ajal kui ta kannab rakmeid. See võib sageli osutuda kasulikuks, kui partnerid soovivad oma mängude ajal rolle vahetada, kuna rakmeid saab enne peale panna, ilma et see võiks segada või, et selle peaks ära võtma, et mängu jätkata. Seda tüüpi rakmed ei sobi siiski mänguasjade kasutamiseks, kuna rakmed ei puuduta mänguasju nii, et need takistaksid nende välja kukkumist. Kui kandja tõukab siis rakmed ei liiguta neid mänguasju kuna neil pole kokkupuudet.
Sisseehitatud funktsioonid
paremal|pisi| Pehme plastikuga vibreeriv muna Mõned rakmed ja dildod pakuvad tõstatatud muhke või muid funktsioone, mille eesmärk on hõõrduda kandja kliitori vastu, kas kinnitatud rakmete siseküljele või dildo aluse tagaküljele. Selliste dildodega töötavad rakmed peavad olema avatud, kus dildo alus vajutab otse kasutaja keha vastu. Kuna kõrgekvaliteedilistel rakmetel on tavaliselt polsterdatud või neil on muud vahendid dildo kinnitamiseks rakmetele kui lihtsa avaga, nähakse neid funktsioone tavaliselt ainult madala kvaliteediga, odavate dildode puhul. Nad pakuvad ainult piiratud stimuleerimist ja kuigi need on paremad kui mitte midagi, peetakse neid tavaliselt teistest halvemaks.
Kahe otsaga seadmed
Kuigi kahe otsaga dildo ilmselgelt stimuleerib ka kasutajat, ei sobi standardne sirge dildo väga hästi rakmetega kasutamiseks. Selle probleemi ületamiseks on paljud dildod kasutatavad ka rakmetega, mille keskel on lüli, millest annab reguleerida dildo nurka. Niimoodi on on dildo eesmine osa paraja nurga all, et penetreerida samal ajal kui tagumine osa saadab edasi oma liikumist dildo osasse, mis on tupes.
Seesmised tapid
paremal|pisi| Strap-on millel on 2 seesmist tappi Paljudel "professionaalsetel" rakmetel on üks või kaks tappi (vaginaalne, anaalne või mõlemad) rakmete sisemuses, et penetreerida kandjat. Need tapid (võivad olla kujundatud nii väikeste dildode, anaaltappide kui ka nende kombinatsiooni/hübriidina) on tavaliselt kindlalt kinnitatud rakmete külge ja pakuvad kandjale stimulatsiooni, kui nad tõukavad peamise dildoga. Mõned rakmed võivad tulla ainult anaaltappiga teised, aga mõlema tapiga; statistika näitab, et viimane annab rohkem naudingut kui esimene.
Seksiasendid
paremal|pisi| Naine kes teeb oma mehele pegging´ut nelja rakmega Strap-on´iga Strap-on´i saab kasutada mitmetes asendites. Need sisaldavad:
Ioonpolümeer-metallkomposiit
pisi|Pilt 1.0a: IPMK paigal (pole ühendatud vooluvõrku) pisi|Pilt 1.0b: IPMK kõverdunult (rakendatud pinge 3 V)
Ioonpolümeer-metallkomposiit (lühendina IPMK) on sünteetiline komposiitmaterjal, mis elektrivoolu rakendamisel reageerib kui tehislihas. IPMK-d koosnevad sellistest ioonpolümeeridest nagu Nafion või Flemion, mille pindmine kiht on kaetud elektrijuhtidega nagu plaatina või kuld. Komposiiti painutavad elektri mõjul (1–5 V) ioonide liikumine ja elektrostaatiline vastasmõju. IPMK-d on üks elektroaktiivsete polümeeride alaliik.
Alternatiivselt käituvad IPMK-d kui sensorid või "targad materjalid", kuna surve rakendamisel ainele tekib vastavalt painutusel materjali pinnal teatud mõõdetav pinge.
IPMK tüüpi aktuaatoritel leidub vähe kasutust, kuna nad on veel võrdlemisi uued ning neid liigitatakse üldjoontes aktuaatorite hulka. Selle tulemusel on neist aeglase liikumise ja väikese surujõu tõttu nõudlikumates süsteemides vähe kasu. Teiseks on vajalik säilitada ioonide liikuvus, kasutades näiteks hüdraatimist. Kõrgematel pingetel tekivad küll suuremad painutused aines, kuid pingetel üle 1,23 V toimub vee elektrolüüs, mis mõnevõrra piirab rakendatavat pinget.
Sissejuhatus
Ioonpolümeer-metall komposiidid on eripärased elektroaktiivsetest polümeeridest koosnevad muundurid, mis surve või mõnda muud tüüpi mehaanilise jõu korral tekitavad komposiidi pinnale paigutatud elektroodidel teatud pinge. IPMK-d käituvad ka kui aktuaatorid, kuna võrdlemisi madala elektrivälja (~10 kV/m) rakendamisel aine pinnal on antud komposiidid võimelised suuresti painduma (pilt 1.0b). Survel tekkiv pinge on aga kümneid kordi väiksem kui samaväärse painutuse saavutamine elektrivälja rakendamisel komposiidile. Seega on IPMK-del potentsiaali olla nii energiamuundurid kui ka aktuaatorid.
1993. aastal tutvustas K. Oguro IPMK-d esimest korda kui elektroaktiivset polümeeri. Sellest ajast alates on IPMK-dele oluliselt rohkem tähelepanu pööratud, kuna tuleviku mõttes on tegu võrdlemisi lootustandva ning kergestikasutatava aktuaatori või sensori / muundurina, eriti biorobootika valdkonnas. Piesomaterjalid on võrreldavad IPMK-dega, kuna nad käituvad elektri mõjul samamoodi. Pinge võib olla minimaalselt ca 10 millivolti, et tekiksid esimesed nihked. Kuna efektiivsed pingepiirkonnad võivad olla niivõrd väikesed, võib IPMK-d edukalt kasutada väga täpse sensorina.
IPMK tööpõhimõte
pisi|Pilt 1.1: Ioonide paiknemine sirgelt puhkeolekus (ülemine) ning elektrimõjul painutatuna (alumine)
Aastal 2000 tutvustas P.G. De Gennes et al. kahte lineaaralgebralist pöördumatut termodünaamika võrrandit, mis kirjeldavad tüüpilise IPMK käitumist. Mudel on lihtne seletus sellele, kuidas toimivad materjali muundur- ja aktuaatoromadused, kasutades lineaarskaalat ja staatilisi tingimusi.
Kaks võrrandit seletavad lineaarset suhet laengu liikumise (voolutihedusega J) ja lahuse transpordi (vedeliku voog Q) vahel, et kirjeldada ioongeelide elektromehaanilist ühildumist.
Võrrandid 1.1 ja 1.2 seovad elektrivälja E ning surve gradiendi ∇p – kaks peamist jõudu, millest sõltub IMPK käitumine. Need võrrandid aitavad mõista, kuidas töötab IPMK tehislihase liikumine nii elektrivoolu rakendamisel (aktuaator) kui ka vastupidist efekti (sensor või muundur). Tuleb võtta arvesse, et need P.G. De Gennese võrrandid on staatilisele mudelile. Teiseks σ, L12 (= L21) ja K on vastavalt elektriline juhtivus, ristkoefitsient ja läbitavus.
IPMK-sid on arendatud aktuaatorite, sensorite ja kontrollstruktuuridena, kuid neid leidub ka mujal.
Metalli vähendamise tehnika
Uusim IPMK tootmistehnika sisaldab kahte valmistusprotsessi: algne komposiidi valmistamine ja pinna elektroodimise protsess. Algne valmistamise protsess nõuab õiget plaatina soola (Pt(NH3)4HCl) keemilise reduktsiooni (söövitamise) jaoks. Protsessi eesmärgiks on katta materjali sisemine pealiskiht metalliga (tavaliselt Pt nanoosakesed) keemilise reduktsiooni teel. Ioonvahetuspolümeer kastetakse soolalahusesse, et lasta plaatina kihil imbuda läbi ioonvahetuspinna. Hiljem kasutatakse tugevamat söövitamisagenti (LiBH4 või NaBH4), et katta pind ühtlase plaatina kihiga. Katsetes on täheldatud, et plaatina kiht on maetud paar mikronit (tüüpiliselt 1–10 μm) IPMK ioonvahetusgeeli pinna alla. Elektronmikroskoobi pilt IPMK ääre peal näitab, et suurem plaatina molekulide tihedus on pinna elektroodide juures.
Füüsilise laadimise meetod
Kuigi traditsioonilised söövitamise või reduktsiooniprotsessid on efektiivsed IPMK-de valmistamisel, on nad üsnagi kulukad, kuna kasutatakse väärismetalle, nagu plaatina, kuld, pallaadium jne. Samuti on kallid töötlemisprotsessid. Et IPMK-sid teiste aktuaatorite või sensorite hulka liigitada, tuleb neid oluliselt odavamalt toota. Üks viis selleks on lihtsustada komposiitimise ja elektroodimise protsessi.
Peamine odavamate IPMK-de tootmise idee on algul füüsiliselt laadida elektrit juhtiv pulber polümeerivõrgu sisse, moodustades hajutatud pinna, mis funktsioneerib kui peamine juhtiv meedium pinnal. Et kinnitada meedium veel paremini polümeerivõrgustiku sisse, kaetakse pind keemiliselt pallaadiumi- või plaatinaosakestega, et nii primaarne kui ka sekundaarne kiht oleksid imbunud polümeerivõrgustiku sisse. Edasi kasutatakse galvaanilist katmist, et ühtlustada kogu juhtiv pind. See moodustab materjali peamise efektiivse elektroodi. Detailsemalt on protsessid kirjas M. Shahinpoori ja K. J. Kimi töös. Füüsilise laadimise meetodit on põhjalikumalt käsitletud D. J. Leo ja tema kaastöötajate töös. Nad kasutasid suurt pindala ja väikesemahulist metalli, et saavutada madalatel sagedustel kõrge mahtuvus.
Elektrilised omadused
Käsitledes IPMK elektrilisi omadusi, tuleb kasutada standardset vahelduvvoolu impedantsi meetodit. Tüüpiline mõõdetud impedantsi graafik näitab materjali impedansi (takistuse) sõltuvust sagedusest. Huvitav tähelepanek: IPMK-d on peaaegu lõpmata suure takistusega kõrgetel sagedustel ja võrdlemisi elektrit juhtivad madalatel sagedustel.
Ülemiste tulemuste põhjal võib koostada tüüpilisest IPMK-st samaväärse lihtsustatud elektriskeemi. Sellistes tingimustes on eeldatud, et iga elektriskeemi ühik on ühendatud jadamisi tühiste pinnatakistite külge. Selline lähenemine põhineb eksperimentaalsetel katsetel, kus mõõdeti pinnaelektroodide takistust erinevates tingimustes. Eeldame, et igas elektriskeemi ühikus on neli komponenti: pinnaelektroodide takistus (Rs), polümeeri takistus (Rp), ioonpolümeeri ja kahe pinnaelektroodkihi vaheline mahtuvus (Cd) ja impedants (Zw), mis tekib laengute liikumisel pinnaelektroodi läheduses.
Elektromehaanilised omadused
Elektromehaanilised omadused on üldiselt tingitud rakendatavast jõust ja materjali liikumisest (nihkest). IPMK paremale otsale pannakse väike raskusmuundur (mõõdab raskust) ja teatud mass ning vasaku serva külge ühendatakse vooluallikas ja hoitakse paigal. Reageeriv jõud ehk aktuaatorjõud paremal on genereeritud elektrivälja poolt. Kui materjali parem ots on nihkunud teatud pikkuse (s) võrra, registreeritakse liikumine vastavalt rakendatud elektrivoolule ning korratakse katset suurema nihkumisega. Viimasena mõõdetakse IPMK liikumine ilma raskuseta. Tulemuste alusel koostati jõu ja nihkumise suhe ning erinevad tulemused vastavalt rakendatud pingele (2 V ja 3 V). Kirjeldatakse ka maksimaalsed nihkejõud ning vastavad nihked. Katsematerjaliks oli Nafioni põhjal valmistatud liitium-ioon IPMK, mille pind oli kaetud plaatinaga. IPMK aktuaatori pikkus oli 20 mm, laius 5 mm ja paksus 0,3 mm.
Robottiivad
Pneumaatilisi ja mootorajamiga aktuaatoreid on laialdaselt integreeritud ja kasutatud lennutööstuses ning samuti tööstusrobotite valdkonnas. Samas pole sellised aktuaatorid kuigi hästi kasutatavad väikeste või lausa mikroskoopiliste lennu- või maismaarobotite ehituseks, kuna nad on kas füüsiliselt liiga suured või süsteemselt liiga keerukad. Samuti pole tööstusaktuaatorid sobivad jäljendamaks lindude või putukate lendamisliigutusi. Mikroroboteid ning IPMK-sid kasutades on võimalik luua süsteeme, mis suudavad edukalt jäljendada ja lennata, nagu linnud või putukad. See kombinatsioon on vägagi kasulik just oma suuruse ning manööverdusvõime mõttes. Elektroaktiivne polümeer, nagu IPMK, on hea kandidaat sellise ülesande täitmiseks, kuna ta on kerge kaaluga ning võimeline looma suuri deformatsioone (nihkeid), rakendades võrdlemisi madalat elektrivoolu. Linnud ja putukad suudavad tõusta ning oma liikumist suunata samaaegselt, kuna nende tiivad on võimelised liikuma üles-alla ja pöörduma ühe tõuke ajal. Samaväärse manööverdamisvõime saavutamiseks peaksid sellised robottiivad suutma jäljendada samasugust käitumist. Samuti on linnu tiiva ots tipukujuline võrreldes ülejäänud tiivaga. See vähendab tiiva vastupanu, kui ta liigub üles-alla, kuna tiib nagu "lõikaks" läbi õhu. Seetõttu peaks ka sellisel mikrorobotil olema samasugused tunnused, nagu lindudel ja putukatel looduses. IPMK-d on võimelised sellega hakkama saama, kui nad on eelnevalt selle jaoks disainitud.
Kuna linnud peavad liigutama oma tiibu üles-alla ja samuti neid lennu ajal pöörama, et ennast suunata, on IPMK aktuaatoritele disainitud asümmeetriline kuju. Tuleb tähele panna, et kahe tiiva pindalad on jäetud samaks, et neid oleks kergem testida ja tulemusi analüüsida. Tiivad on valmistatud õhukesest polümeerkilest.
Potzneusiedl
thumb|upright=1.37|Gemeinde Potzneusiedl
Potzneusiedl on väikseim küla (Gemeinde) Austria Burgenlandi liidumaal Neusiedl am See ringkonnas.
Potzneusiedl asub Parndorfi tasandiku põhjaservas, Leitha jõe lõunatammil.
pisi|tühi|Palee Potzneusiedlis
Ajalugu
Selle küla territoorium on olnud asustatud juba kauges minevikus. Arvukad arheoloogilised leiud neoliitikumist. Sellest annavad tunnistust pronksiaeg ja Rooma aeg. Viimast esindavad ohtralt ennekõike roomlaste hauad ja jäänused. Ida-Frangi kuningas Ludwig Sakslane kinkis 833. aastal tollase Lithana nimelise küla territooriumi Passau piiskopkonnale.
Pozkneuselde nimi, mis sarnaneb praegukasutatavale, ilmus alles 13. sajandi teisel poolel - Pothi krahvid asutasid Potzneusiedli ja Podersdorfi külad. Nendes külanimedes olevad silbid "Potz-" ja "Pod-" tuletavad meile meelde nende asutajaid.
1529. aasta türklaste rüüsteretk põhjustas palju kahju ja horvaadid pidid selle 16. sajandi teisel poolel uuesti koloniseerima. Küla kuulus Bruck an der Leithas asuvale Harrachi mõisale. Selle hilisemad omanikud olid Benderi ja Batthyány perekonnad, kes arvasid küla 19. sajandil oma Kittsee valdusse. See oli ka aeg, mil Potzneusiedlisse ehitati barokkloss ja tubakavabrik. Kuigi kohalik taristu paranes 20. sajandi jooksul, ei arenenud selle tööstustraditsioonid edasi.
Potzneusiedl liitus mõneks ajaks Gattendorfiga, kuid nüüd on see taas iseseisev küla.
Loss
Praeguse lossi ehitustööd algasid 1798. aastal ja lõppesid 1808. aastal. Osaliselt on lossi müürid laotud gooti alusmüüridele. Tegemist on kolmetiivalise hoonega, mida ümbritseb võluv park.
Kuni 1956. aastani oli loss Batthyány perekonna residents (Luise Bathany on maetud lossikalmistu idapoolsesse ossa). Sel ajal oli loss tuntud suurepäraste pidude ja seltskonnaürituste keskusena. Alates 1966. aastast on see taaselustatud kunsti- ja antiigikeskusena. 1970. aastal asutati lossis Austria esimene ikoonimuuseum. Seda on pidevalt renoveeritud. Alates 1993. aastast esineb lossis Potzneusiedli teatrisuvi. Alates 2001. aastast on see Rumeenia-Austria Kultuuriinstituudi peakorter.
Püha Markuse kirik
Küla tähtsaim püha mälestusmärk on keskaegsetele vundamentidele ehitatud roomakatoliku Püha Markuse kirik, mida mainiti esmakordselt 13. sajandil. Selle interjööris saab imetleda peaaltareid Püha Markuse maali, Peetruse ja Pauluse kujude ning rokokoo stiilis Püha Sebastiani kõrvalaltariga.
Amela Terzić
2011. aastal Tallinnas toimunud juunioride Euroopa meistrivõistlustel võitis ta kuldmedali 1500 meetri ja 3000 meetri jooksus.
2012. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel Barcelonas võitis ta 3000 meetri jooksus hõbemedali.
1500 meetri distantsil on ta tulnud kahel korral Euroopa U23 meistriks.
2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel Amsterdamis osales ta 1500 meetri jooksus. Ta jõudis finaali eeljooksude parima ajaga (4.09,71). 10. juulil toimunud finaal oli aeglane ja Terzić jäi lõpuspurdis viimaseks, saades ajaga 4.37,70 12. koha.
2016. aasta suveolümpiamängudel Rio de Janeiros osales ta 800 meetri ja 1500 meetri jooksus. Terzić pääses 800 meetri jooksus oma eeljooksust edasi teisena oma hooaja parima tulemusega (2.00,99). Oma poolfinaalis jäi ta ajaga 2.03,81 eelviimaseks ja sai kokkuvõttes 23. koha. 1500 meetri jooksus ta poolfinaali ei jõudnud.
2017. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel Londonis ta 1500 meetri jooksus poolfinaali ei pääsenud, saades ajaga 4.08,55 kokkuvõttes 28. koha.
2017. aasta suveuniversiaadil Taipeis võitis ta kuldmedali tulemusega 4.19,18.
Ta on võitnud mitmeid medaleid Euroopa krossijooksu meistrivõistlustelt juunioride ja U23 arvestuses.
Terzićile kuuluvad mitmed Serbia keskmaajooksu sise- ja välisrekordid distantsidel 800 meetrist kuni 3000 meetrini.
Aastatel 2011 ja 2012 valiti ta Serbia aasta noortsportlaseks.
Isiklikud rekordid
Allikas: IAAF
Ex situ looduskaitse
Ex situ looduskaitse (inglise keeles ex-situ conservation) on elurikkuse komponentide (ka liikide) kaitse väljaspool nende looduslikku esinemiskohta.
Kaitsealuseid liike hoitakse sel puhul näiteks looma- või botaanikaaedades.
Parasiit-tupplehik
Parasiit-tupplehik (Volvariella surrecta) on kandseente hulka kuuluv seeneliik.
Seent on leitud ka Eestist.
Marc Silk
pisi|Marc Silk (2011) Marc Silk (sündinud 20. detsembril 1972) on inglise dublaažinäitleja.
Karl Kivi (metsaülem)
Karl Kivi (1. detsember 1905 Kavilda vald, Tartumaa – 18. august 1942 Gari, Sverdlovski oblast), Eesti metsandustegelane.
Õppis 1925–1932 Tartu Ülikooli metsandusosakonnas, 1938–1941 Kloostri metsaülem.
1848. aasta Ungari revolutsioon
328px|pisi|Revolutsiooni kujutav [[Mihály Zichy maal]] 1848. aasta Ungari revolutsioon oli üks paljudest Euroopa 1848. aasta revolutsioonidest ja tihedalt seotud teiste 1848. aasta revolutsioonidega Austria keisririigis. Revolutsioon Ungari kuningriigis kasvas iseseisvussõjaks Austria keisririigist, mida valitsesid Habsburgid.
Pärast mitmeid tõsiseid Austria kaotusi aastal 1849 oli Austria riik lähedal kokkuvarisemisele, seega kutsus uus noor keiser Franz Joseph I Püha Liidu nimel appi Venemaa. Tsaar Nikolai I vastas ja saatis 200 000-mehelise armee koos 80 000-mehelise abiväega. Lõpuks võitis Vene ja Austria ühendarmee Ungari vägesid. Pärast Habsburgide võimu taastamist pandi Ungari jõhkra sõjaseaduse alla.
Revolutsiooni puhkemise aastapäev, 15. märts, on üks kolmest Ungari rahvuspühast.
Ungari enne revolutsiooni
Ungari kuningriik oli säilitanud eraldi parlamendi, Ungari Riigipäeva isegi pärast Austria keisririigi loomist aastal 1804. Ungari kuningriigi valitsus (aastani 1848) jäi üleüldise Austria keisririigi valitsusstruktuuri poolt suuresti puutumata. Ungari keskvalitsuse struktuurid jäid keiserlikust valitsusest hästi eraldatuks. Riiki valitses Ungari asehaldusnõukogu (Gubernium) – asukohaga Pressburgis ja hiljem Pestis – ja Ungari kuninglik õukonnakantselei Viinis.
Ungari Jakobiinide klubi
Pärast Saksa-Rooma keisri Joseph II surma lõppesid riigis valgustatud reformid, mis pani nördima paljud reformimeelsed frankofoonidest intellektuaalid, kes olid Prantsuse filosoofial ja valgustatusel põhinevate uute radikaalsete ideede järgijad. Ignác Martinovics töötas salaagendina uuele Austria keisrile Leopold II-le aastani 1792. Oma teoses "Oratio pro Leopoldo II" kinnitab ta selgelt, et tunnistada tuleks vaid ühiskondlikust lepingust tulenevat võimu; ta nägi aristokraatias inimkonna vaenlast, kuna nad takistasid inimestel haridust saada. Oma teises töös "Inimeste ja kodanike katekismus" väitis ta, et kodanikud kipuvad olema vastu mistahes rõhumisele ja et suveräänsus elab koos inimestega. Temast sai ka vabamüürlane ja ta toetas Ungari föderaalse vabariigi kehtestamist. Ungari jakobiinide liikmena pidasid ühed teda revolutsioonilise mõtte idealistlikuks eelkäijaks ja teised hoolimatuks seiklejaks. Ta oli vastutav Ungari pärisorjade mässu õhutamises aadli vastu. Nende õõnestavate tegude pärast vallandas Saksa-Rooma keiser Franz II Martinovicsi ja tema ülemuse Ferenc Gotthardi, endise salapolitsei juhi. Ta hukati koos kuue muu tähtsa jakobiiniga mais 1795. Rohkem kui 42 vabariiklaste salaühingu liiget vahistati, sealhulgas luuletaja János Batsányi ja keeleteadlane Ferenc Kazinczy.
Kuigi Üliparlamentaarse radikaalse noorsoo ideoloogiline eelkäija: Ungari jakobiinide liikumine ei mõjutanud Ungari parlamendi ja parlamendiparteide poliitikat, olid sel tugevad ideoloogilised sidemed üliparlamentaarsete jõududega: radikaalne noorsugu ja üliõpilased, nagu luuletaja Sándor Petőfi, filosoof ja ajaloolane Pál Vasvári ja proosakirjanik Mór Jókai, kes süütasid revolutsiooni Pilvaxi kohvikus 15. märtsil 1848.
Revolutsiooni juured
Ungari Riigipäeva ei oldud kokku kutsutud aastast 1811.
Valitsemise varasemas osas peetud sagedased riigipäevad tegelesid ei millegi enama kui sõjatoetustega; pärast 1811. aastat neid enam kokku ei kutsutud. Franz I hilisematel aastatel langes Metternichi "stabiilsuspoliitika" tume vari üle kogu kuningriigi, ja tagurliku absolutismi jõud oli kõikjal ülim. Aga pinna all hakkas tugev rahvavool liikuma vastassuunas. Ungari ühiskond, puudutatuna lääne liberalismist, kuid ilma mingi otsese abita välismaalt, valmistus tulevaseks emantsipatsiooniks. Kirjanikud, teadlased, poeedid, kunstnikud, aadel ja pööbel, ilmalikud ja vaimulikud, ilma mistahes eelneva kooskõlastuseta, või ilmse seoseta, töötasid poliitilise vabaduse ideaali suunas, mis oli ühendada kõik ungarlased. Mihály Vörösmarty, Ferenc Kölcsey, Ferencz Kazinczy ja tema kaaslased, rääkides vaid mõnest paljudest suurtest nimedest, olid, teadlikult või alateadlikult, kui taastärkava rahvusliku kirjanduse esindajad, täites poliitilist missiooni, ja nende pliiatsid osutusid mitte vähem efektiivseks, kui nende esivanemate mõõgad.
Aastal 1825 kutsus keiser Franz II kokku riigipäeva vastuseks kasvavale murele Ungari aadli seas maksude ja kahaneva majanduse suhtes pärast Napoleoni sõdasid. See – ja reaktsioon Joseph II reformidele – algatas Reformiperioodi (ungari: reformkor). Kuid aadlikud säilitasid oma eesõiguse mitte makse maksta ja mitte anda hääleõigust massidele. See oli sel ajal, kui ungari keel sai ametlikuks keeleks ladina keele asemel, mida kasutati varem ametlikult.
See oli otsene rünnak põhiseadusele, mis István Széchenyi sõnul esimest korda "ehmatas rahva välja selle haiglasest unisusest". Aastal 1823, kui tagurlikud jõud kaalusid ühistegevust revolutsiooni mahasurumiseks Hispaanias, kehtestas valitsus, ilma riigipäevaga nõu pidamata, sõjamaksu ja värbas sõdureid. Krahvkonnakogud protestisid kohe selle ebaseadusliku teo vastu ja Franz I pidi 1823. aasta riigipäeval oma ministrite tegudest lahti ütlema. Kuid seisused tundsid, et nende vabaduste säilimine vajas suuremaid tagatisi, kui iidsete seaduste surnud kirjatäht. Széchenyi, kes oli elanud välismaal ja õppinud lääne institutsioone, oli tunnustatud juht kõigile neile, kes soovisid luua uue Ungari. Aastaid harisid tema ja ta sõbrad avalikku arvamust, andes välja lugematul arvul pamflette, milles uus liberalism oli ilmekalt lahti seletatud. Eriti Széchenyi rõhutas, et rahvas ei pea vajalike reformide saavutamiseks vaatama vaid valitsuse või isegi riigipäeva poole. Ühiskond ise peab võtma initsiatiivi, lõhkudes klassierandlikkuse barjäärid ja elavdades tervet avalikku vaimsust. Selle õpetuse mõju oli manifest 1832. aasta riigipäeval, kui liberaalid alamkojas olid suures enamuses, kellest silmapaistvaimad olid Ferenc Deák ja Ödön Beothy. Kuid ülemkojas ühinesid magnaadid valitsusega, et moodustada konservatiivne partei, mis seisis jonnakalt vastu mistahes reformiprojektile, mis nurjas kõik liberaalide kavatsused.
Liberaalse partei jõust ja populaarsusest esile kutsutud häirekellaga valitsus püüdis varsti pärast uue kuninga, keiser Ferdinand I (1835–1848) võimulepääsu purustada reformiliikumist, vahistades ja vangistades kõige aktiivsemad agitaatorid nende seast, Lajos Kossuthi ja Miklos Wesselenyi. Kuid rahvast ei saanud enam ära hirmutada. 1839. aasta riigipäev keeldus tegutsemast, kuni poliitilised vangid vabastati, ja kuna alamkojas oli reformimeelne enamus suurem kui kunagi varem, moodustus liberaalne partei krahv Lajos Batthyány ja parun József Eötvösi juhtimisel nüüd ka ülemkojas. See riigipäev võttis vastu kaks äärmiselt tähtsat progressiivset abinõu, üks tegi ungari keele Ungari ametlikuks keeleks, teine vabastas talupoegade majapidamised kõigist feodaalkohustustest.
1839. aasta riigipäeva tulemused ei vastanud liberaalide ootustele, kui valitsuse ja ülemkoja vastuseis kibestas veelgi üldist rahulolematust. Selle meelelaadi peamine esitaja oli Pesti Hirlap, Ungari esimene poliitiline ajaleht, mille 1841. aastal asutas Kossuth, kelle artiklid, propageerides vajadusel relvastatud kättemaksu, sütitasid äärmuslasi, kuid võõrandasid Széchenyi, kes ründas avalikult Kossuthi arvamusi. Mõlema poole poleemika oli vägivaldne; kuid nagu tavaliselt valitsesid äärmuslikud vaated ja 1843. aasta riigipäeva kokkupanekul oli Kossuth palju populaarsem, kui kunagi varem, samas Széchenyi mõju oli tuntavalt vähenenud. Selle riigipäeva toon oli kirglik ja valitsus ründas valimiste häirimiseks ägedalt. Liberaalid võidutsesid. Ungari keel oli nüüd kuulutatud koolide ja kohtute, samuti seaduste keeleks; segaabielud olid seadustatud ja ametikohti said avalikult mitteaadlikud.
Järgnenud parlamendivalimised andsid täieliku võidu edumeelsetele. Kõik pingutused mõistmisest valitsuse ja opositsiooni vahel olid viljatud. Kossuth nõudis mitte ainult tegeliku vimma heastamist, vaid liberaalset reformi, mis teeks vimma tulevikus võimatuks. Kõrgemates ringkondades tundus riigipäeva laialisaatmine nüüd ainsa abinõuna; kuid enne, kui seda teha jõuti, jõudsid Veebruarirevolutsiooni sõnumid 1. märtsil Pariisist Pressburgi ja 3. märtsil kiitis alamkoda heaks Kossuthi ettepaneku sõltumatu, vastutava valitsuse ametissenimetamisest. Mõõdukad, häiritud mitte niivõrd ettepanekust endast kui selle toonist, püüdsid taas sekkuda; kuid 13. märtsil puhkes Viinis revolutsioon ja keiser, alludes survele või paanikale, nimetas krahv Lajos Batthyány peaministriks esimeses Ungari vastutavas valitsuses, kuhu kuulusid Kossuth, Széchenyi ja Deák. Kümme punkti, või Märtsiseadused, nagu neid nüüd kutsutakse, võeti seadusandja poolt vastu ja said 10. aprillil kuningliku nõusoleku. Ungari hakkas kõigilt kavatsustelt ja eesmärkidelt olema sõltumatu riik, mida sidus Austriaga vaid Austria ertshertsog kui pfaltskrahv.
Reformimeelsete "pikk arutelu" ajakirjanduses
Krahv Széchenyi hindas Lajos Kossuthi reformisüsteemi pamfletis "Kelet Népe" aastal 1841. Széchenyi järgi tulid majanduslikud, poliitilised ja sotsiaalsed reformid ellu viia aeglaselt ja väga hoolikalt, nii et Ungari väldiks Habsburgide vägivaldset sekkumist, mis võib tuua kaasa traagilise lõpu.
Széchenyi kuulis Kossuthi ideede leviku laienemisest Ungari ühiskonnas, mis ei pidanud häid suhteid Habsburgidega. Kossuth eiras aristokraatia rolli ja tungis mistahes sotsiaalsesse kihti.
Kossuth uskus erinevalt, et ühiskonda ei saa sundida mistahes põhjusel passiivsesse rolli sotsiaalse muutuse kaudu. Kossuthi järgi ei saa laiemat sotsiaalset liikumist pidevalt poliitilisest elust välja jätta. Seetõttu toetas ta demokraatiat ja ei uskunud kõikvõimsasse eliiti ja valitsusse. Aastal 1885 nimetas Kossuth Széchenyit liberaalseks elitaarseks aristokraadiks, samas ennast pidas ta demokraadiks.
Széchenyi oli isolatsionistlik poliitik, samas olid tugevad suhted ja koostöö rahvusvaheliste liberaalsete ja progressiivsete liikumistega Kossuthi järgi olulised vabaduse eduks.
Széchenyi majanduspoliitika põhines anglosakside vabaturu põhimõtetel, samas Kossuth toetas kaitsetolle Ungari nõrgema tööstussektori tõttu. Kossuth tahtis oma nägemuses ehitada kiiresti arenenud riigi, samas Széchenyi tahtis säilitada traditsiooniliselt tugevat põllumajandussektorit kui majanduse peategelast.
Veretu revolutsioon Pestis
pisi|300px|Pilvaxi kohvipalee fuajee [[Pestis 1840. aastatel]] pisi|300px|Rahvuslaulu ettekandmine Rahvusmuuseumis pisi|vasakul|100px|Ungari 1848. aastal kasutatud [[kokard]]
Kriis tuli välismaalt – nagu Kossuth eeldas – ja ta kasutas selle täielikult ära. 3. märtsil 1848, varsti pärast uudiste saabumist revolutsioonist Pariisis, nõudis ta võimu ületavas kõnes Ungarile parlamentaarset valitsust ja ülejäänud Austriale põhiseaduslikku valitsust. Ta apelleeris Habsburgide lootusele, "meie armastatud ertshertsog Franz Josephile" (siis 17 aastat vana) dünastia iidse hiilguse jäädvustamiseks, et see tuleks vaba rahva pürgimustele poolele teele vastu. Temast sai kohe Euroopa revolutsiooni juht; tema kõnet loeti rahvale valjusti ette Viini tänavatel, millega Metternich tõugati ametist (13. märtsil), ja kui riigipäeva saadikud külastasid Viini keiser Ferdinandi nõusoleku saamiseks oma avaldusele, sai suurimad kiiduavaldused Kossuth. Uudiste saabumine revolutsioonist Pariisis ja Kossuthi saksakeelne kõne vabadusest ja inimõigustest, õhutas austerlaste kirgi Viinis 13. märtsil. Kui Viin austas Kossuthit oma kangelasena, puhkes 15. märtsil revolutsioon Budas; Kossuth reisis kohe koju.
Veretud massimeeleavaldused Pestis ja Budas sundisid keiserlikku kuberneri nõustuma kõigi 12 nõudmisega.
Austrial olid sel aastal omad probleemid revolutsiooniga Viinis ja esialgu tunnistas see Ungari valitsust. Seega kindralkuberneri ametnikud, tegutsedes kuninga nimel, nimetasid ametisse Ungari uue parlamendi ja esimese peaministri Lajos Batthyány. Austria monarhia tegi ka muid järeleandmisi Viini masside rahustamiseks: 13. märtsil 1848 astus vürst Klemens von Metternich tagasi oma ametist Austria valitsuse kantslerina. Ta põgenes oma ohutuse pärast Londonisse.
Parlamentaarne monarhia, Batthyány valitsus
pisi|300px|Batthyány valitsuse liikmed pisi|300px|Parlamendi kandidaadi valimiskampaania pisi|300px|5. juuli 1848: Esimese parlamendi avamistseremoonia, mis põhines populaarsel esitusel. Esimese vastutava valitsuse liikmed on rõdul pisi|300px|Jelačići rünnakud 1848. aasta viimases kvartalis
17. märtsil 1848 keiser nõustus ja Batthyány lõi esimese Ungari riigipäeva. 23. märtsil 1848 soovitas Batthyány valitsusjuhina oma valitsust riigipäevale.
Moodustati esimene vastutav valitsus:
pisi|vasakul|Eaka [[Ferdinand I (Austria)|Ferdinandi foto umbes aastast 1870]] Uus valitsus kiitis heaks ulatusliku reformipaketi, "Aprilliseadused", mis lõid demokraatliku poliitilise süsteemi. Äsja loodud valitsus nõudis ka, et Habsburgide keisririik kulutaks kõik Ungarist kogutud maksud Ungaris endas ja et parlament peab saama võimu Ungari rügementide üle Habsburgide armees. pisi|300px|[[Pákozdi lahing oli viik, mis surus lojaalsed Horvaatia väed Viini suunas ja Pestist eemale]] Sel ajal ei olnud Ungari siseasjad ja välispoliitika stabiilsed ning Batthyány seisis silmitsi paljude probleemidega. Tema esimene ja kõige tähtsam tegu oli organiseerida relvajõud ja kohalikud omavalitsused. Ta nõudis, et Austria armee Ungaris peab minema Ungari õiguse alla ja seda möönis Austria keisririik. Ta püüdis värvatud sõdurid Ungarist kodumaale saata. Ta rajas miilitsa, mille töö oli kindlustada riigi sisejulgeolek.
Esimesed üldised parlamendivalimised peeti juunis, mis põhinesid rahva esindatusel, mitte endise feodaalparlamendi delegaatidel, kus reformidele orienteeritud poliitilised jõud võitsid valimised. Valimissüsteem ja -õigus sarnanesid tolleaegse Briti süsteemi omadega.
Batthyány oli väga võimekas juht, kuid ta oli ummikus kokkupõrke keskel Austria monarhia ja Ungari separatistide vahel. Ta oli pühendunud konstitutsioonilisele monarhiale ja taotles põhiseaduse säilitamist, kuid keiser oli tema tööga rahulolematu. 29. augustil läks ta parlamendi nõusolekul koos Ferenc Deákiga keisri jutule küsima temalt serblaste alistumist ja Jelačići peatamist, kes oli tulemas Ungarit ründama.
1848. aasta suvel püüdsid Ungari valitsuse ministrid, nähes ees kodusõda, saada Habsburgide toetust konservatiivse Josip Jelačići vastu. Nad pakkusid vägede saatmist Põhja-Itaaliasse. Augusti lõpus 1848 käskis keiserlik valitsus Viinis ametlikult Ungari valitsusel Pestis armeed mitte moodustada. Jelačić, olles Horvaatia ja Dalmaatsia krahv, mis olid sel ajal Ungari osad, nägi asju teisiti. Ta tungis Ungarisse, et Ungari valitsust laiali saata, ilma mistahes Austria trooni käsuta.
Pärast Austria revolutsiooni mahasurumist Viinis korraldas kamarilla Franz Joseph I tema onu Ferdinand I asemele, kes ei olnud vaimselt terve. Uus noor monarh Franz Joseph ei tunnistanud Batthyány teist peaministriks nimetamist 25. septembril. Lõpuks tekkis Viini ja Pesti vahele lõplik lõhe, kui välimarssal krahv Franz Philipp von Lamberg sai kontrolli kõigi armeede üle Ungaris (sealhulgas Jelačići). Ta läks Ungarisse, kus teda ründas rahvahulk ja mõrvas tigedalt; pärast tema mõrva saatis keiserlik õukond Ungari riigipäeva laiali ja nimetas Jelačići regendiks.
Vahepeal reisis Batthyány taas Viini, et otsida kompromissi uue keisriga, kuid tema pingutused jäid edutuks, kuna Franz Joseph keeldus nõustumast reformiseadustega. See oli põhiseadusvastane tegu, kuna seadused oli allkirjastanud juba tema onu ja monarhil puudus õigus tühistada seadusi, mis olid juba allkirjastatud.
Ungari liberaalid Pestis nägid selles võimalust. Septembris 1848 tegi riigipäev järeleandmisi Pesti ülestõusule, et mitte lõhkuda Austria-Ungari liitu. Kuid revolutsioonivastased jõud kogunesid. Pärast paljusid kohalikke võite sisenesid ühendatud Böömimaa ja Horvaatia armeed 5. jaanuaril 1849 Pesti mässu maha suruma.
Nii astusid Batthyány ja tema valitsus tagasi, välja arvatud Kossuth, Szemere ja Mészáros. Hiljem sai Batthyány pfaltskrahv Stephani palvel taas peaministriks. 13. septembril teatas Batthyány mässust ja palus pfaltskrahvi neid juhtima. Kuid pfaltskrahv astus keisri käsul tagasi ja lahkus Ungarist.
Ungari pidas nüüd sõda kolmel rindel: Jelačići Horvaatia väed lõunas, Banaadi ja Transilvaania rumeenlased idas ja Austria läänes.
Ungari valitsus oli tõsises sõjalises kriisis sõdurite puudumise tõttu, seega saadeti Kossuth (geniaalne kõnemees) värbama vabatahtlikke uude Ungari armeesse. Kui Horvaatia baan Josip Jelačić marssis Pesti peale, käis Kossuth linnast linna, innustades rahvast riigi kaitsele, ja rahvavägi Honvéd oli tema looming.
Kossuthi värbamiskõne abiga suutis Batthyány kiirelt korraldada Ungari revolutsioonilise armee: uus Ungari armee võitis horvaate 29. septembril Pákozdi lahingus.
Lahing muutus Ungari armeele ikooniks, kuna see mõjutas poliitikat ja moraali. Kossuthi teine kiri Austria rahvale ja see lahing oli teise revolutsiooni põhjuseks Viinis 6. oktoobril.
Batthyány mõistis, et ei suuda ohustada keisrit, seega 2. oktoobril astus ta tagasi ja samaaegselt loobus oma kohast parlamendis.
Ungari vabariik, regent-president Lajos Kossuth
pisi|Lajos Kossuth Kui Batthyány tagasi astus, nimetati ta koos Szemerega valitsust ajutiselt juhtima, ja septembri lõpus tehti temast Rahvusliku Kaitsekomitee president. Lajos Kossuth valiti Ungari riigipeaks.
Uus valitsus (Szemere valitsus) moodustati 2. mail 1849:
Siit alates oli tal suurendatud võimutäius. Kogu valitsuse suunamine oli tema kätes. Ilma sõjalise kogemuseta kontrollis ja suunas ta armeede liikumisi; ta ei suutnud hoida kontrolli all kindraleid või tõestada, et sõjaline koostöö on eduks oluline. Eriti Artúr Görgey, kelle võimeid Kossuth esimesena tunnistas, keeldus kuuletumast; kaks meest olid väga erinevad isiksused. Kaks korda tagandas Kossuth ta juhtimisest; kaks korda taastas. Oleks olnud hästi, kui Kossuth oleks olnud midagi enamat, kui Görgey arvestatud halastamatus, nagu on tõesti öeldud, revolutsioonilise jõu jaoks, mille ta oli omandanud ainult revolutsiooni vahendina kasutamiseks; kuid ta oli loomult heasüdamlik ja alati armuline; kuigi sageli kartmatu, puudus tal otsustavus meestega tegelemisel. On öeldud, et ta näitas isikliku julguse soovi; see ei ole ebatõenäoline, tunnete ülevoolavus, mis tegi temast suure kõnemehe, sai vaevalt kombineerida külma närviga ohu olukorras, mida sõdur vajas; kuid keegi ei suutnud, nagu tema, teisi julgusega täita. pisi|[[Buda lahing (1849)|Buda lahing 1849. aasta mais, maalis Mór Than]] Järgnenud kohutava talve ajal ei jätnud energia ja vaim teda maha. See oli tema, kes võitis armee vastumeelsuse marssida Viinile appi; pärast kaotust Schwechati lahingus, kus ta kohal oli, saatis ta Józef Bemi Transilvaaniasse sõda jätkama. Aasta lõpus, kui austerlased lähenesid Pestile, palus ta vahendust Ameerika saadikult Stilesilt. Kuid Windisch-Grätzi vürst Alfred I keeldus täielikult ning riigipäev ja valitsus põgenesid Debreceni, Kossuth võttis kaasa István Püha krooni, Ungari rahva püha sümboli. Novembris 1848 loobus keiser Ferdinand Franz Josephi kasuks troonist. Uus keiser tühistas kõik märtsis antud järeleandmised ning kuulutas lindpriiks Kossuthi ja Ungari valitsuse – mis oli moodustatud seaduslikult aprilliseaduste alusel. Aprillis 1849, kui ungarlased olid pärast armee katsetamist palju edu saavutanud, andis Kossuth välja kuulsa Ungari iseseisvusdeklaratsiooni, milles ta kuulutas, et "Habsburgid-Lotringid, kes vandusid jumala ja inimese silmis valet, on minetanud Ungari trooni". See oli iseloomulik samm tema armastusele äärmuslikust ja dramaatilisest tegevusest, kuid see lisas erimeelsusi tema ja nende vahele, kes soovisid vaid autonoomiat vana dünastia all, ja tema vaenlased ei kõhelnud teda süüdistamast kavatsuses haarata kuningavõim. Troonilt tõukamine tegi ka praktiliselt võimatuks mistahes leppimise Habsburgidega.
Kossuth mängis võtmerolli Ungari armee sidumises Buda kindluse nädalatepikkuse piiramise ja tagasivallutamisega, mis õnnestus lõpuks 4. mail 1849. Lootuse ülimale edule nurjas Venemaa sekkumine; kõik abipalved lääneriikidele jäid vastuseta ja 11. augustil loobus Kossuth ametist Görgey kasuks põhjendusel, et viimases hädas suudab kindral üksi rahva päästa. Görgey alistus Világoses (nüüd Şiria Rumeenias) venelastele, kes andsid armee üle austerlastele.
Iseseisvussõda
Aastatel 1848 ja 1849 moodustasid iseseisvust tahtvad ungarlased või madjarid enamuse ainult umbes kolmandikus kogu "Ungari ja Transilvaania" alast, kuna Transilvaanias elas palju rumeenlasi ja ungarlased olid ümbritsetud muudest rahvastest.
Aastatel 1848–1849 andsid Austria monarhia ja need, kes nõustasid horvaate, serblasi ja rumeenlasi manipuleerima, ühel päeval lubadusi ungarlastele ning järgmisel päeval vastuolulisi lubadusi serblastele ja teistele rahvusrühmadele. Mõni neist rühmadest suunati võitlema Ungari valitsuse vastu oma juhtide poolt, kes püüdlesid oma iseseisvusele; see vallandas palju jõhkraid vahejuhtumeid teiste seas ungarlaste ja rumeenlaste vahel.
Kuid aastatel 1848 ja 1849 toetas ungarlasi enamus slovakke, sakslasi, russiine ja Ungari sloveene, Ungari juute ning paljud Poola, Austria ja Itaalia vabatahtlikud. 28. juulil 1849 kuulutas Ungari revolutsiooniline parlament välja ja jõustas rahvuste ja vähemuste õiguste seadused, kuid need tühistati pärast Ungari revolutsiooni purustamist Vene ja Austria armeede poolt. Aeg-ajalt mängis Austria troon end oma Ungari "jaga ja valitse" taktikas üle – mõne üsna soovimatu tulemusega. See juhtus slovakkide puhul, kes alustasid sõda vähemalt ükskõiksetena, kui mitte positiivselt Ungari-vastastena, kuid tulid Ungari valitsust dünastia vastu toetama. Kuid teisel juhul tõi austerlaste kahe otsaga mäng sõja ajal aastal 1849 Ungari üritusele mõne isegi palju üllatavama uue liitlase.
Serblased
Tisza jõe ja Transilvaania vahel Doonaust põhjas asub endine Ungari piirkond Banaat. Pärast Mohácsi lahingut järgnenud Osmanite võimu nägi ala Doonaust põhjas lõunaslaavlaste sissevoolu koos sissetungiva Osmanite armeega. Aastal 1804 moodustus Doonaust lõunas poolsõltumatu Serbia vürstkond pealinnaga Belgradis. Nii eraldas aastal 1849 Serbiat Ungari kuningriigist Doonau. Ungari ringkonda jõest põhja pool kutsuti "Vojvodinaks" ja sel ajal oli see koduks peaaegu poolele miljonile Serbia asukale. 1840. aasta rahvaloenduse järgi Vojvodinas moodustasid serblased 49% kogu rahvastikust. Vojvodina serblased olid pikka aega püüelnud iseseisvusele või liitmisele Serbia vürstkonnaga Doonau teisel kaldal. Seistes silmitsi tekkiva Ungari iseseisvusliikumisega, mis viis 1848. aasta revolutsioonini, lubas Austria monarhia Vojvodina serblastele Austria keisririigis sõltumatut staatust.
Selles suunas liikudes nimetati Josif Rajačić veebruaris 1849 Vojvodina patriarhiks. Rajačić oli Serbia rahvusliku liikumise toetaja, kuigi mõnevõrra konservatiivne, Austria-meelse kallakuga. Otsustavas punktis sõja ajal Ungari valitsuse vastu märtsi lõpus 1849, kui austerlased vajasid rohkem Serbia sõdureid sõjas võitlemiseks, mainus Austria kindral Georg Rukavina parun von Vidovgrad, kes juhatas Austria vägesid Ungaris, ametlikult uuesti seda Vojvodina iseseisvuse lubadust ja möönis kõiki patriarhi nõudmisi Serbia riikluse osas. Soostumine patriarhi nõudmistega oleks tähendanud leevendust Vojvodina rangele sõjalisele haldusele. Selle sõjalise halduse all piirialadel pidi iga mees vanuses 16–60 aastat teenima armees.
Vojvodina serblased ootasid, et nende nõuet leevendada Austria sõjaväeteenistust täidetakse esimesena. Kuid uuel keisril Franz Josephil olid muud mõtted ja seda lubadust murti vähem kui kaks nädalat pärast selle andmist Vojvodina inimestele. See põhjustas Vojvodina rahvastiku lõhenemise ja vähemalt osa serblasi selles provintsis hakkas toetama valitud Ungari valitsust austerlaste vastu.
Mõned serblased taotlesid serbia rahva soosingut Austria keisririigile Vojvodina iseseisvuse edendamisega. "Suur-Serbia" idee järgijad lootsid, et sõltumatu Vojvodina oleks varem või hiljem liitnud end Serbia riigiga. Suur-Serbiasse uskujad ootasid Bosnia (37,1% serblasi), Hertsegoviina (37,9% serblasi) ja Montenegro (peamiselt serblased) omandamist. Kuid mõned Suur-Serbia toetajad tahtsid liita ka Albaania põhjaosa (vähem kui 1% serblasi) kui järgmise soovitava Serbia kasvatamise eesmärgi, mitte niivõrd rahvuse ühendamiseks, vaid et Suur-Serbial oleks "ligipääs merele".
Sõjaga kolmel rindel oleks Ungari valitsus olnud lömastatud kohe pärast vaenutegevuse algust. Kuid sündmused sõja alguses töötasid valitsuse kasuks. Serblaste ühtsuse lõunapiiril hävitas Austria reetlikkus Vojvodina õigusliku staatuse üle.
Mõned paremtiiva osalised Serbia rahvuslikus liikumises tundsid, et "revolutsioon" Ungaris ohustas maaomanike eesõigusi ja aadlikke Serbia Vojvodinas rohkem kui okupeerivad austerlased.
250px|pisi|vasakul|[[Tápióbicske lahing (4. aprill 1849), Mór Than]]