cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mati Õun
Hariduskäik
Ta lõpetas 1961. aastal Tallinna Ehitus- ja Mehaanikatehnikumi ja 1984. aastal kaugõppes Tartu Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna ajaloo erialal.
Sportlase ja sporditegelasena
Ta hakkas tõstmist harrastama 1959. aastal tehnikumis Jaan Toome juhendamisel. Pärast seljavigastust tegeles ta kulturismiga ja korraldas 1970. aastatel ka võistlusi.
Lota
Lota on küla Valga maakonnas Valga vallas.
Mati Õun
Sportlase ja sporditegelasena
Ta on Eesti jõutõstmisele aluse panijaid ja olnud aastatel 1980–1991 Eesti NSV Tõstespordiföderatsiooni jõutõstekomisjoni esimees. Aastast 2000 on ta Eesti Jõutõsteliidu auesimees.
Lota
Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Õru vallas.
Küla idapiiriks on Tartu–Valga raudteelõik, kus lähim jaam Lota külale on Keeni. Kuni aastani 1894 kandis rongipeatus Lota nime.
Mati Õun
Töökäik
Sovjettide okupatsiooni ajal oli sundajateenistuses NSV Liidu mereväe Põhjalaevastikus
Ta on õpetanud ajalugu Tallinna Ehitus- ja Mehaanikatehnikumis, sõjaajalugu Eesti Humanitaarinstituudis (1992–1994), Eesti Riigikaitse Akadeemias (1997–1998), Eesti Kõrgemas Sõjakoolis (1997–1999), Tallinna Pedagoogikaülikoolis (2004) ja Tallinna Ülikoolis (2010). 2002. aastal luges ta Eesti Mereakadeemias meresõjaajalugu.
Ta oli aastatel 1996–2002 Eesti merendusterminoloogia komisjoni esimees.
Liikmesus
Ta oli 1988. aastal Eesti Akadeemilise Sõjaajaloo Seltsi asutajaid, oli selle esimees 1988–1990 ja 1998–2000. Aastast 2008 on ta seltsi auesimees.
Looming
Tema uurimisvaldkond on sõjaajalugu. Tal on trükis ilmunud üle 80 merendus- ja ajalooteemalist raamatut. Ta on mitme teatmeteose (sealhulgas Eesti entsüklopeedia, Mereleksikoni) kaasautor.
Isiklikku
Tema abikaasa on muusikateadlane Tiina Õun.
Priipalu
Priipalu on küla Valga maakonnas Valga vallas.
Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Õru vallas.
Priipalus asub Priipalu Püha Vassili Suure kirik (õigeusu kirik).
Priipalus on sündinud maalikunstnik Kristjan Teder.
Hernes (perekond)
Hernes (Pisum) on liblikõieliste sugukonda kuuluv taimeperekond.
Levila
Herneliigid on pärismaised Vahemere maades ja Lähis-Idas.
Kultuurina kasvatatakse harilikku hernest, sealhulgas Eestis.
Süstemaatika
Perekonda arvatakse olenevalt süstemaatikast üks kuni seitse liiki.
Daniel Sturridge
Manchester City
2006–09 mängis Sturrindge Manchester Citys. Premier League'is saavutas Manchester City neil hooaegadel vastavalt 14., 9. ja 10. koha.
Suuremad saavutused olid klubil karikavõistlustel, kus 2007 jõuti veerandfinaali ja kaotati Blackburn Roversile 0:2, ja liiga karikavõistlustel, kus 2008 jõuti veerandfinaali ja kaotati Tottenham Hotspurile 0:2, kuigi mängiti alates 19. minutist arvulises ülekaalus.
Chelsea
Kui Sturridge'i leping Manchesteriga otsa sai, sõlmis ta uue Chelseaga. Kuna ta oli sel ajal alla 24 aasta vana, ei olnud tal õigust ise üleminekusummat kokku leppida, vaid selle asemel tegi seda tribunal. Otsuse järgi pidi Chelsea maksma Manchester Cityle kõigepealt 3,5 miljonit naelsterlingit, millele lisandub pool miljonit nii 10., 20., 30. kui 40. mängu järel, mille Sturridge Chelseas mängib (teise koondise mängud ei tule siin arvesse). Summale lisandub 1 miljon naela, juhul kui Sturridge debüteerib Inglismaa täiskasvanute jalgpallikoondises, ja kui Sturridge kunagi edasi peaks müüdama, saab Manchester City sellest summast 15%.
31. jaanuaril 2011 laenati Sturridge hooaja lõpuni Bolton Wanderersi. Ta mängis Boltonis 12 mängu ja lõi neis 8 väravat, sealhulgas neljas esimeses mängus. Ta on alles kuues mängija Premier League'i ajaloos, kes oma neljas esimeses mängus klubi meeskonnas värava lõi. Hooaja viimases mängus Manchester City vastu sai Sturridge punase kaardi – kunagi varem polnud ta kaarti saanud.
Koondisekarjäär
Sturridge on mänginud Inglismaa kuni 16-aastaste koondises ja hiljem kõigis teisteski oma vanusele vastavates noortekoondistes. 2011 mängis ta alla 21-aastaste Euroopa meistrivõistlustel Taanis ja kuigi ta ei löönud ainsatki väravat (Inglismaa lõi üldse ainult 2 väravat, jäi alagrupis 2 viigi ja 1 kaotusega kolmandaks ning langes välja), valiti ta turniiri sümboolsesse koondisse.
Hüdrovormimine
Hüdrovormimine on survetöötlemise protsess, mille puhul lehtmetall surutakse vedeliku survejõul vastu matriitsi pinda.
Protsessiga on võimalik valmistada keeruka kujuga detaile.
Taksidermia (film)
"Taksidermia" ("Taxidermia") on ungari filmilavastaja György Pálfi 2006. aastal valminud mängufilm. See on sürrealistlik musta komöödia sugemetega film.
Hüdrovormimine
Hüdrovormimisega saab töödelda kõiki sepistatavaid metalle.
Taksidermia (film)
Filmis jälgitakse kolme põlvkonna elu alates Teisest maailmasõjast.
Film valmis Ungari, Austria ja Prantsusmaa koostöös.
Hüdrovormimine
Hüdrovormimine võeti kasutusele 1950ndatel.
2
"0. aasta"
PC
pc tähendab järgmist:
Kõo valla lipp
Kõo valla lipp on Viljandi maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Kõo valla lipp.
Lipu kirjeldus
Lipu laiuse ja pikkuse vahekord on 7:11 ja tavasuurus 105x165 cm.
Värvid rahvusvahelise Pantone värvitabeli järgi on kollane 116C ja sinine on 285C ja must Black C.
CMYK: kollane – C0;M10;Y100;K0, sinine – C91;M43;Y0;K0 ja must – C0;M0;Y0;K100.
Põhjendus
Kollane tähistab piirkonna peamist majandusharu – põllumajandust (viljakasvatust). Kald- ehk Andrease rist on Pilistvere kiriku kui endise kihelkonnakeskuse sümbol ning sümboliseerib lootust paremale tulevikule. Kõo mõisaansambli kellatorn aga sümboliseerib rahva ühtekuuluvust ning vallaelanike ärksust ja kaitstust.
Tempel (stantsimine)
Tempel on stantsi liikuv osa, mis rakendab detailile survejõudu. Stantsimisel surub tempel lehtmaterjalist detaili vastu matriitsi pinda või sellest läbi.
FC Elva
FC Elva on 2000. aastal asutatud Eesti jalgpalliklubi, mis tegutseb Elvas.
Ajalugu
FC Elva on asutatud 8. augustil 2000.
152 mm Canet' suurtükk
pisi|Suurtükk [[Krasnaja-Gorkas Kroonlinna positsioonil]] 152 mm (6-tolline) Canet' suurtükk on mereväesuurtükk, mida kasutati laevadel ja rannikupatareides.
Põhjalutsern
Põhjalutsern (Medicago borealis) on ühekojaline rohttaim liblikõieliste sugukonnast lutserni perekonnast.
152 mm Canet' suurtükk
Ajalugu
Suurtüki töötas välja Prantsuse insener Gustave Canet (1846–1908). Tootmist alustati Prantsuse firmas Schneider et Cie (tänapäeval Schneider SA). Valmistati laeva- ja rannikusuurtükke. Relvastuses alates 1891. aastast.
Põhjalutsern
Taime kõrgus 30–60 cm.
152 mm Canet' suurtükk
Tehnilised andmed
Rannikul kasutatava kahuri kaal: 19,38 tonni
Põhjalutsern
Kasvab kuivadel niitudel. Eestis kasvab loode- ja lääneosas.
152 mm Canet' suurtükk
Tehnilised andmed
Raua kaal: 5,75 tonni
Karjala ANSV
Karjala ANSV oli autonoomne nõukogude sotsialistlik vabariik Vene SFNV ja Vene NFSV koosseisus aastatel 1923–1940 ja 1956–1991.
Karjala ANSV moodustati 25. juulil 1923 varasema Karjala Töörahva Kommuuni asemel.
152 mm Canet' suurtükk
Tehnilised andmed
Raua pikkus: 6,84 meetrit (45 kaliibrit) Fugassmürsu algkiirus: 793 m/s
Põhjalutsern
Õitseb juulist oktoobrini.
Põhjalutsern sarnaneb sirplutserniga. Mõlema taime kaunad on sirbi moodi kõverad. Viimased aga on püstistel raagudel ning veidi karvased, põhjalutserni kaunad on seevastu rippuvatel raagudel ja paljad.
152 mm Canet' suurtükk
Tehnilised andmed
Kasutati soomustläbistavaid (41,5 kg) ja fugassmürske (49,8 kg)
Karjala ANSV
Aastatel 1940–1956 oli Karjala liiduvabariigi staatuses (Karjala-Soome NSV) ega kuulunud Vene NFSV-sse.
152 mm Canet' suurtükk
Tehnilised andmed
Suurtükki laaditi unitaarpadrunitega.
Kasutamine Venemaal
Venemaal toodeti Canet' tüüpi suurtükke alates 1892. aastast Obuhhovi terasevalutehases. 152 mm Canet' suurtükid olid kasutusel Peterburi merekaitses, sealhulgas ka Peeter Suure merekindluses.
Kasutamine Eesti kaitseväes
Eesti merekindlustes olid 152 mm Canet' suurtükid rannakaitsepatarei nr 2, 4, 5, 7 ja 11 relvastuses. Kokku oli suurtükke 16 tükki.
Üks relv anti 1935. aastal Naissaarel olevast rannakaitsepatareist nr 5 Soomusrongirügemendile ning seda kasutati raudteesuurtükk Suure Tõllu ehitamisel.
Mälestisekstunnistamine Eestis
Eestis on kultuurimälestiseks tunnistatud:
Modern Times Group
Modern Times Group (MTG) on Rootsi meediaettevõte.
Meediaettevõtteid omav investeerimisettevõtte Kinnevik moodustas 1997. aastal Viasati ja Metro Internationali liitmisel Modern Times Groupi. Viasati moodustab rühm telekanaleid, mille alla kuuluvad näiteks TV3 (esimene kommertstelekanal Rootsis, mis alustas tegevust 1987), ZTV, Viasat Sport ja TV1000. Metro International haldab aga tasuta jagatavate ajalehtede ketti.
Eesti turul on MTG-le kuulunud Viasat Eesti, telekanalid TV3, TV6 ja 3+ ning raadiokanalid Power Hit Radio ja Star FM. 2017. aastal müüdi kõik Baltikumi ärid maha USA ettevõttele Providence Equity Partners.
MTG on emiteeritud Stockholmi börsil. Seda märgivad sümbolid MTGA ja MTGB.
2018. aastal andis ettevõte teada, et liidab oma telekanalid ning ettevõtted MTG Studios ja Splay Networks uueks ettevõtteks, mis saab nimeks Nordic Entertainment Group. Sarnaselt MTG-iga noteeritakse ettevõte Stockholmi börsil.
Viasat Broadcasting
Viasat Broadcasting on ettevõtte suurim tegevusvaldkond (2005. aasta andmetel 77% ettevõtte väärtusest). Selle alla kuuluvad paljud tasuta ja tasulised telekanalid.
Tasuta televisioon
Skandinaavia maades ja Balti riikides kannab MTG opereeritav põhikanal nime TV3, millest on igas riigis oma kohalik versioon ja millel on tihti mitut sõsarkanalit.
Rootsis: TV3, TV6, TV8, ZTV
Taanis:TV3, TV3+, TV3 Puls
Norras: TV3, Viasat 4
Eestis: TV3, TV3+, TV6
Lätis: TV3, 3+, TV6
Leedus: TV3, TV6, TV8
Ungaris: Viasat 3, TV6
Venemaal: DTV (43% läbi CTC Media), CTC (43% läbi CTC Media), Domashny (43% läbi CTC Media)
Sloveenias:TV3
Tšehhis: TV Prima (50%), Prima Cool (50%)
Põhja-Makedoonias: TV ERA (95%)
Ghanas: Viasat 1
Tasuline televisioon
MTG opereerib Viasati satelliidiplatvormi ja vahendab selle kaudu nii omaloodud kui ka sisseostetud telekanaleid.
Skandinaavia maades on võimalik jälgida järgmisi telekanaleid:
Ainult Rootsis on nähtavad Viasat Sport Sweden (varem Viasat Sport 1) ja Viasat Fotboll (varem Viasat Sport 2).
Ainult Norras on nähtavad SportN (kaasomanik Norsk rikskringkasting) ja Viasat Sport Norge.
Nii Norras kui ka Rootsis on võimalik vaadata telekanaleid Viasat Motor (varem Viasat Sport 3) ja Viasat Sport HD.
Taanis näitatakse spordikanaleid koostöös kohaliku telekanaliga TV2/Danmark A/S. Ainult Taanis on võimalik jälgida TV 2 Sport ja TV 2 Sport HD kanalit.
Viasati platvorm on Balti riikides nähtav järgmiste kanalite näol: TV1000 East, TV1000 Russkoe Kino, TV1000 Premium, TV1000 Action East, Viasat Sport East, Viasat Sport Baltic, Viasat Golf, Viasat Explorer, Viasat History.
Ülejäänud Ida-Euroopas nähtavad kanalid on TV1000 East, TV1000 Balkan, TV1000 Russkoe Kino, TV1000 Poland, TV1000 Action East, Viasat Sport East, Viasat Explorer ja Viasat History.
Aprillis 2008 teatas MTG Viasat Ukraine avamisest.
MTG Radio
Viasat omab raadiovõrke ja raadiojaamu nii Skandinaavias kui ka Balti riikides:
Home Shopping
Home Shoppingu alla kuulub CDON.com. Varem kuulus sinna alla ka TV Shop, kuid 2007. aasta mais nõustus MTG selle müügiga ettevõttele Guthy-Renker Europe. Tehing viidi lõpule 21. juunil 2007.
Kihlveoteenused
Modern Times Groupile kuulub kihlveokontor Bet24.
205
205. aasta
Sajandid: 1. sajand - 2. sajand - 3. sajand
Aastakümned: 150. aastad 160. aastad 170. aastad 180. aastad 190. aastad - 200. aastad - 210. aastad 220. aastad 230. aastad 240. aastad 250. aastad
Aastad: 200 201 202 203 204 - 205 - 206 207 208 209 210
Lov om Bouvetøya, Peter I's øy og Dronning Maud Land m.m.
"Lov om Bouvetøya, Peter I's øy og Dronning Maud Land m.m." ('seadus Bouvet' saarest, Peeter I saarest ja Kuninganna Maudi maast jt (sõltlasalade seadus)', ka Bilandsloven) on Norra seadus, mis reguleerib Norra sõltlasalade õiguslikku staatust.
Seadus võeti vastu 27. veebruaril 1930 (seadus nr 3) ning seda muudeti viimati 27. juunil 2008.
Seisuga 25. märts 2009 viimase redaktsiooni tõlge on järgmine:
Kalevi-Liiva tee
Kalevi–Liiva tee (registrinumbriga 11264) on kõrvalmaantee Jõelähtme ja Kuusalu vallas. Tee on 0,7 km pikk.
Tee saab alguse Kaberla–Kaberneeme tee teisel kilomeetril Ruu ja Kaberla küla piiril ning lõpeb Kaberneeme külas Kalevi-Liiva fašismiohvrite mälestusmärgi juures.
Tee kulgeb läbi nimetatud külade.
Tee ei ületa ühtegi silda, küll aga 2 truupi. Bussipeatusi teele ei jää.
206
206. aasta
Sajandid: 1. sajand - 2. sajand - 3. sajand
Aastakümned: 150. aastad 160. aastad 170. aastad 180. aastad 190. aastad - 200. aastad - 210. aastad 220. aastad 230. aastad 240. aastad 250. aastad
Aastad: 201 202 203 204 205 - 206 - 207 208 209 210 211
Charing Cross
pisi|[[Nelsoni sammas ja Charles I ratsamonument, mis asuvad Charing Crossil]] Charing Cross on ristmik Londoni kesklinnas City of Westminsteri linnaosas Trafalgar Square'ist vahetult lõunas, kus saavad kokku kirdesse suunduv Strand, lõunasse suunduv Whitehall ja läände suunduv Cockspur Street.
Koha nimi pärineb Charingi külalt, kuhu kuningas Edward I lasi 1291–94 püstitada risti (inglise keeles cross) oma surnud abikaasa Kastiilia Eleonora mälestuseks. Esialgne rist lammutati Inglise kodusõja ajal parlamendi käsul 1647. Pärast kuningriigi taastamist lasi Charles II 1675 selle kohale püstitada oma isa, 1649 hukatud Charles I ratsamonumendi, mis seisab seal tänapäevani.
Tänapäeval on Charing Cross üksnes ristmik. Minevikus on olnud ka sellenimeline tänav, mis suundus Scotland Yardist Trafalgari väljakule. Tänapäeval kannab see tänav Whitehalli nime.
Alates 18. sajandi teisest poolest on Charing Crossi loetud Londoni keskpunktiks. Mingi koha kaugus Londonist tähendab selle kaugust Charing Crossist. Varem peeti Londoni keskpunktiks teisi kohti, sealhulgas Saint Pauli katedraali. 1829 võeti vastu metropoli politsei seadus, mis muutis Charing Crossi ametlikult Londoni keskpunktiks.
1865 püstitati Charing Crossist mitusada meetrit ida poole Strandile uus Eleanori rist, mis aga ei ole üldsegi vana risti koopia, vaid on palju rohkem kaunistatud.
Alates Suur-Londoni loomisest 1965. aastal on Charing Crossist kauguste arvestamine ametlikus asjaajamises lõpetatud. Londoni taksojuhid peavad tundma tänavaid 6 miili (umbes 10 km) raadiuses Charing Crossist.
Charing Crossi järgi on nimetatud selle lähedal asuvad Charing Crossi raudteejaam, Charing Crossi metroojaam, Charing Crossi haigla, Charing Crossi teater, hotell, politseijaoskond ja ooperimaja.
Karjala rahvuslipp
pisi|Karjala rahvuslipp|250x250px Karjala rahvuslipp on Ida-Karjala ajalooline riigilipp ja karjalaste rahvuslik lipp. Lipp kasutab Skandinaavia risti. Rohelisel taustal (mis sümboliseerib Karjala metsi) on punase raamiga must rist (punane ja must on Karjala rahvusvärvid). Praeguse rahvuslipu lõi Akseli Gallen-Kallela 25. mail 1920 Karjala Vabariigi jaoks. Hoolimata karjalaste iseseisvuspüüete summutamisest jäi lipp väljaspool Nõukogude Liitu karjalaste kasutusse rahvuslipuna ning on kasutusel tänapäevalgi.
Ajalugu
vasakul|pisi|Jonas Heiska [[Karjala lipp]] Esimese Karjala rahvuslipu kujundas 21. juunil 1918 Soome kunstnik Jonas Heiska ning see heisati Valge mere Karjala keskuses Uhtuas esmakordselt sama aasta 12. juulil. Tegemist oli tumesinise lipuga, kus seitse hõbedast tähte lipu üleval vasakul nurgas moodustasid Suure Karu tähtkuju.
Praegune Karjala rahvuslipp (ja vapp) loodi 1920. aastal Karjala Vabariigile. Lipu autor oli Akseli Gallen-Kallela. Karjala võimud kasutasid rahvuslippu, kuni nad pidid 1920. aastal Karjalast Soome pagema ning kasutasid seejärel lippu edasi Soomes eksiilis kuni vabariigi lõpuni 1922. aastal. Sellegipoolest kasutasid karjalased väljaspool Nõukogude Liitu lippu edasi karjalaste rahvuslipuna. Ka soomlased kasutasid Karjala lippu jätkusõja ajal okupeeritud Ida-Karjalas.
Uuesti leidis rahvuslipp laiemat kasutust pärast Nõukogude Liidu lagunemist. 1992. aasta novembris võttis Karjala soome-ugri rahvaste kongress vastu otsuse, et Karjala rahvuslipp võiks sobida Venemaa Föderatsiooni kuuluva Karjala Vabariigi lipuks. Karjala Vabariigi riiginõukogu ei järginud kongressi nõu, sest see ei kajastavat piisavalt nõukogude korra ajal toimunud muudatusi ning drastilist rahvusliku koosseisu muutumist. Selle asemel kuulutati Karjala Vabariigi lipuks puna-sini-roheline trikoloor, mis oli inspireeritud Karjala-Soome NSV lipu värvidest. Ka tänapäeval proovivad kohalikud Karjala võimud piirata või koguni keelata rahvuslipu avalikku kasutust.
Ühemargane münt (1922)
1922. aastal vermitud 1-margane münt oli (koos samal aastal vermitud kolme- ja viiemargasega) Eesti Vabariigi esimene "päris oma" metallraha. Mündid lasti käibele 21. detsembril 1922 ning need jäid käibele kuni 1. maini 1931 (pärast 1928. aasta rahareformi kasutati neid 1-sendistena).
Mündid valmistati Berliinis, osa Hirschi ja osa Werneri & Co (ehk Werner & Söhne) ettevõttes. Peatöövõtja oli Hirsch, kuid kuna ta ei suutnud toota Eesti võime rahuldava kiirusega, siis oli ta sunnitud osa tööd allhanke korras Werner & Co'le andma. Münditemplid valmistati siiski kõik Hirschi ettevõttes, nii et münte eristada ei saa.
Müntide kavandid, valmistamine, vedu jms läks kokku maksma 12 737 133,4 marka, mis tegi ühe mündi omahinnaks u 40% nimiväärtusest.
Kujundus
Münt on halli värvi ja kaalub 2,56 grammi, läbimõõt on 18 millimeetrit ning selle serv on rihveldatud. Mündi kujundaja kohta kindlad andmed puuduvad, kuid mõnedel andmetel oli see kunstnik Boris Krümmer. Sama kujundusega münte valmistati 1924 aastal ka Riigi Trükikojas.
Revers
Mündi tagaküljel on kolm lõvi ja vermimisaasta "1922".
Tõstamaa luitestik
Tõstamaa luitestik on luidete rühm Pärnu maakonnas Pärnu linnas.
Luidetel kasvab looduskaunis männik.
Luitestiku kõrgeim küngas on Levaroti mägi (28 m üle merepinna).
Jaan Unt (sõjaväelane)
Jaan Unt VR I/2. ja VR II/3. (8./20. juuli 1894 Murikatsi küla, Kärstna vald, Helme kihelkond, Viljandimaa – 24. detsember 1974 Vancouveri lähedal, Kanada) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant). Kuperjanovi partisanide pataljoni ülem Vabadussõjas.
Elulugu
Sündis taluperemehe pojana. Pere kolis Leebiku valda, kui Jaan oli laps. Õppis Leebiku vallakoolis, Helme kihelkonnakoolis ja Tallinna Kaubanduskoolis, mille lõpetas 1912. aastal.
Esimeses maailmasõjas
Mobiliseeriti 1915. aasta veebruaris Esimesse maailmasõtta. Saadeti pärast sõduri baaskursuse läbimist sõjakooli – 4. Petrogradi lipnikekooli, kus õppis samal kursusel koos Julius Kuperjanoviga. Sõjakooli lõpetamise järel ülendati 1915. aasta augustis lipnikuks. Teenis seejärel nooremohvitserina Kuperjanoviga samas väeosas (5. Kiievi grenaderipolgus).
Rindel alates 1915. aasta oktoobrist Poolas, kus tõusis rooduülemaks. 1916. aasta juulis ülendati alamleitnandiks, 1917. aasta märtsis leitnandiks.
Tuli pärast leitnandiks ülendamist Eestisse ja astus 1917. aasta mais Tallinnas formeeritavasse 1. Eesti jalaväepolku, kus määrati 7. roodu ülemaks. Sama aasta septembris saadeti Tartus asunud Eesti tagavarapataljoni, kus teenis samuti rooduülemana. Samas pataljonis teenis pataljoniülema abina ka Kuperjanov.
Eesti Vabadussõjas
Taganes Vabadussõja alguses koos Tartumaa Kaitseliidu ülema Kuperjanoviga Tartust Puurmanisse. Määrati 1918. aasta detsembris Puurmani mõisas Kuperjanovi poolt formeeritud Tartumaa partisanide pataljoni (hilisema Kuperjanovi partisanide pataljoni) 4. roodu ülemaks.
Ja kui senine pataljoniülem Kuperjanov Paju lahingus surmavalt haavata sai, siis määrati 3. veebruaril 1919 Kuperjanovi partisanide pataljoni ülemaks.
Ülendati 1919. aasta mais alamkapteniks ja 1919. aasta oktoobris kapteniks ning juhtis Kuperjanovi partisanide pataljoni (alates 1919. aasta detsembrist Kuperjanovi partisanide polku) kuni Vabadussõja lõpuni.
Vabadussõja-aegne Soomusrongide divisjoni ülema abi Arnold Hinnom iseloomustab teda oma mälestusteraamatus järgnevalt:
Vabadussõja teenete eest sai kapten Jaan Unt Vabadusristid: I/2. ja II/3., 200 000 marka ja Tartumaal asunud Ahja mõisa maadest eraldatud talumaa.
Lätlased omakorda annetasid talle Landeswehri vastase võiduka tegevuse eest Karutapja ordeni III järgu.
Eesti Vabariigis
Lahkus 1921. aasta aprillis sõjaväeteenistusest ja asus majandama oma autasutalu Tartumaal. Aukraad nimetati 1922. aasta novembris ümber kolonelleitnandiks.
Kutsuti pärast 1924. aasta 1. detsembri mässukatset uuesti teenistusse: 1925. aasta jaanuarist Kaitseliidu Lääne malevasse, 1925. aasta veebruarist aga Kaitseliidu Tartumaa malevasse. Oli 1925–1931 ametis Kaitseliidu Tartumaa maleva pealikuna.
Ühtlasi oli 1925. aasta märtsist detsembrini Tartu maakonna Politsevalitsuse politseiülem ning 1926. aasta jaanuarist veebruarini Tartu-Valga prefektuuri abiprefekt.
Lõpetas selle ameti kõrvalt 1927. aastal Tartu Linna Õhtuse Ühisgümnaasiumi. 1927. aastal asus ta õppima Tartu Ülikooli õigusteaduskonda, kuid läks 1930. aastal üle sama teaduskonna majandusosakonda, mille lõpetas juba ülikooli majandusteaduskonnas 1943. aastal.
Akadeemiliselt kuulus ta Korporatsioon Vironiasse ja Korporatsioon Fraternitas Tartuensissse (selle auvilistlane, coetus 1936).
Taas oli politseiteenistuses 1934. aasta juunist, kui määrati raudteepolitsei Narva jaoskonna politseikomissariks. Viidi 1936. aasta juunis üle Lääne-Saare prefektuuri Haapsalu jaoskonna politseikomissariks ning nimetati 1936. aasta detsembris Lääne-Saare prefektuuri ülema teiseks asetäitjaks. Lahkus politseist omal soovil 1937. aasta juunis ja asus elama Nõmmele, kus töötas raamatupidajana.
Oli Vabaduse Risti Vendade Ühenduse (VRVÜ) Lääne-Saare ja Tallinna osakonna liige.
Teise maailmasõja aegses okupeeritud Eestis
Nõukogude okupatsiooni aegsetest repressioonidest õnnestus tal pääseda.
Saksa okupatsiooni ajal töötas ta juhtivatel kohtadel Tallinna politseis ning oli ühtlasi Eesti Omavalitsuse erivolinik Eesti Leegionis. Osales 1944. aasta suvel Omakaitse Tartumaa maleva pealikuna Punaarmee vastastes kaitselahingutes Tartumaal.
Taganes 1944. aasta septembris Saksamaale, kuhu jäi ka sõja lõppedes.
Isiklikku
Oli kaks korda abielus. Esimest korda abiellus 2. juunil 1918 Helme kirikus Adele-Caroline-Olga Frommiga (s. 1892). Abielu lahutati 12. oktoobril 1938 Tallinna ringkonnakohtus. 26. novembril 1938 abiellus Adeele Krikmariga (1894–1984), kellega tal lapsi ei olnud.
Emigratsioonis
1947. aastal sõitis Inglismaale ja sealt 1948. aastal Kanadasse. Elas Kanadas Vancouveri lähistel Vaikse ookeani rannikul. Ta asutas seal kana- ja hiljem kalkunifarmi, mida pidas koos abikaasaga kuni pensionile jäämiseni 1967. aastal.
Kolonelleitnant Jaan Unt suri 1974. aasta jõululaupäeval, 24. detsembril 80-aastaselt oma kodus Vancouveri lähedal ja maeti Vancouveri Forest Lawni kalmistule. Leseks jäänud Adeele Unt elas samas 1984. aastani.
Suur Tõll
Suur Tõll on Saaremaa vägilane. Genealoogilise traditsiooni järgi põlvneb temast Saaremaa aadlisuguvõsa Toll. Ta oli tuntud Lääne-Eestis, eriti Saaremaal, kuid legendid temast on levinud ebaühtlaselt. Jutud Suurest Tõllust on levinumad Anseküla, Kihelkonna ja Kärla kihelkonnas, puuduvad aga Saaremaa põhjarannikul. Kõrvu puhthiidlike vägitegudega (võitlus Vanapaganaga, kivide pildumises jm.) ilmneb Tõllu tegevus ka rahvavanema jooni: ta võitleb võõrvallutajatega, ehitab või püüab lõhkuda kirikuid. Tõllul on naine Piret, vend Leiger ja poeg Noor Tõll. Kõik 1961. aastani kogutud Tõllu-muistendid on ilmunud sarjas "Eesti muistendid. Hiiu- ja vägilasmuistendid II" (1963)
Aastal 1980 ilmus eesti vägilasmuistendi ainetel animafilm "Suur Tõll". Peakunstnik Jüri Arrak. Käsikiri ja lavastus Rein Raamat. Helilooja Lepo Sumera.
Tallinnas Kalamajas asub Tõllu tänav.
Tõrvanõmme mänd
pisi|Tõrvanõmme mänd suvel pisi|Tõrvanõmme mänd talvel Tõrvanõmme mänd on Pärnu linnas Tõlli külas Tõrvanõmme talu juures kasvav looduskaitsealune põlispuu.
Mänd on 8-haruline. Puu kõrgus on 14,5 meetrit, võra läbimõõt 24 meetrit ja tüve ümbermõõt 90 sentimeetrit kõrguselt üle 4,5 meetri.
Mänd võeti looduskaitse alla 1991. aastal.
Anna Leopoldovna
thumb|Suurvürstinna Anna Leopoldovna 19. sajandi alguse õlimaal, tundmatu autor
Anna Leopoldovna (sünninimi Elisabeth Katharina Christine; 18. detsember (vkj 7. detsember) 1718 Rostock – 18. märts (vkj 7. märts) 1746 Holmogorõ) oli Mecklenburg-Schwerini printsess, Venemaa valitseva Romanovite perekonna liige ja aastatel 1740–1741 Venemaa Keisririigi regent oma alaealise poja Ivan VI valitsusajal. Suurvürstinna.
Päritolu ja lapsepõlv
Emaliinis põlvnes Anna Leopoldovna otseselt Romanovitest. Venemaa tsaari Ivan V ja Praskovja Fjodorovna Saltõkova tütar Jekaterina abiellus 1716. aastal Mecklenburg-Schwerini hertsogi Karl Leopoldiga. Sellest abielust sündis ainult üks laps, tütar Elisabeth Katharina Christine.
Ta kolis 1722. aastal koos ema Jekaterinaga Venemaale. 1733. aastal võttis ta vastu õigeusu ja hakkas kasutama uut ristinime koos venepärase isanimega. Sellest ajast on ta tuntud Anna Leopoldovna nime all.
Abielu
Anna Leopoldovna abiellus 14. juulil 1739 Peterburis Braunschweig-Wolfenbütteli printsi Anton Ulrichiga. Sellest abielust sündis 23. augustil 1740 esiklaps Ivan, kelle oktoobris 1740 adopteeris keisrinna Anna Ivanovna, kuulutades ta ühtlasi oma ametlikuks järeltulijaks Venemaa keisritroonil.
Venemaa regent
Kui keisrinna Anna Ivanovna 28. oktoobril 1740 suri, siis sai Anna Leopoldovna pojast Ivanist uus valitseja Ivan VI nime all. Anna Ivanovna oli keisri alaealisuse ajaks nimetanud regendiks oma soosiku Kuramaa hertsogi Ernst Johann von Bironi, kes oli üldiselt aadelkonna seas vihatud. Kui Biron ähvardas Anna Leopoldovna ja tema abikaasa Venemaalt pagendada, viis Burchard Christoph von Münnich Anna Leopoldovna nõusolekul 8. novembril läbi paleepöörde.
Anna Leopoldovnat on kirjeldatud enesega rahuloleva, laisa ja muretu naisena, kellel puudus suutlikkus riiki valitseda. Ise seda mõistmata püüdis ta siiski järjekindlalt riigiasjadesse sekkuda. Tema ajal tegelikult riiki juhtinud aadli seas toimus pidev võimuvõitlus. Märtsis 1741 sunniti ametist lahkuma võimuvõitluses alla jäänud esimene minister von Münnich, mis tähendas Venemaa välispoliitikas ümber orienteerumist Preisimaa suunalt Austria suunale.
Uus liit oli vastumeelne Austria vaenlasele Prantsusmaale, kes veenis Rootsit Venemaale sõda kuulutama. Loodeti, et sõda toob Peterburis kaasa riigipöörde ja Anna Austria-meelse režiimi kukutamise. 8. augustil 1741 puhkeski Vene-Rootsi sõda. Sõda kulges rootslaste jaoks edutult, juba sama aasta 23. augustil said nad Lappeenranta juures toimunud lahingus venelastelt lüüa ja 1250 Rootsi sõdurit langes vangi.
Sisepoliitikas püüti Anna Leopoldovna ajal korrastada tema eelkäija ajal kaosesse sattunud majandust. Märtsis 1741 moodustati valitsuse juurde riigi tulude läbivaatamise erakorraline komisjon. Septembris 1741 võeti vastu kalevivabrikute reglement, mis kehtestas nõuded kalevi kvaliteedile ja sisseseade hooldusele, aga nõudis vabrikute omanikelt ka 15-tunnise tööpäeva kehtestamist, miinimumpalga sisseviimist, töölishaiglate rajamist, jpm.
Anna valitsusaja viimastel kuudel oli mõjukaim valitsuse liige siseasjade asekantsler Mihhail Golovkin, kes üritas veenda Anna Leopoldovnat võtma omale keisrinna tiitlit. Kuigi regent oli põhimõtteliselt nõus, tahtis ta sellega oodata oma sünnipäevani detsembris 1741.
Kukutamine ja pagendus
Ööl vastu 6. detsembrit 1741 viis Peeter I tütar Jelizaveta Petrovna kaardiväe toel läbi riigipöörde, mida olid juba ammu õhutanud Prantsusmaa ja Rootsi saadikud. Riigipöörde juures mängis olulist rolli Jelizaveta Petrovna usaldusmees, sõjaväearstist krahv Johann Hermann von Lestocq, kes oli vahendanud kontakte välissaadikute ja suurvürstinna Jelizaveta Petrovna vahel.
Riigipöörde käigus arreteeriti Anna Leopoldovna, tema abikaasa, nende keisrist poeg Ivan ja mõnekuune tütar Jekaterina, samuti kõik mõjukamad valitsuse liikmed. 8. detsembril 1741 väljastatud manifestis, millega kuulutati uue võimu sündi, teatati ühtlasi kavatsusest kogu senine valitsev perekond maalt välja saata. Erandiks oli algusest peale keiser Ivan VI, kes lahutati oma perekonnast ja paigutati eluaegsesse vangistusse Schlüsselburgi kindluses.
23. detsembril 1741 jõudis endine regent oma perekonnaga Riiasse, kust neil aga vaatamata varasematele lubadustele edasi sõita ei lubatud. Seal hoiti neid vahi all kuni 1742. aasta detsembri lõpuni, seejärel paigutati Anna Leopoldovna Dünamünde kindlusesse, kus sündis ka tema kolmas laps, tütar Jelizaveta.
Jaanuaris 1744 viidi perekond üle Rjazani kubermangu Ranenburgi linna. Sealt plaaniti nad edasi saata esmalt Arhangelskisse ja seejärel Solovetsi saartele. Viimasesse asukohta neid siiski ei viidud, nende alaliseks pagenduskohaks jäi Arhangelski kubermangus asunud Holmogorõ linn. Seal sündisid Anna Leopoldovna kaks viimast last, pojad Pjotr ja Aleksei.
Aleksei sünnitusest Anna ei taastunudki. Ta suri 18. märtsil 1746 oma 28. eluaastal.
Tema poeg Ivan mõrvati 1764. aastal Schlüsselburgis, mees Anton Ulrich suri 1776. aastal Holmogorõs. Tema ülejäänud neli last anti 1780. aastal nende tädi hoole alla ja nad elasid kuni oma surmani koduarestis Horsensi linnas Taanis.
Perekond
Anna Leopoldovna ja Anton Ulrichi perekonnas oli viis last:
Šotimaa lipp
Šotimaa lipp on Suurbritannia ajaloolise piirkonna – Šotimaa lipp.
Lipukangal on Püha Andrease valge rist sinisel põhjal. Legendi järgi olevat Šoti kuningas Eochaid näinud taevas valget risti, mis ennustas võidukat lahingut. Šotimaal kasutatakse seda sümbolit juba 1180. aastast, kuid ametlikult võeti see rahvusliku sümbolina kasutusele 1286.
1603. aastal ühinesid Inglismaa ja Šotimaa personaaluniooniks ning 1606. aastal sai see liit endale lipu Šotimaa ja Inglismaa lipu ühendamisel (Union Jack).
Purjetamine olümpiamängudel
right|150px|Olümpiarõngad right|150px|border|Purjetamine Purjetamine on olnud üks suveolümpiamängude alasid alates esimestest olümpiamängudest, mis pidi toimuma Kreekas Ateenas 1896. aastal. Vaatamata sellele, et võistlused olid kavas esimeses olümpiaprogrammis, katkestati võistlused halbade ilmastikuolude tõttu. Pärast 1904. aasta suveolümpiamänge on purjetamine olnud kavas kõigil olümpiamängudel. Võistlusi peetakse mitut tüüpi jahtidel.
Kuni 1988. aastani oli purjetamine sooliselt neutraalne “avatud” spordiala, kus mees- ja naispurjetajad võistlesid koos. Isegi 1900. aastal osalesid mitmed naised purjetamise olümpiaregattidel. Erandiks on 1948. aasta II maailmasõja järgsed olümpiamängud, kus Rahvusvaheline Olümpiakomitee otsustas, et võistlused peaksid olema avatud ainult meespurjetajatele. 1988. aastal lisati eraldi ainult naistele 470 klass ja järk-järgult kadusid mõlemale soole avatud klassid. Purjetamine oli ka üks esimesi spordialasid, kus hakati 2016. aastal kasutama segapurjetamisvõistlusi, milles peavad olema esindatud mõlemad soo esindajad. Praegu on olümpiamängudel purjetamises 10 medali komplekti: 5 meestele, 4 naistele ja 1 segapurjetamises.
1948. aasta suveolümpiamängudel Londonis võitis Firefl klassis olümpiakulla taanlane, 20-aastane Paul Elvström. Ta võitis veel kolmedel olümpiamängudel järjest kulla ühemehepaadil, tõustes sellega kõigi aegade edukamaks olümpiapurjetajaks. Ta kuulus Taani koondisse kokku kaheksal olümpiaregatil ja lõpetas olümpiaesinemise 60-aastaselt Tornadol koos tütre Trinega Seouli 1988. aasta suveolümpiamängudel Busani rannikul.
Enim medaleid võitnud purjetajad
Brasiillased Torben Grael ja Robert Scheidt ning britt Ben Ainslie on ainsad olümpiapurjetajad, kellel on viis olümpiamedalit. Edukaim purjetaja on Ainslie nelja kuldmedali ja ühe hõbedaga. Vaid kaks sportlasest Ben Ainsile ja Paul Elvstrøm on võitnud neli järjestikust kuldmedalit.
Ambazonia
Ambazonia, ametlikult Ambazonia Liitvabariik ning mida tavaliselt nimetatakse ka Amba Landiks, on isehakanud tunnustamata riik, mida rahvusvaheliselt peetakse Kameruni autonoomseks piirkonnaks, mida omakorda peetakse endise Lõuna-Kameruni Briti mandaadi territooriumi järeltulijariigiks. Ambazonia asub Kameruni läänepoolses äärealas, kus see piirneb Nigeeriaga põhjanurga, Bonny lahega edelas ja ülejäänud Kameruniga (rahvusvahelise tunnustuse järgi) idas. Selle väidetav territooriumi suurus on 42 710 km ruutkilomeetrit, millel elab umbes kolm ja pool miljonit inimest.
2017. aastal nimetasid erinevad Ambazonia separistlikud liikumised (Southern Cameroons Ambazonia Consortium United Front (SCACUF)) Ambazonai iseseisvaks, kuid Kameruni valitsus teatas, et deklaratsioonil puudub seaduslik kaal. Deklaratsioonile järgnes vägivald ja sõda, mida nimetati Anglofiilide kriisiks. Kameruni jõupingutused lõhestada Ambazoniat vangistatud endise liidri Julius Ayuk Tabe kaudu 2019. aastal muutsid iseseisvuspüüet vaid tugevaks, mida näitas ka presidendi- ja parlamendivalimiste boikoteerimine.
Tõstamaa paisjärv
Tõstamaa paisjärv on Tõstamaa aleviku piires paiknev paisjärv. Järv rajati 1972. aastal, kui Tõstamaa jõel Laagisoos toimusid melioratsioonitööd.
Vehklemine 1968. aasta suveolümpiamängudel
Vehklemine 1968. aasta suveolümpiamängudel Méxicos 15.–25. oktoobril.
Individuaalne florett
Olümpiavõitja 1964: Egon Franke (Poola). 64 võistlejat.
Meeskondlik florett
Olümpiavõitja 1964: NSV Liit (German Svešnikov, Viktor Ždanovitš, Mark Midler, Juri Sissikin). 14 meeskonda.
Individuaalne espadron
Olümpiavõitja 1964: Tibor Pézsa (Ungari). 40 võistlejat.
Meeskondlik espadron
Olümpiavõitja 1964: NSV Liit (Umjar Mavlihhanov, N. Assatiani, J. Rõlski, Mark Rakita). 9 meeskonda.
Individuaalne epee
Olümpiavõitja 1964: Grigori Kriss (NSV Liit). 73 võistlejat.
Meeskondlik epee
Olümpiavõitja 1964: Ungari (Gyözö Kulcsar, I. Kausz, Zoltán Nemere, T. Gabor). 20 meeskonda.
Ristõielised
Ristõielised (Brassicaceae ehk Cruciferae) on suur õistaimede sugukond. Royal Botanic Gardens'i andmeil kuulub sugukonda üle 330 perekonna 3700 liigiga.
Ristõielised on valdavalt rohttaimed, harvem poolpõõsad, kes eelistavad kasvada parasvöötmes.
Esindajaid
Ristõieliste sugukonda kuulub arvukalt inimese viljeldavaid kultuurtaimi, näiteks kapsas, raps ja rõigas.
Maa soojus- ja niiskusrežiim
Maa soojus- ja niiskusrežiim on õhutemperatuuri ja sademete hulga iseloomustus. Õhutemperatuur muutub nii horisontaalselt kui ka vertikaalselt. Üleilmset sademete jaotumist mõjutavad päikesekiirgus ka aluspinna koostis, reljeef ja püsivad tuuled, mandrite ja ookeanide paiknemine ning hoovused.
Õhutemperatuur
Õhutemperatuuri muutus toimub ööpäeva ja aasta jooksul. Kõige külmem ja soojem kuu põhja- ja lõuna poolkeral on samad. Õhutemperatuur on neis vastupidine. Jaanuar on põhja poolkeral kõige külmem ja lõuna poolkeral kõige soojem kuu, juuli on põhja poolkeral kõige soojem ja lõuna poolkeral kõige külmem kuu aastas. Merelise kliimaga alade - rannikul ja saartel on õhutemperatuuri amplituud väiksem kui sisemaal. Pilves ja tuulise ilmaga kõigub temperatuur vähem kui vaikse ja selge ilmaga. Temperatuur sõltub maismaal ka taimkattest. Lopsaka taimkatte puhul on õhutemperatuuri amplituud väiksem.
Kaardil näidatakse õhutemperatuuri geograafilist jaotust isotermidega. Need on jooned, mis ühendavad sama temperatuuriga punkte. Kõige paremini kujutavad üleilmset soojusrežiimi isotermkaardid, mis on paljude aastate keskmist õhutemperatuuri arvestades koostatud. 0 ja 10 kraadi isoterm on maastike kujunemisel olulisemad. Lumepiiri märgib aasta kõige soojema kuu 0 kraadi isoterm. See on kujuteldav joon, millest kõrgemal või põhja poole on maapind kaetud aasta ringi igilume ja- jääga.
Sademete jaotumine Maal
Maakeral jaotuvad sademed palju ebaühtlasemalt kui õhutemperatuur. Maa niiskusrežiim sõltub peamiselt mandrite ja ookeanide paiknemisest ekvaatori, pooluste ja üksteise suhtes. Auramine sõltub õhutemperatuurist ja vee hulgast aluspinnal. Vee auru sisaldav õhumass liigub oma tekkekohast eemale. Sademete teket ja õhumassi liikumist mõjutavad omakorda maapinna reljeef, püsivad tuuled ja teised õhumassid.
Eduard Alexis von Krüdener
Eduard Alexis von Krüdener (vene Эдуард Владимирович Криденер; 26. oktoober 1829 Püssi mõis, Lüganuse kihelkond – 11. aprill 1878 Riia) oli baltisaksa päritolu Venemaa riigitegelane, vabahärra.
Ta oli keiser Aleksander II aegne riiginõunik ja Liivimaa asekuberner 14. juunist 1875 kuni 23. aprillini 1878.
Perekond
Tema vanemad olid Laiuse mõisa rentnik Woldemar von Krüdener (1791–1831) ja Anna Helene Elisabeth von Krüdener (1795–1884).
Ta abiellus Sophie Scaloniga (1839–1881), kes oli Peter Scaloni ja Elisabeth Naumowa tütar. Abielust sündisid:
Killinge
Killinge on küla Valga maakonnas Valga vallas. Asub Tartu-Valga maantee ääres.
Pitsernina
Pitsernina on neem Sõrve poolsaare läänerannikul, Türju lõpu lääneotsas.
Killinge
Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Õru vallas.
Hiina Vabariigi valitsus
pisi|Alates 1950. aastast on Taipei presidendiloss Hiina Vabariigi presidendi peakontoriks
Uus põhiseaduslik valitsus kolis Taipeisse, Taiwani saarele aastal 1949, kuna oldi kaotamas Hiina kodusõda. Hiina vabariigi valitsus on praegugi Taiwanil ning kontrollib mitmeid Hiina vabariigile kuuluvaid saari ja saarestikke. Valitsus on ajaloos üldiselt olnud Guomindangi kontrolli all, kuid olukord on muutunud ning riigis on tekkinud mitme parteiga demokraatia.
Kaberla–Kaberneeme tee
Kaberla–Kaberneeme tee (registrinumbriga 11263) on kõrvalmaantee Jõelähtme ja Kuusalu vallas. Tee pikkuseks on 6,5 km.
Tee saab alguse Jõelähtme–Kemba tee kaheteistkümnendal kilomeetril Ruu ja Kaberla küla piiril ning lõpeb Kaberneeme külas.
Tee kulgeb läbi eelnimetatud külade.
Tee ületab kaks silda (Aianiidu sild üle Kaberla jõe tee teisel kilomeetril, Kaberneeme sild üle Kodasoo oja tee kuuendal kilomeetril) ja kuus truupi. Teele jääb neli bussipeatust: Kalevi-Liiva, Metsoja, Kaberneeme, Kaberneeme.
Karjala ANSV lipp
thumb|Karjala ANSV lipp 1978–1993
Kaberla–Kaberneeme tee
Teega ristub teisel kilomeetril Kalevi–Liiva tee, kuuendal kilomeetril Kiiu–Kaberneeme tee.
Karjala ANSV lipp
Karjala ANSV lipp oli Vene NFSV haldusüksuse Karjala ANSV lipp.
Kaberla–Kaberneeme tee
Tee on mustkattega. Tee on klassita. Liiklussagedus teel on kuni Kiiu–Kaberneeme teeni 500–1000 autot ööpäevas, edasi 200–500 autot ööpäevas. Alates Kiiu–Kaberneeme teeristist on teel kiiruspiirang 50 km/h. Teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
Buada laguun
300px|pisi pisi Buada laguun on järv Nauru saarel, Nauru suurim siseveekogu.
Karjala ANSV lipp
1923. aastal moodustatud Karjala ANSV sai endale lipu 17. juunil 1937, see oli punane kangas mille vardapoolses ülanurgas oli üksteise alla kirjutatud vene-, karjala- ja soome keeles "VNFSV" (Vene Nõukogude Föderatiivne Sotsialistlik Vabariik), nende all aga omakorda üksteise all kolmes keeles "Karjala ANSV". Sama aasta 29. detsembril eemaldati soomekeelsed kirjad. Lippu kasutati 31. märtsini 1940, kui Karjala ANSV-st sai Karjala-Soome NSV.
Buada laguun
Ta paikneb saare edelaosas Buada ringkonnas 1,3 km kaugusel mererannast 4–5 m merepinnast madalamal, keset kesklava asetsevas 12 ha suuruses soolohus.
Karjala ANSV lipp
16. juulil 1956, kui Karjala-Soome NSV-st oli saanud taas Karjala ANSV, võeti kasutusele uus lipp. See oli Vene NFSV lipp millele oli lisatud sirbi ja vasara alla kirillitsa "КАССР" (venekeelne lühend Karjala ANSV) ja ladina tähed "KASNT" (soomekeelne lühend Karjala ANSV).
Buada laguun
Võrreldes Okeaania atollide laguunidega on Buada laguun üsna väike. Ta on kujunenud endise atolli laguunist tektooniliste liikumiste toimel.
Karjala ANSV lipp
30. mail 1978 muudeti lipul kirju "КАССР"-ist sai "Карельская АССР" ja "KASNT"-ist "Karjalan ASNT". Lipu vahetas välja 16. veebruaril 1993 Karjala Vabariigi lipp ( Karjala ANSV-st oli saanud Venemaa Föderatsiooni kuuluv Karjala Vabariik).
Buada laguun
Laguuni lähedal on Arenibeki küla ja Buada kabel.
Buada laguuni peetakse Nauru saare kauneimaks kohaks.
Vee omadused
Moqua Welli ja veel mõne väikese tiigi kõrval on Buada laguun Nauru ainus mageveeallikas, kuigi vee soolsus on 2 promilli, nii et tegu on pigem riimveega. Vee pH on 8. Vesi on pisut rohekas.
Veebilanss
pisi|Suletud bassein Buada laguunis Laguuni toidab äravoolav pinnavesi peamiselt mussooni ajal novembrist veebruarini.
Aasta keskmine sademete hulk on 2000 mm.
Vastavalt hooajale laguuni veetase tõuseb või langeb.
Vooluveekogusid laguuniga seotud ei ole.
Ümbrus ja keskkond
Laguuni ümbritseb tihe valdavalt kiu-ilulehiku mets (on ka kookospalme) ja soo.
Seetõttu on fosforiidikaevanduste keskkonnareostus laguuni väga vähe puudutanud. Laguun on saare ainsale laululinnule, Nauru roolinnule, ligitõmbav pesitsuskoht.
Aastatel 1979 ja 1980 kasutati FAO raames mosambiigi tilaapiate hävitamiseks rotenooni, mis tekitas keskkonnaprobleeme (tilaapiad introdutseeriti 1960. aastatel sääsevastsete hävitamiseks).
Laguuni on korduvalt risustatud prügiga.
Majandus
pisi|Kalapüük Buada laguunis. 1938 Laguunis on varem kasvatatud piimkala. Kalad kasvasid aeglaselt; põhjuseks oli osalt laguunis elavad mosambiigi tilaapiad, osalt vähene looduslik toit.
Laguun on jaotatud eri hõimude kalakasvatusaladeks. Mehed on pidanud laguunis regulaarselt tammuma, et vees oleks rohkem hapnikku ja toitaineid.
Viimasel ajal on võetud meetmeid piimkala intensiivseks kasvatamiseks, sest piimkala peetakse rasvunud naurulaste oluliseks kvaliteetseks toiduks.
Laguuni ümbritsevas soos kasvatatakse vähesel määral kruvipuud, hõlmist leivapuud, pärisbanaani ja mitmesuguseid köögivilju.
Buada laguunist saadakse ka joogivett.
Buada laguuni juurest läheb maantee Aiwo ringkonda.
Sarikalised
Sarikalised (Apiaceae ehk Umbelliferae) on suur õistaimede sugukond, kuhu kuulub umbes 300 perekonda 3000 liigiga.
Sarikalistega seostuvad esmalt suurekasvulised ja kõrvetava toimega karuputked, kuid sarikaliste seas on ka tagasihoidlikke, väiksemaid taimi. Tuntuimad sarikalised on porgand, vürtsköömen, aedtill, koriander, seller ja leeskputk. Nende seas on ka väga mürgiseid esindajaid, nagu täpiline surmaputk.
Sarikalistel on vars õõnes ja vaoline, lehed enamasti suured ja vahelduvalt. Õisik on sarikas, väga sageli liitsarikas.
Süstemaatika
Sarikaliste sugukond on APG III süsteemis (2009) paigutatud sarikalaadsete seltsi.
Rapuntsel (muinasjutt)
pisi|[[Johnny Gruelle'i illustratsioon muinasjutule]] pisi|[[Campanula rapunculus võib olla vendade Grimmide kirjeldatud rapuntsel]] "Rapuntsel" (ATU 310) on saksa muinasjutt, mille panid kirja Jacob ja Wilhelm Grimm aastal 1812.
Sarikalised
Eesti sarikalised
Eestis on esindatud järgmised sarikaliste perekonnad.
Rapuntsel (muinasjutt)
Esialgne versioon
Rapuntseli vanemad olid talupojad, kes elasid nõia valduste kõrval. Tema ema oli rase ja tal tuli himu nõia aias kasvavate rapuntseli-nimeliste aedviljade järele. (Missugust taime siinjuures silmas peeti, on teadmata.) Isa läks nõia aeda vargile ja jäi vahele. Karistuseks käskis nõid tal vastsündinud laps endale tuua ja isa pidi seda tegema. (Niisugune ebavõrdne vahetus esineb paljudes muinasjuttudes, näiteks muinasjutus "Jack ja oavars" vahetab Jack härja kotitäie ubade vastu, muinasjutus "Tulipunane lilleke" vahetab kaupmees oma täiskasvanud tütre ühe lille vastu.)
Sarikalised
Sarikaliste perekondi
Sarikaliste hulka kuuluvad veel näiteks järgmised perekonnad.
Rapuntsel (muinasjutt)
Esialgne versioon
Nõid võttis Rapuntseli enda juurde ja kasvatas üles oma lapsena. Kui ta oli 14-aastane, pani nõid ta kinni torni, millest ilma kõrvalise abita ei saanud üles ega alla ronida. Seal elas ta vangistuses ja arvatavasti ei käinud ta sellest ajast peale tornist väljas.
Rapuntselil olid väga pikad juuksed. Kui ta need aknast välja laskis, ulatusid need maani ja nõid ronis juukseid mööda hommikul välja. Õhtul, kui ta koju tagasi tuli, tuues muu hulgas Rapuntselile ja endale süüa, hüüdis ta: "Rapuntsel, Rapuntsel, lase oma juuksed alla!" Rapuntsel tegi seda ja nõid ronis lossi.
Ükskord kuulis üks noormees, kuidas nõid hüüab Rapuntselit, see laseb juuksed aknast välja ja nõid ronib neid mööda üles. (Noormeest nimetati printsiks, kuid tema valdusi ega sugulasi ei nimetata kordagi, samuti ei ole kindel, kuidas prints saab iga päev nii omapead ringi liikuda.) Printsi hakkas asi huvitama ning järgmisel päeval, kui nõid oli läinud, astus prints torni juurde ja hüüdis nõia lause. Rapuntsel laskis juuksed aknast välja ja prints ronis neid mööda üles. Niimoodi kohtusid nad pärast seda palju kordi ja astusid sageli sugulisse vahekorda, kuni Rapuntsel jäi rasedaks.