cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vedelik
Vedelik on üks neljast aine agregaatolekust. Vedelikul on kindel ruumala, kuid tal pole kindlat kuju. Vedelikud sarnanevad tahkete ainetega selle poolest, et neil on väike kokkusurutavus ja suur tihedus, gaasidega aga selle poolest, et nad voolavad kergesti ja võtavad selle anuma kuju, milles nad asuvad.
Vedelik jahtumisel teatud kindla temperatuurini (mis sõltub rõhust) algab siirdumine tahkesse faasi – tahkestumine, soojenemisel aga siirdumine gaasilisse faasi. – aurustumine. Seejuures on võimalik ka veeliku allajahtumine ja ülekuumenemine.
Vedeliku lihtsaim mudel on kokkusurumatu sisehõõrdumisvaba ideaalne vedelik. Vedeliku tasakaalu ja liikumise seaduspärasusi käsitlevad hüdrostaatika ja hüdrodünaamika.
Vedelike peamised füüsikalised omadused on tihedus (erikaal), ), soojuspaisumine, viskoossus ja kokkusurutavus, mida väljendab ruumelastsusmoodul.
Samakõrgusjoon
right|thumb|Samakõrgusjooned topograafilisel kaardil
Samakõrgusjoon ehk isohüps ehk horisontaal on joon topograafilisel kaardil, mis ühendab sama absoluutse kõrgusega punkte.
Järjestikku asuvate samakõrgusjoonte kõrguste erinevus (gradient) on ühesuurune, seda nimetatakse reljeefi lõikevaheks, suuremastaabilistel kaartidel on lõikevahe tavaliselt kõrguse iga 5 meetri järel. Samakõrgusjooni, mis vastavad reljeefi põhilisele lõikevahele, nimetatakse põhihorisontaalideks. Need joonestatakse kaardile peente pruunide pidevjoontega. Arvestuse lihtsustamiseks tehakse iga viies joon jämedamalt.
Lisavormide (tipud, lohud) kujutamiseks, mis ei väljendu täpselt põhihorisontaalidega, kasutatakse pool- ja veerandhorisontaale. Pool- ja veerandhorisontaale nimetatakse ka täiend- ja abihorisontaalideks.
thumb|left|Samakõrgusjoonte abil kujutatud [[küngas]] Samakõrgusjoonte abil saab kaardil kujutada nii positiivseid kui ka negatiivseid pinnavorme. Selleks, et neid eristada, kasutatakse horisontaalidega ristuvaid väikesi langekriipse, mille vaba ots on kõrguse vähenemise suunas. Uuematel kaardilehtedel märgitakse langekriipsud vaid negatiivsete pinnavormide puhul.
Samakõrgusjoontele kirjutatakse ka kõrgusarve, mis näitavad samakõrgusjoone absoluutset kõrgust. Need arvud on paigutatud alati ülemise poolega tõusu suunas.
Välislingid
Contour line
1989. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused
1989. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused olid 30. maailmameistrivõistlused mäesuusatamises, mis toimusid 2.–12. veebruarini Vailis USA-s. Võistlustel jagati välja 10 komplekti medaleid (viis ala nii meestele, kui naistele).
Slaalom
Finaal: 12. veebruar Osavõtjaid: 94 Maailmameister 1987: Frank Wörndl  , Saksa FV Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Suurslaalom
Finaal: 9. veebruar Osavõtjaid: 101 Maailmameister 1987: Pirmin Zurbriggen  , Šveits Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Kiirlaskumine
Finaal: 6. veebruar Osavõtjaid: 55 Maailmameister 1987: Peter Müller  , Šveits Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Alpi kahevõistlus
Finaal: 30. jaanuar ja 3. veebruar Osavõtjaid: 85 Maailmameister 1987: Marc Girardelli  , Luksemburg Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Slaalom
Finaal: 7. veebruar Osavõtjaid: 67 Maailmameister 1987: Erika Hess  , Šveits Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Suurslaalom
Finaal: 11. veebruar Osavõtjaid: 7 Maailmameister 1987: Vreni Schneider  , Šveits Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Ülisuurslaalom
Finaal: 8. veebruar Osavõtjaid: 63 Maailmameister 1987: Maria Walliser  , Šveits Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Alpi kahevõistlus
Finaal: 29. jaanuar ja 2. veebruar Osavõtjaid: 43 Maailmameister 1987: Erika Hess  , Šveits Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Medalid
<br style="clear:both;" />
Marko Lelov
Marko Lelov (sündinud 21. novembril 1973) on jalgpallitreener ja endine Eesti jalgpallikoondise mängija (aastail 1994–1995 kolm mängu). Ta juhendab Premium Liiga klubi Pärnu Linnameeskond. 2005. aasta detsembris määrati Lelov Eesti U21 jalgpallikoondise peatreeneriks, kuid praegu töötab ta veel Eesti U19 koondise peatreenerina.
Eerik-Niiles Kross
Eerik-Niiles Kross (sündinud 8. septembril 1967 Tallinnas) on Eesti poliitik, diplomaat, julgeolekunõunik ja ettevõtja.
Eerik-Niiles Kross on lõpetanud 1991. aastal Tartu Ülikooli ajaloo erialal cum laude. Ta õppis ka Hamburgi Ülikoolis ning omandas 1993. aastal Londoni Ülikoolis (School of Slavonic and East European Studies) magistrikraadi.
Aastatel 2011–2014 kuulus Kross Isamaa ja Res Publica Liitu. 31. oktoobril 2014 teatas ta Reformierakonda astumisest. Kross oli Riigikogu XIII ja XIV koosseisu ja on Riigikogu XV koosseisu liige Reformierakonna fraktsioonis.
Tegevus Eesti iseseisvusliikumises
Aastatel 1987–1988 lõi Eerik-Niiles Kross Tartu Riikliku Ülikooli üliõpilasena kaasa muinsuskaitseliikumises. 1988. aasta aprillis oli ta Tartu Muinsuskaitse päevade ajal koos Margus Kasterpalu ja Tiit Pruuliga üks sinimustvalge lipu väljatoojatest. 1988. aasta juunis oli Kross esimese Sõltumatu Noortefoorumi üks korraldajatest. 1988. aastal oli Kross Eesti üliõpilasorganisatsioonide taastamisliikumise ideolooge. 1. detsembril 1988 taastati tema juhtimisel Eesti Üliõpilaste Seltsi tegevus Tartus.
Tegevus Eesti välisesindustes
Eerik-Niiles Kross oli Eesti Vabariigi esimene esindaja (asjur) taasasutatud Eesti Vabariigi saatkonnas Londonis ning on töötanud diplomaadina Eesti Vabariigi saatkonnas Washingtonis ning Eesti esinduses ÜRO juures. 1992. aastal võttis ta suursaadik Ernst Jaaksonilt üle Eesti Vabariigi esindamise USA-s ja oli Eesti Vabariigi asjur USA-s kuni Toomas Hendrik Ilvese saabumiseni suursaadik 1993. aasta suvel. Aastatel 1993–1995 töötas ta Eesti Washingtoni suursaatkonnas minister-nõunikuna.
Marko Lelov
Koondisekarjäär
Oma koondisedebüüdi tegi Lelov 29. juulil 1994 Balti turniiril Leedu jalgpallikoondise vastu. 71. minutil vahetas ta välja Dzintar Klavani. Mäng kaotati 3:0. Mängupäeval oli Lelov 20-aastane. Lisaks temale tegid samas mängus oma debüüdi Toomas Tohver, Tarmo Saks ja Ivan O'Konnel-Bronin.
Eerik-Niiles Kross
Tegevus Eesti julgeoleku koordinatsioonidirektorina
Aastatel 1995–2000 oli ta julgeoleku koordinatsioonidirektori büroo direktor.
Eesti Raudtee erastamine
Eesti Raudtee erastamisel osalenud itaalia petturil Antonio Angottil aitas Eesti piiri ületada Eerik-Niiles Kross, kes tollal töötas Eesti luurekoordinaatorina. Valenime Tony Massei all ja valedokumentidega liikunud rahvusvaheliselt tagaotsitava Angotti käskis novembris 1999 piirivalvel üle piiri lasta riigikantseleist korduvalt helistanud Kross. Riigikogu julgeoleku kontrollkomisjonile ja ajakirjandusele põhjendas Kross seda Eesti julgeolekuhuvidega. Komisjoni esimees Koit Pikaro nimetas Krossi käitumist ebaprofessionaalseks ning väiteid teadlikuks valeks: "Minu isiklik arvamus on, et Kross tuleks edaspidi julgeolekuasutustest ja riigisaladusest hoida väga eemal."
Pilditulistamisskandaal
2001. aastal sattus Kross ühe osalisena nn pildiskandaali, kui tuli avalikuks, et 13. mail 1999 tulistasid Meegomäel Kaitseväe Lahingukoolis opositsioonijuht Edgar Savisaare pildi pihta peaminister Mart Laar, Võru maavanem Robert Lepikson, peaministri sisenõunik Jaan Tross ning tollane presidendi julgeolekunõunik Eerik-Niiles Kross. Meedia reaktsioon keskendus siiski peamiselt Laarile.
Ettevõtlus, tegevus välismissioonidel Iraagis ja Gruusias
2001. aastal, pärast lahkumist riigiteenistusest, asutas Kross konsultatsioonifirma Trustcorp, mis oli algselt ühemehefirma. Ettevõte alustas europrojektide koostamise ja Eestisse tulevate välisfirmade nõustamisega. Hiljem on Kross Trustcorpi kaudu nõustanud välisriike, sealhulgas Albaaniat, Aserbaidžaani, Moldovat, Ukrainat, Gruusiat ja Iraaki (samuti Kurdistani omavalitsusorganeid), enamasti Euroopa Liidu ja NATO teemadel.
Aastatel 2003–2004 töötas ta Iraagis Koalitsiooni Ajutise Valitsuse (Coalition Provisional Authority) ameeriklasest juhi Paul Bremeri meeskonnas Julgeolekuasutuste osakonna direktorina (Senior director for intelligence institutions development). Tema tööülesannete hulka kuulus Iraagi uue Kaitseministeeriumi ja sõjaväeluure rajamine. Hiljem töötas Kross Iraagi Kaitseministeeriumi vanemnõunikuna (senior advisor).
Alates 2007. aastast on Kross nõustanud Gruusia valitsust välis- ja meediasuhete ning julgeoleku küsimustes. Vene-Gruusia sõja ajal 2008. aastal juhtis ta Gruusia valitsuse välisnõunike meeskonda meedia- ja infooperatsioonide alal.
Koos omaaegse abikaasa Terje Krossi ja ravimiärimehe Margus Linnamäega rajas Kross Keila lähedale vanurite hoolduskeskuse Villa Benita.
Osalus pronkssõduri teisaldamises
13. veebruaril 2007 moodustas Eesti kaitseminister Jürgen Ligi vastavalt sõjahaudade kaitse seadusele sõjahaudade komisjoni, mille liikmeks nimetas samal päeval Krossi, kes sel ajal oli lähiajaloo uurimiskeskuse juhatuse liige. Kokku kuulus komisjoni 6 liiget, kellest igaühe oli sinna nimetanud mõni minister. Sõjahaudade kaitse komisjoni ees seisvatest küsimustest kõige tähtsam oli see, mida teha pronkssõduriga, aga komisjoni tegevus jäi suhteliselt märkamatuks.
Balti börsi hoone teisaldamine
9. juulil 2007 selgus, et Kross ja Heiti Hääl soovisid Estonia puiestee algusse hamburgeriputka ja lillekioski kohale paigaldada Londonis olnud Baltic Exchange'i vana hoone fassaadi, mille nad soovisid osade kaupa kohale tuua, aga muinsuskaitse polnud sellega nõus.
Kandideerimine Riigikokku 2011. aastal
2011. aasta Riigikogu valimistel kandideeris Kross Erakonna Eestimaa Rohelised nimekirjas Pärnumaa esinumbrina, olles üleriigilises nimekirjas teisel kohal. Ta sai roheliste nimekirjas kandideerinutest suurima häälesaagi, 3579 häält ehk 8,8% kõigist oma valimisringkonnas antud häältest, kuid Riigikokku ei pääsenud.
5. detsembril 2011 astus ta Isamaa ja Res Publica Liitu. IRL-i suurkogul 27. jaanuaril 2012 valiti ta IRL-i eestseisuse liikmeks. Samuti valiti ta IRL-i Tallinna piirkonna juhatuse ja IRL-i volikogu liikmeks.
Venemaa süüdistused seotuses kaubalaeva Arctic Sea väidetava kaaperdamisega
2012. aasta augustis püüdis Venemaa Eerik-Niiles Krossi rahvusvaheliselt tagaotsitavaks kuulutada, kahtlustades teda seotuses kaubalaeva Arctic Sea kaaperdamisega 2009. aastal, kuid Interpol ei võtnud palvet vastu ja saatis oma liikmetele sõnumi, kus kirjutas: "Palun võtta teadmiseks, et igasugune rahvusvaheline politseikoostöö läbi Interpoli kanalite Eerik Krossi asjas on vastuolus Interpoli konstitutsiooni ja reeglitega." Eesti prokuratuur on kinnitanud, et neil ei ole mingeid tõendeid Krossi seotusest Arctic Sea kaaperdamisega. Riigikogu väliskomisjoni esimees Marko Mihkelson ütles Venemaa süüdistuste kohta 13. jaanuaril 2012: "Ma arvan, et tegemist on Vene eriteenistuste küllalt halvasti kokkutraageldatud erioperatsiooniga, kus püütakse Kross muuta rahvusvaheliselt kahtlustatavaks ja tagaotsitavaks. Kross ise on öelnud, et tema ei tea laeval juhtunust midagi.
Ly Lasneri hõbekandik
Ly Lasneri hõbekandik on Eesti teatri rändauhind.
Draamastuudio teatrikooli I lend (Priit Põldroos, Leo Kalmet, Felix Moor, Johannes Kaljola, Kaarli Aluoja, Ilmar Nerep, Otto Aloe, Richard Kuljus jt) olid kinkinud Draamastuudio silmapaistvaimale naisnäitlejale Ly Lasnerile tema 15. aasta tööjuubeliks kandiku, millele olid graveeritud kõigi kinkijate allkirjad.
Ly Lasneri ja Felix Moori tütar, Tallinna Linnateatris vanempiletöörina töötanud Sirje Moor kinkis kandiku 1998. aastal edasi Elmo Nüganenile. Idee kandik Nüganenile kinkida olevat Sirje Moori sõnul tulnud – selleks ajaks juba lahkunud – Salme Reegilt: „Elmo Nüganeni peaks Eesti Vabariik hoidma hõbekandikul!“
Eerik-Niiles Kross
Venemaa süüdistused seotuses kaubalaeva Arctic Sea väidetava kaaperdamisega
Seoses süüdistustega on Krossile Venemaal kehtestatud viisakeeld, samuti ei lubatud teda mingil ajal USA-sse.
Kandideerimine Tallinna linnapeaks 2013. aastal
Krossi meeskond asutas veebilehe edgarsavisaar.ee, kuhu kogus artikleid korruptsioonist Tallinna Linnavalitsuses ja Keskerakonnas. Veebileht suleti septembris kohtu nõudmisel. Kohus keelas IRL-il kasutada domeeninimesid, mis seostuvad Savisaare nimega.
Agressiivse valimiskampaania tulemusel tõusis Krossi populaarsus Emori küsitluse andmeil 6 protsendilt augusti lõpus 12 protsendini septembri teisel poolel. Savisaare toetus langes samal ajal 48 protsendilt 44 protsendini.
Veel enne valimiste eelse avaliku poliitreklaami keeldu oli Kross kutsutud esimese esinejana Maire Aunaste uude saatesarja "Mehed räägivad armastusest", kuid ootamatult keelas selle ära Eesti Televisiooni juhtkond. Esinemiskeeld veel enne keeluaja algust tekitas ajakirjanduses poleemikat.
2013. aasta kohalike omavalitsuste valimisel sai Kross Tallinnas 6897 häält ja ta osutus valituks Tallinna Linnavolikokku.
Kross on lubanud, et kui ta ei saa Tallinna linnapeaks, kandideerib ta 2015. aastal Riigikokku.
Ta kandideeris 2014. aasta Euroopa Parlamendi valimistel ja sai 4461 häält, kuid valituks ei osutunud. IRLi nimekirjas sai ta häälte arvult 4. tulemuse.
Kandideerimine Riigikokku 2015. aastal
2015. aasta Riigikogu valimistel kandideeris Eerik-Niiles Kross valimisringkonnas nr 3 kogudes 1944 häält. Urmas Paeti asendusliikmena sai Kross Riigikogu liikmeks.
Kandideerimine Riigikokku 2019. aastal
2019. aasta Riigikogu valimistel kandideeris Eerik-Niiles Kross valimisringkonnas nr 7 ja kogus 1110 häält ning valiti Riigikogu liikmeks. Riigikogu XIV koosseisus on Kross Väliskomisjoni liige, Eesti-Kanada Parlamendirühma ja Eesti-Iisraeli parlamendirühma esimees ja Eesti delegatsiooni esimees Euroopa Nõukogu Parlamentaarses Assamblees.
Liiklusrikkumised
Eerik-Niiles Kross on saanud korduvalt karistada kiiruse ületamise eest. 2013. aastal kirjutas Eesti Päevaleht, et kolme aasta jooksul oli Krossi karistatud 11 korral, kokku ulatusid trahvisummad 2800 euroni. Varasemaid karistusi ei kajastanud karistusregister aegumise tõttu. Värskeim karistus tol ajal oli saadud 2013. aasta mais. Seejuures peatati ta 2013. aasta aprillis ja mais auto juhtimisel, ehkki jaanuaris oli Krossilt pooleks aastaks võetud ära juhiluba.
16. augustil 2013 põhjustas Kross Pärnus avarii, eirates liiklusmärki "Anna teed".
Kross on vastanud ajakirjanike päringutele liiklusrikkumiste kohta, et "ei teadnud karistuse tõsidusest", "palkas autojuhi", "on piirkiiruse unustanud", "teelõigul käisid ehitustööd" (mis ei vastanud tõele) ning "just hakkas aasta täis saama eelmisest [karistusest]" (ehkki tegelikult oli möödunud 6 kuud ja 13 päeva).
Isiklikku
Eerik-Niiles Kross on kirjanike Jaan Krossi ja Ellen Niidu poeg.
Eerik-Niiles Krossi õde Maarja Undusk on kunstnik, vend Märten Kross on kinnisvaraarendaja, filmiprodutsent ja fotograaf, poolõde Kristiina Ross on keeleteadlane ja tõlkija, poolvend Toomas Niit oli psühholoog.
Esimest korda oli Kross abielus ülikooliajal. Aastatel 1992–1995 oli tema elukaaslane ameeriklanna Cynthia Babski, kellega ta elas koos USA-s. Vara jagamise asjus kestis Krossi ja Babski vahel pikka aega kohtuvaidlus. 1995. aastast elas ta koos ettevõtja Terje Taaliga, kellest sai abielludes Terje Kross. Abielu lahutati 2008. aastal. 11. augustil 2011 abiellus Kross Tallinna toomkirikus kolmandat korda, tema abikaasa on Mary Jordan.
Moka
Moka on mitme koha nimi:
Moka on ka teatud kohviliik.
Rohttaimed
pisi|[[Aedsalat on tuntud üheaastane rohttaim]] Rohttaimed (herbae) on sõnajalg- ja õistaimed, mille võsud taime elutsükli vältel ei puitu.
Rohttaimede maapealsed võsud võivad püsida kas ühe või mitu vegetatsiooniperioodi- ehk kasvuperioodi, pärast viljumist võsud sageli surevad.
Taime elukestuse järgi eristatakse üheaastasi rohttaimi, kaheaastasi rohttaimi ja mitmeaastasi rohttaimi ehk püsikuid.
Johan Mjällby
Johan Mjällby (sündinud 9. veebruaril 1971 Järfälla vallas) on endine Rootsi jalgpallur, keskkaitsja.
Koondises lõi ta 49 mängus 4 väravat. Ta oli Rootsi koondise kapten 2002. aasta maailmameistrivõistlustel ning kuulus koondisse ka 2000. ja 2004. aasta euroturniiridel.
Isiklikku
Johan Mjällby on 187 pikk ja kaalub 85 kilo. Ta on abielus Jenniferiga ning neil on kaks last.
De docta ignorantia
"De docta ignorantia" ("Õpetatud mitteteadmisest") on Nicolaus Cusanuse teos.
Saamislugu
Teose idee tekkis autoril siis, kui ta meritsi naasis Konstantinoopolist, kus ta oli viibinud 1437. aastal seoses Firenze uniooni ettevalmistamisega. Töö valmis 12. veebruaril 1440, nagu näitab kuupäev raamatu lõpus, mis on ära toodud mõningates käsikirjades.
Kuigi teos kasvab välja hilisskolastika ja saksa müstika ideedest, on oletatud, et Cusanust mõjutasid idakiriku kirikuisade teosed, mida ta Bütsantsis hoolega kogus. Oleva hierarhia ja targa korralduse, maailma ühtsuse ning selles absoluutse täpsuse puudumise idee figureerivad ka Cusanuse varasemates teostes "De concordantia catholica" (1433) ja "De correctione Kalendarii" (1436) ning 20 vestluses, mis on kirja pandud 1440.
Käsikirjad ja väljaanded
Teosest on teada 19 käsikirja. Ernst Hoffmanni ja Raymond Klibansky tekstikriitiline väljaanne (1932), mis on teoste kogu ("Opera omnia") esimene köide, kasutab 15 käsikirja.
15. ja 16. sajandil ilmus teos neljas trükis.
Kokkuvõte
Teos koosneb kolmest raamatust. Esimene raamat räägib Jumalast, teine raamat maailmast ja kolmas raamat kristoloogiast.
Charlotte koob võrku
"Charlotte koob võrku" (inglise "Charlotte's Web") on Elwyn Brooks White'i romaan, mis ilmus 1952. aastal.
Eesti keeles ilmus teos Eesti Raamatult 1979. aastal (tõlkijad Piret Saluri ja Enn Soosaar; värsid tõlkinud Paul-Eerik Rummo).
Raamatu järgi on tehtud mitu filmi:
Väino Puura
pisi|Väino Puura esinemas Kuressaare merepäevadel 3. augustil 2012 Väino Puura (sündinud 30. jaanuaril 1951 Võru rajoonis Kurenurme külanõukogus Keemas) on eesti laulja (bariton), rahvusooperi Estonia ooperi- ja operetisolist.
Esimesed ülesastumised vokaalsolistina said teoks keskkoolipäevil lauluõpetaja Paul Elkeni suunamisel. Tema õhutusel asus Väino Puura 1969. aastal Tartu Muusikakooli, kus temast sai esimene õpilane tol ajal Vanemuise solistina tuntud tenori Ivo Kuuse pedagoogiteel. Kaks aastat hiljem alustas Väino Puura tööd Vanemuise teatri ooperikooris ja laulis ka oma esimese ooperirolli – Saadiku osa Cherubini ooperis "Medea". 1973. aastal jätkas Väino Puura õpinguid Tallinna Riiklikus Konservatooriumis professor Viktor Gurjevi klassis, mille lõpetas 1978. aastal.
1976. aasta kevadel tuli Estonia teatris lavale konservatooriumi ooperistuudio lavastusena Mozarti "Figaro pulm", kus Väino Puura laulis nimiosa. Temperamentne ja sädelev Figaro oligi põhjuseks, et noor laulja kutsuti sama aasta sügisel Estonia solistiks.
Ooper, operett, muusikal
pisi|Väino Puura 2001. aastal Kui ei ole märgitud teisiti, siis on tegu Estonia ooperiteatri lavastusega, mille järel sulgudes on toodud esietenduse aasta.
Marssal Davout – Tõnis Kaumann, ooper „Mina – Napoleon!“ (2005)
Mr. Gobineau – Gian Carlo Menotti, lühiooper „Meedium“ (2005)
Ronald Reagan – Erkki-Sven Tüür, ooper „Wallenberg“ (2007)
Kolonel Pickering – Alan Jay Lerner / Frederick Loewe, muusikal „Minu veetlev leedi“ (2008)
Parun Douphol – Giuseppe Verdi, ooper "La traviata“ (2009)
Maag Celio – Sergei Prokofjev, ooper „Armastus kolme apelsini vastu“ (2010)
Feri ehk parun Ferencz Kerekes von Felsö-Mezötur-Kirishaza – Imre Kálmán, operett „Silva“ (2010)
Benôit ja Alcindoro – Giacomo Puccini, ooper „Boheem“ (2010)
Georg Ots, Karl Ots ja vene politruk – Heiki Kelp, muusikaline suvelavastus „Tamula, maja Katariina alleel“, Võru Linnateater (2013)
Archibald – Pál Ábrahám, operett „Savoy ball“ (2014)
Ülo – Jan Rahman, suvekomöödia „Lahvka“, MTÜ Ruusa kultuuri- ja noorteühing ning Ruusa Näitemängu Seltsing (2015)
Suurvürst Sergius Wladimir – Imre Kálmán, operett „Tsirkusprintsess“ (2015)
Hertsog ja dr Carrasco – Mitch Leigh, muusikal „Mees La Manchast“ (Puura liitus 2016. aastal, esietendus oli 2012)
Film
„Sa oled mu majakas“, muusikafilm (Eesti Telefilm, 1976)
Mart Kümmemeest – „Siin me oleme!“ (Eesti Telefilm, 1978)
Laidoner – episoodiline roll; režissöör Tõnis Kask, teleseriaal „Poliitilised kired“ (1978–1980)
„Teatridirektor“, muusikafilm (Eesti Telefilm, 1983)
„Armastusest palju laule loodud“, operetifilm (Eesti Televisioon, 1984)
Politseiülem – „Sensatsioon“, ooperifilm (Eesti Telefilm, 1986)
Petrov – „„Tormide ranna“ radadel“, ooperifilm (Eesti Telefilm, 1988)
Helisalvestis
„RAT Estonia ooperisolistid III“ (LP 1985)
„Amores“, Eino Tambergi muusika (LP, 1986)
„Barbara von Tisenhusen“, Eduard Tubina ooperi salvestus (Helsinki: Ondine, 2 CD-d, 1991)
„Laulavad Sirje & Väino Puura“ (helikassett, Forte, 1994)
„Sirje & Väino Puura in the world of operetta” (CD, Forte, 1995)
'''“Vallutanud meeli operett. Greatest Hits of Estonian Operetta”''' (CD ja helikassett, Eesti Kaitseväe orkester, 1999)
„Roosid sulle“, Ülo Raudmäe looming (CD, Eesti Kaitseväe orkester, 2003)
„Väino Puura: Eestimaa, kõgõ ilusamp sa“ (CD ja helikassett, Keskerakond ja Väino Puura, 2003)
„Laul Sinule“ Väino & Sirje Puura (CD, Sirje & Väino Puura, 2004)
„Rahvusooper Estonia 100“ (CD-de kogumik, 2006)
„Sirje & Väino Puura operetisäras“ (CD, Sirje & Väino Puura, 2011)
Isiklikku
Väino Puura abikaasa on Sirje Puura. Nende poeg René Puura on klahvpillimängija, tütar Annika Puura on laulja ja kultuurikorraldaja.
Väino Puura vanavanaisa poolvenna pojapojapoeg oli geoloog Väino Puura.
Väino Puural on olnud kolm infarkti.
Häädemeeste Keskkool
pisi|Häädemeeste Keskkool asub aadressil Kooli 10 Häädemeeste Keskkool on üldhariduskool Pärnu maakonnas Häädemeeste vallas Häädemeeste alevikus.
Kooli direktor on Aule Kink.
2002. aastal õppis koolis 336 õpilast ja töötas 15 klassikomplekti ja 336 õpilasega. Seisuga september 2011 oli õpilaste arv 227, klassikomplekte oli 12 ja õpetajaid 32.
Kool annab keskharidust alates 1958. aastast. Praegune koolihoone valmis 1964 (arhitektid Mart Port ja Allan Murdmaa) ning see on projekteeritud 550 õpilase jaoks.
Häädemeeste keskkooli logol on kujutatud raamatut ja purjelaeva.
Kooli 300. aastapäeva puhul paigaldati kooli õuele mälestuskivi.
Redutseerija
Redutseerija on keemias element, mis redoksreaktsiooni käigus loovutab elektrone ja O-a aste suureneb.
Velda Otsuse hõbepeeker
Velda Otsuse hõbepeeker on Eesti teatri rändauhind, mis on mõeldud näitlejannale, kes on andelaadilt, loomingult ja inimlikult olemuselt lähedane Velda Otsusele; kelles on samasugust kindlameelsust, loovat nõudlikkust koos tagasihoidlikkuse ja täieliku pühendumisega lavakunstile ning kelle rollimängus on sõna, mõtte ja väljendusliku liikumise kooskõla.
Junkers Ju 87
Junkers Ju 87 ehk Stuka (Sturzkampfflugzeug) oli Saksamaa ühemootoriline täismetallkonstruktsiooniga monoplaan, Luftwaffe taktikaline sööstpommituslennuk teises maailmasõjas. Kaheistmeline kabiin mahutas lenduri ja pardalaskuri.
Ajalugu
Saksamaa lennundusministeerium otsustas 1934. aastal anda tellimuse Hermann Pohlmanni konstrueeritud lennukile Ju 87, mis 1936. aasta võrdluslendude tulemusel vastas kõige paremini pikeerivale pommituslennukile esitatud nõuetele. Sellele lennukile oli konstruktsiooni omapäraks tagurpidine kajaka tiiva kuju (kumbki tiivapool allapoole jõnksuga), liikumatu püsiasendis telik iseloomulike tilgakujuliste voolunditega kaetud ratastega. Sellest ka idarindel venelastelt saadud hüüdnimi "Pastlakandja".
Lennukit hakati sarjana ehitama 1937. aastal Junkers Ju 87 margitähistusega. Teise maailmasõja alguses anti kõik umbes 200 Ju 87A lennukit üle õppeväeüksustele, tegevüksustesse tulid aga asemele tugevasti modifitseeritud Ju 87B-1. Uuemad Stukad said suurema kiiluga uue sabaosa, modifitseeritud ratta kattevoolundid, aerodünaamilisema kujuga kabiini klaaskupli.
Lennuki mõlema tiivapoole tagatiib koosnes kahest osast, millest kerele lähemaid sai kasutada maandumisklapina, tiiva jõnksust tipu poole jäävaid aga ka kaldtüürina. Sabaratas polnud sissetõmmatav.
Tehnilised andmed
või kaks automaatkahurit (20 mm, 37 mm) kummalgi pool keret tiiva all pisi|Junkers Ju 87B-2 Stuka kolmvaade
Ly Lasneri kõrvarõngad
Ly Lasneri kõrvarõngad on Eesti teatri rändauhind.
Ly Lasner tellis kõrvarõngad Alexandre Dumas’ näidendi „Daam kameeliatega“ esietenduseks Draamateatris. Kõrvarõngad on vormitud hõbedast ja mäekristallist ning neid kandis Ly Lasner ka August Sunne lavastuses. Hiljem olid kõrvarõngad Ly Lasneri ja Felix Moori tütre Sirje Moori käes. 4. mail 2010. aastal pärast lavastuse „Ma armastasin sakslast“ etendust andis teatriloolane Lea Tormis kõrvarõngad üle Tallinna Linnateatri näitlejannale Külli Teetammele.
Luure Peavalitsus
Luure Peavalitsus (vene keeles Главное разведывательное управление), lühend GRU (vene keeles ГРУ), on Venemaa Föderatsiooni Relvajõudude Kindralstaabi välissõjaväeluure agentuur. Alates 2010. aastast on selle ametlik täisnimi Venemaa Föderatsiooni Relvajõudude Kindralstaabi Peavalitsus (vene keeles Главное управление Генерального штаба Вооружённых Сил Российской Федерации).
Venemaa sissetung Ukrainasse
GU üksused võtsid 2022. aastal osa Venemaa sissetungist Ukrainasse.
Organisatsioon
Luure Peavalitsuse juht allub otse Venemaa Föderatsiooni Relvajõudude Kindralstaabi ülemale ning on ka kindralstaabi ülema asetäitja, olles traditsiooniliselt vähemalt kindrali auastmes.
NSV Liidu Relvajõudude Kindralstaabi Luure Peavalitsuse kohta on kasutatud ka hüüdnimesid Akvaarium, Keskus ja Metroo (Аквариум, Центр, Метро).
Luure Peavalitsuse peakorter asus Teise maailmasõja eel ja ajal Moskva linnas aadressil Znamenka tänav 19, 2006. aastal lõpetati Venemaa sõjaväeluure peakorteri spetsiaalse hoonetekompleksi ehitus Hodõnka väljaku piirkonda Moskva lähedal, aadressil Horoševka mnt 76.
Organisatsiooni struktuur
Kuigi sõjaväeluure keskasutuse organisatsiooni struktuur ja isikkoosseisu kohta käivad andmed on Venemaa riigisaladus, on meedias avaldatud andmete kohaselt GRU keskaparaadi ülesehitus järgmine:
Tugivalitsused ja osakonnad:
Õppeasutused
Sõjaväeluure ohvitsere õpetatakse välja Venemaa Föderatsiooni Kaitseministeeriumi Sõjaväe Akadeemias (endise nimega Venemaa Föderatsiooni Kaitseministeeriumi Sõjaväediplomaatia Akadeemia). Õppetöö toimub kolmes põhiteaduskonnas: Sõjaväeluure kõrgkooli ehk "konservatooriumi" teaduskondades valmistatakse ette sõjaväeluurajaid kahes liinis: "pintsakuid" («пиджаков»), kes tegutsevad Venemaa ametiasutuste ja diplomaatiliste esinduste "kattevarju" all ning "mutte" («кротов»), keda valmistatakse ette illegaalseks infiltreerumiseks välisriikidesse. Akadeemiasse valitakse õppima ohvitsere, kes on üldjuhul teeninud vähemalt viis aastat.
Eriotstarbelised üksused (spetsnaz)
2014. aastas seisuga allus GRU 5. valitsusele seitse eriotstarbelist brigaadi ja umbes 19 pataljoni.
Irena Veisaitė
pisi|Irena Veisaitė (2009) Irena Veisaitė (9. jaanuar 1928 Kaunas – 11. detsember 2020 Vilnius) oli juudi päritolu Leedu kirjandus- ja teatriteadlane ning teatrikriitik.
Aastatel 1934–1941 õppis ta Šolem Alejchemi nimelises Kaunase gümnaasiumis ja 1947 lõpetas Vilniuse Salomėja Nėrise nimelise keskkooli. 1953 lõpetas ta Moskva Riikliku Ülikooli, kus ta õppis saksa keelt ja kirjandust. 1963. aastal kaitses ta Leningradi Riiklikus Ülikoolis filoloogiateaduste kandidaadi kraadi.
1953–1997 oli ta Vilniuse Pedagoogilise Instituudi õppejõud lääne-euroopa kirjanduse, saksa kirjanduse ja 20. sajandi teatri ajaloo alal. Alates 1965. aastast oli ta dotsent.
Isiklikku
Tema viimane abikaasa oli Eesti filmirežissöör Grigori Kromanov.
Přerov
thumb Přerov (saksa keeles Prerau) on statutaarlinn Tšehhis Olomouci maakonnas, Přerovi ringkonna halduskeskus. Asub Bečva jõe ääres.
Přerov sai linnaõigused 1256. aastal, linna on esmamainitud 1141. aastal.
Hernando de Soto
Hernando de Soto Polar (sündinud 1941 Arequipas) on Peruu majandusekspert ja publitsist, Vabaduse ja Demokraatia Instituudi looja ja juhataja Limas.
Hernando de Soto uuris 1980. aastatel vaesuse kõrvaldamise võimalusi Peruus ning jõudis järeldusele, et ühiskonna jõukuse tagab legaalsete äride ja eraomanike rohkus. 1986. aastal ilmunud raamat "Teine tee: nähtamatu revolutsioon Kolmandas Maailmas" kujunes kiiresti bestselleriks ning pälvis hulgaliselt kriitikat.
Vasakpoolselt häälestatud oponendid leidsid, et De Soto põhimõtted on vastuolus Marxi teesiga: kapitalism kontsentreerib kapitali järjest vähematesse kätesse. Vastuseks kriitikale meenutas de Soto Marxi ennustuse konteksti: mida arenenum on kapitalistlik majandus, seda vaesemaks muutub töölisklass, ja seda mitte ainult relatiivselt, vaid ka absoluutselt. Seega peaksid maailma vaeseimad inimesed olema USA töölised.
Peruu marksistlikud partisaniliikumised, maoistlik Sendero Luminoso (Hiilgav Tee) ja Kuuba sponsoreeritud Tupac Amaru on De Sotole langetanud surmaotsuse.
2004. aastal sai Hernando de Soto Milton Friedmani auhinna vabaduse edendamise eest.
Metafüüsika
Metafüüsika (kreeka keeles μετά, meta, 'pärast', 'peale üle' + φυσικά, füüsika, 'loodus') on filosoofia haru, mis püüab selgitada olemise põhialuseid ning algupära, reaalsuse kogemuse piire ületavaid probleeme ja algmõisteid.
Metafüüsika üritab ületada füüsikalisi piire, kasutades vaatluse, mõõtmise ja katsete asemel oletusi, mõtisklust ja loogikat, püüdes jõuda mittemõõdetava reaalsuse ning ajatute, muutumatute ja üldkehtivate seaduspärasusteni. Traditsiooniline metafüüsika otsib vastust küsimustele:
Metafüüsika uurimisobjektideks on eksistents, objektid ja nende omadused, aeg ja ruum, põhjus ja tagajärg ning võimalus.
Metafüüsika kaks põhisuunda on:
Neid kahte suunda ühendab ontoloogia, mis uurib olevat, olemist ning olemisviise.
Etümoloogia
Sõna 'metafüüsika' kasutati esimest korda Aristotelese teoste kogumis „Füüsika“ teoste kohta, mis järgnesid raamatule „Füüsika“. Eessõna "meta"- viitab peatükkidele “peale” füüsikat. Aristoteles ise ei nimetanud oma raamatute sisu metafüüsikaks, tema nimetas seda “esimeseks filosoofiaks”. Aristotelese teoste toimetaja Andronicus of Rhodes paigutas esimesed filosoofia raamatud sada aastat hiljem pärast füüsika raamatuid ja kutsus neid τὰ μετὰ τὰ φυσικὰ βιβλία (tà metà tà physikà biblía) raamatuteks, mis tulevad peale raamatut "Füüsika". See kutsus esile eksimuse ka ladinakeelsetelt teadlastelt, kes tõlgendasid seda “teadusena, mis on peale füüsikat”.
Metafüüsika teaduses
Kui tavaline teadus on lõpetanud küsimuste küsimise, jätkab metafüüsika küsimist “miks?”. Füüsika alused on ehitatud kindlatele aksioomidele, mis tõestavad aatomeid, osakesi, jõude, laenguid, massi jne. Selliste tõestuste olemasolu loetakse teadusliku teooria lõpuks. Metafüüsika aga liigub edasi küsimustega: Kas kõik füüsika teooriad vajava aja ja ruumi olemasolu, objekte ja omadusi? Või piisab neist omadustest vaid ühest? Kui objekt muutub, kas ta jääb ikka samaks objektiks või mitte? Kas eristus objektide ja omaduste vahel on vajalik päris maailmas või meie arusaamale sellest?
Tagasilükkamine
18. saj filosoof David Hume on väitnud oma ekstreemsetes vaadetes metafüüsika vastu, et kogu tõeline teadus vajab kas matemaatilisi või faktilisi tõestusi. Kõik, mis jääb mõõdetavast välja, on väärtusetu.
Teadlased ja filosoofid, kes eiravad kogu metafüüsikat, nimetatakse loogilisteks positivistideks.
Protsessi metafüüsika
Protsessi metafüüsika väidab, et muutus ja püsivus kaks igapäeva kogemuste alust. Varem arvati nendeks põhiliselt olevat: olemus ja püsivus. Protsessi mõtlejate kohaselt on tähtsal kohal meie reaalsuse loomisel: uudsus, vool ja juhus.
Analüütiline filosoofia
Varane analüütilne filosoofia kippus metafüüsikat tagasi lükkama, mõjutatult loogilisest positivismist, metafüüsika toodi analüütilisse filosoofiasse tagasi 20. saj teisel poolel. Filosoofid David K. Lewis ja David Armstrong töötasid välja erinevaid teooriaid erinevatel metafüüsikat puudutavatel teemadel: üldkehtivus, põhjuslikus, võimalus, vajalikus ja abstraktsed objektid.
Budistide metafüüsika
Budistide metafüüsika esitab erinevaid küsimusi reaalsuse olemuse kohta, toetudes Buddha õpetustele. Varased budistide tekstid räägivad rohkem eetikast ja vaimsest arengust; mõnedest kohtadest võib välja lugeda, et mõte metafüüsikast kantakse maha, nimetades seda ebakasulikuks ning määramatuks. Metafüüsika hakkas levima peale Buddha surma Abhidharma traditsioonis, kus usutakse, et nähtus dharma ülim füüsiline ja vaimne juhtum loob kõik, mida me tajume ning seostab seda kõigega meie ümber.
Aristotelese "Metafüüsika"
"Metafüüsikas" määratles Aristoteles muuhulgas esimese filosoofia: see uurib olevat kui olevat. Hiljem on "esimene filosoofia" ja "metafüüsika" olnud kasutusel ka sünonüümidena. Esimest filosoofiat on nimetatud ka ontoloogiaks. Sellesse valdkonda võib ehk arvata ka olemise põhiprintsiipide ja olemise viiside ning põhjuste ja substantside uurimise. Ent "Metafüüsikas" on juttu ka muust, sealhulgas Jumalast, kes jääb loodusest väljapoole. Sõna "metafüüsika" ongi hakatud tõlgendama ka kui looduse suhtes teispoolse uurimist.
Metafüüsika valdkonnad Hegeli järgi
Ontoloogia oli õpetus olemuse abstraktsetest määratlustest. Neid loetleti empiirilisel ja juhuslikul moel ning nende sisu võeti kujutlusest (sõna tarvitusest või etümoloogiast).
Ratsionaalne psühholoogia ehk pneumatoloogia tegeles hinge metafüüsilise loomusega, nimelt vaimuga kui asjaga seoses liitsuse, aja, kvalitatiivse muutumise ning kvantitatiivse kasvamise ja kahanemisega. Püüti põhjendada hinge surematust. Sealjuures tugineti sageli hinge lihtsusele.
Kosmoloogia uuris maailma, selle juhuslikkust, paratamatust, igavesust, ruumilist ja ajalist piiratust, maailmas aset leidvate muutuste formaalseid seadusi, inimese vabadust ja kurjuse päritolu.
Adrian Mutu
thumb pisi|Adrian Mutu (2008) Adrian Mutu (sündinud 8. jaanuaril 1979 Călineștis) on Rumeenia jalgpallikoondise endine ründaja.
Pärast jalgpallurikarjääri lõppu alustas ta treenerikarjääri. Alates 2019. aastast on Rumeenia kuni 21-aastaste koondise peatreener.
Klubikarjäär
Mutu pidas esimese mängu elukutselisena 15. märtsil 1997 Pitești Argeși meeskonnas. Kuni 1999. aastani pidas ta klubis 47 mängu ja lõi neis 14 väravat.
Seejärel kutsuti ta Rumeenia parimasse klubisse Bukaresti Dinamosse, kus ta 36 mängus lõi 26 väravat ning aitas Dinamol tulla Rumeenia meistriks ja võita karikavõistlusi. Kuid tema esitus äratas ruttu välismaiste talendiotsijate tähelepanu ja ajaks, mil Dinamo sai need karikad pea kohale tõsta, oli Mutu juba Milano Internazionalesse maha müüdud.
Interis mängis Mutu kõigest 10 Serie A mängu, sest Rumeenia ei kuulunud tollal Euroopa Liitu ja võõrmängijate kasutamisel oli arvuline piirang. Neis 10 mängus ei löönud ta ainsatki väravat, küll aga skooris karikavõistlustel AC Milani vastu, aidates võita 3:2. Kokku lõi ta 14 mängus 2 väravat.
Järgmiseks hooajaks 2000/1, laenas Inter Mutu Verona Hellasesse. Hooaja lõpus ostis Verona Mutu mängijaõigused ja Mutu mängis Veronas teisegi hooaja, lüües 62 mängus 17 väravat.
Järgmise hooaja, 2002/2003, mängis Mutu Parmas, kuhu Verona ta laenas. 36 mängus lõi Mutu 22 väravat.
2003. aasta augustis maksis Chelsea FC omanik Roman Abramovitš Parmale Mutu eest 22,5 miljonit eurot. Ta alustas 4 väravaga 3 mängus, millest 2 väravat lõi ta 4:2 võidus Londoni rivaali Tottenham Hotspuri üle, aga edaspidi tema hoog rauges. Mutu lõi 38 mängus 10 väravat. Seejärel tekkisid tal probleemid treeneri José Mourinhoga: kumbki süüdistas teist valetamises selle kohta, kas Mutu oli 2006. aasta MM-valikmängu ajal Tšehhimaaga vigastatud või ei. 2004. aasta septembris jäi Mutu dopingukontrollis kokaiini tarvitamisega vahele ja lasti 29. oktoobril klubist lahti. Ühtlasi sai ta 7 kuu pikkuse mängukeelu ja 20 000 naelsterlingit trahvi. Mängukeeld lõppes 18. mail 2005.
2005. aasta alguses hakkas Chelsea Mutult kohtu kaudu raha tahtma. Premier League'i apellatsioonikomitee otsustas, et mängija on lepingut rikkunud ilma mõjuva põhjuseta, mis andis Chelseale õiguse nõuda hüvitist. Mutu kaebas selle otsuse Lausanne'is asuvasse Spordi Arbitraažikohtusse, aga seda ei rahuldatud. 11. mail 2006 kaebas Chelsea hüvitise saamiseks FIFA-sse. Kuid 26. oktoobril 2006 otsustas FIFA Vaidluste Lahendamise Koda, et ta ei ole pädev selles küsimuses otsust vastu võtma. 22. detsembril kaebas Chelsea selle otsuse Spordi Arbitraažikohtusse. 21. mail 2007 tühistas Spordi Arbitraažikohus Vaidluste Lahendamise Koja otsuse, väites, et see on täiesti pädev otsust vastu võtma, ja käskis kojal sobiv hüvitis määrata. 6. augustil 2007 esitas Chelsea FIFA-le järgmise kaebuse Mutu peale ja nõudis talt üle 22½ miljoni naelsterlingi. 7. mail 2008 käskis FIFA Vaidluste Lahendamise Koda Mutul maksta Chelseale üle 17 miljoni euro. Mutu kaebas teist korda Spordi Arbitraažikohtusse ja teist korda lükkas Spordi Arbitraažikohus selle tagasi. 2009. aasta oktoobris esitas Mutu juba kolmanda edasikaebuse, seekord Šveitsi Föderaalsesse Ülemkohtusse, aga 14. juunil 2010 jäeti seegi rahuldamata.
Aastatel 2005–2006 mängis Mutu Torino Juventuses, 2006–2011 ACF Fiorentinas, 2011–2012 Cesenas ja 2012–2014 Prantsusmaa kõrgliiga klubis Ajaccio. Mängijakarjääri lõpetas ta 2016. aastal Rumeenia klubis ASA 2013 Târgu Mureș.
Koondisekarjäär
Rumeenia noortekoondistes mängis Mutu alates 1995. aastast. 1998. aasta U-21 meistrivõistlustel võitis Rumeenia kõik 8 valikgrupimängu ja pääses finaalturniirile ning see oli esimene kord, kus Rumeenia on U-21 EM-i finaalturniirile pääsenud. Finaalturniir toimus Rumeenias 8 meeskonna osavõtul, aga Rumeenia kaotas juba avamängu 1:2 Hollandile ja langes välja.
Esimese mängu Rumeenia jalgpallikoondises pidas Mutu 29. märtsil 2000 Kreeka jalgpallikoondise vastu. Esimese värava Rumeenia koondises lõi ta 26. aprillil 2000 Küprose jalgpallikoondise vastu. Esimest korda lõi ta kaks väravat mängus 20. augustil 2003 sõprusmängus Ukraina jalgpallikoondise vastu. Aastatel 2000–2013 mängis Mutu koondises 73 mängus lõi 35 väravat. Kõige rohkem, 4 väravat lõi ta Luksemburgi ja Valgevene jalgpallikoondise vastu. Ainult ühe mängu, kus Mutu värava lõi, Rumeenia kaotas: 2004. aasta EM-valikmängu Taani jalgpallikoondise vastu, kus Mutu lõi avavärava, aga Taani võitis 5:2.
Rumeenia pääses 2000. aasta Euroopa meistrivõistlustele Belgiasse. Esimeses kohtumises sekkus Mutu 73. minutil, kui väravad olid juba löödud, ja Rumeenia viigistas Saksamaa jalgpallikoondisega 1:1. Teises mängus Portugali jalgpallikoondise vastu Mutu ei osalenud ja Rumeenia kaotas 0:1. Kolmanda mängu Inglismaa jalgpallikoondise vastu tegi Mutu kaasa algusest lõpuni ja Rumeenia võitis eelviimasel minutil löödud penaltist 3:2. Portugal võitis alagrupis kõik mängud, Rumeenia läks teisena edasi. Veerandfinaali tegi Mutu samuti algusest lõpuni kaasa, kuid Itaalia jalgpallikoondis võitis selle 2:0 ja Rumeenia langes välja.
Rumeenia pääses ka 2008. aasta Euroopa meistrivõistlustele Šveitsi. Esimeses kohtumises, kus Rumeenia tegi Prantsusmaa jalgpallikoondisega väravateta viigi, mängis Mutu esimesed 78 minutit. Teises mängus Itaalia vastu sai Mutu 43. minutil kollase kaardi, aga viis rumeenlased 55. minutil juhtima. Pidu polnud kauaks, järgmisel minutil Itaalia viigistas. 88. minutil vahetati Mutu välja. Edasipääsuks oli tarvis viimases voorus võita juba edasipääsu taganud Hollandi jalgpallikoondis, kuid see käis üle jõu: Holland võitis 2:0. Mutu mängis kogu mängu. Itaalia läks alagrupist teisena edasi, Rumeenia jäi kolmandaks.
Klavikord
Klavikord on Euroopa klahvpill.
Pilli nimi tuleneb ladinakeelsest sõnast clavis ('klahv') ja kreekakeelsest sõnast χορδή (chorda 'pillikeel').
Hornbosteli-Sachsi muusikainstrumentide liigituse järgi kuulub klavikord kordofonide hulka.
Ajalugu ja kasutamine
Klavikord on vanim klahvpill oreli ja klavessiini järel, see leiutati 15. sajandi alguses. Klavikord oli populaarne 16.–18. sajandil, peamiselt saksakeelsetel aladel, Skandinaavias ja Pürenee poolsaarel. Pill kadus laiemast kasutusest 1850. aasta paiku. Arnold Dolmetsch taaselustas klavikordide ehitamise 1890ndatel. Enamik enne 1730ndaid ehitatud pillidest olid väikesed (ulatus kolm või neli oktavit), nüüd ehitati klavikorde viie või kuue oktaviga.
Ajalooliselt kasutati klavikordi laialdaselt harjutamise pillina või abivahendina komponeerimisel. Tänapäeval mängivad klavikordi eeskätt renessanss-, barokk- ja klassitsismiaegse muusika fanaatikud. Klavikordid köidavad paljusid ostjaid ja neid valmistatakse üle maailma. Viimase 70 aasta jooksul on tehtud üle 400 klavikordimuusika salvestise.
Klavikord on tähelepanu äratanud ka teistes muusikastiilides, näiteks rokkmuusikas on klavikordist arenenud clavinet, mis sisuliselt on elektriline klavikord.
Ehitus ja tööpõhimõte
Klavikordis jooksevad enamasti ühepikkused keeled põiki läbi nelinurkse kõlakasti vasakult paremale häälestuspulkade ehk virbliteni. Enne häälestuspulki ületavad keeled kõvera puust roobi. Klavikordi tööpõhimõte on lihtne. Klahvide mängijast kaugemates otstes on väikesed messingist plaadikesed. Keeled, mis on tavaliselt messingist või messingi ja raua sulamist, on kinnitatud kahekaupa ühele helikõrgusele nagu ka näiteks lautol või mandoliinil. Kui klahv alla vajutatakse, lööb metallist plaadike keeli altpoolt. Erinevalt klaverist ei põrku plaadike kohe keeltest eemale, vaid jääb nendega kontakti kuni klahv vabastatakse. Plaadike käitub samaaegselt sadula ja heli tekitajana. Heli tugevust saab varieerida muutes löögi tugevust. Kui klahv vabastatakse, kaotab plaadike kontakti keeltega ja keelte võnkumine summutatakse tekstiiliribaga.
Helikõrguse muutmine
Kuna keel vibreerib roobist kuni seda lööva plaadikeseni, võib ühele keelele olla määratud mitu klahvi, mis jagavad keelt erineva pikkusega osadeks, tekitades nii erineva kõrgusega heli. Varastel klavikordidel kasutati seda võimalust väga sagedasti. Võimalikult paljude helikõrguste mängimine samal keelel jõudis välja sellise pillini nagu monokord, millel on ainult üks keel. Suuremal osal klavikordidel oli siiski igale keelele määratud kaks või kolm erinevat helikõrgust. Seega ei olnud võimalik antud instrumendiga võtta kõiki võimalikke akorde. Seejuures jälgiti, et samal keelel mängitavad noodid ei oleks sellised, mida on sageli vaja üheaegselt kuulda. Sellisel helikõrguse muutmise süsteemil on eeliseid teiste pillide ees (millel iga keel kõlab kogu pikkuses ja ainult ühel kõrgusel), näiteks häälestusmugavus (häälestada tuleb vähem keeli), aga on ka varjukülgi, näiteks mängides legato's, peab olema eriti tähelepanelik kahe sama keelt jagava klahvi järjestikuste löökidega, muidu võib osa noote jääda kõlamata.
Mõnedel klavikordidel on aga iga klahvi jaoks oma keel. Esimene viide sellise pilli olemasolule pärineb aastast 1693, esimese taolise teadaoleva klavikordi ehitas Johann Michael Heinitz aastal 1716. Tavaliselt on niisuguste klavikordide heli aga eelpool kirjeldatute omast tunduvalt vaiksem, kuigi 19. sajandi algusest pärit Rootsi klavikordid (millel on iga klahvi jaoks oma keel) kalduvad olema hoopis suurema kõlajõuga kui ajaloolised klavikordid, millel keeli vähem kui klahve.
Jānis Vitenbergs
Jānis Vitenbergs (sündinud 8. mail 1985) on Läti poliitik, Läti majandusminister alates 3. juunist 2021. Ta oli majandusminister ka 2. aprillist 2020 kuni 14. maini 2021. Ta kuulus erakonda Kellele kuulub riik?, kuid vahetas 2021. aasta aprilli lõpus erakonda ning liitus Rahvuslaste Ühendusega.
Ta lõpetas 2005. aastal Läti kultuurikolledži ja 2008. aastal bakalaureusekraadiga Liepāja Ülikooli.
Ta on töötanud müügimehena mitmes ettevõttes.
2018. aasta Läti parlamendivalimistel Kellele kuulub riik? nimekirjas seimi liikmeks. Ta on kuulunud seimis rahvamajanduse, põllumajanduse ning keskkonna- ja regionaalpoliitika komisjoni.
Ta oli 2. aprillist 2020 kuni 14. maini 2021 Läti majandusminister (Arturs Krišjānis Kariņši valitsuses).
Vandenõuteooria
Vandenõuteooria on narratiiv sündmuste selgitamiseks salajase kokkuleppe või vandenõu abil.
Erinevalt reaalsetest vandenõudest, kus üldjuhul on tegemist väikese inimgrupi ja konkreetse eesmärgiga, haaravad vandenõuteooriad enamasti suuri inimhulki, paljusid eesmärke ja nende abil selgitatakse väga erinevaid tagajärgi. Sündmused, nähtused või olukorrad olevat tekkinud, lavastatud, moonutatud või võltsitud mingite varjatud ning tihti pahatahtlike ja võimsate jõudude vandenõu tulemusena.
Vandenõuteooriaid ei saa falsifitseerida, ei tõestada ega ümber lükata. Tõestuseks peetakse nii tõendite puudumist kui ka vastutõendeid, mida siis tõlgendatakse kui tõestusi, mistõttu vandenõust saab pigem usu kui tõe küsimus.
Erinevalt teaduslikest teooriatest on paljud levinud vandenõuteooriad vähe põhjendatud ja irratsionaalsed. Eelduselt järeldusele liikumise asemel on vandenõuteooriatele omane korrastamata faktide kuhjamine. Tihti viitavad vandenõuteooriate autorid ainult või peamiselt üksteisele. Neist puudustest hoolimata võivad vandenõuteooriad kui osavad pettused olla väga püsivad ja laialdaselt tunnustatud.