cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Anglikaani kirik
Ajalugu
Henry VIII poja Edward VI ajal hakati astuma konkreetseid samme protestantliku kirikukorralduse sisseseadmiseks. Ent Edward VI suri ja troonile tõusis Mary I, kes taaskehtestas katoliikliku kirikukorralduse. Protestantlik reform jäi pooleli ja lõplikult pääses reformatsioon Inglismaa kirikus võidule alles Henry teise tütre, kuninganna Elizabeth I (1558–1603) valitsemisajal. Elizabeth jätkas isa poliitikat, kuid erinevalt Henry VIII-st, kes oskas sisepoliitikas laveerida oma toetajate ja katoliiklaste vahel, valis tema teise tee. Elizabeth I hakkas katoliiklaste suhtes ajama jäika poliitikat. Neil ei jäänud üle muud, kui asuda osutama erinevates vormides vastupanu. Inglismaa katoliiklasi toetasid paavst ja Euroopa katoliiklikud riigid. Lõppkokkuvõttes oli Elizabeth I valitsus oma poliitikas edukas – kuninganna valitsusaja lõpuks oli ränga trahvipoliitika tulemusel katoliiklikuks jäänud vaid üks protsent kogu elanikkonnast.
Katoliikliku kuninganna Mary Stuarti poja James I antud lubadustega saavutas uus kuningas katoliiklaste poolehoiu ja tal ei olnud troonile tõustes vaja karta ei ülestõuse ega suuremaid ekstsesse. Tegelikkus kujunes katoliiklaste jaoks aga hoopis teistsuguseks. Olles üles kütnud katoliiklaste ootused ja rahumeelselt troonile asunud, kuulutas Šotimaa kuningas (1567–1625) ja Inglismaa kuningas (1603–1625) James I, et pole kunagi lubanud välja anda mingeid katoliiklasi soosivaid seadusi. James I valitsusaja alguses katoliiklaste trahvipoliitikat tõepoolest veidi kergendatigi, siis katoliikliku kogukonna kiire kasvu tõttu tõsteti trahvid peagi endisele või isegi kõrgemale tasemele. Inglismaal oli aastal 1603 taas umbes 40 000 katoliiklast. Kõneldes 19. märtsil 1604 parlamendi ees, purustas ta viimsedki katoliiklaste lootusekübemed usuvabadusele, mis olid kujunenud Jamesi Šotimaal antud lubaduste toel. 24. aprillil kuulutati katoliiklased juba väljaspool ühiskonda seisvateks ja 1604. aasta novembris käskis James I veel kord trahvisummasid suurendada. Katoliiklased ei tohtinud pidada missat, mis oli üks nende usu alustalasid, samuti oli keelatud omada katoliiklikke riitusesemeid: riste, roosikrantse, missatarvikuid. Katoliiklasel oli keelatud töötada õpetajana, lapsi ei lubatud saata õppima välismaa katoliiklikesse koolidesse. Katoliiklast ei tohtinud palgata majapidamisse teenijaks, lisaks ei tohtinud katoliiklane lahkuda oma kodust kaugemale kui viis miili. Kõigi üleastumiste eest olid määratud suured trahvid ja vangistus. Mitte kõik katoliiklased ei leppinud sellise olukorraga.
Gov-Sümberi aimakk
Välislingid
🇲🇳
Salutaguse mõis
Salutaguse mõis (saksa keeles Sallentack) oli rüütlimõis Hageri kihelkonnas Harjumaal, tänapäeva Rapla maakonnas Kohila vallas Salutaguse külas. Mõis eraldati Angerja mõisast 1700. aastal.
Arhitektuur
Historitsistlikus stiilis piklik ühekorruseline peahoone valmis 19. sajandi teisel poolel. Ehitise fassaadi kaunistasid astmikviiludega kesk- ja külgrisaliidid. Hoone põletati 1905. aasta revolutsiooni käigus, ent ehitati veidi muudetud kujul taas üles (astmikviilud tehti siledaks; mõisaesine terrass ehitati ümber). Korterelamuna kasutust leidnud mõisahoone põles uuesti 1980ndatel, misjärel jäi varemeisse.
Mõisaansambel
Mõnesaja meetri pikkune sihitee viis Kohila–Tuhala maanteelt otse mõisasüdamesse, osutades künkale ehitatud peahoone keskteljele. Kõrvalhooned paiknesid peahoonest põhja pool, nii peahoone esise auringi servas kui ka sissesõidutee-allee äärsetel aladel. Mõisasüdant ümbritseb mõisapark.
Omanikud
1879. aastani kuulus mõis Meyendorffidele. 1879. aastast oli ta Ungern-Sternbergide ja Rammide valduses. Mõisa viimane võõrandamiseelne omanik oli Fridolf von Ramm. Edaspidi on üks mõisasüdame nimetamist väärt omanikke olnud Busch, kes rajas 1930. aastal Salutaguse mõisa endisse viinavabrikusse pärmitehase. Venemaa riigiametnik Konrad Axel von Gernet on sündinud Salutaguse mõisas.
Mõis tänapäeval
Pärast 1980. aastatel toimunud põlengut mõisa peahoonet ei taastatud, ohtlikud varemed lammutati 23. veebruaril 2012. Samuti on hävinud ka paljud kõrvalhooned, mõni hoone on aga kohandatud Salutaguse pärmivabriku tootmishooneks. Veidi muudetud kujul eksisteerib tänaseni peahoone läheduses mõisa valitsejamaja (puithoone), pargis on seni alles aiapaviljon, mis on tihti külaürituste toimumispaik.
Poogen
Poogen on mitmetähenduslik sõna.
Eesti vapp
pisi| Suur riigivapp pisi| Väike riigivapp pisi|right|220px| [[Günther Reindorffi Eesti Vabariigi vapi kavand, 1922.]]
Eesti riigivapil on kaks kuju: suur riigivapp ja väike riigivapp. Suurel riigivapil on kuldsel kilbil kolm sinist sammuvat ja otsa vaatavat lõvi (leopardi). Vapi kilpi ümbritseb külgedelt ja alt kaks kilbi alaosas ristuvat kuldset tammeoksa. Väikese vapi kilp ja vapikujund on samad mis suurel riigivapil, kuid ilma tammeoksteta.
Riigivapi kuju on määratud riigivapi seadusega. Seda kasutavad riiklikud ametkonnad oma pitsatitel ja dokumentidel. Riigivapi kujutis on ka rahatähtedel ning mõnede riigiasutuste hoonetel.
Suure riigivapi kujutist kasutatakse Eesti Vabariigi seadustel ja Vabariigi Presidendi seadlustel.
Ajalugu
Eesti vapi alusmotiivi ajaloolise päritolu seletamisel viidatakse ajaloolisele traditsioonile, nagu oleks Taani kuningas Valdemar II või Erik IV andnud Tallinna linnale või Eestimaa rüütelkonnale kasutada oma kuningavapi. See spekulatiivne seletus tekkis alles 19. sajandil kohalike ajaloolaste ringkonnas. Kolme leopardiga vapipitsatit kasutas Tallinna linna raad 14. sajandist, rõhutamaks Liivimaa ordule linnaõiguse saamist Taani kuningalt. Linnal vapi kasutamise õigust ei ole tõestatud. Vanim Eesti vapp pärineb ajavahemikust 1583, mil kolme leopardse lõviga hertsogivapp tähistas Rootsi kuninga Johan III Liivimaa hertsogi tiitlit. 1584. aastast oli see Eestimaa hertsogi tiitlivapp. 17. sajandil kasutati sarnase vapipildiga Eestimaa kubermangu vappi. Hertsogi tiitlivapist eristas seda kuningakroon. Vene ajal jätkati vapi kasutamist. Ametlikult kinnitati kolme leopardse lõviga kilp Eestimaa kubermangu vapiks 1856. aastal. Eestimaa rüütelkond kasutas Eestimaa hertsogi tiitlivappi. 19. sajandil hakati seda pidama rüütelkonnale kuuluvaks vapiks. Siis tekkiski spekulatiivne seletus Taani kuninga annetusest. Sellele ajalooliselt põhjendamata seletusele on viitanud mitmed Eesti vapist kirjutanud autorid.
Eesti Vabariigi vappi otsiti kaua. Mitmetel vapi kavanditel (sh. fotol oleval Günther Reindorffi kavandil) oli lisaks Eesti kubermangu vapi kolmele lõvile esindatud ka Liivimaa kubermangu greif, kuna Eestimaa oli enne iseseisvumist jagatud peamiselt nende kahe kubermangu vahel. Ajaloolisele vapile oli äge vastuseis pseudoajaloolistel põhjendustel, muuhulgas väideti, nagu oleks kolme lõviga vapp tuletatud ordumeister "Dreilöweni" nimest. Tehti palju kavandeid, millest kõige populaarsem oli Ado Vabbe kavand: punane kümneharuline täht sinisel kilbil. See kahest viisnurgast kokkupandud kujund sümboliseeris koidutähte ning pidi olema vastuvõetav kõigi maailmavaadete esindajatele.
Eesti liitmisel NSV Liiduga 1940. aastal keelati senise vapi kasutamine. Kasutusel olid Eesti NSV vapp ja NSV Liidu vapp. Eesti Vabariigi vappi kasutati paguluses.
Uuesti võeti ajalooline Eesti riigivapp kasutusele 7. augustil 1990 seadusega riigilipu ja vapi kohta. Riigivapi seadus kuulutati välja 6. aprillil 1993.
Kroonlinna null
pisi|Kroonlinna veemõõdulatt Kroonlinna null ehk Kroonlinna peel null on Kroonlinna veemõõdulati nullpunkt, mille määras ja märkis 1840. aastal pikaajalise mõõdistamise keskmisena Michael von Reineke.
Kroonlinna nulli suhtes arvestatakse veetaset, kas ülal- (ümp) või allpool (amp) merepinda. Samuti arvestatakse Kroonlinna nulli suhtes kogu endise Nõukogude Liidu territooriumil koha absoluutset kõrgust või absoluutset sügavust ja satelliitide orbiidi kõrgust.
1. jaanuaril 2018 mindi Eestis kõrguste arvutamisel Balti 1977. aasta kõrgussüsteemilt (BK77) üle Amsterdami nullile, millega lõppes Eestis kõrgusväärtuste arvutamisel Kroonlinna nulli kasutamine.
Sulev Nurme
Sulev Nurme (sündinud 15. august 1971 ) on eesti maastikuarhitekt. Eesti Maastikuarhitektide Liidu liige ja asutajaliige. Maastikuarhitekt ja partner ettevõttes AB Artes Terrae OÜ.
Sai magistrikraadi 2000. aastal Eesti Maaülikoolis kaitstud tööga "Ainekursuse haljasalad ja väljakud optimeerimine" (juhendaja Koit Alekand) ja doktorikraadi 2019. aastal Tallinna Tehnikaülikoolis kaitstud väitekirjaga "Eesti 18. sajandi mõisaansamblid 21. sajandi maastikuplaneerimises: avastamine, mõistmine, tõlgendamine" (juhendaja Zenia Kotval).
Sulev Nurme on töötanud lektorina Eesti Maaülikooli Põllumajandus- ja keskkonnainstituudis (1998–2005), Tallinna Tehnikaülikooli Tartu Kolledžis (2005–2015) ja Luua Metsanduskoolis.
Morogoro
Morogoro on linn Tansaanias, Morogoro piirkonna keskus.
Linnas asub Sokoine Põllumajandusülikool.
Linna jalgpalliklubi Moro United mängib riigi kõrgliigas. center|700px
Baynnur
Haldusüksuse keskus on Linhe linnarajoon.
Haldusjaotus
Baynnur jaguneb 7 maakonna tasemel haldusüksuseks: 4 hošuuniks, 2 maakonnaks ja 1 linnarajooniks:
Rahvastik
2000. aasta rahvaloenduse andmeil olid linna elanikest 93,9% hiinlased, 4,5% mongolid ja 1,2% hueid.
Freoonid
Freoonid (keemiafirma DuPont kaubamärgist Freon) ehk klorofluorosüsinikud on keemilised ühendid, milles üks või kõik orgaanilise ühendi (tavaliselt alkaani) vesiniku aatomid on asendunud kloori või fluori aatomitega. Üks levinumaid freoone on diklorodifluorometaan (CCl2F2).
Freoonid on keemiliselt väga püsivad gaasilised ühendid, ei lahustu vees, ei ole mürgised ega põle, on kergesti veeldatavad ja tavaelus inertsed (sh kõrgete temperatuuride suhtes). Samas võivad nad keskkonda sattudes jõuda kõrgematesse atmosfääri kihtidesse, kus nad päikesekiirguse toimel lagunevad ja reageerivad stratosfääris paikneva osoonikihti moodustavate ühenditega.
Varem kasutati freoone laialdaselt külmutusseadmetes (nt külmkappides) ja pihustites, kuna inertsuse tõttu on nad inimestele ohutud. Nende kasutamist hakati piirama, kui tehti kindlaks seos osoonikihi lagunemise ja freoonide vahel. Tänapäeval reguleerib freoonide töönduslikku tootmist 1987. aastal sõlmitud Montréali protokoll, tehnikas asendatakse need sageli fluorosüsivesinikega, mis ei sisalda kloori ja seetõttu ei kahjusta ka osoonikihti.
Kiluvõileib
pisi|Maailma pikim kiluvõileib Tallinnas 15. mail 2014 Kiluvõileib on 20. sajandi Eesti köögi traditsiooniline suupiste.
Tavaliselt kasutatakse selle valmistamiseks musta leiva viilusid, millele määritakse või (või munavõie) ning asetatakse vürtsikilu filee(d), soovi korral ka keedumuna viile, majoneesi, maitserohelist jm.
Heldia Estam
Heldia Estam (neiupõlvenimi Naelapea, 1. oktoober 1923 Tartu – 26. jaanuar 2004 Tallinn) oli eesti ajakirjanik ja fotograaf.
Heldia Estam lõpetas 1943. aastal Tallinna 9. gümnaasiumi (Riiklik Inglise Kolledž). Tema vanemad Yri ja Alice Naelapea põgenesid läände oma kolme lapsega septembris 1944 vahetult enne Tallinna vallutamist Punaarmee poolt. Pärast põgenikelaagrites veedetud aastaid Saksamaal ja abiellumist Jüri Estam seenioriga emigreerus Heldia Estam 1956 koos mehe ja kolme lapsega USA-sse.
Võimalik, et Heldia Estam oli esimene eestlane, kellele tehti õnnestunud südamelõikus avatud rinnakorvi kaudu. Teda opereeris 1958. aastal kirurg Walt Lillehei Minneapolises. Lillehei oli esimene maailmas, kellel seda sorti operatsioonid õnnestusid. Vt "King of Hearts: The True Story of the Maverick Who Pioneered Open Heart Surgery", G. Wayne Miller, New York, New York: Times Books, 2000.
Heldia Estam õppis ajakirjandust, võrdlevat kirjandusteadust ja fotograafiat Santa Monica City College'is ja California State University juures. Ta oli Ameerika Hääle eestikeelse toimetuse liige ning ajakirja Triinu kolleegiumi liige ja selle väljaande kirjasaatja USA läänerannikul. Heldia Estam-Naelapea oli mitme pagulasorganisatsiooni aktiivne liige. Akadeemiline kuuluvus: Korp! Indla, Society of Professional Journalists Sigma Delta Chi. Fotonäitused: Los Angeleses oma ajakirjandustegevuse 35. aastapäeval, väljapanekuid Ülemaailmsetel Eesti Päevadel.
Pärast Eesti taasiseseisvumist naasis Heldia Estam kodumaale.
Sīstān va Balūchestāni provints
Provints jaguneb seitsmeks maakonnaks: Iran Shahr, Chabahar, Khash, Zabol, Zahedan, Saravan ja Nik Shahr.
Heldia Estam
Isiklikku
Heldia Estami poeg on Jüri Estam.
Gerard Batliner
Gerard Batliner (9. detsember 1928 – 25. juuni 2008) oli Liechtensteini jurist ja poliitik. Aastatel 1962–1970 oli ta Liechtensteini valitsusjuht ja 1974–1977 Liechtensteini Maapäeva president ehk parlamendi esimees.
Pühajärve sõda
Pühajärve sõjaks nimetatakse 1841. aasta septembris, Tartumaal Otepää kihelkonnas Pühajärve mõisas toimunud talupoegade ülestõusu.
Gerard Batliner
1956. aastal lõpetas Batliner litsentsiaadina õigusteaduse õpingud Šveitsis Fribourgi Ülikoolis. Paralleelselt õppis ta samas ülikoolis ka filosoofiat. Läbinud praktika Liechtensteini ülemkohtus, asus ta samal aastal tööle iseseisva advokaadina. 1957. aastal kaitses ta Fribourgi Ülikoolis õigusteaduse doktori kraadi. Tema väitekiri käsitles eeltõkendi kasutamist Liechtensteini õigussüsteemis.
Sīstān va Balūchestāni provints
🇮🇷
Pühajärve sõda
Ülestõus oli ajendatud mitme järjestikuse aasta viljaikaldustest, raskest teoorjusest ja kuuldustest, et Lõuna-Venemaal jagatavat tasuta viljakat maad. Ümberasumismõtete mahasurumiseks lasi sillakohtunik kohale tuua sõjaväeroodu, kes vahistaks lahkuda soovivaid mehi, kuid talupojad hakkasid sõduritele vastu.
Gerard Batliner
Poliitikas alustas Gerard Batliner tegevust Progressiivse Kodanikepartei liikmena, aastatel 1958–1962 oli erakonna aseesimees. Ühtlasi töötas ta aastatel 1960–1962 Escheni abilinnapeana.
Pühajärve sõda
Eellugu
1838., 1839. ja eriti 1840. aastate viljaikaldustest põhjustatud 1840. ja 1841. aastate näljaaastad oli talurahva meeleheitele viinud ning levisid kuulujutud, et Lõuna-Venemaal jagatakse tasuta viljakat maad. Heinategemise ajal kuulnud nad naabruses asuvailt lätlasilt, et Peterburist olevat Riiga tulnud „vene sõjaväe-vaimulik", kes talupoegi üles kirjutavat siseriiki väljarändamiseks. 1841. aastal algas Võnnu kreisi talupoegade keskel liikumine, mis sealt kiirelt lõuna ja põhja poole levis.
Paljud talumehed läksid Riiga väljarändamise luba taotlema, kust neile olukorda selgitati ja koju tagasi saadeti. Väljarändamiseks loa taotlemiseks ei pöördunud maanõunike kolleegiumi, vaid pöördusid ikka kroonuasutustesse – kindralkuberneri poole, kubermanguvalitsusse ja koguni sandarmivalitsussegi. Liikumise algusest juunis kuni 22. juulini pöördus kroonuasutustesse umbes 900 talupoega. Liivi-, Eesti- ja Kuramaa kindralkuberner Carl Magnus von der Pahlen ja Liivimaa tsiviilkuberner Georg Friedrich von Fölkersahm püüdsid usuvahetus- ja väljarändamisliikumist takistada. Kindralkuberner Pahlen tegi augusti teisel poolel ringreisu läbi rahutute maakondade – Eesti alal Võru-, Tartu-ja Viljandimaa, kus ta püüdis rahvast mõjutada nii ihunuhtluse andmisega kui ka manitsemisega. Hoolimata selgitustööst ei rahunenud ülesköetud talurahvas maha ning mõisnikud küsisid sõjaväelt abi. Talupoegadele ainsaks pelgupaigaks ja ühtlasi keisri tõeliseks esindajaks oli vene õigeusu piiskop Irinareh ühes temale alluvate vaimulikkudega, kelle poolt oli talupoegadele osaks saanud lahke ja heasoovlik vastuvõtt.
Gerard Batliner
Pärast Alexander Fricki ametist lahkumist valis Maapäev Batlineri 16. juulil 1962 riigi uueks valitsusjuhiks. Sellele ametikohale jäi Batliner kaheksaks aastaks kuni Progressiivse Kodanikepartei valimiskaotuseni 1970. aastal. Tema lahkumisega peaministriametist 18. märtsil 1970 lõppes Kodanikepartei 42 aastat kestnud võimuperiood Liechtensteinis.
Pühajärve sõda
Eellugu
Talurahva silmis mõisnikkudega liitu astunud kubermanguvõimud kaotasid õigeusu piiskopi alatasa tõusva autoriteedi kõrval käärivais massides oma usaldusväärsuse niivõrd, et kindralkuberner pidas vajalikuks kutsuda kõigist kogukondadest, kust seni talupoegi oli Riias lasknud end oma arvates maasaamiseks Venemaale üles kirjutada, esindajaid kubermangulinna, kus siis piiskop kubermanguvalitsuse liikme juuresolekul isiklikult selgitas, et toimunud üleskirjutamine pole mingis ühenduses maasaamisega.
Gerard Batliner
Pärast Progressiivse Kodanikepartei valimisvõitu 1974. aastal valiti Gerard Batliner Maapäeva presidendiks ehk Liechtensteini parlamendi esimeheks. Sel ametikohal töötas ta kolm aastat. Seejärel oli ta 1978–1981 Maapäeva asepresident ja Liechtensteini parlamendidelegatsiooni esimees Euroopa Nõukogu juures.
Pühajärve sõda
Ülestõus
Tartu sillakohtuniku Brasche korraldusel saadeti rood sõdureid Kuigatsist Pühajärvele vahistama mehi, kes olid käinud Riias ning olid avaldanud soovi Venemaale minna. 19. septembril (vkj 7. septembril) alustasid sõdurid talude läbiotsimisi, kuid otsitavad olid põgenenud metsadesse. 70 soldatit suundusid metsa põgenikku püüdma, kus nad aga 50-mehelise nuiadega varustatud salga avastasid ja keda sillakohtunik mõisa läbirääkimistele käsutab, millega mehed tingimisi nõus on. Hiljemini jooksnud nad siiski metsa tagasi, kuid Brasche vangistanud ühe neist, keda 10 soldati saatel mõisa tahtnud saata. Talupojad tunginud metsast välja, et vangi vabastada. Et verevalamist vältida, vabastanud Brasche mehe.
Gerard Batliner
Aastatel 1981–1982 oli ta Euroopa Nõukogu Parlamentaarse Assamblee asepresident ja 1983–1990 Euroopa Inimõiguste Komisjoni liige.
Hiljem on ta olnud tegev advokaadi, õigusteaduste eksperdi ja nõukogude liikmena. Nii oli Batliner aastast 1987 Liechtensteini Instituudi teadusnõukogu liige, olles aastatel 1987–1997 ühtlasi selle nõukogu esimees.
Aastast 1991 oli ta niinimetatud Veneetsia Komisjoni liige ja aastast 1995 arbiiter Euroopa Julgeoleku- ja Koostööorganisatsiooni kohtus.
Hugo Sturm
Hugo Sturmi ema oli tõenäoliselt kohaliku mõisniku juures teenija. Viina tootmine tagas perele piisava jõukuse, et osta 120 hektarit põllumaad koos metsaga.
Gerard Batliner
Ta oli ka Baseli Ülikooli ja Innsbrucki Ülikooli audoktor.
Hugo Sturm
Sturm võitles nii esimeses kui ka teises maailmasõjas. Vabadussõjas kuulus Sturm Kuperjanovi partisanisalka ning teda autasustati 15. septembril 1920 II liigi 3. järgu Vabadusristiga.
Serbia ja Montenegro vapp
thumb|Serbia ja Montenegro vapp. Serbia ja Montenegro vapp oli Serbia ja Montenegro riigivapp. See võeti kasutusele aastal 1994 Jugoslaavia Sotsialistliku Föderatiivse Vabariigi vapi asemel.
Hugo Sturm
1944. aastal hakkas Sturm metsavennaks, mistõttu mõisteti ta 25 aastaks vangi ja saadeti Siberisse. Ta vabanes 1956. aastal enne tähtaega ja elas elu lõpuni Jõgeval tütre juures. Püsivat töökohta pärast Siberist tagasitulekut tal ei olnud. Hugo Sturm oli abielus lätlanna Julie-Ermiine Kigursiga, kes oli pärit jõukast Riia perekonnast. Abielust sündis viis tütart: Evi, Juta, Lea-Tuti, Kaie ja Malle.
Hugo Sturm tegeles kunstiga peamiselt aastatel 1957–1978. Ta lõi hulgaliselt naivistlikus stiilis puutöid ja õlimaale. Kunstiliselt aktiivseim oli 1978. aasta, mil ta lõi kolm puutööd ja kaheksa õlimaali. Maalis Hugo Sturm peamiselt aastatel 1972–1978, kusjuures suurim arv õlimaale – üheksa – valmis 1976. aastal.
Partlased
Partlased on kohastunud ujuma, õõtsudes veepinnal; paljud partlased on võimelised madalasse vette sukelduma. Kõikidel partlastel on jalgade vahel ujunahad ja nende nokk on lamendunud.
Hugo Sturm
Hugo Sturm kasutas teostes sageli Eesti rahvuseepose "Kalevipoeg" ning eesti kirjandusklassikute motiive, mis sümbolitena leidsid väljenduse tema kunstis.
Lisaks oskas ta väljendusrikkalt kirjutada ja suurepärase kõnemehena esineda. Hugo Sturm suri 24. detsembril 1979 ja on maetud Sturmide perekalmistule Palamusel.
Partlased
Süstemaatika
Partlaste süstemaatikas pole veel üksmeelele jõutud. Näiteks "Loomade elus" on eristatud kolm alamsugukonda: harakhanilased, hanilased ja partlased. Tänapäeval arvatakse harakhani omaette üheliigilisse sugukonda ja ülejäänud liigid kolme (haned, luiged ja pardid) kuni kümnesse alamsugukonda.
Hugo Sturm
Kutseliseks kunstnikuks kujunes ka Sturmi tütar Lea-Tuti Livshits, kes lõpetas Tartu Kunstimuuseumi kunstikursused ning sai Ida-Virumaal tuntuks oma akvarellmaalidega.
Partlased
Süstemaatika
Paljusid partlasi kirjeldas esimesena teaduslikult juba Linné, partlaste sugukonda aga iiri linnuteadlane ja parlamendiliige Nicholas Aylward Vigors 1825.
Pühajärve sõda
Ülestõus
Asja lahendamiseks moodustati sega-sõjakohus ja kohtu alla anti 40 talupoega. Oktoobri lõpul mõistis kohus "6 inimesele 500 hoopi „läbi lipu" ja soldatiks, 6 inimest 500 hoopi ja aastaks töömaija Riiga, 18 inimest 500 hoopi". Kohtuotsus täideti 4. detsembril 1841. Karistatute süüks loeti, tõrkumine sillakohtuniku otsust täitmisel, vangi vabastamine ja kavatsus mõisa peale tungida.
Bandai
Bandai (jaapani 磐梯山 Bandai-san) on tegevvulkaan Honshū saarel Inawashiro järve kaldal.
Mäe kõrgus on 1819 meetrit. Vulkaan tegutses viimati aastal 1888.
Bandai vulkaani ümber on moodustatud Bandai-Asahi rahvuspark.
Partlased
Fossiilid
Kokku on teada ligikaudu 70 väljasurnud partlaste liiki. Neid on leitud Igalt mandrilt peale Antarktika, samuti Uus-Meremaalt.
Pühajärve sõda
Mälestamine
Ülestõusu järgi on nime saanud Pühajärve sõjatammik, kus avati Pühajärve sõja 130. aastapäeval Pühajärve sõja mälestuskivi.
Nali
Nali on sündmus, jutt, pilt, olukord vms, mis ajab naerma, mis on naljakas, lõbus, koomiline; mentaalne stimulatsioon, mis piisava tugevuse korral kutsub esile naeru. Naljaks võib nimetada niihästi koomilise sündmuse, nähtuse, vms talletust või edasiandmist sõnas, pildis või muul viisil kui ka neis peituvat koomilist iva. Naljal põhinevat meelelahutuse ja kommunikatsiooni vormi nimetatakse huumoriks.
Nali kergendab suhtlemist, aidates raskematest küsimustest kergemalt üle saada. "Naljaga pooleks" võib esitada ka selliseid küsimusi või teha ettepanekuid, mis surmtõsiselt võetuna tunduksid ebakohased või isegi solvavad.
Tavaliselt peetakse füüsilist koomikat (keegi libastub banaanikoorel ja kukub; kellelegi lüüakse tort näkku) primitiivsemaks kui sõnalisel ja situatsioonilisel mitmetähenduslikkusel põhinevat koomikat. Mõnede teadlaste arvates töötlevad nn labaseid nalju ja teravmeelseid nalju aju erinevad osad. Ka nalja kognitiivse komponendi ehk naljast arusaamise ning nalja emotsionaalse komponendi ehk naljatundega tegelevad erinevad ajupiirkonnad.
On arvatud, et oma sümboolse keele ja arenenud abstraktse mõtlemise tõttu on inimene ainus liik, kes on võimeline nalja tajuma. Samas on aga tähelepanu juhitud sellele, et nali on sageli seoses mänguga ning ka paljud loomad ilmselgelt mängivad ja teevad nalja.
On märgatud, et eri rahvastel ja eri kultuuridel on igapäevases suhtlemises nalja vajadus erinev. Nalja tegemine või ka mitte, puudutab otseselt piirkondlikke ning ühiskondlikke suhtlustavasid. Üldiselt peetakse lõunapoolsemaid (ekvaatoripoolsemaid) rahvaid rõõmsamateks ja naljalembemateks ning põhjapoolsemaid (pooluste-lähedasi) rahvaid süngemateks ning naljavaesemateks. On arvatud, et jahedamates, klimaatiliselt külmemates piirkondades on inimestel rohkem muresid ellujäämiseks ja elatise hankimiseks, mistõttu jääb vähem vaba aega lõbutsemiseks, kuid see pole ainus võimalik seletus. Näiteks USA-s on kombeks tunduvalt rohkem nalja teha kui samadel laiuskraadidel mujal maailmas. Presidendivalimiste kampaania (ja muu poliitiline aktiivsus) oleks seal mõeldamatu, kui kandidaadil puuduks huumorimeel ja naljatamise oskus.
Tähelepanuväärne on ka (instinktiivne või bioloogiline) fenomen, et väikeste laste (ja ka väikeste loomadega) suheldes hakatakse spontaanselt naljatama, mängima, lõbutsema, rõõmustama. On arvatud, et selline kohastumus on evolutsiooniliselt välja kujunenud ja seotud liigi säilimisega, kuid, taas, see pole ainus võimalik seletus.
Naljateooriad
Nalja ja huumori olemust seletada püüdvaid teooriaid võib jagada laias laastus 3 gruppi.
Slovakkia vapp
Slovakkia vapp on Slovakkia riigivapp.
Saaremaa stiftifoogt
Saaremaa stiftifoogtide loend on Saare-Lääne piiskopkonna Saaremaa tähtsaimate ilmalike võimukandjate - stiftifoogtide loend.
2007. aasta Bremeni liidumaa valimised
2007. aasta Bremeni liidumaa valimised toimusid 13. mail. Valiti liidumaa parlamenti (Bremenische Bürgerschaft). Bremerhaveni valimisringkonnas Freizeittreff Eckernfeldis korraldati 2007. aasta 6. juulil järelvalimised.
Valimissüsteem
Valimiste jaoks moodustati 2 valimisringkonda: Bremeni linnaks (68 mandaati) ja Bremerhaveni linnaks (15 mandaati). Mandaadid jagatakse igas ringkonnas eraldi. Bremeni liidumaal kasutatakse Bürgerschafti valimiseks proportsionaalset valimissüsteemi. Nimekiri on suletud; see tähendab, et valija saab valida ainult parteinimekirja kui tervikut. Valimiskünnis on 5% kehtivatest häältest, seda rakendati iga ringkonna kohta eraldi. Künnise ületanud erakondade vahel jagati mandaadid kasutades Sainte-Laguë meetodit.
Valimistulemus
Valimisõigusega inimesi: 486 086 Valimisaktiivsus: 279 686 ehk 57,54% Kehtivaid hääli: 275 851 ehk 98,63% Kehtetuid hääli: 3 835 ehk 1,37%
Joseph Kosuth
Joseph Kosuth (sündinud 31. jaanuaril 1945 Toledos Ohio osariigis) on mõjukas USA kontseptuaalkunstnik.
Haridus
Joseph Kosuth õppis kunsti New Yorgis School of Visual Arts'is.
Looming
Kosuth maalis definitsioone entsüklopeediatest. Tema tuntuim teos on "Üks ja kolm tooli" (1965), mis kujutab endast tavalist vabrikus valmistatud tooli, fotot sellest toolist ja fotosuurendust tooli definitsioonist. Seda Kosuthi teos näib vaatajalt küsivat, mis annab paremini edasi tooli olemust. Kas ese, sellest tehtud foto ja eseme definitsioon on samaväärsed?
1965. aastal hakkas ta looma taieseid, milles pani kokku neoontorud, fotod ja sõnad. 1969. aastast võis tema teostes näha reklaamtahvleid ja ajalehtede reklaamilehekülgedelt pärit lausekatkeid.
1969. aastal ilmus tema raamat "Kunst pärast filosoofiat" (Art after Philosophy), milles ta võttis kokku kontseptualistliku kunsti põhimõtteid.
Hövsgöli aimakk
Aimakk on nime saanud Hövsgöli järve järgi.
Välislingid
🇲🇳
Monastõrõštše
Monastõrõštše (ukraina Монастирище, vene Монастырище) on linn Ukrainas Tšerkassõ oblastis, Monastõrõštše rajooni halduskeskus. Monastõrõštše asub Tšerkassõst umbes 175 km läänes ja Umanist ligikaudu 40 km loodes.
Monastõrõštšet on esmamainitud 1613. aastal, linnaõigused sai 1985. aastal.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Monastõrõštše elanikest ukrainlasi 97,18%, venelasi 2,18%, valgevenelasi 0,12% ja juute 0,12%.
Magneesiumkarbonaat
Magneesiumkarbonaat (tähis MgCO3) on valge tahke aine. Looduses esineb mineraalina ja mitmete mineraalide koostises.
Kasutamine
Magneesiumkarbonaati kasutatakse näiteks mitmel spordialal, mis nõuavad, et sportija käed oleksid kuivad. Üheks näiteks on kaljuronimine. Mägironijad hoiavad magneesiumkarbonaati spetsiaalses kotikeses, mis ripub ronija vööl. Samuti kasutavad seda jõutõstjad, selleks, et kang ei libiseks higist nõretavatest kätest välja. Magneesiumkarbonaati kasutatakse ka tsirkuses. Juhul, kui inimene maneežil peab köidikute abil jõudma lae alla, on üsna tõenäoline, et ta käed lähevad higiseks. Selle vältimiseks määrib ta enne etteastet oma käed kokku magneesiumkarbonaadiga.
Trivia
Tööstuslik magneesiumkarbonaat võib olla mitmel kujul. Kõige tavapärasem on kas pulber või on ta kokkupressitud klotsisse ja mida on seetõttu mugav kasutada näiteks seinal olles.
Sühbaatari aimakk
Sühbaatari aimakk on 1. järgu haldusüksus Mongoolias.
🇲🇳
Lõuna-Khorāsāni provints
Lõuna-Khorāsāni provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Iraanis. Piirneb idas Afganistaniga.
Provintsi pindala on 95 385 km².
Viited
🇮🇷
Aţ-Ţayyib Şāliḩ
pisi|Aţ-Ţayyib Şāliḩ Tayyib Sālih (‏الطيب صالح‎; ka Tayeb Salih, Tayeb Saleh, Tajjeb Salech; 12. juuli 1929 Ad-Dabbah' küla, Merowe ringkond, Sudaan – 18. veebruar 2009 London) oli olulisemaid Sudaani kirjanikke 20. sajandil.
Elukäik
Salih alustas oma haridusteed koraanikoolis, misjärel asus ta õppima Hartumis asuvasse Gordon Memorial College'isse. Kõrghariduse omandas ta Hartumi ülikoolis ja Londoni ülikoolis. Pärast õpinguid Inglismaal veetis ta suurema osa oma elust välismaal. Ta jõudis juhtida BBC Arabic Service'i draamaosakonda, töötada Katari informatsiooniministeeriumis ning kanda erinevaid rolle UNESCO-s, olles muu hulgas UNESCO esindaja Pärsia lahe araabia maades.
Looming
Salihi looming, mis on inspireeritud tema isiklikust kokkupuutest Sudaani külaeluga, keskendub inimestele ja nende keerulistele suhetele. Oma teostes käsitleb ta selliseid motiive nagu reaalsus ja illusioon, kultuurilised ebakõlad Lääne ja eksootilise Ida vahel, vendluse harmoonia ja konfliktid ning inimese enda vastutus oma sisemiste vastuolude lahendamisel. Need motiivid ja nende kontekst pärinevad Salihi moslemikultuurilisest taustast ja kokkupuudetest moodsa Aafrikaga.
Kõik Salihi loodud väheste jutustuste sündmustikud ja tegelased on omavahel seotud, ilma et nad moodustaksid triloogiaid või muid euroopa kirjandusele omaseid vorme. Näiteks "Zaini pulmadele" järgneva jutustuse "Bandar Šah: Maja valgus" tegevus toimub sellessamas väljamõeldud Wad Hamidi külakeses kusagil Põhja-Sudaanis. Seal mainitakse küll mõnikord ka Zaini ja tema tegemisi, kuid ta on oma erakordsuse minetanud ja jutu peategelaseks on juba hoopis keegi teine, välisilmast saabunud mälukaotusega võõras, kes kaob külast niisama ootamatult ja äkitselt, kui ta sinna saabus.
Salihi teoseid on tõlgitud enam kui 30 keelde.
Thalin
Thalin (venepärane nimekuju Talin) on linn Armeenias Aragatsotni maakonnas.
Apostellik suktsessioon
Apostellik suktsessioon (ka apostlik suktsessioon, apostlik järjepidevus, apostellik järjepidevus, apostellik järgnevus) on kiriku õpetus, mille kohaselt on praeguse kristliku kiriku piiskopid apostlite järglased. Erinevad kristlikud voolud tõlgendavad seda õpetust erinevalt.
Apostellik suktsessioon väljendab vaimulikuameti õiguslikku järjepidevust. Idee preestri (vaimuliku) pühitsuse edasiandmisest pärineb Vana-Egiptusest ja Vanast Testamendist ning on eri variatsioonides tuntud ka teistes usundites.
Katoliku traditsioon
Kuna Vatikani arhiivi vanim dokument pärineb Markioni kirikust, siis arvestatakse võimalusega, et katoliku kirik lähtub Markionismist, mitte algkristlusest.
Katoliku kirikus on praegu neli katkematut piiskoplikku pühitsusliini, mida nimetatakse esimese teadaoleva piiskopi järgi:
Peale ülalnimetatute kuuluvad katoliku kirikusse veel mõned idakirikust ületulnud iseseisvad pühitsusliinid.
Idaaimakk
Idaaimakk on 1. järgu haldusüksus Mongoolias.
Välislingid
🇲🇳
Anneli Tõevere
Anneli Tõevere-Kaur (sündinud 20. aprillil 1970) on poplaulja, turundusspetsialist ja luuletaja.
Haridus
Anneli Tõevere on õppinud Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis.
Muusikaline tegevus
Oli 1994. aastal koolikaaslastest kokku pandud trio Duubel+ (Tõevere, Evelin Samuel ja Tõnis Kiis) liige. Helilooja Heini Vaikmaa kirjutatud lood "Sel tänaval" ja "On läinud aastad" kogusid edetabelites mõningast populaarsust.
1995. aastal laulis Tõevere Psyche osa Heini Vaikmaa rokkooperis "Hing ja iha". Eesti Raadio avaldas salvestisega plaadi.
1997. aastal lõid rootsi stilistid vahepeal varjusurmas olnud ja duetiks vähenenud Duubel+ (Tõevere ja Kiis) uue lavaimidži, kuid projekti ei saatnud loodetud edu. Sellest perioodist kõlasid raadiote eetris enim singlilood "Numbri valin" ja "Sind ei püüa".
Pärast Duubel+ lagunemist 1998. aastal jätkas Tõevere mõnda aega popmuusika salvestamist lavanime Thadeé all koostöös helilooja ja produtsendi Ivar Männikuga. Projekt seiskus pärast edutuid singleid "Keegi teab", "Kõik on hea", "Jagatud südamed", "Veatu".
Anneli Tõevere osales 1999. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Iisraelis, olles kunagise bändikaaslase Evelin Samueli üks taustalauljaid. Aastatel 2001 ja 2002 oli Anneli Tõevere taustalaulja Eesti eurolaulu eelvoorus.
Pärast poplauljakarjääri
Tõevere taandus muusikast ja lavategevusest varsti pärast 1999. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel osalemist.
Pärast sajandivahetust töötas ta Eesti Televisiooni turundusosakonnas, kust läks 2006. aastal tööle Hansapanka, kuid naasis Eesti Rahvusringhäälingusse, kus ta oli avalike suhete juht. Hiljem jätkas ta tööd turundusosakonnas.
Tõevere on kirjutanud laulusõnu. Temalt on laulusõnu tellinud näiteks Koit Toome, sageli kirjutas Tõevere sõnad ka omaenda lugudele. Ta on avaldanud luulekogusid.
Anneli Tõevere-Kaur oli lesk, abiellus uuesti 2021. aastal. Ta elab Tallinnas.
Louis IX
Louis IX Püha (25. aprill 1214 või 1215 – 25. august 1270) oli Kapetingide dünastiasse kuuluv Prantsusmaa kuningas aastail 1226–1270. Teda peetakse viimaseks tõeliseks ristisõdade ideaalide kandjaks ning Prantsuse kuningavõimu oluliseks tugevdajaks. 1297. aastal kuulutas paavst Bonifatius VIII ta pühakuks. Louis IX elu kohta sisaldavad küllaltki detailset teavet tema sõbra ja krooniku senešall Jean de Joinville'i memuaarid.
Elulugu
Louis IX oli Louis VIII Lõvi ja Kastiilia Blanche'i poeg. Louis IX sai oma isaga võrreldava hariduse, kasutades kloostriõppe asemel eraõpetajaid. Ta omandas soliidse pädevuse matemaatikas, lugemises, kirjutamises, grammatikas, retoorikas ja filosoofias. Tema säilinud kirjutised näitavad, et ta võis esitada oma mõtteid loogilisel ja organiseeritud moel nii prantsuse kui ka ladina keeles.
Louis VIII suri ootamatult 1226. aastal ning alaealisest Louis'st sai uus kuningas. Louis VIII vanima elusoleva pojana krooniti Louis IX aastal 1226 Prantsusmaa kuningaks. Alles kaheteistkümneaastasena oli ta liiga noor, et iseseisvalt valitseda, kuid kuna oli potentsiaalseid rivaale, krooniti noor kuningas kärmelt, et kõiki vaidlusi ära hoida. Tõepoolest, Prantsuse troonijärgluse reeglid olid paljudele veel ebaselged, kuna Hugues Capet valiti, mitte ei järgnenud oma isale; enamus Prantsuse kuningaid krooniti nende isade poolt, kui viimased olid veel elus, et valimist ära hoida. Noort kuningat toetasid paljud võimsad aadlikud, kes olid Kapetingidele ustavad ja kes hoidsid suure hoolega ära potentsiaalsete rivaalide kuningriigi üle kontrolli saavutamise. Prantsusmaa kirik ja lõpuks ka paavst kaitsesid selgelt seda positsiooni. Tema eest valitses regendina ema Blanche. Pikaks ajaks jäi ta oma ema Kastiilia Blanche'i mõju alla, kes toetas kuningriigi piiride laiendamise poliitikat. thumb|Prantsusmaa aastal 1223
Regentlus ja mässud
Blanche regendiajal ei olnud alaealisel Louis'l üldist toetust, paljud aadlikud puudusid Reimsist, kui Louis IX kuningaks tehti: Flandria krahv oli pärast Bouvines'd veel vangis, Champagne' krahvil oli keelatud tulla ja teised lihtsalt keeldusid tulemast. Siiski asendas Flandria krahvinna oma abikaasat ja Burgundia hertsog oli samuti kohal. Järgnevatel aastatel oli Blanche'i vastu mässe; esimest jaanuaris 1227 juhtisid Bretagne'i hertsog Pierre Mauclerc, La Marche krahv Hugues XI ja Champagne'i krahv Thibaut. Seda mässu toetas Inglismaa kuningas Henry III, kuid ei saatnud neile abi. Toetuse puudumise ja fakti tõttu, et nad võitlesid oma kuningaga, see mäss nurjus. Selle autoritele andestati ja neile anti raha vastutasuks ustavusvande eest kuningale.
Samal ajal Languedoci elanikud, otsides lõppu Albilaste ristisõjale, kutsusid rahule. Toulouse'i krahv Raymond VII alustas läbirääkimisi Blanche'iga ja tulemusel olid olulised tagajärjed kroonile. Nad sõlmisid Pariisi rahu, millega Raymond VII võis säilitada oma maid kuni oma surmani. Lepingu valvurina abiellus tema ainus tütar Jeanne Poitiers' krahvi Alphonse'iga tähtsa tingimusega: juhul, kui nad surevad ilma pärijata, läheb kontroll Languedoci üle tagasi kroonile. Tõepoolest, Alphonse ja Jeanne surid ilma pojata ja kuningas sai otsese ligipääsu Vahemerele läbi kuningliku domeeni, muutes märkimisväärselt jõudude tasakaalu. Languedocis järgnesid paljud muudatused, millest kõige selgem oli inkvisitsiooni loomine, uus politseivõimu vorm, milles vanemad tehnikad (näiteks piinamine) kombineeriti kõige värskematega, nagu tribunalid, kus esitati tõendeid, ja kohtuotsus tulenes formaalsest põhjendamisest. Ka Toulouse'i ülikool asutati sel perioodil.
Hädad tõusid taas põhjas, kui suur hulk rahvast mässas Blanche'i vastu, kuid kuningas oli alati kohal, kui oli konflikte, ja sellel olid alati tagajärjed. Avalik arvamus hakkas regentluse vastu pöörduma. Kui kirik palus Blanche'il karistada vastlapäeval osalevaid inimesi, tegi ta kõik mehed osalemises süüdlaseks, vahistas ja mõistis nad süüdi. Pariisi ülikooli professorid ja üliõpilased olid selle poliitika esimesed ohvrid, see põhjustas 1229. aasta streigi. Paljudele professoritele pakuti võimalust minna Londonisse õpetama ja enamus neist läks Orléansi. Blanche andis lõpuks järele ja paavst annetas Pariisi ülikoolile privileegid. Boulogne'i krahv ründas seejärel Champagne'i krahvi, ja aastal 1230 randus Inglismaa kuningas Bretagne'is, et Prantsusmaa kuningat ärritada. Kuninglik armee liikus kiiresti Inglise vägede vastu ja Henry III põgenes Bordeaux'sse, et tagasi Inglismaale seilata. Kasutades seda diversiooni ära, asus Blanche abistama Champagne'i krahvi, saades territooriume Prantsuse kroonile. Viimast mässu juhtis Pierre Mauclerc ja selle surus aastal 1234 maha vahetult Louis IX, nüüd küllalt vana, et ise valitseda.
1234. aastal kuulutati Louis IX täisealiseks ning abiellus Provence'i Marguerite'iga. Ehkki ametlikult sai Louis valitsejavõimu enda kätte, jäi ta reaalselt veel aastateks oma ema mõju alla. Louis'le kujunes peagi probleemiks ka tema noorem ja ülimalt ambitsioonikas vend Charles d'Anjou, hilisem Napoli kuningas (1266–1285) Carlo I, kes hakkas peagi riigiasjusse sekkuma. Siiski kujunes Louis IX valitsusaeg küllaltki edukaks: tänu tema (kroonikute väitel) vagadele ja õiglastele isikuomadustele kasvas kuningavõimu autoriteet ning tänu tsentraliseerivatele reformidele riigi majanduslik ja poliitiline stabiilsus.
Ristisõjad
1240. aastatel tugevnes tunduvalt kuninga harras religioossus: ta hankis endale mitmeid Jeesusega seotud reliikviaid ning mõtles üha tõsisemalt ristisõtta mineku peale. 1247. aastal haigestus ta raskelt ning oli suremas. Pärast ootamatut tervenemist otsustaski Louis tänutäheks Jumalale minna ristisõtta ning vabastada Jeruusalemm.
Nii algatas ta järgmisel aastal Seitsmenda ristisõja (1248–1254), ent kuna parajasti oli käimas laiaulatuslik konflikt paavst Innocentius IV ja Püha Rooma (Saksa-Rooma) keisri Friedrich II vahel ning Inglismaa kuningas, Iirimaa lord ja Akvitaania hertsog 1216–1272 Henry III polnud oma suurima rivaali abistamisest huvitatud, kujuneski sellest vaid prantslaste üritus.
Sõda algas Louis'le edukalt, ta vallutas Damietta linna Niiluse suudmes, kuid hiljem takerdusid ta väed lõuna pool jõe soodesse ning kuningas ise langes vangi. Pärast pikki läbirääkimisi vabastati ta Damietta ning suure rahasumma loovutamise hinnaga ning järgnevalt suundus ta Palestiinasse, kus asusid Jeruusalemma kuningriigi jäänukid, kristlaste hertsogi- ja krahviriigid. Seal viibis Louis 4 aastat (1250–1254), lüües tagasi moslemite rünnakud ning kindlustades linnu. Jeruusalemma vallutada tal siiski ei õnnestunud. 1254 otsustas ta Prantsusmaale naasta, kuna tema äraoleku ajal taas regendiks olnud Blanche oli surnud ja tema vennad kemplesid riigis võimu pärast. Järgnevalt viis Louis läbi mitu riiki tsentraliseerivat ja kohtureformi.
1270. aastal asus ta uuele ristiretkele. Kaheksas ristisõda leidis aset Tuneesias, kus Louis IX aga samal aastal katku või düsenteeriasse suri.
Chester Nimitz
Chester William Nimitz (24. veebruar 1885 – 20. veebruar 1966) oli Ameerika Ühendriikide mereväelane.
Nimitz asus 1901. aastal õppima Ameerika Ühendriikide Mereväeakadeemiasse, mille lõpetas kiitusega 1904. aastal. Hiljem osales ta I maailmasõjas ning tema juhtimisel sooritati esimene sõjalaeva merel tankimine. 1941. aastal määras president Franklin Roosevelt pärast Pearl Harbori rünnakut Nimitzi Vaikse ookeani laevastiku ülemjuhatajaks. 1944. aastal ülendati Nimitz laevastikuadmiraliks, mis on Ameerika Ühendriikide mereväe kõrgeim auaste.
Nimitz lahkus mereväest 1947. aastal, kuid kuna laevastikuadmiral on eluaegne amet, oli ta ametlikult kuni surmani tegevteenistuses.
Nimitz suri 1966. aastal ja ta oli viimane elusolev laevastikuadmiral. Ta on maetud Golden Gate'i riiklikule kalmistule.
Chester Nimitzi järgi on nimetatud lennukikandja USS Nimitz.
Sloveenia vapp
thumb|Sloveenia vapp alates 1991 thumb|Sloveenia vapp aastatel 1947 - 1991
Sloveenia vapp on Sloveenia Vabariigi riigivapp.
Vapikilp on sinine. Alt ümbritseb seda punane ääris. Kilbi alumises osas on Aadria merd ning Sloveenia jõgesid sümboliseeriva kahe laine kohal Sloveenia kõrgeima mäe Triglavi kolm tippu. Nende kohal on tipule toetuva kolmnurgana kolm kuueharulist kuldset tähte Celje krahvide vapilt. Tähed märgivad samal ajal ka aastaid: - 1918, kui Sloveenia rahvusnõukogu otsustas Sloveenia ühinemise Serblaste, Horvaatide ja Sloveenide Kuningriigiga; - 1945, kui lõppes Saksa okupatsioon ja - 1991, kui Sloveeniast sai iseseisev riik.
Vapp sümboliseerib ühtlasi Sloveenia kolme ajaloolist piirkonda Kranjskat (saksa Krain), Štajerskot (Alam-Steiermark) ja Goriškot.
Vappi on kritiseeritud heraldikareeglitele mittevastavuse pärast.
Tiir
Tiir (Sterna) on tiirlaste sugukonda kuuluv linnuperekond. Tiirud on kajakasarnased linnud.
Tiirud on kosmopoliidid.
Tiirude süstemaatikas puudub üksmeel.
Toitumine
Toitub väikestest kaladest, vähilaadsetest, putukatest ja ussidest. Kalu märgates sukeldub ta enam kui 3 m kõrguselt.
Tööpartei (Holland)
Hollandi Tööpartei (hollandi Partij van de Arbeid, lühend: PvdA) on sotsiaaldemokraatliku suunitlusega Hollandi partei. Loodi 1946. aastal, kui liitusid sotsialistlik Hollandi Sotsiaaldemokraatlik Töölispartei (SDAP), väike sotsiaalliberaalne Vabameelsete Demokraatlik Liiga (VDB) ja väikene sotsiaalprotestantlik Kristlik Demokraatlik Liit (CDU).
Ajalugu
Tööpartei loojad tahtsid lõpetada ühiskonna jaotumist piilariteks (hollandi Verzuiling) rahvapartei moodustamise kaudu (HSDTP esindas sotsialistliku piilarit, VDL esindas üldist piilarit, KDL protestantliku piilarit). 1946. aasta programm kombineeris sotsialistlike ideaale liberaalsete, religioonsete ja humanistlike ideedega. 1948. aastal lahkus osa liberaale HTP-st, kuna neid ei rahuldanud partei sotsialistlik diskursus. Seega eesmärk piilareid kaotada HTP-l ei õnnestunud. Lahkulöönud liberaalid moodustasid koos konservatiivse Hollandi Vabaduseparteiga (PvdV) paremtsentristliku konservatiiv-liberaalse Rahvapartei Vabaduse ja Demokraatia Eest (VVD).
Esindatus valitavates kogudes
Parteil on 6 kohta Euroopa Parlamendis, mis on suurim esindus Hollandi parteidest. Hollandi parlamendi teises kojas on HTP-l 9 kohta 150-st, esimeses kojas 6 kohta 75 kohast. 2007–2010 kuulus Tööpartei KDÜ ja Kristliku Liiduga KDÜ juhitavasse valitsusse.
Rahvusvahelised suhted
Partei kuulub Sotsialistlikku Internatsionaali ja Euroopa Sotsiaaldemokraatlikku Parteisse.
Burundi vapp
thumb|Burundi vapp Burundi vapp on Burundi riigivapp. Vapp on ametlikult kasutusel alates 1966. aastast.
Sevan
Sevan (armeenia keeles Սևան; 1935. aastani Jelenovka, vene keeles Еленовка) on kuurortlinn Armeenias Gegharkhunikhi maakonnas, Sevani järve põhjakaldal.
Asula sai alguse 1842. aastal Jelenovka-nimelise vene külana ning kandis seda nime 1935. aastani.
Sevani ümbritseb Sevani rahvuspark, mis ulatub linna kirdeservast edelaservani, idas moodustab linna loodusliku piiri Sevani järv.
Vrancea maakond
Elanikest on üle 98% rumeenlased.
Roheneemesaarte vapp
pisi Roheneemesaarte vapp on Cabo Verde Vabariigi vapp.
Vapp on ringikujuline. Kahel pool on kokku kümme kuldset tähte, mis sümboliseerivad Roheneemesaarte saari, all kolm kuldset seotud ketilüli ja palmilehed, ülal nöörloodi raskuse kujutis. Vapi keskel sinise rõnga sees on portugalikeelne riiginimi ja sinine kolmnurk tõrvikuga.
Tutt-tihane
Tutt-tihane (Parus cristatus (L.), syn. Lophophanes cristatus) on linnuliik tihaslaste sugukonnast tihase perekonnast.
Levila
Tutt-tihane on levinud Euroopas Pürenee poolsaarest kuni Uuraliteni.
Elupaik
Tutt-tihane elutseb okasmetsades, eelistades männikuid. Eestis on tutt-tihane erinevat tüüpi männimetsadele omane lind. Kuusemetsi asustab ta harvemini.
Pesitsemine
Tutt-tihane ehitab pesa enamasti puuõõnsusse, kasutades sageli väike-kirjurähni, põhjatihase ja ka teiste tihaste vanu pesakoopaid. Ta rajab pesa ka oksaaukudesse ja puulõhedesse ning kasutab metsa ülesseatud pesakaste. Täiskurnas on 4-7, väga harva 8 valget roostepruunide pisilaikudega muna. Haudevältus 13-17 päeva. Pojad on pesahoidjad, nad väljuvad pesast kahe- kuni kolmenädalastena ning seejärel püsivad pesitsuskoha läheduses.
Tõnis Liinat
Tõnis Liinat (sündinud 13. detsembril 1985 Tallinnas ) on Eesti ettevõtja ja poliitik, 2019. aasta maist kuni 2022. aasta 14. juulini Pirita linnaosa vanem.
2022. aasta 4. juulil pidas kaitsepolitsei Tõnis Liinati kinni korduva altkäemaksu võtmises kahtlustatavana ning Harju Maakohus otsustas 5. juulil Liinati kaheks kuuks vahi alla võtta. Tallinna Ringkonnakohus otsustas 27. juulil Tõnis Liinati vahi alt vabastada.
Põhja ringkonnaprokuratuuri esitatud kuriteokahtlustuse kohaselt maksis ettevõtja Tiit Kurvits 2020. aasta aprillis GT4U Eesti OÜ arvelt kinni Tõnis Liinati auto remondi maksumusega 3987 eurot ning vastutasuks andis Liinat linnaosavanemana riigihangete menetlustes korraldusi, nii et linnaosavalitsus sõlmis Pirita puhkeranna hoolduslepingu Kurvitsa ettevõttega GT4U Eesti OÜ. Lisaks võttis Liinat kahtlustuse järgi oma tuttavalt ettevõtjalt Erki Piirsalult käesoleva aasta kevadel viies episoodis sularaha 21 545 eurot ning vastutasuks tegi ta linnaosavanemana veebruarikuust maikuuni Piirsalu juhitavate äriühingute kasuks otsuseid ja toiminguid.
Strõi
Strõi (poola Stryj) on oblastilise alluvusega linn Ukrainas Lvivi oblastis, Strõi rajooni halduskeskus. Strõi asub Lvivist umbes 66 km lõunas.
Strõi sai 1341. aastal Magdeburgi linnaõiguse. Linn oli 15.–16. sajandil kaubateede ristil ja seal toimus majanduslik õitseng, mis hääbus 17. sajandi sõdade ajal. Strõi kuulus aastatel 1569–1772 Poola Ruteenia vojevoodkonda. Linn läks 1772. aastal Austria valdusse. Suure tulekahju tagajärjel 1886. aastal linn peaaegu hävis.
Pärast Esimest maailmasõda liideti linn 1919. aastal taas Poolaga. Linn oli Strõi maakonna keskus Stanõslavivi vojevoodkonnas. Linna elanikkond (umbes 30 000 inimest) koosnes ligikaudu võrdsetest osadest poolakatest, ukrainlastest ja juutidest.
Teise maailmasõja alguses liideti linn Nõukogude Liiduga. Saksa okupatsiooni ajal deporteeriti juutidest elanikud. Pärast sõda oli linna lähedal suur Nõukogude Liidu lennuväebaas.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Strõi elanikest ukrainlasi 92,1%, venelasi 5,2%, poolakaid 0,5% ja valgevenelasi 0,3%.
NATO peasekretär
NATO peasekretär on NATO kõrgeima organi Põhja-Atlandi Nõukogu (North Atlantic Council, NAC) esimees. NATO peasekretär koordineerib liikmesriikide tegevust, on organisatsiooni peamine kõneisik ning juhib NATO sekretariaadi tööd.
NATO peasekretär on ka Kaitseplaneerimise komitee, Tuumaplaneerimise komitee, Euro-Atlandi Partnerlusnõukogu (EAPC) ja Vahemere Koostöögrupi esimees ning NATO-Venemaa alalise ühisnõukogu ja NATO-Ukraina komisjoni kaasesimees. Peasekretäril on ka asetäitja.