cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Anna Maria (Mecklenburg-Schwerin)
29. jaanuaril 1672 abiellus August Johanna Walpurgisega Leiningeni-Westerburgist. Abielust sündis kolm poega, kellest noorim sündis surnuna, keskmine suri 19-aastaselt vallalisena ja vanim suri 42-aastaselt lastetuna, kuigi abiellus.
Iringa piirkond
Iringa piirkond on 1. järgu haldusüksus (piirkond) Tansaanias.
Iringa piirkonna pindala on 35 503 km². Elanike arv 2002. aastal oli ligi 1,5 miljonit.
Piirkonna halduskeskus on Iringa.
Iringa piirkonna lõunaosa läbib Kipengere mäeahelik.
Piirkonnas asub Ruaha rahvuspark.
Iringa piirkond jaguneb kuueks ringkonnaks:
Varem Iringa piirkonda kuulunud Njombe ringkond viidi 2012. aastal uue Njombe piirkonna koosseisu.
Älvkarleby vald
Älvkarleby vald on 2. järgu haldusüksus Rootsis Uppsala läänis Upplandi maakonnas. Asub Läänemere kaldal.
Suuremad asulad on Skutskär, Gårdskär, Marma ja Älvkarleby.
Vallas asub Stora Enso paberivabrik.
Vallast on pärit kirjanik Stig Dagerman.
Älvkarleby vald on üks väheseid Rootsi valdu, mis on säilinud samades piirides, kui see loodi 1863. aastal Älvkarleby kihelkonna alal.
Hormisdas
Hormisdas (ladina keeles ka Hormisda) oli paavst 514–523. Ta oli 52. paavst.
Hormisdas sai Symmachuse ajal ülemdiakoniks (kardinaldiakoniks) ja oli aastal 502 Roomas peetud sinodil notar. Tema sõber oli Ennodius Paviast.
Paavstiks saamine
Hormisdas pühitseti paavstiks 20. juulil 514.
Skisma
28. detsembril 514 ja 12. jaanuaril 515 teatas Ida-Rooma keiser Anastasius I paavstile soovist likvideerida skisma ja kutsus selleks kokku sinodi Heracleasse. 4. aprillil 515 vastas paavst keisri teisele kirjale, kuid esimene kiri jõudis Rooma 14. mail. Seepeale kutsus Hormisdas 8. juulil Roomas kokku sinodi, pidas nõu kuningas Theoderich Suurega ja teatas keisrile delegatsiooni saatmisest Konstantinoopolisse.
Hormisdas saatis 1. augustil 515 oma legaadid Ennodiuse Paviast, Fortunatuse Caviast, preester Venantiuse, diakon Vitalise ja notar Hilariuse Konstantinoopolisse koos nõudmistega, et keiser peab oma piiskoppidega tunnustama Kalchedoni kirikukogu ja paavst Leo I otsuseid, piiskopid peavad hukka mõistma nestoriaanid ja monofüsiidid, usuliste vaadete pärast eksiili saadetud vaimulikud tuleb tagasi kutsuda ja nende süüdistusi arutada ning piiskopid, keda süüdistatakse ortodoksse õpetuse taunimises, tuleb saata Rooma, et nende üle kohut mõistetaks. Delegatsioon ei saavutanud edu, sest keiser ei soovinud Akakiose nime eemaldamist diptühhonist.
16. juulil 516 saatis keiser kaks saadikut taas Rooma, kuid paavst jäi oma põhimõtetele kindlaks. Paavsti toetasid Theoderich ja Rooma senat.
Aastal 517 saatis Hormisdas pärast konsulteerimist Theoderichiga Konstantinoopolisse uue delegatsiooni, mille koosseisus olid Ennodius ja Peregrinus Misenumist. Keiser soovis esialgu legaadid ära osta ja muul viisil mõjutada neid tegema järeleandmisi, kuid kui see tulemusi ei andnud, saatis nad tagasi Rooma ja saatis 11. juulil 517 paavstile kirja, milles kinnitas, et paavst keisrit ei käsuta.
Samal ajal toimus Süürias Kalchedoni õpetuse toetajate tagakiusamine, mille käigus tapeti 350 munka ja põletati maha mitu kloostrit. Mungad saatsid paavstile läkituse, millele paavst vastas, et nad peavad vaatamata tagakiusamisele jääma kindlaks Kalchedoni tunnustamisele.
Pärast keiser Anastasius I surma kutsus uus keiser Justinus I Kalchedoni kirikukogu tunnustavad vaimulikud eksiilist tagasi, tunnustas Kalchedoni otsuseid ja keelas ketseritel tegutseda riigiametites. Keiser saatis paavstile 7. septembril 518 palve skisma lõpetamiseks.
Pärast konsulteerimist Theoderichiga saatis Hormisdas Konstantinoopolisse uue delegatsiooni, mille koosseisus olid Capua piiskop Germanus, preester Blandus, diakonid Dioscorus ja Felix ning notar Petrus. Suurel Neljapäeval 28. märtsil 519 likvideeriti skisma nn. Hormisdase vormeliga (libellus), mida tunnustas Konstantinoopoli patriarh Johannes II. Vormel sätestas Kalchedoni kirikukogu otsuste tunnustamist ja Roomat tunnustati piiskopkonnana, kus apostellik usk oli säilinud oma puhtuses. Diptühhonist eemaldati Akakiose ja tema nelja järeltulija nimed ning keisrite Zeno ja Anastasius I nimed.
Märtsis 521 soostus paavst järele andma Kalchedoni kirikukogu 28. kaanoni tunnustamise osas, mis sätestas Konstantinoopoli patriarhi ameti võrdväärseks paavst ametiga.
Hormisdas leppis 514. aastal viimaste vastupaavst Laurentiuse järgijatega.
Suhted Bütsantsi piiskoppidega
Aastal 517 keeldusid 40 Illüüria piiskoppi kuuletumast Thessaloníki vikaarile ja soovisid osadust Roomaga. Pärast skisma lõppemist ei tunnustanud Thessaloníki piiskop Dorotheos sõlmitud lepet ja käristas talle saadetud kokkuleppe koopia puruks. Hormisdas nõudis keisrilt Dorotheose tagandamist. Dorotheos tunnustas aastal 520 paavsti jurisdiktsiooni oma piiskopkonnas.
Konstantinoopoli patriarh Epiphanios saatis paavstile 4 kirja. Ta saatis paavstile ka juveelidega kaunistatud karika.
Hormisdas teatas Konstantinoopoli patriarhile, et 3 monofüsiitluses süüdistatud piiskoppi, kes kahetsesid oma patte, tuleb määrata tagasi ametisse.
Hormisdas saatis oma valitsemisaja lõpul Konstantinoopolisse legaadiks vaimulik Paulinuse.
Teised teoloogilised vaidlused
Hormisdas suhtus taunivalt teopashiitlusesse, mis 519 levis Roomas, kuid ei mõistnud seda ametlikult hukka. Ta hoiatas aastal 521 Ida Rooma keisrit Justinus I-st, et tegu on ohtliku õpetusega, mis interpreteerib pühakirja valesti. Ta nõudis, et Konstantinoopolis järgitakse paavst Leo I Tomet ja Kalchedoni kirikukogu otsuseid.
Aastal 520 teatasid keiser Justinus I ja Konstantinoopoli patriarh Epiphanios paavstile Aasias tegutsevatest väikestest monofüsiitide rühmadest, kuid paavstile soovitati ketseritega olla vähem nõudlik. Paavst kohustas patriarhi jääma kirikuisade õpetusele kindlaks.
Aastal 520 soovis Aafrika piiskop Possessor paavstilt arvamust Riezi piiskopi Faustuse semipelagianistliku teoloogia kohta. Hormisdas ei keelustanud seda, kuid sätestas 13. augustil 520, et kirikuisade õpetusele vastav osa tuleb pidada õigeks ja mittevastav osa valeks.
Paavstiga konsulteeris ketserluste üle Tournai piiskop Eleutherius.
"Liber Pontificalis" märgib, et paavst ajas Roomast minema manilased ja lasi nende pühakirjad põletada.
Suhted teiste piiskoppidega
Hormisdas määras Tarragona piiskopi Johannese ja Sevilla piiskopi Sallustiuse paavstlikeks vikaarideks Hispaanias.
Ta taastas peale vandaalide kuninga Thrasamundi surma 523 vandaalide alal kristlikud piiskopkonnad.
Liturgilised otsused
Hormisdas saatis Dionysius Exiguusi Konstantinoopolisse, et ta aitaks valmistada ette kreeka kaanoni tõlget ladina keelde.
Ida-Rooma keiser Justinus I soovis paavstilt saada Laurentiuse ja teiste pühakute reliikviaid.
Hormisdas ordineeris "Liber Pontificalise" järgi 55 piiskoppi ja 21 preestrit. Ta ordineeris Foligno piiskopiks Vincentiuse Laodikeast.
Tema ajast on teada 4 kardinali, sealhulgas hilisem paavst Felix IV.
Hormisdas kultuuriloos
"Liber Pontificalise" järgi rajas Hormisdas Albanosse kiriku.
Ta sai frankide kuningalt Chlodovech I-lt kullast krooni.
Surm
Hormisdas suri 6. augustil 523 Roomas ja maeti Rooma Peetri kirikusse.
Teda austatakse katoliku kirikus pühakuna. Tema mälestuspäev on 6. august.
Olti jõgi
Olt (saksa keeles Alt, ladina keeles Aluta või Alutus, türgi keeles Oltu) on jõgi Euroopas Rumeenias, Doonau vasakpoolne lisajõgi.
Jõgi saab alguse Ida-Karpaatidest ja voolab edelasse mööda Transilvaania lavamaad. Seejärel voolab läände Transilvaania Alpide põhjajalamil, pöördub lõunasse ja voolab sügavas kuristikus läbi Transilvaania Alpide. Edasi voolab lõunasse läbi Valahhia tasandiku. Suubub vasakult Doonausse.
Olti jõe pikkus on 615 km ja valgala pindala 24 050 km².
Olti ääres asuvad Miercurea-Ciuc, Sfântu Gheorghe, Făgăraș, Călimănești, Brezoi, Râmnicu Vâlcea, Drăgășani ja Slatina.
Dardanellid
Dardanellid (türgi Çanakkale Boğazı, kreeka Δαρδανέλλιων στενά (Dardanéllion stená), ka Ελλήσποντος (Ellíspontos, vanakreeka Hellespontos)) on väin, mis ühendab Marmara merd Traakia merega ja eraldab Euroopat Aasiast. Kitsaimas kohas on väina laius 1300 meetrit. Traakia mere poolses otsas, Kumkale kohal on väinal selge suue, umbes 6 km laiune, kus mõlemad kaldad järsku ära pööravad. Marmara mere poole laieneb väin aeglaselt, Marmara mere algust arvestatakse tihti Gelibolu lähedalt.
Väina sügavus on umbes 70 meetrit. Marmara mere poolt esineb tugev magedama vee hoovus, nii et mere soolsus Dardanellide Traakia mere poolses suudmes kõigub piirkonnas 23 kuni 29 promilli. Sügavamal on vesi soolane, umbes 38 promilli. Tihti puhub Marmara merelt ka tugev ja püsiv tuul, mistõttu laevadel on Marmara merre raske siseneda.
Väina suudme lähistel asus Trooja linn.
Härghein
Härghein (Melampyrum) on taimeperekond mailaseliste sugukonnast. APG II süsteemi järgi kuulub soomukaliste sugukonda.
Nimi
Arvatakse, et härgheina eestikeelne nimi tuleb sellest, et tema lehtedel on teritunud tipud ning lehed asetsevad paarikaupa, nii et tekib sarnasus härjasarvedega.
Hüdrogeenimine
Hüdrogeenimine on vesiniku molekuli liitmine keemilise reaktsiooni käigus.
Näide:
CH2=CH2 + H2 → CH3-CH3
alkeen + vesiniku molekul → alkaan.
Toiduainetööstuses kasutatakse hüdrogeenimist vedelate õlide töötlemises kõrge rõhu ja temperatuuri juures vesinikuga. Seejuures saavad küllastumata rasvhapetest küllastunud rasvhapped, mis on toatemperatuuril tahked.
Wanda Landowska
Wanda Aleksandra Landowska (5. juuli 1879 Varssavi – 16. august 1959 Lakeville) oli poola päritolu klavessinist, pianist ja helilooja. Tal olid tohutud teened klavessiini taaselustamisel.
Klaverit õppis ta alates neljandast eluaastast. Lõpetas Varssavi konservatooriumi Aleksander Michałowski õpilasena. 1913. aastal avas ta Berliinis maailma esimese klavessiiniklassi. Landowska andis palju kontserte Euroopas ja Ameerikas ning ta oli ajastu tuntuim klavessinist.
Jussi Jääskeläinen
thumb|Jussi Jääskeläinen, 2009 Jussi Albert Jääskeläinen (sündinud 19. aprillil 1975 Mikkelis) on endine Soome jalgpallur (väravavaht).
Ta alustas klubikarjääri Soome klubides MP ja VPS, kuid mängis suurema osa karjäärist Inglismaal: 1997–2012 Bolton Wanderersis, 2012–2015 West Ham Unitedi ja 2015–2017 Wigan Athleticus. Bolton Wanderersi põhiväravavaht oli ta koguni 13 hooaegea järjest. 2007. aastal valiti ta Bolton Wanderersi kui ka Soome aasta mängijaks.
2009. aasta oktoobris teatas ta, et lõpetab Soome koondises mängimise. Jääskeläinen mängis seal 55 mängu. 6. oktoobril 2010 mängis ta aga veel korra Soome koondises põhiväravavahi Otto Fredriksoni vigastuse tõttu.
Isiklikku
Jääskeläinen on abielus ja tal on 3 poega. Ta on 193 cm pikk.
Caporetto lahing
Caporetto lahing toimus 24. oktoobril 1917 Austria-Saksa ja Itaalia vägede vahel Itaalia endisel kirdepiiril. Lahing oli osa Esimesest maailmasõjast.
Lahingu käigus murdsid Austria-Saksa väed läbi Itaalia rinde. Itaallaste andmeil kaotasid nad surnute ja haavatutena 40 000 ning vangilangenutena 215 000 meest ja ligi poole suurtükiväest. Nende täieliku purustamise hoidsid ära appi saadetud Prantsuse-Inglise väed.
Margariin
Margariin on või aseaine. Margariini leiutas prantsuse keemik Hippolyte Mège-Mouriès 1869. aastal, kui vajati eelkõige sõjaväe tarbeks toidurasva, mis oleks kasutatav nagu või, kuid samas odavam ja kauem säiliv.
Esialgu valmistati margariini puhastatud loomarasvast, mida emulgeeriti veega ja maitsestati. Tänapäeval tehakse margariini reeglina taimerasvast, taimeõlist ja veest, emulgaatoritest ning maitse- ja värvainetest. Margariin võib veel sisaldada piima või piimasaadusi, soola, sünteetilisi vitamiine jne.
Margariin sobib olenevalt talle antud maitsest kasutada leivamäärdena, toiduvalmistamisel, pagari- ja kondiitritoodete valmistamisel jne. Praadimiseks sobib margariin veesisalduse tõttu halvasti. Tänapäeval toodetakse ka margariini väikese rasvasisaldusega analooge (rasvasisaldus alla 80%), mis sulatades lagunevad veeks ja rasvaks. Neid seadus rangelt võttes margariiniks nimetada ei luba.
Norman Salumäe
thumb|Norman Salumäe ETV "[[Ringvaade (saade)|Ringvaates" Eesti Laulu avalikul salvestusel ansambli August Hunt koosseisus Foto: Ave Maria Mõistlik, 4. veebruar 2012 ]] Norman Salumäe (sündinud 12. juunil 1991) on eesti laulja, üks "Eesti otsib superstaari" teise hooaja finalistidest.
Ta õppis Gustav Adolfi gümnaasiumis ning elab Tallinnas. Ta on laulnud ETV laulustuudios Aarne Saluveeru juhatumisel, Lydia Rahula poistekooris, Estonia poiste- ja meestekooris ning käib WAF-i muusikakoolis.
2010. aastast on Norman noortebändi August Hunt solist. Bänd on välja andnud plaadi ja mitu singlit. Populaarseim on olnud singel "Tantsulõvi", mis sai konkursil Eesti Laul 2012 8. koha.
2019. aasta sügisel osaleb ta TV3 paroodiasaates "Su nägu kõlab varsti tuttavalt".
Harilik jõhvikas
Harilik jõhvikas ehk kuremari (Oxycoccus palustris) on kanarbikuliste sugukonda kuuluv igihaljas kääbuspõõsas, mis on tuntud oma hapumaitseliste punaste marjade poolest.
Kirjeldus
Jõhvikas kasvab rabas, ja kasvab maaligi. Tema juured on väga lühikesed, kuna rabas on väga suur turba kiht, mis ei lase taime juurtel põhjaveeni pääseda. Jõhvikal on väikesed lehed. Marjad on alguses hallikamad ja täpidega, aga kui jõhvikas valmib, muutuvad marjad punasteks. Jõhvikaid aetakse sassi leesikaga, aga leesikal on pikkemad lehed, seega saab eristada jõhvikat leesikast lehtede järgi. Jõhvikaid saab ka talvel korjata, kui need alles jäävad.
Jõhvikas toitub tolmust ja sademetest.
Süstemaatika
Harilik jõhvikas paigutatakse vahel perekonna mustikas (Vaccinium) alamperekonda Oxycoccus, siis on ta teaduslik nimetus Vaccinium oxycoccos või Vaccinium oxycoccus.
Eestis kasvab lisaks harilikule jõhvikale ka väikest jõhvikat (Oxycoccus microcarpus).
Kasvukoht
Harilik jõhvikas eelistab kasvukohana happelise pinnasega märgalasid ning teda võib leida enamikust põhjaparasvöötme jahedamatest kohtadest, kus on talle sobivaid kasvukohti.
Toiteväärtus
Hariliku jõhvika marjade hapu maitse tuleneb mitmesuguste hapete, sh oblik- ja sidrunhappe sisaldusest. Jõhvikates leidub ka bensoehapet, mis on tugeva antibakteriaalse toimega. Marjad sisaldavad C-vitamiini ja kaaliumi.
Rahvapärased nimetused
Rahvapäraselt kutsutakse jõhvikat ka kuremarjaks, karbalaks, pluuknaks, rabamarjaks.
Điện Biên Phủ lahing
Điện Biên Phủ lahing toimus 13. märtsist 7. maini 1954 Vietnami RV ja Prantsuse vägede vahel Loode-Vietnamis.
Vietnami RV väed (kindral Võ Nguyên Giápi juhtimisel) pidasid vietnami rahva vastupanusõja otsustava lahingu sissepiiratud Prantsuse vägedega kindral Christian de Castries' juhtimisel. Kaotanud 16 200 meest, prantslased kapituleerusid ja olid sunnitud alustama Genfis rahuläbirääkimisi. Need kinnitasid Prantsuse koloniaalvõimu Vietnamis lakanuks.
Adamántios Androutsópoulos
Adamántios Androutsópoulos (Αδαμάντιος Ανδρουτσόπουλος; 1919 – 10. november 2000) oli Kreeka poliitik, peaminister 25. novembrist 1973 kuni 24. juulini 1974.
Ameerika Ühendriikide Senat
pisi|Senati 110. koosseis istungisaalis Ameerika Ühendriikide Senat (inglise United States Senate) on Ameerika Ühendriikide Kongressi ülemkoda.
Senat peab oma istungeid Washingtoni Kapitooliumi põhjatiivas.
Senatisse kuulub 100 liiget, keda nimetatakse senaatoriteks.
Senatisse valitakse kuueks aastaks igast osariigist kaks esindajat. Territooriumid, millel pole osariigi staatust, (näiteks Columbia ringkond ja Puerto Rico) esindajaid ei vali. Valimised on enamusvalimised. Iga kahe aasta järel valitakse ümber umbes kolmandik senati liikmetest. Korraga valitakse igast osariigist ainult üks senaator ning valituks osutub enim hääli saanud kandidaat. Kandidaat peab olema vähemalt viimased 9 aastat olnud Ameerika Ühendriikide kodanik ja vähemalt 30-aastane. Kandidaadid peavad lisaks olema alalised elanikud osariigis, kus nad kandideerivad.
Senati valimise põhimõtted ja tema ülesanded on kirjas põhiseaduse esimeses peatükis. Esimene senati koosseis kogunes aastal 1789, kaks aastat pärast põhiseaduse vastuvõtmist.
Esialgu nägi põhiseadus ette, et senaatorid valib osariigi seadusandlik kogu, kuid 1913. aastal jõustunud 17. parandusega anti rahvale otsene valimisõigus. Valimised toimuvad paarisarvulistel aastatel novembri esimesele esmaspäevale järgneval teisipäeval.
Seni viimased senativalimised peeti 3. novembril 2020 ning järgmised toimusid 8. novembril 2022.
Senati presidendiks on Ameerika Ühendriikide asepresident, kuid ta ei ole senaator ja tal ei ole hääleõigust, välja arvatud juhul, kui hääled jagunevad võrdselt. Senat valib aseesimehe (president pro tempore), kellel on õigus juhatada istungeid siis, kui asepresidenti ei ole kohal. Enamasti aga juhatab istungeid mõni muu enamusparteisse kuuluvatest senaatoritest. Alates 1890. aastast on aseesimeheks tavaliselt alati olnud enamuspartei kõige pikema ametiajaga senaator. Praegu on senati aseesimeheks Patrick Leahy, kes on olnud senaator alates 1975. aastast.
Senatil on ainuõigus mõista kohut kõrgemate riigiametnike üle. Kui kohtu all on Ameerika Ühendriikide president, asendab asepresidenti eesistuja kohal ülemkohtunik.
Seaduseelnõu peavad vastu võtma nii Esindajatekoda kui ka senat. Seadusi võivad algatada mõlemad kojad. Maksudega seotud eelnõusid senat algatada ei saa, kuid ta võib Esindajatekoja algatatud eelnõude puhul parandusettepanekuid teha. Senat kinnitab ametisse ministrid ning föderaalametnikud, sealhulgas kohtunikud, ning ratifitseerib välislepingud.
Senaatori aastapalk on alates 2009. aastast olnud 174 000 dollarit.
Praegune koosseis
pisi|400x400px|Senati parteiline koosseis Senati parteiline koosseis on alates 3. jaanuarist 2021 järgmine:
Todi
pisi|Todi toomkirik Piazza del Popolo'l Todi on linn Itaalias Umbria maakonnas Perugia provintsis Tevere vasakul kaldal.
Ajalugu
Legendi kohaselt rajas Todi Herakles umbes 1330 eKr, kes oli tapnud Cacuse. Cacus oli varastanud Herakleselt Geryoni karja (või osa sellest), mida Herakles läbi Itaalia Andaluusiast Mükeenesse viis. Geryoni karja äratoomine oli Heraklese 10. vägitöö. Herakles olevat andnud kohale nimeks Eclis.
Ajaloolise Todi asutasid umbrid 8. või 7. sajandil eKr. Plinius Vanema järgi oli linna algne nimi Tutere. See nimi tähendab piiri, sest asus umbrite ja etruskide maade piiril. Hiljem sattus linn arvatavasti etruskide mõju alla.
217 eKr vallutas linna Rooma riik. Linnal olid topeltmüürid, mis Silius Italicuse järgi olevat peatanud isegi Hannibali väed pärast võidukat Trasimeno lahingut. Enamikus rooma tekstides nimetatakse linna "Tuder".
6. sajandil kuulus Todi Spoleto hertsogiriiki.
12. sajandil hakkas linn taas arenema. Linna juhtisid algul konsulid, hiljem podestaa ja rahva valitud kapten. 1244 tuli linnamüüri laiendada, et kõik majad sisse mahuksid. 1290 oli linnas juba 40 tuhat elanikku. 1397 ühendati Todi Paavstiriigiga. Sel ajal langes linna elanike arv poole võrra.
Vaatamisväärsused
Todi toomkirik on 11. sajandi gooti stiilis ehitis, mis on väidetavalt ehitatud rooma Apollo templi asukohale. Ehitusel leiti antiikne pronkspea, mida praegu hoitakse Vatikani muuseumis. Kirik hävis tulekahjus täielikult ja praegune kirik rajati aastal 1190.
NLKP KK peasekretär
Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei Keskkomitee peasekretär oli Nõukogude Liidus kõrgeim parteiline ja poliitiline ametikoht.
Rudolf
Rudolf on eesnimi.
NLKP KK peasekretär
Peasekretäri ametikoht loodi VK(b)P Keskkomitee juurde 1922. aastal. Peasekretäri ülesannete hulka kuulusid Keskkomitee Sekretariaadi juhtimine ja administratiivne töö. Esimeseks peasekretäriks valiti Jossif Stalin, kes sellel kohal hakkas järk-järgult omandama üha rohkem võimu. 1920. aastate lõpuks oli partei peasekretärist saanud kogu partei ning kogu riigi tegelik juht.
Partei peasekretäri ametikohal oli Stalin kuni 26. jaanuarini 1934. Siitpeale, kõigil neil partei Keskkomitee pleenumitel, kus valiti Sekretariaadi koosseis (10.02.1934, 22.03.1939 ja 16.10.1952 ), valiti Jossif Stalin Keskkomitee sekretäriks, seetõttu alates 1934. aastast kuni oma surmani hakkas ta dokumentidele alla kirjutama lihtsalt "KK sekretär", ehkki ta jäi faktiliselt partei ainuliidriks kuni oma surmapäevani (5. märts 1953).
Partei Keskkomitee pleenumil 7. septembril 1953 valiti senine Keskkomitee sekretär Nikita Hruštšov Keskkomitee esimeseks sekretäriks.
1966. aastal võeti kasutusele ametinimetus "NLKP Keskkomitee peasekretär".
Aruba lipp
Aruba lipp on Kariibi meres asuva ja Madalmaade Kuningriiki kuuluva maa Aruba rahvuslipp.
NLKP KK peasekretär
Viimane NLKP Keskkomitee peasekretär Mihhail Gorbatšov pani ameti maha 24. augustil 1991. Mõni kuu hiljem – 6. novembril – keelustas Vene NFSV president Boriss Jeltsin oma seadlusega NLKP tegevuse Vene NFSV territooriumil.
Aruba lipp
Aruba lipp võeti kasutusele 18. märtsil 1976 (18. märts on Aruba rahvuspüha, lipu- ja hümnipäev).
NLKP KK peasekretär
Välislingid
Sovjetunionens kommunistiske parti
Aruba lipp
See on helesinine kangas, millel on kaks horisontaalset kollast kitsast triipu ja vardapoolses ülanurgas on neljaharuline punane täht valge äärisega. Lipuväljad ülalt alla jaotuvad proportsioonides 12:1:1:1:3 ning tähe kõrgus moodustab lipu kõrgusest 1/3.
Lipu proportsioonid on 2:3. Aruba valitsuse kodulehel on lipu proportsioonid ligikaudu 1:2.
Helesinine sümboliseerib merd ja taevast (õhku), punane täht tähistab saart ennast ja sellel räägitavat nelja keelt (hollandi keel, papiamento keel, hispaania keel, inglise keel). Harusid tõlgendatakse ka ilmakaartena, kust Aruba rahvas on kokku tulnud või kust tulevad saare külastajad. Lipukangakollased triibud on rahvuslille wanglo (kollane vihmalill, mis mõnikord õitseb ainult ühe päeva) värvi. Kaks triipu tähistavad maa staatust (status aparte) ning ühtlasi turismi ja tööstust. Nende kollane värv tähistab vastavalt saare loodusvarasid päikesepaistet, kulda, harilikku aaloed ja (Venezuela) naftat. Punane tähistab ka isamaa-armastust ja vana metsatööstust. Tähe ümber olev valge ääris aitab tähel paremini esile tulla. Valge sümboliseerib ka Aruba lumivalgeid randu ning õigluse, korra ja vabaduse järele igatsevate inimeste südame puhtust.
Ametlik tõlgendus
Ametlik kirjeldus Aruba valitsuse kodulehel ütleb: "Aruba lipp sisaldab nelja värvi: säravkollane, kukekannusesinine, Suurbritannia lipu punane ja valge. Igal värvil on oma tähendus: sinine kujutab Arubat ümbritsevat merd; kollane on külluse värv, kujutades eilset ja tänast kulla, aaloe- ja naftatööstust; punane kujutab iga Aruba elaniku armastust oma maa vastu ja vana "brasiilia puidu" tööstust; ja valge sümboliseerib valge liiva randu ning alati õiglust, korda ja vabadust otsiva Aruba rahva südamepuhtust. Lipu sümbolid koosnevad punasest tähest ja kahest kollasest triibust. Arubasse on sisse rännanud üle 40 rahvuse esindajad. Täht kujutab ka saart ennast, mida ümbritseb ilus sinine meri. Horisontaalsed kollased triibud tähistavad eraldi asendit, mis saarel on Madalmaade Kuningriigis".
Ajalugu
Aastatel 1959–1976 oli Arubal kasutusel Hollandi Antillide lipp, mille sinise laiu keskel oli kuus viisnurkset tähte. Kuigi Aruba eraldus Hollandi Antillidest omaette maaks alles 1986. aastal, võeti uus lipp saare lipuna kasutusele juba 1976. aastal (omaette maa staatust oli hakatud taotlema juba lipu kasutuselevõtu ajaks). Hollandi Antillid muutsid pärast Aruba eraldumist oma lippu, eemaldades sellelt Arubat tähistava tähe.
Saare lipu saamiseks korraldati konkurss. Saabus üle 630 kavandi, millest võeti kaalumisele 157. Kavandeid vaatas läbi 21. jaanuaril 1976 moodustatud lipukomisjon, kuhu kuulusid Julio Maduro, Epi Wever ja Roland Donk. Otsiti ilma kaugelt raskesti nähtavate vappide ja kirjadeta, kergesti valmistatavat ja joonistatavat, piisavalt kontrastsete värvidega ning omapärast ja kergesti äratuntavat lippu. Samuti sooviti, et lipu sümboolika ja värvid esindaksid Aruba ajalugu ja kultuuri.
Neile nõuetele vastavateks tunnistas komisjon kolm kavandit, kuid saare nõukogu ei pidanud neid küllalt iseloomulikuks. 6. märtsil 1976 valis lipukomisjon välja kaks või kolm kavandit, mida töödeldes oleks võimalik välja töötada Aruba lipp. Appi võeti lipuekspert Sarah Bollinger USA-st. Ta soovitas välja töötada uus lipp paljudes kavandites esitatud ideid kombineerides.
Võistlustöödes oli sageli kasutatud kollaseid, kuldseid või punaseid ringe, tähti ja triipe, mis pidid kujutama päikest. Päikesel on tähtis koht Aruba elus ja majanduses, sest püsiv päikesepaiste tagab soodsa kliima. Päike sümboliseerib ka majanduskasvu ja rahvuslikku ühtsust (üle 50 rahvuse elab Arubal rahumeelselt koos).
Rohkem kui pooltes võistlustöödes esinesid triibud. Mõnel kavandil oli trikoloor, mõnel kitsad triibud.
Värvidest esinesid sageli sinine ja kollane. Kõige populaarsem oli sinine, mis kujutas Aruba taevast või Kariibi merd. Toonid ulatusid akvamariinist tumesiniseni. Kollane tähistas peaaegu kõigis kavandites päikesevalgust. Esinesid ka valge, mis kujutas Aruba liivarandu, ja punane, mis tähendas päikeseloojangut, saare savimulda, progressi või arubalaste verd.
Sarah Bollingeri ettepanekul valiti taustavärviks sinine (ta soovitas ÜRO lipu eresinist tooni, mis viitab saare rahumeelsusele ja kujutab mere värvi). Tähe soovitas ta asetada vardapoolsesse nurka, et see oleks hästi nähtav ka lehvival lipul. Tähe neljaharulisus pidi sümboliseerima eri ilmakaari, kust ühtne ja tugev Aruba rahvas on kokku kogunenud. Tähe punane värv pidi viitama Aruba mullale. Valge ääris pidi kujutama laineid, mis loksuvad Aruba valgetel randadel. Nõnda pidi täht kujutama saart ennast oma ühtsuses, mitmekesisuses, jõus ja ilus.
Komisjon leidis, et tähe neli haru tähendavad ka saarel kõneldavat nelja keelt. Julio Maduro leidis, et punane sobib tähistama ka saarel kunagi elanud indiaanlasi ning verd, mis arubalased sõja ajal valasid. Valge pidi tähendama ausust ning sinine kui lootuse värv Aruba tulevikku ja sidemeid minevikuga.
Lipukomisjon esitas saare nõukogule selle kavandi kõrval veel seitse varianti: neli variatsiooni vähemate värvidega (valge ja sinine või valge, sinine ja kollane) ning kolm kavandit, mis olid varem välja valitud.
Bollingeri abiga korraldati lipu esimeste eksemplaride valmistamine USA-s. Lipp heisati esimest korda neljapäeval, 18. märtsil 1976 Oranjestadis. Samal päeval esitati esimest korda ka Aruba rahvushümni "Aruba Dushi Tera". Kuupäev valiti sellepärast, et 18. märtsil 1948 tunnistas Holland Aruba õigust saada Madalmaade Kuningriigi koosseisus autonoomia.
Kuberneri lipp
thumb|Aruba kuberneri lipp Sellel on valge laid, mille üla- ja alaosas on kitsas punane, valge ja sinine horisontaaltriip (Hollandi lipu värvid). Iga triibu laius on 1/12 lipu laiusest. Lipu keskel on Aruba lipu tausta värvi sinine ring, mille läbimõõt on 5/12 lipu laiusest. Ringi sees on valge äärisega punane neljaharuline täht ja kaks kollast triipu, mis pärinevad Aruba lipult. Tähe keskpunkt on võrdsel kaugusel lipu vasakust ja paremast äärest, 5/48 lipu laiuse võrra kõrgemal ringi keskpunktist.
See lipp sätestati 29. oktoobril 1985 ning võeti kasutusele 1. jaanuaril 1986.
Märkused
Kirjutamisel on kasutatud teisi Vikipeediaid ja välislinkide all loetletud saite.
Eesti Abistamise Peatoimkond
Eesti Abistamise Peatoimkond ka Eesti Avitamise Peakomitee (soome Viron Avustamisen Päätoimikunta (Pääkomitea), rootsi Centralkomittén för Estlands Undsättning) oli 20. detsembril 1918 asutatud Soome Eduskunna erakondade esindajatest ja ühiskonnategelastest moodustatud vabatahtlike organisatsioon, mis tegeles Eesti abistamisega Vabadussõja ajal. pisi|Martin Wetzer 1919. aastal
Ajalugu
pisi|Carl Axel Mothander Aasta vanuse iseseiseva Soome Eduskunta ei soovinud riiklikult Eestit sõjaväeliselt abistada, kuid anti luba värvata lepingu alusel vabatahtlikke koos varustuse ja relvadega. Soome lehtedes hakkasid ilmuma juba detsembri algul pastor Kajanderi, toimetaja Yrjö Koskelaineni ja keeleteadlase Lauri Kettuneni ja teiste üleskutsed Eesti abistamiseks, mille tulemusena algatati üleriiklik rahakorjandus ja Soome naised alustasid sanitaarabi organiseerimist. Senaator Oskari Wilho Louhivuori 15. detsembri 1918 "Uusi Suomettar"-i ajalehes avaldatud artikli järelkajana loodi Eduskunna erakondade esindajatest ja ühiskonnategelastest moodustatud vabatahtlike organisatsioon "Eesti Abistamise Peatoimkond".
Paetoimkonna kantselei asus endise keiserliku palee ehk praeguse Presidendilossi ruumides. Organisatsioon suutis värvata lahingtegevusteks ligi 3700 vabatahtlikku, koos Abistamise Peatoimkonna ja värbamispunktide personaliga osales missioonis ligi 4000 inimest. Soomlastest moodustati kaks väeüksust, Martin Ekströmi juhitav Soome Vabatahtlike Pataljon (soome I Suomalainen Vapaajoukko) ja Hans Kalmi Põhja Poegade rügement (soome Pohjan Pojat). Riigi juhtkond nõudis väeüksustele ka ühist väepealikku, kelleks sai kindralleitnant Martin Wetzer.
Lisaks nendele korraldas komitee ka Rootsi vabatahtlike korpuse moodustamist, mille komandöriks sai Carl Axel Mothander (1886–1965).
Abistamis Toimkond lõpetas aktiivse ja organiseeritud tegevuse 1919. aasta suvel.
Autasustatud liikmeid
(NB! Loend ei ole täielik)
Heksagonaalne süngoonia
Heksagonaalne süngoonia (inglise hexagonal system) on kristallograafias üks kuuest süngooniast, mille iseloomulikuks tunnuseks on üks kolmandat või kuuendat järku sümmeetriatelg, mis on risti tasandiga, mille moodustavad kolm võrdse pikkusega telge mille vahel on 120° nurk.
Kolm telge, mis moodustavad tasandi on: a1; a2; a3, nendega ristub c-telg.
Trigonaalset süngooniat käsitletakse siin heksagonaalse süngoonia osana.
Heksagonaalsesse süngooniasse kuulub kaksteist punktigruppi (ilma trigonaalse süngooniata seitse):
Ferdinand
Ferdinand on eesnimi:
Veronika Valk
Veronika Valk (ka Veronika Valk-Siska ; sündinud 21. novembril 1976 Tallinnas) on eesti arhitekt.
Veronika Valk on Eesti Arhitektide Liidu liige alates 2001. aastast (aastatel 2004–2008 eestseisuse liige). Lisaks on Veronika Valk MTÜ Kultuurikatel juhatuse liige ning olnud tegev Tallinna Valgusfestivali korraldamisel. 2015. aastast on Valk kultuuriministeeriumi arhitektuuri- ja disaininõunik.
Elulugu
Keskhariduse omandas Veronika Valk Tallinna 21. Keskkoolis aastatel 1991–1994 ning arhitektuurialase kõrghariduse Eesti Kunstiakadeemia arhitektuuriosakonnas aastatel 1994–2001. Aastatel 1996–1997 täiendas Veronika Valk end arhitektuuri erialal õppeasutuses Rhode Island School of Design Ameerika Ühendriikides.
Aastatel 1995–1999 töötas ta arhitektuuribüroos Akvar AS, 1999–2002 arhitektuuribüroos V. ja R. Valk OÜ, 2002–2005 ühena asutajatest ja osanikest arhitektuuribüroos Kavakava OÜ. Alates 2005. aastast töötab ta Zizi&Yoyo OÜ-s arhitektina ning täidab ka juhatuse liikme kohuseid.
Looming
Lisaks projekteerimisele on Veronika Valk avaldanud üle saja arhitektuuri- ja urbanistika teemalise artikli, essee, analüüsi ja ettekande kodumaistes ja rahvusvahelistes meediaväljaannetes ning osalenud ettekannetega mitmetel konverentsidel ja näitustel.
Evald Gering
Evald Voldemar Gering (24. mai 1918 Paldiski, Harjumaa – 6. september 2007 Grimsby, Ontario) oli Eesti ja Kanada laskesportlane.
Laskmist hakkas ta harrastama enne Teist maailmasõda.
Põgenes 1944. aastal Rootsi, osales individuaalvõistlejana 1947. aastal maailmameistrivõistlustel Stockholmis.
1949. aastal läks elama Kanadasse. Kuulus laskurite klubisse Crescent Rifle Club, Hamiltoni Eesti Seltsi Laskurklubisse ja Seedrioru laskurite klubisse. 1973. aastal valiti ta Välis-Eesti Laskurliidu juhatusse.
Ta kuulus aastatel 1959–1970 Kanada laskekoondisse, on olnud Kanada meister meeskonnaharjutuses. Ta sai 3. Panameerika mängudel 1959. aastal Chicagos Kanada esindajana väikepüssiharjutuses meeskondliku kuldmedali ja üksikvõistluses 4 pronksmedalit.
Carlo Carrà
pisi|Carlo Carrà (1912) Carlo Carrà (11. veebruar 1881 Quargnento – 13. aprill 1966 Milano) oli itaalia maalikunstnik.
Oma loomingu alguses oli Carlo Carrà futurist, kuid 1917. aastast eemaldus futuristidest ning pani aluse uuele kunstivoolule metafüüsilisele maalile.
Saue-Mustla
Saue-Mustla on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Pihtla valda ja kandis nime Mustla.
UNESCO maailmapärandi nimistu
180px|pisi|Maailmapärandi komitee logo UNESCO maailmapärandi nimistu (inglise keeles World Heritage List) on UNESCO poolt koostatav nimekiri maailma kultuuri- ja loodusobjektidest, mille UNESCO maailmapärandi komitee on leidnud olevat kogu inimkonna kultuuri- ja looduspärandi seisukohalt üliolulised. Maailmapärandi nimekirja koostamine sai alguse Ülemaailmse kultuuri- ja looduspärandi kaitse konventsioonist, mis võeti vastu UNESCO peakonverentsil Pariisis 16. novembril 1972.
Nimistut haldab Maailmapärandi komitee, kuhu kuuluvad 21 liikmesriigi esindajad. Komitee liikmed valitakse neljaks aastaks. 2009. aasta oktoobris valiti komitee liikmeks Eesti.
Seisuga 10. juuli 2019 kuulub UNESCO maailmapärandi nimekirja 1121 objekti, sealhulgas 869 kultuuri-, 213 loodus- ja 39 segaobjekti 167 liikmesriigis. UNESCO maailmapärandi konventsiooni on ratifitseerinud 193 liikmesriiki. Kõige rohkem objekte on Itaalias (55), Hiinas (55) ja Hispaanias (48).
A
Afganistan
Albaania
Alžeeria
Ameerika Ühendriigid
Andorra
Antigua ja Barbuda
Argentina
Armeenia
Aserbaidžaan
Austraalia
Austria
B
Bahrein
Keskaja filosoofia
Keskaja filosoofia all mõistetakse tavaliselt katoliikliku Lääne-Euroopa keskaegset filosoofiat.
UNESCO maailmapärandi nimistu
B
Bangladesh
Keskaja filosoofia
Üldiseloomustus
thumb|vasakul|Filosoofia troonib seitsme [[vabad kunstid|vaba kunsti keskel. Pilt Herrad von Landsbergi teosest "Hortus deliciarum" (12. sajand).]] Keskaja filosoofia hõlmab väga mitmesuguseid voole, mis kujunesid Euroopas hilisantiigist reformatsioonini. Neid mõjutab kristlus. Ka antiikfilosoofia on keskaja filosoofia möödapääsmatu taust. Püüdes lepitada vanaaja ja kaasaja teadmisi ja meetodeid, seab religioonist läbiimbunud kultuuri filosoofia sihiks sünteesi religioosse usuga. Niiviisi mõistetuna kulmineerub ta loomulikus teoloogias. Sarnaselt arenesid ka keskaegne juudi ja araabia filosoofia.
Keskaja filosoofia eraldus alles tasapisi teoloogiast ning ka siis jäi ta religioossete institutsioonide, eluvormide ja õpetuste määrava mõju alla. Ta orienteerus nii oma meetodites kui ka sisus oluliselt traditsioonidele ja autoriteetidele. Vundamendiks ja taustaks olid kirikuisade õpetused (patristika).
Euroopa keskaeg ei ole üheselt määratletud. varem peeti selle ajastu alguseks enamasti Lääne-Rooma riigi lõppu 476, tänapäeval pigem hilisantiiki 6. sajandil. Varauusaja algust dateeritakse raamatutrükkimise leiutamisega umbes 1450, Ameerika avastamisega 1492 või reformatsiooniga 1517.
See hinnang alahindas siiski filosoofia panust filosoofia ajalukku. Seal sisaldus juba palju sellest, mille sõnastasid renessanss, humanism, reformatsioon ja valgustusaeg. Ka katoliikluse ja kristluse domineerimine ei ole ka juba keskajal absoluutne.
Ülevaade
Juba kristliku teoloogia tekkides 2. sajandist apelleerivad apologeedid ja kirikuisad filosoofilistele õpetustele. Kristlus pidi end dogmaatikas kindlustama ning hereesiatest võitu saama. Ta pidi ka kaitsma kristlikku õpetust hellenistliku filosoofia võistlevate koolkondade vastu ning gnostitsismi ja manihheismi alternatiivsete religioossete õpetuste vastu. See ei olnud võimalik filosoofilise mõistelisuse ja meetodita.
Patristika lõi aluse mõistuse (teadmise) ja ilmutuse (usu) sünteesile, mis mõjutas hilisemat filosoofiat. Filosoofia (tol ajal enamasti uusplatonismi kujul) oli teoloogiasse integreeritud ja sellele allutatud. Selles suhtes võib patristikat pidada keskaja filosoofia eelfaasiks.
Tollased filosoofiakeskused olid eelkõige Aleksandria ja Rooma, hiljem ka juba Põhja- ja Lääne-Euroopa. Pärast Constantinuse pööret lõi põhja-aafriklane Augustinus katoliikliku teoloogia kandva üldkavandi. Ta võttis oma süsteemi, mis jäi järgnevaks 500 aastaks ning isegi kuni hiliskeskajani mõõduandvaks, vastu uusplatoonilise filosoofia kui "eendi". Ta mõistis maailma ajalugu kurjuse riigi ja headuse riigi vahelise lakkamatu võitlusena. Ühiskond ja kirik moodustavad ühtsuse, mis ei jäta kahtlusi kiriku otsuste õigsuses.
Kiriku ülevõim säilitas pärast Rooma riigi langust Euroopas ladina keele ja levitas seda. Ladina keel jäi Õhtumaades ühtseks jumalateenistuste ja teaduse keeleks, nii, et filosofeeriti eranditult ladina keeles.
"Viimne roomlane" ja "esimene skolastik" Boëthius algatas 6. sajandi alguses keskaegsed katsed sünteesida platonismi ja aristotelismi, rajas keskaja loogika, lõi isiku (persona) ja looduse (natura) mõiste, vallandas universaalidevaidluse ja visandas mõjuka teadusekontseptsiooni, millest lähtus näiteks Chartres'i koolkond. Ta tõlkis ladina keelde Aristotelese "Organoni" ning kommenteeris neid. See jäi kuni 12. sajandini ainsaks ladina keeles lättesaadavaks Aristotelese teoseks. Ka tema "Filosoofia lohutus" oli armastatud teos, mis vahendas palju vanakreeka filosoofia teadmisi.
Idas aga säilis Ida-Rooma riik Bütsantsi kujul 1453. aastani. Seal säilis antiikaja teadmistest palju rohkem kui läänes. Bütsantsi õpetlased (näiteks Georgios Gemistos Plethon ja Basileios Bessarion) tõid need teadmised 15. sajandil rohkendatuna Lääne-Euroopasse ning aitasid kaasa renessansi kujunemisele.
Alles 11. sajandi lõpus hakkas filosoofia Lääne-Euroopas õitsva majanduse ja rahvastiku juurdekasvu taustal tõusma. Asutati Bologna ülikool, Oxfordi ülikool ja Pariisi ülikool, kus hakati teolooge ette valmistama. Hariduse kaanon hõlmas seitse vaba kunsti, mis jagunesid triiviumiks (grammatika, dialektika ja retoorika) ning kvadriiviumiks (aritmeetika, geomeetria, muusika ja astronoomia). Enne, kui sai hakata õppima põhiaineid teoloogiat või meditdiini, tuli omandada triivium ja kvadriivium.
Ülikoolides saadi põhjalik haridus kõigis tollal tähtsates distsipliinides. Koht, kust pärit oldi, polnud tollasel suure mobiilsuse ja rahvuspiiride puudumise ajal oluline. Ladina keel võimaldas vahetada teadmisi kõikide piirkondade vahel. Teadmiste hoone ühtsus vastas kiriku pretensioonile universaalsele maailmavaatele.
thumb|right|250px|[[Benozzo Gozzoli. Aquino püha Thomase triumf Averroëse üle (1468/84). Detail. Aquino Thomas troonib Aristotelese ja Platoni vahel, kelle õpetusi ta püüdis omavahel siduda, tema ees lebab põrmus hispaania-araabia filosoof Averroës. Filosoofide välimus on välja mõeldud.]] 11. sajandi lõpus algas lääne filosoofias tõusuaeg. Olulist osa etendasid sellest tõlked araabiakeelsetest filosoofidest, kes omakorda toetusid antiikfilosoofia traditsioonile. Avicenna ja Averroës kommenteerisid kõik Aristotelese teosed.
Üheks keskaja filosoofia peateemaks sai juba varakult universaalidevaidlus, mis sai alguse 1100. aasta paiku. Küsimus oli selles, kas üldmõisted on pelgalt mõtteabstraktsioonid ja konventsioonid suhtlemise otstarbeks või tähistavad nad omaette objektiivset reaalsust, nagu kinnitab platonismi traditsioon oma ideedeõpetusega. Universaalidevaidluses ilmnesid esimesed mõrad mõtlemise ja teadmise ühtsusele rajatud kristlikus sünteesis. Platonismile orienteeritud "realismi" esindajad, eriti Guillaume de Champeaux ja Canterbury Anselm, vaidlesid radikaalsete nominalistidega nagu Roscellinus selle üle, kas esimus on "asjal" (res) või "nimel"(nomen). Roscellinus jäi alla ning pidi oma õpetusest lahti ütlema.
Seoses selle problemaatikaga asusid paljud mõtlejad intensiivselt tegelema keeleloogikaga. Tekkis "spekulatiivne grammatika", mis küsib grammatikateooria ja tegelikkuseteooria vahelise seose järele. Paljud filosoofid, sealhulgas Pierre Abélard, kes oli algul nominalist, asusid universaalidevaidluses lepitavale positsioonile. Abélard on tuntud poolt- ja vastuväidete (sic et non 'jaa ja ei') dialektilise vastandajana. Nagu mõned eelkäijad, kogus ta autoriteetide vastukäivaid ütlusi. Otsustav on teose "Sic et non" eessõnas visandatud meetod, millega ta andis suure panuse hilisema kõrgskolastika skolastilise meetodi väljakujundamisse.
12. sajandil oli Bütsantsi ja islami maailm katoliiklikust Euroopast kultuuri ja teaduse poolest kaugelt üle. Bütsantsi ja islami õpetlased vahendasid oma edusammud filosoofias, meditsiinis, matemaatikas ja kõigis teistes teadusharudes Lääne-Euroopa ülikoolidele ja kloostrikoolidele. 13. sajandil said uutes tõlgetes kättesaadavaks paljud Aristotelese teosed, mis olid läänes seni tundmatuks jäänud. Lisandusid araabiakeelsete autorite kommentaarid Aristotelese teostele. Sellest sai ülikooliõpetuse alus. Eriti Albert Suur ja tema õpilane Aquino Thomas hoolitsesid aristotelismi leviku eest. Lõpuks saavutas aristotelism seni valitsenud platonismi ja augustinismi suhtes ülekaalu ning jäi varauusajani välja akadeemilises maailmas mõõduandvaks filosoofiliseks suunaks (14. sajandil platonismi ja augustinismi positsioonid siiski suurelt jaolt taastusid). Aquino Thomas rajas tomismi, mis oli suurejooneline katse ühitada Aristotelese filosoofia katoliikliku õpetusega (19. sajandi lõpus kuulutas katoliku kirik selle oma ametlikuks filosoofiaks). Dominikaami ordus pääses see algul (1277 koos teiste aristoteelikutega) veel hukka mõistetud kontseptsioon distsiplinaarsete meetmete tõttu juba varakult maksvusele.
Ülikoolide tugevnedes, uute teadmisallikate avanedes, ilmalike valitsejate mõju kasvades haridussüsteemis iseseisvusid distsipliinid, mis ei olnud enam teoloogia egiidi alla viidavad. Nii said võimalikuks distsipliinid üldse, sealhulgas teoloogia ja filosoofia lahknemine.
Frantsiskaani mõtleja Johannes Duns Scotus, tunnustas muu hulgas filosoofia iseseisvust teoloogia suhtes. Metafüüsika aine ei olnud talle enam Jumal nagu Averroësel, vaid olev kui olev nagu Avicenna. Peale selle eristas ta usutud Jumalat ja filosoofia raames mõeldud Jumalat. See tegi võimatuks arvukad puhtfilosoofilised tõestamismeetodid, näiteks hinge surematuse kohta.
Alternatiivid Thomase filosoofiale eksisteerisid juba tema eluajal. Juba enne aristotelismi taassündi käsitati Chartresi koolkonnas Boëthiuse eeskujul filosoofiat rangete metoodiliste printsiipide järgi ning tunti suurt huvi loodusnähtuste vastu.
Kontseptsioonid, milles vaimne tunnetus ei olnud enam suunatud üldisele, vaid üksikule, tegid võimalikuks kogemusele orienteeritud teaduse, mis pöördub ära spekulatsioonist ja usust autoriteetidesse, nagu nõudis näiteks ka loodusteadusliku mõtlemise üks eelkäijatest Roger Bacon. Uusaja ettevalmistaja oli ka väljapaistvaim nominalismi pooldaja William Occam, kes 14. sajandi alguses astus filosoofias uuele rajale (via moderna). Marsilius Padovast rajas uue riigiteooria, milles andsid endast märku uusaja tähtsad ideed (ühiskondlik leping, kiriku lahutatus riigist).
Keskaegse kristliku müstika tähtsaim esindaja oli Meister Eckhart, kes pidas end "elumeistriks" ning rõhutas, et tähtis on filosoofiline tunnetus oma elus teostada. Tähtis müstik oli ka Hildegard Bindenis. Nende müstika mõjutas Johannes Taulerit ja Martin Lutherit.
Nicolaus Cusanuse filosoofiat peetakse tänapäeval keskaja filosoofia kulminatsiooniks ja ühtlasi üleminekuks hiliskeskajalt varauusaega. Ta ennetas paljusid järgnevate sajandite arenguid. Tema ideed, mis ulatuvad negatiivsest teoloogiast kuni füüsika ja tunnetuse seaduste ja piirideni, osutavad hilisematele mõtlejatele, näiteks Immanuel Kant, Isaac Newton ja Albert Einstein. Renessansifilosoofid ei omistanud talle seda tähendust, sest nad nägid oma mõtlemises lahtiütlemist keskajast ning uut algust antiikaja vaimus. Tänapäeval nähakse aga pigem sujuvat üleminekut Nicolaus Cusanusest René Descartesini.
Lisaks
Ristisõja aegsete kontaktide kaudu jõudsid Araabia filosoofia vahendusel Euroopasse antiikfilosoofia autorite teosed ja õpetused.
Keskaja filosoofia põhiprobleemideks olid usu ja mõistuse ühildatavus, kas Jumala olemasolu saab tõestada (jumalatõestused), universaalide olemasolu küsimus ja kurjuse olemus.
UNESCO maailmapärandi nimistu
B
Belgia
Benin
Bermuda
Boliivia
Botswana
Brasiilia
Bulgaaria
Burkina Faso
Chalkidike maakond
pisi|Chalkidike maakonna asend Kreekas
Chalkidike maakond (kreeka νομός Χαλκιδικής) on endine 2. järgu haldusüksus (maakond) Kreekas Kesk-Makedoonia piirkonnas Chalkidike poolsaarel.
Antiikajal oli osa Traakiast.
UNESCO maailmapärandi nimistu
E
Eesti
Egiptus
Elevandiluurannik
Etioopia
G
Gabon
Gambia
Ghana
Gibraltar
Gruusia
Gröönimaa
Guatemala
Guinea
H
Haiti
Hiina
Hispaania
Holland
Honduras
Horvaatia
I
Iirimaa
Iisrael
India
Indoneesia
Iraan
Island
Itaalia
J
Jaapan
Jordaania
K
Kamerun
Kanada
Kasahstan
Keenia
Kongo Demokraatlik Vabariik
Kreeka