cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nirza vald
Nirza vald (läti keeles Nirzas pagasts) on vald Lätis Ludza piirkonnas. Valla keskus on Nirza asula.
Vald piirneb sama piirkonna Isnauda, Briģi, Pilda, Rundēni, Lauderi ja Zaļesje vallaga.
Valla pindala on 92,11 km². 2010. aasta seisuga elas seal 497 inimest. Aastal 2011 elas vallas 335 lätlast, 65 venelast, 7 valgevenelast, 13 ukrainlast ja 2 poolakat. Vallavanem on Andris Valeinis.
See on üks Ludza piirkonna valdadest, mida varem asustas eesti rahvakild lutsid.
Ajalugu
Muinsusmälestistest on riikliku kaitse all Divkši linnamägi ehk Kuldmägi, Nirza muinaskalmed, Raipole katoliku kiriku altar ja selle maalingud ning Sporna muinaskalmed ehk Kalmemägi.
Loodus
Vald asub Latgale kõrgustikul, selle kõrgeimas osas. Valla kõrgeim koht on Mežmatveji mägi, (233,8 m). Suuremad jõed on Istra jõgi ja Istalsna jõgi. Suuremad järved on Nierza järv (552 ha), Sporna järv (26,8 ha) ja Vorslova järv (6,7 ha).
Looduskaitse all on Nirza sanglepp ja Raibakozi vaher.
Külad
Vallas on kolmkümmend seitse küla. Valla keskuse Nierza (vidējciems) elanike arv aastal 2020 oli 146. Üks valla küla on staatusega mazciems – Kušneri 35 elanikuga aastal 2020. Ülejäänud valla külad on staatusega skrajciems – Andri 2 elanikuga aastal 2020, Bambāni 12 elanikuga aastal 2020, Bogomoli 3 elanikuga aastal 2020, Dauguļi 1 elanikuga aastal 2020, Diukši 2 elanikuga aastal 2020, Guļāni, Hmeļņiki 1 elanikuga aastal 2020, Horošova 9 elanikuga aastal 2020, Kabilovči 1 elanikuga aastal 2020, Kalaši, Kaškuļova 3 elanikuga aastal 2019, Ļadina 8 elanikuga aastal 2020, Leidiuksna 7 elanikuga aastal 2020, Lielie Žureili 15 elanikuga aastal 2020, Lūrupi 6 elanikuga aastal 2020, Makleri 2 elanikuga aastal 2020, Marlina 11 elanikuga aastal 2020, Mežamatveji 4 elanikuga aastal 2020, Osinovka 3 elanikuga aastal 2020, Peroļi 5 elanikuga aastal 2020, Pristavki, Puncuļi 8 elanikuga aastal 2020, Raibakozi 15 elanikuga aastal 2020, Raipole 21 elanikuga aastal 2020, Romuši 1 elanikuga aastal 2020, Rundanki, Seiļi 7 elanikuga aastal 2020, Sjaksti 8 elanikuga aastal 2020, Skobuļi 1 elanikuga aastal 2020, Zahari 9 elanikuga aastal 2020, Timuļi, Varšava 4 elanikuga aastal 2020, Vondi 1 elanikuga aastal 2019, Vonogi 9 elanikuga aastal 2020 ja Vurpuļi 3 elanikuga aastal 2020. Ülejäänud valla elanikud elavad külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Christiani maakond (Missouri)
Christiani maakond (Christian County) on maakond Ameerika Ühendriikides Missouri osariigis.
Maakonna halduskeskus on Ozark.
Rahvastik
Arvestuslik rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga) :
Olenivka (Mohõliv-Podilskõi rajoon)
Olenivka (ukraina keeles Оленівка) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Mohõliv-Podilskõi rajoonis. Elanike arv on 550. Pindala on 1,344 km².
Lensi ringkond
Kantonid
Ringkonna vallad jagunevad järgmiste kantonite vahel:
2015. aastani jagunes ringkond 17 kantoniks:
Vallad
Ringkonnas on 50 valda (sulgudes INSEE koodid):
Viimane kummardus
"Viimane kummardus" (inglise keeles His Last Bow) on kaheksast Arthur Conan Doyle'i jutustustest koosnev kogumik, milles uurivad ja lahendavad juhtumeid detektiiv Sherlock Holmes ja doktor Watson.
Esimene kogumik "Viimane kummardus" avaldati Inglismaal oktoobris 1917.
Ernst van der Bellen
Ernst van der Bellen (2. aprill/14. aprill 1862 Kuressaare – 13. jaanuar 1929) oli Eesti rohuteadlane ja Jürsi mõisnik.
Ta õppis aastatel 1886–1888 Tartu Ülikoolis farmaatsiat. Dr. Pharm. 1890 Beiträge zur Kenntniss des Myoctonins und Lycaconitins
Spirulina
Spirulina sobib tarbimiseks nii inimestele kui ka loomadele ning seda on suure proteiinide ja vitamiinide sisalduse tõttu juba ammusest ajast tarvitatud toidulisandina.
Spirulina 't eristatakse kahte liiki: Spirulina platensis ja Spirulina maxima. Mikroskoobi all vaadelduna on tegemist sinakasrohelise värvusega spiraalsete niidikestega.
Ajalugu
Spirulina on üks esimesi fotosünteetilisi eluvorme vanusega üle 3,6 miljardi aasta. Spirulina 't on Kesk-Ameerika asteegid ja teised Kesk-Ameerika rahvad sajandeid toiduna kasutanud. Tänapäeval on tegemist laialt levinud toidulisandina, mida suuremalt jaolt toodetakse tööstuslikult USA-s, Tais, Indias, Taiwanis ja Hiinas.
Spirulina 't on kasutatud toiduks ka Tšaadi Vabariigis, kust teda on korjatud järvedest ja tiikidest Tšaadi järve ümbrusest. 1965. aastal alustas botaanik Jean Leonard esimest detailset ja süstematiseeritud uurimust Spirulina taime füsioloogia ja kasvutingimuste kohta. See uurimus oli ka alguspunktiks spiruliina suuremahulisele tootmisele ja laiatarbekaubaks muutmisele. 1967. aastal esitles Rahvusvaheline Rakendusbioloogia Ühing spiruliinat kui „supertoitu“.
Toiteväärtus
Spiruliinat on inimorganismil väga kerge seedida ning seda toodetakse toidulisandina mitmel kujul: rohelise peene pulbrina, tablettide või kapslitena. Spiruliinal on väga suur valgusisaldus, suurem kui enamikul teistel taimsetel valguallikatel – kuivatatud Spirulina taimest moodustavad ligikaudu 60% valgud. Lisaks sisaldab spiruliina ka kõiki organismile asendamatuid aminohappeid. Umbes 7% spiruliinast moodustavad kasulikud rasvad ning lisaks leidub selles B-rühma vitamiine (B1, B2, B3, B6, B9), C-vitamiini ning rasvlahustuvat D-, A- ja E-vitamiini. 100 grammis kuivatatud Spirulina taimes on 290 kilokalorit ning lisaks suurele valgusisaldusele ka mitmeid esmatähtsaid vitamiine, eelkõige B-vitamiine (v.a B12-vitamiin) ning mineraalaineid nagu raud ja mangaan.
Kasulikkus tervisele
Spiruliina suur toiteväärtus tugevdab organismi immuunsüsteemi ja suurendab seeläbi vastupanuvõimet nakkushaigustele. Lisaks sellele on kindlaks tehtud ka mõned kaasasündinud ja pärilikud haigused ning tervislikud seisundid, mida spiruliina regulaarne tarbimine vähendada aitab. Spiruliina kasulikud omadused organismile avalduvad ainult selle suukaudsel tarbimisel.
Teaduslikult tõestatud näiteid spiruliina kasulikust mõjust tervisele: Lisaks vajab märkimist, et spiruliinas on ka ohtralt hea imenduvusega rauda, tehes sellest suurepärase aneemiat ennetava toidu. Võrreldes piimaga on spiruliinas kaltsiumit 26 korda rohkem, mis teeb sellest ka suurepärase toetaja luude ja hammaste tervisele. Klorofüll, millele viitab ka pulbri või tablettide erkroheline värvus, aitab kehast mürke väljutada. Spiruliina toetab tervisliku mikrofloora arenemist soolestikus ning sel moel aitab ka pärmseene infektsiooni kontrolli all hoida.
Puhas, mittesaastunud Spirulina on hea vahend arseenimürgistuse raviks. Seda on näiteks ära kasutatud Bangladeshis, kus suur osa joogivett on arseeniga saastunud. Spirulina on eriti vastupidav keskkonnatingimuste muutustele. Suure toiteväärtuse ja hea kohanemisvõime tõttu on Spirulina 'l potentsiaal päästa inimesed näljahädast.
Potentsiaalne toksilisus
Kuigi spiruliinat tuntakse kui tervisele kasulikku toidulisandit, siis vähestel juhtudel võib esineda ka toksilisust. Toksilised ühendid ei ole mitte Spirulina enda toodetud, vaid võivad sattuda taimega kokku, kui Spirulina on samas veekogus toksilisi ühendeid tootvate vetikaliikidega. Kui Spirulina on saastunud teise vetikaliigiga, toodab see mikrotsüstiini – ainet, mis võib põhjustada seedehäireid ja pikemal kasutamisel maksavähki.
USA Riiklik Terviseinstituut on spiruliina kui toidulisandi liigitanud kategooriasse „tõenäoliselt ohutu“ eeldusel, et taim ei ole kokku puutunud toksilisi ühendeid tootvate organismidega, kuid kategooriasse „tõenäoliselt ohtlik“ (eriti lastele), kui on esinenud mingi kokkupuude toksilisi ühendeid tootvate organismidega.
Võimalused tarbimiseks
Spiruliinat on pulbri kujul lihtne lisada smuutisse, salatikastmetesse, suppidesse või muudesse toitudesse. Tasub tähele panna, et juba väga väike kogus pulbrit muudab toidu värvuse intensiivselt tumeroheliseks. Kuna spiruliina maitse on paljude jaoks ebameeldiv, tasub seda segada toiduainetega, mis seda varjutavad. Kui maitse toidus häirib, siis võib proovida spiruliinat tablettide kujul. Spiruliina sobib eriti hästi tooršokolaadi hulka, tuues maiustusse hulgaliselt väärtuslikke toitaineid.
Jõulukroon
pisi|Jõulukroon Jõulukroon (ka: näärikroon, äll) on jõulude ajal kasutatav õlest või roost laeilustus. Jõulukroon koosneb nööriga läbi tõmmatud ja kokku seotud õle- või roolülidest, meenutades väliskujult enamasti kaheksatahukat.
Jõulukrooni eritüüp on kräss: ilustus, mille puhul tooresse kartulisse on pistetud rukkikõrred.
Tenaakel
Tenaakel (ladinakeelsest sõnast tenaculum) on ladumismasina külge kinnitatud käsikirjahoidik.
Nuno Ribeiro
Nuno Ribeiro on mitme tuntud inimese nimi:
Ciara Bravo
Ciara Quinn Bravo (sündinud 18. märtsil 1997 Alexandrias Kentucky osariigis) on Ameerika Ühendriikide näitleja.
Tooriumirida
Radioaktiivsete lagunemiste rida algab tegelikult plutooniumi isotoobist 244Pu, kuid et seda esineb looduses väga vähe, nimetatakse rida üldiselt nukliidi 232Th järgi.
pisi|350px|Tooriumi-232 radioaktiivsete lagunemiste read Z on isotoobi prootonite arv ja N neutronite arv
Ilsede
Ilsede on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Peine kreisis.
Valla pindala on 72,03 km². 31. detsembril 2017 elas seal 21 530 inimest. Vald asub Fuhse jõe ääres, umbes 7 km Peinest lõunas ja 20 km Braunschweigist läänes.
Ilsede vald moodustati praegustes piirides 2015. aastal, kui ühendati endised Lahstedti ja Ilsede vald.
1957. aasta NSV Liidu meistrivõistlused ratsutamises
1957. aasta NSV Liidu meistrivõistlused ratsutamises  peeti 1.–9. septembrini Moskvas. Eestist esindajad karantiini tõttu puudusid.
Takistussõidud
Väljaspool võistkonnaarvestust:
Võidusõidud
Võistkonnad: 1. AKSK I 78,5 2. AKSK II 62,5 3. Burevestnik I 58,5
Võõr-kõverharjak
pisi|Levikukaart
Võõr-kõverharjak (Campylopus introflexus) on samblaliik, mis kuulub kõverharjaku (Campylopus) perekonda ja kaksikhambaliste (Dicranaceae) sugukonda. Liiki loetakse Euroopas ja Põhja-Ameerikas invasiivseks.
Perekond kõverharjak (Campylopus)
Kõverharjaku perekonda kuuluvad liigid on kahekojalised muru või padjanditena kasvavad samblad. Lehed ahenevad suhteliselt järsult pikaks kokkurullunud tipuosaks. Lehed on lehealusel lantsetjad, tipuosas kas vähesaagjad või üleni hambulised. Leherakud on alusel pikemad kui tipu pool ja laienevad roo suunas. Leherood ulatub lehetipust välja. Harjas on kuivalt käändunud kuni sirge, märjalt tugevalt kõverdunud. Tanu on kapuutsjas, tihti alusel narmastunud. Vegatatiivne paljunemine toimub peamiselt sigikehade või kergesti eralduvate lehtede abil. Perekond on liigirikas, koosnedes umbes 500 liigist ning levides peamiselt troopikas, Kesk-Ameerikas ja Aafrikas. Eestist on teada kolm liiki: võõr-kõverharjak (Campylopus introflexus) ja meil väga haruldased pirnjas kõverharjak (Campylopus pyriformis) ja rabe kõverharjak (Campylopus fragilis).
Kasvukoht ja ökoloogia
Võõr-kõverharjak on kõrge ökoloogilise taluvusega. Kasvukoht erineb paikkonniti: sageli kasvab sammal liivasel pinnal, turbal, turbasamblasoodes ja niiskematel nõmmedel, kus on esinenud häiringuid, näiteks turbalõikamist või tulekahjusid. Võõr-kõverharjak kasvab soiste alade ja metsade servades, kallaste kivimurrul ja teeservades. Loode-Eesti rannikualadel leidub teda sageli kuivadel häiringuteta aladel, läbiuhutavatel, suhteliselt happelistel (pH 4–6) huumusrikastel muldadel, enamasti hallmuldadel. Külmemas kliimas, näiteks Islandil, on Campylopus introflexus't leitud geotermaalsel, vulkaaniliselt aktiivsel pinnasel. Samuti on leide Lõuna-Toscanast geotermaalväljadelt, kus pinnase pH on ~ 3–4 ja mulla temperatuur ~ 45 °C.
Ehitus
pisi|Lehetipud on hüaliinsed
C. introflexus on akrokarpne püsik, mis moodustab tihedaid padjandeid või samblavaiba. Kõrgus on tal 0,5–10 cm. Värvus on kollakas või oliivroheline. Lehed on lantsetjad, 4–6 mm pikad, iseloomuliku hüaliinse tipuga ja tihti 90° tagasi käändunud. Kuivalt moodustub lehtede tippudest ülevalt vaadates justkui "valge täht". Sageli on ühel taimel mitu sporofüüti. Eoskuprad on pruunid, 1,5 mm pikad, kergelt asümmeetrilised ja tühjalt käändunud. Võõr-kõverharjaku eosed on väga väikesed: 12–14 μm.
Vorstioru järv
Järve veepeegli suurus on 3,5 ha.
Võõr-kõverharjak
Paljunemine
C. introflexus paljuneb kergesti nii väikesemõõtmeliste eostega kui ka fragmentidega. Eoslevi on liigi peamine levikuviis Põhjamaades. Taim on kergesti fragmenteeruv: varre tipud ja teised osad, mis murduvad, kantakse tuulega kaugemale ja sobivates tingimustes saab alguse uus taim. Taimeosiseid võivad levitada kaugemate vahemaade taha mets- ja kariloomad, masinad ja inimesed. Ka võib substraadist lahti tulnud võõr-kõverharjaku samblapadjand kas tuule või veega algkasvukohast edasi liikuda ning teises kohas kasvama hakata. Samblavaiba kasvudünaamika ning võimalike levimismehhanismide mitmekesisus seletavad C. introflexus'e edukust invasiivse liigina.
Mõju elupaikadele ja teistele liikidele
Suurim mõju on võõr-kõverharjakul samblikurikastel liivikutel ja häiringutega turbasoodes. Kuiva pinnasega ala võib muutuda 15 aastaga monotoonseks samblavaibaks. Samas on leitud, et C. introflexus'e domineerimisega alad asustatakse ligikaudu kümne aasta jooksul uuesti samblikega. Nii on võõr-kõverharjaku mõju lokaalne ja ajutine. Kui võõr-kõverharjaku elujõulisus on kahanenud näiteks taimele peale kandunud liiva tõttu, võivad samblikud kasvada sekundaarsete pioneeridena sammalde peale. Võõr-kõverharjakul arvatakse olevat väike mõju samblike idanemisele, kuid märkimisväärne roll kõrgemate taimede idanemise pärssijana, kuna samblamatt on tihe. Homogeenne sambla-ala toob muutused koosluse liigilises koosseisus: paks huumuskiht loob maapinnas arenevatele putukavastsetele soodsamad mikroklimaatilised elutingimused ehk väiksema läbikuivamise ohu. Siiski on täiskasvanud lülijalgsete jaoks ekstreemselt kuival ja kuumal samblalagendikul vähe varjumiskohti. Lülijalgsete arvukuse muutuse järel on täheldatud lindude kadumist neilt aladelt.
Invasiivsuse kontrolli all hoidmine
Campylopus introflexus'e levik on üks paremini dokumenteeritud invasioone, kuna liigi levik on olnud väga kiire. Selle liigi näitel on näha, et võõrliigid võivad levida lühikese ajaga laiaulatuslikult ning et nad võivad kogu oma potentsiaalse leviala haarata mõne dekaadiga. Seejuures võib uus leviala saada sama stabiilseks, kui sealsetel kohalikel liikidel. Võõr-kõverharjak levib kiiresti eostega väga kauge maa taha ning edasi sekundaarselt inimteguri sekkumiseta, mistõttu liigi sissetungi pole võimalik ennetada. Leviku kontrolli alla saamiseks lahendusstrateegiate leidmine on keeruline, kuna sisserännet on raske kindlaks teha, taimede määramine vajab eksperditeadmisi, kauglevi ja reimmigratsioon võivad olla sagedased ning rakendatavad tõrjemeetmed on kallid. Tõrjes on proovitud luidete lupjamist, põletamist, herbitsiide ja rohutoiduliste loomade toomist samblamattide trampimiseks. Neil meetmetel on olnud väga väike mõju ja enamasti tehakse sedasi suuremat kahju looduslikule taimkattele, kui mõjutatakse sissetungijat. Campylopus introflexus'e kiire leviku kontrolli all hoidmine on võimalik lokaalsel tasandil. Võõr-kõverharjak ei talu aastaid kestvat liiva alla mattumist. Korduv kattumine liivaga mitme aasta jooksul on piisav taime surmamiseks. Sammalkatte lõhkumine või taimestiku eemaldamine ei anna püsivat tulemust. Umbrohutõrjevahendid pärsivad mõnel juhul võõr-kõverharjaku taimede kasvamist.
Varieteedid
Aktsepteeritud varieteete on The Plant List andmete järgi kaks:
Sünonüümsete nimetustega, aktsepteerimata varieteete on veel palju.
Keke Palmer
pisi|Keke Palmer (2015) Keke (õieti Lauren Keyana) Palmer (sündinud 26. augustil 1993 Harveys Illinoisis) on Ameerika Ühendriikide laulja ja näitleja.
Sara Hector
pisi|Sara Hector (2010) Sara Maria Hector (sündinud 4. septembril 1992 Sandvikenis) on Rootsi mäesuusataja, kelle põhialad on suurslaalom ja slaalom.
Maailma karikavõistlustel tegi ta debüüdi 12. detsembril 2009.
Maailma karikavõistlustel
Sara Hector on osalenud ( <FONT COLOR=Purple>seisuga 7. veebruar 2022</FONT> ) 154 MK-etapil ja jõudnud esikolmikusse kaheksal korral, neist neljal korral on ta võitnud.
Ullensvangi vald
Ullensvangi vald on vald Norras Vestlandi maakonnas.
Ullensvangi vald piirneb põhjas Vossi ja Ulviki vallaga, kirdes Eidfjordi vallaga, kagus Vinje vallaga, lõunas Sauda ja Sulda vallaga, edelas Etne vallaga ning läänes Kvinnheradi vallaga. Loodenaaber teisel pool Hardangeri fjordi on Kvami vald.
Osa vallast jääb Hardangervidda rahvuspargi alale.
Nüüdsetes piirides moodustati Ullensvangi vald 2020. aastal senise Hordalandi maakonna Ullensvangi, Odda ja Jondali valla liitmise teel.
Aastal 2004 elas varasemas Ullensvangi vallas 3513 inimest. Suurem osa neist elas Hardangeri fjordi ja selle harufjordide ääres, sealhulgas varasemas halduskeskuses Kinsarvikis.
Ullensvangi vald on Norra suurim puuviljatootja. Eelkõige kasvatatakse seal maguskirsse ja õunu. Lofthusis peetakse igal suvel kirsifestivali ja kirsikivi kaugussülitamise võistlusi.
Lofthusis peetakse Edvard Griegile pühendatud muusikafestivali.
pisi|tühi|[[Utne küla]]
Bohdan Stupka
pisi|Bohdan Stupka 2008. aasta juulis Bohdan Stupka (ukraina keeles Богдан Сильвестрович Ступка; 27. august 1941 – 22. juuli 2012 Kiiev) oli ukraina teatri- ja filminäitleja. Ta oli Viktor Juštšenko valitsuses (1999–2001) Ukraina kultuuriminister.
Bohdan Stupka töötas näitlejana aastail 1961–1978 Maria Zankovetskaja nimelises Lvivi draamateatris. Aastast 1978 töötas ta Ivan Franko nimelises Kiievi draamateatris ning 2001. aastast oli selle teatri kunstiline juht.
Bohdan Stupka on teinud üle 50 teatrirolli ja üle 110 filmirolli.
Filmiauhinnad
Nika auhind
Kuldne Kotkas
Moskva filmifestivali auhind Hõbedane Püha Jüri
Shaw' auhind
Shaw' auhind (inglise keeles Shaw Prize) on rahvusvaheline teadusauhind avastuste ja saavutuste eest astronoomia, eluteaduste ja meditsiini ning matemaatika valdkonnas.
Auhinna asutas 2002. aastal Hongkongi fond Shaw Prize Foundation Hongkongi meediamagnaadi ja filantroobi Run Run Shaw (1907–2014) toetusel. Auhinda antakse välja igal aastal alates 2004. aastast. Auhinnatseremoonial Hongkongis annab auhindu üle Hongkongi peaminister.
2018. aasta lõpu seisuga on kokku välja jagatud 46 auhinda. Auhinna saanuid oli 79. Enamik laureaatidest on Ameerika Ühendriikide teadlased.
Settee
Settee on umbes kahe tooli laiune seljatoega ja madalate käetugedega prantsuse pink; võib olla nii polsterdamata kui ka polsterdatud. Mõnes keeles sohva või kanapee sünonüüm ; võrreldes diivaniga on ta kergema ja vähema polstriga.
Vanimad säilinud eksemplarid pärinevad 17. sajandist ja neid võis külgede allalaskmisega muuta voodiks. Mööblieseme seljatoe- ja käetoelahendused on olnud kaunis varieeruvad ja settee kujundamine toolidega ühe komplektina sai kombeks, mida järgitakse veel ka 21. sajandil.
Kujunesid erinevad settee tüübid, millele anti erinevaid nimetusi sõltuvalt nende funktsioonist, omadustest, stiilist või mõne isiku järgi. Tuntumad neist on chaise longue, chesterfield, saalisohva (inglise keeles hall settee, 18. sajandi versioon, kus settee on kujundatud saalitoolidega sarnaselt), daybed ja markiis.
Mihhail Zadornov
pisi|Mihhail Zadornov (2007) Mihhail Zadornov (vene keeles Михаил Николаевич Задорнов; 21. juuli 1948 Jūrmala – 10. november 2017 Moskva) oli vene kirjanik ja humorist.
Tema isa oli kirjanik Nikolai Zadornov.
Ukraina geograafia
pisi|Ukraina asukoht Euroopas pisi|Ukraina halduskaart Ukraina geograafia on regionaalgeograafia osa, mis uurib loodustingimusi Ukraina territooriumil ja ühiskonna korraldust selles riigis. Jaotatakse Ukraina loodusgeograafiaks ja inimgeograafiaks.
Ukraina geograafiline keskpunkt
Ukraina loodusressurside riikliku komitee andmetel (20. juuni 2005. a määrus nr 95 "Щодо уточненого місцезнаходження географічного центру України" ) Ukraina geograafiline keskpunkt asub Tšerkassõ oblastis Špoljanskõi rajooni keskuse Špola linna ja Matusivi küla vahel Marjanivka küla põhjapoolses ääres. Selle punkti geograafilised koordinaadid on 49°01'39"N 31°28'58"E.
Ukraina pinnamood
pisi|Ukraina pinnamood pisi|[[Krimmi mäestik]] pisi|[[Ukraina Karpaadid. Jasinja]] pisi|Balabanivska [[jäärak. Harkivi oblast]]
Ukraina territooriumi suurim osa paikneb Ida-Euroopa lauskmaa edelaosas ja talle on iseloomulik tasane ja künklik pinnamood. Vaid riigi lõunaosas on Krimmi mäestik ja lääneosas on Ukraina Karpaadid.
Ida-Euroopa lauskmaal vahelduvad madalikud ja kõrgustikud, nende olemasolu on seotud Ida-Euroopa platvormi ebatasasustega. Kõrgustikud on peamiselt seotud Ukraina kilbiga.
Ukraina territooriumil paiknevad järgmised kõrgustikud: riigi lääneosas Volõõnia-Podoolia, Dnepri, idaosas Aasovi, Donetsi kõrgustik ning Kesk-Vene kõrgustiku edelaosa.
Ukraina kõrgeim koht on Hoverla mägi (2061 m) Karpaatides, suurimad madalad on Musta ja Aasovi mere rannikul.
Mered
Ukraina rannikut ümbritsevad Must ja Aasovi mered. Nende merede valglatele kuulub suurim osa (üle 96%) riigi jõgedest.
Jõed
pisi|[[Dnepri jõgikonna satelliidipilt]] Ukraina jõestik kuulub Musta ja Aasovi merede valglatesse ning osaliselt (4%) Läänemere valglasse. Selle moodustavad Dnepri, Doonau, Dnestri, Lõuna-Bugi, Lääne-Bugi, Severski Donetsi jõgikonnad ning Musta ja Aasovi merede rannikualade jõgedest.
Valgala pindala, pikkuse, äravoolu ja hüdroenergia potentsiaali järgi jaotatakse Ukraina jõed suurteks, keskmisteks ja väikesteks. Suurimate hulka kuuluvad Dnepr, Doonau, Dnestr, Severski Donets, Lõuna-Bug, Prõpjat ja Desna. Kõik muud jõed kuuluvad keskmiste ja väikeste jõgede hulka.
Seoses klimaatiliste, geoloogiliste ja muude tingimuste erinevusega Ukraina territooriumil erinevad ka riigi erinevate piirkondade jõgedevõrku arengutase ja tihedus. Kõige tihedam jõgedevõrk on Karpaadides (kuni 1,10 km/km²) ja Donetsi kõrgustikus (kuni 0,5 km/km²). Riigi lõunaosa mõnedes piirkondades jõuab see näitaja nulli.
Järved
Ukrainas on üle 3 tuhat looduslikki järve. Ülekaalus on väikese pindalaga järved (0,01–0,1 km²), 30 järve on pindalaga kuni 10 km², 13 – üle 50 km².
Ukraina suurim looduslik järv on Jalpugi järv (Odessa oblast), selle pindala on 149 km². Suurima sügavusega on Svitjazi järv (Volõni oblast), selle sügavus on 54,4 m.
Ukraina kliima
Kliimatingimusi Ukrainas mõjutavad riigi geograafiline asend, päikesekiirguse hulk, õhuringlus ja maapinna omadused. Nende tegurite mõjul kujutatakse Ukraina erinevate osade kliimat.
Ukraina asub peaaegu täiesti parasvöötmes, selle tõttu on Ukrainas mandriline paraskliima. Vaid Krimmi poolsaare lõunarannikul on lähistroopiline kliima. Mandrilisele kliimale iseloomulikud jooned muutuvad selgemaks läänest itta. Õhutemperatuur, -niiskus ja sademete hulk muutuvad põhjast lõuna suunas.
Talved on riigi lääneosas pehmemad kui idaosas. Aga aasta keskmine õhutemperatuur on Ukraina idaosas kõrgem, kui lääneosas.
Aasta keskmine õhutemperatuur muutub +5,5°...+7 °C Ukraina põhjaosas kuni +11°...+13 °C riigi lõunaosas. Jaanuari keskmine õhutemperatuur on alates −3 °C riigi edelaosas (Krimmis −1 °...+4 °C) kuni −8 °C riigi kirdeosas. Juuli keskmine õhutemperatuur on alates +23 °C riigi kaguosas kuni +18 °C riigi loodeosas.
Soojal aastaajal sajab kaks-kolm korda rohkem kui külmal aastaajal. Maksimaalne sademete hulk on juulis ja augustis, minimaalne aga veebruaris. Lund hakkab sadama novembri lõpus või detsembri alguses.
Suurim sademete hulk on Karpaadides, kus jõuab ta 1200 mm. Väikseim sademete hulk on Musta ja Aasovi mere rannikul ning Krimmi steppides, kus sajab alla 400 mm aastas.
Ukraina geoloogiline ehitus ja maavarad
Ukraina on rikas mineraaltooraine poolt, mida tingib selle territooriumi geoloogiline ehitus. Seal võib kohtuda nii platvorme kui ka geosünklinaale ja üleminekuservaalad nende vahel.
Mitmekesise geoloogilise ehituse ja pika (üle 2,5 mld a) geoloogiline ajalugu põhjustavad peaaegu kõikide maavarade, sh suurte ja hiiglaste varadega kivisöe ja tahkete maavarade leiukohti kujunemist.
Maakide leiukohtade suurim osa on seotud Ukraina kilbiga. Seal paiknevad Krõvõi Rigi rauamaagi maardla, ilmeniit-apatiidi maakide leiukohad, muude värviliste, vääris- ja haruldaste metallide leiukohad.
Aluskorral lasuvas pealiskorras on Nikopoli maardla suured mangaanimaaki varud, Kesk-Dnepri ilmeniit-rutiil-tsirkooniumi maakide varud, samuti uraani leiukohad, kaoliini ja savide, pruunsöe ning muude maavarade leiukohad.
Aasovi ja Musta mere mandrilaval on leitud süsivesinikute leiukohad ning toimub uute leiukohtade otsing.
Bareikiai
Bareikiai (ka Bareikėnai) on endine linn Leedus, mida arvatakse olevat asunud tänapäeva Erkšva küla aladel.
Rahvajuttude kohaselt olevat linna keskmeks olnud Erkšva küla hiiemägi kui vana paganausu keskus. See olevat olnud Apuolė linnamäe kõrval teine paik, kus teeniti Juozas Šliavase andmeil hiljem paganlikul viisil "tõelist jumalat". Paganliku pühakoja asemele ehitati hiljem kristlik kirik. Bareikiail oli ka eemal asuv eeslinn, millest kujunes hiljem Ylakiai alev.
Kohalike legendide kohaselt pääsenud Bareikiai kiriku vaimulik linna hävingust ja asunud elama Ylakiaisse, kuhu asutas siis uue kiriku. Tema terava silmanägemise järgi (toonases murdes oli terav silm yla akis) sai siis Ylakiai ka oma nime.
Dmitri Lipskerov
Dmitri Lipskerov (vene Дмитрий Михайлович Липскеров; sündinud 19. veebruaril 1964 Moskvas) on vene proosa- ja näitekirjanik.
Isiklikku
Tema isa on proosa- ja näitekirjanik Mihhail Lipskerov.
Kanepi vald
pisi|Droonivideo kanepipõllule loodud kanepiteemalisest labürindist Kanepi vallas 2022. aasta augustis Kanepi vald on vald Eestis Põlva maakonna lääneosas. Kanepi vald moodustati haldusreformi tulemusel 2017. aastal Valgjärve valla, Kõlleste valla ja Kanepi valla vabatahtlikul ühinemisel.
Valla pindala on ligikaudu 525 ruutkilomeetrit ja elanike arv 4780 inimest. Vald piirneb põhjas Kambja valla, lõunas Võru valla, edelas Antsla valla, läänes Otepää valla ja idas Põlva vallaga.
Valda läbib riiklik Tallinna–Tartu–Võru–Luhamaa maantee.
Valla keskus asub Kanepis, mis on rahvaarvult valla suurim asula ja ainus alevik.
Kanepi vallavanem on Mikk Järv.
Sümboolika
2018. aasta jaanuaris valiti rahvahääletusel vallale vapp, lipp ja logo. Võitjaks osutus kavand, mis kujutas hõbedast kanepilehte rohelisel taustal. Tollane Kanepi vallavanem Andrus Seeme kinnitas, et rohkem kui 15 000 hääletanust 12 000 pooldas võitnud kavandit. Hääletuses osalenud inimeste arv oli mitu korda suurem valla enda elanike arvust, mis Eesti Statistikaameti andmetel oli 4886. Seega oli valimiste osalusprotsent 307% ja võitnud kavandi toetus 246%.
Rahvastik
2021. aasta rahvaloenduse andmetel elas Kanepi vallas 4481 inimest, sealhulgas 2229 (49,7%) meest ja 2252 (50,3%) naist. Kuni 17-aastased moodustasid 17,9%, 18–64-aastased 56,5% ning 65-aastased ja vanemad 25,6% elanikest.
Valla elanikest 96,5% olid eestlased, 1,6% venelased, 0,9% ukrainlased ja üks protsent oli muid rahvusi. Valla elanikest moodustas 96,8% eesti, 1,7% vene, 0,6% ukraina ja 0,9% muu emakeelega inimesed.
Asustus
Vallas on üks alevik ja 48 küla. Peale valla keskuse toimivad teenuskeskused (rasvases kirjas) ka kõigis endistes vallakeskustes.
Tingliku hindamise meetod
Tingliku hindamise meetod (ka tingliku väärtustamise meetod) on	inimeste maksevalmidusel või aktsepteerimisvalmidusel põhinev avaliku hüvise majanduslik hindamine.
Inimese makse- või aktsepteerimisvalmidust saab kindlaks teha muu hulgas küsitlusega. Nt küsitluste tulemuste alusel saab ligikaudselt teada, kui palju inimesed on nõus maksma teatud liigi elupaiga säilitamise eest või kui suur peaks olema rahaline hüvitus selle hävitamise puhul.
Clarki maakond (Missouri)
Clarki maakond (Clark County) on maakond Ameerika Ühendriikides Missouri osariigis.
Maakonna halduskeskus on Kahoka.
Ajalugu
Maakond moodustati 1836. aastal.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 7139.
Arvestuslik rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga) :
Ius sanguinis
Ius sanguinis (ehk jus sanguinis, ladina keeles vereõigus) on kodakondsuspoliitika põhimõte, mille kohaselt riigi kodakondsust ei pälvita mitte sünnikoha, vaid vanema(te) või esivanema(te) kodakondsuse alusel. Vereõiguse põhimõttest lähtub muuhulgas Eesti Vabariigi põhiseadus.
Pulmakroon
Pulmakroon, ka pulmasari oli laekaunistus pulmade ajal (näit. Kadrina, Kuusalu, Juuru, Risti jne.).
Ius sanguinis
Paljudes riikides kasutatakse vereõiguse ja kohaõiguse põhimõtet korraga. Paljud riigid võimaldavad kodakondsuse omandamist ka naturalisatsiooni kaudu.
III liiga 2010
III liiga 2010 on Eesti jalgpalli tugevuselt neljas liiga III liiga 2010. aasta hooaeg.
Pulmakroon
See oli lauas istuva noorpaari kohal lakke riputatud peergudest (ka õlekõrtest või pilliroost) pärg või geomeetriline kujund, mis oli ehitud munade, tuttide, lintide, lipukeste, paela otsa aetud hernestega jms. Pulmakrooni materjal oli värvitud (iga asi eri värvi).
Välislingid
Pulmakroon, ERM A 729:8, Eesti Rahva Muuseum,
Räpina vald
Räpina vald on vald Põlva maakonnas Võhandu jõe alamjooksul.
Varasema Räpina vallaga ühinesid 2017. aasta haldusreformi käigus Meeksi vald ja Veriora vald. Ühinenud Räpina valla territoorium sarnaneb kunagise ajaloolise Räpina kihelkonna omaga. Haldusreformi tulemusena eraldusid endisest Meeksi vallast Rõka ja Järvselja külad.
Pikliku kujuga 592,77 km2 suurune vald piirneb põhja, ida ja kirdeosas Lämmijärvega, rannajoon on 74 km pikk. Räpina valla naabervaldadeks on Setomaa, Võru, Põlva ja Kastre vald.
Räpina valla haldusterritooriumil asub üks linn (Räpina), kolm alevikku (Mehikoorma, Veriora ja Võõpsu) ning 62 küla. Räpina valla keskuseks olev Räpina linn jääb Tartust 64 km, Põlvast 31 km ja Võrust 44 km kaugusele. Endised vallakeskused Mehikoorma ja Veriora jäävad Räpina valla keskusest vastavalt 17 km ja 13 km kaugusele.
Tutvustus ja asukoht
Räpina koos ümbritsevate küladega on Kagu-Eesti olulisemaid metsa-, puidu- ja paberitööstuse keskusi. Samuti on see ka silmapaistev kultuuri- ja hariduskeskus. Pärast kohalike omavalitsuste valimisi 2002. aastal ühinesid linn ja vald Räpina vallaks, Räpinast sai vallasisene linn. 2004. aastal kandis Räpina Eesti metsapealinna nimetust.
Räpinal on läbi aegade olnud oluline tähendus Eesti majanduselus. Sealt viisid maa- ja veeteed Pihkva- ja Novgorodimaale, sealmail said kokku kolme kubermangu – Peterburi, Pihkva ja Liivimaa – piirid. Põhjasõja ajal oli Räpina mõnda aega vanausuliste varjupaigaks.
1734. aastal rajatud Räpina paberiveskist arenes manufaktuur, seejärel vabrik. Räpina Paberivabrik on Eesti vanim tegutsev tööstusettevõte ja üks vanemaid töötavaid paberivabrikuid kogu Euroopas. Seal on valmistatud rahapaberit Eesti Vabariigile. Toorainena on seal kasutatud kaltsu, praegu kasutatakse vanapaberit.
Räpina tõeliseks ehteks ja suurimaks turismimagnetiks on hilisklassitsistlik majesteetlike valgete sammastega endine mõisahäärber – Sillapää loss. Koos ümbritseva pargi ja korrastatud pargiteede ning paisjärvega moodustab see Eesti ühe ilusaima, heakorrastatuma ja maalilise mõisaansambli. Lossi lähedal asub Räpina Aianduskool. Eesti suurim aianduse arendamise ja aianduskaadri ettevalmistamisega tegelev õppeasutus.
Räpina piirkonnas on pikka aega koos eksisteerinud kaks usundikultuuri – luteri ja õigeusk. Läbi aegade rikkast Räpina kultuurielust annab tunnistust sealest ümbruskonnast võrsunud ning seal on töötanud selliseid kultuuri- ja haridustegelasi nagu kirikuõpetaja ja keelemees Johann Friedrich Heller (1786–1849), pedagoog, koduloolane ja kroonik, lapsena nägemise kaotanud haruldase mäluga Mäleto Jaan (1749–1827), Hermann Julius Schmalz (1870–1945), kelle loodud laulud on „Sauna taga tiigi ääres" ja „Setokõsõ sõitseva". 1970. aastal sündinud kunstnik, muusik ja kirjanik Aapo Ilves on mees, kelle eurolaulu „Tii" sisestatud sõnum jõudis ansambli Neiokõsõ vahendusel Eurovisioonile. Räpina kultuurielu pikaealisusest annab tunnistust ka 1868. aastal asutatud puhkpilliorkester, kelle kontserte on kuulatud Vene-Jaapani sõja lahingutandritel ning kelle esinemised on saatnud Pihkva kuberneri laeva väljasõite Peipsi järvel.
Valda iseloomustavad ka imekaunid loodusmaastikud – jõed, järved, sood, rabad, kohati inimmõjust puutumata metsad. Eesti pikim jõgi Võhandu läbib Räpina valda. Võhandu on kujunenud tuntud turismisihtkohaks veematkajatele (kanuu-, paadi- ja süstamatkad). Võhandu jõe ürgoru puhul on tegemist olulise ja maakondlikult tähtsa piirkonnaga. Valla territooriumile jääb rohkelt kaitsealasid, väärtuslikke maastikke ja Natura 2000 alasid. Vallas on ka mitmeid miljööväärtuslike alasid ja -objekte. Vald on samuti rikas kaitsealuste üksikobjektide ja mälestiste ning kaitsealuste liikide poolest.
Rahvastik
XX sajandi alguses oli Räpinas umbes nelisada elanikku, 1934. aastaks tõusis elanike arv kuuesajani. 2010. aasta suve hakul elas omavalitsuse piirkonnas 5339 elanikku, neist ligemale pooled linnakodanikud. Praegu elab Räpina vallas 6417 inimest, neist 2154 Räpina linnas.
Asustus
Vallas on üks linn (Räpina), kolm alevikku (Mehikoorma, Veriora, Võõpsu) ja 63 küla:
Aravu, Haavametsa, Haavapää, Himmiste, Jaanikeste, Jõepera, Jõevaara, Jõeveere, Kassilaane, Kikka, Kirmsi, Koolma, Koolmajärve, Kullamäe, Kunksilla, Kõnnu, Köstrimäe, Laho, Leevaku, Leevi, Lihtensteini, Linte, Meeksi, Meelva, Meerapalu, Mõtsavaara, Mägiotsa, Männisalu, Naha, Nohipalo, Nulga, Pahtpää, Parapalu, Pedaspää, Pindi, Pääsna, Raadama, Rahumäe, Raigla, Ristipalo, Ruusa, Saareküla, Sarvemäe, Sikakurmu, Sillapää, Soohara, Suure-Veerksu, Sülgoja, Süvahavva, Timo, Toolamaa, Tooste, Tsirksi, Vareste, Verioramõisa, Viira, Viluste, Vinso, Võiardi, Võika, Võuküla, Väike-Veerksu, Vändra
Podersdorf am See
Podersdorf am See on turulinn (Marktgemeinde) Austria Burgenlandi liidumaal Neusiedl am See ringkonnas, Neusiedli järve kaldal.
Linn on rikkalike suplusvõimalustega kohalik turismikeskus. Algselt Heiligenkreuzi kloostrile kuulunud väikese talupoegade eluaseme majandus põhineb nüüd turismil ja kvaliteetveinide valmistamisel.
Podersdorf asub Neusiedli järve idakaldal, 121 m kõrgusel mere pinnast. See on ainuke küla, kus järvele pääsemist ei takista muda ja pilliroo kasv. Neusiedl am See ja Ungari vaheline piirkond on tuntud kui Seewinkel ja on Kisalföldi osa. See tasane ja enamasti puudeta pusta koos paljude väikeste järvede ja tiikidega näitab ainulaadset taimestikku ja loomastikku. Linn on osa Neusiedler See-Seewinkeli rahvuspargist. 2001. aastast kuulub kultuurmaastik UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Ajalugu
Kiviaja ja pronksiaja avastused näitavad, et Podersdorfi ümbrus on olnud asustatud väga pikka aega. 9. aastal loodi 'Pannonia' provints. Varasemate elanike poolt tammemetsade raadamine tõi kaasa tänapäeval valitseva sünge pusta maastiku. Podersdorf puutus regulaarselt kokku rüüstavate hobuseinimestega nagu hunnid, madjarid või avaarid. 13. sajandil võttis krahv Poth üle Podersdorfi ja Potzneusiedli, mis seletab nimemuutust Altdorfist Podersdorfiks. 1217. aasta annetusdokumendis, mis annab tunnistust kuningas Andras II juhitud annetamisest tsistertslaste ordule, on küla esimest korda dokumentidega tõendatud.
Kuni 1919./20. aastani kandis Podersdorf nime 'Patfal' ja oli Ungari osa. Pärast Esimest maailmasõda nimetati Burgenlandi 1919. aasta Saint-Germaini ja Trianoni rahulepingutes Deutsch-Westungarn (Saksa-Lääne-Ungari) ja anti 1919. aastal Austriale. Alates 1921. aastast on linn osa Burgenlandi liidumaast.
Turism
Podersdorf on Seewinkeli suurim ja populaarseim turismilinn. Küla soosivad ornitoloogid, veespordihuvilised ja loodusesõbrad. Kaitsealune pannoonia maastik ja lugematu arv kohalikke Heurigere on jalgratturite ja matkajate sihtkohad.
thumb|left|Tuuleveski
Aleksandr Makarov
Nime Aleksandr Makarov või Aleksander Makarov kannavad või on kandnud mitmed tuntud isikud:
Raoul (eesnimi)
Raoul on mehenimi, prantsuse päritolu variant nimest Ralph.
Aubrikiai
Aubrikiai (žemaidi Aubrėkē) on küla Leedus Skuodase rajoonis Barstyčiai vallas. Külas on kaks Aubrikiai kalmistut.
Ragnhild Mowinckel
pisi|Ragnhild Mowinckel (2017) Ragnhild Mowinckel (sündinud 12. septembril 1992 Moldes) on Norra mäesuusataja.
Maailma karikavõistlustel tegi ta debüüdi 3. jaanuaril 2012.
Maailma karikavõistlustel
Ragnhild Mowinckel on osalenud ( <FONT COLOR=Purple>seisuga 16. veebruar 2019</FONT> ) 144 MK-etapil ja jõudnud esikolmikusse kuuel korral, neist ühe etapi on ta võitnud.
Orioni projekt
Tööpõhimõte
500px|pisi|paremal|Tuuma-impulssajamiga kosmoselaeva põhimõtteskeem 500px|pisi|paremal|Tuuma-impulssajami löögisummuti joonis Tuuma-impulssajami tööpõhimõte seisneb tuumalõhkepeade väljaheitmises kosmoselaeva taha ja nende lõhkamises parajal kaugusel. Plahvatusel tekkiv plasmapilv lükkab laeva edasi ahtris paikneva inertsiaalplaadi ja löögisummuti vahendusel, mis ühtlasi plahvatuse lööki pehmendab, et muuta kiirendus meeskonna jaoks sujuvamaks. Võrreldes tänapäevaste meetoditega annab tuuma-impulssajam korraga väga suure tõukejõu (meganjuutonite suurusjärgus) ja reaktsioonimassi väljapaiskekiiruse 20–30 km/s. Tänapäeva keemilised raketid on küll suure tõukejõu, kuid võrdlemisi madala väljapaiskekiirusega (2–5 km/s), arendatavad elektrilised ajamid (ioonajam, VASIMR) on seevastu vähese tõukejõuga. Mõlemale mainitud variandile seab piirangu kütusest saadava energia sisaldus massiühiku kohta; tuumarelvadel on see sedavõrd suur, et ükski laevasisene kamber ei kannataks plahvatuste rõhku välja ja seetõttu on tarvis lõhata pommid laeva ahtri taga.
Ehitus
Erinevalt harilikest tänapäevastest kosmosealustest pole tuuma-impulssajamiga laeva olulisim piirang massi ülempiir, vaid hoopis alampiir, mille määrab vähim praktiliselt saavutatav tuumarelva lõhkejõud. Orioni projekti loomise ajal oli selleks 30 tonni TNT ekvivalenti, mis vastab laevale massiga 800 tonni (võrdluseks: Rahvusvahelise kosmosejaama mass on 450 tonni). Sellisel versioonil ei nähtud aga suurt rakendust peale tehnika katsetamise ja suurem osa Orioni projektist keskendus 3600-tonnisele versioonile. Selline laev kasutaks 150-tonnise lõhkejõuga tuumapäid ja Maa pinnalt orbiidile tõusmiseks oleks neid vaja umbes 800.
Arvestades, et laeva mass pole tuuma-impulssajami korral eriti piiratud, saab luua väga robustseid laevu. Mehitamata sondid võiksid taluda kuni 100 g suurust kiirendust, mehitatud laevadel peaks see olema maksimaalselt 2–4 g.
Ühtegi reaalselt töötavat tuuma-impulssajamit pole konstrueeritud, kuid 1959. aastal katsetati impulssajamit harilike lõhkeainetega. Katsetuste käigus saavutas ühemeetrine mudel 23 sekundi pikkuse kontrollitud lennu käigus kõrguseks 56 meetrit. Mudel maandus langevarju abil ja ilmnes, et lõhkeainetega kiirendamise käigus kahjustusi ei tekkinud.
Impulssajami kõige olulisem komponent on löögisummuti, mille eesmärk on plahvatuse tekitatud järsk kiirendus laeva lasti ja meeskonna jaoks sujuvamaks muuta. Orioni projekti kosmoselaevadel koosneb see suurest inertsiaalplaadist ja seda laeva külge ühendavast mitmeastmelisest mehaanilisest löögisummutist. Inertsiaalplaadi mass oleks 450–900 tonni ehk arvestatav osa laeva kogumassist ja pommid heidetaks plaadi taha läbi plaadi keskel oleva avause kiirusega umbes üks pomm sekundis. Plahvatused toimuksid plaadist 20–30 meetri kaugusel.
Katšanovi üksikpataljon
Juhtkond ja koosseis
1919. aasta septembris oli polgu isikkoosseis umbes 1300 meest.
Orioni projekt
Probleemid
Tuumarelvade kasutamisel energiaallikana on mitu probleemi, millest enamik on seotud nende hävitava mõju piiramisega, võimaldades samas kasutada vallanduvat suurt energiahulka. Kõige rohkem puutub plahvatuse mõjudega kokku löögisummuti plaat. Pärast pommi lõhkemist oleks plaadini jõudev plasmakera jahtunud umbes 67 000 °C-ni, kiirates valdava osa oma energiast ultravioleti piirkonnas. Kuna enamik materjale on sellele kiirgusele läbipaistmatud, toimub lühiajaline kuumenemine vaid pinnakihis. Hinnanguliselt võiks iga plahvatusega aurustuda vähem kui millimeeter plaadi pinnast. Arvestades, et plaadid on ette nähtud mitme meetri paksustena, siis saaks lõhata tuhandeid pomme, enne kui tekib tarvidus plaat välja vahetada.
Katšanovi üksikpataljon
Väeosa moodustamine
1919. aasta suvel moodustati Pihkva kubermangu Ostrovi maakonna Katšanovi vene rahvusest bolševikevastaselt meelestatud elanikest Katšanovi polk, mis hiljem isikkoosseisu suurenedes (kui väeosaga liideti ka Pankjavitsa maakonna vene rahvusest elanikest moodustatud polk) nimetati 1919. aasta 1. septembrist ümber Katšanovi üksikpataljoniks.
Orioni projekt
Probleemid
Teine suur probleem seisneb hulga tuumapeade lõhkamises Maa atmosfääris ja madalal orbiidil. Atmosfääris toimuvate plahvatuste korral ei oleks kuidagi võimalik vältida ümbritseva biosfääri saastumist kiirguse ja radioaktiivsete jääkidega. Madalal orbiidil tekib oht, et radioaktiivne saaste jääb lõksu maa magnetvälja, tekitades planeedi ümber tehislikke kiirgusvööndeid (mitu sellist on juba olemas jäänukina Orioni projektiga samal ajal korraldatud atmosfääriväliste tuumakatsetuste tulemusel ). Arvestades ohtu elukeskkonnale, võiks tuuma-impulssajam leida põhilist kasutust planeetidevahelistel lendudel, kui vastav laev on kas juba ehitatud Maa orbiidil või viidud sinna Maalt mõne teise meetodi abil. Arvestamata ei saa jätta ka tuumaplahvatuste elektromagnetilise impulsi mõju, mis kujutab ohtu teistele orbiidil olevatele satelliitidele, juhul kui plahvatus toimub Maa magnetväljas.
Katšanovi üksikpataljon
Väeosa moodustamine
Pärast 1920. aastal sõlmitud Tartu rahulepingu sõlmimist liideti Katšanovo piirkond Katšanovi vallana Läti Vabariigi Abrene maakonnaga.
Orioni projekt
Rakendused
Täies mahus tööle rakendatuna võimaldanuks Orioni projekt tänapäevaste vahenditega võrdluses kiiret ja odavat meetodit planeetidevahelisteks lendudeks. Kõige suurem tulu oleks sellest mehitatud lendudele, kuna praegu on neile suurim takistus just massi- ja suurusepiirangud. Inimesed vajavad pikkadeks kosmoselendudeks eluruumi, toiduvarusid ja kaitset kosmilise kiirguse vastu. 3600-tonnise tuuma-impulssajamiga laeva enda kere toimiks juba arvestatava kiirgusvarjendina, olles lisaks võimeline mahutama piisavalt varusid ja teadusvarustust, et võimaldada edasi-tagasi lende kogu Päikesesüsteemi siseosa (siseplaneedid koos asteroidide vööga) ulatuses. Suurem, umbes 9000-tonnise massiga laev võimaldaks 350-tonnise lõhkejõuga pommide abil teostada 3-aastase mehitatud missiooni Saturnini. Tänapäeval võiks sellisest laevast enim kasu olla asteroidide kaevandamisel oma võime tõttu suuri koormaid liigutada ja vajadusel ühe lennu jooksul mitut asteroidi külastada.
Tähtedevahelised lennud
Põhimõtteliselt pole takistust, mis segaks ehitamast kuitahes suuri tuuma-impulssajamiga laevu, peale materjalide hinna ja töömahu. Teoreetiliselt saaks saata piisavalt suure aluse ka tähtedevahelisele missioonile. Freeman Dysoni hinnangul võiks lennu lähimasse tähesüsteemi ette võtta 300 000 ühemegatonnise tuumarelva ja 400 000-tonnise kogumassiga laev. Reis võtaks 130 aastat ja lennuetapi tippkiirus oleks 10 000 km/s (0,3% valguse kiirusest).
Kančaičiai
Kančaičiai on küla Leedus Skuodase rajoonis Barstyčiai vallas. Külas on kaks Kančaičiai kalmistut.
Pilda vald
Pilda vald (läti keeles Pildas pagasts) on vald Lätis Ludza piirkonnas. Valla keskus on Pilda asula.
Vald piirneb sama piirkonna Isnauda, Ņukši, Nirza ja Rundēni vallaga, lisaks veel Rēzekne piirkonna Kaunata vallaga.
Valla pindala on 118,11 km². 2010. aasta seisuga elas seal 688 inimest. Aastal 2011 elas vallas 261 lätlast, 313 venelast, 10 valgevenelast, 7 ukrainlast, 6 poolakat ja 3 leedulast. Vallavanem on Pēteris Trukšāns.
See on üks Ludza piirkonna valdadest, mida varem asustas eesti rahvakild lutsid.
Ajalugu
Aastal 1935 oli Ludza maakonda kuuluva Pilda valla pindala 88,1 km² ja seal oli 7527 elanikku. Aastal 1945 moodustati vallas Brodaiža, Eglāji, Nukša, Ostrova, Pilda ja Pureņi külanõukogud, aastal 1949 likvideeriti aga vald ametlikult. Aastal 1954 liideti Pilda külanõukoguga Brodaiža külanõukogu ja osa Zilupe rajoonis asunud sovhoosist Komunārs. Aastal 1958 liideti sovhoosi Komunārs 5. ja 6. osakond Eglāji külanõukoguga. Aastal 1975 liideti Pilda külanõukoguga osa likvideeritavast Lūrupi külanõukogust. Aastal 1990 moodustati külanõukogust Pilda vald. 2009. aastast kuulub vald Ludza piirkonda.
Muinsusmälestistest on riikliku kaitse all Brodaiža õigeusu kirik, Porkaļi linnamägi ehk Gorodok, Solomenki linnamägi ehk Gorodok, Rogaiži muinaskalmed, Meirāni muinaskalmed ja Brodaiža II muinaskalmed. Kohaliku kaitse all on Brodaiža I muinaskalmed.
Loodus
Vald asub Latgale kõrgustikul, selle kõrgeimas osas. Valla kõrgeim koht asub selle lõunaosas (222,3 m). Suurem jõgi on Ilža jõgi. Vallas on ligi 30 järve, neist suuremad on Leidiukšna järv (95,5 ha), Suur Kurma järv (83,8 ha), Väike Kurma järv (59,8 ha), Rogaiža järv (58 ha), Porkaļi järv (38,5 ha), Garais Snidzins (36 ha), Brodaiža järv (35 ha), Vorci järv (24 ha), Škirpāni järv (15,9 ha), Rancāni järv (13,8 ha), Suur Filantmuiža järv (12,3 ha) ja Ostrova järv (10,1 ha).