cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Plekk
Vanasti taoti plekk metallitükist välja, tänapäeval saadakse plekki kuum- või külmvaltsimise teel. Kõige rohkem valmistatakse plekki terasest, alumiiniumist, vasest ja mitmesugustest sulamitest.
Paksuse järgi eristatakse paksu (üle 4–6 mm) ja õhukest (02–3,9 mm) plekki. Õhukest plekki paksusega alla 0,2 mm nimetatakse fooliumiks.
Pleki paksuse piirid võivad olenevalt standardist, materjalist ja tehnoloogiast olla ka teistsugused. Terastoodete standardi EVS-EN 10079 kohaselt on õhukese ja paksu pleki paksuse piir 3 mm. Külmvaltsitud ja lõõmutatud õhukese teraspleki paksus võib olla vahemikus 0,08–0,5 mm.
Tüüpilised plekitahvlite formaadid (lehe laius × pikkus):
Plekki kaitstakse korrosiooni eest galvaanilise pindamise teel. Nii saadakse näiteks tsinkpindega terasplekki ehk tsinkplekki. Samal eesmärgil kasutatakse teraspleki tinatamist (tinakihiga pindamist), lakkimist ja värvimist.
Tinakihiga pinnatud külmvaltsitud terasplekki nimetatakse valgeplekiks, pinnakatte puudumisel on tegemist mustplekiga.
Vitiliigo
Vitiliigo ehk laikpigmenditus (ladina keeles vitiligo) nimetatakse tänapäeval selgroogsetel loomadel (näiteks inimestel, kassidel, pühvlitel, hobustel, sigadel ja koertel) teadmata põhjusel tekkiv naha laiguline pigmenditus.
Vitiliigo on autoimmuunse geneesiga haigus, mille puhul autoimmuunreaktsioonide tagajärjel melanotsüüdid hävivad. Need rakud ei tooda enam melaniini ehk pigmenti, nahale ilmuvad ebaregulaarse kujuga heledad või täiesti valged laigud. Ka karvad vitiliigo piirkonnas muutuvad valgeks. Vitiliigo põhjus on teadmata, kuid arvatavalt on põhjuseks oksüdatiivne stress, autoimmuunsed, geneetilised ning viiruslikud tegurid.
Haigust esineb 1–2 protsendil elanikkonnast. Pooltel neist areneb vitiliigo enne 20. eluaastat. Vitiliigolaigud ilmnevad kõige sagedamini näol, huultel, kätel, jalgadel ja genitaalpiirkonnas. Kõige tüüpilisem vorm on generaliseeritud/harilik vitiliigo, mida iseloomustavad kehal laialdaselt levinud sümmeetrilised laigud.
Inimestel
pisi
Etioloogia
Täpset etioloogiat seni ei tunta. Oletatakse, et vitiliigo on kas autoimmuunse, biokeemilise, oksüdant-antioksüdant, põletikulise, neuraalse, viirusliku või perekondliku geneesiga haiguslik seisund, mida iseloomustab epidermaalsete melanotsüütide hävimine.
Vitiliigot seostatakse selliste kilpnäärme haiguslike seisunditega nagu Hashimoto tõbi ja Gravesi tõbi, aga ka teiste endokrinopaatiatega: Addisoni tõbi, suhkurtõbi, areaatalopeetsia, pernistsioosne aneemia, süsteemne erütematoosne luupus, põletikuline soolehaigus, reumatoidartriit, psoriaas jt.
Immuunsüsteemiga seotud tegurid
Immuunsüsteemiga ja autoimmuunse geneesiga seostatakse vitiliigot autoantikehade (näiteks VIT 40) ringlemisega patsientide vereseerumis.
Epidemioloogia
Haigust esineb 1–2 protsendil elanikkonnast. Pooltel neist areneb vitiliigo enne 20. eluaastat. Vitiliigolaigud ilmnevad kõige sagedamini näol, huultel, kätel, jalgadel ja genitaalpiirkonnas.
Tunnusmärgid ja sümptomid
Melanotsüütide hävimise tõttu ei tooda need enam melaniini ehk pigmenti, nahale ilmuvad ebaregulaarse kujuga heledad või täiesti valged laigud. Ka karvad vitiliigo piirkonnas muutuvad valgeks. Kõige märkimisväärsem vitiliigo sümptom on depigmenteerunud laigud jäsemetel. Laigud nahal on alguses väikesed, kuid enamasti need suurenevad ja muudavad kuju. Haiguskolle algab kõige tõenäolisemalt näolt, käelabadelt ja randmetelt. Mõnedel haiguskolletel esineb äärte ümber hüperpigmentatsiooni. Haigusliku seisundiga kaasneva sümptomaatika eripärast tingitud psühhosotsiaalse stressi tõttu võivad vitiliigopatsiendid kogeda muutusi elukvaliteedis ja see võib põhjustada depressiooni või sarnaseid meeleoluhäireid. Haiguse identifitseerimiseks ja ravi efektiivsuse kontrollimiseks kasutatakse ultraviolettkiirgust. Vitiliigoga nahk muutub ultraviolettkiirguses vaadelduna kollaseks, roheliseks või siniseks. Tervel nahal ei toimu mingit reaktsiooni.
Kliinilised vormid
Kõige tüüpilisem vorm on generaliseeritud/harilik vitiliigo, mida iseloomustavad kehal laialdaselt levinud sümmeetrilised laigud.
Mittesegmentaalne vitiliigo
Mittesegmentaalsel vitiliigol (non-segmental vitiligo – NSV) on depigmenteerunud laigud mingil määral sümmeetrilised. Aja jooksul ilmneb ka uusi laike üle terve keha või lokaliseerunult kindlatel aladel. NSV võib avalduda igas vanuses (segmentaalse vitiliigo korral valdavalt teismeeas).
Mittesegmentaalse vitiliigo klassi kuuluvad:
Segmnetaalne vitiliigo
Segmentaalne vitiliigo (SV) erineb välimuselt, etioloogialt, esinemissageduselt ja raviviisist mittesegmentaalsest vitiliigost. SV kahjustab enamasti alasid, mis on ühenduses selja selgmiste juurtega, ja on enamasti ühepoolne. See progresseerub palju kiiremini kui NSV, kuid ilma ravita on palju stabiilsem. SV-d pole seostatud autoimmuunsete haigustega. SV vorm allub väga hästi ravile.
Ravivõimalused
Vitiliigo raviks on mitmeid võimalusi. Ravivõimalused jaotatakse mitmesse kategooriasse: loomulik ja kunstlik fototeraapia, farmatseutiline, naha katmine ja lisaravimite kasutamine. Nahavähi suurenenud ohu tõttu kasutatakse fototeraapiat vaid juhul, kui primaarsed ravivõimalused osutuvad ebaefektiivseks.
UVB fototeraapia
Kõige rohkem kasutatakse vitiliigo raviks UVB-lampe. Ravi saab rakendada kodus UVB-lambiga ja ka haiglas. Et vältida nahapõletust, tuleb kontrollida valgustusaega. UVB-lampidel peab olema taimer, mis lambi välja lülitab. Kaelal ja näol olevate laikude ravi kestab mõned nädalad, kätel ja jalgadel mõned kuud. Haiglas tehakse ravi 2–3 korda nädalas ja kodus iga päev, mistõttu on kodune ravi palju efektiivsem. Kasutatakse laia ja kitsa spektriga UVB-lampe, kuid kumbki neist ei taga naha täielikku repigmenteerumist. Ravi on efektiivsem koos psoraleeni või immunomodulisatsiooniga, mis tõstab UV-valguse efektiivsust. Immunomodulatoorsete kreemide Protopic ja Elidel kasutamine koos UVB kitsa spektriga põhjustavad samuti repigmentatsiooni. 1997. aasta Rootsi aruandes ilmnes, et B12-vitamiin ja foolhape koos päikesevalgusega põhjustasid repigmentatsiooni 52%-l juhtudest.
PUVA fototeraapia
Ultraviolettvalguse (UVA) ravi rakendatakse tavaliselt haiglas. Kuna psoraleeni ja UVA-kiirguse (PUVA) ravi korral saab nahk suure koguse UVA-kiirgust, tuleb lisaks võtta ka ravimit, mis vähendab naha tundlikkust UV-kiirgusele. Ravi tehakse 2 korda nädalas vähemalt 6–12 kuud. Suure koguse UVA ja psoraleeni tõttu kaasneb PUVA-ga nahapunetus või tedretäpid. Kitsasepktrilist UVB-d kasutatakse palju rohkem kui PUVA-d, kuna on nahale vähem kahjulik.
D-vitamiini analoogid
Mitmed in vivo ja in vitro kliiniliste uuringute tulemused tõestavad kaltsiferoolide ravitoimet vitiliigolaikudele.
Melanotsüütide siirdamine
Oktoobris 1992 avaldati teadusartikkel edukast melanotsüütide siirdamisest vitiliigopatsientidel. Protseduuri käigus võeti patsiendi tuharalt õhuke kiht pigmendiga nahka, seejärel kultiveeriti melanotsüüte in vitro. Pigmendita nahk eemaldati ning asemele siirati mealnotsüüdid. Ligi 70–85% patsientidel repigmenteerus nahk peaaegu täielikult. Siiratud melanotsüütide eluiga oli patsienditi erinev.
Takroliimus
Takroliimus, tuntud ka kui Prograf, Advagraf ja Protopic, on ravim, mis mõjub immuunsüsteemile. Algselt kasutati seda elundidoonoritel, et vähendada patsientide immuunsüsteemi aktiivsust ning soodustada uue elundi omaksvõttu. Kreemi ja geelina on takroliimus väga edukas vitiliigoravim. Meetod töötab, kuna takroliimus takistab immuunsüsteemil melanotsüütide hävitamist.
Nahamaskeering
Kergematel juhtudel saab vitiliigolaike katta kosmeetiliste vahenditega. Ka päevituse vältimine aitab heledanahalistel patsientidel laike vähem märgatavana hoida.
Depigmentatsioon
Laiaulatusliku vitiliigo ravivõimalus on naha depigmentatsioon eri ravimitega, mis muudavad naha värvi. Monobensooniga on võimalik efektiivselt ja püsivalt kogu naha pigmentatsiooni eemaldamine. Pärast ravi tuleb püsivalt hoiduda otsestest päikesevalgusest, et vältida päikesepõletust ja melanoomi teket. Täielik depigmenteerumine võtab aega umbes aasta.
Patogenees
Vitiliigo on haigus, mida iseloomustavad pigmentatsioonita nahalaigud, mida põhjustavad hävinud melanotsüüdid. Kuigi haiguse põhjus pole täpselt teada, usuvad paljud teadlased, et põhjuseks on defektid geenides. Geenivariatsioone, mis on seotud immuunsüsteemi või melanotsüütidega, seostatakse vitiliigoga. Immuunsüsteemi geenid on seotud mitmesuguste autoimmuunhaigustega. Geen TYR muudab melanotsüüte immuunsüsteemile kergesti rünnatavaks nii vitiliigo kui ka nahavähi puhul. Seetõttu saavad patsiendid, kelle vitiliigo on põhjustatud TYR-geenist, väiksema tõenäosusega melanoomi. TYR kodeerib türosinaasi, mis ei ole immuunsüsteemi komponent, kuid mis katalüüsib melaniini biosünteesi. Türosinaas on peamine generaliseeritud vitiliigo autoantigeen. Peamised TYR alleelid assotsieeruvad vitiliigoga, väiksemad alleelid melanoomiga.
On uuritud vitiliigopatsientide melanotsüütide transkriptsiooni profiili. Analüüsimaks melanotsüütide mRNA ekspressiooni, kasutati oligonukelotiidseid mikrokiipe, mis sisaldasid ligikaudu 16 000 unikaalset geeni, mida võrreldi tervete patsientide omadega. Uurimuses leiti haigetel 859 erinevalt ekspresseerunud geeni.
Vitiliigoga võivad vahel ka kaasneda autoimmuun- või põletikulised haigused, tavaliselt kilpnäärme üle- või alatalitlus. Uuringus, kus võrreldi 656 isikut, nii terveid kui ka vitiliigopatsiente, leiti 114 peres mitmeid mutatsioone (üksiku nukleotiidi polümorfisme) NALP1-geenis. NALP1-geen, mis asub 17. kromosoomis ning asetseb reaktsioonirajal, mis reguleerib apoptoosi ja põletikku. T-lümfotsüüdid, Langerhansi rakud ja leukotsüüdid, mis on seotud naha autoimmuunsusega, ekspresseerivad suures koguses NALP1 geeni. CD4 ploümorfismi seostati vitiliigo ja teiste autoimmuunhaigustega, nagu I tüüpi diabeet. NALP1 põletikulised produktid on kaspaas 1 ja kaspaas 7, mis katalüüsivad põletikulist tsütokiin interleukiin-1β üleminekut aktiivsesse vormi. Interleukiin-1β on vitiliigopatsientidel ekspresseeritud suurtes kogustes. Ühendid, mis inhibeerivad kaspaase ja interleukiin-1β-d, on potentsiaalsed ravimid vitiliigole ja teistele autoimmuunhaigustele. NALP1 valk ja geenijärjestus on evolutsioonis tugevasti konserveerunud ning leidub inimestel, šimpansidel ja reesusahvidel, mis tähendab, et valgul on tähtis roll ning selle muutmine on kahjulik. Addisoni tõbi või põhjustada vitiliigot.
Bernhard Heinrich von Stryk
Bernhard Heinrich von Stryk (21. jaanuar (vkj 10. jaanuar) 1746 Pala mõis – 5. mail (vkj 23. aprill) 1829) oli Liivimaa mõisnik ja Venemaa keisririigi sõjaväelane.
Ernst Peterson-Särgava monument
Ernst Peterson-Särgava monument on 1985. aastal Kadrioru parki Karl Ernst Särgava auks püstitatud graniidist mälestussammas, mille autorid on skulptor Matti Varik ja arhitekt Allan Murdmaa.
Bernhard Heinrich von Stryk
Bernhard Heinrich von Stryk sündis Ariste ja Riidaja mõisniku Andreas Wilhelm von Stryki ja Gerdruta von Vietinghoffi pojana.
Stryk teenis aastail 1762–1768 Vene sõjaväes ning läks erru leitnandina.
Ernst Peterson-Särgava monument
1998. aastal paigaldati sammas ümber Tallinna Reaalkooli ees olevale haljasalale, mälestamaks kooli kunagist eesti keele õpetajat ja direktorit. Samal aastal sai alguse ka Särgava peapesu traditsioon, mida järgides pesevad kooli abituriendid igal aastal Särgava sünniaastapäeval 29. aprillil ta pea puhtaks. Kuna samba hüüdnimi on Habe, kutsutakse seda toimingut ka Habe(me) peapesuks.
Bernhard Heinrich von Stryk
Perekond
Stryk abiellus 20. septembril (vkj 9. septembril) 1782 Anna Elisabeth von Oettingeniga (1763–1825), kes oli Pornuse mõisniku Joachim Heinrcih von Oettingeni ja Helena Dorothea von Anrepi tütar. Abielust sündis 11 last:
Joogivesi
pisi|Enamik inimese joogiveest tuleb veevärgi [[kraanist]] pisi|[[Eestis sobib ka merevesi paljudele loomadele joomiseks]] Joogivesi on joomiseks sobiv vesi. Joogivee tarvitamine ei tohi põhjustada vahetuid ega pikaajalisi tervisehäireid.
Enamikus arenenud maades on veevärgivesi, mida kasutatakse nii majapidamises, äris kui tööstuses, joomiseks sobiv, kuigi otseselt inimese joogiks või toiduvalmistamiseks kulunud joogivesi moodustab kogu kasutatavast joogiveest väga väikese osa. Põhiliselt kasutab inimene vett pesemiseks ja maastiku niisutamiseks.
Vesi on alati olnud inimestele tähtis jook. Kõigi organismide ellujäämiseks on vesi hädavajalik. Kui mitte arvestada rasva, siis koosneb inimese keha 70% massiprotsendi ulatuses veest. Vesi on ainevahetuse käigus toimuvate keemiliste reaktsioonide lähteaine või saadus ja toimib paljudes inimkehas olevates lahustes lahustina.
Paljudes maailma piirkondades ei ole inimestel piisavalt joogivett. Nad peavad kasutama vett, mis on saastunud haigusetekitajate, mürgiste ainete või liiga suure hulga lahustunud ainetega. Mingil määral aitab sellise vee keetmine, mille käigus bioloogilised haigusetekitajad hävivad, ja kurnamine, mis suuremad saasteosakesed kinni peab. Sageli ei piisa sellestki. Niisuguse vee tarvitamine ei ole tervislik ning sellise vee joomine või tarvitamine toidu valmistamiseks võib tekitada pikaajalisi ja kroonilisi haigusi.
Eesti joogivesi
Eestis sisaldab vesi, millest toodetakse joogivett, sageli lubatust rohkem rauda ja väävelvesinikku, kohati ka baariumi, magneesiumi ja fluori. Eesti põhjavesi on kare ja põhjustab torude korrosiooni. Seetõttu peab seda enne tarbijani jõudmist veetöötlemisjaamades töötlema ja stabiliseerima. Vesi pehmendatakse, kõrvaldades Ca- ja Mg-ioonid, eemaldatakse lahustunud gaasid ning lõhna ja maitset andvad lahustunud ained, vesi demineraliseeritakse (kõrvaldatakse mitmesugused katioonid ja anioonid), desinfitseeritakse (hävitatakse patogeensed mikroorganismid), puhastatakse värvi andvatest, peamiselt huumusainetest ja/või selitatakse sogasust tekitavatest lahustumata lisanditest.
Üldiselt on hea, kui joomiseks mõeldud vesi võimalikult vähe kõrvalisi aineid sisaldab, aga see nõue ei ole absoluutne. Destilleeritud vesi, kus kõik lisaained puuduvad, on samuti mürgine. Joogivesi peaks sisaldama väikeses koguses sooli, peamiselt kloriide. Eesti kehtiv määrus sätestab suurele hulgale ainetele joogivees lubatud maksimumväärtuse, aga kloriididele ainsana ka miinimumväärtuse (0,2 mg/l), millest väiksema sisalduse korral ei loeta vett joogikõlbulikuks.
Veevärgivees kontrollitakse ainult kaht sorti bakterite, kolibakteri ja enterokokkide olemasolu. Pudelivees kontrollitakse veel bakterit Pseudomonas aeruginosa ning ülejäänud bakterite kolooniate arvu temperatuuril +22 °C, mis on enamiku bakterite arenguks kõige soodsam temperatuur, ning temperatuuril +37 °C, mis on inimese kehatemperatuur.
Vaata ka
pisi|400px|Söögitegemiseks kõlbliku vee kättesaadavus
Skåne lään
Skåne lään [skoone] on 1. järgu haldusüksus Rootsi lõunaosas.
Haldusjaotus
Läänis on 33 valda:
pisi|tühi|Skåne vallad
Välislingid
🇸🇪
Kenti prints Michael
pisi|Kenti prints Michael (2014) Kenti prints Michael (Michael George Charles Franklin Windsor; sündinud 4. juulil 1942) on Briti kuningliku perekonna liige, kuningas George V lapselaps.
Prints Michael ei täitnud oma nõo, kuninganna Elizabeth II eest regulaarselt kuninglikke kohustusi. Selle asemel on ta juhatanud oma audiitorifirmat ja tegelenud mitmesuguse kommertstööga. Ta on teinud ka dokumentaalfilme Euroopa kuninglikest perekondadest.
Sünd
Prints Michael sündis 4. juulil 1942 Buckinghamishire's. Tema isa oli Kenti hertsog, kuningas George V ja kuninganna Mary neljas poeg. Tema ema Marina oli Kreeka ja Taani printsi Nicholase ja Venemaa suurvürstinna Elena Vladimirovna tütar. Printsil on vanem vend Edward ja vanem õde Alexandra. Briti monarhi lapselapsena meesliinis on tema tiitel sünnist Tema Kuninglik Kõrgus Kenti prints Michael.
Haridus ja sõjaväeteenistus
Prints Michael õppis Sunningdale'i koolis ja Etoni Kolledžis, seejärel astus ta 1961. aastal Sandhursti. Ta teenis Saksamaal, Hongkongis ja Küprosel. Ta läks armeest erru 1981 majori auastmes. 1994 sai printsist Kuningliku Mereväereservi aukomandör. Lisaks on ta mitme sõjaväelise organisatsiooni president või patroon.
Kuninglikud kohustused
Kuningas George V neljanda poja kolmandalt lapselt ei oodata, et ta täidaks kuninglikke kohustusi. Prints Michael ei ole kunagi saanud parlamendilt rahalist toetust ega kompensatsiooni. Tema vend ja õde seevastu täidavad kuninglikke kohustusi ja saavad ka vastavaid toetussummasid. Kuningliku perekonna liikmena saab prints küll kõikjal VIP-kohtlemist ning võib välismaal viibides kasutada Briti saatkonna meeskonda enda huvides. Kuni abiellumiseni kuulus printsile ka valitsuselt saadud korter.
Prints on siiski esindanud kuningannat India, Küprose ja Svaasimaa riiklikel matustel ning olnud kuninganna asemik ka Belize'i iseseisvumispidustustel. Prints Michael toetab ka mitut organisatsiooni ja heategevust.
Kommerts
Kuna prints ei saa rahalist toetust, on kuninganna andnud nõusoleku tema töötamiseks kommertsettevõttes. Printsil on oma audiitorifirma ja tal on ärisid kogu maailmas. Ta on ka kvalifitseeritud vene keele tõlk.
Abielu
30. juunil 1978 abiellus prints Austrias Viinis paruness Marie-Christine von Reibnitziga. Abielu oli vastuoluline, kuna printsi abikaasa oli katoliiklane ja ka lahutatud. Abielu kaudu pidi prints oma kohast troonipärilusjärjestuses loobuma, kuid säilitas koha kuningliku perekonna nimekirjas.
Tema abikaasa sai aga printsessiks ning on Tema Kuninglik Kõrgus Kenti printsess Michael (mitte Printsess Marie-Christine, sellist tiitlit kannavad sünnijärgsed printsessid). Printsil ja printsessil on kaks last, kes püsivad troonipärilusjärjestuses, kuna pole katoliiklased:
Vastuolud
Nii prints kui ka printsess on meedia käest minevikus kritiseerida saanud. Peamiselt seisnevad süüdistused selles, et paar kasutab oma kuninglikku seisust liialt ära ning on seda rakendanud kommertseesmärkidel. Kui avalikustati, et nende pere maksab oma Kensingtoni palee korteri eest renti ainult 69 naela nädalas, nõudis parlamendiliikmete komitee, et nad välja tõstetaks. Kriitikud jätsid aga peaaegu tähelepanuta asjaolu, et paar ei saa mingeid kuninglikke hüvitisi.
20-eurone rahatäht
20-eurone rahatäht on keskmise väärtusega rahatäht euroalas. Seda on kasutatud aastast 2002.
Rahatäht on 50-eurose järel populaarsuselt teine, umbes 17% euro rahatähtedest on 20-eurosed.
Kujundus
Nagu kõikidel euro rahatähtedel, on ka 20-eurosel rahatähel kujutatud vääring, Euroopa Liidu lipp, Euroopa Keskpanga presidendi allkiri, Euroopa Keskpanga initsiaalid Euroopa Liidu keeltes, Euroopa Liidu riikide ülemereterritooriumide kujutised, tähed Euroopa Liidu lipul ja hulk turvaelemente.
2. seeria rahatäht võeti kasutusele 25. novembril 2015.
Turvaelemendid 1. seeria rahatähel
thumb|Vesimärk 1. seeria 20-eurosel Enamik turvaelemente kordub kõikidel rahatähtedel. Olulisemad turvaelemendid on näiteks järgmised.
Viited
€
Biifsteek
pisi Biifsteek on õhuke pannil praetud loomalihalõik.
Olenevalt praadimise kestusest võib tegu olla seest punase toore, seest roosa keskmiselt praetud ja seest halli tugevalt praetud biifsteegiga.
Biifsteek on pärit Inglise köögist.
Ülenurme raudteepeatus
Ülenurme raudteepeatus on raudteepeatus Tartu–Koidula raudteeliinil Tartumaal Kambja vallas Ülenurmel.
Peatuse vana asukoht oli Tartust 5,9 kilomeetri kaugusel. Avamise ajal jäi peatus Tähtvere valda. Seoses raudtee renoveerimisega muudeti peatuse asukohta. Uus peatus asub Tartust 7,2 kilomeetri kaugusel. Peatuses asub lühike perroon, mille tõttu toimub väljumine ja sisenemine rongi ainult läbi C-ala. Piletihinnalt kuulub peatus Tartu piirkonda.
Ajalugu
Ülenurme raudteepeatus rajati koos Tartu–Petseri raudteega 1931. aastal. 1930. aastatel valmis ka Hendrik Otlooti projekti järgi ehitatud kahekorruseline funktsionalistlikus stiilis silikaattellistest jaamahoone, mis sarnaneb Piilsi jaamahoonega. Hoone on säilinud ja praegu kasutusel elamuna.
Seoses uute perroonide kasutuselevõtmisega rajati aastal 2011 uus Ülenurme peatuskoht vanast umbes 1,5 km Põlva poole.
Sulev (laev 1957)
EML Sulev M312 on endine Eesti mereväe Lindau-klassi miinijahtija ja muuseumlaev.
Saksamaal
Laev võeti teenistusse Saksamaal 24. aprillil 1958 miinitraalerina nimega Lindau (M 1072). Oli esimene sõjajärgsel Lääne-Saksamaal ehitatud sõjalaev ja esimene oma laevaklassi laev. Ehitati 1978 ümber miinijahtijaks (klass 331). Esialgu kuulus Lindau 4. miinilaevade divisjoni Wilhelmshafenis, alates 1997. aastast 6. miinilaevade divisjoni. 2000. aasta sügisel arvati teenistusest välja.
Eestis
Laev anti 29. septembril 2000 Eestile üle ja hakkas alates oktoobrist 2000 teenima Eesti Mereväes nimega EML Sulev M312. Sulevi sõpruslinnaks sai alates 2001. aastast Kuressaare ja laev külastas oma sõpruslinna Kuressaare merepäevade raames.
26. märtsil 2009 arvati laev pärast Sandown-klassi miinijahtijate hanget teenistusest välja koos teise sama klassi laevaga EML Wambola M311.
50-aastane laev anti Eesti sõjamuuseumi omandusse ja see seisis 2010. aastast muuseumlaevana Tallinnas Meremuuseumi Lennusadamas. Alates 2013. aastast oli Sulev avatud külastajaile sadama B-kai ääres. Ebaselgeks osutus aga kahe muuseumi vahel jaguneva laeva ülalpidamise korraldamine. 2016. aastal suletigi laev külastajatele ja jäeti praktiliselt kasutuna sadama A-ujuvkai äärde seisma. Ajaloolise väärtusega, aga juba kehvas seisus laeva ei soovinud raha puudusel tagasi kodumaale viia ka sakslased. Et Meremuuseum soovis kaikoha Lennusadamas mõistlikumaks kasutamiseks vabastada, viidi Sulev mõne aasta pärast Miinisadamasse, kus jäi ootama lõplikku mahakandmist.
2021. või 2022. aastal anti Sulev lammutamisele.
Necmettin Erbakan
pisi|Necmettin Erbakan Necmettin Erbakan (29. oktoober 1926 Sinop – 27. veebruar 2011 Ankara) oli Türgi poliitik.
Erbakan sündis Türgi kõige põhjapoolsemas linnas Sinopis, kus tema isa oli mõjukast suguvõsast pärit kohtunik Mehmet Sabri ja tema ema oli Sabri teine naine Kamer.
Ta lõpetas Istanbuli Keskkooli ja seejärel 1948 Istanbuli Tehnikaülikooli mehaanikateaduskonna cum laude. Seejärel sai ta Aacheni ülikoolist filosoofiadoktori kraadi. Siis hakkas ta tööle Istanbuli Tehnikaülikoolis lektorina ja määrati 1965 professoriks.
1969 hakkas ta poliitikuks ja valiti Lõuna-Türgis asuva Konya rahvasaadikuks. Ta asutas islamistliku organisatsiooni Rahvuslik Vaade ja sai üheks selle juhtidest. Tänapäeval kinnitab see organisatsioon, et sõna "rahvuslik" tuleb mõista oikumeenilise monoteismina.
Sellest ajast peale oli Erbakan aastakümneid Türgi poliitikas oluline tegelane. Ta on olnud paljude islamistlike erakondade asutaja või juht. Vastavalt põhiseadusele on Türgi ilmalik riik ning seetõttu on paljud Erbakani erakonnad tunnistatud kohtus religioosseteks ja seetõttu keelustatud. Nendest erakondadest Rahvusliku Päästmise Partei oli koalitsioonivalitsuses 1974 Küprose kriisi ajal. Pärast 1980. aasta Türgi riigipööret keelati tal poliitikas osaleda ja tema erakond keelustati. 1987. aasta referendumi põhjal see keeld tühistati ja Erbakan moodustas Heaolupartei. Pärast seda, kui see erakond kohtu poolt islamiäärmuslikuna keelustati, moodustas ta 1997 Voorusepartei. See keelustati 2001, misjärel Erbakan asutas Õnnepartei, mida juhtis 2003–04 ja seejärel alates 2010 kuni oma surmani.
Ta oli 28. juunist 1996 kuni 30. juunini 1997 Türgi peaminister.
Linnar Liivamägi
Linnar Liivamägi (sündinud 27. aprillil 1964 Tallinnas) on eesti jurist.
Varia
12-aastase poisina mängis ta sepa rolli ETV lastelavastuses "Kuidas kuningas kuu peale kippus" (1976).
San Marino kaptenregendid
Korraga valitakse kaks kaptenregenti. Nad valitakse erinevatest parteidest ning nad on ametis 6 kuud. Ametisse nimetamine toimub iga aasta 1. aprillil ja 1. oktoobril.
Selline mudel on tuletatud Vana-Roomas kasutusel olnud tavast, kus rahvakoosolekul valiti täitevvõimu teostajaks aastaseks perioodiks kaks konsulit.
San Marino kaptenregentide loend
San Marino kaptenregendid alates 1. aprillist 2001 kuni tänaseni
Uhti raudteepeatus
Uhti raudteepeatus on raudteepeatus Tartu–Koidula raudteeliinil Tartumaal Kambja vallas Uhtil. Avamisel jäi peatus Vana-Kuuste valda.
Rooste
pisi|Roostetanud mürsukestad [[Suur-Pakri saarel]] pisi|Roostetanud plasku mererannal Rooste ehk roostetus on raua korrosioon. Roostetamise käigus reageerib raud õhuhapnikuga, moodustades raud(III)oksiidi.
Lielvārde stiftifoogt
Lielvārde stiftifoogtide loend on loetelu Riia peapiiskopkonna Lielvārde stifti foogtide loetelu.
Budistlik kirjandus
Budistlik kirjandus on budismile omistatud tekstid.
Budistlikud teosed kirjutati rahvalikus paali keeles, aga ka sanskritis. Budistlik kanoonilise kirjavara kogu, mis on loodud umbes aastal 205 eKr, kannab pealkirja "Tipitaka" (tõlkes "kolm korvi"). Pärimuse järgi peetakse selle autoriks samuti Buddhat ennast. Antud teose kuulsaim tekst kannab pealkirja "Dhammapada" ja see on Tipitaka 5. osa. Ülejäänud osad kannavad pealkirju:
Tuulealused saared (Lõuna-Ameerika)
thumb|Tuulealused saared Tuulealused saared on Grenadast läände jäävad saared Kariibi meres Lõuna-Ameerika ranniku lähedal, osa Väikestest Antillidest. Ulatuvad Arubani.
Võrkpall 1968. aasta suveolümpiamängudel
Võrkpall 1968. aasta suveolümpiamängudel Méxicos 13.–26. oktoobrini.
Mehed
Olümpiavõitja 1964: NSV Liit. 10 meeskonda.
Turniirist loobusid Aafrika meister Tuneesia ja Rumeenia. Neile asendajate otsimisel ütlesid ära Alžeeria, Jugoslaavia, Ungari ja Holland. Asendusmeeskondadeks said Bulgaaria ja Belgia.
Naised
Olümpiavõitja 1964: Jaapan. 8 naiskonda.
1. NSV Liit: Ljudmila Buldakova, Tatjana Veinberga, Valentina Vinogradova, Vera Galuška (aastast 1969 kuni surmani Dujunova), Vera Lantratova, Galina Leontjeva, Ljudmila Mihhailovskaja, Tatjana Ponjajeva, Inna Rõskal, Roza Salihhova, Tatjana Sarõtševa, Nina Smolejeva. 2. Jaapan: Setsuko Yoshida, Suzue Takayama, Toyoko Iwahara, Youko Kasahara, Aiko Onozawa, Yukiyo Kojima, Sachiko Fukunaka, Kunie Shishikura, Setsuko Inoue, Sumio Oinuma, Makiko Furukawa, Keiko Hama. 3. Poola: Krystyna Czajkowska, Jozefa Ledwig, Elzbieta Porzec, Wanda Wiecha, Zofia Szczesniewska, Krystyna Jakubowska, Lidia Chmielnicka, Barbara Niemczyk, Halina Aszkielowicz, Krystyna Krupa, Jadwiga Ksiazek, Krystyna Ostromecka.
Muḩammad al-Bū‘azīzī
Muḩammad al-Bū‘azīzī, ka Mohamed Bouazizi (29. märts 1984 Sīdī Bū Zīd‎ – 4. jaanuar 2011 Bin ʿArūs) oli Tuneesia tänavakaubitseja, kes end 17. detsembril 2010 protestiks ametnike ülekohtu vastu põlema süütas. Tema tegu sai tõukeks Tuneesiat, seejärel aga suurt osa Põhja-Aafrikast ja Lähis-Idast haaranud rahvarahutustele ja eeskujuks mitmetele teistele araabia enesesüütajatele.
Ta oli postuumselt 2011. aasta Sahharovi auhinna saajate hulgas.
Cosigüina vulkaan
Cosigüina on tegevvulkaan Kesk-Ameerikas Nicaraguas.
Vulkaani kõrgus on 872 meetrit.
Aktiivsus
Viimati purskas vulkaan aastal 1859, aga kõige kuulsam episood leidis aset 20. jaanuaril 1835. See oli Nicaragua ajaloo kõige võimsam vulkaanipurse. Tollest purskest lendu läinud tuhka on leitud Mehhikost, Costa Ricalt ja Jamaicalt. Hiljem ei ole vulkaan pursanud.
Repniku mõis
Repniku mõis, ka Hiiemetsa mõis. (saksa keeles Repnick) oli rüütlimõis Vaivara kihelkonnas Virumaal. Repniku oli Laagna mõisast 18. sajandi teisel poolel eraldatud rüütlimõis Vaivara kihelkonnas Virumaal, nüüdisajal jääb mõisakoht Ida-Viru maakonna Narva-Jõesuu linna Hiiemetsa küla maadele.
Ajalugu
Mõis eraldati 18. sajandil Laagna mõisast, 18. sajandi lõpus kuulus Repniku mõis H. G. von Wulfile. 1837. aastal omandas mõisa rittmeister Johann Andreas von Seidlitz. Tema pojatütar paruness Sophie von Stackelberg müüs mõisa 1876. aastal Laeweritele. 1881. aastal ostis mõisa kindral Eduard von Brevern. 1889. aastast kuulus mõis Alfred Alex von Baerile. Hiljem oli mõisaomanik õigusteadlane Karl Alfred von Baer, kelle käest ka mõis 1919. aastal võõrandati.
1827. aastal toimusid Repniku mõisas talurahvarahutused. Talupojad keeldusid tegemast teorenti, mida mõisnik tahtis suurendada.
1835. aastal sai mõisas 22 peret perenime ehk perekonnanime.
Repnikus on olnud ka üks kuulus karjapoiss. 20. sajandi alguses pärast vanemate Narvasse kolimist pidas Repniku mõisas karjapoisiametit hilisem luuletaja ja publitsist August Alle.
Mõisa hoonestus hävis Teises maailmasõjas Eestis toimunud ägedate Auvere ja Sinimägede lahingu ajal.
Reola raudteejaam
Reola raudteejaam on raudteejaam Tartu–Koidula raudteelõigul Tartumaal Kambja vallas Tõõraste külas.
Jaamas asub üks raudteedevaheline lühike (35 m) perroon, kus peatuvad Elroni reisirongid liinil Tartu–Koidula (suveperiooditi Tartu–Piusa). Siseneda ja väljuda saab vaid läbi rongi C-ala. Jaamas võib toimuda kaupade rongidele ja neilt mahalaadimine, lisaks suundub jaamast kaks haruteed eri tööstusterritooriumitele.
Ajalugu
pisi|vasakul|Reola jaamahoone Reola raudteejaam avati 1. juunil 1931 Tõõraste küla juures, olles vahejaam Tartu–Petseri raudteel.
Jaamahoone oli sama aasta lõpul veel ehitamata ja valmis 1933. aastal. Avamisel jäi jaam Vana-Kuuste valda.
Kuna esimene jaamahoone hävis teises maailmasõjas, ehitati 1950. aastate lõpus raudtee juurde kergete modernismi sugemetega ristkülikukujulise põhiplaaniga ühekorruseline ülimadala kelpkatusega jaamahoone, mis sarnaneb Mustjõe, Piusa ja Veriora jaamahoonega.
2020. aasta oktoobris teatas reisirongide operaatorfirma Elron, et väikese kasutajaskonna tõttu reisirongid Reola peatuses 13. detsembrist 2020 enam ei peatu. Reola peatuse sulgemise plaan jäi ära.
Parvematk
pisi|Parvetamine Panamas pisi|Parvetamine Soča jõel Sloveenias Rafting on rekreatiivne tegevus, mille käigus inimene kasutab jõe või muu veekogu navigeerimiseks spetsiaalset täispuhutavat kummiparve ehk rafti. Tegevus seiklusspordina muutus populaarseks 1950. aastatel.
Raftingut teatud jõelõikudel peetakse ekstreemspordiks ja see võib lõppeda surmaga, teised lõigud pole aga nii ekstreemsed ega rasked. Rafting on ka kogu maailmas harrastatav võistlussport, mis kulmineerub osalevate rahvaste vahel toimuvatel raftingu maailmameistrivõistlustel. Rahvusvaheline Raftingu Föderatsioon, mida sageli nimetatakse IRF-iks, on ülemaailmne organisatsioon, mis kajastab selle spordi kõiki aspekte.
Parvematka varustus
Parvematka varustus on märgatavalt arenenud, algselt kasutati Teisest maailmasõjast ülejäänud sõjaväe kummiparvi. Nüüdisajal on parv tehtud väga vastupidavast mitmekihilisest kangast. Tänapäevasesse tüüpilisse rafti mahub 6-12 inimest, kuid on olemas ka 1-2 kohalisi rafte. Parvematkaks vajaliku varustuse alla kuuluvad lisaks kummiparvele ka mõlad, kummiülikond, päästevestid ja kiivrid.
Jõgede klassifikatsioon
I klass: Tasase vee ning kindla voolusuunaga jõgi, kus on vähe takistusi, mille tõttu riskitase on madal. Sobilik algajatele.
II klass: Madalad lained ja mõned üksikud kivid, mis on väljaõppinud aerutajale kergesti välditavad. Vajalik vähene aerutamisoskus.
III klass:  Ebakorrapärase kujuga kiire vooluga kärestik, kus esinevad väiksemad lained. Vajalik keskmine aerutamisoskus. Märkimisväärne oht puudub.
IV klass: Sõltuvalt jõest võib esineda suuri vältimatuid laineid, auke või ahendatud käike. Võimsad kuid ettearvatavad kärestikud nõuavad täpset parve käsitlust turbulentses vees, mõeldud edasijõudnutele. Nõuab eelnevat ettevalmistust raja läbitöötlemiseks.
V klass: Tugeva voolu ning suurte lainetega kärestik, kus esineb suuremõõdulisi kive. Vajalik on väga hea aerutamisoskus ning hea füüsiline vorm.
VI klass: Ekstreemsed jõeolud, mida iseloomustavad suured lained ja kivid ning muud ohud. Riskitase on väga kõrge. Sobilikud vaid ekspertidele, vajalik erakordne rafti käsitlemisoskus.
Ajalugu
Parvematkade ajalugu pärineb juba 1811. aastast kui leidis aset esimene katse navigeerida Snake River jõge. Ilma vajaliku treeninguta, kogemuse ega korraliku varustuseta osutus antud jõgi liiga raskeks ning ohtlikuks. 9. juunil 1940 viis Clyde Smith läbi eduka ekspeditsiooni läbi Snake River kanjoni.
Rafting Eestis
Eestis leidub parvetamiseks piisava raskusastmega kärestikke vähe. Raftinguks sobivad lõigud on suhteliselt lühikesed, kus piisav veetase on vaid mõni nädal aastas. Kõige populaarsemad raftingu jõed Eestis asuvad riigi põhjaosas, kus leidub mõningaid kiirema vooluga jõgesid, nende hulka kuuluvad näiteks Valgejõgi, Purtse ja Kunda jõgi.
Ohutus
Kasutades õigeid ettevaatusabinõudeid on riskitase suhteliselt madal. Rafting on läbi aastate muutunud palju  ohutumaks, seetõttu saavad tuhanded inimesed igal aastal parvematkasid turvaliselt nautida. Inimeste spordialased teadmised on suurenenud ning varustus muutunud spetsialiseeritumaks ja kvaliteetsemaks. Tänu varustuse täiustamisele on ka jõeradade raskusastmed muutnud.
Kaer
pisi|Valminud kaerapõld pisi|Kaera[[terad]] Kaer ehk harilik kaer (Avena sativa) on kõrreliste sugukonda kuuluv üheaastane kultuurtaim ja teravili.
Siinus
pisi|Siinusfunktsiooni üks periood|400px Siinus ehk siinusfunktsioon (sümbol: sin) on matemaatikas üks trigonomeetrilistest funktsioonidest.
Kaer
Botaanilised tunnused
Harilik kaer kasvab tavaliselt 60–100 (150 ) cm kõrguseks. Leht pöördub vasakule, mitte paremale nagu teistel teraviljadel. Pähikutelg, välissõkal ja alumised lehetuped on paljad. Lehelaba on kare ning selle laius on kuni 15 mm. Keeleke on 2–3 mm pikkune, tipuosas kolmnurgakujuliste hammastega. Pähikud tavaliselt kahe, harva kuni kolme õiega. Pööris on 15–25 cm pikkune, küllaltki hõre ja laiuv. Kui gluteenivaba kaera teri jahvatada veskis koos muu teravilja gluteeni sisaldavate teradega, siis nii saab gluteenivaba kaera tera ka gluteeniga kokku.
Siinus
Definitsioon täisnurkse kolmnurga järgi
pisi|Täisnurkne kolmnurk Täisnurkse kolmnurga teravnurkse nurga α siinuseks nimetatakse selle nurga vastaskaateti a ning hüpotenuusi c pikkuse jagatist.
Kaer
Ajalugu
Harilik kaer pärineb arvatavalt Lähis-Idas kasvavast viljatust kaerast (Avena sterilis), mis levis algselt umbrohutaimena nisu- ja odrapõldudel (nagu ka rukis). Umbes 4000 aasta vanused kaeraterad on leitud Egiptusest, kuid kaera täpne kultiveerimise algus pole teada. Tõenäoliselt alustati kaera kultiveerimist Kesk-Euroopas pronksiajal, umbes 3500 aastat tagasi.
Siinus
Siinusfunktsiooni omadused
Funktsiooni graafik muutub, kui
Vaata ka
Trigonometriske funksjoner
Kaer
Kliimatingimused
Kaera kasvatatakse tänapäeval peaaegu kõikjal parasvöötmelises ja subtroopilises kliimas. Kaer suudab taluda erinevat õhutemperatuuri ning -niiskust, sõltuvalt konkreetsest sordist, kuid üldjuhul eelistab jahedamat ja niiskemat kliimat, mistõttu on kaer tähtis toiduaine aladel, kus suved on jahedad ja vihmased. Taim ei talu vilja valmimisel eriti hästi kõrgeid õhutemperatuure ning seetõttu kasvatatakse kaera peamiselt 35–65°N põhja- ja 20–46°S lõunalaiusel. Kaera on õnnestunud edukalt kasvatada isegi Islandil.
Kaera võib külvata nii sügisel kui ka kevadel, vili koristatakse siis vastavalt suvel või varasügisel. Eestis on soovitatav kevadkülv, sest talved on meil liiga külmad. Maailmas külvatakse kaera enamasti just kevadel. Sügisel külvatakse kaera piirkondades, kus suved on liiga kuivad ja kuumad, näiteks Himaalaja ja Hindukuši mägipiirkondades (kuni 3860 m üle merepinna ).
Kasvupinnas
Kaer pole mulla suhtes nõudlik ning kasutab hästi ära selles leiduvad toitained. Ta kasvab hästi erinevat tüüpi muldadel, näiteks rasketel savimuldadel, happelistel muldadel ja kuivendatud turvasmuldadel. Teiste teraviljadega võrreldes talub kaer paremini just happelisemaid muldasid. Samas ei sobi kaerale kuivad liiv- ja rähkmullad. Kasvuks optimaalne mulla pH on 4,5–7,5, ideaalne aga 5,5–6,0. Juurestik areneb kasvuperioodi alguses kiiresti, mistõttu talub taim hästi kevadist põuaperioodi, samas on vajalik piisav niiskus enne pealoomist, muidu jääb saak kesiseks.
Eksport ja import
Kuigi suurem osa kasvatatud kaerast tarbitakse tootjariigis, läheb ligi 15% kogutoodangust ekspordiks. Suurimad kaera eksportijad olid 2008. aastal Kanada (2159 tuhat tonni), Soome (388,3), Austraalia (191,7), Rootsi (156,3) ja Suurbritannia (118,9). Suurimad importijad olid aga Ameerika Ühendriigid (2169 tuhat tonni), Saksamaa (255,3), Mehhiko (127,1), Hispaania (67,2) ja Jaapan (63,2).
Kasvatamine Eestis
2010. aastal toodeti Eestis kokku 61,3 tuhat tonni kaera, mis vähenes eelmise aastaga võrreldes 29,1%. Kaeratoodang moodustas erinevate teraviljade kogutoodangust 8,2%. Kaera edestasid 338,5 tuhande tonniga nisu ja 297,3 tuhande tonniga oder ning kaerale järgnes 29,5 tuhande tonniga rukis. Kaera kasvatati 31,6 tuhandel hektaril ning selle saagikus oli 1982 kg/ha.
Sordid
Harilik kaer on tänapäeval kõige levinum kaera kultuurliik, mida looduses ei esine. Populaarsuselt teine liik on bütsantsi kaer (A. byzantina), mis on samuti kultuurliik. Nende liikide ristamisel on saadud palju tänapäeval kasvatatavaid kaerasorte.
Kaerasorte aretatakse pidevalt juurde. Nad erinevad üksteisest kõrretüübi, valmimisaja, iva ehituse, vihmataluvuse, koore värvi, kõrre kõrguse, valgusisalduse ja kuivustaluvuse poolest.
Kasutamine
pisi|Kaerahelbed pisi|Kaerahelvestega müslisegu Kaerast tehakse peamiselt kaerajahu, -helbeid ja -kliid. Eestis levinuim kaerast tehtav toiduaine on kaerahelbepuder. Kaerahelbeid kasutatakse ka müslides. Kaerast tehakse ka kaeraküpsiseid, vahel õlut, leiba ja mitmeid teisi teraviljatooteid.
Suurem osa maailmas kasvatatavast kaerast kasvatatakse siiski eelkõige loomasöödaks. 1990. aastate alguses oli loomasööda osakaal maailma kogutoodangust ligi 74%. Vanasti oligi kaer tähtis peamiselt hobuste söödataimena. Kaerast saab ka põhku, silo, aganaid ja haljassööta.
Oredeži jõgi
500px|thumb|Oredeži jõe panoraam [[Võritsa alevi juures]] Oredež (vene keeles Оредеж) on jõgi Venemaal Leningradi oblastis.
Jõe pikkus on 192 km, valgla pindala 3220 km², vooluhulk suudmes 20 m³/s, keskmine jõesängi laius on 25–30 m ja keskmine sügavus 1,5–2,0 m. Jõe voolukiirus on keskmiselt 0,1 m/s. Vee maksimaalne kuu keskmine temperatuur ei ületa Võritsas tehtud pikaajaliste vaatluste tulemusena +19,1 °C. Jõe läbipaistvus on ülemjooksul üle 3,5 meetri ehk kõige sügavamateski kohtades põhjani.
Oredež algab Isuri kõrgustiku kagunõlvalt. Ülemjooksul voolab Oredež itta ja läbib Siverski. Seejärel pöördub jõgi Võritsas lõunasse ja Jam-Tjossovos läände, voolab läbi Torkovitši ja Oredeži ning suubub Luuga ja Tolmatšovo vahel paremalt Lauga jõkke. Oredeži suurimad lisajõed on Suida, Kremenka ja Tessova.
Daimištšes ja sealt allavoolu paljanduvad Oredeži kaldail punased devoni liivakivid, mis on Oredeži nii-öelda visiitkaardiks ja on näha jõe ääres paljudes kohtades. Seal lookleb jõgi sügavas orus. Faarvaater läheb kord ühe, siis teise kalda lähedale. Tavaliselt on üks kallastest järsk ja teine lauge. Liivakividest on leitud rüükalade ja teiste elukate kivistisi. Liivakivide kaitseks on loodud 1540 km² suurune Ülem-Oredeži kaitseala (loodus- ja ajaloopargi nime all).
Jõe veetaset ülemjooksul reguleerivad karst ja endiste hüdroelektrijaamade paisud. Alamjooksul on jõgi laevatatav.
Nagu ülejäänudki selle kandi jõed, jäätub Oredež ajavahemikul novembri lõpust jaanuari alguseni ja vabaneb jääkattest aprillis.
Keskajal lülitus Oredež veeteede süsteemi. Alates 18. sajandist kuni 20. sajandi esimese pooleni parvetati mööda jõge metsa.
Rich Text Format
Rich Text Format ehk RTF (eesti keeles rikasteksti vorming) on alates 1987. aastast Microsofti arendatav platvormist sõltumatu dokumendifailivorming.
Oredeži jõgi
1948 rajati jõe ülemjooksule hulk väikesi hüdroelektrijaamu: esialgu 4, hiljem veel 2. Hüdroelektrijaamade kaskaadi peajaam asus Siverskis. 1973 kõik 6 jaama demonteeriti.
Rich Text Format
Vastavas vormingus failid on laiendiga .rtf ning neid avab ja salvestab enamik tekstitöötlusprogramme, olenemata arvuti operatsioonisüsteemist. Oma universaalsuse tõttu ei toeta selline failivorming keerukamaid kujundus- ja küljendusvõtteid. Rikasteksti vormingus faile peetakse suhteliselt ohutuks makroviiruste ja muu kahjuliku koodi sisalduse suhtes. Mitmed Eesti riigiasutused eelistavad digitaalses andmevahetuses rikasteksti vormingus tekstifaile.
Oredeži jõgi
Ülemjooksul on jõe vesi ebatavaliselt külm ja kare. Tšikino järvest allpool muutub vesi soojemaks ja pehmemaks. Jõevesi on kergelt radioaktiivne, kuid raviomadustega. Keemiliselt koostiselt kuulub see hüdrokarbonaatsesse klassi kaltsiumi rühma. Vesi on nõrgalt aluseline, sisaldab mineraale 180–280 mg/l. Sellepärast asub Oredeži kaldal hulgaliselt laste sanatooriume ja puhkekeskusi.
pisi|left
Eesti Superkarikas 2018
Eesti Superkarikas 2018 oli 23. Eesti Superkarikafinaal, kus mängisid möödunud hooaja Meistriliiga ja Eesti karika võitjad. Mäng peeti Tallinnas EJL jalgpallihallis, ning mängisid Meistriliiga 2017 võitja Tallinna FC Flora ja Eesti karikas 2017 võitja Tallinna FCI Levadia.
Mängu eel
Algselt Sportland Arenale planeeritud hooaja avamäng toimub ilmaennustusest lähtuvalt EJLi jalgpallihallis.
Möödunud aastal jäi FC Flora Superkarikafinaalis 0:5 alla FCI Tallinnale, kuid suutis seejärel näidata Premium liigas suurepärast mängu ja tuli Eesti meistriks. Kui FCI Tallinn pidi meistrivõistlustel leppima neljanda kohaga, siis Lasnamäe võistkond triumfeeris Evald Tipneri nimelistel Eesti karikavõistlustel. Hooaja lõppedes ühinesid FCI Tallinn ja Premium liigas 2. kohaga lõpetanud FC Levadia, uuel hooajal pallitakse meistrivõistlustel FCI Levadia nime all.
Kokkuvõte
FCI Levadia ei andnud alla – 84. minutil tõi meeskonna mängu tagasi Nikita Andrejev ning kolm minutit hiljem olid tablool juba 2:2 viiginumbrid, kui täpne oli vahetusest sekkunud Kirill Nesterov. Kuna seis oli 90 minuti lõppedes viigiline, selgus võitja penaltiseerias.
Flora esimeseks lööjaks oli Liivak, kelle löögi küll Sergei Lepmets esmalt tõrjus, kuid puurilukk tuli väravajoonelt enne lööki välja, mistõttu sai Liivak uuesti proovida. Korduslöök läks latti. Kui mõlemad meeskonnad olid löönud kaks penaltit, oli FCI Levadial 2:0 eduseis, sest Lepmets tõrjus Markus Poomi penalti. FCI Levadia viies lööjast eksis vaid posti tabanud Andrejev ja seega kuulus 4:3 võit neile.
Otsepilti mängust näitas Postimees.ee.
Golden State Warriors
Golden State Warriors on Põhja-Ameerika korvpalliliiga NBA klubi. Meeskond mängib läänekonverentsi Vaikse ookeani divisjonis ja peab oma kodumänge San Franciscos Chase Centeris.
Algselt Philadelphia Warriorsi ja seejärel San Francisco Warriorsi nime kandnud klubi võttis oma praeguse nimekuju kasutusele 1971. aastal.
Warriors on NBA üks edukamaid klubisid, meistriks on tuldud kuus korda: 1947., 1956., 1975., 2015., 2017. ja 2018. aastal. Sellest enamat on suutnud vaid Boston Celtics ja Los Angeles Lakers.
Ajalugu
Warriors asutati 1946. aastal Philadelphias ja selle esimeseks peatreeneriks palgati Eddie Gottlieb. Skoorikuninga Joe Fulksi vedamisel tuldi värskelt loodud korvpalliliiga BAA (NBA eelkäija) meistriks, kui finaalis alistati Chicago Stags 4 : 1.
BAA meistriks tuldi ka hooajal 1955/56, kui finaalseerias alistati Fort Wayne Pistons 4 : 1. Meeskonna liidriteks olid tulevased kuulsuste halli liikmed Paul Arizin, Tom Gola ja Neil Johnston.
1959. aasta draft ' is valis Warriors Wilt Chamberlaini. Kuuel järgmisel hooajal oli Chamberlain nii Warriorsi kui ka kogu liiga skooriliider ning tema karjääri üheks tipphetkeks kujunes 2. märtsil 1962. aastal peetud mäng New York Knicksi vastu, kus ta viskas NBA rekordit tähistavad 100 punkti.
1962. aastal sai Franklin Mieulist uus enamusomanik ja ta kolis klubi San Francisco lahe äärde. Aastatel 1962–1971 kandis klubi nime San Francisco Warriors. 1963–64. hooaja eel valiti draft ' ist keskmängija Nate Thurmond. Samal hooajal jõudis Warriors NBA finaali, kus kaotati Boston Celticsile 1 : 4.
Järgmisel hooajal vahetati Chamberlain Philadelphia 76ersisse, misjärel suudeti võita vaid 17 mängu. NBA meistriks tuldi jälle 1975. aastal, siis juba Rick Barry ja Jamaal Wilkesi eestvedamisel.
Kulus aastakümneid, enne kui Warriors taas NBA meistrikarika eest suutis võidelda. Eriti edukaks kujunesid hooajad 2014/15–2018/2019, kui Warriors mängis viis hooaega järjest NBA finaalis, tulles NBA meistriks 2015., 2017. ja 2018. aastal. Viimaste võitude peaarhitektid olid Stephen Curry, Klay Thompson, Draymond Green, Kevin Durant ja peatreener Steve Kerr.
Leshani Buddha kuju
Leshani Buddha kuju (hiina 乐山大佛) on hiiglaslik kaljust tahutud Buddha kuju Hiinas Sichuani provintsi lõunaosas Leshani linna lähedal, Minjiangi, Dadu ja Qingyi jõe ühinemiskoha juures.
Seda alustas hiina munk Haitong 713. aastal.
1996. aastast kuulub see koos Emeishaniga UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Välislingid
thumb|Leshani Buddha kuju
Ehituskuur
Ehituskuur (saksa keeles Bauhütte) on ajalooline kirikuehitajate (kiviraidurite, kujurite, müürseppade, seinamaalijate ja klaasimaalijate) tsunftilaadne organisatsioon peamiselt saksakeelsetes maades, ka Prantsusmaal ja Ungaris.
Keskajal oli ehituskuuri ülesandeks kunstiliste ehitustraditsioonide viljelemine ja arendamine ning kuurisaladuste (tehniliste kogemuste ja praktikate, proportsioonipõhimõtete) edasiandmine. Nende ehituskuuriraamatutes, millest mõned on säilinud, on ehitusplaane, tüpiseeritud figuure, ornamente ja muid joonistusi, mille järgi töid teostati.
Need kuurid tekkisid 13. sajandil mungatraditsioonide edasikandjatena ning nende õitseng oli 14. sajandil. Neid peetakse linnatsunftide eelkäijaks. Aastal 1459 liitusid ehituskuurid Straßburgi eeskirja alusel Straßburgi peaehituskuuriga. Sellele allusid Kölni, Viini ja Berni, hiljem ka Zürichi ehituskuur, neile omakorda piirkondlikud ehituskuurid.
Ehituskuuri liikmed kohustusid täitma kuurieeskirju, milles oli väga erinevaid seadusi, muuhulgas õpipoisiaja, maksude ja töötasude kohta. Neil oli usu ja kõlbluse alaseid kohustusi. Nad pidid kultiveerima inimlikke voorusi, nagu kannatlikkust, vennaarmastust, truudust, vaikimist ja tõearmastust. Ehituskuuril oli veel teine sotsiaalne eesmärk: ta toetas vanu ja vaesunud liikmeid. Lahendati ka omavahelisi tülisid. Isik, kes tahtis ehituskuuri astuda, vajas käemeest sellest kuurist. Vastuvõtmine eeldas sündimist abielust ja head mainet. Kui keegi ordu eeskirja rikkus, kuulutati ta autuks ning tema nimi naelutati häbiposti.
Ehituskuuride liikmetel oli teistsugune riietus ja kombed kui tsunftideks organiseerunud linnakiviraiduritel.
Ehituskuuri juhtis Aldermann. Temast allpool olid järgmised astmed, mis on tänini säilinud: Igal tsunftigildil oli oma kutseühing, märgid ja salasümbolid. Need olid nii-öelda liikmetunnistuseks, sest kirjaoskus oli tol ajal väheste eesõigus.