cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Välismaa merede ja lahtede loend
P
Paria laht – Peeter Suure laht – Penase laht – Penžina laht – Perekopi laht – Perämeri – Petšora laht – Petšora meri - Pirani laht – Pitka laht - Pjassina laht – Punane meri – Põhjalaht – Põhjameri – Pärsia laht
R
Riddarfjärden – Romsdalsfjorden – Ronne laht – Rossi meri
S
Saalomoni meri – Saaristomeri – Sahhalini laht – Saint Lawrence'i laht – Saint-Malo laht – Salamína laht – Samsuni laht – San Francisco laht – Sargasso meri – Saroni laht – Sawu meri – Schlei – Scotia meri – Selkämeri – Serami meri – Sevastopoli laht – Sinopi laht – Sogne fjord – Soome laht – Spenceri laht - Spirits Bay - Szczecini laht – Storfjorden (Sunnmøre) – Storfjorden (Hålogaland) – Suessi laht – Sulawesi meri – Sulu meri Suur Austraalia laht – Sõvaš
Š
Šelihhovi laht
Z
Zuiderzee (endine)
T
Tai laht – Taimõri laht – Tanafjorden – Taranto laht – Tartu laht - Tasmani meri – Tazi laht – Tendrovi laht – Therme laht– Tiksi laht – Timori meri – Tongkingi laht – Traakia meri – Trieste laht – Trondheimi fjord – Tsemessi laht – Tsokuri laht – Tšoša laht – Tšuktši meri – Türreeni meri – Tysfjorden
V
Vahemeri – Valencia laht – Valge meri – Varangeri fjord – Varna laht – Veneta laguun – Venezia laht – Venezuela laht – Vestfjorden – Viiburi laht - Vilkitski laht – Visayani meri – Vitjazevo laht
W
Waddenzee – Weddelli meri – Weymouthi laht
Nürinurk
pisi|Nurk b on nürinurk Nürinurk on nurk, mis on absoluutväärtuselt suurem kui täisnurk ja väiksem kui sirgnurk, ehk on suurem kui 90° ja väiksem kui 180°.
Austraalia jalgpallikoondis
Austraalia jalgpallikoondis on Austraalia rahvuskoondis jalgpallis.
Nürinurk
Viited
Obtuse angle
Austraalia jalgpallikoondis
Mängijad
''Seisuga 18. juuni 2014''
Uute kivide kasvamine
"Uute kivide kasvamine" on Jaan Kaplinski viies luulekogu. See ilmus Tallinnas 1977. aastal.
Ilmumine ja vastuvõtt
"Seesama meri meis kõigis" on lühendatud kujul taasilmunud ka valikkogus "Käoraamat" (1986) ja tervikkujul koondkogus "Kirjutatud"  (2000).
Segaste kirjastamisolude tõttu ilmus "Uute kivide kasvamine" peaaegu samal ajal kui kogu "Ma vaatasin päikese aknasse", mistõttu sai esimene vähem vastukaja. Kuigi teose keskne osa "Seesama meri meis kõigis" on silmanähtavalt iseseisev, ei tõstetud "Uute kivide kasvamist" esile. Nenditi, et raamatus "jätkub vahekordade täpsustamine luule ja luuleainesega, tõdemine, et luule on kõikjal ja kõiges" ning et "poeedi enese isik, tema suhtumisväljendused ja hinnangud on taandunud, tungides vaid ajuti pinnale, andes aimu sisemistest liikumistest".
Aasta luuleülevaates kirjutas Karl Muru, et Kaplinski luulele olevat omane "imeline kirgastumine ja rahu", nii et "tundub, nagu oleks see luule sõnastatud väljaspool head ja kurja". Kaplinski pidavat "üldjoontes kinni oma programmist ja veendumusest: luuleks on ainult see, mida teisiti ei saa sõnastada". Seepärast olevatki luuletused "mõneti hajuvad, nendel pole teravaid kontuure, asjad kaotavad oma igapäevase kvaliteedi, kõik voolab, valgub kuhugi mujale, omandab viivuks kuju ning saab kohe millekski muuks, millel pole nimegi".
Autori selgitusi
Reisikirjas "Kevad kahel rannikul" (2000) seletab Kaplinski, et luuletustel sarjas "Seesama meri meis kõigis" on naturalistlik sünnilugu. Selle algus olevat laenatud mereuurija Hans Hassi raamatust "Me tuleme merest", kus väidetakse, et kõigi elusolendite veri on pärit muistse ookeani veest ja vere keemiline koostis on praegugi sarnane sellega, mis oli muistsel veel. Kaplinski kirjutab: "Primitiivsete mereolevuste vereringe oli lahtine. Ehituselt olid nad nagu lahtised torud: ühest otsast tõmmati veevooluga sisse toitu, teisest heideti eemale ülejäägid ja laguproduktid. Evolutsioonis toru sulgus, muutus kinniseks, sellel ei olnd enam otseühendust väliskeskkonnaga... Kuid midagi algse ookeani veest kanname ikka endas, meie erütrotsüüdid ja muud verelibled ujuvad vedelikus, mis on keemiliselt koostiselt sarnane muistse mereveega."
Kąty Wrocławskie
Kąty Wrocławskie (saksa Kanth, kuni 1930. aastani Canth) on linn Poolas Alam-Sileesia vojevoodkonnas Wrocławi maakonnas, Kąty Wrocławskie valla halduskeskus. Kąty Wrocławskie asub Wrocławi kesklinnast umbes 21 km lääneedelas.
Canth sai linnaõigused enne 1298. aastat. Kuni 1945. aastani oli Saksamaa koosseisus.
Limnoloogia
Limnoloogia ehk järveteadus (< kreeka limnē 'järv' + logos 'õpetus') on interdistsiplinaarne teadusharu, mis uurib nii magevee- kui soolase veega järvi, käsitledes nende bioloogilisi, füüsikalisi, keemilisi, geoloogilisi ja hüdroloogilisi aspekte.
Ingliskeelses kirjanduses hõlmab limnoloogia (limnology) kõikide sisevete (sealhulgas vooluveekogude) eelmainitud aspektid.
Limnoloogia rajajaks peetakse François-Alphonse Foreli, kelle peamiseks uurimisobjektiks oli Genfi järv.
Traditsiooniliselt on limnoloogia tihedalt seotud hüdrobioloogiaga.
Kuigi termin "limnoloogia" hõlmab kõiki soolaseid- ja teisi mandriveekogusid, siis traditsiooniliselt ei kuulu limnoloogiaõpetuse alla märgalad, põhjavesi ja vooluveekogud. Seetõttu käsitletakse enamasti limnoloogiat kui mageveekogude uurimist (Wetzel, 2001).
Limnoloogia uurimus on pikaajalise akadeemilise ranguse ja laia interdistsiplinaarse ajalooga. Üks tõeliselt põnev aspekt limnoloogias on, et uurimus on pikaajalise akadeemilise ranguse ja laia interdistsiplinaarse ajalooga geoloogiliste, keemiliste, füüsikaliste ja bioloogiliste koostoimete integreerimine, mis määratlevad veesüsteeme. Ükski limnologist ei ole näitanud paremini akadeemilise sünteesi kasutamist kui George Evelyn Hutchinson, ta tegi tänapäevase limnoloogia määratlemiseks rohkem kui ükski teine ​​inimene. Aga teised veekeskkonna ökoloogid on teinud palju põnevaid teaduslikke edusamme, sealhulgas kontseptsiooni täiustamist, ökoloogilisi meetodeid haiguse tõrjele lähenemiseks, veereostuse hindamise ja kõrvaldamise meetodeid, kalapüügi juhtimise viisid, magevee elupaikade taastamine, ainulaadsete organismide säilitamine
Iidsetel aegadel on tsivilisatsioonid sõltuvad mageveekogudest-järvedest, veehoidlatest, jõgedest ja märgaladest. Magevesi on oluline mitte ainult inimeste elu säilitamiseks, vaid ka selleks, et toetada jõukate majanduste aluseks olevaid tegevusi. Samal ajal, kui veeressursid on inimühiskondade jaoks hädavajalikud, võib nende ühiskondade tegevus reostada ja halvendada veevarusid, piirates nende kasulikke kasutusviise. Alates 1960. aastate "keskkonnaliikumise" algusest ja eriti pärast puhta vee seaduse (Clean Water Act) vastuvõtmist 1972. aastal Ameerika Ühendriikides, on põhjaameeriklased mõistnud, et tootmine, põllumajandus, mäetööstus, linnaarendus ja muud tegevused võivad mageveekogudele ohtu kujutada, ja nad on astunud samme nende ohtude vähendamiseks.
Mageveekogud moodustavad ainult väikese osa Maa pindalast. Siiski on nende tähtsus joogivee pakkumises, niisutuses, kalanduses, akvakultuuris ja turismis vaieldamatu. Limnoloogia e. siseveekogusid uuriv teadus tagab vajaliku teadusliku aluse järvede ja jõgede korrashoiuks. Limnoloogia roll on siiski suurem ja fundamentaalsem. Isegi kõige varasemad limnoloogid uskusid, et neil oli ökoloogia jaoks tähtis sõnum. See jätkuv uskumus on esile tõstetud artiklite pealkirjades nagu: "Järv kui mikrokosmos" (Forbes 1877) ja "​Aerjalgsete teadus (copepodology) ​ornitoloogile" (Hutchinson 1951). Eriti järvesid on peetud väikesteks teatriteks, kus toimuvat suurejoonelist ökoloogiste interaktsioonide näitemängu, interaktsioone organismide seas ja organismide ning keskkonna vahel, saab uurida kergemini kui kusagil mujal. Järved saavad funktsioneerida nende väikeste teatritena ("mikrokosmostena" – Forbes) põhjusel, et neist on suhteliselt kerge proove võtta, sest nad on selgelt piiritletud (võrreldes maapealsete ökosüsteemidega) ja sellepärast, et tegevusala eksperimente on kerge teostada. Limnoloogiast on toimunud jätkuv informatsiooni vool teistesse ökoloogia tegevusaladesse kõikidel teaduse tasemetel, alustades kvantitatiivsete katsete tegemise metodoloogilistest probleemidest ja lõpetades kõrgelt abstraktsete kontseptsioonidega, nagu toitumisahel ja troofiline kaskaad. Üks kõige esileküündivamaid limnolooge G. E. Hutchinson on arendanud välja enamiku tänapäeva populatsiooni ja ühiskonna ökoloogia alustest. Limnoloogia on, vastupidi, saanud lähteandmeid peamiselt teoreetilisest ökoloogiast ja vähem eksperimenteerijatelt ning limnoloogia tegevusalalt välja jäävatelt ökoloogidelt. Erandiks on mereökoloogia, mis on andnud limnoloogiale mõned tähtsad metodoloogilised edasiminekud. Limnoloogia on aidanud kaasa teoreetilise ökoloogia mudelite ja eksperimentaalse uuringu ühendamisele rohkem kui ükski teine ökoloogia allharu. "Järve kui mikrokosmose" idee viitab loomulikult "ökoloogia ühtsuse" kontseptsioonile. Võib eeldada, et samad printsiibid ja seadused juhivad limnoloogilisi, mere- ja maapealseid kogukondi.
Eesti limnoloogiline uurimine
Limnoloogia kui iseseisva teadusharu alguseks Eestis tuleb pidada kompleksseid hüdrobioloogilisi uurimistöid Tallinna vesivarustuse huvides Ülemiste järvel aastatel 1904–1905 (Schneider, 1905), kuigi esimesed kalavarude uuringud seoses kalasaakide vähenemisega tegi Peipsi-Pihkva järvel Karl Ernst von Baer juba aastatel 1851–1852. Samal aastal tehti ka G. Siversi poolt Võrtsjärve ja Suure Emajõe hüdrograafiline uurimine seoses üleujutustega. Suure tähtsusega Eesti hüdrobioloogia arengus oli järvekomisjoni loomine Tartu Ülikooli juures tegutsevas Loodusuurijate Seltsis (LUS) 1905. aastal, mis sai peamiseks hüdrobioloogilisi uurimistöid läbiviivaks keskuseks kuni esimese maailmasõjani. Uuriti põhjalikult paljusid Eesti jõgesid (Emajõgi, Paala, Pedja) ja väikejärvi (Saadjärv, Pangodi, Võrtsjärv, Peipsi jt), kogudes hulgaliselt materjali nende floora, fauna ja geoloogilise ehituse kohta. Paraku ei omanud need uurimused veel kompleksset iseloomu, vaid täitsid tihti mingit kitsast ülesannet.
Esimene eestikeelne limnoloogiaalane töö oli A. Audova ja H. Bekkeri uurimus Pühajärvest (1923), milles käsitleti järve geofüüsikat ja elustikku. Koostati järve suurtaimestiku kirjeldus ning pöörati olulist tähelepanu järve fütoplanktonile ja zooplanktonile, uurides ka viimase dünaamikat. Hüdrobioloogiliste uuringute keskuseks sai Eesti Vabariigis Tartu Ülikooli juures tegutsev Eesti Vete Uurimise Komitee eesotsas Heinrich Riikojaga, keda võib tinglikult pidada ka Eesti limnoloogia rajajaks. Tema juhtimisel algasid 1925. aastal süstemaatilised hüdrokeemilised uurimistööd, millest esimeseks oli uurimus hapniku stratifikatsiooni kohta eutroofsetes järvedes (Riikoja, 1929).
Pärast sõja lõppu algasid jällegi laialdased uurimistööd, mille eesmärgiks oli hinnata peamiselt järvede kalamajanduslikku olukorda ja leida viisid nende ratsionaalsemaks majandamiseks. Limnoloogiline uurimistöö koondus nüüd peamiselt kahte kohta: Tartu Ülikooli Selgrootute ja Hüdrobioloogia õppetooli ning TA Bioloogia Instituudi (hilisem Zooloogia ja Botaanika Instituut) juurde.
Üldiselt toimusid Eesti limnoloogias ja hüdrobioloogias alates 1960. aastatest olulised muutused. Võrtsjärve limnoloogiajaam loodi 1954. aastal, hüdrobioloogia sektor Zooloogia ja Botaanika Instituudi juurde 1957. aastal. Limnoloogiajaama peahoone valmis 1963. aastal ja see asutus kujunes sisevete uuringute keskuseks. Kui senine limnoloogia oli olnud valdavalt kirjeldav, siis lihtsale kvalitatiivsele kirjeldamisele hakkasid alates 1960. aastatest lisanduma kvantitatiivsed näitajad nagu biomass ja produktsioon.
Uue hoo said 1960ndatel sisse ka geograafilised ja geoloogilised uurimused. K. Orviku, L. Orviku, H. Kessel, R. Männil, R. Pirrus, A. Sarv ja teised uurisid ja hindasid Eesti järvesetete stratigraafiat ja jaotumist suures plaanis (Mäemets, 1971). Hinnati mitmete Eesti piirkondade järvede tihedust ja koostati uus Eesti järvede nimestik (Kask, 1964), mis sisaldas andmeid 1148 rohkem kui hektarilise pindalaga järve kohta. Monomeetriliste andmete kõrval leidus seal ka rohkesti uusi hüdroloogilisi ja hüdrobioloogilisi andmeid. Uuriti ka sapropeeli ja järvelubja keemilist koostist ning hinnati nende varusid (Veber, 1964; 1970). Ilmusid uurimused Eesti järvede ja soode peamiste kujunemisjärkude kohta Holotseenis, kasutades C14 meetodit (Ilves & Sarv, 1969; 1970). Eesti pinnavete hüdroloogiliste uuringute tulemusena eraldas T. Eipre (1967) seitse hüdroloogilist regiooni.
Seoses põllumajandusliku ja tööstusliku tegevuse intensiivistumisega ning linnade hoogsa kasvuga hakati 1970. aastail täheldama järvede hüdrokeemilises ja hüdrobioloogilises režiimis olulisi nihkeid, mis viitasid antropogeensele eutrofeerumisele. Sellele faktorile hakati rohkem tähelepanu pöörama. Ilmusid kogumikud "Antropogeenne mõju väikejärvedele" (1980), Eesti NSV järvede nüüdisseisund (1982) jt., kus vastavaid ilminguid põhjalikult ka valgustati. 1980ndate algusest hakkasid olulisemat tähtsust omandama ökoloogilised uurimused. Suuremat tähelepanu pöörati seejuures erinevatel troofsustasemetel toimuvatele protsessidele ja nende põhjuslikele mehhanismidele ning kahe suure järve, Peipsi ja Võrtsjärve ökosüsteemidele.
Eesti taasiseseisvumise järel toimusid suured muutused limnoloogias ja hüdrobioloogias. Senine teaduskorralduse süsteem finantseerimine muutusid oluliselt ning nõudlus akadeemia instituutide järele vähenes tunduvalt. Peamiselt jätkusid tööd varasemate materjalide üldistamise ja kokkuvõtmise alal. 1994. aastal ilmus juba 1980ndate lõpul valminud L. Saarse mahukas monograafia väikejärvede põhjasetete kohta, kus leiavad valgustamist põhjasetete koostis ja kujunemine ning biostratigraafia ja geoloogia (Caapce, 1994). Väga ulatuslike produktsioon-bioloogiliste kompleksuuringute lõpptulemuseks kujunes P. Nõgese juhtimisel (Nõges, 1994a) kokkuvõte erinevate järvetüüpide produktsiooniprotsessidest (1989–1994). Alates 1991. aastast koostatakse E. Pihu juhtimisel monograafiat "Eesti kalad", mis lisab uusi materjale kalade leviku, bioloogia ja kalastiku koosseisu kohta. Teoreetilis-teaduslike uuringute kõrval 1980.–1990. aastatel on olulist kajastamist leidnud rakendusökoloogilised ja eelkõige elukeskkonda kajastavad uuringud
1314
1314. aasta
Sajandid: 13. sajand - 14. sajand - 15. sajand
Aastakümned: 1260. aastad 1270. aastad 1280. aastad 1290. aastad 1300. aastad - 1310. aastad - 1320. aastad 1330. aastad 1340. aastad 1350. aastad 1360. aastad
Aastad: 1309 1310 1311 1312 1313 - 1314 - 1315 1316 1317 1318 1319
1315
1315. aasta
Sajandid: 13. sajand - 14. sajand - 15. sajand
Aastakümned: 1260. aastad 1270. aastad 1280. aastad 1290. aastad 1300. aastad - 1310. aastad - 1320. aastad 1330. aastad 1340. aastad 1350. aastad 1360. aastad
Aastad: 1310 1311 1312 1313  1314 - 1315 - 1316 1317 1318 1319 1320
Antonin Scalia
pisi|Antonin Scalia (2013) Antonin Gregory Scalia (11. märts 1936 – 13. veebruar 2016) oli Ameerika Ühendriikide jurist, kes oli aastatel 1986–2016 Ameerika Ühendriikide Ülemkohtu kohtunik.
2018. aastal andis president Donald Trump talle Presidendi Vabadusmedali.
Isiklikku
10. septembril 1960 abiellus Scalia Maureen McCarthyga Massachusettsi osariigis Yarmouthis. Neil sündis viis poega ja neli tütart. Kahest pojast, Eugene Scaliast ja John Scaliast, said samuti advokaadid, seejuures Eugene'ist sai 2019. aasta septembris Donald Trumpi valitsuskabinetis tööminister.
Scalia oli kirglik jahimees. Ta õpetas jahtima ka kaaskohtuniku Elena Kagani.
Täisnurk
Täisnurk on ruumi kahe vektori sihtide vaheline erinevus, mille korral mõlemad vektoritest on paralleelsed teise vektori pöörlemistasanditega.
Täisnurka võib defineerida ka nurgana, mis on võrdne oma kõrvunurgaga. Nii on see defineeritud Eukleidesel.
Vaata ka
Angle
Jagu
raamita|paremal
thumb|right|Šveitsi jalaväejagu koos oma [[soomustransportööriga Mowag Piranha]] Jagu on sõjaväeline allüksus, mille koosseisus on tavaliselt 6–12 inimest. Harilikult kuulub jagu rühma koosseisu.
Jagu juhib jaoülem, kelleks on tavaliselt allohvitser. Jao isikkoosseis võib olla jagatud lahingupaarideks, lahingukolmikuteks, gruppideks või pooljagudeks. Jao koosseis ja relvastus sõltuvad otstarbest ja ülesannetest.
Relvasüsteemi või kindlat seadet käsitsevat ja jaoga võrdsustatud allüksust nimetatakse meeskonnaks. Meeskonnaliikmeid nimetatakse ametikoha järgi või numbriga. Meeskond võib jaguneda ka gruppideks vastavalt ülesandele.
Jagu
Näitlikke jagude nimetusi:
Kerge jalaväejao koosseis võib olla näiteks:
Soomusjalaväejao koosseis võib olla näiteks:
Meeskond
thumb|right|Inglise suurtükimeeskond relva juures 1914. Nr.1 – meeskonnaülem Näitlikke meeskondade nimetusi:
Tankimeeskonda kuuluvad tavaliselt:
Suurtükimeeskonda võivad kuuluda näiteks:
Samara jõgi (Ukraina)
Pikkus 311 km, valgla 22 660 km².
Jõe vett kasutatakse niisutuseks; alamjooksul on laevatatav.
Veetše
Veetše (vene keeles вече) oli Vana-Venes rahvakoosolek üldiste küsimuste arutamiseks ning hiljem ka mitme linna kõrgeim võimuorgan.
Kroonikates on esmamainitud Belgorodi kohta 997. aasta all, Veliki Novgorodis 1016. aasta all, Kiievis 1068. aasta all. Kui moodustati Kiievi-Vene riik, kasutasid ülikud veetšet vürsti võimu piiramiseks. Veetšekoosolekud levisid Venes laialt 11. sajandi teisest poolest ja 12. sajandist, mil vürstivõim nõrgenes ja Kiievi-Vene riik killustus.
Veetše ei taganud täielikku rahva võimu; tegelik võim kuulus ülikutele ja linlaste ülemkihile. Rahvahulgad said siiski teatud võimaluse poliitikaelu mõjutada. Seetõttu püüdsid ülikud veetše tähtsust vähendada ning vürstid püüdsid seda kaotada päris ära.
Kirde-Venes, kus linnu nõrgendas mongoli-tatari sissetung, likvideeris tugevnev suurvürstivõim veetšed juba 14. sajandi lõpuks. Rahvaülestõusude ajal aga moodustati linnades sageli veetšesid (Tveris 1293 ja 1327, Moskvas muuhulgas 1382, 1445 ja 1547).
Kõige kauem kestis veetšekord Novgorodi (1478. aastani) ja Pihkva riigis (1510. aastani), kus see saavutas kõige kõrgema arengutaseme, samuti Vjatkamaal.
Novgorodi veetše
Veetše oli Novgorodi riigi kõrgeim esindusorgan.
Ülelinnaline veetše oli kunstlik moodustis, mis tekkis linnajagude esindusest hõimuliidu tekkimise ajal Novgorodimaal. Üldtunnustatud arvamuse kohaselt oli Novgorodi veetše 14. sajandi teisel poolel ja 15. sajandil aristokraatliku iseloomuga. Saksa allikas 1331. aastast nimetatakse ülelinnalist veetšet "300 kuldvööd". See nimetus oli 14. sajandiks nähtavasti jäänuk kunagisest kolme kõige varasema linnajao võrdsest esindusest. Algaegadel saatis iga linnajagu veetšele sada esindajat. Linnajagude arv suurenes neljale ning 13. sajandi viimasest veerandist viiele. Võrdeliselt sellega kasvas ka veetsel osalejate arv. Nii võis veetšel käijate arv kasvada viiesajani, see aga on Veliki Novgorodi linnamõisate ligikaudne arv. Sama palju oli ka kõige rikkamaid mõisnikke, eelkõige bojaare.
Paralleelsed sirged
pisi|Sirged a ja b on paralleelsed Eukleidilises geomeetrias nimetatakse paralleelseteks sirgeteks sirgeid, mis paiknevad ühel ja samal tasandil ja ei lõiku.
Paralleelsuse sümbol on \parallel. Näiteks tähistab, et sirged AB ja CD on paralleelsed.
Sirgnurk
pisi Sirgnurk on nurk, mille haarad moodustavad sirge.
Sirgnurga haarade vaheline nurk on 180°.
Veera Saar
Ta lõpetas 1931. aastal Jõhvi Gümnaasiumi ja 1937. aastal Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna. Ta kaitses seal 1940. aastal rahvaluule alal magistritöö "Luust sõrmus", mis 1947. aastal kinnitati teaduste kandidaadi kraadina. Akadeemiliselt oli ta korporatsiooni Lembela liige aastast 1935.
Töötas 1937–1959 õpetajana Tartus, Kehtnas ja Jänedal.
Alates aastast 1958 elas Arukülas (praeguses Raasiku vallas), kus kirjutas ka enamiku oma raamatutest.
2018. aastal valiti Veera Saar aktsiooni "Sajandi 100 arukülalast" raames toimunud rahvaküsitluse tulemusel saja meeldejäävama arukülalase hulka.
Looming
Novellikogud
Korčula saar
Korčula on Dalmaatsia ranniku saar Aadria meres, mis kuulub Horvaatiale.
Saarel elab üle 15 000 elaniku, kellest enamuse moodustavad horvaadid.
Aleksandr Švartsman
pisi|Aleksandr Švartsman Aleksandr Švartsman (vene keeles Александр Михайлович Шварцман; sündinud 18. septembril 1967 Moskvas) on Venemaa kabetaja, 5-kordne maailmameister Brasiilia kabes (1987, 1989, 1993, 1996 ja 1997) ning 4-kordne maailmameister rahvusvahelises kabes (1998, 2007, 2009 ja 2017).
469 eKr
469. aasta enne Kristust
Eesti Võitlejate Ühing
Eesti Võitlejate Ühing on mitme väliseesti organisatsiooni nimi:
Aleksandr Georgijev
pisi|Alexander Georgiev MM-matši avamisel Tallinnas 2013 Aleksandr Georgijev (vene keeles Александр Сергеевич Георгиев; sündinud 17. juuli 1975 Novgorodi oblastis) on Venemaa kabetaja, kümnekordne maailmameister rahvusvahelises kabes (2002, 2003, 2004, 2009, 2011, 2013 matš ja turniir ning 2015 matš ja turniir, 2019). 2016. aasta märtsis teatas ta, et loobub maailmameistritiitli kaitsmisest, kuid osales juba järgmisel aastal taas.
Sündinud Novgorodi oblastis, kasvas ta üles Peterburis. Seal hakkas ta kabet õppima Sergei Manšini käe all. Tuli kolmekordseks juunioride maailmameistriks 1992, 1993 ja 1994. Seejärel kolis Išimbaisse, kus sai tema treeneriks Juri Tšertok. Praegu elab ta taas Peterburis.
1999. aastal tuli ta Euroopa meistriks ning samuti maailmameistriks kiirkabes.
2002. aastal võitis ta Challenge Mondiali (maailmameistrivõistluste pretendentide turniiri) ning sai õiguse mängida matši maailmameistritiitlile Aleksei Tšižoviga. 2003. aasta märtsisse edasi lükkunud matši ta võitis ning praktiliselt juba ühe kuu pärast, 1. mail alanud maailmameistriturniiril Zvartsluisis, pidi ta hakkama tiitlit kaitsma. Turniiril jäid esikohta jagama kolm meest: Georgijev, Tšižov ja Guntis Valneris. Sama aasta oktoobris nende kolme vahel peetud järelturniiri Georgiev võitis ning tuli sellega teist korda maailmameistriks.
2004. aasta novembris-detsembris kaitses ta tiitlit jälle matšis Aleksei Tšižoviga. Matš peeti Ufas ja Tšižovi kodulinnas Iževskis. 15 klassikalise ajakontrolliga partii järel oli matši seis viigiline 15:15 (+1 =13 -1). Seejärel mängiti 8 kiirpartiid, mis lõppesid kõik viigiga. Maailmameistritiitli saatus jäi välkpartiide otsustada, Georgijev suutis vastasest parem olla tulemusega 11:7 (+2 =7 -0).
Kümnekordseks maailmameistriks saamine
Ta on tulnud koguni 12 korda Venemaa meistriks rahvusvahelises kabes (1994, 1995, 1997, 2000, 2002, 2005, 2006, 2007, 2009, 2010, 2011 ja 2012).
Ta on abielus rahvusvahelise meistri Güzel Georgijevaga.
Hekla
Hekla on tegevvulkaan Islandil.
Hekla on Islandi kõige aktiivsem vulkaan. Alates 874. aastast on teada üle 20 purske. Viimati tegutses 2000. aastal. Vulkaani kõrgus on 1491 meetrit.
Sevedstorp
Sevedstorp on küla Rootsis Smålandis Kalmari läänis Vimmerby vallas.
Sevedstorp on Astrid Lindgreni raamatus "Bullerby lapsed" kujutatava Bullerby küla prototüüp. Sevedstorpis kasvas üles Astrid Lindgreni isa Samuel August Ericsson.
Ray Allen
Walter Ray Allen (sündinud 20. juulil 1975 Mercedis California osariigis) on USA endine elukutseline korvpallur, kes mängis korvpalliliigas NBA kokku 18 hooaega ja tuli kahekordseks NBA meistriks. Kaugviskespetsialist Allen tuli USA koondisega 2000. aastal ka olümpiavõitjaks.
Nooruspõlv
Allen mängis nooruspõlves korvpalli Hillcresti keskkoolis ja seejärel Connecticuti ülikooli korvpallimeeskonnas.
NBA karjäär
Keset 2002/03. hooaega vahetati Allen Gary Paytoni vastu Seattle SuperSonicsisse, kus ta tõi viie hooajaga keskmiselt 24,6 punkti, 4,6 lauapalli ja 4,2 korvisöötu mängus.
2007. aasta suvel vahetati Allen Boston Celticsisse, kus ta tuli koos Paul Pierce'i, Kevin Garnetti ja Rajon Rondoga 2008. aastal NBA meistriks, kui finaalis alistati Kobe Bryanti juhitud Los Angeles Lakers 4 : 2.
Karjääri lõpus, aastail 2012–2014 mängis Allen Miami Heati eest ja tuli 2013. aastal teist korda NBA meistriks, kui finaalseeria San Antonio Spursi vastu võideti 4 : 3.
NBA rekord
Ray Allen tabas karjääri jooksul NBA rekordit tähistavad 2973 kolmepunktiviset. Talle järgnevad Stephen Curry (2606) ja Reggie Miller (2560).
Kõrkja-roolind
pisi Kõrkja-roolind (Acrocephalus schoenobaenus) on põõsalindlaste sugukonda roolinnu perekonda kuuluv lind.
Levila
Kõrkja-roolind pesitseb enamikus Euroopas, ka Lääne- ja Kesk-Aasias, samuti Lääne-Siberis. Ta talvitub Ida- ja Kesk-Aafrikas. Eestis on ta arvukas: pesitsusaegset arvukust hinnatakse 150 000–250 000 paarile.
Välimus
Kõrkja-roolind on väike kirju lind. Tema ülapool on pruunikas mustpruunide pikilaikudega, mis kaovad nimmepiirkonnas. Keha alapool on savikollane, küljed on tumedamad. Lagipeal koonduvad mustad tähnid tavaliselt neljaks pikitriibuks. Linnu tunnuseks on silma kohal nokast kuklani kulgev pikk ja lai ookrivärvi kulmutriip. Hoo- ja tüürsuled on pruunid, aga nende tipp on hallikas ja välislaba ääris punakaspruun.
Linnu üldpikkus on 13 cm või 15 cm. Tema tiiva pikkus on umbes 7 cm ja kaal 11–15 g. Isaseid linde on emastest väga keeruline eristada.
Eluviis
Kõrkja-roolind on insektivoor ehk toitub putukatest, harvem sööb marju ja muud.
Pesapaika ilmub kõrkja-roolind üsna hilja, levila keskosas alles mais. Tänu oma peidulisele eluviisile torkavad nad harva silma. Neid võib suvel kohata seal, kus pilliroo- ja hundipajutihnikud vee läheduses laiuvad.
Nende kohalviibimise reedab isaslindude laul, mida võib kuulda kogu ööpäev läbi, aga eriti intensiivselt laulavad linnud koidikul. Laul on meloodiline ning sisaldab palju mitmekesiseid kriiksuvaid ja kääksuvaid helisid ja vilesid, mis on osalt võetud teiste lindude laulust.
Kõrkja-roolind ehitab pesa tavaliselt vee lähedale ja vahel koguni otse vee kohale. Pesa asetseb rohttaimede varte või põõsaokste vahel maapinna lähedal, aga kui vee kohal, siis natuke kõrgemal.
Jüri kihelkond
pisi|[[Jüri kirik]]
Jüri kihelkond (lühend Jür, saksa keeles Kirchspiel St. Jürgens) oli kihelkond Harjumaal ja Eestimaa kubermangu Harju kreisis.
Piirkonna ajalugu
Kihelkond moodustati aastail 1220–1221 ja algul kandis nime Vaskjala samanimelise küla järgi.
Jüri kihelkonna mõisad
19. sajandi esimesel poolel kuulusid kihelkonda mõisad:
Dmitri Tšernõšenko
Dmitri Nikolajevitš Tšernõšenko (vene Дмитрий Николаевич Чернышенко; sündinud 20. septembril 1968 Saratovis) on Venemaa äri- ja riigitegelane. 2020. aastast on ta asepeaminister Mihhail Mišustini valitsuses.
Aastatel 2007–2014 oli ta Sotši taliolümpiamängude korralduskomitee esimees. 2014. aastast on Tšernõšenko Kontinentaalse hokiliiga president.
2015. aastast on ta ettevõtte Gazprom-Media tegevjuht.
Sanktsioonid
28. veebruaril 2022 kehtestas Euroopa Liit talle seoses Venemaa kallaletungiga Ukrainale viisa- ja majandussanktsioonid. Tema Euroopa Liidu riikides asuv vara külmutati.
1317
1317. aasta
Sajandid: 13. sajand - 14. sajand - 15. sajand
Aastakümned: 1260. aastad 1270. aastad 1280. aastad 1290. aastad 1300. aastad - 1310. aastad - 1320. aastad 1330. aastad 1340. aastad 1350. aastad 1360. aastad
Aastad: 1312 1313  1314  1315  1316 - 1317 - 1318 1319 1320 1321 1322
Sato Kilman
pisi|Sato Kilman Meltek Sato Kilman Livtuvanu (sündinud 30. detsembril 1957) on Vanuatu poliitik. Ta on mitu korda olnud peaministri ametis.
Ta on Rahva Edupartei esimees.
Sato Kilman sai peaministriks pärast seda, kui parlament Edward Natapeile umbusaldust avaldas. 2. detsembril 2010 valiti ta peaministriks.
24. aprillil 2011 kuulutati uueks peaministriks Serge Vohor, kes sai parlamendis 26 poolthäält 52-st, kuid 13. mail 2011 tühistas kohus valimistulemuse, sest valituks osutumiseks läheb tarvis 27 häält. Sato Kilmani volitused taastati.
16. juunil 2011 kuulutas ülemkohus Kilmani valimise parlamendis kehtetuks, sest rikuti salajase valimise põhimõtet.
26. juunil 2011 parlamendis toimunud hääletusel valiti Sato Kilman uuesti peaministriks. Ta jäi sellesse ametisse kuni 23. märtsini 2013.
11. juunist 2015 kuni 11. veebruarini 2016 oli ta uuesti peaminister.
Adria
Adria on linn Itaalias Veneto maakonnas Rovigo provintsis. Tänapäeval asub linn Po jõe suudme lähedal 22 km kaugusel merest.
Ajalugu
Adria oli venetite asutatud linn, mis läks 6. sajandil eKr etruskide kontrolli alla. Etruskid ehitasid linna kanalid ja sadama. Hiljem rajasid linna Aíginast pärit kreeklased ja 4. sajandi alguses eKr Sürakuusa türann Dionysios I oma koloonia. 2. sajandil eKr sai Adriast Rooma munitsiipium. Roomlaste valitsusajal kaotas linn oma tähtsuse ja jäi jõesetete ladestumise tõttu üha kaugemale merest.
Ants Kulo
Ants Kulo (22. juuli 1932 Vana-Põltsamaa vald – 9. november 2019 Tallinn) oli eesti majandustegelane ja kollektsionäär.
Välismaa järvede loend
''Siin on tähestiku järjekorras loetletud välismaa järvi. Suuruse järjekorras on järved loetletud Suurimate järvede loendis. Eesti järved on loetletud Eesti järvede loendis.
A
Abanti järv - Abhe järv - Abitibi järv - Abole järv - Abrahami järv - Absterna järv - Agneli järv - Akani järv - Akkajaure - Alaotra järv - Alauksts - Albano järv - Alberti järv - Alleghe järv - Alserio järv - Altevatnet - Alūksne järv - Ampollino järv - Ančia järv - Ancipa järv - Angitola järv - Annone järv - Anosy järv - Antermoia järv - Anterselva järv - Araali meri - Āraiši järv - Arancio järv - Arresø - Arvo järv - Asalnai - Assali järv - Asveja - Asvieja järv - Asti järv - Azati veehoidla - Ažvintis - Atołava järv - Ath-Tharthāri järv - Athabasca järv - Augstroze Suurjärv - Auronzo järv - Aviasco järv - Avigliana järved
B
Baikali järv - Balaton - Balkaši järv - Baratzi järv - Barbellino järv - Barbellino veehoidla - Barrea järv - Baskuntšak - Batoryna - Berryessa järv - Beyşehiri järv - Biviere järv - Biwa järv - Blåsjø - Bledi järv - Bodeni järv - Bohina järv - Bolsena järv - Bomba järv - Bordaglia järv - Bosumtwi - Bracciano järv - Braiesi järv - Branchino järv - Brienzi järv - Brugneto järv - Buada laguun - Buenos Airese järv - Burera - Busalletta järv - Būšnieki järv
C
Calaita järv - Caldaro järv - Caldonazzo järv - Campotosto järv‎ – Canterno järv‎ - Carezza järv - Čarscviaty järv - Cecita järv - Cei järv – Ceresole järv‎‎ - Cernello järv - Ciardonneti järv - Cingoli järv - Coca järv - Coghinase järv‎‎ - Cohoha järv  - Como järv - Conza järv‎‎ - Corbara järv - Čornaje järv - Cornino järv - Crater Lake - Čyrvonaje järv
D
Didžiulis - Dingevatnet - Dobbiaco järv‎‎ - Dojrani järv - Doŭhaje järv - Drīdzis - Dringis - Drūkšiai - Dryviaty järv - Duchessa järv‎ - Durbe järv - Dusia - Dysnai - Dysnykštis
E
Elgõgõtgõn - Elton - Endine järv - Engure järv - Erie järv - Erzvėtase järv - ‎Esrumi järv - Evjevatnet - Eyre'i järv
F
Fagnano järv - Femunden - Fiastra järv – Finnträsk - Folsomi järv
Ants Kulo
Ta lõpetas 1951. aastal Põltsamaa Keskkooli ning 1956. aastal TPI tööstus- ja tsiviilehituse erialal insenerina. Ta oli sama kõrgkooli aspirant, kaitses seal 1975. aastal väitekirja ning sai majanduskandidaadi kraadi.
Välismaa järvede loend
G
Galstas - Ganna järv - Garda järv - Garlate järv - Genfi järv – Ghirla järv - Giacopiane järv – Giluitis - Gjerstadvatnet - Gurzia järv - Gusana järv
Ants Kulo
Ta töötas aastatel 1956–1969 erinevates ametites insenerist juhatajani erinevates ehitus- ja kommunaalettevõtetes. Aastatel 1969–1975 oli ta Eesti NSV Ministrite Nõukogu Asjadevalitsuse referent ning aastatel 1975–1977 Desintegraatori direktor.
Välismaa järvede loend
J
Janova järv - Jeziaryšča järv - Josefvatnet (Troms) - Jugla järv - Julma Ölkky
K
Kaavinjärvi - Kālezers - Kallavesi - Kaņieris - Kanozero - Kapšagaj veehoidla - Karatšai järv - Kariba järv - Kaspia meri - Keitele järv - Kilpisjärvi - Kinnereti järv - Ķīšezers - Kivu järv - Kleivvatn - Kobbvatnet - Krokų Lanka - Kukunor - Kurjanova järv - Kyoga järv
L
Laachi järv - Laadoga järv - Lac la Ronge - Lāde järv - Lago Maggiore - Lake of the Woods - Landro järv - Lasini järv - Latša - Lepieli järv - Levico järv - Liepāja järv - Lilaste järv - Limingen - Lisna järv - Loch Ness - Lop Nur (praegu kuivanud) - Łosvida järv - Lubāns - Lucinda järv - Lugano järv - Łukomli järv - Lūkstas - Lūšiai
M
Mai-Ndombe järv - Malciaussia järv - Managua järv - Maracaibo järv - Martignano järv - Massaciuccoli järv - Mastis - Matese järv - Meadi järv - Mecklenburgi järved - Mergozzo järv - Mezzano järv‎ - Metelys - Meugliano järv - Miadziełi järv - Miastra järv - Michigani järv - Mikołajki järv - Misurina järv - Mjøsa - Monate järv – Mono järv - Montepulciano järv - Møsvatn - Mucrone järv - Mweru - Mälaren - Mývatn
N
Nabista järv - Narači järv - Natroni järv - Nedzingis - Nemi järv - Nero järv - Nero järv (Bergamo) - Nero järv (Pistoia) - Neuchâteli järv - Nicaragua järv - Nicoletti järv - Nieščarda järv - Njassa järv - Norsjø - Näsijärvi
O
Obelija - Occhito järv - Odze järv - Okana järv - Okeechobee järv - Ogliastro järv - Omodeo järv‎ - Ontario järv - Ortiglieto järv - Osiglia järv - Oulu järv - Øyeren
P
Pakasaivo - Paŭazierje järv - Pavułle järv - Peerajärvi - Peitelise järv - Pergusa järv - Peipsi järv - Piatto järv - Piediluco järv - Pihkva järv - Plateliai järv - Pontchartraini järv - Pontechianale järv - Poopó - Pozzillo järv - Prespa järv - Pusiano järv - Puze järv - Puula - Puyehue järv - Päijänne
R
Randsfjorden - Rascino järv - Rāzna järv - Rėkyva järv - Riča järv - Ritsa järv - Rossohhan - Røssvatnet - Rutanzige järv - Rwampanga - Rweru järv
S
Saimaa - Saint Clairi järv - Sajaani-Šušenskoje veehoidla - Salājs (Mākoņkalna vald) - Salājs (Vestiena vald) - Salvatnet - Salto järv - Salton - Santa Rosalia järv - Sarısu - Sasmaka järv - Sassano järv - Sauvabelin' järv - Scandarello järv - Segrino järv - Seirijis - Seliger - Senaiga järv - Serraia järv - Serrù järv‎‎ - Servači järv - Sestroretski Razliv - Sevan - Sialava - Shkodëri järv - Simnase järv - Sistāni järv - Sita järv - Sitasjaure - Smolino järv - Śniardwy järv - Snåsavatnet - Snudy järv - Spandarjani veehoidla - Spāre järv - Sporava järv - Spotted Lake - Strusta järv - Stua järv - Sucotto järv - Suosa - Surnumeri - Suur Karujärv - Suur Ludza järv - Suur Mõrujärv - Suur-Palkna järv - Suwa järv - Svėdasas - Sviri järv - Sõnevõri järv - Syväri
Š
Širvėna - Šo järv
Ants Kulo
Ta oli aastatel 1977–1988 Ehituse Teadusliku Uurimise Instituudi teadusdirektor ja aastatel 1988–1993 tööl Eesti NSV TA Majanduse Instituudis, sealhulgas aastatel 1989–1993 direktorina.
Välismaa järvede loend
T
Tahoe järv - Taimõri järv - Talkass - Tanganjika järv - Taupo järv - Tauragnas - Teleccio järv‎‎ - Teletsi järv - Þingvallavatn - Thuni järv - Titicaca järv - Toba järv - Togo järv - Tōgō järv - Tohmajärvi - Tônlé Sab - Torneträsk - Totak - Towada järv - Tōya järv - Trasimeno järv - Trollvatn (Aust-Agder) - Trumulītise järv - Tšaadi järv - Tunnsjøen - Tuoppajärvi – Turano järv - Turkana järv - Tuz - Tyrifjorden
Ants Kulo
Ta osales IME kontseptsiooni koostamises ning oli üks Eesti Panga muuseumi mõtte algatajaid.
Välismaa järvede loend
U
Ukla järv - Ungursi järv - Unna Saiva - Urmia järv - Usma järv - Ūsiai - Uvs
Andrei Bogoljubski
Andrei Bogoljubski (vene keeles Андрей Боголюбский, Андрей I Владимирский; umbes 1111 – 28. juuni või 29. juuni 1174) oli alates 1157. aastast Vladimiri-Suzdali vürst ja Kiievi suurvürst (Vladimiri suurvürst), 1149–1150 ja 1155–1156 Võšgorodi vürst, 1150–1151 Turovi, Pinski ja Dorogobužski vürst.
Välismaa järvede loend
V
Vacca järv‎ - Valdai järv - Valdaora järv - Valgjärv - Vani järv - Varese järv - Vastenjaure - Veisiejis - Vico järv – Victoria järv - Vierwaldstättersee - Viešintas - Vilgāle järv - Virihaure - Višnieva järv - Vištytise järv - Vittjärvsträsket - Vogorno järv - Volta järv - Vostoki järv - Vänern - Vättern - Vyhanaščanskaje järv - Vymna järv
Andrei Bogoljubski
Elulugu
Andrei Jurjevitš oli Juri Dolgoruki poeg ja järglane Rjurikovitšide soost. Andrei ema oli polovetside vürstitar, khaan Ajepa Ossekevitši tütar. Juri Dolgoruki kuulutas Andrei Kiievi lähedal Võšgorodis vürstiks.
Välismaa järvede loend
W
Wanaka järv - Washingtoni järv - Western Brook Pond - Winnipegi järv
Andrei Bogoljubski
Vladimiri, Rostovi ja Suzdali vürstina
Aastal 1155 lahkus Andrei oma isa tahte vastaselt Võšgorodist ja asus  Vladimirisse. Edendades feodaalsuhteid, toetus ta družiinale ning Vladimiri linlastele. Ta oli seotud Rostovi ja Suzdali kaupmeeste ja käsitöölistega.
Välismaa järvede loend
Õ
Õsõk-Köl
Ä
Äänisjärv - Äkässaivo
Ü
Ülemjärv
1316
1316. aasta
Sajandid: 13. sajand - 14. sajand - 15. sajand
Aastakümned: 1260. aastad 1270. aastad 1280. aastad 1290. aastad 1300. aastad - 1310. aastad - 1320. aastad 1330. aastad 1340. aastad 1350. aastad 1360. aastad
Aastad: 1311 1312 1313  1314  1315 - 1316 - 1317 1318 1319 1320 1321
Ants Kulo
Kollektsionäärina
Ants Kulo oli tuntud kollektsionäär, eelkõige postkaartide ja paberrahade, aga ka numismaatika, skripofiilia ja filateelia alal.
1318
1318. aasta
Sajandid: 13. sajand - 14. sajand - 15. sajand
Saksamaa Rahvusdemokraatlik Partei
Partei esimees on alates 2014. aastast Udo Pastörs. Partei ametlik häälekandja on ajaleht Deutsche Stimme (Saksa Hääl), mis ilmub aastast 1976.
Liikmeid oli erakonnal 2006. aasta seisuga umbes 6000, 2013. aasta seisuga umbes 5400.
Saksamaa Rahvusdemokraatliku Partei juures tegutsevad noorteorganisatsioon Noored Rahvusdemokraadid (Junge Nationaldemokraten) ja üliõpilasorganisatsioon Rahvusdemokraatlik Kõrgkooliliit (Nationaldemokratischer Hochschulbund). Septembris 2006 asutati ka naisteühendus Rahvuslike Naiste Ring (Ring Nationaler Frauen).
Programm
Rahvusdemokraatide programmi aluseks on saksa rahva huvide edendamine perekonna ja rahvamajanduse toetamise kaudu. Nõutakse immigratsiooni piiramist ja rahvusvahelise kapitali osakaalu vähendamist Saksamaa majanduses. Partei on rõhutatult globaliseerumisvastane ja euroskeptiline.
Saksamaa Rahvusdemokraatlik Partei toetab surmanuhtluse taaskehtestamist.
Poliitilised oponendid on seostanud Saksamaa Rahvusdemokraatlikku Parteid paremäärmuslusega. Aastatel 2001–2003 üritasid õiguskaitseorganid erakonna tegevust keelustada, kuid konstitutsioonikohus lükkas nende taotluse tagasi. Detsembris 2012 anti menetlusse uus algatus erakonna keelustamiseks, millele avaldasid toetust kõigi 16 liidumaa siseministrid. Konstitutsioonikohus ei ole selle uue taotluse kohta veel otsust langetanud. Märtsis 2013 teatas Merkeli valitsus, et nad ei proovi NPD-d keelustada.
2016. aastal anti taas menetlusse uus algatus erakonna keelustamiseks, kuid 17. jaanuaril 2017 lükkas konstitutsioonikohus selle tagasi, põhjendades, et partei on nii liidumaade kui ka riiklikul tasandil poliitiliselt praktiliselt tähtsusetu ja seega ei ole suureks ohuks põhiseaduslikule korrale, lisaks ei muutnuks keelustamine partei liikmete mõtteviisi ega poliitilisi vaateid, kes keelustamise korral võiksid lihtsalt luua uue liikumise teise nime all. Samas tunnistas kohus, et partei manifest ja ideoloogia on põhiseadusega vastuolus, vihjates partei seostele neo-natsismiga ja antisemitism oli partei ideoloogias tähtsal kohal. Seevastu soovitas kohus, et parteile ei tohiks anda riiklikke toetusi ega muid rahalisi toetusi nende põhiseadusevastase eesmärkide edendamiseks.
Esindatus parlamendis
thumb|NPD lipp Saksamaa Rahvusdemokraatlik Partei ei ole kunagi olnud esindatud Bundestagis ja Euroopa Parlamendis. Esimestel parlamendivalimistel 1965. aastal kogusid nad 2 protsenti häältest ja 1969. aastal 4,3 protsenti häältest, suutmata ületada viieprotsendilist valimiskünnist. Pärast seda langes erakonna populaarsus tunduvalt, jäädes püsivalt valimistel alla 1 protsendi. Kerge tõus oli märgatav 2005. aasta parlamendivalimistel, mil esimest korda 35 aasta järel ületati ühe protsendi piir (1,6%). Seejärel hakkas partei toetus taas vähenema, langedes 2009. aasta valimistel 1,5 ja 2013. aasta valimistel 1,3 protsendini.
Euroopa Parlamendi valimistel osales Rahvusdemokraatlik Partei 1984., 1994., 1999., 2004. ja 2014. aastal. Kui 2004. aasta valimistel hääletas erakonna poolt 0,9% ja 2014. aasta valimistel 1% valimistel osalenud inimestest, siis muutuste tõttu Saksamaa valimissüsteemis õnnestus rahvusdemokraatidel 2014. aastal saata esimest korda Euroopa Parlamenti oma esindaja. Partei saadikuks Euroopa Parlamendis sai erakonna kauaaegne esimees Udo Voigt.
Suuremat edu on saavutatud kohalikel valimistel. Kõige edukamad aastad olid rahvusdemokraatide jaoks 1966–1969, mil saavutati esindatus Baieri, Hesseni, Bremeni, Alam-Saksimaa, Rheinland-Pfalzi, Schleswig-Holsteini ja Baden-Württembergi liidumaa parlamendis.
Pärast seda oli partei pikki aastaid edutu ka kohalikel valimistel. Pööre toimus 2004. aastal, mil Saksimaa parlamendivalimistel saavutati 9,2 protsendi valijate toetus ja 12 kohta liidumaa parlamendis (hiljem vähenes see fraktsiooni lõhenemise tõttu 9 kohani). 2009. aasta valimistel said nad juba märksa vähem hääli – neid toetas 5,6% valijatest ja nad said maapäevas 8 kohta.
Aastal 2006 saavutasid rahvusdemokraadid Mecklenburg-Vorpommerni parlamendivalimistel 7,3 protsendi valijate toetuse ja 6 kohta liidumaa parlamendis. 2011. aastal pääsesid nad taas Mecklenburg-Vorpommerni maapäeva, kuid juba nõrgema tulemusega – nad said 6 protsendi valijate toetuse ja 5 kohta liidumaa parlamendis.
Valimiskünnise ületamiseks vajaliku 5 protsendi lähistele on Rahvusdemokraatlik Partei viimastel aastatel pääsenud veel vaid Tüüringi (2009 – 4,3%) ja Saksi-Anhalti liidumaal (2011 – 4,6%). Erakonna toetus on alates Saksamaa taasühinemisest olnud just suurem idapoolsetel liidumaadel.
Saksamaa Rahvusdemokraatlik Partei on kogu oma tegevuse kestel olnud opositsioonipartei.
Koostöö
Aastatel 2004–2009 sidus erakonda koostööleping teise rahvusradikaalse partei Saksa Rahvaliiduga (Deutsche Volksunion, DVU). 2011. aastal need kaks erakonda ühinesid.
Euroopa tasandil kuulub Saksamaa Rahvusdemokraatlik Partei Euroopa Rahvusrindesse (European National Front, ENF).
Anu Välba
Haridus
Aastatel 1981–1990 õppis Välba Tori Põhikoolis ja 1990–1992 Sindi Keskkoolis. Aastatel 1992–1994 õppis ta Tallinna Majanduskoolis hotellimajanduse erialal ja 1994–1998 Tallinna Pedagoogikaülikoolis telerežii erialal.
Töö
Tööd Eesti Televisioonis alustas ta juba õpingute kõrvalt: aastatel 1994–1996 juhtis noortesaateid ja töötas toimetajana, 1996–1997 oli kultuurisaadete toimetaja ja saatejuht ning 1997. aastast on olnud ETV meelelahutussaadete toimetaja, saatejuht ja produtsent.
Anu Välba on koos Marko Reikopiga juhtinud telesaateid "Terevisioon" (2001–2006), "Paar" (2006–2009) ja igaõhtust magasinisaadet "Ringvaade". Ta toimetanud ja juhtinud saatesarju ning eriti töömahukaid eriprogramme "Hommiku-TV", "Eurolaul" (1997 ja 1998 saatejuhina), "Laululahing", Eesti Vabariigi aastapäeva kontsert ja vastuvõtt jpm. On teinud saateid Raadio 2-s ning hooajal 2008/2009 juhtis "Vikerhommikut". Välba on olnud ka "Kreisiraadio" telesaadete idee üks eestvedajaid ja teostajaid. Suvehooaegadel on Välba asendanud puhkusel olevaid saatejuhte "Vikerhommikus" ning juhib 2014. aasta algusest Vikerraadios vestlussaadet "Jutusaade" (jagatuna Margit Kilumetsaga).
Saavutused
Anu Välba on korduvalt valitud parimaks naissaatejuhiks televisioonis (ajakirja Nädal küsitlus, kolleegipreemiad). Ta on valitud kolmel korral (viimati 2018. aastal ) Eesti Meelelahutusauhindade jagamisel aasta parimaks naissaatejuhiks.
2015. aastal pälvis ta Selge Kõneleja auhinna.
Eduard Poom
Haridus
Lõpetas Tallinna Ühisgümnaasiumi reaalharu 1924, Tartu Ülikooli õigusteaduskonna majandusteaduste osakonna 1929 (cum laude); Tartu Ülikooli teaduslik stipendiaat kodu- ja välismaal 1929–1933; Berliini Kaubandusülikool 1933–1934. Teaduskraad: mag. rer. oec. 1933 (Tartu Ülikool).
Anu Välba
Isiklikku
Tal on 2013. aastal sündinud poeg Karl.
Eduard Poom
Töökäik
1930. aastail Kõrgema Sõjakooli lektor; Tartu Ülikooli õppeülesande täitja, dotsent 1934–1937, erakorraline professor 1937–1940, 1941/42–1944 ja majandusteaduskonna esimene dekaan 1938–1940.
TTÜs 1937–1938, 1940/41: õppeülesande täitja majandusõpetuse alal 1937–38; ettevõtete organiseerimise ja planeerimise kateedri professor 1940/41. TÜ käitismajandusteaduse õppetooli professor 1941–1944. Stockholmi Kaubandusülikooli teadur 1945–59; Stockholmi Ülikooli käitismajanduse õppejõud 1959–1970.
1944. aastal põgenes Rootsi. Aastatel 1945–1947 töötas ta arhiiviassistendina. Aastatel 1947–1959 oli ta Stockholmi kaubandusülikooli riiklik stipendiaat, aastatel 1959–1970 oli ta Stockholmi Ülikooli lektor.
Teadustöö
Teadustöö põhisuunad: ettevõtteökonoomika, sotsiaalpoliitika ja demograafia; Eesti NSV ja NSV Liidu majanduselu. Avaldas töid nõukogude majandusest Saksamaa ja Rootsi ajakirjades.
Teadusorganisatoorne ja erialane tegevus
Oli TÜ majandusteaduskonna rajajaid 1938 ja ettevõtteökonoomika õpetamise algatajaid Eestis; "Eesti Entsüklopeedia" majandustoimkonna liige ja toimetaja 1932–37; Eesti Riikliku Töötülide Lahendamise Komisjoni majandusekspert 1936–38, esimees 1938–40; Eesti Majandusministeeriumi ratsionaliseerimiskomitee nõunik 1936–40; Riigi Statistika Keskbüroo nõunik. Akadeemilise Majandusteaduse Seltsi juhatuse liige; Eesti Majandusteadlaste Seltsi juhatuse liige, abiesimees; Eesti Majandusseltsi Rootsis rajajaid ja esimees;Eesti Teadusliku Seltsi Rootsis auliige.
Ühiskondlik tegevus
Eesti Rahvusnõukogu ja Eesti Rahvuslaste Klubi asutajaid, Eesti Rahvusfondi juhatuse liige Rootsis. Eesti Vabaduskapitali ajutise juhatuse esimees 1968–1973. Esindas Eesti Rahvusnõukogu juhatuses Eesti Rahvusliku Liitu.
Fulgencio Batista
thumb|Fulgencio Batista 1928. aastal Fulgencio Batista y Zaldívar (16. jaanuar 1901 Banes, Holguíni provints, Ida-Kuuba – 6. august 1973 Marbella, Guadalmina, Hispaania) oli pärast riigipööret Kuuba sõjaväe staabiülem ja Kuuba tegelik poliitiline juht 1934–1940 ja  president 1940–1944 ning pärast sõjaväelist riigipööret presidendi kohusetäitja 1952–1955  ning president 1955. aastast 1. jaanuarini 1959, millal Fidel Castro mässulised ta kukutasid.
Elulugu
Batista oli pärit tagasihoidlikest oludest. Tema vanemad olid lihtne talupoeg Belisario Batista Palerma ja Carmela Zaldívar. Batistat loeti mulatiks; tema näojoontes oli aimata ka taino ning võib-olla ka aasia verd. Ta oli esimene mittevalge, kes sai Kuuba presidendiks.
Vanemad surid enne, kui poiss sai 13-aastaseks. Ta läks koolist (ameerika kveekerite kool) ära ning hakkas rätsepa õpipoisiks. Hiljem töötas ta suhkrurooistandustes ja lõpuks oli habemeajaja õpilane. Õhtuti käis ta koolis ja luges palju.