cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Huntingtoni tõbi
Eristusdiagnoos
Eristusdiagnoosi viimine võib osutuda vajalikuks, kuna mitmete pärilike geneetiliste häirete sümptomid sarnanevad Huntingtoni tõve sümptomitega, nagu dentatorubral-pallidoluysian atrophy, Huntington’s disease–like 2, benign hereditary chorea, basaalganglionide lubjastus, pärilik Creutzfeldti-Jakobi tõbi, tserebellaarne ataksia, neuronaalne tseroidne lipofustsinoos, Hallervordeni-Spatzi tõbi, Wilsoni tõbi jt. Samuti tuleks diagnoosi panemisel välistada järgmised haiguslikud seisundid: düstoonia, Sydenhami korea, süsteemne erütematoosluupus, neurosüüfilis, hüpertüreoos, ravimindutseeritud korea, tõeline polütsüteemia jt.
Diagnostika
Üldiselt oletatakse Huntingtoni tõbe patsiendi süvenevate kognitiivsete ja psüühiliste sümptomite uurimise ja kirjeldamise ning perekonnaanamneesi ehk perekonna haiguste eelloo ülevaatamise käigus.
Huntingtoni tõbe diagnoositakse neuroloogililiste uuringute käigus. Neuroloog viib läbi testid, mis kajastavad muutusi motoorikas, psüühikas ning käitumises.
MRT-uuringuga püütakse tuvastada muutusi peaajus – basaalganglionides ja otsmikusagaras, kaugele arenenud haiguse korral võib peaaju kaal olla vähenenud 25–30%.
Mutatsiooniuuring
Perekondi, kus pereliikmeil esineb Huntingtoni tõbe, uuritakse geneetiliselt – geneetiliste analüüside tulemuste valguses ja diagnoos kinnitatakse mutatsiooniuuringuga.
Positsionaalne kloonimine
Üheks võimaluseks HT-d põhjustava mutantse geeni olemasolu identifitseerimiseks on positsionaalne kloonimine. Selle meetodi korral tehakse kindlaks otsitava geeni asukoht ühes väikeses kromosoomi kandidaatpiirkonnas. Paralleelselt läbiviidava ahelanalüüsi kaudu täpsustatakse kandidaatpiirkonda. Tavaliselt kasutatakse järgmises faasis genoteegist saadud osaliselt kattuvaid geenifragmente, mille tulemusena leitakse otsitava geeni vastav ala. Selle meetodiga on võimalik tuvastada vastava geeni ja tema mutatsiooni täpne asukoht.
Neuropatoloogia
Patoloogiliselt on enim kahjustatud peaaju koorealused motoorsed keskused. Esineb basaaltuumades (putamenis ja sabatuumas) neuronite vähenemine ja ajukoores atroofiat (MRT uuringul sedastatav).
Kahjustuvad neurotransmitterite süsteemid. Need kahjustused väljenduvad neurotransmitterite, ensüümide ja retseptoreid siduvate lookuste hulga patoloogilises suurenemises või vähenemises.
Geenipatoloogia
99%-l patsientidel põhjustab haigust mutatsioon huntingtiini valku kodeerivas huntingtiini geenis (OMIM*613004, asukohaga 4. kromosoomi piirkonnas 4p16.3), mis paikneb inimese 4. kromosoomi lühikeses õlas piirkonnas 4p16.3 – korduste arvu suurenemine (üle 36–120 CAG korduse geeni 1. eksonis).
CAG korduse tulemusel kodeerib mRNA huntingtiini valgu aminohapet glutamiini nii, et jääb liigselt glutamiinijääke, need võivad tükeldamisel moodustada toksilise toimega fragmente, mis seondudes närvirakkudega inhibeerivad nende normaalset toimimist (rakkudel häirub glükoosi ainevahetus). Valgu-kogumid paiknevad harilikult neuroni tuumas aga ka tsütoplasmas ja aksonites.
Selles piirkonnas on valk-valk interaktsioonide tõttu soodustatud huntingtiini valgu patoloogiliste moodustiste teke. Need kogunevad ajurakkudesse ning põhjustavad Huntingtoni tõve. Muteerunud valk käivitab ajurakkude apoptoosi.
HTT geen
Lisaks paikneb igas normaalses huntingtiini geenis 9–35 koopiat korduvat CAG trinukleotiidi. Mutatsioone põhjustav huntiingeen sisaldab aga 36–121 koopiat. Suure koopiaarvu tõttu moodustub pikk polüpeptiid, mille aminoterminuse (ehk NH2-terminuse) lähedal paikneb pikk korduv polüglutamiinne ala.
Muteerunud geeni trinukleotiidsete (CAG) korduste arvu suurenemine (üle 36 CAG korduse geeni 1. eksonis, 36–39 korduse korral võib tõbi avalduda aga võib ka mitte avalduda): TAC—TTA—TAG—GAG—GTA—ATA–TAT—GCC—CCT—GGT—CAG–TAC-TTA-TAG-GAG-GTA-ATA-TAT-GCC-CCT-GGT-CAG—TTA—TAT–CAG–CAG–CAG–CAG–CAG–CAG–CAG–CAG–CAG–CAG–CAG–CAG–CAG–CAG–CAG—TAC-TTA-TAG-GAG-GTA-ATA-TAT-GCC-CCT-GGT-CAG-TAG-CGT-TAC-TTA-TAG-GAG-GTA-ATA-TAT-GCC-CCT-GGT-CAG-TAG-CGT-TAC-TTA-TAG-GAG-GTA-ATA-TAT-GCC-CCT-GGT-CAG-TAG-CGT.
Ravi
Huntingtoni tõbe ennetav, parandav ja kulgu aeglustav ravi siiani puudub.
Tableti või süsteravi
Ravi all peetakse silmas erinevate raviskeemide rakendamist, millega püütakse patsientide sümptomite avaldumist ja ravimite manustamise tulemusel esineda võivaid kõrvaltoimeid leevendada ja elukvaliteeti parandada.
Ravim valitakse sõltuvalt sümptomi iseloomust, avaldumisviisist ja avaldumise sagedusest.
Antipsühhootikumide, näiteks haloperidooli (nt Haldol ) ja kloorpromasiini kõrvaltoime on küll liigutuste supressioon, kuid võib tekkida tardiivdüskineesia.
antipsühhootikume (kvetiapiin, risperidoon, olansapiin jt) ja meeleolude kõikumise vähendamiseks karbamasepiini, lamotrigiini ja valproaati (nt Depacon ).
Teraapiad ja nõustamine
Haiguse progresseerudes võivad indiviidid vajada kas psühho-, kõne- (düsartria ilmnemisel), füsio- või tegevusteraapiat.
Olenevalt haiguse progresseerumise kiirusest ei suuda enamik patsiente rääkida, kõndida, liigutada ning vajab igapäevaste toimingute sooritamisel pidevalt kaasinimeste abi, kas söömisel, isikliku hügieeni ja nahahoolduse säilitamisel.
Erilist tähelepanu tuleks pöörata haige ümbrusele, et läheduses ei oleks kergesti kätte saada esemeid, millega haige võiks suitsiidsete mõtete tekkimisel neid ka rahuldada.
Haigus on progresseeruv ning lõpeb surmaga kuni 20 aastat pärast sümptomite esmaavaldumist.
Pereliikme haigestumise korral võib pere vajada ka geneetiku konsultatsiooni.
Toškivka
Toškivka on alev Ukrainas Luhanski oblastis Popasna rajoonis Pervomaiski haldusalas, umbes 30 km kaugusel Luhanskist loodes.
Tantsib klaveril
"Tantsib klaveril" on 2004. aasta album, mis sisaldab Rein Rannapi muusikat. Albumi tootis Klaveripoeg.
Toškivka
Toškivka asutati 1871. aastal, alevi õigused alates 1938. aastast.
2001. aastal asulas 5108 inimest. 2011. aasta 1. jaanuaril alevis 4406 inimest, asustustihedus inimest ruutkilomeetri kohta.
Donbassi sõja ajal, 2014. aasta suvel-sügisel, toimus asulas mitmeid kokkupõrkeid valitsusvägede ja valitsusvastaste relvajõudude vahel.
18. novembril hukkus kolm rahulikku elanikku, haavata sai neli rahulikku elanikku; üks haavatasaanu oli viie aasta, teine 6 kuu vanune.
Huntingtoni tõbi
Kliinilised uuringud
Raviskeemide rakendamiseks jaotatakse patsiendid kahte rühma:
Saapasuut
Saapasuut on järv Valga maakonnas Valga vallas Koiva külas. Veekogu pindala on 2,9 ha.
Huntingtoni tõbi
Kliinilised uuringud
Raviprotsessis püütakse edu saavutada nende patoloogiliste valkmoodustiste (sisaldavad mutantgeeni huntingtiini, ubiquitini, synucleini ja teisi valke) lõhkumisega, kuid seni tulutult.
Tänapäev
2013. aasta seisuga kuulub Huntingtoni tõbi Eestis haruldaste haiguste hulka, seda esineb kuni viiel inimesel 10 000 elaniku kohta. Patsientide konfidentsiaalsuse tõttu on statistilised andmed salastatud.
Termin
Haigust nimetatakse ka Huntingtoni tantstõveks ehk Huntingtoni koreaks ehk püha Vitase tõveks (Huntington Chorea).
Termin Chorea tuleneb ladina- ja kreekakeelsetest sõnadest (chorea, χορεία) ning tähendab koori või tantsutruppi.
Huntington pärineb kirjeldaja dr George Huntingtoni perekonnanimest.
Josh Flagg
Joshua Daniel Flagg (sündinud 20. augustil 1985 Los Angeleses Californias) on Ameerika Ühendriikide kinnisvaramaakler, telenägu ning mitmete kinnisvaraväljaannete ja -uudiste kaasautor.
Huntingtoni tõbi
Välislingid
PMCID: PMC1016335, veebiversioon (vaadatud 30.10.2014) (inglise keeles)
Josh Flagg
Elukäik ja haridus
Josh Flagg on Michael ja Cindy (Platt) Flaggi poeg. Ta on filantroobi, elektroonikatööstuse juhi ja juudi juhi Herman Platti lapselaps ning üleriigilise Platt Music Corporationi kaupluseketi asutaja ja omaniku Benjamin Platti lapselapse lapselaps. Isa poolelt on Flagg Ameerika (Rumeenia päritolu) moetööstuse juhi ja disaineri Edith Flaggi lapselaps, kes on tuntud kui üks esimesi disainereid, kes importis polüestrit kui moetekstiili Ameerika Ühendriikidesse. Edith oli hiljem tuntud oma lapselapse kõrval korduva rolli poolest saates "Million Dollar Listing Los Angeles".
Flagg kasvas üles Los Angeleses, kus ta käis Brentwoodi koolis, mis on erakool Los Angelese Brentwoodi linnaosas. 2003. aastal lahkus Flagg Brentwoodist ja käis Beverly Hillsi keskkoolis, mille ta järgmisel aastal lõpetas.
Karjäär
Kogu oma karjääri jooksul kinnisvaramaaklerina on Flagg teinud mitmeid rekordmüüke, sealhulgas Brentwood Parki ajaloo kõrgeima müügi ja 25 miljoni dollari suuruse elamu müügi Beverly Hillsis. Ta on olnud ka nimekate kinnistute, sealhulgas Merv Griffini Bel Airi kinnistu ja Dorothy Chandleri kinnistu Hancock Parkis, ning müünud kodusid erinevatele kuulsustele, sealhulgas Adam Levine'ile, Steve Aokile, Shonda Rhymesile ja Tom Fordile.
2009. aastal alustas Flagg tööd Keller Williams Westside'is Los Angeleses, kus ta alustas "Josh Flagg Estates". Forbesi andmetel on Flagg oma karjääri jooksul müünud üle 1 miljardi dollari väärtuses kinnisvara. Hiljem hakkas ta tööle Rodeo Realty'ga.
Miljon dollarite nimekirjad Los Angeles
Sitsiilia verepulm
"Sitsiilia õhtujumalateenistus" (prantsuse "Les vêpres siciliennes", tõlgitud ka kui "Sitsiilia verepulm") on Giuseppe Verdi ooper (dramma) viies vaatuses Eugène Scribe’i ja Charles Duveyrier' libretole nende endi endi poolt Gaetano Donizettile kirjutatud libreto "Le duc d’Albe’i" (1839) järgi.
Josh Flagg
Karjäär
2006. aastal valiti Flagg koos kahe teise agendiga tõsielusarja, mis järgnes nende karjäärile kinnisvaratööstuses. Nad alustasid saate "Million Dollar Listing Los Angeles" filmimist ja see läks 2006. aasta augustis Bravo kanalil eetrisse.
Eraelu
Flagg elab Californias Beverly Hillsis ja 2013. aasta jaanuaris ostis ta Sunset Stripi kohal asuva mikrokinnistu Jeffrey Katzenbergi pojalt, stsenaristi ja produtsendi David Katzenbergilt. 2015. aastal müüs ta kinnistu disainer Bijan Pakzadi pojale Nicolas Pakzadile. 2015. aasta juunis ostis Flagg Tony auhinnaga pärjatud produtsendi Michael Filermani kinnistu. Kinnistu asub paari ukse kaugusel Paul McCartney kodust, mille ta ostis Courtney Love'ilt, ning asub tänaval, mis on täis endisi ja praeguseid kuulsuste omanikke, nagu Don Johnson, Prince ja Ozzy Osbourne Flaggile kuulub ka tema kadunud vanaema penthouse Century Towersi kompleksis Century Citys.
Sitsiilia verepulm
Ooperi saamislugu
Verdi alustas Opéraga läbirääkimisi uue ooperi komponeerimiseks 1848. aastal, kuid Prantsuse revolutsiooni tõttu katkesid need mõneks ajaks. Alles 1852. aasta veebruaris naasis Verdi Pariisi ja sõlmis teatriga lepingu. Libreto pidi teatri soovil kirjutama populaarne prantsuse libretist Eugène Scribe. Juulis 1852 andis Verdi Scribe'ile teada millist libretot ta ootab. Tekst pidi olema suurejooneline, kirglik, originaalne ja imposantne. Libretist pakkus välja "Le duc d'Albe'i" libreto muudetud versiooni, mis oli kirjutatud umbes paarkümmend aastat tagasi prantsuse suurooperi traditsiooni haripunktis. Ta oli seda varem pakutud Halévyle, kes keeldus ja siis Donizettile, kes selle 1839. aastal algse pealkirjaga osaliselt ära kasutas. Verdi esitas palju muutmisettepanekuid. Need hõlmasid asukoha muutmist, tegelaste nimesid, teatud konkreetseid olukordi (Sitsiilias ei ole õllesaale) ja nõudmist lisateksti viienda vaatuse jaoks, mida Donizettil polnud. Uus ooper ei tohtinud jääda alla tollal Pariisis domineerinud Meyerbeeri ooperitele "Les Huguenots" ja "Le Prohvet". Teater nõudis lepingu järgi partituuri esitamist 30. juuniks 1854. Selle nad ka said ning kohe suvel alustati proove. Verdile oli esietendusele järgneva kümne kuu jooksul garanteeritud talle sobivad solistid ja nelikümmend etendust.
Josh Flagg
Eraelu
Flagg on avalikult gei, olles end 2011. aasta märtsis avalikustanud. 2016. aasta juulis tegi Flagg oma kihlatule Bobby Boydile abieluettepaneku flashmobi ajal Four Seasons Hotel George V-s. Paar abiellus 10. septembril 2017 Los Angeleses Beverly Hills Hotel'is. Paar teatas oma lahutusest 2022. aasta märtsis.
Sitsiilia verepulm
Ooperi saamislugu
Verdi komponeeris Pariisis ja nõudis töö käigus pidevalt, et libretist muudaks teksti. Libretist ei reageerinud Verdi palvetele, kuni lõpuks oli ta ikkagi sunnitud proovide käigus 1854. aasta lõpus arvestama Hélène'i rolli esitama palgatud Sophie Cruvelli nõudmistega, mis toetasid Verdi soove. Kuid esialgu oli Sophie Cruvelliga probleeme, kes oli eelistanud proovidel osalemisele oma eraelu. Verdi teatas, et lõpetab lepingu, kui primadonna välja ei ilmu. Kuid impressaario François-Louis Crosnier suutis halvema ära hoida ning Verdi jätkas tööd. Kokkuvõttes töötas Verdi ooperi kallal peaaegu kaks aastat.
Josh Flagg
Eraelu
Flagg on kaunite kunstiteoste, haruldaste autode ja ühe suurima Billy Hainesi mööbli kollektsionäär riigis. Ta on reisinud enam kui kuuskümmend riiki ning tal on kiindumus arhitektuuri ja kodudisaini vastu.
Heategevus
Flagg kuulub Los Angeleses asuva Cedars-Sinai meditsiinikeskuse ja Los Angelese juudi kodu juhatajate nõukogusse. 2016. aastal oli ta Cedars-Sinai jaoks korraldatud ürituse "Rock for Research" kaasesimees.
Sitsiilia verepulm
Teose ettekanded
Esmaettekanne toimus 13. juunil 1855 Pariisi Opéra Salle Le Peletier's ja pälvis suure tunnustuse. Kohal olid imperaator Napoleon III, keisrinna Eugénie ja Porto hertsog. Ooper meelitas teatrisse Pariisi jõukaid piemontelasi ja langobarde. Pärast teose väljatulekut esitati seda 62 korda.
Tegemist on Verdi küpse perioodi töödest kõige harvemini esitatud teosega. Ooper sisaldab tema parimat balletimuusikat "Les quatre saisons" ning algab silmapaistvalt hea avamänguga, mida aeg-ajalt kontsertidel esitatakse. See on kõige pikem avamäng, mis ta oma ooperitele on kirjutanud, kestes ligi 9 minutit. Teos paistab silma ka mitme säravalt komponeeritud ansambli poolest.
Ooperit esitati 1856. aastal ka Lyons, Barcelonas, Madrids, Budapestis, Brüsselis, Lissabonis, Münchenis, Viinis, Peterburis, Londonis ja Buenos Aireses, kuid pealkirja "I vespri siciliani" all. Sellele vaatamata pole ooperit hinnatud edukaks. Esialgne versioon ei jõudnud kunagi teatrite püsirepertuaari. 6. juulil 1863 Pariisi Opéras toimunud uuslavastuseks asendas Verdi mõned solistid, kuid see eriti ei aidanud ning mõne etenduse järel ooper võeti repertuaarist maha ning kadus üldse Prantsusmaa teatrilavadelt.
Pärast pikka unustuses olemist pöördus algne prantsuskeelne oopus alles 21. sajandil Euroopa ooperimajade repertuaari. Kõigepealt esitas seda Pariis Théâtre de la Bastille's (2003), siis oli mängukavas Amsterdamis (2010), Genfis (2011), Napolis (2011), Frankfurdis (2013), Bilbaos (2013), Londonis (2013, ilma balletita) ja Münchenis (2018).
Süžee
Prantsuse versioonis toimub tegevus 1282. aastal Palermos lihavõttepühade ajal ja tugineb ajaloolisele sündmusele, mis toimus 30. märtsil 1282, kui hukati Sitsiilia patrioodid. Sitsiillaste revolutsioonijuht, pagulusest naasnud arst Jean Procida kavandab prantslastevastast ülestõusu. Teda abistavad armastajapaar, noor Sitsiilia patrioot Henri ja prantslaste poolt tapetud Austria hertsogi Frédérici õde, hertsoginna Hélène. Jean on leppinud kokku, et hispaanlased toetavad seda ettevõtmist. Türanlik Sitsiilia prantslasest kuberner Guy de Montfort saab teada, et Henri on tema sohipoeg. Ta räägib sellest noormehele, mis vähendab Henri soovi revolutsioonilises tegevuses osaleda, kuid viib ta oma päritolu pärast meeleheitele. Lossis toimub maskiball. Henri tunneb tantsijate seas ära Procida ja Hélène. Nad on tulnud Montforti tapma. Henri takistab oma sõpru seda tegemast. Vandenõulased arreteeritakse. Nad süüdistavad Henrit reetlikkuses. Noormees räägib oma sidemetest Montfort’iga Hélène’ile, keda ta külastab vanglas. Naine annab talle andeks. Henri soovib, et Montfort laseks vandenõulased vabaks ja nõustuks tema ja hertsoginna abieluga. Montfort on lõpuks nõus. Ta muudab ära vandenõulaste hukkamise ja kuulutab välja Henri ja Hélène’i pulmad. Palermo Santo Spiriti kirikus toimub pulmatseremoonia. Halastamatu Procida näeb selles oma kättemaksu šanssi. Kui pulmakellad helisevad, algab ülestõus ja Procida kor­raldab relvas­tamata prantslastele veresauna.
Rollid (sulgudes itaalia versiooni nimed)
Dirigeerisid Narcisse Girard / Nicola de Giovanni. Kontsertmeistrid olid Giuseppe Verdi / Giovanni Rossi.
Hrotovice
Hrotovice (saksa keeles Hrottowitz) on linn Tšehhis Vysočina maakonnas Třebíči ringkonnas. Hrotovise asub Třebíčist umbes 17 km ja Jihlavast ligikaudu 47 km kagus.
Hrotovice paikneb merepinnast 417 meetri kõrgusel.
Hrotovicet on esmamainitud 1228. aastal.
Pfitsch
thumb|Pfitschi valla paiknemine Lõuna-Tiroolis
Hrotovice
Hrotovices on sündinud tšehhi kunstnik František Bohumír Zvěřina (1835–1908).
Pfitsch
Pfitsch (itaalia: Val di Vizze) on org ja vald (comune) Lõuna-Tiroolis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 45 km Bolzanost põhjas, piiril Austriaga.
Geograafia
2010. aasta 30. novembri seisuga elas seal 2966 inimest ja valla pindala on 142,3 km².
Pfitsch külgneb järgmiste valdadega: Brenner, Freienfeld, Mühlbach, Mühlwald, Sterzing, Vintl, Finkenberg (Austrias), Gries am Brenner (Austrias) ja Vals (Austrias).
Keeleline jaotus
2011. aasta rahvaloenduse järgi kõneleb 90.98% rahvastikust esimese keelena saksa keelt, 8.94% itaalia keelt ja 0.08% ladiini keelt.
Günther von Kluge
Günther von Kluge (30. oktoober 1882 – 19. august 1944) oli II maailmasõja ajal Saksamaa kindralfeldmarssal. Ta juhtis vägesid nii ida- kui ka läänerindel.
Elulugu
Günther Hans von Kluge sündis 30. oktoobril 1882 Poseni provintsis. Kluge isa Max von Kluge oli aristokraatlikust Preisi sõjaväelisest perekonnast. Max oli kindralleitnant Preisi armees, osaledes ka Esimese maailmasõjas. Ta abiellus Elise Kühn-Schuhmanniga 1881. aastal. Kluge oli üks kahest lapsest, tal oli ka noorem vend Wolfgang von Kluge (sünd. 1892).
1901. aastal määrati Kluge Preisi armee 46. suurtükki rügementi. Ta teenis 1910–1918 peastaabis, saavutades Esimese maailmasõja ajal Läänrindel kapteni auastme, jäi ta ka pärast sõda Reichswehri. 1. aprillil 1934 ülendati Kluge kindralleitnandiks ja määrati 6. diviisi ülemaks Münsteris. Adolf Hitleri Wehrmachti väljakuulutamine 1935. aastal suunati Kluge 6. korpusse ja seejärel 6. armeesse, mis hiljem sai 4. armeeks.
Nagu mitmed Wehrmachti komandörid, uskus Kluge, et Hitleri "toores militarism" viib Saksamaa katastroofini. Sudeedimaa kriisi ajal oli Kluge salajase sõja vastase grupi liige, mille eesmärk oli vältida relvakonflikti vaidlusaluse territooriumi pärast. 30. septembri 1938 Müncheni kokkuleppega oli kriis ära hoitud. Nii palju kui ta pilkas natsismi, uskus Kluge "Lebensraumi" mõttesse ja oli uhke Wehrmachti taasrelvastumise üle.
Teine maailmasõda
Ta juhtis Wehrmachti 4. armeed operatsioonis Barbarossa ja Moskva lahingu ajal ning väegruppi Mitte kuni 1944. aastani. Kuigi Kluge ei olnud 20. juuli atentaadil aktiivne konspiraator, tegi ta enesetapu 19. augustil 1944 pärast seda, kui ta oli kutsutud Berliini kohtumisele Hitleriga pärast ebaõnnestunud riigipööret. Ta asendati kindralfeldmarssal Walter Modeliga.
Poola invasioon
Hitler kiitis heaks Saksa sõjaväe ülemjuhatuse plaani, mille eesmärk oli Poola vallutamine kahe armeega 26.-27. aprillil 1939 toimunud sõjalisel briifingul. Kluge 4. armee liideti Fedor von Bocki väegrupiga Nord. Poola kampaania algas 1. septembril, kasutades ära Saksamaa pikka piiri. Neljas armee pidi minema ida suunas Poola koridori poole, et ühineda 3. armeega; Danzig langes esimesel päeval.
Järgmise päeva kartus Brda jõe tugeva kaitseliini ees ei realiseerunud kunagi ja 4. armee ületas jõe, püüdes lõksu Poola 9. jalaväe divisjoni, 27. jalaväe divisjoni ja Pommeri ratsaväe brigaadi koridori. Kluge saatis 10. septembril oma 10. tankidiviisi üle Visli jõest, et kohtuda 3.armeega 3. septembril. 4.armee XIX tankikorpus (Heinz Guderian) vallutas Brześći linna 17. septembril pärast kolme päeva raskeid võitlusi. Väegrupp Nord informeeriti samal päeval Punaarmee sissetungist Ida-Poolas ja tuli jääda Bugi jõest lääne poole. Brześć anti üle Punaarmeele 22. septembril. Tema juhtimine sissetungi varajases staadiumis oli märkimisväärne, pälvis Kluge Hitlerilt kiituse kui ühe tema kõige säravama väejuhina.
Fall Gelb
Fall Gelbi ("Case Yellow") – Prantsusmaa invasiooni – ettevalmistusel viidi Kluge ja 4. armee üle Gerd von Rundstedti juhtimise all olevasse väegruppi A. Hitler, kes ikka veel otsib esialgse plaani agressiivset alternatiivi, kiitis heaks Erich von Mansteini idee – nn Mansteini plaani – pärast kohtumist temaga 17. veebruaril 1940. Plaanis kirjeldati, et 4. armee aitaks kaasa rünnakule läbi Lõuna-Belgia ja Luksemburgi Ardenni maastikust kuni Meuse jõeni; Klugele usaldati XV armeekorpuse, mis hõlmas 5. ja 7. tankidiviisi, et katta Georg-Hans Reinhardti korpust, kui see ületab Meuse Dinantis.
10. mail käivitati Fall Gelb edukalt. Kluge korpuste rünnak edenes kiiresti, jõudes Meusse kahe päevaga. Jõe ületust juhtinud 7. tankidiviisi ülema Erwin Rommeli poolt tekitasid Meuse läänekaldal sillapea 13. mail ja sundis Prantsuse 9. Armee taganema. Kluge jõud, eriti 7. tankidiviis, saavutas järgmistel päevadel oma sillapealt kiire läbimurde; 16.–17. mail sai Rommel 10 000 vangi ja 100 tanki ja hävitas ülejäänud Prantsuse 9. armee, kaotades ainult 35 meest. 5. ja 7. tankidiviis tõrjusid 21. mail Arrasi linna lähedal Briti-Prantsuse vasturünnaku.
Pärast Hitleri ja Rundstedtiga toimunud konverentsi andis Kluge 24. Maiks korralduse oma tankidele peatuda 10 miili kaugusel Dunkirkist – seega British Expeditionary Force'i võimalikust evakuatsiooniteest. Kahepäevane puhkus võimaldas liitlastel ühendada oma inimjõud Dunkirki ümber ja valmistuda evakueerimiseks. 5. juunil Kluge 4. armee aitas saavutada läbimurde Amiensi jõudmiseks ja jõudis Seine'i jõeni 10. juunil. Kluge juhtimine ja Rommeli tegutsemine läbi kogu invasiooni aja viisid tema edutamisele 19. juulil kindralfeldmarssaliks.
Invasioon Nõukogude Liitu
Kluge oli 4. armee ülem ka operatsiooni Barbarossa alguses, kus tal suhted pingestusid 2. tankigrupi ülema Heinz Guderianiga taktikaliste küsimuste üle, süüdistades Guderiani käskude mittetäitmises.
29. juunil andis Kluge käsu, et naised mundris tuleb maha lasta, mis hiljem tühistati.
Moskva lahing
Operatsiooni "Taifuun" ajal oli Kluge 4. armee alluvuses 4. tankigrupp Erich Hoepneri alluvuses. Kluge jagas instruktaažid Hoepneril, et rünnak edasi peatataks, sest tema üksused olid Nõukogude vägede väljamurdmise vältimiseks vajalikud. Hoepner oli kindel, et samal kellaajal võib läbi viia kotti hävitamise ja Moskva vallutamise ning vaadelda Klugee tegevust sekkumisena, mis toob kaasa hõõrdumise ja kokkupõrked tema ülemusega, nagu ta kirjutas kodus 6. oktoobril. [19]
Hoepner ei tundnud mõistvat, et tema üksustel ei olnud kütust; 11. tankidiviis teatas, et neil pole kütust üldse. Moskva suunas liikus vaid 20. tankidiviis. 17. novembril ründas 4. tankigrupp Moskvat koos 4. armee V armeekorpusega, mis oli osa Väegrupp Mitte operatsiooni "Taifuuni" jätkust. Tankigrupp ja armeekorpus esinesid Kluge parimate jõududena, mis olid kõige paremini valmis edasiseks rünnakuks. Kaks nädalat lahinguid pidades liikusid Saksa väed edasi 60 km (4 km päevas).
Rünnakut takistas tankide vähesus, ebapiisav arv mootorsõidukeid ja ebakindel varustusolukord koos äged Punaarmee vastupanuga ja nõukogude hävitajate saavutatud õhuülekaal.
Ülemjuhatuse survel andis Kluge 1. detsembril käsu oma nõrgemate lõunapoolsete üksuste rünnakuks. Pärast lahingut süüdistasid Hoepner ja Guderian Kluget aeglases otsustusvõimes anda oma lõunapoolsetele üksustele käsku rünnata. Ajaloolane David Stahel kirjutas, et see hindamine ületas tõsiselt Kluge järelejäänud jõudude võimekust. Samuti ei hinnatud reaalsust, et Moskva oli metropol, et Saksa vägedel puudus piisavalt vägesid et seda sissepiirata 25. novembril lõpule jõudnud väline kaitselinn, oli Moskva kindlustatud positsioon, mida Wehrmachtil ei olnud võimalik ka frontaalrünnakuga rünnata. Täiendavad rünnakud lõpetati 5. detsembril; Punaarmeel käivitas oma talve vasturünnaku samal päeval.
Väegrupp Mitte
Pärast seda, kui Fedor von Bock vabastati 1941. aasta lõpus väegruppi ülema ametist, ülendati Kluge ülemaks ja ta juhtis väegruppi seni kuni ta 1943. aasta oktoobris haavata sai. Kluge lendas sageli lennukiga, et kontrollida tema käsutuses olevaid diviise ja mõnikord peletada igavust lendude ajal rebaseid õhust tulistades – kindlasti mittetraditsiooniline meetod. Kluge kohtus vastupanujuhi Carl Friedrich Goerdeleriga 1942. aasta novembris.
Kluge lubas Goerdeleril, et ta arreteerib Hitleri järgmisel korral, kui ta jõuab Idarindele, kuid siis sai ta Hitlerilt teise "kingituse"mis muutis ta meelt ja ta otsustas jääda lojaalseks. Hitler, kes näis olevat kuulnud, et Kluge oli tema juhtkonnaga rahul, pidas neid "kingitusi" vahendiks mis andis talle kogu Kluge lojaalsusele. 27. oktoobril 1943 sai Kluge raskeid vigastusi, kui tema auto käis ülekatuse Minski–Smolenski maanteel. Ta ei suutnud naasta rindele enne 1944. aasta juulit. Pärast taastumist sai ta Saksa vägede juhatajaks Läänes (Oberbefehlshaber West) Gerd von Rundstedti asemele.
Läänerinne
1944. aasta juunist juulini juhtis Erwin Rommel Normandia sissetungi ajal Väegrupp B kindralfeldmarssal von Rundstedti alluvusse. Rommeli ülesandeks oli planeerida Saksa vasturünnakuid, mille eesmärk oli tõrjuda liitlasvägede jõud randadele tagasi. 5. juulil asendas Kluge Rundstedti, sest Rundstedt toetas läbirääkimisi liitlastega. Kaks nädalat hiljem sai Rommel haavata ja Kluge võttis üle ka Väegrupp B juhatamise, kus Kluge väed olid ümber Falaise linna kotti tõmmatud Ameerika, Kanada, Suurbritannia ja Poola armeede poolt. Augustis, pärast Claus von Stauffenbergi ebaõnnestunud riigipööret, kutsuti Kluge Berliini tagasi ja asendati Walter Modeliga.
20. juuli atentaat
Saksa vastupanu juhtiv Henning von Tresckow teenis oma Väegrupp Mitte staabiülemina. Kluge võis olla teadlik vastupanuliikumisest. Ta teadis Tresckowi plaanist tulistada Hitlerit Väegrupp Mitte külastuse ajal, kuna tema endine alluv Georg von Boeselager, kes oli nüüd Tresckowi alluv, teatas talle. Kluge peatas Tresckowi plaani.
Boeselager hiljem spekuleeris, et kuna Heinrich Himmler oli otsustanud mitte Hitleriga kampa lüüa, kartis Kluge, et ilma Himmlerit tapmata võib see viia SS-Wehrmachti vahelise kodusõjani.
Kui Stauffenberg üritas Hitlerit 20. juulil mõrvata, oli Kluge La Roche-Guyoni peakontoris Läänerinde ülemana. Kluge külastas okupatsioonivägede ülema, kindral Carl-Heinrich von Stülpnagel ja tema kolleeg kolonel Colonel Cäsar von Hofacker-Stauffenbergi nõbu. Stülpnagel oli just käskinud SS-üksused vahistada Pariisis. Kluge teadis juba, et Hitler oli elus ja keeldus toetust andmast. "Ja - wenn das Schwein tot wäre!" ("Jah – kui siga surnud oleks!") Ütles ta.
17. augustil asendati ta Walter Modeliga ja ta kutsuti kohtumisele Berliini Hitleriga pärast ebaõnnestunud riigipööret; mõeldes, et Hitler võib teda karistada kui konspiraator, tegi ta enesetapu, võttes Metzi lähedal tsüaniidi kaks päeva hiljem 19. augustil. Ta jättis Hitlerilt kirja, milles ta soovis rahu sõlmida ja näidata "suuremeelsust, mis on vajalik selle lootusetu võitluse lõpetamiseks". Hitler andis kirja Alfred Jodlile ja kommenteeris, et "on tõsiseid põhjusi kahtlustada, et kui Kluge poleks enesetappu teinud, oleks ta ikkagi arreteeritud."
AS-36 Bester
pisi|240px|Päästesukelaparaat AS-36 Bester
AS-36 Bester (vene keeles АС-36 «Бестер») on Venemaa Bester-sarja päästesukelaparaat.
AS-36 projekteeriti Gorkis asunud konstrueerimisbüroos Lazurit ja ehitati Gorki laevaehitusettevõttes Krasnoje Sormovo. 1994. aastast kuulub AS-36 Põhjalaevastikku. 2010. aastate lõpul päästesukelaparaat renoveeriti. 2022. aastal toimusid renoveerimisjärgsed katselaskumised.
Allveelaeva Kursk päästetöödel
2000. aastal võttis AS-36 osa uppunud allveelaeva Kursk meeskonna päästetöödest, kuid edutult. Päästesukelaparaat ei suutnud põkkuda allveelaevaga.
Soojusmüra
Soojusmüra ehk termiline müra on ühtlane müra, mida põhjustab vabade laengukandjate korrapäratu liikumine elektrijuhtides ja elektriahela elementides (juhtmetes, takistites).
Soojusmüra avaldub elektriahelas aktiivtakistuse muutustena. Koormamata (vooluta) ahelas avaldub mürapinge efektiivväärtusvalemiga kus
Soojusmüra nimetatakse ka valgeks müraks, sest sellise müra võimsuse sagedusspekter on ühtlane laias sagedusvahemikus. Soojusmüra sagedusspektrit uuris esimesena eksperimentaalselt ameerika füüsik John Bertrand Johnson 1928. aastal ja samal ajal põhjendas teoreetiliselt Harry Theodor Nyquist.
Karl-Voldemar Tammekand
Karl Voldemar Tammekand (8. august 1889 Salla vald, Virumaa – 15. oktoober 1942 Ussollagi vangilaager, Permi oblast, Venemaa) oli Eesti sõjaväelane (major, 1933).
Elukäik
Ta lõpetas 1909. aastal Tartu neljaklassilise linnakooli. Teenis aastatel 1909–1910 sundaega sõjaväes, 1910–1915 oli Liivimaa kubermanguvalitsuse vanglate osakonna ja Riia politseivalitsuse ametnik. 1915. aastal mobiliseeriti, lõpetas 1917. aasta suvel Kiievi 5. lipnike kooli ning määrati 78. tagavaraväe polku. Alates 15. jaanuarist 1918 Tartus Eesti tagavarapataljonis, teenis seal kuni pataljoni laialisaatmiseni Saksa okupatsioonivõimude poolt 25. veebruaril 1918.
Asus 15. novembril 1918 Eesti Rahvaväkke, Vabadussõja ajal teenis 5. jalaväepolgus ning võttis osa peaaegu kõigist selle lahinguist. Alates 1921. aasta novembrist teenis Sõjavägede Staabis komandandi abi, staabikompanii ülema ja komandandi kohusetäitjana. 15. märtsil 1924 viidi üle Lennuväerügementi. 12. mail 1924 sai ta tagavaraeskadrilli ülema kohusetäitjaks. Sama aasta detsembris viidi üle eskadrilli nr 2 ning määrati seal luurelennukite rühma ülema kohusetäitjaks. Neid ametikohustusi täitis ta õppejaoskonnas lendurvaatlejate kursusel õppimise kõrvalt. Oli 1925. aastal kursuse lõpetamisel 36-aastaselt selle vanim lõpetaja.
1. oktoobrist 1925 määrati ta eskadrilli nr 2 ülema kohusetäitjaks. Aastatel 1926–1927 õppis alalisväe ohvitseride täienduskursusel. 1. aprillist 1927 määrati 5. eskadrilli rühmaülemaks. 1. juulist 1930 jätkas teenistust Üksikus Lennuväedivisjonis nr 2 majandusülema kohustes. 1. juunist 1936 määrati Lennubaasi, kus töötas kuni tegevteenistusest vabastamiseni 1940. aasta augustis majandusülema kohal.
Elas seejärel oma autasutalus Emumäel, kus ta 23. juulil 1941 NKVD poolt arreteeriti. Ta suri Venemaal Molotovi oblasti Ussollagi laagripunkti Seljanka laatsaretis.
Mihkel Jõeveer
Mihkel Jõeveer (3. august 1937 Tori vald, Pärnumaa – 6. juuni 2006 Tõravere) oli eesti astronoom.
Elulugu
Mihkel Jõeveer sündis taluniku peres. Ta lõpetas 1955 Vändra Keskkooli ja 1960 Tartu Riikliku Ülikooli, kus oli matemaatikaosakonnas õppinud astronoomiat. Tema ainuke töökoht oli Tartu Observatoorium Tõraveres, kus töötas alates 1960. aastast algul nooremteadurina, siis vanemteaduri, juhtivteaduri ja laborijuhatajana. Ta täiendas end 1987–1988 Leideni Ülikoolis ja 1989–1990 Cambridge'i Ülikoolis. Jõeveer suri 2006. aastal Tõraveres ja on maetud Nõo kalmistule.
Teadustöö
Jõeveer kaitses 1984 Astrofüüsika ja Atmosfäärifüüsika Instituudis kandidaadiväitekirja astrofüüsikas "Galaktika struktuur Päikese ümbruses ja varjatud massi probleem". Tema juhendaja oli Jaan Einasto.
Jõeveer uuris galaktikate ja galaktikasüsteemide ehitust ja dünaamikat, tumeda aine hulka ja jaotust galaktikates ning teaduse ajalugu.
Ta kuulus akadeemik Jaan Einasto galaktikauurijate koolkonda. Jõeveer avastas galaktikate suuremõõtmelises jaotuses lineaarsed ja lapikud struktuurid ning supernoovade anomaalse punanemise nähtuse.
Jõeveer oli 1976–2006 "Tartu Tähetorni Kalendri" peatoimetaja. Ta avaldas üle 70 teadustrükise ja umbes 70 aimeartiklit.
Lembit Roots
Lembit Roots (2. mai 1931 Viljandi – 20. detsember 1993 Tartu) oli eesti mehaanikateadlane.
Teadustöö
Uurimisvaldkond: elastsusteooria, hüdromehaanika. 46 teadustrükist.
Isiklikku
Ta oli silmapaistev Eesti maletaja.
Milo Yiannopoulos
Milo Yiannopoulos (sündinud 18. oktoobril 1984) on Briti poliitiline kommentaator ja kirjanik.
Ta on avalikult gei ja mehega abielus, aga kritiseerinud ka geiliikumist. Samuti suhtub kriitiliselt islamisse ja feminismi. Teda on seostatud alternatiivse parempoolsusega. Yiannopoulos on entusiastlik Donald Trumpi pooldaja (kuulub liikumisse Geid Trumpi Toetuseks). Yiannopoulos on katoliiklane ja ateismi kriitik, samuti on ta vastu abordile. Homoseksuaalsusse suhtub ta mitmeti. Nii leiab ta, et geina üleskasvamine on enamikule inimestest "kohutavalt üksildane, armetu kogemus". Kuigi ta omistab endale "fantastiliselt hea välimuse" ja peab ennast targaks ja sarmikaks, ei soovi ta isaks saada, et mitte seada süütut last geimõju ohtu. Samas on ta seisukohal, et "ajalooliselt on homoseksuaalid olnud massiivselt üleesindatud" nii kunstis, intellektuaalsetes valdkondades kui ka võimuringkondades, mis nüüd olevat muutunud, sest geidel pole enam motiivi naistega abielluda ja nii geide (kelle sperma olevat nii "väärtuslik") uus kalduvus järglasi mitte soetada muutvat rahvastiku rumalamaks. Yiannopoulos on pahameelt pälvinud ka oma pedofiilia kohaste kommentaaridega. Näiteks leidis ta, et noored poisid sellistes nö suhetes "leiavad üles, kes nad on" ja et need võivad mh anda neile "turvalisust ja ohutust". Yiannopoulos viitas, et võib-olla on ka ta ise olnud ahistatud, aga olevat tänulik Isa Michaelile, kelleta ta ei teeks kaugeltki nii head oraalseksi, "kui teda poleks olnud". Samuti arvas ta, et ka poiss, kes on seksuaalsuhetes endast vanema naisõpetajaga, on ise "kiskja" sellises olukorras. Yiannopoulos on hiljem siiski selgelt rõhutanud, et ei poolda laste ahistamist mitte mingil viisil. Yiannopolous on rasestumisvastaste vahendite vastane. Ta on märkinud: "Jumalakartlikud napakad nagu mina oleme pikka aega väitnud, et pereplaneerimine, nagu abort (ehk "laste mõrvamine", kui te nii eelistate), on Kuradi kätetöö. Nagu kõik asjad, mida Piibel laidab, viib see ainult häda ja kannatusteni - nii noorte meeste kui ka naiste jaoks." Yiannopoulos kirjutas varem Breitbart Newsile, kuid oli sunnitud tagasi astuma oma pedofiiliat puudutavate kommentaaride tõttu.
Tuuru külanõukogu
Külanõukogu moodustati 1945 septembris Läänemaal Ridala vallas. Külanõukogu keskus asus Tuuru külas.
Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ning maarajoonide moodustamisega arvati Tuuru külanõukogu 1950 septembris Haapsalu rajooni koosseisu.
1954. aastal Tuuru külanõukogu likvideeriti ja selle territoorium liideti Ridala külanõukoguga.
St. Tammany vald
St. Tammany vald (St. Tammany Parish) on 2. järgu haldusüksus (maakond) Ameerika Ühendriikides Louisiana osariigis.
Valla halduskeskus on Covington.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 233 740.
Arvestuslik rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga) :
Andrea Miller
pisi|Andrea Miller Andrea Miller (sündinud 13. märtsil 1982) on Uus-Meremaa kergejõustiklane (100 m tõkkejooksja).
Johannes Ockeghem
pisi Johannes Ockeghem (ka Jean de, Jan; perekonnanimi Okeghem, Ogkegum, Okchem, Hocquegam, Ockegham) (1410 ja 1425 vahel Saint-Ghislain, Belgia – 6. veebruar 1497, Tours, Prantsusmaa) oli 15. sajandi teise poole franko-flaami koolkonna helilooja. Teda peetakse kõige mõjukamaks heliloojaks Guillaume Dufay ja Josquin des Prezi vahel. Lisaks oli ta laulja, koormeister ja õpetaja.
Elu
Nimekirjutus "Ockeghem" põhineb väidetaval autograafil, millele viitab ajaloolane Eugène Giraudet aastal 1885. Autograaf ise on kadunud. 15. sajandi allikates domineerib kuju "Okeghem".
Tema lapsepõlve üksikasju pole teada. Nagu paljud tema aja heliloojad, alustas ta oma muusikalist karjääri kooripoisina, kuigi täpne asukoht on teadmata. Pakutud on Monsi linna Saint-Ghislaini lähedal, kus oli vähemalt kaks asjatundliku muusikakooliga kirikut. Esimene dokumenteeritud viide Ockeghemile on leitud Onze-Lieve-Vrouwe katedraalist Antwerpenis, kus ta töötas 1443. aasta juunis koorilauljana. Arvatavasti laulis ta Johannes Pullois' juhatuse all, kes samal aastal seal töötas. Seal olles võis Ockeghem tutvuda inglise kompositsioonistiiliga, mis mõjutas 15. sajandi muusikat mandril.
1446–1448 teenis ta Bourboni hertsogi Charles I õukonnas Moulinsis. Teenistuse jooksul sai temast esimene laulvate kaplanite seas, keda nimetati õukonna dokumentides. Umbes 1452. aastal läks ta Pariisi, kus ta oli õukonna kapellmeister. Lisaks kuninga (nii Charles VII kui Louis XI) õukonnale töötas ta ka Notre-Dame'is. Teadaolevalt reisis ta kuninga ülesandel 1470. aastal Hispaaniasse, et takistada Hispaaniat sõlmimast allianssi Inglismaa ja Burgundiaga Prantsusmaa vastu ja et korraldada abielu Kastiilia Isabeli ja kuninga venna, Guyenne hertsogi Charlesi vahel. Pärast Louis XI surma (1483) ei ole Ockeghemi asukohast palju teada. On teada, et ta läks Bruggesse ja Toursi ning arvatavasti suri viimases, kuna tema testament on seal tehtud. 1497. aastal kirjutati tema surma mälestuseks mitmeid leinateoseid, nendest kõige tuntumate seas on Josquin des Prezi "Nymphes des bois".
Braniewo
Braniewo (saksa: Braunsberg, ladina: Brunsberga, vana-preisi: Brus) on linn Poola kirdeosas Warmia-Masuuria vojevoodkonnas.
Johannes Ockeghem
Elu
Ockeghem õppis arvatavasti koos Gilles Binchois'ga ja oli temaga Burgundia õukonnas lähedastes suhetes, sest Ockeghem on viidanud Binchois'le kahes oma teoses ning varsti pärast Binchois' surma kirjutas Ockeghem motett-šansooni "Mort tu as navré/Miserere", mille tekst viitab nende tutvusele. Kuna Antoine Busnois kirjutas Ockeghemi auks millalgi enne 1467. aastat moteti "In hydraulis", siis on võimalik, et nad olid samuti tuttavad.
Looming ja mõju
pisi|300px|"Missa Ecce ancilla Domini". Kyrie Arvestades Ockeghemi karjääri pikkust ja tuntuse ulatust ei ole tema loodud teoste arv suur, osa tema tööst on ka kaotsi läinud. Paljud teosed, mida varem omistati Ockeghemile, arvatakse nüüd olevat teiste heliloojate kirjutatud. Järelejäänud looming sisaldab 14 missat, eraldiseisva "Credo", 5 motetti, ühe motett-šansooni ja 21 šansooni. Kolmteist missat on talletatud Chigi codexisse (flaami käsikiri umbes 1500. aastast). Tema "Missa pro Defunctis" on varaseim säilinud polüfooniline reekviem (arvatavasti varasem Dufay sarnane teos ei ole säilinud). Mõned tema teostest sisalduvad Ottaviano Petrucci nooditrükises "Harmonice Musices Odhecaton" (1501).
Ockeghemi teoste dateerimine on vastuoluline, sest täpseid viiteid peaaegu ei eksisteeri, välja arvatud Binchois' surm 1460. aastal, mil Ockeghem kirjutas motett-šansooni. "Missa Caput" on üsna kindlasti pärit tema karjääri algusest, "Missa Ma maistresse" ja "Missa Fors seulement" hilisemast perioodist. Ockeghem kasutas umbes pooltes oma missades cantus firmus 'e tehnikat, varasemad neist kasutavad osade alguses põhimotiive, mis oli 1440. aasta paiku tavaline, kuid pärast sajandi keskpaika arhailine. "Missa Ma maistresse" ja "Missa Fors seulement" põhinevad tema enda šansoonidel, kasutades rohkem kui üht šansooni häält, mis kuulutab ette 16. sajandi parodeeriva missa tehnikat. Ülejäänud missades pole laenatud materjali leitud ja need paistavad olevat vabalt komponeeritud.
Ockeghemil oli suur mõju Josquin des Prez ' ja Madalmaade järgmise põlvkonna heliloojate muusikale, ta oli tuntud kogu Euroopas oma väljendusrikka ja tehniliselt oskusliku muusika tõttu. Kaks 15. sajandi kõige kuulsamat kontrapunkti kasutavat teost on tema "Missa prolationum" ja "Missa cuiusvis toni", kuid isegi need tehnikale keskendunud teosed väljendavad tema taiplikku hääleulatuse kasutust ja väljendusrikast tonaalsust. Tema enda hääle liik oli bass ning suure ulatusega ja rütmiliselt aktiivse bassimeloodia kasutamine eristab teda teistest Madalmaade koolkonna heliloojatest.
Tema surma mälestuseks kirjutas Josquin des Prez moteti "La déploration de la mort de Johannes Ockeghem" Jean Molinet' luuletuse "Nymphes des bois" tekstile.
Braniewo
Linn on Braniewo maakonna keskus.
Selles linnas trükiti 1622. aastal üks esimesi eestikeelset teksti sisaldav raamat "Agenda parva".
Arresø
Arresø on järv Taanis Pealinnapiirkonnas Sjællandi saarel. Järv asub Ølstedist põhjas ja Frederiksværkist idas.
Arresø on Taani suurim järv. Selle pindala on 39,87 km². Järv on ühenduses Roskilde fjordiga Arresø kanali kaudu, mis asub Frederiksværkis. Kanalit hakati rajama 1717. aastal kuninga käsul. Kanali ehitasid Taani sõjaväelased ja Rootsi sõjavangid.
thumb|Ølstedi linna majade katused, Arresø järv on taustal.
Järve suubuvad paljud jõed, millest suurim on Pøleå. Järve läänekaldal on palju künkaid ja seljakuid. Nende seas on Maglehøj, Frederiksværkis, ja Arrenakke künkad, millest avaneb suurepärane vaade järvele. Frederiksværki linna idaosa asub poolsaarel, mis ulatub järve.
Varem, umbes 4000 aastat tagasi, oli Arresø fjord, mis oli ühenduses Kattegatiga, kuid sellest loodes asuv maapind kerkis pärast viimast jääaega ning fjordist sai järv.
Arresøl on esindatud paljud linnu- ja taimeliigid. Järve ümber on loodud kaitsealuseid loodusparke.
Järvel toimuvad ekskursioonid renoveeritud puitlaeval M/S Frederikke. Ekskursioonid toimuvad juulist augustini ning algavad Arresødali mõisas.
Jim Henson
James Maury Henson (24. september 1936 – 16. mai 1990) oli Ameerika Ühendriikide nukunäitleja.
Elektrokeemiline katmine
pisi|Elektrokeemilise katmise masin PCB-de katmiseks vasega Elektrokeemiline katmine ehk elektrosadestamine on protsess, milles kasutatakse lahustunud metalli katioonide redutseerimiseks elektrivoolu ja mille tagajärjel moodustub elektroodile koherentne metalli kiht. Elektrokeemilist katmist kasutatakse ka anioonide oksüdeerimiseks substraadile (aluskihile), näiteks hõbe-/hõbekloriidelektroodide valmistamisel hõbetraadile hõbekloriidikihi tekitamiseks. Elektrokeemilist katmist kasutatakse peamiselt objekti pinnaomaduste muutmiseks (näiteks kulumiskindluse suurendamiseks), samuti korrosioonitõrjeks ning liikuvate osade määrdeks. Selle protsessiga võib ka liiga väikesi osi paksendada või elektroformeerimise teel objekte luua.
Elektrokeemilises katmises kasutatavat protsessi nimetatakse elektrokeemiliseks sadestamiseks. See on galvaanielemendi vastupidise käitumisega analoog. Elektrokeemiline kate sadestatakse vooluringis olevale katoodile. Ühest küljest käsitletakse anoodi kui metalli, mille lahustatud osakestega katood kaetakse. Mõlemad komponendid on sukeldatud lahusesse, mida nimetatakse elektrolüüdiks, mis sisaldab nii soolalahuses olevaid ioone kui ka muid ioone, mis juhivad elektrit. Vooluallikas rakendab alalisvoolu anoodile, oksüdeerides metalli aatomeid, millest anood koosneb, ja laseb neil anoodist lahusesse eralduda. Katoodi ja lahuse piirpinnal metalli ioonid redutseeritakse ja selle tulemusel katavad nad katoodi aktiivse pinna. Katoodile sadestub nii palju katioone, kui palju anood on neid lahusesse juurde tekitanud. Nõnda hoiab anood elektrolüüdi vannis lahustunud ioonide kogust muutumatuna.
Teisest küljest võib elektrokeemiliseks katmiseks kasutada ka selliseid mittekuluvaid anoode nagu plii või süsinik. Sel juhul on vaja lahust aeg-ajalt küllastada sadestatava metalli ioonidega, kuna nende kontsentratsioon aja jooksul väheneb. Kõige enam kasutatakse elektrokeemilist pinnakatmist müntide, näiteks vasega kaetud tsinkplaatide valmistamiseks.
Protsess
pisi|Metalli elektrokeemiline katmine vasega vase ioone sisaldavas sulfaadi vannis Katioonid seostuvad lahuses anioonidega. Need katioonid redutseeritakse katoodile sadestamiseks metalsesse null-valentsolekusse. Näiteks oksüdeeritakse vase aatomid happelahuses anoodil Cu2+, võttes talt ära kaks elektroni. Cu2+ seostub SO42- lahuses aniooniga, moodustades vask(II)sulfaadi. Katoodil reduteseeritakse Cu2+ metalseks vaseks, andes talle kaks elektroni juurde. Tulemuseks on efektiivne vase ülekanne anoodilt katoodile. Kate koosneb tavaliselt puhtast metallist, mitte sulamist. Samas on mõnda sulamit, eriti messingut ja jootist võimalik ka elektrokeemiliselt sadestada.
Badeni vabariik
Badeni vabariik (saksa Republik Baden) oli Saksa liidumaa, mis eksisteeris Weimari vabariigi ajal ja moodustati pärast Badeni suurhertsogiriigi lõpetamist aastal 1918. Nüüd on see Saksamaa Baden-Württembergi liidumaa osa.
Revolutsioon Badenis
Revolutsiooniohuga Saksa keisririigis otsustas Badeni suurhertsogkonna valitsus esimese maailmasõja lõpupäevadel, 2. novembril 1918 korraldada valimisreformi, kuid see ei suutnud monarhiat enam päästa. 8. novembril loodi Lahris ja Offenburgis tööliste ja soldatite nõukogud. Järgmisel päeval loodi sellised nõukogud Mannheimis ja Karlsruhes ning kogu Badeni valitsus astus tagasi.
10. novembril moodustati Karlsruhes ajutine valitsus ja järgmisel päeval kogunesid erinevad revolutsioonilised nõukogud. 13. novembril loobus suurhertsog Friedrich II kõigist valitsusametitest ja 22. novembril ka troonist. See sündis peaaegu nädal enne keiser Wilhelm II troonist loobumist.
Elektrokeemiline katmine
Protsess
Kui mõnes substraadi piirkonnas katmist ei taheta, kaitstakse see piirkond reaktsiooni pidurdava ainega, et vältida lahusega kokkupuutumist. Tüüpilised reaktsiooni pidurdavad ained on foolium, kleeplint, erinevad lakid ja vahad.
Badeni vabariik
Revolutsioon Badenis
Ajutine valitsus kuulutas 14. novembril 1918 välja Badeni Vaba Rahvavabariigi (Freie Volksrepublik Baden) ja 5. jaanuari 1919 uute valimiste päevaks.
Elektrokeemiline katmine
Löök
Löögiks ehk välgatuseks nimetatakse spetsiaalset sadestust, mida kasutatakse väga õhukese (tüüpiliselt vähem kui 0,1 mikromeetri paksuse) substraadil võrdlemisi püsiva kvaliteetse katte saamiseks. Löök kasutab suurt voolutihedust ja madala iooni kontsentratsiooniga lahuse vanni. Mõnikord kasutatakse löögimeetodi asemel tõhusamaid ja kiiremaid meetodeid. Teinekord meetodeid kombineeritakse. Näiteks, kui metalli kaetakse selleks, et korrosiooni eest kaitsta, kasutatakse kõigepealt löögi meetodit. Nii on võimalik originaalis halva adhesiooniga aluspinda järgnevateks katmisteks paremini ette valmistada.
Badeni vabariik
Vabariik
Rahvusassamblee loodi 12. jaanuaril 1919. Selles kujunes tugevaimaks parteiks kristlik-demokraatlik Keskpartei, mis möödus vasaktsentristlikust SPD-st. Koos said need kaks parteid 91,5% kõigist häältest. 1. aprillil moodustas Badeni parlament (Landtag ehk maapäev) Weimari koalitsiooni liikmetest valitsuse. Aastani 1933 valitses Badenit peamiselt Keskpartei.
Elektrokeemiline katmine
Harjaga elektrokeemiline katmine
Harjaga elektrokeemiline katmine kujutab endast protsessi, kus kogu eseme või lähedaste piirkondade katmiseks kasutatakse harja ja kattelahust. Harja näol on tegemist roostevabast terasest kehaga, mida katab katmislahusega immutatud riidest materjal, et kaitsta kaetavat eset harjaga otsekontakti sattumise eest. Hari on ühendatud alalisvoolu madala pingeallika positiivse küljega ja kaetav ese selle negatiivse küljega.