cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hermann Nitsch
Aktsioonid
Need performance 'id, mis on tuntud kui "aktsioonid", muutusid aasta-aastalt järjest viimistletumaks. Nitsch kaasas oma töödesse tapetud loomi, kasutades nende verd värvina. Samuti hakkas kasvama ka aktsioonides osalejate arv. Nitsch kaasas aktsioonidesse passiivseid osalejaid, kes rippusid ristidel ja keda pritsiti verega, ning aktiivseid osalejaid, kes käsitsesid loomakorjuseid ja elundeid.
Aktsioonid kogusid tähelepanu oma sadomasohhistliku sisu, alastuse, vere ja loomakorjuste rappimisega. Nitsch kasutab ka preestrirüüd, ekskrementi ja rituaalseid ning kiriklikke esemeid, mistõttu on ta pälvinud ka katoliku kiriku halvakspanu.
Tema aktsioonide eesmärk on liikuda tõelisema, lähedasema ja kõikehõlmavama kunsti poole. Selle eesmärgi ja seisundi saavutamiseks sunnib Nitsch osalejaid ja vaatajaid osa saama inimkogemuse ekstreemsustest – sünnist, orgasmist ja surmast. Kõike aktsiooni käigus loodut kutsutakse hiljem "reliktideks", meenutamaks intensiivsust, mis kord ilmnes.
"Ma üritan inimestele näidata, kuidas on võimalik elada intensiivsemalt."
117th Street
117th Street on New Yorgi keskse linnaosa Manhattani tänavajoonestikus rõhtsirge tee.
Hermann Nitsch
Aktsioonid
- Hermann Nitsch Ka Nitschi järgnev looming kätkeb endas sarnaseid elemente: veristatud loomad, punased viljad, muusika, tantsimine ja aktiivne osalus. Tema looming asetub meie kultuurile omasesse vägivalla lembuse konteksti, mis avaldub nii uudistes, filmides kui videomängudes.
Nitschi abstraktsed maalid, nagu ka tema aktsioonid, on seotud kontrollitud vägivallaga. Vägivaldse moonutamise kujutamiseks kasutab ta erkpunast, kastanipruuni ja kahvatut halli. Nitsch ise ütleb, et tema eesmärk on alati olnud näidata ja ülistada elu, ta on alati olnud väga huvitatud tabudest, nende päritolust ja kujunemisest. Nitschi jaoks ei ole kunstis piire, kõik võib olla kunst.
Nitsch väidab oma teoreetilistes kirjutistes, et tema soov on taaselustada dionüüsoslikud ja kristlikud riitused. Ta usub, et inimese instinktid on sotsiaalsete normide ja tavade tõttu alla surutud ning et läbi rituaalse looma surmamise ja füüsilise kontakti elundite ja verega vabaneb see allasurutud energia ja toimub puhastumine.
Nitschi aktsioonid ja näitused 1960. aastatel Viinis tõid endaga kaasa mitmeid kohtumenetlusi, milles teda süüdistati vägivallas, pornograafias ja pühaduseteotuses. 1966. aastal mõisteti Nitsch pooleks aastaks tingimisi vangi menstruaalverega maalitud teose "Die erste heilige Kommunion" ("Esimene armulaud") eest. Järgmine korrarikkumine oleks päädinud juba aastase vanglakaristusega, mistõttu otsustas ta Austriast lahkuda, suundudes esialgu Münchenisse elama.
Kapitooliumi muuseumid
Kapitooliumi muuseumid (itaalia keeles Musei Capitolini) on mitu Itaalias Roomas Kapitooliumi künkal asuva Kapitooliumi väljaku (Piazza del Campidoglio) ääres paiknevat kunsti- ja arheoloogiamuuseumi. Muuseumid asuvad kolmes Michelangelo Buonarroti 1536. aastal projekteeritud trapetsikujulist keskväljakut ümbritsevas palees.
Hermann Nitsch
Välismaal
1968. aastal kutsus Jonas Kubelka Nitschi New Yorki, kus ta kohtus Fluxuse kunstnikega. New Yorgis viibides korraldas ta mitmeid aktsioone. Pärast edu Ameerika Ühendriikides ja Saksamaal 1960ndate lõpus korraldas Nitsch 1970ndatel mitmeid aktsioone teistes Euroopa ja Põhja-Ameerika linnades.
Kapitooliumi muuseumid
Muuseumi ajalugu ulatub aastasse 1471 kui paavst Sixtus IV kinkis Rooma rahvale antiiksete pronksskulpuuride kogu, mis paigutati Kapitooliumi künkale. Sestsaati on kogu suurenenud ning praeguseks on selles arvukalt Antiik-Rooma skulptuure, hauakirju ja muid esemeid; keskaja ja renessansiaja kunstikogud; kalliskivide, müntide ja muude esemete kogud. Muuseumid kuuluvad Rooma linnavalitsusele.
Hermann Nitsch
Tagasi Austrias
1971. aastal ostis Nitsch Põhja-Austrias Viini lähedal endale varem katoliku kiriku valduses olnud Prinzendorfi kindluse, millest sai tema aktsioonide peamine toimumispaik. Naastes oli õhkkond Austrias sõbralikumaks muutunud, ka mitmed Nitschi vanad kolleegid olid tagasi Austrias. Ta jätkas aktsioonide ja näituste korraldamist Itaalias, Prantsusmaal, Ameerika Ühendriikides ja Saksamaal.
Kapitooliumi muuseumid
Ehitised
Kapitooliumi muuseumid koosnevad Kapitooliumi väljakut ümbritsevast kolmest põhihoonest, mis on omavahel ühendatud platsialuse maa-aluse galeriiga. Kapitooliumi muuseumide kolm põhihoonet on järgmised:
Hermann Nitsch
Orgien Mysterien Theater
Alates 1957. aastast on Nitsch järjekindlalt arendanud oma ideed "Theater of Orgies and Mysteries" ('orgiate ja müsteeriumide teater'), lavastades vahemikus 1962–1998 peaaegu sada aktsiooni.
Kapitooliumi muuseumid
Ehitised
pisi|[[Kapitooliumi küngas – Michelangelo kavand. Étienne Dupérac gravüür, 1568]] pisi|Palazzo dei Conservatori on üks kolmest Kapitooliumi muuseumite põhihoonest pisi|Uue palee suur saal
20. sajandi alul lisati muuseumikompleksile veel ka Palazzo dei Conservatori kõrvalasuv 16. sajandi Caffarelli-Clementino palee.
Hermann Nitsch
Orgien Mysterien Theater
Orgia on Nitschi jaoks fantaasia, maksimaalne kogemus, kõikide meelte rakendamine. Nitsch rõhutab, et tema jaoks ei ole orgia seotud vaid seksuaalsusega, ning et seksi ja kunsti ei tohiks segi ajada.
Kapitooliumi muuseumid
Ehitised
Väljaku keskel asub Marcus Aureliuse ratsamonumendi koopia, mille originaali hoitakse kohapeal muuseumis. Paljud antiikskulptuurid hävitati kirikuvõimude poolt keskajal; kuna seda skulptuuri peeti aga ekslikult keiser Constantinuse omaks, kes kuulutas kristluse riigiusuks, siis pääses see hävingust.
Hermann Nitsch
Orgien Mysterien Theater
Theater of Orgies and Mysteries on mõjutatud Aristotelese katarsise teooriast, Freudi ja Jungi psühholoogiateooriatest ja Dionysose orgiatest. See on katse luua Gesamtkunstwerk, totaalne kunst või müstiline kogemus, mis tähistab eksistentsi ja kaasab kõiki inimese meeleelundeid.
Kapitooliumi muuseumid
Ehitised
1997. aastal tuli vee ja niiskuse läbiimbumise tõttu sulgeda külastajatele Lapidaria galerii ja Palazzo dei Conservatori mõned ruumid; sajad skulptuurid viidi üle Rooma lõunaosas asuvasse Montemartini elektrijaama (töötas 1890.–1930. aastatel), kus need valmistati ette väljapanekuks. Kogu hõlmab 400 rooma raidkuju, koos epigraafide ja mosaiikidega.
Hermann Nitsch
Reaktsioon Nitschi loomingule
Nitschi tegevus tekitab furoori ka tänapäeval. Näiteks sai 2017. aastal Tasmaanias toimuma pidanud Nitschi 150. aktsioon loomaõiguste eest võitlevate rühmituste pahameele osaliseks. Loomaõiguste aktivistid protesteerisid aktsioonis pulli korjuse kasutamise vastu, ning ostsid sabotaaži eesmärgil hulgaliselt ürituse pileteid kokku. Aktsiooni takistamiseks koguti ka üle 20 000 allkirja.
Nitsch ise on öelnud, et teda pole provotseerimine kunagi huvitanud. Aktsioonides kasutatavad loomad pärinevad tapamajadest ning süüakse pärast aktsiooni ära.
Isiklikku
Nitschi esimene abikaasa hukkus autoõnnetuses. 1988. aastal abiellus ta Rita Leitenboriga.
Nitsch on öelnud, et teda huvitavad kõik religioonid, ent tema jaoks on oluline, et religioon ütleks elule "jah", mitte eitaks või suhtuks negatiivselt selle olemusse, nii nagu see on näiteks budismi, hinduismi või kristluse puhul. Nitsch ise ei kuulu ühtegi religioossesse organisatsiooni. Religioonile omast pühadust tunneb ta elu, looduse, kosmose ja kõiksuse suhtes.
Mälestuse jäädvustamine
2009. aastal valmis Hermann Nitschi elust ja loomingust dokumentaalfilm.
Aleksandr Bebihh
Aleksandr Bebikh (sündinud 29. augustil 1989) on Venemaa jalgpallur (poolkaitsja).
Ta mängib Eesti klubis JK Sillamäe Kalev.
Klubikarjäär
Viimane arvestatud mäng 14.07.2012
Hanhikivi tuumajaam
Selle ehitusplats asub Pyhäjoki vallas, Hanhikivi poolsaarel Põhjalahe ääres.
Projekt on suurte kahtluste all.
Kevadel 2022 teatas Soome energiafirma Fennovoima, et lõpetas lepingu Venemaa suurfirmaga Rosatom, kellega koostöös pidi tuumajaam Hanhikivi 1 ehitatama.
118th Street
118th Street on New Yorgi keskse linnaosa Manhattani tänavajoonestikus rõhtsirge tee.
Aasta betoonehitis
Konkurss "Aasta betoonehitis" sai alguse 2000. aastal, kui Eesti Ehitusmaterjalide Tootjate Liit (EETL) AS Kunda Nordic Tsemendi initsiatiivil korraldas esimese võistluse. Alates 2004. aastast korraldavad Eesti Betooniühing (asutatud 2004) ja EETL konkurssi koos.
Konkursi eesmärk on leida ja tõsta esile ehitisi, mille nägusus ning efektiivne ja ökonoomne teostus demonstreerivad betooni kui struktuurmaterjali eeliseid. Konkurss soovib kaasa aidata betoonarhitektuuri, betoonitehnoloogia ja betoonehituse arengule ning tõsta betooni mainet Eestis.
Peaauhind kuulub võiduidee autorile. Äramärkimist leiavad võitnud ehitise tellija, projekteerija, ehitaja, raketiste tarnija, betoonitööde teostaja ja betooni tarnija. Vajadusel annab žürii välja eriauhindu.
Žüriisse kuuluvad Eesti Arhitektide Liidu, Eesti Betooniühingu, Eesti Ehitusettevõtjate Liidu, Eesti Ehitusinseneride Liidu, Eesti Ehitusmaterjalide Tootjate Liidu, Eesti Projektbüroode Liidu, AS Kunda Nordic Tsement ja ehitusajakirjanduse esindajad. Žürii kutsub kokku konkursi korraldaja.
Eesnäärmemassaaž
Eesnääre osaleb seksuaalse reageeringu tsüklis ja on oluline sperma tootmiseks. Selle läheduse tõttu päraku eesseinaga saab seda stimuleerida päraku eesmisest seinast või väliselt lahkliha kaudu.
Aasta betoonehitis
Aasta betoonehitis 2000
Aasta betoonehitis 2000 – Rocca al Mare koolimaja.
Eesnäärmemassaaž
Digitaalne rektaalne uuring (DRE)
Eesnäärme massaaž on osa digitaalsest rektaalsest uuringust (DRE), mida rutiinselt tehakse meestele uroloogide poolt, et otsida eesnäärmevähi sõlme ja saada ekspresseeritud eesnäärme sekretsiooni (EPS) mikroskoopia ja mikrobioloogilise kultuuri jaoks prostatiidi skriinimiseks.
Üldine
Eesnäärme massaaži kasutatakse ka seksuaalseks stimulatsiooniks, sageli orgasmi saavutamiseks. Mõnedel meestel on võimalik saavutada orgasme üksi eesnäärme stimuleerimise kaudu. Eesnääret nimetatakse mõnikord "meeste G-punktiks " või P-punktiks. Mõned mehed suudavad saavutada eesnäärme stimuleerimise kaudu orgasmi, nagu eesnäärme massaaž või vastuvõetav anaalseks, ning mehed, kes teatavad eesnäärme stimulatsiooni tundest, annavad sageli kirjeldused, mis sarnanevad naiste G-punkti stimulatsiooni seletustega. Eesnäärme stimulatsioon võib tekitada tugevama, võimsama ja "sügavama" orgasmi kui ainult peenise stimuleerimine, mida mõned mehed kirjeldavad laialdasemalt, intensiivsemalt ja püsivamalt ning võimaldavad ekstaasi suuremaid tundeid kui orgasm, mida tekitab ainult peenise stimuleerimine. Siiski, kuigi kogemused on erinevad, on eesnäärme keskmes ka peenise stimuleerimisel tekkivad orgasmid.
Eesnäärme massaaž võib olla ka seksuaalne praktika paaride seksuaalses elus, kuigi mitte nii tavaline. Eesnäärmemassaaži seadmete ja toodete kättesaadavus võib julgustada inimesi seda proovima. Paljud paarid aga ei osta selliseid seadmeid, vaid kasutavad sõrme anaalseks penetratsiooniks ja eesnäärme stimuleerimiseks, et võimendada mehe orgasmi. Sõrm või eesnäärme massaažija viiakse pärasoolde läbi päraku ja eesnääret masseeritakse õrnalt. Sõrme kasutamisel on peamiseks probleemiks see, et eesnäärmeni jõudmiseks võib sõrm olla liiga lühike. Eesnäärme massaaži saab teha individuaalselt või partneri abiga.
Eesnäärme stimuleerimise ja anaalpenetratsiooniga on seotud ka ohutusnõuded. On tungivalt soovitatav, et koos eesnäärme masseerijaga kasutataks rohkelt libestit, et vältida pärasoole kahjustusi. Väiksemat vahendit või sõrme võib sisse viia järk-järgult, et vähendada ebamugavust, mida mõned võivad tunda. Masseerija võib kasutada kondoomiga või ilma; pärasooles leiduvate bakterite tõttu, kui kondoomi ei kasutata, on väga oluline puhastada tööriist seebiga enne kasutamist teises avauses või partneri poolt.
Varustus
Eesnäärme massaaživarustus ulatub dildodest kuni anaaltappideni ja G-punkti vibraatoriteni. Seksuaalses praktikas kasutatuna nimetatakse eesnäärme masseerijaid tavaliselt "eesnäärme leludeks", "eesnäärme seksimänguasjadeks " ja "anaalleludeks". Need eesnäärme masseerijad sisestatakse päraku kaudu pärasoolde ja need on mõeldud eesnäärme stimuleerimiseks lihtsa masseerimise või vibreerimise teel. Neid kasutatakse paljude paaride eelmängu ajal.
Eesnäärme dildod sarnanevad vaginaalsete dildodega, kuid nad kipuvad olema kumeramad, õhemad ja pehmema tekstuuriga. Mõned uued turul olevad eesnäärme dildosid juhivad patareid ja pakuvad vibratsiooni tipus; mille kiirust või intensiivsust võib muuta sõltuvalt isiku isiklikust eelistusest. Erinevalt vaginaalsetest dildodest on anaal eesnäärme masseerijal ankruga ots, et takistada selle täielikku sisestamist ja selle "kadumist" pärasooles.
Viited
<references group="" responsive="0">
Aasta betoonehitis
Aasta betoonehitis 2000
Peaauhind – Arhitektuuribüroo Urbel & Peil (arhitektid Emil Urbel, Ülo Peil ja Indrek Erm). Tellija – Rocca al Mare Koolimaja AS, projekteerijad – OÜ Inseneribüroo Märt Mõttus ja OÜ E-Inseneribüroo, ehitaja – AS KMG Ehitus, betoonelementide tarnija – AS E-Betoonelement, kaubabetooni tarnija – AS Talot. Tellija eriauhind – Stockmann OYJ ABP Eesti filiaal – Stockmanni Tallinna kaubamaja parkimismaja. Eriauhind ehitajale – AS EMS – Kärevere sild. Eriauhind tootjale – AS E-Betoonelement – Tamsalu tehase eelpingestusmenetlus.
Konkursil osales 25 nominenti.
Aasta betoonehitis 2001
Aasta betoonehitis 2001 – Maardu kuivpuisteainete terminal.
Peaauhind – AS Randväli & Karema. Tellija – AS DBT, ehitaja – AS K-Most ja Promete Int AS, kaubabetooni tarnija – AS Rudus Eesti ja AS Talot. Eriauhind arhitektuuri eest – Arhitektuuribüroo Luhse ja Tuhal – Birgitta klooster Pirital. Tellija eriauhind – OÜ Toompuiestee Büroohoone – Büroohoone Toompuiestee 33, Tallinnas. Ehitaja eriauhind – OÜ Eesti Ehitus – Muuga sadama konteinerkai.
Konkursil osales 14 nominenti.
Aasta betoonehitis 2002
Aasta betoonehitis 2002 – Tartu vangla.
Peaauhind – Arhitektuuribüroo Kalle Rõõmus. Tellija – Tartu vangla, konstruktsioonide projekteerija – OÜ EstKONSULT, ehitaja – AS Skanska EMV, peamine raudbetoonkonstruktsioonide tarnija – AS Tartu Maja Betoontooted. Eriauhind arhitektuuri eest – Erki Valdre – Tuvi t 12 elamud Tallinnas. Projekteerija eriauhind – AS Eesti Projekt – Linnamäe hüdroelektrijaam. Tehnoloogia eriauhind – AS E-Betoonelement – STT-katuseelemendid Nefab Eesti AS pakenditehases Lagedil.
Konkursil osales 15 objekti.
Aasta betoonehitis 2003
Aasta betoonehitis 2003 – eramu Viimsi vallas Harjumaal.
Peaauhind – arhitekt Emil Urbel. Konstruktsioonide projekteerija – TA Konsult OÜ, betoonitööde teostaja – Mapri Projekt OÜ, betoonisegu valmistaja – AS HC Betoon. Eriauhind arhitektuuri eest – Siiri Vallner, Hanno Grossschmidt, Tomomi Hayashi – Lasnamäe spordihoone Tallinnas. Eriauhind monteeritavate järelpingestatavate rõngasmahutite eest – AS E-Betoonelement – Ekseko seafarmi sõnnikuhoidla Viljandimaal.
Konkursil osales 20 nominenti.
Aasta betoonehitis 2004
Aasta betoonehitis 2004 – Ülemiste Hotell.
Peaauhind – arhitekt Martin Aunin. Tellija – AS Noravest, projekteerija – AS EA Reng, konstruktsioonid – Inseneribüroo Pike OÜ, ehitaja – AS FKSM, betoon – AS HC Betoon. Eriauhind betoonelementide eest – AS E-Betoonelement: Rakvere Spordihalli ja Veskimöldre lasteaia betoonelemendid. Eriauhind konstruktsioonide eest – Inseneribüroo Pike OÜ ja Tiit Masso – City Plaza konstruktsioonid. Tellija ja sisekujundaja eriauhind – Raina Lillepõld – eramu Silgu tänaval Tallinnas.
Konkursil osales 25 nominenti.
Aasta betoonehitis 2005
Aasta betoonehitis 2005 – TTP kontorihoone Pirital (Mähe tee 1).
Peaauhind – arhitekt Meelis Press. Tellija – AS TTP, ehitaja – OÜ Roxor Ehitus, betoonitarnija – AS HC Betoon. Eriauhind arhitektuuri eest – arhitektuuribüroo QP Arhitektid (arhitektid Tõnu Laigu ja Tõnu Laanemäe) – AS Coal Terminal peahoone Muuga sadamas. Eriauhind arhitektuuri eest – arhitektuuribüroo 3+1 arhitektid – eramu Magasini kvartalis Tallinnas. Tellija eriauhind – Indrek Unt – eramu Kalda tänaval Tallinnas. Eriauhind ehitajale – AS Merko Ehitus Kumu kunstimuuseumi hoone.
Konkursil osales 16 nominenti.
Aasta betoonehitis 2006
Aasta betoonehitis 2006 – Luku-Experdi kontorihoone.
Peaauhind – arhitekt Hindrek Kesler. Tellija – Luku-Expert OÜ, konstruktor – Ago-Allan Kuddu, ehitaja – Ahti Väin Konsult OÜ, betoon – AS E-Betoonelement. Ehitaja eriauhind – AS Eesti Ehitus – Muuga sadama Veose ja Vilja tänava vaheline viadukt. Ehituse peatöövõtja oli AS Merko Ehitus. Tellija eriauhind – Viimsi vald – Viimsi Keskkooli hoone.
Aasta betoonehitis 2007
Aasta betoonehitis 2007 – Puurmani kaarsild.
Peaauhind – konstruktorid Siim Idnurm ja Juhan Idnurm. Tellija – Maanteeamet, ehitaja – AS Merko Ehitus, betoonitarnija – AS Rudus Eesti. Eripreemia – arhitektid Siiri Vallner (OÜ Kavakava) ja Indrek Peil (OÜ Head Arhitektid) – Lotte lasteaed Tartus. Tellija eriauhind – Nordmet Invest OÜ – Selise tänav 26 kortermaja Tallinnas. Ehitaja eriauhind – AS Merko Ehitus – Nõmme eramu.
Konkursil osales 24 nominenti.
Aasta betoonehitis 2008
Aasta betoonehitis 2008 – Tallinna lennujaama reisiterminali laiendus.
Peaauhind – arhitekt Jean-Marie Bonnard, Sofreavia SA, Prantsusmaa. Tellija – AS Tallinna Lennujaam, projekteerija – AS EA Reng, konstruktor – Inseneribüroo Pike OÜ, ehitaja – AS Skanska EMV, betooni tarnijad – AS Rudus ja AS HC Betoon.
Arhitekti eriauhind – Eero Palm, Palm-E Arhitektibüroo OÜ – IT Kolledž. Tellija eriauhind – Jaan Valbet – Tabasalu eramu.
Konkursil osales 12 nominenti.
Aasta betoonehitis 2009
Aasta betoonehitis 2009 – Tallinki büroohoone (Sadama 5/7, Tallinn).
Peaauhind – arhitekt Meelis Press, Meelis Pressi Arhitektuuribüroo AS, tellija – OÜ Fastinvest, konstruktor – Finnmap Consulting, ehitaja – AS Merko Ehitus, betoonelemendid – AS Tartu Maja Betoontooted, betooni tarnija – AS Rudus.
Eriauhinnad arhitektuuri eest pälvisid Andres Kadarik (Otto Bock Estonia AS tootmis-, lao- ja büroohoone) ja Alver Arhitektid (OÜ Vabaduse väljaku maa-alune parkla).
Eriauhind – Tallinna Pimedate Ööde Filmifestivali betoonhunt, skulptor Aivar Simson, betoonitööde teostaja AS E-Betoonelement.
Konkursil osales 17 nominenti.
Aasta betoonehitis 2010
Aasta betoonehitis 2010 – eramu Pirital (Vahtramäe tee 9, Tallinn).
Eriauhind Eesti Maanteemuuseumi välialade eest (Varbuse, Kanepi vald, Põlvamaa) arhitektuuribüroo Salto ja disainibüroo Laika, Belka & Strelka OÜ.
Eriauhind SA Tehvandi spordikeskuse multifunktsionaalse suusastaadioni eest – Savekate OÜ.
Eriauhind – eramu (Must maja) Nõmmel (Valguse 17, Tallinn). Arhitekt Martin Aunin ja hoolika betoonitöö eest Nordecon Betoon.
Konkursil osales 13 nominenti.
Aasta betoonehitis 2011
Aasta betoonehitis 2011 – heliskulptuur "Cromatico" Tallinna Lauluväljakul.
Skulptor Lukas Kühne, konstruktor Andrei Kervališvili, ehitaja Nordecon Betoon, betooni tarnija HC Betoon AS.
Eriauhind – Helme 14 korterelamud (Helme t, Tallinn) – Arhitektibüroo JVR OÜ (arhitektid Kalle Vellevoog ja Velle Kadalipp) ning AS E-Betoonelement – erinevate nõudlike, uudse tehnoloogiaga kvaliteetsete betoonpindade teostamise eest.
Eriauhind – eramu Tabasalus (Lehe 8, Tabasalu, Harku vald, Harjumaa) – Palm E arhitektibüroo OÜ (arhitektid Eero Palm ja Pille Noole) ning tellija Priit Altpere – tellija ja arhitekti hea koostöö eest.
Ajakirja Ehitaja eriauhind – AS Kontek Int – Tallinna reoveepuhastusjaama biofiltri hoone kvaliteetsete betoonitööde eest.
Veebiportaali Ehitusuudised.ee (AS Äripäev) eriauhind lugejaküsitluse võitjale – Tallinna reoveepuhastusjaama biofiltri hoone.
Konkursil osales 11 nominenti.
Aasta betoonehitis 2012
Aasta betoonehitis 2012 – Tallinna Lennusadama vesilennukite angaaride betoonkonstruktsioonid.
Rekonstrueerimise konstruktorid Karl Õiger ja Heiki Onton. Tellija auhind – Eesti Meremuuseum, arhitektuuri auhind – KOKO Arhitektid OÜ: Raivo Kotov, Andrus Kõresaar, konstruktori auhind (uued konstruktsioonid) – Neoprojekt OÜ: Priit Luure, ehitaja auhind – Nordecon AS, betoon – Sika Baltic SIA Eesti filiaal, Rudus AS.
Eriauhind arhitektuurse kontseptsiooni eest – Tartu Ülikooli Narva kolledži hoone (Raekoja plats 2, Narva) – Arhitektituuribüroo Kavakava OÜ: Siiri Vallner, Indrek Peil, Katrin Koov.
Eesti Ehitusinseneride Liidu eriauhind – Karl Õiger ja Heiki Onton – Tallinna Lennusadama vesilennukite angaari betoonkonstruktsioonide restaureerimise eest.
Ajakirja Ehitaja eriauhind – AS Nordecon – Tartu Pauluse kiriku krüpti ja kolumbaariumi ehituse eest.
Konkursil osales 16 nominenti.
Aasta betoonehitis 2013
Aasta betoonehitis 2013 – Ülemiste liiklussõlm
Eriauhind projektijuhile ja ehitajale – Vladimir Issakov, ISA Group OÜ – asjatundliku ja läbimõeldud betoonehitise tööde juhtimise eest Tallinna Jumalaema Kiirestikuulja ikooni kirikus Lasnamäel.
Eriauhind ehitajale – AS TEEDE REV-2 – Jõhvi viadukt – arhitektuurselt ja insenerlikult hea lahenduse sümpaatseks rajatiseks vormimise eest.
Konkursil osales 9 nominenti.
Aasta betoonehitis 2014
Aasta betoonehitis 2014 – Tondiraba jäähall – sujuvas ja konstruktiivses koostöös rajatud arhitektuurselt lihtsa ja kena ning ehituslikult keerulise hoone rajamise eest, kus on laialdaselt kasutatud betooni.
Konkursi peaauhind – Kadarik Tüür Arhitektid OÜ. Tellija auhind – Tallinna Spordi- ja Noorsooamet. Konstruktori auhind – Civen OÜ ja Novarc Group AS. Ehituse ja betoonitööde auhind – Merko Ehitus Eesti AS. Betooni auhind – E-Betoonelement AS, Rudus AS ja HC Betoon AS. Raketise auhind – Peri AS.
Aasta betoonehitis 2015
Aasta betoonehitis 2015 – Ihaste sild – "uue tehnoloogia, kvaliteetsete insenerilahenduste, looduskaitselisi kaalutlusi arvestava ning meeldiva välislahendusega silla rajamise eest".
Konkursi peaauhind ja konstruktori auhind – OÜ Ehituse ja Tarkvara Inseneribüroo (Juhan Idnurm ja Siim Idnurm). Tellija auhind – Tartu Linnavalitsus. Ehitustööde auhind – AS TREF. Betoonitööde auhind – AS K-Most. Betooni auhind – AS Rudus. Raketise auhind – OÜ Eesti Doka.
Juhan Idnurm ja Siim Idnurm võitsid ka 2007. aastal konkursi "Aasta betoonehitis" peaauhinna Puurmani kaarsilla eest.
Aasta betoonehitis 2016
Konkursi peaauhind – DGT Architects (Dan Dorell, Lina Ghotmeh, Tsuyoshi Tane). Tellija auhind – Riigi Kinnisvara AS. Konstruktori auhind – Novarc Group AS. Ehitustööde auhind – Fund Ehitus OÜ. Betoonitööde auhind – Alusehitus OÜ, BGM Ehitus OÜ, K-Most AS. Betoonelementide auhind – TMB Element OÜ. Betooni auhind – Rudus AS, TM Betoon OÜ. Raketiste auhind – Ramirent Baltic AS.
Eriauhind tellija, arhitekti ja betoonelementide tootja koostöö eest – Villa ehitamisel Lääne-Virumaal. Tellija: eraisik. Arhitektuur: Arhitektibüroo Emil Urbel OÜ (Emil Urbel, Aleksandr Zverev). Betoonelemendid: Swetrak AS.
Konkursil osales 20 nominenti.
Lao She
pisi|Lao She Lao She (hiina keeles 老舍, pinyin ' is Lǎo Shě; sünninimi Shu Qingchun 舒慶春, pinyin ' is Shū Qìngchūn; 3. veebruar 1899 Peking – 24. august 1966 Peking) oli Hiina kirjanik.
Lao She oli pärit mandžu perekonnast. Tema isa oli sõdur, kes hukkus Bokserite ülestõusu ajal 1901. aastal. 1918. aastal lõpetas Lao She Pekingi Pedagoogilise Ülikooli. 1918–1924 töötas ta õpetajana Pekingis ja Tianjinis. Aastatel 1924–1929 töötas ta hiina keele lektorina Suurbritannias Londoni Ülikoolis. 1929–1930 töötas ta õpetajana Singapuris. 1930. aastal pöördus ta Hiinasse tagasi ja töötas kuni 1937. aastani mitmes ülikoolis õppejõuna. 1938–1945 oli Lao She Ülehiinalise Kirjandus- ja Kunstitöötajate Vastupanuassotsiatsiooni üks juhte. Aastatel 1946–1949 viibis ta Ameerika Ühendriikides.
1949. aasta oktoobris pöördus Lao She Hiinasse tagasi. 1950. aastatel oli ta üks tuntumaid Hiina kirjanikke.
Lao She hukkus Kultuurirevolutsiooni käigus.
Eesti keeles on 1972. aastal ilmunud Lao She romaan "Kassilinna saatus" ja 1999. aastal näidend "Teemaja".
SdKfz 9
SdKfz 9  ehk Sonderkraftfahrzeug 9 (eesti keeles eri-mootorsõiduk 9) oli Teise maailmasõja aegne Saksa poolroomikveok, mida toodeti aastatel 1938–1945 umbes 2500 tükki. See oli raskeim poolroomikveok, mida Saksamaal sõja ajal ehitati. Neid kasutati peamiselt väga raskete suurtükkide nagu 24 cm Kanone 3 või tankide vedamiseks.
Ajalugu
Saksa poolroomikveokite esmased kavandid tegi insener Ernst Kniepkamp Sõjaväe Autooskonnast (Wa Prüf 6) enne kui Natsionaalsotsialistlik Saksa Töölispartei 1933. aastal võimule tuli. Tema kavandid anti seejärel kommertsettevõtetele arendamiseks ja katsetamiseks.
Breslau (tänapäeva Wrocław) ettevõte Fahrzeug- und Motorenbau GmbH (FAMO) sai tellimuse valmistada 18 tonnine roomikutega veduk. Esimene prototüüp FM gr 1 valmis 1936. aastal. See oli 7,7 meetrit pikka ja selle jõuallikaks oli 200 hobujõuline Maybachi HL 98 TUK mootor. Teine prototüüp F 2, eelmisest vaid detailides erinev, ilmus 1938. aastal. Lõplik tootmisesse läinud mudel F 3 valmis 1939. aastal. Sõja jooksul masina konstruktsiooni lihtsustati, et vähendada selle hinda ja säästa strateegilisi metalle. Mõnedel Tatra valmistatud masinatel oli viimase Tüüp 103 diiselmootor. Tankide väljatõmbamise lihtsustamiseks lisati sõja ajal masinate tagaossa suured sahad.
Kirjeldus
pisi|Kaks SdKfz 9-t veavad tanki [[Tiger I]] SdKfz 8 jõuallikas oli 12-silindriline vesijahutusega Maybachi 10,838 liitrine HL 108 bensiinimootor, võimsusega 270 hobujõudu. Sellel oli ZF-i sünkroonkäigukast nelja edasi ja ühe tagurpidikäiguga. Bensiinipaake oli kaks: üks 90 liitrine ja üks 230 liitrine.
Masina juhtimiseks kasutati nii esirattaid kui roomikuid. Süsteem oli nii üles seatud, et laugetes kurvides kasutati ainult rattaid, kuid roomikutele hakati pidureid rakendama vastavalt sellele, kui palju rooli pöörati. Roomikute vedaval rattal oli tavapärasemate hammaste asemel rullikud. Kuus maanteeratast oli kinnitatud pöördkäppade külge ja kasutasid torsioonvedrustust. Tagumist tugiratast kasutati roomiku pingutamiseks. Esiratastel olid lehtvedrud ja amortisaatorid.
Kere esiosa oli kõigil mudelitel ühesugune. Ees oli kaks pingirida: üks juhile ja juhi abile ning teine meeskonnale. Suurtükivedukitel oli taga veel kaks lisapingirida suurtükimeeskonnale. Kaubavedukitel oli selle asemel kaks suletavat panipaika. Kõige taga oli lastiruum. Tuuleklaasi sai alla klappida või üldse ära võtta. Meeskonnaruumile sai kokkuvolditava presentkatte peale tõmmata ja tuuleklaasi külge kinnitada.
SdKfz 9 suutis järel vedada kuni 28 tonnist koormat. See oli piisav keskmiste tankide, nagu PzKpfw IV, puhul, kuid raskemate tankide nagu Panther, Tiger I ja Tiger II jaoks jäi seda väheks. Liikumisvõimetuid masinaid sai transportida ka madala järelhaagise SdAnh 116 abil.
Variandid
pisi|Kraanaga SdKfz 9/1 ja [[PzKpfw III 1943. aasta jaanuaris Nõukogude Liidus]]
Tootmine
Plauenis paiknev Vomag hakkas SdKfz 9-t tootma 1940. aastal ja sõja viimastel aastatel toodeti neid ka Tatra tehases. 855 masinat oli olemas 20. detsembril 1942, 643 toodeti 1943. aastal ja 834 1944. aastal. Kokku ehitati umbes 2500 masinat.
Maalehe ajakirjanduspreemia
Maalehe ajakirjanduspreemia on Maalehe välja antav preemia ajakirjanikule, kelle artiklil on olnud oluline mõju maal elavatele inimestele või ühiskonna suhtumisse maaelusse.
Preemia asutati 2002.
Palm Desert
pisi|Vaade Palm Desertile pisi|El Paseo Palm Desertis Palm Desert on linn USA-s California osariigis Riverside'i maakonnas. See asub Coachella orus Palm Springsist umbes 23 km kaugusel idas ja Los Angelesest umbes 196 km kaugusel idas.
Elanike arv on 2020. aasta seisuga 51 163. 2010. aasta rahvaloenduse kohaselt oli elanikke 48 445.
Alates 1980. aastatest, mil linnas elas 11 801 inimest, on elanike arv enam kui neljakordistunud. Talviti saabub Palm Deserti külmematest piirkondadest USA põhja- ja idaosast või ka Kanadast pensionäre ja ettevõtjaid. Tänu neile niinimetatud "lumelindudele" (inglk. snowbirds) suureneb igal talvel elanike arv ligikaudu paarikümne tuhande võrra. Viimastel aastatel on aastaringselt Palm Deserti inimesi California suurlinnadest ja rannikuäärsetest linnadest meelitanud kvaliteetsete elamispindade madalad hinnad.
Asend
Palm Desert asub Kagu-Californias paikneva Riverside'i maakonna keskosas. See piirneb loodes Thousand Palmsiga, läänes Rancho Mirage'iga, kagus Indian Wellsiga ning idas La Quinta ja Bermuda Dunesiga, lõuna ja põhja jääb kohaliku omavalitsuseta piirkond.
Linna põhjapiiri tähistab kiirtee Interstate 10. Lisaks lõppeb Palm Desertis Orange'i maakonnas alguse saav maantee California State Route 74. See ristub Palm Desertis maanteega California State Route 111.
Palm Desert paikneb Coachella orus, mille üks osa jääb Colorado kõrbe ja teine, suurem osa Sonora kõrbe alale. Linna pindala on 69,97 km².
Kiirteest Interstate 10 põhjas paikneb Sun City Palm Desert. See ei kuulu halduslikult Palm Desertile, vaid tegu on kohaliku omavalitsuseta tarastatud kogukonnaga. Aastatel 1991–1996 kandis see nime Sun City Palm Springs.
Kliima
Palm Deserti kliimat mõjutab ümbritsev pinnamood. Tänu selle asukohale kõrgete mäeahelike vahel ja lõunasse avanevas orus, on linna kliima aasta läbi soe. Talvi peetakse Coachella orus isegi USA lääneosa soojemateks. Valitseb ariidne kliima. Aasta keskmine õhutemperatuur on 24,3 °C. Suvel tõuseb õhutemperatuur sageli üle 40 °C ja öösiti langeb see harva alla 25 °C. Talvel on keskmine õhutemperatuur päevasel ajal 20–25 °C, miinuskraade esineb harva.
Aastas langeb umbes 87 mm sademeid. Kõige enam sajab talvekuudel (keskmiselt 15 mm kuus). Aprillist augustini ei saja peaaegu üldse.
Ajalugu
Algselt oli praegune Palm Deserti ala tuntud nime all Old MacDonald Ranch. 1920. aastatel, mil Coachella orus hakati kasvatama datlipalme, nimetati see ümber Palm Village'iks. Enne 1950. aastaid elasid selles piirkonnas peamiselt kahuilja indiaanlased, kes tegelesid põlluharimisega.
Teise maailmasõja ajal paiknes Palm Village'is USA maaväe treeninglaager. Pärast seda hakati sinna ehitama ka elamurajoone. Mõni aeg hiljem nimetati Palm Village ümber Palm Desertiks. 26. novembril 1973 sai Palm Desert linnaõigused.
Kultuur
Palm Desertis on alguse saanud mitu ansamblit, mis pandid 1990. aastate alguses aluse rokkmuusika alamžanrile desert rock. Nendeks olid teiste seas Queens of the Stone Age, Kyuss ja Eagles of Death Metal. Desert rock'i kõrval arenes välja teinegi žanr, stoner rock.
Golfirajad
pisi|Desert Willow' golfirada Palm Desertis asub üle 30 golfiraja. Esimene golfirada rajati 1952. aastal.
119th Street
119th Street on New Yorgi keskse linnaosa Manhattani tänavajoonestikus rõhtsirge tee.
Bo Nilsson
Bo Birger Sandor Nilsson (1. mai 1937 Skellefteå – 26. juuni 2018) oli rootsi helilooja ja trompetist.
Ta oli Göteborgi Ülikooli professor.
Kozáni piirkonnaüksus
Kozáni piirkonnaüksus (kreeka keeles Περιφερειακή ενότητα Κοζάνης) on Kreeka piirkonnaüksus Lääne-Makedoonia piirkonna idaosas.
Piirkonnaüksuse halduskeskus on Kozáni.
Winandus
Winandus oli Kärkna abt aastail 1277–1287.
Kozáni piirkonnaüksus
Haldusjaotus
Kozáni piirkonnaüksus jaguneb 4 vallaks. Need on: pisi|150px|left|Kozáni piirkonnaüksuse vallad
Winandus
1277. aastal (Livl. U.B. I CDL, regest 311) kirjutas ta (frater W., dictus abbas in Valkana) koos Dünamünde abti H.-ga Tallinnast Lübecki raele pärast laevaõnnetust Tallinna peamehe Eylarduse poolt äravõetud varade asjus.
Soome vaksal
Soome vaksal (vene keeles Финляндский вокзал) on Peterburi raudteejaam, mis teenindab läände, sealhulgas Viiburisse ja Helsingisse suunduvaid liine.
Winandus
Veel on ta andnud kaks ürikut:
Soome vaksal
Kalinini rajoonis asuvat raudteejaama teenindab omakorda Lenini väljaku metroojaam.
Winandus
Mõlemad käsitlevad Albu mõisa ja veski (alodium et molendinum, Alpie vocata) koos küladega Ambla kihelkonnas Järvamaal loovutamist Liivimaa ordule Lykewalde ja teiste külade vastu.
Friedrich Georg von Bunge paigutab regestides mõlemad viimatinimetatud ürikud Maarja-aasta järgi originaaltekstis nimetatust järgmisse kalendriaastasse (vastavalt 1282 ja 1288, mitte 1281 ja 1287). Leonid Arbusow vaidlustab mõlemad ümberdateerimised ja paigutab ürikud vastavalt 2. (!) jaanuarile 1280 ja 3. veebruarile 1287.
Jaani-Mardi Suurkivi
Jaani-Mardi Suurkivi on silmisgraniidist hiidrahn Harju maakonnas Kuusalu vallas Viinistu külas.
Draiv
pisi|Arvuti CD-draiv ehk CD-kettaseade pisi|HDD-draiv (kõvaketas) avatuna Draiv (ingl drive) on informaatikas riistvarakomponent, milles andmed kirjutatakse andmekandjale ja loetakse neid sealt. Draiv on tuntud ka kui kettaseade. Kettaseadme põhiosad on ketta ajur (ketast pöörlema panev ajam), lugemis-kirjutuspea (või ainult lugemispea) ja selle positsioneerimise (etteantud kohta paigutamise) mehhanism.
Jaani-Mardi Suurkivi
Kivi pikkus 13,2 m, laius 9,2 m, kõrgus 5,7 m, ümbermõõt 34,5 m ning maapealne maht 288 m3.
Draiv
Andmete jäädvustamise põhimõtte järgi on andmekandjad olnud optilised (CD-plaat, DVD-plaat, Blu-ray-ketas), magnetoptiline (magnetoptiline ketas) ja magnetiline (diskett).
Jaani-Mardi Suurkivi
Rahn on halli värvi, nooleotsakujuline ja järsu lõunaküljega. Põhjakülg on lauge, kust saab rahnu otsa ronida. Suurkivi on sileda pinnaga ja oluliste kinnislõhedeta. Pind on kaetud kooriksamblikega ja vaid ülemisel pinnal esineb rohttaimi. Rahn asetseb lohukeses, kus pinnaseks on munakaline kruus, mille all on lokaalmoreen.
Draiv
Magnetiliselt säilitatakse andmeid ka kõvakettal ehk HDD-draivil, kuid erinevalt eelmistest moodustab selles draivis andmeid kandev ketas koos magnetpea ja ajuriga tervikliku seadme. Niisugust pöörleva andmekandjaga kõvaketast asendab arvutis järjest ulatuslikumalt elektrooniline, välkmälul põhinev SSD-ketas ehk SSD-draiv. Sellel puudub ajur ja lugemis-kirjutuspead asendab juhitav kontroller.
Jaani-Mardi Suurkivi
Rahn on alates 1937. aastast üksikobjektina looduskaitse all ning jääb Lahemaa rahvuspargi territooriumile. Kaitse alla võeti kivi eksikombel Sorrukivi nime all ning on seda seni, kuigi tegelik Sorrukivi asub 170 m kirde pool.
Legend
Kalevipoeg olevat selle rahnu Soomest sinna visanud, tahtnud küll Pärispeale visata, kuid ei tabanud õieti.
Scott Sinclair
pisi|Scott Sinclair (2017) Scott Andrew Sinclair (sündinud 25. märtsil 1989 Bathis) on Inglismaa jalgpallur, kes mängib äärepoolkaitsjana Inglismaa esiliiga klubis Preston North End.
Sinclair on mänginud paljudes Inglismaa klubides. Ta alustas klubikarjääri Bristol Roversis, mille noorteakadeemiaga liitus ta 1998. aastal. Hooajal 2004–05 debüteeris ta klubi põhimeeskonnas Inglismaa kolmandas liigas. Premier League'is on ta mänginud Chelsea, Wigan Athleticu, Swansea City, Manchester City, West Bromwich Albioni ja Aston Villa meeskonnas. Inglismaal on tema säravaimaks hooajaks jäänud 2010–11, kui ta lõi esiliigas Swansea City meeskonnas 19 väravat ja valiti samal hooajal liiga sümboolsesse koosseisu.
Aastatel 2016–2020 mängis ta Šotimaa kõrgliiga klubis Celtic, kellega tuli ta kolm korda Šotimaa meistriks. 2017. aastal valiti ta Šotimaa liiga kui ka Celticu aasta jalgpalluriks.
Sinclair kuulus Inglismaa noortekoondistesse, kuid ta pole Inglismaa jalgpallikoondises mänginud. 2012. aasta suveolümpiamängudel osales ta Suurbritannia olümpiameeskonnas ja lõi alagrupiturniiril värava Araabia Ühendemiraatide vastu.
Roger Ackroydi mõrvamine
"Roger Ackroydi mõrvamine" on Agatha Christie 1926. aastal avaldatud kriminaalromaan, milles astub üles Hercule Poirot.
1990. aastal avaldatud edetabeli "The Top 100 Crime Novels of All Time" (UK Crime Writers Association) tulemuste põhjal on teos viiendal kohal. Viis aastat hiljem ilmunud nimekirjas "The Top 100 Mystery Novels of All Time Selected" (Mystery Writers of America) asub raamat 12. kohal. Prantsuse ajaleht Le Monde valis selle 1999. aastal sajandi 100 parima raamatu hulka.
Ilmo Liive
Ilmo Liive (24. märts 1936 – 7. september 2013) oli eesti arhitekt.
Ta lõpetas 1967. aastal Eesti Riikliku Kunstiinstituudi õhtuse osakonna arhitektina.
Liive töötas aastast õpingute kõrvalt 1959 Kommunaalprojektis arhitektina, ning jõudis arhitekti ametikohalt projekti peaarhitektiks. Pärast ERKI lõpetamist suunati ta Tartusse, kus ta töötas aastatel 1968–1969 Tartu linna peaarhitektina. 1970. aasta naasis ta Tallinna ja sai Kommunaalprojekti peaarhitektiks.
Metsanduse elutööpreemia
Metsanduse elutööpreemia on Eesti Metsaseltsi välja antav preemia inimesele, kes on pühendunud Eesti metsandusega seotule.
Preemia asutas 2004 Eesti Erametsaliit. Aastast 2006 annab preemiat välja Eesti Metsaselts.
1935. aasta Eesti meistrivõistlused kergejõustikus
1935. aasta kergejõustiku Eesti meistrivõistlused.
Saara
Saara oli Aabrahami naine ja Iisaku ema.
Potisinine
Potisinine on indigost saadav sinine värv, mida alates 18. sajandi lõpust ka Eesti rahvakultuuris näiteks villa ja lõnga värvimiseks, ja värvinimetus seda värvi esemete kirjeldamiseks. .
Värvinimena tähistab sõna "potisinine" ehk indigosinine tumedat sügavat värvust, safiirsinisest mõnevõrra soojemat ja rohekamat, Preisi sinisest heledamat tooni.
120th Street
120th Street on New Yorgi keskse linnaosa Manhattani tänavajoonestikus rõhtsirge tee.
Chrome OS
Chrome OS on Google'i loodud Linuxi-põhine operatsioonisüsteem, mis on mõeldud põhiliselt veebirakendustega töötamiseks.
Kasutajaliides on minimalistlikult disainitud ja sisaldab algselt ainult brauserit Google Chrome, failihaldurit ja meediapleierit. Chrome OS on ehitatud avatud lähtekoodiga projekti Chromium OS baasil, mida saab kompileerida allalaaditud lähtekoodist.
Ajalugu
Google teatas Chrome OS-ist 7. juulil 2009. Google kirjeldas seda kui operatsioonisüsteemi, kus rakendused ja kasutaja failid kasutavad pilvandmetöötlust. Selline idee oli piisavalt uus, et ajada segadusse kasutajad ja analüütikud ning Google’i kaasasutaja Sergey Brin, kes alguses ei saanud aru, et tema failid ei asu personaalarvutis, vaid on saadaval igale arvutile, kus on kasutusel sama operatsioonisüsteem.
19. novembril 2009 andis Google välja Chrome OS-i lähtekoodi projektina Chromium OS. Nagu ka teiste avatud lähtekoodiga projektide puhul, saavad arendajad Chromium OS-i koodi ja välja lasta oma versioone. Seevastu Chrome OS-ile pakuvad riistvara tuge ainult Google ja selle partnerid. Erinevalt Chromium OS-ist uuendatakse Chrome OS automaatselt uueks versiooniks.
Veebruariks 2010 läks Google algselt Linuxi distributsioonilt Ubuntult üle Gentoo Linuxi peale.
Riistvara
Sülearvuteid, kus on kasutusel opsüsteem Chrome, kutsutakse chromebookideks. Esimene chromebook oli CR-48, mis jagati testeritele ja arvustajatele 2010 detsembri alguses. Jaemüügi sülearvutid järgnesid mais 2011 koos lauaarvuti disainiga chromeboxid.
Detsembris 2013 teatas LG Electronics, et avalikustab Chrome'il baseeruva lauaarvuti järgmisel, 2014. aasta Consumer Electronics Show'l. Chromebase lauaarvutil on Full HD ISP 1080p 21,5" ekraan, 2 GB muutmälu, 16 GB kõvaketas ja Intel Celeroni protsessor. Samuti on sisseehitatud 1,3-megapiksline veebikaamera ja mikrofon, 5 W kõlarid ning kaasas on klaviatuur ja hiir. LG IT osakonna juht Hyoung-sei Park loodab, et Chromebase'i lauaarvuti leiab kasutust kodudes, koolides, hotellides, kõnekeskustes ja teistes ärides.
Uuendused
Aprillis 2012 avaldas Google Chrome OS-i kasutajaliidese jaoks esimese uuenduse. Tutvustati riistvaralise kiirendusega haldurit Aura koos tavapärase tegumiribaga. Uuendus Chrome OS-ile tavalise personaalarvuti operatsioonisüsteemi ilme ning muutis Chrome OS-i kasutajatele mugavamaks.
Rakendused
Google innustab arendajaid looma mitte ainult veebirakendusi, vaid ka pakendatud rakendusi – veebipõhine tarkvara, mis sünkroonib andmed pilve, aga töötab ka ilma netiühenduseta. Selleks on Google välja töötanud platvormi Package App Platform, kuhu kogutakse kõik arendatud rakendused. Enamasti on pakettrakendused loodud HTML5, JavaScripti ja CSS programmeerimiskeeles.
Integreeritud meediapleier ja failihaldur
pisi|Chrome OS failihaldur (Versioon 32.0.1700.63 beta) Googel integreeris chromebooki sisse meediapleieri, mis võimaldab kasutajal kuulata ja vaadata multimeedia faile ilma internetiühenduseta. Chrome OS sisaldab ka failihaldurit, mis sarnaneb teiste operatsioonisüsteemide omadega. Failihaldur võimaldab kuvada kaustu ja neis sisalduvaid faile, mis asuvad arvutis või välisel andmekandjal. Failide haldamiseks saab kasutada ka selliseid veebirakendusi nagu QuickOffice.
Disain
Projekti alguses jagas Google palju selgitusi Chrome OS-i lõpliku disaini eesmärkidest ja suunast. Samas ei ole ettevõte paljusid tehnilisi funktsioone veel kasutusele võtnud ja uuendamine toimub tihti.
Arhitektuur
Esialgsetes Chromium OS disaini dokumentides kirjeldas Google kolme korruse arhitektuuri: püsivara, brauseri- ja aknahaldur ning süsteemi tasemel tarkvara ja userland teenus.
Riistvara tugi
Chrome OS on algselt mõeldud sekundaarseadmetele nagu netbookidele ja mitte kasutaja esmasele seadmele. Operatsioonisüsteem töötab riistvaral, mis kasutab x32 ARM või x86 protsessorit. Google soovib, et partnerid kasutaksid süsteemides pooljuhtkettaid jõudluse ja töökindluse eesmärgil. Novembris 2009 väitis Matthew Papakipos, insener Chrome OS-i projektis, et Chrome OS saab hakkama ühe kuuekümnendikuga sellest kettaruumist, mida vajab Windows 7.
Käsuprotsessori juurdepääs
Chrome OS sisaldab Chrome Shell e crosh, mis võimaldab minimaalseid funktsioone nagu ping ja SHH, kuid mitte Bashi-sarnaseid käsuprotsessori võimalusi. Arendajarežiimis on võimalus avada täisfunktsionaalne Bash käsuprotsessor virtuaalse terminali kaudu.
Platvormi kanalid ja uuendused
Chrome OS kasutab sama platvormi süsteemi nagu Google Chrome: Stabiilne, Beta ja Arendaja (nn "Dev" kanal). Stabiiline kanal saab uuendusi funktsioonidele ja vigadele pärast seda, kui uuendusi on tõhusalt kasutatud Beta kanalis. Beta kanalit uuendatakse umbes kord kuus stabiilsete ja täielike funktsioonidega, mis on kasutatud Arendaja kanalis. Arendaja kanal on ideede testimise koht ja mõnikord võib see olla väga ebastabiilne.
Svein Ludvigsen
pisi|Svein Ludvigsen (2003) Svein Ludvigsen (sündinud 18. juuli 1946 Hillesøys Tromsi maakonnas) on Norra poliitik, ta kuulub konservatiivse erakonna Høyre ridadesse. Ta oli aastatel 2001–2005 Norra kalandusminister.
Ta oli 19. oktoobrist 2001 kuni 17. oktoobrisni 2005 Norra kalandusminister Kjell Magne Bondeviki valitsuses.
17. jaanuarist 2006 kuni 18. juulini 2014 oli ta Tromsi maavanem.
Virgo
Virgo võib tähendada:
Põlva kirik
Põlva Maarja kirik on kirik Põlvas.
Kirik ehitati algkujul aastatel 1460–1470 ning seda laiendati aastatel 1841–1845.
Kirikus asub altarimaal "Kristus asub maale" (1845), mille tegi Friedrich Ludwig von Maydell. Oreli valmistas Willhelm Müllverstedt aastal 1833. Kirikukell valati 1868. aastal Saksamaal Bochumis. Kirikutorni kõrgus on 36,5 meetrit. .
Kirik on külastajatele tasuta avatud esmaspäevast reedeni kell 9-13, samuti pühapäeviti enne ja pärast jumalateenistust.
Põlva Püha Neitsi Maarja koguduse jumalateenistused peetakse Põlva kirikus pühapäeviti kell 11.
Legend
Legendi järgi taheti eestlaste vanasse hiide ehitada kirik. See ei meeldinud eestlastele. Igal hommikul olid päeval ehitatud müürid kokku langenud ja nii kestis see pikka aega. Siis mindi nõu küsima targalt ja tark oli vastanud: "Kiriku seinad jäävad püsima siis, kui müürida elusalt sisse üks süütu tütarlaps põlvili asendis – vaid see on pääsetee."
Koguduses valiti välja Maarja-nimeline tüdruk. Müüri sisse tehti auk, kuhu Maarja põlvili sisse mahtus ja see suleti suure kiviga. Teise augu kaudu anti talle leiba ja vett, et ta elus püsiks. Seejärel suleti ka see auk ja müürid hakkasid kandma. Et Maarja oli müüris põlvili, hakati seda kohta ja kirikut kutsuma Põlvaks.
Łasosna
Łasosna või Lasosna on jõgi Leedus ja Valgevenes, Nemunase vasakpoolne lisajõgi. Valgevene keeles on jõe nimi Ласосна, ka Ласасянка (Łasasianka, transkribeerituna Lasasjanka), poola keeles aga Łosośna.
Jõe pikkus on 46 km ja valgla on 4680 km². Jõe lang on 1,1 m/km.
Łasosna algab Poolast, jõe pikkus Poola territooriumil on 23,9 kilomeetrit. Edasi voolab jõgi läbi Hrodna oblasti Hrodna rajooni. Seal suubub temasse ka Kamenka jõgi. Suurim asula selle jõe kaldal on Valgevenes jõe suudmes asuv Hrodna linn.
SdKfz 8
SdKfz 8 ehk Sonderkraftfahrzeug 8 (eesti keeles eri-mootorsõiduk 8) oli teise maailmasõja aegne Saksa poolroomikveok, mida toodeti aastatel 1938–1945 umbes 4000 tükki. Neid kasutati peamiselt suurtükiveokitena raskete kahurite nagu 21 cm Mörser 18, 15 cm Kanone 18 ja 10.5 cm FlaK 38. SdKfz 8 leidis kasutust kõigis Saksamaa teise maailmasõja aegsetes sõjalistes kampaaniates.
Ajalugu
pisi|SdKfz 8 Kubinka Tankimuuseumis Saksa poolroomikveokite esmased kavandid tegi insener Ernst Kniepkamp Sõjaväe Autoosakonnast (Wa Prüf 6) enne, kui Natsionaalsotsialistlik Saksa Töölispartei 1933. aastal võimule tuli. Tema kavandid anti seejärel kommertsettevõtetele edasiarendamiseks ja katsetamiseks. Daimler-Benz oli aastatel 1931–1932 töötanud oma poolroomikveoki ZD.5 kavandi kallal. See kaalus 9,3 tonni ja kasutas Maybachi 12-silindrilist 150-hobujõulist bensiinimootorit DSO 8. Juhi taga paiknes kolm pingirida. Selle veermik põhines Esimese maailmasõja aegse Marienwagen II veermikul, mis ei sarnanenud kuidagi hilisema SdKfz 8 vaheldumisi paiknevate maanteerataste ja torsioonvedrustusega.
Kirjeldus
pisi|SdKfz 8 veab purilennukit [[Gotha Go 242]] SdKfz 8 jõuallikas oli 12-silindriline vesijahutusega Maybachi 8,52-liitrine HL 85 TUKRM bensiinimootor võimsusega 185 hobujõudu. Sellel oli ZF-i poolautomaatkäigukast nelja edasi- ja ühe tagurpidikäiguga. Juht valis kõigepealt käigu ja vahetus toimus, kui sidur alla vajutati. Bensiinipaake oli kaks: üks 40-liitrine ja teine 210-liitrine.