cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Giacomo Balla
Noorus
Giacomo Balla sündis 1871. aastal Torinos Itaalias. Balla õppis lapsepõlves muusikat, kuid leidis kunsti enda jaoks ruttu. Trükikojas töötades puutus ta kokku litograafiaga ning kivitrüki tegemisega algas tema kunstnikukarjäär. Balla õppis nii Albertina Kaunite Kunstide Akadeemias kui ka Torino Kunstilütseumis, samuti Torino Ülikoolis. Esimest korda oli tema teos avalikkusele näha Torino Kaunite Kunstide Propageerimise Ühistu toetatud rühmanäitusel.
Puäntillism
pisi|"Tuju autoportree", 1918 1895. aastal kolis Balla Rooma, kus töötas aastaid ajalehtede illustraatori ja karikaturistina. Linnast leidis Balla naise, Elisa Marcucci, kellega hiljem abiellus. 1899. aastal näidati ühte tema teost Veneetsia Biennaalil ja Roomas Rahvusvahelisel Kaunite Kunstide Näituse galeriis. Edasi jõudsid tema maalid väljapanekutele Saksamaale, kus tema töid näidati nii Düsseldorfis, Berliinis kui ka Münchenis, Salon d’Automne’is Pariisis ja Rotterdamis. 1900. aastal veetis Balla seitse kuud Pariisis, kus töötas koos Serafino Macchiatiga. Pariisis tõmbas teda neoimpressionismi ja divisionismi poole. Eriti sümpatiseerisid mehele puäntillistide Georges Seurat’ ja Paul Signaci teosed. Seejärel liitus Balla Roomas Itaalia divisionistide liikumisega. Puäntillistlikke võtteid integreeris ta ka oma töösse. Balla jaoks kergendasid need teda köitva valguse, õhu ja liikumise kujutamist. Tema divisionismivaimustuse parimaks näiteks loetakse 1909. aasta maali “Tänavavalgus”. Kunstnik analüüsis samuti fotograafide ülesvõtteid mehaanilisest liikumisest, mida ta hiljem oma töös ära kasutas. 1903. aastal hakkas ta puäntillismi õpetama teistele tulevastele futuristidele Umberto Boccionile ja Gino Severinile. Samal aastal jõudis ta esineda Müncheni Glaspalastis ning 1904. aastal rahvusvahelisel kunstinäitusel Düsseldorfis.
Futurism
pisi|"Koer keti otsas", 1912 1909. aastal kirjutasid Balla, Boccioni, Severini, Luigi Russolo ja Carlo Carra alla Filippo Marinetti koostatud futuristide manifestile, pannes aluse uuele liikumisele. 1910. aastal avaldas Balla koos teistega “Futuristliku maali tehnilise manifesti”. Kuigi Marinetti oli luuletajana keskendunud revolutsiooni korraldamisele eelkõige kirjanduse vallas, siis kunstnikud aitasid futurismi kultuurilist ampluaad oluliselt laiendada. Balla oli teistest mõned aastad vanem ning kohustused pere ees ei lasknud tal teistega võrdselt liikumisse panustada. Kui Balla kord aga futuristlike motiividega katsetama hakkas, siis järgnes kiire areng. Olles kaugenenum ka futurismi peamistest postulaatidest ja teisi liikmeid võlunud üldisest propagandast, sai Balla enam keskenduda visuaalsete probleemide lahendamisele. Ta oli jätkuvalt lummatud kiiruse ja liikumise kujutamisest, mille ilmekaimaks väljenduseks on 1912. maalitud "Koer keti otsas", mis väljendab nii Balla fotograafiahuvi kui tema mõjutatust kubismist. Maalil on kujutatud keti otsas taksikoera ja teda jalutava daami jalgu. Dünaamikat on kujutatud liikuvate osade mitmekordse maalimisega: naisel on korraga mituteist pooleldi läbipaistvat jalga, kett on korraga neljas erinevas kohas, koeral on korraga kaheksa saba ja lõpmatul arvul jäsemeid. Tom Lubbock on leidnud, et lisaks liikumise esmakordsele kujutamisele on maal uudne, kuna kujutatav stseen on täiesti triviaalne. Tegu oleks justkui impressionistliku tänavapildiga, kuid välja valitud kaader on suvaline. Sarnasel viisil on maalitud ka "Poogna rütm", millel on mitmekordselt nähtav viiuldaja mängiv käsi. pisi|"Balla kodu uks", 1928 Kõige paremini on Balla nägemus kiirusest ja tehnilisest arengust seotud tema narratiivse triptühhoniga mööda kihutanud autost. Kolm maali ("Kiirus ja maastik", "Abstraktne kiirus + heli" ja "Abstraktne kiirus - auto on möödunud") moodustavad kronofotograafilise kaadrirea kiiruse tunnetusest. Ühelgi maalil pole autot küll näha, kuid hetkeks õhus viibiv võidusõidupunane annab märku selle toonist, väljendunud on vaid puhas kiirus.
Skulptuur
1914. aastal hakkas Balla kätt proovima skulptuuriga, mille esimeseks tuntumaks viljaks sai 1915. aastal valminud "Boccioni rusikas". Ta esines oma plastikaga korduvalt näitustel Roomas, 1915. aastal toimus seal kunstniku esimene isikunäitus, mis oli väljas nii Angelelli Kunstisaalis kui mujal. Samal aastal pani Balla koos Fortunato Deperoga kokku manifesti "Universumi futuristlik rekonstruktsioon". 1915. aastal jõudis Balla ka Euroopast kaugemale, kui tema maale eksponeeriti suurel näitusel (Panama-Pacific International Exhibition) San Franciscos.
Esimene maailmasõda ja aeg pärast seda
Esimese maailmasõja ajal sai Balla ateljeest kohtumispaik noortele kunstnikele. Sel ajal oli kunstnik ise sisse võetud ideest kasutada liikumise ja kiiruse kujutamiseks värvitasapindu, mille tagajärjel sündisid ehk kõige abstraktsemad futuristlikud maalid. Sõja aastatel tegeles Balla ka moekunstiga, disainides 1914. aastal "Antineutraalse ülikonna". Balla arvates oli kaasaegne mood igav ja puine: erksavärvilised, suure mustri ja uudsete lõigetega ülikonnad pidid olema provotseerivad, šokeerivad ja häirivad. Uus riietus pidi "vabastama kodanliku ühiskonna oma tuimadest riietuslikest ja sotsiaalsetest konventsioonidest". Erksad toonid pidid aimu andma ka kandja julgusest, kaasa arvatud julgusest sõdida, mida patsifistidel nappis, kuid mis vägivalda toetanud futuristidele meelepärane oli. Kuigi futuristide liikumine sõja-aastatel soikus, mõjutas Balla isiklikult rahvusvahelisi kunstivooge 1930. aastate lõpuni.
Balla proovis kätt üha uutes valdkondades, disainides futurismi ideedest kantud mööblit, vaipu, vaase ja lampe. Lisaks lõi ta teatridekoratsioone ja koostas terveid lavakujundusi, veel katsetas ta graafilise disaini ja näitlemisega. Skulptorina katsetas Balla mitmete materjalidega, nagu papi, fooliumi, peeglite, värvilise klaasi ja mitmesuguste tekstiilidega. Tema kolmemõõtmelised avangardsed skulptuurid panid aluse abstraktse plastika tekkele.
Aeropittura
1929. aastal asutas Balla koos Filippo Marinetti, maalikunstnik Gerardo Dottori ja skulptor Bruno Muraniga aeropittura liikumise. Aeropittura või aeromaal oli futurismi tütarliikumine, mis sai indu uuest transpordiliigist, kus kunstnikud kujutasid lennult avanevaid vaateid ning vaadetest inspireeritud kujundeid ja võtteid. Kuulsaim sellelaadne teos on ehk Alfredo Ambrosi 1930. aastal loodud maal Mussolinist Rooma taustal. Hiljem leidis Balla maalimiseks ainest oma lapsepõlvest ning ühes sellega muutusid tema tööd reaalsemaks ja elulisemaks, isegi veristlikuks. 1935. aastal valiti Balla Rooma Kunstiakadeemia (San Luca Akadeemia) liikmeks. 1955. aastal esines kunstnik esimesel ning 1987. aastal postuumselt ka kaheksandal Documental.
Giacomo Balla suri 86-aastaselt 1958. aastal Roomas.
Peter von Sivers
Peter von Sivers (venepäraselt Петр Иванович Сиверс) (29. mai 1674 Stade, Skåne – 10. mai 1740 Peterburi, Venemaa keisririik) oli taani-hollandi päritolu Venemaa mereväelane (admiral), Venemaa keisririigi Admiraliteedikolleegiumi (sõjamereministeerium) president, Vana Soome Viiburi provintsi Hiitola mõisnik.
Päritolu
Peter von Sivers sündis 1674. aastal Skåne piirkonnas Stade linnas, mis kuulus Rootsi kuningriigi valdustesse. Tema esiisa Peter Sieverts (Siefferts) oli Skåne piirkonnas Stade linna bürger ja kaupmees ning isa Johann Sievers (sünd 1646) astus algselt Rootsi ja seejärel Taani sõjaväe teenistusse. Johann Sievers abiellus 1673. aastal Amsterdamis Cornelia (Neeltje) Swensiga.
Teenistus
Peter von Sivers värvati 1703. aastal Venemaa keisririigi teenistusse, kuhu ta asus 1704. aastal, kaptenina (eelnevalt oli ta teeninud Taani sõjalaevastikus leitnandina), jätkas teenistust Arhangelskis ning seejärel Olonetsi laevaehituskail.
1705. aastal võttis ta viitseadmiral Cornelius Cruysi laevastikus Kotlini saare kaitsel Rootsi laevastiku eest. 1706. aastal ülendati ta kapteniks ja 1706. aastal juhatas ta laeva viitseadmiral Cornelius Cruysi (−3.06.1727) eskaadris. Aastatel 1707–1712 oli 24 kahuriga varustatud fregati Kronslot komandör, admiral Fjodor Apraksini alluvuses, 1712. aastal juhtis Peterburis Admiraliteedis laevastikuasjandust.
1713. aastal määrati ta kolmemastilise snau tüüpi sõjaleva komandöriks, pärast Peeter I poolt Inglismaalt omandatud sõjalaevastiku (Oxford, Viktoria, Stafford, Lansdow ja Britannia) saabumist Tallinna suunati ta aga uute laevade meeskondi komplekteerima, Sivers sai laeva Victoria komandöriks, ning määrati ka Admiraliteedinõuniku Aleksandr Kikini abiliseks. 1714. aasta alguses ülendati von Sivers kapten-comandoriks. 1714. aasta laevatushooajal oli ta Laferme"(«Леферм») kapten, pärast Riilahe merelahingut määrati Sivers 1. augustist fregatti Olefant («Олефант») kapteniks, mis pidi konvoeerima lahingus vangi võetud Rootsi laevu Kotlini. Pärast seda ning teostas Tallinna sadama ehituse järelevalvet ning oli 1716. aasta toimunud tormi ajal Tallinna sadama ehituse järelevaataja, kui kannatasid Tallinna reidil olnud Vene laevastiku laevad. 1716. aastal viis Peter von Sivers läbi laevastikureidi Kopenhaagenisse, seejärel määrati Sivers uuesti Tallinna sadama ülemaks. 1716. aastal kanti Sievers Eestimaa rüütelkonna Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse nr 184 all. 1717. aastal tegeles ta Kroonlinna kanali ja dokkide ehitamisega.
17. jaanuaril 1719 ülendati Peter von Sivers Schout-bij-nachtiks ning osales 22. maist kuni 23. augustini laeval Gangut Soome lahes toimunud manöövritel viitseadmiral Pjotr Mihhailovitši juhitud eskaadri koosseisus.
Kirn
pisi|Võikirn Kirn on kõrge kitsas ülalt pisut kitsenev ja kõrvade ning kaanega laudnõu.
Peter von Sivers
Teenistus
1720. aastast oli Peter von Sivers Kotlini eskaadri ülem. 1721. aasta jaanuaris määrati ta Admiraliteedikolleegiumi liikmeks ja ülendati viitseadmiraliks ning Admiratileedi juhi Apraksini alalise viibimise tõttu Moskvas, oli tegelik Venemaa sõjalaevastiku juhtorgani Admiraliteedikolleegiumi tegelik juht, omades Apraksini täelikku toetust. Uusikaupunki rahulepingu sõlmimise puhul, ülendati von Sivers viitseadmiraliks, pärast keiser Peeter I surma troonile tõusnud keisrinna Katariina I hindas von Siversi teeneid ning andis von Siversile Püha Aleksandr Nevski ordeni. 1724. aastal 3. novembril määrati von Sievers Kroonlinna sadam peakomandöriks ning ta jutis sadama, kanalite ja dokkide ehitust, 1726. aastal juhatas Peter von Sivers Kroonlinna eskaadrit. 1726. aastal kingiti talle teenistuse eest Käkisalmi läänis Gildeni vald.
Kirn
Kirnu kasutati Euroopas keskajast kuni 19. sajandini võitegemise riistana.
Eestis kasutati kirnusid samuti võitegemise vahendina (siit ka nimetus: või- ehk koorekirn). Kirnu sisse sobitus mänd, millega koor võiks löödi. Kirnu vahetas välja võimasin.
Peter von Sivers
Teenistus
Pärast keiser Peeter II trooniletõusu ning senise Admiraliteedijuhi Fjodor Apraksini surma 1728. aastal, oli Peter von Sivers Venemaa Keisririigi laevastiku ja Admiraliteedikolleegiumi juht, millena viis läbi mastaapseid ehitustöid Peterburis ja selle ümbruses kuni 18. veebruarini 1732, millal keisriukaasiga "kõrvaldati von Sivers ja tema järglased teenistusest ning lubati asuda elama talle kingitud Käkisalmi külades" ning von Siversile kuulunud elumaja Peterburis võõrandati riigikassale. Sõjalaevastiku juhina oli Peter von Sivers määranud ka oma pojad: Johann Gustavi ja Gerhard Carli soodsatele ametikohtadele laevastikus.
Peter von Siversi pagendus kestis kaheksa aastat ning alles 9. jaanuaril 1740 lubati tal sõita ravile Peterburi.
Pärast admiral Peter von Sivers surma andis keisrinna Jelizaveta Petrovna 10. augustil 1744 Admiraliteedikolleegiumile ukaasi, millega määrati admirali lesele Sophia Elisabeth von Numersile ja tema lastele igaveseks ajaks omandusse abikaasa poolt välja teenitud palga kompensatsiooniks Liivimaa kubermangu Õisu mõis ja Kroonlinnas asuv laevastikukomandöri kivimaja (кронштадтский флагманский каменный дом).
Isiklikku
Venemaa laevastiku viitsepresidendi Peter von Siversi ja Sophia Elisabeth, sündinud von Numers, järglased olid:
Ništša
Ništša on jõgi Valgevenes ja Venemaal, Drysa parempoolne lisajõgi. Valgevene keeles on jõe nimi Нішча, vene keeles aga Нища.
Ništša voolab välja Ništša järvest Venemaal Pihkva oblasti Sebeži rajoonis. Suurem osa jõest jääb Valgevene territooriumile, seal on jõe pikkus 65 kilomeetrit. Ništša voolab Połacki madalikul, läbides Rasony rajooni.
Oru laius on 100–200 meetrit, jõe laius aga 25–30 meetrit. Aastal 1959 ehitati jõele Klaścicy asulasse hüdroelektrijaam, aastal 1994 läbis see kapitaalremondi ja tegutseb taas.
Valtatie 4
pisi|Valtatie 4 asendikaart
Valtatie 4, Suur-Helsingis tuntud ka kui Lahti maantee on maantee Soomes. See on peamine tee Helsingi ja Põhja-Soome vahel. Valtatie 4 algab Erottajalt Helsingis ja läheb välja Saami sillani Utsjokis Soome ja Norra piiril. Tee on 1295 kilomeetrit pikk, mis teeb sellest Soome pikima maantee. See on osa Euroopa teest E75. Oulu ja Kemi vaheline lõik on osa Euroopa teest E08.
Marsruut
Tee marsruut on Helsingi – Lahti – Heinola – Jyväskylä – Äänekoski – Oulu – Kemi – Rovaniemi – Sodankylä – Ivalo – Inari – Utsjoki.
Pärnu JK Poseidon
Pärnu JK Poseidon on Eesti jalgpalliklubi, mis tegutseb Pärnus ja Pärnumaal.
2021. aasta alguse seisuga treenib klubis 250 noorjalgpallurit. Treeningud toimuvad Pärnu linnas, Sindi linnas, Kilingi-Nõmme linnas, Uulus, Häädemeestel, Ares, Audrus ja Surjus. Treeningud toimuvad vastavalt vanusele 1–4 korda nädalas. Klubi esindusmeeskonna peatreener on Ivar Lepik ja noortesuuna juht on Hendrik Toots. Noortetreenerina töötavad Martin Kuldmägi, Joonas Einfeldt, Janar Larin, Ivar Lepik ja Martin Kaskla. Klubi tegevjuht on Martin Kuldmägi ja finantsjuht Joonas Mengel.
2016. aasta Eesti noorte meistrivõistlustel osales klubil 10 noortevõistkonda U9 vanusest U16 vanuseni. 2017. aasta Eesti noorte meistrivõistlustel osales klubil 7 noorte võistkonda, esimest korda ka duubelmeeskond, kes alustas IV liigas. Klubi esindusmeeskond võitis III liiga lääne tsooni ja duubelvõistkond sai IV liiga lõuna tsoonis teise koha. Mõlemad tulemused tagasid tõusu vastavalt II ja III liigasse. 2018. aastal mängis seega Poseidoni esindusmeeskond II liigas ja duubelmeeskond III liigas. Noorte meistrivõistlustel osalesid rekordilised 12 võistkonda. 2019.aastal jätkas esindusmeeskond II liigas ja duubelmeeskond III liigas. Noorte meistrivõistlustel osales 10 noorte võistkonda. Aastal 2020 jäi meeste esindusmeeskond II liigas viimaseks, duubelmeeskond mängis IV liigas. Noorte meistrivõistlustel osales 11 noorte võistkonda, seal hulgas ka U12 tüdrukute võistkond.
Aastal 2021 mängib JK Poseidoni esindusmeeskond III liiga lääne tsoonis ja duubelmeeskond IV liiga põhja tsoonis. Noorte meistrivõistlustel mängib 8 noorte võistkonda (U9–U16), seal hulgas ka U12 tüdrukute võistkond.
Enim mänge
JK Poseidoni top 11 mängude arv (15.11.2020 seisuga)
Enim väravaid
JK Poseidoni top 10 väravalööjad (15.11.2020 seisuga)
Vangalased
Vangalased (Vangidae) on Madagaskaril ja Komooridel levinud värvuliste sugukond.
Välimus
Vangalased on väikesed ja keskmise suurusega värvulised, pikkusega 12–32 cm. Nende keha on jässakas, sulestikus leidub valget, musta, pruuni ja halli.
Vangalased eristuvad üksteisest suuresti noka kuju ja suuruse poolest ning sellest tulenevalt ka toiduotsimisviiside poolest – vangalased on ehe adaptiivse radiatsiooni näide. Paljudel liikidel on õgijate omaga sarnanev tugev konksja tipuga nokk. Eriti jäme nokk on suurnokk-vangal (Euryceros prevostii) (samas liigi Falculea palliata nokk on pikk ja kõver).
Eluviisid
Vangalased elutsevad metsas või võsastikus, mitme liigi elupaik on Madagaskari lääneosa kuivades heitlehistes metsades. Mõni liik asustab saare edelaosa astelvõsa. Kõik vangalased on paiksed. Vangalased toituvad roomajatest, konnadest ja putukatest. Nad ehitavad puu otsa kausja pesa. Pesa ehitatakse okstest, puukoorest, juurtest ja lehtedest.
Kaitse
Mitmeid liike ohustab elupaikade kadu.
Süstemaatika
Vangalaste sugulussidemed teiste värvuliste sugukondadega on ebaselged. Neid on varem arvatud lähedasteks õgijalastele.
Viited
BirdLife
Philosophiæ Naturalis Principia Mathematica
pisi|"Principia" esimese trüki tiitelleht (1687)
"Philosophiæ Naturalis Principia Mathematica" ("Natuurfilosoofia matemaatilised printsiibid", tihti lühendatult "Principia") on Isaac Newtoni kolmeosaline raamat, mille esmatrükk ilmus 5. juulil 1687.
Prantsuse matemaatik ja füüsik Alexis Clairaut kinnitas 1747. aastal: "Kuulus raamat "Natuurfilosoofia matemaatilised printsiibid" tähistas füüsikas suure revolutsiooni ajastut. Selle hiilgava autori Sir Newtoni meetod ... heitis matemaatika valguse teadusele, mis seni oli jäänud oletuste ja hüpoteeside hämarusse." Uuema hinnangu kohaselt ei võetud Newtoni teooriaid omaks küll kohe teose ilmudes, kuid sajandi lõpuks "ei saanud keegi eitada", et ("Principiast") "oli tõusnud teadus, mis vähemalt mõnes suhtes ületas kõik eelnenu sedavõrd, et see seisis üksi teaduse misiganes ülima näitena."
Oma füüsikalisi teooriaid formuleerides arendas ja kasutas Newton matemaatilisi meetodeid, mis tänapäeval kuuluvad matemaatilise analüüsi valda. Kui matemaatilise analüüsi keelt, nagu seda tänapäeval tuntakse, "Principiast" peaaegu ei leia: Newton andis paljud oma tõestustest infinitesimaalarvutuse geomeetrilisel kujul, tuginedes kaduvväikeste geomeetriliste suuruste suhete piirväärtustele.
"Principia" parandatud kokkuvõttes ("General Scholium") kasutas Newton oma hiljem kuulsaks saanud väljendit "Hypotheses non fingo" ("Hüpoteese ma ei loo").
Manhattani naabruskonnad
Manhattani piirkond 1
Naabruskonnad:
Manhattani piirkond 2
Naabruskonnad:
Pikk nädalavahetus
Termin Pikk nädalavahetus tähistab nädalavahetust, mis on vähemalt kolme päeva pikkune.
Manhattani naabruskonnad
Manhattani piirkond 3
Naabruskonnad:
Pikk nädalavahetus
Pikk nädalavahetus võib tähendada I ja II maailmasõja vahelist perioodi Euroopas (vaata Interbellum).
Seda nime kannavad ka mitmed filmid:
Manhattani naabruskonnad
Manhattani piirkond 4
Naabruskonnad:
Manhattani piirkond 5
Naabruskonnad:
Manhattani piirkond 6
Naabruskonnad:
Manhattani piirkond 7
Naabruskonnad:
Manhattani piirkond 8
Naabruskonnad:
Manhattani piirkond 9
Naabruskonnad:
Manhattani piirkond 10
Naabruskonnad:
Manhattani piirkond 11
Naabruskonnad:
Manhattani piirkond 12
Naabruskonnad:
Kuulkraan
Kuulkraan on õõnsa pöörleva kuuli abil vedeliku voolu reguleerimise seade. Kui kuuli auk on sisselaske- ja väljalaskeavaga ühel joonel, on kraan avatud. Sulgemiseks tuleb käepidet liigutada 90 kraadi, pärast mida muudab kuuli auk suunda ja blokeerib vedeliku liikumise. Sulgemisasend võib olla kas päripäeva või vastupäeva. pisi|Kuulkraan Kuulkraani lihtne käsitlemine, parandamine ja mitmekülgsus võimaldab seda kasutada nii kodus kui ka tööstustes, toetades rõhku kuni 1000 Baar (ühik) (100 MPa; 15 000 psi) ja temperatuure kuni 400 °C, olenevalt konstruktsioonist ja kasutatud materjalidest.
Valentino Lazaro
pisi|Valentino Lazaro (2018) Valentino Lando Lazaro (sündinud 24. märtsil 1996 Grazis) on Austria jalgpallur, kes mängib poolkaitsja või paremkaitsjana Portugali kõrgliiga klubis Lissaboni Benfica ja Austria jalgpallikoondises.
Klubikarjääri algusaastatel mängis Lazario Austria kõrgliiga klubis Salzburgi Red Bull, debüteerides Austria kõrgliigas hooajal 2012–13. Salzburgiga tuli ta Austria meistriks viis korda.
2019. aasta juulis liitus ta Itaalia kõrgliiga klubiga Milano Internazionale. Hooaja 2019–20 teises pooles oli ta laenul Inglismaa kõrgliiga klubis Newcastle United. Hooajal 2020–21 oli ta laenul Saksamaa kõrgliiga klubis Mönchengladbachi Borussia. 8. novembril 2020 lõi ta mängus Leverkuseni Bayeri vastu värava, mis valiti Bundesliga hooaja parimaks. Hooajaks 2021–22 läks ta laenule Benficasse.
Austria jalgpallikoondises tegi Lazaro debüüdi 30. mail 2014 sõprusmängus Islandi vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 18. novembril 2019 UEFA Rahvuste Liiga mängus Põhja-Iirimaa vastu. Ta kuulus Austria koondisse 2021. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
Tema isa on Angola päritolu ja ema kreeklanna.
Lucas Evangelista
Lucas Evangelista Santana de Oliveira (sündinud 6. mail 1995 Limeiras) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Brasiilia kõrgliigaklubis Red Bull Bragantino.
Aastatel 2009–2012 kuulus ta jalgpalliklubisse Desportivo Brasil. Seejärel liitus ta São Pauloga. Brasiilia kõrgliigas debüteeris ta São Paulo meeskonnas 2013. aasta juunis. Esimese värava lõi ta Brasiilia kõrgliigas sama aasta 11. augustil mängus Portuguesa vastu.
2014. aasta augustis siirdus ta nelja miljoni euro eest Itaalia kõrgliigaklubisse Udinese, kuid seal põhikoosseisu mängijaks ta ei saanud. Hooaja 2015/16 teises pooles oli ta laenul Kreeka kõrgliigaklubis Panathinaikόs ja hooajal 2017/18 Portugali kõrgliigaklubis Estoril Praia.
2018. aasta juulis sõlmis ta viieaastase lepingu Prantsusmaa kõrgliigaklubiga Nantes. Hooajal 2019/20 oli ta Nantes'ist laenul Portugali kõrgliigaklubis Vitória Guimarães. Seejärel läks ta laenule Red Bull Bragantinosse.
Hyvinkää tulistamine
Hyvinkää tulistamine oli 26. mail 2012 kella 01:53 ajal Hyvinkääl aset leidnud tulistamine, milles hukkus 2 ja vigastada sai 7.
Tulistamine
Kella 2 ajal öösel avas 18-aastane Hyvinkää elanik Eero Samuli Hiltunen Hyvinkää kesklinnas Uudenmaankatul madala ärihoone katuselt tule tänaval kõndinud inimeste pihta. Üks 18-aastane neiu sai kohe surma, sama vana noormees suri hiljem haiglas. Lisaks sai 7 inimest vigastada. Kõige raskemalt sai viga 23-aastane naispolitseinik, kes oli tulistamise ajal praktikal ja sai kuuli kõhtu kui oli politseiautost väljunud.
Politsei sõnul polnud alguses laske kuulda, sest kasutati summutit ja seetõttu, ei mõistnud inimesed, et tulistatakse. Kui tulistaja relva vahetas, millel summutit polnud, kuuldi ka laske ja väljakutse sai ka politsei. Uurijate arvates polnud Hiltunen kuritegu pikalt ette planeerinud.
Dornier Do X
pisi|Dornier Do X|201x201px Dornier Do X oli Saksa õhusõidukite ettevõtte Dornier Flugzeugwerke valmistatud suur paatlennuk, mis oli mõeldud transatlantiliste lendude jaoks. Dornier Do X oli oma esimese lennu ajal (25. juuli 1929) maailma kõige suurem lennuk. Do X-i peeti toona Saksa tehnoloogia tipptasemeks.
Hyvinkää tulistamine
Kahtlustatav
Politsei arreteeris tulistamises kahtlustatava sama päeva hommikul. Tulistajaks osutus 18-aastane Eero Samuli Hiltunen, kellel polnud varasemaid rikkumisi. Relvaluba mehel polnud ja relvad võttis ta vanemate relvakapist. Kuigi Soome seaduste kohaselt peab relvakapp olema lukustatud ja võtmed ka pereliikmetele kättesaamatus kohas, oli Hiltunen võtmed üles leidnud ja võttis kapist kolm relva, millest kasutas kahte.
Dornier Do X
Do X ehitamiseks ehitati 1926./1927. aastal Altenrheini Bodeni järve äärde kaasaegne lennukitehas. Dornieri peapiloot Richard Wagner tõusis esimesele lennule 12. juulil 1929. Rekordlend 169 inimesega pardal tehti 21. oktoobril 1929 – selle rekordi ületamiseks kulus 20 aastat.
Hyvinkää tulistamine
Kahtlustatav
Hiltunen võttis ülekuulamisel tulistamise omaks, aga ei öelnud, miks ta tulistama hakkas. Hyvinkää ringkonnakohus lubas mehe vahi alla võtta ja talle esitati kahtlustus kahes mõrvas ja seitsmes mõrvakatses.
Dornier Do X
Disain
Do X-i vastupidav kere oli valmistatud uudsest Saksamaal väljatöötatud alumiiniumisulamist duralumiinium. Do X-i tiivad olid samuti valmistatud duralumiiniumist sepistatud terasest tugevdustugedega. pisi|Pardainsener töötamas.|319x319px Lennuk oli varustatud 12 mootoriga, mille koguvõimsus oli 3100 hobujõudu. Mootorid paiknesid tandemasetusega kuues voolujoonelises mootorisektsioonis. Mootoreid juhtis pardainsener, kes kontrollis 12 gaasihooba ja jälgis pidevalt 12 mõõdikut. Piloot edastas insenerile käsu võimsuse reguleerimiseks telegraafi teel, sarnast süsteemi kasutatakse suhtlemiseks ka laevades. Õhkjahutusega Jupiteri mootorid olid altid ülekuumenemisele ja suutsid Do X-i tõsta vaevu 425 m (1394 jala) kõrgusele. Pärast 103 lennu sooritamist 1930. aastal paigaldati Do X-ile 455 kW (610 hj) Curtiss V-1570 "Conqueror" vesijahutusega V-12 mootorid. Alles siis suutis see tõusta Atlandi ookeani ületamiseks vajalikule 500 m (1600 jala) kõrgusele.
Hyvinkää tulistamine
Reaktsioone
President Sauli Niinistö, siseminister Päivi Räsänen ja rahandusminister Jutta Urpilainen avaldasid kaastunnet ohvrite perekondadele.
Heino Kostabi
pisi Heino Kostabi (19. mai 1933 Petseri – 22. märts 2021) oli Eesti insener ja poliitik. Ta sündis töölisperekonnas. Isa Jaak Richard Kostabi töötas tislerina-puusepana, ema Ella Kostabi (sündinud Oper) tegeles õmblus- ja käsitööga.
Dornier Do X
Disain
Lennuki lennukaugus oli 1700 km ning see suutis lendu jätkata ka siis, kui kuni neli mootorit lõpetasid töötamise. Lennuk oli oma aja kohta tõeliselt muljetavaldav, kuid sellel oli ka palju probleeme. Näiteks, kui piloot ei olnud piisavalt kogenud, kippus Do X pidurite vajutamisel liigselt ühele küljele kalduma, mis tõi testimistel kaasa õnnetusi.
Hyvinkää tulistamine
Reaktsioone
Eesti riigipea Toomas Hendrik Ilves avaldas kaastunnet Soomele ja ohvrite perekondadele.
Tragöödia tõttu jäeti kõik nädalavahetusele planeeritud Soome pesapalliliiga kohtumised ära.
Heino Kostabi
Ühiskondlik ja kirjanduslik tegevus
Ta on olnud ENSV Ülemnõukogu VI koosseisu saadik, kohalike omavalitsuste mitmete koosseisude saadik ja Eesti Kongressi saadik. Osalenud mitmesugustel ühiskondlikel ametipostidel ametiühingute ja parteiorganite, kohtute, rahvamaleva, ühiskondlike autoinspektorite, rahvarinde, EELK Kirikukogu XXVI koosseisu, Võru praostkonna, EELK Petseri Peetri koguduse jt töös ja tegevuses.
On olnud
Aastatel 1966–1990 kuulus ta NLKP-sse. Wabariiklaste erakonna asutajaliige kuni selle erakonna liitumiseni.
Isiklikku
Ta oli abielus. Ta oskas eesti, vene ja saksa keelt. Tema hobideks olid lähiajalugu, mesindus, muusika, autod.
Jaak Lippmaa
Jaak Lippmaa (sündinud 23. oktoobril 1961) on eesti füüsik.
Ta on tegelenud interneti, .ee domeeninduse ja side (sealhulgas Valitsusside asutuse Valitsusside ) korraldamisega Eestis.
Pere
Tema isa oli füüsik Endel Lippmaa ja vend on füüsik Mikk Lippmaa.
Robert Oetjen
Robert Oetjen (õieti Robert Gustav Oetjen ; sündinud 1970 USA Connecticuti osariigis New Havenis) on Ameerika päritolu Eesti looduskaitsetegelane ja arborist.
Ta on töötanud Eestimaa Looduse Fondis ja Palupõhja looduskoolis.
Ta on Looduskaitseühingu Kotkas juhataja, Alam-Pedja looduskaitseala hoidja.
Robert Oetjen tuli Eestisse 1992. aastal USA Rahukorpuse vabatahtlikuna, pool aastat enne Indiana ülikoolis kirjanduse ja ajaloo õpingute lõpetamist. Kaks aastat töötas ta Elva keskkoolis. Õppis ära eesti keele ja hindab kohalikku eluviisi:
2020. aasta seisuga on ta arborist ja puittaimede hindaja ning Palupõhja looduskooli juhataja.
Siim Aimla
pisi|Siim Aimla esinemas kirjandusfestivalil [[HeadRead Foto: Ave Maria Mõistlik, 3. juuni 2012 ]] pisi|Siim Aimla pärast "Liivimaa pastoraali" dirigeerimist [[XI noorte laulu- ja tantsupidu|XI noorte laulu- ja tantsupeol.]] Siim Aimla (sündinud 1. novembril 1974) on eesti muusik, koorijuht ja muusikapedagoog.
Siim Aimla õppis 1982–1993 Tallinna Muusikakeskkoolis ja 1993–1995 Eesti Muusikaakadeemias.
Üks tema õpilasi saksofoni alal on olnud Kristjan Mazurtšak.
Isiklikku
Siim Aimla on Priit Aimla poeg.
Knittelfeld
Knittelfeld on linn (Stadtgemeinde) Austrias Steiermargi liidumaal Murtali ringkonnas. Linn asub Muri jõe kallastel.
pisi|
Linna nimi on saanud kurikuulsaks 7. septembril 2002 toimunud Knittelfeldi putši, Austria Vabaduspartei parteikoosoleku tõttu, mille tulemusena toimusid 2002. aasta Austria parlamendivalimised.
Bouches-du-Weser
Bouches-du-Weser ('Weseri jõesuu'; saksa: Wesermündungen, alamsaksa: Wersermünnen) oli Prantsuse esimese keisririigi departemang tänapäeva Saksamaal. See moodustati 1811. aastal, kui Prantsusmaa piirkonna annekteeris. Enne Napoleoni okupatsiooni oli selle territoorium jagatud Vaba Hansalinna Bremeni, Oldenburgi hertsogkonna ning Hannoveri Bremeni ja Verdeni hertsogkondade vahel, viimased neist olid 1807. aastal ajutiselt Vestfaali kuningriiki liidendatud. Selle territoorium on osa praegustest Saksa Alam-Saksi ja Bremeni liidumaadest. Selle keskus oli Bremen (prantsuse: Brême).
Departemang jagunes järgmisteks ringkondadeks ja kantoniteks (olukord 1812. aastal):
1812. aastal elas seal 327 175 inimest.
Pärast Napoleoni lüüasaamist 1814. aastal jagati departemang Hannoveri kuningriigi, Oldenburgi hertsogkonna ja Vaba Hansalinna Bremeni vahel.
Alzenau
Alzenau on linn Saksamaal Baieri liidumaal Alam-Frangimaa ringkonnas Aschaffenburgi kreisis.
Cimza
Cimza (vanasti ka Cimzas muiža) on küla (mazciems) Lätis Smiltene piirkonnas Rauna vallas.
Reinhold von Tritthof
Reinhold Johann von Tritthof (30. august/11. september 1746 – 22. märts/3. aprill 1810) oli Vene sõjaväelane (alampolkovnik) ja Paldiski rentei juhataja (kolleegiuminõunik), Eestimaal immatrikuleeritud Tritthofide esiisa.
Cimza
Küla asub valla keskosas Cimziņa jõe ääres. Seal asub Cimza bussipeatus. Aastail 1999–2021 kuulus küla Rauna piirkonda.
Reinhold von Tritthof
Tema vanemad olid kindralmajor Gottfried von Tritthof ja Gertrude Renate von Ramm (1717–1787), Padise, Vihterpalu ja Vasalemma mõisniku Reinhold von Rammi (1665–1775) ja Gertrude Elisabeth von Aderkasi (1683–1744) tütar.
Eduard Hasselblatt
Carl Eduard Hasselblatt (11./23. aprill 1820 Viru-Nigula – 4./16. juuni 1889 Kambja) oli Eesti vaimulik.
Ta õppis aastatel 1834–1839 Tallinna Kubermangugümnaasiumis. Tartu Ülikoolis õppis ta 1839. aastal filoloogiat ja aastail 1840–1844 usuteadust (sai 1841. aastal kuldauraha). Oli liikumise eesotsas, mis nõudis duellides osalemise sunduse keelustamist. Oli Theologischer Vereini (Tartu Teoloogiaühingu) kaastööline. Töötas 1844–1846 koduõpetajana ja oli aastal 1845. aastal prooviaastal praost Carl Georg Ficki juures Keila Miikaeli koguduses. Ordineeriti õpetajaks 12. mail 1846 Riias.
Cimza
Külas kalmistu juures kasvav Euroopa lehis (ümbermõõt 3,26 ja kõrgus 27 meetrit) ning männid (esimese ümbermõõt  2,77 ja kõrgus 24 meetrit, teise ümbermõõt 3,5 ja kõrgus 22 meetrit) on looduskaitse all.
Reinhold von Tritthof
9/21. märtsil 1800 immatrikuleeriti ta Eestimaa rüütelkonda.
Eduard Hasselblatt
Introdutseeriti Kambja koguduse õpetajaks 26. mail 1846. Oli Kambja koguduse õpetaja aastatel 1846–1889, olles aastatel 1867–1889 ka Võru praostkonna praost.
Reinhold von Tritthof
1779. aastal abiellus ta Helene Juliane von Rammiga (1752–1807), nende pojad olid Kandle mõisnik Gustav von Tritthof (1790–1851) ning Põllküla ja Kuijõe mõisnik Hermann von Tritthof (1794–1871).
Cimza
Aastal 2000 oli külas 40 elanikku.
Krimmitatari Rahva Medžlis
pisi| Krimmitatarlaste sümbol Krimmitatari Rahva Medžlis (krimmitatari keeles Къырымтатар Миллий Меджлиси, Qırımtatar Milliy Meclisi; ukraina keeles Меджлiс Кримськотатарського Народу, Medžlis Krõmskotatarskogo Narodu) on krimmitatarlaste esinduskogu Krimmitatari Rahva Kurultai täidesaatev organ Krimmis.
Krimmitatari Rahva Medžlis töötab Kurultai istungjärkude vahelisel ajal. See koosneb 33 liikmest, kaasaarvatud Medžlise esimees.
Alates selle algusaastast 1991 kuni 2013. aastani oli Krimmitatari Rahva Medžlise esimees Mustafa Abdülcemil Qırımoğlu. Alates 2013. aastast juhib seda Refat Çubarov.
Medžlis boikoteeris 16. märtsi 2014 ebaseaduslikku Krimmi referendumit pärast Venemaa sõjalist sekkumist Krimmis (vt Ukraina kriis).
20. märtsil 2014 tunnustas Ukraina Ülemraada ametlikult ja selgesõnaliselt Medžlist Krimmitatari Rahva Kurultai täidesaatva organina, samal ajal tunnustati Kurultaid krimmitatari rahva kõrgema esinduskoguna.
Krimmitatari Rahva Kurultai erakorralisel istungil 29. märtsil 2014 palus Medžlise esimees Refat Çubarov Kurultai heakskiitu poliitiliste ja juriidiliste toimingute algatamiseks, eesmärgiga saavutada krimmitatarlaste etniline ja territoriaalne autonoomia nende ajaloolisel kodumaal.
1. juulil 2015 Ukraina presidendi Petro Porošenko poolt esitletud põhiseaduse kava järgi peaks krimmitatarlased saama kultuuriautonoomia. Çubarov reageeris sellele ettepanekule teravalt, leides, et krimmitatarlased peaksid saama täieliku enesemääramisõiguse oma ajaloolisel kodumaal.
Medžlise asukoht oli 2016. aastani Simferopol. Pärast seda, kui 26. aprillil 2016 Venemaa Föderatsiooni Krimmi Vabariigi Ülemkohus nimetas Medžlise äärmusrühmituseks ja keelas selle tegevuse, viidi see üle Kiievisse.
Malle Nilson
Malle Nilson (aastani 1960 Malle Rüter; sündinud 26. märtsil 1938 Tallinnas) on eesti pedagoogikateadlane.
Elulugu
Malle Nilson on teenistuja tütar.
Nilson lõpetas 1957 Tallinna 21. Keskkooli, seejärel 1962 Tallinna Pedagoogilise Instituudi laulmise ja algõpetuse metoodika erialal ning sai NSV Liidu Pedagoogika Akadeemia juures pedagoogikakandidaadi kraadi väitekirjaga kahe kuu kuni ühe aasta vanuste laste muusikalist arenemisest ja kasvatamisest. Ta oli 1963–1981 Tallinna Pedagoogikakooli muusikalise kasvatuse õpetaja, 1981–1988 Tallinna Pedagoogilise Instituudi algõpetuse kateedri vanemõpetaja, 1988–1992 esteetilise kasvatuse dotsent ning 1992–1993 Tallinna Pedagoogikaülikooli muusikalise kasvatuse kateedri dotsent, 1993–1996 muusikakasvatuse lektoraadi dotsent.
Teadustöö
Malle Nilson on uurinud eksperimentaalselt väikelaste muusikalist arengut, algklassiõpilaste emotsionaalse vastuvõtlikkuse dünaamikat ja mänguelementide kasutamist muusika kuulamisel. Ta on avaldanud 25 teadustrükist.
FK Sarajevo
Sarajevo on tulnud Bosnia ja Hertsegoviina meistriks neli korda, viimati hooajal 2018–19. Hooaegadel 1966–67 ja 1984–85 tuldi Jugoslaavia meistriks. Euroopa sarjades on parimateks tulemusteks kuuteistkümne parima hulka jõudmine Euroopa karika hooajal 1967–68 ja UEFA karika hooajal 1982–83.
FK Sarajevo on riigi kõige populaarsem jalgpalliklubi. Klubi suurim rivaal on Sarajevo Željezničar.
Klubi kodustaadion Asim Ferhatović Hase staadion, mis on saanud nime klubi ühe kõige legendaarsema mängija Asim Ferhatovići järgi.
Mimophis
Mimophis on maoperekond.
Klassifikatsioon
Perekonda Mimophis klassifitseeritakse roomajate andmebaasis üksainus maoliik :
Levila
Neid võib kohata Madagaskaril.
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Mimophis mahfalensis seisuga 29.03.2014.
Pariisi elu
pisi|"Pariisi elu" poster 1918 "Pariisi elu" (originaalis prantsuse keeles La Vie parisienne) on Jacques Offenbachi operett neljas (algselt viies) vaatuses Henri Meilhaci ja Ludovic Halévy libretole.
Faktoloogia
Esmaettekanne toimus viievaatuselises redaktsioonis 31. oktoobril 1866 Pariisi Théâtre du Palais Royalis. 1873. aastal Offenbach lühendas teose neljavaatuseliseks, jättes ära algse IV vaatuse. See redaktsioon esitati 25. septembril Pariisi Théâtre des Variétés's.
Rollide loojad: Zulma Bouffar (Gabriele), Mlle Honorine (Métella), Céline Montaland (Christine), Jules Brasseur (Pompa di Matadore), Gil Pérès (Bobinet), Robert August Priston (Gardefeu), Hyacinthe (Gondremarck), Elvire Paurelle (Pauline). Dirigeeris Jacques Offenbach.
Eestis on seda lavastatud vaid üks kord Vanemuises 1964. aastal.
Peamised osad: Gabrièle (sopran), Pompa di Matadore (tenor), parun de Gondremarck (bariton), Christine Gondremarck (metsosopran), Raoul de Gardefeu (tenor), Bobinet Chicard (bariton), Gontran Chaumière (buffo), Métella (metsosopran), Pauline (subrett, Urbain (buffo), Jean Frick (bariton), Alfred (bariton), madam de Quimper-Karadec (metsosopran), madam de Folle-Verdure (sopran). pisi|Brüsseli 1876. aasta etenduse kavaleht
Faabula
Tegevus toimub Pariisis maailmanäituse ajal. Kaks Pariisi noort elupõletajat Raoul de Gardefeu ja Bobinet armastavad mõlemad noort kena kõrgema seltskonna kurtisaani Métellad. Tüdruk aga veab neid ninapidi, sest tal on plaanis meheks hankida vanem, kuid rikas härrasmees. Métella poolt tõrjutud noormeestest saavad partnerid. Kuna neil ei vea armastuses, otsustavad nad oma sõbra, Grand-Hôteli giidi Josephi ettepanekul teenida pisut raha turistide teenindamisega.
Noormehed lähevad Pariisi Saint-Lazare’i raudteejaama, kuhu parajasti saabub arvukalt Pariisi maailmanäitusele tulevaid rikkaid välismaalasi. Nende seas on ka Rootsi parun ja paruness de Gondremarck ning Brasiilia miljonär Pompa di Matadore. Viimane tahab oma raha kulutada nii kiiresti kui võimalik. Raoulile meeldib otsekohe ilus paruness Christine. Ta kutsub rootslastest abielupaari oma majja elama, öeldes neile, et see on Grand-Hôteli filiaal. Raoul de Gardefeu esimeseks mureks on paigutada parun ja paruness erinevatesse tubadesse. Paruni pilk langeb aga otsekohe Métellale, kes on tulnud noormeestele appi turistide teenindamisel.
Raouli „hotelli” tulevad ka kindategija Gabrielle ja kingsepp Jean Frick oma kaupa pakkuma. Mõlemad pühendatakse asjasse ja angažeeritakse rootslasi hotellikülalistena lõbustama. Bobinet korraldab Christine’i võrgutamiseks Raouli soovil peo, kus Bobinet’d tutvustatakse kui Šveitsi admirali. Frick riietab end majoriks ja Gabrielest saab koloneli lesk.
Kõik laheneb aga brasiillase korraldatud maskiballil Hôtel Anglais’s. Métella näeb vaeva, et võita tagasi Gardefeau armastus. Paruness teeb pingutusi, et pariislannadest huvitatud parun Rootsi tagasi viia. Tantsitakse kankaani. Brasiillane ja Gabriele leiavad teineteist ning miljonär otsustab kindategija endaga Brasiiliasse kaasa võtta. pisi|Kübarakavandeid 1915. aasta "Pariisi elu" lavastuseks
Oslo börsi ettevõtete loend
Sellesse loendisse kuuluvad ettevõtted, mille aktsiaid noteeritakse Oslo börsil.
Albert von der Aa
Albert von der Aa (19. jaanuar 1894 Vevey – 10. juuli 1978 Lausanne) oli Šveitsi poliitik (Šveitsi Sotsiaaldemokraatlik Partei) ja ajakirjanik.
Ta oli hea kõnemees, Vaux' kantoni omaaegne populaarseim sotsiaaldemokraatlik poliitik.
Eesti keele allkeeled
Eesti keele allkeeled on eesti keeleruumis kasutatavad allkeeled.
Osa allkeeli on kasutusel üle kogu Eesti, osa aga ainult teatud territooriumil või inimrühmades.
Albert von der Aa
Elulugu
Tema vend Auguste von der Aa juunior oli 1945–1949 ja 1957–1961 kantoniparlamendi liige (Šveitsi Tööpartei).
Eesti keele allkeeled
Eesti keele rohkeid allkeeli on uurinud Pille Eslon, Tiit Hennoste, Leelo Keevallik, Reet Kasik, Krista Kerge, Mai Loog, Karl Pajusalu, Tõnu Tender, Jüri Viikberg jt.
Albert von der Aa
Elulugu
Albert von der Aa oli 1924–1939 väljaande Droit du Peuple peatoimetaja ning 1939–1946 kommunistidest distantseerumiseks asutatud väljaande Peuple peatoimetaja.
Eesti keele allkeeled
Eesti keele allkeelte liigitamine
Eesti keele allkeelte puhul on välja toodud järgmine allkeelte liigitamise põhisüsteem:
Kasutajakesksed allkeeled
Situatiivsed allkeeled
Albert von der Aa
Isiklikku
Albert von der Aa oli abielus Lausanne'i Ülikooli professori Charles Delhorbe'i tütarde ning kantoniparlamendi liikme (Šveitsi Sotsiaaldemokraatlik Partei) Florian Delhorbe'i õdede Laura ja Yvonne'iga.
Eesti keele allkeeled
Eesti keele allkeelte liigitamine
Keeleteaduses liigitatakse allkeeli kolmelt võrdselt aluselt. Üks allkeel võib samal ajal olla näiteks mittenorminguline allkeel, suuline register ja kohamurre.
Allkeelteks ei saa nimetada kõiki keeleliste erijoontega kogumeid. Eri allkeeltel võivad olla samad tunnused, kuid neid ei loeta eraldi allkeelte liikideks.
Kasutussituatsioon
Liigitus suhtlemist võimaldava situatsiooni alusel esineb ühiskonnas regulaarselt ja seostub kindlate keeleliste joontega. Siin mõjutavad keelevalikut kasutusolukorra erinevad omadused (dialoog või monoloog, suuline või kirjalik vorm, argine või ametlik suhtlus, näost-näkku suhtlemine või meediatekst). Need on allkeeled, mida kasutatakse kindlates suhtlussituatsiooni tüüpides, näiteks kooliõpetuses, kaupluses või arsti juures käies. Sellised allkeeled on registrid ehk funktsionaalstiilid (ajakirjanduskeel, teaduskeel, jt erialakeeled). Üks tavalisemaid registreid on näiteks suulise spontaanse argisuhtluse keel ehk argikeel.
Kasutajate omadused
Kõigepealt vastandatakse kaks allkeelerühma. Esimeseks rühmaks on ühiskeel ja teiseks murded. Ühiskeelteks nimetatakse allkeeli, mis on kasutusel üle kogu Eesti. Murded, aga ainult teatud Eesti territooriumil või inimrühmades. Murded jagunevad omakorda kohamurreteks ja sotsiaalmurreteks ehk sotsiolektideks.
Murdekeel
Eesti piirkondlikud murded jaotuvad paikkondliku eripäraga murrakuiks (näiteks Mulgi murde Karksi murrak). Paljude ühistunnustega murded moodustavad murderühma. Eesti dialektoloogias peetakse murraku all silmas enamasti kihelkonnamurdeid. Reeglina kattub murdeala piir kihelkonna piiriga, kuid on ka erandeid. Vahel kasutatakse ka ühe kihelkonna piires erinevaid keelekujusid.
Gustav von Tritthof
Georg Gustav Reinhold von Tritthof (22. aprill/3. mai 1790 Padise – 19/31. juuli 1851 Rakvere) oli Kandle mõisnik, polkovnik.
Tema vanemad olid Reinhold von Tritthof (1746–1810) ja Helene Juliane von Ramm (1752–1807).
Meelis Mälberg
pisi|Meelis Mälberg 2011. aastal Meelis Mälberg (sündinud 26. aprillil 1970 Räpinas) on Eesti poliitik, XII ja XIII Riigikogu liige.
Meelis Mälberg on lõpetanud aastal 1988 Räpina Keskkooli ja aastal 1994 Eesti Põllumajandusülikooli ettevõtluse ökonoomika erialal.
Kuulub Eesti Reformierakonda.
Meelis Mälberg oli 1998–2002 Räpina linnapea ja 2008–2009 Otepää vallavanem. Ta oli enne Riigikogu liikmeks saamist Põlva linnavolikogu liige.
Ta on Räpina paberivabriku omanik.
Aastatel 2015–2019 oli ta Eesti Orienteerumisliidu president.
Gustav von Tritthof
5/17. juulil 1813 abiellus ta Karoline Ulrike von Patkuliga (1788–1839), nende poeg oli Kandle mõisnik Jakob von Tritthof (1825–1863).
Eesti keele allkeeled
Kohamurre
Kohamurre on ilmselt vanim säilinud, Eesti lingvistikas enim kasutatud allkeele tüüp. Selle keeleline ühtsus ja erinevus teistest allkeeltest toetub lähestikku elavate inimeste suhtlusele. Neid eristab teistest teadvustamine end rühmana ja oma murret rühmasisese keelena. Kohamurrete ajalise püsivuse loovad peredes koos elavad mitu põlvkonda inimesi. Iga põlvkond õpetab järgmisele põlvkonnale edasi just tolle koha murret.
Pik Botha
Pik Botha oli pärit koolidirektori perekonnast. 1953. aastal lõpetas ta Pretoria Ülikooli õigusteaduste erialal ja asus seejärel tööle Lõuna-Aafrika Välisministeeriumis. 1956–1960 töötas ta Lõuna-Aafrika saatkonnas Stockholmis ja 1960–1963 saatkonnas Lääne-Saksamaal. 1963–1966 töötas ta Lõuna-Aafrika Vabariigi esindajana Rahvusvahelises Kohtus. Alates 1966. aastast töötas ta välisministeeriumi juriidilise nõunikuna. Alates 1970. aastast oli ta Lõuna-Aafrika Vabariigi parlamendi liige. 1975. aastal määrati ta Lõuna-Aafrika Vabariigi erakorraliseks ja täievoliliseks esindajaks Ameerika Ühendriikides, olles samaaegselt ja Lõuna-Aafrika Vabariigi esindaja Ühinenud Rahvaste Organisatsioonis.
Eesti keele allkeeled
Sotsiaalmurre ehk sotsiolekt
Sotsiaalmurre on mingile ühiskonnarühmitisele (näiteks vangidele, õpilastele, meremeestele, sõjaväelastele) omane allkeel (kõnepruuk). Sotsiolektide kohta kasutatakse ka sõnu släng, argoo, žargoon, erikeel. Eesti sotsiaalmurdeid ei ole palju uuritud, kuid eristusi on haritud ja harimata, naiste ja meeste ning eri earühmade keelekasutuses. Sotsiolekti puhul on rühmatunnetus sageli väiksem kui kohamurrete puhul. See tuleneb sotsiaalsete rühmade liikuvusest.
Pik Botha
1. aprillist 1977 kuni 11. maini 1994 oli ta Lõuna-Aafrika Vabariigi välisminister.
Eesti keele allkeeled
Kirjakeel
Kirjakeel (normikeel, standardkeel) on eesti keele normeeritud allkeel. Seda normeerib õigekeelsussõnaraamat, mida Eesti Vabariigi valitsuse korraldusel koostab Eesti Keele Instituut. Kirjakeel on korrektse ametliku keeletarvitusega. Eesti kirjakeel on hästi väljaarendatud täisväärtuslik kirjakeel, mis on võimeline toimima kõrgharidus- ja teaduskeelena ning täitma kõiki muid ülesandeid. Sellisele tasemele on jõutud umbes poolteist sajandit kestnud sihikindla tegevusega.
Pik Botha
1994–1996 oli ta Lõuna-Aafrika Vabariigi maavarade ja energeetika nimister.
Eesti keele allkeeled
Kirjakeel
Üldiselt on kirjakeel tänapäeva ühiskonna tähtsaim allkeel. Kirjakeelt kasutatakse teabevahendites, selles toimub kooliõpetus ja ametlik suhtlus.
Kirjakeele kindlat käibevaldkonda tähistavad nimetused "asjaajamiskeel" ja "ametikeel". Asjaajamiskeelt kasutavad ametiasutused eraisikutega ja omavahel suheldes, samuti eraisikud ametiasutuse poole pöördudes. Ametikeeleks nimetatakse seda poolt asjaajamiskeelest, mida kasutavad ametnikud ja ametiasutused (oma tegevusvaldkonnas).
==== Ohud, mis takistavad Eesti kirjakeele jõudmist Euroopa keeltega samale tasemele : ====
Kõnekeel
Kõnekeel, ka argikeel ehk tavakeel, on igapäevasuhtluses kasutatav keel. See on oma olemuselt vabam, improviseerivam ja spontaansem kui kirjakeel. Argikeelest leiab rohkem lühemaid sõnavorme, sõnade kokkuhääldusi ja liitumeid. Kõnekeeles kasutatakse palju slängisõnu ja fraseologisme. Samuti on sellele omased kõhklused, kordused, katkestused jms. Tavaliselt vahelduvad ka teemad kiiresti ja äraarvamatus suunas. Kõnekeele rohked varjundid on tulnud kõnelejate erinevustest.
Naftariik
Naftariik on riik, millel on suuri naftamaardlaid ning mis teenib suurt tulu nafta tootmise ja müügiga.
Naftavarude paiknemine
Naftavarud paiknevad maailmas väga ebaühtlaselt: 67% varudest on Lähis-Idas, 8% Põhja- ja Lõuna-Ameerikas, 7% Euroopas, 7% Aafrikas, 6% Aasias, 1% Okeaanias. Kõige suuremate naftavarudega riigid on Saudi Araabia, Venezuela, Iraan, Iraak, Kuveit ja Araabia Ühendemiraadid. pisi|500px|20 suurima naftatootja naftavarud protsentides kogu maailma naftavarudest 2011. aasta seisuga. Kogu maailma reserv oli 2011. aastal 1 478 974 miljonit [[barrelit ]]
Naftatootjad ja -eksport
Suurima naftatoodanguga riigid on Saudi Araabia, Venemaa, USA, Iraan ja Hiina. Rahvusvahelise Energiaagentuuri (International Energy Agency, IEA) 2011. aasta kohta tehtud uurimustest selgus, et kümne juhtiva naftariigi naftatoodang moodustas 63% kogu maailma naftatoodangust, mis oli 2011. aastal kokku 1,5 miljardit tonni.
Suurima naftaekspordiga riik on Saudi Araabia, järgnevad Venemaa, Iraan, Araabia Ühendemiraadid ja Norra.
pisi|500px|20 maailma suurimat naftatootjat võrrelduna ekspordi (bbl/päevas), varude ([[barrel|bbl) ja tootmise hulgaga (bbl/päevas). Kolme väärtuse võrdlemiseks on reserv jagatud 10 000-ga, seega tegelik reserv on joonisel toodud arvust 10 000 korda suurem. Eesti on naftat tootvate riikide nimekirjas 92., naftareserv on 0 ja ka eksport on 0 ]]