cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mihhail Lermontov
Looming
"Valelik" – mägilastele pühendatud sõjavastane luuletus.
"Mõtisklus" – kujutab inimesi tarbetutena, kes liiga palju teevad ja liiga vähe usuvad.
"Borodino" – luuletuse kangelane on tavaline ja tagasihoidlik inimene rahva hulgast, kes mõistab ühiskonda hukka, kuid tunneb ise ennast ühe osana sellest. Temas on romantilisust, kuid samal ajal pakatab ta ka jõust ja tahtest, olles loomu poolest võitleja, kelle sõnad ei lähe tegudest lahku ning kes ei karda surma.
"Laul tsaar Ivan Vassiljevitšist ..." – kirjutatud rahvalaulu laadis, viib lugeja 16. sajandisse.
"Kodumaa" – kõige täiuslikumalt on rahvuslikkuse ideed kajastatud just selles luuletuses. Lermontov teeb vahet oma isamaa-armastuse ja ametliku kroonupatriotismi vahel. Kodumaast luuakse kurb pilt, mis on deemonlik ja rahvalik, ent kumbki pole halb.
Viimastel loomeaastatel suundub ta oma loominguga rohkem realismi, säilitades siiski ka romantismi jooni. Luuletustest kajab mässumeelsust ning kaasaja hukkamõistu.
"Mtsõri" – peategelane on Vene vägede poolt vangistatud mägilane. Luuletus räägib vabadusearmastusest.
Mahukas poeem "Deemon" käsitleb legendi deemonist, kelle võlub ära Gruusia vürstitari ilu. Deemon on kui teadmise ja vabaduse kuningas, langenud ingel, kes mõistetakse hukka Jumala vastu mässamise pärast, kuid kes jääb endale kindlaks.
Piltene
Piltene (saksa keeles Pilten, Wensau) on linn Lätis Kurzemes Ventspilsi piirkonnas.
Linna järgi on nime saanud Porkuni lademe Salduse kihistu Piltene kihistik, mille stratotüübiks on Piltene juures asuv Piltene 1 puurauk. Ka on sealne puurauk Venzava kihtide stratotüüp.
Linnas asuvad teises maailmasõjas hukkunute vennaskalmed. Piltenes asub mälestusmärk Teises maailmasõjas hukkunud militsionääridele, teine mälestusmärk on aga sõjas hukkunud kohalikele elanikele.
Keskaeg
Vahetult enne Liivimaa sõja puhkemist, 1557. aastast, on teada, et Kuramaa ja Saare-Lääne piiskop Johannes IV Münchhausen andis Piltenele Riia linnaõiguse. Kaks aastat hiljem, 1559. aastal müüs piiskop Johannes IV oma valdused Taani kuningas Frederik II-le, kes omakorda läänistas need apanaažina, oma vennale Holsteini hertsogile, hertsog Magnusele, vastutasuks viimase loovutatud alade eest Schleswigis.
Hertsog Magnus Piltenes
Just Piltene linnuses võttis hertsog Magnus vastu Saaremaalt saabunud delegatsiooni ning nende palvele vastu tulles andis 8. mail 1563 Kuressaarele linnaõigused. Piltene ja Kuramaa jäid Magnusele tunduvalt kauemaks ajaks kui Saaremaa. 1572. aastal võttis kuningas Frederik II Saaremaa enda kontrolli alla, kuna Magnus oli asunud koostööle Moskva tsaari Ivan IV-ga ja saanud temalt ka Liivimaa kuninga tiitli. 1577. aastal aga sattus Magnus tsaari meelepaha alla ning siirdus oma Kuramaal alles jäänud valdustesse, hakates Poola kuninga Stefan Batory vasalliks. Piltenes elas Magnus kuni oma surmani 1583. aastal. (Esialgu Piltenesse maetud Magnuse säilmed viidi 1662. aastal Taani ning sängitati kuningaperekonna matmispaika Kopenhaagenis.)
Liivimaa sõjast Põhjasõjani
Kuramaa hertsogi taotlused endise piiskopkonna alale ja Piltenele siiski jätkusid. 1612. aastal saigi hertsog Wilhelm Piltene piirkonna enda võimu alla.
Teise Põhjasõja aegse Poola-Rootsi sõja ajal tungisid Rootsi väed Robert Douglase juhtimisel Kuramaale. 1658. aastal võitsid nad Kuramaa maakaitseväge ning vallutasid Piltene piirkonna ja ka Miitavi (Jelgava). Piltene ala tunnustati Kuramaale kuuluvana ka Oliwa rahulepingus 1660, 1685. aastal plaanis Poola kuningas Jan III Sobieski katoliiklikku Kuramaa piiskopkonda taastada, ent see plaan siiski ebaõnnestus.
Põhjasõjas vallutas Poola kuninga sõltlase Kuramaa hertsogiriigi pealinna Rootsi väed Karl XII juhtimisel ja 1705. aastal Vene tsaaririigi väed. Põhjasõja-aegse katkuepideemia tõttu kujunes 1710. aasta Piltene jaoks katastroofiliseks, rahvast tühjenenud linnas ei jätkunud jõude Venta jõe tulvavetega võitlemiseks. Üleujutuse käigus murdis laevatatav Venta jõgi endale uue voolusängi Piltenest eemal ning seni olulist kaubateed kontrollinud linn jäi sellest tunduvalt eemale. Piirkonna uueks majanduslikuks keskuseks sai sestpeale Ēdole ja Piltene minetas oma senise tähtsuse. 1717. aastal eraldati Piltene piirkond (endine Kuramaa piiskopkond) aga uuesti Kuramaa hertsogiriigist ning sellest sai Poola kuningale alluv autonoomne ala, kus jäi domineerima protestantlus ja mida juhtis kohalikest aadlikest koosnev Piltene maapäev.
Hilisem ajalugu
1795. aastal liitus Piltene piirkond Poola kolmanda jagamise käigus koos Kuramaa hertsogiriigiga Venemaa keisririigiga. Seejärel liideti Piltene alad Kuramaa kubermangu koosseisu ja Piltene tähtsus vähenes veelgi. 1819. aastal muudeti Piltenes kehtinud haldus- ja valitsuskorraldus analoogseks Kuramaa kubermangus kehtinuga.
Tänapäeval on veidi vähem kui 1000 elanikuga Piltene üks väiksemaid Läti linnu. Veel vähem on elanikke vaid Durbes ja Subates.
Flambeerimine
thumb|Banaani flambeerimine Flambeerimine on toidule valatud kange alkoholi süütamine.
Pärgament
pisi|Pärgamendi valmistamine, Saksamaa, [[1568]] Pärgament on eriliselt töödeldud loomanahast (keskajal kitse- või vasikanahast) vastupidav, hele, läbipaistmatu materjal.
Ajalugu
Enne pärgamendi kasutuselevõttu kasutati kirjutusmaterjalina nahka. Pärgament on kasutusel alates 3. sajandist eKr. Pärgament on saanud nimetuse Väike-Aasias asunud (tänapäeval Lääne-Türgi) Pergamoni linna järgi, kus see antiikautorite andmetel kuningas Eumenes II ajal umbes 180 eKr leiutati. Papüüruse sissevedu oli Pergamonis keelatud. Peagi jõudis pärgament Euroopasse, tõrjudes sealt kõrvale papüüruse. Põhilise kirjutusmaterjalina kasutati pärgamenti 12. sajandini, hiljem asendas teda kaltsupaber.
Pärgamendi valmistamine
Pärgamenti valmistati töödeldud loomanahast, vaigust ja vetikatest. Ligi 1500 aastat tagasi hakati pärgamenti köitma ja kaantega katma. Pärgamendi eeliseks papüüruse ees oli tema suurem vastupidavus ja painduvus, sile pind ja heledam värvus. Lisaks oli võimalik kirjutada lehe mõlemale poole ja teksti sai maha kraapida. Värsket kirja sai pärgamendilt koguni kustutada, vana kirja sai ainult pimsskiviga maha hõõruda.
Pärgamendi saamiseks töödeldi toornahku keemiliselt ja mehaaniliselt. Eri ajastutel on viljeldud erinevaid parkimistehnikaid (taimpark, valgepark, rasvapark jne). Toornahku hoiti tuhaleelises või kustutatud lubja lahuses, mille järel raamile paigutatud nahk kraabiti poolkuukujulise noaga karvadest ja lihajäänustest puhtaks, sidekude eemaldati kuni epidermini. Seejärel nahk kuivatati, siluti, poleeriti pimsskiviga ja hõõruti kriidiga sisse. Sel teel saadi õhuke ja sile materjal. Parkaineid ei kasutatud. Karvapool oli veidi kare ja muutus kollakaks, lihapool oli valge ja eriti sile. Lõpuks lõigati nahk joonlaua abil sobiva suurusega tükkideks. Mida õhem oli pärgament, seda kallimaks teda hinnati. Pärgamendist tehti luksusväljaandeid, lihtväljaanded kirjutati papüürusele.
Olenevalt naha liigist ja töötlemisest liigitatakse pärgamente kirjutuspärgamendiks (mõlemalt poolt töödeldud vasikanahk) ja köitepärgamendiks (ühelt poolt töödeldud ja munavalge-apretuuriga viimistletud lambanahk).
Teadusfilosoofia mõisteid
''Siin on loetletud teadusfilosoofia mõisteid.
A
abduktsioon - abihüpotees - absoluutne aeg - absoluutne ruum - abstraktsioon - ad hoc-hüpotees - aeg - aksiomaatika - aksioom - alamääratus - analoogia - anomaalia - antimetafüüsika - antinaturalism - antirealism - aprioorne teadmine - argument - avastuskontekst
B
Bayesi teoreem - Berkeley interpretatsioon
C
ceteris absentibus - ceteris paribus
D
demarkatsiooniprobleem
E
eksperiment - emergentsus - empiiriline valem - ennustus - entiteedirealism
F
falsifikatsionism - falsifikatsioon - falsifitseeritavus - füsikalism - f-teadus - füüsikaline maailmapilt - füüsikaseadus
H
hädavajalikkushüpotees - hüpotees - hüpoteetilis-deduktiivne meetod
J
juhtumianalüüs
Henrik Visnapuu preemia
Henrik Visnapuu preemia on väliseesti kirjanduspreemia. Preemia pälvib eesti kirjandusteose autor proosa, luule või memuaristika vallas.
Teadusfilosoofia mõisteid
L
leidlikkus - looduse raamat - looduse ühetaolisus - loodusseadus - loogiline positivism - loomulik ontoloogiline hoiak
Henrik Visnapuu preemia
Ajalugu
Preemia väljaandmise algatas Ülemaailmne Eesti Kirjanduse Selts pärast Henrik Visnapuu surma 1951. aastal New Yorgis. Preemia väljaandmiseks loodi 21. oktoobril 1952 Henrik Visnapuu Fond. Esimene reaalne panus Rootsist oli Henrik Visnapuu mälestusaktuse sissetulek ja tema mälestusteraamat „Päike ja jõgi” autoritasu. 1991. aastast haldas Henrik Visnapuu Fondi arhitekt Herk Visnapuu ja tema perekond. Fondi on hallanud muu hulgas veel Andres Visnapuu, Elmar Tampõld, Tõnu Parming ja Mardi Valgemäe.
Teadusfilosoofia mõisteid
M
maailm - matemaatika - matemaatikafilosoofia - modelleerimine - mõistatus - mõtteline eksperiment
Henrik Visnapuu preemia
Ajalugu
Kuni 1990. aastate alguseni olid auhinna saajad ainult väliseesti kirjanikud. Siiski sai 1983. aastal preemia Eestis elanud Annus Rävala (Helmut Tarand) „Vorkuta värsside“ eest.
Teadusfilosoofia mõisteid
N
naiivinduktsionism - normaalteadus - nõrk programm
Henrik Visnapuu preemia
Ajalugu
Preemia väljaandmine katkes 2007. aastal korraldavate asjaosaliste lahkumise tõttu.
Teadusfilosoofia mõisteid
O
operatsionaalsus - otsustav eksperiment
P
paradigma - parima seletuse järeldamine - pessimistlik induktsioon - platonism - pseudoteadus - põhjus - põhjuslikkus
Henrik Visnapuu preemia
Auhinna taastamine
2020. aasta novembris toimunud täiskogu aastakoosolekul otsustas Eesti Rahvuskomitee Ühendriikides (ERKÜ) Henrik Visnapuu kirjandus- ja kultuuriauhinna taastada. Kui varem anti Henrik Visnapuu preemiad välja igal aastal, siis ERKÜ Visnapuu auhinna laureaat kuulutatakse välja igal teisel aastal luuletaja sünniaastapäeval, 2. jaanuaril laureaadi silmapaistva teose, uurimuse või elutöö eest.
Introduktsioon (bioloogia)
Introduktsiooni saab jagada tahtlikuks ja tahtmatuks.
Teadusfilosoofia mõisteid
R
Ramsey lause - realism - reduktsionism - rongaparadoks - ruum
Henrik Visnapuu preemia
Auhinna taastamine
ERKÜ annab auhinda välja koos Eesti Kirjanike Liidu ja Luunja vallavalitsusega. ERKÜ rahastab auhinda kuni 3000 USA dollari ulatuses, auhinnaga kaasneb ka originaalne kunstiteos, mis tellitakse eesti kunstnikult.
Teadusfilosoofia mõisteid
S
seletus - semantiline instrumentalism - semantiline realism - semantiline teooriatekäsitus - stsientism - sümmeetriakaalutlused
T
teadus - teaduse demarkatsioon - teaduse ühtsus - teadusharu - teaduslik teooria - teaduslikud teadmised - tegelikkusteooria - tehisintellekt - tehnoteadus - "Teine analüütika" - teooria - teooriate nõrk alamääratus - teoreem
Henrik Visnapuu preemia
Auhinna taastamine
Taastatud auhind anti esimest korda välja 2. jaanuaril 2022, Henrik Visnapuu 131. sünniaastapäeval.
Mõtlev Mees
Mõtlev Mees on 2002. aastast väljaantav Mustamäe linnaosa auhind.
Auhind antakse enim kohalikku elu mõjutanud inimesele või inimrühmale. Selleks on pronkskuju "Mõtlev mees", mille autor on Tauno Kangro. Kujuke on Männipargis oleva skulptuuri vähendatud koopia.
Laureaadid
Auhinna pälvinuid:
Teadusfilosoofia mõisteid
U
uurimistöö - uus induktsioonimõistatus
V
vaatlus - vaikiv teadmine
Õ
õigustuskontekst
Lehmakauplemine
Lehmakauplemine on piltlik ja halvustav mõiste, mille Eesti ajakirjandus võttis kasutusele 1920. aastate alguses, tähistamaks poliitilise koalitsiooni läbirääkimisi. Nii nagu turul kauplemisel, nii tehti ka erinevate erakondade ja parteide vahelistel läbirääkimistel järeleandmisi ja sõlmiti kokkuleppeid, mis ei olnud varem plaanis.
Lehmakauplemiseks hakati seda nimetama seetõttu, et ajakirjandus distantseerus poliitikast ning hakkas seda naeruvääristama.
Teine põhjus oli ka traditsioonide puudumine ja nõrk poliitiline kultuur Eesti Vabariigis, mis viis mõnigi kord asjatute vaidluste, sõnasõdade ja solvanguteni, mis võisid kõrvalseisjaile meenutada laadasõimu ja -kaklust.
Ourense provints
Ourense provints on provints Hispaanias Galicia autonoomses piirkonnas. Piirneb lõunas Portugaliga.
Provintsi keskus on Ourense. Provints jaguneb 92 vallaks.
Kliima
Ourense provintsi aastane keskmine temperatuur on +14,9 °C, jaanuaris +8,3 °C, augustis +22,3 °C.
Aastas sajab keskmiselt 833 mm, sealhulgas jaanuaris 98 mm ja augustis 18 mm. Aastas paistab päike keskmiselt 1983 tundi, sealhulgas jaanuaris 81 ja augustis 270 tundi.
Tammuru
Tammuru on küla Pärnu maakonnas Pärnu linnas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Paikuse valda.
1977. aastal liideti Tammuru külaga Ange.
Kergejõustik 1976. aasta suveolümpiamängudel
Kergejõustik 1976. aasta suveolümpiamängudel Montréalis 23.–31. juulil. =Tulemused=
100 m jooks
Finaal: 24. juuli Osavõtjaid: 63 Maailmarekord: 9,95 (1968) James Hines, USA Olümpiarekord: 9,95 (1968) James Hines, USA Olümpiavõitja 1972: 10,14 Valeri Borzov, NSV Liit <br style="clear:both;" />
200 m jooks
Finaal: 26. juuli Osavõtjaid: 45 Maailmarekord: 19,83 (1968) Tommie Smith, USA Olümpiarekord: 19,83 (1968) Tommie Smith, USA Olümpiavõitja 1972: 20,00 Valeri Borzov, NSV Liit <br style="clear:both;" />
400 m jooks
Finaal: 29. juuli Osavõtjaid: 44 Maailmarekord: 43,86 (1968) Lee Evans, USA Olümpiarekord: 43,86 (1968) Lee Evans, USA Olümpiavõitja 1972: 44,66 Vincent Matthews, USA <br style="clear:both;" />
800 m jooks
Finaal: 25. juuli Osavõtjaid: 41 Maailmarekord: 1.43,5 Rick Wohlhuter, USA (8. juuni 1974, Eugene) Olümpiarekord: 1.44,3 Ralph Doubell, Austraalia (15. oktoober 1968, Mexico) Olümpiavõitja 1972: 1.45,86 David Wottle, USA (2. september 1972, München) <br style="clear:both;" />
1500 m jooks
Finaal: 31. juuli Osavõtjaid: 42 Maailmarekord: 3.32,2 (1974) Filbert Bayi, Tansaania Olümpiarekord: 3.34,9 (1968) Kipchoge Keino, Keenia Olümpiavõitja 1972: 3.36,3 Pekka Vasala, Soome <br style="clear:both;" />
5000 m jooks
Finaal: 30. juuli Osavõtjaid: 36 Maailmarekord: 13.13,0 (1972) Emiel Puttemans, Belgia Olümpiarekord: 13.26,4 (1972) Lasse Viren, Soome Olümpiavõitja 1972: 13.26,4 Lasse Viren, Soome <br style="clear:both;" />
10 000 m jooks
Finaal: 26. juuli Osavõtjaid: 41 Maailmarekord: 27.30,8 (1973) David Bedford, Suurbritannia Olümpiarekord: 27.38,4 (1972) Lasse Viren, Soome Olümpiavõitja 1972: 27.38,4 Lasse Viren, Soome <br style="clear:both;" />
Maraton
Maailmarekord: Derek Clayton (Austraalia) 2:08.33,6 (1969). Olümpiarekord: Abebe Bikila (Etioopia) 2:12.11,2 (1964). Olümpiavõitja 1972: Frank Shorter (USA) 2:12.19,8. 31. juulil. 67 võistlejat, kellest lõpetas 60.
4×100 m teatejooks
Maailma- ja olümpiarekord: Ameerika Ühendriigid 38,19 (1972). 30. ja 31. juulil. 20 võistkonda.
4×400 m teatejooks
Maailma- ja olümpiarekord: Ameerika Ühendriigid 2.56,1 (1968). Olümpiavõitja 1972: Keenia 2.59,8. 30. ja 31. juulil. 16 võistkonda.
110 m tõkkejooks
Maailma- ja olümpiarekord: Rodney Milburn (USA) 13,24 (1972). 26. ja 28. juulil. 23 võistlejat.
400 m tõkkejooks
Maailma- ja olümpiarekord: John Akii-Bua (Uganda) 47,82 (1972). –25. juulil. 22 võistlejat.
3000 m takistusjooks
Maailmarekord: Anders Gärderud (Rootsi) 8.09,8 (1975). Olümpiarekord: Kipchoge Keino (Keenia) 8.23,6 (1972). 25. ja 28. juulil. 24 võistlejat.
20 km käimine
Maailmarekord: Bernd Kannenberg (Saksa FV) 1:24.45,0 (1974). Olümpiarekord: Peter Frenkel (Saksa DV) 1:25.13,8 (1972). 23. juulil. 37 võistlejat, kellest lõpetas 36.
Kaugushüpe
Maailma- ja olümpiarekord: Robert Beamon 8.90 (1968). Olümpiavõitja 1972: Randy Williams (mõlemad USA) 8.24. 28. ja 29. juulil. 33 võistlejat.
Kolmikhüpe
Maailmarekord: João de Oliveira (Brasiilia) 17.89 (1975). Olümpiarekord: Viktor Sanejev (NSV Liit) 17.39 (1968). Olümpiavõitja 1972: Viktor Sanejev 17.35. 29. ja 30. juulil. 25 võistlejat.
Kõrgushüpe
Maailmarekord: Dwight Stones 2.31 (1976). Olümpiarekord: Richard Fosbury 2.24 (1968). Olümpiavõitja 1972: Jüri Tarmak (NSV Liit) 2.23. 30. ja 31. juulil. 37 osavõtjat.
Teivashüpe
Maailmarekord: David Roberts (USA) 5.70 (1976). Olümpiarekord: Wolfgang Nordwig (Saksa DV) 5.50 (1972). 24. ja 26. juulil. 27 osavõtjat.
Kuulitõuge
Kvalifikatsioonis tõukas Aleksandr Barõšnikov olümpiarekordiks 21.32.
Kettaheide
Maailmarekord: Mac Wilkins 70.86 (1976). Olümpiarekord: Alfred Oerter (mõlemad USA) 64.78 (1968). Olümpiavõitja 1972: Ludvik Daněk (Tšehhoslovakkia) 64.40. 24. ja 25. juulil. 30 võistlejat.
Kvalifikatsioonis heitis Mac Wilkins olümpiarekordiks 68.28.
Vasaraheide
Maailmarekord: Walter Schmidt (Saksa FV) 79.30 (1975). Olümpiarekord: Anatoli Bondartšuk (NSV Liit) 75.50 (1972). 26. ja 28. juulil. 20 võistlejat.
Kümnevõistlus
Maailma- ja olümpiarekord: Nikolai Avilov (NSV Liit) 8454 (1972). 29. ja 30. juulil. 28 võistlejat, kellest lõpetas 23.
100 m jooks
Maailmarekord: Inge Helten (Saksa FV) 11,04 (1976). Olümpiarekord: Renate Stecher (Saksa DV) 11,07 (1972). 24. ja 25. juuli. 39 võistlejat.
Annegret Richter jooksis veerandfinaalis olümpiarekordi 11,05 ja poolfinaalis maailmarekordi 11,01.
200 m jooks
Maailmarekord: Irena Szewinska (Poola) 22,21 (1974). Olümpiarekord: Renate Stecher (Saksa DV) 22,40 (1972). 26. ja 28. juuli. 36 võistlejat.
400 m jooks
Maailmarekord: Irena Szewinska (Poola) 49,75 (1976). Olümpiarekord: Monika Zehrt (Saksa DV) 51,08 (1972). 25.–28. juuli. 38 võistlejat.
Poolfinaalis jooksis Irena Szewinska olümpiarekordi 50,48.
800 m jooks
Poolfinaalis jooksis Anita Weiss olümpiarekordi 1.56,53.
1500 m jooks
Maailmarekord: Tatjana Kazankina 3.56,0 (1976). Olümpiarekord: Ljudmila Bragina (NSV Liit) 4.01,4 (1972). 28.–30. juuli. 36 võistlejat.
100 m tõkkejooks
Maailma- ja olümpiarekord: Annelie Ehrhardt (Saksa DV) 12,59 (1972). 28. ja 29. juuli. 23 võistlejat.
4×100 m teatejooks
Maailmarekord: Saksa DV 42,50 (1976). Olümpiarekord: Saksa FV 42,81 (1972). 30. ja 31. juuli. 10 naiskonda.
Poolfinaalis jooksis Saksa FV olümpiarekordi 42,61.
4×400 m teatejooks
Maailma- ja olümpiarekord: Saksa DV 3.23,0 (1972). 30. ja 31. juuli. 11 naiskonda.
Kaugushüpe
Maailmarekord: Sigrun Siegl (Saksa DV) 6.99 (1976). Olümpiarekord: Viorica Viscopoleanu (Rumeenia) 6.82 (1968). Olümpiavõitja 1972: Heidemarie Rosendahl (Saksa FV) 6.78. 23. juuli. 30 võistlejat.
Kettaheide
Maailmarekord: Faina Melnik (NSV Liit) 70.50 (1976). Olümpiarekord: Faina Melnik 66.62 (1972). 28. ja 29. juuli. 15 võistlejat.
Faina Melniku 5. katse (68.60) tühistati, sest ta katkestas enne katset hoovõtu kaks korda.
Odavise
Maailmarekord: Ruth Fuchs (Saksa DV) 69.12 (1976). Olümpiarekord: Ruth Fuchs 63.88 (1972). 23. ja 24. juuli. 15 võistlejat.
Viievõistlus
Maailmarekord: Burglinde Pollak (Saksa DV) 4932 (1973). Olmpiarekord: Mary Peters (Suurbritannia) 4801 (1972). 25. ja 26. juuli. 20 võistlejat.
Vaskrääma
pisi|Surju–Seljametsa tee Vaskrääma külas.
Vaskrääma on küla Pärnu maakonnas Pärnu linnas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Paikuse valda.
Kuni 2008. aastani läbis küla territooriumit Pärnu–Mõisaküla raudteelõik, kus varem asus ka Vaskrääma raudteepeatus.
Tamsalu
Tamsalu on vallasisene linn Lääne-Viru maakonnas Tapa vallas. Linnaõigused sai Tamsalu 26. oktoobril 1996.
2000. aasta rahvaloenduse andmeil oli linnas 2572 elanikku. 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli linnas 2236 elanikku, neist eestlasi 1850 (82,7%).
Tamsalus on raudteejaam.
Linna järgi on nime saanud Tamsalu kihistu.
Ajalugu
Esimesed kirjalikud teated on aastast 1512, kui mainiti mõisa nimega Tamsal. Mõisa ümber tekkis küla, kuid mitte suuremat asustust.
Koos Tallinna–Tartu raudtee rajamisega 1876. aastal kasvas Tamsalu tähtsus ja raudteejaama ümber tekkis alevik. Tamsallu rajati lubjatööstus, 1880 alustas Tamsalu mõisaomanik parun Ferdinand Ludwig von Uexküll-Güldenband lubja põletamist maa-ahjus, 1898–1900 ehitati lubjatehase esimene ja 1910–1913 teine nn Bocki tüüpi ringahi, mille algsest osast on tänapäeval järel varemed. Tamsalu lubjatehas oli Eesti suurim, 1914. aastal töötas tehases 113 töölist. Toodang turustati peamiselt Peterburis. Lubjakivi transportimiseks ehitati kitsarööpmeline raudtee Tamsalust Võhmuta karjäärini.
1907. aastal ehitas Tamsallu Sääse suurtalu omanik David Julius Limberg (1845–1913), kes haldas 20. sajandi algupoolel ka Kaarma ja Sääse mõisaid, Põdrangu mõisalt renditud maa-ahjudele lisaks, Tamsalu asula teise serva esimese ja 1936. aastal teise šahtahju ning rajas Sääsele paekarjääri.
1917. aastal lahkus Tamsalu lubjatehase omanik von Uexküll-Güldenband Eestist. 1917. aastal valmis Paide–Tamsalu kitsarööpmeline raudtee (suleti 1972). Türi–Paide–Tamsalu raudtee oli kasutusel aastatel 1920–1972. 1921. aastal sai lubjatehase omanikuks aktsiaselts Silva, kuid 1931. aastal tunnistas Tallinn-Haapsalu rahukogu AS Silva maksujõuetuks ja aastatel 1931–1935 kuulus ettevõte Pikalaenu Pangale. 1935. aastal sai Tamsalu lubjatehase omanikuks Hermann Mossa ettevõte Mauritz & Ko. 1941. aastal ühendati lubjatehas K. Mauritz & Co. ja lubjatehas D. J. Limberg, ühendatud ettevõte sai nimeks Tamsalu lubjatehased. 1960. aastal reorganiseeriti Tamsalu lubjatehas Rakke lubjatehase tsehhiks. Ringahi nr 3 seisati 1963. aastal ja ringahjud nr 1 ja nr 2 jäid seisma 1980. aastal. Šahtahjud jäid seisma 1994. aastal.
1954. aastal anti toona Väike-Maarja rajooni kuulunud Tamsalule töölisalevi staatus ja moodustati alevi töörahva saadikute nõukogu. 20. sajandi teisel poolel rajati Tamsalu jõusöödatehas, hilisem Tamsalu TERKO ja Tamsalu Veskid. 1950. aastal alustas Tamsalu tööd Masina-Melioratsioonijaam, hilisem Tamsalu EPT, mille põhitegevus oli metsakuivendus. AS Tamsalu EPT tegutseb tänini, kuid põhitegevus on muutunud: toodetakse koppasid, metsa- ja teehooldusmasinaid, haagiseid, põllumajandusseadmeid.
25. septembril 2021 liideti Tamsalu linnaga Sääse alevik.
Turism
thumb|Tamsalu mõisa moonakate maja, Paide mnt 10 Tamsalu linna piiril Tamsalu lubjapark, kus saab tutvuda mitut tüüpi lubjapõletusahjudega, ka hiiglaslike ringahjudega. Õpperada tutvustab paepaljandit, lubjapõletuse ajaloolisi viise, tuhapuistangute looduslikku taimestumist ja taimeliike. Eesti 100. sünnipäevaks rajati Tamsalu esindustammikus omaaegse moonakamaja (rahvasuus Kukeloss) paekivist müüridele ekspositsioon lubjatööstuse ajaloost Eestis. Ekspositsioonil on ka makette maa-ahjust ja ringahjust, külastajatel on võimalus tutvuda ka suurima paekivinäidiste kollektsiooniga Eestis.
pisi|Droonivideo. [[Tamsalu lubjapark|Tamsalu lubjapargi Tamsalu ringahjud, lubjaahjud ja põletamiskohad. 11. aprill 2021]]
Heli Mägar
Heli Mägar (sündinud 31. detsembril 1959 Kohtla-Järvel) on eesti tõlkija.
Ta on tõlkinud saksa keelest eesti keelde.
Käärid
thumb|Valik kääre eesti kodus Käärid on kahe samal tasandil teineteisele vastu liikuva teraga käsitööriist, mida kasutatakse õhukese või peenikese materjali (esemete) lõikamiseks.
Kääridega saab lõigata õhukesi materjale, näiteks paberit, riiet, plekki, plasti, ja peenikesi materjale, näiteks nööri, oksi, traati. Kääridega lõigatakse ka juukseid ja küüsi ning toiduaineid (nt sibulapealseid). Eriotstarbelised käärid on kasutusel veel paljudes eluvaldkondades, näiteks meditsiinis kirurgilisteks lõikusteks, ja loomadelt villa pügamiseks.
Tänapäevased käärid koosnevad kahest terasplaadist, mis töötavad võllile kinnitatud kangidena. Selline kinnitusviis arvatakse pärinevat aastast 110 Vana-Rooma riigist.
Ajalugu
Arvatakse, et esimesed käärid lõikamiseks loodi Egiptuses umbes aastal 1500 eKr.
Teksad
pisi|Teksapüksid
Teksad ehk teksased ehk teksapüksid ehk teksaspüksid (ka džiinid või džiinsid laenuna ingliskeelsest sõnast jeans) on teksasriidest (denim) või muust tugevast tekstiilmaterjalist valmistatud püksid.
Ajalugu
Teksadetaolisi pükse hakati esimesena valmistama Genovas, tolleaegse Itaalia iseseisvas linnriigis. Need olid eelkõige mõeldud meremeestele. Teksariie (denim) pärineb Prantsusmaalt Nîmes'ist ("de Nimes", [denim]). Teksapükse hakati riide värvi järgi nimetama "Genova siniseks": itaalia keeles blu di Genova ja prantsuse keeles bleu de Gênes [blö dö žeen], millest inglispärase häälduse põhjal kujunes ingliskeelne kirjapilt jeans [džiins].
1850. aastatel oli Saksamaa juudi päritoluga Levi Straussil San Franciscos USA-s väike hulgimüügifirma, mis müüs Levi'se kaubamärgi all teksasid ja teksariiet California kaevandustöölistele ja edasimüüjatele. Üks tema kliente, Jacob Davis, tuli ideele tugevdada teksade taskunurki vaskneetidega. Davisel polnud piisavalt raha, et vastavat patenti registreerida. Seepärast pöördus ta Levi Straussi poole ettepanekuga teha sel alal koostööd. 20. mail 1873 registreeritigi USA patendi- ja kaubamärgiametis patent nr 139 121. Seda kuupäeva loetakse tänapäevaste teksade alguseks.
Ligi sajandi olid teksad eelkõige tööriietus. 1960-ndatel muutusid teksad noorte jaoks tunnusmärgiks ja stiiliks, millega demonstreeriti oma rahulolematust ja protesti valitseva sotsiaalse olukorra suhtes läänemaailmas. Teksadest kujunes kiiresti ülemaailmne mood. Esialgu oli meestele mõeldud teksade kinnitus (lukk või nööbid) ees, seevastu naistele mõeldud teksadel oli kinnitus külje peal. Peagi aga võtsid ka naised kasutusele eestkinnitusega teksad.
Teksade sääreosa laius varieerus suuresti. 1960. aastate algul olid moes väga kitsa säärega teksad. 1970. aastatel olid moes alt laienevad püksid. Sääreosa alumine äär võis lohiseda mööda maad, mistõttu sinna kinnitati tugevdamiseks metallist tõmblukk vmt. Teksade istmikuosa pidi läbi kõigi aegade olema hästi istuv ja liibuv. Aeg-ajalt tulid moodi alt üleskeeratud sääreosadega teksad. Teksasid kanti nii vöö või rihmaga kui ka ilma. Taskute, tõmblukkude, neetide paigutusele pöörati erilist tähelepanu. Sagedased olid mitmesugused nahast lisandid või täiendused.
Teksadest sai kultusriietus. Kujunesid välja moetrendid, eelistati kindlate firmade toodangut, arenesid erinevad tõekspidamised teksade kandmise, pesemise, hooldamise jpm kohta. Esialgsest tööriietusest kujunes laialdaselt kasutatav vabaajariietus, mida võis vähem formaalsetel puhkudel kombineerida ka pintsaku ja lipsuga.
Tänapäeval toodetakse teksapükse kõigis mõeldavates värvides, kuid valdavaks on endiselt jäänud sinine. Teksariidest valmistatakse pükse erinevates stiilides: kulunud välimusega, rebenenuid, narmendavaid, lühikesi pükse jne. Lisaks pükstele toodetakse ka teksariidest tunkesid, seelikuid, kleite, pluuse, jakke (teksatagi), jopesid, peakatteid, jalanõusid, bikiine, kotte jm aksessuaare, samuti interjöörielemente (lambivarjud, mööbli- ja seinakatted, laudlinad, kardinad jne). Teksade hulka loetakse tänapäeval ka velvetpükse ehk velveteid.
Nimetus
Inglise keeles on teksad denim jeans, 'teksasriidest teksaspüksid'.
Eestikeelse nimetuse "teksad" või "teksa(s)püksid" päritolu pole selge. Arvatavasti olid esimestel Eestisse jõudnud teksadel kiri "Texas" vms. Sarnane nimetus on olemas hispaania keeles (tejanos).
Dobby
pisi Majahaldjas Dobby on tegelane J. K. Rowlingu Harry Potteri romaanisarjas.
Dobby on väikest kasvu hoolitsev majahaldjas ja ta teenis Malfoy perekonda, kuni Lucius Malfoy ta kogemata vabastas.
"Harry Potter ja saladuste kamber"
Kui Harry on 12-aastane, tuleb Dobby Harry juurde teda hoiatama, et Sigatüükas on teoksil vandenõu saatmaks korda kõige jubedamaid asju. Samal päeval on aga Harry onul Vernonil ja tädil Petunial ning nende pojal Dudleyl tähtis sündmus: neile tulevad külalised. Harry ei või seetõttu oma toast välja tulla, sest ta onu kardab, et ta rikub kõik ära. Kuid Dobby ei tahtnud, et Harry kooli läheb. Et Harry kooli minemist ära hoida näppas ta Harryle saadetud kirjad ära. Kuid ta lobises kogemata välja, et just tema need kirjad võttis. See ajas Harry vihaseks ning ta käskis Dobbyl talle kirjad tagasi anda. Dobby ei andnud neid tagasi, vaid jooksis Harry sugulaste juurde ning tõstis siis tordi õhku. Tort hõljus aeglaselt ning Harry hiilis tordi juurde üritades seda kätte saada, aga siis kukutas Dobby tordi otse külalisele pähe. Hiljem takistas Dobby Harryl Sigatüükasse minekut sulgedes võluvärava, mis ühendas võlumaailma rongijaama mugumaailma omaga. Sellepärast jäi Harry koos oma hea sõbra Roniga rongist maha. Kuna Harry pääses sellegipoolest kooli, üritas Dobby teda klommiga vigastada. Oma sõnul tegi ta seda selleks, et Harry oleks ohutult haiglas seni kuni hirmsad sündmused toimuvad. Raamatu lõpus hakkab Harryl Dobbyst kahju ning ta üritab Dobbyt Malfoyde teenistusest vabastada. See tal ka õnnestub, kuna soki, mille sisse ta päeviku pani, viskas Lucius Malfoy minema, sest loomulikult polnud tal seda vaja. Luciuse õnnetuseks püüdis Dobby selle kinni ja sai niiviisi vabaks.
"Harry Potter ja tulepeeker"
Dobby töötab koos majahaldjaga nimega Winky Sigatüükas. Ta saab Albus Dumbledore'i käest palka: üks galeoon kuus ja üks vaba päev kuus. Harryl läheb Kolmevõluri turniiril abi vaja ning Dobby varastab tema jaoks kidemerohu, millega saab vee all hingata.
"Harry Potter ja segavereline prints"
Dobby jälitab koos majahaldjaga Kreacher Draco Malfoyd, sest Harry soovib teada saada, kus Malfoy käib, kui teda kelmikaardil näha ei ole.
"Harry Potter ja surma vägised"
Dobby päästab Harry ja ta sõbrad Malfoyde mõisast, kuid hetkel, kui ta kasutab kadumist, tabab Bellatrix Lestrange teda hõbedase noaga otse kõhtu. Harry matab Dobby maha, kirjutades hauale: "Siin puhkab Dobby, vaba haldjas". Sellega rõhutab ta, et Dobby oli vaba ning otsustas enda eest ise.
3C58
thumb|Röntgenfoto 3C58-st 3C58 on pulsar ja seda ümbritsev udukogu Linnuteel Kassiopeia tähtkujus, mida seostatakse supernoovaga SN 1181.
Dobby
"Harry Potter ja surma vägised"
Magiske væsner i Harry Potter-universet Figuren der Harry-Potter-Romane Magical creatures in Harry Potter Personaggi minori di Harry Potter Husnisser i Harry Potter Magiczne stworzenia z cyklu Harry Potter Husalf Sihirli Yaratıklar (Harry Potter)
3C58
3C58 on tähelepanuväärne oma kiire jahtumise poolest, mida ei suudeta selgitada tavalise neutrontähe tekkimise teooriaga. Arvatakse, et kiire jahtumise põhjustab erakordselt suur neutriinode voog, mis kannab ära energiat.
Oletatakse et 3C58 näol on tegemist kvarktähega.
3C58 kaugus on umbes 10 000 valgusaastat.
Tarragona provints
Tarragona provints on provints Hispaanias Kataloonias Vahemere ääres.
Tarragona provints on jagatud 10 maakonnaks ja 183 vallaks.
Provintsi suurimad linnad on Tarragona, Reus, Tortosa ja El Vendrell.
Kliima
Tarragona provintsi aastane keskmine temperatuur on +15,7 °C, jaanuaris +8,9 °C, augustis +23,5 °C.
Aastas sajab keskmiselt 542 mm, sealhulgas jaanuaris 35 mm ja augustis 54 mm. Aastas paistab päike keskmiselt 2551 tundi, sealhulgas jaanuaris 166 ja augustis 263 tundi.
Taube
pisi|Taube suguvõsa aadli- ja parunivapp pisi|Taube suguvõsa vabahärravapp pisi|Taube suguvõsa vabahärravapp (Kuramaa) Taube (varem Tuve ja Thuwe) (vene keeles Таубе) on Vana-Liivimaa põline vasallisuguvõsa.
Ajalugu
1668. aastal sai ooberst Eduard Taube naturalisatsiooni kaudu Rootsi aadlikuks ja immatrikuleeriti samal aastal Rootsi rüütelkonda (nr 734).
1746 immatrikuleeriti suguvõsa Eestimaa (nr 59) ja 1747. aastal Liivimaa (nr 18) rüütelkonda.
Suguvõsa nimest
Tuve ja Taube ei tähenda saksa ega eesti keeles tuvi, vaid vapil kujutatud tüve.
Maidla ja Carlö liin
pisi|Carlö vabahärrade vapp Juuru kihelkonna Maidla mõisa haru. Sellest liinist põlvnesid ka Österbotteni Carlöö haru, kes 1652 immatrikuleeriti Taube af Karlö vabahärrasuguvõsana nr 34 Rootsi rüütelkonda. Vabahärrasuguvõsa immatrikuleeriti ka Eestimaa (nr 60) ja Liivimaa (nr 357) rüütelkonda, ning Venemaal aastatel 1855, 1857, 1865 & 1866.
Ohekatku liin
Eestimaalt Ohekatkust pärit Rootsi Taube af Odenkat vabahärrade suguvõsa nr 110 (1692. a. intr. 1719) ja krahvisuguvõsa nr 112 (1734. a. intr. 1802).
Edise-Purtse liin
pisi|[[Purtse vasallilinnus (saksa keeles Issen)]] Selle haru esivanemaks oli Kahekümneviieaastases sõjas 4. veebruaril 1590 Narva all langenud Edise ja Purtse härra Loff Tuve, kelle järeltulijad kasutasid perekonnanimena ka Taube von der Issen.
Saksimaa liin
pisi|Eestimaalt pärit [[Saksimaa kuurvürstliku ülemõuemarssali ja ülemtallimeistri Dietrich von Taube poolt 1615. aastal ostetud Klaffenbachi loss (varem Schloss Neukirchen), Chemnitzis Saksimaal ]] 19. juunil 1638 said Haljava mõisniku ja Eestimaa maanõuniku Johann von Taube (surnud 1603) Saksimaa kuurvürstiriigis kuurvürst Johann Georg I teenistuses olnud pojad, ooberst ja Dresdeni komandant Claus (1593–1654), kindralmajor Dietrich (1594–1639) ja ülemtallimeister Reinhardt (1595–1662), ning pojapoeg, Haljava mõisnik Johann Georg (1627–1665) Viinis riigivabahärratiitli.
Tsooru-Cesvaine liin
30. aprillil 1572 sai Andreas Tuve (surnud 1460) järglane, Liivimaa Cesvaine ja Rõuge kihelkonna Tsooru härra Joannes Taube Poola kuningas Zygmunt II Augustilt vabahärra tiitli. Tema pojapoeg, rittmeister Georg Johan Taube immatrikuleeriti 1680. aastal Rootsi rüütelkonda Taube af Sesswegen vabahärrade suguvõsana nr 78. Suguvõsa haru oli immatrikuleeritud Kuramaa rüütelkonda nr 158 all ja neile kuulus Kuramaal Ērbērģe (Herbergen) mõis.
Kudina liin
Kudinalt Liivimaalt pärit Rootsi Taube af Kudding vabahärrade suguvõsa nr 66 (1675. a) ja krahvisuguvõsa nr 62 (1719. a. intr. 1719), mille esiisaks oli Heinrich Tuve.
Rändrahn
pisi|Eesti suurima maapealse osaga rändrahn [[Letipea Ehalkivi koosneb migmatiidist]] Rändrahn on rahn (ümbermõõt üle 3 m ), mis on liustiku poolt aluspõhjast lahti murtud ja algsest asukohast minema viidud. Rohkem kui 10 m läbimõõduga või 25 m ümbermõõduga rändrahne nimetatakse hiidrahnudeks. Herbert Viidingu järgi on ligi 90% Euroopa pleistotseense jäätumise alal levinud hiidrahnudest koondunud Eestisse.
Rändrahnuks on varem peetud ka tard- või moondekivimitest monoliite, mille läbimõõt on suurem kui 1 meeter, tingimuseks vaid, et rahn ei asu tänapäeval oma algse lasumuse kohas. Rändrahnu nimetus tuleneb sellest, et mandrijää toimel on need kivid liikunud ära oma algsest tekkekohast.
Eesti rändrahnud
pisi|[[Tubala kivi Hiiumaal]] Suurim maapealne rändrahn Eestis on Ehalkivi Kunda lähedal (ruumala 930 m³, mass umbes 2500 tonni), suurim veealune rändrahn Toodrikivi Nõva lähedal (maht ligi 1500 m³).
Kokku on hiidrahne Eestis teada ligi 150 suurem osa neist on kaitse all. Suuri rahne on Eestis tuhatkond, väikeste rahnude arv on praktiliselt loendamatu.
Enamik Eesti rändrahnudest on Põhja-Eestis. Eriti rohkelt on neid Lahemaal. Rahnude jaotumus suurusnäitajate järgi on tavapäraselt sarnastele loodusnähtustele ligilähedaselt kirjeldatav eksponentfunktsiooni abil. Maapealseid rahne, mille ümbermõõt on ligi 50 meetrit või üle selle on Eestis kaks: Ehalkivi ja Kabelikivi.
Rahnude liigitamine ümbermõõdu järgi:
Kristen Stewart
Kristen Jaymes Stewart (sündinud 9. aprillil 1990 Los Angeleses) on USA filmi- ja seriaalinäitleja.
Ta on mänginud sellistes filmides nagu "Panic Room" (2002, "Paanikatuba"), "Zathura", "In the Land of Women", "Adventureland" ("Adventureland - Pöörane suvi"), "Into the Wild", "The Messengers" ("Sõnumitoojad") ja "Twilight" ("Videvik"). Siiski oli ta enne "Videviku saaga" filme avalikkusele peaaegu tundmatu näitleja.
Ta on sündinud Los Angeleses ning elab seal siiani. Tema isa John oli mänedžer ja produtsent, ema Jules oli pärit Austraaliast Queenslandist ja töötas stsenaariumidega. Kristen käis tavakoolis ainult esimesed seitse klassi, edasi oli koduõppel. Kristenil on vanem vend Cameron Stewart.
Kristen hakkas filmides näitlema kaheksa-aastaselt – pärast seda, kui üks filminäitlejate agent oli näinud tema esinemist algkooli jõulunäidendis. Kristeni esimene filmiroll oli tekstita kõrvalosa Disney Channeli filmis "The Thirteenth Year" ("Kolmeteistkümnes aasta", 1999).
Kristeni järgmine roll oli sõltumatus filmis "The Safety of Objects" ("Asjade ohutus"; 2001), kus ta mängis probleemidesse sattunud üksikema poisilikku tütart.
Järgnes esimene peaosa Hollywoodi filmis "Panic Room" ("Paanikatuba"; 2002). Ta mängis seal üksikema Jodie Fosteri diabeetikust tütart. Filmi ja Kristeni näitlejatöö sai üldiselt positiivseid hinnanguid.
2004. aastal mängis ta peaosa filmis "Räägi". Ta oli kõigest 13-aastane, kuid mängis keskkooliõpilast, kes vägistamisohvrina kaotab kõnevõime. Ka see roll teenis peamiselt kiitvaid arvustusi.
Polo
Polo on pallimäng, milles kaks ratsameeskonda püüavad pikkade vasarataoliste keppide abil palli teineteise väravasse lüüa.
Kristen Stewart
2005. aastal mängis Kristen fantaasiafilmis "Zathura" kahe väikese poisi vastutustundetut õde. Filmis muudavad poisid oma kodu lauamängu mängimise tulemusena kosmoselaevaks. Kriitikud kiitsid küll filmi, aga mitte Kristeni rolli, sest tema tegelane olevat kogu filmi jooksul olnud kuidagi liikumatu.
Polo
Sõna 'polo' pärineb tiibeti keelest, kus sõna pulu tähendab palli.
Kus see mäng sündinud on, täpselt ei teata. Ühtede andmete kohaselt on see mäng pärit Kesk-Aasiast, teiste väidete järgi Pärsiast või Hiinast. Euroopasse jõudis see mäng inglaste kaudu Aasiast.
Polo oli olümpiamängude kavas 1900., 1908., 1920., 1924. ja 1936. aastal. Kolmekordne olümpiavõitja on Suurbritannia meeskond.
Kristen Stewart
2008. aastal mängis Kristen Bella Swani Stephanie Meyeri romaanisarja avaromaanil põhinevas filmis "Videvik". Tema lavapartner Robert Pattinson mängis Edward Culleni osa. Selle rolli eest sai Kristen MTV parima naisnäitleja filmiauhinna ja ta mängib Bella Swani ka filmi järgedes.
Polo
Mängust
Polos ratsutavad mängijad hobuste seljas ja püüavad käesoleva meetripikkuse puitvasaraga lüüa palli vastaste väravasse. Mäng kestab 8 x 7,5 minutit. Meeskonnas on neli ratsanikku. Mängijaid vahetada ei saa. Vahetada saab üksnes haiget või vigastatud mängijat.
Kristen Stewart
Filmograafia
pisi|Kristen Stewart Cannes'i filmifestivalil 2016. aastal
Polo
Mängust
Väljaku suurus on 105 x 205 meetrit. Väljaku mõlemas otsas asub seitsme meetri laiune põikpuuta värav.
Polo pall kaalub 130 grammi ning on 8 sentimeetrise läbimõõduga.
Towada järv
thumb|300px|Towada-ko Towada (jaapani 十和田湖 Towada-ko) on järv Jaapanis Honshū saare põhjaosas. Asub Aomori ja Akita prefektuuri piiril.
Towada on kaldeerajärv, mis asub merepinnast 400 m kõrgusel. Pindala on 61,1 km². Suurim sügavus on 327 m, keskmine sügavus 71 m.
Kalisz Pomorski
thumb|Kalisz Pomorski Jumalaema kirik Kalisz Pomorski (saksa keeles Kallies) on linn Poolas Lääne-Pomorze vojevoodkonnas Drawsko Pomorskie maakonnas, Kalisz Pomorski valla halduskeskus.
Nimest hoolimata ei asu Kalisz Pomorski mere kaldal. Mereni jääb sadakond kilomeetrit. Looduslikult asub linn Myślibórzi järvedelaval 115 m üle merepinna ja sealkandis on palju väikseid järvi.
Linna pindala on 11,89 km².
Linna läbivad maantee ja raudtee, mida mööda saab sõita lääne poole Stargardi kaudu Szczecinisse ja ida poole Piła kaudu Bydgoszczisse.
Ajalugu
1939 toimunud väljakaevamiste ajal leiti umbes 3000 aasta vanune aare ning 3. ja 4. sajandist pärinevad urnmatuse hauad.
13. sajandi keskpaigas asustas Brandenburgi markkrahv tungi käigus itta Kalisz Pomorski kanti sakslasi, kes asutasid oma asula. See sai saksakeelse nime Kallies. 1303 sai see juba Magdeburgi linnaõiguse. Linn sai söe ja pigiga kauplemise õiguse ning kogus küllaldaselt raha linnale kindlustuste ehitamiseks. 1350 sai rüütel Henning von Wedell Kalliese läänina endale. 1378 läks linn Güntersbergide perekonnale, kes valitses linnas kuni 1731. aastani. 1402–1455 kuulus linn Saksa ordule, seejärel Brandenburgi Neumarki. Orduajal rüüstasid Poola väed linna 3 korda ja iga kord panid nad linna põlema. 1623 tabas linna katk ning 1683 ja 1771 hävis linn tulekahjus niivõrd põhjalikult, et 1777 algas linna taastamine Preisimaa kuningakoja finantsabiga. Linna tänavavõrk kavandati nullist peale. 1816 toimus Preisimaal haldusreform, mille tulemusel Kallies arvati Pommeri provintsi Koslini ringkonda Dramburgi kreisi.
1. septembril 1888 sai linn raudteeühenduse. Peatselt järgnesid uued liinid ja 1900. aastaks oli senine väike küla muutunud umbes 3000 elanikuga raudteesõlmeks. See kujundas ümber kogu linna majanduse: kui seni oli asula peamiseks majandusharuks olnud riide tootmine, siis nüüd sai selleks lubjakivi ja tsemendi tootmine. 1927 suleti viimane riidevabrik.
Pärast Esimest maailmasõda suurenes linnaelanike arv märgatavalt ja rajati uued linnaosad. Kalliesi asusid elama sakslased Poolale loovutatud aladelt Posenist ja Lääne-Preisimaalt. 1924 algas linna elektrifitseerimine. Viimase suurprojektina enne uut maailmasõda valmis 1935 uus raekoda. 1938 viidi Kallies koos kogu Dramburgi kreisiga vastloodud Poseni-Läänepreisi piirimargi koosseisu.
Saksa aeg lõppes linnas 1945. aasta veebruaris. Linna ümber toimusid ägedad lahingud, milles linn põhiosas hävis. Enamik linnaelanikest oli põgenenud juba varem, ülejäänud küüditati Poola valitsuse poolt, kelle kontrolli alla linn pärast sõda läks. Ühtlasi hakkas ta kandma Kalisz-Pomorski nime, et eristada teda Suur-Poola vojevoodkonnas olevast Kaliszist, mis on märksa suurem linn. Tänapäevane raekoda valmis 1968.
Kalisz-Pomorski sõpruslinnad on Kaltenkirchen ja Torgelow, mõlemad Saksamaalt.
Beverly Aadland
Beverly Elaine Aadland (16. september 1943 – 5. jaanuar 2010) oli USA filminäitleja.
Milo Đukanović
pisi|Milo Đukanović (2009) Milo Đukanović (sündinud 15. veebruaril 1962) on Montenegro poliitik, endine peaminister ja mitmekordne president. Alates 20. maist 2018 on ta taas Montenegro president.
Đukanović astus juba keskkoolis Jugoslaavia Kommunistide Liidu noorteorganisatsiooni. Tollal oli see ainus erakond Jugoslaavias. Tema isa Radovan oli samuti mõjukas parteitegelane ja tema toetusel tegi Đukanović karjääri. 1986 sai ta nii Jugoslaavia komsomoli Montenegro haru kui ka üleriigilise juhatuse liikmeks.
Đukanovići esimesed kolm ametiaega peaministrina kulgesid 1991–1998. Seejärel pidas ta 2002. aastani Montenegro presidendi ametit ja jätkas 2003 peaministrina. 2006 astus ta sellelt kohalt tagasi ja naasis ametisse 2008. aasta veebruaris.
21. detsembril 2010 teatas ta, et astub ametist tagasi.
4. detsembrist 2012 kuni 28. no0vembrini 2016 oli ta taas Montenegro peaminister.
2006 kiideti referendumil heaks Montenegro lahkulöömine Serbiast, selle sammu võimalike ajendite seas on nimetatud Đukanovići isiklikke salasigaretiärist lähtunud muresid. 2007 tühistati Itaalias tema vahistamiskäsk seoses ametipostist tuleneva puutumatusega.
Đukanović on abielus. Tal on üks poeg. Tema vanem vend Aco Đukanović on Montenegro üks kõige rikkamaid inimesi, kes on omanud nii panku, söekaevandust kui ka hüdro- ja soojuselektrijaama.
Idujuur
pisi|[[Jumalapuu seemne joonis. Idujuur on tähistatud numbriga 5]] Idujuur on peajuure alge seemnes. See areneb ja väljub idanemise käigus seemnest esimesena.
Kose alevik
Kose on kahe aleviku nimi Eestis:
Seljametsa
Seljametsa on küla Pärnu maakonnas Pärnu linnas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Paikuse valda.
Külas asub Seljametsa muuseum.
1977. aastal liideti Seljametsa külaga Juhasselja.
Silla (Pärnu)
Silla on küla Pärnu maakonnas Pärnu linnas.
Klaköör
Klaköör (prantsuse keeles claqueur, 'plaksutaja') on palgatud plaksutaja, kes vastavalt palkaja tellimusele avaldab kas "vaimustunult" kiitust, provotseerides publikut plaksutama, või segab esitust käratsemisega.
Silla (Pärnu)
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Paikuse valda.
Klaköör
Klaköörlus sai alguse 1820. aastate Pariisis, kui monsieur Sauton tellis raha eest n-ö etenduse edu kindlustuse (assurance de succès dramatique). Pariisi žargoonis nimetati kutselisi klakööre "kroonlühtrirüütliteks" (chevaliers de lustre). Klakööridele leidus palju tellijaid, sest see nähtus läks moest alles 20. sajandi esimesel veerandil.
Klakööride ülesanded olid jaotatud mitme spetsialiseerunud isiku vahel:
Ülekantud tähenduses võib klakööriks nimetada ka ülemäära entusiastlikku isikut, kes midagi üle mõistuse palju kiidab. Sellisel tegevusel on tavaliselt negatiivne tähendus, kuna isik suhtub kiidetavasse objekti kas kriitikata või on tema kiituse taga omakasupüüdlikud huvid.
Burchard Christoph von Münnich
pisi|Burchard Christoph von Münnich pisi|Münnichite vapp Burchard Christoph von Münnich (vene keeles Христофор Антонович Миних või фон Миних) (19. mai 1683 Neuenhuntorfi mõis, Oldenburg Põhja-Saksamaa – 16. oktoober 1767) oli saksa päritolu Venemaa keisririigi riigitegelane ja sõjaväelane kindralfeldmarssal (1732), Venemaa keisririigi krahv (1728).
Sõjaväeteenistus
Burchard Christoph von Münnich oli pärit Saksamaalt, kuid alustas sõjaväeteenistust Savoia prints Eugeni juhitavas sõjaväes ja astus 1721. aastal Venemaa keisririigi teenistusse, inseneriteenistuse kindralmajori (kindralporutšiku) auastmes.
Keiser Peeter I korraldusel juhatas ta Laadoga kanali ja Tosna jõe tammi ehitust.
Burchard Christoph von Münnich täitis samaaegselt mitut riiklikku ametikohta: aastail 1729–1735 oli ta kindral-feldzeugmeister, aastast 1732 ka ministrite kabineti liige ja Sõjakolleegiumi president.
Keisrinna Anna Ivanovna valitsemisajal tegi tihedat koostöös samuti saksa päritolu Kuramaa hertsogiriigist pärit Bironidega.
Uuendused Venemaa sõjanduses ja kaitseehitistes
Münnich viis Vene sõjaväkke uuendusena sisse raskeratsaväe ehk kürassiiride ja husaaride väeosad ning asutas ka sõjaväes pioneeriväeosad ja Maaväe šljahtapaažikorpuse (1732), mille direktor ta aastail 1731–1741 ise oli.