cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Euroala
Euro käibimine väljaspool euroala
Eurot kasutab veel Andorra, mis pole ühegi riigiga ametlikult rahaliidus. Enne eurot kasutati seal paralleelselt Hispaania peseetat ja Prantsuse franki, mis on nüüd mõlemad asendatud euroga.
Ühepoolselt on euro kasutusele võtnud Montenegro ja Kosovo, kus enne eurot käibis Saksa mark.
Ametlikult ei arvata Andorrat, Montenegrot ega Kosovot euroala riikide hulka. Mitteametlikult seda vahel siiski tehakse.
Paljude riikide valuutad on fikseeritud euro vahetuskursiga. Sellised riigid on Euroopa riikidest Bosnia ja Bulgaaria. Selliseid riike on palju ka Aafrikas ning nad kõik on endised Prantsusmaa asumaad: Benin, Elevandiluurannik, Gabon, Kamerun, Kesk-Aafrika Vabariik, Kongo, Lääne-Sahara, Mali, Maroko, Niger, Senegal, Togo ja Tšaad.
Mõne riigi valuuta vahetuskurss on seotud euroga nii, et lubatud on selle väike kõikumine euro suhtes. Selline riik on Taani (koos Gröönimaaga).
Lube
Küla lähistel kasvab looduskaitsealune mänd ümbermõõduga 3,41 meetrit.
Mārkciems
Mārkciems on küla (skrajciems ehk hajaküla) Kuramaal Lätis Talsi piirkonnas Lube valla kaguosas.
Küla asub Roja jõe ääres. Mārkciems jääb valla keskusest Anužist 12, piirkonna keskusest Talsist 30 ning Riiast 153 kilomeetri kaugusele.
Külas kasvavad kaks loodusalust põlispuud (tamm ümbermõõduga 6,44 meetrit ja mänd ümbermõõduga 2,9 meetrit).
Mati Sirkel
pisi|Mati Sirkel. [[Ly Lestbergi foto]] Mati Sirkel (sündinud 12. oktoobril 1949 Paides) on eesti literaat ja tõlkija.
Ta on õppinud Rakke algkoolis, Tallinna 42. Keskkoolis, Tallinna 16. Keskkoolis ja Tallinna 7. Keskkoolis, aastail 1967–1972 Tartu Riiklikus Ülikoolis (spetsialiseerudes kirjandusteooriale).
Mati Sirkel on töötanud aastail 1972–1975 Keele ja Kirjanduse Instituudi nooremteadurina, 1975–1976 Eesti Kirjandusmuuseumi laborandina, 1976–1979 kirjastuse Perioodika toimetajana, 1979–1982 Desintegraatori vaneminsenerina. Ta oli vahepeal kutseline tõlkija, seejärel sai temast aastal 1990 Eesti Kirjanike Liidu sekretär. Aastail 1995–2004 oli Mati Sirkel Eesti Kirjanike Liidu juhatuse esimees.
Mati Sirkel on Eesti Kirjanike Liidu liige aastast 1989.
Aastal 1980 kirjutas Mati Sirkel alla 40 kirjale ja oli Wellesto liige.
Tõlketegevus
pisi|Mati Sirkel Mati Sirkel on tõlkinud saksa, inglise, uuskreeka, rootsi ja hollandi keelest ligemale poolsada tippteost. Ta on eestindanud kõik Franz Kafka ilukirjanduslikud tekstid. Samuti on tema tõlkes ilmunud Robert Musili "Omadusteta mees", Heimito von Dodereri "Strudlhofi trepp", Elias Canetti, Peter Handke, Alfred Kubini, Günter Grassi, Rainer Maria Rilke, Fritz von Herzmanovsky Orlando, Friedrich Hölderlini, Ilse Aichingeri ja Elfriede Gerstli teoseid.
Aastal 1987 ilmus Mati Sirkli tõlgitud Thomas Bernhardi näidend "Eesmärgil", mida on Eestis ka lavastatud.
Lisaks on Sirkel tõlkinud ka teaduskirjandust (nt Johan Huizinga "Kultuuriajaloo ülesanne. Valik artikleid, esseid, kõnesid", Tallinna Ülikooli Kirjastus, Tallinn 2013).
Isiklikku
Tema abikaasa oli ehtekunstnik Kadri Mälk.
Venelased
Venelased (endanimetus русские russkije) on idaslaavi rahvus, kes räägib vene keelt ja elab peamiselt Venemaal ja selle naaberriikides.
Venelased kujunesid omaette rahvaks 14.–15. sajandil idaslaavlaste ehk nn vanavene rahva põhjapoolsest harust, kelle eelkäijad olid vjaatitšid, krivitšid, Ilmeni slaavlased (sloveenid) ja teised nendega segunenud idaslaavi hõimud. Põhja ja ida suunas edasi liikudes assimileerisid idaslaavi keelte kõnelejad kohalikke soome-ugri keeli kõnelevaid hõime, sealhulgas merjalasi, muromlasi jt.
16. sajandil alanud Siberi koloniseerimise tagajärjel sai venelastest ka üks (praeguseks arvukaim) Siberi põhirahvustest. 15.–19. sajandil nimetati venelasi ka suurvenelasteks.
Antropoloogiliselt peetakse venelaste enamust europiidide hulka kuuluvaiks. Keele ja rahvakultuuri erinevuste alusel eristatakse põhjasuurvenelasi (umbes Pihkva – Moskva – Saranski – Saratovi – Samara joonest põhja pool), lõunasuurvenelasi ja nende vahel kitsal vööndil paiknevaid kesksuurvenelasi.
Etnograafiliste rühmadena eristatakse:
Usklikud on peamiselt õigeusku, väike osa kuulub vanausuliste hulka ja sektidesse.
Niilus
pisi|vasakul|Ülesvõte [[satelliit|satelliidilt]] Niilus algab Ida-Aafrikast Virunga mägedest Kagera jõena, mis suubub Victoria järve. Väljub sealt Victoria Niilusena, läbib Kyoga järve ja suubub Alberti järve (endine nimi Mobutu Sese Seko järv). Viimasest allavoolu kuni parempoolse lisajõe Aswa suudmeni nimetatakse teda Alberti Niiluseks, edasi vasakpoolse lisajõe Baḩr al-Ghazāli suudmeni Baḩr al-Jabaliks, sellest allavoolu Valgeks Niiluseks ehk Al-Baḩr al-Abyaḑiks ja pärast parempoolse lisajõe Sinine Niiluse suuet Hartumis Niiluseks. Suured lisajõed on ka ‘Aţbarah' jõgi Põhja-Sudaanis ja Sobat Lõuna-Sudaanis. 'Aţbarah'st suudmeni voolab Niilus 2700 km ühegi lisajõeta läbi kõrbe, tema org (laius kuni 20 km) moodustab maailma suurima oaasi. Üldiselt voolab ta põhja poole ja moodustab Põhja-Egiptuses lõpuks laia delta. Niilus läbib Burundit, Tansaaniat, Ugandat, Sudaani ja Egiptust, lisaks Rwandat piirijõena.
pisi|Niilus Egiptuses Niiluse ülemjooksul on palju jugasid ja kärestikke, osa neist on paisutamisega (15 suurt paisu) üle ujutatud. Sudaanis voolab Niilus suures tugevasti soostunud nõos (Sudd). Sinise Niiluse suudme ja Aswāni vahel on 6 kärestikku ehk katarakti (neist 2 on Nasseri veehoidlast üle ujutatud), edasi kuni suudmeni on jõe vool aeglane. Niilus on Egiptuse ainus pidevalt voolav jõgi. Vahemerre suubudes moodustub suur delta (24 000 km²). Peamised suudmeharud on Rosetta ja Damietta (Dumyāţ).
Etioopia mägismaa suvised mussoonvihmad põhjustasid varem üleujutusi (juunist oktoobrini, veetaseme tõus 6-7 meetrit), tuues põldudele viljakat muda, nüüdisajal reguleerib Niiluse veetaset Aswāni lähedale rajatud hüdrosõlm. Deltast lähtub mitu mageveekanalit (Suessi kanalisse, Al-Fayyūmi oaasi ja Aleksandriasse).
Peamised püügikalad on niiluse ahven, niiluse hulkuim ehk bišin, vesihunt ja hammaskarp.
Kõrgpaisude ja veehoidlate rajamine Niilusele on põhjustanud soovimatuid muutusi: viljakas muda settib eeskätt veehoidla põhja, seepärast vajavad põllud väetamist, suurenevad vee sooldumine, aurumine ja kõrbeliiva imendumine, väheneb toitaine- ja hapnikusisaldus.
Niiluse nimi tuleb kreeka keelest (Neilos). Pole teada, mida see tähendab. Muinasegiptlased ise nimetasid seda lihtsalt jõeks või suureks jõeks (egiptuse keeles iteru, kopti keeles joor ja jeró). Ka juudid nimetasid seda Jôr (Piiblis valesti Je'ôr).
Niiluse alamjooksu org on vanimaid inimasustus- ja kultuuripiirkondi (niisutusmaaviljelus). Suurem osa Vana-Egiptuse elanikest elas ja kõik selle linnad asetsesid Niiluse orus, mis on ka nüüdisajal tihedasti asustatud (97% Egiptuse elanikest).
Tori valla vapp
pisi|[[Tori vald|Tori valla vapp aastatel 1996–2019]] Tori valla vapp on Pärnu maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Tori valla vapp.
Vapi kirjeldus
Kuldsel-punasel pikuti lainelõikeliselt poolitatud kilbil punane-hõbedane ülalt avatud hobuseraud, mille otstes on vastavalt hõbedane ja punane käpprist.
Põhjendus
Kuldne värvus tähistab eluandvat valgust, ülimat tõde ja edu, on Pärnumaa ja Eesti vapivärv. Punane märgib vaprust, armastust, elujõudu ja elurõõmu, ka Püha Vaimu tegevust ning on (koos hõbedasega) Tori vallaga ühinenud Sindi linna vapivärv. Hõbedane on tarkuse, ustavuse ja hingepuhtuse tunnusvärv. Kilbi laineline jaotus tähistab jõge. Hobuseraud on muistsetest aegadest tuntud õnnemärk, viitab Torile kuulsust toonud hobusekasvandusele.
Hõbedane ja punane on ka püha Jüri tunnusvärvid ja koos ristidega sümboliseerivad Toris asuvat Eesti Sõjameeste Mälestuskirikut.
Vapi on loonud Priit Herodes.
Vapi kasutamine
Tori valla vappi kasutatakse:
Tori valla vapp aastatel 1996–2019
pisi|[[Tori vald|Tori valla vapp aastatel 1996–2019]] Varasemal vapil oli lainelise lõikega pikuti poolitatud hõbe-rohelisel kilbil vastasvärvides hobuseraud. Vapi autor oli Priit Herodes.
Vapp oli kinnitatud 4. märtsil 1997 (Tori vallavolikogus 26. veebruaril 1996).
Vapijaotus viitas vallamaade paiknemisele mõlemal pool Pärnu jõge. Lainelõige tähistas valda läbivaid jõgesid ja soid. Hobuseraud osutas Tori vallale tunnustust toonud hobusekasvatusele ja sümboliseeris ühtlasi vallarahva õnnelootust.
2004. aasta kergejõustiku sisemaailmameistrivõistlused
2004. aasta kergejõustiku sisemaailmameistrivõistlused olid 10. sisemaailmameistrivõistlused kergejõustikus, mis toimusid 5.–7. märtsini Budapestis Ungaris uues 13 000 pealtvaatajale ehitatud Budapest Arenil. Budapestis olid need juba teised sisemaailmameistrivõistlused, eelmised olid 1989. aastal.
200 m jooks oli viimast korda sise MM-i võistluste kavas.
Oasis of the Seas
Oasis of the Seas on ettevõttele Oasis of the Seas Inc. (Royal Caribbean Cruises Ltd.) kuuluv ristluslaev, mis on ehitatud Soomes STX Europe'i laevatehases Turus ja mida käitab laevakompanii Royal Caribbean International.
Laeva kodusadam on Nassau Bahamal.
Tehnilised andmed
Laeval on kolm Wärtsilä 12-silindrilist diiselmootorit, millest igaühe võimsus on 13,86 MW ehk 18 590 hobujõudu, ja kolm Wärtsilä 16-silindrilist mootorit, millest igaühe võimsus on 18,48 MW ehk 24 780 hj. 16-silindrilised mootorid vajavad tööks igas tunnis mootori kohta 1377 gallonit kütust ja 12-silindrilised 1033 gallonit. Mootorite koguvõimsus on 97 MW.
Sõuseadme moodustavad kolm ABB juhitavat 20 MW pöördkäiturit ja neli 5,5 MW Wärtsilä põtkurit CT3500. Pöördkäiturid on 6 m pikkuste labadega. Nad on pööratavad ja sellepärast ei ole laeval tüüri vaja.
Laevaperes oli esmareisil 2165 liiget, aga 2012. aasta jaanuari seisuga 2394 liiget. Laev võib peale võtta 6400 reisijat.
Laeval on 18 päästepaati, millest igaüks mahutab 370 inimest, kokku 6660 inimest. Lisaks on laeval täispumbatavad päästeparved.
Ajalugu
Laev telliti 4. veebruaril 2006. Kiil pandi laevale 19. juunil 2007. 2008. aasta mais korraldati laevale nime saamiseks konkurss. Vettelaskmistseremoonia toimus 21. novembril 2008. 28. oktoobril 2009 sai laev valmis ja anti omanikele üle. 30. oktoobril lahkus ta Soomest USA-sse, kuhu ta saabus 13. novembril. Laev ristiti 30. novembril 2009 ning ristipere liikmeks said Gloria Estefan (ka laeva Empress of the Seas ristiema), Michelle Kwan, Jane Seymour, Dara Torres, Keshia Knight Pulliam, Shawn Johnson ja Daisy Fuentes. Laev asus esmareisile 5. detsembril 2009.
1. novembril 2009 sõitis laev Suur-Beldi silla alt läbi. Sild ulatub veepinnast 65 m kõrgusele, laev seevastu 72 m kõrgusele. Laeva korstnad on teleskooptorudega, et neid vajadusel lühemaks teha saaks. Lisaks kasutas laev niinimetatud kükitamisefekti: suure kiirusega madalas kanalis sõitva laeva süvis on pisut suurem. Selle arvel võitis laev veel 3 dm, milleta poleks silla alt läbisõit ohutu olnud.
Oasis of the Seas sooritab peamiselt Kariibi mere kruiise.
Laeva sisustus
Laeval on hulgaliselt müügikohti, kasiino, karaokeklubi, viis ujulat, minigolfirada, võrkpalli- ja korvpalliväljak, köistee ja lastesõim, samuti kaks surfisimulaatorit, kaks mägironimisseina ja 750-kohaline amfiteater. Laeval olevad meelelahutus- ja spordikeskused on jagatud seitsmesse naabruskonda, millest igaühel oli oma ristiema.
Laeval on park 56 puu ja enam kui 12 000 taimega. Pargis on hulgaliselt müügikohti, sealhulgas niinimetatud tõusu ja mõõna baar, mida saab tõsta ja langetada kolme teki võrra.
Maastik punase pilvega
"Maastik punase pilvega" on Konrad Mäe maal aastatest 1913–1914.
Maal kuulub Eesti Kunstimuuseumi kollektsiooni ja seda eksponeeritakse Kumu kunstimuuseumis.
"Maastik punase pilvega" on ainus Eesti autori töö, mis on valitud kogumikku "1001 maali, mida elu jooksul peab nägema". Teos ilmus 2008. aastal ja selle peatoimetaja on inglise kunstnik ja kunstiprofessor Stephen Farthing.
25. augustil 2017 andis Eesti Post välja postmargi, millel maali on kujutatud. See on pühendatud Konrad Mäe maalide näitusele, mis avati 9. oktoobril Roomas Galleria Nazionale d'Arte Moderna e Contemporaneas.
Maal kuulub projekti "Europeana 280" ühena 12 Eesti kunstiteosest. Kokku tõsteti selle projekti käigus esile 347 kunstiteost 146 institutsioonist ja 29 riigist.
Latikas
Latikas (Abramis brama) on karpkalalaste sugukonda latika perekonda kuuluv kala. Latikaga samasse perekonda kuuluvad valgesilm ja abakala.
Latikas on levinud laiemini kui perekonna teised liigid, kõikjal Euroopas põhja pool Alpe ja Püreneesid. Ida poole ulatub levila Kaspia ja Araali mereni. Põhjas ulatub levila Valge ja Barentsi mere (Petšora jõgi) vesikonnani. Ta on sisse toodud ka Siberisse (Obi jõgi, Ubinski järv) ja Kasahstani (Balhaši järv). Eestis on latikas levinud enamikus suuremates järvedes.
Latikaliik jaguneb mitmeks vormiks. Harilikult on latikas paikne, kuid Musta ja Kaspia mere vesikonnas esineb selle kõrval poolsiirdevorm, kes toitub meres ja läheb kudema jõgede alamjooksule. Araali meres, Ili jõe deltas ja Turkmenistanis Jashani järves esineb kolmas vorm, väike roolatikas.
Riimvees elavad latikad söövad koorikloomi, lõhkjalalisi ja lõnguskilbilisi ja hulkharjasusse, järvedes putukavastseid.
Latika pikkus on tavaliselt 30–50 cm (maksimaalselt 85 cm), suurim kaal kuni 7 kg. Latika keha on külgedelt lamenenud ja kõrge, suu kergelt alaseisune, silmad suhteliselt väiksed. Selg on roheka läikega sinakasmustjas, küljed metalse hõbedase läikega, kõht valge. Noored latikad on hallikad ja hõbedased, vanad muutuvad tumedateks ja omandavad pronksja läike. Turbajärvedes on kalad punakaspruunid. Kõik uimed on hallid. Pärakuuimes on 22–30 hargnevat kiirt.
Latikas elab järvede ja aeglase vooluga jõgede põhjakihtides, harvem riimveelises rannikumeres, enamasti suurtes parvedes.
Lõuna pool kasvab latikas kiiremini ja saab suguküpseks 3-4-aastaselt, põhja pool 5–8-aastaselt. Roolatikad suguvõimestuvad juba 3-aastaselt. Isased saavad suguküpseks pisut varem kui emased, koelmutel on väiksemad kalad isased.
pisi|Latikas (alumine) ja [[nurg]] Latikat aetakse tihtipeale segamini nuruga, eriti väiksemaid isendeid.
Latikas hakkab kudema siis, kui veetemperatuur tõuseb 12–16 °C-ni. Lõunas toimub see aprillis-mais, põhjas mais-juunis. Araali mere vesikonnas ja Farhadi veehoidlas koeb latikas portsjonite kaupa, aga enamikus levilas kogu marja korraga. Emalatikad koevad 100–150 tuhat marjatera, mis kinnitatakse taimestikule. Paljudes kohtades koevad latikad mitme rühmana, aga ühe rühma piires algab ja lõpeb kudemine korraga; kõige sagedamini kestab see hommikust keskpäevani. Kudemise ajal hüppavad latikad sageli veest välja ja langevad lapiti vette tagasi. Niimoodi tekkivat pladinat on kaugele kuulda.
Vastsed kooruvad marjast 3–6 päeva pärast. Nad jäävad 2 päevaks kinnituma veetaimedele, seejärel hakkavad aktiivselt toituma. Algul söövad nad zooplanktonit, kuid juba 3 cm pikkused kalad hakkavad sööma ka muid selgrootuid loomi.
Latika alammõõt on 35 cm kogupikkusest püügil Peipsi, Pihkva, Lämmijärves, Emajões ja Väikeses Emajões.
Latikal on palju lähedasi liike, kes koevad umbes samal ajal. Seetõttu on nende liikide hübriidid tavalised. Kõige paremini on tundma õpitud latika hübriidi siberi särg, kes elab Ubinski järves. See kasvab kiiremini kui särg, aga aeglasemalt kui latikas. Isased saavad suguküpseks 3-aastaselt, emased 4-aastaselt.
Aurobindo
pisi|Aurobindo aastal 1916 Sri Aurobindo Akroid Ghoshi (15. august 1872 Calcutta – 5. detsember 1950) oli India revolutsionäär, ühiskonnategelane, luuletaja, joogi ja müstik.
Ta õppis Inglismaal Manchesteris ning seejärel Cambridge'is filoloogiat ja omandas seitse Euroopa keelt. Ta võinuks asuda Indias riigiteenistusse, kuid kukkus enda väitel meelega läbi ratsutamiseksamil. 1893. aastal naasis ta kodumaale ja hakkas õpetama kolledžis, kirjutas luuletusi ning õppis India filosoofiat.
1921. aastal tuli aašramisse Mirra Richard (Alfassa), kelles Aurobindo tundis enda väitel ära šakti kehastuse ja andis talle nime Ema, mille järgi teda hiljem on tuntud. 24. novembril 1926 saavutas Aurobindo enda väitel valgustatuse ja eraldus välismaailmast, andes aašrami ja kujunenud koguduse juhtimise üle Emale.
Aurobindo rajatud aašramist on tänapäevaks arenenud linn Auroville.
Ela Tomson
Ela Tomson (aastani 1965 Liimeon, 1965–1973 Unt; sündinud 16. veebruaril 1945 Pärnus) on Eesti endine teleajakirjanik ja poliitik.
Ta on lõpetanud 1967. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajakirjanduse erialal.
Aastatel 1968–1972 oli ta Eesti Telefilmi toimetaja. 1972–1992 oli ta Eesti Televisiooni toimetaja (toimetas näiteks saatesarju "Järjehoidja", "Laupäevastuudio" ja "Prillitoos" ning tegi filmisaateid).
Ta oli X Riigikogu liige (2003–2007).
2008. aastast oli ta Pärnu Linnavalitsuse haridus- ja kultuuriosakonna juhataja asetäitja. 2021. aastast on ta Pärnu Linnavolikogu haridus- ja kultuurikomisjoni esimees.
Isiklikku
Tema abikaasa oli 1994. aastast kuni surmani 2023. aastal Mati Põldre. Varem on ta abielus olnud Mati Undiga.
Johan De la Gardie
pisi|Johan De la Gardie Vabahärra Johan De la Gardie (3. mai 1582 Tallinn – 10. märts 1642 Steninge) oli Rootsi riigitegelane
Johan De la Gardie sündis prantsuse päritolu Rootsi väejuhi ja riigitegelase Pontus De la Gardie (surnud 1585) ning Johan III (1537–1592) vallastütre Sofia Gyllenhielmi (surnud 1583) pojana. Tema vennast Jakob De la Gardiest (1583–1652) sai silmapaistev väejuht ja riigitegelane.
Johan jäi noorelt orvuks. Tema ema suri teist poega Jakobit sünnitades. Isa uppus 1585 Narva jõkke. Lapsed kasvatas üles Sofia kasuisa Turu foogt Lars Hordeel (1540-ndad –1591) koos oma naise, Sofia ema Karin Hansdotteriga (1539–1596).
1. jaanuaril 1594 sai Johan De la Gardie kuningas Sigismund III-lt Ekholmeni vabahärra tiitli. Ekholmeni loss asub Uppsala läänis ja oli 1561–71 kuulunud tema isale.
15. septembril 1611 sai ta Turu asehalduriks ja 16. mail 1616 Hämeenlinna asehalduriks. 6. märtsist 1625 kuni 1628. aastani oli ta Eestimaa ning 1630–1634 Stockholmi ja Upplandi kuberner.
Kui Per Brahe 1630 riigipäeva istungil haigestus, nimetas kuningas Gustav II Adolf De la Gardie maamarssaliks. Maamarssal oli Rootsi rüütelkondade ajutine juht ja maamarssalina juhtis De la Gardie kuni aasta lõpuni kõiki riigipäeva istungeid. Aastail 1631–1638 oli Jakob De la Gardie rüütelkonna direktor. Aastast 1633 kuulus ta Riiginõukogusse ja 1634 sai ta ühtlasi Rootsi õukonna assessoriks.
Tema valdusse kuulus Eestis muuhulgas Raasiku mõis.
Johan De la Gardie suri 1642 Stockholmist 30 km põhja pool Steninge lossis ja maeti Veckholmi kirikusse.
Perekond
Johan De la Gardie abiellus 1609 Katarina Oxenstiernaga (suri 1625), kellega sai 7 last, kõik tütred. Ainult kolm neist said abieluealiseks:
Teist korda abiellus ta 1640 Görvel Arvidsdotter Possega Näsist, kellega nad lapsi ei saanud. Posse sai pärastpoole leskkuninganna Maria Eleonora õukonna ülemaks.
Jiří Dienstbier
Jiří Dienstbier (20. aprill 1937 Kladno – 8. jaanuar 2011 Praha) oli Tšehhi poliitik ja ajakirjanik.
Ta õppis Karli ülikoolis ajakirjandust. 1958. aastal astus ta Tšehhoslovakkia Kommunistlikku Parteisse ning töötas seejärel kuni 1969. aastani raadios väliskommentaatori ja korrespondendina. Praha kevadega seoses sai temast 1968. aastal dissident ning ta heideti parteist välja ja vabastati töölt.
1977. aastal kirjutas Jiří Dienstbier alla Harta 77-le. Aastatel 1979–1982 oli ta poliitilistel põhjustel vangistatud. Pärast vabanemist töötas ta muu hulgas katlakütjana.
Pärast sametrevolutsiooni oli Jiří Dienstbier aastatel 1989–1992 Tšehhoslovakkia esimese demokraatliku valitsuse välisminister.
1992. aastal oli ta Euroopa Julgeoleku- ja Koostööorganisatsiooni esimees. Aastatel 1998–2001 oli ta ÜRO inimõiguste volinik Balkanil.
2008. aastast kuni surmani kuulus ta Tšehhi Senatisse.
Tema poeg Jiří Dienstbier noorem on samuti poliitik, Sotsiaaldemokraatliku Partei aseesimees ja senati liige.
Huawei
Huawei Technologies Co., Ltd. on Hiina telekommunikatsiooniseadmeid ja tarbeelektroonikat tootev ettevõte. Ettevõtte peakontor asub Shenzhenis Guangdongis.
Huawei asutas 1987. aastal Ren Zhengfei, kes oli endine insener Hiina Rahvavabastusarmees (People’s Liberational Army). Sel ajal, kui ettevõte loodi, keskendus Huawei põhiliselt telefonijaama kommutaatorite tootmisele, kuid sellest ajast on ta laiendanud tegevust ka telekommunikatsioonivõrkude rajamisel, operatiiv- ja nõustamisteenuste pakkumistel ning seadmete ettevõtlustel Hiinas ja väljaspool seda. Lisaks on ka laiendanud ennast sidevahendite tootmise alal tarbijaturu jaoks.
Huawei on sattunud lääneriikides kriitika alla ning selle vastu on rakendatud sanktsioone, sest on kahtlus, et ettevõte võib vahendada enda sidevõrkudes liikuvat teavet Hiina luurele. Vaidluse all on küsimus, kas tohiks kasutada Huawei tehnoloogiat 5G-võrkude väljaehitamisel.
2020. aasta juunis Eestis oli asutatud tütarettevõte Huawei Technologies Eesti OÜ, kus töötab 15 inimest ja osakapitali suurus on 300 000 eurot.
Tooted ja teenused
Huawei pakub telekommunikatsiooniklientidele võrguinfrastruktuuri, fikseeritud ja traadita sidet, andmekeskust ja pilvandmetöötluslahendusi.
Telekommunikatsiooni võrgustik
Huawei pakub võrgutehnoloogiaid ja -lahendusi, mis aitavad telekommunikatsiooniettevõtetel laiendada mobiilsete lairibavõrkude võimsust. Huawei aitab siseteenuse pakkujaid, kes soovivad minna üle vasest kiudaine peale ning kes tegelevad selliste lahendustega, mis toetavad xDSL-i, passiivset optilist võrku ja järgmise põlvkonna PON (NG PON) ühtset platvormi. Ettevõte pakub ka mobiilset infrastruktuuri, lairibaühendust ja teenusepakkuja ruutereid ja kommutaatoreid. Huawei tarkvaratooted sisaldavad teenindusplatvorme (inglise service delivery platfroms, lühend SDP), BSS-sid, Rich Communication Suite'i ning digitaalse kodu ja mobiilse kontori seadmeid. Huawei teatas, et nad viisid läbi ühiselt koos Telenoriga edukad 5G katsed, mille kiirus oli kontrollitud laborikeskkonnas kuni 70 Gbit/s. 2010. aastal hakati 3G-d välja vahetama 4G-internetiga ja see tõstis mobiilse andmesidekiirust kümme korda. 5G-ajastul on mobiilandmete edastamisel see 100 korda kiirem kui 4G. Mis arvatavasti tähendaks seda, et Huawei saaks 5G-tehnoloogia võrkude tööstuse juhiks.
Globaalsed teenused
Huawei globaalsed teenused pakub telekommunikatsioonioperaatoritele seadmeid võrgustike loomiseks ja haldamiseks, samuti nõustamis- ja inseneriteenuste pakkumiseks, et parandada tegevuse tõhusust. Nende hulka kuuluvad võrgu integreerimise teenused, näiteks mobiilside ja püsivõrkude teenused; kindlustusteenused, näiteks võrgu ohutus; ja õppeteenused, näiteks pädevuse nõustamine.
2010. aastal võitis Huawei 47 hallatud teenuslepingut, et aidata klientidel võrgu jõudlust ja tõhusust parandada, samuti vähendada võrguoperatsioonide ja hoolduse kulusid. Huawei ülemaailmsete teenuste tulud kasvasid 2010. aastal 28,6%, ulatudes 4,82 miljardi USA dollarini.
Huawei on hakanud koostööd tegema ülemaailmsete partneritega, nagu GE, SAP, Deutsche Telekom ja Honeywell, et aidata tootjatel muuta tootmisharu väärtusahelat, parandada ärimudeleid ja luua uusi väärtusi, mis põhinevad nutistul, pilveteenustel, suurandmetel ja muudel tehnoloogiatel. Huawei allkirjastas Deutsche Post DHL-iga, mis on maailma juhtiva postisideme ja logistikaettevõte, 2017. aasta veebruaris lepingu, et parandada turustusahela lahenduste ketti klientide jaoks, kes kasutavad tööstuslikku nutistu riistvara ja infrastruktuuri. Hiljem teatas Huawei 2017. aasta märtsis, et nad teevad koostööd Altairiga, kes on simulatsioonitarkvara pakkuja, et välja töötada tõhusad ja suure jõudlusega tööstuslikud simulatsioonilahendused klientidele. Pärast 2017. aasta aprilli käivitasid ühiselt Huawei ja GE tööstusliku pilvepõhise ennetava hoolduse lahenduse (inglise Cloud-based Predictive Maintenance Solution), mida tunnustas ja rakendas maailma suurim liftide ja eskalaatori tarnija Schindler. Huaweis teatas novembris 2017 pikaajalise partnerluse Groupe PSA-ga, mis on suuruselt teine autotootja ning kellel on mitu autotootjat, sealhulgas Peugeot ja Citroën Euroopas. Partnerlus näitab seda, et mõlemad ettevõtted tegutsevad IoV valdkonnas, pakkudes klientidele innovaatilisi liikuvuse teenuseid ja lahendusi.
Seadmed
Huawei seadmete osakond pakub valge märgistusega tooteid infosisu teenusepakkujatele, sealhulgas ka USB-modemeid, traadita modemeid ja traadita ruutereid mobiilse Wi-Fi jaoks, sisseehitatud mooduleid, fikseeritud traadita terminale, traadita võrguühendusi, servereid, digibokse, mobiiltelefone, sülearvuteid ja videokaupu. Huawei toodab ja müüb oma nime all mitmesuguseid seadmeid, nagu IDEOS-nutitelefone, tahvelarvuteid ja nutikelli. 2017. aasta jooksul saadeti maailma kokku 153 miljonit nutitelefoni.
Huawei telefonide ajalugu
pisi|Huawei Watch 2 2003. aasta juulis asutas Huawei telefonide osakonna ning 2004. aastaks saatis Huawei oma esimese telefoni, C300. U626 oli Huawei esimene 3G-telefon, mis tuli välja 2005. aasta juunis. Aastal 2006 käivitas Huawei esimese Vodafone kaubamärgiga 3G-telefoni, V710. U8220 oli Huawei esimene Android-nutitelefon ja see avati 2009. aastal mobiilse maailma kongressil (inglise Mobile World Congress, lühend MWC). Tarbija elektroonika näitusel (inglise Consumer Electronics Show, lühend CES), tutvustas Huawei Ascendi mudelit alates Ascend P1 S. Huawei avalikustas 2012. aasta MWC-l ka Ascend D1. 2012. aasta septembris lasid nad välja Ascend P1 LTE, mis oli 4G-ga. 2013. aasta elektroonika näitusel lasid nad välja Ascend D2 ja Ascend Mate. 2013. aasta MWC-l lasti välja Ascend P2, mis oli maailma esimene LTE Cat4 nutitelefon. Juunis lasid nad välja Ascend P6 ning detsembris tutvustas Huawei Honorit Hiinas tütarettevõtte kaubamärgina. 2014. aasta CES-il tutvustati Ascend Mate2 4G ning MWC-l lasti välja MediaPad X1 tahvelarvuti ja Ascend G6 4G-nutitelefon. Teised seadmed, mis välja lasti 2014. aastal olid Ascend P7, Ascend Mate7, Ascend G7 ja Ascend P7 Sapphir Edition, mis oli Hiina esimene 4G-nutitelefon safiiri ekraaniga. 2015. aasta septembris avalikustas ametlikult Huawei Google'i telefoni Nexus 6P. 2018. aasta märtsis teatas Huawei oma uuest nutitelefonide lipulaevast – P20 Pro'st, mis on maailma esimene nutitelefon, millel on kolm tagakaamerat.
2012
pisi|259x259px|Huawei Honori logo
Urumarja
Urumarja on küla Pärnumaal Tori vallas.
Külas asub Võnnukivi.
Tiiu Vahi
Tiiu Vahi-Võsa (31. jaanuar 1932 – 10. jaanuar 2011) oli eesti telerežissöör.
Ta õppis 1939–1946 Rakvere 3. algkoolis ja 1946–1950 Rakvere Arve- ja Plaanindustehnikum raamatupidaja erialal. 1955. aastal lõpetas ta Draamateatri õppestuudio.
2. jaanuaril 1964 sai Vahist lastesaadete režissöör. 31. oktoobril 1987 läks ta pensionile, kuid töötas ajutiselt 1989. aastal.
Tema lavastatud saatesarjad: "Uudishimulike klubi", "Mõmmi ja aabits", "Entel-tentel", "Trika-trei", "Kõige suurem sõber" jne.
Selja (Tori)
Selja on küla Pärnumaal Tori vallas.
Küla territooriumit poolitab Lelle–Pärnu laiarööpmeline raudtee, millel tegutses kuni 2018. aasta detsembrini Tori raudteepeatus.
Andres Tvauri
Andres Tvauri (sündinud 15. oktoobril 1970) on eesti arheoloog, alates 2001. aastast ajaloodoktor.
EK(b)P Keskkomitee VIII pleenum
EK(b)P Keskkomitee VIII pleenum toimus 21.–26. märtsini 1950 ning on tuntud peamiselt Eesti kunstnike, kirjanike ja haritlaste massilise kodanlikuks natsionalistiks nimetamise ja selle eest karistamise poolest. Arreteeriti ka mitmed juhtivad juunikommunistid, nagu Nigol Andresen ja Hans Kruus ning isegi vanad Eesti Vabariigis vangis istunud kommunistid nagu Hendrik Allik ja Arnold Veimer. EK(b)P KK I sekretär Nikolai Karotamm sunniti ametist lahkuma ja tema asemele asus Johannes Käbin, kes juhtis parteid kuni 1978. aastani.
Andres Tvauri
Tvauri on Tartu Ülikooli õppejõud. Ta uurib peamiselt Eesti keskmise ja noorema rauaaja asustust ning Vene ala mõjusid sellele.
EK(b)P Keskkomitee VIII pleenum
Kaheksanda pleenumi toimumise põhjuseks oli ÜK(b)P KK Poliitbüroo 7. märtsi otsus "Vigadest ja puudustest EK(b)P KK töös". Selles otsuses sai Eesti kommunistliku partei juhtkond karmilt pähe oma loiduse eest võitluses kodanliku natsionalismiga, vales kaadripoliitika ajamise eest jms.
Pierre Puvis de Chavannes
Pierre Cécile Puvis de Chavannes (14. detsember 1824 – 24. oktoober 1898) oli prantsuse kunstnik.
EK(b)P Keskkomitee VIII pleenum
Pleenumi eel
1949. aastal alustas Jossif Stalin uut puhastuslainet Nõukogude võimuladvikus, et distsiplineerida kohalikku juhtkonda, keda võis kahtlustada püüdes saavutada keskvõimust suuremat iseseisvust.
Tunnustatud vene ajaloolane Jelena Zubkova on Kremli sõjajärgses Baltikumi poliitikas väljatoonud kaks perioodi. Esimene hõlmas aastaid 1944–1947, mil Moskva lubas siinsele arengule teatavaid autonoomseid jooni. Hoiduti põllumajanduse kollektiviseerimisest ja Nõukogude võimu repressioonid olid tollal suunatud peamiselt vastupanuliikumise vastu. Teine periood algas 1947. aasta keskel ja kestis Stalini surmani 1953. aasta märtsis. Sellel perioodil rakendas keskvõim otsest unifitseerimispoliitikat, millega kaasnesid ulatuslikud massirepressioonid. Selle protsessiga liitus omakorda võimuvõitlus Stalini lähikondsete seas, kus vastamisi seisid Malenkovi-Beria ja Ždanovi-Kuznetsovi rühmitused. Pärast Andrei Ždanovi surma 1948. aastal lõppes see vastasseis Malenkovi-Beria võiduga. Sellega kaasnes 1949. aastal suurim sõjajärgne parteisisene puhastusaktsioon – nn Leningradi süüasi. Selle aktsiooni tuules võttis Kreml ette ka Eestimaa Kommunistliku (bolševike) Partei ladviku kuna EK(b)P juhtkonda peeti seotuks Leningradi parteijuhtkonnaga. EK(b)P sees oli omakorda vastasseis Eesti Vabariigis poliitvangidena kinni istunud "vanade revolutsionääride" ja Nõukogude okupatsiooni ajal Venemaalt tulnud tippkommunistide vahel. Vanade poliitvangide rühma tuumiku moodustasid Eesti NSV Ministrite Nõukogude esimees Arnold Veimer, tema asetäitja Hendrik Allik ja Eesti NSV julgeolekuminister Boris Kumm. Venemaalt tulnud tippkommunistide seas olid mõjukaimad EK(b)P KK esimene sekretär Nikolai Karotamm ja EK(b)P KK sekretär agitatsiooni ja propaganda alal Johannes (Ivan) Käbin. Karotamm siiski selgelt toetas poliitvangide rühma, kes püüdsid sovetiseerimist Eestis läbi viia mõnevõrra pehmemates vormides, säilitades võimalikult rohkelt rahvuslikku kaadrit. Omaette rühma moodustasid nn juunikommunistid – Eesti vasakpoolsed haritlased, kes 1940. aastal olid uue võimuga kaasa läinud. 1940ndate lõpul oli Hans Kruus Eesti NSV Teaduste Akadeemia president ja Eesti NSV välisminister. Johannes Semper oli 1940–1948 haridusminister ja 1946–1950 Eesti NSV Kirjanike Liidu esimees. Nigol Andresen oli 1946–1949 Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi esimehe asetäitja.
Nn Eesti süüasja tekke formaalseks ajendiks said avalikkusele tundmatu Anna Brandti kaebekirjad kõikvõimalikele Kremli võimukandjatele, kus süüdistati Karotamme ja tema lähikondlasi kõikvõimalikes poliitilistes möödalaskmistes (oma kirjades nimetas ta Karotamme Rajk-Karotammeks). 1949. aasta veebruaris arutati Brandti järjekordset kaebust Üleliidulise Kommunistliku (bolševike) Partei (ÜK(b)P) Keskkomitee sekretariaadi koosolekul. Brandt olevat kaotanud töökoha Eesti NSV riigikontrollis ja ka tema vend oli vabastatud parteitöölt. Sellest peale arutati kolmel järgmisel aastal Eesti NSV juhtkonnaga küsimusi ÜK(b)P KK orgbüroos, sekretariaadis ja poliitbüroos vähemalt 15 korral. Kompromiteeriva materjali kogumine kestis läbi kogu 1949. aasta.
1949. aasta detsembris saatis ÜK(b)P KK Eestisse järjekordse kontrollkomisjoni, kuhu kuulusid Ivan Jagodkin ja Vassili Kossov. Nende lõpparuande järgi jättis neile sügavaima mulje Johannes Käbinilt saadud informatsioon. Viimase sõnul olla ta korduvalt vabariigi juhtkonna ja konkreetselt Karotamme tähelepanu juhtinud tõigale, et vabariigi eesotsas on hulgaliselt sobimatuid kodanlik-natsionalistlikult meelestatud inimesi. Oma ettekandes jõudsid Jagodkin ja Kossov järeldusele, et "Sm Karotamm käitub ebaparteilaslikult, oma töös toetub ta vanale, poliitilist usaldust mitte pälvivale kodanlikule kaadrile ... suunab parteiorganisatsioone rahulikule kooseksisteerimisele vaenulike elementidega, rõhutab igati vajadust viimaseid ümber kasvatada, nüristab kommunistide poliitilist valvsust, mis omakorda risustab vabariiklikke organisatsioone inimestega, kes ei ole poliitiliselt usaldatavad. Vaevalt võib sm Karotamm selliselt käitudes jääda Keskkomitee juhtkonda." Lisaks heideti Karotammele ette kulakute kaitsmist, vähest tähelepanu parteisse vastuvõtu küsimustele, valesid juhtimismeetodeid, tagasihoidlikkuse puudumist ja kalduvust oma juhirolli suurendada. Inspekteerimise tulemusi arutati ÜK(b)P KK sekretariaadis, kus 20. jaanuaril 1950 võeti vastu otsus luua asja uurimiseks komisjon eesotsas Panteleimon Ponomarenkoga. Komisjon tutvus kuu aja jooksul süüasja materjalidega ja kuulas ära osapooled.
18. veebruaril 1950 esitas ÜK(b)P KK komisjon uue ettekande, kus oli ilmselt arvestatud ka Karotamme patukahetsust. Siin ei tooda välja ainult Eesti NSV juhtkonna puudusi, vaid ka teatavaid edusamme vabariigi sõjajärgses ülesehitustöös. Viimases ettekandes ei süüdistata Karotamme enam kulakute kaitsmises, vaid selle eest, et ta ei taganud kulakute väljasaatmisel range poliitilise joone järgimist. Samuti ei süüdistatud teda enam kodanlike natsionalistide mahitamises, vaid vähese tähelepanu osutamises kodanliku natsionalismi ilmingutele.
Viktor Alonen
Viktor Alonen (sündinud 21. märtsil 1969) on endine Eesti jalgpallikoondise mängija, kes aastail 1992–2001 pidas koondises 71 mängu, kuid ei löönud ühtegi väravat.
EK(b)P Keskkomitee VIII pleenum
Pleenumi eel
20. veebruaril kuulas ÜK(b)P KK orgbüroo ära Karotamme ja ÜK(b)P KK komisjoni ettekanded. Arutelu järel võeti vastu otsus "Vigadest ja puudustest EK(b)P KK töös", mille 7. märtsil 1950 kinnitas ka ÜK(b)P KK Poliitbüroo. Eesti NSV juhtkonda süüdistati ebapiisavas võitluses kodanliku natsionalismiga, vales kaadripoliitikas, ebapiisavas kriitikas ja enesekriitikas, puudustes kolhoosikorra ülesehitamisel ning mitmetes teistes möödalaskmistes. Konkreetselt süüdistati Karotamme kodanlike natsionalistide (peeti silmas Nigol Andresenit, Johannes Semperit, Hans Kruusi jt) soosimises. ÜK(b)P KK kohustas Eesti NSV juhtkonda arutama seda otsust EK(b)P KK pleenumil, mis kutsuti kokku 21. märtsil 1950.
Ametist kõrvaldamised ei alanud aga mitte partei, vaid julgeoleku juhtkonnast. 1950. aasta jaanuaris saabus Tallinna Eesti NSV julgeoleku tööd kontrollima NSV Liidu MGB komisjon eesotsas MGB 5. valitsuse (varjatud jälgimine ja riigivastases tegevuses kahtlustatavate läbitöötlemine) ülema Aleksandr Volkoviga. Komisjoni aruande tulemusena tegi Poliitbüroo 24. jaanuaril 1950 otsuse vabastada Boris Kumm Eesti NSV julgeolekuministri ametist ja määras tema asemele senise Tšita oblasti julgeolekuülema Valentin Moskalenko. Kummile sai saatuslikuks tema põlvnemine "vanade revolutsionääride" hulgast, samuti selline seik, et ta oli Eesti Vabadussõjas sõdinud Eesti armees Nõukogude Venemaa vastu.
Viktor Alonen
Koondisekarjäär
Oma koondisedebüüdi tegi Alonen 3. juunil 1992 sõpruskohtumises Sloveenia vastu. 86. minutil vahetas ta välja Risto Kallaste. See oli koondise esimene kohtumine pärast Eesti iseseisvuse taastamist. Oma debüüdi samas mängus tegid veel Mart Poom, Meelis Lindmaa, Urmas Kaljend, Urmas Hepner, Igor Prins, Toomas Kallaste, Martin Reim, Indro Olumets, Sergei Ratnikov, Tarmo Linnumäe, Risto Kallaste, Aleksandr Puštov, Urmas Kirs, Marko Kristal. Mäng Lõppes viigiga 1:1. Alonen oli mängupäeval 23-aastane.
EK(b)P Keskkomitee VIII pleenum
Pleenumi ja pleenumijärgsed otsused
Eesti ajaloos väga negatiivse kuvandiga EKP KK VIII pleenum leidis aset 21.–26. märtsil 1950 Tallinnas. ÜK(b)P KK nimel esines seal süüdistuskõnega senise Eesti NSV juhtkonna aadressil Panteleimon Ponomarenko. Ka kõik teised sõnavõtjad kritiseerisid Eesti NSV juhtkonda eesotsas Karotammega. Põhiliseks süüdistuseks oli ebapiisav võitlus kodanliku natsionalismiga ja kodanlike natsionalistide, nagu Andresen ja Kruus soosimine. Süüdistused kodanlikus natsionalismis esitati ka teistele "vanade revolutsionääride" hulka kuulunud Eesti kommunistidele: Dmitri Kuzminile, Arnold Veimerile, Hendrik Allikule, Boris Kummile jt. Ka mitmeid Venemaalt tulnud tippkommuniste (Eduard Päll, Konstantin Boitsov) süüdistati kodanlike natsionalistide seisukohtade võtmises. Pleenumil üritati tõestada, et Andresen ja Kruus üritasid Eestit Nõukogude Liidu koosseisust välja viia. Julgeolekutöötaja Dmitri Taevere nimetas Kruusi "Eesti Nõukogude Liidust lahutamise initsiaatoriks". Tule alla sattusid ka mitmed loovintelligenti esindajad. Pleenumi sõnavõttudes süüdistati heliloojaid Tuudur Vettikut, Alfred Karindit ja Riho Pätsi, kes olid küll pleenumi ajaks juba arreteeritud. Heliloojad olid ka loomeinimeste hulgast esimesed, kes 1950. aasta vangistamislaine ajal arreteeriti. Pleenumil käsitleti ka 1949. aasta märtsiküüditamise ebatõhusat läbiviimist. Hulk inimesi jäi välja saatmata, kuna nad läksid pakku. Pleenumi otsusega vabastati EKP KK esimene sekretär Karotamm ja asendati Johannes Käbiniga. Samuti vabastati ametist Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi esimees Eduard Päll ja asendati August Jakobsoniga. EK(b)P KK büroo koosseisust visati välja Eduard Päll, Boris Kumm ja Fjodor Zozulja. Uute liikmetena valiti Keskkomiteesse August Jakobson, Aleksander Kelberg, Aleksander Jaanus ja Dmitri Kuzmin. Sellise vahetusega sai "Käbini rühmitus" partei juhtkonnas absoluutse ülekaalu. Arnold Veimer jäi esialgu oma ametisse alles, kuid pleenumil vastuvõetud otsuses juhiti tähelepanu tema "tõsistele vigadele ja printsipiaalse käitumise ebapiisavale teravusele". Uue Eesti NSV juhtkonna koosseis kinnitati poliitbüroo 5. aprilli otsusega.
Kohe pärast pleenumit algas Eesti juhtkonnas puhastus. Juba 24. märtsil arreteeriti Nigol Andresen. Parteist visati välja ja seejärel vahistati Hans Kruus, Hendrik Allik, kohtuminister Aleksander Jõeäär jt. Detsembris 1950 vallandas Käbini juhitud EK(b)P KK büroo siseministri Aleksander Resevi. Töötajaid vallandati ulatuslikult nii võimuaparaadis kui ka tööstusettevõtetes. Eriti karmilt tabas puhastus kultuurivaldkonda. Teaduste Akadeemiast vallandati aasta jooksul poliitilistel motiividel üle saja inimese, sealhulgas mitme teadusinstituudi juhid.
Nikolai Karotamm pääses arreteerimisest ja saadeti mais 1950 Moskvas asuva Ühiskonnateaduste Akadeemia aspirantuuri. Käbini vastuseisu tõttu ta enam ei naasnudki Eestisse. Käbin ei rahuldunud ka Arnold Veimeri jäämisega Ministrite Nõukogu esimeheks. Kohe pärast VIII pleenumi lõppu moodustas ta salajase rühma, mis kogus Veimeri kohta kompromiteerivat materjali. Veimerit süüdistati vales juhtimisstiilis ja vales majanduspoliitikas, samuti tema väidetavates sidemetes trotskistidega. EK(b)P KK büroo otsusega 19. märtsist 1951 vallandati Veimer Ministrite Nõukogu esimehe kohalt ja saadeti Eesti NSV Teaduste Akadeemia Majanduse ja Õiguse Instituudi direktoriks. EK(b)P KK VIII pleenumile formaalse ajendi andnud Anna Brandt jätkas kaebekirjade kirjutamist Moskva võimumeestele ka uue Eesti NSV juhtkonna vastu. Seepeale ta arreteeriti 1950. aastal ja mõisteti "Nõukogudevastase agitatsiooni" eest 10 aastaks vangi.
"Eesti süüasja" arutas kommunistliku partei Moskva juhtkond viimati 1952. aasta alguses, kui Käbini pealekaebamisel loodi Veimeri ja Karotamme süüasja uurimiseks uus komisjon. Viimased kutsuti ka Moskvasse aru andma, kuid see lõppes neile leebelt – kõigest parteilise noomitusega.
See "Eesti süüasi" ja EKP KK VIII pleenum oli mõeldud ka näidisprotsessina ja hoiatuseks teiste liiduvabariikide juhtkondadele, et kõiges ja alati tuleb vastu vaidlemata täita Kremlist tulevaid juhiseid. Ajaloolased pole siiski tänaseks ammendavalt selgitanud, miks selliseks ohvriks valiti just Eesti NSV juhtkond.
Tartu Riikliku Ülikooli ajalehes ilmus 6. mail 1950 juhtkiri "Veel otsustavamalt võidelda kodanliku natsionalismi vastu meie ülikoolis", milles juhiti tähelepanu ülikoolis veel esinevatele kodanliku natsionalismi nähtudele ja kodanlike natsionalistide rahvavaenulikule tegevusele. Ülikoolis said süüdistuse umbes 200 õppejõudu ja eksmatrikuleeriti ligi 100 üliõpilast.
Pleenumil leiti, et:
Pleenumil pidas Max Laosson kõne, kus süüdistas N. Andresenit, J. Semperit, Adamson-Ericut ja teisi kodanlikus natsionalismis, antimarksismis jne.
Johannes Semper, Nigol Andresen ja paljud teised juunikommunistid kaotasid oma ametikoha. N. Andresen vahistati 24. märtsil 1950 ja sai 25 aastat, kuid vabanes nn Hruštšovi sula ajal viis aastat hiljem.
Koha kaotasid Tartu Kunstikooli juht Anton Starkopf ja Tallinna Riikliku Tarbekunsti Instituudi juht Adamson-Eric.
Abaja (Saaremaa)
Abaja on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas Abaja lahe ääres.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Kihelkonna valda.
Depešš
Depešš on diplomaatias lähetajariigi välisministrile adresseeritud saadiku kirjutatud ettekanne.
Agrément
Agrément (prantsuse 'nõusolek, heakskiit') on diplomaadi ametlik eelnev aktsepteerimine vastuvõtva riigi valitsuse poolt selle riigi diplomaatilise korpuse liikmeks asumise kohta. Seda taotletakse vastuvõtva maa välisministeeriumilt tavaliselt isiku(te)le, kes lähetatakse sellesse riiki diplomaatilise passiga. Harilikult esitatakse ja antakse konfidentsiaalses kirjalikus vormis. Lähtudes rahvusvahelise diplomaatilise viisakuse normidest, tuleb vastus anda võimalikult lühikese aja jooksul. On välja kujunenud praktika, et agrément'i küsitakse praktiliselt ainult diplomaatilise missiooni (saatkonna) juhile (suursaadikule), esitades tema kohta mõningaid eluloolisi andmeid.
2.–14. aprillil 1961 Viinis 81 riigi esindaja osavõtul toimunud rahvusvahelisel konverentsil võeti vastu riikidevahelise diplomaatilise suhtlemise põhiprintsiibid ja diplomaatilise puutumatuse vormid. 2018. aasta alguses oli selle konventsiooni ratifitseerinud 191 riiki, sealhulgas Eesti. Selle konventsiooni kohaselt ei ole vastuvõttev riik äraütlemisel kohustatud selle põhjusi esitama. Heade diplomaatiliste sidemetega riikide puhul on kombeks küsida ja saada nõusolek suulises vormis. Pärast heakskiidu saamist muutub diplomaat persona grata'ks, mis tagab talle kõik diplomaatilise puutumatuse eelised.
Jaan Tõnissoni monument
pisi pisi Jaan Tõnissoni monument on püstitatud endise Eesti riigivanema, peaministri ning Postimehe väljaandja ja peatoimetaja Jaan Tõnissoni mälestuseks. Monument asub Tartu kesklinnas, Postimehe kunagise toimetuse vastas Tõnissoni platsil.
Monumendi autorid on skulptor Mati Karmin ja arhitekt Tiit Trummal. Monument avati 2001. aastal.
Jõgeva alevik
pisi|Droonivideo Jõgeva alevikust ja [[Pedja jõgi|Pedja jõest 2022. aasta juunis]] Jõgeva alevik on alevik Jõgeva maakonnas Jõgeva vallas.
Nimi
Jõgeva aleviku nimi tuleb Jõgeva mõisa nimest, mille asemele Jõgeva asundus 1920. aastatel rajati. Ajaloolistes allikates esinevad nimekujud: 1599 wieś Jagiwa, 1638 Jeggiwa, 1739 Jöggewah, 1795 Joeggewa. Jõgeva nime etümoloogia kohta on mitu võimalikku selgitust. Lauri Kettunen pidas seda v-tuletiseks sõnast jõgi, Andrus Saareste lühenenud vormiks nimest Jõgedevahe. Valdek Pall peab kõige tõenäolisemaks etümoloogiaks Wiedemanni sõnaraamatus leiduvat sõna jõgev (omastav jõgeva), mis tähendab 'voolav, tulvav'.
Rahvasuus on asulat kutsutud ka Sordiaretusjaamaks (mõisast oli tehtud sordiaretuskeskus).
Asend
Jõgeva alevik asub Jõgeva linnast 2,5 kilomeetrit põhja pool Tapa–Tartu raudtee ääres. Alevik piirneb lõunas Jõgeva–Mustvee maantee, läänes Tapa–Tartu raudtee, põhjas Liivoja küla ning idas Pedja jõe ja Võduvere külaga. Jõgeva alevikku eraldab Jõgeva linnast kitsas riba Jõgeva valla Võduvere külast.
Ajalugu
Jõgeva alevik on kujunenud ajaloolise Jõgeva mõisa ümber. 16. sajandi II poolel rajatud mõisa ümber hakkas asustus ja hoonestus tekkima pärast Tapa–Tartu raudtee valmimist 1876. aastal. Mõis riigistati 1917. aastal ja 1920. aastal alustas seal tegevust Jõgeva Sordikasvandus. Suurem osa mõisamaast ja -hoonetest jäi Eesti Seemnevilja Ühisuse kasutusse.
Jõgeva aleviku nime kannab endine mõisasüda ametlikult Eesti taasiseseisvumisest alates. Varem on seda nimetatud nii sordiaretusjaamaks kui ka Jõgeva näidissovhoosi keskasulaks.
Tänapäev
Jõgeva alevikus tegutsevad 1920. aastal asutatud Eesti Taimekasvatuse Instituut, 1950. aastal avatud lasteaed, noortekeskus ja kultuuriselts Vanaveski.
Elhaida Dani
pisi|Elhaida Dani [[2015. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel]] Elhaida Dani (sündinud 17. veebruaril 1993 Shkodëris) on Albaania laulja.
Aastal 2009 võitis ta Albaania talendisaate Star Academy ja 2012 aastal lauluvõistluse Top Fest. Aastal 2013 osales esimesel Itaalia laulukonkurssil The Voice of Italy ja samuti võitis. Tema poolt hääletas üle 70% publikust.
Elhaida Dani esindas lauluga "I'm Alive" Albaaniat 2015. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Viinis. Laul pääses finaalvõistlusele ja sai seal 27 osaleja seas 34 punktiga 17. koha.
Eksekvaatur
Eksekvaatur (ladina keeles exequatur, 'tehtagu') on diplomaatias vastuvõtva riigi tegutsemisluba, mille saamisest konsul loetakse ülesannete täitmisele asunuks. Tavalisim eksekvaaturi vorm on allkiri konsulipatendil.
Advokatuur
Advokatuur on advokaatide kutseühing.
Abula
Abula on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Kihelkonna valda.
Michael Imperioli
thumb|right|Michael Imperioli James Michael Imperioli (sündinud 26. märtsil 1966 Mount Vernonis New Yorgi osariigis) on Emmy auhinnaga pärjatud USA näitleja.
Ta on tuntud eelkõige Christopher Moltisanti kehastajana aastatel 1999–2007 eetris olnud draamasarjas "Sopranod".
Samuti oli tal aastatel 2005–2006 külalisroll draamasarjas "Seaduse nimel", kus kehastas detektiiv Nick Falcot.
Suurel ekraanil on teda näha olnud filmides "Omad poisid", "Jungle Fever", "Pahad poisid", "Korvpallipäevikud", "Clockers", "Dead Presidents", "Lean on Me" ja "Last Man Standing",
Võru–Verijärve maantee
pisi|Võru–Verijärve maantee Kose teelõik Võru–Verijärve maantee (registrinumber 66) on üks Eesti tugimaanteedest.
See saab alguse Võru linnas Võru–Põlva maantee ja Võru–Räpina maantee alguses (Võru linnas Tartu tänava ja Jüri tänava ristmikul). Tee pikkus on 6,5 km. Tee lõpeb Verijärve külas Tallinna–Tartu–Võru–Luhamaa maantee 260. kilomeetril. Võru linna tänavatena kannab nimesid Tartu tänav, F. R. Kreutzwaldi tänav, Kose tee. Maanteel on Võru linnas F. R. Kreutzwaldi tänaval ühisosa Võru–Mõniste–Valga maanteega.