cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
David Sanford
Taju esmased objektid
James Opie Urmson ütleb ettekandes "The Objects of the Five Senses", et nägemise objekte, mis on kõige sarnasemad helide ja lõhnadega, pole alust pidada nägemise esmasteks objektideks ega pärisobjektideks ning nägemise puhul ei ole midagi analoogset helide ja lõhnadega. Geoffrey Warnock ütleb raamatus "Berkeley", et a) kui midagi üldse kuuldakse, siis kuuldakse paratamatult heli; b) helisid saab ainult kuulda; c) on loogiliselt paratamatu, et kui ma üldse kuulen, siis ma kuulen heli. Sanford ütleb, et väide a) on väär, sest kuuldakse ka asju, mis heli tekitavad (George Berkeley vastuväide, et selleks on vajalik eelnev asja ja heli seostamine, ei pea paika). Väide b) tähendab, et helid on kuulmise pärisobjektid, nii nagu lõhnad ja maitsed on vastavalt haistmise ja maitsmise pärisobjektid. Urmson peab silmas, et helid ja lõhnad on kolmemõõtmelised objektid, mis on ajas püsivad ja mida tavaliselt tekitavad mingid kehad või sündmused. Värvused ega välimused ei ole lõhnade ja helidega selles suhtes analoogsed. Analoogsemad on sähvatused, prožektorikiired, halod jms. Erinevalt Urmsonist leiab Sanford, et viimaseid on usutav pidada nägemise pärisobjektideks. Väide c) tähendab, et helid on kuulmise esmased objektid. Sanfordi järgi helide kui kuulmise objektide pärisus ja esmasus ei tulene teineteisest. Urmson ütleb, et pole usutav, et sähvatused jne on nägemise pärisobjektid, sest nähakse ka asju, mille juures midagi taolist ei ole. Aga see argument ei käi mitte pärisuse, vaid esmasuse kohta, ning näitab, et sähvatused jne ei ole nägemise esmased objektid; jääb kahtlaseks väide, et sähvatused jne ei ole nägemise pärisobjektid. Sanford nõustub Urmsoni väitega, et nägemise puhul ei ole midagi täiesti analoogset, kuid ei nõustu järeldusega, et ei saa olla kõigi meelte jaoks ühtset tajuteooriat. Urmson ei näita ju, et nägemisel ei ole esmaseid objekte.
Kui küsida, mis on kompimise primaarsed objektid, siis tuleb küsida, millised tajuomadused kompimise alla arvata. Richard Sorabji järgi on puudutamise alla arvatavatele võimetele ühine ainult see, et puudub ilmne lokaliseeritud organ. Roxbee Coxi järgi tuleb välja, et kompimismeele esmased objektid on need kehaosad, mida selle meele kasutamisel tajutakse. Siis erineb kompimine ülejäänud neljast meelest selle poolest, et need kehaosad ei ole taktiilsete aistitavate omaduste esmased kandjad. Teised asjad ei ole karedad, siledad, kõvad, pehmed, kandilised, ümmargused jne mitte sellepärast, et kehaosadel on need omadused. Selle erinevuse vältimiseks võib muuta tajutavate esmaste objektide klassi tingimust 1), välistades tajumisel kasutatavad kehaosad ning defineerides välised esmased objektid. Teiste meelte puhul oleksid need samad esmased objektid, puudutamise puhul aga oleksid need mitmesugused. Esimene definitsioon näitas puudutusmeele ühtsust, väliste esmaste objektide mõiste aga mitmekesisust. Puudutusmeele liike eristavad erinevad välised esmased objektid. Nii-öelda rõhumeele puhul suhtuvad puudutatavad laotused puudutavatesse pindadesse samamoodi nagu värvilised laotused värvilistesse pindadesse. Teiste konkreetsete meelte seas puudutusmeele all on soojusmeel, mille välised esmased objektid on temperatuurid ja temperatuuride vahed, ning suhtelise niiskuse, keemiliste lisandite ja elektrilaengute tajumise meel. Oma liigeste ja lihaste asendite ja liigutuste otsese taju meelel või meeltel (propriotseptsioonil) ei ole väliseid esmaseid objekte. Neid meeli saab kergemini paigutada kompimise kui puudutamise alla. Kui pole esmaste ja mitteesmaste objektide eristust, siis ei ole erilist mõtet nende seesmisi esmaseid objekte piiritleda.
Järgnev vahetu taju definitsioon kasutab meele esmase objekti ja põhjusliku vahenduse mõistet. Põhjuslik vahendus olgu defineeritud nii: A tajub X-i Y-i põhjuslikul vahendusel siis ja ainult siis, kui 1) A tajub Y-it, 2) Y-i eksisteerimine või omadused on X-i otsesed või kaudsed tagajärjed; ja 3) A tajub X-i vähemalt osalt selle tõttu, et tingimused 1) ja 2) on täidetud. Vahetu taju defineerib Sanford lihtsuse mõttes lihtsalt esmaste objektide kohta (kui seesmised ja välised esmased objektid on erinevad, tuleb definitsiooni modifitseerida): A tajub entiteeti X vahetult siis ja ainult siis, kui 1) X on mingi meele esmane objekt; 2) A tajub X-i selle meelega; ning 3) ei ole sellist tingimusi 1) ja 2) täitvat objekti Y, et A tajuks X-i Y-i põhjuslikul vahendusel. Tingimuse 1) tõttu ei nähta vahetult näiteks mitte lauda, vaid laua pinda. Tingimuse 3) tõttu ei kuulda näiteks klaveri heli raadio kuulamisel vahetult. Objekti vahetu taju definitsiooni saab laiendada ka faktide, omaduste, suhete, sündmuste jne vahetule tajule: näiteks A tajub vahetult, et P, siis ja ainult siis, kui 1) A tajub, et P, ja 2) A tajub vahetult kõiki entiteete, mille olemasolu järeldub väitest, et P. Vahetu taju iga liigi puhul on vastav vahendatud taju, st mittevahetu taju. Sanford eristab objektide vahetut ja vahendatud taju ainult teoreetilisel otstarbel ega väida, et tavakeeles sellist eristust oleks: sellest eristusest ei järeldu, et "tajul" oleks kaks tähendust. materiaalseid esemeid ei tajuta vahetult.
See eristus aitab Sanfordi arvates vastata kahele tajufilosoofia teineteisest sõltumatule küsimusele: 1) milles vahetu taju seisneb? kas saab anda vahetu taju adekvaatse üldise filosoofilise teooria või analüüsi? 2) millises suhtes on vahetu ja vahendatud taju? kas saab anda vahendatud taju adekvaatse üldise filosoofilise teooria või analüüsi, tuginedes üksmeelele konkreetsetel juhtudel selles, mida tajutakse vahetult? Sanford püüdis defineerida vahetu taju nii, et definitsioon ei sõltuks vastusest küsimusele 1). Kausaalse tajuteooria pooldajate järgi peab vahetu taju analüüs mainima põhjuslikku seost vahetult tajutava ja tajuja vahel. See on sõltumatu põhjuslikust seosest vahendatud taju puhul. Meelteandmeteteooria pooldajate järgi peab vahetu taju analüüs osutama entiteetidele, mis ei ole füüsilised eksistendid (meelteandmed ei ole füüsilised eksistendid). Nad võivad ka öelda, et vahetu taju puhul peetakse meelteannet ekslikult esmaseks objektiks (mis on füüsiline entiteet). Argumendina võivad nad viidata võimalikule vahetu taju ja täieliku hallutsinatsiooni fenomenilisele eristamatusele. Vahendatud ja vahetu taju eristamatus siin argumendiks ei sobi, küll aga näitab see, et pole alust postuleerida meelteandmete vastavust tajuobjektidele, mis ei ole esmased objektid.
Teooriatel, mis analüüsivad taju uskumuse omandamise kaudu, on Fred Dretske ja William Kneale'i kriitika järgi probleeme loomade ja imikute tajuvõimetega, ning David Armstrong, Roxbee Cox ja F. N. Sibley möönavad seda. Aga see, et näiteks loomadel ei ole uskumusi näiteks autode kohta, ei räägi vastu taju uskumuseomandamise teooriale, kui see piirdub vahetu tajuga: küsimus on ainult uskumustes näiteks helide kohta, mis võivad algelisel kujul olla ka loomadel. On siiski vahetu taju juhtumeid, mille puhul tundub, et nad ei kätke mitte mingite selliste uskumiste omandamist, mis eeldavad esmaste objektide olemasolu. Kui keegi tegelikult kuuleb heli või tegelikult näeb ekraanile projitseeritud värvilist kujundit, võib ta pidada seda hallutsinatsiooniks või siis jääda kahevahele, kas tegu on hallutsinatsiooniga. Sellisel juhul aitavad kontrafaktuaalid kujul "Kui ma usuksin, et X, siis ma usuksin, et ma tajun Y-it": näiteks kui tajuja oleks uskunud, et tajutingimused on normaalsed, siis ta oleks uskunud, et naabruses on heli. Kui aga mõned tajuvad olendid pole uskumusteks võimelised, siis kontrafaktuaalid ei aita mõista, miks me peame neid tajuvõimelisteks. Need näited ei ole aga vastunäideteks teooria puhul, mille järgi taju nõuab uskumust ainult juhul, kui tajujal on teatud teised uskumused.
Tajureegel olgu defineeritud nii: tajureegel ütleb, millistel tingimustel millegi tajumisest piisab millegi muu vahendatud tajumiseks. Konkreetsed tajureeglid on sageli kergesti sõnastatavad post factum. Näiteks ma kuulen autot sellepärast, et ma kuulen auto heli. Aga adekvaatseid üldisi tajureegleid on väga raske sõnastada. Ei saa öelda: "Kui kuuldakse X-i tekitatud heli, siis kuuldakse X-i", sest klaveri tekitatud heli tekitab ka klaveris olev haamer, kuid kuuldakse klaverit, mitte haamrit. Nüüd võib küsida: millistel asjaoludel tajutakse vahendatult X-i selletõttu, et tajutakse vahetult Y-it, kus Y on X-ist täiesti eraldi (seega mitte ka selle osa)? On vähemalt kolm juhtumit. Esiteks, X tekitab Y-it (enamik vahendatud haistmise ja maistmise ja paljud vahendatud kuulmise juhtumid on sellised). Nägemise üldised tajureeglid peaksid ütlema, millal sähvatuse või valgusvihu nägemine on auto nägemine ja millal aurusaba nägemine on lennuki nägemine. Teiseks, Y-i olemasolu on X-i olemasolust põhjuslikult sõltuv, kuigi X ei tekita Y-it. Kuulmise üldised tajureeglid peaksid ütlema, millal kõlari helide kuulmine on inimese või pilli helide kuulmine; nägemise üldised tajureeglid peaksid rääkima fotodest, televisioonist, udukambritest ja elektronmikroskoopidest. Kolmandaks, Y-i mõned tunnused, näiteks asukoht ja konfiguratsioon, on X-i põhjusliku mõju all, kuigi Y-i olemasolu ei sõltu asjassepuutuval kombel X-i olemasolust. (Näiteks kui inimene on oma riided ise teinud, siis on riiete olemasolu küll temast põhjuslikult sõltuv, kuid see ei puutu sellesse, millistel asjaoludel teda nähakse selle tõttu, et nähakse tema kübara ja kuue pinna osi.) Nägemise üldised tajureeglid peavad seletama, miks me näeme inimesi riietes, kuid mitte sulgi padjas ja veini lähkris (Roderick Firthi näide). On mõeldav nägemise kausaalne kriteerium, mis ei eelda vahetu nägemise kausaalset teooriat. Teine küsimus oleks: millistel asjaoludel tajutakse midagi vahendatult selle tõttu, et tajutakse otseselt midagi, mis on selle osa? Näiteks kui suurt osa millestki peab nägema, et saaks öelda, et nähakse seda? Vastus oleneb kontekstist. John Austin leidis, et kui paber on laual ja me näeme kõiki selle servi, siis me näeme kogu paberit, ja G. E. Moore nõustuks sellega. Moore'i järgi on selleks, et näha kogu läbipaistmatut eset, tarvilik, et oleks näha suur osa eseme piirist, kuigi võib-olla mitte siis, kui nähakse kaugelt maja metsas. Analoogselt nõuab Fred Dretske, et ese oleks vahetust ümbrusest visuaalselt eristatud, ja J. F. Soltis, et see oleks taustast eristatud. Aga vahetu nägemine ei nõua piiride nägemist. Kui mustkunstniku abiline on üleni mustas sametis ja seisab mustast sametist eesriide ees, siis tema piirjooni ei nähta, ometi aga nähakse musta laotust, mis on osa tema ülikonna pinnast.
John Langshaw Austini raamatus "Sense and Sensibilia" on toodud arutlus, mis mõnedele filosoofidele muret teeb: "A näeb täppi. See täpp on täht. Järelikult A näeb tähte." George Warnocki järgi on see arutlus kehtiv, kuid selle loogiline vorm ei ole triviaalne: "täpp on täht" tähendab, et täht paistab praegu täpina, ning sellest järeldub, et A näeb tähte, sest kui ma näen seda, millena X paistab, siis ma näen X-i. Selle viimase printsiibi seab Sanford küsimärgi alla: kui peen kiri paistab mulle arusaamatu kribuna, kas ma siias näen peent kirja? Sanford pakub, et lauset "see täpp on täht" tuleb tõlgendada mitteüldise tagantjärele tajureeglina: "selle täpi nägemine on tähe nägemine". Tegude ja sündmuste individueerimise kohta on erinevaid teooriaid. Alvin Goldmani tasandigenereerimise teooria järgi genereerib vahetu taju akt konventsionaalselt numeeriliselt erineva vahendatud taju akti. Donald Davidsoni järgi on üks sündmus, mis on nii vahetu taju akt kui ka vahendatud taju akt; siis "see täpp on täht" tähendab et täpi nägemine on sama sündmus mis tähe nägemine. Tajureegli sõnastamine ei seleta, miks seda reeglit aktsepteeritakse. Üldist reeglit siin ei saa anda.
Barbagia di Seùlo
pisi|Piirkonna asend Sardiinias
Barbagia di Seùlo (sardi keeles Barbàgia 'e Seùlu) on ajaloolis-geograafiline piirkond Itaalias Sardiinia saare keskosas.
Piirkonnas on viis Cagliari provintsi valda: Esterzili, Sadali, Seui, Seulo ja Ussassai. Barbagia di Seùlo piirneb Ogliastra, Trexenta ja Barbagia di Belvì piirkonnaga.
Nick Clegg
thumb Sir Nicholas William Peter Clegg (sündinud 7. jaanuaril 1967) on endine Suurbritannia poliitik ja praegune Facebooki asepresident välissuhete ja kommunikatsiooni alal (alates 2018).
Ta oli 2010–2015 David Cameroni valitsuses peaministri asetäitja ja 2007–2015 Liberaaldemokraatide esimees. Aastatel 1999–2004 oli ta Euroopa Parlamendi liige, 2005–2017 Suurbritannia parlamendi alamkoja liige.
Clegg õppis Cambridge'i ülikoolis arheoloogiat ja antropoloogiat.
Isiklikku
Clegg on alates 2000. aastast abielus hispaania äriõiguse spetsialisti ja kaubandusläbirääkija Miriam González Duránteziga, paaril on kolm last.
Nick Cleggi isapoolne vanaema paruness Kira von Engelhardt (abielus tema vanaisa Hugh Anthony Cleggiga) oli baltisaksa aadlik, kelle ema Alexandra Moullen oli Venemaa Keisririigi Valitseva Senati 1. osakonna oberprokuröri Ignati Zakrevski tütar. Ignati Zakrevski tütar oli ka Nick Cleggi vanavanatädi paruness Mura Budberg (sündinud Zakrevskaja, esimeses abielus krahvinna von Benckendorff). Mura Budberg oli 20. sajandi algul Eestis Jäneda mõisas elanud ja topeltagendina nii Nõukogude kui ka Briti valitsuse heaks luuramises kahtlustatud.
Mesilasenäpp
pisi|Mesilasenäpp
Mesilasenäpp (Merops apiaster) on mesilasenäplaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Teda võib eksikülalisena näha ka Eestis.
Veit Heiduschka
Veit Heiduschka (sündinud 20. mail 1938) on Austria filmiprodutsent. Ta on alates 1985. aastast produtseerinud üle 50 filmi.
Carl Schmidti teaduspreemia
Carl Schmidti teaduspreemia on Tartu Ülikooli Sihtasutuse välja antav preemia, mille eesmärk on edendada Tartu ülikoolis keemia ja meditsiini ajaloo uuringuid.
Preemia asutaja ja selle rahastaja on professor Stefan Ross.
Aleksander Valsiner
Aleksander Valsiner (18. veebruar 1903 Sarapiku küla, Vohnja vald, Virumaa – 5. oktoober 1972 Tallinn) oli eesti pedagoog ja haridustegelane.
Ta lõpetas 1922. aastal Tapa Gümnaasiumi ja õppis aastatel 1922–1924 Tartu Ülikooli filosoofia teaduskonnas ja aastatel 1924–1929 matemaatika-loodusteaduskonnas. Akadeemiliselt oli ta lühikest aega (1926–1929) ÜS Raimla liige.
Valsiner on töötanud õpetajana Saaremaal Kõnnu algkoolis (1929–1931), Saaremaa Ühisgümnaasiumis ja Kuressaare Merekoolis. Aastatel 1938–1940 oli ta Tallinna Õpetajate Seminari õpetaja. Aastatel 1940–1950 töötas ta Eesti NSV haridusministri asetäitjana ning 1950–1959 Eesti NSV Vabariikliku Õpetajate Täiendusinstituudi ja 1959–1965 ENSV Pedagoogika Teadusliku Uurimise Instituudi direktorina.
Aastatel 1949–1950 õppis ta Moskvas ÜK(b)P Keskkomitee juures asuvas Kõrgemas Parteikoolis.
Isiklikku
Tema poeg on USA psühholoog Jaan Valsiner.
Elu tsitadellis
"Elu tsitadellis" on Lenfilmi draamafilm aastast 1947.
Erik
Erik on skandinaavia päritolu eesti mehenimi.
Elu tsitadellis
Film on tehtud August Jakobsoni samanimelise näidendi järgi. Filmi peategelane on botaanikaprofessor Miilas, kes on sulgenud ennast oma majja, et tegeleda teadusega.
Erik
Selle nimega on seotud nimed Eerik, Eero.
Nino Metsar
Nino Metsar (sündinud 16. septembril 1987 Tallinnas) on Eesti endine naisujuja.
Elu tsitadellis
Filmi režissöör oli Herbert Rappaport, muusika lõi Eugen Kapp.
Erik
Erik oli Taani kaaskuningas 14. sajandil.
Nino Metsar
Ujujana
Ujumisega hakkas tegelema Tallinna Kalevi ujumiskoolis, aastatel 1995–2001 treenis ta Ülle Merisalu ja 2001–2006 Tõnu Meijeli juures.
Elu tsitadellis
"Elu tsitadellis" oli esimene Eesti NSV-s tehtud mängufilm.
Erik
1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Erik 2120 mehel. Erik on Eestis populaarsuselt 82. mehenimi.
Nino Metsar
Isklikku
Tema isa on endine korvpallur Andres Metsar.
Elu tsitadellis
Filmi heli taastamine
Kuna filmi eestikeelne originaalheli oli kaotsi läinud, siis tehti 1960. aastal uus järelsünkroniseerimine. Meie hulgast lahkunud näitlejaid rääkisid sisse teised näitlejad: Lembit Rajala - Karl Kalkun; Andres Särev - Voldemar Alev; Aleksander Randviir - Kaarel Toom.
Rettenegg
Rettenegg on vald (Gemeinde) Austrias Steiermargi liidumaal Weizi ringkonnas.
pisi|tühi|Vaade Retteneggile
Rettenegg asub Fischbachi Alpides Pfaffenbachi ja Feistritzi ühinemiskohas.
Gabioon
pisi|Gabioonid koos kahuritega, illustratsioon 16. sajandi lõpust Gabioon ehk kivikorv (itaalia keeles gabbione tähendab 'suur korv', itaalia keeles gabbia ja ladina keeles cavea tähendab 'korv') on kivide, betooni ja mõnikord liiva või mullaga täidetud korv, silinder või kast. Gabiooni kasutatakse tsiviilehituses, teedeehituses ja sõjaväelistel eesmärkidel. Seda kasutatakse erosiooni takistamiseks, samuti tammides, vundamentides, silindrilistes metallkonstruktsioonides. Sõjaväelises kontekstis kasutatakse mulla või liivaga täidetud gabioone, et kaitsta suurtükiväge vaenlase rünnaku eest.
Leonardo da Vinci kujundas Milano San Marco kindluse vundamendi jaoks gabiooni tüübi, mida kutsutakse Corbeille Leonard ('Leonard[o] korv').
Tsiviilehitus
Gabioon müür on tugimüür, mis on kividega täis laotud gabioon, mis on kokku seotud traadiga. Gabioon müürid on tavaliselt nurga all vastu kallakut või lähevad pigem mööda kallast üles nagu astmeline trepp, kui vertikaalselt laotud üksteise peale.
Gabioonkorvidel on mõned eelised võrreldes lahtiselt laotud kaldakindlustusega, just nende modulaarsuse pärast ja neid on võimalik järjestada erinevateks kujudeks; lisaks ei liigu nad voolava vee korral paigast. Samuti on gabioonil eelised võrreldes jäikade konstruktsioonidega, sest nad kohanduvad liikuva maapinnaga, hajutavad voolava vee jõudu ja nõrguvad vabalt. Nende tugevus ja efektiivsus võib mõnes olukorras ajaga suureneda, näiteks kui muda ja taimestik täidavad tühjad lõhed ja avad, struktuur tugevneb. Neid kasutatakse ka vahepeal, et hoida kinni kive, mis võivad kukkuda järsakutelt või kaljudelt ja ohustada liiklust teedel või radadel. pisi|vasakul|Silla liitekoht gabioonidega
Gabioonide keskmine eluiga sõltub traadi elueast, mitte korvi sisust. Struktuur laguneb koost, kui traat puruneb. Kõige enam kasutatakse tsingitud terastraati, kuid kasutatakse ka PVC-ga kaetud roostevabast terasest traati. PVC-ga kaetud gabioonid peavad hinnanguliselt vastu 60 aastat. Osad gabioonitehased garanteerivad struktuurilist püsivust 50 aastat.
Ameerika Ühendriikides algas esmane gabioonide kasutamine jõgedes projektide valmimisega 1957–1965, North Riveris (Virginia) ja Zealand Riveris (New Hampshire). Rohkem kui 150 kaldaid kindlustavat ehitist, pankade kindlustust ja kanalikilpi valmistati kahes U.S Forest Service kohas. Hiljem suur osa jõesisestest ehitistest hävis, õõnestamise ja korvide ebapiisava terviklikkuse pärast. Eriti just traatide roostetamise ja kulumise tõttu, mille põhjustas mööda jõesängi edasiliikuvad setted, nõrgestades struktuuri, mis lõpuks lõtvusid ja varisesid kanalitesse kokku. Muud gabioonid kukkusid kanalitesse, kui puud kasvasid ja laienesid ülemiste gabioon müüride peale, lükates neid jõe kanalite poole.
Gabioone on kasutatud ka sellistel hoonetel nagu Dominus Winerys Napa Valleys Californias, mille projekteerisid arhitektid Herzog & de Meuroni aastatel 1995–1997. Fassaad on kujundatud traatvõre gabioonist, mis sisaldab kohalikku kaevandatud kivi; see konstruktsioon võimaldab õhu liikumist läbi hoone, tekitades hoones sees mõõduka temperatuuriga keskkonna.
Erinevad disainid
On mitmesuguseid spetsiaalseid gabiooni disainilahendusi, eelkõige on need mõeldud funktsionaalsete vajaduste tarbeks, samuti on tulnud kasutusele mõned erivajadusi täitvad vormid. pisi|Kaldakindlustus, tehtud madratsitest
Sõjaväeline kasutus
Keskajal olid gabioonid ümmargused, pealt lahtised ja põhjaga, mis tehti vitspunutistest ja olid täidetud pinnasega ning täitsid sõjaväelise kaitserajatise eesmärki. Neid esimesi sõjalisi gabioone kasutati, et kaitsta lahinguväljal suurtükiväelasi. Vitspunutilised silindrid olid kerged ja neid sai suhteliselt mugavalt laskemoona rongiga vedada, eriti kui need olid tehtud eri diameetritega mahtusid need üksteise sisse. Mullaga täidetud silindritest sai ümber relva moodustada seina, kui neid üksteise kõrvale panna. Tänapäeval kasutatakse gabioone tihti selleks, et kaitsta sõjaväelinnakuid plahvatuste, kildude ja kaudse tule nagu miinipilduja- ning suurtükiväe tule eest. Näited, kus sõjaväelinnakutes seespool kasutatakse laialdaselt gabioone: magalates, sööklates või mis tahes kohas, kus toimub suure hulga kaitsmata sõdurite kogunemine.
Hans Kiliani auhind
Hans Kiliani auhind (saksa keeles Hans-Kilian-Preis) on teadusauhind, mida antakse välja alates 2011. aastast iga kahe aasta tagant väljapaistvate saavutuste eest, mis võimaldavad sügavamalt mõista inimkonna ajaloolist ja kultuurilist eksistentsi ning inimpsüühika muutumist.
Auhinnaga kaasneb 80 000 euro suuruse auhinnaraha. See on Saksamaa rahaliselt suurim auhind sotsiaalteaduste valdkonnas.
28. aprillil 2017 toimus Bochumi Ruhri Ülikoolis Hans Kiliani auhinna järjekordne (arvult neljas) pidulik auhinnatseremoonia. Auhinna pälvis silmapaistva panuse eest inimolemuse ja kultuurikäitumise teaduslikku uurimisse Tartu Riikliku Ülikooli lõpetanud USA kultuuripsühholoog Jaan Valsiner.
Eeva (eesnimi)
Eeva on eesti ja soome naisenimi.
Selle nimega on seotud nimed Eva, Eve, Eevi, Evi.
Eduard Tüür (kirjanik)
pisi|Eduard Tüür Eduard Tüür (sündinud 15. augustil 1961) on eesti kirjanik ja Eesti Kirjanike Liidu liige.
Ta on lõpetanud ühe ülikooli insenerina ja teise psühholoogina ning kirjutanud väitekirja üksildusest. Töötanud ajakirjanikuna, juhtinud lennundust Estonian Airis, Lennuametis (1996-1998 oli selle peadirektor ) ja Tallinna Lennujaamas ning trükikoda Uniprint. Kirjastab ühemehefirmas Iibis.
Isiklikku
Tema isa on karikaturist Eduard Tüür. Tütar Rhea Rosette Tüür.
2. kaardiväe motolaskurdiviis
2. kaardiväe motolaskurdiviis (vene keeles 2-я гвардейская мотострелковая Таманская ордена Октябрьской Революции Краснознамённая ордена Суворова дивизия им. М.И. Калинина) on Venemaa Föderatsiooni maavägede mehhaniseeritud jalaväediviis. Tuntud ka kui Tamani või Tamanski diviis.
Ajalugu
Diviis asutati 1941. aastal ning osales Teises maailmasõjas. Nõukogude ajal oli see 'õukonnadiviis', mis osales paraadidel Moskvas. 2009. aastal saadeti see laiali, kuid formeeriti uuesti neli aastat hiljem. Alates 2016. aastast on see kuulunud 1. tankiarmee koosseisu.
Vjazmitinov
Vjazmitinov, varem Wiszowaty oli Poola päritolu Venemaa aadlisuguvõsa.
Vjazmitinovid rüütelkonna matriklis
Sõjaminister Sergei Kuzmitš Vjazmitinov (1744−1819) võeti 1806. aasta 24. veebruaril (vkj) Eestimaa rüütelkonna matriklisse. Suguvõsa kanti lisaks Mogiljovi ja Kurski kubermangu aadlisuguvõsaraamatusse. pisi|175px|Krahv [[Sergei Vjazmitinov|Sergei Kuzmitš Vjazmitinov (1744−1819)]]
Sugupuu
Benedykt Wiszowaty (Vjazmitinov)
Ahasveeruse uni
"Ahasveeruse uni" on Ene Mihkelsoni aastal 2001 ilmunud romaan.
Romaani peategelaseks on umbes 1944. aastal sündinud naine, kes püüab iseseisvuse taastanud Eestis, 1990. aastate teisel poolel leida nõukogude aja arhiividest infot oma vanemate saatuse kohta pärast Teist maailmasõda. Tema isa Meinhard ja ema Vilma läksid pärast maailmasõda repressioonide hirmus metsa, isa hukkus segastel asjaoludel ja ema tuli hiljem metsast välja, kuid ei hakanud enam tütart kasvatama. Naine kasvab esmalt sugulaste juures, siis internaatkoolis. Vanemate käekäigu avanemise looga paralleelselt kulgeb peategelase mõistatusliku haiguse lugu, unenäod vahelduvad tegelikult toimunuga.
Romaan valiti 2006. aastal kirjandusteadlaste, kirjandusväljaannete toimetajate, kirjanike ja õppejõudude seas läbi viidud küsitluses taasiseseisvunud Eesti parimaks romaaniks.
2011. aastal plaaniti "Ahasveeruse uni" Endla teatris lavastada, kuid selle lavastaja ja dramaturg Tiit Palu otsustas siiski selle lavale toomata jätta, sest "erinevatel põhjustel polnud hetkel võimalik jõuda Ene Mihkelsoni suurromaanile väärilise tulemuseni".
Retseptsioon
Kirjandusteoreetik Toomas Liiv on rõhutanud une ja ärkveloleku piiri ähmasusele romaanis ja ka Eestis, (sisemisele) sundusele rahu leidmata seda otsida nagu pealkirjas viidatud Jeruusalemma kingsepp Ahasveerus, kes pidi igavesti ringi rändama, sest ei olnud lubanud Jeesusel teel Kolgatale oma kodu ukse ees korraks puhata.
Paljud kirjandusteoreetikud (Eva Rein, Tiina Kirss, Aija Sakova , Eneken Laanes ) on romaani nimetanud ka traumaromaaniks.
Romaani keskseks teljeks on mäletamise küsimus: millised on (otsesemalt) metsavendade mäletamist puudutavad probleemid iseseisvuse taastanud Eestis ning (laiemalt) missugune on baltisaksa kultuuripärandi roll Eesti kultuuri kujunemisel. Baltisaksa pärandi rõhutus saab alguse peategelase segast päritolu isa nähtud endelisest unenäost, kus tollele antakse juudi pass, ning laieneb peategelase mõtiskluseks Eesti kaugema mineviku ja baltisaksa kultuuri vahekorra üle, tõukudes rahvaraamatutest teada loost 18. sajandil Liivimaal rännanud Liivimaa Ahasveerusest.
Matthias Arrasist
Matthias Arrasist (tšehhi keeles Matyáš z Arrasu, prantsuse keeles Mathieu d'Arras; sündinud 1290 in Arrasis Prantsusmaal, surnud 1352 Prahas) oli prantsuse arhitekt ja ehitusmeister, kes tegutses Böömimaal 14. sajandi algupoolel.
Eluloolist
Prantsusmaa hilisgootikat esindav ehitusmeister Matthias sündis Arrasis, ent muud pole tema varasemast elust teada. 1344. aastal kutsus Määrimaa markkrahv, hilisem Püha Rooma keiser Karl IV meistri oma uude pealinna Prahasse, et see hakkaks juhtima Narbonne'i ja Rodezi katedraalide eeskujul kavandatud Praha püha Vituse katedraali ehitust.
Looming
Meister Matthias töötas mõnd aega Prantsusmaal ning oli muuhulgas Avignoni paavstipalee arhitekt.
Praha Püha Vituse katedraali nurgakivi pandi paika 21. novembril 1344 ja pärast kaheksa aasta pikkust ehitusperioodi, kuni meistri surmani, oli valminud katedraali idapoolse osa arkaadidekorrus ja koorilõpmik koos kooriümbriskäigu ja viiest kabelist koosneva kabelipärjaga. Neis on äratuntav prantsuse hilisgootika nõtkejooneline rõhutatud vertikaalsus ja peaaegu jäigana mõjuv proportsioonide järgimine on tema loomingu selge tunnus.
1348. aastal alustas ta keiser Karl IV jaoks Karlstejni lossi ehitamist, kuid pole teada, palju on ehitises tema autorsust. Päris kindlalt tõestatud pole tema tegevus ka Nové Město linnaosa rajamisel.
Püha Vituse katedraali ehitusel oli Arrasi Matthiase järglaseks Peter Parler.
Uvarov
Uvarovid on krahvi- ja põlised aadlisuguvõsad.
Põlisaadel tähendab seda, et suguvõsa aadliseisus ulatub keskaega (vn Столбовое дворянство) ja/või Peeter I eelsesse aega.
Dokumentide esitamisel (12. oktoober 1686) suguvõsa kandmiseks sametraamatusse anti üle Uvarovite nummerdatud põlvnemistabel (sks Ahnentafel; vn родословная роспись) ning streletsisotniku Jermolai Vladimirovitš Uvarovi 1612. a. valduste graamota (vn послушная грамота).
See haru on lisatud Tula, Harkovi ja Tveri kubermangu suguvõsaraamatute VI ossa.
Peale selle on veel üks Uvarovite suguvõsa, mis pärineb 17. sajandi keskpaigast ja mis on kantud Simbirski kubermangu suguvõsaraamatusse.
Veel üks Uvarovite suguvõsa pärineb Ivan Timofejevitš Uvarovist, kes oli Vene keisrinna Jelizaveta Petrovna ihukaardiväe (vn лейб-компания) grenader ja kes tõsteti aadliseisusse 25. novembril 1751. a.
Suguvõsa päritolu ja ajalugu
Suguvõsa pärineb Suurhordist (Kuldhordi killustumisest järele jäänud XV sajandi khaaniriik) väljunud tatari aristokraadist mursaast Mintšak Kosajevitšist, kes siirdus Moskva suurvürsti Vassili I Dmitrijevitši alluvusse ja kelle nimeks sai õigeusku pöördumisel Siimeon. Tal sündis neli poega: Davõd, Zloba, Orkan (hiljem Orinka) ja Uvar. Poegadest said alguse järgmised suguvõsad: Davõdovid(-Mintšakid), Zlobinid, Orinkinid ja Uvarovid. Tema järglased asustati algul Pihkvasse, kust nad XVI sajandi keskpaiku asustati ümber Tula lähedal olevasse Beljovi linna teenismõisa ehk pomestjesse.
Fedot Alfimovitš Uvarov oli Aleksinis väepealik ehk vojevood tsaari Aleksei I Mihhailovitši valitsemise ajal. Aleksandr Artamonovitš, keisrinna Katariina II tiibadjutant, Aleksandr Vassiljevitš Suvorovi kaasvõitleja ja -mõtleja, näitas enda häid sõjapidamise oskusi Izmajili võtmisel. See Uvarovite haru on kantud Tula ja Moskva kubermangu suguvõsaraamatu V ja VI ossa.
Muu Uvarovite haru või suguvõsa pärineb XVI sajandi algul elanud Aleksandr Uvarovist, kelle järglased teenisid Kaširas. Sellest harust pärineb Fjodor Petrovitš Uvarov (1769–1824), kes oli kindraladjutant, kaardiväekorpuse komandör ja Riiginõukogu liige. Tema nõopoeg Sergei Apollonovitš Uvarov (1847–1900) oli Volõõnia kubermangu aadelkonna kogu esimees. Viimase pojad Vladimir (1881–1959) ja Sergei (1885–1932) olid Edela krai kubermangude kreisilikud aadelkonna kogude esimehed.
Krahvid Uvarovid
Keisri Nikolai I nimelise ukaasiga (1. juuli 1846) tõstetakse rahva valgustamise minister (1833–1848) ja tõeline salanõunik Sergei Semjonovitš Uvarov tänumärgiks tema töö ja teenete eest koos järglastega Vene Keisririigi krahvi seisusse, mille kinnitamiseks on väljastatud graamota (29. detsember 1850).
Vapp. V osa, nr 33.
Neljaks osaks jagatud kilbi keskel on punane kilbike, milles on kujutatud kuldne rist, selle all on hõbedane poolkuu, sarved pööratud allapoole kuldse kuusnurkse tähe suunas. I ja IV väljal on hõbedasel taustal must ševroon (sarikas). II ja III väljal on näha helesinisel taustal pilvest välja sirutuv soomusrüüs käsi koos saabliga. Kilpi kroonib aadlikiiver ja kroon kolme jaanalinnusulega. Kiivrikate on ühelt poolt verev, teiselt poolt hõbedane. Kilpi hoiavad kaks musta kotkast.
Igavene Juut
pisi|[[Maurycy Gottliebi maal "Ahasveerus", 1876]]
Spiiker
Spiiker (inglise sõnast speaker 'kõneleja') on parlamendi, volikogu või muu parlamentaarse organisatsiooni eesistuja.
Igavene Juut
Igavene Juut on hiliskeskaegse kristliku legendi järgi Jeruusalemma kingsepp Ahasveerus, kes peab kuni maailma lõpuni vahetpidamata rändama, sest selline karistus sai talle osaks selle eest, et ta ei lubanud Jeesusel Kolgata teel oma maja ees puhata.
Spiiker
Traditsiooniliselt kasutatakse seda sõna eesti keeles eelkõige anglosaksi maade ametiisikute, nt Suurbritannia parlamendi kodade ja USA Esindajatekoja eesistuja kohta. Sarnasuse alusel nimetatakse vahel spiikriks ka Eesti Riigikogu esimeest. Harvem kutsutakse nii muid analoogseid Eesti ametikohti, näiteks on spiiker Tallinna Ülikooli Üliõpilaskonna volikogul.
Hiidhundlane
Hiidhundlane (Chalcophora mariana) on mardikaliste seltsi kuuluv putukaliik.
Putukat on ka Eestis.
Mutale
Mutale on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Limpopo provintsis Vhembe ringkonnas, Mutale valla halduskeskus.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Mutale elanikest mustanahalisi aafriklasi 99,83%, värvilisi 0,02%, valgeid 0,02% ja teisi 0,12%. Venda keelt pidas emakeeleks 98,21%, inglise keelt 0,26%, afrikaani keelt 0,22% ja tsonga keelt 0,19%.
Rangid
Ajaloost
Rangid tulid Euroopas (ka Eestis) hoburakendis laialdaselt kasutusele arvatavasti 1. aastatuhande teises pooles pKr. 19. sajandil hakati Eestis ka üksik härga senise ikke asemel mõningal määral rakendama rangidega.
Kirjeldus
Rangide põhiosad on kaks rangipuud (murdes ka taoslaud) ja nende all olev polsterpadi ehk rangipale (murretes ka kaelus, krants). Rangipuude sarvekujulisi ülemisi otsi nimetatakse harjusteks. Rangipuud tõmmatakse ülevalt kokku harjuspaelaga, alumised otsad peene rihma ehk rinnusega. Alumine ots võib olla ka kinnine.
Mõlemal rangipuul on küljel umbes keskkohas roomaaugud, millesse seotakse tugevad rihmaasad ehk rangiroomad (murdes ka rahe). Rangipuud ühendatakse aistega roomade ning looga abil.
Eestis olid rangipuud 19. sajandi algul nahkkatteta, kuid lõik ornamendiga rikkalikult kaunistatud, mõnel pool ka värvitud. Harjuste otsad olid tihti nikerdatud hobusepea vms kujuliseks. 19. sajandi teisel poolel tulid poekaubana kasutusele nahkkattega rangid, mis 20. sajandil said üldkasutatavateks.
August Georg Simpert (Baden-Baden)
August Georg Simpert Baden-Badenist (14. jaanuar 1706 – 21. oktoober 1771) oli valitsev Badeni markkrahv 1761. aastast kuni oma surmani. Ta oli oma venna Ludwig Georgi järglane ja Orléansi hertsoginna vend. Ta oli hertsog Leopold Philippi väimees.
Elu
Sündinuna Rastatti palees oli ta Ludwig Wilhelmi ja Franziska Sibylla Augusta von Sachsen-Lauenburgi noorem poeg.
1707. aastal tema isa suri ja tema vanem vend Ludwig Georg sai riigi valitsejaks oma ema eestkoste all. Ema eestkostevalitsuse ajal otsustati, et August Georg peaks ühinema kirikuga. Sellisena andis ta 20-aastaselt usutõotused ning oli hiljem 1726. aastal Kölni kanoonik ja 1728. aastal Augsburgi diakon.
1727. aastal jõudis tema vend täisikka ja tema ema andis riigivalitsemise talle üle. Ema suri 1733. aastal, olles olnud populaarne valitseja.
Väinamere saarte sihtkaitsevöönd
Väinamere saarte sihtkaitsevöönd on Matsalu rahvusparki kuuluv 4406,7 ha suurune sihtkaitsevöönd, mille eesmärk on kaitsta Väinamere saarte elustikku.
August Georg Simpert (Baden-Baden)
Elu
1735. aastal lahkus ta kirikust ja abiellus Arenbergi hertsogi Leopold Philippi tütre Maria Viktoriaga. Paar abiellus 7. detsembril 1735 Rastatti palees, kuid abielu jäi lastetuks.
Väinamere saarte sihtkaitsevöönd
Vöönd hõlmab järgmised saared: Sõmeri saar, Põhja-Pudurahu, Lõuna-Pudurahu, Silmarahu, Sõmeri Põhjarahu, Sõmeri Lõunarahu, Liia saar (ehk Liialaid), Roograhu, Kuivarahu, Ülerahu, Koharahu, Suurrahu, Suurrahu rahukesed, Näripea rahu, Tauksi saar, Tauksi rahukesed, Riiurahud, Borki saar, Krimmi saar, Laekarahu, Mustakivi rahu, Paljarahu, Sveni rahu, Siimurahud, Tagarahu (ehk Orarahu) ja Esirahu (ehk Rohirahu).
August Georg Simpert (Baden-Baden)
Elu
Kui tema vend 1761. aastal 59-aastaselt suri, järgnes talle markkrahvina August Georg, kuna Ludwig Georgil ei olnud meessoost pärijaid ja Baden-Badenis kehtis saali tavaõigus. Kuna ta ise oli lastetu, sai selgeks, et riik peab minema üle Zähringite Baden-Durlachi liinile, mida tol ajal juhtis tema kauge nõbu Karl Friedrich.
Pärast tema surma 1771. aastal järgnes talle markkrahvina Karl Friedrich ning Baden-Badeni katoliiklikud valitsejad lõppesid temaga, kui protestantliku Baden-Durlachiga ühendati katoliiklik Baden-Baden, võimaldades seega usuvabadust. Baden-Durlachi pärimist kirjeldav leping sõlmiti 1765. aastal, kuus aastat enne August Georgi surma.
Ta suri Rastatti palees 65 aasta vanusena.
Ene Hioni Fond
Ene Hioni Fond on soomerootslaste naisorganisatsiooni Svenska Kvinnoförbundet 2006. aastal asutatud fond, mille eesmärk on muu hulgas edendada ühiskonnas tasakaalustatust ja võrdõiguslikkust.
Fond annab välja Ene Hioni Fondi stipendiumit. Stipendiumi suurus on 500 eurot.
Salveiroheline
Salveiroheline on üks rohelistest värvitoonidest, hele hallikas roheline, mis meenutab kuivatatud salveilehtede värvust.
Mõned värvisüsteemid käsitlevad salveirohelist värvusena, mis tekib kahe tertsiaalvärvuse segamisel – kas kiltkivihalli ja tsitriinkollase või kiltkivihalli ja oliivrohelise segamisel.
Sillamäe ülemine paisjärv
Sillamäe ülemine paisjärv (ka Ülemine paisjärv, Sillamäe keskmine paisjärv) on järv Ida-Viru maakonnas Sillamäe linnas. Veekogu pindala on 11,7 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 2435 m.
Trenčianske Teplice
Trenčianske Teplice (saksa keeles Trentschin-Teplitz, ungari keeles Trencsénteplic) on linn Slovakkias Trenčíni maakonnas Trenčíni ringkonnas.
Bibliotheca Antiqua
"Bibliotheca Antiqua" on Tallinna Ülikooli Kirjastuses välja antav raamatusari, mis ilmub Bibliotheca alasarjana.
Trenčianske Teplice
Trenčianske Teplice on kuurortlinn, seal asuvad kuumaveeallikad.
Bibliotheca Antiqua
Sarjas ilmuvad ainult eelretsenseeritud tekstid.
Trenčianske Teplice
Geograafiline asend
Trenčianske Teplice asub riigi lääneosas Strážovi mäestiku jalamil, Trenčínist ligikaudu 9 km idas.
Bibliotheca Antiqua
Sarja ühtse kujunduse maketi autor on disainibüroo Rakett. Valdkondlikku kuuluvust annab edasi värvilahendus, mis järgib ülikooli kodulehel kasutatavat värvide jaotust.
Trenčianske Teplice
Ajalugu
Küla on esmamainitud 1355. aastal ja kuumaveeallikaid 1379. aastal. 1835. aastal ostis spaa Viini pankur Jozef Sina, kes alustas selle arendamist ja populariseerimist. Linnaõigused sai Trenčianske Teplice 24. novembril 1990.
Bibliotheca Antiqua
pisi|120px| [[Gaius Sallustius Crispus ]] pisi|120px| [[Titus Livius  ]]
Trenčianske Teplice
Rahvastik
Slovakkia 2021. aasta rahvaloenduse andmetel oli Trenčianske Teplice elanikest slovakke 91,78%, tšehhe 0,78%, ungarlasi 0,18% ja poolakaid 0,13%. Rahvus oli teadmata 6,06%-l elanikest.
Kultuur
Alates 1993. aastast korraldati Trenčianske Teplices filmifestivali Art Film Fest, mis hiljem laienes ka Trenčínisse. 2016. aastal viidi filmifestival üle Košicesse.
Kummitus
pisi|Mees oma teise tondiga. [[William Hope'i (1863–1933) foto, mis hiljem tunnistati võltsituks]] Tont on mütoloogias ebamäärane vaim ja kollitav olend.
Nimetus "kummitus" on pärit Kirde-Eestist rannikumurdest (kirdemurdest) ja trükisõna kaudu üldistunud terminiks. Kummituse sünonüümidena on kasutusel sõnad tont ja tont, murretes ka nägemine, Hiiumaal õudasi, Mulgi murdes tont.
Mõnikord on tont koondnimetus sellistele vaimudele ja nende inimkujulisele ilmumisele, kes pole müütilist päritolu ega kuradi moondekujud. Sellises tähenduses on sünonüümina kasutusel ka sõna Tont. .
Viiteid kummitustele esineb paljude maailma rahvaste müütides ja religioossetes tekstides, sealhulgas selliste hõimude omades, kellel pole selgelt väljakujunenud religiooni.
Kummituste uurimine algas siis, kui ratsionalistlik maailmavaade hakkas kõrvale tõrjuma sellele eelnenud mütoloogilist maailmavaadet. Arst John Ferriar (1761–1815) avaldas 1813 "Essee kummituste teooriast", milles väitis, et kummitused on lihtsalt optilised illusioonid. 1845 avaldas prantsuse arst ja psühhiaater Alexandre Jacques Franois Brire de Boismont (1797–1881) "Hallutsinatsioonidest ehk kummituste, unenägude, ekstaasi, magnetismi ja uneskõndimise ratsionaalne ajalugu", milles väitis, et kummituste nägemise põhjuseks on hallutsinatsioonid.
Kummitustele ei ole ühest selgitust. Lisaks hallutsinatsioonidele ja illusioonidele võivad juttudele kummitustest alust anda muu hulgas miraažid, legendid ja teadlikud müstifikatsioonid. Kuulujuttude levides võib tekkida olukord, kus keegi ei ole ise kummitust näinud, aga kõik on veendunud selle olemasolus, sest oma sõnul on kõik kuulnud selle olemasolust usaldusväärse inimese käest, kellele seda olevat rääkinud kummituse oma silmaga nägija.
Poltergeist on niisugune kummitus, kes suudab füüsiliselt liikuma panna materiaalseid objekte.
Andrei Mõlnikov
pisi| Andrei Andrejevitš Mõlnikov (vene keeles Андрей Андреевич Мыльников; 22. veebruar 1919 Pokrovsk – 16. mai 2012 Peterburi) oli vene maalikunstnik ja kunstipedagoog.
Andrei Mõlnikov lõpetas 1946. aastal Peterburis Ilja Repini nimelise kunstiinstituudi ja 1948. aastal samas aspirantuuri. Ta õppis teiste seas Igor Grabari ja Viktor Orešnikovi käe all.
Alates 1957. aastast töötas ta Peterburi kunstiinstituudis õppejõuna. Tema õpilaste seas olid Boriss Kornejev, Jelena Kostenko, Viktor Otijev, Jaroslav Krestovski, Nikolai Pozdnejev, Aleksandr Sokolov.
Eevi
Eevi on eesti ja soome naisenimi.
Selle nimega on seotud nimed Eva, Eeva, Eve, Evi.
Albrecht Kossel
Ludwig Karl Martin Leonhard Albrecht Kossel  (16. september 1853 Rostock – 5. juuli 1927 Heidelberg) oli saksa biokeemik ja geneetika valdkonna teerajaja.
Borherti mõis
Borherti mõis, vanasti ka Grāve mõis (läti keeles Borherta muiža, Grāves muiža, Vites muiža, Līvena muiža või Fītinghofa muižiņa, saksa keeles Lievenhof, Wittenhof või Vitinghof) on mõis Lätis Riia linnas Bieriņi asumis peahoone aadressiga Zvārdes iela 1.
Sankt Kathrein am Hauenstein
Sankt Kathrein am Hauenstein on vald (Gemeinde) Austrias Steiermargi liidumaal Weizi ringkonnas.
Albrecht Kossel
Kossel tegi koostööd ja mõjutas oluliselt teisi tähtsaid biokeemikuid, sealhulgas Henry Drysdale Dakini, Friedrich Miescheri Edwin Bret Harti ja Felix Hoppe-Seylerit. Ta toimetas ka 1895. aastast kuni surmani biokeemia ajakirja.
Borherti mõis
Borherti mõis tekkis ilmselt 16. sajandil. Mõisal on olnud palju omanikke, nende seas Lievenid ja Vietinghoffid. 1782. aastal asus mõisa maadel ka Jeruzaleme kõrts, millest sai hiljem Altona mõis. Mõisa puidust peahoone püstitati 1750. ja 1760. aastatel, baroksel hoonel on ka rokokooajastule omaseid elemente. Teine hoone on pärit 19. sajandist. Lisaks neile kahele hoonele on osaliselt säilinud ka mõisa allee ja park.
Sankt Kathrein am Hauenstein
pisi|tühi|Sankt Kathrein am Hauensteini kihelkonnakirik
August Martin Silber
August Martin Silber (aastast 1938 August Sillapere; 30. juuli 1895 Kehtna vald, Harjumaa – 13. aprill 1942 Sverdlovski oblast, Venemaa) oli Eesti jalgpallur ja jalgpallikohtunik.
Silber oli 1921. aastal asutatud Tallinna Jalgpalli Klubi (TJK) asutajaliige ja hilisem klubi juhatuse liige.
Arreteeriti NKVD poolt septembris 1941, hukati 13. aprillil 1942 vangilaagris Venemaal.
Isiklikku
Ta vend oli jalgpallur Otto Sillapere, abikaasa näitleja Ida Kuusberg.
Soome Maapartei
Soome Maapartei rajas varem Maaliitu (nüüdsesse Soome Keskerakonda) kuulunud populistlik poliitik Veikko Vennamo. Partei tõusis esile 1970. aastal. 1968, 1978 ja 1982 oli Vennamo Maapartei presidendikandidaat, saades esimesel korral 11% häältest. 1983–1990 oli Maapartei valitsustes koos kõigi kolme suure parteiga.
Kui Veikko Vennamo poliitikast loobus, võttis partei üle tema poeg Pekka Vennamo. 1983. aasta parlamendivalimistel kogus ta 8,5% häältest, kuid keeldus pakutud ministrikohast. 1995. aastal lõpetas Maapartei pankrotiga, samal aastal asutasid selle liikmed uue, Põlissoomlaste erakonna.
Otto von Scheiding
Otto von Scheiding oli Keila vabahärra; Jägala, Valingu ja Lehola mõisa omanik, päris Welkowi ja Starkowitzi mõisa; Liivimaa maanõunik.
Taur Matan Ruak
Taur Matan Ruak (õieti José Maria Vasconcelos; sündinud 10. oktoobril 1956) on Ida-Timori erusõjaväelane ja poliitik, kes oli 20. maist 2012 kuni 20. maini 2017 Ida-Timori president. Alates 22. juunist 2018 kuni 1. juulini 2023 oli ta Ida-Timori peaminister.
Aastatel 1975–2011 teenis ta armees ning oli enne presidendiks kandideerimist vägede ülemjuhataja.
I Riiginõukogu kujundamine
I Riiginõukogu kujundamine toimus Riiginõukogu kujundamise seaduse alusel 1938. aastal ja selle tagajärjed kuulutati välja Riigi Teatajas 7. aprillil 1938.
Ameti poolest kuulusid Riiginõukogu koosseisu:
Maaomavalitsuste poolt valitavaks liikmeks valiti vallavanemate poolt valitud valijameeste koosolekul Johannes-Leopold Antik, Kaarel Heinver ja August Kohver.
Linnaomavalitsuste poolt valitavaks liikmeks valiti linnapeade ja linnavanemate ühisel koosolekul Anton Uesson.
Põllumajanduse alalt ühes kalandusega valitavateks liikmeteks valiti Põllutöökoja nõukogu ja juhatuse ühisel koosolekul, millest võtsid osa hääleõigusega üks Agronoomide Koja, üks Loomaarstide Koja, üks Meierite Koja, üks Kalanduskoja ja üks Maatööliste ja Väikemaapidajate Koja juhatuse poolt valitud esindaja, Juhan Haagivang, Johan Holberg, Heinrich Lauri, Aleksander Onno ja Hendrik Otstavel.
Tööstuse, käsitöö, kaubanduse ja laevanduse alalt valitavateks liikmeteks valiti Kaubandus-tööstuskoja nõukogu ja juhatuse ühisel koosolekul, millest hääleõigusega võtsid osa kaks Insenerikoja poolt valitavat esindajat, Johan Sihver, Joakim Puhk ja Heinrich Neuhaus.
Käsitöö alalt valitavaks liikmeks valiti Käsitööstuskoja nõukogu ja juhatuse ühisel koosolekul Aleksander Naeres.
Ühistegevuse alalt valitavaks liikmeks valiti Ühistegevuskoja nõukogu ja juhatuse ühisel koosolekul Aleksander Kask.
Töövõtjaskonna poolt valiti Tööliskoja juhatuse poolt Johannes Kurvits, Maatööliste ja Väikemaapidajate Koja juhatuse poolt Rein Marrandi ja Eraettevõtete Ametnikkude Koja juhatuse poolt Aleksander Oinas.
Linna-kinnisomandi alalt valitavaks liikmeks valiti Majaomanikkude Koja juhatuse poolt Jaan Masing.
Vabakutsete alalt valitavaks liikmeks valiti Advokatuuri nõukogu poolt, millest võtsid hääleõigusega osa kaks Arstide Koja juhatuse ja kaks Rohuteadlaste Koja juhatuse poolt valitud esindajat, Alfred Maurer.
Kodumajanduse alalt valitavaks liikmeks valiti Kodumajanduskoja juhatuse poolt Linda Eenpalu.
Kaitseliidu poolt valitavaks liikmeks valiti Kaitseliidu Keskkogu poolt Johannes Orasmaa.
Hariduse ja kultuuri alalt valitavaks liikmeks valiti Õpetajate Koja nõukogu poolt valitud kuue esindaja poolt, ja Eesti Kultuurkapitali iga sihtkapitali valitsuse poolt valitud ühe esindaja poolt, Voldemar Päts.
Vähemusrahvuste kultuuri alalt valitavaks liikmeks valiti saksa ja juudi vähemusrahvuse kultuuromavalitsuse poolt Harry-Eduard-Ottokar Koch.
Rahvatervishoiu alalt valitavaks liikmeks valiti maavalitsuste, Tallinna, Tartu ja teise astme linnavalitsuste, Tartu Ülikooli arstiteaduskonna (2), Arstide Koja juhatuse (2), Rohuteadlaste Koja juhatuse ja Loomaarstide Koja juhatuse esindajate, Eesti Punase Risti presidendi ja Eesti Haigekassade Liidu juhatuse (2) esindajate poolt, Alfred Mõttus.
Riigihoidja poolt nimetati eriõigusel liikmeteks Friedrich Akel, Hans Leesment, Johan Müller, Mihkel Pung, Peeter Puusep, Bernhard Roostfeld, Johan-Oskar Rütli, Jaan Soots, Karl Terras ja Aleksander Tõnisson.
Hilisemad muudatused
Harry-Eduard-Ottokar Koch lahkus 3. detsembril 1938. Teda asendas 13. jaanuaril 1939 Wilhelm Wrangell, kelle volitused lõppesid 18. detsembril 1939.
Saksa vähemusrahvuse kultuuromavalitsuse tegevus lõppes 1. jaanuaril 1940. Kuna nüüd oli Eestis ainult üks – juudi – kultuuromavalitsus, muudeti Riiginõukogu kujundamise seadust, mille järgi said Riiginõukogu liikme valimises osaleda ka vene ja rootsi vähemusrahvused, kellel ei olnud kultuuromavalitsust. Valimiste Peakomitee otsustas 20. aprillil 1940 vähemusrahvuste kultuuri alalt valitava Riiginõukogu liikme valimiskoosolek kokku kutsuda hiljemalt 28. juunil 1940 (RT 1940, 34, 274).
10. juunil 1940 valisid Tartu-, Viru- ja Petserimaa valijamehed Tartu maavanema Heinrich Lauri juhatusel vene vähemusrahvuse esindajateks vähemusrahvuste poolt valitava Riiginõukogu liikme valimisteks Mustvee linnavoliniku Arteemi Guzi, Vasknarva vallavanema Ivan Käsperovi, Kallaste linnavanema Ivan Pavlovi ja Raja vallavoliniku Ivan Potkini
11. juunil 1940 valiti rootslastest vallavolinike koosolekul rootsi vähemusrahvuse esindajaks Naissaare vallavolikogu liige Leander-Ludvig Rosen ja Vormsi vallavolikogu liige Lars Lindström.
Hugo Bernhard Rahamägi lahkus 6. oktoobril 1939. Teda asendas 9. jaanuaril 1940 Johan Kõpp.
Soolakuiv
Soolakuiv on Saare maakonda Saaremaa valda jääv liivane madalik (kuiv).
Kuiva koordinaadid on.
Encyclopædia Britannica
200px|thumb Encyclopædia Britannica on ingliskeelne üldentsüklopeedia, mille esmatrükk (3 köidet) ilmus aastatel 1768–1771 Suurbritannias Edinburghis.