cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Riskihindamine
ÕIGUSLIK TAUST
Rakendavad meetmed on järgmised: Riskihindamisel peab aluseks võtma Euroopa õigusakt raamdirektiivi 89/391. Õigusakt on üle võetud liikmesriikide õigusaktidest, mida tuleks organisatsioonil korrapäraselt järgida. Lisaks võib kehtestada liikmesriikidele töötajate kaitsmiseks rangemaid nõudeid.
Euroopa Komisjoni poolt on välja töötatud tähtsa suunisdokumendi, et aidata nii liikmesriikidel kui ka tööandjatel ja töötajatel täitsa riskihindamisega seotud kohustusi, mis on sätestatud raamdirektiivis 89/391.
RISKIHINDAMISE SAMMUD
Riskihindamist peab rakendama iga päev korrapäraselt. Riski hindamiselt tuleks järgida viite sammu, püüdes ära hoida suuremaid ohte.
Aksel
Aksel on mehenimi.
Riskihindamine
RISKIHINDAMISE SAMMUD
1. Samm: Mis on ohud ja keda need ohustavad?
Tööandjad on kohustatud hindama oma töötajate tervise- ja ohutusriske. Tööandja kohustus on süstemaatiliselt kontrollima võimalikke füüsilisi, vaimseid, keemilisi ja bioloogilisi ohte.
Aksel
2018. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis eesnimi Aksel 495 mehel. Aksel oli populaarsuselt 267. mehenimi. Aksel oli keskmiselt 47 aasta vanune (mediaanvanus oli 58). Kõige populaarsem oli eesnimi Aksel vanuserühmas 85+, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 16,7.
Riskihindamine
RISKIHINDAMISE SAMMUD
Ohtude ühine klassifikatsioon jaguneb neljaks: 2. Samm: Riskianalüüs ja riskide reastamine tähtsuse järgi
Organisatsioonis tuleb enda töötajate seas kindlaks teha, kes on ohus. Alustada tuleks täis- ja poolekohaga tööaja töötajate hindamisega. Tööandjad peavad samuti hindama enda tööruumides hindama riskitekke tegureid. Arvesse tuleks võtte agentuuri ja lepinguliste töötajate, külastajate, klientide ja teiste avalikkusega seotud riske. Tööandjatel on erilised kohustused noorte töötajate, puuetega töötajate, öösel töötajate, vahetustega töötavate töötajate ning rasedate või rinnaga toitvate naiste tervise ja ohutuse suhtes.
Riskihindamisel tuleks arvesse võtta nende ohu suurusest lähtuvalt. Reastada tuleks tähtsuse järgi olenevalt, kui suur on raskustase ning kui suur on tõenäosus, et keegi sellega kokku puutub jne. Esmatähtsaks tuleb pidada riskide ennetamist ja kõrvaldamisega seotud tegevusi.
3. Samm: Ennetusmeetmete otsustamine
Pärast ohtude kindlaks tegemist ja otsustada, millised ohud piiravad töötajate keskkonda tuleb on tööandjal kohustus kaitsta inimesi kahju eest. Ohtusid saab kas täielikult eemalda või riske kontrollida nii, et vigastus on ebatõenäoline. Väga oluline on kindlaks määrata sobilikud meetmed, kuidas kõrvaldada või piirata riske.
Tööandjad peavad kaaluma, kui tõenäoliselt võib iga oht põhjustada kahju, see määrab ära asjaolu, kas tööandja peaks riski vähendama või mitte. Tööandjad peavad otsustama iga ülejäänud ohu kohta, kas risk on endiselt kõrge, keskmine või madal.
Riskhindamine peaks toimuma kava alusel, kus tuleb lähtuda ennetus- ja kaitsemeetmete tähtsuse järjekorras. Tuleb arvestada, et kõiki probleeme ei saa lahendada kohe. Lisaks tähtsuse järjekorrale, peab kavas välja toodud olema kes teeb mida ja millal, millal tegevus lõpetatakse ning mis vahendid on meetmete rakendamiseks eraldatud.
5. Samm: Järelevalve ja kordamine
Viie või enama töötajaga tööandjad peavad kirjalikult märkima riskianalüüsi peamised järeldused. See kirje peaks sisaldama üksikasju riskianalüüsis märgitud ohtude ja riskide vähendamiseks või kõrvaldamiseks võetavate meetmete kohta. Dokument sisaldab tõendeid selle kohta, et hindamine on läbi viidud ja seda kasutatakse tööviiside hilisemaks läbivaatamiseks. Riskianalüüs on töödokument, mida tuleks korrapäraselt lugeda ning mille tulemusi tuleks iga hetk kontrollida. Riskihindamist tuleks uuest korraldada juhul, kui organisatsioon on läbi teinud suurema muutuse või on töö käigus tekkinud tööõnnetus või pärast vahejuhtumi uurimist.
Viited:
B.Braun. (s.a.). Riskihindamine. Loetud aadressil http://et.safeinfusiontherapy.com/cps/rde/xchg/hc-safeinfusion-et-int/hs.xsl/15017.html
Burgon, R. (2013). The five step guide to risk asessment. Retrieved from   https://rospaworkplacesafety.com/2013/01/21/what-is-a-risk-assessment/
Euroopa Komisjon. (s.a.) Juhend riskihindamise kohta tööl. (juhend). Loetud aadressil http://osh.sm.ee/good_practice/riskihindamise-juhend.pdf
Euroopa Tööohutuse ja Töötervishoiu Agentuur. (s.a.). Riskihindamine-rollid ja kohustused. Loetud aadressil http://osh.sm.ee/good_practice/teabeleht_80.pdf
Healthy, safe and productive lives. (n.d.). Risk assessment. Retrieved from   http://www.hsa.ie/eng/Your_Industry/Fishing/Management_of_Health_and_Safety/Risk_Assessment/
Oira. (s.a.). Riskihindamine. Loetud aadressil https://oiraproject.eu/et/what-risk-assessment
Risk assessment. Retrieved from   https://www.ccohs.ca/oshanswers/hsprograms/risk_assessment.html
Risk assessment. Retrieved from   http://www.healthyworkinglives.com/advice/Legislation-and-policy/Workplace-Health-and-Safety/risk-assessment
Ljubov
Ljubov (vene Любовь) on venepärane naisenimi.
Kitsas tänav (täpsustus)
Kitsas tänav on tänav mitmes Eesti linnas:
Ljubov
2021. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis eesnimi Ljubov 2702 naisel. Ljubov oli populaarsuselt 51. naisenimi. Ljubov oli keskmiselt 62 aasta vanune (mediaanvanus oli 64).
Kihujärv
Kihujärv (ka Mäemõisa järv) on järv Valga maakonnas Tõrva vallas Kulli külas. Veekogu pindala on 0,5 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 280 m.
Anto
Anto on mehenimi.
Tindiprinter
Tindiprinter on printeritüüp, mis loob paberile kujutise tilgutades sinna erineva suurusega tinditilku. Tindiprintereid tehakse alates väikestest ja odavatest kodukasutajale mõeldud mudelitest kuni suurte professionaalse trükitööstuse masinateni.
Tindiprinteri olemus ulatub kuni 19. sajandini, kuid tänapäevane tehnoloogia töötati välja alles 1950. aastate alguses. 1970. aastate lõpul töötati välja tindiprinterid, mis said hakkama arvuti genereeritud digitaalse kujutise reprodutseerimisega. Põhilised arendajad olid Epson, Hewlett-Packard (tuntud kui HP) ja Canon. Ülemaailmsel turul oli müügienamus nelja tootja käes: Canon, Hewlett-Packard, Epson ja Lexmark – 1991. aastal loodud IBM-i kõrvaltoode.
Tindiprinterites kasutatavaid tindipihustusmeetodeid kasutatakse ka teistel aladel, näiteks trükiplaadi väljajoonistamisel. Sel puhul kasutatakse tindi doseerimiseks piesoelektrilisi pihusteid.
CIJ tindiprinter
CIJ tindiprinterit kasutatakse turunduses: kaupadele ja toodetele vöötkoodi trükkimiseks. Idee patenteeris aastal 1867 lord Kelvin ning esimese kommertstootena tõi selle meditsiinis kasutatava elunäitajate salvesti koosseisus aastal 1951 välja Siemens.
CIJ tehnoloogiat kasutatavates tindiprinterites juhib kõrgsurvepump tindi tema anumast mikroskoopilisse düüsi, tekitades pideva tindipiiskadest koosneva, kuid koguseliselt väikese pealevoolu. Piesoelektriline kristall tekitab oma võnkumisega akustilise lainetuse, mis murrab tindivoolu kindla ühtlase sagedusega piiskadeks – saavutatav on 64 000 – 165 000 piiska sekundis. Tindipiisku juhitakse elektrostaatilise väljaga, mis on tekitatud elektronide suunatud liikumisega. Välja muutes saab muuta tindipiisa langemisnurka, see tähendab saab kontrollida kuhu tindipiisk langeb. Selle tulemusel omandab tindipiisk ka laengu. Laetud piisku eraldavad omavahel laadimata piisad, et vähendada samanimeliselt laetud osakeste tõukumist.
CIJ printimistehnoloogia on üks vanemaid printimistehnoloogiaid üldse. Üks peamisi eeliseid on tinditilkade väga suur kiirus (~50 m/s), mis võimaldab suhteliselt suurt vahemaad printeripea ja paberi vahele, ja väga suur piiskade väljalennu sagedus, mis võimaldab suurt printimiskiirust. Teine eelis on düüsi mitteummistumine, kuna see on alati töös, seetõttu mitte andes lenduvatele ainetele nagu ketoonid ja alkohol võimalust aurustuda, ning lubada seda alles paberil, mis kindlustab tindi hea haakuvuse ja kiire kuivamise.
DOD printimistehnologia
Enamus tavatarbijatele mõeldud tindiprintereid tootjatelt nagu Canon, Hewlett-Packard ja Lexmark, kuid mitte Epson, kasutavad tindikasette, milles on kogum pisikesi soojendiga kambreid, mis kõik on ehitatud kasutades fotolitograafiat. Et väljastada tindipiisk ükskõik millisest kambrist, lastakse selle kambri soojendisse elektriimpulss, mis põhjustab kambris tindi äkilise aurustumise ja moodustab mulli, mis põhjustab äkilise rõhusuurenemise. See paiskab omakorda tindi paberile (sellest tehnoloogiast tuli ka Canoni kaubamärk Bubble Jet). Tindi pindpinevuse ja ka kambris tindi väljumisel tekkinud alarõhu tõttu imetakse kambrisse tindihoidlast väikese kanali kaudu uus tint.
Kasutatav trükivärv on tavaliselt veepõhine (vesilahus) ja kasutab värvuse saamiseks pigmente või värvainet. Tindis peab olema lenduv komponent, et moodustada tindimulli, muidu ei saaks tint eemalduda kambrist. Kuna trükipea ei pea olema mingist kindlast materjalist on seda tehnoloogiat odavam toota kui teisi tindiprintimise tehnoloogiaid. DOD printimistehnoloogia leiutati Canoni poolt 1977. aasta augustis.
DOD printer ei sarnane termoprinteriga, mis tekitab pildi spetsiaalsele termopaberile kuumuse abil nagu vanades faksiaparaatides, kassaaparaatides, pangaautomaatides ja lotopileti printerites.
Eelised
– Võrreldes teiste värviprinteritega, tindiprinteritel on mitmeid eeliseid. Nad võivad printida palju vaiksemalt, peenemalt ja siledamalt. Tindiprinterid võivad printida sujuvamaid detaile kõrge resolutsiooniga piltides ning mitmed tindiprinterid mida saab kasutada foto kvaliteediga piltide printimiseks on laialdaselt saadaval.
– Võrreldes kallimate tehnoloogiatega (nt laserprintimine), tindiprinterite eeliseks on veel see, et neil põhimõtteliselt puudub soojendusaeg, kuigi laserprinteritel on väiksem printimiskulu – vähemalt valge ja musta printimisel, ilmselt ka värvilise.
– Tindiprinteritel tint on saadaval kas printeri tootjatelt või vahendajatelt. See lubab tindiprinteritel võistelda fotopaberiga, mis on tavaliselt kasutusel must-valges fotograafias ning pakkuda samasid toone – neutraalseid, sooje või külmi.
Miinused
Tindiprinteritel esineb mitmeid miinuseid:
– Tint on sageli väga kallis.
– Paljud "intelligentsemad" tindikassetid sisaldavad mikrokiipi, mis suhtleb algsel tasandil printeriga ning see võib põhjustada printeri ekraanile veateade, või valesti teavitada kasutajat, et tindi kassett on tühi. Mõnel juhul võib neid sõnumid ignoreerida, kuid mõned printerid keelduvad printimast sellise veateatega. Näiteks Epson kasutas kiipi, mis takistas printeril printida, kui kiip teatas, et kassett on tühi. Ühel juhul aga avastati, et kuigi see veateade esines, printer oleks võimeline printima veel 38% hea kvaliteediga lehti.
– Tindiprinteri eluiga, mis kasutab veepõhist tinti, on väga piiratud. Lõpuks nad kõik tuhmuvad ja värvitasakaal võib muutuda.
– Tinti, mida kasutatakse tindiprinterites on vees lahustuv. Pärast printimist tuleb hoolitseda selle eest, et väiksemgi veetilk lehele ei satuks, sest see võib põhjustada tõsist udustamist. Samuti ka vee-põhised markerid võivad ajada tindi laiali.
– Väga kitsad tindi pihustid võivad tihti ummistuda. Puhastamiseks kasutatav tint – kas kasutaja tehtav puhastus või tihti automaatne graafikupõhine puhastus – võib võtta suure koguse kogu printeris kasutatavast tindist.
Professionaalsed tindiprinterid
Suurima mahuga tarnija on Hewlett-Packard, mis varustab üle 90 protsendi printeritest, mida kasutada tehniliste jooniste jaoks. Suurimad tooteseeriad on HP-l Designjeti sarjast Designjet 500/800, Designjet T printeri seeria (sealhulgas T1100 ja T610), Designjet 1050 ja Designjet 4000/4500. Neil on ka HP Designjet 5500, kuue värviga printer, mida kasutatakse eelkõige graafiliste teoste printimiseks. Samuti ka uus Designjet Z6100, mis paikneb HP Designjeti seeria tipus ja omab 8-värvilist pigmendisüsteemi.
Epson, Kodak ja Canon valmistavad ka laiformaatprintereid, mida müüakse palju väiksemate rahasummade eest kui standardseid printereid. Epsonil on kolmene Jaapani firmade kontsern, mis kasutavad tema toodetud printimispäid ja tinti. Need firmad on: Mimaki, Roland ja Mutoh.
Scitex Digital Printing arendas kiireid, muudetavate andmetega tindiprintereid tööstusprintimiseks, kuid müüs oma kasumlikud varad koos tehnoloogiaga Kodakile aastal 2005, kes nüüd turustab neid nimedega Kodak Versamark(tm) VJ1000, VT3000 ja VX5000. Need printereid võimaldavad printida 300 lk minutis.
Professionaalseid suuremahulisi printereid valmistatakse mitmes firmas. Nende printerite laius võib olla 1,4–5 meetrit ja need võivad maksta vahemikus 20 000 – 1 500 000 eurot. Põhilised kohad, kus neid printereid kasutatakse, on reklaamplakatid (näiteks veoautode külgedel).
Puhastusmehhanismid
Peamiseks tindiprinterite printimisprobleemiks on see, et tint kuivab printimispea otsikutesse, põhjustades pigmendi ja värvi kuivamist, mis võib edasi põhjustada tindi liikumisteel torude ette kõva massi, mis blokeerib tindi liikumist. Enamik printereid püüab värvi kuivamist vältida kattes printimispea otsiku kummiga sellel ajal, kui printer ei ole kasutuses. Isegi kui otsik on kummiga kaetud, ei pruugi see vältida kuivamist ja kivistumist. Juhul kui tint hakkab ennast koguma ja kivistuma, võib see täiesti piirata ära tindi väljalaske.
Kuivamise vastu võideldes, peaaegu kõik tindiprinterid sisaldavad mehhanismi prindipea uuesti niisutamiseks. Tavaliselt ei ole eraldi pakkumist tinti lahustiga, ning selle asemel tint iseenesest niisutab end. Printer üritab kasutada kõiki niisutusotsikuid korraga ja kui tint välja piserdatakse, pehmendab see kõvastanud tinti, mis on otsiku külge kõvastanud. Pärast piserdamist pühib kummist puhastustera kogu prindipea ning sellega jaotatakse niiskus ühtlaselt prindipeale ning düüsidest piserdatakse järjekordselt, et tinditükikesi eemaldada. Mõned printerid kasutavad õhuimamispumpa, kasutades kummist otsikut, et imeda tõeliselt ummistunud tint läbi kanalite.
Professionaal lahusti ja UV-vastane tint laiformaat tindiprinterites hõlmab "käsitsi-puhtaks" režiimi, mis võimaldab juhil käsitsi puhastada trükipea ja piirmäärad ning asendada "kojamehed" ja muud osad, mida kasutatakse automatiseeritud puhastusprotsessideks. Mahttinti, mida kasutatakse nendes printerites tihti viib "ülepihustamisele" ja seetõttu jätab kuivanud tinti mitmetesse kohtadesse mida automaatsed protsessid pole võimelised puhastama.
Tint, mis tarbitakse puhastusprotsessides vajab kogumist, et vältida tindi lekkimist printerisse. Kogumisala nimetatakse "süljekausiks" ja Hewlett Packardi printerites see on avatud platikust anum puhastus sektsiooni all. Epsoni printerites on tavaliselt suur imendumis "pad" printeri küljes. Printerid, mis on mitmeid aastaid vana, on tavaline et kuivanud tint süljekausis kasvab nii suures, et on vastu printimisotsikuid, ummistades printerit.
On olemas ka teist tüüpi tindi kuivamisviis, mida enamik printerid ei suuda vältida. Et tint piserdada kassetist, õhk peab sisenema, et asendada eraldunud tint. Õhk siseneb mööda ülipikka ja õhukest toru, mis on kuni 10 cm pikk, liikudes edasi-tagasi mööda tindianumat. Kanal on liiga pikk ja kitsas, et vähendada niiskust eraldumast mööda toru, kuid natuke eraldumist ikkagi esineb ja lõpuks tindikassett kuivab seest. Et võidelda selle probleemi vastu, mis esineb eriti professionaalse kiirelt kuivava tindiga, mitmed laiformaat printerite kassetid hoiavad tinti õhutihedas kotis, mis ei vaja "venti". Kotike peaaegu üldse ei tõmbu kokku kuni kassett on täiesti tühi.
Ummistunud düüsid saab avastada printides standardse testmustri lehele. Teatud tarkvara lahendusmeetodid on teatud, et printimisinfo ummistunud düüsist suunatakse edasi töötavasse düüsi.
Derek Redmond
Derek Anthony Redmond (sündinud 3. septembril 1965) on Suurbritannia kergejõustiklane (400 m jooks ja 4×400 meetri teatejooks).
Vilajet
pisi|right|Vilajetid Osmanite riigi Euroopa osas aastal 1870. Vilajetid olid Osmanite riigi esimese järgu haldusüksused, mis võeti kasutusele vilajeti seadlusega (türgi keeles: Teşkil-i Vilayet Nizamnamesi) 21. jaanuaril 1867, hiljem kutsuti vilajette provintsideks. Vilajeti reform oli käimasoleva administratiivreformide ajastu, mis oli üks osa 1856. aastal alanud reformimäärusega. Vilajeti reformi rakendati eksperimentaalselt esimest korda Doonau vilajetis, mille lõi eraldi katsetusotstarbeks aastal 1864 reformide eestvedaja Midhat Paša. Pärast Doonaud hakati reformi järk-järgult rakendama ka mujal Osmanite riigis, lõplikult viidi reform läbi 1884. aastal.
Derek Redmond
Maailmameistrivõistlustel
1987 15px hõbemedal 4×400 m (2.58,86) 1991 15px maailmameister 4×400 m (2.57,53)
Deeva
Deeva, ka deva (sanskriti ja paali keeles देव, Deva ‘taevalik’, 'jumalik', 'täiuslik'; hiina keeles 天人, tiān rén; jaapani keeles 天, ten) on india mütoloogias, hinduismis, jainismis ja budismis üleloomulik olend, jumalus.
Derek Redmond
Euroopa meistrivõistlustel
1986 15px Euroopa meister 4×400 m (2.59,84)
Deeva
Veedades jagunesid jumalad deevadeks ehk sura’deks ja asurateks. Hiljem omistati deevadele kõrgem ja asuratele madalam positsioon ning ainult sõna "deeva" hakkas tähistama jumalaid.
Deevad asuvad justkui teistes dimensioonides ja pole tajutavad; nad võivad olla loodusjõudude või seletamatute nähtuste personifikatsioonid, nagu haldjad, kaitsevaimud vmt, näiteks mõisteti Jaapani šintoismis neid kui kamisid.
Budism
Paali kaanoni tekstides võib "deeva" tähendada nii üleloomulikku olendit, olekut budistlikus kosmoloogias (devaloka) kui ka sellele vastavat teadvuse seisundit (jhāna).
Taaskehastumist deevana peetakse heaks, ehkki ka deevad on sansaara olendid ja alluvad karma seadustele.
Budistlikus kosmoloogias võib deevadel olla kuju, aga nad võivad olla ilma kujuta. Nende asukoht (devaloka) kolmikilmas võib olla nii vormitutes kui ka vormidega maailmades, kus viibivadki üksnes deevad – ilma vajaduste, tahtmiste ja soovideta – aga deevad on ka ihade vallas koos oma ihade, tahtmiste ja soovidega. Ihade valla madalamates olekutes, kuues olemasolu valdkonnas, viibivad trāyastriṃśa ja cāturmahārājikā deevad, neist allapoole jääb aga juba inimeste maailm ja õnnetud olekud.
Väärtpaberikonto
Väärtpaberikonto on väärtpaberite (aktsiate, osakute) hoidmiseks ja väärtpaberitehingute tegemiseks avatud konto.
Väärtpaberikonto avamine
Väärtpaberikonto avamiseks on vaja sama panga arvelduskontot, millelt võtta raha väärtpaberitehingute tegemiseks. See, mis konto väärtpaberitehingute tegemiseks avatakse, sõltub sellest, mis riikide väärtpaberiturgudel tehinguid tehakse.
Väärtpaberitehingute tegemine
Kuna väärtpaberitehinguid on võimalik teha vaid tegevusloaga väärtpaberimaakleri vahendusel, on alustamiseks vaja sõlmida leping. Väärtpaberite ostmine või müümine koosneb järgmistest etappidest:
Salat-euterpepalm
Kirjeldus
Salat-euterpepalmid on sihvakad, 15–30 meetri kõrgused, kuni kolme meetri pikkuste lehtedega puud.
Väärtpaberikonto
Väärtpaberitehingute tegemine
Väärtpaberikonto avamisega kaasnevad nii konto avamise tasu kui ka igakuine hooldustasu. Sellele lisanduvad tehingutasud aktsiate ostmisel ja müümisel ning teenitud kasumilt makstav tulumaks.
Salat-euterpepalm
Kirjeldus
Palmi viljaks on assai – väike, ümar, mustjaslilla luuvili, mille ümbermõõt on u 25 mm. Väliselt sarnaneb assai viinamarjaga, kuid on väiksem ja vähema viljalihaga. Viljaliha on õhuke, u 1 mm paksune. See ümbritseb kogukat seemnekesta, milles on üks 7–10 mm suurune seeme. Seeme moodustab viljast u 80%. Viljad kasvavad 500–900-marjalistes kobarates. Palm viljub kaks korda aastas. pisi|left|Assaid
Kasutamine
Salat-euterpepalmi kasvatatakse tema viljade – assaide pärast. Salat-euterpepalmi lähedast liiki söödavat euterpepalmi kasvatatakse söödava palmisüdamiku saamiseks.
Assaid moodustavad mitmete Brasiilia Amazonase põlisrahvuste toidumenüüs põhiosa – kuni 42% kogu tarbitud toidu kaalust.
Ras ben Sakka
pisi|Tuneesia põhjaosa kaart Ras ben Sakka (الرأس الأبيض) on neem Vahemere ääres Tuneesias Banzarti linnast põhjas. Seda peetakse Tuneesia mandriosa ja Aafrika mandri kõige põhjapoolsemaks punktiks, varem kõige põhjapoolsemaks punktiks peeti 950 meetrit ida pool asuva Ra's al-Abyaḑi neem. Ras ben Sakka ulatub põhja poole 30 meetrit võrra kaugem kui Ra's al-Abyaḑ. Geograafilised koordinaadid on.
Viinapuulised
Viinapuulised (Vitaceae) on õistaimede sugukond türnpuulaadsete seltsist.
Eestis ei kasva sellesse sugukonda kuuluvaid pärismaiseid taimeliike.
Liivakse järv
Liivakse järv (ka Liivakese järv) on järv Valga maakonnas Tõrva vallas Kulli külas. Veekogu pindala on 0,8 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 347 m.
Tartu Forseliuse Kool
pisi|Tartu Forseliuse Kool Tartu Forseliuse Kool on põhikool Tartus.
Kool on nimetatud Bengt Gottfried Forseliuse auks. Varem on kool kandnud nimesid '''Tartu Forseliuse Gümnaasium, Tartu 8. Keskkool ja Johannes Semperi nimeline Tartu 8. Keskkool'''.
Kooli kauaaegne kirjandusõpetaja oli Vello Saage, mistõttu kutsuti kooli ka Saage kooliks.
Kool asub Tartus Tähe tänaval, Forseliuse pargi vastas.
Septembrist 2013 hakkas kool töötama põhikoolina.
Kitsas tänav
pisi|Kitsas tänav W. Struve tänava poolt
Kitsas tänav (saksa keeles Schmalstraße) on tänav Tartu kesklinnas. See algab Tartu Ülikooli raamatukogu vastast Wilhelm Struve tänavalt. Tänava pikkus on 97 m. Tänava alumises otsas, mis viib Ülikooli tänavale, on algne hoonestus hävinenud, kuid uuesti täis ehitatud ja tänava alumine ots kujutab endast majadevahelist treppi.
Kitsa ja Wilhelm Struve tänava nurgal asub Eesti Looduseuurijate Seltsi maja. Tänava äärde jääb ka ajalooline tõllakuur.
Autoralli maailmameistrivõistlused
250px|thumb|[[Ott Tänak 2012. aasta Suurbritannia rallil]] Autoralli maailmameistrivõistlused (inglise keeles World Rally Championship, lühend WRC) on autoralli kõige kõrgetasemelisemad võistlused maailmas. Neid korraldatakse alates 1973. aastast autotootjatele ja 1977. aastast autojuhtidele. Eraldi tiitel antakse ka kaardilugejale. Võistlused toimuvad FIA egiidi all.
2019. aastal sõitis sarjas neli ametlikku autotootjat (Citroën, Hyundai, M-Sport ja Toyota) ning kavas oli 14 etappi.
Ajalugu
Autoralli maailmameistrivõistlused moodustati tuntud rahvusvahelistest rallidest, millest üheksa olid varem osa rahvusvahelisest tootjate meistrivõistlustest (IMC), mis vaidlustati aastatel 1970 kuni 1972. 1973. aasta autoralli maailmameistrivõistlused olid WRC avahooaeg ja algas Monte Carlo ralliga 19. jaanuaril.
1980. aastatel hakkasid populaarsust koguma võimsamad nelikveolised autod, mis asendasid tagumise ratta veoga autod. FISA (Fédération Internationale du Sport Automobile) legaliseeris nelikveo 1979. aastal, kuid enamiku tootjate arvates oli see liialt keeruline ja ei usutud selle edusse. Pärast seda, kui Audi tegi esimesed katsetused oma uue nelikveolise Quattroga ja saavutas edu, alustasid ka teised tootjad oma nelikveoliste projektidega (Lancia Delta HF Integrale).
Kuna plaanitud S-grupp tühistati, muutusid A-grupi reeglid WRC-s normiks kuni 1997. aastani. WRC osana korraldati juba 1986. aastal eraldi A-grupi meistrivõistlused, mille võitis rootslane Kenneth Eriksson Volkswagen Golf GTI-ga 16 V.
1997. aasta autoralli maailmameistrivõistluste jaoks kehtestati WRC reeglid asendamaks grupp A-d. Soomlane Marcus Grönholm võttis sarja esimesel täisaastal autojuhtide tiitli ja tootjate krooni võitis Peugeot. Inglane Richard Burns võitis Subaru Impreza WRC-ga 2001. aasta tiitli, kuid Grönholm ja Peugeot võtsid mõlemad tiitlid tagasi 2002. aastal. 2003. aastal sai Norra Petter Solberg Subaru autojuhtide meistriks ja Citroën jätkab Prantsuse tootjate edu. Citroëni juht Sébastien Loeb jätkas oma Citroën Xsara WRC-ga järgmiste hooaegade juhtimist, tulles 2012. aastal maailmameistriks üheksandat korda järjest. Volkswagen Motorsport astus meistrivõistlustele 2013. aastal ja Sebastien Ogier juhtis sarjas kuue järjestikuse tiitliga. 2017. aastal kehtestati uued meistrivõistluse reeglid, mis tõid rajale kiiremaid ja agressiivsemaid autosid.
Aastal 2018 võitis Toyota Gazoo Racing WRT autoralli maailmameistrivõistlused, teenides Toyotale nende esimese tootja tiitli alates 1999. aastast. Tommi Mäkineni meeskonna juhtimisel sai temast esimene inimene rallisõidu ajaloos, kes tuli meistriks nii autojuhi kui ka meeskonnaülemana.
Esimese etapivõidu tõi Eestisse Markko Märtin 2003. aasta Kreeka rallilt. Esimese eestlasena tuli maailmameistriks 2019. aastal Ott Tänak. Ott Tänak tegi oma debüüdi autoralli maailmameistrivõistluste sarjas 2009. aasta Portugali rallil. 2012 liitus ta võistkonnaga M-Sport World Rally Team ning sama aasta Rootsi rallil sai ta oma esimesed kiiruskatsevõidud WRC sarjas. Esimene MM etapivõit tuli 2017. aasta Sardiinia rallil. Sama hooaeg lõpetati 3. kohaga. Ühtlasi valiti Tänak 2017. aastal Eesti aasta sportlaseks. 2020. aastast sõidab Tänak Hyundai meeskonnas. 2023. aastast sõidab Ott Tänak Fordi meeskonnas.
Ülemaailmne koroonapandeemia jättis oma jälje 2020. aasta hooajale, kus tühistati mitmed rallid. Neis oludes pakuti ühe etapi korraldamist ka Eestile ja nii liitus WRC-sarjaga Rally Estonia.
Ülesehitus
Hooaeg algab jaanuaris ning võistlustel on karikasarja süsteem. Igal rallil (etapil) jagatakse parimatele punkte ning hooaja lõpus enim punkte kogunud sõitja, kaardilugeja ja autotootja saavad karika.
Etapp koosneb mitme päeva peale jaotatud kiiruskatsetest. Üks etapp kestab tavaliselt 4 päeva (neljapäevast pühapäevani), kuid ettevalmistus toimub juba varem. Enne ralli algust (teisipäev/kolmapäev) on võimalik kogu võistlustrass piiratud kiirusega läbi sõita ning koostada rajalegend, mida kaardilugeja loeb sõidu ajal sõitjale. Enne esimest ametlikku kiiruskatset sõidetakse ka soojenduskatse (shakedown). Asfaldirallidel on meeskonnal kaasas ka spetsiaalne rajaauto koos juhiga (gravel crew), kes sõidab enne kiiruskatsete algust need tänavaautoga läbi ning edastab infot sõitjale ning meeskonnale. Igal rallil on kavas ka "Power Stage" kiiruskatse, mis üldjuhul on ralli viimane katse ning see annab lisapunkte.
Võistluspäeva sisse kuulub ka tavaliselt mehaanikute ülesandeks jääv autoremont boksis. Peale kiiruskatsete lõppu ning autasustamist toimub ka autode tehniline kontroll.
Sõitja peab enne hooldusalalt väljumist valima omale sobivad rehvid. Valikus on olenevalt rallist erineva (nt pehme, keskmise ja kõva) seguga rehvid. Talverallil sõidetakse naastrehvidega. Ühel rallietapil kasutatav rehvide arv on piiratud.
Trahvisekundid
Reeglite rikkumise eest võib saada karistuseks trahvisekundeid (näiteks ajakontrolli hilinemise või liiga vara startimise eest), mis lisatakse võistleja üldajale lisaks.
Super-rally (Rally 2)
Kõikidel rallidel (ralli korraldaja võib ka seda oma etapil mitte lubada) on super-rally ehk Rally 2 süsteem, mis tähendab, et katkestanud meeskond saab järgmisel päeval uuesti startida, kuid iga vahelejäänud kiiruskatse eest määratakse ajatrahv (7 min kaotust oma klassi kiireimale ajale; enne 2015. aastat 5 min). Turvapuuri lõhkumisel uuesti startida ei saa. Kui vahele jääb ainult päeva viimane kiiruskatse, siis saadakse ajatrahviks 10 min. Kui ralli katkestatakse viimasel päeval, siis uuesti startida ei saa.
Punktisüsteem
Praegu (alates 2010. aastast) saavad igal etapil punkte kümme parimat, vastavalt 25, 18, 15, 12, 10, 8, 6, 4, 2, 1. Lisaks jagatakse punkte ralli Power Stage kiiruskatse kiireimatele.
Ajalugu
Aastast 1997 hakati punkte andma kuuele paremale, vastavalt 10, 6, 4, 3, 2, 1. Taas muutus punktide jagamise kord 2003. aastal nii, et siis said punkte kaheksa paremat, vastavalt 10, 8, 6, 5, 4, 3, 2, 1.
2011. aastal tutvustatud Power Stage kiiruskatsel jagati punkte kolmele parimale (3, 2, 1) kuni 2016. aasta lõpuni.
Power Stage
Power Stage (ka "punktikatse") nimetust kannab reeglite järgi üks kiiruskatsetest, enamasti viimane ning sellelt punktide saamiseks tuleb ralli lõpetada. Hetkel antakse lisapunkte viiele parimale (vastavalt 5, 4, 3, 2 või 1 lisapunkt). Power Stage punktid ei lähe kirja meeskondlikku punktitabelisse. Kui teistel kiiruskatsetel mõõdetakse aegu kümnendiksekundi täpsusega, siis Power Stage katsel tuhandiksekundi täpsusega.
Statistika
Rallisõitjatest on edukaimaid olnud Sébastien Loeb (9 maailmameistritiitliga), Sébastien Ogier (8), Juha Kankkunen (4) ja Tommi Mäkinen (4). Kahel korral on tulnud maailmameistriks Massimo Biasion, Marcus Grönholm, Walter Röhrl ja Carlos Sainz.
Medalitabel
Autotootjatest on edukaimad olnud alates 1973. aastast Lancia 10 maailmameistritiitliga, Citroën järgneb kaheksa, Toyota kuue, Peugeot viie, Volkswagen ja Ford nelja tiitliga.
Meistriks on tulnud 1973. aastast arvestades 19 eri sõitjat ja 13 eri autotootjat.
Etapivõidud sõitjate arvestuses
(12. veebruar 2023)
630 etapil on võitnud 80 erinevat sõitjat. ................
Etapivõidud riikide arvestuses
Etapivõite on saanud 17 riigi sportlased.
Etapivõidud tootjate arvestuses
(12. veebruar 2023)
Autoralli MM-võistluse etappe on võitnud 1973. aastast arvestades 21 erinevat tootjat: Citroën, Ford, Lancia, Toyota, Peugeot, Subaru, Volkswagen, Mitsubishi, Audi, Fiat, Hyundai, Datsun/Nissan, Opel, Renault, Renault-Alpine, BMW, Saab, Mazda, Mercedes-Benz, Porsche ja Talbot.
Sõitjate võidetud kiiruskatsete arv
(12. veebruar 2023)
Kiiruskatseid on võitnud 267 eri sõitjat. .......... .........
Sõitjate võidetud punktide arv
12. veebruar 2023 seisuga.
644 eri sõitjat on kogunud kokku 41430 punkti. ......
Ralliteede pinnakatted
Alates 1973. aastast on MM-võistluste etapiks olnud (seisuga 12. veebruar 2023) kokku 630 MM-rallit.
Nendest on sõidetud kruusal 369 (58,6%), asfaldil 101 (16,0%), asfalt/kruusal 65 (10,3%), lumel 49 (7,8%), asfalt/lumel 46 (7,3%) rallit.
Nathan Brooks
Nathan Eugene Brooks (27. veebruar 1933 Cleveland – 14. aprill 2020) oli USA poksija.
Brooks võitis kärbeskaalus (kuni 51 kg) 1952. aasta Helsingi olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks.
Brooks poksis jaanuarist 1953 kuni juulini 1958 elukutselisena. Ta osales kokku 19 kohtumisel ning võitis neist 10 (neist 3 nokaudiga) ja kaotas 9 (neist 4 nokaudiga) kohtumist.
Eosinofiilid
pisi|Eosinofiil mikroskoobi all vaadatuna (400x). Eosinofiili ümbritsevad [[punased verelibled (vasakul)]] Eosinofiilid ehk eosinofiilsed granulotsüüdid ehk atsidofiilid (ladina keeles eosinum, eosinophilus, granulocytys acidophilus) on paljude selgroogsete lümfoid(-immuun)süsteemi fagotsüütilised leukotsüüdid.
Eosinofiilide noored vormid tekivad luuüdis. Eosinofiilide ülesandeks on suuremate parasiitide hävitamine ning allergiliste ja põletikuliste reaktsioonide modulleerimine.
Eosinofiilide areng, morfoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti, indiviiditi kui ka arenguastmeti.
Eosinofiilide nimetust kannab ka täisvereanalüüsi eosinofiilide absoluutarv (lüh EO).
Maolistel
Madude veres ning kudedes liikuvaid eosinofiile ei ole lõpuni uuritud, teatud autorite arvates on madudel eosinofiilid ikkagi tuvastatavad ja kirjeldatavad. Madude vereanalüüside eosinofiilide referentsväärtuste vahemikuks võetakse 0–1%.
Terminoloogia
Eosinofiilid on kantud kehtivasse inimese tsütoloogia ja histoloogia standardsõnavarasse Terminologia Histologica-sse.
Laboratoorne hematoloogia
Eosinofiilide hulk veres on küllalt kõikuv ja varieeruv näitaja, mis sõltub mitmetest teguritest. Eosinofiilide arvu vereproovis määratakse erinevaid automatiseeritud laboratoorse diagnostika meetodeid kasutades.
Patoloogia
Eosinofiilidega seostatakse inimestel mitmeid allergilisi ja haiguslikke seisundeid, näiteks eosinofiilia, eosinofiilne granuloom, eosinopeenia, eosinofiilne gastroenteriit jpt.
Nikolay
Nikolay (vene keeles Николай) on venepärane mehenimi. Venemaal translitereeritakse vene nimi Николай (Nikolai) ladina kirjas Nikolay.
2018. aasta seisuga oli see Eestis populaarsuselt 86. mehenimi. 1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Nikolay 2078 mehel.
Aleksander Treisalt
Aleksander Treisalt (27. mai 1892 Emmaste vald, Läänemaa – 3. juuni 1981) oli eesti kellassepp.
Rollimäng (õppemeetod)
Rollimängu abil püütakse arendada empaatiavõimet, õpitakse lähemalt tundma konkreetseid situatsioone ja asjaolusid, millega õpilased pole varem kokku puutunud, näiteks saab röövsituatsiooni kannatanu rolli kehastunud õpilane tajuda, mis tunne on langeda röövkallaletungi ohvriks. Rollimängus imiteeritakse tihti kedagi ning ei püütagi kellegagi samastuda. Uuringud näitavad, et inimeste käitumist muudab see arvatust vähem. Ideaalis peaks kool andma oma õpilastele ettevalmistuse, mis võimaldab neil edaspidi eluliste ja ametialaste probleemidega toime tulla. Loominguliste võimete arendamine on siin märkimisväärse tähtsusega. Rollimäng võib osutuda suureks abiliseks isiksuse kaitsemehhanismide kujundamisel Üha rohkem tuleb õpetajatel pöörata tähelepanu teooria kinnistamisele elulistes kontekstides. Hea võimalus selleks ongi aktiivõppemeetodite nagu rollimäng kasutamine. Õpilastele antakse võimalus jagada kaasõpilastega oma mõtteid ja ideid.
Aleksander Treisalt
Alates 1905. aastast õppis ta Tallinnas kellassepatööd, avas 1913. aastal Tallinnas iseseisva töökoja, mille pidi likvideerima mobiliseerimise tõttu Esimesse maailmasõtta. 1916. aastal vabanedes avas ta uuesti Tallinnas iseseisva kellassepatöökoja ja 1925. aastal vastava äri. 1928. aastal omandas ta meistridiplomi Tallinna Kanuti ja Toomgildilt ja 1937. aastal Tallinna Tööoskusametilt teenelise meistri kutsetunnistuse teenelise meistri kutsetunnistuse kellassepa tööalal.
Rollimäng (õppemeetod)
Aktiivõppemeetod
Multer, P., & Valdmaa, S. (1998) kirjeldavad rollimängu läbiviimist järgnevalt:
Aleksander Treisalt
Ta oli Tallinna Tööoskusameti ekspert kellassepa tööalal, Tallinna-Kulla-Kellaseppade Ühingu, Üleriikliku Käsitöömeistrite Keskkorralduse ja Tallinna St. Kanuti ja Toomgilde Meistrite Ühingu juhatuse liige, Käsitööstuskoja I sektsiooni liige, kaitseliitlane.
Rollimäng (õppemeetod)
Aktiivõppemeetod
.
Victoria Silvstedt
Karen Victoria Silvstedt (sündinud 19. septembril 1974 Skellefteå vallas Skelleftehamnis) on Rootsi modell, näitleja, laulja ja televisioonisaatejuht.
Elukäik
Silvstedt saavutas 1993. aastal teise koha nii Miss Rootsi iludusvõistlusel kui ka Miss Worldi poolfinaalis. Silvstedt on tegelenud edukalt modellindusega Pariisis, töötades Chaneli, Christian Diori ja Giorgio Armani moemajas.
Isiklikku
Silvstedt on 179 cm pikk ja kaalub 63 kg.
Tal on sinised silmad ja blondid juuksed.
Eesti Kultuurkapitali helikunsti aastapreemia
Eesti Kultuurkapitali helikunsti aastapreemia on üks kaheksast Eesti Kultuurkapitali välja antavast Eesti Kultuurkapitali aastapreemiast. Eesti Kultuurkapitali kirjanduse aastapreemia määratakse aasta jooksul enim silma paistnud kirjandusvaldkonna tegelastele.
Helikunsti aastapreemia saaja kandidaadid esitab helikunsti sihtkapital ja laureaadi valib välja Eesti Kultuurkapitali nõukogu.
Kubuś
pisi|Originaalmasin Kubuś oli Poola soomusauto, mis ehitati teise maailmasõja ajal Varssavi ülestõusu käigus Armia Krajowa üksuse Krybar poolt Varssavi aedlinnas Powiśles. Ülestõusu ajal ehitati vaid üks selline masin. Tänapäeval on olemas aga kaks eksemplari. Nimelt valmistas Juliusz Siudziński 2004. aastal lisaks säilinud originaalile ka täismõõdus töötava koopia, mida eksponeeritakse 2009. aastast Varssavi Ülestõusu Muuseumis (Muzeum Powstania Warszawskiego), originaali säilitatakse Poola Armee Muuseumis.
Originaalmasin valmis kõigest 13 päevaga (alates otsusest masin ehitada kuni üksusele üleandmiseni). Kubuśt hakati ehitama 8. augustil 1944 Stanisław Kwiatkowski autoremonditöökojas Powiśles. Auto konstruktsiooni autor oli Walerian Bielecki (tuntud varjunime Jan all). Jooniseid auto ehitamiseks ei tehtud, kogu konstruktsioon improviseeriti jooksvalt töö käigus.
pisi|Koopia Soomusauto valmistamiseks kasutati tsiviilveoki Chevrolet 157 šassiid (neid autosid toodeti enne sõda litsentsi alusel Poolas Lilpop, Rau i Loewensteini ettevõttes). Meeskonna kaitseks kaeti šassii terasplaatidega. Terasplaadid kinnitati poltidega terasraami külge ja keevitati omavahel kokku. Soomusautosse mahtus 8–12 meest. Masin oli relvastatud nõukogude kuulipildujaga DP ja Poolas põranda all toodetud leegiheitjaga Muster K (wzór K). Lisaks olid autos granaadid ja sõdurite isiklik relvastus.
Kohe pärast valmimist 22. augustil võeti auto kasutusele motoriseeritud üksuses Wydra. Juba järgmisel päeval kasutati seda koos sõjasaagiks saadud SdKfz 251/3 Ausf.D-ga (mis hiljem sai nimeks Szary Wilk) Varssavi ülikooli peakompleksi ründamiseks. Sakslased olid sinna rajanud sõjaväegarnisoni. Rünnak ebaõnnestus ja seda korrati, taas ebaõnnestunult, 2. septembril. Teises rünnakus sai masin kergemalt vigastada, kuid see suudeti lahingust evakueerita. Parandama seda siiski ei hakatud ning pärast starteri ja variaatori eemaldamist jäeti masin 6. septembril Okólniku tänavale maha.
Kubuś elas sõja üle ja viidi 1945. aastal Poola Armee Muuseumi, kus sellest sai üks esimesi eksponaate pärast sõda. Lisaks taastatud originaalile ehitati 2004. aastal ka töötav koopia, mida kasutatakse tihti paraadidel ja lahingute lavastamisel. Koopia paikneb Varssavi Ülestõusu Muuseumis
Üksik merelennusalk
Üksik merelennusalk oli aastatel 1932–1939 Tallinna Lennusadamas paiknenud sõjaväeosa.
Selle eelkäijad olid :
16. juulil 1932 asutati Üksik Merelennusalk, mis tegutses kuni 21. maini 1939. Pärast seda pandi üksiku merelennusalga ülesanded Tallinnas baseerunud 3. lennuväedivisjonile.
Meiji restauratsioon
pisi|Keiser Mutsuhito (Meiji) teel Kyōtost Tōkyōsse. Meiji restauratsioon (jaapani 明治維新 Meiji Ishin) oli sündmuste ahel Jaapanis, mis taastas keisrivõimu 1868. aastal. Selle algust märgib endiste vaenlaste, Satsuma ja Chosu provintside liidrite Saigō Takamori ja Kido Takayoshi vahelise Satcho liidu sõlmimine 1866. aastal. Liidu eesmärgiks oli taastada keisri võim ja kukutada šogunaat. Keisrivõimu taastamisega kaasnes Jaapani ühiskonna moderniseerimine ja läänelikuks muutumine.
3. jaanuaril 1868 deklareeris 15-aastane keiser Meiji end taas Jaapani valitsejaks. Sõda algas seitse päeva hiljem, kui šogun Tokugawa Yoshinobu kuulutas keisri deklaratsiooni ebaseaduslikuks ja ründas oma vägedega Kyōtot. Keisrile ustavate vägede juhiks sai Saigo Takamori, lihtsat päritolu samurai Satsuma provintsist. Šoguni ja keisri väed kohtusid Kyoto lähedal Toba Fushimi all ning vaatamata 3:1 ülekaalule said Tokugawa väed hävitavalt lüüa. Saigo väed liikusid taganeva šoguni armee järel põhja suunas ja mais 1868 alistus Edo tingimusteta keisrile. Sama aasta novembris nimetati pealinn ümber Tōkyōks. Peale Tokugawa Yoshinobu alistumist tunnistas enamus Jaapanit keisri võimu, kuid mõnede šogunaadile ustavate klannide vastupanu kestis veel 1869. aasta keskpaigani.
Tegelikult ei valitsenud Jaapanit siiski mitte keiser, vaid võim liikus Tokugawa šogunaadilt väikese rühma oligarhide ning mõjukate (peamiselt Satsuma ja Chōsu provintsi) daimjote kätte. Nende hulka kuulusid:
Meiji periood
Uus valitsus asus Jaapanit moderniseerima. Kõik endised daimjote feodaalvaldused koondati keisri kätte ning Jaapan jagati prefektuurideks, loodi läänelik õigussüsteem ja konstitutsiooniline valitsus koos parlamendiga, reformiti haridussüsteem ning viidi sisse üldine koolikohustus. Tasapisi kaotati valitsenud klassisüsteem. 1873. aastal tekkisid Saigo Takamoril lahkarvamused ülejäänud kabinetiga kahel teemal: Jaapani läänestumine ning Korea okupeerimine, mida Saigo tuliselt pooldas. Selle tulemusena astus Saigo valitsusest tagasi, naasis Kagoshimasse ja asutas seal samuraiakadeemia. Järgnevate aastate jooksul kogunes Kagoshimasse hulk reformide käigus tööta ja peremeheta jäänud samuraisid (ehk ronin-e).
Samuraid olid reformide käigus peamised kaotajad. Kui Meiji valitsus võttis 1876. aastal samuraidelt lõplikult nende privileegid, sealhulgas riisistipendiumid ja õiguse mõõka kanda, viis see Satsuma ülestõusuni, mida (väidetavalt vastu tahtmist) juhtis endine keiserliku armee kindral Saigo Takamori. Satsuma ülestõus oli viimane samuraisõda, kus Saigo väed võitlesid traditsioonilise samurairelvastusega keisri moodsa armee vastu, mis koosnes tulirelvadega varustatud talupoegadest. Sõda tõi kaasa tuhandeid hukkunuid mõlemal poolel ning viis äärepealt Meiji valitsuse pankrotistumiseni. 1877. aastal toimus otsustav Shiroyama lahing, kus Saigo väed hävitati täielikult ja Saigo Takamori ise sai surmavalt haavata. Sellega lõppes Jaapani ajaloo pea 800-aastane samuraide periood.
Majanduses sai Meiji valitsuse esimeseks prioriteediks industrialiseerimine. Endine agraarühiskond transformeerus kiirelt tööstusriigiks. Jaapani valitsus investeeris suuri summasid transpordi ja kommunikatsiooni edendamiseks ning toetas aktiivselt võimsaid perekondlikke tööstusettevõtteid (zaibatsu-sid) nagu Mitsui ja Mitsubishi. Hakati rajama raudteid. Jaapan saatis järjestikuseid delegatsioone välismaale ja palkas Lääne eksperte oma majanduse moderniseerimiseks.
1889. aastal kuulutas keiser välja Jaapani esimese euroopaliku, nn Meiji konstitutsiooni, mis sätestas osaliselt valitava parlamendi. 1880-ndate suured riiklikud kulutused tõid kaasa finantskriisi, mis omakorda viis rahareformini ja Jaapani Panga asutamiseni.
Hiina ja Jaapani konflikt huvide üle Korea poolsaarel viis Hiina-Jaapani sõjani aastatel 1894–95. Jaapan võitis sõja ja laiendas oma mõju kuni Korea täieliku okupeerimiseni 1910. aastal. Konflikt Venemaaga puhkes samuti sõjaks aastatel 1904–05 (Vene-Jaapani sõda) ning selle võitmisega kinnistas Jaapan oma positsiooni rahvusvahelise tähtsusega jõuna. Jaapan oli Esimeses maailmasõjas Inglismaa liitlane ning laiendas selle käigus oma mõjuvõimu Põhja-Hiinas (Mandžuurias) ja Vaiksel ookeanil, kuid püsis üldiselt konfliktist väljaspool. Sõda nõrgendas aga oluliselt Euroopat ja Meiji perioodi lõpuks 1912. aastal oli Jaapan tõusnud napi paarikümne aastaga industriaalseks ja sõjaliseks superriigiks.
Ülamokakilbis
Ülamokakilbis (ladina scutum supralabiale, mimt scuta supralabialia) on soomuselistel pead katva naha soomus. Ülamokakilbised on liigiti erineva kuju ning laiuse ja kõrgusega, seetõttu kasutatakse neid ka soomuseliste teaduslikul süstematiseerimisel.
Madudel
Ülamokakilbistele vastavad alamokakilbised. Ülamokakilbiseid kasutatakse maoliste klassifikatsioonil.
Selles artiklis on kasutatud saksakeelset artiklit de:Scutum supralabiale seisuga 14.01.2014.
Begoonialised
Begoonialised (Begoniaceae ) on õistaimede sugukond kõrvitsalaadsete seltsist.
Eestis ei kasva sellesse sugukonda kuuluvaid pärismaiseid taimeliike.
Rajgród
Rajgród on linn Poolas Podlaasia vojevoodkonnas Grajewo maakonnas, Rajgródi valla halduskeskus. Rajgród asub Grajewost umbes 18 km idakirdes.
Rajgród sai linnaõigused 1566. aastal, kuid kaotas need 1870. aastal. Linnaõigused sai Rajgród tagasi 1924. aastal.
Telefonitootjate loend
See on loend telefonitootjatest riikide järgi.
Strandža
pisi|right|Vaade Papiya tipust (502 m). Strandža (bulgaaria keeles: Странджа; türgi keeles: Istranca or Yıldız) on mäemassiiv Kagu-Bulgaarias ja Türgi Euroopa osas, Balkani poolsaare kaguosas; piirneb läänes Traakia tasandikega, põhjas paikneb Burgase linn ja idas must meri. Massiivi kõrgeim tipp on Mahya Dağı (bulgaaria keeles Махиада) (1031 m), Bulgaaria poole kõrgeim punkt on Golyamo Gradishte (bulgaaria keeles Голямо Градище) (710 m). Massiivi kogupindala on umbes 10 000 km2. Nimi "Strandža" tuleneb ilmselt nimest "Istranca", mida kandis varem Binkılıçi vald Çatalca ringkonnas, İstanbuli provintsis.
Krista Lepik
Krista Lepik (sündinud 26. aprillil 1964 Rakkes) on endine eesti laske- ja murdmaasuusataja.
1986–1997 võitis ta Eesti meistrivõistlustel laskesuusatamises 4 kuld-, 1 hõbe- ja 3 pronksmedalit.
1980–1997 võitis ta Eesti meistrivõistlustel murdmaasuusatamises individuaalselt 5 kuld-, 10 hõbe- ja 5 pronksmedalit ning teatevõistluses 3 kuld-, 5 hõbe- ja 1 pronksmedali.
1987. aastal võitis ta naiste arvestuses Tartu suusamaratoni.
Timm Klose
pisi| Timm Klose (sündinud 9. mail 1988 Frankfurdis) on endine Šveitsi jalgpallur (keskkaitsja).
Ta sündis Saksamaal Saksa isa ja Šveitsi ema pojana. Viieaastasena kolis ta oma ema kodulinna Baseli Šveitsis. Noorena mängis Klose BSC Old Boysi ja FC Baseli noortemeeskondades.
2009. aastal liitus ta Šveitsi esiliiga klubiga Thun, kellega tõusis hooajal 2009–10 Šveitsi kõrgliigasse. Seejärel mängis ta Saksamaa kõrgliigaklubides, aastatel 2011–2013 1. FC Nürnbergis ja 2013–2016 VfL Wolfsburgis.
2016. aasta jaanuaris liitus ta Inglismaa kõrgliigasse kuuluva Norwich Cityga, kellega sõlmis kolme ja poole aasta pikkuse lepingu. Esimese värava lõi ta klubi meeskonnas 2. aprillil 2016 liigamängus Newcastle Unitedi vastu. Aastatel 2016–2019 mängis ta Norwich Cityga kolm hooaega Inglismaa esiliigas. Hooajal 2018–19 võideti esiliiga ja tõusti tagasi kõrgliigasse. 2019. aasta mais sõlmis ta klubiga uue kolmeaastase lepingu. Hooajal 2020/21 oli ta Norwich Cityst laenul Šveitsi kõrgliigaklubis FC Basel. Tema klubikarjääri viimaseks klubiks jäi Inglismaa esiliigaklubi Bristol City, kus ta mängis hooajal 2022/23.
Šveitsi jalgpallikoondises tegi Klose debüüdi 10. augustil 2011 sõprusmängus Liechtensteini vastu. Šveitsi koondises mängis ta aastatel 2011–2018 kokku 18 korda. 2012. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril kuulus ta Šveitsi olümpiameeskonda.
Žabinka rajoon
Žabinka rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Bresti oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 684 km². 2009. aasta seisuga elas seal 25 031 inimest.
Rajoon moodustati aastal 1940, aga kaotati aastal 1959. Rajoon moodustati taas aastal 1966.
Rajooni lõunaosa asub Polesje madalikul, kõrgused ulatuvad valdavalt 150-160 meetrit üle merepinna. Põhjaosa on kõrgem, ulatudes kuni 200 meetrit üle merepinna. Suurim jõgi on Muchaviec.