cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
SdKfz 10/4
See oli kasutusel põhiliselt õhutõrjedivisjonides (Flak-Abteilung). Masin töötati välja 1938. a.-l. 2 cm Flak 30 monteeriti a. varem seeriatootmisse jõudnud 1-tonnisest vedukist SdKfz 10, DEMAG D7 kerge õhutõrjekahuri kinnitamiseks välja töötatud versioonile DEMAG II 3. Veok-kahur sai endale ka uue, võimsama mootori. Uue masina lühendnimeks sai SdKfz 10/4. Kokku toodeti SdKfz 10/4-sid erinevates tehastes kuni sõja lõpuni 610 eksemplari.
Lahingasendis tuli kahuriplatvormi ported alla lasta. Veok-õhutõrjekahureid kasutati edukalt võitluseks vaenlase jalaväe ja teiste maismaasihtmärkidega. Lahinguväljale, võitlema maismaasihtmärkidega, liikus masin sageli tagurdades. Puudusteks olid soomuskaitse puudumine ja kõrgel platvormil asuva meeskonna vähene kaitstus vaenlase tule eest.
Suu
pisi|Inimlapse suu pisi|Kärbse suu Suu (ladina os) on paljudel loomadel peas asuv ava, suuõõne osa, millega algab seedekulgla.
Suu kaudu võetakse organismi toit.
Suus võivad asuda hambad ja keel. Suu eesservadel võivad olla huuled.
Madudel
Madude suus paiknevad kaheharuline keel ja hambad (sh mürgihambad), seetõttu ei soovitata elavate madude suud uurima hakata.
Osade madude suu võib alalõualuu näokolju eesosa venivate sidemete tõttu väga suureks osutuda, kuid suud kasutavad maod valdavalt saakloomade alla neelamisel. Kirjanduslikes allikates mainitakse, et värskelt einestanud hiidanakonda suu lehkab hirmuäratavalt.
Varasematel aegadel üsna laialdaselt levinud müüt justkui kaitseksid emased maod maopoegi vaenlaste eest neid alla neelates ja kui oht möödas, neid suu kaudu uuesti loodusesse lahti päästes ei ole tänapäeva uurijate poolt kinnitust leidnud. Uskumus võis alguse saada asjaolust, et osad emased maod on ovipaarsed ja teised vivipaarsed.
Koduloomadel
Suul eristatakse: ülamokka (labium superius) ja alamokka (labium inferius) ning suupilu (rima oris) nende vahel.
Inimestel
Lisaks toitumisele osaleb inimeste suu koos häälekurdudega ka rääkimisel ja laulmisel jm.
Elias
Elias on mehenimi, mis põhineb prohvet Eelija nime vanakreekakeelsel variandil.
Nime on seostatud ka vanakreeka päikesejumala Heliosega (ka Elios). See nimi esines ka Vana-Kreekas. Heliose seose kohta prohvet Eelijaga andmed puuduvad.
Eesnimi "Elias" on kasutusel alates keskajast.
Nimepäev
Nimepäev on Saksamaal 20. juuli, Rootsis 17. aprill ja Soomes 9. aprill, õigeusus 20. juuli.
Eesti
Eestis on nimi Elias kasutusel olnud. Selle variandid on Eeljas, Eljas, Helias ja Liias. Vene nimest Ilja pärinevad lõunaeesti nimed Hillo, Illis, Iljo ja Illo.
Neist nimedest pärinevad kohanimed ja perekonnanimed Eljakse, Illi, Illimõisa, Ilja, Lias, Liias jt.
Soome
Soomes on 2005. aasta lõpu seisuga see nimi 18 069 inimesel, kellest 3 on naised.
Rootsi
Rootsis on nime populaarsus hakanud kiiresti kasvama. Pärast 1990. aastat on see neljakordistunud ning nüüd kuulub see 40 tavalisema pandava nime hulka.
31. detsembri 2005 seisuga oli Rootsis 15 120 selle eesnimega inimest, kellest 9364-l oli see põhieesnimi. Aastal 2003 pandi see nimi 1273 poisslapsele, kellest 885-l on see põhieesnimi.
USA
1880. aastal, kui vastavat statistikat pidama hakati, oli Elias USA-s populaarsuselt 189. poisinimi. Edaspidi nime populaarsus vähenes, kuni langes 1906 esimest korda ja 1934 pikemaks ajaks 500 kõige populaarsema poisinime seast välja. 1957. aastal oli nimi kõige madalamal, 643. kohal. 1972 kerkis ta taas 500 ja 2005 200 kõige levinuma poisinime hulka. Kõigi aegade kõrgeimal 139. kohal oli see nimi 2011. aastal.
Punningalaid
Punningalaid (ka Puninglaid, Puninga laid, Puninga saar, Puningu saar, Puningi saar) on 1 hektari suurune laid Saare maakonnas Saaremaa vallas Turja küla territooriumil.
Laid asub Saaremaast 430 meetri kaugusel. 190 meetrit saarest kirdes on Säinakare ja 200 meetrit loodes Siiakare.
Laid kuulub Mäe hoiuala koosseisu ja on looduskaitse all.
Remus Lupin
Remus John Lupin (10. märts 1959 – suvi 1998 ), hüüdnimega Totu, oli tegelane J. K. Rowlingu "Harry Potteri" romaanisarjast.
Elulugu
Remus on sarjas kõrvaltegelane ja seega on tema elust teada küllaltki vähe.
Sigatüüka koolis õppis ta samas aastakäigus koos Severus Snape'i, James Potteri, Sirius Blacki, Lily Evansi ja Peter Pettigrew'ga. Kooli ajal moodustasid tema, James, Sirius ja Peter lahutamatu neliku. Remus oli ja on neljast kõige tasakaalukam ja arukam. Kui tema sõbrad James ja Sirius lõbutsesid tihtipeale Severus Snape'i häbistades ja piinates, siis tema sellega kaasa ei läinud, kuid oli siiski ka oma sõnul "liiga arg, et neid takistada". Nelja sõpra sidus Remuse tume saladus. Remus oli saanud lapsena Fenrir Greybacki (kõige metsikuma teadaoleva libahundi, kes on ka surmasööja) käest hammustada ja sai seepärast libahundiks (poolanimaagiks, kes saab oma kuju muuta, kuid mitte oma tahtmise korral, vaid täiskuu ajal). Koos õppisid sõbrad James, Sirius ja Peter ennast loomadeks muundama, et Remusele seltsiks olla, kui viimane kord kuus öösiti hundiks muutus.
Remus oli kooli ajal prefekt, kooli direktor Albus Dumbledore oli ta selleks määranud, "lootes, et Remus suudab Jamesi ja Siriust taltsutada".
Remuse elust pärast kooli on vähe teada. Kindlasti on ta algusest peale olnud Fööniksi ordu liige ja alati Lord Voldemorti vastu võidelnud. Raamatutes tutvustatakse Remust esimest korda kolmandas osas "Harry Potter ja Azkabani vang", kus ta tuleb kooli õpetama kaitset mustade jõudude vastu. Remus jääb algusest peale silma kui hoolitsev, heasüdamlik ja hea õpetaja. Juba tema esimesel kohtumisel Harryga päästab ta Harry dementori mõju käest. Aastaga, mil Remus koolis õpetab, saab ta õpilaste seas tohutult populaarseks. Ta hoolitseb kõigi oma õpilaste eest ja paneb isegi Neville Longbottomi, kes on sarja jooksul kergelt käpardlik kohmerdis, õppimisest rõõmu tundma ja eduelamusi saama. Siiski on Remus veel libahunt ja lõbusaid tunde varjutavad tema veidrad haigestumised kord kuus ja kahtlased võlujoogid, mida Snape talle keedab.
Kui aasta lõpus välja tuli, et Remus on libahunt, lahkus ta koolist vabatahtlikult, kuigi paljud õpilased oleks eelistanud tema jäämist. Raamatu viiendas osas - "Harry Potter ja Fööniksi ordu" Remus naasis, kuid siis kandis juba väiksemat rolli olles lihtsalt Fööniksi ordu liige ja ajades ordu asju.
Remus Lupin abiellus Nymphadora Tonksiga, kes sünnitas talle lapse Teddy. Remus suri natuke pärast lapse sündi koos Tonksiga lahingus surmasööjate vastu.
Fénixův řád Figuren der Harry-Potter-Romane Order of the Phoenix (fiction) הארי פוטר - דמויות משנה Ansatte ved Galtvort høyere skole for hekseri og trolldom Zümrüdüanka Yoldaşlığı
Suur-konnakotkas
Suur-konnakotkas (Clanga clanga, varem Aquila clanga) on tumepruun haugaslaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Suur-konnakotkas pesitseb väga suurel territooriumil Läänemerest Vaikse ookeanini, mille pindala on vähemalt 8 miljonit ruutkilomeetrit. Liigi arvukus on olnud viimastel aastakümnetel pidevalt langustrendis. Suur-konnakotkas sarnaneb oluliselt arvukama väike-konnakotkaga sedavõrd, et neid konnakotkaliike on keeruline eristada. Linnu suuruse ja lennusilueti järgi suudavad liike eristada vaid kogenud vaatlejad.
Sarnaselt väike-konnakotkaga kuulub liik Eestis I kaitsekategooriasse. Hinnanguliselt pesitses meil 2012. aasta seisuga 5–10 paari suur-konnakotkaid. Neist üle pooled olid segapaarid väike-konnakotkaga.
Suur-konnakotkas eelistab elupaikadena metsastunud märgalasid, hõredama metsaga avatud mäeharjasid, metsanurki koos paduritega, rabasid või üleujutatud luhtasid ja lamme. Kesk-Aasias sobivad pesitsemiseks kuivemad metsaga kaetud mäenõlvad.
Välimus
pisi|vasakul|Suur-konnakotkas Suur-konnakotkaste suled on ühtlaselt mustjaspruunide toonidega, vaid sabal ja tiibadel on üksikud valged laigud. Kaugemalt vaadates näib lind üleni tumedana. Isastel lindudel on heledamad ainult laba-hoosulgede rood ning saba kattesulgede ääred. Emastel lindudel on tiibadel heledad laigud ning saba tipus kitsas valge triip. Vanalindudel võivad kere ja tiiva kattesuled olla kergelt heledama tooniga. Kotka jalad on kaetud sulgedega kuni varvasteni.
Suur-konnakotkas on enamasti ühtlaselt tumepruun, suleroodudest moodustuvad tiivapealsed laigud paistavad hajusatena. Väike-konnakotkal on seevastu hästi nähtav heledam tiiva eesserv ning sulelabadest moodustunud ühtlaselt valged tiivalaigud paistavad paremini välja. Vahetegemist raskendab veel tavalistest värvitoonidest kõrvalekaldumine – väike-konnakotkad võivad olla ka tumedamad ja vanade suur-konnakotkaste suled võivad olla heledamaks kulunud. Samuti moodustavad väike- ja suur-konnakotkas segapaare ning annavad hübriide.
Pesitsusalad ja arvukus
Suur-konnakotkas pesitseb väga suurel territooriumil Läänemerest Vaikse ookeanini, mille pindala on vähemalt 8 miljonit ruutkilomeetrit. Väikesed isoleeritud populatsioonid pesitsevad Pakistani lõunaosas ja India põhjaosas.
Suures, kuid hõredalt asustatud levilas pesitsevate lindude arvukust on väga raske täpselt kindlaks määrata. Arvestuslikult on maailmas kokku 3000 pesitsevat paari. Kõige rohkem on pesitsevaid paare Venemaal.
Suur-konnakotkaste arvukus on olnud viimastel aastakümnetel pidevalt langustrendis; selle aja jooksul on nad kadunud Slovakkiast, Ungarist, Rumeeniast, Bulgaariast, endise Jugoslaavia territooriumilt ning Põhja-Iisraelist. Kiiresti on hääbumas ka Ukraina populatsioon, kus pesitseb praegusel ajal hinnanguliselt 10–20 paari, kuigi veel 1997. aastal oli sealse asurkonna suuruseks 40–60 paari.
Valgevenes pesitseb tänapäeval eeldatavalt 150–200 paari, veel 1990. aastate alguses peeti pesitsevate paaride arvuks vaid 20–25. Neist 100–150 paari elutseb Valgevene Polesje madaliku soostunud aladel.
Kasahstanis pesitsevad suur-konnakotkad üldjuhul maa põhjaosas, metsastepi bioomis. Väike isoleeritud pesitsusala asub riigi kaguosa mägedes Almatõ oblastis, 1000–2000 m kõrgusel üle merepinna. Selle pesitsusala arvukuseks on hinnatud 5–10 paari. Kogu riigi asurkonna suuruseks hinnatakse tänapäeval 74–97 paari, neist kõige enam (27–30 paari) pesitseb Petropavli ümbruskonnas Išimi jõe basseinis.
Eestis on varasemate aastate suur-konnakotkaste arvukuse kohta andmed puudulikud – pesitsemine tõestati alles 1995. aastal. Hinnanguliselt pesitses meil 2012. aasta seisuga 5–10 paari suur-konnakotkaid. Neist üle pooled on segapaarid väike-konnakotkaga. Uuematel andmetel on arvukus suurenenud 20–30 paarini.
Poolas pesitseb teadaolevalt 15 suur-konnakotka paari.
Leedus on hinnatud pesitsevate paaride arvu 15-le, nendest on arvatavalt ligi pooled segapaarid väike-konnakotkaga.
Lätis pesitseb oletatavalt 1–5 paari.
Mongoolias on suur-konnakotkas ilmselt harv suvine külaline ja läbirändaja. Oletatavalt võib ta samuti pesitseda maa põhjaosas.
Hiinas pesitsevad suur-konnakotkad maa kirdeosas, kuid arvukuse hindamiseks pole piisaval hulgal uuringuid läbi viidud.
Talvitumine
Pärast pesitsusperioodi lendab suur-konnakotkas järgmistele talvitusaladele:
Elupaigad
Suur-konnakotka meeliselupaikadeks on metsastunud märgalad, hõredama metsaga avatud mäeharjad, metsanurgad koos paduritega, rabad või üleujutatud luhad ja lammid. Kesk-Aasias sobivad pesitsemiseks kuivemad mäenõlvade metsad, ent ta võib leppida ka väiksemate tihnikutega. Talvitumisperioodil elutseb ta enamasti hõreda puistuga märgaladel, jõedeltades, mangroovides, märgadel jõeluhtadel, järvekallastel jm. Aafrikas võib teda samuti kohata poolkõrbelistes savannides. Elupaik on enamasti alla 300 m kõrgusel üle merepinna, saaki jahtides võib kotkas tõusta mägedes kuni 1700 m kõrgusele, rände ajal kuni 3800–4000 m kõrgusele (Nepalis ja Iraanis).
Eestis ja Lätis tehtud uuringute põhjal toimub suur-konnakotkaste pesitsusaegne tegevus peamiselt 10–15 km2 suurusel alal, mida nimetatakse pesitsusterritooriumiks või kodupiirkonnaks. Saaki jahitakse eelistatult lagedatel luhtadel ja teistel rohumaadel.
Pesitsemine
Pesitsemine leiab enamasti aset aprilli lõpust kuni augustini, Pakistanis novembrist märtsini.
Suur-konnakotkas ehitab tavaliselt oma pesa ise, kuid võib samuti kasutada vanu pesi, mille on valmistanud hiireviu, kanakull või must-toonekurg.
Munad on valged, violetsete või pruunikate triipudega, nende mõõtmed on keskmiselt 69×54 mm.
Haudeperiood kestab 42–44 ööpäeva. Kahest koorunud pojast hukkub noorem vanema poja agressiivsuse tõttu tavaliselt esimese elunädala jooksul. Siiski on Lääne-Siberis pesade jälgimisel täheldatud, et vanem poeg muutub noorema suhtes agressiivsemaks vaid juhul, kui toitu pole piisavalt või kui emaslind jääb liiga kauaks pesast eemale.
Pojad saavad lennuvõimeliseks 60–67 ööpäevaga, jäädes pärast seda ligi 30 ööpäeva jooksul veel vanematest sõltuvaks.
Toitumine
pisi|[[Mügrid ehk vesirotid kuuluvad suur-konnakotka saakloomade hulka]] Suur-konnakotkas on röövlind ning tema toidulaud on väike-konnakotka omaga üsna sarnane. Saakloomad on vaid mõnevõrra suuremad (mass peamiselt kuni 250 g) ning nende hulgas on rohkem linde. Peamised saakloomad on: väikeimetajad, linnud, kahepaiksed, roomajad, harvem väiksemad kalad, samuti suuremad putukad ja raiped. Sõltuvalt elupaikadest on peamiseks toiduks veega seotud selgroogsed. Mitmed Venemaal tehtud uuringud on näidanud, et põhilisteks saakloomadeks on mügrid, veelinnud ja konnad, samuti küllalt sageli uruhiired; Indias aga konnad ja veelinnud. Jahitavate roomajate hulka kuuluvad nii maod kui ka sisalikud. Talvitumisperioodil on samuti tähtsal kohal suuremad putukad (ritsiklased, rohutirtsud, termiidid) ja imetajate korjused.
Suur-konnakotkad peavad mõnikord jahti koos teiste röövlindudega (nt stepikotkastega) tirtsuparvedele, samuti tõmbavad neid ligi maastikupõlengud, sest sel ajal on lihtsam saakloomi püüda. Saakloomi otsib kotkas peamiselt maapinnalt, õhus patrullides. Harvad juhused pole ka saagi varitsemine kõrgematelt puudelt ning jalgsi maapinnalt jahtimine. Samuti esineb juhtumeid, kui suur-konnakotkad võtavad jõuga saagi ära väiksematelt röövlindudelt.
Eestis toituvad suur-konnakotkad peamiselt väikeimetajatest (osakaal saakloomade arvust 73% ja biomassist 42%), lindudest (21% ja 54%), konnadest (4% ja 1%), kaladest (1% ja 2%) ja roomajatest (1% ja 1%). Väikeimetajate hulgast moodustavad uruhiired 55%, lindudest on sageli esindatud suuremakasvulised liigid (nt sinikael-part).
Kaitse
Suur-konnakotkaste arvukus on olnud viimastel aastakümnetel pidevalt langustrendis tänu sobivate elupaikade kadumisele. Peamisteks põhjusteks on märgalade kuivendamine, jõeorgude kinnikasvamine ja metsade langetamine. Peale pesapaikade ja saagipüüdmise alade vähenemise on oluline riskitegur veel lindude pesitsusaegne häirimine. Rände ajal on kotkastele ohtlik nende küttimine. Itaalias, Türgis ja Lähis-Idas (eriti Liibanonis) on rändlindude laskmine küllaltki tavaline nähtus.
Eestis kuulub suur-konnakotkas I kaitsekategooriasse. Ta on meil pesitsevatest lindudest ainsana kuulutatud ülemaailmselt ohustatud liigiks. Eesti suur-konnakotkaste asurkonna oluliseks ohuteguriks on sage ristumine väike-konnakotkaga, meie 20–30 pesitsuspaari hulgas on vähemalt pooled liikide segapaarid. Meie suur-konnakotkaste kaitsemeetmete hulka kuuluvad:
Venemaal, Valgevenes, Ukrainas, Lätis ja Leedus on suur-konnakotkas kantud punasesse raamatusse.
Albert Speer
pisi|Albert Speer Berthold Konrad Hermann Albert Speer (19. märts 1905 Mannheim – 1. september 1981 London) oli Saksa arhitekt ja riigitegelane.
Albert Speer oli saksa päritolu arhitekt, kes vastutas Teise maailmasõja ajal Kolmandas Riigis Relvastuse ja Laskemoona Ministeeriumi juhtimise eest. Ministeeriumi tippametnikuna oli Speer Adolf Hitleri peaarhitekt. Olles ainus natsionaalsotsialist, kes "tunnistas oma süüd ja kahetses oma tegusid", tunnistas ta Nürnbergi kohtuistungite ajal isiklikku vastutust. Oma memuaarides on ta avaldanud kahjutunnet natsirežiimi sooritatud kuritegude pärast. Tema tegelik osalus juutide tagakiusamises ja teadlikkus holokaustist on tänapäevani vaidluse all.
Speer astus natsiparteisse 1931. aastal ning tegi järgneva 14 aasta jooksul seal hiilgavat karjääri. Temast sai parteis väga populaarne isik ning Hitleri lähikondlane. Diktaator tegi Speerile ülesandeks projekteerida ja ehitada mitmeid ehitisi, sealhulgas Riigikantselei ja Zeppelinfieldi staadioni Nürnbergis, kus toimusid iga-aastased parteikongressid. Hitleril oli plaan muuta see alaliseks olümpiamängude pidamise kohaks. Lisaks sellele oli Speeril grandioossed plaanid Berliini ümberehitamiseks. Tulevikus pidi Berliinis olema palju suuremõõtmelisi ehitisi, laiu puiesteid ning täiesti ümberorganiseeritud transpordisüsteem.
Olles Hitleri relvastuse ja laskemoona minister, täitis ta oma ametikohustusi nii edukalt, et hoolimata liitlaste jätkuvatest pommirünnakutest kasvas Saksamaa relvatoodang aasta-aastalt. Pärast sõda mõisteti tema üle Nürnbergis kohut ning talle määrati 20-aastane vanglakaristus osaluse eest natsirežiimi juhtimises, eriti orjatööjõu kasutamise eest. Enamiku oma karistusest kandis ta Lääne-Berliinis Spandau vanglas.
Pärast vabanemist 1966. aastal, avaldas Speer oma kaks kõige kuulsamat autobiograafilist teost: "Kolmanda Riigi sees" ja "Spandau: salajased päevikud", milles kirjeldas oma lähedasi suhteid Hitleriga ning võimaldas lugejatele ja ajaloolastele unikaalse pilguheidu natsirežiimi telgitagustesse. Hiljem kirjutas ta raamatu "Märkamatu sissetung", milles kirjeldas täpsemalt SS-i tegemisi. Speer suri loomulikku surma 1981. aastal, ajal, mil ta viibis Londonis külastuskäigul.
Friedrich I
Friedrich I on olnud mitme valitseja nimi:
Albert Speer
Varasem elukäik
Albert Speer sündis Saksamaal Mannheimis kõrgemasse keskklassi kuuluvas peres. Ta oli Albert ja Luise Speeri kolmest lapsest teine. 1918. aastal kolis pere alaliselt oma Schloss-Wolfsbrunnenwegi suvekodusse Heidelbergis. Nürnbergi kohtuistungite aegse aseprokuröri Henry T. Kingi andmetel oli "Speeri nooruses armastust ja soojust tugevalt puudu".
Noorpõlves soovis Speer saada matemaatikuks, kuid ta isa ütles, et selle elukutsega valiks poeg elu "ilma raha, positsiooni ja tulevikuta". Isa ja vanaisa eeskuju järgides asuski Speer õppima arhitektuuri. Speer alustas oma arhitektuuriõpinguid Karlsruhe Ülikoolis. Sellesse vähetuntud õppeasutusse sundis teda minema 1923. aasta inflatsioon, mis oli tugevalt kahandanud tema vanemate sissetulekut. 1924. aastal, mil kriis oli viimaks vaibunud, immatrikuleeris ta ennast mainekamasse Müncheni Tehnikaülikooli. 1925. aastal vahetas ta uuesti ülikooli, immatrikuleerudes sedakorda Berliini Tehnikaülikooli, kus tal oli võimalus õppida Heinrich Tessenowi käe all, keda Speer väga hindas. Pärast eksamite sooritamist 1927. aastal sai Speerist Tessenowi assistent, mida peeti 22-aastase mehe kohta väga auväärseks ametiks. Tessenowi assistendina pidas Speer ka lektoriametit, jätkates ise samal ajal ka õpinguid magistrantuuris. Juba Münchenis sai alguse Speeri 50 aastat kestnud lähedane sõprussuhe Tessenowi teise õpilase Rudolf Woltersiga.
1922. aasta suvel algas Speeri romantiline suhe Margarete Weberiga (1905–1987). Suhe peaaegu et katkes Speeri konservatiivse ema tõttu, kes ei pidanud sobivaks Weberite perekonna madalamat klassikuuluvust (Margarete Weberi isa oli edukas käsitööline, kelle alluvuses töötas üle 50 töölise). Vaatamata vanemate vastuseisule abiellusid noored 28. augustil 1928. Siiski möödus veel 7 aastat, enne kui Margarete Speer esimest korda mehevanemate poole külla kutsuti.
Natsidega liitumine (1930–1934)
Speer nimetas noorena ennast apoliitiliseks isikuks. 1930. aasta detsembris osales ta Natsionaalsotsialistliku Saksa Töölispartei Berliini kogunemisel oma õpilaste mahitusel. Speer oli üllatunud, kui leidis Hitleri riietatuna kenasse sinisesse ülikonda pruuni univormi asemel, mida ta oli näinud natsipartei loosungitel. Speerile avaldasid muljet mitte ainult Hitleri valimisloosungid, vaid ka tema isiksus tervikuna. Mõned nädalad hiljem osales ta veel ühel valimisüritusel, mida juhtis Hitleri asemel dr Joseph Goebbels. Kuigi ta polnud Goebbelsi esinemisega rahul, ei rikkunud see muljet, mida oli talle suutnud jätta Hitler. 1. märtsil 1931 esitas ta natsiparteiga liitumise avalduse ning temast sai partei liige numbrimärgiga 474 481.
Tõlliste vald
Tõlliste vald oli Valga maakonna haldusüksus.
Albert Speer
Natsidega liitumine (1930–1934)
1931. aastal kärbiti Speeri senist palka, Speer loobus oma senisest ametikohast Tessenowi õpilasena ning siirdus hoopis kodukohta Mannheimi, lootes saada isa tutvuste kaudu tellimusi. Ta lootused aga ei täitunud ning isa määras ta oma kinnisvarahalduriks. 1932. aasta juunis külastas Speer Berliini, et aidata parteil Riigipäeva (parlamendi) valimisi korraldada. Berliinis viibimise ajal soovitas Karl Hanke noort arhitekti dr Goebbelsile, et too aitaks renoveerida partei Berliini peakorterit. Speer, kes oli just lahkumas puhkusele Ida-Preisimaale, otsustas selle väljakutse vastu võtta. Kui tema teenistuskohustused said täidetud, naasis ta Mannheimi, kuhu ta jäi kuni Hitleri võimuletulekuni jaanuaris 1933.
Tõlliste vald
Vald piirnes põhjas Hummuli, Õru ja Sangaste vallaga, lõunas Valga linna ja Karula vallaga, idas Võru maakonna Antsla vallaga, edelas Läti Valka piirkonna Valka vallaga.
Albert Speer
Natsidega liitumine (1930–1934)
Pärast natside võimuletulekut kutsus Hanke Speeri tagasi Berliini. Goebbels, kellest oli vahepeal saanud uus propagandaminister, määras Speeri renoveerima tema ministeeriumihoonet Wilhelmplatzil. Speer kujundas ka 1933. aasta Mai Päeva mälestusteenistuse Berliinis. Nagu Speer hiljem kuulis, meeldis Speeri kujundus (milles kasutati nt hiiglaslikke lippe) Hitlerile, kuigi Goebbels võttis kujundamise au endale. Tessenow oli aga ükskõikne: "Arvad sa tõesti, et oled midagi loonud? See on vaid dekoratsioon, muud midagi."
1933. aastal paluti Speeril kujundada Nürnbergi natsipartei kampaania. See viis teda esimest korda otsekontakti Hitleriga. Organisaatorid ja Rudolf Heß kahtlesid Speeri kavandites ning saatsid Speeri Hitleri Müncheni korterisse plaane ette näitama. Hetkel, mil Speer tuppa sisenes, puhastas uus kantsler oma püstolit. Ta asetas selle hetkeks kõrvale, heitis huvitatud pilgu plaanidele ning kiitis need heaks, ilma, et oleks noorele arhitektile kordagi isegi otsa vaadanud. Tänu sellele sai Speer oma esimese riikliku ametikoha: "partei kunstiline juht demonstratsioonide tehnilise ja kunstilise korraldamise alal".
Kahel mehel (Hitleril ja Speeril) oli palju ühist: Hitler rääkis Speerist kui "hingesugulasest", kellega tal olid alati olnud "kõige soojemad inimlikud suhted". Noor ja ambitsioonikas arhitekt oli omakorda Hitleri kiirest tõusust ja lähedusest pimestatud. See tutvus garanteeris talle kõige tähtsamad ja nõutumad kunstialased tööd nii valitsuses kui ka partei kõrgemates organites. Speer tunnistas Nürnbergi istungite ajal: "Ma kuulusin Hitleri sisemisse ringi, mis koosnes peamiselt kunstiinimestest ja tema isiklikust personalist. Kui Hitleril oleks olnud mõningaid sõpru, oleks mina kindlasti olnud tema kõige lähedasematest sõpradest."
Kolmanda Riigi peaarhitekt (1934–1939)
Kui Paul Troost 1934. aasta 21. jaanuaril suri, asendati ta kiiresti Speeriga, kellest sai partei peaarhitekt. Hitler määras Speeri Elamumajanduse Büroo juhiks. Selle tõttu kuulus ta sestpeale formaalselt Hessi personali hulka.
Tõlliste vald
Ajalugu
Tõlliste valla omavalitsuslik staatus kinnitati aastal 1991.
Albert Speer
Kolmanda Riigi peaarhitekt (1934–1939)
Nürnberg oleks pidanud kujunema paljude ametlike natsiehitiste asukohaks. Paljud neist aga ei valminudki. Näiteks oleks Saksamaa Staadion pidanud mahutama vähemalt 400 000 pealtvaatajat. Samas oleks ehitatud ka veel suurem ehitis, mis oleks pidanud mahutama kuni pool miljonit natsionaalsotsialisti. Samal ajal, kui neid ehitisi planeeriti, leiutas Speer "muistsete varemete väärtusvõtte". See seisnes selles, et suuremad ehitised tuleks ehitada nii, et nendest jääksid ka tuhandete aastate möödudes esteetiliselt ilusad jäänused. Sellised vanad kolossaalsed varemed annaksid tunnistust Kolmanda Riigi uhkusest ja võimsusest, nagu Vana-Kreeka ja Vana-Rooma hoonete varemed annavad tunnistust nende tsivilisatsioonide suursugususest. Hitler kiitis selle idee heaks ning käskis kõik riigi tähtsamad keskused kujundada just selles stiilis.
Tõlliste vald
Alevikud
Tsirguliina (502 elanikku) ja Laatre (242 elanikku)
Albert Speer
Kolmanda Riigi peaarhitekt (1934–1939)
1937. aastal määras Hitler Speeri riiklikuks elamumajanduse inspektoriks riigi pealinnas ning temast sai aseriigisekretär Saksa Riigi valitsuses. See positsioon tegi Speerist suure võimukandja, kes ei pidanud enam alluma Berliini linnavalitsusele, vaid ainult Hitlerile endale. Speer sai ka Riigipäeva liikmeks, kuigi seadusandlikul võimul oli tollal juba vähe tähtsust. Hitler käskis Speeril teha plaane Berliini ümberehituseks. Teise maailmasõja puhkemine 1939. aastal lükkas need plaanid edasi ning hiljem tühistati need täielikult. Kui Speeri isa nägi oma poja Uue-Berliini plaane, ütles ta oma pojale: "Te kõik olete täiesti segi pööranud ."
Tõlliste vald
Külad
Sooru – Tagula – Iigaste – Jaanikese – Korijärve – Muhkva – Paju – Rampe – Supa – Tinu – Tõlliste – Vilaski – Väljaküla.
Albert Speer
Sõjaaja arhitekt (1939–1942)
Speer toetas Saksamaa kallaletungi Poolale ning sellele järgnenud Teist maailmasõda, kuigi ta mõistis, et sõja tõttu lükkub tema arhitektuurialaste unistuste teostumine edasi. Hiljem selgitas Speer oma tulevasele biograafile Gitta Serenyle, kuidas ta ennast 1939. aastal tundis:
"Muidugi olin ma täielikult teadlik, et [Hitler] taotles maailmas domineerimist… Ja just seda mul vaja oligi. Selle jaoks ju olidki mu hooned projekteeritud. Nad oleksid mõjunud grotesksetena, kui Hitler oleks jäänud vaid Saksamaa juhiks. Kõik, mida mina soovisin, oli, et see mees valitseks maailma."
1940. aastal tegi Jossif Stalin Speerile ettepaneku Moskvat külastada. Stalin oli eriti rabatud Speeri loomingust Pariisis ning soovis "riigi peaarhitektiga" kohtuda. Hitler keelas Speeril NSV Liitu minna, sest kartis, et Stalin võib Speeri senikauaks puuri pista, kuni too Moskvale uue kujunduse on loonud. Kui Saksamaa 1941. aastal NSV Liidule kallale tungis, hakkas Speer kartma, et hoolimata Hitleri korduvatest kinnitustest ei pruugi tema Berliiniga seotud projektid iial valmis saada.
Relvastuse ministriks määramine
8. veebruaril 1942 suri tolleaegne relvastuse minister Fritz Todt lennuõnnetuses. Õnnetus juhtus vahetult pärast õhkutõusmist Hitleri ida peakorterist Rastenburgis. Speer, kes oli just eelmisel õhtul saabunud Rastenburgi, oli võtnud vastu Todti pakkumise koos temaga Berliini lennata, kuid tühistas oma osaluse vaid mõned tunnid enne õhkutõusmist (Speer kirjutas oma mälestustes, et tühistamise põhjuseks reisiväsimus ning hilisöine kohtumine Hitleriga). Mõne aja pärast samal päeval määras Hitler Speeri Todti pärijaks kõikidel tema ametipostidel.
22.–23. detsembril 1943 külastas ta relvastus- ja sõjaproduktsiooniministrina Eestit.
Nürnbergi kohtuistung
Pärast Adolf Hitleri surma pakkus Speer oma teeneid nn Flensburgi Valitsusele, keda juhtis Hitleri ametlik järglane admiral Karl Dönitz. Ta mängis olulist rolli selles üsna lühiajaliseks jäänud režiimis. 15. mail 1945. aastal saabusid ameeriklased ning küsisid Speerilt, kas too oleks nõus pakkuma neile informatsiooni Saksa õhusõja kohta. Speer nõustus ning järgmistel päevadel pakkus ameeriklastele informatsiooni ka mitmetes muudes valdkondades. Alles pärast 23. maid, kui Saksa väeüksused olid juba ammu alla andnud, arreteerisid liitlased Flensburgi Valitsuse liikmed ning sellega lõpetasid Natsi-Saksamaa ametliku eksisteerimise.
Speeri kuulati üle mitmes kinnipidamisasutuses. 1945. aasta septembris kuulutati ta süüaluseks sõjakuritegudes ning mõned päevad hiljem viidi ta üle Nürnbergi. Speeri süüdistati kõigis neljas võimalikus süüdistuspunktis: Tunnistuste andmise ajal tunnistas Speer teatud süüd ja vastutust natsirežiimi kuritegudes.
Speer mõisteti süüdi sõjakuritegudes ja inimsusvastastes kuritegudes, ülejäänud kahes punktis tunnistati ta süütuks. 1. oktoobril 1946 mõisteti Speerile 20-aastane vanglakaristus. Samas leidsid 3 kohtunikku (2 NSV Liidu kohtunikku ja 1 Ameerika kohtunik) kaheksast, et õige karistus Speerile oleks surmanuhtlus. Teised kohtunikud nii ei arvanud ja kompromissile tema karistuse osas jõuti kahe päeva möödudes, mille ajal toimus kauplemine süüdistatavate karistuste üle.
Vabanemine ja hilisem elukäik
Speeri vanglast vabastamine oli ülemaailmne meediasündmus, lugematud reporterid ja fotograafid piirasid Spandau vanglasse viivaid tänavaid ja Berliini hotelli ootetuba, kus Speer veetis oma esimesed 4 vabadusetundi pärast 20-aastast vangistust. Sellest hoolimata oli Speer üsna reserveeritud ning jättis põhjalikumad kommentaarid artiklisse, mis ilmus ajalehes Der Spiegel 1966. aasta novembris. Artiklis tunnistas ta jätkuvalt oma süüd mitmetes natsikuritegudes.
Pärast seda, kui ta oli hüljanud plaanid naasta arhitektuuri juurde (kaks loodetud partnerit surid kohe pärast Speeri vanglast vabanemist), hakkas ta toimetama oma vanglapäevil kirjutatud memuaare ning koostas neist kaks autobiograafilist raamatut. Hiljem koostas ta ka kolmanda raamatu, mis rääkis Himmlerist ja SS-ist. Tema raamatud, kõige enam just "Kolmanda Riigi sees" ja "Spandau: salajased päevikud", pakuvad unikaalset ja isiklikku sissevaadet Natsi-Saksamaa-aegsete isikute igapäevaellu ning need 2 raamatut on ajaloolaste poolt väga hinnatud.
1973. aasta oktoobris tegi Speer oma esimese välisreisi Suurbritanniasse. Ta lendas Londonisse varjunime all, et anda intervjuu BBC Midweeki ajakirjanikule Ludovic Kennedyle. Saabumise järel oli ta peaaegu 8 tundi Heathrow' lennujaamas vangistuses, kuna immigratsiooniametnikud avastasid tema tõelise identiteedi. Siseminister lubas ta riiki 48 tunniks. Kui ta viibis Londonis 8 aastat hiljem, et osaleda ühes teises BBC saates, sai Speer insuldi ning suri 1. septembril 1981.
Strátos Grívas
pisi| Strátos Grívas (2006)
Vierkirchen (Oberlausitz)
Vierkirchen on vald Saksamaal Saksimaa liidumaal Görlitzi kreisis.
Strátos Grívas
Grívas on tulnud kahel korral Kreeka malemeistriks (1983, 1996) ja mänginud Kreeka võistkonna koosseisus kaheksal maleolümpial (1984–1998).
Vierkirchen (Oberlausitz)
Kuni 2008. aastani kuulus vald Alam-Sileesia Oberlausitzi kreisi.
Strátos Grívas
Ta tegutseb ka treenerina, kohtunikuna ja võistluskorraldajana. 1998. aastal sai ta FIDE-lt rahvusvahelise organisaatori nimetuse.
T-72
T-72 on alates 1972. aastast Nõukogude Liidus ja hiljem Venemaal toodetud lahingutank.
T-72 on lihtsustatud versioon eliitväeosades kasutuses olnud T-64-st. T-72 on eksporditud hulgaliselt paljudesse maailma riikidesse, kus seda on kasutatud ka lahingutegevuses. T-72 tanke on toodetud umbes 20 tuhat.
1979. aastal välja tulnud T-72A liigitatakse teise põlvkonna lahingtankiks ja 2010. aastal välja tulnud T-72B3 liigitatakse kolmanda põlvkonna lahingtankiks.
Jugoslaavias toodeti T-72 litsentsi alusel tanki M-84.
Venemaa tank T-90 on samuti edasiarendatud versioon T-72-st (modifitseeritud T-72B, mis sisaldab mitmeid T-80 komponente).
Naabrivalve
Naabrivalve on kogukondlik liikumine, mis seisneb elanike ühises kodupiirkonna jälgimises, et vähendada anonüümsust ja kuritegevust ning suurendada turvalisust ja heakorda. Naabrivalve liikumine sai alguse Ameerikas.
Rostislav Leštšinski
Rostislav Leštšinski (ukraina Ростислав Лещінський; sündinud 1957 Kiievis) on Ukraina kabetaja, rahvusvaheline suurmeister. 1977. aastal võitis ta Euroopa meistrivõistlused.
Friedrich IV
Friedrich IV on olnud mitme valitseja nimi:
Waldhufen
Waldhufen on vald Saksamaal Saksimaa liidumaal Görlitzi kreisis.
Kuni 2008. aastani kuulus vald Alam-Sileesia Oberlausitzi kreisi.
Vallaosad
Diehsa (ülemsorbi Dźěže), Jänkendorf, Nieder Seifersdorf, Thiemendorf, Attendorf, Baarsdorf, Ullersdorf, Wilhelminenthal ja Schäferei.
Pihanasv
Pihanasv on Saare maakonnas Saaremaa vallas Kungla küla alal asuv 0,4 hektari suurne suurune saar (nasv). Nasva rannajoone pikkus on 338 meetrit.
Saar kuulub Kahtla-Kübassaare hoiuala koosseisu ja on looduskaitse all.
Müüsleri mõis
thumb|Müüsleri mõisa varemed Müüsleri mõis (saksa keeles Seinigal) oli rüütlimõis Peetri kihelkonnas Järvamaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Järva valda Järva maakonnas.
Ajalugu
Müüsleri mõis rajati 17. sajandi alguses ja selle esimene omanik oli Woldemar Fahrensbach.
1634. aastal ostis Anna Schrapffer Müüsleri mõisa 6500 riigitaalri eest ja 1641. aastal läks see tema türele Annale.
1669 ostis mõisa Cord Meusler, kelle nimest tuleb ka mõisa eestikeelne nimi.
Perekonnasidemete kaudu omandas 1760. aastal mõisa Leedus sündinud kindralmajor ja Püha Anna ordeni kavaler Karl Gebhard von Schilling (1719–1779), kes abiellus 1760. aastal Müüsleri mõisniku Hermann Adrian von Römeri (surnud 1756) lese ja mõisa pärijanna Helena Charlottega (sündinud Tiesenhausen, 1721–1771) ja kelle isalt omandasid nad ka Orina mõisa. Kindralmajori umbes 2,5 meetri kõrgune hauaepitaaf asub Järva-Jaani kiriku lõunapoolsel välisseinal. Seejärel oli mõisnikuks nende poeg meeskohtunik Fabian Wilhelm von Schilling (1761–1831) ning hiljem tema poeg Rüütelkonna sekretär ja maanõunik Alexander von Schilling (1803–1866) ja tema poeg kihelkonnakohtunik Gustav von Schilling (1839–1909).
Gustav von Schillingu tütre Anna von Schillingi (1882–1922) abikaasaks sai 1905. aastal Koogu mõisniku poeg, jurist ja poliitik Carl Schilling (1872–1941), kes pärast Eesti iseseisvumist töötas SBE (Saksa Balti Erakonna) ja SRVB (Saksa-Rootsi valimisbloki) esindajana Eesti Vabariigi II–V Riigikogu koosseisus. Schillingite kätte jäi mõis 1919. aasta võõrandamiseni.
Mõisakompleks
thumb|Müüsleri mõisa varemed ja Kilplala peahoone (tagaplaanil) Pikk ühekorruseline härrastemaja rajati 18.–19. sajandi vahetusel, 19. sajandi teisel poolel ehitati hoone parempoolne ots kahekorruseliseks.
Pärast võõrandamist asus mõisahoones kool.
Jaunmārupe
Jaunmārupe (varasema lätikeelse nimega Švarcenieki, Pavasari) on küla (lielciems) Lätis Mārupe piirkonnas (enne 2009 Riia rajoonis) Neriņa jõe kaldal. Küla asub Riia kesklinnast 16 kilomeetri kaugusel ja merepinnast 10 meetri kõrgusel.
Georg von Wangersheim
thumb|Georg von Wangersheimile annetatud aadlivapp. Georg von Wangersheim (enne aadeldamist Georg von Wangersen; ka Jürgen; 19. august 1579 – 21. august 1656 Tallinn) oli 17. sajandil Tallinna kaupmees, raehärra ja bürgermeister ning mitme mõisa omanik Eestimaal.
Jaunmārupe
Ajalooliselt jäid asula alad Riia kreisi Sloka kihelkonda. Küla tekkis 1970. aastal, mil liideti endise Švarcenieki mõisa (Schwarzeckshof) kohale tekkinud asula ja «Mārupe» kolhoosi keskuseks olnud Mazcena küla. asula vanemas osas domineerivad korterelamud, uuemal ajal on sinna ehitatud ka individuaalelamuid.
Asulas asub muu hulgas looduspark, algkool, Mārupe muusika- ja kunstikool, raamatukogu, lasteaed, tenniseklassiga spordikool. Külas tegutsevad mitmed põllumajandusettevõtted, kus kasvatatakse kurke ja tomateid.
Georg von Wangersheim
Wangersen oli Tallinna raeliikmete hulgas hinnatud läbirääkija, keda saadeti mitmel korral Tallinna huve kaitsma nii kuningas Gustav II Adolfi (1594–1632), kõrgete riigiametnike, kui ka näiteks Narva rae juurde.
Tallinna jõukaimate kaupmeeste hulka kuulunud Wangersen andis mitmel korral suuri laene Rootsi kroonile ja Tallinna raele, mille eest omandas aadlitiitli ning mitmeid mõisaid ja külasid Viru- ja Harjumaal.
Päritolu
Georg von Wangersheim sündis Tallinna raehärra Hans von Wangerseni ja Catharina Vegesacki pojana. Wangersen oli mitme nimeka Liivimaa raesuguvõsa järeltulija - lisaks isa Hansule oli Tallinna raehärra ja bürgermeister ka tema emapoolne vanaisa Thomas Vegesack (1494–1545), vanaisa Heinrich von Wangersen ja vaarisa Gödeke Hünerjäger olid bürgermeistrid Tartus, teine vaarisa Cort von Wangersen aga raehärra Tartus.
Õpingud ja karjäär
Õppis 1597–1603 Wittenbergi ülikoolis, misjärel alustas tegevust kaupmehena. 1605. aastast kuulus Tallinna Mustpeade vennaskonda. 1611. aastast oli ta Tallinna raehärra ning 12. novembril 1626 tõusis bürgermeistriks.
1623. aastal Tallinna saadikute ja Gustav II Adolfi vahelistel läbirääkimistel tegi kuningas tallinlastele ülesandeks hankida 20–30 laeva Tallinna ja Narva vahelise kaubanduse vajaduste rahuldamiseks. Selle nõudmisega seoses on äsja Tallinnasse elama asunud kipper Claes Roluffsen saadetud Amsterdami Georg von Wangerseni tarbeks üht 60-70 lastist laeva ostma. 7. mail 1624 ongi Tallinna raele andnud kodanikuvande kipper Claus Timme, kes sõitis Wangerseni laeval "Der David".
1638. aastal suutis Wangersen pahandada Niguliste pastorit Erich zur Beecki (1588–1650), kui soovis, et kiriku organist "midagi lühikest" mängiks. Beeck leidis, et raehärradel pole õigust kirikus käske jagada.
Georg von Wangersheim maeti 30. augustil 1656 Tallinna Oleviste kirikusse.
Natalja Lissovskaja
Natalja Venediktovna Lissovskaja (sündinud 16. juulil 1962 Alegazis) on endise NSV Liidu kergejõustiklane (kuulitõukaja). Olümpiavõitja (1988) ja kahekordne maailmameister. Kehtiva kuulitõuke maailmarekordi 22.63 valdaja.
Georg von Wangersheim
Tegevus Tallinna saadikuna
Wangersen tegutses korduvalt saadikuna Tallinna rae huvides. 1616. aasta sügisel osales ta koos bürgermeister Johann Derenthali (1574–1630), Suurgildi oldermanni Bogislaus Roseni (1572–1658) ja Suurgildi vanema Dirich Grottiga Tallinna delegatsiooni koosseisus kuningas Gustav II Adolfi kroonimispidustustel. Saatkond jõudis Stockholmi 6. septembril 1616, osales kroonimispidustustel 12. oktoobril ning esitas 23. oktoobril kuningale ametliku pöördumise, milles taotleti kuningalt Tallinna privileegide kinnitamist, samuti sooviti arutada muid Tallinnale olulisi teemasid.
Natalja Lissovskaja
Lissovskaja on IAAFi kuulsuste halli liige.
Georg von Wangersheim
Tegevus Tallinna saadikuna
Jaanuaris 1622 olid Derenthal ja Wangersen taas kord Tallinna rae saadikutena kuningaga kohtumas. Parasjagu Narvas viibinud Gustav II Adolfiga sooviti läbi rääkida Tallinna linnale esitatud viljanõude osas. Kuninga nõutud 50 säilitise vilja asemel olid tallinlased valmis pakkuma 3000 taalrit sularaha, vastutasuks aga soovisid saadikud kuningaga arutada Tallinna määramist Vene kaubanduse laokohaks, konkureerivate sadamate sulgemist ning Tallinna naelatolli määrade muutmist. Vähemalt osaliselt õnnestus läbirääkijatel oma eesmärgid saavutada.
Natalja Lissovskaja
Maailmameistrivõistlustel
1987 1991
Sisemaailmameistrivõistlustel
1987 1991
Georg von Wangersheim
Tegevus Tallinna saadikuna
Wangerseni tähelepanuväärseimaks diplomaatiliseks missiooniks võib pidada koos Johann Derenthaliga 1623. aasta veebruarist juunini aset leidnud lähetust Stockholmi, mille käigus kohtuti nii riigikantsler Axel Oxenstierna (1583–1654) kui kuningaga. Derenthal ja Wangersen asusid 14. veebruaril 1623 saanidega teele Narva suunas, kuhu jõuti pärale 18. jaanuaril. Seal oodati järele ülemjuhataja Jakob De la Gardie allkirjastatud passe. Et aega mitte raisata, peeti passide ootamise ajal läbirääkimisi Narva raega Vene-kaubanduse küsimustes, mis aga ei osutunud edukaks. Saadikud, olles saanud Narva asehaldurilt relvastatud saatemeeskonna, lahkusid linnast 21. veebruaril ja jõudsid 25. veebruaril Viiburisse. Sealt oli plaanis minna läbi Turu ja üle Ahvenamere Rootsi, kuid teekonna ohtlikkuse tõttu võeti suund põhja ja jõuti 7. märtsil Oulusse. Asehaldurilt saadud uue passi ja ühe ratsunikust saatjaga reisiti Põhjalahe põhjapoolseimasse punkti Torniosse ja sealt mööda rannikut edasi lõunasse. Kuna kevadiste ilmaolude tõttu osutus saaniga reisimine võimatuks, jätkati teekonda ratsa ja kohati ilmselt ka meritsi. 19. märtsi jõudsid Wangersen ja Derenthal Gävlesse, kust mõnepäevase puhkuse järel jätkati teekonda Västerås, kuhu jõuti 25. märtsil. 40 päevaga olid saadikud läbinud 2100 kilomeetri pikkuse teekonna.
Natalja Lissovskaja
Euroopa meistrivõistlustel
1990
Välislingid
Pilte Natalja Lissovskajast
Georg von Wangersheim
Tegevus Tallinna saadikuna
Stockholmi jõudnuna andsid Wangersen ja Derenthal enda saabumisest teada riigikantsler Axel Oxenstierna, soovides tema kaudu pääseda kuninga audientsile. Kuna viimane oli pidanud sõitma Uppsalasse, pääsesid raesaadikud kuninga vastuvõtule alles 9. aprillil.
Läbirääkimised kuningaga kestsid juunikuuni, misjärel Wangersen ja Derenthal meritsi Tallinna naasid. Wangersen koostas lähetuse kohta üksikasjaliku aruande, kus tõi muuhulgas detailselt välja ka reisi kestel tehtud kulutused. Aruande kohaselt võtsid saadikud toidumoonaks kaasa leiba, liha, sinki, võid, maitseaineid, suhkrumandleid, õlut, veini ja viina; teekonnal täiendati varusid ühe talle, ühe vasika, kanade, tursa, räime, kuivatatud lõhe, munade, juustu, piima, suhkru ning Rootsi, Rostocki ja Lübecki õllega. Kaasa oli võetud üks praevarras liha küpsetamiseks. Kuninglikku õukonna juures läks majutus ning toidu- ja joogipoolis saadikute maksma 145 isandtaalrit, millele lisandusid Narva sõitmiseks kasutatud kuue hoburakendi, Narva pakkide vedamiseks palgatud sulaste, ning teekonnal tarvitatud laevasõitude eest tehtud kulutused. Tagasisõit Stockholmist Tallinnasse läks maksma 400 isandtaalrit. Väljaminekuid tõi Wangersenile ja Derenthalile kaasa ka rõivaste pesu ja kingade viksimine, käskjalgade, trompetipuhujate, trummilööjate ja vilepillimängijate palkamine, samuti laevasõidu jaoks tõrva, köite ning küttepuude soetamine. Kuningliku kantselei juures tuli tasuda riigilõivusid ning kõrgetele ametnikele oli tarvis teha kingitusi – riigikantsler Oxenstiernale kingiti näiteks saan.
7.–8. augustil 1623 viibis Wangersen koos bürgermeister Derenthali, raehärra Johann Mülleri ja sekretär Caspar Dellingshuseniga Narvas, et pidada läbirääkimisi sealse rae ja kodanikkonnaga Vene kaubanduse korralduse üle.
1624. aasta märtsi alguses saadeti Wangersen Tallinna esindajana taas kord Narva, et pärida kindralasehaldur Anders Eriksson Hästehufvudilt (1577–1657) aru Tallinna tollirendi takistamise kohta Narvas, samuti võttis ta kaasa Narva kindlusele mõeldud 1200 taalrit tollirendiraha. Kohtumisel Hästehufvudiga arutati Vene kaubandust puuduvaid küsimusi laiemalt.
Laenud Rootsi riigile ja Tallinna raele
Tallinna ühe jõukaima kaupmehena andis Wangersen korduvalt Rootsi riigile ja Tallinna raele rahas ja kaupades laenu. Novembris 1614 laenas ta Tallinna kindlusele lossielanike rõivaste ostmiseks 492 taalrit ning 43 taalrit kindluse katusekivide soetamiseks. Eestimaa kuberner vabahärra Gabriel Bengtsson Oxenstierna (1586–1656) lubas laenu tasuda 1615. aasta nelipühadeks Soomest laekuvast iga-aastasest rendist. 1616. aastal nõustus ta taas Oxenstiernale laenata 1500 taalrit, sel korral intressi peale.
Maavaldused
1614. aastal oli Georg Wangersen Harju-Viru lääniõiguse alusel Tärivere valdaja. 29. juulil 1641 kinnitas eestkostevalitsus Tärivere kuulumist Wangersenile, täpsustades, et Wangerseni naise emapoolne vanaisa Ewerth Rothger oli laenanud Johan III-le raha ja saanud selle eest Tärivere küla. 28. detsembril 1653 koostatud testamendiga jättis Wangersheim Tärivere mõisa oma tütre Dorothea abikaasale Hinrich Dahlile.
Kirov
Kirov (vene Киров; aastani 1934 Vjatka, aastani 1780 Hlõnov) on linn Venemaa Euroopa-osas. Ta on Kirovi oblasti keskus. Elanike arv 448 500 (2005). Asub Vjatka jõe ääres.
Georg von Wangersheim
Maavaldused
1627. aastal anti jumalalaeka ja rae nõusolekul ning senise rentniku Bernhard von Gertteni surma järel Wangersenile valitseda linnale kuuluv Rae mõis. Talle anti luba mõisas oma kariloomi pidada ning kohustati oma vahenditest tasuma mõisavalitseja palgakulu.
Kirov
Linn nimetati ümber 1934. tapetud ÜK(b)P Leningradi oblastikomitee I sekretäri Sergei Kirovi mälestuseks Kiroviks.
Georg von Wangersheim
Maavaldused
25. veebruaril 1630 pantis kuningas Wangersenile Aa mõisa ühes Warjeli, Hakeby ja Nehatu külaga. Riigile laenatud 8 000 taalri ja 100 lasti rukki eest sai ta juba sama aasta 7. juulil mõisa endale pärusomandiks
Kirov
Linn jaguneb neljaks rajooniks: Lenini, Oktoobri, Pervomaiski ja Novovjatski rajoon.
Georg von Wangersheim
Aadlitiitel
Juba 8. detsembril 1611 oli ta saanud "von Wangersheimi" nime all Rootsi aadlitiitli. 1629. aastal andis Gustav II Adolf Wangersheimile korralduse koos nelja teise Tallinna kaupmehega koguda 100 000 riigitaalrit sõjakulude katteks. Seepeale andis Nürnbergis sõjalaagris viibiv Gustav II Adolf 1632. aastal Wangersenile teist korda aadlitiitli, kuid aadlipatenti enne kuninga surma välja anda ei jõutud. Aadlikirja sai ta 7. augustil 1634 eestkostevalitsuselt ning 24. augustil 1646 kinnitas selle kuninganna Kristiina.
Kirov
1989. aastal liideti Kiroviga Novovjatski linn, tänapäeval Kirovi Novovjatski rajoon. Kirovi linna haldusalas on kaheksa linnaümbruse valda (сельский округ). Suuremad asulad on Ljangassovo (umbes 13 000 elanikku) ja Radužnõi alev (umbes 10 000 elanikku).
Georg von Wangersheim
Perekond
Georg von Wangersheim abiellus 9. juunil 1605 Tallinnas Gertrud von Spengeliga, kes oli Pfalzi päritolu aadliku, ratsaväeleitnant Hans von Spengeli ja Catharina Röttgersi tütar. Abielust sündisid:
Kirov
Kirovi Pobedilovo lennujaam asub Ljangassovos.
Biogeneetiline reegel
Lühisõnastuses – ontogenees on fülogeneesi (lühike ja kiire) rekapitulatsioon.
Kirov
Ajalugu
12.-13. sajandil oli Hlõnov üheks Põhja-Venemaa piirkonnas asuvatest demokraatliku riigikorraga vabariigist koos Novgorodi ja Pihkva vabariigiga, kus võimu teostasid rahvaesindajate poolt veetše ning riigijuhiks oli valitav vürst. Hlõnovi vabariik kaotas oma sõltumatuse ja osalise iseseisvuse 15. sajandil pärast Moskva suurvürstide poolset ekspansiooni Põhja-Venemaale ning Moskva Suurvürstiriigi võimu kehtestamist.
Biogeneetiline reegel
Reegli sõnastas 1866. aastal Ernst Haeckel. Ent Stephen Jay Gould on (raamatus Ontogeny and Phylogeny, 1977) Haeckeli formuleeringut kritiseerinud ning näidanud, et tegu on pealiskaudse kirjeldusega sügavamast seaduspärast, mida kirjeldavad Baeri seadused.
2 cm Flakvierling 38
pisi|Flakvierling 38 2 cm Flakvierling 38 ehk Flak 38 oli õhutõrjekahur, mida Natsi-Saksamaa kasutas Teises maailmasõjas õhutõrjedivisjonides (Flak-Abteilung), kus nendega olid relvastatud 1 või 2 patareid.
Esimesed seda tüüpi õhutõrjesuurtükid valmisid Saksamaal vahetult pärast Esimest maailmasõda, aga Versailles' rahuga ei tohtinud Saksamaa neid kasutada ja sellepärast müüdi need Šveitsile.