cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Immanuel Kant
Praktilise filosoofia mõistuspärane alus
Teine argument on niisugune. Moraal ei saa rajaneda kogemusel, sest muidu ei saa näidata inimese vabaduse võimalikkust, aga inimese vabadus on moraali võimalikkuse tingimus. Kategooriline imperatiiv on käsk, aga see eeldab, et meil on võimalik käsku täita. Selleks on tarvis vabadust. Et Kant oli veendunud nii inimese vabaduses kui ka determinismis, pidi ta need positsioonid ühitama. Kant lükkas tagasi kompatibilismi, sest see tugineb tema meelest "võrdlevale" ehk "psühholoogilisele" vabadusekäsitusele: vabadus on lihtsalt välise sunni puudumine. Aga see pole vabadus, mis õigustaks vastutuse omistamist, vaid lihtsalt põhjustatus seestpoolt. Kui pidada inimloomust samasuguseks nagu teiste loodusobjektide loomust, siis ei ole alust eeldada, et inimloomus on vaba. Sellepärast ei saa empiirilisel alusel teaduslikult näidata inimese vabaduse võimalikkust. Järelikult oli tarvis teistsugust vabadust, enesemääramise võimet, mis on sõltumatu kõigest empiirilisest ja loodusest üldse. Muidu ei oleks vastutust ega tõelisi tegusid. Tuli näidata, et põhjuslikkus loodusseaduste järgi ei ole ainus põhjuslikkus, millest kõiki maailma nähtumusi saab tuletada; tuleb eeldada ka vabaduse põhjuslikkust. Tuli näidata, et meil on legitiimne pidada end selles mõttes vabaks. Teadusliku ehk teoreetilise uurimise eesmärk on maailma tunnetada, aga selle lõpuleviimiseks on tarvis ka praktilist uurimist. Esimene argument selle legitiimsuse kaitseks on niisugune. Kant tõmbab teoreetilisele tunnetusele piirid, et jätta ruumi vabadusele. Teoreetilise tunnetuse objektid on nähtumused. Kui kõrvaldada ruumi ja aja tingimused, jäävad järele mitteempiirilised ehk transtsendentsed objektid, asjad iseeneses, mis on mõeldavad ilma vastuoluta. Neid ei saa empiiriliselt, seega ka mitte teaduslikult ja teoreetiliselt, tunnetada. Meie tunnetusvormi jaoks ei ole Jumal, vabadus ja surematus teadusliku tunnetuse võimalikud objektid. Võib olla teisi lõplikke olendeid, kellel on teistsugused kaemuse vormid kui meil. Nii jääb ruumi spekulatsioonile vabaduse põhjuslikkuse üle. Teiste kogemusvormide jaoks võib vabadus olla tunnetuse võimalik objekt. Kuigi me ei saa oma vabadust tunnetada, võime legitiimselt end vabaks pidada. Et vabadus on moraali võimalikkuse tingimus, on meil kasulik end vabaks pidada. Teine argument on niisugune. Põhjuslikkus loodusseaduste järgi ei ole ainus põhjuslikkuse vorm, millest saab tuletada kõik maailma nähtumused. Nähtumuste seletamiseks on tarvis eeldada ka vabaduspõhjuslikkust. ("Puhta mõistuse kriitika" A 444/B 473.) See argument püüab meid veenda, et teaduslik uurimine põhineb eeldustel, mida see ise ei saa õigustada. Looduspõhjuslikkuse alla ei kuulu kogu lõpmatu põhjuste ahela põhjustamine. Järelikult on tarvis veel vabaduspõhjuslikkust.
Vabadus ja moraaliseadus
Ainult praktiline filosoofia saab õigustada usku inimese vabadusse. Vabadus on oluline, sest moraalne hinnang eeldab Kanti järgi, et me oleme vabad selles mõttes, et meil on võime toimida teisiti. Moraalne õigsus ja väärus käivad ainult vabade tegutsejate kohta, kes kontrollivad oma tegusid ja kelle võimuses on teo hetkel toimida õigesti või mitte. Sellepärast lükkab Kant tagasi teatud tüüpi kompatibilismi, mida ta nimetab võrdlevaks vabadusemõisteks ja seostab Gottfried Wilhelm Leibniziga. Selle vaate järgi on inimene vaba, kui tema teo (liigutus]e) (lähim) põhjus on temas kui toimivas olendis. Vaba ei ole ma ainult juhul, kui miski väline paneb mind liikuma: vabad teod on tahtlikud liigutused. Sellest jääb Kanti järgi moraalse vastutuse jaoks väheks, sest selle definitsiooni järgi on ka näiteks lendav mürsk vaba. Kui varga otsus, mis tema teo põhjustab, on looduslik nähtumus, mis leiab aset ajas, siis see peab olema varasema põhjuse tagajärg. See põhineb aprioorsetel seadustel, mille järgi aru kogemust konstrueerib: igal sündmusel on varem algav põhjus ning neid määravad ajas kaugele tagasi ulatuvad põhjuslikud ahelad. Looduses ei ole vabadusele ruumi. Minevik ei ole olevikus varga kontrolli all, sellepärast ei saaks tema tegu olla tema kontrolli all, kui selle määraksid mineviku sündmused, ja siis ta ei saaks selle eest moraalselt vastutada. See ei aita, et põhjus on tema sees. Minu teo põhjus saab olla minu kontrolli all ainult juhul, kui see ei ole ajas. Sellepärast ongi transtsendentaalne idealism Kanti järgi ainus viis anda tähendus vabadusele, mida moraal nõuab: minu teo põhjus võib olla asi iseeneses väljaspool aega, noumenaalne mina, mis on vaba, sest ta pole looduse osa. Kõik minu kavatsuslikud, tahtlikud teod on Kanti järgi minu põhjuslikult determineerimata noumenaalse mina, väljaspool aega oleva, looduse deterministlikele seadustele allumatu põhjustamata põhjuse vahetud tagajärjed.
Siin on leitud raskusi. Kui aru konstrueerib kõik nähtumused minu looduskogemuses, miks ma siis ei vastuta kõigi nähtumuste eest? Kui on ka teisi noumenaalseid minasid, kes lülitavad oma vabad teod kogemusse, mille nad konstrueerivad, kuidas nad siis üksteist mõjutavad? Kuidas ma lülitan oma vabad teod kogemusse, mida mina aru konstrueerib?
Kas me teame, et meil on vabadus? Kanti järgi meil ei ole teoreetilist teadmist, et me oleme vabad, kuid oleme moraalselt õigustatud seda uskuma. Kant ütleb ka, et spekulatiivse mõistuse ideede seas on vabadus ainuke, mille võimalikkust me aprioorselt teame: kui ei oleks vabadust, siis ei oleks meil aprioorset moraaliseadust. Selles mõttes moraaliseadus tõestab vabaduse objektiivse, kuid üksnes praktilise reaalsuse. (Sellel põhinevad ka moraalselt põhjendatud usk Jumalasse ja hinge surematusse).
Meie salgamatut, aprioorset ja vältimatut teadlikkust moraaliseadusest ning selle siduvusest ja autoriteedist meie jaoks nimetab Kant mõistuse tõsiasjaks. See on sõltumatu meie arvamusest moraali autoriteedi allika kohta ning sellest, mida moraal konkreetsel puhul nõuab, ja me võime ka oma kohusetunde vastaselt toimida. Seda uskumust ei saa ega ole tarvis õigustada ega tõestada; see on fundamentaalne tõsiasi. Filosoofia peab seda uskumust kaitsma; ta ei saa seda tõestada ega ümber lükata.
Nähtavasti leiab Kant, et sellest, et me moraalselt peaksime midagi tegema, järeldub, et meil on vabadus seda teha. Moraaliseadus ilmutabki, et on võimalik teha seda, mida ta dikteerib. Vabadust ilmutavad ka süümepiinad tehtud teo pärast.
Kanti tõestus ei näidanud mitte seda, et meil on vaba tahe, vaid seda, et me ei suuda uskuda selle puudumist. On empiiriline tõsiasi, et meil on olemas kõlblusmõisted nagu "hea" ja "peab" ja "õige", ning kõlbelised veendumused selle kohta, mis on hea või kuri, mida me peaksime ja mida ei peaks tegema. Et neil mõisteil üldse oleks mingi sisu või tähendus, selleks peab meil vähemalt mõnikord olema valikuvabadus midagi teha või tegemata jätta. Igaüks, kes tõesti usub inimsaatuse ettemääratusse, jõuab nende järeldusteni, kuid paistab olevat tõsi, et me ei suuda asju nii võtta. Kui me usume vaba tahte olemasolu, peame uskuma ka seda, et materiaalsete objektide mõningaid ümberpaiknemisi ruumis ei määra täielikult loodusseadused. Niisiis meeldib see meile või mitte, kuid tegelikult me usume, et peale empiirilise eksisteerib ka mingi teine maailm.
Hüpoteetilised imperatiivid ja kategooriline imperatiiv
Tegu on hea mitte siis, kui sellel on head tagajärjed, vaid siis, kui see on toimunud kuulekuses sellele sisemisele kohusetundele, mida meis tekitab universaalne kõlblusseadus – Kanti arvates on moraalselt kõige väärtuslikumad need teod, mis sooritatakse puhtast kohusetundest, ilma mingi kalduvuse või sümpaatiata. Inimene peab käitudes lähtuma sellistest põhimõtetest, millest võiksid ja peaksid lähtuma kõik. See ongi kuulus kategooriline imperatiiv Kanti sõnastuses: "Toimi vaid niisuguse maksiimi järgi, mille kohta võid sa ühtlasi tahta, et see üleüldiseks seaduseks saaks". Sellel imperatiivil on ka teine sõnastus: "Toimi nõnda, nagu sinu toimimise maksiim peaks sinu enese tahte läbi saama üleüldiseks loodusseaduseks". Kolmas sõnastus erineb kahest esimesest ning rõhub inimese kui mõistusolendi väärtusele iseendas: "Toimi nõnda, et sa inimsusse nii oma isiku kui ka ükskõik millise teise isiku näol suhtuksid alati ühtlasi kui eesmärki ja mitte kunagi pelgalt kui vahendisse".
Religioon
Kõlblus ongi Kanti järgi võimalik alus religioonile, mida mõistuse ega teaduse argumentidega "tõestada" ei saa. Kõlbeline tegutsemine ja seega vaba tahe, hinge surematus ja Jumala olemasolu on Kanti järgi nn praktilise mõistuse postulaadid, mida puhta mõistuse abil pole võimalik tõestada, kuid mis on meie praktilise maailma ja vahetu kogemuse paratamatud alused.
Psühholoogia
I. Kant jõudis oma mõtisklustes järeldusele, et teadusena on psühholoogia võimatu:
Nende väidetega esitas Kant väljakutse järgnevale psühholoogide põlvkonnale, kes püüdsid tõestada, et:
Maardu Raudtee
AS Maardu Raudtee (RVAS-i Eesti Fosforiit endine raudteetsehh) asutati 1996. aastal. Ettevõtte põhitegevuseks on raudteeveoteenuse osutamine (vagunite etteandmine-äravedu) Maardu linnas asuvatele erinevatele terminalidele ja ladudele. Põhilisteks veosteks on vedelkütused, keemiatooted, konteinerid ja muud veosed.
Lisaks omab ettevõte veduridepood, kus teostatakse raudteeveeremi hooldust ja remonti.
AS Maardu Raudtee valduses on kokku 14 km rööbasteid, mis liitub AS Eesti Raudteele kuuluva avaliku raudteega Maardu kaubajaamas.
ERK
ERK on lühend, mis võib tähendada:
Barbuda
Barbuda on saar Lääne-Indias, üks Väikestest Antillidest. Pindala 161 ruutkilomeetrit. Saar on madal, kõrgus kuni 44 meetrit. Kuulub Antiguale ja Barbudale.
2011. aasta seisuga elas saarel 1634 inimest.
Premier League'i kuldne saabas
Premier League'i kuldne saabas ehk Premier League Golden Boot (sponsorite tõttu Barclays Golden Boot) on auhind, mida antakse Inglismaa tugevaima jalgpalliliiga Premier League'i hooaja lõpus parimale väravakütile.
Võitjad
Tähistused:
Halimah Yacob
Halimah binti Yacob (jawi kirjas حاليمه بنت يعقوب; sündinud 23. augustil 1954) on Singapuri poliitik, alates 14. septembrist 2017 Singapuri president.
Ta oli aastatel 2001–2017 Rahva Aktsioonipartei liige, esindas aastatel 2001–2015 parlamendis Jurongi valimisringkonda (Ida-Bukit Batok) ja aastatel 2015–2017 Marsiling-Yew Tee valimisringkonda (Marsiling).
Aastatel 2013–2017 oli Jacob Singapuri parlamendi spiiker, kuid astus tagasi, et kandideerida 2017. aasta presidendivalimistel. Halimah osutus ainsaks valimistel osalemiseks kõlbulikuks kandidaadiks ning võitis valimised ainukandidaadina. Ta vannutati ametisse 14. septembril 2017, ta on riigi esimene naispresident ning teine moslemist president (esimene oli Yusof Ishak aastatel 1965–1970).
Vene rulett
Vene rulett on surmav mäng, mis seisneb selles, et revolvrisse pannakse üks padrun, lükatakse trummel pöörlema ning suletakse see oma pessa, kus selle pöörlemine peatub aja jooksul. Pärast seda on revolver laskevalmis (kui tegemist on automaatselt vinnastuva relvaga). Kuid ei ole teada, kas päästikule vajutades toimub lask, kuna padruni asend lööknõela suhtes ei ole teada. Mängija asetab revolvri enda meelekohale ja vajutab päästikule. Pärast päästikule vajutamist pöörab relv automaatselt trumlit ühe padrunipesa võrra edasi. Kui lasku ei toimu, annab mängija relva järjekorras temast järgmisele mängijale üle, kes kordab kirjeldatud tegevust. Revolver tiirleb käest kätte, kuni keegi on surnud või kuni järel on üks elus mängija.
Legendi järgi lõid mängu Inglismaale läinud endised Vene aadlikud ja mäng loodi kahel põhjusel:
Valdo Mäeste
Valdo Mäeste VR I/3 (kuni 1935. aastani Valter Bergmann; 7. jaanuar 1894 Tallinn, Eestimaa – 16. september 1965 Toronto, Kanada) oli Eesti sõjaväelane (major).
Valter Bergmann osales Venemaa keisririigi armee koosseisus Esimeses maailmasõjas ning leitnant Bergmanni autasustati 1915. aastal Püha Georgi ordeni 4. järguga, tegevuse eest "lahingus, kus ta peale roodukomandöri langemist võttis roodu juhtimise üle ja viis mehed rünnakule. Lahingus võeti 53 vangi ja saadi sõjasaagiks kuulipilduja".
Eesti Vabadussõjas osales ta 6. Jalaväepolgus, 12. veebruaril 1920 ülendati alamkaptenist kapteniks ja osalemise eest Vabadussõjas autasustati teda 13. mail 1921 Vabadusrist I järgu 3. liigi ordeniga.
Pärast Vabadussõda jätkas teenistust Eesti sõjaväes: 6. jalaväerügemendis, 7. Jalaväerügemendis, 8. Üksikus Jalaväepataljonis, 7. Jalaväerügemendis, 5. Üksikus Jalaväepataljonis. 1934. aastast 2. Üksikus Jalaväepataljonis kompanii ülemana, 1935. aasta 20. veebruaril ülendati majoriks ning teenis 9. Üksikus Jalaväepataljonis.
1935. aastal nimede eestistamise kampaania ajal eestistas 22. augustil 1935, saksapärase ees- ja perekonnanime Valter Bergmann Valdo Mäesteks.
1938. aasta 1. augustil lahkus Valdo Mäeste Eesti sõjaväe tegevteenistusest 9. Üksik Jalaväepataljonist.
Teises maailmasõjas osales Valdo Mäeste 1941. aastal Eestis moodustatud Saksa vägede tagalajulgestuseks moodustatud 184. Eesti julgestusgrupi 13. sadakonna ülemana. 1942. aasta 1. veebruaril anti major Mäestele Saksa Raudrist, oma üksuse eduka juhtimise eest võitlustes ja ühtlasi avaldati üksustele kiitust ülesnäidatud kohusetruuduse ja vapruse eest.
Valdo Mäeste on maetud Torontosse Westminsteri kalmistule.
Isiklikku
Tema abikaasa oli Maie Mäeste (sünd. Künnapuu).
Akustika
Akustika on mehaanika haru, mis uurib helilainetega seotud nähtusi gaasides, vedelikes ja tahkistes. Seejuures hõlmab akustika tavapärasemate helinähtuste kõrval ka teemasid nagu mehaanilised võnkumised, vibratsioonid, infraheli (sagedus alla 16 Hz) ja ultraheli (sagedus üle 20 kHz).
Sõna "akustika" tuleneb kreeka sõnast ἀκουστικός (akoustikos), mis tähendab "kuulmisest või kuulmise jaoks, valmis kuulama" ja teisalt sõnast ἀκουστός (akoustos), 'kuuldud, kuuldav', mis omakorda tuleneb tegusõnast ἀκούω (akouo), 'mina kuulen'.
Helide tekke uurimise ajalugu
pisi|246x246px|Plaadil [[Poogen (muusika)|poognaga Chladni mustrite tekitamine]] Akustika nagu paljude teadusvaldkondade juured viivad välja Vana-Kreekasse. Enamik allikaid peab Pythagorast esimeseks, kes 6. sajandil eKr leidis seaduspärasi muusikaliste helide tekkimisel. Teatud arusaam helikõrgustest eksisteeris ilmselt juba enne Pythagorast, kuid teda peetaks esimeseks kes märkas helikõrguste suhete ja keelepikkuste vaheliste suhete seost. Ta vaatles, et kahest pingul keelest on kõrgema heliga neist lühem ja juhul, kui üks keel on teisest kaks korda pikem on tema heli oktavi võrra esimesest madalam.
Galileo Galileid peetakse üheks esimestest, kes sidus tekkinud helikõrguse võnkumiste sagedusega. Oma 1638. aastal ilmunud teoses "Arutlused ja matemaatilised demonstratsioonid kahest uuest teadusest" arutleb Galilei kehade võnkumiste üle. Võnkumiste sageduse ja helikõrguste vahelise seose avastas Galileo, tehes eksperimente pendlite ja pingul keeltega. Pingul keelte võnkumise täpsema kirjelduse au omistatakse Galileo kaasaegsele Marin Mersenne'ile. Mersenne esitas 1636. aastal pingul keele võnkumiste kirjeldamiseks Galileo omadega sarnaseid tähelepanekuid. Mersenne'i peetakse aga esimeseks, kes tegelikult keele võnkesagedust mõõtis. Esimeseks akustikuks võib pidada Joseph Sauveuri, kuna tema pakkus esimesena välja nimetuse "akustika", tähistamaks teadust, mis käsitleb helisid. Sauveuri ja John Wallist peetakse esimesteks, kes kirjeldasid normaalvõnkumiste olemasolu pingul keelte võnkumisel. Pingul võnkuva keele ammendava kirjelduse andis 1758. aastal Joseph-Louis Lagrange oma Torino Teaduste Akadeemia toimetistes Miscellanea Taurinensia.
Varraste võnkumise esmakirjeldajateks peetakse Eulerit (1744) ja Daniel Bernoullit (1751). Palju hilisem plaatide võnkumise analüütiline kirjeldamine põhines ühe väljapaistvaima eksperimentaalakustiku, sakslase Ernst Chladni eksperimentidele. Chladni plaatide mustreid kirjeldava diferentsiaalvõrrandi pakkus välja Sophie Germain aastal 1815. Õiged rajatingimused lisas alles 1850 Gustav Kirchhoff. pisi|Joonis ajalooliselt olulisest katseseadmest helilevi uurimises: [[Robert Boyle'i vaakumpump]]
Helide levimise uurimise ajalugu
Juba Aristoteles arvas, et heli levib õhus tema liikumise teel. Samas on nüüdseks teada õhu liikumise imeväike amplituud, mis on inimeste poolt raskesti kogetav. Seetõttu leidus ka teisi konkureerivaid helilevi kirjeldavaid teooriaid. Prantsuse filosoof Pierre Gassendi arvas, et heli tekitav keha kiirgab joana väikesi osakesi, mida kõrva jõudnuna tajutakse helina. Seega oli kaks põhimõtteliselt erinevat teooriat: heli levib õhus nagu lained vee pinnal või heli levib mingi edasikandva osakese toel. Kahe teooria tõesuse testiks said katsed vaakumpumbaga. Laineteooria nimelt nõuab helide levimiseks levikeskkonna (näiteks õhu) olemasolu. Juhul, kui õhk eemaldada ehk tekitada vaakum ei tohiks ka heli vaakumis levida. Teisalt, kui heli levib kandvate osakeste vahendusel, siis levib ta ka vaakumis. Robert Boyle'i peetakse esimeseks edukaks vaakumpumbaga katse läbiviijaks, kes jälgis heli intensiivsuse langust õhurõhu vähenedes. Seega näitas tema tehtud katse selgelt, et heli kandub õhus edasi lainena.
Fakti, et heli ei levi silmapilkset teati ammu enne esimesi katseid helikiirust mõõta. Teadaolevalt oli üks esimesi katsetajaid aastal 1635 Gassendi. Ühed esimestest arvestatava täpsusega katsetest õhus helikiiruse määramiseks viisid läbi Prantsuse Teaduste Akadeemia liikmed aastal 1738. Katses mõõdeti kahuri tulistamisel helilaine hilinemisaega eri kaugustel võrreldes nähtava plahvatusega kahuritorus. Kuivas õhus temperatuuril 0 °C tuulevaikse ilmaga saadi tulemuseks 337 m/s. Ühe esimestest katsetest helikiiruse mõõtmiseks tahkistes tegi 1808. aastal prantsuse füüsik Jean Baptiste Biot kasutades 1000 m pikkust raudtoru. Mõõtes õhus ja metallis levinud helilainete vahelist viiteaega järeldas Biot, et metallis levib helilaine mitu korda kiiremini kui õhus. Vees (Genfi järves) mõõtsid teadaolevalt esimestena helikiirust Charles Sturm ja Jean-Daniel Colladon 1826. Tulemuseks 8 °C vees said nad c=1435 m/s (tänapäeval analoogsetes oludes oodatav c=1439 m/s).
Helide taju uurimise ajalugu
Helide taju osas on ajalooliselt peamiselt uuritud inimeste kuuldetaju. Peale helikõrguse ja sageduse vahelise seose leidmist 17. sajandil läks veel omajagu aega, et uurida millise sagedusega helisid inimesed kuulevad. Üks esimesi antud teema uurijaid oli Félix Savart, kes 1830. aastal sai inimeste kuuldeulatuseks sagedusvahemiku 8–24 000 Hz. Järgnevad uurijad Thomas Johann Seebeck, Jean Baptiste Biot, Rudolph Koenig ja Hermann von Helmholtz said alumiseks piiriks väärtusi vahemikus 16–32 Hz. Inimeste individuaalseid erinevusi arvestades on erinevad tulemused arusaadavad. Lisaks kuuldeulatusele endale uurisid 1870 lähedalt seotud minimaalse kuuldavuseks vajaliku heliintensiivsuse suurust esimestena ka August Joseph Ignaz Toepler ja Ludwig Boltzmann.
Esimese helide kuuldavuse teooria autoriks peetakse Georg Ohmi, kes oletas, et kõik muusikalised helid on liithelid ja koosnevad kindlate sagedustega lihthelidest ja peamiselt murdarvuliste sagedustega lihthelidest. Ohm oletas veel, et inimkõrv on igas helis võimeline tajuma teda moodustavaid lihthelisid analoogselt matemaatikast tuntud perioodiliste funktsioonide Fourier' reana esitamisena. Ohmi välja pakutud teooria tõi endaga kaasa palju järgnevaid uurimusi. Üks olulisemaid nende hulgas oli Helmholtz, kelle 1867 ilmunud "Die Lehre von den Tonempfindungen als physiologische Grundlage für die Theorie der Musik" peetakse üheks väljapaistvaimaks saavutusteks akustikas üldse. Selles teoses esitas Helmholtz esimese detailse teooria kõrva toimimisest ja esitas teoreetilise aluspõhja Ohmi kirjeldatud kuuldavuse teooriale.
Jamaica
Jamaica (eesti keeles varem Jamaika) on riik ja saar Kariibi meres. See piirneb põhjas Kuubaga ja idas Haiti saarega, kus asuvad Haiti ja Dominikaani Vabariik.
Ajalugu
Riigi nimi pärineb aravakkidelt, kes asusid saarele elama umbes aastal 1000. Xamayca tähendas 'puu- ja veemaad'.
Jamaica avastas eurooplaste jaoks Christoph Kolumbus 1494. aastal. Algul sai sellest Hispaania asumaa. Kolumbus kasutas saart oma perekonna eravaldusena.
Aastal 1838 keelustati saarel ametlikult orjapidamine, sest mustanahaliste suhtarv oli muutunud suureks: iga valge inimese kohta saarel tuli ligi 20 mustanahalist. Mustanahalised tõstsid orjuse vastu mässu.
Aastate pikku muutus Jamaica üha Suurbritanniast sõltumatumaks. 1958. aastal sai Jamaicast iseseisev provints Lääne-India Saarte Föderatsiooni koosseisus. Jamaica eraldus föderatsioonist 1962. aastal ja on nüüdseks täielikult iseseisev riik maailma rahvaste peres.
Majanduse allakäik 1970. aastatel tekitas riigis vägivallalaineid, mis mõjusid ebasoodsalt Jamaica peamisele sissetulekuallikale turismile.
Riik
Jamaica on konstitutsioonilise monarhiaga riik. Riigipea on Jamaica kuningas (praegu Charles III). Tema võim on põhiliselt sümboolne. Monarhi esindab saarel kindralkuberner, kellel on riigipea roll. Vabariigi pooldajate arv on Jamaical viimasel ajal kasvanud ja tundub, et lähitulevikus monarhiast loobutakse.
Jamaica parlament on jagatud kaheks kojaks – esindajatekojaks ja senatiks. Esindajatekoja liikmed valitakse otse. Enamuse kohti saanud partei juht saab peaministriks. Senati koosseis nimetatakse peaministri ja opositsiooni liidri poolt.
Jamaical on kaheparteisüsteem: kordamööda on võimul Riiklik Rahvapartei ja Jamaica Tööpartei.
Haldusjaotus
pisi|250px|Jamaica pisi|250px|Jamaica vallad
Jamaica on jagatud kolmeks maakonnaks ja need 14 vallaks:
Loodus
Jamaica saare sisemaa on mägine. Mägesid ümbritseb kitsas rannikutasandik. Seetõttu asuvad kõik suuremad linnad rannikulal. Suuremad linnad on pealinn Kingston ja Montego Bay saare põhjaosas.
Jamaica kliima on troopiline, kuum ja niiske. Sisemaa kliima on muutlikum.
1830
1830. aasta (MDCCCXXX) oli 19. sajandi 30. aasta.
Stephen Harper
Stephen Harper (sündinud 30. aprillil 1959 Torontos) on Kanada poliitik. 6. veebruarist 2006 kuni 4. novembrini 2015 oli ta Kanada peaminister ning juhtis vähemusvalitsust. Enne seda oli ta 1993–1997 ja 2002–2006 Kanada parlamendi liige. Harper kuulub Kanada Konservatiivsesse Parteisse.
Ta on lõpetanud Calgary Ülikooli rahvamajanduse eriala. Harper oli koos oma professori Preston Manningiga üks populistliku Reformierakonna (Reform Party of Canada) asutajatest 1987. aastal. 2000. aastal liitus see partei konservatiivse Canadian Alliance'iga. 2002 tõusis Harper selle partei esimeheks. 2003 liitus see partei teise konservatiivse parteiga, mille tulemusena loodi Kanada Konservatiivne Partei. Harper valiti selle esimeheks märtsis 2004.
Harper sündis arveametniku peres esimesena kolmest pojast. Keskhariduse saavutas ta väljapaistva tulemusega ja astus Toronto ülikooli, kust kahe kuu pärast välja kukkus. Seejärel kolis ta Edmontoni ja asus tööle ettevõttes Imperial Oil, samas ettevõttes, kus ta isa oli kogu aeg töötanud. Esialgu töötas ta ettevõtte kirjade osakonnas, pärast arvutisüsteemidega. Calgary ülikoolis omandas ta bakalaureusekraadi majanduse alal ja hiljem, 1993 sai sealt ka magistrikraadi. Ta on esimene Kanada peaminister pärast Lester B. Pearsonit (1962–1967), kes ei ole jurist. Harper on säilitanud Calgary ülikooliga tihedad sidemed ja on seal sageli esinenud külalislektorina.
Harper abiellus 1993 Laureen Teskeyga. Neil on kaks last: 1996 sündinud poeg Benjamin ja 1999 sündinud tütar Rachel.
Harper on lapsest saadik olnud Toronto Maple Leafsi fänn. Ta kirjutab aeg-ajalt jäähokiteemalisi artikleid ja koostab raamatut hoki ajaloost.
Stephen Harper on 1.88 pikk.
Yasunari Ikenaga
Yasunari Ikenaga (jaapani keeles 池永 康晟 Ikenaga Yasunari; tuntud ka kui Ikenaga KanAkira; sündinud 3. oktoobril 1965 Tsukumis) on jaapani maalikunstnik.
Elulugu
Yasunari Ikenaga sündis 1965. aastal Tsukumi linnas Ōita prefektuuris Kyūshū saarel. 1984. aastal lõpetas Midorigaoka keskkooli, mis kuulub Ōita prefektuuri kunsti- ja kultuurikolledži juurde.
Ikenaga õppis koolis õlimaali, kuid iseseisvalt uuris jaapani traditsioonilist nihonga maalistiili. Pärast kooli lõpetamist kolis kunstnik Tōkyōsse. Konkreetne maalitehnika on üsna aeganõudev ning seetõttu kulus kunstnikul palju aega tehnika täielikuks valdamiseks. Pärast suurt isikunäitust Takashimayas (Shinjuku, Tōkyō) ning esimese kunstiraamatu avaldamist 2014. aastal saavutas Ikenaga Yasunari kunstnikuna laiema tuntuse. Ikenaga Yasunari teoseid avaldatakse nii trükiste, illustratsioonide, kalendrite kui ka värvimisraamatute kujul. Tema teosed on populaarsed ka väljaspool Jaapanit.
Looming
Kunstniku meelisteema on bijinga (美人画, bijin [美人] tähistab "ilus naine" ja ga [画] tähistab "maal", "maalimine"), mis tõlgituna jaapani keelest viitab "kaunite naiste maalimisele". Yasunari teostele on iseloomulik, et modellid pole anonüümsed, vaid nad justkui elaksid igavesti noorena tema maalidel. Iga kunstiteose pealkiri sisaldab konkreetse modelli nime. Naised tema piltidel on õrnad, naiselikud ja malbed, neis on peidus teatud salapära.
Kunstnik kasutab tööde teostamisel traditsioonilisi materjale, mis annavad nihonga-stiilile selle algse päritolu – sumi ehk must tint, tekstuurset lõuendit, mineraalseid pigmente, traditsioonilisi fude, menso või hake pintsleid ja tahmatrükki linasel kangal. Ikenaga Yasunari töödes ühinevad omavahel traditsiooniline Jaapani kunst ning Lääne stiilid. Tema muusad on moodsa aja naised, kes kannavad nii tänapäevaseid kui ka traditsioonilisi jaapanipäraseid rõivaid, mida kaunistavad mustrid või mida mõnikord rõhutavad ka kuldlehed. Figuuri ümbritsevad erinevad lilled ning taimed. Tema stiil mõjub sellegipoolest jaapanilikult ning teoste värvipalett on pehme ja mahe. Töödes on näha mõjutusi juugendist, mida võib aimata modellide poosidest või kunstniku armastusest dekoratiivsuse vastu. Lisaks naismodellide kujutamisele, on Ikenaga Yasunaril teoseid ka kassidest. ,
Võrreldes klassikalise jaapani illustratsiooniga on kunstnik pööranud tähelepanu detailide rõhutamisele. Ta on kujutanud oma modellide silmi ja nägu realistlikumalt kui traditsioonilises nihonga-stiilis. Täiuslikult on maalitud portselanlik hele nahatoon. Tihti on modellid pööranud oma pilgu vaataja eest kõrvale, mis tekitab tunde, nagu viibiksid nad kusagil omas ruumis või mõtetes.
Nihonga
Ikenaga püüdleb oma kunstis nihonga-stiili (日本 画, nihon [日本] tähendab jaapani keeles "Jaapan" ning ga [画] tähistab "maal", "maalimine") poole. Maret Nukke sõnul on nihonga-stiil tekkinud reaktsioonina lääne kunsti (yōga ehk maalimine lääne stiilis) mõjude sissetungile. Samas hakkasid Jaapani kunstnikud kujutama Euroopalike teemasid, näiteks hakkasid maalima akti, mis jaapani maalitraditsioonis oli olnud ennekuulmatu. Maalidesse ilmus perspektiiv ning hakati kujutama varju. Nihonga võttis eeskujuks yamato-e (jaapani pildid), mille pildiline kaanon kujunes välja Jaapanisse toodud hiina maalikunsti (kara-e ehk hiina pildid) alusel. Maret Nukke sõnul on maalide iseloomulikuks jooneks vasakult alt paremale üles kulgev diagonaalile asetatud omapärane perspektiiv. Jaapani kunsti iseloomustab ka asümmeetriline kompositsioon. Figuuride ja objektide puhul harrastati vaid teatud osa kujutamist, lõigates pildist välja näiteks puude ladvad või poolitati inimkujutist. Selline omapärane komponeerimise viis oli 19. sajandil inspiratsiooniks ka paljudele Euroopa kunstnikele. Äratuntavateks joonteks on suurte pindade katmine ühtlase koloriidiga ning kuldamine ja varjude puudumine.
Nihonga-stiilis kasutatakse mineraalseid pigmente või loomse päritolu liimi töötlemisest saadud värve, mis annavad teosele ainulaadse koloriidi ja ilu. Värvid on saadud naturaalsetest ainetest, nagu mineraalid, putukad, konnakarbid või taimed. Maali alusena kasutatakse Jaapani paberit (washi), peene tekstuuriga siidi- või lõuendikangaid (ühe- või mitmevärvilised). Joonistus tehakse tavaliselt sumi või hiina tušiga. Teose maalimiseks kasutatakse erineva jämedusega pintsleid. Ameerika kunstifilosoof ja orientalist Ernest Francisco Fenollosa (1853–1908) kirjeldas Jaapani traditsioonilist nihonga-stiili: realismi puudumine, varju puudumine, rikkaliku värvipaletti puudumine, kontuur ja lihtne väljenduslikkus. Nihonga-stiili põhirõhk on joonel (mokkotsu ehk joonistus ilma äärejoonteta, mis põhineb kontrastitehnikal). Samuti kulla ja hõbeda kasutamine taustal, fooni väikeste osade hajutamine, värvide kandmine veel niiskele maalingule, et saavutada juhuslikkuse efekti. Enamik nihongasid on üles seatud rippuvate rullidena, kokkuvolditavate sirmidena või raamituna.
Sumatra ninasarvik
Sumatra ninasarvik (Dicerorhinus sumatrensis) on ninasarviklaste sugukonda ninasarviku perekonda kuuluv kabjaline.
Sumatra ninasarvik on nüüdisaegsetest ninasarvikutest kõige vanapärasem. Ta on lähedane tertsiaaris elanud fossiilsetele liikidele. Tema kõrvadel on karvatutid ja kogu tema keha on kaetud karvadega, vaatamata soojale kliimale Sumatra saarel. Veel on tal säilinud lõikehambad, mis esinesid ninasarvikute eellastel.
Ta on väikseim ninasarvik, kelle tüvepikkus on 2,5–2,8 m ja õlakõrgus 1,1–1,5 m. Ta kaalub umbes 1000 kg.
Loimurid
Loimurid ehk tardigraadid (Tardigrada) on loomade hõimkond. Loimurid on mikroskoopilised nelja paari lülistumata jalgadega loomad. Arvatakse, et fülogeneetiliselt on nad seotud lülijalgsetega. Loimureid on kirjeldatud üle 1000 liigi. Loimurid on levinud kõikjal maailmas.
Sumatra ninasarvik
Sumatra ninasarvikul on kaks sarve; eesmine on kuni 25 cm kõrge, aga tagumine on vaid madal kühm.
Loimurid
Loimureid iseloomustas esimesena 1773. aastal Johann August Ephraim Goeze. Ta nimetas neid "väikesteks veekarudeks" (saksa keeles kleiner Wasserbär). Nimetuse Tardigrada andis neile itaalia bioloog Lazzaro Spallanzani, mis otsetõlkes tähendab "aeglased liikujad" (loimurid).
Sumatra ninasarvik
Varem oli sumatra ninasarvik levinud laialt nii Ida-Pakistani, Ida-India, Birma, Tai, Kambodža ja Laose territooriumil, Malaka poolsaarel ning Sumatra ja Kalimantani saarel. Alles on vaid 100–150 isendit, neist Sumatral paarkümmend ja Birmas 20–25, üksikud isendid on veel Kalimantanil, Tais, Kambodžas ja Malakal.
Metsaraie ja põllumajanduskõlvikute laiendamine ning salaküttimine seavad kahtluse alla sumatra ninasarviku eksistentsi vabas looduses.
Loimurid
Suguküpsed loimurid võivad kasvada kuni 1,5 mm pikkuseks, väikseimad on alla 0,1 mm. Äsja munast koorunud vastne võib olla väiksem kui 0,05 mm.
Sumatra ninasarvik
Sumatra ninasarvikud loomaaedades
Sumatra ninasarvikuid on peetud loomaaedades ligi 150 aastat. Londoni loomaaed hankis kaks sumatra ninasarvikut 1872. aastal. Üks neist, emane Begum, püüti Chittagongist 1868 ja ta elas Londoni loomaaias 1900. aastani, mis on vangistuses elanud sumatra ninasarvikute rekord. Enne väljasuremist oli vähemalt 7 alamliigi Dicerorhinus sumatrensis lasiotis isendit loomaaedades ja tsirkustes.
Loimurid
Anatoomia ja morfoloogia
Loimuritel on torukujuline keha, mis jaotub neljaks lüliks: pea, kolmest lülist koosnev keha. Igal lülil on paar jalgu ja lisaks on neil ka neljas paar keha tagumises osas. Iga jala otsas on neli kuni kaheksa küünist. Loimurite puhul on tegemist euteelse organismiga. Sama liigi täiskasvanud isenditel on sama arv rakke. Rakkude arv võib ulatuda kuni 40 tuhandeni. Loimurite keha katab kaitsekihina kutiikula.
Loimuritel on torukujuline suu, mis on varustatud kihvadega, mida kasutatakse taimerakkude, vetikate või väikeste selgrootute purustamiseks. Need kihvad kaovad, kui loimur kestub. Uued hambad arenevad näärmetest, mis asetsevad mõlemal pool suud.
Sumatra ninasarvik
Sumatra ninasarvikud loomaaedades
Vangistuses pole sumatra ninasarvikute paljundamine õnnestunud. Kalkuta loomaaias sündis 1889 üks vasikas, kuid kogu 20. sajandil ei sündinud loomaaedades ühtegi sumatra ninasarvikut. 1972 suri viimane vangistuses peetud sumatra ninasarvik Kopenhaageni loomaaias.
Loimurid
Anatoomia ja morfoloogia
Loimurite suu avaneb väljaulatuvaks neeluks, mis on ühendatud lühikese söögitoruga. Edasi liigub toit sooltesse, mis hõlmavad suurema osa kehast, kus toimub seedimine. Sealt liiguvad toidu jäägid pärasoolde, kust nad väljutatakse päraku kaudu. Loimuritel asub päraku ava keha tagumises pooles. Osa liike tühjendab soolestikku vaid kestumise ajal.
Sumatra ninasarvik
Sumatra ninasarvikud loomaaedades
1984–1996 püüti 40 sumatra ninasarvikut loodusest ja viidi maailma loomaaedadesse, et neid vangistuses uurida ja paljundada. 1990-ndate lõpuks ei olnud sündinud ühtegi ninasarvikut ja programm tunnistati ebaõnnestunuks. 1997. aastaks oli 20 vangistatud loomadest surnud.
2001. aasta septembris sünnitas Los Angelese loomaaia emane sumatra ninasarvik Emi pärast hormooniravi terve isase vasika, kes sai nimeks Andalas. Andalas oli esimene vangistuses sündinud sumatra ninasarvik pärast 112 aastat. 30. juulil 2004 sündis Emil vasikas, kellele pandi nimeks Suci. 29. aprillil 2007 poegis Emi kolmandat korda, tuues ilmale isase vasika, kes sai nimeks Harapan.
Loimurid
Anatoomia ja morfoloogia
Loimurite aju areneb bilateraalselt ja sümmeetriliselt. Aju hõlmab mitmeid sagaraid, mis enamasti koosnevad kolmest kahekülgsest paaris olevast neuronite kogumist. Aju kinnitub söögitoru all olevate suurte närvirakkude kogumite külge ning kulgeb edasi kahekordse ventraalnärvina kogu keha pikkuses. Osadel liikidel on ka sensoorsed harjakesed kehal ja peal.
Paljunemine
Munad kooruvad neliteist päeva pärast munemist. Äsja koorunud loimuril on juba sama palju rakke kui täiskasvanud isendil. Kasvamine toimub seega rakkude suurenemise, mitte pooldumise arvelt. Loimurid võivad kestuda elu jooksul kuni 12 korda.
Toitumine ja päritolu
Enamik loimureid on herbivoorid või bakterisööjad, aga leidub ka karnivoore. Lihatoidulised liigid söövad väiksemaid loimureid (nt Milnesium tardigradum).
Arvatavasti on loimurid suguluses lülijalgsete eellastega. Esimesed loimurite fossiilid pärinevad kriidiajastu (145 kuni 65 miljonit aastat tagasi) Põhja-Ameerikast. Seda konkreetset liiki võib leida kõikjal maailmas. Loimurite globaalsus on võimalik, sest nende munad ja puhkeseisund on väga vastupidavad ning nad saavad rännata mööda maailma elutsedes loomade jalgadel.
Füsioloogia
Tardumusseisundisse saamiseks tõmbavad loimurid jalad keha sisse, asendavad vee suhkruga ja tõmbuvad kerra, meenutades lõpuks vahaga kaetud pallikest. Tavapärase oleku taastavad nad siis, kui keskkond muutub taas niiseks. Loimurid elustuvad mõne minuti kuni paari tunni jooksul.
Põhja-Carolina ülikooli teadlased viisid loimuritega läbi katse, kus nad asetasid loomad äärmuslikesse keskkonnatingimustesse, külma ja kuivusse. Seejärel uuriti, kuidas välised tingimused muutsid geenide avaldumist. Leiti pärilikkuslõigud, mis vastutavad vaid loimuritele omaste valkude tootmise eest. Neid valke eristab kindla kuju puudumine ja valkude genoomide hulgast sõltub reageerimise kiirus veepuudusele. Kui valkude sünteesi eest vastutav geeni tegevus peatati, siis kuivades oludes loimurid hukkusid. Loimurirakkude tsütoplasmas moodustuv klaasjas struktuur kaitseb rakusiseseid eluks vajalikke organelle.
Loimurid teeb eriliseks ka nende DNA. Ameerika Ühendriikide Põhja-Carolina ülikooli teadlased avastasid, et 17,5 protsenti loimurite DNA-st pärineb teistelt liikidelt. Loomad on geene võtnud üle enamasti bakteritelt, kuid ka taimedelt, seentelt ja arhedelt. Töörühm avastas, et iga kuues loimurigeen pärineb bakteritelt.
Loimurid kosmoses
Loimurid on esimesed inimestele teada olevad loomad, kes jäävad ellu ka kosmoses. 2007. aasta septembris lennutati tardumusseisundis olevad loimurid Maa-lähedasele orbiidile, 2000 kilomeetri kaugusele maapinnast. Loomad veetsid 10 päeva kosmoses, kus nad talusid lihtsalt vaakumit või vaakumit ja UV-kiirgust. Pärast Maale naasmist pandi loimurid niiskesse keskkonda, kus 68% katsealustest loomadest, kes viibisid vaid vaakumis, ärkasid 30 minutiga ellu ja andsid ka elujõulisi idulasi – vastupidi nendele loomadele, kes puutusid kokku UV-radiatsiooniga. Nende loimurite hulgas, kes puutusid lisaks vaakumile kokku ka UV-radiatsiooniga, oli suremus suurem. Ellu jäid vaid kolm isendit liigist Milnesium tardigradium.
Kelly Clarkson
Kelly Brianne Clarkson (sündinud 24. aprillil 1982) on Grammy auhinna võitnud USA laulja-helilooja, keda on edu saatnud nii pop- kui ka rokkžanrites.
Kelly Clarksoni laiemale tuntusele pani aluse telesarja "American Idol" esimese hooaja võitmine 2002. aastal. Tema debüütalbumiks sai plaadifirma RCA Records kaudu välja antud popmuusikaalbum "Thankful" (2003). Oma teise, mitmekordse plaatinastaatusega albumiga "Breakaway" (2004) liikus Clarkson rokilikuma stiili suunas ning võitis kaks Grammy auhinda.
Muu
Saates "Eesti otsib superstaari" esitas Luisa Värk Clarksoni loo "A Moment Like This".
Alexander Kielland
thumb|Alexander Kielland Alexander Lange Kielland (18. veebruar 1849 – 6. aprill 1906) oli üks tuntumaid Norra 19. sajandi kirjanikke.
Tema kuulsamate tööde hulka kuuluvad romaanid "Garman & Worse" (1880), "Skipper Worse" (1882) ja "Gift" (1883). Tuntud on ka tema lühijutud. Kiellandi nimetatakse üheks neljast Norra kirjanduse suurkujust (koos Henrik Ibseni, Bjørnstjerne Bjørnsoni ja Jonas Liega).
Kielland sündis Norras Stavangeris jõukas kaupmeheperekonnas. Kuigi sündinud rikkas perekonnas, tundis ta siirast kiindumust inimeste vastu, kes ei olnud saanud taolist õnne kogeda. Ka tehaseomanikuna kohtles ta töölisi hästi. Kogu oma kirjanikuelu oli ta nõrgemate eestkõneleja ning kriitiline kogu ühiskonna vastu. Näiteks romaanis "Gift" ('mürk') ründab Kielland Norra haridussüsteemi, eriti õpetajate ladina keele lembust sel ajaperioodil. Teose esimeses pooles piinleb koolipoiss Marius oma akadeemilise andetuse tõttu ning teose kulminatsiooniks on hetk, kui poiss lamab oma surivoodil ning kordab aina ladina keele grammatikat.
Sõnastik
Sõnastik on andmebaas, mis sisaldab tähestikulises järjestuses või muu reegli järgi järjestatud või elektroonselt otsitaval kujul sõnu või muid keelendeid ning nende tähendusi sõnaseletustena või tõlkevasteid.
Alexander Kielland
1891. aastal määrati Kielland Stavangeri linnapeaks. 1902. aastast kuni surmani oli ta Møre og Romsdali maavanem.
Sõnastik
Raamatukujuline sõnastik on sõnaraamat.
Alexander Kielland
Selle üle, miks Kielland oma kirjanikukarjääri nii vara lõpetas, on palju vaieldud. Arvatakse, et realistina leidis Kielland, et ta ei suuda tegeleda uusromantismi suundumustega Norra kirjanduses 19. sajandi lõpus. Tõenäolisem põhjus on keskendumine poliitilisele karjäärile. Tor Obrestadi koostatud Kiellandi biograafias tuuakse surma põhjusena välja rasvtõbi. Kielland elas üle mitu südameatakki, võttis kaalus jõudsalt juurde ega suutnud taltsutada liigset söögiisu.
Sõnastik
Sõnastiku liike
Eristatakse nt oskus-, murde-, slängisõnastikke.
Alternatiivpedagoogika
Alternatiivpedagoogika on üldnimetus eri meetoditel põhinevate õpetamisviiside kohta, mis pole üldiselt riiklikus haridussüsteemis tunnustatud. Siia kuuluvad näiteks vabakasvatus ja Steineri pedagoogika.
Vabakasvatuse tulemusel on noorel suurem isiklik kompetentsus ja nõrgem sotsiaalne kompetentsus.
Eesti Riiklik Kirjastus
Eesti Riiklik Kirjastus (lühend ERK) oli aastatel 1949–1964 tegutsenud Eesti NSV riiklik universaalkirjastus, mis andis välja lõviosa tolleaegsest raamatutoodangust (kokku umbes 9000 raamatut ja brošüüri).
Kirjastus Eesti Riiklik Kirjastus moodustati 1949. aastal kirjastuste Ilukirjandus ja Kunst, Pedagoogiline Kirjandus, Poliitiline Kirjandus ja Teaduslik Kirjandus ning Rakendustrükiste Kirjastuse ühendamisel.
1964. aastal lahutati kirjastus kaheks eraldi kirjastuseks (Eesti Raamat ja Valgus).
Maardu kaubajaam
pisi|Vaatega Maardu jaamale idast pisi|Maardu jaam Eesti Raudtee Maardu kaubajaam on kaubajaam Liivamäe küla ja Maardu linna piiril Peterburi tee põhjaküljel.
Maardu jaamas asub 10 rööpapaari ja ligi 50 pööret. Jaama pikkus läänest itta on umbes 3 km.
Kaubajaamast suundub tööstusraudtee Ülemistele ja Lagedile, samuti kulgeb raudtee Maardu jaamast ka edasi Muuga kaubajaama, Miiduranna sadamasse ja paljudesse ümberkaudsetesse tööstusettevõtetesse nagu näiteks AS Maardu Raudtee territooriumile, Iru elektrijaama, Maardu depoosse (vt ka AS E.R.S.), Liwathon E.O.S.`i terminali jne.
Blobism
Blobism hakkas levima 1990. aastate keskpaigas, kuid mõiste defineeriti esimest korda alles 2002. aastal. Sageli kasutatakse seda ka lihtsalt mõnd muud stiili esindava ülivormika hoone kohta.
Blobismi juures on suur roll arvutitehnoloogial, kuna ilma selleta on taoliste majade projekteerimine peaaegu võimatu.
Blobismi peetakse ka väga vastandlikuks stiiliks – kui osa selles stiilis ehitatud hoonetest on lopergused, siis osa võivad olla geomeetriliselt korrapärased. Blobism on väga levinud ka tööstusdisainis, olles VW Beetle'i ja Maci kuvarite koondnimetus.
Klass (pedagoogika)
Klass on kindla koosseisuga õpperühm koolis. 1. ja 10. klassi koosseisu määratakse õppeaasta alguses kooli administratsiooni otsusega vanemate ja laste soovi arvestades. Õppeaasta jooksul võivad mõned õpilased ühest klassist teise üle minna, aga suurem osa õpilasi õpib terve põhikooli või gümnaasiumiastme jooksul ühes ja samas klassis.
Klassi suurus ei tohi olla põhikoolis üle 24 last, aga kooli pidaja võib lubada koolidirektori ettepanekul ja hoolekogu nõusolekul tõusta sellel arvul kuni 26-ni.
Sündinud 18. juulil
''Siin loetletakse 18. juulil sündinud tuntud inimesi.
Aguuti
Nad on levinud Lõuna-Ameerika põhjaosas, Kesk-Ameerikas, sealhulgas Lääne-Indias (Kariibi mere saartel). Nende algne levila ulatub Lõuna-Mehhikost Põhja-Argentinani.
Nende kehapikkus on kuni 42–62 cm ja kaal 1,5–4 kg.
Nad elavad olenevalt liigist troopilises vihmametsas või savannis ning viimasel ajal ka põldudel.
Aguutid on põhiliselt taimtoidulised loomad, kes ei ole toidu suhtes eriti valivad. Nad söövad puuvilju, pähkleid, lehti, varsi ja ka juuri. Neid on nähtud söömas ka linnumune ja mererannas koorikloomi.
Aguutide tiinus kestab kolm kuud.
Magnum
Magnum on ladina keeles omadussõna magnus 'suur' kesksoovorm.
Magnum on suurosa (mõnede loomade suguelundi) ladinakeelne nimetus.
Sõna on sageli kasutatud pärisnimena:
Jõgeva alevivanemate ja linnavanemate loend
Alates Jõgeva alevi moodustamisest kuni 1944. aastani juhtisid Jõgeva omavalitsust järgmised isikud:
Muul (loom)
pisi|Muul pisi|Mära ja muulavarss Muul (Equus asinus × caballus; Equus mulus) on emase hobuse (-mära) ja isase eesli (-täku) järglane.
Hobune ja eesel on erineva kromosoomide arvuga liigid. Eeslitel on 62 kromosoomi, hobustel 64. Muulal on 63 kromosoomi.
Muula tuleks eristada hobueeslist, mis on eeslimära ja hobusetäku ristand. Siiski nimetatakse kõnekeeles muulaks igasugust hobuse ja eesli värda.
Muulad on reeglina suguvõimetud. Sellepärast on nende saamiseks vaja alaliselt pidada hobust ja eeslit. Siiski on läbi aegade teada mitukümmend juhtumit, kus emane muul on poeginud. Isased muulad ruunatakse sageli, et muuta nad rahulikumaks ja vähem tujukateks veoloomadeks.
Muula eelised seisnevad selles, et ta on sama vähenõudlik kui eesel, aga tubli hobuse jõuga. Tänapäeval kasutatakse Pakistani armees muulasid, kes vastavalt määrustikule peavad olema võimelised kandma 72 kg raskust koormat ilma puhkamata 26 km. Üldreeglina suudab muul kanda 20% oma kehamassist "surnud koormat", aga hobune 30% oma massist "elusat koormat", näiteks ratsanikku. Kuid muul on hobusest vastupidavam ja vajab vähem toitu kui sama suur hobune. Muul on suure koorma kandmisel kannatlikum kui hobune, tema nahk on kõvem ja vähem tundlik, mistõttu muul talub paremini vihma ja päikesepaistet. Nende kabjad on tugevamad kui hobustel ning nad on vastupidavamad haigustele ja putukatele. Savisel pinnasel on muulad ka künniloomadena paremad kui hobused.
Muul oli tuntud juba Homerose ajal. Minevikus oli muulakasvatus eriti heal järjel Prantsusmaal, Kreekas, Itaalias, Ees-Aasias ja Lõuna-Ameerikas, kus neid kasvatati miljoneid.
2003. aastal oli maailmas kõige rohkem muulasid Hiinas (4 194 000). Järgnesid Mehhiko ja Brasiilia, neljandal-viiendal kohal olid Colombia ja Maroko, kuuendal-seitsmendal Peruu ja India, kaheksandal Etioopia.
1828
1828. aasta (MDCCCXXVIII) oli 19. sajandi 28. aasta.
Hillingdon
Hillingdon on paikkond Londonis Hillingdoni linnaosas 22,8 km Charing Crossist lääne pool.
Haldusajalugu
Kunagi oli olemas Hillingdoni kihelkond, kuhu kuulus Uxbridge'i kabelkond (chapelry), millest 1866 sai Uxbridge'i vald (civil parish). Aastal 1894 jaotati omavalitsusaktiga (Local Government Act 1894) jaotati Hillingdoni vald kaheks vallaks: Hillingdon West läks koos Uxbridge'iga Uxbridge'i linnadistrikti koosseisu,  Hillingdon East Uxbridge'i maadistrikti koosseisu. Aastal 1928 viimane kaotati ning Hillington East läks Uxbridge'i linnadistrikti koosseisu. Aastal 1938 kaotati mõlemad vallad ning nad läksid Uxbridge'i valla koosseisu.
Aastal 1965 loodi 1963. aasta Londoni valitsemise akti (London Government Act 1963) põhjal Londoni Hillingdoni linnaosa.
Vaata ka
Hillingdon Hillingdon
Valdis Zatlers
Valdis Zatlers (sündinud 22. märtsil 1955 Riias) on Läti arst ja poliitik, Läti president (2007–2011).
Zatlers on lõpetanud 1979. aastal Riia Meditsiiniinstituudi. Ta töötas traumatoloog-ortopeedina, 1994. aastast Riia traumatoloogia- ja ortopeediahaigla juhina.
28. mail 2011 teatas ta, et algatab seimi laialisaatmise. Zatlersi meelest oli parlament liiga tugevalt Läti oligarhide mõju all. 2. juunil 2011 toimunud presidendivalimistel valis seim Zatlersi asemel presidendiks Andris Bērziņši. Juulis toimunud rahvahääletusel kiideti parlamendi laialisaatmise heaks.
23. juulil 2011 asutas ta uue partei, Zatlersi Reformipartei (Zatlera Reformu partija (ZRP)).
Tärpentin
Tärpentin ehk puhastatud tärpentiniõli on osade okaspuude vaigust valmistatav õline vedelik.
Seda saadakse vaigukäikudest kogutud okaspuuvaigust veeaurdestillatsiooni abil ning puidust ekstraheerides või uttes, samuti puidu keemilise töötluse kõrvalsaadusena. Tärpentini nimi tuleneb tärpentinipistaatsia ehk õlipistaatsia kreekakeelsest nimetusest τερεβινθίνη.
Tärpentini tunti juba antiikajal. Toona valmistati seda okaspuude, eelkõige kuuse ja männi vaigust utmise teel.
Hiljem õpiti puidu utmisel lisaks tõrvale koguma ka lenduvat ja tugevasti haisvat tärpentinifraktsiooni. Sel moel toodetud tärpentinil oli oksüdeerivaid omadusi, mil oli oluline osa õlimaalitehnika arengus. Värvipigment segati värnitsa ja tärpentiniga. Tärpentini oksüdeeriva mõju tõttu värv kuivas kiiremini.
pisi|[[Charles Herty|Herty süsteem okaspuult tärpentini kogumiseks, Põhja-Floridas USA-s u 1936]]
Tärpentini toodetakse ka järgmistelt männipuu liikidelt kogutavat vaigust: harilik mänd, mägimänd, must mänd, merimänd ja pikaokkaline mänd (P. palustris).
Suuremõõduline tärpentinitootmine algas tselluloositööstuse arenedes, kui seda hakati tootma puidujäätmeist. Tärpentini kasutati peamiselt värvitööstuses lahusti ja vedeldajana. Tänapäeval tarvitatakse puutärpentini keemia- ja kosmeetikatööstuses, näiteks kampri, määrdeõlide, lõhnaainete ja vaikude valmistamiseks.
Vältimatu sotsiaalabi
Vältimatu sotsiaalabi on Sotsiaalhoolekande seaduse järgi piisavate elatusvahenditeta isiku olukorrale vastavad hädavajalikud sotsiaalhoolekandelised abinõud, mis tagavad vähemalt toidu, riietuse ja ajutise peavarju.
Vältimatut sotsiaalabi osutab kohalik omavalitsus.