cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vastse-Laitsna vald
Kaitstavad objektid
Muinsusmälestistest on riikliku kaitse all Apekalnsi kirik, selle orel, altar ja kantsel, Popji linnamägi, Vārņi järve rajatud hooned, Ķauķi ning Rūci muinaskalmed. Kohaliku kaitse all on Vastse-Laitsna mõisa hoonetekompleks (park, kabel, tall, ait, kaks majapidamishoonet, mõisavalitseja maja, üks häärberi tiib) ning ka Lielbrieži muinaskalmed ehk Miroņkalns. Valla idaosa jääb osaliselt Dēliņkalnsi hoiualale, valla põhjaosa aga Vana-Laitsna kaitstavale maastikule.
Asustus
Aastal 2011 elas vallas 437 lätlast, 12 venelast ja 1 leedulane, lisaks veel 33 muude rahvaste esindajat.
Koloniaalimpeeriumid
Madalmaade impeerium
Madalmaade impeerium koosnes meretagustest territooriumitest, mida kontrollis Hollandi Vabariik ning hiljem tänapäeva Holland (17.–20. sajand). Hollandlased jäljendasid Hispaania ja Portugali eeskuju, kehtestades meretaguse impeeriumi, kui see saavutati Portugali ja Hispaania koloniaalmaade sõjaliste vallutuste kaudu, mitte maadeavastuse ja kolonisatsiooniga. Selleks oli olulist abi hollandlaste suurepärasest laevanduse ja kaubanduse tasemest ning ka natsionalismi tõusuga, mis nõrgendas oluliselt Hispaaniat. Samamoodi nagu britid, rajas ka Holland oma kolooniad kaudsele riiklikule kapitalismile (vt. Hollandi Lääne-India Kompanii, Madalmaade Ida-India Kompanii). Hollandlaste maadeavastusretked, mida juhtisid Willem Barents, Henry Hudson ja Abel Tasman, olid edukad, paljastades eurooplastele uusi territooriume. 16. sajandi teisel poolel kasvas Hollandi sõjaline jõud väga kiiresti, hollandlased domineerisid globaalses kaubandusvõrgustikus 17. sajandi teisel poolel, mille vältel toimus ka kultuuriline õitseng, mida tuntakse Hollandi kuldajastu nime all. Holland kaotas paljud koloniaalmaad ja samas ka globaalse võimu staatuse brittidele, kui metropolid langesid Prantsuse revolutsiooni käigus. Mõningad (surinamelaste ja idaindiaanlaste) valdused jäid Hollandi valdustesse kuni Euroopa imperialistliku valitsemise perioodi lõpuni, mis lõppes II maailmasõjale järgnenud perioodil. Tänapäeval on Holland osa föderatsioonist, mida nimetatakse Madalmaade Kuningriigiks. Lisaks Hollandile kuulub sinna ka Aruba, Curacao ja Sint Maarten.
Vastse-Laitsna vald
Asustus
Valla külad on:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Koloniaalimpeeriumid
Prantsuse koloniaalimpeerium
Prantsuse koloniaalimpeerium koosnes maa-aladest, mis kuulusid Prantsusmaa valitsuse alla, alates 17. sajandist kuni 1960. aastateni. 19. ja 20. sajanditel oli Prantsuse Koloniaalimpeerium pärast Briti Koloniaalimpeeriumi maailmas suuruselt teine. Impeerium hõlmas üle 12 347 000 km² maad oma kõrgajal 1920. ja 1930. aastatel. Kui sisse arvata ka Prantsuse metropol, ulatus Prantsusmaa suurus suveräänse riigina 13 018 575 km²-ni, sel ajal moodustasid Prantsuse valdused kuni 1/10 maismaa pindalast. Sellega kaasnesid mõjutused, mis muutsid prantsuse keele üheks kõige enam kõneldavaks keeleks kolooniates koos inglise, hispaania ja portugali keelega.
Briti impeerium
pisi|Alad, mis kunagi kuulusid Briti Impeeriumile. Praegused ülemere territoriaalsed alad on punasega alla joonitud Briti Impeerium koosnes domeenidest, kolooniatest ja territooriumitest, mida haldas või administreeris Briti impeerium. Meretagused valdused omistati enamasti 16. sajandi lõpul või 17. sajandi algul. Kõrgajal oli tegu maailma suurima impeeriumiga läbi ajaloo, mis kestis üle sajandi ja oli suurim poliitiline ja majanduslik jõud maailmas.
1922. aastaks kuulus brittide hulka 458 miljonit inimest, 1/4 kogu tolleaegsest inimkonnast, ja impeeriumi pindala oli 33 700 000 km2, peaaegu viiendik maismaast. Seetõttu avaldasid britid maailmas tervikuna märkimisväärset poliitilist, keelelist ja kultuurilist mõju. Impeeriumi kõrgajal öeldi tihti Briti Impeeriumi kohta, et neil ei looju iial päike, sest kolooniad ulatusid üle kogu maailma ja alati paistis päike vähemalt ühes Brittide koloonias.
Taani koloniaalimpeerium
Taani koloniaalimpeeriumile kuulusid kolooniad eri kujudel juba 13. sajandi algul, kui omandati Eesti maa-alad. 1536. aastal astus Taani isiklikku liitu Norraga. Uus üksus, Taani-Norra üksus, omandas Norra senised valdused Gröönimaa, Fääri saarte, Islandi näol. Orkney ja Shetland, mida hoidis enda valduses Šotimaa, oli algselt tegelikult Norra valduste osa. Tehti mitmeid pingutusi nende tagasi saamiseks. 17. sajandil kaotati territooriume Skandinaavia poolsaarel, Taanil-Norral hakkasid tekkima kolooniad, kindlused ja kaubavahetuspunktid Aafrikas, Kariibi merel ja Indias. Pärast 1814. aastat ja Napoleoni sõdu anti Norra Rootsile, Taanil säilisid koloniaalmaad. Christian IV pani alusele poliitika Taanis, mille kohaselt pidi Taani laiendama meretaguseid majandussuhteid osana kaupmeeste levikust Euroopas. Taani esimene koloonia asutati Tranquebari (või Trankebar), India lõunarannikule 1620. aastal. Admiral Ove Gjedde juhtis ekspeditsiooni, mille käigus kehtestati koloonia. Tänapäevaks on ainukese igandina säilinud impeeriumist järgmised asumaad: Fääri saared ja Gröönimaa; Fääri saared saavutasid autonoomsuse 1948. aastal, Gröönimaa 1953. aastal.
Rootsi koloniaalimpeerium
Rootsi Impeeriumi seostatakse Rootsi Kuningriigiga 1561 (pärast seda, kui Rootsi oli vallutanud Eesti) ja 1721 vahel (kui Rootsi loovutas ametlikult suure maa-ala praeguses Kagu-Soomes uuele tõusvale suurriigile – Venemaale). Selle aja jooksul oli Rootsi Euroopa üks võimsamaid riike. Rootsis kutsutakse seda aega "Stormaktstideniks", mis tõlkes tähendab "suurriigi ajastu". Selle alguseks loetakse tihti 1611. aastat (kui troonile tõusis Gustav Adolph) ja lõpuks 1718. aastat (pärast Karl XII surma ja kaotust Põhjasõjas). Poliitilise võimu kasvule lisandus ka territoriaalne laienemine, mis eelnes Taani-Rootsi maksimaalse territooriumi realiseermisele. Poliitiline võim kasvas tänu Vestfaali rahulepingu sõlmimisele. Selle ajastu alguse ja lõpu üle vaidlevad ajaloolased tänini.
Belgia koloniaalimpeerium
Belgia koloniaalimpeerium hõlmas peamiselt tänapäeva Kongo DV.
Itaalia koloniaalimpeeirum
pisi|350px|Itaalia ja tema koloniaalvaldused [[Esimene maailmasõda|Esimese maailmasõja puhkemise ajal. Piirkond Briti Egiptuse ja kindlalt Itaalia hallatavate territooriumide vahel on Lõuna-Kürenaika, mille omamise üle Itaalia ja Suurbritannia vaidlesid]] Itaalia koloniaalimpeerium loodi, kui Itaalia kuningriik ühines teiste suuremate Euroopa jõududega, asutades koloniaalmaad Aafrikas "võidujooksul Aafrikale". Itaalia koloonia asutati 1861. aastal. Selleks ajaks olid Prantsusmaa, Hispaania, Portugal, Inglismaa ja Madalmaad jaganud omavahel suurema osa maismaast. Aafrika kontinent oli üks viimaseid territooriume, mis oli koloniseerimiseks veel vaba. , Eritrea, Somaalia, Liibüa, Etioopia
5. veebruaril 1885, varsti pärast Egiptuse võimu kukutamist Hartumis, maandas Itaalia sõdurid Massauas. Aastal 1888 annekteeris Itaalia Massaua jõuga, luues Itaalia Eritrea koloonia. Aastal 1895 hülgas keiser Menelik II juhitud Etioopia aastal 1889 sõlmitud kokkuleppe järgida Itaalia välispoliitikat. Itaalia kasutas seda põhjusena vallutada Etioopia.
Aastal 1911 kuulutas Itaalia sõja Osmanite riigile ning tungis Tripolitaaniasse, Fezzanisse ja Kürenaikasse. Need provintsid moodustasid koosluse, mis sai tuntuks kui Itaalia Liibüa. Liibüa annekteerimine julgustas rahvuslasi propageerima Itaalia ülemvõimu Vahemerel Kreeka kuningriigi ja Aadria mere rannikuala Dalmaatsia okupeerimisega.
Saksa koloniaalimpeerium
Saksamaa keisririik omandas 19. sajandi teisel poolel asumaad Aafrikas Burundi, Ruanda, Tansaania, Kameruni, Namiibia aladel. Togost sai Saksamaa Keisririigi protektoraat, kui 4. juulil 1884 kirjutasid Togo kuningas Mlapa III koos Saksamaa esindajaga alla dokumendile, mis määras ära, et varasema iseseisva kuningriigi valduses lähevad Saksamaa kontrolli alla ja kohalik kuningas ja muud pealikud säilitavad kohaliku võimu. Saksamaal olid ka kolooniad Vaikses ookeanis Saksa Uus-Guinea ja Samoa. Koloonia ajastu sai alguse 1880. aastatel ning lõppes Saksamaa lüüasaamisega Esimeses maailmasõjas. Pärast seda jagati Saksa alad Suurbritannia ja Belgia vahel.
Freigraf
Freigraf on saksa aadlitiitel. See on tuletatud saksa keele sõnast frei ("vaba") ja feodaaltiitlist krahv. Seda saab kasutada kahes erinevas kontekstis:
Tallinna Aktsiaklubi
Tallinna Aktsiaklubi (1788–1887 Societät auf dem Dom, 1887–1919 Tallinna Aadliklubi) oli 18. sajandi teisel poolel Tallinnas asutatud baltisaksa meesteklubi. Klubi tegutses esialgu Toompeal, hiljem aadressil Lai tänav 1/Nunne tänav 4.
Esimesed teated Toompeal tegutsenud aadliklubi kohta pärinevad 1783. aastast. Klubi sai ametliku nime Societät auf dem Dom (eesti keeles 'Toomsotsieteet') 1788. aastal vastu võetud põhikirjaga.
Sotsieteedi liikmeks võisid saada lisaks aadlikele ka ametnikud, sõjaväelased, õpetlased ja kaupmehed. Liikmed soetasid aktsiaid, mille eest klubi ostis Toompeale maja. Klubi tegevus toimus kevad-talvel, kui maa-aadel Tallinnasse sõitis. Klubi oli 18. sajandi lõpul tuntud ja kohati kritiseeritud vanamoodsuse ja rangete käitumisnõuete tõttu. Sotsieteet korraldas ka igal aastal balle, mille tulu läks vaestekassale.
1887. aastal võeti vastu klubi uus põhikiri, millega selle nimeks sai Aadliklubi (Revaler Adelsklub, ka Adliche Clubb). Sellest kujundati ühtlasi peamiselt aadlikest koosnev seisuslik klubi.
1919. aastal registreeriti senine Aadliklubi Aktsiaklubi (Aktienklub) nime all. Järgneval paaril aastakümnel kuni klubi tegevuse lõpetamiseni olevat klubi liikmeid olnud ligi 300.
Ajaleht Uus Eesti kirjutas 1940. aasta veebruaris, et Aktsiaklubi otsustas pärast sakslaste 1939.-40. aasta sakslaste ümberasumist tegevust jätkata. Selleks ajaks olevat Eestisse jäänud 70 klubi liiget. Millal klubi lõplikult suleti, pole selge, igal juhul pidi see toimuma hiljemalt 1940 sügisel pärast Eesti annekteerimist Nõukogude Liidu poolt.
Dmitri Sokolov (miilits)
Aastatel 1951–1953 oli ta Eesti NSV riikliku julgeoleku ministri asetäitja Miilitsa alal ja Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Ministeeriumi Miilitsavalitsuse ülem, 1953–1957 Eesti NSV Siseministeeriumi Tallinna Linna Miilitsavalitsuse ülem.
Elulugu
Talunike-keskmike poeg. Venelane. Kommunistliku partei liige 1939.
Haridus: keskharidus, 1925.a. lõpetas Vologda 3. 9.- klassilise kooli, 1926 poliitharidustöötajate kursuste kuulaja Vologdas, 1927-1928 4. Leningradi ratsaväediviisi juures asuva ratsaväekooli kursant, 1929-1930 Leningradi miilitsakooli kursant, 1938-1939 NSVL NKVD Tsentraalse Kõrgema Miilitsakooli kursant, 1948 NSVL MVD Kõrgem kool, 1949-1951 kaks kursust eksternina Kurski Pedagoogilises Instituudis ajaloo erialal.
Töökohad: 1925 tööline-laadija Vologda jõesadamas, 1925-1926 tööl vanemate majapidamises, 1926-1927 Vologda vallaraamatukogu juhataja, 1929 Vologda kubermangu Miilitsavalitsuse vanemmilitsionäär ja ratsareservi komandör, 1930-1931 Põhjakrai Tolšmenski rajooni miilitsajaoskonna rajooniosakonna ülem, 1931-1936 Põhjakrai Miilitsavalitsuse vaneminspektor Arhangelskis, 1936-1938 Arhangelski oblasti Miilitsavalitsuse ettevalmistusosakonna ülem, koonddivisjoni komandör, teenistus- ja ettevalmistusosakonna jaoskonnaülem, 1939-1944 Arhangelski oblasti Miilitsavalitsuse ülema asetäitja, 1944-1947 Arhangelski oblasti SARKi/SM valitsuse ülema asetäitja miilitsa alal ja miilitsavalitsuse ülem, 1947-1951 Kurski SARKi/SM valitsuse ülema asetäitja miilitsa alal ja miilitsavalitsuse ülem.
27.03.1951-06.1953 Eesti NSV riikliku julgeoleku ministri asetäitja miilitsa alal ja Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Ministeeriumi Miilitsavalitsuse ülem, 06.-08.1953 NSVL Siseministeeriumi reservis Tallinnas, 1953-1957 Eesti NSV Siseministeeriumi Tallinna linna miilitsavalitsuse ülem, 1957- Tallinna Linna Töörahva Saadikute Nõukogu Täitevkomitee miilitsavalitsuse ülem.
7 Magnificat-Antiphonen
"7 Magnificat-Antiphonen" on eesti helilooja Arvo Pärdi 1988. aastal (teine versioon 1991. aastal) loodud teos segakoorile. Muusikateose pikkus on 15 minutit. Teose kandis esimest korda ette RIAS Kammerkoor (dirigent Marcus Creed) 11. oktoobril 1988 Saksamaal Berliinis.
2008 lõi Pärt teosest versiooni "O-Antiphonen", mis oli 8 tšellole. O-Antiphonen kanti esimest korda ette 21. oktoobril 2008 Amsterdamis.
Magnus Villota
Magnus Villota (sündinud 11. veebruaril 1998 Pärnus) on Eesti jalgpallur (keskkaitsja), kes mängib Eesti Premium liiga klubis Pärnu JK Vaprus.
Klubi
''Uuendatud seisuga 1. jaanuar 2023''
Voldemar Nurmela
1941. aastal mobiliseeriti ta Punaarmeesse, teenis algul Sverdlovski oblastis 788. ehituspataljonis, hiljem Eesti korpuses.
Aastatel 1957–1977 oli ta Eesti NSV Ülemkohtu liige.
Ta on maetud Pärnamäe kalmistule.
Hemotsütoblast
Hemotsütoblast (inglise hemocytoblast) on paljudel selgroogsetel mesenhümaalse päritoluga pluripotentne tüvirakk.
Hemotsütoblastide areng, paljunemine, diferentseerumine, morfoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti, indiviiditi kui ka arenguastmeti.
Hemotsütoblastist võivad tänapäeval levinud teooria kohaselt areneda kõik vererakkude tüübid.
Hemotsütoblastide funktsioonid sarnanevad lümfotsüütide omadega. Täiskasvanutel paiknevad hemotsütoblastid punases luuüdis ja vähesel määral ka veres.
Inimestel võib hemotsütoblastist areneda 2 päevaga erütrotsüüt.
Toomas Vara
Toomas Vara (sündinud 25. septembril 1967 ) on eesti ärijuht.
Ta lõpetas 1985. aastal Kingissepa 1. Keskkooli.
Ta on töötanud TV3 tegevjuhi ja saatejuhina. 27. märtsil 2012 asus ta tööle Eesti Jalgpalli Liidu kommertsdirektorina.
Isiklikku
Ta oli aastani 2014 abielus Kadri Adamsoniga ning neil on kaks last: Miira (sündinud 2006) ja Voldemar (sündinud 2007).
Franz von Werra
Franz Xaver vabahärra von Werra (13. juuli 1914 Leuk, Valais' kanton, Šveits – 25. oktoober 1941 Katwijki lähistel, Holland) oli teise maailmasõja aegne Saksa lennuäss ja sõjavang, kes põgenes sõjavangist ja naasis Saksamaale.
14. detsembril 1940 anti talle Raudristi Rüütlirist.
Tema põgenemisest on kirjutatud raamat ning selle põhjal tehtud 1957. aastal film.
Elulugu
Von Werra sündis Leukis notari Leo vabahärra von Werra ja Henriette von Wolffi kaheksast lapsest eelviimasena. Werra aadlipere kuulus Valaisi vana-aadli hulka, mida oli esmamainitud juba 1247. aastal. Pere rahaliste raskuste tõttu pidid seaduslikult vabahärra pere eest hoolitsema nende lähedased, mispeale Leo surnud kauge nõo Ernst von Werra lesk Rosalie lapsendas nende kaks noorimat last, 15-kuuse Franzi ja ta nelja-aastase õe Emma-Charlotte välja Saksamaale oma sõber Louisa vabaproua von Haberile, kes oli lastetus abielus Preisi major Oswald Carliga ja nad kasvasid üles Sigmaringeni lähedal Beuronis Villa Donaueckis, 1925 kolis pere Kölni. 1932. aastaks sattusid ka Franzi adoptiivvanemad finantsraskustesse ning läksid lahku. Seepeale üritas Franz Hamburgist reisida Ameerikasse laevajänesena kaubalaeval Niederwald, kuid avastati. Kui ta sai teada, et ta oli lapsendatud, võttis ta 18-aastaselt endale tagasi oma sünninime.
15min
pisi|Logo 15min (leedukeelse täisnimega Penkiolika minučių) on Leedu üks suurimaid uudisteportaale. Portaali omanik on Eesti Meedia. Portaali külastab iga kuu üle miljoni eri kasutaja. Portaali eesotsas on Tomas Balžekas.
2005 asutati ettevõte, mis jagas tasuta päevalehti Vilniuses, Kaunases ja Klaipedas, samuti ühistranspordibussides, tänavatel ja kohvikutes. Alates 2011 jagati nädalalehti ja seda tehti seitsmes Leedu linnas. 2013 ajaleht suleti ja ettevõte keskendus vaid veebikeskkonnale.
Franz von Werra
Elulugu
1933. aastal astus von Werra Hammis SA spordikooli ja nii ka SA liikmeks, peale Wehrmachti rajamist astus ta 1936. aastal Luftwaffesse ohvitserikandidaadina ja õppis Berliini lähedal lennukoolis, 1938 sai ta ohvitseriks. Teise maailmasõja alguses teenis ta Luftwaffe üksus Jagdgeschwader 3 teise grupi (II./JG 3) adjutandina, lennates Bf 109E-4ga (seerianumber 1480) ja võitles Prantsusmaal. Oma esimese õhuvõidu saavutas ta 20. mail 1940, kui tulistas Arrasist umbes 15 km idas alla Hawker Hurricane'i, lisaks ka kaks Bréguet 693 ründelennukit ja ühe Potez 63 hävitaja. Edasi saadeti ta ka Suurbritannia vallutamisele, 28. augustil 1940 tulistas ta Rochesteri lähedal (Kentis) alla ühe Spitfire'i ja väitis ka, et tulistas alla kolm Hurricane'i, kuid nood võidud on vaidlustatud.
Jaan Luts
Jaan Luts (21. september (vkj)/ 3. oktoober 1884, Vana-Kariste vald, Halliste kihelkond, Pärnumaa – 12. juuni 1943 Vosturallag, Sverdlovski oblast, Vene NFSV) oli Narva linnapea.
Ta osales Vabadussõjas, pärast sõda töötas Riigikontrolli sõjaväeosakonnas.
Jaan Luts oli Narva linnapea aastail 1924–1927, seejärel abilinnapea, 1930–1936 uuesti linnapea ja seejärel uuesti abilinnapea.
Ta oli ka Kaitseliidu Narva maleva majanduspealiku abi.
Segiajamine teise Jaan Lutsuga
Ka osales Vabadussõjas ja seal hukkus teine Jaan Luts.
Franz von Werra
Elulugu
Swanwickis liitus von Werra grupiga, mis nimetas end Swanwick Tiefbau A.G.ks ja kaevas tunnelit. (Täna on vangilaager Hayes'i konverentsikeskus ja nende kaevatud tunnelit saab keskuses endiselt näha. Tunnel valmis 17. detsembril. Vangilaagri võltsijad olid põgenejaid varustanud raha ja võltsitud dokumentidega ja 20. detsembril põgenes von Werra koos nelja kaasvangiga tunneli kaudu õhutõrjesuurtükitule ja laagrikoori laulmise katte all. Werra kaaslased tabati kiirelt, mispeale ta jätkas üksinda. Ta oli ka kaasa võtnud oma lennuülikonna ja maskeeris end Hollandi kuningliku õhuväe kapten van Lottiks. Ta ütles vedurijuhile, et ta oli allatulistatud pommituslennuki piloot, kes üritas oma üksuse juurde jõuda ja palus, et ta viidaks lähimasse Kuningliku Õhuväe (RAF) baasi. Codnor Parki raudteejaamas laskiski kohalik ametnik ta viia Nottinghami lähedale RAF Hucknalli baasi. Kui Hucknallis küsis eskadrillijuht (squadron leader, võrdsustatud majoriga) Boniface tema volitusi, ütles von Werra, et ta baseerus Aberdeeni lähedal Dyce's. Kui Boniface läks seda kontrollima, jooksis von Werra angaaride juurde ja ütles mehhaanikule, et ta lubati testlennule. Boniface jõudis kohale, et ta arreteerida just siis, kui von Werra istus lennuki kokpitis ja üritas instrumente tundma õppida, mispeale ta saadeti tagasi Hayesi laagrisse.
Jaanuaris 1941 saadeti von Werra koos paljude teiste saksa sõjavangidega Kanadasse sõjaväe rekvireeritud ookeaniauriku SS Duchess of York pardal. Laev lahkus Greenockist 10. jaanuaril 1941. Tema grupp pidi viidama Ontariosse Ülemjärve põhjakaldal asuvasse vangilaagrisse, mispeale ta otsustas põgeneda toona veel neutraalsesse USAsse. 21. jaanuaril, reisides just Montréalist lahkunud vangirongis, hüppas von Werra Ontarios Smiths Fallsi väikelinna lähedal rongiaknast välja. Sama rongi peal üritasid veel seitse vangi põgeneda, kuid nad kõik tabati. Werra kadumist märgati alles järgmise päeva pärastlõunal. Ta ületas umbes 50 kilomeetri kaugusel külmunud Saint Lawrence'i jõe ja jõudis Odgensburgi linna, kus ta andis end politseile üle. Von Werra mõisteti süüdi illegaalselt riiki sisenemises, mispeale võttis ta ühendust Saksa konsuliga, kes maksis ta kautsjoni. Kui USA ja Kanada pidasid läbirääkimisi tema väljaandmiseks, aitas Saksa asekonsul ta üle piiri Mehhikosse. Mehhikost edasi liikus ta Rio de Janeirosse, siis Barcelonasse ja sealt Rooma, jõudes Saksamaale tagasi 18. aprillil 1941.
22. juunil 1941 algas Operatsioon Barbarossa, mispeale 1. juulil von Werra saadeti idarindele I./JG 53 grupijuhiks. Ta tulistas juulis 1941 alla 11 lennukit, kuni augustis 1941 suunati grupp tagasi Mannheimi, kus nad nüüd varustati uute Bf 109F-4 lennukitega. 20. septembril saadeti grupp Hollandisse Katwijki lähedale, kus nad hakkasid patrullima Hollandi õhuruumi. 25. oktoobril 1941 tõusis von Werra õhku Katwijki õhuväebaasist treeninglennule Bf 109 F-4/Zga (seerianumber 7285), kuid lennu ajal ütles lennuki mootor üles ja von Werra kukkus Katwijki lähedal merre. Ta kuulutati surnuks, kuigi tema surnukeha jäi leidmata.
1956. aastal kirjutasid Kendall Burt ja James Leasor von Werra loost romaani "The One That Got Away", mille põhjal tootis režissöör Roy Ward Baker järgmisel aastal samanimelise filmi, kus von Werrat kehastas Hardy von Krüger.
Sossenski
Sossenski on linn Venemaal Kaluga oblastis Kozelski rajoonis. Asub Žizdra lisajõe Sossenka ääres, 90 km Kalugast edelas ja 13 km Kozelskist idas.
Asula tekkis 1952. aastal pruunsöekaevanduse juurde. 1954 sai aelviks ja 1991 linnaks.
2020. aasta alguses oli linna elanike arv 10 419.
Jõhvi Linnagalerii
Jõhvi Linnagalerii on kunstigalerii Ida-Viru maakonnas Jõhvis aadressil Pargi tänav 40 (Jõhvi kontserdimaja). Galerii on keskendunud eelkõige Eesti kaasaegse kunsti eksponeerimisele.
Galeriis oli esimene näitus 25. jaanuaril 2006. Galeriis on enamasti üks näitus üleval üks kuu.
Aleksei Škurin
Aleksei Škurin (vene keeles Алексей Калинникович Шкурин; 1904 Georgijevsk – ?) oli Nõukogude Liidu riikliku julgeoleku ja siseasjade organite juhtivtöötaja, juuniküüditamise üks läbiviijaid Eestis 1941. aastal ja Eesti kõrgemate jõustruktuuride töötajate vahistamiste korraldaja.
Škurin oli kommunistliku partei liige alates 1925. aastast ja võetud tööle NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaati (NKVD-sse) 1937. aasta augustis. Julgeoleku teenistusest vabastati ta 1953. aastal.
Koos Nõukogude invasiooniga saabus hiljemalt 1940. aasta juunis Eestisse NKVD operatiivgrupp Aleksei Škurini juhtimisel, mille esmasteks ülesanneteks oli Eesti Vabariigi jõustruktuuride juhtivametnike arreteerimine, agentuuri hoogtöökorras värbamine ning aluse panemine NKVD aparaadile. 29. augustil 1940 andis NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaadi rahvakomissar Lavrenti Beria välja käskkirja Eesti NSV Siseasjade Rahvakomissariaadi organiseerimisest asukohaga Tallinnas. Rahvakomissari asetäitjaks määrati senine NKVD operatiivgrupi ülem Škurin, kellest saigi NKVD tegelik juht Eesti NSV-s.
Juuniküüditamise ettevalmistamist ja läbiviimist juhtis liiduvabariiklikul tasandil operatiivstaap (esimees: NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Rahvakomissariaadi (NKGB) rahvakomissar Boris Kumm; liikmed: NKVD rahvakomissar Murro, NKGB rahvakomissari asetäitja Škurin, NKGB rahvakomissari asetäitja Venjamin Gulst ja NKGB osakonnaülemad Rudolf James ja Boris Gavrilevitš).
Jalgpall 1984. aasta suveolümpiamängudel
Mitmed idabloki riigid boikoteerisid 1984. aasta olümpiamänge. Kõik 1980. aasta jalgpalliturniiri medaliriigid Ida-Saksamaa, Nõukogude Liit ja Tšehhoslovakkia loobusid jalgpalliturniirilt. Need asendati Lääne-Saksamaa, Itaalia ja Norraga.
Los Angelese olümpiamängudel lubati jalgpalliturniiril osaleda ka elukutselistel jalgpalluritel. FIFA oli teinud ettepaneku avada turniir kõigile alla 23-aastastele jalgpalluritele, olenemata sellest, kas nad on profid või mitte. See ei sobinud Ida-Euroopa riikidele, kes olid varasematel olümpiaturniiridel domineerinud. Nende riikide meeskonnad koosnesid peamiselt amatööridest ja nende sõnul rikuti reformiga ROK-i vanusepiirangute ja professionaalsuse põhimõtteid.
Sõjavägede Ülemjuhataja
Sõjavägede Ülemjuhataja ametikoht moodustati 23. detsembrist 1918. aastal ning Eesti Ajutisele Valitsusele allunud Sõjavägede Ülemjuhatajaks nimetati kindralmajor Johan Laidoner ja kehtestati riigis sõjaseadus.
Jalgpall 1984. aasta suveolümpiamängudel
Olümpiakulla võitis Prantsusmaa, võites finaalis 2:0 Brasiiliat.
Franz Malmsten juunior
pisi|Franz Malmsten juunior filmis "[[Apteeker Melchior (film)|Apteeker Melchior"i Kiliani rollis]] Franz Malmsten juunior (sündinud 7. september 1999) on eesti näitleja.
Sõjavägede Ülemjuhataja
Eesti Vabariigi sõjaväe juhtorganite loomisel lähtuti senisest Venemaa Keisririigi armee juhtorganite töökorraldust, kus Kindralstaap tegeles vägede mobilisatsiooni, väljaõppe ja varustusküsimustega ning sõjavägede ülemjuhataja koos oma staabi – STAVKAga – teostas reaalset sõjategevuse planeerimist ja juhtimist.
Sõjavägede Ülemjuhatajale allus operatiivstaap (alates 23. veebruarist 1919 Ülemjuhataja Staap), mis tegeles konkreetse sõjalise tegevuse planeerimise ja vägede strateegilise juhtimisega, ülemjuhataja staabi ülem oli kindralmajor Jaan Soots.
Franz Malmsten juunior
Haridus
Ta lõpetas 2019. aastal Vanalinna hariduskolleegiumi (21. lend). Seejärel õppis aasta Londonis näitlemist. 2020. aastast õpib ta Tallinna Ülikooli Balti filmi, meedia, kunstide ja kommunikatsiooni instituudis.
Sõjavägede Ülemjuhataja
Sõjavägede Ülemjuhataja institutsioon kaotati Eesti sõjaväes pärast Eesti Vabadussõja võidukat lõpetamist keskööl 26. ja 27. märtsi 1920 vahel ja pandi Sõjavägede Ülemjuhataja ülesanded Sõjaministri peale (kuni 1. detsembrini 1920), sõjaseadus kaotati seejärel osades maakondades.
Teist korda täideti Sõjavägede Ülemjuhataja institutsioon ja kehtestati sõjaseadus 1924. aasta 1. detsembri riigipöördekatse ajal, 1. detsembril ning ülemjuhatajaks nimetati taas Johan Laidoner, kes oli ülemjuhataja kuni 8. jaanuarini 1925.
Tõnu Luik (suusataja)
Tõnu Luik (sündinud 9. juulil 1936 Antslas) on Eesti suusataja, sõudja ja spordipedagoog.
Sõjavägede Ülemjuhataja
Kolmandat korda määrati kindralleitnant J. Laidoner Kaitsevägede Ülemjuhatajaks (sõjavägi oli 1929. aastal ümber nimetatud kaitseväeks) ja Sisekaitseülemaks 12. märtsil 1934, samal ajal kehtestati kogu riigis kaitseseisukord. Senine kaitseväe juhataja ja sõjaminister kindralmajor Paul Lill vabastati kaitseväe juhataja kohustuste täitmisest. 1. märtsil 1937 nimetati Kaitsevägede Ülemjuhataja ametikoht tagasi Sõjavägede Ülemjuhatajaks. 6. aprillil 1934 määras Riigivanem Kaitsevägede Ülemjuhataja palgaks 750 krooni kuus, 300-ruutmeetrise põrandapinnaga korteri koos kütte ja valgustusega ning 100 krooni sõiduraha.
Franz Malmsten juunior
Isiklikku
Ta on näitlejate Harriet Toompere ja Mait Malmsteni poeg. Tema vend on Hugo Malmsten (noorem); tema vanavanemad Hendrik Toompere ja Maie Toompere ning Rein Malmsten, aga ka vanavanaisa Franz Malmsten ja vanavanaonu Hugo Malmsten olid näitlejad.
Sõjavägede Ülemjuhataja
Alates 1938. aastast oli Sõjavägede Ülemjuhataja ameti poolest Riiginõukogu liige.
Kindral J. Laidoner vabastati Sõjavägede Ülemjuhataja ametist 1940. aasta 22. juunil, Vabariigi Presidendi käskkirjaga ning Sõjavägede Juhatajaks nimetati kindralmajor Gustav Jonson.
Tõnu Luik (suusataja)
Luik lõpetas 1954. aastal Antsla Keskkooli ja astus samal aastal Tartu Riiklikku Ülikooli, kus lõpetas 1958. aastal kehakultuuriteaduskonna.
Tõnu Luige esimene treener 1951. aastast oli Aksel Kersna, 1954. aastast Osvald Allikas. Eesti meistrivõistlustel teatesuusatamises võitis Luik 1958–65 kokku 5 hõbe- ja 1 pronksmedali. 1963. aastal sai ta Eesti NSV meistersportlaseks (1963). Luik kuulus spordiseltsidesse Kalev ja Jõud, ta oli üks Tartu suusamaratoni algatajaid. Saavutas ka sõudmises 1955–57 kaheksapaadil 2 kulda ja 1 hõbeda. Olnud Kalevi ja Jõu liige.
Isiklikku
Tõnu Luik on olnud suusataja Mai Luige abikaasa, tema õde on spordipedagoog Aino Sillaots.
Johann Köleri park
Johann Köleri park on park Viljandi kesklinnas.
When I'm Back on My Feet Again
"When I'm Back on My Feet Again" on Diane Warreni kirjutatud ja Michael Boltoni esitatud laul, mis anti välja singli ja muusikavideona.
Video
Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:When I'm Back on My Feet Again seisuga 3.07.2016.
Selja jõe maastikukaitseala
pisi|[[Selja jõgi Selja jõe maastikukaitsealal]] pisi|Selja jõe maastikukaitseala põhjapoolne osa kaardil Selja jõe maastikukaitseala on kaitseala Lääne-Viru maakonnas Selja jõe ääres.
Selja jõe maastikukaitseala asub Haljala valla Karepa, Kiva, Rutja, Tidriku, Pehka ja Varangu külas. Kaitsealune jõe lõik algab Varangu külast Haljala–Karepa tee Varangu silla juurest ja kulgeb jõe suudmeni Karepal ja Rutja külas.
Kaitseala pindala on 642,8 ha.
Selja jõe maastikukaitseala on moodustatud Selja jõe oru ja seal esinevate looduskoosluste ja elupaigatüüpide (jõed ja ojad, lamminiidud, vanad loodusmetsad, soostuvad ja soo-lehtmetsad, laialehised lammimetsad, rohunditerikkad kuusikud, vanad laialehised metsad) ning kaitsealuste liikide – jõesilmu ja lõhe – kaitseks. Kaitsealal on 2 sihtkaitsevööndit (Jõemetsa sihtkaitsevöönd, Mooritsa sihtkaitsevöönd), ülejäänud osa kaitsealast kuulub Selja jõe piiranguvööndisse.
Selja jõe ürgorg võeti maastiku üksikobjektidena kohaliku kaitse alla Rakvere Rajooni RSN Täitevkomitee 11. detsembri 1978 otsusega nr 198 «Kohaliku tähtsusega looduskaitse alla kuuluvate parkide, botaaniliste üksikobjektide ja maastiku üksikobjektide nimekirjade muutmise kohta».
Mehikoorma Põhikool
Mehikoormas hakati kooliharidust andma 1811.
1945 ühendati Mehikoorma külast väljaspool asunud kaks 6-klassilist kooli üheks kooliks. Et ühendatud kool avati Mehikoormas, siis sai kooli nimeks Mehikoorma 7-klassiline kool. 1988 nimetati kool ümber Mehikoorma 9-klassiliseks kooliks ja aastast 1991 nimi Mehikoorma Põhikool.
Enne 1998 tegutsesid koolis ka venekeelsed klassid, mis seejärel viidi Räpinasse.
Kollane teetigu
Kollane teetigu ehk seenekannelnälkjas (Arion subfuscus) on teeteo perekonda kuuluv liik nälkjaid.
Täiskasvanud kollase teeteo kehapikkus väljasirutatuna on 5-7 cm. Teo külgedel on kaks tumedat vööti, mis asuvad suhteliselt kõrgel. Vöödid võivad olla hajusa värviga või peaaegu märkamatud. Tald on helehall kuni valge, mitte tume. Tallaserv on tallaga sama tooni, tavaliselt peenikeste tumedate ristjoontega.
Punase kuninganna hüpotees
pisi|[[John Tennieli illustratsioon Alice'ist ja Punasest kuningannast. Alice kurdab, et ta on jooksmisest väsinud, kuid endiselt samas kohas, kus jooksma hakates. Punase kuninganna sõnutsi tulebki tema maal kõigest väest joosta, et paigal püsida. Nõnda peavad ka liigid looduses pidevalt arenema, et vältida väljasuremist ning säilitada oma endine positsioon.]] Punase kuninganna hüpotees on evolutsiooniline teooria, mis kirjeldab liikidevahelist võidurelvastumist ja mille järgi peab iga liik elus püsimiseks pidevalt arenema.
Kui varem peeti evolutsiooni suunavaks jõuks liikide vajadust ümbritseva keskkonnaga kohaneda, siis hiljem on leitud, et palju olulisemat rolli mängivad liikidevahelised suhted. Kui kooslusesse kuuluvatest liikidest kasvõi üks muutub, siis sunnib ta sellega muutuma ka kõiki teisi.
Seda on kasutatud ka sugude olemasolu põhjendamiseks, väites, et suguline paljunemine võimaldab parasiteeritavatel parasiteerijatega evolutsioonis sammu pidada.
Hüpoteesi püstitas 1973. aastal Leigh Van Valen ja selle nimetus tuleneb Lewis Carrolli raamatust "Alice peeglitagusel maal ja mida ta seal nägi" (1872; eesti keeles 1993).
Sadama peakomandör
Sadama peakomandör (vene keeles главный командир порта) oli Venemaa keisririigis aastatel 1722−1917 olulise sõjasadama ülem.
Ajalugu
Sadama peakomandöri ametikoht loodi 1722. aasta mereväereglemendiga. Nad nimetati ametisse ainult suurtesse sadamatesse, mille olulisuse tingisid sõjalised, poliitilised või muud olud. 1722. aastal olid sellisteks sadamateks ainult Kroonlinn ja Tallinn, millele 1725. aastal lisandus Astrahan ja 1732. aastal Arhangelsk. Alguses valiti peakomandörid laevastiku juhatajate hulgast ja nad vahetati välja igal aastal.
XX sajandi algul oli sadama peakomandöri ametikoht säilinud veel ainult Kroonlinnas ja Sevastopolis. Esimene neist kaotati Ajutise Valitsuse ajal 1917. aasta juunis Kõrgema ülemjuhatuse merestaabi ülema otsusega. Sevastopoli sadam langes 1918. aasta mais Saksamaa vägede kätte.
Arvo Tering
Arvo Tering (sündinud 6. aprillil 1949 Suure-Jaanis) on eesti ajaloolane ja raamatukogundustegelane.
Tering õppis Suure-Jaani keskkoolis aastatel 1956–1962, 1965–1967 ja Tartu Sanatoorses Keskkoolis 1962–1965. Aastatel 1967–1972 õppis ta Tartu Ülikoolis ajalugu, individuaalprogrammi alusel ka raamatukogundust ja bibliograafiat. Aastatel 1972–1988 töötas Arvo Tering Tartu Ülikooli Raamatukogus vanemraamatukoguhoidjana ja aastatel 1988–2016 vanemteadurina. Aastal 1986 kaitses ta Helmut Piirimäe juhendamisel valminud väitekirja ülikoolide rollist haritlaskonna kujunemisel Eesti- ja Liivimaal Rootsi võimu perioodil 1630–1710. Peamisteks uurimisvaldkondadeks on haritlaskond ja teadusideede retseptsioon varauusaegses Baltikumis (sealhulgas Tartu rootsiaegse ülikooli ajalugu, eri Euroopa ülikoolide mõju Baltimail, Baltimailt pärit noormeeste ülikooliõpingud, teadusideede, eriti meditsiiniideede retseptsioon). Stipendiaadina on Tering olnud uurimistööl Lätis. Saksamaal, Rootsis, Hollandis ja Poolas. Arvo Teringu huvi varauusaja akadeemiliste kontaktide vastu on aidanud virgena hoida sama uurimisvaldkonna ühe silmapaistvaima asjatundja, Taani riigiarhivaari Vello Helki julgustav abikäsi, eriti 1970.–1980. aastatel, mil võimalused uurimisreisideks lääneriikidesse puudusid.
Alates 1991. aastast on Arvo Tering Balti Ajaloo Komisjoni (Göttingenis) kirjavahetajaliige, 2015. aastast Läti Teadusajaloo Assotsiatsiooni auliige.
2001. aastal Arvo Teringut tabanud silmanägemise kaotus tingis uurimistemaatika ahenemise. Edasise uurimistöö fookusse jäi meditsiiniideede retseptsiooniajalugu, kuna sellekohased põhiallikad – varauusaegsed Läänemere maade meedikute dissertatsioonid – on kompaktse allikategrupina arvutisse transkribeerituna häälesüntesaatori abil kasutamiseks jõukohased. Pooleli on ulatuslikum uurimus "Euroopa protestantlikud ülikoolid kui Läänemere maade meedikute koolitajad ning uute meditsiiniideede vahendajad varasel uusajal".
Paul Mänd
Paul Mänd (sündinud 17. detsembril 1973) on eesti skulptor.
Ta on lõpetanud 1999. aastal Eesti Kunstiakadeemia skulptuuri erialal. Õpetanud Viimsi Kunstikoolis. Elab ja töötab Harjumaal Tammispea külas.
Ta on võtnud osa mitmest lume-, puu- ja kiviskulptuurisümpoosionist nii Eestis kui ka väljaspool Eestit.
Ta on osalenud enam kui kümnel grupinäitusel. Tema isikunäitus "Ennäe inimest" sai teoks 2000. aastal Valga Muuseumis.
Teosed avalikus ruumis
=Viited=
=Välislingid=
Keskkoolimuusikal (muusikal)
Eesti Nuku ja Noorsooteater
2009. aasta oktoobris toimunud mitmevoorulistele katsetele registreerus üle 200 noore. Esimeses voorus laulsid kandidaadid "Keskkoolimuusikali" loo "Algus uus" ("Start of Something New") ning vabalt valitud laulu. Järgnevas voorus esitati muusikalist üks monoloog ja dialoog ning casting lõppes tantsuvooruga. Voorudest pääses edasi 40 noort.
MTÜ Kungla
MTÜ Kungla muusikalitrupp tõi 2010. aastal Valga Kultuuri- ja Huvialakeskuses välja noortemuusikali "Meie muusikal", mis põhines "Keskkoolimuusikalil". Selle lavastasid Siiri Põldsaar ja Reet Laanoja.
Harjavaba alalisvoolumootor
pisi|Vaade harjadeta mootori [[staatorile (keskel 3×3 staatoripooli) ja seda ümbritsevale rootorile (selle 6 poolust on ülemises pildipooles tumedalt esile tõstetud)]] pisi| [[Diskett|Disketi mootori kuuefaasiline siniste poolidega staator (vasakul) ja ühe rõngakujulise püsimagnetiga rootor]]
Harjavaba alalisvoolumootor (ingl brushless DC motor) ehk elektronkommutaatoriga mootor (electronically commutated motor, EC motor) on elektrimootor, millel on kommutaatormootorile omase harikommutaatori asemel elektronkommutaator. Vaatamata nimetusele ei tööta vaadeldav mootor mitte alalisvoolumootori, vaid püsimagnetergutusega sünkroonmootori põhimõttel.
Ehitus ja talitlus
Mootori paigalseisva osa – staatori – poolidesse antakse elektronkommutaatorist vooluimpulsid sellises järjestuses, et kujuneb pöördväli, mis paneb staatorit ümbritseva püsimagnetitega rootori sünkroonselt kaasa pöörlema. Kommutatsiooniprotsessi juhitakse sõltuvalt pöördenurgast asendiandurite signaalide järgi. Staatorimähise faasipoolid on paigutatud staatori ümbermõõdul üksteise suhtes nurga all, mis sõltub toitesüsteemi faaside arvust. Kõige levinumad on kolmefaasilised mootorid, kuid faaside arv võib olla ka suurem ühtlase pöörlemise nurkkiiruse tagamiseks. Kui aga rootori pöörlemine võib olla ebaühtlasem (nt ventilaatori korral), kasutatakse ka kahefaasilisi mootoreid.
Harjavaba mootori mehaaniline karakteristik erineb sünkroonmootori omast ning on võrreldav harikommutaatoriga alalisvoolumootori mehaanilise tunnusjoonega (vt Harjadeta alalisvoolumootorid).
Harjavaba mootori võrdlus harimootoriga
Harikommutaatoriga elektrimootoreid hakati kasutama juba 1879. aastal. Harjavabad mootorid jõudsid laiemasse kasutusse alles 1962. aastal.
Harjavabad mootorid on suurema kasuteguriga ning puuduvad kommutaatoril libisevate grafiitharjadega seotud probleemid (kulumine, sädelemine). Seevastu vajab harjavaba mootor spetsiaalset juhtimiselektroonikat.
Alfred Nzo ringkond
Alfred Nzo ringkond on Lõuna-Aafrika Vabariigis Ida-Kapimaa provintsis asuv 2. järgu haldusüksus. Piirneb põhjas Lesothoga.
Harjavaba alalisvoolumootor
Harjavaba mootori võrdlus harimootoriga
Harjavabad mootorid on vaiksemad, töökindlamad, pikema elueaga ning ühtlasi parema elektromagnetilise ühilduvusega.
Kasutusvaldkonnad
Harjavabad mootorid on laialt kasutuses näiteks arvutite kõvaketastes ning optilise ketta ajamites.
Alfred Nzo ringkond
Ringkond on saanud nime Aafrika Rahvuskongressi peasekretäri (1969–1991) ja Lõuna-Aafrika Vabariigi esimese apartheidi-järgse välisministri (1994–1999) Alfred Baphethuxolo Nzo (1925–2000) auks.
Harjavaba alalisvoolumootor
Transport
Suure võimsusega harjavabad mootorid on kasutuses elektriautodes ning hübriidautodes. Mõningad elektrijalgrattad kasutavad harjavabu mootoreid, mis on mõnikord ehitatud ratta külge, staator fikseeritud teljele ning rootor velje küljes.
Kõrvik-punntigu
Kõrvik-punntigu (Radix auricularia) on magevees elav liik tigusid. Kuulub perekonda punntigu.
Harjavaba alalisvoolumootor
Mudellennundus
Harjavabad mootorid on populaarsed mudellennunduses nende võimsuse ja kaalu soodsa suhte ning suure võimsusvaliku tõttu. Alates viiegrammistest kuni suurte mootoriteni, mille võimsust mõõdetakse kilovattides, on nad harimootoreid asendades muutnud mudellennundust. Harjavabad akutoitega mootorid on välja tõrjunud ka kogukamad sisepõlemismootoriga mudelid.
Vitinho
Victor Vinícius Coelho dos Santos (mängijanimega Vitinho; sündinud 9. oktoobril 1993 Rio de Janeiros) on Brasiilia jalgpallur, ründaja või ründav poolkaitsja. Ta mängib Saudi Araabia kõrgliigaklubis Al-Ettifaq.
Ta alustas profikarjääri Botafogos. Botafogo särgis tegi ta Brasiilia kõrgliigas debüüdi 2013. aastal. Samal aastal tuli ta klubiga Rio de Janeiro osariigi meistrivõistluste Campeonato Carioca võitjaks.
2013. aasta septembris sõlmis ta viie aasta pikkuse lepingu Venemaa kõrgliiga klubiga Moskva CSKA. Esimesel kahel hooajal sai ta klubi esindusmeeskonnas mänguaega harva. 2015. aastal suundus ta laenule Brasiilia kõrgliiga klubisse Internacional. Samal hooajal lõi ta kõrgliigas 11 väravat, millega oli klubi parim mängija. Internacionalis veetis ta ka järgmise hooaja. Kuigi Internacional püsis 11. vooru ajal kõrgliigas teisel kohal, lõpetati hooaeg 17. kohaga, mis tähendas langemist esiliigasse.
Hooaja 2016–17 teisel poolel suundus ta tagasi Moskva CSKA-sse. 13 liigamänguga õnnestus tal lüüa viis väravat. Järgmisel hooajal lõi ta Venemaa kõrgliigas kümme väravat, millega oli sel hooajal klubi suurim väravakütt. Tema viimaseks mänguks Moskva CSKA särgis jäi Venemaa superkarikamäng juulis 2018 Moskva Lokomotivi vastu. Seejärel suundus ta 10 miljoni euro eest Brasiilia kõrgliigaklubisse Flamengo. Tegu oli Flamengo ajaloo suurim ostuga. Ta tuli 2019. aastal Flamengoga Brasiilia meistriks ja võitis lisaks Lõuna-Ameerika klubide meistrivõistlused. 2020. aastal tuli ta Flamengoga teist aastat järjest Brasiilia meistriks.
2022. aasta augustis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Al-Ettifaqiga.
Juhan Mitt
Juhan Mitt (22. juuli 1894 Kiltre talu, Valgjärve vald, Kanepi kihelkond, Võrumaa – 18. detsember 1919 Värska lähedal) oli Venemaa (lipnik) ja Eesti sõjaväelane (alamleitnant), VR I/3.
Ta lõpetas Tartus reaalkooli ja Irkutskis lipnikekooli, võttis osa Esimesest maailmasõjast.
Jaan Lust
Jaan Lust (22. november 1879 Valga vald, Valgamaa – 9. juuni 1942 Ussollag, Permi oblast) oli Narva linnapea aastail 1936–1940.
Ta sooritas 1910. aastal Tartu ülikooli juures rohuteadlase eksami. Korporatsiooni Sakala liige.
Aastail 1913–1919 oli ta apteegiomanik Osminas Oudova maakonnas, mille järel siirdus Narva.
Aastatel 1930–1940 oli Lust ka Soome aukonsul Narvas. Ta valiti 8. augustil 1938 asutatud Eesti-Soome Ühingu Narva osakonna juhatuse esimeheks.
4. märtsil 1937 valiti Jaan Lust Narva vabatahtliku kodanliku õhukaitse ühingu esimeheks.
Juhan Mitt
Vabadussõja ajal oli algul Tallinna 1. kaitsepataljonis, sealhulgas ka 1. roodu ülem. Selle ümberformeerimisel võitles edasi 8. jalaväepolgus.
Pedro II (Brasiilia)
Pedro II (2. detsember 1825 Rio de Janeiro – 5. detsember 1891 Pariis) oli teine ja viimane Brasiilia keiser aastail 1831–1889.
Juhan Mitt
Langes 18. detsembril 1919 lahingus Värska lähedal, maeti Kanepi uuele kalmistule.
Isiklikku
Tema isa oli koolmeister ja rahvusliku liikumise tegelane Märt Mitt ning vend oli põllumajandus- ja poliitikategelane Karl Mitt.
Surnud 1. mail
Siin loetletakse 1. mail surnud tuntud isikuid.
Kivi (perekonnanimi)
Kivi on eesti ja soome perekonnanimi.
Nimede eestistamisel anti Kivi uueks perekonnanimeks isikutele, kelle varasem perekonnanimi oli Adder, Ader, Kiiv, Kiivi ja Suurkivi.
Perekonnanimi Kivi on 2017. aasta 1. jaanuari seisuga Eestis 699 mehel ja 803 naisel. Perekonnanimede levikult on Kivi 29. kohal. Nimi on levinuim Saare maakonnas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 35,53.
Juhan-Kaspar Jürna
Juhan-Kaspar Jürna (27. detsember 1931 Tartu – 24. oktoober 1982) oli Eesti NSV ajakirjanik, partei- ja riigiaparaadi tegelane.
Aastal 1941 evakueerus ta koos vanematega Tšeljabinskisse ja hiljem Moskva oblastisse Jegorjevskisse, kus jätkas kooliteed. Aastal 1944 naasis Tallinna, kus astus Tallinna Õpetajate Seminari ja lõpetas selle aastal 1949.
Ta oli aastast 1945 ÜLKNÜ liige, aastatel 1947–1949 oli ta Õpetajate Instituudi komsomolisekretär. Aastal 1949 oli ta ELKNÜ Keskkomitee propaganda- ja agitatsiooniosakonna instruktor, aastatel 1949–1950 ELKNÜ Tallinna Mere Rajooni Komitee I sekretär. Aastatel 1950–1952 oli ta ÜLKNÜ Keskkomitee juures asuva Keskkomsomolikooli kuulaja (Moskva oblasti Vešnjaki asulas).
Aastatel 1950–1952 oli ta ELKNÜ Keskkomitee propaganda- ja agitatsioonisekretär; 1953–1955 ajalehe Säde toimetaja; 1955–1959 ELKNÜ Keskkomitee õppiva noorsoo ja pioneeride osakonna sekretär-juhataja. Aastatel 1959–1961 oli ta ajalehe Noorte Hääl toimetaja ja 1961–1971 ajalehe Sovetskaja Estonija toimetaja. Ta oli 28. septembrist 1971 kuni 5. juunini 1973 EKP Keskkomitee välissidemete osakonna juhataja; aastatel 1973–1978 oli ta Eesti NSV kultuuriminister.
Siirdus aastal 1978 tervislikel põhjustel pensionile, aastatel 1979–1982 oli Eesti NSV Rahukaitsekomitee vastutav sekretär. Ta oli aastatel 1961–1981 EKP Keskkomitee liige ja 1967–1980 Eesti NSV Ülemnõukogu liige.
Salavat Julajevi mälestussammas
pisi Salavat Julajevi mälestussammas on mälestusmärk baškiiri rahvuskangelasele Salavat Julajevile Paldiski linnapargis.
Mälestussammas püstitati 1989. aastal. Büsti autor on Baškortostani skulptor Tamara Netšajeva. 1990. aastate alguses viidi büst oletatavasti metalli kokkuostu. Monument taastati algse järgi ning taasavati 1998. aastal.
Loode tänav (Kunda)
Loode tänav on tänav Kunda linnas ja paikneb linna keskosas.
Tänav on 321 meetrit pikk ja tänava-ala on laiusega kuni 15 meetrit.
Loode tänav saab alguse Pargi tänavalt. Tänav suundub põhja poole, ristudes Mäe tänavaga ning lõpeb Koidu tänava ristmikul.
Tänava ääres asuvad väiksemad korterelamud, ühepereelamud, haljasalad ja garaažiboksid. Kõnniteed puuduvad. Loode 9 paikneb väike kauplus-kiirtoidukoht.
Malojaroslavets
Malojaroslavets on linn Venemaal Kaluga oblastis, Malojaroslavetsi rajooni keskus. Asub Luža jõe paremkaldal, 61 km Kalugast kirdes.
Linna on kroonikas mainitud 1402. aastal. 1776. aastal sai maakonnalinnaks Kaluga kubermangus.
Winnie Madikizela-Mandela
Winnie Madikizela-Mandela (lühidalt Winnie Mandela, neiupõlvenimega Nomzamo Winifred Zanyiwe Madikizela; 26. september 1936 Bizana, Pondoland, Lõuna-Aafrika Vabariik – 2. aprill 2018 Johannesburg, Lõuna-Aafrika Vabariik ) oli Lõuna-Aafrika Vabariigi apartheidirežiimi vastane aktivist ja poliitik, Nobeli rahuauhinna laureaadist poliitvangi ja hilisema presidendi Nelson Mandela teine abikaasa.
1994–2003 ja 2009. aastast surmani oli Winnie Mandela LAVi parlamendi liige, 1994–1996 ühtlasi aseminister.
Koosa rahva seast pärit Winifred Madikizela oli erialalt sotsiaaltöötaja. 1956. aastal lõpetas ta Jan Hofmeyri Kooli Johannesburgis sotsiaaltöö erialal, mõni aasta hiljem kaitses aga Witwatersrandi Ülikoolis bakalaureusekraadi rahvusvahelistes suhetes.
1958. aastal abiellus ta Nelson Mandelaga. Kui Nelson 1963. aastal vangistati, sai Winnie Mandelast abikaasa avalik esindaja kogu 27 aasta pikkuse vangistuse ajaks ning ta tõusis ka üheks apartheidivastase liikumise käilakujuks. Teda vahistati ja piinati korduvalt, saadeti asumisele maa-asulatesse ning peeti mitu kuud üksikvangistuses. Mandeladel oli kaks tütart, 1958. aastal sündinud Zenani Mandela-Dlamini ja 1960. aastal sündinud Zindzi Mandela-Hlongwane, kellest mõlemast said hiljem diplomaadid; Zenani Mandela abiellus 1973. aastal Svaasimaa printsi Thumbumuzi Dlaminiga ning kannab ametlikult tiitlit "printsess".
Justine
"Justine ehk Vooruse õnnetused" (prantsuse keeles Justine ou Malheurs de la vertu või Les infortunes de la vertu) on markii de Sade'i erootiline romaan.
Winnie Madikizela-Mandela
Nelson Mandela vabanes vanglast 1990. aastal. 1992. aastal kolis abielupaar lahku, kuid 1994–1996 oli Winnie siiski Nelson Mandela abikaasana Lõuna-Aafrika esimene leedi. 1996. aastal abielu lahutati. Elu viimasel kümnendil käis endine abielupaar korduvalt kohut ning Winnie kritiseeris intervjuudes Nelsonit kui "mustanahaliste reetjat", pidades samuti valeks tolle otsust võtta vastu Nobeli auhind, mis anti ühiselt talle ja LAVi ekspresidendile Frederik de Klerkile.
Madikizela-Mandela kuulus Aafrika Rahvuskongressi, oli partei täitevkomitee liige ning juhtis ARK naisliigat. Toetajad kutsusid teda Rahva Emaks. 1980. aastatel suunas ta partei poliitika valitsusvastase terrori poole Sowetos, mis tõi kaasa nii ta oma partei välismaise tiiva kriitika kui ka apartheidirežiimi lagunemise järgse hukkamõistu. Mandela valitsusajal loodud Lõuna-Aafrika tõe- ja lepituskomisjon leidis, et Winnie Mandela oli "poliitiliselt ja moraalselt vastutav inimõiguste räigete rikkumiste ees, mille pani toime tema turvalisust kaitsnud "Mandela United Football Club"". Muuhulgas kiitis Winnie Mandela heaks oma toetajate toime pandud inimröövid, mille eest ta 1991. aastal ka süüdi mõisteti, ent järgmine kohtuaste asendas kuueaastase vangistuse rahatrahviga.
2003. aastal mõisteti Winnie Mandela süüdi korduvates vargustes ja pettustes. Seepeale taandus ta ajutiselt poliitikast, ent naasis mõni aasta hiljem. Apellatsioonikohus loobus enamikust süüdistustest ning mõistis talle allesjäänu eest kolm ja pool aastat tingimisi vangistust.