cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lindiwe Zulu
Lindiwe Zulu pöördus eksiilist Lõuna-Aafrika Vabariiki tagasi 1991. aastal ja temast sai Aafrika Rahvuskongressi Naisteliiga kommunikatsioonijuht. Hiljem oli ta Aafrika Rahvuskongressi informatsiooni ja avalike suhete osakonna kõneisik. 1994. aastal valiti ta Gautengi provintsi parlamenti, 1995. aastal sai ta Gautengi provintsi parlamendi asejuhatajaks. 1999–2001 töötas ta välisministri erinõunikuna. 2001–2003 oli ta Lõuna-Aafrika Vabariigi Välisministeeriumi Lääne- ja Kesk-Aafrika osakonna juhataja. 2003–2004 töötas ta Vodacomi rahvusvaheliste suhete tegevjuhina. 2004–2007 oli ta Lõuna-Aafrika Vabariigi suursaadik Brasiilias. 2007. aastal valiti Zulu Aafrika Rahvuskongressi Rahvuslikku Täitevkomiteesse. 2009. aastal valiti ta Lõuna-Aafrika Vabariigi parlamendi liikmeks. 2014–2019 oli ta väikeettevõtluse arengu minister.
Alates 30. maist 2019 on Lindiwe Zulu Lõuna-Aafrika Vabariigi sotsiaalarengu minister.
Pikva külanõukogu
Pikva külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1954.
Koolina nulk
Koolina nulk (ka Kepinulk, Heljakeste nulk) on üks kaheteistkümnest Setumaa nulgast.
Pikva külanõukogu
Külanõukogu moodustati 1945 augustis Harjumaal Anija vallas. Külanõukogu keskus asus Pikva külas.
Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ning maarajoonide moodustamisega arvati Pikva külanõukogu 1950 septembris Kose rajooni koosseisu.
1954 juunis Pikva külanõukogu likvideeriti ja selle territoorium arvati Alavere külanõukogu, ning hiljem omakorda Anija külanõukogu koosseisu.
Eesti Rahva Muuseumi arhiiv
Eesti Rahva Muuseumi arhiiv (lühend ERMA) on üks Eesti Rahva Muuseumi arhiividest. Arhiiv sisaldab muuseumi ajalugu käsitlevaid materjale (protokollid, tööplaanid, aruanded, kirjavahetus, kaader jm) muuseumi asutamisest (1909) kuni tänapäevani.
Arhiiv sisaldab 2366 toimikut (kodulehe teise koha järgi 1789 toimikut ).
Kobarheinik
Kobarheinik (Lyophyllum) on Lyophyllaceae sugukonda kuuluv perekond seeni.
Eesti liigid
Eestis on leitud kasvamas vähemalt 12 liiki kobarheinikuid. Põõsas-, tüvi-, söögi- ja nahk-kobarheinik on söödavad.
Endised selle perekonna liigid
Lyophyllum ulmarium, puidu-kobarheinik, on liigutatud servikheiniku perekonda:
Kuusalu kolhoos
Kuusalu kolhoos oli kolhoos Harju rajoonis Kuusalu külanõukogus. Kolhoosi keskus asus Kiius.
Kobarheinik
Endised selle perekonna liigid
Lyophyllum connatum, valge kobarheinik, on liigutatud perekonda Leucocybe:
Stil de grain
Stil de grain on orgaaniline kollane värvipigment, mida toodetakse toorestest türnpuu (Rhamnus catharctica) marjadest (Rhamni Immaturi). 17. sajandil kasutati selle kollase värvi jaoks sõna pink või pinke, kui seda segati roheliste värvide saamiseks sinisega.
Kobarheinik
Endised selle perekonna liigid
Lyophyllum rancida, jahu-kobarheinik, on liigutatud perekonda Tephrocybe:
Kuusalu kolhoos
1980. aastatel kuulusid kolhoosile elektroonikatehas Estron (kus toodeti telefonisüsteemi Estron 100) ja näidisabiettevõte Bioestron (kus toodeti söödavalku).
Stil de grain
Värvainete indeksis on stil de grain tähised NY14 (Natural Yellow 14) ja keemilise ühendi tähis 75440.
Heinz-Christian Strache
pisi|Heinz-Christian Strache (2013) Heinz-Christian Strache (sündinud 12. juunil 1969 Viinis) on Austria poliitik, ta kuulub Austria Vabaduspartei ridadesse, olles 23. aprillist 2005 kuni 18. maini 2019 partei liider. Ta oli 18. detsembrist 2017 kuni 18. maini 2019 Austria asekantsler. Lisaks oli ta 8. jaanuarist 2018 kuni 18. maini 2019 Austria spordiminister.
Stil de grain
Kirjalikes allikates on värvaine värvitaim ebajärjekindlalt määratletud ja seepärast on pakutud värvaine tähiseks ka NY13 (Natural Yellow 13). Kuid paistab siiski, et sagedamini on NY14 olnud see, mida 16.–17. sajandil nimetati stil de grain ja mida toodeti türnpuumarjadest. 19. sajandil, pärast umbes 1819. aastat on kasutatud nimetust still de grain sametja tamme koorest tehtud samamoodi parkaineterikka pruunika-kollaka värvaine kohta, mille toimeaine on kversitroon.
Heinz-Christian Strache
Ta on väljaõppelt hambatehnik.
Stil de grain
Saamine
Pigment on kasutusel alates 16. sajandist, teistel andmetel juba keskajast.
Max Fechner
pisi|Max Fechner (1952)
Stil de grain
Saamine
Pigmendi valmistamiseks keedetakse puruks muljutud tooreid türnpuumarju vees ja lisatakse saadud ekstraktile maarjast. Seejärel pigment sadestatakse kriidipulbri abil. Kogused on ette kirjutatud järgmiselt:
Heinz-Christian Strache
Isiklikku
Ta on usutunnistuse poolest katoliiklane. Ta on teist korda abielus ning tal on kolm last.
Stil de grain
Saamine
Teine retsept kirjeldab marjade leotamist leeliselises potase või kaaliumkarbonaadi lahuses, seejärel sadestatakse pigment maarjase abil. Tina-, vase- või rauasoolade lisamisega võis anda pigmendile erinevaid värvivarjundeid. Samuti määras pigmendi värvuse temperatuur: sidrunkollane pigment saadi temperatuuril 50° C ja tumedam oranžkollane 100° C juures.
Max Fechner
Max Fechner (27. juuli 1892 Berliin – 13. september 1973 Schöneiche) oli Saksa poliitik ja Saksa DV riigitegelane.
Stil de grain
Koostis ja omadused
Peamine värviv komponent pigmendis on värvaine kversitriin, glükosiid, mis koosneb flavonoidist kvertsetiinist ja suhkrust ramnoosist. Vanemad allikad nimetavad värvainetena ka ramnetiini ja ramnasiini.
Max Fechner
Pärast rahvakooli lõpetamist õppis Max Fechner tööriistalukksepaks ja töötas sel erialal kuni 1920. aasta aprillini. 1910. aastal astus ta Saksamaa Sotsiaaldemokraatlikku Parteisse, vahepeal oli ta 1917–1922 Saksamaa Sõltumatu Sotsiaaldemokraatliku Partei liige, kuid pöördus siis Saksamaa Sotsiaaldemokraatlikku Parteisse tagasi. Mobiliseerituna võttis ta osa Esimesest maailmasõjast.
1921–1925 oli Max Fechner Berllini Neuköllni linnaosa halduskogu liige, 1925– 1928 oli ta Berllini linnavolikogu liige ja 1928–1933 Preisi Maapäeva liige. Natsionaalsotsialistide võimuloleku ajal osales Max Fechner vastupanuliikumises ja oli 1933–1934 ning 1944–1945 vangistatud.
Stil de grain
Koostis ja omadused
Pigment on lahustumatu kollane pulber, millest tehtud värv paksult pealekantuna on pruun, õhukese laseeriva kihina läbipaistev kollane. Vähese valguskindlusega ja kergesti lagunev.
Max Fechner
Teise maailmasõja järel oli Max Fechner Saksamaa Sotsiaaldemokraatliku Partei Keskkomitee liige. 1946. aastal sai temast sotsiaaldemokraatide ja Saksamaa Kommunistliku Partei liitmise järel Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei liige. 1946–1948 oli ta Berliini linnavolikogu liige, kuni 1949. aastani oli ta ka Saksa Rahvanõukogu liige ja kuni 1950. aastani Rahvakoja (parlamendi) liige.
1948. aastal sai Max Fechner Nõukogude okupatsioonitsoonis tegutsenud Saksa Keskjustiitsvalitsuse president. 1949–1951 oli ta Saksamaa Demokraatliku Juristide Ühingu president.
30. juunil 1953 ütles Max Fechner ajalehele Neues Deutschland antud intervjuus, et kohtulikult karistatakse ainult neid 17. juuni rahvaülestõusust osa võtnud inimesi, kes on sooritanud raskeid kuritegusid. Selle eest heitis Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee Poliitbüroo ta 14. juulil 1953 parteist välja ja vallandas ministriametist. 15. juulil 1953 võeti ta vahi alla. 24. juunil 1955 karistas Saksa DV Ülemkohus salajasel kohtuprotsessil Max Fechneri riigivastaste kuritegude eest kaheksa-aastase vabaduskaotusega. 1956. aasta aprillis andis Saksa DV president Wilhelm Pieck Max Fechnerile armu ja ta vabastati vanglast. 1958. aastal võeti ta Saksamaa Sotsialistlikku Ühtsusparteisse tagasi.
Stil de grain
Kunstis
Tänapäeval loetakse stil de grain ajalooliste pigmentide hulka. Kasutatakse temperas, vesivärvis ja guaššis, akrüülvärvides, samuti pillilakkide ja puidulasuuride koostises.
Pigmendi rohket kasutust on täheldatud 17. sajandi maalikunstis, näiteks Vermeeri, Rubensi ja Rembrandti maalidel.
Tekstiilivärvina
Sama värvainet pigmendiks sadestamata kujul on antiikajast saadik kuni kohati 20. sajandi alguseni kasutatud puuvillase ja villase tekstiili värvimiseks Pärsia marjade nime all ("Pärsia marjad" on Vahemere maades kasvava kalju-türnpuu (Rhamnus saxatilis) ja muude lõunamaiste türnpuuliikide viljad).
Valge kaabu
Valge kaabu on netislängi termin, mis viitab eetilisele häkkerile või küberturvalisuse eksperdile, kes on spetsialiseerunud sissetungitestimisele, et tagada asutuse infosüsteemide turvalisus. Erinevalt pahatahtlike kavatsustega musta kaabu häkkeritest töötavad valge kaabu häkkerid seaduskuulekalt ja vastava asutuse loal.
Terminid “valge kaabu” ja “must kaabu” pärinevad vesternist, kus kangelased ja antagonistid kandsid sageli vastavalt valgeid ja musti kaabusid.
Valge kaabu häkkerid võivad ka mitmekesi koos töötada punase võistkonnana.
Ajalugu
Üks esimesi eetilise häkkimise näiteid pärineb aastast 1974, mil Ameerika Ühendriikide õhuvägi hindas operatsioonisüsteemi Multics sobivust potentsiaalseks kasutuseks kaheastmelise (salajane / täiesti salajane) süsteemina. Leiti, et kuigi Multics oli märkimisväärselt parem kui teised tavalised operatsioonisüsteemid, oli sellel ka võrdlemisi väikese jõupingutusega leitavaid nõrkusi raudvara turvalisuses, tarkvara turvalisuses ja halduslikus turvalisuses. Testid viidi läbi võimalikult realistlikes katsetingimustes, et tulemused väljendaksid võimalikult täpselt tegelikkust. Katsetati nii lihtsaid informatsiooni kogumise meetodeid kui ka süsteemi terviklust kahjustavaid ründeid.
Aastal 1981 avalikustas üks ajajaotusettevõtte National CSS töötaja, et oli loonud paroolimurdja ja kasutanud seda klientide kontodel. Ettevõte ei heitnud talle ette paroolimurdja loomist, vaid seda, et ta seda varem ei avalikustanud. Noomituskirjas tõi ettevõte välja, et mõistab rakenduse kasulikkust ja julgustab töötajaid leidma turvanõrkusi.
Aastal 1993 üritasid Dan Farmer and Wietse Venema populariseerida eetilist häkkimist infosüsteemide turvalisuse hindamiseks. Eesmärgiga tõsta üldist Interneti ja sisevõrkude turvalisust kirjeldasid nad avalikult enda kasutatud taktikaid, tuues spetsiifilisi näiteid, kuidas informatsiooni koguda ja süsteemi nõrkusi ära kasutada. Farmer ja Venema kogusid ka kõik kasutatud tööriistad kokku ning lõid ühe kõikehõlmava lihtsasti kasutava rakenduse Security Administrator Tool for Analyzing Networks (lühidalt SANTA) ning tegid selle kõigile huvilistele kättesaadavaks.
Taktikad
Enamasti kestavad sellised turvatestid mitu päeva, kui mitte nädalat. Näiteks jäetakse pahavaraga nakatunud mälupulk nähtavasse kohta ning oodatakse, kuni pahaaimamatu töötaja selle infosüsteemi ühendab.
Ülalmainitud meetodid aitavad tuvastada ja ära kasutada süsteemi nõrkusi, et pääseda ligi turvatud andmetele.
Eetiline häkkimine Eestis
Alates aastast 2010 on Tallinnas paiknev NATO kooperatiivse küberkaitse kompetentsikeskus igal aastal korraldanud küberkaitseõppust "Locked Shields", kus sinise võistkonna ülesanne on kaitsta fiktiivse riigi infosüsteeme punase võistkonna rünnakute eest.
Eestis pakub koolitusettevõte IT Koolitus võimalust läbida sertifitseeritud eetilise häkkimise CEH v9 koolitust.
Eesti üks nimekamaid sissetungitestimisele ja eetilisele häkkimisele keskendunud ettevõtteid on Clarified Security.
Lukštai
Lukštai on küla Leedus Rokiškise rajoonis Jūžintai vallas Šaltoja jõe kaldal. Aastal 2001 oli külas 223 elanikku.
Lukštais asuvad põhikool, postkontor ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on 16 meetri kõrgune Lukštai linnamägi, mille juures asub ka asulakoht, sealsed muinaskalmed ja aastal 1925 valminud kirik.
Aastal 1860 rajati Lukštaisse Rokiškise mõisa karjamõis. Nõukogude perioodil ehitati küla välja kui kohaliku kolhoosi keskasula. Aastal 1972 liideti sellega Šilynė küla ja Vincentava ning Pramislava huutorid.
Küla järgi on nimetatud Oandu lademe Lukštai kihistik.
Valge laev
Valge laev oli 1860. aasta paiku Tallinna lähistel Juhan Leinbergi ehk Prohvet Maltsveti ümber kogunenud sekti uskumustes laev, mis pidi tulema ja viima usklikud paremale maale. Soterioloogilise legendi taustaks olid eestlaste seas 19. sajandi vältel levinud väljarändamine ning sellega seotud uskumused "tsaari antavast" maast Venemaal, peamiselt Siberis, kuid ka Kaukaasias, Krimmis jms.
Riho Saardi järgi mainivad varasemad allikad maltsvetlaste uskumist ime läbi Jeruusalemma jõudmisest või pilve ootamisest, mis neid ära viiks. Ning valge laeva ootamise jutt on tekkinud hiljem kuulujuttude segunemisel. Maltsvetlaste valge laeva ootamise jutt hakkas ajakirjanduses levima 1861. aasta juunist ning selle kinnistas Eduard Vilde oma romaaniga "Prohvet Maltsvet".
Maltsvetlastest saati on valge laev muutunud eesti kultuuris tugevaks kujundiks, tähistades oodatavat ja loodetavat pääsemist, mis võib ka tulemata jääda. Ajaloolisi paralleele on nähtud nii Teise maailmasõja aegse massilise põgenemisega üle Läänemere (peamiselt Rootsi) kui ka Nõukogude aja alguses katkenud sidemete taastamise järel esimesena Eesti ja Soome vahet kurseerinud reisilaevaga Georg Ots.
Valge laeva ainetel on sündinud rida lavateoseid, näiteks Jaan Metua näidend "Valge laev" neljas vaatuses 1905. aasta sündmustest (1931), Anne Türnpu näidend "Valge laev ja taevakäijad" (etendatud 2004. aastal Eesti Muusikaakadeemia Kõrgema Lavakunstikooli XXI lennu diplomilavastusena Albu mõisas), Viktor Siilatsi muusikal "Valge laev" eestlaste väljarändest Krimmi 19. sajandi teisel poolel.
1988. aastal ilmus Osvald Toominga raamat "Musta Mandri kasupoeg. Rahva sõda ehk Valge laev". Eestis elanud rootslase, Teise maailmasõja aastail eestirootslaste evakueerimist korraldanud Carl Mothanderi mälestusteraamat "Rootsi kuninga valge laev", mis ilmus eesti keeles 2011. aastal Anu Saluääre tõlkes. Kriitik Aivar Kull kirjutas 1998. aastal Hellar Grabbi raamatu "Vabal häälel" arvustuse "Meie kriitika valge laev".
Juan Luis Marén
Juan Luis Marén Delís (sündinud 20. märtsil 1971 Santiago de Cubas) on Kuuba endine Kreeka-Rooma maadleja.
Valge laev
1970. aastal valmis režissöör Kalju Komissarovi käe all täispikk mängufilm "Valge laev" (operaator Jüri Garšnek, näitlejad Enn Kraam, Katrin Kumpan, Kalju Komissarov, Ago Roo, Tõnu Tepandi, Tõnu Mikiver, Einari Koppel, Gunnar Kilgas, Aarne Üksküla, Mikk Mikiver).
Juan Luis Marén
Marén Delís hakkas maadlemist treenima 1985. aastal. Ta on võistelnud neljadel olümpiamängudel, lisaks on ta neljakordne Panameerika mängude võitja.
Tuareegide ülestõus
Tuareegide ülestõusuks nimetatakse mitmeid peamiselt Mali ja Nigeri põhjaosades aset leidnud tuareegide korraldatud separatistlikke konflikte:
Pootsi külanõukogu
Pootsi külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1954.
Pootsi külanõukogu moodustati 1945 augustis Pärnumaal Seliste valla territooriumil. Külanõukogu halduskeskus asus Kõpu külas.
Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ning maarajoonide moodustamisega arvati Pootsi külanõukogu 1950 septembris Pärnu rajooni koosseisu.
Pootsi külanõukogu likvideeriti 1954 juunis, selle territoorium liideti Seliste külanõukoguga.
Aas (perekonnanimi)
Aas on eesti ja norra perekonnanimi.
2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Aas 896 inimesel: 439 mehel ja 457 naisel. Perekonnanimede levikult on Aas meeste seas 83. kohal ja naiste seas 93. kohal. Nimi on levinuim Lääne-Viru maakonnas, kus neid on maakonna 10 000 elaniku kohta 14,12.
Taizō Kawamoto
Koondisekarjäär
Jaapani jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1934–1954 9 mängu ja lõi 4 väravat.
Konstantína
Konstantína Konstantínou (kreeka keeles Κωνσταντίνα Κωνσταντίνου; sündinud 6. oktoobril 1963 Nikosias) on Küprose laulja.
1983. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ta koos Stávros Siderásega Küprost lauluga "I agápi akóma zei".
Francis Bacon (kunstnik)
Francis Bacon (28. oktoober 1909 Dublin – 28. aprill 1992 Madrid) oli iiri päritolu Suurbritannia kunstnik, kes on tuntud grotesksete, figuratiivsete ja emotsionaalselt tooreste maalide järgi.
Elukäik
1939. aastal alanud sõjast sai Bacon astma tõttu vabastuse ning tänu sellele sai jätkata kunstiga tegelemist. Enne Londonisse sõitmist ja seal Lucian Freudiga kohtumist veetis ta 1941. aasta Hampshire'is maalides. Neid teoseid peetakse tema karjääri alguseks. Baconist kujunes üks sõjajärgse Soho kunstiringkondade keskseid liikmeid Lucian Freudi, Michael Andrewsi ja teiste kõrval.
1949. aastal oli Baconi esimene sõjajärgne isikunäitus, kus olid üleval esimesed Velázqueze ainetel loodud “Innocentius X” maalid. Paavstimaalid jäid tema loomingu üheks olulisemaks motiiviks. Sellele perioodile on omased ka homoerootilised teosed maadlevatest meestest, mille inspiratsiooniks oli Baconi kaaslane Peter Lacey. Ka see seeria ei ole Baconi välja mõelnud, vaid loodud Eadweard Muybridge'i fotoseeriate “Loomalik liikumine” ("Animal Locomotion"), “Loomad liikumises” (“Animals in Motion”) ja “Inimkeha liikumises” (“The Human Figure in Motion”) ainetel.
1957. aastal valmistas Bacon terve seeria Vincent Van Goghi teose “Kunstnik teel Tarasconi” järgi. See märkis liikumist monokromaatilistest teostest värvilisemate poole. 1961. aastal kolis Bacon Reece Mewsi (Londonis Lõuna-Kensingtonis), kuhu ta jäi paikseks elu lõpuni. 1963–64 saavutas kunstnik rahvusvahelise tuntuse pärast Guggenheimi muuseumis toimunud retrospektiivi. Õhtul enne teist suurt retrospektiivi 1971. aastal Pariisis sooritas kunstniku kauaaegne elukaaslane George Dyer enesetapu. See sündmus kumab Baconi teostest veel kaua läbi.
Varajane
Francis Baconit peetakse varajaseks kunstiliseks tärkajaks. 20. eluaastate alguses oli tal soov avada Londonis mööblipood. 1930. aastate lõpuni oli ta väga aktiivne sisekujundaja. Hiljem liikus edasi kaunite kunstide juurde. Kahjuks pole ühtegi õlimaali 1920. aastatest säilinud, 1929. aastast on säilinud üks õlimaal ja üks quašitöö. Nagu tema mööbel, on ka Baconi maalid Euroopa modernismi sugemetega, sisaldades mõjutusi kunstnikelt nagu Georgio de Chirico, Jean Lurçat, Fernand Léger ja Pablo Picasso.
1930. aastad
1930. aastate algul pühendus Bacon järjest enam maalimisele. Selle perioodi maalikeel sarnanes Picasso ja sürrealismi esindajate omaga, värvikasutus ja teemad Roy de Maistre'i omadega, mistõttu peetakse baconliku stiili alguseks hoopis 1940. aastaid. Kunstniku 1933. aastal valminud teos “Ristilöömine” pälvis palju tähelepanu. See oli esimest korda nähtaval Mayori Galeriis, kus sai see palju positiivset tagasisidet. 1934. aastal korraldas kunstnik ise näituse Sunderlandi maja keldris, mis sai negatiivse kriitika osaliseks. 1936. aastal lükati tema teosed rahvusvahelisel sürrealistide näitusel tagasi, põhjuseks öeldi, et need ei ole piisavalt teemakohased. Pärast mitmeid tagasilükkamisi jättis mees maalimise kõrvale ja seetõttu ei ole ajavahemikust 1937–1943 teoseid teada. Maalimise asemel läks ta oma toonase kaaslase Eric Halliga maailma avastama.
1940. aastad
Francis Baconi maal “Kolm etüüdi figuuridest risti jalamil” (“Three Studies for Figures at the Base of a Crucifixion”) oli tema teostest esimene, mida näidati Londoni Lefevre'i Galeriis 1945. aasta aprillis. Kolm karjuvat halli kuju kriiskav-oranžil taustal tekitasid palju jutuainet ja vastakaid arvamusi sõjast väsinud inimeste seas. John Russelli sõnul põhjustas see teos totaalse hirmu ja ärevusevalangu. See kuulus triptühhon oli Francis Baconi jaoks briti kunstiskeenel läbimurdeks, ka kunstnik ise hindas seda teost elu lõpuni väga kõrgelt.
Esimeseks suuremaks teemaks olid variatsioonid Diego Velázqueze teosest “Paavst Innocencius X”. Ta kogus maalist pilte ning ajavahelikul 1946–1971 valmis üle 30 maali. Tihti kombineeris ta neis portreesid karjuva naisega Sergei Eisensteini filmist “Soomuslaev Potjomkin”. “Karjuvad paavstid” kuuluvad tema äratuntavamate teoste hulka.
1949. aastal lisandus Baconi meelisteemade hulka inimfiguur, millest hiljem sai tema teoste keskne teema. Esimesena ilmub see teosel “Etüüd inimkehast” (“Study from the Human Body”), mis on ajendatud Eadweard Muybridge'i teosest “Liikuv inimkeha” (“The Human Figure in Motion”).
1950. aastad
1950. aastatel hakkas ta eksperimenteerima uute teemade ja stiilidega, üllatades kunstimaalima plahvatuslike värvidega, nagu erksad punased, rohelised, kollased ja sinised. Kunstnik põimib teosesse “Kolm etüüdi inimpeast” (“Three Studies from the Human Head”) kaasaegse ajalehetrüki motiive ja mustvalge tonaalsuse. Teose vaba ja liikuv pintslitöö viitab Baconi huvile Van Goghi ja Soutine'i teoste vastu.
1951. aastal lõi Bacon oma esimese konkreetse kaasaegse isiku portree, milleks oli “Lucian Freudi portree”. 1956. aastast pärineb esimene säilinud autoportree. Sel perioodil katsetas Bacon loomamotiividega, mis varieerusid eksootilistest loomadest tavaliste koduloomadeni. Lisaks ilmusid teostesse paavstid, küürutavad aktid ja William Blake'i surimask. Sellised teemad on tihti maalitud seeriatena või gruppidena.
1960. aastad
1963. aastal leidis kunstnik endale uue muusa nii elus kui kunstis. Georg Dyerist sai tema paljude teoste modell ja portreest kujunes sellel kümnendil Baconi peateema. Ta on öelnud, et talle meeldib inimesi portreteerida pigem foto järgi kui natuurist. Pärast kunstniku surma leiti tema ateljeest hulk fotosid, millest paljud olid kortsus, volditud, murtud ja osaliselt hävinenud.
1970. aastad
1970. aastad algasid kunstniku jaoks suure tragöödiaga, kui kaks päeva enne Baconi retrospektiivi Grand Palais's suri George Dyer narkootikumide ja alkoholi üledoosi. Järgmistel aastatel maalis ta mitu “Musta triptühhoni” rühma, et väljendada leina ja mälestada oma kaaslast. Isegi kui ei olnud kajastatud Dyeri nime, on ta siiski paljudel teostel selgesti eristatav.
Sellel kümnendil hakkas Bacon väga suures ulatuses maalima autoportreid, põhjendades seda sellega, et tema ümber on hakanud inimesed surema nagu kärbsed ja tal ei ole enam kedagi teist maalida. Bacon leidis 1960. aastatel üsna ruttu uue muusa, Peter Beardi, tunnustatud moe- ja loodusfotograafi, kuid teda on näha vaid mõningatel teostel alates 1975. aastast. 1976. aastal tutvus kunstnik John Edwardsiga, keda maalis samuti edaspidi.
1960. aastatel hakkas Bacon oma figuure lihtsustama. Bacon oli juba 1950. aastatel katsetanud pisut ka maastikumaaliga, mille juurde ta 1970. aastatel tagasi tuli. Tema maastikelt puuduvad loomad ja inimesed
1980. aastad
1980. aastatel olid Baconil näitused üle maailma väga mainekates galeriides ja kunstimuuseumides. Kunstnik oli kuulsuse tipul. Kui Tate korraldas talle teise retrospektiivi, ütles muuseumi direktor Sir Alan Bowness, et Bacon on mõjukaim elav kunstnik. Tema maalid muutusid väiksemaks ja minimalistlikumaks, taustad olid tihti monokroomsed, valdavalt erkoranžid, punased, vahel beežid ja kahvatusinised. Baconi maalide tegelased muutusid väiksemaks ja rahulikumaks. Lisaks klassikalisele värvile ja kodukeemiale hakkas Bacon kasutama ka aerosoolvärve.
Flaami Brabandi provints
Flaami Brabandi provints on hollandikeelne provints Belgia keskosas Flandrias. Provints moodustati 1995. aastal endise Brabandi provintsi jagamisega prantsuskeelseks Vallooni Brabandi provintsiks, hollandikeelseks Flaami Brabandi provintsiks ning eraldiseisvaks hollandi- ja prantsuskeelseks Pealinna Brüsseli piirkonnaks.
Flaami Brabanti provints piirneb põhjas Antwerpeni, idas Limburgi, lõunas Vallooni Brabandi, edelas Hainaut' provintsi ja lääne-loodes Ida-Flandria provintsiga.
Flaami Brabandi provintsi haldusjaotus
Provintsi 65 omavalitsusüksust kuuluvad kahte ringkonda, 35 Halle-Vilvoorde ja 30 Leuveni ringkonda.
Kyū Sakamoto
pisi|Kyū Sakamoto (1961) Kyū Sakamoto (jaapani keeles 坂本 九 Sakamoto Kyū, sünninimi Hisashi Sakamoto 坂本 九 Sakamoto Hisashi, kodanikunimi Hisashi Ōshima 大島 九 Ōshima Hisashi; 10. detsember 1941 Kawasaki – 12. august 1985 Takamagahara mägi Ueno küla, Gumma prefektuur) oli jaapani laulja ja näitleja.
Kyū Sakamoto 1961. aastal plaadistatud laul "Ue o muite arukō" sai Jaapanis populaarseks ja saavutas pealkirja "Sukiyaki" all 1963. aastal rahvusvaheliselt suurt edu.
Kyū Sakamoto hukkus lennuõnnetuses 1985. aastal.
Mart Erik
pisi|Mart Erik metsaretkel Vihterpalus, aprill 2020. Foto Ama Lehtmets Mart Erik (sündinud 31. märtsil 1953 Märjamaal) on eesti metsamajanduse insener, kolmandat põlve metsamees – metsakasvataja-praktik.
Pärast Eesti Põllumajanduse Akadeemia lõpetamist metsamajanduse inseneri diplomiga 1976. aastal, asus ta tööle Vihterpalu metsaülemana.
Mart Erik on ettevõtja, metsandusvaldkonna nõustaja ja metsateemadel ajakirjanduses sõnavõtja. Ta on koostanud oma isa Ülo Eriku mälestuste raamatu "Ühed ERIKlised metsalood" ja kirjutanud autorina raamatu "Minu mets. Metsa tõde ja metsa õigus".
Mart Erik on väärtkunsti koguja aastast 1988. Tema kogus on teoseid rohkem kui 70 autorilt.
Ta on asutanud koostöös Ivo Feltiga MTÜ Filmi Vargamäe. pisi|Ivo Felt ja Mart Erik Filmi Vargamäe külastuskeskuse avamisel, 15.05.2019. Foto Laine Randjärv
Haridus
1969 lõpetas Suure-Jaani Keskkoolis 9 klassi.
1971 lõpetas Tartu 5. keskkooli (praegu Tartu Tamme Gümnaasium) bioloogia-geograafia eriklassi (25. lend).
1976 lõpetas Eesti Põllumajanduse Akadeemia (EPA, praegu Eesti Maaülikool) Metsanduse- ja Maaparanduse teaduskonna, metsamajanduse insenerina. pisi|Mart Erik koer Nakiga Järvselja õppe-katsemetskonnas praktikal 1975. aasta kevadel. [Mart Eriku eraarhiiv] pisi|Mart Erik, EMÜ 2022. aasta vilistlane. Foto Laine Randjärv pisi|EV President Alar Karis tunnustas 2023.aastal Mart Erikut Valgetähe IV klassi teenetemärgiga. Foto Laine Randjärv
Töö
1976–1983: Vihterpalu metskonna metsaülem.
1983–1988: ENSV MN Riiklik Plaanikomitee (Gosplan), metsamajanduse ja paberitööstuse osakonna juhataja, rasketööstuse osakonna juhataja asetäitja.
1988–1990: Disainistuudio MaDis tegevdirektor.
1990–1996: AS Media tegevdirektor. Asutas ja andis välja ärinädalalehte Kaubaleht.
1996–1997: Suure-Jaani metsamajandi tegevdirektor.
1997–2004: Ettevõtlustegevus: maa ja metsa müük ning puidu eksport Eestist, Lätist ja Venemaalt Soome, Rootsi ja Norrasse.
Alates 2004: Kinnistu OÜ asutaja, omanik ja tegevjuht.
Muu erialase tegevusega seotu
1994–1996: Eesti Metsaliidu (Eesti Metsa- ja Puidutööstuse Liidu eelkäija) president.
2001: Sylvester grupi esindaja Hiinas, Macaus ja Hongkongis.
2012: BrokerAnt™ kaasasutaja. BrokerAnt on veebipõhine kinnisvara müügi- ja üürnike haldamise tööriist kinnisvaramaaklerite ja müügiagentide jaoks.
2021: Land Exchange OÜ - investeerimisplatvormi, kus igaüks saab hõlpsasti investeerida põllumajanduse- ja metsamaasse - nõustaja. pisi|Mart Erik metsamatka juhina Vihterpalus, 2018. Foto Laine Randjärv
Tunnustus
1978. aastal Väike looduskaitse märk, mille andis üle ENSV metsamajanduse- ja looduskaitseminister Heino Teder.
1982. aastal autasustati suure metsatulekahju (28.04.1982) lokaliseerimise eest Vihterpalus medaliga “Vapruse eest tulekahjul”.
2022. aastal 9. septembril valiti Eesti Maaülikooli aasta vilistlaseks.
2023. aastal pälvis Mart Erik Valgetähe IV klassi teenetemärgi.
Isiklikku
Mart Eriku vanaisa Paul Erik VR I/3 oli Eesti metsaülem ja metsandustegelane ning kirjutas ajakirjale Eesti Mets palju artikleid.
Aastast 2017 on tema elukaaslane Laine Randjärv.
Looming
pisi|Mart Erik. Minu mets. Metsa tõde ja metsa õigus esikaas. Kujundus Rein Seppius. pisi|Mart Erik metsaretkel kuuse-kooreüraskeid vaatlemas, suvel 2020. Foto Laine Randjärv
Komplementaarvärvus
Komplemetaarvärvusi võib defineerida kolmel viisil:
Dordrecht (LAV)
Dordrecht on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Ida-Kapimaa provintsis Chris Hani ringkonnas Emalahleni vallas.
Dordrecht on asutatud 1856. aastal.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Dordrechti elanikest mustanahalisi aafriklasi 93,1%, värvilisi 3,3%, valgeid 2,8%, India või Aasia päritolu inimesi 0,4% ja teisi 0,4%. Koosa keelt pidas emakeeleks 90,1% inimesi, afrikaani keelt 5,4%, inglise keelt 2,0% ja teisi keeli 2,5%. ,
Lepiel
Lepiel (transkribeerituna Lepel, poola keeles Lepel, leedu keeles Lepelis ) on linn Valgevenes Viciebski oblastis, Lepieli rajooni ja Lepieli külanõukogu halduskeskus. Lõppjaam Orša–Lepieli raudteel. Asub Lepieli järve kaldal, paigas, kus järvest voolab välja Uła jõgi.
Linna nime päritolu kohta on mitu teooriat. Ühe variandi kohaselt on aluseks soome-ugri sõna "lepp", ka on võimalik variant läti keele sõna liepa ehk "pärn", või siis leedukeelne lepele ehk vesikupp. Legendide kohaselt olevat üks rännumees sinna kanti jõudes kutsunud seda лепей ehk siis eelmise külastatud kohaga võrreldes veel parem paik.
Linna piirides on neli keskkooli, laste kunstikool. Linnas tegutseb teater «Пошук», seal asub ka koduloomuuseum. Lepielis on kultuurimaja ja kaks raamatukogu. Linnas ilmub «Лепельскі край» nimeline ajaleht.
Tööstusettevõtetest on Lepielis metsatööstus, toiduainetetööstus ja masinaehitus. Aastast 2003 tegutseb Lepieli hüdroelektrijaam. Valmistatakse jõusööta ja leiba, töödeldakse lina.
Linnas on III sajandil rajatud linnus. Vaatamisväärsusteks on XIX sajandi lõpul ja XX sajandi algul rajatud vanalinn, XIX sajandil rajatud sünagoog, katoliku kirik aastaist 1857–1876, õigeusu kirik aastaist 1841–1844, aastal 1900 rajatud kabel. Sealses koduloomuuseumis on säilinud Valgevene vanim torupill.
Ajalugu
Lepielit on esimest korda mainitud aastal 1439. Toona olid olemas küla ja Viciebski katoliku kirikule kuulunud mõis, mis asusid järve saarel. Liivi sõja ajal püstitati nende kõrvale puidust kants. Aastal 1563 andis kirik mõisa Poola kroonile üle, et saada paremat kaitset naabruses asuva Moskva suurvürstiriigi rünnakute eest. Ühtlasi sai Lepielist ka linn. Mõisa omanikeks on olnud Zenowiczid ja Mikołaj Dorohostajski, kuid juba aastal 1571 sai kirik mõisa tagasi.
Aastal 1586 sai mõisa omanikuks Lew Sapieha. Toona rajati mõisast kolm kilomeetrit eemale uus käsitööliste ja kaupmeeste asula, mis sai nime Белы Лепель või Новы Лепель, mõisa ümbrus oli siis vastavalt Стары Лепель. Aastal 1609 andis Sapieha maad nunnakloostrile. Pärast Poola esimest jagamist sai Lepielist Połacki vojevoodkonna keskus.
Aastal 1793 läks linn teisel Poola jagamisel Vene impeeriumi koosseisu. Aastail 1797–1805 loodi Berezina ja Uła jõe vahele Berezina kanalite süsteem, mis tänaseks on kasutuskõlbmatuks muutunud. Toona tõi see kaasa piirkonna majanduse elavnemise. 1812. aasta isamaasõja ajal laastati ümbruskond põhjalikult. Aastal 1852 kinnitati linna vapp. Esimene maailmasõda tõi Lepielisse taas lahingud, mis jätkusid Nõukogude-Poola sõjas. 1924. aastal liideti Valgevene NSV-ga, aastal 1925 avati raudtee. Teises maailmasõjas kaotas Lepiel 5229 inimest.
Porkuni külanõukogu
Porkuni külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1954.
Külanõukogu moodustati 1945 septembris Virumaal Assamalla vallas. Külanõukogu keskus asus Porkuni külas.
Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ning maarajoonide moodustamisega arvati Porkuni külanõukogu 1950 septembris Väike-Maarja rajooni koosseisu.
1954 juunis Porkuni külanõukogu likvideeriti ja selle territoorium jagati Tamsalu ja Rakvere külanõukogu vahel.
Johannes van der Aa
Johannes van der Aa (1824 Oosterhout, Põhja-Brabant – 14. märts 1860 Oosterhout), oli hollandi orelimeister, Huibert Cornelis van der Aa vend.
Ta oli mööbelsepp Adriaan van der Aa ja Anna Maria van Hasseli poeg.
Aastal 1859 ehitas ta koos vend Huibert Cornelisega Hoeveni (Põhja-Brabant) Bovendonki seminarile uue oreli.
Mokornulk
Mokornulga koosseisu on arvatud 19 küla, mis asuvad tänapäeval Eestis, Võru maakonna Setomaa valla territooriumil: Antkruva, Hilana, Härmä, Ignasõ, Juusa, Kiksova, Klistina, Kõõru, Lindsi, Martsina, Miku, Navikõ, Obinitsa, Rokina, Savioja, Talka, Tedre, Tääglova, Vasla.
Nulga keskuseks on Obinitsa ja suuremateks pühadeks paasapäev ja mihklipäev. Nulga nimi esineb kohaliku lauluansambli Mokornulga leelokoori nimes.
Kalev (film)
"Kalev" on tõsielulistel sündmustel põhinev 2022. aasta Eesti mängufilm.
Lühikirjeldus
Tõsielust inspireeritud spordidraama räägib Kalevi korvpallimeeskonna teekonnast laguneva Nõukogude Liidu viimaste meistrivõistluste võitjaks – Nõukogude Liidu meistriks – 1991. aastal. Tähelepanu keskmes on korvpallurite raske võitlus nii oma rahvuskaaslaste, armutute vastaste kui ka meeskonna sisemise moraaliga. Film käsitleb Kalevi korvpallimeeskonna käekäigu kaudu mitmeid olulisi teemasid: rahvuslikku enesemääramisõigust, rahvuslikku uhkust, vastuseisu imperialistlikule maailmavaatele, samuti sportliku võistluse poliitkemplusi ületavat ideed. Peategelased: ennast tõestav noormängija Gert Kullamäe, tulihingeline kapten Aivar Kuusmaa ja range, meeskonda hoidev peatreener Jaak Salumets.
Sisu
Filmi tegevus algab 1990. aasta suvel ning ees on ootamas NSV Liidu meistrivõistluste järjekordne hooaeg. Nõukogude Liit on jõudnud lagunemise ajajärku, Eesti püüdleb iseseisvuse taastamise poole ja väheneb ühiskonna toetus eestlaste osalemisele Nõukogude Liidu meistrivõistlustel. Alles hiljuti uuesti meistrivõistluste kõrgliigasse tõusnud Kalevi korvpallimeeskond seisab valiku ees: osaleda või mitte (nagu leedulased). Spordile pühendunud meeskonnana otsustatakse siiski osaleda, teadmata, et järgnemas on ettearvamatu hooaeg, mille käigus tuleb taluda kokkulepitud tulemustega mängude vaimset pinget, äraostetud kohtunikke, poliitilisi nõudmisi, vastutust perekondade ees. Hooaja lõpuks aga on Kalevil jäänud vaid üks eesmärk.
Suchdol nad Lužnicí
Suchdol nad Lužnicí (saksa keeles Suchenthal, ka Suchental an der Lainsitz) on linn Tšehhis Lõuna-Tšehhi maakonnas Jindřichův Hradeci ringkonnas. Suchdol nad Lužnicí asub Austria piirist 7 km kaugusel, Jindřichův Hradecist 30 km lõunaedelas ja České Budějovicest 31 km idakagus.
Benjamin Verbič
pisi|Benjamin Verbič (2017) Benjamin Verbič (sündinud 27. novembril 1993 Celjes) on Sloveenia jalgpallur, kes mängib vasaku äärepoolkaitsjana Kreeka kõrgliigaklubis PAE Panathinaikόs ja Sloveenia jalgpallikoondises.
Verbič alustas klubikarjääri 2011. aastal kodulinnaklubis NK Celje. Hooajal 2014–15 oli ta Sloveenia liigas 15 väravaga paremuselt teine väravakütt ning ta valiti liiga hooaja parimaks mängijaks.
2017. aasta detsembris sõlmis ta viie aasta pikkuse lepingu Ukraina kõrgliigaklubiga Kiievi Dinamo. Hooajal 2020/21 tuli ta Dinamoga Ukraina meistriks. 2022. aasta esimeses pooles oli ta Dinamost laenul Poola kõrgliigaklubis Varssavi Legia.
2022. aasta juulis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Panathinaikόsega.
Sloveenia jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 30. märtsil 2015 sõprusmängus Katari vastu. Esimese värava koondise särgis lõi ta 11. novembril 2016 MM-i valikmängus Malta vastu.
Kaader
Kaader (prantsuse sõnast cadre 'raam') on filmi- ja videotehnikas üks pilt (üksikvõte, filminduses ka kaadrik) salvestatavate või esitatavate piltide jadas.
Uue-Varbla mõis
pisi|Uue-Varbla mõisa peahoone
Uue-Varbla mõis (saksa keeles Neu-Werpel) oli mõis Varbla kihelkonnas Läänemaal. Tänapäevase haldusjaotuse järgi asub kunagine mõisasüda Pärnu maakonnas Lääneranna vallas.
Ajalugu
Algselt oli tegemist Wilhelm von Fahrensbachile (Farensbach) 1382. aastal läänistatud maadega, kuhu tänapäevases mõttes kuuluvad Vaiste, Saulepi ja Varbla.
pisi|Mõisa ait
Alates 24. jaanuarist 1698 kuulus Varbla mõis Nasackinite suguvõsale. Selleks ajaks Vaiste mõis enam Varbla alla ei kuulunud. Aastal 1793 siirdus mõis pärandusena Reinhold Magnus von Nasackinile. Viimatimainitul tekkis aga tüli oma noorema venna Adam Gustav von Nasackiniga, mille tulemusena määras Venemaa keiser Paul I oma ukaasiga 1797. aastal Saulepi mõisa kroonumõisaks. Kaks aastat hiljem, 1799. aastal jõudsid kaks tülitsevat venda kokkuleppele ja mõis jagati kaheks. Sedasi hakati Reinhold Magnus von Nasackinile jäänud senist Varbla mõisa nimetama Vana-Varbla mõisaks ning sellest pisut lõuna pool asuvat, Adam Gustav von Nasackinile jäänud Uue-Varbla mõisaks.
Fosforestsents
pisi|Fosforestsentsi tõttu pimedas helendav korvpall Fosforestsents on fluorestsentsi kõrval üks fotoluminestsentsi alaliike. Fotoluminestsents on valguse kiirgumine ainest, mille molekulid on eelnevalt viidud ergastatud olekusse tänu valguse või ultraviolettkiirguse neeldumisele. Kui fluorestsentsi puhul toimub molekuli relakseerumine singletsest ergastatud olekust, siis fosforestsentsi jaoks peab vahepeal toimuma elektroni spinni muutus tripletsesse olekusse. Kuna tripletses olekus elektroni spinn on paralleelne algolekus oleva elektroni spinniga, siis on fosforestsents võrreldes fluorestsentsiga väga pika elueaga, jäädes sõltuvalt fosfoorist enamasti 10−4 kuni 10 sekundi vahele.
Uue-Varbla mõis
Mõisahoone
Uue-Varbla mõisahoone ehitati 1798. aastal. Aastaks 1877 oli mõisa ülesehitus nõudnud suurte laenude võtmist ja et tollal mõisaomanikuks olnud Iwan von Nasackin elas ise Tallinnas, läks mõis lõpuks "haamri alla". Mõisa omandas avalikul müügil Pärnu pärilik aukodanik Carl Julius Immanuel Schmidt, kes kolis ka mõisa elama. Mõis oli Schmidtide omanduses kuni selle võõrandamiseni 1919. aastal. 1925. aastal lahkusid Schmidtid Saksamaale ja mõisa ostis endale seejärel Šveitsi kodanik Walter Schär, kelle järglaste käes on mõis tänapäevalgi. Mõisa ruumides tegutseb Varbla muuseum. Mõisahoonet ning muuseumi hoiavad korras ning ülal üks perekond, Kask, kes on oma eesmärgiks võtnud saavutada mõisa võimalikult originaalne väljanägemine. Rahastus tuleb muuseumi külaliste annetustest, ning omafinantseeringust.
Fosforestsents
Fosforestsentsi omadust kasutatakse ära objektides, mis võiksid pimedas helendada. Fosforestseeruvaid ühendeid lisatakse näiteks värvide koostisesse, kellatabloodele ja mänguasjadele.
Lía Víssi
Olympia "Lía" Víssi (Ολυμπία (Λία) Βίσση; sündinud 20. detsembril 1955 Larnacas) on Küprose laulja.
Fosforestsents
Ajalugu
pisi|A.-E. Becquereli fosforoskoop
Etümoloogia
Alates keskajast on kirjalikke allikaid pimedas helendavate mineraalide kohta, mida hakati kutsuma fosforiteks, mis kreeka keeles tähendab "valguskandja". Aastal 1677 andis saksa alkeemik Hennig Brand sama nimetuse juba keemilisele elemendile fosfor tema helendavate omaduste tõttu ning hiljem tuletati sellest ka fosforestsentsi nimetus. Tegelikult on fosfori helendamise põhjuseks kemoluminestsents, kus helendus tekib keemilise reaktsiooni tulemusena, mitte üle molekulide valgusega ergastamise.
Lía Víssi
1985. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ta Küprost lauluga "To Katalava Arga", mis kogus 15 punkti ja saavutas 16. koha.
Fosforestsents
Fosforoskoop
Esimese fosforestsentsi eluiga mõõtva seadme ehitas 1858. aastal Alexandre-Edmond Becquerel. See fosforoskoop koosnes kahest plaadist, mis ringlesid kuni 3000 pööret sekundis ning mille vahele oli paigutatud proov. See masin võimaldas Becquerelil mõõta fosforestsentsi eluiga lausa 0,1 millisekundini.
Lía Víssi
Tema noorem õde on laulja Ánna Víssi.
Fosforestsents
Radioaktiivsuse avastamine
Ka Alexandre-Edmond Becquereli poeg tegeles fosforestseeruvate ühendite uurimisega. Henri Becquerel uuris 1896. aastal uraani sisaldavate soolade fosforestsentsi fotoplaadil. Kuna juba selle aja teadmiste kohaselt põhjustas fosforestsentsi aine eelnev valguse neelamine, eeldas Becquerel, et fotoplaadile saab tulemuse ainult seda valgusele paljastades. Tema üllatuseks sai ta ka plaati valgustamata uraanisoola toimel selgepiirilise kujutise. Becquerel pidas efekti põhjuseks algselt fosforestsentsi, kuid tegelikult oli tegu radioaktiivsusega. Teda peetakse koos Marie Curie ja Pierre Curiega radioaktiivsuse avastajaks, mille eest 1903. aastal autasustati neid Nobeli füüsikaauhinnaga.
Energiatasemed
pisi|Jablonski diagramm Fosforestsents on fotoluminestsentsi liik, kus tripletses olekus molekuli kiirguslikul relakseerumisel eraldub footon. Kõrgemale energiatasemele jõudmiseks on vaja molekuli ergastada ultraviolettkiirgusega või nähtava valgusega. Singletsest ergastatud olekust relakseerumine ja footoni eraldumine on fluorestsents, fosforestsents erineb sellest spinni muutuse tõttu. Kvantmehaanika järgi on selline singlett-triplett üleminek keelatud, mis tähendab, et protsess ei toimu kõige efektiivsemat teed pidi ja toimub seega harva. Üleminekul muudab elektron oma spinni ja molekuli jääb kaks paardumata elektroni. See on omakorda takistuseks elektroni relakseerumisele madalamale energiatasemele. Elektron viiakse sellest hoolimata kõrgemalt madalamale energiatasemele, aga selle toimumine on pigem aeglane, sest kineetiliselt pole see eelistatud.
Energiatasemetevahelisi üleminekuid iseloomustab Jablonski diagramm, kus S0 on singletne põhiolek, S1 singletne ergastatud olek ning T1 tripletne ergastatud olek. Reaalsuses toimub ergastamine ka kõrgematele energiatasemetele. Fosforestsentsi kirjeldavas võrrandis tähistab hν vastavalt kas neelduvat või eralduvat valguskvanti:
Mõõtmistingimused
Kuna fosforestsentsil on küllaltki pikk eluiga, võib mõõtmise jooksul ergastatud olekus molekulidega juhtuda lahuses mitmeid eri protsesse, kus molekul kaotab oma liigse energia mitte fosforestsentsi teel. Seetõttu on viimastel aastakümnetel üritatud leida viise, et panna võimalikult suur hulk üleminekuid toimuma ergastatud tripletsest olekust singletsesse põhiolekusse läbi fosforestsentsi. Lahendusena on kasutatud näiteks
Rakendused
Igapäevaelus võime fosforestsentsi näha esemetel, mis pärast valguse kustutamist jäävad veel mõneks ajaks rohekalt helendama. Fosforestseeruvaid ühendeid kasutatakse näiteks kellatabloodel, ehetes ja mänguasjades. Kuna esemed ei kasuta valgustamiseks elektrit, märgitakse tihti varuväljapääsud ning sinna viivad teed fosforestsentsi mõjul helendavate märkidega, et elektrikatkestuse ajal neid siiski näha oleks. Fosforestsentsil on osa ka kunstis, kus omapärase valguse tõttu kasutatakse pimedas helendavat omadust ära värvides või skulptuurides.
Materjali fosforestsentsi esinemine sõltub aine keemilisest koostisest ning struktuurist. Ka sõltub nendest omadustest neelava lainepikkuse ala ning spekter, kuid ainult spektri põhjal ei saa vastupidi teha järeldusi aine struktuuri kohta.
Enim kasutatakse fosforestseeruvate ühenditena raskete metallide oksiide ja soolasid. Pikalt on igapäevakasutuses olnud vase lisandiga tsinksulfiid (ZnS), aga teaduse arenguga on sellele viimasel ajal leitud mitmeid alternatiive. Teadlastele pakub huvi leida ühend, mis annaks tugevama fosforestsentssignaali ning kestaks kauem, kuid oleks seejuures keskkonnasäästlik ja ei tekitaks radioaktiivset isotoope. Üks selline laiemat kasutust leidnud aine on euroopiumi lisandiga strontsiumaluminaat (SrAl2O4). Selliseid fosforofoore saab segada plastikute ja värvide koostisesse.
Teaduses leiab fosforestsents palju kasutust biokeemias ja meditsiinis, selle abil saab määrata koos teiste meetoditega näiteks analüütide sisaldust proovis. Geoloogias seab mõõtmistele piirangud fosforestseeruvate mineraalide arv, selles valdkonnas on fosforestsents mineraalidele pigem huvitav omadus. Siiski annab fosforestsentsi eluea mõõtmine infot nii mineraalide koostisosade kui ka leiukoha kohta.
Fosforestseeruvad orgaanilised valgusdioodid (PHOLED)
Arvestades, et kvantmehaaniliselt toimub fosforestseerumisel keelatud üleminek, pole selliseid ühendeid veel elektroonikas laialdaselt rakendatud. Küll aga arendatakse aktiivselt fosforestseeruvatel orgaanilistel ühenditel põhinevat valgusdioodide tehnoloogiat (PHOLED). Nende eelis fluorestseeruvate orgaaniliste valgusdioodide ees tulenebki tripletsest olekust ja võimest kasutada valgusemissiooni mõlemast ergastatud olekust kiirgusliku relakseerumise korral. Fluorestseeruva dioodi efektiivsus saab maksimaalselt olla 25%, sest toimuvad ainult singletsest olekust relakseerumised. Fosforestseeruva valgusdioodi korral toimub 75% tõenäosusega üleminek tripletsesse olekusse ning sellisel juhul saab dioodi maksimaalne teoreetiline efektiivsus olla 100% ning ühtlasi vähendada energiakulu kuni 4 korda. Väga hästi sobiks sellist tehnoloogiat kasutada suurte ekraanipindade puhul nagu arvutimonitorid ja televiisoriekraanid. Teoreetiliselt saab ideed rakendada ka üldise valgustuse eesmärgil – toa valgustamisel mõne lambipirni asemel võib katta seinapinna PHOLED-i paneelidega. Suurt probleemi valmistab hetkel sinist värvi fosforestseeruva piisavalt pika elueaga dioodi leidmine, mistõttu moonutub ekraani pilt liiga ruttu ning kommertstootmiseks ei ole tehnoloogia veel valmis. Ka nõuab sobivate ühendite valimine ja katsetamine palju tööd ning sellest tulenevalt on veel hetkel tegemist väga kalli süsteemiga.
Naglfar
Naglfar või Naglfari (vanapõhja keeles "küünelaev") Põhjala mütoloogias surnute küüntest valmistatud laev.
Ennustuste kohaselt sõidab Naglfar maailmalõpu katastroofi Ragnaröki ajal Vígríðrisse, kandes põrguvägesid, mis Loki või Hrymi juhtimisel jumalate vastu lahingusse sõuavad, seepärast oli kombeks surnutel küüned ära lõigata.
Naglfari on nimetatud nii 13. sajandil vanemate allikate alusel koostatud "Vanemas Eddas" kui ka samal sajandil Snorri Sturlusoni kirjutatud "Nooremas Eddas". Laeva on seostatud indoeuroopa kultuurides laialt levinud juukse- ja küünetavadega, mis pärinevad tõenäoliselt protoindoeuroopa traditsioonist. Arvatakse, et Naglfari on kujutatud Tullstorpi ruunikivil Rootsis Skånes.
Küüntest laeva pärimust on tuntud Eestiski, sellega pidavat saama sõita nii meres kui ka kuival maal.
Michel Teló
pisi| Michel Teló (sündinud 21. jaanuaril 1981 Medianeiras) on Brasiilia laulja.
Xenochrophis
Xenochrophis on maoperekond.
Klassifikatsioon
Perekonda Xenochrophis klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid :
Levila
Neid võib kohata Aasias.
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Xenochrophis seisuga 03.02.2014.
Tallinna Noorsootöö Keskus
Tallinna Noorsootöö Keskus oli Tallinna Spordi- ja Noorsooameti allasutus, mis koordineeris noorsootööga seotut Tallinnas.
Keskus asutati 2000 ja lõpetas tegevuse 2014.
Keskuse juures tegutses teatristuudio Impro.
Springfield M1903
Springfield M1903 (ametlikult United States Rifle, Caliber .30-06, Model 1903) on viielasulise salve ja käsilukustusega Ameerika Ühendriikide mitmelasuline teenistusvintpüss, mida kasutati peamiselt 20. sajandi esimeses pooles.
Ameerika Ühendriikide standardseks jalaväevintpüssiks sai M1903 19. juunil 1903 ning seda kasutati esimeses maailmasõjas. Aastal 1936 hakati vintpüssi M1903 asendama kiirema, poolautomaatse kaheksalasulise M1 Garandiga. Siiski oli M1903 Ameerika Ühendriikide standardvintpüss ka teises maailmasõjas, kuna M1 Garande ei oldud jõutud piisavas koguses toota. M1903 oli snaiperrelvana kasutusel teises maailmasõjas, Korea sõjas ja isegi Vietnami sõja alguses. Tänapäeval on see populaarne tsiviilkasutuses, kollektsionääride seas, täpsuslaskmistel ning sõjaväelises väljaõppes.
Priipalu külanõukogu
Priipalu külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1954.
Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ning maarajoonide moodustamisega arvati Priipalu külanõukogu 1950 septembris Valga rajooni koosseisu.
1954 juunis Priipalu külanõukogu likvideeriti, selle territoorium liideti Õru külanõukoguga.