cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Arnold Meri
Kriminaalasi
Tollal kehtis Eestimaa Kommunistliku Partei keskkomitee esimese sekretäri Nikolai Karotamme nõue kontrollida sedagi, kas kõik küüditatavad on vastavasse nimekirja kantud põhjendatult. Mere väitel polnud seda nõuet võimalik täita.
25. märtsil 1949 palus Meri Balti laevastikul saata sadamasse küüditatavate transpordiks sobilik laev. Mere sõnul olevat see ainus tegevus, mida saaks tõlgendada aktiivse kaasaaitamisena küüditamisele. Meri põhjendas seda sooviga tagada küüditavatele inimlik kohtlemine.
Isiklikku
Arnold Meri oli president Lennart Meri onupoeg.
Arnold Mere auks kavatsetakse nimetada üks uutest tänavatest Venemaal Gorno-Altaiskis.
Arnold Mere nime sai keskkool Pihkva oblasti Porhovi rajoonis Polonoje alevikus.
Arnold Mere nime sai tänav Pihkva oblasti Porhovis.
Faasantuvi
Kaitse
Inimesed faasantuvisid üldjuhul ei kasvata, sest lind armastab väga palavat ja niisket kliimat. Siiski peetakse teda mitme loomaaia troopikamajas.
Laskuv põhjuslikkus
Laskuv põhjuslikkus (inglise downward causation) on süsteemi põhjuslik toime oma elementidele.
Lihtne näide on erinevus avatud ja suletud kiirkeetja vahel: ainult suletud kiirkeetjas saab tekkida rõhk; nõnda mõjutab tervikstruktuur elementide käitumist.
Termin "laskuv põhjuslikkus" pärineb Donald T. Campbellilt. Oma 1990. aasta artiklis (lk 4) sõnastab ta oma "neli orgaaniliste ja anorgaaniliste seaduste vahelise suhte printsiipi" järgmiselt:
"1. Kõiki protsesse kõrgematel tasanditel kitsendavad madalamate tasandite (sealhulgas subatomaarse füüsika  seadused ning need protsessid toimuvad vastavuses nende seadustega ("reduktsionistlik" piirang.
2. Teleonoomilised saavutused kõrgematel tasanditel nõuavad enda teostamiseks konkreetseid madalama tasandi mehhanisme ja protsesse. Seletus ei ole täielik, kuni need mikromehhanismid ei ole kirjeldatud ("reduktsionistlik piirang").
3. (Emergentsusprintsiip). Bioloogiline evolutsioon kohtab universumi segmente uideldes uurides valikusüsteemidena toimivaid seadusi, mida praegused füüsika ja anorgaanilise keemia seadused ei kirjelda ning mida ei hakka ka kirjeldama praeguste lähenduste tulevased asendajad.
4. (Laskuv põhjuslikkus). Seal, kus looduslik valik toimib läbi elu ja surma kõrgemal organiseeritustasandil, määravad  kõrgema tasandi valikusüsteemi seadused osalt madalama tasandi sündmuste ja substantside jaotuse. Vahepealse tasandi nähtuse kirjeldus ei ole lõpule viidud, kui kirjeldatakse selle võimalikkust ja teostumist madalama tasandi terminites. Selle olemasolu, üldine levik ja jaotus (bioloogiliste nähtuste täielikuks seletamiseks on need kõik vajalikud) nõuab sageli ka viitamist seadustele kõrgemal organiseeritustasandil. Parafraseerides punkti 1 bioloogia jaoks: kõiki protsesse madalamatel hierarhiatasanditel kitsendavad kõrgemate tasandite seadused ning need protsessid toimuvad vastavuses nende seadustega."
See vastandub ühelt poolt materialistlikule reduktsionistlikule seisukohale, et põhjuslik toime kandub alati ainult madalamatelt struktuuritasanditelt kõrgematele ning et koordineeritud emergentne käitumine kõrgematel tasanditel on vaid struktuurisuhete epifenomen, ning teiselt poolt holistlikule seisukohale, et terviku määravad ainult struktuurisuhted ning elementide käitumine tuleneb täielikult nendest struktuurisuhetest. Tervikut determineerivad teatud määral küll osad (tõusev põhjuslikkus), kuid ka osi determineerib teatud määral tervik (laskuv põhjuslikkus).
AnnaSophia Robb
AnnaSophia Robb (sündinud 8. detsembril 1993 Denveris) on ameerika filmi- ja televisiooninäitleja.
Valik filme ja telesarju
Aastal 2007 ilmus singlina AnnaSophia lauldud laul "Keep Your Mind Wide Open" filmist "Bridge to Terabithia".
Sorex
Sorex on mitmetähenduslik sõna:
Mihkel Uudla
Mihkel Uudla (kuni 1935. aastani Mihkel Lossmann; 24. oktoober 1907 – 5. oktoober 1956 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kapten, 1940).
Puise sadam
pisi|Puise sadam (2009)
Puise sadam (ka Puise kalasadam) on väikesadam Lääne maakonnas Haapsalu linnas Puise külas Puise ninal.
Sadama geograafilised koordinaadid on. Sadama juures on Tuuru–Puise tee üks otspunktidest.
Puise külas asub ka Jugassaare sadam, mis asub Tauksi saare vastas.
Maksimaalne süvis sadamasse sisenemiseks on 0,7 meetrit. Sadamasse tohib siseneda ainult Matsalu rahvuspargi administratsiooni loal.
Aastatel 2011–2013 rekonstrueeriti sadam 602 000 euro eest. Sadam süvendati 2 meetrini.
Eesti Üliõpilaste Keskkonnakaitse Ühing Sorex
Eesti Üliõpilaste Keskkonnakaitse Ühing Sorex on mittetulunduslik keskkonnaalane organisatsioon. Sorex asutati 10. oktoobril 1998 Tallinnas. Nimi 'Sorex' on perekonna karihiir ladinakeelne nimetus.
Sorexi peaeesmärkideks on üldsuse – eriti noorte – keskkonnateadlikkuse ja loodushuvi arendamine, säästva arengu propageerimine ja keskkonnahariduse edendamine.
Sorexi liikmeskonna enamuse moodustavad Tallinna ülikooli üliõpilased.
Metseenlus
Metseenlus on kunsti ja teaduse toetamine ning selle edasiarendamine. Kunsti ja teaduse toetajat nimetatakse metseeniks (roomlase Maecenase järgi, kes 1. sajandil eKr oli kuulus kirjanduse toetajana).
Verduni lahing
Verduni lahing oli Saksamaa ja Prantsusmaa vägede vaheline lahing Esimeses maailmasõjas 1916. aastal Verduni kindluse ümbruses Prantsusmaal. See oli kogu sõja üks suuremaid maismaalahinguid.
Eellugu
1916. aasta alguseks oli Läänerinne jõudnud tupikseisu. Ei Saksamaa ega Antant suutnud enam ette võtta ühtki pealetungi, mis poleks uppunud ründavate vägede verre. Aastal 1915 kasutusele võetud mürkgaasid polnud samuti soovitud toimet avaldanud.
Saksa armee kindralstaabis sündis idee patiseisu murdmiseks. Tuli rünnata sellisel määral, et üks Antanti osalistest (eelkõige Prantsusmaa) väljuks sõjast kurnatuse tõttu. Kuna Prantsuse idapoolse kaitseliini üks tugisambaid – vana Verduni kindlus oli prantslaste käes ja moodustas väga väljakutsuva eendi, siis otsustati rünnata just seda. Verduni kindlus kattis ühtlasi otseseid ligipääsuteid Pariisile, eeldati et prantslased kaitsevad seda iga hinna eest. Pealegi olid ühendusteed Saksamaaga üsna lühikesed.
Rünnakuks koondati varjatult peaaegu pool miljonit meest. Rünnaku eel kaevati prantslaste eesliini lähedusse tunneleid ründavate vägede kiireks kohaletoimetamiseks. Veeti kohale 13 420-millimeetrist üliraskesuurtükki (Paks Bertha) Verduni ümbritsevate fortide lõhkumiseks. Esimest korda valmistuti leegiheitjate kasutamiseks. Verdunis võtsid sakslased esmakordselt kasutusele Stahlhelm'i (teraskiivri). Saksa ülemjuhataja Erich von Falkenhayni arvates sobis just Verduni eend prantslaste vere väljalaskmiseks.
Prantslaste poole pealt vaadatuna oli Verduni eend üsna kehvalt kaitstud. Belgia kindluste kiire alistamise tõttu 1914. aastal leidsid Prantsuse väejuhid, et püsikindluste aeg on läbi, ja suunasid Verduni ümbritsevate fortide kahurid muudele rinnetele. Väedki olid nõrgapoolsed, sest sakslaste senine pressing oli langenud läänepoolsele rindele – Champagne'i ja Artois' kanti.
Lahingu käik
21. veebruaril 1916 alustasid sakslased pärast 9-tunnist tuleettevalmistust (umbes miljon mürsku) korraga kolme armeekorpusega rünnakut. 23. veebruariks jõudsid nad rünnaku raskuspunktis Bois des Cauresis 5 kilomeetri kaugusele, olles pöörases lahingus maha tapnud kolonel Émile Drianti juhitud kaks pataljoni. Alles siis, kui väed olid tagasi surutud Samogneux', Beaumonti ja Ornesi juurde, taipas Prantsuse väejuhatus rünnaku tegelikku ulatust ja kaalu.
24. veebruaril taandus prantslaste 30. korpus ka teiselt kaitseliinilt, kuid äsja rindele jõudnud 20. korpus päästis nad halvimast, viskudes kohe vasturünnakutele. Sel õhtul soovitas Prantsuse kindralstaabi ülem Edouard de Castelnau ülemjuhatajal Joseph Joffre'il saata Verduni alla appi 2. armee Philippe Pétaini juhtimisel. 25. veebruaril vallutasid sakslased (24. Brandenburgi rügemendist) Douaumonti fordi – osalt juhuse, osalt prantslaste hooletuse tõttu. Saksa rünnak pidurdati alles Douaumonti küla lähistel 33. jalaväerügemendi vihase vastupanu tulemusena.
Saanud Verduni sektori ülemaks käivitas kindral Philippe Pétain (hilisem marssal ja veel hiljem Prantsusmaa reetur) kohe niinimetatud Püha tee (Voie Sacrée) – massilise varustuse ja vägede juurdeveo mööda ainukest Bar-le-Duci raudteejaamast Verduni viivat teed. Autode voor sõitis katkematult mööda teed ning jalavägi marssis selle kõrval üle väljade ja metsade.
Siit sai aluse väljend "Verduni hakkmasin". Ühelt ja teiselt poolt kihutati erilise efektiivsusega taplusse aina uut kahuriliha.
Võimetu otserünnakut Verdunile lõpuni viima, kandis Falkenhayn raskuspunkti tiibadele, rünnates 6. märtsil lääne pool küngast, mille nimeks sai hiljem Le Mort Homme ('surnud mees') ja 8. märtsil idas Vaux' forti. Järgneva mõne kuu jooksul muutusid Le Mort Homme ja naaberkünkad mitu meetrit madalamaks. 2. juunil alistus pärast pikaajalist lootusetut vastupanu Vaux' fort. Major Raynali juhitud garnison oli selleks ammendanud nii laskemoona- kui ka veevarud.
Pétain asendati 1. mail Robert Nivelle'iga. Nimelt tundus Prantsuse vägede ülemjuhataja Joffre'ile, et Pétain on oma sõdurite vastu liiga leebe, ega innusta vägesid ründama. Nivelle oli aga juba tuntuks saanud kui halastamatu väejuht.
22. juunil alustasid sakslased taas rünnakut keskelt, sihiks Souville'i fort. Tuleettevalmistus toimus seekord difosgeeni sisaldavate gaasimürskudega. Hõivanud Thiaumonti patarei ja Fleury küla, jäi Verduni viimane kaitseliin – Souville – neile siiski kättesaamatuks.
1. juulil alanud liitlaste pealetung Somme'i jõe ümbruses sundis sakslasi ära tõmbama osa oma kahurväest. Katel jäi siiski sügiseni podisema, kuni Saksa väed olid lõplikult välja kurnatud ning uus ülemjuhatus Paul von Hindenburgi ja Erich Ludendorffi näol pööras pilgu mujale.
21. oktoobril alustasid prantslased pealetungi ja pärast pikka pommitamist 400 mm kahuritest võtsid 24. oktoobril Douaumonti fordi lõpuks tagasi. 2. novembril taandusid sakslased ka Vaux' fordist. 11. detsembril alanud prantslaste viimane löök lõi sakslased tagasi algpositsioonidele.
Tulemus
Üle 714 000 surnud sõduri mõlemal poolel. Lisagem haavatud ja teadmata kadunud – kokku rohkem kui 1,2 miljonit. Saksa pool ei saavutanud mitte midagi. Prantslased ei jooksnud verest tühjaks, Verdun jäi hõivamata. Tõsi, kaudsete tagajärgedena võib "Verduni hakkmasina" kraesse kirjutada mässud Prantsuse armees 1917. aastal.
Hillar Tork
Hillar Juhan Tork (sündinud 1957) on eesti insener ja muusik. Ta sündis Uus-Meremaal Juhan Torki pojapojana.
Ta õppis Toronto Ülikoolis. Ta on esimene eestlane, kes töötas Euroopa Kosmoseagentuuris. Ta on bändi Külm Mai liige.
John Hurt
thumb|John Hurt (2009) John Vincent Hurt (22. jaanuar 1940 Chesterfield, Derbyshire – 27. jaanuar 2017 London) oli Briti filminäitleja.
John Hurti isa Arnould Herbert Hurt oli endine matemaatik, kellest sai anglikaani kiriku vaimulik. Ta töötas vikaarina kuni 1952 ja asutas skaudirühma. Johnil oli vanem vend Michael, kes pöördus katoliiklusse ja sai mungaks vend Anselmi nime all. Lisaks oli neil kasuõde Monica. Ema Phyllis (sündinud Massey) oli insener ja harrastusnäitleja.
Isa kasvatas lapsi rangelt. Näiteks elasid nad kino vastas, aga kinno minna isa ei lubanud. Isa keelas ka teiste lastega seltsida, sest isa arvates olid nad liiga tavalised.
Kui John oli kaheksa-aastane, saatsid vanemad ta Kentis Otfordis olevasse kooli. Seal avastas ta huvi näitlemise vastu. Tema esimene roll oli tüdruk Maurice Maeterlincki "Sinilinnus". Vanemad püüdsid tema soovi näitlejaks saada maha teha ja nende soovitusel astus ta Lincolnshire'is Grimsbys kunstikooli, et saada kunstiõpetajaks. 1960. aastal sai ta stipendiumi, et õppida näitlejaks. 1962. aastast töötas ta näitlejana.
Hurt mängis sellistes filmides nagu "Kesköine ekspress", "Tulnukas", "Indiana Jones ja Kristallpealuu kuningriik" ning "Harry Potter ja tarkade kivi".
Tunnustus
1971 mängis Hurt Timothy John Evansit filmis "10 Rillington Place" ning nimetati Briti Filmi- ja Telekunsti Akadeemia (BAFTA) auhinna kandidaadiks parima kõrvalosatäitja kategoorias, aga ei võitnud seda.
1978 mängis Hurt filmis "Kesköine ekspress" Maxi ning nimetati selle rolliga Oscari, BAFTA auhinna ja Kuldgloobuse kandidaadiks parima meeskõrvalosatäitja kategoorias. Neist kaks viimast ta võitis.
1980 mängis Hurt Joseph Merrickit filmis "Elevantmees ("The Elephant Man") ning nimetati selle rolliga BAFTA auhinna, Oscari ja Kuldgloobuse kandidaadiks parima meespeaosa kategoorias. Neist esimese ta võitis.
1990 mängis ta Bird O'Donnelit filmis "The Field" ja kandideeris sellega BAFTA auhinnale meeskõrvalosa kategoorias, aga ei võitnud seda.
2005 mängis ta Jellon Lambi filmis "Ettepanek" ("The Proposition") ja kandideeris sellega Austraalia Filmiinstituudi auhinnale meeskõrvalosa kategoorias, aga ei võitnud seda.
2009 pälvis ta Berliini filmifestivali auhinna telefilmi "An Englishman in New York" eest parima meespeaosa kategoorias ja nimetati ka BAFTA auhinna kandidaadiks, aga ei võitnud seda.
Lančiūnava
Lančiūnava on küla Leedus Kėdainiai rajoonis Vilainiai vallas. Küla läbib automagistraal Via Baltica.
Lančiūnavas on põhikool ja raamatukogu, seal tegutseb metsamajand. Vaatamisväärsusteks on aastal 1880 valminud katoliku kirik ja Lančiūnava mõisa hoonetekompleks. Küla juures asub Lančiūnava metsa botaaniline kaitseala. Kiriku juures asub lohuga vana kultusekivi; kohaliku pärimuse kohaselt on lohku kogunev vesi püha.
Aastal 1587 mainiti esimest metsas asuvat Lančiūnava küla ja sealset mõisa. Aastal 1779 ehitati külasse kabel. Aastal 1880 ehitati kabeli asemele kirik. Nõukogude ajal oli Lančiūnava kohaliku sovhoostehnikumi keskasula.
Külas on sündinud Rzeczpospolita ajaloolane Kazimieras Kognovickis.
Giorgio Moroder
Karjääri alustas ta 1965. aastal tantsulokaalis Scotch-Club Aachenis Saksamaal.
Giorgio Moroder on üks 1970. aastate lõpu elektroonilise diskomuusika pioneere. Tuntuse saavutas tehes koostööd Donna Summeriga (laul "I Feel Love").
On kirjutanud filmimuusika sellistele filmidele nagu "Kesköine ekspress", "Ameerika gigolo", "Flashdance" ja "Scarface".
Giorgio Moroder kirjutas muusika 1984. aasta olümpialaulule "Reach Out" ja 1988. aasta olümpialaulule "Hand in Hand".
Gotthard Wilhelm von Budberg-Bönninghausen
Vabahärra Gotthard Wilhelm von Budberg-Bönninghausen (vene бар. Богдан Васильевич (Готтард Вильгельм) Будберг; 28. juuni 1766 Riia — 29. juuli 1832 Riia) oli baltisaksa päritolu Venemaa keisririigi riigitegelane.
Mihkel Hennoste
Mihkel Hennoste (kuni 1935. aastani Mihkel Endrikson, 10. oktoober 1905 Pärnu – 10. aprill 2002 Queensland) oli Eesti sõjaväelane (leitnant).
Gotthard Wilhelm von Budberg-Bönninghausen
Ta oli salanõunik, kammerhärra ja Eestimaa kuberner 23. detsembrist 1818 kuni 27. juulini 1832.
Talle kuulus Volmari kreisis Turaida kihelkonnas Vidriži (saksa Widdrisch; läti Vidrižu muiža) mõis.
Perekond
Tema vanemad olid brigadir ja vabahärra Ludwig Otto von Budberg (1729–1797) ja Elisabeth Sophia von Löwenstern (1748–1811). Tema vabahärradest vanaisa Gotthard Wilhelm von Budberg (1685–1749) ja onu Leonhard Johann von Budberg (1727–1796) olid Liivimaa maamarssalid.
Ta abiellus 1801. aastal vabapreili Charlotte Dorothea Henriette von Campenhausenga (1778–1831), kes oli Liivimaa kuberneri ja senaatori Balthasar von Campenhauseni (1745–1800) ja Sophie Eleonore Woldeck von Arneburgi tütar. Abielust sündisid:
Colli Euganei
pisi|Vaade [[Monte Gemolale Monte Rustalt]] Colli Euganei on vulkaanilise päritoluga küngaste ahelik Itaalias keset Po madalikku mõne kilomeetri kaugusel Padovast.
Küngaste ahelik on umbes 15 km pikkune ja umbes 12 km laiune. Kõrgeim küngas on Monte Venda (601 m).
Küngastik on saanud nime poolmüütilise rahva Euganei järgi, kes olevat piirkonnas enne veneete elanud.
Piirkond on tänapäeval tuntud eelkõige geotermilise aktiivsuse järgi, mille tõttu on Abano Terme, Montegrotto Terme ja Galzignano Terme saanud tähtsateks kuurortideks.
Maian Kärmas
pisi|Maian Kärmas [[HeadReadi proosavõistulugemisel Tallinna Kirjanike Maja musta laega saalis Foto: Ave Maria Mõistlik, 28. mai 2015 ]] Maian-Anna Kärmas (sündinud 25. veebruaril 1978 Tallinnas) on eesti helilooja, laulusõnade autor, laulja ja ajakirjanik.
Haridus
Kärmas on lõpetanud Tallinna Pedagoogikaülikooli prantsuse filoloogia erialal.
Erialaliselt täiendanud end Prantsusmaal.
Muusikategevus
Laiemat tuntust on Kärmas kogunud Eurovisiooni lauluvõistlusega. Tema sõnadega laul "Everybody" võitis 2001. aasta Eurovisiooni lauluvõistluse Taanis. Ta on kirjutanud mitmeid laule Evelin Samuelile, kelle esitatud "Diamond of Night" Kärmase teksti ja taustalauluga pälvis 1999. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Jeruusalemmas kuuenda koha.
Kärmas on osalenud Tallinna Linnahalli muusikalis "Hüljatud" ning osalenud muusikalide "Miss Saigon" ja "Oliver!" lavaletoomises, olles lavastaja assistent ja tõlke toimetaja. Kärmas on kirjutanud eestikeelse teksti ka Vanemuise teatris etendunud muusikali "Chess" esimese vaatuse finaalile.
2003. aastal ilmus Kärmase sooloalbum "Tuigutuled", mille materjali esitas Kärmas üle kogu Eesti toimunud autoriõhtutel. Sageli on Kärmas laval musitseerinud Evelin Samueli, Ülo Kriguli ja Ain Aganaga.
Kärmas paistab silma tundeküllaste esituste ning sellega, et suurem osa tema repertuaarist on ta enese kirjutatud. Aastal 2010 ilmus tema teine sooloalbum "Õnneleid". Kolmanda sooloalbumi "Sõnalõimijad" jaoks viisistas ta eesti luuleklassikat, album ilmus 2014. aasta lõpus.
Maian Kärmas oli 2017. aastal toimunud XII noorte tantsupeo "Mina jään" originaalmuusika ja laulutekstide looja ning lavastuse stsenaariumiidee kaasautor. Tantsupeo jaoks loodud originaalmuusika eest pälvis ta 2018. aasta veebruaris Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia.
Isiklikku
Maian-Anna Kärmase vend Lieven-Mihkel Kärmas juhib Eesti Televisiooni populaarset telesaadet "Pealtnägija". Maian-Anna Kärmas elab Tallinnas.
Dominikaani Vabariik
Dominikaani Vabariik on hispaaniakeelne riik Kariibi meres asuva Haiti saare idaosas. Ta piirneb läänes Haitiga.
Suure osa 20. sajandist oli Dominikaani Vabariik diktaatorite Rafael Leónidas Trujillo ja hiljem Joaquín Balagueri võimu all. 1978. aastast on demokraatia jalule seatud.
Riik
Pealinn on Santo Domingo.
Haldusjaotus
Dominikaani Vabariik on jagatud 31 provintsiks ja Santo Domingo ringkonnaks (Distrito Nacional). Provintsid jagunevad 124 vallaks (municipios, ainsuses municipio). Vallad on teise tasandi poliitilised ja administratiivsed allüksused.
thumb|Dominikaani Vabariigi provintsid
Rahvastik
Suurim linn on Santo Domingo. Suuruselt järgmine on Santiago de los Caballeros.
Majandus
Dominikaani Vabariigi majandus sõltub suuresti turismist.
Alates 1960. aastatest on majandusraskuste tõttu paljud dominikaanlased emigreerunud USA-sse, peamiselt idaranniku suurlinnadesse. New Yorgi linnaosas Washington Heightsis on dominikaanlased nii tihedalt koos, et seda mõnikord hüütakse Quisqueya Heights. Arvatakse, et Hispaniola saare põliselanikud aravakid kutsusid saare idaosa Quisqueya, kuigi mõned ajaloolased vaidlustavad seda. Praegu on dominikaanlased üks suuremaid latiinode rühmi USA-s.
Põllumajandus
Suurima osa Dominikaani Vabariigi majandusest moodustab põllumajandus. Seal töötab 40% töövõimelistest inimestest. Kasvatatakse tsitruselisi, kakaopuid, banaane ja muid puuvilju.
Tööstus
Peamised tööstusharud on pimsi ja paekivi kaevandamine. On ettevõtteid, kus valmistatakse seepi ja mööblit.
Transport
Autoteid on kokku 780 km, sellest kõva kattega 393 km, katteta 387 km.
Riigis on kaks lennujaama.
Laevu on 38, sealhulgas üks konteinerlaev, kaks üldkaubalaeva ja üks naftatanker (2022).
Väliskaubandus
Riigi peamised ekspordiartiklid on seep, banaanid ja puuviljad ning impordiartiklid autod, masinad, toit ja kemikaalid.
Turism
Turism Dominikaani Vabariigis põhineb peamiselt matkamisel ja suurte kruiisilaevade külastustel. Turismiäri ei ole võrreldes teiste Kariibi mere äärsete riikidega väga arenenud. Väga palju on kaljuseid maastikke ja vähe randu, lisaks on riigis kehv infrastruktuur.
1997. aastal sõlmis valitsus lepingu Green Globe'iga (keskkonnaohutuse programm), et edendada saarel ökoturismi. Valitsus edendab turismialaseid investeeringuid, nagu näiteks hotellide ehitamist ja väga olulisi kruiisilaevade ehitamist.
2013. aastal külastas Dominikaani Vabariiki umbes 320 000 välismaalast; 320 000-st 80 000 on matkajad, ülejäänud on ristluslaevadelt. 2011. aasta tulu turismindusest oli 111 miljonit USA dollarit.
Ajalugu
Dominikaani Vabariigi territoorium on olnud vaheldumisi Hispaania, Prantsusmaa, Haiti ja jälle Hispaania ning USA võimu all. Vahepeal on taotletud iseseisvust ja omavalitsust.
Haiiti vallutas saare idaosa 1821. Dominikaani vabariik iseseivus Haiiti võimu alt 27.veebruaril 1844.
Aastal 1930 toimus riigipööre, millega tuli võimule  Rafael Leónidas Trujillo.
1937 käskis ta tappa riigis elavad haiitilased, mille tulemusena hinnanguliselt 20 000 inimest hukkus.
Aastal 1960 Trujillo lasi tappa teda avalikult kritiseerinud  Rómulo Betancourti.
ja see keeras kogu maailma üldsuse arvamuse lõplikult tema vastu. Trujillo tapeti  30. oktoobril  1961.
Seejärel toimunud presidendivalimistel sai aastal 1962 presidendiks vasakpoolne  Juan Emilio Bosch Gaviño, kes kõrvaldati võimult 1963. Võimule tuli kolmeliikmeline tsiviil-hunta. Vasakpoolsed jätkasid rahutuste korraldamist ja 24.aprillil 1965 puhkes kodusõda. 1.mail 1965 otsustasid mitmed Ameerika riigid saata Dominkaani vabariiki rahvusvahelised rahuvalvejõud Fuerza Interamericana de Paz.. Peale avaliku korra ja turvalisuse taastamist oli võimul  Joaquín Balaguer  (1966–1978).
Muusika
Rahvusvaheliselt tuntud on merengue, mis on populaarne alates 19. sajandi keskpaigast.
Sport
Dominikaanlased on tuntud pesapallifännid. USA-s on peaaegu kõikides paremates pesapallimeeskondades mõni dominikaanlasest mängija.
Tamur Tohver
Tamur Tohver (sündinud 9. mail 1969 Tallinnas) on eesti lavastaja, näitleja ja teatripedagoog.
2008. aastal rajas ta teatriplatvormi Polygon ja 2021. aastal enesearenduskeskuse Tohver Studio.
Tamur Tohver on isikuarengu treener (alates 1998), Kriya ja Dharma Swasti joogi ning joogaõpetaja. Ta on isikuarengu praksise Zero Zone Praxis (Null Punkti Praksis) autor, mis aitab lahendada egopõhiseid konflikte ja vältida seeläbi nii lavahirmu ilminguid näitleja-lavastaja koostöös teatrikunstis, teistel elualadel kui ka isiklikus elus. Zero Zone Praxis tõstab sooritus- ja elukvaliteedi tasemele, kus on võimalik tõusta duaalsest maailmatunnetusest kõrgemale.
Haridus
Õppis aastatel 1985–1987 Tallinna Ühisgümnaasiumis. Aastatel 1987–1991 õppis ta Tallinna Pedagoogilises Instituudis lavastajaks (BA), magistrikraadi sai 2003. aastal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia Lavakunstikoolist.
Tamur Tohver õpib etenduskunstide doktorantuuris (PhD) Manchester Metropolitan Universitys, teemaks hirm teatrikunstis ja lavastaja-näitleja vahelises suhtes.
Muu tegevus
Tamur Tohver on lavastanud kutselistes teatrites üle 85 lavastuse. Esimese näitlejarolli tegi ta 13-aastaselt telelavastuses "Uus poiss". 1983, millele järgnes 1987. aastal esimene kuuldemänguroll (Eesti Raadio, "Tulised juhtmed"). Ta on osalenud kodu- ja välismaiste žüriide töös festivalidel ja näidendivõistlustel. Juhendanud TTÜ tudengiteatrit T-Teater aastatel 2001–2005. Lavastanud YLE Radioteatterile ja Latvijas Radios Radioteatris, teinud koostööd nii raadio (EBU Radio Drama Workshop 2001–2005 ja BBC eraldi) kui ka televisiooni (YLE) ja filmi valdkonnast autori, näitleja, lavastaja ja projektijuhina. Audio- ja näitekunsti spetsialist ja õppejõud. Juhtinud välimassilavastusi ja suurprojekte (Viitna järvistu 2001, ER-ETV jalgpall 2005, Tallinna Linnahall, XXXIV Tallinna Vanalinna Päevade avaetendus, MISA (2010, 2021), EU PHARE, Eesti Teater 100 (ERR) jpt ning teostanud multimeedia etendusi nii lavastaja kui produtsendina. Lavastanud külalisena Tallinna Linnahallis, teatris Endla, Eesti Nukuteatris ja Eesti Draamateatris, samuti Soomes, Lätis, Indias. Aastatel 1995–2000 huumorisketši autorisarjad Eesti Televisioonis ja Eesti Raadios (Dolce Vita). On teinud heliinstallatsioone kujutava kunsti näitustele ning helirežiid (kui režissöör) lühifilmidele ja teatrilavastustele (Kunstisuvi, Exitfilm, Rakvere Teater). On olnud tegev reklaaminduses kui ideekirjutaja, loovjuht ja teostaja. Lavastuskunstnikuna kujundanud ligi 10 lavastust eri teatrites. Kõnetehnika ja avaliku esinemise õpetaja 2000. aastast. 2006. aastast täiendanud oma õpetavate kursuste nimistut ka isiksusearengu enese- ja teiste juhtimise osas. Teinud kümneid koolitusi ja konsultatsioone avalike ja ettevõttesiseste suursündmuste korraldamiseks, aga ka juhikoolitusi suurklientidele nagu Luminor, SEB, Swedbank, Eesti Energia, AS Elisa, Telia, ERGO, Levira, AS Mainor, AS Corpore jpt.
Töö on teda viinud Suurbritanniasse, Indiasse, Ameerika Ühendriikidesse ja mitmesse riiki Euroopas.
Liikmesus
Eesti Lavastajate Liit, Eesti Teatriliit, EAÜ, Autorihüvitusfond, Eesti Tuleartistide Liit.
Artiklid, algupärandid, tõlked
Tamur Tohverilt ilmus 2003. aastal audiokunsti raamat "Tasa kuulata on kergem" (Kirjastuskeskus / ER, Tln. 2003). Ta on kirjutanud teatriartikleid ajakirja Teater. Muusika. Kino, kultuurilehte Sirp ("Meeletu aprilliteesid" Sirp, 2013) ja ERR kultuuriportaali. Ühiskonnateemalisi vaatlusi on ta jaganud ajakirjas Edasi
Ta on kirjutanud nii kuuldemänge kui näidendeid, nii üksi kui ka koos Ervin Õunapuu, Aidi Valliku ja Piret Jaaksiga. Tamur Tohver on loonud ka lugusid füüsilise teatri valdkonnas, seni siiski stsenaariumipõhiseid ("Fear walkers", 2018). Temalt on ilmunud ka mitmeid näidenditõlkeid soome (Smeds "Külmapildid" (Jääkuvia), Klemola "Jessika kutsikas" (Jessikan pentu), Myllyaho "Garaaž"), vene (Võrõpajev "Hapnik" ( Kislorod), "Valentini päev" (Den Valentina) ja inglise keelest; samuti laulutekste. Käsil on lavastamiskunsti ja isiku arengut käsitlev "Lavastamine".
Rollid näitlejana
Tamur alustas näitekunsti õpinguid 7-aastaselt, esimene õpetaja oli legendaarne Maret Oomer. Tamuri esimeseks tasustatavaks rolliks 13-aastaselt sai nimiosa 1983. aastal I. Kurve lavastatud E. Akopov "Uus poiss", (ETV, rež. I. Kurve) koos Eesti teatriklassikute Rudolf Allaberdi, Meeli Söödi, Silvia Laidla, Anu Lambi, Guido Kanguri jpt. Kaheksateistkümnesena järgnes sellele kuuldemänguroll "Tulised juhtmed", ER Raadioteatris (rež. H. Sõerd, (peaosa)). Hoolimata Tamur Tohveri keskendumisest lavastamisele, on ta siiski regulaarselt astunud üles Polygon Teatri laval ning 2000. aastate algusest teinud kaasa teleseriaalides "Kättemaksukontor" (viimati 2021), "Saladused", "Kelgukoerad", "Viimane võmm" jt.
Lavastused
täielik uuendatud loomeregister ilmub regulaarselt Eesti Lavastajate Liidu kodulehel
Tamur Tohveri esimene kuuldemäng esietendus 1991. aastal, see oli Helga Nõu "Põgenejad" Eesti Raadio Raadioteatris. Esimeseks lavastuseks täiskasvanutele teatris oli A. Alavainu, "Rong katusel" 1995 Endla Teater. Tehtud tööd sisaldavad nii klassikat kui kaasaegset etenduskunsti, lavastatud nii kodu kui välismaal. Polygon Teateri avalavastuseks sai 2008. aastal Tallinna Kultuurikatlas K. Smedsi "Külmapildid". Suurtööna, mis jäädvustas üle 20 Eesti parima näitleja, valmis 2002. aastal 10-osaline raadiodraama "Ekke Moor". Seni Eestist kaugeim lavastus on viinud Indiasse, unikaalsesse Auroville'i asumisse - "Fear walkers" esietendus 2018, Auroville Theatre Groupi ja Polygon Teatri ühistööna Bharat Nivas'. Tamur Tohveri materjalid on alati erilised oma ülesehituselt ja vormid, kuid alati üldinimlikult kergesti mõistetavad ja puudutavad, olgu tegu klassika, kaasaegse teatri või absurdiga.
Sipa maa-alune kalmistu
Sipa maa-alune kalmistu on muinaseesti põletusmatuse koht Pärnu maakonnas Lääneranna vallas endise Sipa küla maal, endisest Sipa külatuumikust (praegusest Sipa-Mihkli talust) vahetult põhja pool, uuest Risti-Virtsu maanteest 350–450 m kagu pool.
Seniste leidude põhjal pärineb kalmistu 10.–13. sajandist.
Kirjeldus
Matusepaik asub ida-läänesuunalise kõrgendiku põhjanõlval. Kalmistu täpseid piire pole võimalik ilma kaevamisteta selgitada. Seetõttu on tema tinglikuks suuruseks loetud umbes 100 m läbimõõduga ala. Kultuurkiht kalmistu alal on suurema tumedusega. Matusekoht on kaetud väheste raudkividega.
Arheoloogilised leiud
Esimesed hauapanused koguti 1974. aastal, kui põllu kündmise ajal tulid päevavalgele umbes 10. sajandi hauapanused. Hauapanus koosnes kolmest pronkstraadist kaelavõrust, hoburaudsõlest, odaotsast, sõrmusest ja pronksspiraalist. 1999. aastal sooritatud arheoloogilistel kaevamistel leiti aga 12. sajandist pärinev läätsekujuline mõõgapideme nupp.
Alexander Graham Bell
Alexander Graham Bell (3. märts 1847 Edinburgh – 2. august 1922 Beinn Bhreagh, Nova Scotia, Kanada) oli šoti päritolu ameerika teadlane, leiutaja ja õpetaja. Bell on tuntud eeskätt telefoni leiutajana, mille ta patenteeris 1876. aastal.
1885. aasta 15. aprillist pärit vahaga kaetud pappkettal leidub salvestis, kus Bell sõna võtab. Sellel on kõigest üks lause: "Hear my voice, Alexander Graham Bell." ("Kuulake mu häält, olen Alexander Graham Bell.")
Aastal 1888 oli Bell üks National Geographic Society asutajaid.
Kui Bell suri, kuulutati USAs välja leinaminut, kus ühe minuti jooksul suleti kõik telefoniteenused, austamaks meest, kelle elutöö tulemusena said inimesed kasutada telefoni.
Belli järgi on nimetatud mõõtühik bell.
Bell pedagoogina
1868 andis Bell Londonis Susanna Hullis kõnetunde kurtidele lastele. 1871 oli ta kurttummade õpetaja Northamptonis Clarke'i koolis Massachusettsis. Seejärel oli ta kooli järelevalvenõukogu esimees ja kuni surmani selle liige. Clarke'i koolis tutvus ta ka õpilasega, kellega hiljem abiellus. Samal ajal tegutses Bell ka Ameerika Kurtide varjupaiga juures Connecticutis Hartfordis.
1914 oli Bell üks Montessori ühingu loomise eestvedajaid USAs.
1873–1877 oli Bell Bostoni Ülikoolis kõnetehnika ja häälefüsioloogia professor. Väidetavalt tundis Bell ise end alati rohkem kurtide õpetajana kui maailmakuulsa leiutajana.
Tunnustus
Tema järgi on nimetatud Nokia Bell Labs, endiste nimedega AT&T Bell Laboratories, Bell Telephone Laboratories, Bell Lab.
Äigrumäe
Äigrumäe on küla Harju maakonnas Viimsi vallas.
Muuga (Viimsi)
Muuga on küla Harju maakonnas Viimsi vallas. Asub Muuga lahe ääres.
Küla territooriumil asub Eesti suuruselt teine hiidrahn Kabelikivi ning Hansumäe kivikülv (sealhulgas Hansumäe Keldrirahn).
Muuga praegune külavanem on Andrus Pihel, kes valiti ametisse 16. juunil 2018.
Küla idaosas Maardu tee ääres paikneb toidupood Meriste kauplus, lähedal Muuga aedlinnas Kallavere tee ääres asub ka toidupood Sinu Pood.
Transport
Muuga külas asuvat Muuga bussipeatust teenindab Tallinna bussiliin 38 ja Viimsi valla bussid V6, V7, V7A ja V9. Muuga küla idaosa elamupiirkonna kõrval paiknevad bussipeatused Kabelikivi, Uus-Muuga ja Maardu veehoidla, mida teenindavad: Viimsi valla bussid V6 ja V7A, Maardu linna bussid 102, 103, 172, 173 ja Jõelähtme valla bussid J3, J6, J9, J16N ja J16T. Kabelikivi peatuses peatub ka Tallinna bussiliin 34A.
Küla edelapiiril on Muuga tee kagupoolne osa.
Valts (aste)
thumb Valts on detaili kanti lõigatud täisnurkne aste.
Valga–Uulu maantee
pisi|Maantee [[Ristiküla (Surju)|Ristikülas]] pisi|Maantee kohas, kus seda peaks hakkama ületama [[Rail Balticu trass]] Valga–Uulu maantee (põhimaantee nr 6) on üks Eesti põhimaanteid.
See saab alguse Valga linnast. Tee pikkus on 124,8 km, sealhulgas 1,3 km pikkune lõik Valga linnas. Tee lõpeb Reiu külas, Tallinna–Pärnu–Ikla maantee 142. kilomeetril.
Sillad Valga–Uulu maanteel
Sildade nimistu pärineb Teeregistri andmebaasist.
Asulad Valga–Uulu maanteel
Valga linn, Jaanikese küla, Piiri küla, Kulli küla, Hummuli alevik, Soe küla, Puide küla, Alamõisa küla, Roobe küla, Tõrva linn, Kirikuküla küla, Helme alevik, Linna küla, Karjatnurme küla, Kähu küla, Ala küla, Ainja küla, Kõvaküla küla, Karksi-Nuia linn, Univere küla, Leeli küla, Pöögle küla, Atika küla, Põlde küla, Abjaku küla, Abja-Paluoja linn, Veskimäe küla, Abja-Vanamõisa küla, Veelikse küla, Lasari küla, Kamara küla, Räägu küla, Umbsoo küla, Mustla küla, Tihemetsa alevik, Väljaküla küla, Kilingi-Nõmme linn, Marana küla, Lodja küla, Kalda küla, Ristiküla küla, Ilvese küla, Rabaküla küla, Metsaääre küla, Laadi küla, Reiu küla.
Saint Lucia kindralkuberner
Saint Lucia kindralkuberner on Saint Lucia monarhi, kelleks praegu on Charles III, esindaja Saint Lucias kohapeal. Kindralkuberner resideerib Valitsuse Majas.
Kindralkuberneri institutsioon loodi, kui riik 22. veebruaril 1979 iseseisvus. Enne seda oli sarnastes ülesannetes Saint Lucia kuberner.
T-40
T-40 on Nõukogude Liidus, aastatel 1940–1941 tootmises olnud amfiibtank (kergetank).
Tank oli relvastatud ühe 12,7 mm kuulipildujaga DŠK (vene ДШК) mod. 1938 ja ühe 7,62 mm kuulipildujaga DT. Masina jõuallikaks oli mootor GAZ-202, mis oli mootori GAZ-11 tankivariant.
Edivere
Edivere on küla Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Illuka valda.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Ediveres 28 elanikku, neist eestlasi 24 (85,7%).
August Hint
August Hint (11. august 1902 Kavastu vald, Tartumaa – 24. märts 1944 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kapten).
Almohaadide riik
Almohaadide riik või Almohaadide kalifaat oli Maroko moslemitest berberite kalifaat, mis asutati 12. sajandil.
Almohaadi liikumise algatas Ibn Tumart masmuda hõimude seas, Lõuna-Markokos. Almohaadid rajasid esimese berberite riigi Tinmelis, Atlase mägedes umbes 1120. aastal. Alistades valitseva Almoraviidide dünastia, suutsid nad aastaks 1147 kogu Marokos võimule saada. Abd al-Mu'min (1130–1163) vallutas Marrakechi ja kuulutas iseenda sultaniks. pisi|vasakul|[[Sitsiilia kuningas|Sitsiilia kuninga Rogeri Aafrika kuningriik]] Aastal 1159 olid nende kontrolli all kõik Atlase mägede ja Vahemere vahele jäänud Magribi alad, Aafrika põhjarannikul Egiptusest läänes. 1160. aastal jätkas Abd al-Mu'min territooriumi vallutamist Magribist idasuunal ning vallutas Sitsiilia normannide kontrollitud Ifriqiya ja Tripolitaania alad.
Rekonkista Pürenee poolsaarel
Almohaadid (1147–1269) taasühendasid 1031. aastal killunenud Córdoba kalifaadi alad Pürenee poolsaarel tänapäeva Hispaania ja Portugali aladel. Ibeeria poolsaare Al-Ándalus oli ka aastaks 1172 Alhohaadide võimu all.
Almohaadide võim Ibeeria poolsaarel kestis kuni aastani 1212, kui Muhammad "al-Nasir" III Las Navas de Tolosa lahingus Sierra Morenas Kastiilia, Aragóni, Navarra ja Portugali kristlike kuningate liidult lüüa sai. Araabia ajaloos on lahing nimetatud, kui Al-Uqabi lahing. Mauride võim Ibeerias taandus peagi peaaegu täielikult, kui Córdoba ja Sevilla vastavalt aastatel 1236 ja 1248 Kastiilia kristlaste kätte langesid.
Almohaadide valitsusaeg jätkus kuni mitmete hõimude ja piirkondade ülestõusud võimaldasid nende ohtlikeimate vaenlaste, Mariinide esiletõusu aastaks 1215. Dünastia viimase valitseja kätte jäi lõpuks vaid Marrakech, kus ta orja poolt aastal 1269 mõrvati. Mariinid piirasid Marrakechi, millega lõpetati Almohaadide valitsusaeg Lääne-Magribis.
Peredvižnikud
Peredvižnikud (vene keeles передвижники) olid Venemaal tegutsenud Rändnäituste Ühingu (vene keeles Товарищество передвижных художественных выставок) liikmed.
Ühing asutati Peterburis 1870. aastal Grigori Mjassojedovi, Ivan Kramskoi, Vassili Perovi ja Nikolai Ge initsiatiivil.
Peredvižnikute eesmärgiks oli tutvustada ja propageerida Venemaal vene realistlikku kunsti. Selleks organiseeriti ühingu liikmete töödest rändnäitus, mida eksponeeriti suuremates linnades.
Peredvižnikuid toetas rahaliselt Pavel Tretjakov.
Esimene peredvižnikute näitus toimus 1871. aastal, viimane 1923. aastal. Kokku toimus 48 näitust. Esimene näitus avati 29. novembril 1871. aastal Peterburis. Sealt saadeti see edasi Moskvasse, hiljem Kiievisse ja seejärel Harkivi. Sellel näitusel oli välja pandud 46 maali ja joonistust.
Nimed marmortahvlil
"Nimed marmortahvlil" on eesti kirjaniku Albert Kivika 1936. aastal ilmunud Eesti vabadussõja teemaline romaan.
Teos kajastab Tartu kommertskooli õpilaste osalemist Eesti vabadussõjas. Romaanil on kolm osa. Neist esimene keskendub Eestis 1918. aasta lõpuks välja kujunenud sõjalis-poliitilisele olukorrale ja annab edasi Tartu noorte meeleolusid. Teises osas kirjeldab autor vabatahtliku õpilaspataljoni sõjategevust. Kolmandas osas on käsitletud sõjategevuse lõppjärku ja poiste tagasijõudmist Tartusse.
Teose "Nimed marmortahvlil" teine osa ilmus 1935. aastal ajalehe Uus Eesti veergudel järjejutuna. Viimistletud kolmeosalise romaani andis 1936. aastal Tartus välja Eesti Kirjastuse Kooperatiiv. Esmatrükis oli teosel 539 lehekülge.
Teose kordustrükid on ilmunud 1942. aastal Tallinnas Eesti Kirjastuselt, 1947. aastal Vadstenas kirjastuselt Orto, 1991. aastal kirjastuselt Eesti Raamat sarjas "Eesti romaanivara", 2003. aastal Tallinnas kirjastuselt Leksiko (ISBN 9985-78-946-6), 2005. aastal sarjas "Eesti Päevalehe raamat" (ISBN 84-9819-341-9) ja 2015. aastal ettevõttelt Critera VMG (ISBN 9789949383597).
Järjed
Elades paguluses Rootsis, kirjutas Albert Kivikas romaanile "Nimed marmortahvlil" järjed.
"Nimed marmortahvlil II" keskendub tagalaelule Vabadussõja-aastatel. Vabatahtlike sõjategevus on seal esitatud taustana, mitte enam keskse tegevustikuna. Peategelasest Henn Ahasest on saanud staabikirjutaja, kelle tõeline kirg on kirjandus. Albert Kivika kombel on temast saanud futurist. Tegelaskujude seas on äratuntavad mitmed tolle perioodi kirjandustegelased, eelkõige rühmituse Siuru liikmed.
II osa esmatrükk ilmus 1948. aastal Vadstenas kirjastuselt Orto, kordustrükina andis selle aastal 2000 välja Tallinna kirjastus Olion (ISBN 9985-66-181-8) ja aastal 2003 Tallinna kirjastus Leksiko (ISBN 9985-78-946-6).
"Nimed marmortahvlil III" ei käsitle enam sõjateemat, vaid vaatleb kultuurielu Eesti Vabariigi algusaastatel. Kesksel kohal on endiselt Henn Ahas ja tema isiksuse küpsemine. Antakse edasi 1920. aastate noorte kultuurihuvisid ja vaimueliidi arutlusteemasid.
IV osa esmatrükk ilmus 1954. aastal Lundis Eesti Kirjanike Kooperatiivi väljaandel. Kordustrüki andis aastal 2002 välja Tallinna kirjastus Olion (ISBN 9985-66-265-2).
Lavastused
Aastal 1937 alustas Albert Kivikas teose teatriversiooni ettevalmistamist. Teda aitas sõber ja kolleeg August Annist. Nende koostöö tulemusel ilmus 1939. aastal Tallinnas kirjastuse Tarvik väljaandel kolmes vaatuses (seitsmes pildis) 109-leheküljeline draama "Nimed marmortahvlil".
Näidendi lavastas Estonia teatris Ants Lauter ja esietendus toimus 24. veebruaril 1939. Tuntud näitlejatest astusid üles Teet Koppel (Ahas), Ants Eskola (rühmajuht Käsper) ja Hugo Laur (sanitar Tääker). Lavastaja Ants Lauter mängis ise kaptenit.
Aastal 1989 lavastas Ago-Endrik Kerge Vanemuises romaanist oma dramatiseeringu pealkirjaga "In corpore...", kus Ahast kehastas Rain Simmul, Käsperi osa täitis Andres Dvinjaninov.
Aastal 2002 valmis romaani põhjal film "Nimed marmortahvlil".
Jaama
Jaama on mitme koha nimi:
Cork
Linn oli 2005. aastal Euroopa kultuuripealinn.
thumb|tühi|250px|Cork oktoobris 2006
Metsakasti
Metsakasti on küla Harju maakonnas Viimsi vallas.
Rahvastikuregistri andmetel on Metsakasti külas 579 elanikku (seisuga 01.10.2015).
Kurt Schneider
Kurt Schneider (7. jaanuar 1887 – 27. oktoober 1967) oli saksa psühhiaater, kes on andnud panuse skisofreenia ja isiksusehäirete olemuse uurimisse.
Elulugu
Schneider sündis Crailheimis Württembergi kuningriigis. Ta õppis meditsiini Berliinis ja Tübingenis ning pärast sõjaväeteenistust I maailmasõjas sai psühhiaatri kvalifikatsiooni. 1931. aastal asus ta juhtima Saksamaa Psühhiaatriliste Uuringute Instituuti Münchenis. Ta lahkus sealt eugeenika leviku ajal ja töötas Teise maailmasõja ajal arstina Saksa armees. Pärast sõda asutas ta koos Karl Jaspersiga Heidelbergi psühhiaatriakooli. Ta töötas seal dekaanina kuni pensionile jäämiseni 1955. aastal.
Isiksusehäired
Schneider defineeris "psühhopaatilist" isiksust kui indiviidi, kes kannatab oma isiksuseomaduste pärast või põhjustab nendega ühiskonnale kannatusi. Ebanormaalne isiksus on suuresti kaasasündinud, aga võib areneda ka isikliku arengu jooksul või väliste mõjutuste tõttu. Ta arvas, et ebanormaalne isiksus on statistiline kõrvalekalle normist. Tema eesmärk oli, et diagnoosid oleksid moraalselt neutraalsed ja põhineksid teadusel. Ta arvas, et normaalse isiksuse dimensioonid ja patoloogia tüübid on tehislik konstrukt. Kategoriaalset süsteemi saab kasutada normaalse isiksuse kirjeldamisel, aga normaalsetest isiksusedimensioonidest ei saa tuletada kliiniliselt olulisi ebanormaalsuse tüüpe.
Tema isiksusehäirete tüpoloogia põhineb kliinilisel vaatlusel. Ta pakkus välja 10 psühhopaatilist isiksust:
Schneideri töö on mõjutanud ka järgnevaid tüpoloogiad, sealhulgas praegusi isiksusehäirete klassifikatsioone DSM-IV-s ja RHK-10-s. Schneiderile on ette heidetud, et tal ei õnnestunud luua hinnanguvaba mitte hukkamõistvat diagnostilist süsteemi. Schneider ise kritiseeris Kraepelini ja teisi, kelle isiksuse diagnoosid põhinevad moraalsel hinnangul, kuid sama kehtis ka tema enda tüpoloogia kohta. Schneider tunnistas et "ühiskonna kannatus" on täiesti subjektiivne kriteerium, kuid arvas, et teaduslikes uuringutes on võimalik seda vältida, kuna tegeletakse laiema statistilise kategooriaga, mis on tema hinnangul kaasasündinud ja seega suures osas päritav.
Skisofreenia
Schneideri panus oli skisofreeniale iseloomulike esimest järku sümptomite kirjeldamine. Esimest järku sümptomid on olnud viimastes diagnostilistes süsteemides väga olulisel kohal, nii RHK-10 kui ka DSM-III ja DSM-IV järgi on esimest järku sümptomite olemasolu skisofreenia diagnoosi panemiseks vajalik. Kriitikute hinnangul aga ei ole need sümptomid omased ainult skisofreeniale.
Schneideri esimest järku sümptomid on:
Ruugerüdi
Ruugerüdi ehk ruugerisla (Tryngites subruficollis) on linnuliik. Ta on ruugerüdi perekonna (Tryngites) ainus liik.
Austerlitzi lahing
Austerlitzi lahing peeti 2. detsembril 1805 Austerlitzi linna juures Prantsuse ja Vene-Austria ühendvägede vahel.
Ruugerüdi
Välimus
Ruugerüdi on 18–20 cm pikk, soorüdist veidi suurem lühikese noka ja kollaste jalgadega kahlaja, kes välimuselt sarnaneb tutkaga. Ruugerüdi ülapool on kõigis sulestikes mustriline pruun ja alapool põhiliselt heleruuge.
Austerlitzi lahing
Eellugu
Varem oli Napoleon Bonaparte võitnud austerlasi Ulmi lahingus ning Vene vägede ülemjuhataja Mihhail Kutuzov tõmbus oma vägedega tagasi itta, jättes Viini ja selle suured laskemoonalaod prantslastele. Napoleon tahtis siiski Vene-Austria armeega kiiresti lahingusse astuda, kuna tema armee varustamine muutus talve lähenedes aina raskemaks. See võimalus avanes 110 kilomeetri kaugusel Viinist, Austerlitzi linna juures (praegune Slavkov u Brna Tšehhis Brno lähedal).
Ruugerüdi
Levik
Ruugerüdi pesitsusaegne levila hõlmab tundrapiirkonna põhiliselt Kanada Loodealadel. Väljaspool pesitsusperioodi on ta laialt ringihulkuv lind, keda kohatakse preeriates, golfiväljakutel, lennuväljadel ning muudel murustel lagealadel ja rannikul. Ruugerüdi rändab väga pikki vahemaid. Ta pesitseb Põhja-Ameerika tundraaladel ja talvitub peamiselt Lõuna-Ameerikas, eriti Argentinas. Ta rändab põhiliselt läbi Põhja-Ameerika keskosa. Eksikülalisena satub ta regulaarselt Lääne-Euroopasse. Näiteks Iirimaal ja Suurbritannias on ruugerüdi Põhja-Ameerika kahlajatest üks tavalisemaid juhukülalisi, keda kohatakse seal peamiselt sügiseti.
Rumyana Zheleva
thumb|Rumyana Zheleva Rumyana Zheleva (bulgaaria keeles Румяна Русева Желева; sündinud 18. aprillil 1969 Nova Zagoras) on Bulgaaria poliitik. Ta oli 27. juulist 2009 kuni 27. jaanuarini 2010 Bulgaaria välisminister.
Ta sündis aastal 1969 Nova Zagoras Sliveni piirkonnas. Ta lõpetas aastal 1995 Sofia ülikooli sotsioloogina. Aastal 2003 kaitses ta Otto von Guericke Magdeburgi ülikoolis PhD kraadi sotsioloogia alal.
Ruugerüdi
Ökoloogia
Ruugerüdi teeb pesa maapinnale, muneb neli muna.
Austerlitzi lahing
Eellugu
Napoleoni strateegilistele oskustele tuli kõvasti kasuks ka see, et koalitsioonivägede juures olid nende riikide monarhid – Venemaa keiser Aleksander I ja Saksa-Rooma keiser Franz II (mistõttu seda lahingut nimetatakse ka kolme keisri lahinguks), kes vägede ülemjuhatajalt Kutuzovilt juhirolli ära võtsid. Koalitsioonivägedele tuli kahjuks nende vanamoelised taktikad ning organisatsioon. Prantslased olid aga väga motiveeritud ning paremate taktiliste oskustega.
Ruugerüdi
Ökoloogia
Toitub putukatest ja teistest selgrootutest.
Leiud Eestis
Eestis on ruugerüdi kohatud ühel korral: linnuvõistluse Estonian Open käigus vaadeldi 19. augustil 2006 üht isendit Lääne-Virumaal Natturi küla juures mererannas.
Austerlitzi lahing
Lahing
Lahingu alguseks paigutas Napoleon oma väed nii, et tema parem tiib oli selgesti nähtavalt nõrk. Goldbachi oja äärde oli paigutatud ainult peaaegu sümboolne kaitseliin. Seega jättis ta ühendustee Viiniga vabaks. Samuti jättis ta mulje, nagu asuks taanduma, viies väed minema lahinguvälja üle domineerivalt ja lahingu seisukohalt ülioluliselt Pratzeni kõrgendikult. Vastastele jäi mulje, nagu keskenduks Napoleon pearünnakuks vasakule tiivale. See meelitas liitlasi tema vägede eest läbi marssima, paljastades tegelikult oma tiiva ja kahe väe vahelise ühenduse.
Baltisakslasest jalaväekindral krahv Friedrich von Buxhoeveden pidi lahingus juhatas Vene-Austria vägede vasakut tiiba, kuid oli lahingu ajal purjus, mis aitas Napoleonil lihtsamini võita.
Kokkuvõte
Lahing demonstreeris koalitsioonivägedele karmi õppetunni, et nad olid Napoleoni sõjalist talenti kõvasti alahinnanud. Lahingu otsene tagajärg oli Austria-Prantsusmaa rahuleping, Vene keiserlik armee taganes Poola. Järjekordne koalitsioon Prantsusmaa vastu lõppes kaotusega.