cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ohtja mõis
Eesti ajal müüdi Ohtja mõisa maja Kärlalt tulnud metsavahile Oskar Jõelehele. Nimi muudeti Kesküla taluks.
Johan Laidoner
Teenistuskäik Venemaa Keisririigi sõjaväes
Esimese maailmasõja ajal sõdis Galiitsias, Poolas ja Valgevenes Saksa Keisririigi ning Austria-Ungari Keisririigi vägede vastu.
Teenistus Eesti rahvuslikes väeosades
2. detsembril 1917 kutsus Eesti Sõjaväelaste Ülemkomitee kindralstaabi alampolkovniku Johan Laidoneri Eestisse formeeritava 1. Eesti jalaväediviisi ülemaks. 1. jaanuaril 1918 saabus Johan Laidoner Tallinna ja võttis 5. jaanuaril 1. Eesti jalaväediviisi juhtimise üle. J. Laidoner juhtis Eesti rahvusväeosi kuni 19. veebruarini 1918, mil oli sunnitud Eestis võimu haaranud Eestimaa Nõukogude Täitevkomitee survel diviisiülema kohalt lahkuma.
Tegevus Saksa okupatsiooni ajal
4. aprillil 1918 ülendas tollal illegaalselt tegutsenud Eesti Ajutine Valitsus Johan Laidoneri polkovnikuks.
Vabadussõda
1918. aastal Vabadussõja alguses, 30. novembril, lahkus ta Petrogradist, ületas Soome piiri, jõudis 5. detsembril Helsingisse ja saabus 8. detsembri hommikul Tallinna.
11. detsembril tegi Johan Laidoner visiidi Liepājas asunud Briti eskaadri admirali Edwyn Alexander Sinclairi juurde, keda veenis vaatamata eskaadri kergeristleja Cassandra uppumisele miiniplahvatusel tulema Tallinna reidile, et toetada Eesti võitlust iseseisvuse eest, 12. detsembri õhtupoolikul saabuski Briti eskaader Tallinna reidile. 14. detsembril 1918 nimetati kindralstaabi polkovnik Johan Laidoner Eesti rahvaväe operatiivstaabi ülemaks. 1918. aasta 23. detsembril nimetati ta Eesti Vabariigi sõjavägede ülemjuhatajaks ning moodustati sõjavägede sõjategevuse juhtimiseks Ülemjuhataja Staap. J. Laidoner rakendas sõjaväe juhtimisel ainujuhtimise printsiipi, kus Eesti sõjavägede ülemjuhataja tööorganiks oli Ülemjuhataja Staap ja vägede operatiivjuhtimise kõrgeimateks lülideks rindejuhatuse funktsioone täitvad 1., 2. ja 3. diviisi staabid. Sõjaväe efektiivse juhtimisstruktuuri loomine oli Laidoneri üks suuremaid saavutusi Vabadussõja ajal. Erinevalt Esimese maailmasõja positsioonisõjast kujunesid Vabadussõja põhilisteks lahinguteks väiksemate väeüksuste pataljonide-roodude lahingud, mille toetamisel omasid suurt tähtsust mobiilsed soomusrongid ja soomusautod ning mobiilsed soomusrongide dessantosad.
Strateegilise plaanina sekkus Eesti sõjavägi aktiivselt naabermaade sõjalistesse sündmustesse. Et säästa maad sõjapurustustest, kanti sõjategevus üle võõrale territooriumile: Eesti väed tungisid Vabadussõja ajal sügavale Läti aladele, võimaldades seega astuda tegevusse Eestile sõbralikul Läti Ajutisel Valitsusel. Tungides Loode-Venemaale, abistati võitluses Punaarmeega vähem ohtlikke Vene valgete väekoondisi (Põhjakorpust ja Loodearmeed). Narva jõe tagusest Ingerimaast loodi puhvertsoon (Viru Ingeri) Narva piirilõigu ette.
20. jaanuaril 1919 nimetas Eesti Ajutine Valitsus J. Laidoneri pärast Narva ja Tartu tagasivallutamist kindralmajoriks. Pärast Vabadussõja edukat lõppu lahkus J. Laidoner 26. märtsil 1920 omal soovil sõjavägede ülemjuhataja kohustest ning ülendati kindralleitnandiks. 8. jaanuaril 1921 vabastas Vabariigi Valitsus Johan Laidoneri Riigikogu liikmena tegelikust sõjaväeteenistusest ja arvas tagavaraväkke alates 4. jaanuarist 1921.
Tegevus Eesti Vabariigis
pisi|Johan Laidoneri autogramm 1938. aasta veebruaris Konstantin Pätsile kingitud Tallinna ümbruse kaardil Johan Laidoner oli Tallinna Kaasani koguduse liige.
1. detsembri riigipöördekatse
1924. aasta 1. detsembril Nõukogude Venemaa poolt organiseeritud Eesti riigipöördekatse ajal kujunenud olukorras nimetati Johan Laidoner taas sõjavägede ülemjuhatajaks. Kirjeldus J. Laidoneri nimetamisest ülemjuhatajaks 1924. aasta 1. detsembri hommikul koosolekul Riigivanema juures, Eduard Laamani päevikust:
Poliitiline tegevus
pisi| 1921–1929 oli Johan Laidoner I, II ja III Riigikogu liige, kuulus Põllumeestekogude rühma ning oli 1929. aastani Riigikogu väliskomisjoni esimees.
1925. aastal vahendas Johan Laidoner Rahvasteliidu komisjoni esimehena Türgi ja Iraagi piiritülisid. Laidoneri soovitusel otsustati anda Mosul Iraagile. Hiljem viibis ta mõnda aega anonüümsena Palestiinas, kus tutvus sinna rajatavate juudi uusasundustega. Seda reisi kirjeldas ta 1926. aasta kevadel Tallinnas Palestiina koosolekul peetud kõnes, milles ühtlasi ennustas Iisraeli riigi rajamist. Rootsi-Läti alalise lepituskomitee liige (27. august 1926). Johan Laidoner oli Eesti tuletikumonopoli nõukogu esimees. 250px|thumb|left|[[Edward Rydz-Śmigły, Tadeusz Kasprzycki ja Johan Laidoner, Varssavi - 1939]] 1929 loobus Johan Laidoner kandideerimast IV Riigikogu valimistel, deklareerides lakooniliselt: "Ma ei armasta teha tööd, kus ma ei näe tagajärge või kus tagajärg on koguni eitav." 1934. aasta põhiseaduse rahvahääletuse eel teatas Johan Laidoner, et on põhiseaduse muutmise poolt. 1934. aastal esitati ta uue põhiseaduse alusel valitava riigivanema kandidaadiks. Laidoner kogus 21. märtsiks 38 066 toetusallkirja (Riigivanema kandidaadiks ülesseadmiseks oli tarvis koguda 10 000 allkirja).
Algselt tema kandidatuuri toetada lubanud vabadussõjalased murdsid viimasel hetkel kokkuleppe. 116 Vabadussõja veterani ja Vabadusristi kavaleri (teiste hulgas Karl Parts, Jaan Maide, Karl Tallo, Karl Einbund, Johannes Roska, Paul Bassen-Spiller, Nikolai Reek, Aleksander Tõnisson, Otto Sternbeck, Johan Pitka ja Hengo Tulnola) protesteerisid Johan Laidoneri kui Riigivanema kandidaadi mustamise vastu. 1934. aastal tehti tema juhtimisel 1934. aasta sõjaväereform, seejärel kaasajastati armee väljaõpet ja relvastust – püüti teha kaitsevõime tõstmiseks kõik, mida väikeriigi ressursid võimaldasid.
1938. aastal sai Johan Laidoner Riiginõukogu liikmeks.
Nõukogude okupatsioon, vahistamine ja surm
240px|pisi|Johan Laidoner 1941. aastal. NKVD foto Laidoneri isiklikust toimikust pisi|240px|Johan Laidoner 1952. aastal. NKVD foto Laidoneri isiklikust toimikust 22. juunil 1940 tagandati Johan Laidoner Sõjavägede ülemjuhataja ametist ja 19. juulil 1940 küüditati koos abikaasaga NSV Liitu Moskvasse ning viis päeva hiljem edasi Penzasse. 23. juunil 1941 pandi Laidonerid koduaresti. 28. juunil 1941 Laidonerid arreteeriti ja viidi kohalikku vanglasse. Septembris 1942 suleti Laidonerid Moskvas Butõrka vanglasse, sealt viidi nad Kirovi vanglasse ja sügisel 1945 Ivanovo vanglasse, kuhu nad jäid 1952. aastani. 7. märtsil 1953 saadeti Laidonerid jälle Moskvasse Butõrka vanglasse, kus teatati, et neile on RJM-i erinõupidamise otsusega mõistetud Vene NFSV Kriminaalkoodeksi § 58-4 alusel 25-aastane vanglakaristus.
Kriminaalasi nr 5421, mis oli alustatud 26. juulil 1941, lõpetati 22. märtsil 1953, enne erinõupidamise otsust hoiti teda 11 aastat vahi all. Talle esitatud süüdistuste kohta (Nõukogude võimu vastane relvastatud võitlus Vabadussõja ajal) vastas rahvusvahelise õiguse põhimõtetest lähtuv Laidoner, et Vladimiri keskvanglas / RJM Vladimiri vanglas nr 2 viibimise ajal varjati Laidoneri ja teiste Balti riikide riigitegelaste isikuid ja kinnipidamise ajal kasutati nimede asemel – vanginumbreid (Laidoner oli kinnipeetu nr 11 ). Johan Laidoner suri 13. märtsil 1953 Venemaal Vladimiri vanglas. Ta maeti Vladimiri linna kalmistule, ühte hauda Poola riigitegelase Jan Stanisław Jankowskiga.
Mälestuse jäädvustamine
Laidoneri sünnitalu kohas Vardja külas avati talle monument (Johan Laidoneri mälestussammas) 23. mail 1937, see purustati 1940. aastal ning taasavati 9. septembril 1990.
1990. aastatel paigaldati mälestustahvel Venemaal Vladimiri kalmistu represseeritute monumendile.
2004. aasta juunis avati Viljandi lossimägedes Johan Laidoneri ratsamonument (autor Terje Ojaver).
Viimsis asub J. Laidoneri tee.
Eesti Post andis 2009. aastal Johan Laidoneri 125. sünniaastapäevaks välja postmargi ja esimese päeva ümbriku (FDC).
Leedus Vilniuses on Laidoneri mälestustahvel kunagisel Vilniuse sõjakooli hoonel.
Isiklikku
Maria Kruszewskaga, kellest hiljem sai tema abikaasa, sai Laidoner tuttavaks Vilnos teenides, kui Maria oli 15-aastane. Nikolai Kindralstaabi Akadeemias õppides kohtas Laidoner Vilno sõjakooli päevilt tuttavat neidu – Maria Kruzewskat, kes siis oli Peterburi konservatooriumi üliõpilane. Samal, 1911. aastal abiellus 27-aastane Laidoner 22-aastase Mariaga.
Maria Skarbek-Kruszewska küüditati koos J. Laidoneriga 1940. aastal. Ta viibis Venemaal kinnipidamiskohtades kuni 1954. aastani, millal vabastati Vladimiri vanglast. Pärast vabastamist keelati aga Eestisse naasmine ning ta oli sunnitud elama Vladimiri oblasti Melenki linnas, kus töötas muusikakoolis klaveri- ja inglise keele õpetajana. Saabus Eestisse tagasi 1961. aastal, elas Haapsalus ja Viljandimaal. Suri 1978. aastal ning on maetud Tallinnas õigeusu kalmistule poeg Michaeli kõrvale.
Elukohad Viimsi mõis (tänapäeval Eesti sõjamuuseum - kindral Laidoneri muuseum) ja eramaja Õllepruuli tänav 5 Tallinnas.
Keemiline reaktsioon
Reaktsioonide klassifikatsioon
1) Reaktsioonis osalevate ainete olemuse alusel
2) Faasilise oleku alusel
3) Reaktsiooniga kaasneva energeetilise efekti põhjal
4) Reaktsiooni initsieerimisviisi alusel
5) Intermediaadi olemuse järgi
6) Reaktsiooni mehhanismi/tee järgi
7) Konkureerivate reaktsioonide alusel
8) Olulisemad reaktsioonitüübid keemilise muutuse iseloomu või saaduse iseloomu põhjal
9) Seoses funktsionaalrühmade muutustega – vaata artiklit "Orgaaniline reaktsioon"
10) Saaduste selektiivse moodustumise järgi
Niederwiesa vald
Niederwiesa on vald Saksamaal Saksimaa liidumaal Kesk-Saksimaa kreisis.
Kuni 2008. aastani kuulus vald Freibergi kreisi.
Tuntud on restaureeritud Lichtenwalde loss.
Valda kuuluvad Niederwiesa, Braunsdorf ja Lichtenwalde.
Midlandsi provints
Midlandsi provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Zimbabwes.
Antropoloogia
Antropoloogia on teadusharu, mis uurib inimest kui bioloogilist ja sotsiaalset olendit, tema iseärasusi ja põlvnemist. Antropoloogia on ka teadus inimesest kui ühiskondlikust olevusest, kultuurikandjast. Eelkõige on tegu võrdleva teadusega, mis ei piirdu ainult traditsiooniliste ühiskondade kirjeldamisega, vaid üritab välja jõuda sügavama tunnetuseni inimese olemusest üldse.
Kitsamalt eristatakse füüsilist antropoloogiat ja kultuuriantropoloogiat.
Neist esimene, mida võib nimetada ka inimbioloogiaks, tegeleb peamiselt inimese füüsilise karakteristika uurimise ja analüüsiga. Selles hõlmatud küsimused seostuvad mitmesuguste teadusharudega: bioloogia, biokeemia, meditsiin, geneetika jt. Uuritakse näiteks inimese bioloogilist evolutsiooni, rasside kujunemist, aga ka erinevat vastuvõtlikkust teatud haigustele, mis kuulub juba otseselt tänapäevaste probleemide ringi.
Kultuuriantropoloogia huviorbiiti jääb inimene kui ühiskondlik olevus, tema käitumismustrid, tavad, kombed. Ühelt poolt püütakse leida universaalset, midagi, mis on ühine kõikidele kultuuridele. Teiselt poolt tuleb aga märgata just ainulaadset, seda mis eristab ühte kultuuri teisest, muutes ta unikaalseks, kordumatuks.
Erinevus sotsioloogia ja antropoloogia vahel on sageli ähmastunud, kuna mõlemad valdkonnad kasutavad tihti samu uurimismeetodeid ja ühist andmebaasi. Paljudes ülikoolides kuuluvad need kaks distsipliini sama osakonna juurde.
Eesti antropoloogia
Eestis õpetatakse kultuuri- ja sotsiaalantropoloogiat täismahus bakalaureuse- ja magistriprogrammina Tallinna Ülikooli humanitaarteaduste instituudis. Tartu ülikoolis saab õppida etnoloogiat/kultuuriantropoloogiat bakalaureuseõppes kirjanduse ja kultuuriteaduste õppekaval, magistriõppes etnoloogia, folkloristika ja rakendusantropoloogia õppekaval. 2017. aastal ilmus esimene eestikeelne antropoloogiaõpik "Sotsiaal- ja kultuuriantropoloogia" (koostanud Aet Annist ja Maarja Kaaristo).
Eestis tegutseb Antropoloogia Ühendus.
The Triumph of Steel
"The Triumph of Steel" on Manowari seitsmes täispikk album.
Nukk
pisi|Nukk Nukk on inimese mudel, mida kasutatakse mänguasjana. Lapse jaoks, eriti tüdrukule, kes on eelkooliealises eas, on nukk sageli kõige olulisem mänguasi.
Nukke võidakse valmistada paljudest erinevatest materjalidest nagu puit, plast, portselan, nahk, vaha jm. Näiteks tekstiilijääkidest valmistatud nukku nimetatakse kaltsunukuks. Samuti võivad nukud teineteisest suuresti erineda ehitusliku külje pealt.
Niitide või traatide abil juhitavaid liigendnukke nimetatakse marionettideks.
Üks maailma tuntumaid nukke on Barbie, millest on kujunenud kultuuriikoon. Neid nukke on alates 1959. aastast müüdud üle miljardi. Eestis on hästi tuntud nukuks näiteks Eno Raua lasteraamatute tegelane Sipsik.
Teatriliik, kus etendamiseks kasutatakse nukke, on tuntud nukuteatrina. Eestis tegutsevatest nukuteatritest on ainus kutseline ja suurim NUKU teater ja muuseum.
Nukufilm on animatsiooni liik, kus liikumine salvestatakse faasinihkega nuku liigutamisega.
P!nk
Alecia Beth Moore (sündinud 8. septembril 1979), esinejanimega Pink (stiliseeritult P!nk), on Ameerika laulja-laulukirjutaja ja muusik.
Tema esimene album "Can't Take Me Home", mis oli R&B mõjutustega, ilmus 2000. aastal plaadifirma LaFace Recordsi kaudu ja see saavutas müügiedu.
Tema teine stuudioalbum "Missundaztood", mis oli rohkem pop-rock ' i suunaga, ilmus 2001. aastal ja seda saatis suur ülemaailmne edu.
Kolmas album "Try This" ilmus 2003. aasta novembris. See oli küll vähem edukas kui eelmine album, aga seda müüdi siiski umbes 3 miljonit eksemplari ja see tõi talle Grammy auhinna parima naissoost rokklaulja esituse kategoorias laulu "Trouble" eest.
Tema neljas album "I'm Not Dead" ilmus 2006. aasta aprillis. Albumil oli mitu hitti, sh "Stupid Girls", "U + Ur Hand" ja "Who Knew". Nii "U + Ur Hand" kui ka "Who Knew" tõusid poplaulude edetabelites esikohale.
Tema viies album "Funhouse" ilmus 2008. aasta oktoobri lõpus, sellelt albumilt pärinev "So What" on Pinki esimene soololaul, mis tõusis Billboard Hot 100 tippu. Albumil oli veel kolm edetabelis 20 paema hulka jõudnud hitti: "Sober", "Please Don't Leave Me" ja "Glitter in the Air".
15. novembril 2010 avaldas ta oma esimese kogumiku "Greatest Hits... So Far!!!".
2012. aastal ilmus tema kuues stuudioplaat "The Truth About Love". Sellelt plaadilt on avaldatud singlid "Blow Me (One Last Kiss)", "Try" (selle laulu kaveri esitas Tanja Mihhailova telesaates "Su nägu kõlab tuttavalt", tehes seda suhteliselt sarnaselt laulu originaalvideoga), "Just Give Me a Reason" ja "True Love"
Pink esines 31. oktoobril 2006 Tallinnas Saku Suurhallis. Lätis esinedes oli Pinki soojendusbändiks Vanilla Ninja.
7. jaanuaril 2006 abiellus ta Carey Hartiga.
Männi-käbilind
pisi|Männi-käbilinnu muna
Männi-käbilind (Loxia pytyopsittacus) on linnuliik vintlaste sugukonnast käbilinnu perekonnast.
Levila
Männi-käbilinnu areaal piirdub Euroopa ja Lääne-Siberiga, kus ta on levinud Skandinaavia poolsaarel, Soomes, Eestis, Lätis ja Venemaal kuni Uuralini. Väike asurkond on Šotimaal. Eestis on männi-käbilind hajusalt levinud väikesearvuline haudelind, tema pesitsusaegseks arvukuseks hinnatakse 1000–3000 paari, talviseks arvukuseks 2000 – 15 000 isendit.
Sarnaselt teiste käbilindudega sooritab ta toiduikalduse aastatel invasioone.
Välimus
Männi-käbilinnu üldpikkus on 18 cm. Sulestiku poolest sarnaneb ta väga kuuse-käbilinnuga, aga tal on tolle omast suurem pea, tugevam ja ühtlasemalt jäme nokk ning alanoka tipp pole külgvaates enamasti nähtav. Ka häälitsused ja käitumine on sarnased. Sellepärast on neid liike raske eristada. Parim eristamisalus on häälitsus, mis männi-käbilinnul on sügav ja vali "tšuup" või "tjuup". Isaslinnud kipuvad olema punakad või oranžid, emaslinnud kollakad või rohekad, aga väljakujunenud värvuskombinatsiooni männi-käbilinnul ei ole.
Elupaik ja pesitsemine
Männi-käbilind elab okasmetsas, eelistades männikuid. Ta pesitseb suhteliselt hõredalt ja tema arvukus on aastati kõikuv.
Pesa võib ta ehitada nii männi kui ka kuuse otsa. Pesa paikneb enamasti kõrgel, oksa tipus, tüvest eemal. Kurnas on 2–5 muna. Pesa on paksu seinaga ning koosneb raagudest, kõrtest, samblast ja samblikest. Pesalohk on vooderdatud karvade ja sulgedega. Pesa ja munad on samasugused kui kuuse-käbilinnul.
Toitumine
Männi-käbilind sööb kuuse- ja männiseemneid, harva ka marju, näiteks mustikaid, millest nokib välja ainult seemned.
Kaksikside
pisi| Sinisega märgitud kaksiksidemed eri ainetes: [[atsetaldehüüd, atsetoon ja äädikhappe metüülester (ülemine rida vasakult paremale) ning 3-oksasoliin, atsetoonoksiim ja propeen (alumine rida).]] Kaksikside on kovalentsete sidemete hulka kuuluv keemilise sideme tüüp, mille puhul sideme moodustamiseks on ühinenud kaks elektronpaari. Seega osaleb selles neli sideme elektroni ja kaks siduvat elektronpaari.
Struktuurivalemites kujutatakse kaksiksidemeid kahe rööpjoonena (=) seotud aatomite vahel. Seda realiseeritakse sageli võrdusmärgina. Samuti kasutatakse elektrone tähistavaid punkte:
Baumost
pisi|Puurvaiade puurimine Tartus Ihaste silla ettevalmistustöödel, veebruar 2013. Baumost (varem K-Most) on Eesti ehitusettevõte, mis on spetsialiseerunud sildade, viaduktide ja vesiehitiste ehitamisele ja remontimisele, vaivundamentide rajamisele, kohtraudbetoonist tarindite ehitamisele ning nafta- ja muude saaduste terminalide rajamisele.
Kaksikside
pisi
Kaksiksidemetega ühendeid nimetatakse ka küllastamata ühenditeks.
Näiteks propeeni molekulis on kaksikside: CH2=CH-CH3
Baumost
Firma asutati 1991. aastal sillaehitusrongi nr 423 põhjal, mis allus NSV Liidu transpordiehituse ministeeriumile ning alustas tegevust 1948. aastal. Ettevõtte peakorter asub Tallinnas.
Kaksikside
Süsinikuaatom saab moodustada üksiksidemeid nelja aatomiga, näiteks metaani molekul koosneb ühest süsinikuaatomist, mis on nelja σ-sideme kaudu ühenduses nelja vesinikuaatomiga. Kaks süsinikuaatomit võivad omavahel moodustada ka kaksiksideme, lihtne näide on eteen.
Baumost
K-Most on rajanud Eestis ja Venemaal mitmeid sildu, sealhulgas Tartus Kroonuaia silla ning 2015. aastal valminud Ihaste silla.
Keemiline side
Keemiline side on side, mis ühendab aatomeid üksteisega. Keemilise sideme lihtsaima mudeli järgi aatomid n-ö üritavad keemilise sideme moodustamise abil saavutada: vesiniku puhul dubletti ehk kahte elektroni väliskihis ehk elektronpaari, sp-elementide puhul elektronoktetti ehk 8 elektroni aatomi väliskihis ja d-elementide puhul võivad keemilise sideme tekkes osaleda ka eelviimase elektronkihi elektronid.
Aatomite ülesehitus
1200px|f, d, p, ja s orbitaalidega aatomid 400px
Baumost
Ettevõtte käive 2015. aastal oli 3,1 miljonit eurot.
Kaksikside
Kaksikside võib esineda ka teiste aatomite vahel. Näiteks koosneb dihapniku põhivorm tripletne hapnik kahest hapnikuaatomist, mille vahel on kaksikside. Karbonüülrühm koosneb kaksiksidemes süsiniku- ja hapnikuaatomist. Imiinides on süsiniku ja lämmastiku vaheline kaksikside. Kõige tavalisemad kaksiksidemetega funktsionaalrühmad ja aineklassid on alkeenid, dieenid, karbonüülrühm (C=O), sulfoksiidid (S=O), imiinid (C=N) ja asorühmaga asoühendid (N=N). Kaksiksidemed süsiniku ja raskete elementide, näiteks väävli, fosfori, seleeni ja telluuri vahel on haruldasemad, sest suurte aatomite korral on orbitaalide kattumine tunduvalt vähem tõhus: aatomituumad on üksteisest kaugemal ja side on nõrgem. Sellised sidemed oksüdeeruvad kergesti.
Kaksiksidemed on tugevamad ja lühemad kui üksiksidemed.
Keemiline side
Aatomite ülesehitus
Kaasaegne arusaam aatomi ülesehitusest tugineb kvantmehaanikale. Iga aatom koosneb elektronkihtidest. Igas elektronkihis on aatomorbitaalid. Igale orbitaalile mahub maksimaalselt kaks elektroni (elektronpaar). Aatomorbitaale jaotatakse s-, p-, d- ja f-orbitaalideks, millel on iseloomulikud kujud. Esimese elektronkihi moodustab üks s-orbitaal, teise elektronkihi üks s-orbitaal ja kolm p-orbitaali, kolmanda elektronkihi üks s-orbitaal, kolm p-orbitaali ja viis d-orbitaali jne. Orbitaalid on üksteise suhtes paigutatud kindla suunaga. Orbitaalide täitumise järjekord käib Aufbau printsiipi järgi: orbitaalid hakkavad elektronidega täituma alustades madalaima energiaga orbitaalist. Kõrgema energiaga orbitaal ei hakka enne elektronidega täituma kui madalama energiaga orbitaal ei ole veel täis
Kaksikside
Tavaliselt koosnevad nad ühest σ-sidemest ja ühest π-sidemest.
Sideme järk on 2.
Kaksiksidemed on elektronirikkad, mistõttu nad on reaktiivsed. pisi|Süsinikuaatomite vaheline kaksikside. Siduv π-orbitaal takistab pöörlemist ümber aatomituumadevahelise telje Kaksiksidemeid seletatakse tavaliselt molekulorbitaaliteooria alusel. Üksiksideme moodustavad ainult kaks elektroni: vastavad elektronpaarid kattuvad aksiaalselt, moodustades σ-sideme. Kaksiksidemes on kahest sidemest üks samuti σ-side, teine aga moodustab kahe p-orbitaali kattumisega π-sideme. Selle molekulorbitaali elektrone nimetatakse π-elektronideks. Nad ei asetse mitte kahe aatomi vahel, vaid sideme kohal ja all. Eteeni molekulis on kummalgi süsinikuaatomil kolm sp2-orbitaali ja üks p-orbitaal. Kolm sp2-orbitaali paiknevad ühel tasapinnal ja nad asetsevad omavahel võrdsete 120°-ste nurkade all. Kahe süsinikuaatomi lähenemisel ühed sp2-orbitaalid kattuvad, moodustades σ-sideme. Ka p-orbitaalid kattuvad, moodustades π-sideme.
Eteeni 133-pikomeetrine kaksikside on lühem etaani üksiksidemest (154 pm). Ta on tugevam (moodustumisenergia 636 kJ/mol) kui üksikside (368 kJ/mol), kuid kaksiksideme energia on väiksem kahekordsest üksiksideme (σ-sideme) energiast (2×368 = 736 kJ/mol), sest π-side on väiksema kattumise tõttu σ-sidemest nõrgem (seega ka laguneb kergemini). Sellepärast on kaksikside ka üksiksidemest reaktiivsem. Kaksiksidet sisaldavad ühendid on reaktiivsemad ja osalevad liitumisreaktsioonides.
Keemiline side
Keemilised elemendid
Keemilised elemendid jagatakse metallideks, metalloidideks ehk poolmetalliseks ja mittemetallideks. Keemilist sidet saavad moodustada valentselektronid (need on peaalarühma elementide jaoks väliskihi elektronid). Elektronid esinevad keemilistes ühendites tavaliselt elektronpaaride kujul, milles paardunud elektronid paiknevad samas ruumipiirkonnas ning omavad sama energiat, kuid vastassuunalist spinni. Keemilisi sidemeid on erinevaid tüüpe, olenevalt aatomi omadustest, nt, elektronegatiivsusest, tekivad kovalentne (polaarne ja mittepolaarne), iooniline ja metalliline side. 100px| 100px| 150px| Ionic bonding animation.gif
Kaksikside
Kaksiksidemete paigutuse tüübid
Mitme kaksiksidemega ühendeid nimetatakse polüküllastamata ühenditeks. pisi|[[Butadieen. Konjugeeritud kaksiksidemetega aine.]] Molekulides, kus kaksiksidemed vahelduvad üksiksidemetega, võib p-orbitaali kattumine hõlmata ahela mitut aatomit, nii et tekivad konjugeerunud sidemed (kaks kaksiksidet, mida lahutab üks üksikside). Konjugeerunud sidemed mõjutavad teineteist, mis võib kaasa tuua nende stabiliseerumise. Sellepärast on konjugeerunud sidemetega ühendid sageli vähem reaktiivsed, kui kaksiksidemete olemasolu tõttu võiks arvata. Konjugeerumine esineb näiteks dieenides ja enoonides. Tsükliliste ühendite puhul võib konjugeerumine tekitada aromaatsuse. Sellistes süsteemides ei ole sideme järk enam täpselt 1 (üksikside) ega 2 (kaksikside), vaid mingi vahepealne arv, mis sõltub aatomite iseloomust ja vastastikusest asendist. Näiteks benseeni puhul on kahe mis tahes kõrvutise süsinikuaatomi sideme järk ligikaudu 1,5. Benseeni molekuli võib kujutleda kolme konjugeerunud kaksiksidet sisaldavana, nii et nende vastasmõju stabiliseerib benseenituuma (delokaliseeritud π-side). Sellepärast on benseen ja selle derivaadid vähem reaktsioonivõimelised kui vastavad tsükloalkeenid. Aromaatsed ühendid kujutavad endast tasapinnalist tsüklilist süsteemi, milles 4n + 2 π-elektroni (Hückeli reegel) võivad vabalt liikuda. pisi|[[Propadieen. Kumuleerunud kaksiksidemetega aine]] Vähemalt kaks kaksiksidet ja vähemalt kolm omavahel kaksiksidemetega ühendatud süsinikuaatomit moodustavad kumuleerunud kaksiksidemed. Kumuleenid on ühendid, milles on vähemalt kolm kumuleerunud kaksiksidet. Polüküllastamata ühendite hulka kuuluvad ka annuleenid ja polüüünid. pisi|[[1,5-tsüklooktadieen. Isoleeritud kaksiksidemetega aine]] Kui kaksiksidemed ei ole kumuleerunudega konjugeerunud, siis nad on isoleeritud.
Metalli-ligandi mitmikside
Metallid võivad osaleda metalli-ligandi mitmiksidemes.
Kaksiksidemereegel
Kaksiksidemed on tavalisemad 2. perioodi elementidel ning haruldasemad kõrgemate perioodide elementidel (kaksiksidemereegel).
Cis-trans-isomeeria
Kaksikside ei ole sümmeetriline, aatomite asend selle suhtes ei ole tähtsusetu. Sellest tuleneb cis-trans-isomeeria. Kui asendusrühmad on mõlemad samal pool kaksiksidet, on tegu cis-isomeeriga, kui eri poolel, siis trans-isomeeriga.
Üksikasjad
pisi|σ-side pisi|π-side pisi|Tekib "tavaline" kaksikside. Näidatud on sp2-hübridiseeritud orbitaal, mis asendab süsinikuaatomite vahelist σ-sidet, ja p-orbitaal, mis asetseb sidemete tasemega risti. pisi|Tekib tasandiline molekul ühe σ- ja ühe π-sidemega. Näidatud on eteeni π-molekulorbitaal, mis asetseb σ-molekulorbitaali kohal ja all pisi|Kaksiksideme teke süsiniku kõrgematel homoloogidel, näiteks Si=Si, Ge=Ge, Sn=Sn, Pb=Pb pisi|Tekib nurgaga molekul (trans-bend-nurk) kahe konjugeerunud σ-sidemega
Põhiolekus on süsinikuaatomil 6 elektroni, mis tiirlevad ümber aatomituuma. Werner Heisenbergi määramatuse relatsiooni järgi ei ole elektroni asukohta ja impulsimomenti võimalik korraga teada. Sellepärast räägitakse energiatasemetest või orbitaalidest. Orbitaal on aatomi elektronpilves koht, kus tõenäosus elektroni kohata on kõige suurem. Orbitaale tuleb mõista tõenäosustihedust väljendava matemaatilise lainefunktsiooni ruuduna. Lainefunktsioon ise võib olla positiivne või negatiivne ning kirjeldab amplituudi nulljoonest, kui sellist lainet graafikul kujutada. Igal orbitaalil saab olla 0 kuni 2 elektroni. Kui moodustub keemiline side, siis kaks aatomorbitaali kattuvad. Uuel orbitaalil, molekulorbitaalil on alati 2 elektroni. Seda protsessi nimetatakse aatomorbitaalide lineaarkombinatsiooniks.
Süsinikuaatomi põhiolekus on tema elektronkonfiguratsioon 1s2 2s22p2. Et moodustada sellist ühendit nagu metaan, on tarvis 4 vaba elektroni. Hapniku puhul on see põhiolekus võimatu, sest puuduvad vabad sideme elektronid. Sellepärast moodustab aatom hübriidorbitaalid: tekib 4 uut hübridiseeritud orbitaali, kõik sama energiatasemega. Selleks viiakse üks elektron 2s-orbitaalist 2p-orbitaali üle. Hübriidorbitaalide energia on väiksem kui 2p-orbitaalidel, kuid suurem kui 2s-orbitaali. Metaanis moodustab iga vesinikuaatom süsinikuga 1s-sp3-molekulaarorbitaali. Selles olekus saab orbitaalidevahelise ebasoodsa kauguse tõttu igal aatomil kattuda ja molekulaarorbitaali moodustada ainult üks orbitaal. Et moodustada kaksiksidet, tuleb moodustada teist tüüpi hübriidorbitaale: sp2-hübridiseeritud orbitaale. Sel puhul jääb üle üks p-orbitaal, mis asetseb risti tasandiga, millel paiknevad kolm sp2-hübridiseeritud orbitaali. Kattumine sp2-orbitaaliga annab σ-sideme. Kui moodustatakse see σ-side, siis võib tänu kahe 2p-orbitaali vahelisele soodsale kaugusele aset leida nende kattumine külgepidi. Kahest aatomorbitaalist tekib kaks molekulorbitaali, üks siduv ja teine antisiduv. Kui siduva orbitaali hõivavad kaks elektroni, siis on tegu π-sidemega. Sellised sidemed esinevad näiteks karbonüülrühmas ja alkeenides. Sidet on vähem tõhusa orbitaalide kattumise tõttu võimalik energia juurdeandmisega kergemini lõhkuda. Seejuures viiakse elektron üle siduvalt orbitaalilt antisiduvale, siis on ta allasurutud olekus. Sellepärast toimub näiteks eteenis kergesti halogeenide radikaalne liitumine või siis radikaalne polümeriseerumine (polüetüleeniks).
Keemiline side
Keemilised elemendid
Mida suuremaks muutub sidet moodustavate aatomite elektronegatiivsuste vahe, seda suuremaks muutuvad ka aatomite osalaengud. Kui elementide elektronegatiivsuste vahe on piisavalt suur, siis võib nendevahelist keemilist sidet pidada enamjaolt iooniliseks (nt Na–Cl). Puhta ioonilise sideme puhul on elektronpaar täielikult elektronegatiivsemale aatomile või aatomite rühmale üle läinud. Täiesti puhast ioonilist sidet ei esine, vaid ioonilistes ühendites on keemilisel sidemel alati ka teatav kovalentne komponent. Analoogiliselt saab osalaenguid polaarsetes kovalentsetes sidemetes pidada enamjaolt kovalentses sidemes esinevaks täiendavaks iooniliseks komponendiks. Nõnda puudub ioonilise ja kovalentse sideme vahel selge piir.
Molekulide vahel esinevad erinevad jõud: van der Waalsi jõud (nt dispersioonimõju ja induktsioonimõju) ning vesiniksidemed.
200px|Hydrogen-bonding-in-water-2D.svg
Vesiniksidemed on üsna tugevad (aga 10 korda nõrgemad, kui kovalentsed sidemed) ning mõjutavad ühendi keemilisi ja füüsikalisi omadusi. Van der Waalsi jõud on vesiniksidemetest veelgi nõrgemad.
Kaksikside
Üksikasjad
Kolmiksideme (näiteks alküünides) ja kahekordse kaksiksideme (näiteks süsinikdioksiidis ja alleenides) on tegu sp-hübridisatsiooniga ning kahe hübridiseeritud orbitaali kõrval on veel kaks p-orbitaali, mis asetsevad teineteisega risti. Sellepärast on võimalik kahekordne külgepidi kattumine, nii et tekivad π-sidemed.
Keemilise sideme moodustumisel hübridiseeruvad ja teised aatomid peale süsinikuaatomi. Lämmastik moodustab ammoniaagis (NH3) neli sp3-hübridiseeritud orbitaali, millest ühel paikneb vaba elektronpaar.
2. perioodi aatomite sidet saab kirjeldada sp2-hübriidorbitaalidega. Niisuguse sp2-hübridisatsiooniga aatomi naaberaatomid paiknevad ühel tasandil (molekul on tasandiline). Seotud elektronpaaride vahelised nurgad on tavaliselt 120° (vt valentskihi elektronpaaride tõukumise mudel), siduvate aatomite vaheline kaugus on tavaliselt 1,34 Å. Ülejääv elektron paikneb molekulitasandiga risti puht-p-iseloomuga orbitaalil. Kummalgi kaksiksidemega seotud aatomil on niisugune lihtsalt hõivatud p-orbitaal. Nende kahe kombinatsioonist tekib siduv π-orbitaal ja antisiduv π*-orbitaal.
Seda tüüpi kaksiksidemed ei esine küll ainult 2. perioodi puhul, kuid kõrgemate perioodide elementide vahelistel kaksiksidemetel on teised sidememustrid. Selle põhjuseks on üldiselt väiksemat homonukleaarsed sidemeenergiad ning s- ja p-valentsorbitaalide väiksem hübridiseerumistendents. Nende asjaolude koostoimel juhtub mõnikord, et kaksiksidemesüsteemi aluseks olevate molekulifragmentide sideme moodustamiseks vajalikku olekusse viimiseks vajalikku energiat järgnevalt vabanev sidemeenergia enam ei korva. Niisugustel juhtudel saadakse need fragmendid (st karbeenidega homoloogsed või analoogsed molekulid) isoleeritavate ühenditena või siis toimub dimeriseerumine kahekordse Lewise happe-aluse reaktsiooni kaudu ning saadakse kaks doonor-aktseptorsidet (kaksikdatiivne side). Säärane kaksikside, mida esineb näiteks süsiniku kõrgematel homoloogidel, on äratuntav iseloomuliku struktuuri (asendajate trans-bent-nurk) ning väikese dissotsiatsioonienergia järgi. Viimane võib olla isegi tunduvalt väiksem kui tavalise kovalentse üksiksideme puhul. Selliste kaksiksidemesüsteemide tüüpilised näited on distanneenid (R2Sn=SnR2) ja diplumbeenid (R2Pb=PbR2).
Siduva π- ja antisiduva π*-orbitaali vaheline energialünk on reeglina väiksem kui vastava σ- ja antisiduva σ*-orbitaali vahel. konjugeerunud kaksiksidemete korral väheneb ergastusenergia niivõrd, et juba nähtavast valgusest võib piisata elektroni tõstmiseks tühja orbitaali. Selleks on tarvis seda vähem energiat (seda suurema lainepikkusega energiast), mida suurem on konjugeerunud kaksiksidemete arv (vt lõpmata kõrgete seintega potentsiaaliauk). 11 konjugeeritud kaksiksidemega karoteeni puhul neelatakse sinine valgus ning molekul paistab oranžina (täiendvärvus oranž tekib sinise osa lahutamisel pealekiiratud valgest valgusest.
Sidemepikkus ja sidemenurk
Kahe aatomi kaksiksidemete sidemepikkused mittekonjugeerunud süsteemides on väiksemad kui samade aatomite vahelistel vastavatel üksiksidemetel.
Kaksiksideme alternatiivne mudel
Eeltoodud mudeli, mille järgi kaksikside on σ-sideme ja π-sideme kombinatsioon, esitas 1930. aastal valentssidemete teooria raames Erich Hückel. Hückeli mudel on alates 20. aastate lõpust õpikutes esitatav mudel.
Linus Pauling esitas mudeli, mille järgi kaksikside tuleneb kahest ekvivalentsest sidemest,, mida hiljem hakati nimetama banaanisidemeteks ehk τ-sidemeteks ehk painutatud sidemeteks. Oma seisukoha esitas Pauling ka 1958. aastal Londonis peetud teoreetilise orgaanilise keemia sümpoosionil. Pauling pööras erilist tähelepanu elektronide korrelatsioonile: "Elektronide vastasmõju (tõukumine) võib etendada painutatud sidemete stabiilsuse suurendamisel üsna olulist osa..." Kaksik- ja kolmiksidemete kirjeldamine painutatud sidemete idee abil seletab hästi mõningaid nende omadusi. Nimelt, kui kordsetel sidemed on 1,54 Å (lihtsa süsinik-süsiniksideme pikkus) pikkuste kaarte kujulised ja nende algsuund langeb kokku tetraeedrilisega, siis nende arvutatud pikkus osutub võrdseks 1,32 Å-ga kaksiksideme puhul ja 1,18 Å-ga kolmiksideme puhul, mis on heas kooskõlas eksperimentaalsete väärtustega 1,33 ja 1,20 Å. Elektronide elektrostaatilise tõukumise ideed on edasi arendanud Roland Gillespie valentskihi elektronide elektronpaaride tõukumise teooria.
Praegu veel vaieldakse, kumb mudel on parem, kuigi mõned keemiateoreetikud peavad neid mudeleid praktiliselt ekvivalentseteks. Kenneth B. Wiberg jõudis 1996 järeldusele, et "kuigi praegu saadaval oleva info põhjal ei saa teha lõpliku järeldust, tundub tõenäoline, et eteeni σ/π- ja painutatud sideme kirjeldust võib pidada samaväärseteks.", Ian Fleming läheb 2010. aasta õpikus kaugemale, märkides, et "elektronide üldine jaotus [...] on täpselt sama".
C=C-kaksiksidemete tõestamine
C=C-kaksiksidemetega orgaanilisi ühendeid, sealhulgas alkeene, saab üsna mittespetsiifiliselt tõestada broomvee abil. Alkeeni kohalolu korral kaotab dibroomiga (Br2) kollaseks värvunud broomivesi pärast aineprooviga loksutamist värvuse. Liitumisreaktsiooni tulemusena tekib alkeenist bromoalkaan.
Rasvad ja õlid
Küllastamata side rasvhapetes teeb nad vedelamaks kui tavalised küllastunud rasvhapped. Küllastamata rasvhapped teevad õlid vedelaks (päevalilleõli) ja rasvad pehmeks (rasv). Küllastamata rasvhapped on näiteks oleiinhape, linoolhape ja α-linoleenhape, mille molekulides on vastavalt üks, kaks ja kolm kaksiksidet.
Divesiniku liitmisega rasvhappeahelatele saab nikli kui katalüsaatori juuresolekul konverteerida kaksiksidemed üksiksidemeteks. Seda nimetatakse hüdrogeenimiseks. Sulamistemperatuur seejuures tõuseb.
Ajalugu
Kaksiksidemeid hakkas kaksikjoontega kujutama Joseph Loschmidt või Aleksandr Butlerov.
Voose mõis
Mõis rajati 17. sajandil.
Masvingo provints
Masvingo provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Zimbabwes.
Lubi
Mõisted lubiaine, lubjasisaldus, lubjarikkus, lubjakivi jmt viitavad vastava aine või materjali kaltsiumkarbonaadi (CaCO3) sisaldusele.
Lubi võib tehnoloogilises protsessis esineda kahe erineva keemilise ainena:
Lupja toodetakse valdavalt kaltsiumkarbonaadist koosnevast lubjakivist. Lubjakivi kuumutamisel muutub lubjakivi kustutamata lubjaks, keemiliselt kaltsiumoksiidiks (CaO). Kustutamata lubi "kustutatakse"        vee lisamisega. Lubja kustutamisel toimub soojust eraldav keemiline reaktsioon, kaltsiumoksiidi hüdraatumine ning selle tulemusena moodustub kaltsiumhüdroksiid ehk kustutatud lubi, mida ehitustööstuses kasutatakse lubjapiimana või muul kujul mördi- ja krohvisegudes, värvides jm.
Ehitusmaterjalina kasutatav kustutatud lubi ehk kaltsiumhüdroksiid (Ca(OH)2) reageerib ajapikku õhus leiduva süsihappegaasiga (CO2) ning muutub kõvaks ja vastupidavaks (st.taastab oma esialgse seisundi), teisi kivimeid siduvaks kaltsiumkarbonaadiks ehk kaltsiidiks (CaCO3), sama reaktsiooni tulemusena eraldub ka veeaur. Kaltsiit on lubjakivi, marmori ja kriidi põhiline koostisosa.
Ajalugu
pisi|Talu lubjaahju ettevalmistamine põletamiseks. 1979. aastal Saksamaal pisi|Talu lubjaahjus lubja põletamine ja tühjendamine. 1979. aastal Saksamaal Lubja kasutamine ehituses oli tuntud juba Mesopotaamias, Vana-Egiptuses, Vana-Kreekas jm. On väidetud, et lubja tootmisel ja kasutamisel toimuvad keemilised reaktsioonid olid üldse esimesed inimkonna poolt teadlikult kasutusele võetud keemilised reaktsioonid.
18. sajandi lõpuni toodeti lupja vaid vähestes piirkondades üle Eesti, kuid 18.–19. sajandi vahetuseks laienes see märgatavalt. 19. sajandi teises pooles kasvas vajadus lubja järele, kuna pärisorjusest vabanenud talupojad hakkasid taluhooneid püstitama. 1867. aastal oli Eesti aladel 304 lubjaahju. Lubja ja tõrva põletamine oli 19. sajandi lõpuni peamiselt mõisate kõrvaltegevusalaks. Tööd tegid talupojad, kes seal saadud oskusi kasutades hakkasid 19. sajandi teisel poolel põletusahjusid rajama ka talude juurde. Laialdane lubjapõletus taludes oli Eestis valdav 19. sajandi lõpuni, mil turule jõudis tsement. Kustutamata lubi ehk kaltsiumoksiid on tsemendi tootmisel oluliseks komponendiks tänapäevalgi. 1990. aastate alguses taaskäivitati endisaegne lubjapõletus Saaremaal Lümandas. Lubja toorainena kasutati valdavalt lubjakivi, vahel ka dolokivi.
Maa-ahi
Lupja põletati käsitsi murtud ning sorteeritud võimalikult puhtast lubjakivist (paekivi) silindrikujulistes 2–5 m kõrgustes ja 2–4 m läbimõõduga paksuseinalistes ahjudes, mida köeti puudega. Ahjud olid laotud maa- või paekivist, ahi oli sama lai kui kõrge. Selliseid ahje oli üle Eesti tuhandeid, kuid tihti kasutati neid vaid paar korda. Esimesed 2–3 ööpäeva toimus nõrga tulega vee väljaaurustamine; edasi 5–8 ööpäeva kõrgel temperatuuril (900 °C) toimus lubjakivist lubja teke; ja lõpuks, 2–3 ööpäeva nõudis ahju jahutamine. Vältida tuli lubja liiga pikka kuumutamist, "surnuks põletamist". Hilisemates lubjatehastes võeti kasutusele šaht-, ring- ja pöördahjud (Tamsalu, Rakke, Männiku).
Põletatud lupja kustutati basseinides rohke veega. Kustutatud lubi jäeti basseinidesse, kus liigne vesi laudade vahelt maa sisse imbus, pastana laagerduma ja nii võis see pealt kaetuna säilida aastaid. Lupja võis kustutada ka pulbriks, kui vaid hädatarvilikul hulgal vett lisati, kuid saadus ei sobinud kohe ehituslubjana kasutamiseks; reeglina läks see müügiks. Kustutatud lubi muutub õhuga kokkupuutel ajapikku uuesti kõvaks ja vastupidavaks teisi kivimeid siduvaks lubjakiviks.
Ringahi
pisi|Droonivideo Tamsalu ringahjudest 2021. aasta kevadel pisi|Telliste põletamine ringahjus Saksamaal. 1988. aastal Lubja pikk jahutamine tegi selle tootmise traditsioonilises maa-ahjus raskeks. Tööstusrevolutsioon suurendas vajadust hoonete ja toormaterjali järele. Sakslane Friedrich Eduard Hoffmann sai 1859. aastal patendi ringikujulisele ahjule, kus võis pidevalt telliseid, lupja, kipsi ja savinõusid põletada – esmalt oli see ringikujuline, korsten keskel, hiljem ovaalne, nii et kõrge korstnaga sai ühendada mitu ahju (nagu näiteks Tamsalus). Hiljem selgus, et sarnase lahenduse oli juba 1839. aastal kasutusele võtnud müürsepp Arnol Fürstenwaldest, kuid viimane polnud sellele patenti võtnud. Uus ahjulahendus parandas telliste kvaliteeti ja tagas stabiilse tootmistsükli. Vanim säilinud ringahi (1861–1865) on Saksamaal Großtrebenis.
1870ndatel loodud raudteeühendus hoogustas lubjatootmist. Tapa liin läbib ka paelademetel asuvat Tamsalu, mille lähedal asunud Tamsalu mõisnik Ferdinand Ludwig von Uexküll-Güldenband ja Sääse suurtalu omanik David Julius Limberg (1845–1913) ja olid hakanud lupja põletama. Tamsalu mõisnik Ferdinand Ludwig von Uexküll-Güldenband (1849–1896) püstitas esimesena ringahjud, kaks ovaalset ahju, mille keskel korsten ning andis esimese toodangu 1898. aastal. Ringahjus toimus töö tsüklitena: 16 kambrit, millest neli kütsid, 3 olid eelsoojendamisel, 3 olid kivide ladumiseks, 3 tühjad, 3 jahtumisel ja materjali väljalaadimisel. Tamsalu mõisast kujunes Eesti suurim lubjatootja, mille toodang viidi põhiliselt Peterburi.
1913. aastal rajas Rakke ärimees Karl Kaddak Rakke lubjatehases 22 kilomeetrit eemale samuti ringahjud ning tõusis konkurentidest ette, mistõttu Uexküll-Güldenband laiendas tootmist ja lisas kolmanda nn Bocki tüüpi ringahju, seekord uudsema betoonist korstnaga.
1980. aastatel Tallinna vanalinnas toimunud restaureerimiste tarvis võeti paematerjali ka Tamsalu ringahjudelt, nii et säilinud on praegu vaid ahjude võlvid, kehandi pealiskiht on ära veetud. Rakke lubjatehase ringahjude võlvid on aga kokku kukkunud.
Mõksi
Mõksi on küla Võru maakonnas Võru vallas.
1977. aastal liideti Mõksi külaga Hinni, Kaabistu, Kuljusmõtsa ja Vaestõlastõ.
Lubi
Šahtahi
1907. aastal oli D.-J. Limberg rajanud Tamsallu tõhusama šahtahju. 1938. aastal tegi Rakkesse sama Valentin Kofkin ning see lubjatehas töötab tänini. Tamsallu rajatud kolmas ringahi nõukogude perioodil aga purunes, kuna tootmistsüklit kiirendada üritades see kuumutati üle ja korsten kukkus kokku, lõhkudes osaliselt ka ringahju. Ahju ei taastatud, kuna tõhusamad olid šahtahjud.
2020. aasta pretendentide turniir
pisi|260px|[[Jekaterinburgi hotell Hyatt Regency Ekaterinburg – pretendentide turniiri toimumiskoht. Mängijad elasid samas hotellis]]
2020. aasta male MM-võistluste tiitlipretendentide turniir (inglise keeles World Chess Championship Candidates Tournament 2020) oli aastatel 2020–2021 Jekaterinburgis peetud kaheringline male maailmameistrivõistluste pretendentide turniir. Turniiri võitja sai õiguse kohtuda MM-tiitlimatšis valitseva maailmameistri Magnus Carlseniga.
Kaheksa osavõtjaga 2020. aasta pretendentide turniir kavatseti pidada 15. märtsist kuni 5. aprillini. Reglemendi järgi tuli mängida kaks ringi ringsüsteemis (kokku 14 vooru), ajakontrolliga 100 minutit 40 käigule, seejärel 50 minutit järgmisele 20 käigule, mille järel antakse 15 minutit mängu lõpuni ühes 30 sekundi lisandumisega iga käigu kohta.
Turniir kuulus 21. kategooriasse. Peakohtunik oli Serbia rahvusvaheline arbiiter Nebojša Baralić.
Auhinnafond oli 500 000 eurot.
Märtsis 2020 koroonapandeemia tingimustes alanud turniiri peatas 26. märtsil FIDE president Arkadi Dvorkovitš pärast seda, kui teatati, et Venemaal peatati kõik rahvusvahelised lennud. Lubati, et turniiri teine ring mängitakse kohe, kui tingimused seda võimaldavad.
Turniiri teine ring peeti aprillis 2021.
Osavõtjate kvalifitseerumine
¹) Reitingud on antud 2020. aasta märtsi seisuga
Turniiri seis pärast esimest ringi
pisi|180px|[[Maxime Vachier-Lagrave, turniiri liider pärast esimest ringi]] pisi|180px|[[Jan Nepomnjaštši, turniiri võitja]] ¹) Vachier-Lagrave võitis Nepomnjaštšit omavahelises partiis
Turniiri lõpptulemused
Kaheringlise turniiri võitis Jan Nepomnjaštši, edestades Maxime Vachier-Lagrave'i (2. koht), Anish Girit (3. koht) ja eelmise pretendentide turniiri võitjat Fabiano Caruanat (4. koht).
28. aprillil 2021 peetud turniiri lõputseremoonial sai Nepomnjaštši loorberipärja ja kuldmedali, Vachier-Lagrave hõbe- ning Giri pronksmedali.
Kesk-Mashonalandi provints
Kesk-Mashonalandi provints on Zimbabwe 1. järgu haldusüksus (provints).
Kare
Kare (ka kari) on üle merepinna ulatuv, aluspõhja kivimeist koosnev või rändrahnudega kattunud väikese merepõhjakõrgendiku – rahu – arengujärk, mil sellele taimkate alles tekib.
Kared on peaaegu taimkatteta või üksikute taimeliikide kogumikega, kõrgvee ajal sageli täielikult või suuremalt jaolt üleujutatavad. Harilikult on rahude ja karede nimed kujunenud juba siis, kui nad olid peamiselt vee all. Näiteks: Pihlakare, Siiakare.
Göda
Göda (ülemsorbi keeles Hodźij) on asula Saksamaal Saksimaa liidumaal Bautzeni kreisis Göda vallas.
Asulas elas 2009. aastal 946 inimest.
Kõvaketas
pisi|püsti=1.5|Kõvaketas avatult. Näha on kolm ketast, lugemis-kirjutuspea ja ajamimehhanism Kõvaketas (inglise hard disk drive, lühend HDD) on andmetalletusseade, mis kasutab andmete talletamiseks pöörlevaid jäiku mittemagnetilisi, enamasti kas alumiiniumsulamist või klaasist plaate (kettaid), mis on kaetud õhukese magnetilise ferrooksiidlakikihiga. Andmeid loetakse ja kirjutatakse kettale digitaalselt kodeerituna ning need säilivad ka voolu kadumisel.
Informatsioon talletatakse kõvakettale lugemis-kirjutuspea abil, mille tekitatud magnetvoo tulemusena muudetakse magnetilise materjali polarisatsiooni. Infot saab tagasi lugeda vastupidi – magnetiline materjal tekitab lugemispeas taas magnetvoo, mis muundatakse elektriimpulsiks. Lugemis-kirjutuspea on tänapäevastel kõvaketastel ühtne universaalpea.
Tüüpiline kõvaketas koosneb teljest, millel on üks kuni mitukümmend ühtlase kiirusega pöörlevat ketast. Iga ketta kohal on lugemis-kirjutuspea, mis liigub ketta laiuse ulatuses, võimaldades lugeda ja kirjutada infot mistahes kõvaketta alal. Kõvaketta korpusel asub ka kõvaketta kontroller ehk elektroonikalülitus, mis muuhulgas juhib lugemis-kirjutuspead vastavalt sellele, kust on vaja infot lugeda või kuhu kirjutada. Andmeid loetakse ja kirjutatakse juhupöördusega, mis tähendab, et andmeid saab soovi korral kõvakettalt kätte mistahes järjestuses.
Kõvaketaste ühendamiseks on mitmesuguseid liideseid, neist tuntumad on SATA (Serial ATA), PATA (IDE), SCSI ja SAS. Samuti kasutatakse FC liidest. Väliste kõvaketaste ühendamiseks kasutatakse FireWire, USB ja RJ-45 liideseid.
Täpsemalt kõvaketta andmesalvestusest
Kõvaketas salvestab andmeid tänu magnetismile. Kui magnetismi kui nähtust ei eksisteeriks, siis oleksid tänapäeval tõenäoliselt kasutusel teistsugused (võimalik, et mitte nii efektiivsed) tehnoloogiad andmete talletamiseks. Tänapäeva kõvaketaste puhul kasutatakse ära püsimagnetite ("kõvade" ferromagneetikute) omadust säilitada neile antud pluss- ja miinuspolarisatsiooni.
Kõvakettale andmete salvestamiseks tekitatakse lugemis-kirjutuspea abil magnetvoog, millega polariseeritakse mittemagnetilise pöörleva ketta pinda katva õhukese ferromagneetiku kihi erinevad piirkonnad vastavalt pluss- või miinuslaenguga. Kuna "kõvadele" ferromagneetikutele antud laeng on püsiv, on tänu magnetite omadusele mõjutada teisi magnetilisi materjale võimalik hiljem neid andmed kettalt välja lugeda, tuvastades, kummale magnetpoolusele antud punkt kõvakettal vastab. Kõvaketta pinnal olevaid pluss- ja miinusmagnetlaenguid tõlgendatakse praktikas kui nullide ning ühtede jada (kahendsüsteemi ehk binaarkoodina). Igal rakendusel, infohulgal ja -ühikul on arvutimaalimas temale vastav kindel nullide ja ühtede järjekord.
Andmete järjestikusel kirjutamisel salvestatakse neid ringikujuliselt, mitte sektorite kaupa, nagu vahel ekslikult arvatakse.
Kõvaketta ajalugu
Kõvaketta arengus on väga suur ja oluline roll olnud IBMil. Just see ettevõte tootis esimesed digitaalsete andmete kandjad, mis said andmeid salvestada suuremas koguses kui eelkäijad. Nagu tänapäevalgi, oli ka tol ajal tipptehnoloogia sõjaväe kasutuses.