cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
2004. aasta suveolümpiamängude olümpiatuli
pisi|300px|Olümpiatule teekond 2004. aasta suveolümpiamängude olümpiatuli oli 2004. aasta suveolümpiamängude olümpiatuli.
Tulesüütamise tseremoonia
Ateena olümpiamängude tuli süüdati 25. märtsil 2004, 1896. aasta suveolümpiamängude avapäeva aastapäeval. Tseremoonia toimus ilma viperusteta. Ülempreestrinna Thalia Prokopiou andis peegli abil päikesekiirtest süüdatud tõrviku üle esimesele kandjale, Kreeka odaviskemeistrile Kostas Gatzioudisele.
Tseremooniast võtsid osa mängude peakorraldaja Gianna Angelopoulos ja Kreeka peaminister Kóstas Karamanlís.
Tule teekond Kreekas
Kreekas kandsid olümpiatuld teiste seas Monaco prints Albert, teivashüppe olümpiavõitja Sergei Bubka ning Hispaania veepallimängija Manuel Estiarte, kes osales kuutel olümpiamängudel.
Olümpiatule jõudmisel Ateenasse 1. aprillil rakendati enneolematuid julgeolekumeetmeid, muu hulgas 1500 politseinikku. Marmorstaadioni ümbrus oli liikluseks suletud. Staadionil süüdati olümpiatule tõrvikust altar. Tugev tuulepuhang kustutas tõrvikus tule, nii et see tuli uuesti süüdata.
Tule teekond maailmas
Kreekast jõudis tuli välja 4. juunil ning rändas 35 päevaga läbi 27 riigi, jõudes esimest korda ka Aafrikasse, Indiasse ja Lõuna-Ameerikasse. Selle teekonna alguses oli esimeseks kandjaks Austraalia jooksja Cathy Freeman, kes süütas 2000. aasta suveolümpiamängude tule. Muu hulgas läbis tõrvik kõik eelmised suveolümpiamängude linnad ning muid rahvusvaheliselt tähtsaid linnu: Sydney, Melbourne'i, Tōkyō, Seouli, Pekingi, New Delhi, Kairo, Kaplinna, Rio de Janeiro, México, Los Angelese, Saint Louise, Atlanta, New Yorgi, Montréali, Antwerpeni, Brüsseli, Amsterdami, Genfi, Lausannei, Pariisi, Londoni, Barcelona, Rooma, Müncheni, Berliini, Stockholmi, Helsingi, Moskva, Kiievi, İstanbuli, Sofia ja Nikosia. ROK-i nõudel lisati 2012. aasta suveolümpiamängude olümpialinnakandidaadud Havanna, Leipzig ja Madrid.
Riigist riiki transporditi tuld spetsiaalse Zeusi-nimelise lennuki (Boeing 747) pardal.
26. juunil oli olümpiatuli Wimbledonis, kus peeti parajasti Wimbledoni turniiri, ja alustas kesktenniseväljakult 48 km pikkust teekonda Londonis. Tulekandjate seas oli ka viiekordne olümpiavõitja, sõudja Steve Redgrave. Tuli jõudis Towerisse, Saint Pauli katedraali ja London Eye juurde ning Trafalgar Square'ile. Õhtul olid kesklinnas pidustused. Olümpiatuli oli Londonis esimest korda pärast 1948. aasta suveolümpiamänge.
Olümpiatule ümbermaailmareis lõppes 8. juulil Küprosel, kust see viidi tagasi Kreekasse.
Tule jõudmine Ateenasse
8. augustil kandis olümpiatuld teiste seas Kreeka jalgpallikoondise sakslasest peatreener Otto Rehhagel. 11. augustil jõudis olümpiatuli Ateena lähistele ning 12. augustil viis 1996. aasta suveolümpiamängudel Atlantas kõrgushüppes hõbemedali võitnud Niki Bakoyiannis selle akropoli. Viimasel teeloleku päeval, 13. augustil, kandsid seda teiste seas modell Naomi Campbell (300 meetrit), kergejõustiklane Carl Lewis ja Jean-Michel Cousteau.
Tule süütas mängude avatseremoonial purjetaja Nikólaos Kaklamanákis.
Ingrid Ylva
Magnus Minnesköld sõlmis oma teise abieluga tähtsa dünastilise ühenduse, kui ta abiellus Rootsi kuninga Sverkeri tütre Ingrid Ylvaga. Sellest abielust sündis Rootsi jaoks üks tähtsamaid mehi – Birger jarl. Ingrid Ylvast sai legend juba tema eluajal 13. sajandi keskel. Ta oli üks mitmest mõjuvõimsast lesest, kes juhtisid Rootsi riiki pärast verist võitu Gestilreni all (1210) Taani üle.
Raudse tahtega kasvatas Ylva oma poegi armutul ajal, kus tugevama õigus oli ainus kehtiv seadus. Et just üks tema poegadest viimaks võitis võimuvõitluse, ei üllatanud kedagi.
Ta ei abiellunud uuesti ja suri lesena 1251. aastal. Rahvamuistendid räägivad Ingrid Ylva kohta, et ta oskas salakunste. Nii kaua, kui ta suudab hoida oma pead püsti, ei juhtu midagi halba Folkunga suguvõsaga, räägib rahvapärimus. Seepärast olevat Ingrid Ylva surnukeha müüritud seisvas asendis Bjälbo kiriku ühte sambasse.
T-28
T-28 on Nõukogude Liidus, aastatel 1932–1940 tootmises olnud kolmetorniline keskmine tank, mida selle ajaga toodeti kokku 503 masinat.
Eellugu
Uue kolmetornilise tanki projekteerimine algas 1931. aastal tehases nr 174 Leningradis ja esimene katsemasin valmis sama aasta lõpuks. 1932. aasta sügisest algas masina seeriatootmine tehases "Krasnõi Putilovets" (alates 1934. aastast "Kirovi tehas").
Mootor ja transmissioon
Tanki mootoriks oli 12-silindriline, 46,9-liitrine, vesijahutusega bensiinimootor MT-17L, mille võimsus oli 500 hobujõudu ja see arendas kuni 1445 pööret minutis. T-28-l oli 5 edaspidi- ja üks tagurpidi käik.
Masina kiiruseks maanteel oli 45 ja maastikul 20 km/h. Kütusepaagid mahutasid 650 liitrit ja sellest jätkus 220 km läbimiseks maanteel. 100 km läbimiseks maanteel kulutas tank seega 295 liitrit ja maastikul sama maa läbimiseks 590–885 liitrit, olenevalt maastikust.
Tornid ja relvastus
Tanki peatorni, milles asus ka masina pearelv, 76,2 mm suurtükk, oli võimalik pöörata 360 kraadi kas käsitsi või elektrimootoriga. Käsitsi võttis ühe täispöörde tegemine aega 4 minutit, elektrimootoriga aga 23 sekundit.
Hilisemad masinad said pearelvaks 76,2 mm suurtüki L-10, mille raua pikkuseks oli 26 kaliibrit. Sellel kasutati kahte tüüpi mürske "BR-350A APHE" ja "F-354 HE". Neist esimene kaalus 6,3 kg ja selle algkiirus oli 611 m/s, soomust läbistas see 90 kraadise nurga all 100 m pealt 63, 500 m pealt 53 ja 1000 m pealt 38 mm. Teine aga kaalus 6,23 kg ja selle algkiiruseks oli 555 m/s.
Peatornis asusid veel ka kaks 7,62 mm kuulipildujat DT, üks asus torni tagaküljel ja teine suurtükist vasakul. Neid oli võimalik liigutada horisontaalselt 20 kraadi mõlemale küljele ja vertikaalselt −20 kuni +30 kraadi. Osadele masinatele oli kinnitatud torni laele ka 7,62 mm kuulipilduja P-40 AA.
Korpuse esiosas paiknesid kaks kuulipildujatorni, kummaski üks 7,62 mm kuulipilduja DT, mille tõstenurk oli −30 kuni +30 kraadi. Tornid pöördusid 25 kraadi paremale ja 10 vasakule.
Laskemoona oli masinal kaasas 7938 padrunit ja 69 mürsku.
T-28 sõjategevuses
1939. aasta septembris osalesid Ukraina- ja Valgevene rinde koosseisus, vastavalt 98 ja 105 tanki T-28 nn Lääne-Ukraina ja Lääne-Valgevene vabastusoperatsioonis. Ukraina rinde koosseisu kuulunud 10. tankibrigaad läbis Poolas ligemale 400 km, kuid kaotas kõigest 1 mehe tapetuna ja 2 haavatuna, masinatest kaotati 2 autot. Valgevene rinde koosseisus osalenud 21. tankibrigaad läbis üle 350 km, kuid ei kohanud Poola vägesid.
Prototüübid ja modifikatsioonid
175px|T-28 Mod. 1938
Soisalo
pisi|Saimaa Soisalo on 1638 km² suur järvesaar Soomes. Seda võib pidada Soome suurimaks saareks (suurim pärissaar on Ahvenanmanner pindalaga 685 km²) ja Euroopa suurimaks järvesaareks. Samas on aga vaieldav, kas Soisalo on üldse saar, sest seda ümbritsev vesi ei ole samal tasapinnal – vee tasapinna kõrguste vahe on 6 meetrit.
Soisalo piirneb mitmete erinimeliste järvedega. Need on Kallavesi, Suvasvesi, Kermajärvi, Ruokovesi, Haukivesi ja Unnukka.
Spiika
Asub 260 valgusaasta kaugusel Maast. Spiika on muutliku heledusega sinine hiid (spektriklass B1 V). Näiv tähesuurus kõigub +0.92 ja +1.04 vahel perioodiga 4,0142 päeva.
Eestis on Spiika hästi näha kevadel.
Esikloomalised
Esikloomalised ehk primaadid (Primates) on imetajate klassi kuuluv selts. Esikloomalistega tegelevat teadusharu nimetatakse primatoloogiaks. Ka inimene kuulub esikloomade seltsi. Esikloomalisi on kokku umbes 500 liiki.
Süstemaatika ja evolutsioon
Esikloomaliste klassifikatsioon on põlvnemisvahekordade selgumist mööda aja jooksul muutunud.
Merida
Merida on naisenimi.
Merida on rahvas Melanie Rawni triloogiates "Dragon Prince" ja "Dragon Star".
Urbanus
Urbanus on mitme paavsti nimi:
Magma (ansambel)
Magma on 1969. aastast tegutsev, klassikalise muusika taustaga trummari ja helilooja Christian Vanderi loodud prantsuse progeroki ja zeuhli bänd, kes kasutab lauludes Christian Vanderi väljamõeldud tehiskeelt, nn Kobaïa keelt.
George Rene Francis
George Rene Francis (6. juuni 1896 – 27. detsember 2008) oli USA ülipikaealine, kes oma surma eel oli rahvusvaheliste organisatsioonide poolt kinnitatud andmetel vanuselt teine elusolev mees maailmas, seda küll koos temaga samal päeval sündinud inglase Henry Allinghamiga.
Francis töötas suure osa oma elust autotööstuses, kuid teenis leiba ka habemeajajana. Nooruses tegeles ta ka poksiga, kuid tema poksijakarjäär katkes. Francis suri Sacramento hooldekodus südamepuudulikkusesse.
Francis oli ka Ameerika Ühendriikide vanim elusolev mees, tema surma järel on selleks Walter Breuning.
Tanah
pisi
Tanah (heebrea: תנ״ך TNK ehk 'tanakh'; eesti keeles on kasutatud ka vormi Tanak) on judaismi pühakiri.
See koosneb Toorast (heebrea תורה; Pentateuh ehk Viisraamat), nevi'im 'ist (heebrea נביאים; Prohvetid) ja ketuvimist (heebrea כתובים; Kirjad).
Toora vastab oma koosseisult kristlaste viiele Moosese raamatule. Prohvetite ja Kirjade järjekord on teistsugune kui Vanas Testamendis.
Tanahi jaotus
Tanah koosneb kolmest raamatute grupist: toorast ehk seadusest, prohvetitest ja kirjutistest.
Toora (Õpetus, Seadus) ehk viis Moosese raamatut. Heebrea keeles kasutatakse nimedena raamatute esimesi sõnu:
Rahvusvaheliselt on kasutusel ladinakeelsed pealkirjad: Genesis, Exodus, Leviticus, Numeri, Deuteronomium.
Prohvetikirjandus (nevi'im) jaotatakse:
Prophetae priores (nevi'im rishonim), esmased prohvetid:
Prophetae posteriores (nevi'im aẖronim), teisesed prohvetid:
Numeroloogia
pisi|Pietro Bongo, Numerorum mysteria, 1591
Numeroloogia (ladina sõnast numerus 'arv, number' ja kreeka sõnast logos) on esoteeriline distsipliin, mille raames püütakse nähtuste kohta informatsiooni saada nende nimede (või nimetuste) või ka arvuliste parameetrite kirjapildi analüüsi teel. Lääne kultuuris kasutatakse seda sõna ka hiina kultuurile omase vormarvuõpetuse nimetamiseks.
Kõige rohkem tegeldakse numeroloogias isikunimede ja teoloogiliste terminite ning nimedega. Tihti kasutatakse numeroloogiat ennustamiseks.
Numeroloogiaga on seotud näiteks kabala. See juudi müstika haru analüüsib põhiliselt Toora teksti ja Jumala nimesid. Assürioloog Simo Parpola teooria kohaselt rajaneb judaistlik numeroloogia omakorda Uus-Assüüria analoogilisel teoloogilisel distsipliinil.
Tugevad numeroloogilised motiivid on olnud märgatavad ka pütagoorluses ja orfismis; need on mõjutanud hilisemat platonistlikku traditsiooni.
Numeroloogia on kaasa aidanud matemaatika arengule selle varajasel etapil.
Põhimaantee
Põhimaantee on riigimaantee, mis ühendab pealinna teiste suurte linnadega, neid omavahel ja tähtsate sadamate, raudteesõlmede ja piiripunktidega.
Eestis
Riigiteed liigitakse järgmiselt:  1) põhimaantee;  2) tugimaantee;  3) kõrvalmaantee;  4) ühendustee;  5) riigi jäätee;  6) muu riigitee.
Põhimaantee ühendab pealinna teiste suurte linnadega, neid linnu omavahel ning pealinna ja teisi suuri linnu tähtsate sadamate, raudteesõlmede ja piiripunktidega. pisi|Eesti põhiteede kaart Eestis on põhimaanteid kokku 1603 km, kogu riigimaanteede võrgust moodustab see 9,4%. Samas on põhimaanteedel liikluskoormus ülejäänud teedevõrguga võrreldes oluliselt suurem, igapäevane läbisõit põhimaanteedel moodustab umbes 50% kogu maanteeliiklusest.
David Brown
David Brown on mitme tuntud inimese nimi:
EVTV
EVTV oli Eesti telekanal, mis tegutses 1993. aastast kuni jaanuarini 1996, mil liituti RTV-ga ja nende kahe põhjal moodustus TV3.
Tegutsemise ajal jagas EVTV eetriaega ja sagedusi RTV-ga. Saated olid eetris esmaspäeval, kolmapäeval, reedel ja pühapäeval.
EVTV moodustas Viktor Siilatsi juhitav Eesti Video koostöös Rootsi kontserni Kinnevikiga. EVTV oli moodustatud 50/50 osalusega. Seega 50% rahast pani välja Eesti Video (jt Info Ettevõtete Gruppi kuuluvad ettevõtted) ja 50% Kinnevik.
1. juulil 1993 lõppesid viimased läbirääkimised Kinneviki ja Eesti Video vahel. Tuli kiirustada, sest saated pidi eetrisse saatma juba 1. augustil, muidu oleks uus allesasutatud telekanal oma litsentsi kaotanud. Oma saateid edastas ta endistel Ostankino kanali saatjatel. 1994. aastal sattus kultuuriminister Peeter Oleski poolt telelitsentse ringhäälingulubade vastu vahetades märkamatult seni EVTV/RTV-d edastatav Valgjärve saatja Kanal 2 edastavate saatjate hulka.
Vene
Vene (vanavene keeles Рѹ́сь; ladina keeles Ruthenia, vanapõhja keeles Garðaríki) on 9. sajandi lõpus kujunenud idaslaavi Kiievi-Vene tuumikala tähistav geograafiline nimetus, mis jäi regiooni tähistama ka pärast Kiievi-Vene killustumist. "Vene" oli selle riigi endanimi, "Kiievi-Vene" ja "Vana-Vene" aga sellele hiljem pandud nimed. Nimi "Vene" kannab tugevat riikluse traditsiooni, mis seostub esimese idaslaavi ühisriigi Kiievi-Vene pärandiga. Eesti keeles ei ole õige kasutada nime "Vene" Venemaa kohta. Seda vahet teevad ka venelased ise, kelle jaoks Vene on Русь, kuid Venemaa Россия.
Nime etümoloogia
Sõna "vene" päritolu kohta eesti keeles pole ühtset seisukohta. Arvatavasti tuleneb see Läänemere lõunakaldal elanud lääneslaavi hõimu venetite ehk veneetide nimest. Venetite otsesed järeltulijad tänapäeval on sorbid.
Nime kasutus ajaloos
Julius Caesar nimetas üht Gallia hõimu Ruteni 'ks, aga slaavlastega polnud sel hõimul pistmist.
Esimest korda kasutati nime teadaolevalt 12. sajandil Augsburgi aastaraamatutes. See võib olla seotud traditsiooniga, mille järgi barbarite hõime nimetati mõne antiikautori mainitud nimetusega, nagu näiteks taanlasi nimetati daaklasteks ja sakslasi teutoonideks. 12. sajandi lõpuks oli nimi Ruteenia laialt levinud, sealhulgas paavsti koostatud dokumentides.
Leedu Suurvürstiriik koosnes enne Poolaga liitumist (1569) kolmest põhilisest alast: Litwa, kus elasid valgevenelased, Žemaitija, kus elasid leedulased, ja Russ või Ruteenia, kus elasid ukrainlased. Kogu vürstiriigi kultuurikeskuseks oli algul Navahrudak (Novogorodok), seejärel Vilnius.
Kiiev oli Kiievi-Vene ajal õigeusu keskus. Hiljem, kuulutades ennast Ida-Rooma keisririigi pärijaks ja jätkajaks, hakkas Moskva suurvürstiriik ennastki Veneks nimetama, et koondada Moskvasse õigeusu jõud. Vana Vene nime asemel hakkasid venelased Ukraina alasid nimetama Väike-Veneks. Sellest ajast alates nimetati ukrainlasi kuni 20. sajandini väikevenelasteks.
Poolakeelne nimi Ruś märgib pärast Lublini uniooni Rzeczpospolitas Poola Krooni maade hulka, st Poola kuningriigile kuulunud idaslaavi alasid. Praegu kuulub suurem osa neist aladest Ukraina koosseisu. Nimi hõlmas Podlaasia, Ruśi, Belzi, Volõõnia, Podilski, Bratslavi, Kiievi ja Tšernigivi vojevoodkondi. Teatud juhtudel vastab poola Ruś 'ile eesti keeles "Vene". Näiteks on Ruś Biała 'valge-Vene' ja Ruś Czarna 'must-Vene'.
Rakendused väljaspool geograafiat
Tartus sündinud keemik Carl Claus avastas 1844. aastal Uuralites kaevandatud plaatinamaagist ruteeniumi ja nimetas selle Venemaa Keisririigi ladinapärase nime järgi.
Museum of Hoaxes
Museum of Hoaxes on Ameerika Ühendriikide veebisait, kus analüüsitakse ja paljastatakse pettusi ja linnalegende.
Saidi lõi Alex Boese 1997. aastal San Diegos Californias. Boese on pettuste ja linnalegendide teemal avaldanud ka kaks raamatut.
Siuru
Siuru esimene avalik õhtu toimus 8. oktoobril 1917 Tallinnas Estonia saalis.
Aastail 1917–1919 ilmus Siuru ühisväljaannetena kolm albumit.
1919. aastal tekkis siurulaste vahel konflikt, mille tulemusena lahkusid avalikult Marie Under ja Artur Adson. Konflikti tekitas August Gailiti 1919. aasta sügisel läbi mitme Postimehe numbri ilmunud pamflett "Sinises tualetis daam. Paradoksid luulest ja Marie Underist", kus autor pilkas poetessi peenutsevat ja ilutsevat armastusluulet, kasutades teravaid isiklikke väljendeid. Sellisest pilkavast kirjutisest oleks kergemini üle saadud, kui see oleks tulnud väljastpoolt. Kuid kuna rünnati seestpoolt, siis rikuti sellega rühma distsipliini, vaimu ja hävitati ühingu olemasolu mõte. Et viga parandada, leiti vahendaja kaudu lahendus – välja astusid August Gailit ja Henrik Visnapuu ning seejärel tulid ühingusse tagasi Under ja Adson. Nii jäi rühma neli liiget – Under, Semper, Tuglas ja Adson. Järgnes ühingu taastamine kuuele liikmele – allesjäänutega liitusid August Alle ja Johannes Barbarus. Ent see ei päästnud ühingut – lapitud ja paigatud, ei võtnud ta enam hinge sisse. Siuru kui ühing, koguteoste väljaandja ja kirjastus läks hingusele. Aeg oli muutunud, puhkenud Eesti Vabadussõda.
Siuru rühmituse teeneks peetakse seda, et nad muutsid kirjanduse populaarseks ja tõmbasid sellele üldsuse tähelepanu. Siuru oli jätkanud Noor-Eesti traditsioone, liikudes sümbolismi suunas. Loomingus oli eelistatud lüürika ja novellid.
Siurulased tähtsustasid armastusluulet ja viisid selle uuele stiilitasandile.
Vegetatiivne sigimine
Vegetatiivne sigimine on suguta sigimisviis, kus uus organism saab alguse ühest vanemorganismist, sageli tema (keha)osa(de)st. Vegetatiivne sigimine on suguta sigimise üks kahest peamisest tüübist (teine on eoseline sigimine).
Vegetatiivne sigimine esineb nii ainuraksetel kui ka hulkraksetel organismidel. Ainuraksetel (arhedel, bakteritel jt) avaldub see rakujagunemisega (sealhulgas pooldumise, pungumise ja hulgijagunemisega). Hulkraksetele organismidel (sh taimedel, loomadel) avaldub vegetatiive sigimine ühe vanemorganismi mittegeneratiivse(te) ehk somatogeense(te) (keha)osa(de) eraldumisel, millest areneb uus organism (järglane). Ka hulkraksetele organismidel esineb pungumist (näiteks pärmseened, käsnad), pooldumist (ripsussid). Taimede puhul võib mittegeneratiivseks kehaosaks olla mugul, eriline sigikehake jt. Vegetatiivse sigimise erijuhtudeks on loomariigis rõngussidel esinev para- ja arhitoomia.
Eoseline sigimine
Eoseline sigimine ehk sporogoonia on suguta sigimisviis, mis toimub eriliste paljunemisrakkude ehk eoste abil.
Eoseline sigimine esineb mõningatel protistidel (eosloomad) ning kõikidel taimedel ja seentel.
Kaiu vald
Kaiu vald oli vald Rapla maakonnas. 2017. aasta omavalitsuse haldusreformi käigus liideti Kaiu vald veel koos kolme vallaga uueks Rapla vallaks.
Vald asus Tallinnast umbes 60 km ja Raplast 25 km kaugusel.
Vallas olid Kaiu Põhikool, Kuimetsa Algkool, Kaiu Lasteaed, Kaiu hooldekodu, Kaiu Muusikakool, Kaiu Raamatukogu, Kuimetsa Raamatukogu, Vahastu Raamatukogu, Kaiu rahvamaja, Kaiu noortetuba, Kuimetsa rahvamaja, Vahastu rahvamaja.
Kaiu vallavanem oli Erika Reinumägi.
Ajalugu
Kaiu valla nimetus oli algusest peale seotud Kasvandu ja Kuimetsa valla nimetustega. Nimed Kaiu, Kasvandu ja Kuimetsa esinevad juba "Taani hindamisraamatus" (Kaiv, Kasawandi, Quiuames). 1286. aastast kuulusid need Tallinna Püha Miikaeli naistsistertslaste kloostrile. 1345. aastal rajati Kuimetsa kloostrimõis. 1560. aastal põletati Kuimetsa kloostrimõis Liivimaa sõja käigus maha. Uuemal ajal sai mõis tuntuks Eduard Bornhöhe jutustuse "Vürst Gabriel ehk Pirita kloostri viimased päevad" ja selle järgi 1969. aastal valminud mängufilmi "Viimne reliikvia" kaudu.
Kloostrile kuulunud Kay küla anti 1563. aastal Harju-Viru vasalkonna haldusse. 1651–1663 küla mõisastati Eestimaa rüütelkonna maanõunike kolleegiumi lauamõisaks. 1816. aasta talurahvaseadusega asutati piirkonnas mõisavallad. 1939. aastal liideti Kaiu vald Kuimetsaga.
26. veebruaril 1996 kinnitati Kaiu valla vapp: rohelisel kilbil kaks hõbedast okaspuuoksa ja hõbedane ärastala, millel on kolme punase jõhvikaga laineväät.
Vapipildiga, kuid jõhvikateta ristkülikukujuline lipp kinnitati vapiga samal päeval.
Stiliseeritud okaspuuoksad sümboliseerivad valla metsarikkust, ärastala viitab valda läbivatele teedele. Jõhvikad tähistavad Loosalu, Viirika ja Aela jõhvikasoid.
Alevik
Kaiu
Külad
Kuimetsa – Vahastu – Karitsa – Kasvandu – Oblu – Põlliku – Suurekivi – Tamsi – Tolla – Toomja – Vana-Kaiu – Vaopere
Enne 1976. aastat oli valla alal veel Kaomäe, Lagevainu, Leedi, Lihu, Määrissoo, Nõmmküla, Oraniku, Päri, Rasala, Salutaguse, Saunametsa, Siuge, Taga-Põlliku, Tagasmäe, Viirika ja Ärismaa küla.
Jiepmaluokta
Jiepmaluokta (põhjasaami keeles) ehk Hjemmeluft (norra keeles) on laht Norra Troms og Finnmargi maakonna Alta vallas. See sai tuntuks nüüdseks UNESCO maailmapärandi nimistusse kantud Alta kaljujooniste esimese ja tähtsaima leiupaigana. 1972. aasta sügisel avastati esimesed joonised umbes 4 kilomeetri kaugusel Alta keskusest. Hiljem on neid leitud Alta lähikonnast mujaltki, kokku umbes 5000. Neist üle kolme tuhande on ikkagi Jiepmaluoktas, mis on jäänud ainsaks külastajaile avatud leiukohaks. 1991. aastal kolis sinna ka Alta muuseum.
Hjemmeluft on ilmekas näide põliste saami nimede asendamisest mõttetute norrakeelsete vastetega. Saamikeelne Jiepmaluokta tähendab "hülgelahte", samas kui norrakeelne kõlaline vaste Hjemmeluft tähendab "koduõhku":
Ahjuõun
Ahjuõun on magustoit, mis saadakse õunte küpsetamisel prae- või leivaahjus.
Valmistamine
Tuleb võtta head hapud õunad, laduda pannile ja pista kuuma ahju. Liiga madala temperatuuri juures nad kuivavad ja jäävad tuimaks. Pärast võib peale raputada suhkrut ja kaneeli.
Keerulisem viis on eemaldada õuntel enne küpsetamist südamik ja täita õõnsus suhkru, kaneeli ja rosinatega.
Sortavala rajoon
Sortavala rajoon moodustati Soomelt Talvesõjas vallutatud alal 1940. aasta juulis. 1941 vallutasid soomlased selle tagasi, kuid pidid 1944 uuesti Nõukogude Liidule loovutama. Rajoon likvideeriti 1970, kuid loodi uuesti 2006. aastal.
2002. aasta rahvaloenduse andmetel oli Sortavala rajooni elanikest venelasi 80,8%, valgevenelasi 8,6%, karjalasi 3,2%, ukrainlasi 3,1%, soomlasi 1,2% ja muudest rahvustest inimesi 3,1%.
Rajoon jaguneb halduslikult 3 linnaasunduseks (Sortavala, Värtsilä, Helylä) ja 2 maa-asunduseks (Kaalamo, Haapalampi).
Harku valla vapp
thumb|Harku valla vapp Harku valla vapp on Harju maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Harku valla vapp.
Vapp on kinnitatud 25. mail 2006.
Vapi kirjeldus
Vapi sinise kilbi jaotab neljaks hõbedane rist. Esimesel väljal on hõbedane kaheksaharuline täht.
Põhjendus
Sinine sümboliseerib valla mereäärset asukohta ja taevaavarust, kui ka valla elanike tulevikupüüdlusi. Valge märgib ustavust, puhtust ja nooruslikku sihikindlust. Vapil olev hõbedane rist on kristliku maailma üks peamisi sümboleid ning see tähistab piirkonna (valla) kultuuri alustõdesid ja ajaloolist järjepidavust. Neljaks jaotatud vapikilbi esimesel väljal olev (põhja)täht viitab valla asukohale Eesti mandriosa põhjakaldal.
Adda
Adda on 313 km pikk. Ta algab 2235 m kõrgusel üle merepinna ja suubub Po jõkke 32 m kõrgusel üle merepinna, nii et tema lang on 2203 m. Adda valgla suurus on 7979 km². Suudmes on tema vooluhulk 187 m³/s.
Adda algab Šveitsi ja Itaalia piirilt Bormiost pisut põhja pool ja suundub pärast Bormio läbimist edelasse. Pärast Tirano läbimist pöördub ta läände ning voolab läbi Sondrio ja Morbegno. Sel ajal jäävad temast lõunasse Orobie Alpid ja põhja Reetia Alpid – viimased tõusevad enam kui 4 km kõrgusele merepinnast (Bernina 4049 m) ja jäävad enamjaolt Šveitsi. Adda suubub Como järve kirdetippu. Suubumiskoha lähedale jääb Orobie Alpide kõrgeim tipp Legnone (2609 m).
Adda väljub Como järve ning voolab üldiselt lõunasse, läbi Lecco. Seejärel laskub ta Lombardia madalikule ning voolab Bergamo ja Milano vahelt läbi. Lodis pöördub ta kagusse ning suubub Cremona ja Piacenza vahel vasakult Posse.
Jõe orus kulgeb Bormiost kuni Lecconi maantee. Raudteed piki jõge ei kulge, ehkki Lombardia madalikul ületab Addat mitu raudteed.
1377 valmis üle Adda Trezzo sull'Adda sild, mille sildeava oli 72 m. See oli tollal maailmarekordiline ja jäi suurimaks sildeavaks rohkem kui 400 aastaks, kuni 1796 valmis Sunderlandis sama sildeavaga Wearmouthi sild, aga kivisildade arvestuses kuni 1903. aastani, mil Luxembourgi linnas valmis Adolphe'i sild. Trezzo sull'Adda sild ei ole säilinud.
Adda alamjooks oli Veneetsia vabariigi ja Milano hertsogiriigi vaheliseks piiriks pärast 1454 sõlmitud Lodi rahulepingut, aga rahu püsis kõigest 1482. aastani ja see piir 1494. aastani.
Mérida
Mérida on linn Hispaania edelaosas Badajozi provintsis Tierra de Mérida - Vegas Bajase maakonnas, Extremadura autonoomse piirkonna halduskeskus. Ta asub 60 km kaugusel Badajozist, 344 km kaugusel Madridist ja 190 km kaugusel Sevillast. Mérida paikneb peaaegu Extremadura keskel Guadiana ja Albarregase jõe ääres. Geograafilised koordinaadid on 38º54' N, 6º 20' W. Kõrgus merepinnast on 217 m.
Mérida on Extremadura linnade seas Badajozi ja Cácerese järel suuruselt kolmas.
Mérida arheoloogiline ansambel on kantud UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Paraguay jalgpallikoondis 2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel
Paraguay jalgpallikoondis 2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel
Lõuna-Ameerika väikeriik Paraguay pääses jalgpalli MM-finaalturniirile teist korda järjest. Kokku on nad osalenud viiel MM-turniiril. Neli aastat tagasi Prantsusmaal peetud turniiril mängisid paraguaylased vägagi võitluslikult ja südilt, kaotades kaheksandikfinaalis alles lisaajal hilisemale maailmameistrile Prantsusmaale.
Peatreener
Cesare Maldini
Vaata ka
Paraguay jalgpallikoondis 2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused
Matsalu
Matsalu on küla Pärnu maakonnas Lääneranna vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Lääne maakonda Lihula valda.
Elanike arv 2011. aasta rahvaloenduse andmeil oli 44.
10. jaanuaril 2014 eraldati Matsalust Keemu küla.
David Brown (filmiprodutsent)
David Brown (28. juuli 1916 – 1. veebruar 2010) oli Ameerika Ühendriikide filmiprodutsent.
Arga
Jõe ääres asub Baskimaa ajalooline pealinn Pamplona.
Jõgi saab alguse Esteríbari küla põhjaosast Prantsusmaa piiri lähedalt ja ühineb Aragóni jõega Funese linnas.
Cáceres
Linna asutasid roomlased 25 eKr.
Cáceres on Extremadura linnade seas Badajozi järel suuruselt teine.
Cácerese vanalinn on kantud UNESCO maailmapärandi nimistusse (aastast 1986).
Gustaf V
pisi|Gustaf V Gustaf V (ka Gustav V; 16. juuni 1858 Stockholm – 29. oktoober 1950) oli Rootsi kuningas 8. detsembrist 1907 kuni surmani.
Birštonas
pisi|left Birštonas (poola keeles Birsztany, saksa keeles vanasti Birschtannen, Birstein) on linn Leedus, Birštonase omavalitsuse halduskeskus. Kuurortlinn merepinnast 79 meetri kõrgusel Nemunase kaldal, Birštonase valla kõrval üks kahest Birštonase omavalitsuse haldusüksusest. Linn asub Nemunase kaldal, seal on Nemunase loogete regionaalpargi administratiivkeskus.
Gustaf V
Ta on kõige kauem elanud, kõige pikem ja kõige kauem valitsenud Rootsi kuningas.
Gustaf V oli Oskar II ja tema naise Sophia vanim poeg. Ta sündis Drottningholmi lossis ja sai sündides Värmlandi hertsogiks.
Ta abiellus 20. septembril 1881 Badeni printsessi Victoriaga, kes oli Rootsi kuninganna Sofia lapselaps. Pärast oma venna surma sai Victoria Rootsi kuningate Adolf Frederiki, Gustav III ja Gustav IV Adolf pärijaks. Ka Gustaf V ise pärines Vasade dünastiast nii ema Sophia kui ka vanaema Josephine kaudu.
Birštonas
Haridust annavad keskkool ja põhikool. Linnas asuvad kultuurikeskus ja raamatukogu, seal on ka polikliinik ja vanadekodu. Vaatamisväärsusteks on vanalinn, koduloomuuseum, katoliku kirik aastast 1909, linna lõunaservas asuv Vytautase mäeks kutsutud Birštonase linnamägi ja Birštonase sakraalmuuseum. Linnas on arvukalt skulptuure. Alates aastast 1980 peetakse seal džässmuusika festivali „Birštonas Jazz“; tegemist on vanima džässifestivaliga Leedu aladel.
Ajalugu
pisi|left|Birštonase linnamägi
Birštonast on esmamainitud 1382. aastal Marburgi Wigandi kroonikas (Birsten või Birstan). Toona kuulus Birštonas Nemunase kallast kaitsvate linnuste süsteemi, mis olid Vytautase residentsid.
Gustaf V
Gustaf V-l oli kolm last:
Birštonas
Ajalugu
Asulat ennast on esimest korda mainitud aastal 1387 kui alevit. XIV-XV sajandil asus seal Birštonase mõis, mis oli küll riigimõis, aga seda ei kasutanud mitte Leedu suurvürstid, vaid tegemist oli Poola kuningate jahilossiga. Alev sai linna staatuse aastal 1518, kuid see kuulus nn. õigusteta linnade hulka, linnaõigused sai Birštonas aastal 1539.
Gustaf V
Gustaf V oli viimane Rootsi kuningas, kes otseselt poliitikasse sekkus. See juhtus 1914. aastal väitlustes kaitse-eelarve üle. Ta oli konservatiivne mees, kes oli vastu demokraatlikele liikumistele ja tööliste õiguste suurendamisele. Ta oli ka viimane Rootsi kuningas, kes oli sõjaväe ülemjuhataja (aastatel 1907–1939).
Ta pooldas mõlema maailmasõja ajal sakslasi, ehkki Rootsi jäi kummaski sõjas ametlikult neutraalseks. Natsionaalsotsialistide toetajaks peetakse ka tema poega Gustaf Adolfit. Peaminister Per Albin Hansson on rääkinud, et kuningas ähvardas tagasi astuda, kui Rootsi ei täida natsionaalsotsialistide valitsetud Saksamaa palvet lubada oma armeel liikuda mööda raudteed läbi Rootsi Põhja-Norrast Põhja-Soome juunis 1941.
Birštonas
Ajalugu
Aastal 1846 avastati sealsed mineraalveeallikad ja aastaks 1851 kujunes Birštonas taas kuurordiks. Tsaariajal kasutati alevi kohta vene keeles nimekuju Бирштаны. Aastal 1905 (1906) põles alevi keskus maha. Esimese maailmasõja eel käis alevis tervist parandamas ligi 2000 inimest aastas.
Aastal 1924 võeti Leedu Punase Risti eestvedamisel ette kuurordi moderniseerimine. Alev elektrifitseeriti, majadesse viidi sisse veevärk ja kanalisatsioon. Toona rajati sinna ka esimene ametlik sanatoorium. Aastal 1927 rajati linna mudaravila ja seal hakati pakkuma ka turbavanne.
Gustaf V
Gustav V Eestis
Gustav V külastas Eestit mitmel korral. Esimene kord oli 30. aprillil 1908 (ukj).
Birštonas
Ajalugu
Teises maailmasõjas Birštonas kannatada ei saanud ja sai aastal 1946 kuurortasula staatuse. Kaunase hüdroelektrijaama veega täitumisel ujutati aga osa asulast üle. Linnaõigused sai Birštonas taas 22. juunil 1966.
Elanikkond
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Birštonase elanikest leedulasi 97,58% ja venelasi 1,02%.
Tuntud elanikke
Birštonas on endine kuninglik jahimõis ja kuurort, kus veetsid aega mitmed Poola kuningad. Ka hiljem on paljude sealsete tuntud elanike sealviibimine seotud vajadusega sealses kuurordis tervist parandada.
Wolf-Rüdiger Walburg
Wolf-Rüdiger Walburg (sündinud 20. aprillil 1939 Oranienburgis Berliini lähedal) on saksa eripedagoog.
Walburg lõpetas Lübeckis 1959. aastal gümnaasiumi. Eripedagoogi kutseeksami sooritas ta Kieli Christian Albrechti ülikoolis 1967. aastal ning vaimupuudega laste õpetaja kutseeksami sealsamas 1971. aastal. 1961–1967 töötas Walburg algkooli ja erikooli õpetajana Lübeckis. Seejärel 1969–1975 oli ta Kieli Christian Albrechti ülikooli eripedagoogika osakonna assistent. 1975. aastast on ta pedagoogikadoktor (Dr Paed). Alates 2004. aasta oktoobrist on Walburg Kieli Christian Albrechti ülikooli emeriitprofessor.
1979–2004 oli Walburg Kieli ülikooli eripedagoogika osakonna õppejõud. Walburg on külastanud korduvalt ka Eestit, Tartu ülikooli ning mõningaid erikoole (sh Tartu Maarja kooli). Ta on lugenud üliõpilastele loenguid vaimupuudepedagoogikast ning nõustanud siinseid tegevõpetajaid. Tunnustuseks siinse tegevuse eest promoveeriti Walburg 2001. aastal Tartu ülikooli audoktoriks (Doctorem paedagogicae honoris causa).
Paraguay jalgpallikoondis
Paraguay jalgpallikoondis (Asociación Paraguayana de Fútbol) on Paraguay rahvuskoondis jalgpallis.
2021. aastast on peatreener Guillermo Barros Schelotto. Rahvuskoondis loodi 1906. FIFA liige on koondis 1921. aastast.
2005. aastal oli FIFA edetabelis 30. kohal, 2023. aastal 48. kohal. Kõrgeim koht FIFA edetabelis: 8. koht (juuli 2001), madalaim koht 103 (september 1995).
Koondise põhivorm: punavalgetriibuline särk, sinised püksid, sinised põlvikud
Koondise varuvorm: valge särk, valged püksid, valged põlvikud
Barokk
Barokk on 17. ning osalt 16. ja 18. sajandi Euroopa arhitektuurile, kujutavale kunstile, muusikale ja ilukirjandusele omane stiil.
Sõna barokk tuleneb portugalikeelsest sõnast barroco, mis tähendab ebakorrapärast pärli. See pilkenimi anti ajastule 18. sajandi keskel, mil katoliiklikku stiili peeti ebaloomulikuks, kummaliseks ja liialdavaks. Hiljem, 19. ja 20. sajandi vahetusel, võeti barokk perioodi nimetusena kasutusele.
Arhitektuur
Barokset arhitektuuri iseloomustavad sümmeetria, paraadlikkus, eenduvad ja taanduvad pinnad ning ornamentaalsete ehisdetailide (maskaroonid, festoonid, teokarbimotiivid) rohkus.
Eesti arhitektuuris levis barokk umbes 1640.–1650. aastatest kuni 18. sajandi lõpuni. 17. sajandi baroki eeskuju Eestis oli klassitsistlikult rangejooneline Madalmaade barokk ehk barokk-klassitsism, mis jõudis siia Rootsi vahendusel. Itaalia, osalt ka Saksamaa ülidekooririkas barokk ning selle peenem ja elegantsem vorm rokokoo ei juurdunud Eesti arhitektuuris olulisel määral.
Arhitektuuris eelnes barokile renessanss. 18. sajandi teisel poolel (alates umbes 1760.–1790. aastatest) segunes barokk tasapisi klassitsismi elementidega. Selliseid segastiile nimetatakse hilisbarokiks või varaklassitsismiks.
Itaalia maalikunst
Itaalia maalikunstnikud eelistasid sooje ja küpseid toone. Maalikunstis valitsesid tumedamad toonid, kujutades ümarust ja keerukust. Sageli kujutati kompositsiooni ristuvate diagonaalide abil. Kunstnikud maalisid sujuvate värviüleminekutega, kuid ilma kindlate piirjoonteta. Nad tundsid huvi valguse ja varju kujutamise vastu, mistõttu oli nende töödes palju heleda ja tumeda kontraste. Materjale püüti edasi anda loomutruult. Tüüpilistel barokkmaalidel on kujutatud pingeliselt hoogsaid stseene, ebatavalisi poose, ägedaid liigutusi, žeste ja taevasse tõstetud pilke.
Itaalias eelistati tahvelmaalile seina- ja laemaale. Laemaalidel kujutati arhitektuurilisi detaile. Seetõttu on väga raske aru saada, milline detail on tõeline ja milline maalitud. Losside kaunistamisel eelistati mütoloogilise sisuga teoseid. Barokk kaotas piirid arhitektuuri, skulptuuri ja maalikunsti vahel ning püüdis neid ühtseks tervikuks liita. 1585. aastal asutasid vennad Carraccid Bolognas kunstiakadeemia, kus nende põhimõtted olid looduse tundmaõppimine ning vanade meistrite väljendusvahendite ja laadide ühendamine ehk eklektitsism. Kõrvuti ekletitsismiga arenes Itaalias ka teine kunstivool, naturalism. Naturalismi mõjukaim esindaja oli Caravaggio, kes maalis lihtrahvast tegelikkusele vastavalt. Tema töödes oli oluline osa valgusel ehk valgus suundus ülevalt ühest punktist alla tegelaskujudele (nn keldriluugivalgus). Caravaggio usuteemalistest maalidest on tuntumad "Peetruse ristilöömine" ja "Lautomängija".
Prantsuse maalikunst
Prantsuse maalikunstis valitses klassitsistlik suund, mida nimetatakse ka vanaklassitsismiks. Selle alus oli ratsionalism ning see oli stiililt rangem ja rahulikum. Eeskuju võeti Kreeka ja Rooma kunstist ning renessansist.
Prantsuse maalikunsti mõjukaim kunstnik oli Nicolas Poussin. Ta oli tuntud ideaalmaastike looja, kusjuures igal maastikul oli alati ka üks inimene (heroiline maastik). Tema kuulsaimad tööd on suuremõõtmelised, allegoorilised või mütoloogilised kompositsioonid. Üks tuntumaid teoseid on "Maastik surnukehaga".
Teine tuntud maastikumaalija oli Claude Lorrain, kelle maalidel on kaugusse suunduvad vaated, esiplaanil puudegrupid, sambad ja varemed. Tema töödes valitseb selgus ja rahu. Lorraini kuulsaim teos on "Odysseuse loovutamine".
Uusbarokk
Eestis jäljendati barokki 19. sajandi teisel poolel valitsenud historitsismiajastul – seda stiili nimetatakse uusbarokiks ehk neobarokiks või pseudobarokiks. Tihtipeale esines uusbarokk käsikäes 1890. aastate lõpus levima hakanud juugendstiiliga ja ei olnud viimasest alati eristatav (näiteks Laupa mõisa härrastemaja (1913)). Uusbarokk (koos juugendiga) levis Eesti arhitektuuris 1930. aastate lõpuni; perioodi lõpuosas segunes see rahulikuma heimat- ja rahvusromantistliku stiiliga (näiteks Kadrioru administratiivhoone).
Digilugu
Digilugu ehk digitaalne terviselugu on kogu riiki hõlmav terviseinfosüsteem, mis ühendab olemasolevaid tervishoiuasutuste infosüsteeme ja on üks osa e-tervisest.
Digiloo olemus
Digiloo andmekogu koondab inimese tähtsamaid isikuandmeid, haiguslugusid (sealhulgas ka sünnituslugu ja lahangulugu), visiite ja muud tervist puudutavat informatsiooni, nagu tervisekaart, kiirabikaart, hambaravikaart jne.
Digilugu võimaldab arstidel edastada üksteisele ravi käigus tekkivaid dokumente ning pakub arstile aegkriitiliste ja isiku üldandmete päringu võimalust. Infosüsteem talletab patsiendi meditsiinilise ajaloo ja võimaldab konkreetse patsiendi raviarstidel sellega vajadusel tutvuda.
Digiloo andmestik
Digilugu sisaldab kahesuguseid andmeid:
Moritz Hermann von Jacobi
pisi|Moritz Hermann von Jacobi [[1856]] Moritz Hermann von Jacobi (ka Jacoby; vene keeles Борис Семёнович (Морис-Герман) Якоби; 21. september 1801 Potsdam – 10. märts 1874 Peterburi) oli saksa päritolu vene füüsik ja arhitekt.
Ta õppis Göttingenis ja Königsbergis ehituskunsti.
Ta oli Tartu Ülikooli professor aastatel 1835–1840, 1835–1837 ühtlasi Tartu ülikooli arhitekt. Alates aastast 1837 oli Jacobi Peterburi Teaduste Akadeemia uurimiskomisjoni liige, aastast 1840 akadeemia adjunkt, 1847 akadeemik.
1836. aastal sai von Jacobi projekti järgi praeguse kuju Inglisild, silla algvariant valmis 1816. aastal Johann Wilhelm Krause projekti järgi.
Teadustöö
pisi|Jacobi [[alalisvoolumootor]] Jacobi uuris elektromagnetismi, eriti masinaehituse seisukohalt. Ta oli galvanoplastika leiutaja. Samuti uuris ta elektrimootoreid ja traadiga telegraafi.
1834 hakkas ta tegelema elektrimootoritega, et uurida elektromagnetjõu kasutamist liikuvatel seadmetel. Ta uuris elektromagnetjõudu mootorites ja elektrigeneraatorites. Mootori originaal pole säilinud kuid sellest on tehtud rekonstruktsioon.
Jacobi sõnastas maksimaalse võimsuse teoreemi: "Maksimaalne võimsus edastatakse siis, kui vooluallika sisetakistus võrdub koormuse takistusega, eeldades, et välistakistust saab muuta ja vooluallika sisetakistus on konstantne." Ta avastas selle, uurides aku poolt elektrimootorile edastatavat võimsust. Jacobi mõõtis mootori väljundparameetreid, määrates tsingi koguse, mida aku tarvitas.
Nikolai I eraldatud vahendite abil ehitas Jacobi 1839. aastal 28 jala pikkuse elektrimootoriga paadi, mis töötas akudega. Paat kandis 14 inimest mööda Neevat vastuvoolu kiirusega 5 km/h.
Abdülaziz
Abdülaziz oli sultan Mahmut II teine poeg. Abdülazizi ema Pertevniyal oli tšerkessi päritolu. Poiss kasvas üles sultanipalees avalikkusest isoleerituna.
Abdülaziz astus troonile pärast oma venna Abdülmecit I surma. Ta jätkas oma eelkäijate reforme ja lähenemist Euroopale. Sõjaväe reformimiseks võeti palju laene. Aastal 1864 kaotati eeltsensuur ja võrdsustati välismaalaste õiguslik staatus Türgi alamate omaga. Aastal 1868 loodi kohtud Riiginõukogu ja Kassatsioonikohus. Juristide koolitamiseks loodi 1870 uus õppeasutus. Sultan külastas 1867. aasta Pariisi maailmanäitust ning Londonit ja Pariisi. Eksiilis viibivad noortürklased ei olnud reformide ulatusega rahul.
Abdülazizi valitsemisajal leidsid aset mässud Kreetal 1866–1869 ning Bosnias ja Hertsegoviinas 1875 ja Bulgaaria aprillimäss 1876. Serbia ja Rumeenia taotlesid täielikku iseseisvust. Aastal 1869 vallutati tagasi Jeemen.
Sultan püüdis vanast troonijärgluskorrast mööda minnes nimetada pärijaks oma poja. Selleks pidas ta läbirääkimisi isegi Venemaa keisririigiga, kes pidi teda riigipöörde juures abistama.
Aastal 1875 oli riik sõjaväe reformimise ning ka sultani üha luksuslikuma elustiili tõttu jõudnud pankroti äärele. Bosnias ja Hertsegoviinas, 1876. aastal Bulgaarias toimus mäss. Pealinnas puhkes 11. mail 1876 Mahmud Nedim vastane mäss. Abdülaziz vallandas viimase, kuid ööl vastu 30. maid 1876 sundisid Hüseyin Avni-paşa, Mithat-paşa ja veel kaks pašad sultani troonist loobuma. 4. juunil mõrvati Abdülaziz nende käsul Çırağani palees. Ametlikult teatati, et ta on kääridega endal arteri avanud.
Aastal 1881 mõisteti kolm sultani kõrvaldamises osalenud pašat surma, kuid neid ei hukatud. Ühe nendest mõrvas kättemaksuks mõni päev pärast Abdülazizi mõrvamist Abdülazizi viienda abikaasa vend, sest ka tema õde oli Abdülazizi mõrvamise käigus hukkunud.
Imran Khan
Imran Ahmed Khan Niazi (urdu keeles عمران احمد خان نیازی; sündinud 5. oktoobril 1952) on Pakistani poliitik ja endine kriketimängija, alates 18. augustist 2018 kuni 10. aprillini 2022 Pakistani peaminister.
Ta on alates 1996. aastast juhtinud erakonda Pakistan Tehreek-e-Insaf (PTI). Enne poliitikasse minemist oli ta Pakistani kriketikoondise, mis võitis 1992. aasta kriketi maailmameistrivõistlused, kapten.
Khan on rahvuselt puštu, ta sündis 1952. aastal Lahores. Ta on õppinud Lahore Aitchisoni kolledžis, Suurbritannias Worcesteri kuninglikus humanitaarkoolis ning Oxfordi ülikooli Keble College'is.
13-aastaselt hakkas ta treenima kriketimängu, 18-aastaselt tegi ta Pakistani koondise kontrollmängus Inglismaa vastu debüüdi. Pärast Oxfordi ülikooli lõpetamist mängis ta 1992. aastani täiskohaga kriketit. Ta oli aastatel 1982–1992 koondise kapten, 1992. aastal võideti siiani riigi ainus MM-i kuldmedal.
Khan lõpetas kriketimängija karjääri 1992. aastal, temast oli selleks ajaks saanud Pakistani ajaloo edukamaid mängijaid. Pärast karjääri lõpetamist sattus ta skandaali, kui tunnistas, et tegi nooruspõlves sohki. 2003. aastal hakkas ta Pakistani kohalikku kriketimeeskonda juhendama, 2010. aastal lisati ta ICC Cricket Hall of Fame'i.
Aprillis 1996 asutas ta tsentristliku erakonna Pakistan Tehreek-e-Insaf (otsetõlkes Pakistani Liikumine Õiglusele), mida ta on sellest ajast juhtinud. Khan kandideeris Mianwali ringkonnas 2002. aastal edukalt parlamenti, kus ta kuulus kuni 2007. aastani opositsiooni. 2013. aasta valimistel kogus PTI-st rohkem hääli vaid Nawaz Sharifi Pakistani Muslimiliiga (PML) ning Khan juhtis kuni 2018. aastani parlamendis suuruselt kolmandat fraktsiooni. Samal ajal oli PTI koalitsioon võimul Khyber Pakhtunkhwa provintsis. PTI võitis 2018. aasta valimised ning Khani erakond pääses esmakordselt riiki valitsema.
Papagoilased
Süstemaatika
300px|pisi|[[Ararauna ]]
Mérida (täpsustus)
Mérida on linn Hispaanias, Extremadura autonoomse piirkonna keskus.
Selle linna järgi on nime saanud:
Mérida on ka Saksa mägijalgrattamark.
Tartu Kunstikool
Tartu Kunstikool on Tartus asuv ainus Eesti riiklik kutseõppeasutus, mis on keskendunud vaid kunstialasele kutseharidusele.
Eellugu
Nõukogude okupatsiooniga kaasnenud ümberkorralduste käigus likvideeriti 1940. aastal erakõrgkool Kõrgem Kunstikool Pallas (1919–1940). Selle asemele asutati 1. septembrist 1940 riigi ülalpeetav kunstikool nimega Konrad Mäe nimeline Riigi Kõrgem Kunstikool. 1944. aastal nimetati see ümber Tartu Riiklikuks Kunstiinstituudiks. 1940. aastate teisel poolel tegutses Eesti NSV-s kaks kunstikõrgkooli – üks Tallinnas ja teine Tartus. Kümnendi lõpul otsustati, et Tallinna Riiklik Tarbekunsti Instituut ja Tartu Riiklik Kunstiinstituut tuleks ühendada ja kogu kujutava kunsti alane kõrgharidus koondada Tallinna. Tartusse pidi jääma vaid kõrgkooli astujate ettevalmistamine ning kunstiõpetajate koolitamine. Vastava määruse võttis NSV Liidu Ministrite Nõukogu vastu 13. novembril 1950. 1951. aastal liideti Tallinna Riiklik Tarbekunsti Instituut ja Tartu Riiklik Kunstiinstituut üheks õppeasutuseks – Eesti NSV Riiklikuks Kunstiinstituudiks (kuni 1955. aastani jätkus õppetöö ka selle Tartu osakonnas).
Tartu Kunstikool
Järgnes Eesti NSV Ministrite Nõukogu 22. detsembri 1950. aasta määrus "Tartu Kujutava Kunsti Kooli avamise kohta". Loodava keskeriharidust andva kunstikooli õpetajatena nähti Tartu Riiklikus Kunstiinstituudis õpetanud õppejõude, ka pidi uus kool tegutsemist alustama kunstiinstituudi ruumides ning varadega.
1960. aastatel elas kool üle mitu reformi, alustades nimemuutusest (1960. aastast Tartu Kunstikool) kuni mitme eriala likvideerimiseni. Nii lõpetati Tartus joonistus- ja joonestusõpetajate, teatridekoraatorite ja rõivakujundajate koolitamine ning koondati nendeski valdkondades õpetus Tallinna. Uue erialana avati naha kunstiline kujundus ja jalatsite modelleerimine. Kõigi muudatuste tulemusel sai Tartu Kunstikoolist puhtakujuline rakenduskunstikool.
1970. aastaid võib iseloomustada kui stabiilsuse aega. Kool elas aktiivset elu – õpiti, käidi praktikatel, koolis tegutses arvukalt huvialaringe, lõpetajad tegid lõputöödeks kujundusi Tartu koolidele, lasteaedadele, riigiasutustele. Tõusuaega üleelav skulptuuri eriala (arvukad monumendid jms) tundis puudust tehnilistest teostajatest, kes aitaksid kunstnikel oma ideid realiseerida. Arvestades ühiskondlikku vajadust, avati kunstikoolis kivi kunstilise töötlemise osakond. Uus tuul tiibadesse saadi 1990. aastatel, kui koolis tekkisid tänu uute osakondade avamisele võimalused õppida tekstiilikunsti, maali ja maalingute restaureerimist, meedia- ja reklaamikunsti ning fotograafiat. 2000. aastal loodi Tartu Kunstikooli baasil rakenduslik kunstikõrgkool – Tartu Kõrgem Kunstikool (1. augustist 2018 nimega Kõrgem Kunstikool Pallas). Kõik Tartu Kunstikooli varad anti üle Tartu Kõrgema Kunstikooli bilanssi. Enamik keskhariduse põhiseid õppekavasid arendati rakenduskõrgharidusõppe õppekavadeks. Lõpetati ka uute õpilaste vastuvõtt.
Paari aastaga selgus, et kiirelt arenev kaubandus, reklaami- ja trükitööstus ning veebikeskkond vajavad loovkunstnike kõrval ka teostajaid-spetsialiste. 2002. aastal taastati riiklik koolitustellimus keskhariduse tasemel ning Tartu Kunstikool jätkas tegevust keskeriharidust andva kutsekoolina, pakkudes võimalust õppida 3D-modelleerija-visualiseerija, trükimeedia kujundaja-küljendaja, dekoraator-stilisti ja illustraatori erialal.
Kooli asukoht
Alates asutamisest 1951. aastal on Tartu Kunstikool tegutsenud Tartus eri asukohtades.
2002–2010 tegutses kool Tartu Kõrgema Kunstikooli ruumides äärmises ruumikitsikuses.
2010. õppeaasta alguses avati Tartu Kunstikooli uus õppehoone aadressil Eha 41. Kasutatakse ka aparaaditehase hoonet Kastani tänaval.
Erialad
Põhihariduse baasil saab õppida:
Keskhariduse baasil saab õppida:
Mérida (Venezuela)
Mérida on linn Venezuelas, Mérida osariigi ja Libertadori valla halduskeskus.
Kogutud teosed I
"Kogutud teosed I" on album Urmas Alenderi aastate 1968–1980 loomingust. See anti välja 4. jaanuaril 2000.
Jaan Künnap
Jaan Künnap (sündinud 9. veebruaril 1948 Kõuel) on eesti fotograaf, mägironija ja instruktor-treener.
Künnapil kui fotograafil on olnud üle poolesaja isikunäituse ja ta on jõudnud kõrgetele kohtadele kümnetel fotovõistlustel. Ta on kirjutanud mitu raamatut ja olnud mitme dokumentaalfilmi operaator. Ta on töötanud fotograafina Tallinna Linnamuuseumis.