cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Filippo Paulucci
Nelja armee teenistuses (1793–1807)
Märtsis 1796 tõi Napoleoni Itaalia armee juhiks määramine olulise pöörde sõjategevuses Põhja-Itaalias. Võitnud järgmisel kuul Sardiinia armeed mitmes lahingus, sundis Napoleon Sardiinia kuningat Vittorio Amedeo III sõlmima neutraliteedi ja loovutama osa kindlusi prantslastele. Juulis 1798 okupeerisid prantslased Sardiinia pealinna Torino, detsembris liideti Sardiinia Prantsusmaaga. Juunis 1799 okupeerisid Piemonte Austria ja Vene väed, kuid pärast Marengo lahingu kaotust juunis 1800 kirjutasid austerlased alla konventsioonile, et Genova, Piemonte ja Milano lähevad Prantsusmaa kätte. Prantslaste ülemvõim taastati. Pärast seda, kui Napoleon vallutas Sardiinia kuningriigi alad Põhja-Itaalias, läks Piemonte armee prantslaste käsutusse. Vastuoluliste allikate tõttu pole selge, kas Paulucci põgenes kohe Austriasse, astus seal Austria armeesse ja sõdis seejärel prantslastega või jäi pärast Piemonte armee Prantsuse väejuhatusele allutamist sinna mõneks ajaks edasi teenima ja alles hiljem põgenes Austriasse. 1801. aastal astus Paulucci Itaalia armeesse koloneli auastmes. Tõenäoliselt on siin mõeldud Prantsusmaa sõltlasriiki Tsisalpiini vabariiki, mis pärast austerlaste väljatõrjumist Põhja-Itaaliast taastati jaanuaris 1801, aastast 1802 oli see Itaalia vabariik ja aastast 1805 Itaalia kuningriik, mille kuningaks sai Napoleon.
pisi|[[Kotor (Montenegro)|Kotori keskaegne linnamüür]] Mitu sajandit Veneetsia vabariigi Dalmaatsias asuvate valdustesse kuulunud Montenegro rannikulinn Kotor läks 1797. aastal Campoformio rahulepinguga üle Austria alla. 1805. aastal sõlmitud Pressburgi rahulepingu järgi andis Austria Itaalia kuningriigile üle Veneetsia ja Veneetsia vabariigi koosseisu kuulunud alad, sealhulgas Kotori. Aastal 1805 oli Paulucci Kotori komandant.
8. detsembril (vkj) 1806 lahkus Paulucci Itaalia armee teenistusest ja sai võimaluse asuda koloneli aukraadis Prantsuse armee teenistusse; ta arvati Prantsuse kindralstaapi.
Venemaa armee teenistuses (1807–1812)
1806. aasta lõpus alanud Vene-Türgi sõda mõjutas Pauluccit sedavõrd, et ta esitas palve Venemaa teenistusse astumiseks. Paulucci taotlus rahuldati – mais 1807 (teistel andmetel 16. märtsil vkj ) anti talle polkovniku auaste ning määrati Moldovas ja Valahhias türklaste vastu sõdivate Vene vägede ülemjuhataja kindral Johann von Michelsohneni adjutandiks. Michelsohnen ise suri augustis 1807 Bukarestis.
pisi|left|[[Serbia vabadusvõitluse juht Karađorđe]] Salanõunik parun Andreas von Budbergilt sai Paulucci ka oma esimese diplomaatilise ülesande – veenda Serbia vabadusvõitluse juhti Karađorđet pöörduma abi saamiseks Osmanite impeeriumi ikke alt vabanemiseks Austria asemel Venemaa poole. Paulucci missioon õnnestus. Karađorđe kirjutas 28. juunil (vkj) 1807 konventsioonile alla.
Lümanda valla lipp
thumb|Lümanda valla lipp Lümanda valla lipp on Eesti haldusüksuse Lümanda valla lipp.
Filippo Paulucci
Vene-Rootsi sõda (1808–1809)
Paulucci võttis osa Vene-Rootsi sõjast (1808–1809). Edukalt alanud sõjas oli juba 1808. aasta märtsi lõpul Soome ametlikult Venemaa külge liidetud, kuigi suur osa territooriumi oli veel hõivamata. Kuid kevadel said Vene väed lüüa ning pidid loovutama suure osa vallutatud aladest. Juunist septembrini toimunud Vene armee pealetungi käigus paisati Rootsi armee taas põhja poole. Juba enne vastupealetungi saadeti keisri lähikondlane tiibadjutant polkovnik markii Paulucci olukorda inspekteerima. See aga solvas Vene vägede ülemjuhatajat krahv Friedrich von Buxhoevedeni. Krahv kirjutas keisrile, et vastutab selle eest, et rootslaste armee "lüüakse puruks ilma nõuannete ja abita välismaalastelt, kelle hulgad toovad meie isamaale pigem kahju kui kasu."
Lümanda valla lipp
Lipp on kinnitatud 16. novembril 1993.
Filippo Paulucci
Vene-Rootsi sõda (1808–1809)
Vastupealetungiks kaasati teiste seas ka suurem osa kindral Michael Andreas Barclay de Tolly 6. diviisist. Juunis 1808 juhtis Barclay de Tolly Savo suvesõjakäiku. Barclay määras Savo lääni pealinna Kuopio ründamise avangardi ülemaks markii Paulucci, kes sai oma käsutusse kaks roodu – kaardiväejäägrid ja -grenaderid koos ulaanisalgaga. 6. juunil (vkj) pidas Paulucci väesalk rootslastega maha lahingu. Mõlemad pooled kaotasid kümmekond meest ja rootslased sunniti taganema. Järgmisel päeval marssis Barclay de Tolly oma vägede eesotsas Kuopiosse sisse.
Lümanda valla lipp
Lipu kirjeldus
Valla lipuks on ristkülikukujuline vapilipp. Kangas on jaotatud kolmeks väljaks alanurkadest ülaserva keskele suunduvate sirgetega. Külgmised väljad on sinised, keskmine aga valge ning sellel on roheline Saaremaa robirohu leht.
Filippo Paulucci
Vene-Rootsi sõda (1808–1809)
Hea teenistuse eest ülendati 22. juulil (vkj, teistel andmetel 22. juunil ) 1808 polkovnik Paulucci kindralmajoriks.
Lümanda valla lipp
Lipu kirjeldus
Lipu normaalmõõtmed on 105x140 cm ning pikkuse ja laiuse suhe 3:4. Vallavalitsuse piduliku kandelipu vardaehiseks on kuldne vapitunnus - robirohu leht.
Põhjendus
Lipuvärvused ja kujundid tähistavad Saaremaad, merd, liivarandu, lubja põletamist, Viidumäe looduskaitseala ja selle unikaalset taime - Saaremaa robirohtu.
Filippo Paulucci
Vene-Rootsi sõda (1808–1809)
Juuli alguses (vkj) lahkus Barclay de Tolly oma vägede juurest Kuopiost tervislikel põhjustel ja sõitis Peterburi, kus osales Soome sõjakäiguga tegeleva nõukogu töös. Augusti lõpul toimus keisri eesistumisel nõupidamine, millest võttis osa sõjaminister krahv Aleksei Araktšejev, mitmed kindralid, nende seas Barclay de Tolly (kes järgmise aasta aprillis määrati Soome armee ülemjuhatajaks ja viis sõja võiduka lõpuni) ja markii Paulucci. Nõupidamisel esines Paulucci kaitseplaani poolt, kuid olukorraga tutvumiseks otsustati markii veel kord Soome saata. Kaitseplaani poolt oli ka Barclay. Kuid asjaolud muutusid: enne kui nõupidamise otsused ülemjuhatajani toimetati, oli Buxhoeveden asunud pealetungile.
On andmeid, et Paulucci määrati 1808. aastal 6. jalaväediviisi staabiülemaks. Kui selline määramine leidis ka aset, siis tõenäoliselt toimus see 1808. aasta sügistalvel.
Mais 1809 andis keiser Pauluccile Püha Georgi 4. järgu ordeni "arukate korralduste andmise eest Soome armees viibimise ajal, mis aitasid kaasa vaenlase lüüasaamisele".
Ahhalkhalakhi lahing Gruusias (1810)
pisi|[[Ahhalkhalakhi kindluse varemed]] Augustis 1810 saatis Pärsia kroonprints Abbaz Mirza, kes oma põhijõududega paiknes Jerevani khaaniriigi territooriumil, pärslaste väegrupi khaaniriigi sardari juhtimisel Ahhaltsihhesse, et ühineda Türgi väega ning seeläbi formeeritud 10 000-mehelise ühendväega tungida Ahhalkhalakhi kaudu Gruusiasse.
Kui Venemaa vägede ülemjuhataja Kaukaasias kindral Aleksander Tormassov sai teada, et pärslaste-türklaste ühendvägi jääb paariks päevaks laagrisse Ahhalkhalakhi kindluse juures, andis ta kindralkortermeister Pauluccile käsu võtta kaks jäägripolku ilma suurtükkideta, pääseda vaenlase laagrile ligi ja ootamatu rünnakuga nad hävitada. Ülesande täitmiseks andis Tormassov aega 10 päeva.
Paulucci võttis ülesande täitmiseks kaasa ainult kaks jäägripataljoni ja kaks kerget välikahurit. Kolmepäevase ränkraske rännakmarsi ajal lumistel mäenõlvadel jõudis Paulucci väerühm tasahilju keskööl vastu 5. septembrit (vkj) vaenlase laagri alla. Rünnak toimus alanud lumetormis nii kiiresti ja ootamatult, et pärslased ja türklased ei jõudnud relvigi haarata. Halastamatud Paulucci sõdurid tapsid tääkidega nii alles pooluniseid sõdureid, relvituid kui ka neid, kes juba jõudsid relva haarata. Pärslaste-türklaste seas levis kiiresti paanika. Teistest südikamalt osutas vastupanu väeülemate telkide kaitsemeeskond. Tänu nende mehisusele pääsesid põgenema Jerevani sardar ja Ahhaltsihhe paša. Paljud sõdurid püüdsid põgeneda Ahhalkhalakhi kindlusse, kuid selle komandant sulges väravad juba esimese häiresignaali ajal. Kokkusurutuna vastu kindluse müüri täitsid nad peagi oma laipadega vallikraavi. Tapatalgud kestsid üle kahe tunni kuni koiduvalguses kindlustest alanud turmtuli sundis venelased taanduma. Venelased said trofeena laagrist 4 lippu ja rohkesti relvi, hobuseid ja väärisesemeid. Ahhalkhalakhi lahingu eest, kus Paulucci 800 mehega ründas edukalt 10 000-mehelist väegruppi, ülendas keiser kindralmajor Paulucci kindralleitnandiks, ülemjuhataja Tormassovile aga andis keiser Aleksander Püha Aleksander Nevski ordeni briljantmärgid.
.es
.es on Hispaania Interneti tippdomeen. Domeen on kasutusel alates 1988. aastast.
Filippo Paulucci
Vene vägede ülemjuhataja ja kuberner Gruusias (1811–1812)
6. juulil (vkj) 1811 määrati Paulucci Gruusias paiknevate Vene vägede ülemjuhataja kohale. Ühtlasi oli Paulucci aastail 1811–1812 Gruusia kuberner.
16. veebruaril (vkj) 1812 andis Paulucci juhtimise üle kindral Nikolai Rtištševile ja saabus seejärel Peterburi uute korralduste saamiseks. Grusiinidele polnud keisri otsus meeltmööda. Gruusia aadelkonna esindaja saadeti Peterburi keisri juurde palvega jätta markii ülemjuhatajaks edasi Gruusias. Keiser aga ei soostunud oma otsust muutma; valmistudes sõjaks Napoleoniga, koondas ta enda ümber inimesi, kes tuntud oma lahingukogemustega ja sõjaliste annetega.
Aprillis 1812 autasustati Pauluccit Püha Georgi 3. järgu ordeniga mehisuse ja vapruse eest, mis osutatud Kaukaasias pärslaste vastu.
Barclay de Tolly armee staabiülem (juuni 1812)
pisi|left|[[Kindralfeldmarssal Michael Andreas Barclay de Tolly]] Aprillis 1812 lahkus keiser Aleksander I oma kaaskonnaga Peterburist Vilniusse, et võtta taas enda peale armee juhtimine. Suuremas osas välismaalastest koosnevas kaaskonnas oli ka markii Paulucci. Vene keisririigi läänepiiril paiknes kolm armeed, neist suurim – 120 000-meheline 1. Läänearmee sõjaminister Barclay de Tolly juhtimisel – asus otse Napoleoni põhijõudude vastas. 12. juunil (vkj) ületas Suur Armee Venemaa piiri. Alanud 1. Läänearmee taganemisel komplitseeris olukorda ka vajadus välja vahetada armee staabiülem, ja seda isegi kaks korda järjest.
Barclay de Tolly ei kahelnud vajaduses leida nõrga tervisega kindralleitnant Nikolai Lavrovi asemele uus ja sobivam staabiülem, aga see, et Lavrovi asemele keiser Aleksander I määras kindralleitnant Paulucci, oli Barclay de Tollyle ebameeldiv üllatus. Keiser oli Paulucci juba eelnevalt Barclay staapi saatnud, kuid ülemjuhataja ei andnud talle mingeid ülesandeid, kuna ei pidanud markiid staabiülemana sobivaks. Nii määratigi Paulucci sellele kohale vastu Barclay de Tolly tahtmist.
George P. Shultz
George Pratt Shultz  (13. detsember 1920 New York – 6. veebruar 2021) oli Ameerika Ühendriikide majandusteadlane ja äritegelane. Ta oli Vabariikliku Partei liige.
Filippo Paulucci
Barclay de Tolly armee staabiülem (juuni 1812)
21. juunil (vkj) asus Paulucci oma ametikohuseid täitma, kuid juba Drissa laagris nõudis Barclay de Tolly keisrilt Paulucci väljavahetamist. Ametliku põhjusena muutuseks nimetati käskkirjas markii haigust. Paulucci eemaldati 1. Läänearmeest 29. juunil (vkj). Vene keele mitteoskamine ja suurte sõjaoperatsioonide juhtimise kogemuste täielik puudumine sundisid väejuhatust teda asendama kindral Aleksei Jermoloviga. Jermolovi sõnul oli Paulucci eemaldamise põhjus vastuolud, mis kerkisid Paulucci ja ülemjuhataja Barclay de Tolly vahel.
George P. Shultz
Ta oli aastatel 1972–1974 rahandusminister Richard Nixoni valitsuses ja 1982–1989 Ameerika Ühendriikide riigisekretär Ronald Reagani valitsuses.
Filippo Paulucci
Barclay de Tolly armee staabiülem (juuni 1812)
17. juulil 1812 (vkj) ülendas keiser Paulucci kindraladjutandiks. Keisri antav aunimetus "kindraladjutant" ei olnud seotud otseste adjutandikohustustega nagu oli see pool sajandit varem, vaid see oli aunimetus, mida keiser andis väljavalitud kindralitele (kindral pidi omama kindralleitnandi, täiskindrali või kindralfeldmarssali sõjaväelist auastet). Kindraladjutandina oli markii Paulucci keisri kaaskonda kuuluv isik, kes omas vaba pääsu tsaaripaleesse kõikidele üritustele, pääses otse keisri audientsile ja võis esitada raporteid ja palvekirju vahetult keisri nimele.
Kindralkuberner Läänemere kubermangudes (1812–1830)
Edasine Paulucci karjäär oli seotud Läänemere kubermangudega. 17. oktoobril (vkj) 1812 vahetas Paulucci Riia sõjakuberneri ametikohal välja kindral Johann Magnus Gustav von Esseni. Ühtlasi määrati ta Liivi- ja Kuramaa kindralkuberneriks. Seoses sõjategevusega oli 1812. aasta juunist kogu võim Riias ja praktiliselt kõigis kolmes Läänemere kubermangus Riia sõjakuberneri käes.
Riia kaitsmine (oktoober–november 1812)
Oma uuel ametipostil võttis markii Paulucci esimese ülesandena Riia kaitsevõime parandamise, sest lähenev talv tekitas uusi probleeme: Väina jõgi ja linnakindluse vallikraavid kattusid juba 13. novembril (vkj 1. novembril) jääga. Riia väejuhatust häirisid kuuldused vaenlase suurtest tormijooksuettevalmistustest. Murettekitavaks tegi ka marssal Jacques Macdonaldi juhitud Prantsuse X korpuse ümberdislotseerumine. Paulucci meelest ei piisanud Riia garnisoni vägedest välioperatsioonideks, samal ajal kui vaenlane sai tema arvates pidevalt juurde abivägesid. Tegelikult ei kavatsenud marssal Macdonald siis Riiat rünnata. Teated Napoleoni taganemisest sundisid Macdonaldi äraootavale seisukohale jääma.
Pideva lahingutegevusega pidi Paulucci Macdonaldi korpust paigal hoidma, et too kindral Peter Wittgensteini vägedele selja tagant ei pääseks ründama. Macdonaldi korpuse koosseisus oli ka 20 000-meheline Preisi abikorpus, mida juhtis kindral Ludwig Yorck von Wartenburg. Riia väed olid ebaõnnestunult paigutatud ja sellist killustatust ei jätnud marssal ära kasutamata: novembri keskel (vkj novembri alguses) asusid Macdonaldi väed laialdasele vastupealetungile. Kanonaad Riia vallide ees kutsus linnas esile paanika. Prantslastele eduka vastupealetungi tulemusel olid Riia garnisoni kaotused täies vastavuses Vene väejuhatuse vigadega. 1300 meest langes vangi. Läbikukkunud operatsiooni aga kirjeldas markii Paulucci keisrile kui edukalt läbi viidud sõjaoperatsiooni ja esitas autasustamiseks 29 ohvitseri. Paulucci eestkostmisel anti kindral Friedrich von Löwis of Menarile kui "Macdonaldi võitjale" Püha Vladimiri 2 ja Püha Georgi 3. järgu orden.
Prantsuse vägede taganemine Kura- ja Liivimaalt (detsember 1812)
1812. aasta novembri lõpuks (vkj novembri keskpaigaks) oli sõda Napoleonile juba pöördumatult kaotatud ning suhteliselt stabiilne olukord tiibadel, sealhulgas Riia all ei andnud enam tunnistust Suure Armee üleolekust, vaid viitas prantslaste juhtimissüsteemi lagunemisele.
Macdonaldi korpuse taganemine algas 20. detsembril (vkj 5. detsembril), kohe pärast käsu saamist. Taganevate Prantsuse vägede jälitamisest võttis osa ka kindral Paulucci Riia garnisonist moodustatud väesalgaga: ta kavatses suunduda Miitavisse, hiljem aga Memeli poole. Preislased lahkusid Miitavist 20. detsembri hommikul. Õhtul jõudis linna juba Paulucci oma väeüksusega. Üldise vaimustuse õhkkonnas kuulutati Vene võim taastatuks. Miitavist saatis Paulucci mitmele poole ratsasalku, et maa võimalikult kiiresti vaenlastest puhastada. Paulucci ise läks 1800 mehega kiiresti edasi liikudes, teel mitmeid vastase väeosi purustades ning vange ja trofeesid saades Palanga juurde, et siit 27. detsembril suunduda Memeli kindluse juurde. Linna piiramist ja rünnakuks ettevalmistusi nähes nõustus Memeli garnison end vangi andma. Sõjasaak tuli siiski hiljem keisri käsul preislastele tagasi anda.
Memeli sõjakäigu eest autasustas keiser Pauluccit Aleksander Nevski ordeniga. Paulucci poolt keisrile tehtud ettepaneku – liita Memel Venemaaga, lükkas Aleksander I tagasi. Mitmed kaasaegsed on irooniliselt suhtunud Paulucci ebaõnnestunud katsesse Vene riigile uusi maid juurde vallutada ja on ka arvatud, et selle ettepanekuga näitas markii oma poliitilist lühinägelikust. pisi|Preisi kindralfeldmarssal [[Ludwig Yorck von Wartenburg]] Paulucci kavatsus Memelist oma väeüksusega Tilsitisse minna ja kindral Löwisi väed uuesti endale allutada, ei läinud täide. Et Preisi korpuse küsimus lahendati ilma Pauluccita, siis tuli tal välispoliitiliste küsimuste juurest taas Riiga Läänemere kubermangude juhtimise juurde naasta.
Salajased läbirääkimised preislastega
Venelaste katsed meelitada Preisi vägesid poolt vahetama algasid juba suvel. Eriti aktiivselt pidas mitu kuud kestvaid salajasi läbirääkimisi Kuramaal asuva Macdonaldi korpusse kuuluva Preisi abikorpuse komandöri kindral Yorckiga markii Paulucci, mis päädis 30. detsembril 1812 Tauragė konventsiooni sõlmimisega, mille alusel Preisi korpus katkestas oma sõjategevuse Venemaa vastu. Selle tähtsa lepingu sõlmimine oli Vene väejuhatusele suur võit. Eelkõige mõjutas Yorcki otsust konventsiooni sõlmimiseks lõpuks ka temani jõudnud teade Suure Armee purustamisest. Yorck saatis oma adjutandi major Anton von Seydlitzi Berliini juhtnööride järele, kuid Preisi kuningas Friedrich Wilhelm III ei andnud kindralile mingeid korraldusi. Tagasiteel tuli Seydlitzil läbida Memel, mis aga oli vahepeal – 27. detsembril – Paulucci väeüksuse poolt vallutatud. Memelis kohtus Seydlitz Paulucciga, kes ikka veel lootis, et Yorck sõlmib kapitulatsioonilepingu just temaga. Kuid kindral Yorck ei andnud Pauluccile otsekohest vastust. Mõne päeva pärast sai Paulucci aga teada, et Yorck oli kokku leppinud Vene kindral Hans Karl von Diebitschiga. Venemaa poolelt kirjutaski konventsioonile alla Diebitsch. Hiljem on Paulucci süüdistanud kindraleid Wittgensteini ja Diebitschit võõraste loorberite omastamises ning pidas Tauragė konventsiooni sõlmimise võimaluse avanemist oma ainuisikuliseks teeneks. Sõjaajaloolase Rein Helme hinnanguil ei oleks saanud Paulucci läbirääkimistel edu olla kahel põhjusel: 1) tal puudus võimalus preislaste taganemistee läbilõikamiseks; 2) preislased poleks iialgi nõustunud Paulucci tingimustega – kapitulatsioon ja Preisi piiri korrigeerimine Venemaa kasuks.
Kubermangude tsiviiljuhtimine
pisi|Mälestuskivi [[Riias Filippo Paulucci Riiga saabumise daatumiga (23. oktoober 1812)]] Paulucci nimega on seotud Vene–Prantsuse sõjas 1812. aastal maha põletatud Riia eeslinnade taastamine, ehitusreformid ja linnade saneerimised. Meenutamaks Filippo Paulucci teeneid Riia heakorrastamisel paigaldati 1851. aastal Vērmanesi parki mälestussammas tema Riiga saabumise daatumiga (23. oktoober 1812).
Lätlastest ja eestlastest kui sõjameestest oli markii Pauluccil välja kujunenud negatiivne arvamus. Raportites keisrile nurises ta sageli Eesti- ja Liivimaa nekrutite üle, kes polevat võimelised sõjaraskusi taluma. Ühes raportis ta kirjutas, et ei tea kogu Venemaal sõjaväeteenistuseks vähem kõlblikke inimesi kui eestlased ja lätlased.
1819. aastast Paulucci valitsemisala suurenes Eestimaa kubermangu võrra. Järgmise 10 aasta jooksul olid kõik kolm Läänemere kubermangu tema valitseda. Ametikoha nimeks oli: Liivi-, Eesti- ja Kuramaa kindralkuberner.
Paulucci kui riigitegelase nimega on otseselt seotud Liivimaa kubermangu talupoegade elujärje parandamine seoses pärisorjuse kaotamisega Kura- (1817) ja Liivimaal (1819).
Ühes oma kirjas krahv Araktšejevile kurtis Paulucci, et rahandusminister on ta palgamäära kärpinud. Paulucci kirjutas krahvile, et tulnuks arvestada asjaoluga, et Napoleon konfiskeeris pärast markii Venemaa teenistusse üleminekut kõik tema suguvõsa varad ning markii lisas kirjas, et kuigi keiser Aleksandr I lubas talle kõik kahjud heastada, ei hakka tema – markii Paulucci – kunagi keisrile seda lubadust meelde tuletama, kuna valitseja poole pöördumine, mis talle kindraladjutandi aunimetus lubab, oleks ametiseisundi otsene kuritarvitamine.
1823. aastal ülendati Paulucci jalaväekindraliks. Samast aastast anti lisaks Läänemere kubermangudele Paulucci võimu alla ka Pihkva kubermang.
Sardiinia kuninga teenistuses (1830–1849)
31. detsembril 1829 (vkj) lahkus markii Paulucci Venemaa teenistusest ja naasis Itaaliasse. Paulucci asus Sardiinia kuninga Carl Alberti teenistusse, pidades erinevaid ameteid: Genova kuberner, Genova sõjaväeringkonna ülem, Sardiinia vägede kindralinspektor ja Sardiinia kuninga riigiminister. 1845. aastal andis Vene keiser Nikolai I Pauluccile Püha Vladimiri 1. järgu ordeni.
Filippo Paulucci suri Savoias Nizzas 25. jaanuaril 1849.
Perekond ja suguvõsa
pisi|Markii Paulucci suguvõsa vapp
Filippo Paulicci oli pärit Perugia patriitsisuguvõsast. Markiitiitli andis Modena hertsog Francesco III d'Este Francesco Pauluccile 1738. aastal. Austria kinnitas markiitiitli 20. novembril 1783.
Filippo Paulucci abiellus 22. mail 1804 Viinis Kuramaalt pärit krahvitar Wilhelmina Franziska von Koskulliga (1778–1824), kes oli krahv Joseph von Koskulli (1749–1805) ja Philippine von Witteni (1749–1823) tütar, ning kelle emapoolseks vanavanaisaks oli varasem Liivimaa kindralkuberner Peter von Lacy.
26. jaanuaril 1925 abiellus Riias, inglise päritolu Odessa endise komandandi, kindral Thomas Cobley tütre Claudinega.
Neil oli poeg Aleksandr-Nikolai Filipovitš Paulucci, kellest sai samuti Vene riigiteenistuja, omades kammerhärra õukonnatiitlit.
1844. aastal astus Paulucci kolmandasse abiellu paruness Marie de Courcelle'iga (Kursell), kes oli olnud tema laste guvernant
Vene keisri Aleksander III ukaasiga anti detsembris 1890 Aleksander-Nikolai Filipovitšile õigus kasutada Venemaal markii tiitlit.
Filippo Paulucci pojapoeg markii Viktor Aleksandrovitš Paulucci teenis pärast keiserliku paažikorpuse lõpetamist 1894. aastal ratsakaardiväepolgus.
Sõjaväelised auastmed Vene armees
(daatumid vana kalendri järgi)
Kirjanduses
Filippo Paulucci tegelaskuju on kasutanud Jaan Kross oma raamatus "Keisri hull".
Kriisikolle
Kriisikolle on mõnda maailma piirkonda haaranud pingeolukord, mille põhjuseks on riikide- või rahvustevaheline, usuline vüi muu tüli ning mis võib põhjustada suure (sealhulgas ülemaailmse) sõja puhkemise.
.sz
.sz on Svaasimaa Interneti tippdomeen. Domeen on kasutusel alates 1993. aastast.
.fr
.fr on Prantsusmaa Interneti tippdomeen. Domeen on kasutusel alates 1986. aastast.
Tosno
Tosno (soome Tusina) on linn Venemaa Leningradi oblastis, Tosno rajooni keskus. See asub Tosna jõe ääres.
Asulat on esmamainitud 1500. aastal. Aleviks sai 1933. aastal. Linnaõigused sai Tosno 1963. aastal.
29. augustist 1941 kuni 26. jaanuarini 1944 oli linn Saksa vägede poolt okupeeritud.
Mikk Haavistu
Mikk Haavistu (sündinud 27. märtsil 1985) on eesti jalgpallur, kes mängib Eesti meistriliiga klubis Nõmme Kalju.
Isiklikku
Tema vend Kert Haavistu on endine jalgpallur.
Kreg A-Kristring
Kreg A-Kristring (kodanikunimega Aimar Kristerson; sündinud 25. mail 1962 Tartus) on eesti kunstnik, kes on kaardistanud inimmõistust.
Elukäik
pisi|Aimar Kristerson ja [[Allan Roosileht Tallinna Kunstihoones 1999. aastal]] Kristerson lõpetas 1991. aastal Tallinna Kunstiülikooli maalikunsti erialal.
1993–1999 Eesti Kunstiakadeemia maaliosakonna õppejõud. 1996–2002 Galerii Sammas kunstiekspert ja näituste kuraator. 1999–2003 Eesti Kunstiakadeemia rakenduskunsti kolledži erakorraline dotsent. Oli 2007. aastast Eesti Kunstiakadeemia joonistamisosakonna õppejõud. 2016. aastal töötas Tallinna Kunstikooli maali, joonistamise ja kompositsiooni õpetajana.
Näitustel osaleb alates 1985. aastast. Ta on osalenud vähem kui kahesajal ühisnäitusel Eestis, Leedus, Rootsis, Poolas, Saksamaal, Bulgaarias, Ameerika Ühendriikides, Itaalias, Soomes, Hollandis, Venemaal ja Valgevenes. Kristring on avaldanud ajakirjanduses kunstialaseid artikleid ja retsensioone ning kureerinud mitmeid näituseprojekte.
Ta on 1992. aastast Eesti Kunstnike Liidu ja 1996. aastast Rahvusvahelise Kunstnike Assotsiatsiooni liige. Aastatel 1992–1993 ja 1999–2002 oli Eesti Maalikunstnike Liidu esimees.
Papüürus-lõikhein
Papüürus-lõikhein ehk papüürus (Cyperus papyrus) on kõrreliste sugukonna lõikheina perekonda kuuluv mitmeaastaste rohttaimede liik.
Välimus
See pikk, tugev, lehitu veetaim võib kasvada 4–5 meetri kõrguseks. Jämedast, puitunud risoomist arenevad kolmnurkse läbilõike ja valge säsiga rohelised kõrred, mis moodustavad tiheda puhmiku. Iga kõrre tipus on tihe kimp õhukesi helerohelisi niitjaid, umbes 10–30 cm pikkusi õievarsi. Suve lõpuks ilmuvad õievarte tippu väikesed pruunid pähikud, millest arenevad pruunid pähklilaadsed viljad. pisi|left|Papüüruse pähikud Risoomi nooremad osad on punakaspruunid ja kaetud paberjate kolmnurksete soomustega, mis katavad kõrre alumist osa. Soomuste näol on tegu redutseerunud lehtedega, nii et tegelikult ei ole päris õige nimetada papüürus-lõikheina "lehituks" taimeks.
Levila
Papüürus-lõikhein on levinud kõikjal Aafrika märgaladel, kuid muutunud haruldaseks Niiluse deltas. Papüürus kasvab ka Madagaskaril, Sitsiilias ja Palestiinas.
Kasvukoht
Papüürus-lõikhein kasvab suurte kogumitena soodes, madalates järvedes ja jõgede kallastel. Sügavamas vees moodustab papüürus ujuva massi, mida nimetatakse sudd 'iks.
Ökoloogia
Sudaanis ja Egiptuses peetakse teda umbrohuks. Arvatakse, et Victoria ja Kioga järve papüürusetihnikutes kaob tänu aurumisele ja transpiratsioonile 50% Niiluse veest.
Kasutamine
Taime säsist saadakse paberisarnast kirjutusmaterjali papüürust. Lisaks papüürusele on taimest tehtud ka paate, korve, köisi, sandaale jpm. Papüüruse noored võsud on söödavad. Taime kasvatatakse ka ilutaimena.
Ilmi Kolla
Ilmi Kolla (4. juuni 1933 Pärnu – 18. detsember 1954 Tallinn) oli eesti luuletaja.
Ta sündis Pärnus, kuid aastal 1944 kolis perekond Surju, kus ta lõpetas 7-klassilise kooli. Aastal 1948 asus õppima Pärnu 2. Keskkooli, kuid haigestus samal aastal tuberkuloosi, oli ravil ja püüdis jätkata kooliskäimist.
Kevadel ja suvel 1952 töötas ajalehe Säde toimetuses kirjandusliku kaastöölisena. Aastal 1953 oli ta müüjaõpilane Pärnus. Vahepeal taganenud haigus süvenes ja Ilmi Kolla suri pärast operatsiooni Kivimäe haiglas.
Ta maeti Surju õigeusu kalmistule.
Looming
Avaldas luulet alates 1948. aastast. Tema loomingut iseloomustab varaküps tõsidus ja hell, kohati nukker lürism.
Markus Jürgenson
Markus Jürgenson (sündinud 9. septembril 1987 Tartus) on Eesti jalgpallur (kaitsja). Ta mängib Eesti Meistriliiga kõrgliiga klubis Tallinna FCI Levadia.
Koondisekarjäär
A-koondise debüüdi tegi Jürgenson 18. detsembril 2010 sõpruskohtumises Hiina vastu. Samas mängus tegid oma debüüdi veel Rauno Alliku ja Marko Meerits.
Isiklikku
Tema isa, Kalle Jürgenson, on Eesti poliitik, füüsik ja õpetaja. Vend Joonatan Jürgenson on eesti klassikaline pianist.
Klubi
''Uuendatud seisuga 3. detsember 2017''
Eesti diplomaatilised esindused
pisi|400px|Riigid, kus Eestil on diplomaatiline esindus Eesti diplomaatilised esindused on Eesti Vabariigi diplomaatilised esindused välisriikides.
Eesti välisesindused 1918–1940
Eesti Välisministeeriumi esimesed diplomaatilised esindajad välismaal olid:
Enne teist maailmasõja olid Eesti saatkonnad Londonis, Roomas, Kaunases (endine Leedu pealinn), Riias, Moskvas, Varssavis, Pariisis, Stockholmis, Berliinis ja Helsingis.
Need kümme saadikut esindasid Eestit Austrias, Belgias, Hispaanias, Hollandis, Itaalias, Lätis, Leedus, Norras, NSV Liidus, Poolas, Prantsusmaal, Rootsis, Rumeenias, Saksamaal, Soomes, Suurbritannias, Šveitsis, Taanis, Tšehhoslovakkias, Ungaris, Vatikanis ja Rahvasteliidus.
Lisaks oli Eestil veel peakonsul Leningradis, konsul New Yorgis ja asekonsulid Antwerpenis, Leningradis ja Valklas.
1935. aastal said konsuli ka Budapest, Genf, Kopenhaagen ja Praha.
1939 loodi Eesti saatkond Budapestis. Seoses Austria ja Tšehhi liitmisega Saksamaaga, likvideeriti saatkonnad Viinis ja Prahas. Loodi ka Balkani saatkond, kuid see ei alustanud tööd.
1933/1934. aasta lõpuks olid Eesti konsulaaresindused 128 linnas: neist 9 peakonsulaati, 71 konsulaati, 44 asekonsulaati ja 5 konsulaaragentuuri.
Märtsis 1938 suleti NSV Liidu nõudel Eesti peakonsulaat Leningradis.
Aprilliks 1939 oli konsulaarteenuste arv 151.
Eesti välisesindused 1940–1991
Osa diplomaatilisi ja konsulaaresindusi jätkas tegevust ka pärast 1940. aastat (tähtsaimad neist olid saatkond Londonis ja peakonsulaat New Yorgis), kuid tavaliselt suleti need asukohariigi poolt pärast viimase 1940. aastal diplomaatilist staatust omanud ametiisiku surma. Mõned riigid (Hispaania ja Prantsusmaa) võtsid Eesti Vabariigi esindajatena vastu diplomaate isikliku õiguse alusel. Peaminister Vabariigi Presidendi ülesandeis ega Vabariigi Valitsus eksiilis ei olnud välisriikidega ametlikes suhetes.
Eesti esindused pärast 1990. aastat
Pärast 1992. aastat, mil oli kindlustatud Eesti rahvusvaheline tunnustamine, avati esindused New Yorgis, Helsingis, Stockholmis, Kopenhaagenis, Bonnis, Pariisis ja Moskvas. Pärast taasiseseisvumist taastati oma õigused Riia, Moskva, Berliini ja Helsingi saatkonnahoonetele.
Eesti suursaatkond Vilniuses kolis uude hoonesse 1998. aastal.
Välislingid
Estlands diplomati
Iron Maiden
Iron Maiden on briti rokk- ja metal-ansambel, mis on pärit Ida-Londonist Leytonist. Bändi asutas 1975. aastal bändi basskitarrist ja põhiline laulukirjutaja Steve Harris. Iron Maiden sai tuntuks oma intelligentsete laulusõnade, meloodiliste riffide ja omapärase metal ' i-käsitlusega. Neil on viisteist stuudioalbumit ja kümme kontsertalbumit. Maidenit peetakse üheks kõige edukamaks metal-bändiks läbi aegade, nende muusikat on müüdud üle 100 miljoni albumi üle maailma. 40 tegevusaasta jooksul on Iron Maiden andnud üle 2000 kontserdi.
Nende bändi kuulsa maskoti nimi on Eddie, keda võib näha peaaegu kõigi nende albumite kaanel.
1975–1979
Ansambel sai alguse 1975. aastal, kui basskitarrist Steve Harris, kes oli varem mänginud vähetuntud bändides Gypsy's Kiss ja Smiler, otsustas luua uue bändi.
Bändi algusaegadel muutus koosseis pidevalt, 1970. aastate lõpus mängis Maiden ühtekokku 12 koosseisuga. Nii näiteks on alates 1975. aastast olnud bändis viis vokalisti: Paul Day, Dennis Wilcock, Paul Di'Anno, Blaze Bayley ja Bruce Dickinson. Algsest koosseisust on praegu alles vaid Steve Harris ja kitarrist Dave Murray.
Valter Lang
pisi|Valter Lang Valter Lang (sündinud 26. jaanuaril 1958 Kulunda asula, Novosibirski oblast, Vene NFSV) on eesti arheoloog, Eesti Teaduste Akadeemia liige (alates 2010).
Iron Maiden
1975–1979
Bänd alustas mängimist veidi pungiliku heavy metal ' iga Ida-Londoni pungiklubides. Maiden kogus kohalikku kuulsust ja 1978. aastal andis välja esimese plaadi "The Soundhouse Tapes", mille 5000 eksemplari müüdi maha alla nädalaga. "Soundhouse Tapes" sisaldas kolme demolaulu: "Prowler", "Invasion" ja "Iron Maiden". Üllitise müügiedu andis bändile võimaluse sõlmida plaadifirmaga EMI viieplaadise lepingu (mis kestab siiani). See oli noore ansambli jaoks uskumatu edu.
Valter Lang
Lang on peamiselt tegelenud Eesti muinasaja uurimisega. Eriti põhjalikult on ta uurinud muistset Revala (Rävala) maakonda.
Iron Maiden
1980–1982
Iron Maideni esimene stuudioplaat "Iron Maiden" saabus plaadipoodidesse 1980. aastal. Bänd otsustas siis võtta enda hulka ka kitarrist Adrian Smithi, kes mängib Maidenis ka praegu.
Valter Lang
Elulugu
Valter Lang sündis Siberis, kuhu tema vanemad olid küüditatud 1949. aastal. Pere naasis Eestisse 1958. aastal. Ta alustas kooliteed Kuigatsis ning suundus sealt edasi Otepää Keskkooli. Seal oli äsja avatud ka ajaloo eriklass, kus Lang puutus kokku arheoloogiliste väljakaevamistega Otepää Linnamäel, koduloo-uurimisega ning allikmaterjalidega töötamisega.
Iron Maiden
1980–1982
Maiden käis turneel koos legendaarsete metal-bändide Judas Priesti ja Kissiga, olles nende soojendusesinejaks, mis suurendas Maideni populaarsust veelgi.
thumb|Iron Maideni lava
Valter Lang
Elulugu
Ta oli Ajaloo Instituudis vanemlaborant (1981–1983), aspirant (1984–1987), nooremteadur (1987–1989), geoarheoloogia ja muinastehnoloogia labori juhataja (1989–1990), teadusdirektor arheoloogia alal (1990–1992), vanemteadur (1992–1994) ja arheoloogiaosakonna juhataja (1994–1999).
Iron Maiden
1980–1982
Seoses bändi juba kolmanda vokalisti Paul Di'Anno narkosõltuvusega otsustati ta asendada Bruce Dickinsoniga, kes on jäänud Iron Maideni lauljasümboliks. Temaga üllitati ka uus, järjekorras kolmas album "The Number of the Beast", mida loetakse absoluutsesse metal-klassikasse. See sisaldas kaheksat lugu, millest kolm tuntumat on plaadi nimilugu "The Number of the Beast", "Hallowed Be Thy Name" ja "Run To the Hills".
Valter Lang
Elulugu
Alates 1999. aastast on ta Tartu Ülikooli arheoloogia professor. 2001–2003 ajaloo-osakonna juhataja ja 2006–2012 filosoofiateaduskonna dekaan. Alates 2019. aasta lõpust on ta Ajaloo ja Arheoloogia instituudi juhataja.
Iron Maiden
1980–1982
Bändi Ameerika-turnee ajal hakkasid sealsed kristlikud kogukonnad neid plaadi nimiloo tumedate laulusõnade pärast satanistideks sõimama.
Valter Lang
Elulugu
2010. aastal valiti ta Eesti Teaduste Akadeemia liikmeks ajalooteaduse alal. Ta kuulub akadeemias humanitaar- ja sotsiaalteaduste osakonda ning on selle juhataja (alates 2019). Ta on ka akadeemia kirjastusnõukogu liige.
2011–2015 oli ta Kultuuriteooria tippkeskuse juht.
Iron Maiden
1983–1988
1983. aastal võeti ansambli trummariks Nicko McBrain, kes mängib seal siiani. Järgmise kolme aasta jooksul anti välja kolm väga tugevat stuudioplaati "Piece of Mind", "Powerslave" ja "Somewhere in Time". Tuntuimad lood on "2 Minutes to Midnight", "Aces High", ja "Rime of the Ancient Mariner" "Powerslave"'ilt, "Wasted Years" "Somewhere In Time"'ilt ning "Flight Of Icarus" ja "The Trooper" "Piece of Mindilt.
Lisaks avaldati 1985. aastal nende esimene kontsertplaat "Live After Death".
Valter Lang
Teadustöö
Valter Langi uurimistöö peasuunad on Eesti ja Baltimaade asustus- ja maastikuarheoloogia, sh eriti ühiskonna, asustuse ja majanduse areng Põhja-Eestis.
Iron Maiden
1983–1988
1986. aastal tuli välja nende kuues stuudioalbum "Somewhere in time". Selle tugevad palad oli "Wasted Years" ja "Heaven Can Wait".
Valter Lang
Tunnustus
pisi|Valter Lang Tartus Lossi 3 õppehoones 2011. aastal
Isiklikku
Ta on olnud abielus etnoloogi ja muuseumitöötaja Merike Langiga. Tema praegune abikaasa on Birute Klaas-Lang.
Iron Maiden
1989–1993
1990. aastal tabas bändi tagasilöök, kitarrist Adrian Smith lahkus bändist, otsustades sooloprojekti kasuks. Esimest korda viimase seitsme aasta jooksul pidi bänd jälle koosseisu muutma. Smithi asemele võeti Janick Gers, endine Gilliani kitarrist.
Kaheksas stuudioplaat "No Prayer for the Dying" 1990. aastal avaldati küll veel koostöös Adrianiga, kuid sellest ajast edasi polnud temast enam suurt midagi kuulda. "No Prayer for the Dying" sisaldas Maideni siiani ainukest edetabelite absoluutsesse tippu (ehk esikohale) jõudnud pala "Bring Your Daughter... to the Slaughter".
1992. aastal ilmus üheksas stuudioalbum "Fear of the Dark", mille nimilugu on fännidele tõeline maiuspala.
Fännide pahameele teenis aga legendaarse häälega Bruce Dickinsoni lahkumine ansamblist 1993. aastal.
1994–1999
Pärast sadade lauljate katsetamist otsustas Maiden 1994. aastal palgata Dickinsoni asendajaks bändi ajaloo viienda laulja Blaze Bayley.
Aastal 1995 ilmus bändi kümnes stuudioalbum "The X Factor". Bändi alustala Steve Harrisel oli nende lugude kirjutamise ajal tõsiseid probleeme perega ja selletõttu oli plaat ka veidi depressiivsem. Lisaks oli see ka Blaze Bayley proovikivi. Plaadi avalugu, 11-minutiline "Sign of the Cross" on metaliklassika. Üldiselt aga ei võetud uut lauljat fännide poolt kuigi hästi vastu ning pärast Maideni 11. stuudioalbumi "Virtual XI" suhtelist läbikukkumist ja pärast avastust, et uue laulja hääl ei pea pidevalt turneedel käiva bändi tiheda kontserdigraafikule vastu, otsustati mehele 1999. aastal kinga anda.
1999–2006
1999. aastal saabus Maideni taassünd. Bänd teatas, et nii Adrian Smith kui ka Bruce Dickinson liituvad taas bändiga. Niisiis oli Maiden taas kaheksakümnendate koosseisus pluss Janick Gers. See taassündinud metali-kuningas kolme kitarristiga andis endast märku 2000. aastal kaheteistkümnenda stuudioalbumiga "Brave New World". Sellele järgnes samuti edukas "Dance of Death" 2003. aastal ja 2004. aastal singel "No More Lies", kus on laulmist proovinud ka Iron Maideni trummar Nicko McBrain. 28. augustil 2006 jõudis Eesti plaadilettidele 14. stuudioplaat "A Matter of Life and Death" eduka singliga "The Reincarnation of Benjamin Breeg".
2007–2009
5. septembril 2007 teatas bänd, et läheb turneele. Turnee nimeks sai "Somewhere Back In Time World Tour", mis seondub DVD-ga ja kontsertplaadiga "Live After Death". Turnee lavakujunduseks valiti Powerslave, sest selle 1980. aastate edu oli uskumatu. Turnee algas Mumbais Indias 1. veebruaril 2008, kui bänd esines ligi 30 000 fännile. Esimene osa turneest koosnes 24 kontserdist 21 linnas. Kokku lennati nende vahel üle 50 000 miili, kasutades selleks renditud lennukit "Ed Force One", mida juhtis Bruce koos abilenduriga. 12. mail andis bänd välja uue kompileeritud albumi "Somewhere Back In Time 1986–2008". See hõlmab 1986. aastast samanimelise albumi "Somewhere Back In Time" ja "1988 Seventh Son Of A Seventh Soni" lugusid, sealhulgas mitmeid kontsertversioone turneelt "Live After Death". Viimane osa turneest toimus veebruaris ja märtsis 2009. Bändi esimesed esinemised Peruus ja Ecuadoris ning nende esimesed esinemised Uus-Meremaal, mis toimusid 16 aastat tagasi, olid ka kavas. Turnee viimane kontsert toimus Floridas 20. jaanuaril 2009, kus bänd teatas, et nad olid valmis välja laskma täispika dokumentaalfilmi, mida hakati näitama kinodes alates 21. aprillist 2009. Film "Iron Maiden: Flight 666" oli filmitud turnee "Somewhere Back In Time" ajal veebruaris ja märtsis 2008. "Flight 666" kaasprodutsent on Banger Productions ja ilmus Universal Music Group USA-s ja EMI Recordsi abil ka mujal maailmas. Oma kontsertesituse ajal São Paulos 15. märtsil 2009 teatas Bruce laval, et see sõu oli tema karjääri suurim. Tegelikult oli fänne kohal umbes 100 000.
Foneetika
Foneetika ehk häälikuõpetus on keeleteaduse osa, mille huviobjektiks on inimkõne kui heli, uuritavateks nähtusteks prosoodia ja segmentaalfoneemid ehk häälikud.
Foneetika uurimissuunad
Foneetikale lähedane teadus on fonoloogia. Neid eristab aspekt, millest kõnet uuritakse: foneetika uurib kõnet füüsikaliste meetoditega, fonoloogia aga otsib häälikusüsteemile sarnasusi keelesüsteemist.
Foneetika uurimistulemusi rakendatakse tänapäeval kõnesüntesaatorite ja kõnetuvastuse loomisel.
Foneetika Eestis
Eksperimentaalse foneetika rajajaid Eestis oli Georg Liiv. Eestis tegelevad foneetikaga Tartu Ülikool, TTÜ Küberneetika Instituut ja Eesti Keele Instituut. Ühiselt on välja töötatud eesti keele kõnesüntesaator.
Filmirežissööride loend
Siin on loetletud filmirežissööre.
A
Per Aabel - Sigfred Aagaard - David Abašidze - Khwaja Ahmad Abbas - Shuhrat Abbosov - Vadim Abdrašitov - J. J. Abrams - Thengiz Abuladze - Ben Affleck - Demetrio Aguilera Malta - Ömer Lütfi Akad - Chantal Akerman - Alan Alda - Robert Aldrich - Aleksei Aleksejev - Woody Allen - Mario Almirante - Pedro Almodóvar - Robert Altman - Giuseppe Amato - Wes Anderson - Theódoros Angelópoulos - Michelangelo Antonioni - Michael Apted - Alfonso Arau - Roscoe Arbuckle - Darren Aronofsky - Yann Arthus-Bertrand - Virve Aruoja - Dinara Assanova - John August - Anu Aun - John G. Avildsen - Gabriel Axel - Agar Vahur (Dance, Travel)
B
Géla Babluani - Peter von Bagh - Aleksei Balabanov - Alan Ball - Erik Balling - Joseph Barbera - Alessandro Baricco - Michael Bay - Warren Beatty - Malik Bendjelloul - Valérie Benguigui - Ingmar Bergman - Claude Berri - Bernardo Bertolucci - Luc Besson - Susanne Bier - Kathryn Bigelow - Gérard Blain - Vicente Blasco Ibáñez - William Peter Blatty - David Blue - Saskia Boddeke - Uwe Boll - Natalja Bondartšuk - Sergei Bondartšuk - Jan de Bont - Uisenma Borchu - Danny Boyle - Peeter Brambat - Kenneth Branagh - Vasile Brescanu - Robert Bresson - Jacques Brel - Mel Brooks - Boriss Bunejev - Luis Buñuel - Christo Burman - Tim Burton - Steve Buscemi
C
Jean Daniel Cadinot - Cai Mingliang - James Cameron - Peter Capaldi - Frank Capra - Leos Carax - Henning Carlsen - Nuri Bilge Ceylan - Claude Chabrol - Jackie Chan - Charlie Chaplin - Lee Cheol-ha - Cher - Věra Chytilová - Philippe Claudel - George Clooney - Jean Cocteau - Émile Cohl - Isabel Coixet - Cyril Collard - Nina Companeez - Sean Connery - Robert C. Cooper - Francis Ford Coppola - Sofia Coppola - Alain Corneau - Kevin Costner - Bryan Cranston - Lol Crème - Cameron Crowe - Alfonso Cuarón - Michael Curtiz
D
Olivier Dahan - Damiano Damiani - Giorgi Danelia - Frank Darabont - Jules Dassin - Kristiina Davidjants - Aleksandr Davõdov - Brian De Palma - Vittorio De Sica - Danny De Vito - Guy Debord - Mark Dindal - Walt Disney - Stanley Donen - Jörn Donner - Richard Donner - Carl Theodor Dreyer
E
Clint Eastwood - Blake Edwards - Atom Egoyan - Bernd Eichinger - Sergei Eisenstein - Andrejs Ēķis - Hasse Ekman - Peter Elfelt - Kemal el-Sheik - Nora Ephron - Reha Erdem - Heiki Ernits - Eve Ester
F
Manolo Fábregas - Stefan Faldbakken - Josef Fares - Rainer Werner Fassbinder - Jon Favreau - Federico Fellini - Laurence Fishburne - Antwone Fisher - Robert Flaherty - Victor Fleming - Anne Fontaine - John Ford - Miloš Forman - Jodie Foster - John Frankenheimer - Stephen Frears - Martin Frič - David Furnish
G
Urban Gad - Leonid Gaidai - Matteo Garrone - Nils Gaup - Pietro Germi - Rituparno Ghosh - Mel Gibson - Bernard Giraudeau - Jean-Luc Godard - Theo van Gogh - Alejandro González Iñárritu - Claude Goretta - Mikk Granström - James Gray - Robert Greenwald - John Guillermin - Egon Günther
I
Arvo Iho - Svatopluk Innemann - Otar Ioseliani - Antonio Isasi-Isasmendi
J
Peter Jackson - Juraj Jakubisko - Kaspar Jancis - Miklós Jancsó - Jim Jarmusch - Vojtěch Jasný - Jean-Pierre Jeunet - Jaromil Jireš - Alex Jones - Chuck Jones - Spike Jonze - Miranda July - Georgi Jungvald-Hilkevitš - Aina Järvine - Janno Jürgens
K
Marianna Kaat - Karel Kachyňa - Ján Kadár - Aleksandr Kaidanovski - Rolands Kalniņš - Vladimir-Georg Karassev-Orgusaar - Helle Karis - Leo Karpin - Dome Karukoski - Asko Kase - Elia Kazan - Aki Kaurismäki - Buster Keaton - Diane Keaton - Sulev Keedus - Karl Kello - Gene Kelly - Tigran Keosajan - Krzysztof Kieślowski - Kaljo Kiisk - Kim Ki-duk - Jaak Kilmi - Takeshi Kitano - Kalju Kivi - Ere Kokkonen - Jaan Kolberg - Kalju Komissarov - Andrei Kontšalovski - Baltasar Kormákur - András Kovács - Gérard Krawczyk - Terje Kristiansen - Grigori Kromanov - Arvo Kruusement - Valentin Kuik - Ergo Kuld - Toivo Kusmin - Emir Kusturica - Stanley Kubrick - Juhan Kuslap - Akira Kurosawa - Andres Kõpper - Marianne Kõrver - Kadri Kõusaar - Veljo Käsper - Kertu Köösel - Mati Kütt
L
André S. Labarthe - Shia LaBeouf - Edvin Laine - Leida Laius - Karel Lamač - Michael Landon - Viggo Larsen - Charles Laughton - Katrin Laur - Jude Law - Martin Lawrence - Dan Lead - Ang Lee - Spike Lee - Aleksandrs Leimanis - Claude Lelouch - Tony Leondis - Sergio Leone - Astrid Lepa - Tõnis Lepik - Toomas Lepp - Urmas E. Liiv - Jens Lien - Gunnel Lindblom - Åke Lindman - Renita Lintrop - Oldřich Lipský - Vibeke Løkkeberg - Oudekki Loone - Peter Lorre - Emil Loteanu - Aku Louhimies - George Lucas - Robert Luketic - Gytis Lukšas - Sidney Lumet - David Lynch - Adrian Lyne - Jonathan Lynn - Lennart Luhtaru - Erika Lust - Jaak Lõhmus
Jakob von Sievers
thumb|Jakob Johann von Sievers Krahv Jakob Johann von Sievers (19. august (ukj 30. august) 1731 Rakvere – 11. juuli (ukj 23. juuli) 1808 Bauņi mõis) oli baltisaksa päritolu Venemaa sõjaväelane (kindralleitnant), riigitegelane ja reformaator.
Elulugu
Jacob Johann von Sievers sündis Satsu mõisniku Joachim Johann von Sieversi (1699–1770) ja Anna Magdalena von Sieversi (1710–1762) pojana. Tema isa oli Eestimaa rüütelkonna peamehele Jakob Johann von Tiesenhausenile kuulunud Rakvere, Kohala, Andja ja Aseri mõisa inspektor.
Filmirežissööride loend
M
Gustav Machatý - Michael Madsen - Andres Maimik - Katrin Maimik - John Malkovich - Milčo Mančevski - Karl Mantzius - Rein Maran - Patrick Marber - Raivo Maripuu - Edmund Martin - Vladimir Jurjevitš Martõnov - Tom McGrath - Adolfas Mekas - Jonas Mekas - Sam Mendes - Jiří Menzel - Rasmus Merivoo - Márta Mészáros - Nikita Mihhalkov - Mikk Mikiver - Ben Miller - Chris Miller - Claude Miller - David Miller - George Miller - Anthony Minghella - Hayao Miyazaki - Gustaf Molander - Rauni Mollberg - Michael Moore - Jeanne Moreau - Paul Morrissey - Kira Muratova - Peter Murdmaa - Ain Mäeots - Kalle Mälberg - Jüri Müür
Jakob von Sievers
Elulugu
Ta võeti 12-aastaselt elama Peterburi, onu Karl von Siversi perre, kelle tütrega ka hiljem abiellus.
Filmirežissööride loend
N
László Nemes - Leonid Netšajev - Olav Neuland - Paul Newman - Mike Nichols - Jack Nicholson - Liis Nimik - Christopher Nolan - Lauri Nurkse - Jan Erik Nõgisto
Jakob von Sievers
Venemaa keisririigi krahv
1798. aastal andis keiser Paul I talle ja tema vendadele major Karl Eberhard von Sieversile (1745–1821) ja major Peter Christian von Sieversile (1754–1827) krahvitiitli. Diplom selle kohta väljastati 1802. aastal
Filmirežissööride loend
R
Rein Raamat - Mikk Rand - Harri J. Rantala - Satyajit Ray - Bill Rebane - Peeter Rebane - Robert Redford - Christopher Reeve - Erich Rein - Carl Reiner - Max Reinhardt - René Reinumägi - Karel Reisz - Olev Remsu – Alain Resnais - Leni Riefenstahl - Dino Risi - Nelo Risi - Guy Ritchie - Eldar Rjazanov - Robert Rodriguez - Éric Rohmer - Hans Roosipuu - Francesco Rosi - Roberto Rosselini - Jacques Rouffio - Fabio Rovazzi - Eugen Ruge - Anri Rulkov
S
Heleri Saarik - Corso Salani - Aleksi Salmenperä - Rainer Sarnet - Maximilian Schell - Éric-Emmanuel Schmitt - Evald Schorm - Joel Schumacher - Martin Scorsese - Ridley Scott - Tony Scott - Ivars Seleckis - Henry Selick - Oleg Sentsov - Kaneto Shindō - Makoto Shinkai - M. Night Shyamalan - Robert D. Siegel - Moonika Siimets - Jaanus Silla - Peeter Simm - David Slade - Mark Soosaar - Paolo Sorrentino - Heli Speek - Steven Spielberg - Innokenti Smoktunovski - Steven Soderbergh - Barry Sonnenfeld - István Szabó - Sylvester Stallone - Jerzy Stefan Stawiński - Matt Stone - Oliver Stone - Jānis Streičs - Barbra Streisand - Jerzy Stuhr - John Sturges - Jan Svěrák - Andres Sööt