cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
1911. aasta kuumalaine Põhja-Ameerika idarannikul
Eduard Vilde
Kuumalaine tunnistajaks oli eesti kirjanik ja ajakirjanik Eduard Vilde, kes pages selle järel Ameerika Ühendriikidest ookeaniliinilaevaga Taani. Ta on oma üleelamistest New Yorgis, seoses erakordse suvekuumusega ja muu kaasnevaga, kirjutanud sama suve Päevalehe numbris 188. Ta näitas üles sümpaatia puudumist ülimoodsa ja eesrindliku "vabariikide vabariigi" suunal, kes teda märtsi lõpus ja aprillis ülipiinlikult ja ebasoosinult nädalaid Ellis Islandil karantiinis hoidis. Ta ei mõistnud samas selle võimude ajapuudust ja suutmatust koristada idapoolse Manhattani tänavatelt leitsakus lõpnud hobuste, koerade ja kasside raipeid.
Eesti Ökokogukondade Ühendus
Eesti Ökokogukondade Ühendus on kogukonnaliikumist edendav organisatsioon Eestis.
Ühendus rajati aastal 2008.
Eesti Ökokogukondade Ühendus annab alates aastast 2010 välja ajakirja KoguKonnad.
Kasai
Kasai on mitme koha ja inimese nimi:
Eesti kirjandus (toetusprogramm)
"Eesti kirjandus" on Eesti Kultuuriministeeriumi rahastatud programm, mille eesmärk on eesti sõnakunsti arenguks soodsate tingimuste loomine, rahvuskultuuriliselt oluliste väärtteoste kättesaadavaks tegemine, eesti kirjanduse populariseerimine ja kirjandusvaldkonna rahvusvahelistumine.
Programmi kaudu toetatakse:
Kultuuriministeeriumi toetusprogrammi "Eesti kirjandus" tulemusel saab Eesti Rahvusraamatukogu digiarhiivist DIGAR nutiseadmesõbralikus EPUB-vormingus vabalt alla laadida 250 klassika- ja koolikirjanduse teost.
2014. aastal lisandus Eesti Rahvusraamatukogu, Eesti Kirjandusmuuseumi ja Digira OÜ koostöös 87 e-raamatut 35 kirjanikult. Raamatute valikul arvestati riikliku õppekava soovituslikku kirjandust ning lähtuti enamasti autoriõiguse kaitse alt vabadest teostest. Kättesaadavaks said näiteks Betti Alveri "Lugu valgest varesest", Karl Ristikivi "Hingede öö", A. H. Tammsaare romaanisari "Tõde ja õigus", Friedebert Tuglase "Väike Illimar", Marie Underi "Sonetid", Eduard Vilde "Mahtra sõda". Varem on sama programmi raames ilmunud e-raamatud Eduard Bornhöhe, August Kitzbergi, Lydia Koidula, F. R. Kreutzwaldi, Jüri Parijõe jt teostest.
2014. aasta lõpu seisuga olid neist enim loetud e-raamatud järgmised: "Kuningal on külm: näidend 3 vaatuses", "Libahunt", "Eesti rahva ennemuistsed jutud", "Mäeküla piimamees", "Elu ja armastus".
Budinos
Budinos on soome-ugri keelte baasil loodud tehiskeel, nn. "soome-ugri esperanto". Budinos põhineb soome, eesti, ungari, mari, mansi, mordva ja udmurdi keelte sõnavaral ja grammatikal. Sõnavaras on kokkulangevusi Sergei Starostini taastatud uurali muistse ühiskeele sõnadega.
Nimi "budinos" tuleneb vana-kreeka ajaloolase Herodotose teoses "Historia" mainitavast rahvast budiinidest, keda mõned udmurdi teadlased peavad udmurtide esivanemateks.
Budinose looja on udmurdi keeleteadlane Aleksei Arzamazov. Hinnanguliselt valdab budinose keelt umbes 100 inimest.
Mentes
Mentes oli Homerose eeposes "Odüsseia" kiikonite väejuht, taaflaste kuningas.
Rongu soo
Rongu soo on soo Pärnu maakonnas Saarde vallas. Soo on arvele võetud ürglooduse objektina. Soo pindala on 1348 ha.
Honda Civic
Honda Civic on Honda toodetav kompaktautode mudelisari.
Esimest Honda Civicut esitleti 1972. aasta juulis Jaapanis. Kokku on Civicuid toodetud 11 põlvkonda, neist uusimat esitleti 2021. aastal. Läbi ajaloo on Civicud paistnud omas klassis silma ruumikuse, ökonoomsuse ja töökindluse poolest.
Civicut on toodetud järgmist tüüpi kerega: kolme- ja viieukselised luukpärad, kahe- ja neljaukselised sedaanid, universaalid ja mahtuniversaalid.
2006. aastaks oli maailmas müüdud 16,5 miljonit Civicut (neist 7,3 miljonit USAs).
1. põlvkond (SB1/SG/SH/SE/VB)
pisi|1. põlvkonna Honda Civic Esimese põlvkonna Honda Civic oli tootmises aastatel 1972–1979. Autot toodeti Jaapanis. Tegu oli Honda esimese mudeliga, millega Honda suutis viimaks ka sõiduautode turul läbi lüüa – varasemad Honda N-seeria mudelid ja Honda 1300 polnud kuigi suurt populaarsust saavutanud.
Mootorivalikus olid 1,2–1,5-liitrised R4-bensiinimootorid.
2. põlvkond (SL/SS/SR/ST/VC/WD)
pisi|2. põlvkonna luukpära Järgmist mudelipõlvkonda tutvustati 1979. aastal.
1980. aasta septembris tutvustati neljaukselist sedaani.
1982. aasta mudeliuuendus tõi kaasa kandilised esituled ja plastist katserauad.
3. põlvkond (AG/AH/AJ/AK/AT/AU)
1983. aastal esitleti 3. põlvkonna Civicut. Kolmeukselise luukpära, neljaukselise sedaani ja mahtuniversaali Shuttle kõrvale lisandub ka pisike ja sportlik CR-X.
4. põlvkond (EC/ED/EE/EF/EX)
1987. aastal esitletud 4. põlvkonna keretüüpide valikus olid endiselt sedaan, kolmeukseline luupära, kolmeukseline kupee, mis kandis nime CR-X, ning ka mahtuniversaal Civic Shuttle.
5. põlvkond (EG/EH/EJ)
pisi|5. põlvkonna luukpäraEsimeseks mudeliaastaks oli 1991. Tootmises olid kolmeukseline luukpära, sedaan, kupee ning veidi hiljem erimudelina sportlik kaheukseline nutikatusega Civic del Sol.
6. põlvkond (EJ/EK/EM)
pisi|6. põlvkonna luukpära Kuuenda põlvkonna Civicut tutvustati 1995. aastal ning esimeseks mudeliaastaks sai 1996. Keretüüpidest oli saadaval kaheukseline luukpära ja kaheukseline kupee neljaukseline sedaan ning hiljem peale mudelivärskendust ka universaalkerega Honda Civic Aerodeck.
7. põlvkond (EU/ES/EP/EM)
pisi|7. põlvkonna luukpära2000. aasta septembris esitletud Civic sarnanes välismõõtmetelt oma eelkäijaga, aga auto sisemus oli seejuures ruumikam. Olulise uuendusena oli 7. põlvkonna Civicu põrand sile ja ilma tavapärase kardaanitunnelita, mis lisas tagaistujatele palju jalaruumi.
8. põlvkond (FA/FD/FG/FK/FN)
pisi|8. põlvkond 8. põlvkonna Honda Civicud toodi turule 2006. aastal. Neid iseloomustati kui mahukaid, praktilisi, hea disaini ja juhitavusega ning töökindlaid, aga jäiga vedrustuse ja odava sisuga.
Rahvasuus pälvis 8. põlvkonna Civic oma futuristliku välis- ja sisedisaini tõttu nime UFO-Civic.
9. põlvkond (FB/FG/FK)
2013. aastal hakati müüma 9. põlvkonda. Seda müüdi näiteks 2014. aasta märtsis Eestis 36 tükki.
Sellest mudelist tehti ka universaal Tourer, mis on tava-Civicust 235 millimeetrit pikem. Mudeli varustuses on ka adaptiivne tagavedrustus, liiklusmärkide määramise süsteem, automaatpidurdussüsteem, 360 kraadi (ümber auto) kaamerad ja automaattulede süsteem. Pakkuma hakatakse ka topeltsiduriga käigukasti ja 1 ning 1,5-liitriseid turbomootoreid.
Mjproduction
MJProduction (varem ka Mjproductions) on 2013. aastal Eestis asutatud produktsiooniettevõte, mis tegeleb artistide vahendamise, kontsertide korraldamise, muusika kirjutamisega ja ürituste piletimajandusega.
Honda Civic
10. põlvkond (FC/FK)
pisi|Civic Hatchback 2016. aastal esitleti 9. põlvkonna järeltulijat. Saadaval on viieukseline luukpära, neljaukseline sedaan ja Põhja-Ameerikas ka kaheukseline kupee.
Mjproduction
MJproductioni eestvedaja on muusik, laulukirjutaja ja mänedžer Jüri Mets, kes astus meelelahutusärisse 1998. aastal ja oli tuntud kui DJ MJ. Koolidiskodelt liikus ta diskori ja korraldajana edasi väiksematesse baaridesse, klubidesse, rahvamajadesse ja ööelukeskustesse.
Honda Civic
11. põlvkond (FE/FL)
pisi|Honda Civic EX Üheteistkümnenda põlvkonna Civic sedaani esitleti prototüübina 17. novembril 2020 ja selle esimene ametlik pilt avalikustati 14. aprillil 2021. Uue mudeli kõik detailid avalikustati 28. aprillil 2021. a. Luukpära, mida turundatakse Civic Hatchbacki nime all, avalikustati 23. juunil 2021 Põhja-Ameerika ja Jaapani jaoks.
Mjproduction
2009. aastast on MJproduction Vaido Neigausi, seejärel ka Ko$ka, ALISHA, Arturio produtsent. Nendest on menukaimaks osutunud Vaido Neigaus (nüüdisajal Vaido Lindström ) lauluga "Kõigest loobunud" ja Kuuvalgus.
MJProduction on korraldanud üle 1500 ürituse ja kontserdi. 4. septembril 2020 korraldas MJproduction koroonapandeemiast hoolimata klubikontserdi välisartistiga. MJproductioni vahendatud kontsertidel on esinenud näiteks Maks Barskih, Artik & Asti , Jah Khalib , Serebro , Ruki Vverh , Thomas Anders , Savage, Herb McCoy, Fancy, Niletto , Rasa , Dr Alban , Nastya Kamenskykh , 2Mashi.
Honda Civic
Honda Civic Type R
Honda Civic Type R on Honda Civicu võimsaim ja kõige sportlikum versioon ning nagu ka tavaline Civic, on ka Type R esiveoline.
Mjproduction
Korraldatud festivalide ja algatatud üritusesarjade seas on MJ YoungFest, MJ RockFest, KaSHA, Retro Legendid , Alice imedemaal jääshow (Tallinn) , 80-90s Legends show (Eesti).
2021. aastal avas MJProduction ööklubi 'MJClub' Tallinna kesklinnas, aadressil Parda 9. Tegu on endise, Lauri Laubrele kuulunud, Baltikumi suurima ööklubiga Dekoltee, mis 2000. aastal pankrotistus ning kelle uueks omanikuks sai Mobix invest OÜ omanik Urmas Past. Uue nimega taas-avatud ööklubi Club Decolte tegutses paar aastat, peale mida võttis ruumi kasutusele meelelahutusärimees Aivar Leping kes suri 05.08.2010 peale mida pole antud ruumides suurt tegevust toimunud. Tänaseks on MJProduction taastanud ööklubi suursugususe, eemaldades vaheseina mis jagas Dekoltee ruumid Panoraami ja Parlamendi ruumideks. ning töötab täistuuridel
Honda Civic
Honda Civic Type R
Seda on toodetud 4 põlvkonda.
4. põlvkonda hakatakse tootma 2015. aastal. See saab 2-liitrise 4-silindrilise mootori (+280 hj), uue vedrustuse ja käigukasti. Uus Type-R püüab püstitada uut esiveoliste seeriaautode rajarekordit Nürburgringil.
Honda Civic Tourer
Honda Civic Tourer on Honda Civicu universaalversioon. Universaalversioone tehti vaid 2. ja 9.põlvkonna Civicutest.
9. põlvkonna Civic Toureri pakiruum mahutab 624 liitrit, allaklapitud istmetega 1668 liitrit.
KoguKonnad
KoguKonnad on Eesti Ökokogukondade Ühenduse ajakiri.
Ajakiri hakkas ilmuma aastal 2010.
Rod Robbie
pisi|[[Rogers Centre Torontos]] Roderick George Robbie (15. september 1928 Poole – 4. jaanuar 2012 Toronto) oli Kanada arhitekt.
Rod Robbie sai arhitektikoolituse Inglismaal ja töötas seejärel 1950. aastate alguses British Railis. Aastal 1956 kolis ta Kanadasse. Algul töötas ta Ottawas, alates 1966. aastast Torontos. Kõigest mõni nädal pärast Kanadasse saabumist lahkus ta töölt avalikus sektoris ja asus tööle erasektorisse.
1959 juhtis ta Frobisher Bay (tänapäeval Iqaluiti) uuselamurajooni rajamist. Tema tööd on Kanada paviljon 1967. aasta maailmanäitusel Montréalis ja 1989. aastal avatud staadion Rogers Centre (kandis 2005. aastani nime SkyDome) Torontos.
Ta oli ka ühiskondlikult ja poliitiliselt aktiivne, osaledes muu hulgas tuumarelva keelustamist taotlevas liikumises ja mitme partei asutamisel.
Ta abiellus 20. detsembril 1952 Enid Wheeleriga. Neil sündisid poeg ja 3 tütart. Enid suri 49. pulma-aastapäeval, 20. detsembril 2001.
Beer pong
pisi|372x372px|Mees beerpongi mängimas Õllepong ehk beerpong on seltskonnamäng, mida mängitakse kahe meeskonna vahel, kes asuvad teine teisel pool lauda ning püüavad visata pingpongipalli vastasmeeskonna ees olevatesse topsidesse, mis on täidetud õlle või mõne muu joogiga. Kui mängija viskab palli vastasvõistkonna topsi, on teine meeskond kohustatud selle sisu ära jooma. Võidab meeskond, kes viskab esimesena palli kõikidesse vastase topsidesse.
Ajalugu
Tänapäeva beerpongi eelkäija oli mäng, mis sarnanes rohkem lauatennisega ning mille käigus tarvitati vähem alkoholi. 1950. aastatel Ameerika Ühendriikides Dartmouth College'is sündinud mäng kujutas endast tavalist lauatennist, lisatud oli vaid kumbagi laua otsa kaks topsi õlut, kumbki ligikaudu 25 sentimeetrit laua äärest. Õllepong kujunes oma praegusel kujul välja 1970. aastatel. Levinuim versioon sünniloost pärineb Bucknelli ülikoolist, kus sealsed Delta Upsiloni üliõpilaskorporatsiooni liikmed jätsid ära lauatennise reketid, ning otsustasid palli käega visata. Edasi levis see kõikjal Ameerika Ühendriikides, muutudes kiiresti väga populaarseks.
Õllepong Eestis
Beerpong jõudis laiemalt Eestisse 21. sajandi alguses. Suurim beerpongi kultuuri edasiviija Eestis on OÜ BeerPong Estonia, mis asutati 2012. aastal toonaste üliõpilaste Joel Lobjaka ning Marko Oolo poolt Tartus. Turniiride korraldamisega alustati pubis Trehv. Sealt liiguti edasi Püssirohukeldrisse, kus tänaseni toimuvad kolmapäevased beerpongi õhtud. Tänaseks on korraldatud üritusi üle kogu Eesti ning alalised turniirid toimuvad Tartus, Tallinnas, Pärnus, Viljandis ning Värskas.
Reeglid
Üldlevinumad beerpongi turniiridel kasutusel olevad reeglid.
Grażyna Szapołowska
pisi|Grażyna Szapołowska 2018. aastal Grażyna Szapołowska (sündinud 19. septembril 1953 Bydgoszczis) on Poola näitleja.
Keskkooli lõpetamise järel mängis ta kaks aastat Wrocławi Pantomiimiteatris. 1977. aastal lõpetas ta Varssavi Aleksandr Zelwerowiczi nimelise Teatriakadeemia. Oli aastatel 1977–1984 ja 2004–2011 Varssavis Rahvusteatri näitleja.
Alates 1974. aastast on ta mänginud paljudes filmides ja telelavastustes. Rahvusvaheliselt on ta esmajoones tuntud seoses osatäitmistega Krzysztof Kieślowski lavastatud filmides.
Apteeker Melchior. Timuka tütar
"Apteeker Melchior. Timuka tütar" on 2021. aastal valminud ja 2023. aasta aprillis Eestis esilinastunud film, mis põhineb Indrek Hargla romaanisarja "Apteeker Melchior" kolmandal osal "Apteeker Melchior ja timuka tütar".
Filmist
Film on kolmas osa samanimelisest mängufilmide sarjast. Filmisarja eelnevate osadena linastusid 2022. aasta aprillis "Apteeker Melchior" ja 2022. aasta augustis "Apteeker Melchior. Viirastus".
Apteeker Melchiori triloogia põhineb samanimelise peategelasega romaanisarjal. Stsenaristid Indrek Hargla, Elmo Nüganen ja Olle Mirme põimisid triloogia kolmanda filmi stsenaariumis raamatust “Apteeker Melchior ja Timuka tütar” tuntud tegelased ja sündmused täiesti uute, filmi jaoks loodud keerdkäikudega.
"Apteeker Melchior. Timuka tütar" valmis Eesti-Saksa-Läti-Leedu koostöös, kaastootjad on Maze Productions Saksamaalt, Film Angels Productions Lätist ja InScript Leedust.
Sisu kirjeldus
Tallinna linnas toimub laat, mille melu hulka kuulub ka "papagoilaskmine" ja rändtsirkuse esinemine. Laadaplatsi kõrval asuvas metsatukas juhtub Melchiori naine Keterlyn nägema jõhkrat kallaletungi. Keterlyn kutsub abi ning ohvri, tundmatu noormehe elu õnnestub päästa. Kuid mees on kaotanud mälu ega ei tea, kes ta on ja kuidas enda jaoks võõrasse linna sattus. Sündmuskohalt leitud sõrmus annab Melchiorile mõttetööks ainest, küsimusi tekitab temas laadapäeval esinenud rändtsirkuse trupi seotus mõrvakatsega. Tegevuse arenedes aga tekib arusaam, et ohus pole üksnes tapmiskatsest toibuv tundmatu, vaid ka tema eest hoolt kandvad Melchior ja Keterlyn.
Samal ajal saabub ette teatamata Tallinna paavsti lähikonda kuuluv kardinal Nider. Keegi ei julge isegi oletada, miks nii kõrge Rooma vaimulik Tallinna külastab, aga sosistatakse, et tegemist olevat inkvisitsiooniga seotud kuulsa nõiakütiga. Melchiori võime “surnutega kõneleda” ja nähtamatuid mõrvajälgi märgata on viinud apteekri inkvisitsiooni huviorbiiti. Kuna kiriku vaenlase koht on tuleriidal, soovitatakse Melchioril linnast põgeneda.
Filmivõtted
"Apteeker Melchiori" filmitriloogia võtted toimusid 2020. aasta teises pooles, kokku 80 võttepäeval.
Võttepaigad olid Tallinna vanalinnas, Pirita kloostri varemetes, Ida-Virumaal Narva linnuses (filmiti Toompea sündmuseid) ning Purtse vasallilinnuses, Lääne-Virumaal Haljala kiriku juures, Rakvere linnuses ning Vao tornlinnuses, Harjumaal Jõelähtme vallas Saha kabelis (filmis palvemaja) ning Jüri alevikus Lehmja tammikus. Septembris tehti võtteid Lätis Tukumsi piirkonnas asuvas Cinevilla filmilinnakus, kuhu ehitati võtteperioodi suurim võtteplats keskaegsete tänavate ja sisehoovidega. Seejärel olid Saaremaal filmimispaikadeks Kuressaare loss (raevangla võtted) ja Keskaja Elamuskeskus Archebald. Haabneemes asuvasse Black Box Studiosse ehitati võtete jaoks kaks Tallinna linna ajaloolise tähtsusega esindusruumi – Mustpeade Maja saal ja Tallinna Raekoja saal. Seal toimusid ka filmi viimased võtted.
Mustvee Valla Teataja
Mustvee Valla Teataja on ajaleht, mis vahendab Mustvee valla uudiseid. Ajalehte annab välja Mustvee vallavalitsus. Ajaleht ilmub sagedusega üks kord kuus.
Ajakiri ilmub aastast 2018 ja see asutati endiste ajalehtede Awwinorm, Kasepää Valla Leht ja Saare Valla Teataja asemele.
34th Street
228px|pisi|34th Street kõige loodepoolsemast vaatest, kauguses paremal [[One Penn Plaza ja selle taga Empire State Building]] 34th Street on New Yorgi keskse linnaosa Manhattani tänavajoonestikus rõhtsirge tee.
Tee harutänavatena
Püstsirge edela-kirdesuunaline Fifth Avenue poolitab rõhtsirge tee kaheks harutänavaks: West 34th Street ja East 34th Street.
Mõlemal harutänaval loendatakse aadressinumbreid alates linnaosa peamisest avenüüst, vastavalt loodesuunal Hudsoni jõeni (nn läänes) ja kagusuunal East Riveri suudmelaheni (nn idas).
Vaata ka
pisi|vasakul|[[Macy'se kaubamaja, mille peasissepääs asub Herald Square'i ääres, hoone tagant paistab Nelson Tower]]
Heuristiline hindamine
Heuristiline hindamine  on arvutitarkvara kasutatavuse ülevaatamise meetod, mis aitab tuvastada kasutajaliidese (UI) disaini kasutatavusprobleeme. See hõlmab eelkõige hindajaid, kes kontrollivad liidest ja hindavad selle vastavust tunnustatud kasutatavuse põhimõtetele ("heuristikud"). Neid hindamismeetodeid on nüüd laialdaselt õpetatud ja harjutanud uues meedia sektoris, kus kasutajaliideseid kavandatakse sageli lühikese aja jooksul eelarvest, mis võib piirata saadaoleva raha suurust tagamiseks teiste tüüpi liidese testimiseks.
Nielsen
Jakob Nielsen’i heuristikud on tõenäoliselt kõige tarvitatavamad kasutajaliidese disaini kasutatavuse heuristikud. Nielsen arenes heuristikuid tuginedes tööle Rolf Molich’iga 1990. aastal. Viimane komplekt heuristikuid, mis on kasutavuses ka tänapäeval, oli avaldatud Nielson’iga 1994. aastal. Nielseni raamatus Usability Engineering avaldatud heuristikud on järgmised:
Sloveenia 2022. aasta taliolümpiamängudel
Sloveenia osales 2022. aasta taliolümpiamängudel Pekingis 44 sportlasega, kes võistlesid 7 spordialal.
Rapla rajoon
Rapla rajoon oli haldusüksus Eesti NSV-s. Rajoon moodustati 1950. aastal tollase Harjumaa lõunaosast. 1959. aastal liideti juurde osa Türi rajoonist, 1962. aastal osa Vändra rajoonist ja peaaegu kogu Märjamaa rajoon.
Rapla rajooni TSN Täitevkomitee
1. jaanuarist 1990 moodustati olemasoleva Rapla rajooni halduspiirides Rapla maakond.
Administratiivne jaotus
Rapla rajooni administratiivne jaotus aastal 1975:
Where Is the Love?
"Where Is the Love?" on USA ansambli Black Eyed Peas esitatud laul, mis anti välja singli ja muusikavideona.
Videod
Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:https://en.wikipedia.org/wiki/Where_Is_the_Love%3F seisuga 13.03.2015.
Regina (aurulaev)
Laev valmis 1917. aastal Harland & Wolffi laevatehases Belfastis Põhja-Iirimaal ja seilas 30 aastat paljude laevakompaniide all, kuni 1947. aastal lammutati. Selle aurulaeva sõsarlaev oli ookeaniliinilaev Doric (1922).
Piz Fora
Piz Fora on mägi Bernina mäestikus (Alpid) Itaalia ja Šveitsi piiril. Mägi on kolmikpunkt Val Fedozi, Val Fexi (mõlemad Graubündeni kantonis) ja Val Malenco (Lombardias) orgude vahel.
Sassa di Fora, Piz Fora, on massiivne ja keeruline mägi, mis asub Alpide ahela keskel Valmalenco ja Alta Engadina vahel. See moodustab viimased läänepoolsed kõrged kõrgused ja selle tipu kohal kõrgub Bernina rühm; kolm erinevat ja kergelt kaldus seljandikku.
Nende seljandike loodekülg moodustab Val Fedozi pea ja on tavaliselt Vadrec da Fedozi poolt; suur jääaegne platoo tipu all. Kirdekülg, samuti jääga kaetud, on lääneküljega võrreldes järsema kaldega, kuid vähem muljetavaldavate vaadetega, peamiselt Vadret dal Güzile ja Vadret da Fexile, mis moodustab Val Fexi läänetipu. Lõunaküljel asub Bernina rühma kõige muljetavaldavam struktuur, Goldi kuru. Fuorclast Chapütschini idas on selle ulatus 3 km ja mõnes piirkonnas on üle 600 m kõrge. Fora otsiku järskude nõlvade all on lõunanõlva ainus liustikulaiendus väike Sassa Fora liustik.
Ekspeditsioonid selle kauni mäe tippu algavad Chiareggios Valmalencos või Sils-Marias Engadinis. Mõlemal marsruudil on sarnased raskused ja läbimisajad. Lõunapoolse tee eeliseks on see, et see on palju maalilisem ja avatum, vähendades samal ajal ka 300 meetrit kõrgust, kuid see on keerulisem. Mõlemal juhul ei hõlbusta ükski tugipunkt pikka ja väsitavat tõusu. Matk sobib ainult hästi treenitud mägironijatele.
Ueda Akinari
thumb|Ueda Akinari (Koga Bunrei maal) Ueda Akinari (jaapani keeles 上田秋成, ka Ueda Shūsei; 25. juuli 1734 Ōsaka – 8. august 1809 Kyōto) oli jaapani kirjanik ja waka-luuletaja. Tema mõlemad teosed, "Vihma ja kuupaiste lood" (雨月物語 Ugetsu monogatari, 1776) ja "Kevadvihma lood" (春雨物語 Harusame monogatari, 1809), kuuluvad Jaapani kirjandusklassikasse.
Aastal 1761 suri tema kasuisa, ta üritas kasuisa ärisid edasi pidada, kuid tal polnud ärivaistu ja kui maja kümme aastat hiljem maha põles, jättis ta senise äri sinnapaika ning hakkas hoopis arstiteadust õppima. Sellel alal sai ta mõne aasta pärast päris jõukaks; tema meditsiiniõpetaja Tsuga Teishō oli õpetlane, kes ühendas oma tegevuses tulutoova arstiameti laiaulatuslike teaduslike harrastustega (mille hulka kuulus ka hiina klassikalise kirjanduse uurimine). Ta praktiseeris Ōsakas meditsiini aastani 1787, mil ta oma praksisest loobus, et edaspidi ainult kirjandusega tegeleda.
Eesti keeles on Ueda Akinari teostest ilmunud osaliselt "Vihma ja kuupaiste lood" Rein Raua tõlkes.
Roman Smiško
Roman Smiško (sündinud 18. märtsil 1983) on Ukraina jalgpallur (väravavaht).
Klubikarjäär
Roman Smiško on küll sündinud Lätis, aga tal on Ukraina kodakondsus. Tema hüüdnimi on Roman.
Ta on Levadia esiväravavaht.
Roman Smiško on oma kahe hooaja jooksul Levadias oma värava puhtana hoidnud 31 korda ehk peaaegu pooltes mängudes.
Tema supermäng 17. juulil 2013 jättis Tallinna Levadiale lootuse edasipääsuks Euroopa liigasse. Pärast seda kuulutati Roman Smiško Eesti aasta kodanikuks.
Statistika
''Statistika uuendatud seisuga 25. september 2014''
Dojrani järv
Dojrani järv (makedoonia keeles Дојранско Езеро, kreeka keeles Λίμνη Δοϊράνη) on madal eutroofne järv Põhja-Makedoonia ja Kreeka piiril.
Dojrani järv asub 148 meetrit üle merepinna.
Järvest põhja poole jääb Belasica mägi, lõunasse Doïráni küla Kreekas. Esimese maailmasõja ajal oli järve lõunakaldal Makedoonia rindejoon ja siin peeti mitmeid suuri lahinguid (vaata Doirani lahing). Langenute mälestuseks on küla lähedale järve kaldale kõrgendikule püstitatud memoriaal 2171 hukkunu nimega. Samuti on siin kaks sõjaväekalmistut.
Järve pindala on 43,1 km². Sellest 27,3 km² kuulub Põhja-Makedooniale ja 15,8 km² Kreekale. Sellega on järv Ohridi ja Prespa järve järel suuruselt kolmas Põhja-Makedoonia järv.
Järve suurim sügavus on 10 meetrit.
Valdavad kalaliigid on karpkala, forell, ahven, angerjas. Kaldataimestikus on palju pilliroogu.
Clyde'i jõgi
Clyde'i jõgi (gaeli keeles: Abhainn Chluaidh, šoti keeles: Watter o Clyde) on 176-kilomeetri pikkune jõgi Šotimaal, mis suubub kitsasse merelahte ehk kiillahte nimega Firth of Clyde.
See on pikkuselt kaheksas jõgi Suurbritannias ja teine Šotimaal. See voolab Kesk-Šoti madalikul läbi Glasgow' linna, mis oli tähtis laevaehituse, tööstuse ja kaubanduse keskus ning üle Atlandi ookeani kulgenud mereliinide sõlmjaam Briti impeeriumis. Algselt teati jõge keskaegses kumbri keeles kui Clud või Clut, mis mängis geograafiliselt keskset rolli Strathclyde'i kuningriigis (Teyrnas Ystrad Clut).
pisi|tühi|[[John Atkinson Grimshaw' õlimaal "Laevatamine Clyde'il" (1881)]]
Kasai jõgi
pisi| Kasai on jõgi Aafrika keskosas, Kongo jõe vasakpoolne lisajõgi. Ta on 2153 kilomeetrit pikk.
Kasai algab Bié platoolt Angolas. Ülemjooksul voolab itta, seejärel 400 km põhja suunas, moodustades loodusliku piiri Angola ja Kongo DV vahele. Saarterikas jõgi on seal kuni 10 km lai. Kongo nõos pöördub loodesse. Alamjooksul nimetatakase jõge Kwa. Suubub Kongo jõkke 170 km Kinshasast loodes. Kõrgvee ajal küündib suudmes veehulk 12 000 m³ sekundis.
Jõgi on tuntud ka nimede Kassabi, Ibari, Nkutu, Kassai ja Cassai all.
Pikimad lisajõed on Kwango, Fimi ja Sankuru.
Johannes Pulma
Johannes Pulma (28. oktoober 1886 Kuivajõe vald, Kose kihelkond, Harjumaa – 25. august 1942 Sosva laager, Venemaa) oli Eesti sõjaväelane (major), skaudiliikumise juht ja omavalitsustegelane.
35th Street
228px|pisi|142 East 35th Street 35th Street on New Yorgi keskse linnaosa Manhattani tänavajoonestikus rõhtsirge tee.
Johannes Pulma
Elukäik
Sündis talunik Jaan Pulma pojana. Lõpetas Kuivajõe vallakooli, seejärel Kose kihelkonnakooli ja Tallinna 4-klassilise linnakooli. Oli lühikest aega Järvamaal vallakirjutaja abi, jätkates samal ajal hariduse täiendamist. 1898. aastal valiti Anna vallakooli õpetajaks, järgmisel aastal sooritas rahvakooli õpetaja kutseeksami. Oli Anna vallakooli õpetaja kuni 1905. aastani, mil lahkus Ukrainasse, kus oli kuni I maailmasõja puhkemiseni viinavabriku valitseja.
35th Street
Tee harutänavatena
Mõlemal harutänaval loendatakse aadressinumbreid alates linnaosa peamisest avenüüst lähtuvalt, vastavalt loodesuunal Hudsoni jõeni (nn läänes) ja kagusuunal East Riveri suudmelaheni (nn idas).
Johannes Pulma
Elukäik
Maailmasõja puhkedes mobiliseeriti. Osales alul sõjategevuses Karpaatides, saadeti seejärel Moskva I lipnikekooli, mille lõpetas 1915. aasta juulis. Oli seejärel marsipataljonis ning 4. Soome kütipolgus roodu ja õppekomando ülem.
Eesti rahvusväeosade loomisel 1917. aastal asus teenima 2. Eesti polku, kus oli õpperoodu ülem kuni väeosa likvideerimiseni sakslaste poolt 1918. aasta kevadel. Lahkus seejärel Eestist, Vabadussõja ajal viibis Ukrainas.
1920. aasta suvel pöördus tagasi Eestisse, võeti tegevteenistusse ning määrati Pärnu maakonna Rahvaväe ja Kaitseliidu ülema käsutusse, samal aastal sai Pärnu komandandiks ning rahvaväe ülema kohusetäitjaks. Alates 1925. aastast Pärnu maakonna rahvaväe ülem, hiljem muutus tema ametikoht Pärnu kaitseväeringkonna ülema kohaks, millel teenis kuni reservi arvamiseni 1. mail 1932.
Kaitseliidu taasloomisel 1924. aastal oli J. Pulma lühikest aega Kaitseliidu Pärnumaa maleva pealik, kuni 15. märtsil 1925 sai Pärnumaa maleva pealikuks Tõnis Avingo.
Sõjaväeteenistusest vabanemise järel osales Pärnu seltsielus ja kohalikus poliitikas. 1932. aastal kinnitati ta Pärnumaa skautide maleva pealikuks. Oli Pärnu Eliisabeti kiriku II pihtkonna nõukogu esimees. 1934. aastal osutus valituks Pärnu linnavolikokku ning oli seejärel revisjonikomisjoni esimees. 1939. aastal toimunud valimistel valiti taas Pärnu linnavolikokku saavutades neljanda tulemuse linnas – 3963 häält.
Abikaasa Elise Alvine Pulma küüditati samuti 14. juunil 1941 Maiga asulasse Tšainski rajoonis Tomski oblastis. Vabanes 1. veebruaril 1954.
Van Alleni kiirgusvöönd
pisi|Van Alleni vöönd: sisemine ja välimine vöö pisi|Van Alleni vööndite ruumiline kujutus. Punktiiriga märgitud magnetosfääri jõujooned
Van Alleni (kiirgus)vöönd (vahel ka lihtsalt kiirgusvöönd) on suure laetud osakeste tihedusega ala kosmilises ruumis Maa ümber. Vööndi kaugus Maast on u 200–70 000 km (vahemik varieerub erinevates hinnangutes). See ala on omakorda jaotatud kaheks tsooniks: sisemine ja välimine vöö(nd), mis on mõlemad umbkaudu poolkuukujulise läbilõikega ja ümbritsevad ringikujuliselt meie planeeti. Vööndite vahel selgelt eristatavat piiri ei ole, vahepeal toimub lihtsalt kiirguse nõrgenemine, seega iseloomustatakse sisemist ja välimist vööndit kiirgustiheduse maksimumide kõrguste kaudu.
Kiirgusvöönd koosneb kosmosest pärit kõrge energiaga laetud osakestest (plasmast), peamiselt prootonitest ja elektronidest, mida hoiavad paigal Maa magnetvälja jõujooned. Prootonite energia varieerub vahemikus 0,01–400 MeV ja fluuens (fikseeritud ristlõikepindalaga elementaarkeha läbivate osakeste arv ) vastavalt 108–600 osakest/cm2/s. Elektronide energia on vahemikus 0,4–4,5 MeV ning fluuens vastavalt 4x108–100 osakest/cm2/s.
Vööndid on nime saanud nende avastaja USA füüsiku James Van Alleni järgi, ehkki tegelikult teati nende olemasolu võimalikkusest juba varem.
Kiirgusvööndid kujutavad endast suurt ja pidevat ohtu Maa ümber tiirlevatele satelliitidele, mille elektroonikakomponente võib kõrgenenud kiirgustase rikkuda, aga ka kosmoses viibivatele astronautidele, sest kiirgus kahjustab ka bioloogilist kude.
Vööndite avastamine
pisi|James A. van Allen Magnetvälja poolt kinni püütud ning sellesse tiirlema jäävate laetud osakeste fenomeni uurisid 1895. aastast alates esmalt norra teadlane Kristian O. Birkeland, tema õpetaja, prantsuse matemaatik Henri Poincaré ning Birkelandi sõber, matemaatik Carl Störmer. Birkeland avastas, et vaakumisse asetatud magnet "püüab" tema poole suunatud elektronid "kinni" ning viimased jäävad ümber magnetvälja jõujoonte magneti pooluste vahele tiirlema. Jõujoonte otsteni elektronid päriselt välja ei jõua, sest enne suunab väli nende spiraalikujulise tiirlemise ümber (Magnetic Mirror effect) ning osakesed hakkavad uuesti teise magneti pooluse poole liikuma. Störmer kirjeldas täpsemalt laetud osakeste liikumist dipolaarses magnetväljas ning tegi tulemuste põhjal üldistusi geomagnetilise välja võimalikest mõjudest sellistele osakestele.
Hiljem tegeles osakeste magnetväljas liikumise uurimisega kreeka insener Nicholas Christofilos. Tema pakkus 1957. aastal välja idee tekitada aatomipommi abil atmosfääri kunstlik radiatsioonivöönd. Ainult aasta hiljem, 1958, lendasid USA Explorer-programmi satelliidid läbi loodusliku radiatsioonivööndi, tehes selles Geigeri loenduriga kiirgusmõõtmisi ning tõestades sellega esmakordselt vöö olemasolu. Vööd nimetati toona satelliidiprogrammi juhtinud teadlase J. A. van Alleni järgi.
Sisemine vöö
Sisemise vööndi maksimaalse kiirgustihedusega ala asub umbes 3000 km kõrgusel maapinnast ning koosneb peamiselt prootonitest. Nende energia on enamasti suurusjärgus 10–100 MeV. Kiirgustiheduse tipphetkel võib prootonite fluuens olla kuni umbes 20 000 osakest/cm2/s. Prootonid arvatakse pärinevat kosmilisest kiirgusest, mille kokkupõrkest atmosfääriosakestega tekkivast sekundaarsest kiirgusest osa (prootonid ja elektronid, mis on tekkinud kas neutroni või kosmilise kiirguse ioonide endi lagunemise tulemusena) püütakse magnetvälja poolt kiirgusvöönditesse.
Ehkki Maale saabuva kosmilise kiirguse osakeste hulk ja seega ka kogu saadav energia on väga väike (võrdluseks võiks tuua näiteks tähtedelt saabuva valguse energia ), on protsessi väga pika toimumisaja tõttu sisemisse van Alleni vöösse kogunenud siiski arvestatav hulk laetud osakesi, mis saavad vööndist lahkuda vaid mingite väliste jõudude toimel – enamasti üksikute õhuosakestega kokkupõrkel, mis paiskavad jõujoone ümber seotud olnud osakese minema.
Välimine vöö
Välimise vööndi maksimaalne kiirgustihedus asub 15 000–20 000 km kõrgusel maapinnast. Selle osakesed pärinevad nii päikesetuulest, kosmilise kiirguse vastasmõjust atmosfääriosakestega kui ka atmosfäärist endast ning seetõttu on välimise van Alleni vöö koostis suhteliselt varieeruv, sisaldades peamiselt heeliumi tuumasid, madalama energiga ning suurema fluuensiga (võrreldes sisemise vööndiga) prootoneid ning kõrge energiaga (kuni mitusada MeV) elektrone. Teatud geomagnetiliste või Päikese aktiivsusest tingitud häiringute mõjul võib alumisest atmosfäärist osakesi, peamiselt O+ ja N+ ioone, sattuda van Alleni vöödesse.
Erinevalt suhteliselt stabiilsest sisemisest kiirgusvööndist on välimine palju varieeruvam, olles mõjutatud mitmetest magnetosfääri nähtustest nagu magnetormid ning alamtormid, mis aeg-ajalt paigutavad magnetosfääris laetud osakesi ümber ja segavad välist vööndit läbi.
Laetud osakesed liiguvad enamasti mööda magnetvälja jõujooni, suutes vaid harva kõrvalolevatele jõujoontele üle liikuda. Prootonid (ja teised suuremad laengukandjad) liiguvad seetõttu aeglaselt ümber maakera päripäeva (põhjapooluse poolt vaadatuna), elektronid vastupäeva, ning moodustavad koos ühe magnetosfääri osakeste voo (current) – nn ringvoo (ring current).
Kunstlikud radiatsioonivööd
Looduslikele radiatsioonivöönditele lisaks on inimkond tekitanud Maa ümber orbiidile ka mõned kunstlikud kiirgusvööndid. Võrreldes looduslike vöönditega on kunstlikult loodud piirkonnad väga õhukesed ja nõrga kiirgusega, kuid sellegipoolest võivad nad mõjutada satelliite ning andsid minevikus olulist informatsiooni magnetosfääri poolt laetud osakestele avaldatava mõju kohta.
1957. aastal pakkus N. Christofilos USA õhujõududele välja suurejoonelise projekti lõhata atmosfääris väikeseid aatomipomme, lootes saada kinnitust oma teooriale, et laetud osakesed (peamiselt plahvatuses tekkivad elektronid) jääksid magnetvälja mõjul atmosfääri samale kõrgusele püsiva vööndina. Projekt nimega Argus sai hoogu juurde järgnenud aastal (1958), kui esmakordselt tõendati looduslike kiirgusvööndite olemasolu. Juba samal aastal viidi läbi kolm pommikatsetust atmosfääris 300 km kõrgusel (iga pommi tugevus 1 kt). 1962. aastal katsetati tugevamat, 1,4 Mt pommi 400 km kõrgusel (projekti koodnimi Starfish) ning samast aastast on ka tähelepanekud kolmest uuest vööndist, mille tekitasid arvatavasti Nõukogude Liidu tuumapommikatsetused.
Starfish pommi lõhkamine tekitas kunstliku radiatsioonivööndi 1000 km kõrgusele, ning selle kahjulikku mõju said tunda mitmed satelliidid, mis selles piirkonnas parasjagu viibisid ning katse tulemusi registreerisid. Plahvatusele järgnenud nädalate jooksul lõpetasid töö mitmed satelliidid, kuna nende energiasüsteemid said tõsiseid kahjustusi. Kunstlikult loodud vööndid sisaldasid enim elektrone ning väikeses koguses ka prootoneid. Tuumapommi lõhkamise järgselt võis üle kogu maakera märgata erinevaid nähtusi nagu virmalised, kosmiline raadiomüra, muutused ionosfääri koostises jne, seetõttu sai teha järeldusi nende nähtuste tekkemehhanismide kohta. Samuti sai tolle aja kohta hindamatut infot radiatsioonivööndi tekke ja püsivuse kohta. Tänapäevaks on selliste kunstlike radiatsioonivööndite kiirgustihedus vähenenud vähemalt 10 korda.
Kiirgusvööndid teistel planeetidel
Niinimetatud van Alleni vööde all mõeldakse vaid Maa magnetosfääris paiknevaid kiirgusvööndeid. Siiski leidub sarnaseid nähtusi ka teistel meie Päikesesüsteemi taevakehadel. Neljal suurimal planeedil – Jupiteril, Saturnil, Uraanil ja Neptuunil – on olemas nii magnetosfäär kui ka radiatsioonivöönd (Jupiteri radiatsioonivööndis eristatakse lausa kolme kihti).
Tanel Veeremaa
Tanel Veeremaa (sündinud 15. novembril 1977 ) on eesti muuseumijuht.
Ta lõpetas 1996. aastal Paide Ühisgümnaasiumi.
Veeremaa on lõpetanud Tallinna Pedagoogikaülikooli kunstiajaloo ja joonestamise õpetaja erialal. 2008. aastal kaitses ta Eesti Muusikaakadeemias magistritöö "'Culture-educational programs of museums: the necessities and possibilities of linking to state curriculum". 2018. aastal lõpetas ta Tallinna Ülikooli kommunikatsioonijuhtimise magistrieriala.
Ta on töötanud Eesti Vabaõhumuuseumis muuseumipedagoogi ja hariduskeskuse juhatajana. 2009–2012 töötas Veeremaa Tallinna Linnamuuseumi filiaali Miia-Milla-Manda muuseumijuhina.
1. jaanuarist 2013 kuni märtsini 2019 (kuni muuseumi liitmiseni Eesti Ajaloomuuseumiga) oli ta Eesti Teatri- ja Muusikamuuseumi direktor.
Alates 1. jaanuarist 2019 on ta SA Eesti Vabaõhumuuseum juhatuse liige.
Loov evolutsioon
"Loov evolutsioon" ("L'évolution créatrice") on Henri Bergsoni filosoofiline teos. See ilmus esmakordselt 1907. aastal. Eesti keeles ilmus see 2005. aastal Ilmamaa väljaandel.
Sissejuhatus
(Esimeses peatükis näidatakse, et evolutsiooni ei saa mõista mehhanismi ega eesmärgipärasuse abil, vaid üks neist tuleb ümber teha. Mõte, et mõlemad tuleb ületada, leidub juba Charles Dunani kolmes artiklis "Le problème de la vie" ning Bergsoni raamatus "Essee teadvuse vahetutest andmetest". Viimases püüti näidata, et psühholoogiline elu ei ole ühtne ega paljune, ületab mehaanilise ja intelligentse, kusjuures mehhanitsismil ja finalismil on tähendus üksnes seal, kus on "are paljus", "ruumilisus", juba olemasolevate osade kokkupanek: "reaalne kestvus" tähendab ühtaegu jagamatut pidevust ja loomist. Selles raamatust rakendatakse samu ideid elule üldse nähtuna psühholoogilisest vaatepunktist.
Kestvusest üldse. Organiseerimata kehad. Organiseeritud kehad; vananemine ja individuaalsus
Olemasolu, milles me oleme kõige kindlamad ja mida me kõige paremini tunneme, on meie enda oma, sest teistest asjadest on meil välised ja pealiskaudsed ettekujutused. Mida tähendab sel juhtmil olemasolemine? Meenutame lühidalt ühe varasema töö järeldusi. Ma nendin kõigepealt, et lähen üle ühest olekust (aistingust, tundest, tahtest, representatsioonist) teise. Muutun lakkamatult. Ent ka iga olek muutub igal hetkel. Kui mõni hinge olek lakkaks varieerumast, siis kestvus lakkaks voolamast. Kui ma näen välist liikumatut objekti ning jään ise liikumatuks, siis ma ikkagi vananeb. Minu mälu on kohal ning tõukab midagi minevikust olevikku. Minu hingeseisund, mis ajas edasi läheb, paisub kestvusest, mida aeg kuhjab, justkui endast lumepalli tehes. Ja on ka sügavamalt sisemisi olekuid, mis ei vasta muutumatule välisele objektile. Aga mugavam on seda katkematut muutumist mitte tähele panna ning märgata seda alles siis, kui see juba annab kehale uue hoiaku, tähelepanule uue suuna. Siis alles leitakse, et olek on muutunud. Ühest olekust teise minemisel ja samas olekus püsimisel pole põhimõttelist vahet. Just sellepärast, et me pidevat muutumist ignoreerime, teeme näo, nagu eelmise oleku kõrval oleks uus, mis jääb samuti muutumatuks. Psühholoogiline elu tundub katkelisena, sujuvat kallakut näeme trepiastmetena. Psühholoogiline elu on täis ootamatusi, mis oleks nagu eelneva ja järgnevaga seostamata. Ent neil on pidev taust, millele nad joonistuvad ja millele nad võlgnevad neid lahutavad vahemikud. Meie tähelepanu keskendub neile, sest need pakuvad juba ette huvi, aga igaühe neist toob kaasa tervikliku psühholoogilise olemasolu vedelik. Meie tegelik olek on kogu see vöönd. Sellised olekud ei ole aredad elemendid, nad jätkavad üksteist lõputus voolus. Et tähelepanu on neid kunstlikult eristanud ja lahutanud, peab ta need nüüd kunstlikult taasühendama. Ta kujutleb amorfset, ükskõikset, muutumatut mina, millel liiguvad reas või üksteise küljes psühholoogilised olekud, mille ta on muutnud sõltumatuteks entiteetideks. Nüansirikka vaheldumise asemel kujutleme värvilisi pärleid üksteise otsa lükitutena, ja siis ka värvitut niiti.
Valgevene Rahvavabariigi Nõukogu
Valgevene Rahvavabariigi Nõukogu (Raada) (valgevene keeles Ра́да Белару́скай Народнай Рэспу́блікі) on Valgevene Rahvavabariigi valitsus. Alates 1919. aastast on valitsus tegutsenud eksiilis, olles maailma kõige vanim praegune eksiilvalitsus. VRN on üks valgevenelaste mõjukamaid poliitorganisatsioone.
VRN moodustati detsembris 1917 Minskis Esimese Ülevalgevenelise Kongressi täidesaatva võimuna, millest võttis osa 1872 saadikut üle kogu Valgevene. 18. detsembril ajasid bolševikud kongressi vägivaldselt laiali. Peale bolševike taganemist Minskist ning Saksa Keisririigi ja bolševike vahelise Brest-Litovski rahulepingu sõlmimist kuulutas 77-liikmeline Nõukogu 25. märtsil 1918 välja Valgevene Rahvavabariigi. Nõukogu 77 liiget jagunesid järgmiselt: Bolševike lähenemisel Minskile oli Nõukogu sunnitud taganema Vilniusesse ja hiljem Hrodnasse. Kui Poola mõlemad linnad aprillis 1919 vallutas, kolis Nõukogu Kaunasesse. Józef Piłsudski lubas endistele Leedu suurvürstiriigi elanikele kultuurilist ja poliitilist autonoomiat. Nõukogu nõustus, kuna bolševikel oli plaanis Valgevene venestada. Nõukogu protesteeris aga Vilniuse vallutamist Poola poolt. 11. novembril 1920 sõlmis nüüd Nõukogu partnerluslepingu Leeduga, plaaniga teha koostööd Leedu ja Valgevene alade vabastamiseks Poola võimu alt. 1923. aastal kolis Nõukogu Prahasse.
Peale Valgevene NSV väljakuulutamist loobusid osad Nõukogu liikmed oma mandaatidest ja tulid 1925. aastal Valgevenesse tagasi. Nõukogu ise keeldus Valgevene NSV-d tunnistamast. Enamus Valgevenesse tagasi tulnud Nõukogu liikmetest langesid 1930. aastatel stalinliku terrori ohvriks.
Teise maailmasõja ajal, ning peale Tšehhoslovakkia okupeerimist Saksamaa poolt keeldus Nõukogu natsidega koostööst ja ei tunnistanud ka Valgevene Keskraada nukuvalitsust.
Punaarmee pealetungi tõttu 1945. aastal oli Nõukogu sunnitud Prahast taganema Saksamaa lääneossa. Veebruaris 1948 vastuvõetud manifestiga tegutseb Nõukogu jälle aktiivselt, aprillis 1948 toimus Baieris Osterhofenis Nõukogu kongress, millest võtsid osa ka mitmed valgevene sõjapõgenikud. Nõukogu kolis Pariisi. Nõukogu põhitegevuseks läänes oli saavutamine Valgevene tunnustamine omaette riigina. Nõukogu tegi koostööd ka Balti riikide ja Ukraina eksiilvalitsustega, protesteerides inimõiguste rikkumise vastu NSV Liidus.
1950. aastatel osales Nõukogu RFE/RL-i raadiosaate valgevenekeelse variandi loomises. Peale Tšornobõli katastroofi osalesid Nõukogu liikmed Valgevenele abi andmise korraldamises.
Peale Nõukogude Liidu lagunemist, 25. märtsil 1993 – Valgevene Rahvavabariigi 75. aastapäeval – osales Nõukogu Minskis toimunud aastapäeva tähistamisel, koos Valgevene riigijuhtidega. Nõukogu valmistus teiste eksiilvalitsuste eeskujul võimu üle andma vabalt valitud Valgevene parlamendile – mitte aga toonasele Valgevene Ülemnõukogule, mis oli valitud Nõukogude ajal. Kui aga juulis 1994 toimunud presidendivalimised võitis venemeelse hoiakuga Alaksandr Łukašenka, siis nendest plaanidest loobuti. Peale seda on Nõukogu toetanud Valgevene opositsiooni.
Kunda tarandkalme
Kunda tarandkalme on tarandkalme Lääne-Viru maakonnas Kundas sealsel hiiemäel. Kalmed rajati umbes 400-500 aastat eKr.
Kalmet on kaevatud mitu korda, näiteks 2004.
Baižas
Baižas on küla (mazciems) Lätis Smiltene piirkonnas Drusti vallas.
Küla asub valla kaguosas. Aastail 1999–2021 kuulus küla Rauna piirkonda.
Valentina Semenjuk
Valentina Semenjuk (sündinud 1941) on Ukraina alpinist.
Ta on kümnes naisalpinist, kes on täitnud aunimetuse "Lumeleopard" saamiseks vajalikud nõuded.
Ta on mitmekordne Ukraina meister alpinismis.
Ta on Odessa alpiklubi liige ja tegutsenud alpinismiinstruktorina.
Erialalt on ta raadioinsener ja töötanud 40 aastat sõjatehases.
Tallinn Daggers
Tallinn Daggers on Tallinnas tegutsev popmuusikat viljelev eesti duo, mis tegutseb aastast 2009.
Ansambli kandvaks jõuks on Ardo Kivi, keda toetab kontsertidel elektrooniliste trummidega Joosep Volk. Tallinn Daggers annab muusikat välja oma plaadifirma Love Forever kaudu.
Tallinn Daggers tuli esmakordselt publiku ette augustis 2009 muusikafestivalil "Robotaanika park". 24. detsembril 2009 ilmus nende esimene EP-album "The Last Escape". Esimene füüsiline väljalase oli oktoobris 2010 välja antud singel "Flesh Parade", mis sisaldas lisaks originaalile viis remiksi.
Popduo debüütalbum "Like a Diamond" ilmus 6. juunil 2011.
Kunda dessant
Kunda dessant on kahe Vabadussõja operatsiooni nimi:
Ruuna soo
Ruuna soo on soo Pärnu maakonnas Saarde vallas. Soo on arvele võetud ürglooduse objektina. Sood kaitstakse Sookuninga looduskaitseala koosseisus. Soo pindala on 249 ha.
Jõgeva rajoon
Jõgeva rajoon oli haldusüksus Eesti NSV-s aastatel 1950-1989.
Jõgeva rajoon moodustati 1950. aastal Jõgevamaa keskosast ning Tartumaa Kudina ja Saadjärve vallast.
1959. aastal liideti rajooniga suurem osa Mustvee rajoonist, 1962. aastal Põltsamaa rajooni kesk- ja idaosa ning Tartu rajooni Pala külanõukogu. Samal aastal eraldati Jõgeva rajoonist nüüdsed Avinurme ja Lohusuu vald.
1. jaanuaril 1990 nimetati Jõgeva rajoon ümber Jõgeva maakonnaks.
Kirk Cameron
pisi|Cameron, [[2012]] Kirk Thomas Cameron (sündinud 12. oktoobril 1970 Panorama Citys Californias) on Ameerika Ühendriikide näitleja.
Rahakirstumägi
Rahakirstumägi on muistis Jõgeva maakonnas Põltsamaa vallas Pauastvere külas. See on arheoloogiamälestise ja looduse üksikobjektina riikliku kaitse all ning ühtlasi on see arvel ürglooduse objektina. Kohapärimuse järgi on tegemist ajaloolise pelgupaigaga, kuhu kohalikud inimesed varjusid sõdade ajal.
Asukoht
Rahakirstumägi asub Pauastvere külas Oti talust umbes 1,4 km kaugusel metsas (Põltsamaa metskonna 25. kvartalil). Sellest 70–80 m kaugusel idas asub umbes 5m pikkune ja 3m laiune Sulustvere ohvrikivi. Pelgupaiga näol on tegemist 50 meetri pikkuse ja 20 meetri laiuse liivaseljandikuga. Seljandik on kuni 3 m kõrge. Selle üks ots on järsem ja kõrgem, teine madalam ja laugem. Ümber seljandiku on suhteliselt tihe soine mets. Pelgupaigale lähim veekogu on Umbusi jõgi, mis asub umbes 300 m kirdes. Sellele pääseb kõige paremini ligi Jõgeva–Põltsamaa maantee kaudu, kasutades RMK metsateid.
Varasemad ülestähendused
Esimeste hulgas kirjeldas Rahakirstumäge 1898. aastal Jaan Jung. Jung määratles selle linnamäena. Hilisemates käsitlustes on linnamäe-määratlusest loobutud ning kohta on käsitletud II aastatuhandel kasutuses olnud pelgupaigana. Muistist on 1923. aastal kirjeldanud ka H. Allik ja E. Markus Põltsamaa kihelkonna kirjelduses.
Kaitse alla võtmine
Pelgupaik võeti muinsuskaitse alla 1920ndatel. Kultuuriministri 1. septembri 1997. a. määrusega nr. 59 tunnistati Rahakirstumägi arheoloogiamälestiseks. Arheoloogilistest leidudest Rahakirstumäel teateid ei ole. Rahakirstumägi on riikliku kaitse all ka looduse üksikobjektina.
Looduslik kirjeldus
Pelgupaiga näol on tegemist madala, kuid selgesti piiritletava katkendliku ida-läänesuunalise oosahelikuga, mille kogupindala on umbes 5 hektarit. Oosahelik koosneb väga lubjakivirikkast kruusast ning on moonutatud vaid üksikutest labidakaevamistest. Koht pakub teaduslikku huvi kvaternaarigeoloogiliselt olulise puutumatu objektina. Täpsemaid geoloogilisi uuringuid seal tehtud ei ole.
Kohapärimus
Arvatakse, et pelgupaik saanud nime selle järgi, et muistsetel aegadel olevat sinna sõdade eest varjunud kohalik rahvas. Põgenedes võtnud inimesed ka oma raha ja ehted kaasa. Varandus pandud suure kirstu sisse ning maetud maha, et vaenlane seda kätte ei saaks. Rahvajuttude järgi olevat aardekirst siiani maa sees.
Seljandikul on kirdeotsas umbes 10 m kaugusel pikisuunaline 4 × 2,5 m suurune ja 1 m sügavune auk. Arheoloog Kaarel Jaanits on avaldanud arvamust, et auk on pelgupaika kaevatud varasematel aegadel. Augu võimalikule päritolule osutab üks rahvajutt, mille kohaselt olevat künka peal kaevamas käinud rootslased. Meestel olnud vana sõjakaart kaasas.
Rahvapärimuses seostub Rahakirstumägi kohaga, kus vanapaganad käinud raha lugemas. Lugu ise on järgmine: