cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sakala Teatrimaja
Hiljem pakuti Vanalinnastuudiole kasutamiseks hoonet Sakala tänaval ja nii sai sihtasutus Sakala 3 kinnistu haldajaks. 2013. aastal sõlmiti pikaajaline leping teatriga NO99, mis võimaldas teatril ruumide tasuta kasutamist.
Sihtasutuse asutajad olid Eesti riik kultuuriministeeriumi kaudu, Tallinna linn linnavalitsuse kaudu ja SEB Pank.
2020. aastal andis Kultuuriministeerium teada soovist nimetada asutus ümber sihtasutuseks Sakala Teatrimaja. Tallinna linn tegi selle peale ettepaneku üldse sihtasutus lõpetada. Nimemuutus jõustus sama aasta juunis.
Eesti Kohtuarstlik Ekspertiisibüroo
Eesti Kohtuarstlik Ekspertiisibüroo oli Justiitsministeeriumi alluvuses olev riigiasutus (büroo), mis asus Tallinnas aadressil Narva maantee 46. Büroo tegevuse põhieesmärk oli büroo põhimääruse järgi teha kohtuarstlikke, kohtukeemia- ja kohtubioloogiaekspertiise.
Büroo asutati 2001 ja see lõpetas tegevuse 2007. aasta lõpul, kui Eesti Kohtuarstliku Ekspertiisibüroo ja Kohtuekspertiisi ja Kriminalistika Keskuse ühinemisel moodustati uus asutus: Eesti Kohtuekspertiisi Instituut.
Fritz Kreisler
thumb thumb Fritz Kreisler (õieti Friedrich Kreisler; 2. veebruar 1875 Viin – 29. jaanuar 1962 New York) oli Austria päritolu USA viiuldaja ning helilooja. Tema isa oli tõenäoliselt juut ja ema tõenäoliselt mitte.
12-aastaselt ristiti ta katoliku kirikus. 1943. aastast oli ta USA kodanik.
Ta oli virtuoosi tüüpi viiuldaja.
Ta on kirjutanud karakterpalu viiulile ja klaverile, opereti "Õunapuuõied" (Apfelblüten; 1919, koos Viktor Jacobiga) jm.
Secure Digital
Secure Digital (SD) on säilmäluga, täpsemalt välkmäluga, mälukaardi formaat, mille töötas välja SD Card Association (SDA) kasutamiseks infotehnoloogilistes kandeseadmetes. SD-standardiga tehnoloogia on laialdaselt kasutusel paljude tootjate seadmetes. SD-mäluformaat on kasutusel eeskätt paljudes mobiiltelefonides, digitaalsetes helimängijates, navigatsioonisüsteemides ja elektroonilistes raamatutes.
Standardse mahutusega SDSC- (Standard-Capacity) mälukaardid mahutavad kuni 2 GB andmeid, suure mahutavusega SDHC- (High-Capacity) mälukaartide mahtuvus on 4–32 GB ja suurendatud mahutavusega SDXC- (eXtended-Capacity) mälukaartidel alates 32 GB kuni 2 TB.
Ühendatava seadme jaoks on sama põlvkonna kaardid võrdsed. SD-, miniSD- ja microSD- kaardid kuuluvad SD-põlvkonda, SDHC-, miniSDHC- ja microSDHC-kaardid kuuluvad SDHC-põlvkonda ning SDXC-, miniSDXC- ja microSDXC-kaardid kuuluvad SDXC-põlvkonda. SDIO ja miniSDIO kuuluvad SDIO-põlvkonda. Sama põlvkonna mõõtudelt väiksemaid kaarte saab adapterite abil tööle panna seadmes, kuhu sobivad ainult suuremad kaardid. Adapterid on füüsiliselt suurema mõõduga passiivsed elemendid, kuhu saab sisestada füüsiliselt väiksema mõõduga kaarte. Adapter ühendab nende kontaktid, seega saab kasutada mõõdult väiksemaid kaarte ka neis seadmetes, kus seadme enda füüsiline kaardipilu on mõeldud ainult suurema mõõduga kaartidele.
Erinevate põlvkondade kaardid on füüsiliselt samasugused. Näiteks microSD, microSDHC ja microSDXC on mõõtmetelt ühesuurused, aga töötavad ainult enda põlvkonna jaoks mõeldud seadmes või vanemaski. Kaardid on edasiühilduvad ehk tavalisi SDSC-kaarte saab kasutada ka uuemate kaartide jaoks mõeldud seadmetes, aga uuema põlvkonna kaarte ei saa kasutada vanade kaartide jaoks mõeldud seadmetes.
Ajalugu
1999. aastal nõustusid SanDisk, Matsushita ja Toshiba arendama ja turustama SD-mälukaarti, mis oli MMC (MultiMediaCard) mälukaardi edasiarendus. Mälukaardi füüsilisteks mõõtmeteks sai 32×24×2,1 mm ja uus kaart toetas nii DRM- (digital rights management) kui ka SDMI- (Secure Digital Music Initiative) standardit.
Uus mälukaardiformaat loodi võistlemaks Sony Memory Sticki formaadiga. Tol ajal eeldati ekslikult, et just piraatlusvastased standardid, nagu DRM, leiavad laialdaselt kasutust.
2000. aasta Consumer Electronics Show´l (CES) kuulutasid Matsushita, SanDisk ja Toshiba Corporation välja SD Card Association´i, et edendada SD-kaarte. Varajased näidised SD-kaartidest olid saadaval 2000. aasta esimeses veerandis. Kolm kuud hiljem olid jaemüügis saadaval 32 ja 64 MB kaardid.
2003. aasta märtsis töötas SanDisk välja uue miniSD-kaardi ja demonstreeris seda 2003. aasta CeBIT-il. Samal aastal võttis SD Association kasutusele miniSD kui sama põlvkonna väikesemõõdulise mälukaardi. Uued kaardid olid küll mõeldud väiksematele kandeseadmetele, kuid need tulid turule koos täissuuruses SD-adapteriga, et neid saaks kasutada igas SD-mälukohaga seadmes.
2006. aasta aprillis avalikustas SD Association detailsed spetsifikatsioonid turvalisust mitte puudutavate osade kohta SD-mälukaardi standardis. Lisaks avalikustati ka SDIO- (Secure Digital Input Output) kaartide spetsifikatsioon. Samal aastal anti väikesemõõdulise microSD ja SDHC detailne kirjeldus. Viimane võimaldas mahtusid üle 2 GB ning püsivat lugemis- ja kirjutamiskiirust 17,6 Mbit/s.
2006. aasta septembris töötas SanDisk välja 4 GB miniSDHC. Füüsiliselt oli see sama suur kui varasem miniSD, aga nõudis ühendatavalt seadmelt HC-valmidust.
2009. aasta jaanuaris evitas SD Association SDXC-põlvkonna, mis toetab kaarte mahuga kuni 2 TB ja kiirusi kuni 300 MB/s.
Disain ja rakendus
SD-kaardid põhinevad vanemal MMC- (MultiMediaCard) formaadil ja toovad endaga kaasa mitmeid erinevusi. SD-pesaga seadmetes saab kasutada õhemaid MMC-formaadi kaarte, aga õhemates MMC-pesaga seadmetes paksemaid SD-formaadi kaarte mitte. Koos aktiivse elektroonilise adapteriga on võimalik SD-kaarte kasutada CompactFlash-kaardi või PC cardi pesas. On olemas ka USB-ühendusega SD-kaarte, millega saab mälukaardi otse arvutiga ühendada.
Mõõtmed
pisi|150px|Väliste suuruste võrdlus: SD, miniSD, microSD Iga SD-kaardi põlvkond on saadaval kuni kolmes suuruses. SD- ja SDHC-põlvkond on saadaval kõigis kolmes suuruses, SDXC pole saadaval minisuuruses ja SDIO pole saadaval micro-suuruses.
Failisüsteem
SD-kaardid on eelvormindatud failisüsteemiga. Tavaliselt kasutatakse SD-kaartidel FAT16-, SDHC-kaartidel FAT32- ja SDXC-kaartidel exFAT-failisüsteemi. FAT16- ja FAT32-failisüsteemid on laialdaselt levinud, seega on võimalik nendes vormingutes mälukaarte kasutada praktiliselt kõigis SD-kaarte toetavates seadmetes. Alates 4 GB mahuga kaardist on aga vajalik vormindamine FAT32-failisüsteemi, et mälukaardi kogu maht oleks kasutatav.
Kui andmed on mälukaardil killustunud, võib kaardi defragmentida, et paraneks lugemis- ja kirjutamiskiirus, aga meeles peab pidama, et defragmentimine teeb mälukaardile kirjutamisi, mis lühendavad kaardi tarbimisiga. Ühe sektori eluiga võib lõppeda juba 100 000 kirjutamiskorra juures.
Villadeati
Villadeati on vald Itaalias Piemonte maakonnas Alessandria provintsis.
Secure Digital
Kiirused
SD-kaardid on erineva kiirusega, mille määratlemiseks kasutatakse klasside süsteemi (Speed Class Rating), vanem kiiruse määraja oli × ehk kordaja.
Villadeati
Villadeati piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Alfiano Natta, Murisengo, Odalengo Grande, Odalengo Piccolo, Montiglio Monferrato (AT), Tonco (AT).
Villadeati halduspiirides asuvad järgmised asulad: Fontanina, Lussello, Pavo, Trittango, Vadarengo, Zanco.
Secure Digital
Speed Class Rating
SD Association on disaininud kiirusklassi nii, et klassi number näitab minimaalset püsivat kirjutamiskiirust MB/s ehk megabaiti sekundis. Alates 2010. aastast on kasutuses olnud ka kiirusklassi standardid U1 ja U3, mis toetavad Full HD resolutsioonis videote filmimist.
× ehk ühekiirussüsteem
Pärineb CD-ROM-idelt, kus 1× tähistab kiirust 1,2 Mbit/s (150 kB/s). Erinevalt kiiruseklassist, kus number näitas minimaalset kiirust, on kordajasüsteemis reeglina märgitud just maksimaalne lugemiskiirus, mis tavaliselt ületab kirjutamiskiirust.
Tabel levinud kiiruskordajatest ja kiirusklassidest SD-mälukaartidel.
SDHC
SDHC (Secure Digital High Capacity, SD 2.0) on standardsete SD-kaartide laiendus, mis suurendas nende mahutavust 32 GB-ni. SD- ja SDHC-kaardid jagavad sama kujutegurit nii füüsilistes mõõtmetes kui ka elektrilistes nõuetes. See võimaldab kasutada SDHC-standardiga seadmetes ka vanemaid SD-kaarte. Mahu suurendamiseks kasutab SDHC-standard baidi adresseerimise asemel sektori adresseerimist. Baidi adresseerimine võimaldas mahtusid kuni 4 GB, aga sektori adresseerimine võimaldab teoreetilist maksimummahtu 2 TB. Praegune standard määrab aga SDHC mahutavuse maksimumiks 32 GB.
Ajalugu
7. jaanuar 2009 – SanDisk ja Sony kuulutasid välja koostöö XC-versiooni loomisel võistleva Memory Sticki formaadi jaoks, mis toetaks sama 2 TB maksimaalset mahutavust nagu SDXC.
6. märts 2009 – Pretec tutvustas maailma esimest SDXC-kaarti, mis oli 32 GB mahutavusega ning 400 Mb/s lugemis- ja kirjutamiskiirusega. Tutvustamise ajal polnud veel ühtegi SDXC-standardiga seadet, milles seda kaarti kasutada.
3. august 2009 – Toshiba evitas maailma esimese 64 GB SDXC-kaardi lugemiskiirusega 480 Mb/s. 64 GB kaart (THNSU064GAA2BC) oli plaanitud välja lasta 2010. aasta kevadel. Toshiba kaart oli kättesaadav alates 13. aprillist.
6. jaanuar 2010 – Panasonic esitles esimesi 64 ja 48 GB mahuga SDXC-kaarte, mis pidid olema saadaval veebruarist.
6. jaanuar 2010 – Sony evitas videokaamera Handycam HDR-CX55V, millel oli ka SDXC toetus.
8. veebruar 2010 – Canon esitles uut digitaalset peegelkaamerat Canon EOS 550D. See oli esimene peegelkaamera, mis toetas SDXC-formaati.
19. veebruar 2010 – Panasonic laskis Jaapanis välja maailma esimesed avalikult kättesaadavad SDXC-kaardid, mis olid 64 ja 48 GB mahutavusega. Lisaks evitas Panasonic SDXC-formaadiga ühilduvad USB-kaardilugerid.
22. veebruar 2010 – SanDisk lasi välja 64 GB SanDisk Ultra SDXC-kaardi.
Jaanuar 2011 – Centon Electronics, Inc. hakkas müüma 64 GB ja 128 GB klassi10 SDXC-kaarte.
Märts 2011 – Lexar tõi turule 128 GB klassi 10 SDXC-kaardid.
September 2011 – SanDisk hakkas tootma 64 GB microSDXC-kaarti.
Kremloloogia
Kremloloogia on uurimisvaldkond, milles püütakse mõista Nõukogude Liidu või Venemaa Föderatsiooni juhtkonna siseringis toimuvat väliste märkide järgi.
Lacuna Coil
Ansambel asutati 1994.
Rakvere Teatrimaja
Rakvere Teatrimaja on Rakveres tegutsev Eesti sihtasutus, mis haldab Rakvere teatrit.
Aastatel 2004–2006 oli sihtasutuse juhataja Indrek Saar. Aastast 2013 on juhataja Velvo Väli.
Jämedasarve järv
pisi|Jämedasarve järv Maa-ameti kaldaerofotol Jämedasarve järv on ovaalja kujuga järv Jõgeva maakonnas Jõgeva vallas Tooma külas Endla rabas. Veekogu pindala on 0,9 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 433 m.
Lendas üle käopesa
"Lendas üle käopesa" (inglise keeles "One Flew Over the Cuckoo's Nest") on mitme teose pealkiri:
Arianne Caoili
pisi|Arianne Caoili (2008)
Arianne Bo Caoili (22. detsember 1986 Manila – 30. märts 2020 Jerevan) oli filipiini päritolu Austraalia maletaja, naiste rahvusvaheline meister (2002).
Caoili tuli 2000. aastal Aasia noortemeistriks neidude U16-vanuseastmes. Kuni 2004. aastani mängis ta Filipiinide eest, alates 2004. aastast esindab rahvusvahelistel malevõistlustel Austraaliat. 2009. aastal võitis ta Austraalia ja Okeaania naiste malemeistrivõistlused, mis olid ühtlasi FIDE tsooniturniiriks.
Ta mängis naiste maleolümpiatel Filipiinide (1998, 2000) ja Austraalia (2004–2012) naiskonna koosseisus.
FIDE tsooniturniiri võiduga kvalifitseerus ta 2010. aastal Antakyas peetud naiste maailmameistrivõistlustele (64 osavõtjat). Caoili sai seal turniiritabelis 55. asetuse, kuid mängupaika ta ei saabunudki.
2013. aastast elas Caoili Armeenias. 2017. aastal abiellus ta malesuurmeister Levon Aronjaniga.
Pētertāle
Pētertāle on küla (mazciems) Lätis Tukumsi piirkonnas Irlava vallas.
Küla asub valla lõunaosas Abava jõe kaldal ja jääb valla keskusest Irlavast 8,5, piirkonna keskusest Tukumsist 20,1 ning Riiast 85,5 kilomeetri kaugusele. Küla on tekkinud endise Pētertāle mõisa (Petertal) keskuse juurde.
Külast idas asuvad Vaski tiigid (ka Tukumsi tiikide majanduskompleks) pindalaga 240,2 hektarit. Külas asub Pētertāle bussipeatus. .
Jānis Vagris
Jānis Vagris (17. oktoober 1930 Naudīte vald – 6. jaanuar 2023 Riia) oli Läti NSV partei- ja riigitegelane.
Jānis Vagris lõpetas 1955. aastal Läti Ülikooli mehaanikateaduskonna.
1955–1958 töötas ta Jelgava Masinaehitustehases.
1958. aastal astus ta NLKP-sse. 1958–1961 töötas ta Jelgava Linna Töörahva saadikute nõukogu esimehe asetäitjana. 1962–1964 oli ta NLKP Jelgava Linnakomitee teine sekretär. 1966–1973 oli ta NLKP Liepāja Linnakomitee teine ja seejärel esimene sekretär. 1973–1978 oli ta Lätimaa Kommunistliku Partei Keskkomitee osakonnajuhataja. 1978–1985 oli ta NLKP Riia Linnakomitee esimene sekretär. 1986–1990 oli ta NLKP Keskrevisjonikomisjoni liige. 1979–1989 oli ta Nõukogude Liidu Ülemnõukogu 10. ja 11. koosseisu liige.
22. juulist 1985 kuni 6. oktoobrini 1988 oli ta Läti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi esimees. 4. oktoobrist 1988 kuni 7. aprillini 1990 oli ta Lätimaa Kommunistliku Partei Keskkomitee I sekretär.
Dener Jaanimaa
Aastast 2013 mängib ta Saksamaa klubis ThSV Eisenach.
Karbimadal
Karbimadal on madal Ihasalu lahe lääneosas, Viimsi poolsaarest 4 km idas.
Madala juures on vee sügavus alla 2 m.
Aastal 1986 rajati madalale Karbimadala tulepaak.
Ao kalmistu
Kalmistu on tunnistatud kultuurimälestiseks. Kalmistul on eraldi kultuurimälestis II maailmasõjas hukkunute ühishaud (kultuurimälestis nr 5769).
Slavica Revalensia
Slavica Revalensia on 2014. aastal Tallinna Ülikoolis asutatud rahvusvaheline slaavi uuringutele keskenduv venekeelne teadusajakiri. Ajakiri on eelretsenseeritav ning selles on kolm rubriiki: "Uuringud ja materjalid", "Kriitika" ja "Bibliograafia". Ajakirja peatoimetaja on Grigori Utgof. Ajakiri valmib Tallinna Ülikooli humanitaarteaduste instituudi ning Tallinna Ülikooli Kirjastuse koostöös.
Kolleegium
Ajakirja toimetuskolleegiumisse kuulub 18 eksperti: Irina Belobrovtseva (Tallinn), Nikolai Bogomolov (Moskva), Tatjana Tsivjan (Moskva), Lazar Fleishman (Stanford), Sergei Gindin (Moskva), Aleksei Gippius (Moskva), Peter Grzybek (Graz), Dimitar Kenanov (Veliko Tarnovo), Irina Külmoja (Tartu), Georgi Levinton (Peterburi), Mihhail Lotman (Tallinn / Tartu), Nikita Ohhotin (Peterburi), Jelena Pogosjan (Edmonton), Fjodor Poljakov (Viin), Jelena Remtšukova (Moskva), Andrew Reynolds (Madison), Tatjana Skulatševa (Moskva), Michael Wachtel (Princeton).
Ruuge-jahumardikas
Ruuge-jahumardikas (Tribolium confusum) on mardikaliste seltsi kuuluv putukaliik.
Putukat on ka Eestis.
Hõlmikpuu Jaapanis
Jaapanisse jõudis hõlmikpuu mitmeid kordi ja teid pidi Hiinast 13. või 14. sajandil (Setoh jt 2002,2003; viidanud Zhao jt 2010), Tsumara ja Ohba (1997) näitasid, et hõlmikpuu kui võõrliigi introduktsioon toimus Kamakura ja Muromachi perioodi ajal (1192–1573 pKr), need andmed sobituvad Tianmushan'i ja piirnevate populatioonide andmetega, hõlmikpuu paljundamise ja kasvatamisega on buda mungad tegelenud juba 1500 aastat.
Jaapanis on hõlmikpuu sintoismi pühamute pühapuu (Jisaburō Ōi, 109:1965 ).
Jaapani üks iidseid loodusmälestisi kasvab Iwate prefektuuris Kujis Chosenji templi esisel platsil. Tema ümbermõõt on 14,5 meetrit.
pisi|Kitakanegasawa hõlmikpuu
Jaapani suurimaks hõlmikpuuks peetakse Kitakanegasawa hõlmikpuu (Kitakanegasawa no Ichō‎), kelle vanus on 1000 aastat ja rohkem. Tema rinnasümbermõõt 1,30 m kõrguselt oli 2011. aastal 22 m, pikkus laserkaugusemõõtjaga (Nikon Forestry 550/Pro) oli 2016. aastal 31,80 m (Martin Miklanek).
Hõlmikpuu Jaapani kultuuris
Kinmo zui (1666) on paigutanud hõlmikpuu viljade juurde ja kujutatud on hõlmikpuu oksa koos lühikeste võsude, lehtede ja seemnetega.
Jaapani zooloogid Nishiwaki ja Kamiya (1958) nimetasid hõlmikpuu järgi vaalaliigi Mesoplodon ginkgodens.
Parimad sumo-maadlejad võivad oma juuksed siduda ginko-sõlmega (ōichōmage). Jaapanis on ginkgo liidetud nii krabide, seente, kartulite, haide, lillevaaside, tööriistade, panipaikade, laudade nimetustele jpm.
Clinton (Indiana)
Clinton on linn USA-s Indiana osariigis Vermillioni maakonnas. Clinton paikneb Wabashi jõe ääres. Kirdes piirneb Clinton umbes 1300 elanikuga Fairview Parki linnaga. Wabashi jõe vastaskaldal asub Parke'i maakond. Linna lähedalt möödub maantee U.S. Route 41, mis viibib põhja poole minnes Chicagosse ja lõuna poole minnes Nashville'i.
1893. aastal alustas Clintonis tööd tellisetehas Clinton Paving and Building Brick Company, kus toodeti päevas 40 000 telliskivi.
Alates 1966. aastast on linnas Itaalia pärandi tähistamiseks toimunud Little Italy Festival.
pisi|left|325px|Clintoni tellisetehas umbes 1913. aastal
Rhizocybe
Rhizocybe on šampinjonilaadsete seltsi heinikuliste sugukonda kuuluv seente perekond.
Saksamaa naiste jalgpallikoondis 2004. aasta suveolümpiamängudel
Saksamaa naiste jalgpallikoondis 2004. aasta suveolümpiamängudel
Vaata ka
Jalgpall 2004. aasta suveolümpiamängudel
Pjotr Voznessenski
pisi|220px|Pjotr Voznessenski Pjotr Nikolajevitš Voznessenski (vene Пётр Николаевич Вознесенский; 23. detsember 1867 Peterburi – 25. jaanuar 1918 Peterburi) oli vene insener ja sillaehitaja.
Voznessenski lõpetas 1891. aastal Keiser Aleksander I teedeinseneride instituudi Peterburis ja astus Teedeministeeriumi teenistusse, kus tegeles uute raudteeliinide rajamisel eeluurimistöödega ja järelevaatajana käimasolevatel raudtee-ehituse objektidel. 1915. aastal sai ta V klassi inseneriks, mis vastas Venemaa Keisririigi teenistusastmete tabelis riiginõuniku astmele.
Pjotr Voznessenski hukkus traagiliselt 25. jaanuaril 1918.
Sillaprojekteerija
pisi|left|[[Riia tsaariaegsed raudteesillad. Pildil paremal Pjotr Voznessenski projekteeritud sild]] Voznessenski tegeles ka tehnorajatiste projekteerimisega. Tema tuntuim sillaprojekt on Riia raudteesild üle Daugava jõe (projekteerimine algas 1902. aastal, sild valmis alles 1914).
Tema jooniste järgi valmistati Poolas Riias asuva Aleksandri viadukti fermid (1906, hiljem, 1960. aastatel viadukt kapitaalselt rekonstrueeriti).
Ta koostas Sõzrani–Vjazma raudteele kavandatud umbes 10-verstase tunneli viimistlustööde projekti. Tunnel pidi Volga jõesängi alt ühendama Batraki ja Obšarovka raudteejaamu. Seoses Esimese maailmasõja algusega ehitus külmutati ja hiljem loobuti sellest.
Audru kalmistu
pisi|Audru kalmistu (juuli 2009) Audru kalmistu on kalmistu Pärnu maakonnas Pärnu linnas Audru asulas. Kalmistu on tunnistatud kultuurimälestiseks.
Kalmistul asub teiste seas Audru Vabadussõja mälestussammas.
Shohreh Bayat
pisi|Shohreh Bayat (2016)
Shohreh Bayat (pärsia keeles شهره بیات; sündinud 14. märtsil 1987 ) on iraani malekohtunik ja maletaja, naiste FIDE meister (2006), rahvusvaheline arbiiter (2014).
Bayat tegutseb malekohtunikuna. Ta on olnud peakohtuniku asetäitja tähtsatel malevõistlustel: 2017. aastal Tarvisios juunioride maailmameistrivõistlustel, 2018. aastal Hantõ-Mansiiskis naiste maailmameistrivõistluste turniiril ja 2019. aastal Kaasanis naiste MM-i pretendentide turniiril. Kolmel naiste maleolümpial (2014, 2016, 2018) töötas ta reakohtunikuna.
Jaanuaris 2020 oli Bayat Shanghais ja Vladivostokis peetud naiste MM-tiitlimatši Wenjun–Gorjatškina peakohtunik.
Kreplach
thumb thumb Kreplach (jidiši keeles קרעפּלעך kreplech (mitmus sõnast קרעפּל krepl)) on väikesed tainataskud, mis on täidetud näiteks loomaliha, maksapasteedi või kartulipudruga ning mida tavaliselt keedetakse ja serveeritakse kanasupis.
See on aškenazi juutide roog.
Blonti
Blonti on küla (vidējciems) Lätis Ludza piirkonnas, Blonti valla halduskeskus. Küla asub merepinnast 145 meetri kõrgusel.
Nõukogude ajal asus Blontis kohaliku kolhoosi keskus. Tänapäeval asuvad seal lisaks vallavalitsuse hoonetele veel rahvamaja ja raamatukogu. Aastail 2009–2021 kuulus küla Cibla piirkonda, olles selle halduskeskuseks.
Aastal 2015 oli külas 249 elanikku, aastal 2020 oli elanikke 224. Aastal 2022 oli seal 200 elanikku.
Maya Jalloul
260px|pisi|Maya Jalloul (2008)
Maya Jalloul (araabia keeles مايا جلول; sündinud 16. aprillil 1990 Simferopolis) on Ukrainast pärit Liibanoni maletaja, naiste FIDE meister (2003).
Jalloul on 2009. aasta Liibanoni naiste malemeister. Ta tuli 2007. aastal Araabia maade noortemeistriks neidude U18-vanuseastmes. 2009. aastal jagas ta Araabia maade naiste meistrivõistlustel Zhu Cheni järel 2.–4. kohta.
Ta on mänginud Liibanoni naiskonna koosseisus kolmel naiste maleolümpial (2008, 2012, 2014).
Kohtla-Järve linnaorkester
Kohtla-Järve linnaorkester on Kohtla-Järvel tegutsev orkester.
Orkester tegutseb Kohtla-Järvel aadressil Kalevi 37. Orkestri dirigent-direktor on Aleksander Saveljev.
Rooma seitse küngast
pisi|400px|Seitset küngast kujutav Rooma kaart Rooma seitse küngast (itaalia keeles Sette colli di Roma, ladina keeles Septem montes Romae) on Tevere jõest idas asuvad künkad, mis moodustavad Rooma geograafilise keskpunkti, asudes muistse linna Serviuse müüriga piiratud osas.
Seitse küngast on:
Seitsme künka hulka ei loeta aga jõest loodes asuvat Vatikani küngast (ladina keeles Collis Vaticanus), jõest põhja pool asuvat Pinciuse küngast (ladina keeles Mons Pincius) ja jõest läänes asuvat Janiculumi küngast (ladina keeles Ianiculum).
Lielais Kristaps (festival)
Lielais Kristaps (läti keelest, 'Suur Kristaps') on Läti tähtsaim filmifestival, kus tutvustatakse Läti filmikunsti ja tunnustatakse Läti filmitegelasi.
Festival toimub aastast 1977 Riias. Enne 1991 toimus festival igal aastal, ent pärast 1991 toimub see üks kord kahe või kolme aasta jooksul.
Rooma seitse küngast
Ajalugu
Legendi järgi asutas Romulus algse linna Palatinuse künkale. Mainitud seitsmel künkal elasid esialgu väikesed omavahel ühendamata kogukonnad, mis ei moodustanud ühtset Rooma linna. Seitsme künka asukad osalesid hiljem religioossetel mängudel, mis rahvarühmasid lähendama hakkas. Seega tekkis Rooma linn ühtse rühmana toimivatest eraldiseisvatest kogukondadest, kes hakkasid nendevahelisi soiseid orgusid kuivendama ja foorumiteks muutma. 4. sajandil eKr ehitati seitsme künka kaitseks ka Serviuse müür.
Lielais Kristaps (festival)
Festivalil antakse välja arvukalt auhindu paljudes kategooriates (nt 2009. aastal 24 kategoorias).
Festival on nimetatud püha Kristoforuse järgi,.
Rooma seitse küngast
Ajalugu
Seitsmest künkast viis (Aventinuse, Caeliuse, Esquilinuse, Kvirinaali ja Viminalise künkad) on tänases Roomas täidetud monumentide, hoonete ja parkidega. Kapitooliumi künkal asub nüüd Rooma raekoda ja Palatinuse küngas on osa linna peamisest arheoloogilisest piirkonnast.
Kui hiljem rajati Konstantinoopoli linn, väideti, et ka see asub sarnaselt Roomaga seitsmel künkal.
97 eKr
97. aasta eKr ehk ab urbe condita DCLVII (657).
Kroitser
thumb|Berni kroitser 1776. aastast. Kroitser (saksa keeles Kreuzer, Kreutzer, varem ka Creutzer; lühend sageli Kr või Xr) oli väike hõbemünt või vaskmünt Lõuna-Saksamaal, Austrias ja Šveitsis.
Kroitserile vastas rahaühik, mille väärtus oli Lõuna-Saksamaal enamasti 4 penni.
Klotspidur
Piduriklotsid on autotööstuses ja muudes rakendustes kasutatavate ketaspidurite osa. Piduriklotsid koosnevad terasest tugiplaatidest, millele kinnitatud hõõrdematerjal on suunatud piduri ketta poole.
Funktsioon
Piduriklotsid muudavad sõiduki kineetilise energia hõõrdumise teel soojusenergiaks. Piduris on kaks piduriklotsi, mille hõõrdepinnad on ketta poole. Kui pidurit rakendada, surub pidurisadul kaks klotsi kokku pöörlevale rootorile, et sõidukit aeglustada ja peatada. Piduriklots kuumeneb kokkupuutel kettaga, ning kannab väikeses koguses hõõrdematerjali kettale. Piduriklots ja ketas (mõlemal on nüüd hõõrdematerjal) "kleepuvad" üksteise külge, tekitades hõõrdumist, mis sõiduki peatab. Kõrget ohutust silmas pidades peavad piduriklotsid täitma 3 tingimust:
Uued piduriklotsid nõuavad teatud "sissesõiduperioodi" enne kui nad suudavad saavutada oma täieliku pidurdusjõu. Selle faasi ajal kohandub padja pind ketaste/trumlite pindadega. Alles pärast seda perioodi luuakse hõõrdepaaride (piduriklots/-ketas, piduriklots/-trummel) vahel optimaalne ühendus, nii et pidurdamisel on võimalik saavutada maksimaalne aeglustumine.
Piduriklotside tüübid
Varem on piduriklotside tootmisel kasutatud hõõrdematerjalina asbesti. Selle head omadused on neelata ja hajutada soojust. Probleemiks oli, et kui pidurid kulusid, siis nad tekitasid palju metallpuru, mis on ohtlik organismi kopsudele. Lisaks jätsid nad pidurdamisega teele palju tolmu. Praegusel ajal toodetakse piduri detaile ohutumatest orgaanilistest materjalidest.
Orgaanilised
Piduriklotsid on valmistatud looduslikest, nagu klaas ja kumm, mis taluvad kõrgeid temperatuure. Orgaaniliste piduriklotside, sealhulgas Kevlari piduriklotside eeliseks on see, et need on valmistatud materjalidest, mis ei saasta kulumisel ja neid on ka lihtsam ära visata. Lisaks on nad toodetud pehmest materjalist, mistõttu tekitavad vähem müra. Nende negatiivne külg on see, et nad kuluvad kiiremini ja selle käigus tekitavad rohkem tolmu kui muud tüüpi klotsid.
Keraamilised
Piduriklotsid pakuvad suurepärast pidurdustõhusust ja on väga kerged. Nad on valmistatud keraamilistest kiududest, täitematerjalist ja sideainetest. Kuna nad on keraamilised, hajutavad piduriosad hästi soojust. Lisaks ei lagune piduri detailid eriti korduval kasutamisel, mis tähendab et nad toodavad vähem tolmu. Kuna piduri detailid on väga kallid, toodetakse neid ainult teatud masinatele.
Poolmetallist
Poolmetallist piduriklotsid sisaldavad vähemalt 65% metalli. Ülejäänud 35% on segu grafiidist ja anorgaanilistest ainetest. Seda tüüpi piduriklotside eeliseks on võime efektiivselt kuumust taluda, puuduseks aga on liigne kõvadus, mis viib piduriketta enneaegse kulumiseni.
Ajalugu
Piduriklotside leiutajaks on Herbert Frood. 1901. aastal sai ta Inglismaalt piduriklotside patendi. Sel ajal kasutati piduriklotside hõõrdematerjalina vaiguga täidetud puuvillast riiet, kaamelikarva, nahka ja isegi puitu. Tehnoloogia arenedes kasvasid ka sõidukite kiirused.
1902. aastal katsetas Ransom E. Olds uut pidurisüsteemi, mis kujutas endast üht painduvat terasriba, mis oli mähitud ümber tagasilla trumli. Pidurite rakendamisel tõmbus teraslint ümber trumli kokku, et sõiduk peatada.
Oldsi süsteem (lõpuks Oldsmobile) oli palju parem kui treeneri rehvipidur, mis kasutas pidurite rakendamiseks pikka hooba. Vagunite rehvipidur kahjustas tolle ajastu täiskummist rehve, kuid oli populaarne hobuvankritel ja varajastel autodel.
1905. aastal lõi Frood ettevõtte Herbert Frood Company, mis on spetsialiseerunud piduritele ja hõõrdematerjalidele. Inglismaal kasutati tarbesõidukites, veoautodes ja bussides ettevõtte tooteid alates 1907. aastast. Esimese maailmasõja ajal võtsid sõjaväelased hõõrdematerjali kasutusele tankides, veoautodes ja muudes sõidukites.
Valeriu Streleț
pisi|Valeriu Streleț (aastal 2015) Valeriu Streleț (sündinud 8. märtsil 1970 Țareucas) on Moldova poliitik, kes oli 30. juulist kuni 30. oktoobrini 2015 Moldova peaminister.
Ta sündis aastal 1970 Țareucas (praeguse haldusjaotuse järgi Rezina rajoonis). Lõpetas aastal 1993 Moldova Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna ning aastal 2005 Moldova Majandusteaduse Akadeemia üldise majandusteaduse ja õiguse teaduskonna.
27. juulil 2015 esitati ta Moldova peaministri kandidaadiks, 30. juulil 2015 valiti ta Moldova peaministriks.
29. oktoobril 2015 avaldas parlament seoses pangandusskandaalide ja kuid kestnud valitsusvastaste meeleavaldustega tema valitsusele umbusaldust. Järgmisel päeval nimetas president Nicolae Timofti peaministri kohusetäitjaks senise asepeaministri Gheorghe Brega.
Endla Suurlaugas
Endla Suurlaugas (ka Suurlaugas, Endla raba laugas) on järv Jõgeva maakonnas Jõgeva vallas Kärde külas. Veekogu pindala on 3,7 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 2831 m. Järves on kaks saart.
Endla Sinijärv
Endla Sinijärv (ka Sinijärv) on järv Jõgeva maakonnas Jõgeva vallas Kärde ja Tooma külas. Veekogu pindala on 42,3 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 3010 m. Järves on kolm saart.
Ajalugu
1870. aastatel lasi Vaimastvere mõisa omanik Endla järve veetaseme alandamiseks ja ümbruskonna heinamaade kuivendamiseks ehitada kraavi (Suurkraav ehk Uusjõgi) Endla järvest Sinijärve ja sealt edasi Põltsamaa jõkke. Loodimisvigade tõttu alanes Endla veetase vaid 30 cm, Sinijärve mõjutas see aga rohkem. 1950. aastatel süvendati kraav kanaliks (Räägu kanal) ja enamik Põltsamaa jõe veest hakkas voolama Nava jõe, järvede ja Räägu kanali kaudu. Nüüd langes järvede veetase sedavõrd, et Sinijärvest jäi järele vaid porine nõgu. 1968. aastal rajati Sinijärvele algeline pais, mis mõlemad järved suures osas taastas. Vahepeal järvepõhjale kasvanud kased ja pajud jäid kuivanud puutüügastena järve. 1997. aastal ehitati sinna kindlam pais ja 2005. aastal ka kalatrepp. On hinnatud, et pärast seda Räägu kanalis voolav veehulk on Põltsamaa jõe vana haruga võrreldes tühine ning võib pärineda Endla järve suubuva Mustjõe ja kraavide veest.
Tallinna sadam
Tallinna sadam on ajalooline sadamakoht, osa praegusest Vanasadamast.
Keskaeg Vana-Liivimaal
Tallinna sadam on varem olnud Tallinna vanalinnale lähemal, keskaegsetel gravüüridel võib näha laevu peaaegu Suure Rannavärava ees ning 13. sajandi alguses ulatus Tallinna lahe rannajoon praeguse Viru väljakuni, kuid 14. sajandi alguseks oli meri nüüdse Viru väljaku kohalt taandunud. Viru väljaku piirkond oli toona savivõtukoht ning selle järgi nimetati praegust väljaku idaküljel asuvat Viru tänavat veel 17. sajandi keskel saksa keeles lemstrate, leystrate ehk Savi tänavaks. thumb|Peamised kaubateed Tallinna sadamakohal oli suur tähtsus Tallinna linnale (all-linnale), mis oli Hansa Liidu idapoolseim sadamalinn. Hansa Liidu liikmed olid kõik Põhja-Saksa linnad, mis otseselt või kaudselt osalesid väliskaubanduses Lääne- ja Põhjamerel. Välismaal olid liidu tugipunktideks kaubakontorid, millest olulisemad asusid Novgorodis (Hansa Liidu Novgorodi kaubakontor), Londonis, Brugges ja Bergenis. Samal ajal polnud ükski neist linnadest ise Hansa Liidu liige. Hulganisti oli ka väiksemaid kontoreid, nt Hansa Liidu Pihkva kaubakontor Pihkvas, Kaunases, Kopenhaagenis, Oslos ja koguni Veneetsias.
Ülekaalus oli merekaubandus hansakogedega. Tähtsaim kaubatee kulges liinil Novgorod–Tallinn–Visby–Lübeck–Hamburg–Brugge–London. Idast veeti läände karusnahku, vaha, mett, teravilja, lina, kanepit, puitu ja loomanahku. Läänest veeti itta kalevit, soola, heeringat, vürtse, veini ja metalle.
1346. aastal sai Tallinn laokohaõiguse, mis tähendas, et Tallinna sadamast ei saanud kaupu läbi vedada kohalike kaupmeeste vahendust kasutamata. Seega koondus Tallinna linna kaupmeeste kätte oluline osa Lääne-Euroopa ja Novgorodi vahelisest transiitkaubandusest. Pärast Visby linna purustamist Taani poolt 1361. aastal kasvas Tallinna roll Läänemere idaosa kaubanduses ja poliitikas veelgi. 14. sajandi lõpul sillutati tänavad, ehitati vee- ja kanalisatsiooniseadmed ning keelati tulekahjude kartuses uute puitehitiste püstitamine, seega kujunes välja üsnagi heakorrastatud kivilinn. Keskaega jäävat perioodi 15. sajandi algusest kuni 16. sajandi keskpaigani võib pidada Tallinna arengus kuldajaks, kui Tallinn ida- ja läänevahelise kaubanduskeskusena õitses.
Tallinna sisseveokaupade hulgas oli esikohal sool (Hispaaniast, Prantsusmaalt ja Portugalist), mida toimetati edasi Venemaale ja Soome, samuti veeti vürtse, veini, puuvilju, kangaid jms. Aastail 1368–1369 veeti Tallinna soola umbes 690 säilitist, Riiga umbes 120 ja Pärnusse 390 säilitist. Tallinna soolakaubanduse kõrgperioodiks loetakse 1430. aastaid, mil aastane soola sissevedu ulatus keskmiselt 8000 säilitiseni. Rekordiliseks kogu keskaja vältel jäi aga 1556. aasta 10 716 soolasäilitisega. Teisel kohal sisseveokaupadest olid kangad, kõigepealt kalev (sarlak, popringi, Arrasi, Cambrai, Tournai kalev). 14. sajandist oli tähtsal kohal soolaheeringas, heeringat püüti peamiselt Skåne Falsterbo poolsaare ja Skanöri piirkonnas või Põhja-Jüütimaa Aalborgi, Bornholmi ja Oldenburgi rannikuvetest. Rootsist laevatati Eestisse rauda ja Inglismaalt tina.
Kõige tavalisem väljaveoartikkel oli teravili (umbes kolmandik ekspordist). 14. sajandil veeti siit vilja suurtes kogustes Flandriasse, 16. sajandil läks enamik Tallinnast eksporditud vilja Madalmaadesse, kuid seda on jõudnud Lissabonigi, mõnikord ka Venemaale. Teravilja kõrval veeti välja nii Venemaalt kui ka Eestist pärit lina. Töönduslikust toorainest veeti Tallinnast välismaale peale lina ka kanepit. Lina läks Tallinnast peamiselt Lübeckisse, kanep Madalmaadesse. Köielõngaks või -lõimeks kedratud kanepiheie saadeti Põhja-Saksa, Lõuna-Rootsi, Taani ja vendilinnade köietööstusele poolfabrikaadina. Venemaalt vahendati Tallinna kaudu Lääne-Euroopasse veel laevaehitusmaterjali, karusnahku ja muid metsasaadusi. Karusnahkadest toodi Venemaalt kirjut oravanahka, kallitest karusnahkadest esines sagedamini nugise-, kärbi-, nirgi-, naaritsa-, saarma- ja kopranahku ning väga haruldasi sooblinahku. Kirikute tarvis vahaküünalde jaoks ei toodetud vaha vajalikul määral Baltimail ning seda toodi vahetuskaubana Venemaalt. Peale vaha kasutati põletusainena loomarasva ja traani, mis saadi enamasti samuti Venemaalt. Ka traani veeti suurtes kogustes Tallinnast Lääne-Euroopasse. Väljaveos oli tähtsal kohal veise- ja kodukitsenahk, soolatult või kuivatatult.
1550. aastal rajas Rootsi kuningas Gustav I Vasa vastukaaluks Tallinnale Vantaanjoe suudmesse Helsingi linna koos Helsingi sadamaga, senise sadamakoha Viiburi asemel. Plaanist rajada Tallinnale võistleja ei tulnud suuremat välja, sest Helsingi võitles vaesuse, sõdade ja haigustega ja jäi kauaks väikeseks rannikulinnaks. Selle üks põhjus oli ka Tallinna ja Eestimaa liitumine Rootsi kuningaga 1561. aastal, mis vähendas kuninga huvi Helsingi vastu. pisi|300px|Tallinn ja Tallinna sadam 1630. aastal pisi|300px|Tallinna sadam ja Tallinn 1650. aastal pisi|300px|Tallinna sadam ja Tallinn [[17. sajand Eestis|17. sajandi keskel. Adam Oleariuse gravüür]] Keskaja Vana-Liivimaal ja ka Tallinnas lõpetanud Liivimaa sõja ja Põhjamaade Seitsmeaastase sõja tagajärjel lõppes Tallinna sadama domineerimine Soome lahel. 1558. aastal vallutas Moskva tsaar Ivan Julm Narva ja järgmisel aastakümnel muutus Narva tähtsaks kaubalinnaks. Narva kujunes Vene riigi ainsaks väliskaubandussadamaks. Sõja tagajärjel jäid Venemaa tsaaririigi valdusse Narva, Tartu ja Alutaguse, mõned Järvamaa ja Virumaa maakonnad ning Venemaaga piirnevad alad. 1559. aasta suvel andis Vene tsaar oma kaupmeestele korralduse tuua kaubakontor Viiburist üle Narva. Samal aastal alustasid kaubavahetust Narva kaudu Lübecki kaupmehed. Inglise kaupmehed jõudsid Narva 1560 ning transiitkaubandus Venemaaga kandus Tallinnast üle Narva.
Rootsi kuningas, kes oli 1561. aastal Tallinna linna oma kaitse alla võtnud ja oli kohustunud kaitsma ka Tallinna laokohaõigusi, lasi 1562. aastal pärast nelipühi Soome lahel Narvast saabunud Lübecki kaupmeeste laevad kinni pidada ning konfiskeeris varad Rootsi riigi kasuks. Laevade konfiskeerimine oli ka hiljem Põhjamaade seitsmeaastase sõja üks põhjusi. 1566. aastal pidas Rootsi admiral Klas Horn üle 200 laeva Narva kaubateelt kinni, mis olid laaditud Inglise ja muude maade kalli kaubaga (kaleviga), ja see muutis kaubatee Narva ohtlikuks. Narva blokeerimine Rootsi võimude poolt lõpetati alles 1570. aastal sõlmitud Stralsundi rahulepinguga.
Tallinna sadam sõjasadamana
pisi|Tallinna sadam ja Tallinna ümbruse kaart [[Ludwig August Mellinii Liivimaa atlasest, 18. sajandi lõpp]]
Tallinna ja Eestimaa vallutamise järel Põhjasõjas 1710. aastal kavandas Moskva tsaar Peeter I Tallinna sadama kui mittejäätuva sadama Venemaa Balti laevastiku baasiks. Tallinna sõjasadama esimesed tööd algasid 1714. aastal, kuid suure osa tööst hävitas 13.–14. novembril 1716 tugev torm ning 1718. aastal hakkasid sõjasadama tööd venima, sest Peeter I muutis sadamaehituse plaane ja kavatses sõjasadama rajada hoopis Paldiskisse. 1722. aastaks olid Admiraliteedi töökojad kujunenud linna esimeseks suureks tööstusettevõtteks, kus töötas ligi 250 töölist. 18. sajandi esimeses veerandis ehitati Ülemiste järvest alguse saanud nn Peetri veejuhtmest, mis varustas Kadrioru pargi tiike, basseine ja purskkaeve Ülemiste järve veega kanal sadamasse, mille ülesandeks oli sadamas seisvaid laevu joogiveega varustada. Sadama veekanal aeti kinni 19. sajandi lõpul.
1790. aasta paiku koondus Tallinna sõjasadamasse peaaegu kogu Venemaa Läänemere laevastik. 1797. aastal ehitati Rootsi-aegsest kaubasillast (Kaupmehe sillast, koordinaadid ) põhja poole lainemurdja ehk muul Läänemuul (Lääne pulvärk), mis moodustas terviku hiljem eraldunud Lõunamuuliga. Läänemuul oli ette nähtud sõjalaevade jaoks, kuna olemasolev sadamasild ei pakkunud selleks piisavalt ruumi ega varju. 1799. aastal aga süvendati Tallinna sadamas sõjasadama basseini ja rannale rajati uusi patareisid. Laiendati ka Admiraliteedi töökoda ja tööliste arv ettevõttes suurenes 500-ni.
, Baikovi kanal, Kaupmehe sild, Clayhillsi kanal, Läänemuul, Lõunakallas, Põhjamuul.
1857. aastal kustutati Tallinna kindlus maakindlustuste nimekirjast, Venemaa keisririigi merevägi andis sadamarajatised üle Mereväe insenerikomandole. 1864. aasta 11. jaanuaril anti kõik Tallinna kindlustused linnale üle, kuid sadama üleandmine Tallinna raele toimus järk-järgult aastail 1864–1873.
Tallinna sadam kauba- ja reisisadamana
1858. aastal alustasid Tallinna sadamast reisilaevaliiklust liinil Peterburi–Tallinn–Riia soomlaste Alexander II ja Grefve Berg. Helsingi–Tallinna–Lübecki liinil alustas reise laevafirma Sydfinska Ångbåtsbolaget aurulaevadega Alexander ja Nikolai. Tegevust alustas laevaliin Helsingi–Tallinn–Stettin.
Peeter Suure sõjasadam
Pärast Vene-Jaapani sõda koostatud uue Vene laevastikuprogrammi täitmiseks otsustati aastatel 1907–1909 rajada uus ja Läänemerel tähtsuselt teine mereväebaas Tallinna. Vana sõjasadamat tarvitas juba kaubalaevastik ning see olnuks uute laevade jaoks niikuinii väike. Nüüd hakati omandama vabasid alasid kesklinnast lääne pool, alates Kalaranna fordi (mis oli juba harilik kasarmulinnak) läänenurgast. Uue sõjasadama umbes 2,2 km2 suurust ala piiras veel Kalamaja kalmistu, Volta tehas, Tallinna manöövrijaamast (praegune Tallinna Kopli kaubajaam) 1890. aastatel ehitatud sadamaraudtee haru ning Kopli tee. Läänes jäi piir linnale kuuluva Kopli mõisa maadega. Sadama-ala hõlmas asustamata Tükipealse poolsaare, siit pöördus piir põhja, jõudes madalmerd pidi Suure ja Väikese Paljassaareni.
Peeter Suure sõjasadama alluvusse jäi ka Admiraliteedi töökodadena kasutatud ja sellena ka hiljem tuntud Tallinna Sadamatehased endise Admiraliteedi alal Vanasadamas. Nende tootmis- ja remondivõimsus oli aga väike, vajalikud ümberkorraldused oleksid olnud kallid ning laienemist oleks takistanud piiratud maa-ala. Seetõttu hakatigi mereväebaasis Karjamaa, Hundipea ja Tükipealse poolsaare alale uut tehast ehitama (tinglik hilisem nimetus Remondisadam, rahvapäraselt aga Uus-Portu), et tulla toime sõja tõttu kasvanud tööde mahuga. Arvatavasti oleks uue tehase täielikul valmimisel sinna viidud üle ka Vanasadama vanad tehased (rahvapäraselt Vana Portu).
Vanasadamas sai sõja ajal (1916) suuri alasid endale aga hoopis Peeter Suure merekindlus, kus rajati olemasolevatesse ehitistesse suurtükiväe laskemoonaladusid, garaaž, ratsahoov jms ning ka oma keskladu. Viimase uus kitsarööpmelise raudtee võrgustik ühendati Tallinn-Sadama raudteejaamaga, mis omakorda oli ühenduses kogu merekindluse raudteede võrguga.
Tallinna sadam Eesti Vabariigis
13. novembril 1918 võttis Tallinna sadama komandant kaugsõidukapten Oskar Treilmann üle Tallinna sadama komandantuuri ning esimesed Eesti vabariigi omandusse läinud ujuvvahendid, sh vahilaeva Lauterbach (hiljem Laine), tulelaevad Revalstein ja Saritšev, jäämurdja-puksiiri Isabella, mootorpaadid Brigitten ja Worms. Ühtlasi nimetas Treilmann kaugsõidukapten William Dampfi loodava tuletornide ja meremärkide valitsuse juhatajaks. 13. veebruaril 1919 kinnitas Eesti Merejõudude juhataja Johan Pitka päevakäsuga nr. Nr. 99 Tallinna sadamate nimetused: 1. Sadam tollimaja juures Vanasadam. 2. Sadam Noblessneri laevatehase ja Paljassaare vahel – Uus sadam. 3. Noblessneri ja Patarei kasarmu vahel olev sadam – Väike sadam. 4. Gaasivabriku juures asuv sadam – Kalasadam. 5. Paljassaarel asuv sild – Paljassaare sadam.
1938.-1939. aastal ehitati sadamasse August Komendanti projenteeritud kuuekorruseline, 46x36 m põhipinnaga Tallinna sadama külmhoone.
Tallinna Merekaubasadam Eesti NSV-s
1944. aasta Punaarmee pealetungi ajal Tallinnale lahkusid Tallinna sadamast 21. septembril viimased Saksa transpordilaevad. Sakslased õhkisid Tallinna sadamarajatised: kuue tähtsama sadama – Vanasadama, Vene-Balti laevatehase sadama, Bekkeri sadama, Peetri sadama, Miinisadama ja Lennusadama – rajatised hävisid täielikult. Vanasadamas, Sadamatehase basseinis jäi terveks sadamasild.
1944. aasta sügisel allutati Tallinna Merekaubasadam, NSV Liidu Merelaevastiku Rahvakomissariaadi Põhja- ja Läänemere Laevastiku ja Sadamate Peavalitsusele, 1953. aastast NSV Liidu Mere- ja Jõelaevastiku Ministeeriumi Balti Riiklikule Merelaevandusele. 1956. aastast Eesti Riiklikule Merelaevandusele. NSVL Merelaevastiku Ministeeriumi Eesti Riikliku Merelaevanduse Tallinna Merekaubasadamale allusid ka Eesti saarte kauba- ja reisisadamad. Aastatel 1956–1964 kandis sadam nimetust NSVL Merelaevastiku Ministeeriumi Eesti Riikliku Merelaevanduse Tallinna Merekaubasadam, aastatel 1964–1967 NSV Liidu Merelaevastiku Ministeeriumi Balti Mere Laevastiku Eesti Merelaevanduse Tallinna Merekaubasadam ja aastast 1967. NSVL Merelaevanduse Ministeeriumi Eesti Merelaevanduse Tallinna Mere Kaubasadam. Tallinna Merekaubasadama ülem oli 1980. aastatel Aleksei Kuzma p. Lukoškin. Ta jätkas oma ametis veel 1990. aastalgi.
Tallinna sadamas moodustati 1945. aastal NSV Liidu Väliskaubanduse Rahvakomissariaadi alluvuses, liikuva kauba ja laevameeskondade tollikontrolliks NSV Liidu Väliskaubanduse Ministeeriumi Tolli Peavalitsuse Tallinna Tolliamet. 1958. aastal moodustati NSV Liidu Välismajanduse Ministeeriumi Voliniku Valitsus Eestis, mis likvideeriti 12. septembrist 1991 ja Eesti NSV-s tegutses NSV Liidu Ministrite Nõukogu juures asuva Riikliku Tollikontrolli Peavalitsuse Eesti Vabariiklik Tolliamet. Tallinna Tolliameti ülesandeks oli peamiselt kontroll salakauba avastamise eesmärgil. Tallinna ja Eesti sadamates liikusid ka kalalaevad ja kaubalaevad, mis vedasid kaupu välisriikide sadamatesse ja nendest ka tagasi.
Tallinna sadam ja Tallinna Mereväebaas
1944. aasta 3. detsembril andis NSV Liidu Riiklik Kaitsekomitee välja määruse “Punalipulise Balti Mere Laevastiku Tallinna ja Riia merekaitsealade ning mereväebaaside taastamisest ja ehitamisest”, mille järgi tuli eraldada Tallinna sadamas piirkond mereväebaasi ehituseks. 3. detsembril 1944 moodustas NSV Liidu Riiklik Kaitsekomitee NSV Liidu SARKi Balti mereväebaaside ehitusvalitsuse Baltvojenmorstroi, keskusega Tallinnas. 17. novembril 1945 andis NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu välja määruse Tallinna sadama maa- ja veeala ning nendel paiknevate ehitiste üleandmiseks NSV Liidu Sõjamerejõudude Balti Mere Põhjapiirkonna Laevastikule.
Presidendi sõnavõistlus
Presidendi sõnavõistlus oli Eesti presidendi Toomas Hendrik Ilvese poolt välja kuulutatud "riigi ja ühiskonnaga seotud uute mõistete paremaks väljendamiseks" välja kuulutatud sõnavõistlus ehk sõnaus.
Tallinna sadam
Rahvusvaheline reisilaevandus Vanasadamas
1965. aastal toimuma hakkas regulaarne laevaliiklus Tallinna–Helsingi–Tallinna liinil, sai alguse välisturism ning üks Tallinna Tolliameti uutest ülesannetest oli reisijate pagasi läbivaatus. 1965. aasta 7. juulil tegi Tallinna–Helsingi laevaliinil avareisi mootorlaev Vanemuine, Helsingist sõitis Tallinna Wellamo, pardal Soome välisminister Ahti Karjalainen ja Soome Eduskunna teine asespiiker Paavo Johannes Aitio. 1967. aastal hakkas Tallinna–Helsingi liinil sõitma Vanemuise asemel Tallinn, Tallinna Merekaubasadam avati välisreisilaevadele. Tallinn sõitis Tallinna–Helsingi liinil aastail 1966–1980.
Presidendi sõnavõistlus
Konkurss
President Toomas Hendrik Ilves kuulutas 23. augustil 2010 välja avaliku konkursi, mille käigus otsiti sobivaid vasteid 11 mõistele, mille tähistamiseks eesti keeles kas senini sobivat sõna ei olnud või on ainult keerukad sõnaühendid või võõrsõnad, või kasutatava ja olemasoleva sõna mitmetähenduslikkus tekitas kasutajates segadust. Lisaks etteantud 11 mõistele võisid osalejad esitada ka muid uudissõnu.
Tallinna sadam
Tallinna Laevaremonditehas
Sadamatehase basseinis tegutsenud tehase nr 7 (endine tehas nr 36) tootmisplats Kaubasadamas anti 1960. aasta mais NSV Liidu mereväe poolt ENSV Rahvamajanduse Nõukogule üle ja nimetati 1960. aastal ümber Tallinna Laevamehaanika Tehaseks. Ahtri, Merepuiestee ja Sadama tänava vahelisel alal tegutses Tallinna Laevamehaanika Tehase Laevamehhanismide remondi tsehh. 1965. aastal nimetati see Tallinna Laevaremonditehaseks. Tehases remonditi ja ehitati ookeani kalalaevu. Tallinna Laevaremonditehase territoorium ja hooned anti üle Tallinna Sadamale 1993. aastal.
Ümberkorraldused teistes sadamates
1968. aasta jaanuaris müüdi vana Kalasadam Kolhoosidevahelisele Laevatehasele ning Tallinna Merekalasadam kolis Paljassaare idarannale. 1969. aastal valmis Paljassaarel Tallinna Merekalasadama põhikompleks. Uues Tallinna Merekalasadamas oli 1,5 kilomeetrit sildu, 13 000 tonni kaupa mahutav külmhoone, laevaremonditsehh, naftabaas ja haruraudtee.
24. detsembril 1991 Eesti Vabariigi Valitsus määras, et Tallinna Merekaubasadamast moodustati riigiettevõte «Tallinna Sadam».
Presidendi sõnavõistlus
Uued sõnad
Lisamõistete hulgast soovitati kasutada ka uusi mõisteid:
Muud uued sõnad Eesti Keele Instituudi kodulehel: Uued sõnad.
Egon Roolaid
Egon Roolaid (aastani 1935 Egon Rosenberg; 26. september 1918 Tallinn – 1943 Tšeljabinski oblast) oli eesti ujuja.
Ta osales 1936. aastal Berliini OM-il, kus sai 100 m vabaujumises 21.-21. koha.
Suri vanglas, rehabiliteeriti 1989.
Ka tema vend Boris Roolaid oli ujuja.
Tigran Petrosjan
pisi|Tigran Petrosian (1975) pisi|[[Paul Keres ja Tigran Petrosian (1962)]]
Tigran Vartanovitš Petrosjan (vene keeles Тигран Вартанович Петросян; armeenia keeles Տիգրան Վարդանի Պետրոսեան Tigran Vardani Petrosjan; 17. juuni 1929 Tiflis – 13. august 1984 Moskva) oli armeenia päritolu Nõukogude Liidu maletaja, maailmameister (1963–1969), rahvusvaheline suurmeister (1952).