cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Marburgvirus
Patoloogia
Perekonda liigitatud viirused võivad primaatidel ja inimestel tekitada hemorraagilist viiruspalavikku.
Nimi
Marburgvirus on nime saanud 1967. aasta augustis Saksamaal Marburgis farmaatsiaettevõttes Behringwerke toimunud hemorraagilise viiruspalaviku (mille põhjustajana perekonda liigitatud viirus tuvastati 20. novembril 1967) laboritekkelise puhangu järgi.
Patsientideks olid seerumite ja vaktsiinidega töötavad laboritöötajad, kes olid lastehalvatuse vaktsiini (atenueeritud elusvaktsiin) väljatöötamisel kokku puutunud Ugandast kohale toodud rohepärdikute (Cercopithecus aethiops) vere, elundite või rakukultuuridega.
Bioloogilise relvana
Marburgvirus ' e perekonda liigitatud viirused on klassifitseeritud bioloogiliste relvade 4. kategooriasse.
Luumäki vald
Luumäki on vald Soomes Lõuna-Karjala maakonnas.
Valla pindala on 859,83 km², millest 109,77 km² moodustavad veekogud. 31. jaanuari 2011 seisuga elas vallas 5130 inimest. Viimasel paarikümnel aastal on valla elanike arv järjekindlalt vähenenud, näiteks 1980 elas vallas 5747 inimest. Vald on ükskeelne: soome keel on 97,49% elanike emakeel. Valla keskus on Taavetti, mis asub 37 kilomeetri kaugusel Lappeenrantast.
Luumäki vald asutati 1642. aastal.
Külad
pisi|tühi|Luumäki kirik
Karl Pärna
Karl Pärna (27. veebruar 1904 Vara vald, Tartumaa – 1. juuli 1966 Tartu) oli eesti geoloog ja geograaf.
Elulugu
Karl Pärna oli ehitustöölise poeg.
Lõpetas 1932 Tartu Õhtugümnaasiumi, 1939 Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna, 1940 TÜ juures didaktilis-metoodilise seminari kesk- ja kutsekooli maateaduse ja loodusloo õpetaja kutsega, loodusteaduste magister (1941, TÜ), väitekiri "Põhja-Harjumaa maa-asulastik II. Tallinnamaa asulastiku areng ja suhted teistesse maastiku komponentidesse" (väitekiri hävis sõjatules), geograafiakandidaat (kinnitatud 1947, TRÜ), geoloogia-mineraloogiakandidaat (1962, TRÜ), väitekiri "O геологии Балтийского приледникового озера и больших местных приледниковых озер на территории Эстонии". Oli 1935–1938 Eesti Kirjanduse Seltsi kodu-uurimistoimkonna stipendiaadina uurimistööl Põhja- ja Lääne-Eestis, 1939–1940 TÜ geograafia instituudi ajutine abijõud, 1940–1944 (vaheaegadega) TÜ geograafia kateedri vanemlaborant ja ajutine tööjõud, 1944–1946 tööpataljonis ja NKVD laagris, 1947–1951 Eesti NSV TA Geoloogia Instituudi nooremteadur, 1951–1966 Eesti Projekti geoloog-insener (Tartus), ühtlasi 1941 ja 1947 TRÜ geograafia kateedri vanemlaborant, 1947–1949 ja 1953–1954 õppeülesande täitja, 1949–1950 vanemõpetaja (0,5). Luges sissejuhatust füüsikalisse geograafiasse, geomorfoloogiat, geograafiliste väliuuringute metoodikat, pinnaseteadust, asulageograafiat jm.
Teadustöö
Karl Pärna uurimisvaldkonnad olid kvaternaarigeoloogia, pinnaseteadus ja asulageograafia. Tema peamisteks uurimisobjektideks olid jääpaisjärved ja Balti jääjärv Eestis, nende teke ja areng sõltuvalt mandrijää taandumisest ja glatsioisostaatilistest liikumistest, samuti hilisjääaegsed rannamoodustised. Ta tegutses ka ehitusgeoloogina. Kokku avaldas Pärna umbes 20 teadustrükist.
Kreva
Kreva (valgevene keeles Крэва) on agrolinnake (endine alev) Valgevenes Hrodna oblastis Smarhońi rajoonis, Kreva külanõukogu halduskeskus. Asulas on 646 elanikku (2010). Leedu keeles Krėva või Krevas, poola keeles Krewo.
Krevas on keskkool ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on XIV sajandil ehitatud kindlus, 1854. aastal ehitatud õigeusu kirik, XIX sajandi lõpus püstitatud sünagoog ja katoliku kirik.
Asula nimi tuleb ilmselt krivitšite rahvast.
Ajalugu
Esimest korda mainitakse Krevad XIII sajandil kui Leedu muinasmaakonna Nalšia pealinna. 1260. aastast kuulus Kreva Leedu Suurvürstiriiki, olles Leedu suurvürstide valduses. Kuna asula oli XIV sajandil üks vürstiriigi tähtsamatest keskustest, olles ajutiselt isegi maa pealinn, siis püstitati sinna XIV sajandil (tõenäoliselt 1338. aastal) kivimüüridega kindlus. 1385. aastal sõlmiti sealses lossis Krevo unioon. 1387. aastal rajas Jogaila Krevasse Leedu alade esimese katoliikliku koguduse.
Leo Villand
Leo Villand (26. aprill 1928 Tallinn – 12. september 2010 Tallinn) oli eesti pedagoogikateadlane.
Maetud Rahumäe kalmistule.
Enn Jaanisoo
Enn Jaanisoo (sündinud 18. aprillil 1947) on eesti mehaanikainsener, bibliofiil ja nahakunstihuviline.
Elulugu
Jaanisoo õppis aastatel 1954–1956 Tallinna 20. Keskkoolis, 1956–1962 Tallinna 4. Keskkoolis ja 1962–1965 Tallinna 7. Keskkoolis.
Ta lõpetas 1972. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi mehaanikainsenerina.
Ta on töötanud Tootmiskoondises Flora, Rakiste Katsetehases Pioneer, Eksperimentaalkombinaadis Mehis, AS-is Tallinngaas ja AS-is Eesti Gaas.
Jaanisoo on abielus. Peres on kaks poega ja kolm lapselast.
Tegevus bibliofiilina
Lisaks põhitööle on Jaanisoo tegelenud bibliofiiliaga ning kogunud vanu eesti ajalehti, ajakirju ja raamatuid. Tema eriline huviala on olnud nahkköites Eesti aja- ja kultuuriloolised raamatud. Selleks on ta teinud koostööd ja tellinud Eesti nahakunstnikelt enda antud raamatute nahast autoriköiteid. 2020. aastal oli tema kogus umbes 600 täisnahkköites raamatut. Teostajateks on olnud üle saja Eesti nahakunstniku, Eesti Nahakunstnike Liidu ja Eesti Kunstnike Liidu liikmed.
Oma bibliofiilses kogus olnud vanad piiblid, alates esimesest väljaandest 1739. aastast, on ta kinkinud Tallinna Jaani kirikule selle 150. aastapäevaks 17. detsembril 2017. Samuti lauluraamatud, katekismused ja muud sellised kristlikud raamatud.
Alates 2012. aastast on ta Eesti Nahakunstnike Liidu toetajaliige.
Raamatud
Üks eksemplar raamatutest on Eesti Rahvusraamatukogus.
Oweni maakond (Kentucky)
thumb|Asend Kentucky osariigis thumb|Oweni maakonna kohtumaja Owentonis Oweni maakond (Owen County) on maakond USA-s Kentucky osariigis. Geograafilised koordinaadid on 38°53' N, 84°83' W.
Maakonna pindala on 917 km², millest 5 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 10 841. Aastal 2000 oli elanike arv 10 547.
Ajalugu
Oweni maakond moodustati 6. veebruaril 1819 Franklini, Gallatini ja Scotti maakonna osast. Maakond on nime saanud koloneli Abraham Oweni järgi, kes hukkus Tippecanoe lahingus.
Dan Gosling
pisi|Dan Gosling [[Everton FC|Evertoni särgis]] Daniel Gosling (sündinud 1. veebruaril 1990 Brixhamis) on Inglismaa jalgpallur, kes mängib Inglismaa esiliiga klubis Watford. Ta võib mängida nii keskpoolkaitsja, parempoolkaitsja kui ka paremkaitsjana.
Ta alustas klubikarjääri Plymouth Argyle'is, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2003. aastal. Hooajal 2006–07 debüteeris ta klubi põhimeeskonnas Inglismaa esiliigas.
Aastatel 2008–2010 mängis ta Evertonis ja 2010–2013 Newcastle Unitedis. Hooaja 2013–2014 mängis ta laenulepinguga Inglismaa esiliigas Blackpoolis.
2014. aasta mais liitus Gosling AFC Bournemouthiga, kellega võideti hooajal 2014–15 Inglismaa esiliiga ja tõusti Premier League'i.
Astra
Astra võib tähendada järgmist:
Roe vs. Wade
Roe vs. Wade on kohtuasi, millega Ameerika Ühendriikide Ülemkohus otsustas 22. jaanuaril 1973, et abordi liigne riiklik reguleerimine on põhiseadusega vastuolus. See oli märkimisväärne kohtuotsus, sest see legaliseeris abordi Ameerika Ühendriikides. Ülemkohtu otsusega tühistati Texase abordikeelu seadus ning leiti, et naise õigus abordile on kaudselt kaitstud õiguse eraelu puutumatusega.
2022. aastal taganes USA ülemkohus otsusest ja andis sellega osariikidele taas õiguse ise otsustada, kas nende territooriumil säilib abordiõigus või mitte. Mitmetes osariikides on plaanis keelustada abort üleüldse või pärast 6. nädalat.
Kohtuasja taustalugu
Aastal 1969 sai Norma McCorvey teada, et ootab kolmandat last. McCorvey oli varem kaks korda sünnitanud ning loovutanud mõlemad lapsed adopteerimiseks. Norma McCorvey jäi ootama oma esimest last 16-aastaselt. Kohe pärast lapse sündi süüdistas McCorvey ema teda lapse hülgamises ja hooletusse jätmises ning võttis lapse Normalt ära. Aastaid hiljem jäi Norma uuesti rasedaks ja andis lapse pärast sündi adopteerimiseks. Kolmandat last ei tahtnud Norma enam sünnitada ja soovis teha aborti. Tema arst aga ei olnud nõus tegema aborti, sest Texases oli selline tegevus keelatud. Ta suunas Norma  kahe noore advokaadi Linda Coffee ja Sarah Weddingtoni jutule. Need kaks naist, kes olid just lõpetanud ülikooli, olid huvitatud abordivastaste seaduste vaidlustamisest.
Ringkonnakohus
Hagi esitati esialgu ringkonnakohtusse. 1970. aasta juunis otsustas ringkonnakohus Jane Roe kasuks. Kohtunikud olid Irving Goldberg, Sarah Hughes ja William Taylor. Kohus leidis, et üksikisikutel on õigus eraelu puutumatusele ja et naise õigus otsustada, kas ta soovib lapsi saada, on tagatud USA põhiseaduse 9. parandusega. Ringkonnakohtu otsus tuli siis, kui Norma McCorvey oli juba 6 kuud rase ja tal polnud enam võimalik aborti teha.
Ringkonnakohus aga keeldus andmast kohtumäärust, mis oleks võimaldanud Texase osariigis praktiseerinud arstidel teha aborte ilma, et neid oleks vastutusele võetud. Coffee ja Weddington kaebasid ringkonnakohtu otsuse edasi Ameerika Ühendriikide Ülemkohtusse.
Malborki linnus
Selle rajamine algas 1274. Hiigelehitise rajamiseks kasutati üle miljoni tellise ning ehitustööd kestsid umbes 230 aastat. Linnus koosneb kolmest linnusest, neist ülemist, keskmist ja alumist eraldavad tornid ja kuivad vallikraavid.
Roe vs. Wade
Ülemkohus
Algul kuulasid argumente seitse kohtunikku: Warren Burger, William Douglas, William Brennan, Potter Stewart, Bryon White, Thurgood Marshall ja Harry Blackmun. 1972. aasta mais tehti otsus 4-3 Roe kasuks. Kohtunik Harry Blackmun pidi kirjutama enamuse otsuse, kuid selle kirjutamisel selgus, et tal polnud piisavalt põhjaliku pretsedenti abordi õiguste toetamiseks. Blackmun tegi ettepaneku kohtuasja uueks vaidluseks. Kohtuasi kuulati uuesti üle 1972. aastal oktoobris. Sarah Weddington esindas Jane Roed ja Robert Flowers esindas Texase osariiki. Nüüd oli lisandunud seitsmele kohtunikele kaks juurde: William Rehnquist ja Lewis Powell.
Malborki linnus
Malborki linnusest sai 14. sajandil Saksa ordu keskus. Jõgi ja madal kallas lubasid linnuse juurde sõita isegi merelaevadel. Linnust kaitses omal ajal kolm tuhat relvavenda.
Roe vs. Wade
Argumendid
Jane Roe ja tema esindajad tuginesid järgmistele argumentidele:
Malborki linnus
Teise maailmasõja ajal tehti Malbork sisuliselt maatasa.
Roe vs. Wade
Argumendid
Osariigi esindaja esitas abordiseaduste kaitsmiseks kolm peamist argumenti:
Malborki linnus
Pärast sõda hakati seda taastama. Malborki Maarja kirik, mis oli täielikult taastatud just enne sõda ja sõjas uuesti purustati, jäeti osaliselt varemeisse. Praegu on Malborki linnus suurim telliskivist ehitatud linnus ja ühtlasi suurim gooti stiilis linnus maailmas. Alumise linnuse müürid piiravad 21 hektari suuruse ala.
Roe vs. Wade
Otsus
22. jaanuaril 1973 tühistas Ülemkohus Texase abordikeelu seaduse ning selle otsusega legaliseeriti abort terves riigis. Kohus leidis, et naise õigus abordile on kaudselt kaitstud USA põhiseaduse 14. parandusega.
Malborki linnus
1997 kanti Malborki linnus UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Punktipilv
Punktipilv on ruumiliselt laiali olevate punktide kogum, milles igale punktile on määratud ruumilised koordinaadid.
Tavaliselt on igal punktil kolm koordinaati: X, Y ja Z. Punktipilvesid kasutatakse enamasti erinevate objektide kuju kirjeldamiseks. Olemasolevaid objekte mõõtes saadakse mõõtmiste andmetest kokku punktipilv. Näiteks laserskaneerimise tulemiks on punktipilved, millest töötluse käigus saadakse vajalikud mudelid ja muud andmed. Laserskanneriga andmete kogumise käigus määratakse igale punktile asukoht X,Y ja Z koordinaatidega ning töö tulemusena saadakse punktipilv, mida vastavalt vajadusele edasi töödeldakse.
Roe vs. Wade
Otsus
Ameerika Ühendriikide põhiseaduse 14. parandus kaitseb õigust eraelu puutumatusele. Ülemkohus leidis, et naiste õigus aborti teha kuulub selle alla. Osariigi seadus, mis keelab raseduse katkestamise, rikub seda õigust.
Kohus leidis, et tuleb ka arutada, kas põhiseadus kaitseb õigust eraelu puutumatusele. Kohtunikud leidsid, et USA põhiseaduse 14. parandusega on see õigus kaitstud. Sellega otsustati, et naise õigus aborti teha on kaitstud põhiseadusega.
Kuid leiti ka, et naise õigus aborti teha ei ole absoluutne õigus. Kohtunikud täheldasid, et osariikidel on siiski abordi reguleerimiseks mingil määral õigustatud huvi. Selleks lõi kohus tasakaalu naise õiguse eraelu puutumatuse ja osariigi huvide vahel ning sätestas, millal osariik saab aborte kas reguleerida või keelata.
Kohus jagas raseduse kolmeks trimestriks:
Olulisus ühiskonnas
Roe vs. Wade muutis viisi, kuidas osariigid saavad aborti reguleerida. See lõi pretsedendi mitmele Ülemkohtu otsusele, mis olid seotud abordiga. Ameerikas ei peetud enne aastat 1973 abordi tegemist õiguseks. Mitmed naised pidid valima kas soovimatu raseduse või ohtliku protseduuri vahel. Enne abordi legaliseerimist tehti seda ebaseaduslikult ja ebaturvaliselt ning umbes 17 protsenti rasedusega seotud surmadest olid tingitud valesti tehtud abordist. Samuti on abordi legaliseerimine aidanud paljudel naistel jätkata haridusteed ja edendada karjääri.
Sihtrühm
Turunduses ja reklaamis nimetatakse sihtrühmaks inimeste rühma sihtturust, kellele on suunatud toode või toote turundussõnum (Kotler, 2000). Näiteks kui sihtturuks on südameprobleemidega mehed, kellele firma müüb dieediprogrammi, siis sihtrühmaks, kellele kommunikatsioon on suunatud, on abikaasad, kes hoolitsevad mehe ja lapse toitumisplaani eest. Sihtrühmi võib eristada inimeste vanuse, soo, suhtestaatuse põhjal jne. Erinevate näitajate kombinatsioon on väga tüüpiline sihtrühma valimise viis, näiteks 20–30-aastased mehed on populaarne sihtrühm. Sobiva sihtturu valimine ning sihtrühma määramine on turunduse juhtimises turundusplaani üks olulisemaid tegevusi (Niewenhuizen et al. 2000). Suurim viga, mis sihtrühma määrates tehakse, on see, kui üritatakse oma sõnum suunata kõigile. Selle tulemuseks võib olla see, et sõnum ei jõua mitte kellenigi.
Strateegiad sihtturuni jõudmiseks
Turundajad on välja toonud neli põhilist strateegiat rahuldamaks sihtrühma: eristamata turundus ehk massturundus, eristatud turundus, keskendunud turundus ja mikro- ehk nišiturundus.
Massturundus on turu hõlmamise strateegia, kus firma otsustab ignoreerida turu segmendi erinevusi ja kogu turgu haaratakse sama pakkumisega. Selle turundamise tüübi eesmärgiks (või veenmismüügi) on pakkuda toodet võimalikult suurele publikule. Asja mõtteks on viia sõnum võimalikult suure arvu inimesteni. Traditsioonilised massturunduse vahendid on raadio, televisioon ja ajalehed, kuna need jõuavad paljude inimesteni.
Müügimeeskondade jaoks on üks võimalikke viise sihtrühmani jõudmiseks otseturundus. Seda tehakse nii, et ostetakse tarbijate andmebaase, mis on vastavalt soovitud näitajatele eristatud. Need andmebaasid tulevad tavaliselt koos tarbijate selliste kontaktandmetega nagu e-post, mobiiltelefoni number, lauatelefoni number jne. Otseturundusega tegeledes tuleb olla aga ettevaatlik. Kindlasti tuleks järele vaadata, millised on vastava riigi otseturundusega seotud seadused.
Sihtrühmi võib moodustada mitmesuguste rühmade põhjal, näiteks täiskasvanud, lapsed, teismelised, eelkooliealised, mehed ja naised.
Efektiivseks turundamiseks on vajalik tunda oma sihtturgu: nende harjumusi, mis neile meeldib ja mis neile ei meeldi. Sihtturud erinevad suuruselt, geograafiliselt, kuuluvuselt ja neile müüdud kaupadelt. Kuna turg varieerub ja kõigi eelistustega ei ole võimalik arvestada, on vaja teada täpselt, kellele turundatakse.
Et läbi ja lõhki tunda oma sihtturgu, tuleb teha turuanalüüs. Turuanalüüs on dokumenteeritud ülevaate turust. Seda kasutatakse valgustamaks äritegevust puudutavaid otsuseid, nagu inventuur, aastasissetulek, tööjõu suurendamine/vähendamine, asutuse laiendamine, suurema varustuse ostmine, edendustegevused, igapäeva tegevuste parendamine jne.
Humanitaarkoridor
pisi|[[Punane Rist|Punase Risti evakuatsioon Azovstali tehastest Mariupolis Ukrainas]] Humanitaarkoridor on teatud tüüpi ajutine demilitariseeritud tsoon, mis on ette nähtud humanitaarabi ohutuks toomiseks kriisipiirkonda ja/või pagulaste transportimiseks kriisipiirkonnast välja. Sellist koridori võib seostada ka lennukeelutsooni või sõidukikeelutsooniga.
Külma sõja järgsel ajastul on kas üks või mitu sõdivat osapoolt või humanitaarsekkumise korral rahvusvaheline üldsus välja pakkunud mitut tüüpi humanitaarkoridore.
Mitte ajada segamini inimeste sunniviisilise väljaviimisega teisse riiki.
Parikkala vald
Kuni läänide kaotamiseni (31. detsembrini 2009) kuulus Parikkala vald Lõuna-Soome lääni.
Lähim lennujaam on Savonlinna lennujaam 60 km kaugusel.
Külad
Honkakylä, Joensuu, Joukio, Järvenpää, Kangaskylä, Kaukola, Kesusmaa, Kinnarniemi, Kirjavala, Koitsanlahti, Kummunkylä, Lamminkylä, Niukkala, Maironiemi, Melkoniemi, Mikkolanniemi, Mäntylahti, Oravaniemi, Poutala, Rasvaniemi, Rautalahti, Saarenkylä, Savikumpu, Tarnala, Tiviä, Tyrjä ja Uukuniemi.
Zolote
Zolote on linn Ukrainas Luhanski oblastis Popasna rajoonis, umbes 30 km kaugusel Luhanskist lääneloodes. Kuni 7. oktoobrini 2014 oli asula Pervomaiski haldusalas.
Komõšuvahha kallastel asuv Zolote asutati 1903. aastal, linna õigused alates 1938. aastast.
2011. aasta 1. jaanuaril elas linnas 14 974 inimest, asustustihedus inimest ruutkilomeetri kohta.
Donbassi sõja ajal, 2014. aasta 6. oktoobri pärastlõunal kell 13:10 hukkus kodumaja kõrval mitmelasulise raketiheitja Grad tabamusest 53-aastane naine. 27. detsembril 2014 sai miinipilduja miini plahvatusest pea killuhaava 89-aastane pensionärist naisterahvas.
2015. aasta 26. augustil toimunud pressikonverentsil märkis Ukraina presidendi administratsiooni pressiesindaja ATO küsimustes polkovnik Andri Lõssenko muuhulgas ka seda, et linn on osaliselt valitsusvastaste relvajõudude kontrolli all.
Sigapusma
Sigapusma on Järvamaal praeguse Järva valla alal asunud endine küla. Minevikus kuulus ta Peetri kihelkonda ja hiljem Koigi valda.
Sigapusmale lähimad külad on läänes Sõrandu, põhjas Silmsi, idas Vaali, kagus Lähevere ja lõunas Pätsavere. Muudest paikadest asub loodes Kiiluküla.
Sigapusmat esmamainiti 14. sajandil kujul Syckadenpuske. Kesk- ja varauusajal kuulus Sigapusma küla Prandi vakuse koosseisu.
1937 arutas Koigi vallavolikogu Sõrandu ja Sigapusma elanike palvet need külad ühendada ja anda ühinenud külale nimeks Koigi küla, sest nende senised nimed olevat halva kõlaga ja kohta tuntavat juba nagunii Koigina endise Koigi vallamaja järgi ja peetavat Koigi valla keskuseks. Siiski jäi see palve tagajärjeta. Seepeale tehti 1939 vallavolikogule uus ettepanek vähemalt Sigapusma küla Sõranduga ühendada. 1945. aasta külade loendis enam Sigapusmat ei esine.
Paide raekoda
Paide raekoda on hoone Järva maakonnas Paides aadressil Keskväljak 14. See on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks. Hoones on tegutsenud perekonnaseisuosakond ja pank ning alates 1913. aastast kuni tänapäevani Paide Linnavalitsus. Arvatakse, et juba keskajal võis samal kohal asuda linna raekoda.
19. sajandi I veerandil ehitatud ehitis oli algul ühekorruseline kivist elumaja, mis kuulus kaupmees Hoffmannile. 1908. aastal ostis hoone karskusselts "Idu" ja 1913. aastal sai hoone omanikuks Paide linn.
1920. aastatel toimus hoone suur ümberehitus ja raekoda sai enda tänapäevase välimuse ja muutus tundmatuseni. Olulisemaks muutuseks oli teise korruse juurde ehitamine. Raekoda asub Paide jaoks ajalooliselt väga olulises paigas, nüüdse keskväljaku, varasema turuplatsi ääres.
Tänapäeval on tegu linna esindusruumidega, kus toimuvad vastuvõtud, kontserdid ja ka pulmad.
Arhitektuur
Enne ümberehitust oli tegu lihtsa, klassitsistliku hoonega, millel oli kõrge poolkelpkatus ja esifassaadi vasakus ääres asuv pisut eenduv trepikoda. Arhitektuurilahenduslikult meenutas hoone pisut isegi Paide magasiaita. 1925. aasta ümberehitus teostati mõnedel andmetel tollase linnapea Purfeldti projekti alusel. Hoonel on tagasihoidlik juugendlik välimus.
Olulisus
pisi|Paide raekoja fassaadil asuv mälestustahvel 25. veebruaril 1918 loeti Paide keskväljakul rahvale ette Eesti Vabariigi iseseisvusmanifest. Selle meenutuseks asub Paide raekoja seinal mälestustahvel. Samuti on linna koolinoortel traditsioon iseseisvusmanifesti igal aastal Eesti vabariigi aastapäevale järgneval päeval (25. veebruaril) raekoja ees ette lugeda.
Dindari jõgi
Dindar (araabia keeles nahr ad-Dindar) on jõgi Aafrikas.
Jõgi algab Etioopia mägismaalt. Ta voolab valdavalt loodesse ning suubub paremalt Sinisesse Niilusesse.
Talviti jõgi kuivab.
Sirje
Sirje on eesti naisenimi.
Nimi oli eriti populaarne 1950. aastatel. Seda on seostatud Eugen Kapi muinasooperiga "Tasuleegid" (1945), kus seda kandis üks peategelane.
Sirje oli keskmiselt 60 aasta vanune (mediaanvanus oli 61). Kõige populaarsem oli eesnimi Sirje vanuserühmas 60–64, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 167,76 ning Hiiu maakonnas, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 67,04.
Lätis oli 2021. aasta 30. juuni seisuga eesnimi Sirje 4 inimesel.
Mini Clubman
pisi|1. põlvkond pisi|2. põlvkond pisi|2. põlvkond S Mini Clubman on Mini Cooperi universaalversioon. Seda on toodetud 3 põlvkonda.
3. põlvkonda hakati tootma 2014. aastal. Sellel on erinevalt eelmisest põlvkonnast tavalised uksed, kuid pakiruumi uksed on ikkagi kahepoolsed.
Vesike
Vesike oli üks liivlaste valitsejaid 13. sajandi alguse Turaidas. Henriku Liivimaa kroonika nimetab teda Koiva parema kalda liivlaste pealikuks ja vanemaks (princeps ac senior). Tema nime etümoloogiliseks allikaks on pakutud liivikeelset sõna veiž, vež "vesi", indoeuroopa päritolu sõna *uesu- "hea", samuti on oletatud, et nime tähendus võis olla "sõtkas" või "veski". Veel on arvatud, et Vesike nimi on säilinud Krimulda külas asuva Viešu (17. sajandi alguse allikates Weheβ, Wesche) linnamäe nimes, mis pole võimatu, sest linnamäe kindlustuste säilinud osad viitavad selle kasutamisele 12.–13. sajandil.
1212. aastal võttis ta osa Riia piiskopi ja Mõõgavendade ordu vastasest ülestõusust ja Sattesele linnuse kaitsmisest. Kuna Turaida muinaslinnus oli vahetult enne mässu algust maha põletatud ja Vesike oma kaaskonnaga liitus seejärel Sattesele linnuse kaitsjatega, siis on arvatud, et Turaida linnus võis tol ajal talle kuuluda. Henriku Liivimaa kroonika järgi osales ta veel saarlastega peetud võidukas lahingus Salatsi ääres 1218. aastal ja aasta hiljem oli ta Revalasse suundunud rüüsteretkel liivlaste väeosa juhiks.
Astra (eesnimi)
Astra on naisenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 547. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Astra 181 naisel.
Heikki Ojansuu
Heikki August Ojansuu VR I/3 (26. juuli 1873 Tyrvää, Soome – 18. jaanuar 1923 Helsingi) oli soome keeleteadlane.
Elulugu
Õppis 1894–1899 Helsingi Ülikoolis, dr. phil. (1901, Helsingi Ülikool), väitekiri "Suomen lounaismurteiden äännehistoria". Oli 1903–1913 Helsingi Ülikooli soome keele ja kirjanduse dotsent, 1914–1920 filoloogia adjunkt, 1921–1923 Turu Ülikooli soome ja sugulaskeelte professor. Täiendas end Ungaris, Saksamaal ja Rootsis. Käinud Eestis uurimisreisidel 1905, 1908 ja pikemalt 1910–1911.
Ta on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.
Nitso
Nitso oli küla Võrumaal. Küla jääb tänapäeval Muhkamõtsa küla alale.
Heikki Ojansuu
Teadustöö
Uurinud Lõuna-Eesti murdeid, samuti Läti alal Leivu ja Lutsi keelesaarte murrakut; tegelenud ka eesti keele ajalooga. Oli rahvusvaheliselt tuntumaid läänemeresoome keelte uurijaid, kuulus ka Eesti-Soome sõprussuhete arendajate hulka.
Nitso
Nitso nimi tuleneb sõnadest niit ja soo.
Tuuli
Tuuli on eesti ja soome naisenimi.
Irina Raud
Irina Raud (aastani 1971 Irina Luhtein; sündinud 29. juulil 1945 Tallinnas) on eesti arhitekt ja õppejõud.
Suur Vanker (ansambel)
Bändi debüütsingel "Sügise karje" ilmus 9. novembril 2018.
2019. aasta mais toimunud Ida-Virumaa noortebändide päeval valiti Suur Vanker esinema Kohtla-Nõmme muusikafestivalile Mägede Hääl 2019.
Bändi teine singel "Langevad seinad" ilmus 19. juunil 2019.
2021. aasta augustis esineti Tallinna vanalinna päevade raames toimunud Viktor Tsoi mälestuskontserdil Harjumäel.
1. septembril 2021 andis bänd välja debüütalbumi "Suur Vanker", mille peal on kümme lugu, nende hulgas "Faktieitaja", mis avaldati sama aasta juunis videosinglina. Album salvestati Kiviõlis Stone Oil Studios.
Biograafiad (Bu)
Biograafiad (Bu) loetleb Vikipeedias olemasolevaid või kavatsetavaid artikleid isikutest, kelle nimi algab tähtedega "Bu".
Südamerütmur
pisi|Südamerütmur Südamerütmur  ehk südamestimulaator ehk südame tehisrütmur ehk kardiostimulaator ehk kunstlik südamerütmigeneraator (artificial cardiac pacemaker, mitte segamini ajada südame loomuliku rütmijuhtijaga) on meditsiiniseade, mis kas inimese või looma keha pinnale või keha sisse paigaldatuna (implanteerituna) stimuleerib südame kokkutõmbumist, saates selleks elektroodi südamelihase tõmbumist ergutavaid lühikesi elektrilisi impulsse.
Südamelöögi esilekutsumiseks tekitab südamerütmur lühikese elektriimpulsi, mis antakse südamelihasesse kas kehale kinnitatud (või söögitorusse viidud) või südame sisse viidud või südame pinnale kirurgilise operatsiooni käigus paigaldatud elektroodi(de) kaudu.
Sellise stimuleerimisega saab südame löögisagedust kiirendada. Südamerütmuri kasutamise peamine eesmärk ongi säilitada adekvaatne südame löögisagedus olukorras, kui südame loomulik rütmiallikas ei tööta enam piisava sagedusega, või siis tagada südame vatsakeste kokkutõmbed olukorras, kui südame erutusjuhtesüsteemis on tekkinud erutussignaali levimisele takistus.
Nüüdisaegsed implanteeritavad südamerütmurid on programmeeritavad. Neid programmeeritakse välise programmaatorseadme abil, mis tähendab, et kardioloog saab valida iga patsiendi jaoks sobivad (optimaalsed) stimuleerimise režiime ka pärast seadme implanteerimist.
Osal implanteeritavatel kardiostimulaatoritel on mitu elektroodi eri südamepiirkondade stimuleerimiseks, et parandada nt südame vatsakeste tõmbumise sünkroonsust. Sellised seadmed annavad elektroodidesse impulsse südame töötsükli eri ajahetkedel, mis määratakse kardioloogi poolt vastavalt elektroodide paiknemisele südames.
Lisaks on olemas implanteeritavad kardioverter-defibrillaatorid (ingliskeelne lühend ICD), mis lisaks südame stimuleerimisele ehk aeglase rütmi kõrvaldamisele suudavad teostada ka defibrilleerimist/kardioversiooni ehk katkestada eluohtlikud kiired südame rütmihäired.
Ajalugu
pisi|Esimene implanteeritud südamerütmur Esimesena kirjeldas elektriimpulsside võimet lihastes kokkutõmbeid tekitada itaallane Alessandro Volta. Hiljem uurisid vene füsioloogid Tšagovets ja Vvedenski elektriimpulsside mõju südamele ning kirjeldasid võimalusi nende abil südamehaigusi ravida.
Aastal 1927 töötas Albert Hyman välja maailma esimese kehavälise rütmuri ja kasutas seda kliinikus, et ravida patsienti, kellel diagnoositi harvaesinev südame löögisageduse langus ja sellest tulenev teadvuse kaotus. See kombinatsioon on tuntud kui Gerbeziuse-Morgagni-Adamsi-Stokesi sündroom.
Aastal 1951 kasutasid ameerika kirurgid Callaghan ja Wilfred Gordon Bigelow südamerütmurit, et ravida patsienti, kellel tekkis pärast operatsiooni täielik põigitine südameblokaad haruldase rütmihäire ja Gerbeziuse-Morgagni-Adamsi-Stokesi sündroomi hoogudega.
Nimetatud seadmetel oli üks oluline puudus – seade asus väljaspool patsiendi keha ja ergutusimpulsid südamele tuli saata läbi naha ja kudede, seega pidid need olema suhteliselt kõrgepingelised, mistõttu põhjustasid soovimatuid kõrvalnähte.
Aastal 1958 projekteerisid rootsi teadur Rune Elmqvist ja kirurg Åke Senning esimese südamerütmuri, mis oli piisavalt väike selleks, et olla paigaldatud naha alla. Selle seadme elektritoiteks kasutati akusid, mida tuli tühjenemise tõttu perioodiliselt laadida implanteeritud seadme kohale keha pinnale paigaldatava välise induktsioonipooli abil. Neid südamerütmureid hakkas esimesena tootma Rootsi firma Elema (hilisem Siemens-Elema). Mainitud rütmuri kasutuskestus oli kehasisese paigalduse olukorras suhteliselt lühike, piirdudes 12–24 kuuga, sest kasutatud konstruktsioonilahendus ei pidanud kauem vastu kehavedelikuga ümbritsetud keskkonnas, ja osa kasutatud elektroonsetest komponentidest ei olnud mõeldud kasutamiseks kehasoojuses.
1960. aastate lõpus tegelesid implanteeritavate südamerütmurite väljatöötamisega juba mitmed ettevõtted. Üks nendest oli ARCO USAs. Nemad arendasid südamerütmureid, mis kasutasid töötamiseks vajaliku elektrienergia saamiseks radioaktiivseid isotoope.
Sellele arengule järgnes 1971. aastal Wilson Greatbatchi liitium-jodiidelemendi väljatöötamine. Liitium-jood- või liitiumanoodiga galvaanielemendid said oma pikaealisusega südamerütmurite disainis standardiks. Südamerütmuri esmases tehnoloogilises arendamises osalesid veel Bob Anderson (Medtronic, Minneapolis), J.G. (Geoffrey) Davies (St George'i haigla, London), Barouh Berkovits ja Sheldon Thaler (American Optical), Geoffrey Wickham (Telectronics, Austraalia), Walter Keller (Cordis Corp., Miami), Hans Thornander, kes liitus ülalmainitud Rune Elmqvistiga (Elema-Schonander, Rootsi), Janwillem van den Berg Hollandist ja Anthony Adducci (Cardiac Pacemakers Inc.).
Põhifunktsioon
Nüüdisaegsed südamerütmurid on tavaliselt mitmeotstarbelised. Kõige lihtsamad rütmurid jälgivad südame loomulikku bioelektrilist rütmi. Kui südamerütmur ei taju järgmise südamelöögi bioelektrilist signaali südamerütmuriga isiku jaoks normaalseks peetava löök-löögi vahelise perioodi jooksul, siis stimuleerib seade südamevatsakest (südamelihast) lühikese (mõnemillisekundilise) madalpingeimpulsiga. Selline tajumine ja vajaduse korral (on demand) stimuleerimine jätkub iga toimunud südamelöögi järel (beat by beat).
Keerukamad rütmurid on võimelised tajuma ja/või stimuleerima eraldi nii südame kodasid kui ka vatsakesi.
Biventrikulaarne stimulaator
Biventrikulaarne stimulaator (CRT; ingl k cardiac resynchronization therapy) on südamerütmur, mis võimaldab stimuleerida vasakut koda ja üheaegselt mõlemat vatsakest, et nende tegevust sünkroonida. Eriti on see vajalik südamepuudulikkusega patsientidele, kellest 25–50 protsendil on täheldatud südameseinte desünkronisatsiooni.
Edusammud funktsionaalsuses
On astutud samme, et parendada südamerütmuri funktsionaalsust siirdamise järel. See on saanud võimalikuks tänu mikroprotsessori abil juhitavatele südamerütmuritele. Südamerütmurid, mis kontrollivad mitte ainult vatsakesi, vaid ka kodasid, on nüüd saanud tavaliseks. Niisugust rütmurit nimetatakse kahe kambri rütmuriks. Kuigi need kahe kambri mudelid on tavalistest kallimad, parandab kodade ja vatsakeste kokkutõmmete ajastamine südamesse vere pumpamise efektiivsust ja võib olla kasulik südame paispuudulikkuse korral.
DAVID-i uuringutest ilmneb, et mittevajalik parema vatsakese stimuleerimine võib suurendada südamepuudulikkust ja kodade fibrillatsiooni tekke tõenäosust. Uuemad kahekambrilised seadmed võimaldavad paremat vatsakest minimaalselt stimuleerida ning seega ennetavad südamehaiguse süvenemist.
Implanteerimine / kardiostimulaatori paigaldamine
Tavaliselt paigaldatakse patsiendile südamerütmur väikese operatsiooni teel kas spetsiaalses röntgeniaparatuuriga varustatud operatsioonitoas kas vastava väljaõppega kardioloog/südamearst või (harvem) kardiokirurgi/südamekirurgi poolt. Operatsioonipiirkond valutustatakse kas lokaalanesteetikumi või üldnarkoosiga. Infektsiooni vältimiseks kasutatakse antibiootikume. Enamasti paigutatakse südamerütmur rindkerele rangluu alusesse piirkonda naha alla, kas vasakule või paremale poole (vasakukäelisel eelistatakse paremat ja paremakäelisel vasakut poolt). Pärast piirkonna tuimestamist, tehakse rangluu alla umbes kolme kuni viie sentimeetri pikkune nahalõige. Stimulaatori elektroodide sisestamiseks südamesse kas avastatakse kefaalveen (vena cephalica) ja teostatakse sellele lõige (veenisektsioon) või punkteeritakse rangluualune veen (harvem v. axillaris või ka v. anonyma sin (ingl left innominate vein) Seldingeri järgi. Juhe või juhtmed (nende arv sõltub rütmuri tüübist) sisestatakse südamesse veeni kaudu, kasutades juhtme suunamise jälgimiseks fluoroskoopi ehk röntgeniseadet.
Parema vatsakese juhtme otsas olev elektrood paigaldatakse rutiinselt parema vatsakese tipu piirkonda. Kuna mõnedes uuringutes on näidatud, et selline elektroodi lokalisatsioon võib halvendada seda, kuidas vasak vatsake aktiveerub ja selle tulemusena patsiendi hemodüünaamika võib halveneda ehk südame pumbafunktsioon langeb, siis proovitakse kasutada ka teisi piirkondi elektroodi otsa kinnitamiseks, nagu parema vatsakese väljutustrakt (ingl RVOT – Right Ventricular Outflow Tract), vatsakeste vaheseina ehk septumi või ka Hisi kimbu piirkonda.
Kardiostimulaatori elektroode/juhtmeid on mitut tüüpi. Vastavalt otsa kinnitusele jagatakse need juhtmed passiivkinnitusega ning aktiivkinnitusega juhtmeteks. Passiivne juhe ei tungi südamelihasesse, ta ainult puutub oma kontaktpinnaga vastu müokardi/südamelihast ja spetsiaalsed nagad hoiavad juhet paigal südamelihase trabeekulite vahel. Passiivset juhet saab kasutada ainult parema vatsakese tippu paigaldamisel. Passiivse juhtme paigaldamine on lihtne, südant vähe traumeeriv ja seetõttu tema parameetrid püsivad väga pikalt headena. Teistesse lokalisatsioonidesse paigaldamisel tuleb aga kasutada aktiivkinnitusega juhtmeid. Enamasti on selleks korgitseri meenutava spiraaliga ots, mis keeratakse kruvina 1–2 mm sügavuselt lihase sisse.
Südamerütmuri jaoks tehakse rinnalihase peale väike tasku, millesse paigutatakse kardiostimulaator, millega vastavate pistikutega on ühendatud juhtmete välimised otsad. Sageli kinnitatakse kardiostimulaator õmblusega ümbritsevate kudede külge, et liigselt ei liiguks. Operatsioon võib kesta 30–90 minutit.
Seejärel kontrollitakse südamerütmurit spetsiaalse programmaatori abil, mis võtab seadmega ühendust ning võimaldab tervishoiutöötajal süsteemi tööd terviklikult hinnata ja vajalikud parameetrid määrata. Vähemalt korra aastas kontrollitakse patsiendi südamerütmuri tööd programmaatori abil läbi naha. Vajadusel aasta või paari järel teostatakse ehhokardiograafiline uuring, et veenduda, missugust mõju avaldas paremasse vatsakesse juhtme paigutamine vasakule vatsakesele.
Tüsistused
Südamerütmuri paigaldamisega kaasnevate tüsistustena vajavad kiiret meditsiinilist sekkumist
Hilisemate tüsistustena ka
Südamerütmuriga patsiendi isikut tõendav kaart
Rahvusvaheline südamerütmuriga patsiendi ID-kaart sisaldab niisugust informatsiooni nagu patsiendi andmed (muuhulgas esmased sümptomid, EKG, etioloogia), südamerütmuri paigaldusasutus (arst, haigla), IPG (ingl implanted pulse generator) (kiirus, režiim, siirdamise kuupäev, tootja, tüüp) ja kontrolli teostav isik. Seda kaarti on vaja alati kaasas kanda. Kui südamerütmuriga tekib mingi probleem, vajatakse sellel kaardil olevaid andmeid kvalifitseeritud abi andmiseks.
Mõju elustiilile
Tavaliselt ei muutu patsiendi elustiil kuigi palju pärast südamerütmuri paigaldamist. On siiski mõned tegevusalad, millega pole soovitatav tegeleda, näiteks täisintensiivsusega sport ja tegevused tugevais magnetväljades.
Südamerütmuriga inimene võib avastada, et teatud tüüpi igapäevast tegevust tuleb muuta. Näiteks sõiduki turvavöö võib olla ebamugav, kui selle rihm kulgeb üle rütmuri paiknemise koha.
Tuleb vältida igasugust tegevust intensiivses magnetväljas, näiteks kaarkeevitust või töid massiivsete seadmetega, mis võivad tekitada tugevat magnetvälja (nagu magnetresonantstomograafia (MRT) seade).
Südamerütmuri paigaldamise järel võiks seadme valdaja ja/või loomaomanik (kui lemmikloomale on paigaldatud südamerütmur) meeles pidada, et lisaks piirangutele teatud liiki kaasaegseid ravimeetodite saamisele võivad südamerütmuri tööd mõjutada :
2011. aasta veebruaris on USA Toidu- ja Ravimiameti heakskiidu saanud uus südamerütmur Revo MRI SureScan. See on esimene seade, mis on tõendatult ohutu MRT tingimustes. On siiski olemas mitmeid piiranguid selle kasutamisele, sealhulgas teatud patsientide omadused, teatud kehapiirkonnad ja skaneerimise režiimid.
2008. aastal tehti Ameerika Ühendriikides uuring, mille käigus leiti, et magnetväljad mõnedest kõrvaklappidest, mida on müüdud kaasaskantavate muusikapleieritega, võivad tekitada häireid, kui asetada neid südamerütmurist 1 tolli kaugusele.
Mõned meditsiinilised protseduurid võivad nõuda antibiootikumide manustamist. Patsient peab teada andma kõigile meditsiinitöötajatele, et talle on paigaldatud südamerütmur. See, et inimesel on rütmur, tähendab, et mõned tavalised raviprotseduurid (näiteks MRT) talle ei sobi.
Metropolitani muuseum
Muuseumi asutas 1870. aastal grupp Ameerika Ühendriikide kodanikke sooviga näidata rahvale kunsti ja rahvast kunsti vallas harida.
Metropolitani muuseum oli 2020. aastal Ameerika Ühendriikide külastatuim muuseum ning koroonapandeemia ajal suletusest hoolimata maailmas üheksas. Seda külastas 1,12 miljonit inimest.
Ajalugu
Muuseumi ajalugu ulatub 1866. aastasse, mil Prantsusmaal Pariisis resideerivad ameeriklased otsustasid luua Ameerika Ühendriikide inimeste harimiseks rahvusliku kunstimuuseumi. Idee autor jurist John Jay hakkas algatusele pärast New Yorki naasmist poolehoidjaid otsima.
13. aprillil 1870 avatigi New Yorgis aadressil 681 Fifth Avenue (nn Dodworthi hoone) Metropolitani muuseum. Muuseum kolis kaks korda ning 30. märtsil 1880 avati see aadressil Fifth Avenue ja 82th Street, kus selle peahoone asub ka praegu. 1938. aastal alustas tööd Metropolitani muuseumi haru The Cloisters (ka Met Cloisters) Fort Tryoni pargis. Seal on praegu välja pandud keskaegse Euroopa kunst.
Kollektsioon
Metropolitani muuseumi kollektsioon hakkas kiiresti täienema alles pärast selle avamist 1870. aastal. Esmalt lisandus kogusse Rooma ajast pärit sarkofaag, seejärel 174 Euroopa kunstnike maali (sh Anthonis van Dycki, Nicolas Poussini ja Giovanni Battista Tiepolo loomingut). 1872. aastal pärast Ameerika kunstniku John Kensetti surma sai kogu lisa 38 tema maaliga. 1874.–1876. aastal omandas muuseum Cesnola kogust pronksiajast Rooma ajani dateeritud Küprose kunsti. 1889. aastal ostis muuseum kaks Édouard Manet' maali, 1907. aastal Pierre-Auguste Renoir' maali, 1910. aastal Henri Matisse'i maali. Vana-Egiptusest pärit kuju "Seisev jõehobu" (tuntud ka kui "William"; 1961–1878 e.m.a), mis nüüdseks on saanud muuseumi mitteametlikuks maskotiks, jõudis kogusse 1917. aastal. 1979. aastaks oli muuseum omandanud ka viis Johannes Vermeeri maali.
2013. aastal täiendas muuseum ka oma moodsa kunsti kogu, sest Ameerika filantroop ja kosmeetikaärimees Leonard Lauder otsustas muuseumile annetada 33 Pablo Picasso, 17 Georges Braque'i, 14 Juan Grisi ja Fernand Léger' teost.
Praegu kuulub kollektsiooni üle 2 miljoni kunstiteose. Tuntud maalidest on seal näiteks Michelangelo Caravaggio "Muusikud" (1595), Jacques-Louis Davidi "Sokratese surm" (1787), Vincent van Goghi "Küpressid" (1889), Pieter Bruegel vanema "Viljakoristajad" (1565), Jackson Pollocki "Sügise rütm" ("Number 30") (1950), El Greco "Vaade Toledole" (1604–1614), Rembrandti "Aristoteles Homerose büstiga" (1653), Honoré Daumier' "Kolmanda klassi vagun" (1863–1865) ja Emanuel Leutze "Washington Delaware'i jõge ületamas" (1851).
Muuseum on tuntud ka mahuka, 26 000 museaalist koosneva Egiptuse kogu poolest. Ameerika tiivas on ulatuslik Ameerika maali-, skulptuuri- ja dekoratiivkunsti kollektsioon. Muudest museaalidest kuuluvad kogusse relvad ja relvastus, samuti Kreeka, Rooma, Aafrika, Okeaania, Põhja- ja Lõuna-Ameerika, vana Lähis-Ida ja Aasia kunst, islamikunst, kostüümid, graafika ja trükised, muusikainstrumendid ja fotograafia.
Eesti kultuur muuseumis
2021. aasta lõpus toimus Metropolitani muuseumis helilooja Arvo Pärdi autorikontsert, kus tuli esiettekandele ta a cappella kooriteos "O Holy Father Nicholas" ("Oo, püha isa Nikolaus"). Selle esitas Ameerika Ühendriikide lauljaid koondav Artefact Ensemble, keda juhatab dirigent Benedict Sheehan.
Amvrossi (Pappa-Georgopoli)
pisi Amvrossi (vene keeles Амвросий; kodanikunimega Амирей Паппа-Георгополи Amirei Pappa-Georgopoli; kreeka keeles Ἀμοιραίας Πάππα-Γεωργοπόλοι Amoiraias Pappa-Georgopoli; 1791 Maistra – 30. oktoober/11. november 1863 Celje) oli õigeusu vaimulik (Dabro-Bosna metropoliit 1835–1840) ja vanausu Belaja Krinitsa hierarhia esimene kirikupea (Belaja Krinitsa metropoliit) aastatel 1846–1847.
Tiiu Ojasoo
Tiiu Ojasoo (sündinud 9. septembril 1945 Londonis) on eesti päritolu biokeemik.
Elulugu
Lõpetas 1968 Cambridge'i Ülikooli biokeemia alal, jätkas õpinguid Prantsusmaal Pariisi Ülikoolis ning Pierre ja Marie Curie Ülikoolis, kus kaitses 1995 doktoriväitekirja molekulaarbioloogias. Töötas Pariisis Prantsuse Tervise Arendamise Rahvuslikus Agentuuris.
Teadustöö
Uurimistöös käsitleb steroidide retseptorite biokeemiat ja nende seoseid mitmesuguste haigustega ning nende matemaatilist analüüsi. Viimasel ajal on pälvinud tähelepanu bibliomeetriliste indikaatorite kriitilise analüüsiga. Internetiajakirja Science Tribune asetoimetaja.
Astrit
Astrit on naisenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 972. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Astrit 64 naisel.
2020. aasta ujumise Euroopa meistrivõistlused
thumb|right|300px|Duna Aréna - Euroopa meistrivõistluste peamine võistluspaik. 2020. aasta ujumise Euroopa meistrivõistlused pidid toimuma 11.–24. maini Ungaris Budapestis. 20. märtsil teatati siiski, et võistlused on edasi lükatud koroonapandeemia tõttu ja toimuvad 17.–30. augustini 2020. Mai alguses teatas Euroopa Ujumisliit, et lükkab võistluse edasi 2021. aasta maini. '''Võistlused toimusid 10.–23. maini 2021.''' Võistluste toimumiskohad on Doonau areen Budapesti kesklinnas, kus selguvad Euroopa meistrid ujumises, vettehüpetes ja kujundujumises. Avaveeujumises selguvad võitjad Lupa järves, mis asub Budakalászi linnas.
35. korda peetavate Euroopa meistrivõistluste korraldaja otsustas Euroopa Ujumisliit LEN 9. juulil 2016. aastal Budapestis toimunud juhatuse koosolekul.
Pirita sõjavangide kalmistu
Pirita sõjavangide kalmistu on kalmistu Pirita linnaosas Tallinnas, aadressiga Metsavahi tee 51a. Kalmistu pindala on 0,3 ha.
Kalmistu rajati Saksa sõjavangidele juba 1944. aastal, kuid pole teada, milliste laagrite vange sinna maeti. Esimesed maetud on 1944. aastast, viimane teadaolev matus on 1950. aastast.
2020. aasta ujumise Euroopa meistrivõistlused
Peale 1926. aasta, 1958. aasta, 2006. aasta ja 2010. aasta toimuvad Budapestis juba viiendad ujumise Euroopa meistrivõistlused. Budapest korraldas kolm aastat varem 2017. aasta ujumise maailmameistrivõistlused.
Võistluspaigad
Võistluste toimumiskohad on Doonau areen Budapesti kesklinnas ujumise, vettehüpete ja kujundujumise võistluste jaoks ning Lupa järv, mis asub Budakalászi linnas (Budapesti suurlinnapiirkond) avaveeujumise võistlusteks. Harjutamiseks ja soojendamiseks kasutatakse veel kolme järgmist kohta: Komjádi bassein, BVSC bassein ja Széchy Tamás bassein.
Medalid
Korraldajariik
Horst Wessel
pisi|Horst Wessel 1929. aastal pisi|Horst Wesseli [[NSDAP liikmetunnistus]] Horst Ludwig Georg Erich Wessel (9. oktoober 1907 – 23. veebruar 1930) oli natsionaalsotsialistlik aktivist, SA sturmführer, luuletaja, NSDAP hümni "Horst Wessel Lied" teksti autor.
Elulugu
Wessel õppis algkoolis Cöllnis (1914–1922) ja seejärel Königstädtische Gymnasium 'is. Peale gümnaasiumi lõpetamist 1926. aastal astus Horst Wessel Friedrich Wilhelmi Ülikooli õigusteadust õppima, kuid jättis hiljem õpingud pooleli.
Wesseli perekond, keda mõjutasid isa poliitilised seisukohad, toetas innukalt monarhistlikku Saksa Rahvuslikku Rahvaparteid (DNVP, Deutschnationale Volkspartei) ning 15-aastaselt liitus Wessel DNVP noorterühmaga Bismarckjugend ('Bismarcki noored'). Hiljem ühines ta poolsõjalise rühmitusega Wiking Liga, mille eesmärk oli "Saksamaa taaselustamine rahvuslikul ja etnilisel alusel". Wessel ise ütles, et rühmituse lõplik eesmärk oli "rahvusliku diktatuuri kehtestamine". Peagi sai Wesselist kohalik liider, kes osales tänavalahingutes neile vaenulike rühmitustega, kus tegutsesid Saksamaa Sotsiaaldemokraatliku Partei (SPD) ja Saksamaa Kommunistliku Partei (KPD) noorliikmed.
Tegevus SA-s
7. detsembril 1926. aastal liitus ta Adolf Hitleri juhitud Natsionaalsotsialistliku Saksa Töölispartei (NSDAP) poolsõjaväelise üksusega Sturmabteilung (SA). Berliini 400-mehelist rühma juhtis Joseph Goebbels. Paar aastat elas Wessel topeltelu, olles ülikoolis õigusteaduse üliõpilane ja Sturmabteilung 'i liige. 1928. aastal värbas Wessel Berliinis kohalikke noori ning aitas ellu viia NSDAP struktuuri ümberkorraldamist. Wessel tegi seda hoolimata SA reeglitest, mis keelasid selle liikmetel partei heaks töötada.
Joseph Goebbels ja Berliini natsistide juhtliikmed tunnustasid Wesselit tõhusa tänavakõnelejana, kes 1929. aastal esines 56 korda. Aastatel 1929–1930 toimusid pidevalt vägivallaaktid Berliinis natsionaalsotsialistliku partei tänavavõitlejate, teiste paremäärmuslike rühmituste ning kommunistliku partei ja teiste vasakpoolsete parteide vahel. Wessel sai kommunistide seas tuntuks, kui ta juhtis Goebbelsi korraldusel mitmeid SA sissetunge vaesemasse Berliini linnaossa, kus tegutsesid kommunistid koos kriminaalse elemendiga. Politsei ei suutnud olukorda kontrollida.
Wessel ei olnud füüsiliselt tugev, talle anti koolis alaline vabastus kehalisest kasvatusest, kuna ta oli ratsutades kukkumisel murdnud mitmel korral käe, mis selle tagajärjel jäi vigastatuks. Sellegipoolest ta poksis ja harjutas võitluskunste. Oma füüsilise puude kompenseerimiseks kasutas ta tänavakonfliktides retoorikat. 1929. aastal sai Wessel SA ringkonnajuhiks Sturmführer 'i auastmega. Ta kirjutas SA-le laule, millest tuntum on "Die Fahne hoch!" ('Tõstke lipp!'), mida hakati nimetama "Horst Wesseli lauluks"("Horst Wessel Lied"). Hiljem esitati natsionaalsotsialistlikul Saksamaal ametlikult kahte hümni – "Deutschlandliedi" ja "Horst Wessel Liedi".