cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Teadusfilosoofide loend
E
Jüri Eintalu - Brian Ellis
F
Paul Feyerabend - Arthur Fine - Bas van Fraassen - Philipp Frank
G
Galileo Galilei - Clark Glymour
Brežnevi doktriin
Brežnevi doktriin oli Nõukogude Liidu välispoliitiline doktriin alates Praha kevadest 1968. aasta augustis kuni 1989. aastani.
Teadusfilosoofide loend
K
Ülo Kaevats - Immanuel Kant - Enn Kasak - Thomas Kuhn
L
Imre Lakatos - Larry Laudan - Jarrett Leplin - Peter Lipton - Endla Lõhkivi
M
John Stuart Mill - Alan Musgrave - Peeter Müürsepp juunior
Loodusmälestiste loendid
Eesti loodusmälestised on loetletud Eesti loodusmälestiste loendis.
Teadusfilosoofide loend
N
Gustav Naan - Leo Näpinen
Loodusmälestiste loendid
Välismaa loodusmälestised on loetletud välismaa loodusmälestiste loendis.
Brežnevi doktriin
Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei Keskkomitee peasekretär Leonid Brežnev ütles oma kõnes Poola Ühinenud Töölispartei 5. kongressil 13. novembril 1968, et Nõukogude Liit takistab edaspidi kõigi vahenditega mõne riigi võimalikku väljaastumist Varssavi Lepingu Organisatsioonist ja katseid kõigutada kommunistide võimumonopoli ühes või teises riigis
Eesti tudengisatelliidi programm
pisi|300px|Kunstniku nägemus [[Eesti esimesest tudengisatelliidist ESTCube-1 Maa orbiidil]] pisi|ESTCube-1 jäädvustus kevadisest Eestist 2014. aastal Eesti tudengisatelliidi programm on Tartu Ülikooli üliõpilaste ja õppejõudude poolt 2008. aastal algatatud mitteformaalne haridusprogramm, mille käigus ehitatakse satelliite ning populariseeritakse reaal- ja inseneriteadusi.
Programmi projektides lööb kaasa ligi 50 üliõpilast Tartu Ülikoolist, Tallinna Tehnikaülikoolist, Eesti Lennuakadeemiast ja Eesti Maaülikoolist.
Lisaks Eesti tudengisatelliidi programmi raames arendatavatele ESTCube'i satelliitidele on Eestis käimas ka TTÜ-Mektory tudengisatelliidi programm, mille käigus saadeti esimene kuupsatelliit kosmosesse 2019. aastal.
Eesmärgid
Eesti tudengisatelliidi programmi eesmärkideks on
Teadusfilosoofide loend
P
David Papineau - Charles Sanders Peirce - Michael Polanyi - Karl Popper - Hilary Putnam
Eesti tudengisatelliidi programm
Projektid
pisi|300px|Eesti tudengisatelliidi programmi satelliitide juhtimiseks loodud satelliitsidejaam [[Tartu Ülikooli füüsika instituudi katusel Tartus Tähe 4]]
Raskejõustik
Raskejõustik on sportlik tegevus, mis hõlmab maadlust, poksi ja tõstmist. Raskejõustiku hulka kuuluvad ka judo, kulturism, jõutõstmine ja rammumeeste võistlused. Raskejõustiku üks oluline eripära on see, et võisteldakse kaalukategooriates.
Raskuste tõstmise võistlusi korraldati juba Vana-Egiptuses, -Hiinas ja -Kreekas. Keskaja Euroopas esinesid jõumehed laadaplatsidel ja rahvapidudel. 18. sajandil ilmusid Inglismaa tsirkustesse elukutselised atleedid, eriti populaarseks said nende esinemised järgmisel aastasajal (tuntuimad olid sakslane Eugen Sandow ja Arthur Saxon ning kanadalane Louis Cyr).
Teadusfilosoofide loend
S
Wesley Salmon - Lawrence Sklar - Frederick Suppe
T
Stephen Toulmin
V
Lembit Valt - Rein Vihalemm
W
John Worrall
Kanalite loendid
Välismaa kanaleid on loetletud välismaa kanalite loendis.
Eesti kanaleid on loetletud Eesti kanalite loendis.
Alevtina Koltšina
Alevtina Koltšina (sündinud Bakilina; 1951–1954 Leontjeva; 11. november 1930 Permi oblast – 1. märts 2022 ) oli NSV Liidu suusataja. Olümpiavõitja (1964) ja seitsmekordne maailmameister (1958, 1962 ja 1966).
Isiklikku
Alevtina Koltšina oli abielus Pavel Koltšiniga (1930–2010). Nad elasid alates 1973. aastast Eestis, Otepääl. Koos abikaasa Paveliga on nad maailma kuulsaim suusatajatest abielupaar, kes võitis kokku 21 tiitlivõistluste medalit (Alevtina 13, Pavel 8). Nende poeg Fjodor Koltšin oli kahevõistleja. Aastast 1996 oli ta Eesti kodanik.
Jacopo Sansovino
thumb|Jacopo Sansovino, [[Tintoretto maal]] thumb|Püha Markuse raamatukogu Jacopo d'Antonio Sansovino (2. juuli 1486 Firenze – 27. november 1570 Veneetsia) oli Itaalia skulptor ja arhitekt.
Ta sündis Jacopo Tatti nime all. Ta õppis skulptuuri Roomas Andrea Sansovino juures, kes töötas seal 1504–1513, ja võttis tema järgi endale uue perekonnanime.
Ta naasis 1511 Firenzesse ning sai tellimuse kahele marmorkujule: Pühast Jaakobist Firenze toomkiriku jaoks ja Bacchusest (see asub praegu Bargello lossis). Ta tegi Michelangelole, kes vastutas Firenze San Lorenzo kiriku ehitamise eest, ettepanekuid selle fassaadi kaunistavate skulptuuride kohta, aga Michelangelo lükkas need tagasi, mis Sansovinot väga pahandas.
Perioodil 1510–1517 jagas ta ateljeed ja modelle maalikunstnik Andrea del Sartoga. Nagu kõigil 17. sajandi itaalia arhitektidel, nii ka temal läks suur osa ajast ja tööst õukonna ja muude organisatsioonide rituaalide jaoks vajalike ajutiste ehitiste püstitamiseks. Selles žanris oli tema suursaavutuseks paavsti Leo X jaoks 1515 rajatud triumfivärava ehitus.
Seejärel asus Sansovino Rooma.
Pärast Rooma rüüstamist 1527 lahkus ta sealt Veneetsiasse, kuhu jäi elama surmani. 1529 sai ta seal San Marco prokuraatorite kinnisvarahaldajaks ja peaarhitektiks. San Marco prokuraator oli Veneetsia tähtsuselt teine ametikoht doodži järel ja seega sai Sansovino Veneetsia üheks kõige mõjukamatest kunstnikest. Talle määrati esialgu aastapalgaks 80 tukatit, aga juba järgmisel aastal tõsteti seda 180 tukatini.
Tema teosteks on tähtsad ehitised ja rajatised Püha Markuse väljaku lähedal, näiteks mündikoda ning mitmesugused skulptuurid ja reljeefid Püha Markuse basiilikal. Ta aitas ümber ehitada maju, kirikuid, losse ja ametihooneid. 1537–1540 ehitati Püha Markuse väljakule hobusetalli asemele triumfikaare kujuline marmorist hoone Loggetta.
Tema tippteoseks sai Püha Markuse raamatukogu (Biblioteca Marciana), mis asub Doodžide palee vastas ja mis on Veneetsia üks kõige rikkalikumalt kaunistatud renessansiajastu ehitisi. Selle ehitus venis poole sajandi pikkuseks ja maksis 30 tuhat tukatit. Raamatukogu juures ühendas Sansovino klassitsismi, mida tavaliselt seostatakse lihtsuse ja rangusega, veneetslaste armastusega pinnakaunistuste vastu.
Pärast 41 aastat kestnud tööd Veneetsia peaarhitektina Sansovino suri. Tema asemel sai peaarhitektiks Andrea Palladio.
Boriss Godunov
Elulugu
Boriss Godunov oli tatari päritolu Moskoovia bojaariperekonna liige, kes sattus Ivan Julma lähikonda opritšnina-perioodil. Godunov abiellus Ivani ühe suurima soosiku, Maljuta Skuratovi tütrega.
Boriss Godunovi on peetud üheks osavamaks ja võimekamaks poliitikuks ning intrigaaniks tsaari õukonnas. Kui Ivan IV suri, määranud ta Godunovi koos nelja teise bojaariga regentnõukoguna riiki valitsema, sest tema ainus elusolev poeg Fjodor olnud vaimselt alaarenenud ja võimetu valitsema. Viimasel ajal on selles küll kaheldud, kuid kahtlemata saavutas Boriss Godunov pärast Ivani surma uue tsaari juures väga soodsa positsiooni, sest tema õde Irina Godunova oli Fjodori naine.
Godunovi teeneks on loetud ka Moskva patriarhaadi loomist 1589. aastal.
Aastal 1591 suri Uglitšis Ivan IV noorim poeg Dmitri Ivanovitš. Ta kukkunud noaga mängides langetõvehoos selle otsa. Dmitri ema süüdistas poisi surmas aga Moskva aadlikke, kes sealsamas tapeti. Pealinnast kohale saabunud uurimiskomisjon jõudis siiski järeldusele, et tõenäoliselt oligi tegemist õnnetusjuhtumiga. Ehkki Dmitri tapmises on hiljem tihti süüdistatud Godunovi, polnud see surm toona tema huvides, sest Fjodor oli temast endast tunduvalt noorem ja võis veel lapsi saada ning Dmitri kui tsaari kuuendast abielust sündinud laps polnud õigeusu kiriku seisukohalt ka seaduslik järeltulija (kirik tunnistas vaid kolme esimest abielu). Godunovi hakati Dmitri surmas laiemalt süüdistama alles siis, kui Godunov oli tsaariks saanud ning Venemaal puhkes näljahäda.
Võimuletõus
1598. aasta alguses suri Fjodor I meessoost järglaseta. Venemaal puhkes tõsine paanika, sest Rjurikovitšite meesliini väljasuremise järel polnud maal enam seaduslikku troonipärijat. Esialgu pakuti trooni nii hertsog Magnuse lesele Mariale (kes oli Ivan IV lähisugulane) kui ka 1575–1576 formaalselt Vene tsaariks olnud Simeon Bekbulatovitšile. Kumbki neist poleks ilmselt osutunud kuigi heaks valikuks ning nõnda otsustati troon anda Boriss Godunovile kui kõige võimekamale riigitegelasele. Too keeldus esialgu pakkumisest, taandudes kloostrisse ja lastes mitmel saatkonnal end palumas käia. Ta pidi olema äärmiselt ettevaatlik, sest uue dünastia esimese valitsejana pidi tal olema võimalikult laialdane toetus. Nõnda võttis ta pakkumise vastu alles siis, kui kõik tähtsamad bojaarid ja kirikutegelased olid tema juures ära käinud. Tema kroonimise järel peeti kümnepäevane pidu ja rahvas vabastati aastaks maksudest, niisamuti vabastati kõik vangid.
CrunchBang Linux
CrunchBang Linux (ehk #!, nagu teda logo tõttu sageli nimetati), oli Ubuntul põhinev väikese mahuga Linuxi distributsioon. BunsenLabs on CrunchBang Linuxi kogukonna-poolne edasiarendus.
CrunchBang kasutas aknahaldurina Openboxi. Vähese ressursinõudlikkuse tõttu sobib seda kasutada moraalselt vananenud või väikese võimsusega riistvaral (nt Asus Eee PC).
Ajalugu
CrunchBang Linux töötati täielikult välja Ubuntu lähtekoodi põhjal, välja arvatud mõned paketid; distributsiooni loomisel saavutati hea tasakaal kiiruse ja funktsionaalsuse vahel.
Tarkvara
Erinevalt Ubuntust sisaldas CrunchBang Linux mitut mittevaba või patentidega koormatud programmi ja teeki. Nii toetab ta mitut multimeediavormingut, näiteks MP3, flash ja ka DVD taasesitamist.
CrunchBang Linuxis asendati mõned rakendused, mida Ubuntus vaikimisi kasutatakse:
CrunchBang Linuxil on ka teistsugune ikoonistik ja teistsugused vaikimisi taustapildid.
Versioonid
CrunchBang Linuxist oli saadaval kaks versiooni:
Kunagi pakuti ka kolmandat versiooni: CrunchEee Edition — see oli modifitseeritud versioon Asus Eee PC jaoks. Seda enam ei pakuta, kuna Lite versioon ühildub täielikult Eee arvutitega.
Suuga
Suuga on küla Viljandi maakonnas Mulgi vallas (varem Karksi vallas).
Külas asub Nuudsaku järve kirdetipp.
Endosümbiont
Endosümbiont on organism, kes elab teise organismi kehas või rakus, nõnda moodustavad need kaks organismi endosümbioosi.
Endosümbionti, kes elab teise organismi raku sees, nimetatakse endotsütobiondiks.
Talcott Parsons
pisi|Talcott Parsons Talcott Parsons (13. detsember 1902 – 8. mai 1979) oli inglise päritolu USA teadlane, keda on peetud 20. sajandi tippsotsioloogiks.
Ta töötas Harvardi Ülikoolis.
Talcott Parsons on ühiskonna stratifitseerimisel lähtunud kolmest kriteeriumist:
Tunnustus
Talcott Parsons valiti 1960. aastal Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks.
Genrihh Jagoda
Karjäär Nõukogude organites
1919. aastal määrati Genrihh Jagoda Väliskaubanduse Rahvakomissariaadi Kolleegiumi liikmeks;
1920. aastal määrati Genrihh Jagoda Tšekaa Kolleegiumi liikmeks;
1921. aastal määrati Genrihh Jagoda Vene SFNV Siseasjade Rahvakomissariaadi juures asuva Riikliku Poliitvalitsuse (OGPU) esimehe Vjatšeslav Menžinski asetäitjaks ning Nõukogude sõjaväe ja laevastiku lojaalsuskontrolli teostava Riikliku Poliitvalitsuse eriosakonna ülemaks. Jagoda saavutas 1926. aastaks NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu juures asuvas Ühendatud Riiklikus Poliitvalitsuses sisulise juhtpositsiooni, kuna Poliitvalitsuse juht Vjatšeslav Menžinski oli halveneva tervise tõttu tööst pidevalt eemal.
1934. aastal pärast NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaadi moodustamist ja Menžinski surma tõusis Jagoda siseasjade rahvakomissariks.
NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaadi juhina
Jagodal oli oluline roll GULAGi rajamises ja Sergei Kirovi tapmisele järgnenud repressioonides. Tema juhtimisel algas 1931. aastal Valge mere kanali ehitus. Jagoda juhtis ka ülekuulamisi näidisprotsessi eeluurimisel, mis viis Grigori Zinovjevi ja Lev Kamenevi hukkamiseni 1936. aasta augustis.
"Nõukogudevastane trotskistlik-zinovjevlik keskus"
19.–24. augustini 1936 viidi Moskvas läbi Jagoda juhitud NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaadi Riikliku Julgeoleku Peavalitsuse poolt ette valmistatud ja lavastatud avalik poliitiline kohtuprotsess Nõukogudevastase trotskistliku-zinovjevliku keskuse («Антисоветский объединенный троцкистско-зиновьевский центр») süüasja arutamine. Keskuse juhtimises süüdistati Grigori Zinovjevit ja Lev Kamenevi. Kõik esimest 16 kohtualust mõisteti süüdi ja surma mahalaskmise läbi, kuid 10. septembril mõistis NSV Liidu Ülemkohus "süüteokoosseisu puudumise tõttu" õigeks ÜK(b)P KK sekretäri Jossif Stalini poliitilised vastased Nikolai Buhharini ja Aleksei Rõkovi.
Jagoda langus ja hukkamine
28. septembril 1936 vabastati Genrihh Jagoda NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaadi siseasjade rahvakomissari ametikohalt ning siseasjade rahvakomissariks määrati ÜK(b)P KK sekretär Nikolai Ježov.
4. aprillil 1937 Genrihh Jagoda arreteeriti. veebruaris 1938 mõisteti tema üle kohut "Nõukogudevastase "paremtrotskistliku bloki" liikmete Nikolai Buhharini ja Aleksei Rõkoviga. Protsessil torkas silma mitu dialoogi Jagoda ja prokurör Võšinski vahel. Võšinski: Öelge, reetur ja äraandja Jagoda, kas tõesti kogu oma ilge ja kuritegeliku tegevuse juures ei tundnud te mitte iialgi kõige väiksemat kahjutunnet, kõige väiksemat kahetsust? Ja nüüd, kui te lõpuks vastate proletaarse kohtu ees kõigi oma alatute kuritegude eest, ei tunne te kõige väiksemat kahjutunnet enda poolt kordasaadetu eest?
Jagoda: Jah, tunnen kahetsust, väga tunnen kahetsust...
Jagoda: Väga tunnen kahetsust... Väga tunnen kahetsust, et siis, kui ma oleksin saanud seda teha, ei lasknud ma teid kõiki maha.
13. märtsil mõisteti süüdi ja 15. märtsil hukati Lubjanka vanglas.
Teistest samal protsessil süüdistatutest erines Jagoda saatus kolme olulise tunnuse poolest. Esiteks lasti ta maha teistest eraldi ja tema matmiskoha kohta puuduvad dokumendid. Teiseks oli ta ainus, keda ei rehabiliteeritud, põhjuseks Jagoda osalemine ebaseaduslikes repressioonides. Ja kolmandaks võivad mõned Jagoda vastu esitatud süüdistused, näiteks osalus Sergei Kirovi tapmises ja Maksim Gorki mürgitamine,.
PCMan File Manager
PCMan File Manager ehk PCManFM on Hong Jen Yee väljatöötatud failihaldur.
PCMan File Manager on vaba tarkvara, mis on välja antud GNU Üldise Avaliku Litsentsi all. Programmi eesmärgiks on järgida freedesktop.org-i seatud koostalitlusvõime spetsifikatsioone.
PCManFM on LXDE töölauakeskkonnaga kaasa tulev failihaldur.
PCMan FM-i vahendite ja võimaluste hulka kuuluvad pisipildid pildifailide jaoks, esemete tirimine, vahekaardid, järjehoidjad interneti jaoks ja Inotify toetus (eksperimentaalne). Suurte kataloogide kiireks laadimiseks kasutatakse lõngemitmust. Programm on mitmekeelne.
Sindi
Sindi on linn Pärnu maakonnas Tori vallas Pärnu jõe vasakul kaldal jõe ning Lanksaare raba vahelisel tasandikul 14 km kaugusel Pärnust, Tori valla keskus.
Nimi
Sindi on saanud nime sealse mõisa kunagise omaniku Pärnu linnanõuniku Carl Zindti järgi (1603, Zintenhof). Mõis asus Pärnu jõe kaldal praeguse Politseikooli (endise erikutsekooli) asukohas. Hiljem päris sama nime veidi kaugemal asuv linn.
Ajalugu
pisi|Endise [[Sindi kalevivabriku hoone]] pisi|[[Sindi muuseum ]] Sindi linn tekkis töölisasulana 1833. aastal mõisale kuulunud Saia ja Tõela küla alale rajatud kalevivabriku ümber. Ettevõtja oli Riia tulundustegelane ja tööstur J. C. Wöhrmann, kes asus sinna seejärel, kui tema ettevõte Poolas kangrute ülestõusu ajal 1831 oli maha põletatud. Asutamise ajast pärinevad praeguse vabriku vanimad hooned, samuti mõned endised meistritemajad ja ametnike klubi Harmonie hoone. 19. sajandi keskel rajati vabriku juurde mehaanikaosakond, kus tehti ka malmivalu, ja gaasivabrik – esimesed selletaolised ettevõtted Pärnumaal.
Aastal 1921 sai Sindi alevi õigused. Tõuke asula edasisele kasvule andis Lelle–Papiniidu raudteelõigu valmimine 1928, mispuhul Sindi sai raudteejaama. Raudtee läbi Sindi oli käigus 1970. aastani.
1. mail 1938 sai Sindi jõustunud Linnaseadusega kolmanda astme linnaks. 19. oktoobril 1938 tegi siseminister Sindi linnavalitsusele korralduse leida linnale 1. maiks 1939 uus nimi (kuna seda korraldust ei täidetud, pikendas Pärnu maavalitsus tähtaega 1. juulini 1940). Uueks nimeks soovitati võtta Sinijõe või Kalevi.
Aastatel 1957–1991 kuulus Sindi administratiivselt Pärnu linna koosseisu. Sindi linn sai iseseisvaks omavalitsusüksuseks 1991. aasta 26. septembril.
2017. aastal moodustati Are valla, Sauga valla, Sindi linna ja Tori valla ühinemise teel uus haldusüksus, mille nimeks sai Tori vald.
Haridus
pisi|[[Sindi Gümnaasiumi hoone ajalooline osa on arvatud riiklikuks ehitismälestiseks]] Sindis asuvad Sindi Gümnaasium, Karl Rammi nimeline Sindi Muusikakool ja Sindi lasteaed.
Vaatamisväärsused
pisi|[[Sindi raudteejaama peahoone]] Arhitektuuriliselt pakuvad Sindis huvi aastatel 1927–1928 ehitatud Sindi raudteejaama hoonekompleks, Sindi raekoda ja Sindi-Lodja sild Pärnu–Tori maanteel üle Reiu jõe.
Linnas asuvad Sindi luteri ja Sindi õigeusu kirik.
Sindi Viira linnaosa kohal Pärnu jõe paremal kaldal asub Eesti vanim kiviaja asulapaik Pulli asula.
Vaatamisväärsuste hulka kuulub ka Sindi Gümnaasiumi vana punane hoone.
Sindi vaatamisväärsuste hulka kuulus 1970. aastatel rajatud, kuid hiljem kasutuseta seisnud ning kalade rännet takistanud 4,3 m kõrgune betoonist Sindi pais. Pais otsustati lammutada ning selle asemele rajada tehiskärestik. Tööd on plaanitud teha aastatel 2018–2021. Paisu hakati lammutama 2018. aasta oktoobris ning 2020. aasta kevadeks on jäänud lõplikult korrastada jõesäng ja kaldad.
Sindi linna piirist umbes 500 m kirdes on Pärnu jõe kõrges vasakus kaldas Kuke talu lähedal kolm hästi säilinud puhast tehiskoobast. Need kaevati pärast II maailmasõda klaasiliiva varumisel, mida veeti sealt Järvakandi tehasesse. Kuke koobastest sadakond meetrit allavoolu esinevad Pärnu jõe ääres mõned väikesed koopad. Need on uuristanud jõevesi.
Tuntud isikuid
pisi|Mälestustahvel endise Sindi ministeeriumikooli hoone seinal. Selles hoones töötas 1891–1893 kirjanik [[Ernst Peterson-Särgava ]] Sindis on sündinud ajakirjanik ja riigitegelane Julius Seljamaa, haridustegelane Juhan Albert Luur, poliitik ja advokaat Viktor Tarmas, vaimulik Harry Johann Nuudi, diplomaat Karl Tofer, poliitik Aleksander Tois, agronoom ja poliitik Kaarel Liidak, näitleja, laulja ja lavastaja Henn Aare, pedagoog ja tõlkija Lea Nurkse, kunstnik Andres Winter, arhitekt Roman Koolmar, metsateadlane Andres Mathiesen, agrotehnikateadlane Veli Palge, tõstja Aleksander Kask, kergejõustiklane Uno Palu, jalgpallur Juho Matsalu, graafik Gita Teearu, ehtekunstnik Jaan Pärn, näitleja Karin Peetri, arst Laine Loo, kandlemängija Elo Kalda, laulja Kairit Tuhkanen ning sõudjad Sten-Erik Anderson ja Allar Raja.
Liina Lindström
pisi Liina Lindström (sündinud 24. juulil 1973) on eesti keeleteadlane.
Haridus
Lõpetas 1991. aastal Ülenurme Keskkooli, 1997. aastal Tartu Ülikooli bakalaureuseõppes ja 1999 magistriõppes eesti keele erialal. 2005. aastal kaitses Tartu Ülikoolis doktoriväitekirja teemal "Finiitverbi asend lauses. Sõnajärg ja seda mõjutavad tegurid suulises eesti keeles" (ilmunud sarjas "Dissertationes philologiae estonicae universitatis Tartuensis" 16. Tartu 2005).
Teadustöö
Uurimisvaldkonnad: süntaks, eesti murded, dialektoloogia, murdesüntaks, keele muutumine, keele varieerumine, grammatika.
Eesti murrete korpuse koostajaid.
Kuulub Liivi Sõprade Seltsi, Emakeele Seltsi, Soome Keeleteaduse Ühingusse, Eesti Digitaalhumanitaaria Seltsi, ühingutesse Societas Luinguistica Europaea ja Digital Humanities in the Nordic Countries. On Eesti Kognitiivse Keeleteaduse Ühingu asutajaliige ja juhatuse liige, ajakirja Virittäjä toimetuskolleegiumi liige.
Isiklikku
Tema õde on semiootik Kati Lindström, abikaasa keeleteadlane Pärtel Lippus.
ESTCube-1
ESTCube-1 on Eesti tudengisatelliidi programmi raames ehitatud ja 7. mail 2013 Guajaana kosmodroomilt Prantsuse Guajaanas Kourous Euroopa Kosmoseagentuuri kanderaketiga Vega Maa orbiidile viidud tehiskaaslane, Eesti esimene satelliit.
ESTCube-1 oli hariduslik koostööprojekt, milles osalesid tudengid ja gümnaasiumiõpilased. Lisaks õppe-eesmärgile oli satelliidil ka teaduslik siht – viia läbi esimene elektrilise päikesepurje katsetus kosmoses. Kuigi päikesepurje katsetus ebaõnnestus, siis andis ESTCube-1 projekt ainet mitmekümnele teadustööle. Olulise eduna on välja toodud ka õnnestunud teaduskommunikatsiooni ja teaduse populariseerimist.
Projekti juhiti Tartu Ülikoolist, aga seal osales üliõpilasi ka Tallinna Tehnikaülikoolist, Eesti Maaülikoolist, Eesti Lennuakadeemiast ja Tallinna Ülikoolist. Rahvusvaheliste partneritena osalesid projektis Soome meteoroloogia instituut, Helsingi Ülikool, Jyväskylä Ülikool, Ida-Soome Ülikool ja Saksa kosmoseagentuur.
Tehiskaaslase kavandamisel ja ehitamisel järgiti kuupsatelliidi standardit (mass kuni 1,3 kg ja mõõtmed 100×100×113,5 mm).
ESTCube-1 orbiidi algne kõrgus maapinnast oli ligikaudu 650 kilomeetrit ning satelliidi kiirus orbiidil umbes 7,46 km/s.
Orbiidile viimine
ESTCube-1 pidi esialgsete plaanide järgi orbiidile viidama 4. mai varahommikul, kuid tugeva tuule tõttu lükati kanderaketi start edasi.
Kanderakett startis lõpuks 7. mail kell 05:06:31 (Ida-Euroopa suveaeg, EEST). ESTCube-1 eraldus kanderaketist 2 tundi ja 48 sekundit pärast starti, kell 07:07:19 EEST.
ESTCube-1 elutsükkel kosmoses
Selleks kuupäevaks oli kogunenud/saavutatud:
Side ESTCube-1-ga lakkas 19. mail 2015. Satelliit jääb orbiidile veel umbes 20 aastaks. Selle ajaga väheneb satelliidi kõrgus atmosfääris pidurdumise tõttu sedavõrd, et atmosfääri tihedamatesse kihtidesse jõudes põleb satelliit ära.
Satelliidi orbiit
Teadusliku eksperimendi läbiviimiseks ja satelliidiga sidepidamiseks on mitmel põhjusel sobivaim päikesesünkroonne ringikujuline polaarorbiit. ESTCube-1 orbiidi kõrgus maapinnast on ca 650 kilomeetrit, satelliit liigub orbiidil kiirusega umbes 7,46 km/s. Jooksva info ESTCube-1 orbiidi parameetrite kohta leiab Space-Tracki veebiportaalist, visualiseeritud orbiit ja satelliidi hetkeasukoht on leitav Heavens-Above vahendusel.
Teaduslik eesmärk
pisi|ESTCube-1 kaamera [[prototüüp]] Kuigi ESTCube-1 loomisel oli kõige olulisem tudengite õpetamine, oli satelliidil ka teaduslik eesmärk – Soome teaduri Pekka Janhuneni leiutatud elektrilise päikesepurje ühe võtmeelemendi esimene katsetus kosmoses. Tudengisatelliidi missiooni käigus plaaniti satelliidist välja kerida 10 meetri pikkune 50 ja 20 mikromeetrise läbimõõduga traatidest kõrgtehnoloogiline struktuur nn Heytether. Heytetheri edukat väljakerimist satelliidist oleks saanud tuvastada satelliidi pöörlemiskiiruse märgatava vähenemise ja traatstruktuuri pardakaameraga pildistamise abil.
Peale päikesepurje efekti mõõtmist plaaniti Heytether rakendada tööle plasmapiduri režiimis, laadides selle ionosfääri plasma suhtes negatiivselt, ning demonstreerida sellega ühte võimalust väikeste satelliitide orbiidilt allatoomiseks.
Mary Tudor
Mary Tudori nime all on tuntud mitu isikut:
ESTCube-1
Teaduslik eesmärk
ESTCube-1 teadusprogrammist täideti järgmised etapid :
Teadusprogrammist jäi täitmata elektrilise päikesepurje juhtme edukas välja kerimine ning pingestatud juhtme ja atmosfääriplasma vastasmõju mõõtmine.
Mõõtmed ja kaal
pisi|ESTCube-1 kuupsatelliidi kere koos prototüüpplaatidega
Standardse ühikulise (1U) kuupsatelliidi "põhja" külgede pikkused peavad olema 100,0±0,1 millimeetrit, satelliidi sügavus või kõrgus 113,5±0,1 mm.
Kuupsatelliitide standard näeb ette massi ülempiiriks 1U mõõtudega satelliidil 1300 grammi, 2U ja 3U mõõtude korral vastavalt 2600 ja 4000 grammi.
Eesti tudengisatelliidi kavandamise käigus otsustati ehitada 1U standardi nõuetele vastav tehiskaaslane. Satelliidi valmimisel jõuti lahenduseni, mille korral püsitakse nii massi kui mõõtude osas ettenähtud piirides, satelliidi lennumudel kaalus 1048 grammi.
Alamsüsteemid
pisi|ESTCube-1 ehitust ja alamsüsteeme illustreeriv joonis pisi|Kommunikatsiooni alamsüsteemi jootmine ESTCube-1 oli modulaarse ehitusega, koosnedes paljudest alamsüsteemidest.
Satelliiti hoidis tervikuna koos ühest alumiiniumitükist freesitud raam, raamile kinnitusid küljepaneelid, millel omakorda asusid päikesepaneelid, päikesesensorid ja elektronikahurid. Ühel küljepaneelil asus ka pool antennide stardiaegseks fikseerimiseks, vastaspaneelil aga avad pardakaamera ja päikesepurje traadi jaoks. Raami sees asuvad trükkplaadid satelliidi alamsüsteemide elektroonikaga olid ühendatud omavahel ning raamiga nelja keermestatud teraspulga abil. Alamsüsteemid olid omavahel ühendatud pistikute-pesadega, milles on neljas reas kolmkümmend viiku. Raami ja küljepaneelide disain oli satelliidi struktuuri alamsüsteemi (lühend STR) ülesanne, see valmis suures osas Tallinna Tehnikaülikooli tudengi Paul Liiase bakalaureusetööna.
pisi|vasakul|Satelliidi päikesepaneelid Satelliidi töö seisukohast üks olulisemaid süsteeme oli elektritoite alamsüsteem (lühend EPS), mille ülesandeks oli koguda päikesepaneelidelt elektrienergiat, seda salvestada ja jagada teistele alamsüsteemidele. Kui satelliit orbiidile toimetamise järel kanderaketilt eemale tõugatakse, käivitub esimesena just elektritoite alamsüsteem. Käivitunud EPS pidas ajaarvestust alates satelliidi eraldumisest ning ettemääratud aja pärast avas raadioantennid ning alustas teiste alamsüsteemide sisselülitamisega. Ka satelliidi töö jooksul kontrollis just see alamsüsteem kõigi teiste alamsüsteemide tööd, võimaldades näiteks mingil põhjusel probleeme tekitavaid alamsüsteeme välja lülitada. Elektritoite alamsüsteemi üheks ülesandeks oli ka raadiomajaka saatmine, seda isegi sel juhul, kui teised olulised alamsüsteemid ei peaks töötama. Disainilt oli ESTCube-1 elektritoite süsteem küllalt uudne, seal kasutatud lahendused on pakkunud huvi ka teiste satelliidimissioonide meeskondadele. Elektritoite alamsüsteemi loomisse panustasid väga mitmed tudengid oma bakalaureuse- ja magistritööde raames, lõpliku disaini teostas suures osas Tartu Ülikooli tudeng Erik Ilbis oma bakalaureusetöös.
Lisaks EPS-ile on olemuslikult väga oluline kommunikatsiooni alamsüsteem (lühend COM), mis võimaldab suhtlust satelliidiga. ESTCube-1 COM oli disainitud väga minimalistlikuna, pidades silmas eesmärki, et COM peab töötama teiste alamsüsteemide jaoks läbipaistvana. Kommunikatsiooni alamsüsteem kasutas sidepidamiseks kahte suure integratsiooniastmega mikroskeemi ADF7021-N ning väga madala energiatarbega MSP-perekonna mikroprotsessorit. Tavapärase andmeedastuskiiruse 9600 bitti sekundis korral suudab satelliit ideaaljuhul edastada ligikaudu 62 kilobaiti andmeid minutis. ESTCube-1 kommunikatsiooni alamsüsteemi kiire andmeside osa valmis põhiliselt Tallinna Tehnikaülikooli tudengi Andres Vahteri magistritööna.
Satelliidi normaalset tööd koordineerib käsu- ja andmehalduse alamsüsteem (lühend CDHS). Selles alamsüsteemis toimub põhiline andmete – telemeetria – kogumine terve satelliidi kohta, andmete ladustamine ning käsu peale Maale saatmine. CDHS on esmane pöörduspunkt kõigi missiooni jooksul tehtavate eksperimentide käivitamiseks. ESTCube-1 käsu- ja andmehalduse alamsüsteem oli disainitud nii riist- kui ka tarkvaraliselt dubleerituks. Riistvaraliselt olid dubleeritud protsessorid, tarkvaraliselt aga andmete salvestamine satelliidi pardal. Olles põhiline satelliidi tööd koordineeriv süsteem, tegeles CDHS ka arvutustega satelliidi asendi ja pöörlemiskiiruse määramiseks, selleks kasutati STMicroelectronics ARM Cortex M3 perekonda kuuluvaid protsessoreid.
Asendi määramisega seotud arvutusteks vajalikud andmed laekusid jooksvalt satelliidi asendi halduse ja kontrolli alamsüsteemist (lühend ADCS), millel ei olnud oma mikrokontrollerit. Siiski oli sellel alamsüsteemil satelliidis oma trükkplaat, millel paiknesid magnetomeetrid, güroskoobid ning päikesesensorite kasutamiseks vajalikud analoog-digitaalmuundurid. Hinnanguliselt suudeti nende abil satelliidi asendit Päikese suhtes määrata 2,5-kaarekraadise täpsusega, seda umbes 10 korda sekundis.
Varem kirjeldatud alamsüsteemid olid vajalikud satelliidi töötamiseks ja kontrollimiseks, lisaks neile oli pardal veel kaks alamsüsteemi: kaamera alamsüsteem (lühend CAM) ja eksperimendi alamsüsteem (lühend PL).
Satelliidi pardal oli värvilise CMOS-sensoriga kaamera, mis võimaldab teha VGA-lahutusega RAW-formaadis pilte. ESTCube-1 pardakaameras kasutati 680x480 piksliga CMOS-sensorit, 4,4 millimeetrise fookuskaugusega objektiivi suhtelise avaga 1,9 ning STMicroelectronics ARM Cortex M3 perekonna mikroprotsessorit, mis on võimekaim terves satelliidis. Pardakaamera võimaldas teha pilte Maast ning eksperimendi kulgemisest, aga ka piltide abil kalibreerida satelliidi teisi asendiandureid. Tõstmaks pildistamise efektiivsust, suutis CAM alamsüsteem analüüsida pilte mõningal määral ka pardal ning võtta vastu otsuseid tehtud pildi kvaliteedi kohta. Vajadusel oli võimalik koostada ka suure dünaamilise ulatusega pilte. CAM oli kahtlemata kõige rohkem korraga andmeid tootev ESTCube-1 alamsüsteem, ühe 10-bitise heleduslahutusega pildi maht oli ligi 600 kB. Tehtud pilte oli võimalik pikemalt hoida CDHS-i salvestusseadmetes, maksimaalses mahus kuni 16 megabaiti. ESTcube-1 kaamera valmis suures osas Tartu Ülikooli tudengi Henri Kuuste bakalaureusetööna.
Satelliidi teaduslik missioon sõltus eksperimendi alamsüsteemist (PL), mis paiknes mitmes kohas satelliidis. Eksperimendiks vajalik mehaaniliste seadmete komplekt asus satelliidi keskmises sektsioonis ja koosnes ultrahelimootorist koos sellele kinnitatud pooliga päikesepurje traadiga, traadi otsas olevast (stardil lukustatud) raskusest ning neid kõiki koos hoidvast ümbrisest. Päikesepurjeeksperimendi käigus kasutatud kõrgepinge toodeti satelliidi eraldi sektsioonis. Kõrgepingeallikas oli ühendatud satelliidi ülemisel ja alumisel küljepaneelil asunud nanotehnoloogiliste elektronikahuritega, mis valmistati Soomes Jyväskylä Ülikoolis. Teadusliku eksperimendi valmismisse panustasid Soome Meteoroloogiainstituut, Jyväskylä Ülikool, Helsingi Ülikool, Saksa kosmoseagentuur DLR ja Tartu Ülikool.
Satelliidi missiooni tugiüksusteks võib lugeda Maal asuvaid satelliitsidejaama (lühend GS) ja tarkvaralist missioonijuhtimiskeskust (lühend MCS). Nende ülesanne oli võimaldada raadiosidet satelliidiga (GS) ning sideseansside planeerimist ja satelliidile käskude saatmist ning Maale tulevate vastuste analüüsimist (MCS). Kahepoolset sidet satelliidiga peeti Tartu Ülikooli ja Tartu Observatooriumi satelliitsidejaamadest, kuid vastuvõtuga panustavad ka mitmed raadioamatöörid üle Euroopa. Missioonijuhtimiskeskuse tarkvara töötati välja vabavaralisel platvormil Hbird põhiliselt Tartu Ülikooli informaatikatudengite poolt, firma CGI juhendamisel. Satelliitsidejaamade käivitamises osalesid mitmed Eesti Lennuakadeemia tudengid.
Tarkvara
ESTCube-1 mikrokontrollerites kasutati järgnevaid operatsioonisüsteeme:
Oti (Mulgi)
Oti on küla Viljandi maakonnas Mulgi vallas (varem Karksi vallas).
Philippe III
thumb|Kroonimine Philippe III Julge (30. aprill 1245 – 5. oktoober 1285) oli Kapetingide dünastiasse kuuluv Prantsusmaa kuningas 1270–1285. Ta oli Louis Püha poeg.
Philippe suri düsenteeriasse, olles sõjaretkel Aragóni krooni aladele.
Zilupe
pisi|Katoliku kirik Zilupe (latgali Sīnuoja) on linn Lätis Latgales Ludza piirkonnas. Zilupe on Läti kõige idapoolsem linn. Linn asub Venemaa piirist kahe kilomeetri kaugusel, merepinnast 120 meetri kõrgusel.
Linna ajalooline saksakeelne nimi oli Rosenau, venekeelne Розеново, poola keeles oli linna nimi aga Rezenmujża.
2021. aasta alguses oli Zilupe elanikest venelasi 55,4%, lätlasi 27,1%, valgevenelasi 9,5%, poolakaid 2,6% ja ukrainlasi 1,7%.
Ajalugu
Algselt kuulus piirkond Mannteuffelitele, aastast 1729 aga Wereszcyńskitele. Aastal 1882 põles asula maha ja jäi inimtühjaks.
Zilupe tekkis taas aastal 1900, mil Moskva–Ventspilsi raudtee äärde Rosenite maale tekkis Rozenovskaja raudteejaam, mille juurde asusid elama raudteetöölised ja kaupmehed. Aastaks 1908 olid asulas juba postkontor ja politseipristav, seal tegutses kool.
Oti (Mulgi)
Mellini atlases on Oti märgitud Polli mõisa Ottenhofi karjamõisana. 19. sajandi esimesel poolel tekkis mõisamaale kahe taluga Oti küla. Talude nimed olid Oti (tuntud ka Tanni nime all) ja väike-Oti. Hiljemalt 20. sajandi alguseks jagati Oti talu kaheks väiksemaks rendikohaks, tagumise elanikke kutsuti terakesteks. Aastal 1904 põles Oti (Tanni) eesmine rehemaja, mis veel samal aastal taastati.
Zilupe
Ajalugu
Läti Vabadussõjas vabastasid Läti väed linna 26. jaanuaril 1920. Pärast sõda muutus sealne raudteejaam piiripunktiks, mida Venemaa kasutas oma kaupade (põhiliselt väärismetallide) eksportimiseks. Linn aastast 1931. 2009. aastani asus Ludza rajoonis. Aastatel 2002–2021 oli linn Zilupe piirkonna keskus.
Oti (Mulgi)
Enne teist maailmasõda rentisid Oti (Tanni) talu tagumist rendikohta Ants ja Ella Sikk, kes pidasid ka oma osa ostuplaani ja valmistusid ehitama rehielamu asemele häärberit, millele tõmbas kriipsu peale sõda. Eesmist kohta rentisid algul Animäed, hiljem Ruusid. Kahe talu peale oli krundil ka suur karjalaut. Talu omanik oli keegi Tünder, kellele kuulus veel rendikohti üle Karksi kihelkonna. Sõja ajal põgenes Tünder Eestist ja suri Austraalias pärijateta. Ka Ruusid lahkusid Otilt.
Zilupe
Kaitstavad objektid
Muinsusmälestistest on linnas kohaliku kaitse all Zilupe muinaskalmed ja Saveļinki katoliku kalmistu kabel koos sealse altari ning külgaltaritega.
ESTCube-1
Päikesepaneelid
ESTCube-1 päikesepaneelide valikul konsulteeriti Ålborgi Ülikooli tudengisatelliite töörühmaga, ning nende suhteliselt lühikese kestvusega satelliidimissioonide kogemusele tuginedes ei kasutatud katteklaasidega päikesepaneele.
Päikesepaneelide energiatootlikkuse vähenemine oli üks olulisemaid muresid kogu missiooni jooksul. Esimese kahe kuuga langes päikesepaneelide tootlikkus väga kiiresti, pärast seda oli langus aeglasem. Arvatavasti oli languse põhjuseks kaitseklaasi puudumine, mille tõttu tekkisid paneelides kiirguskahjustused. Kahtlustatakse ka kahjustusi satelliidi käitlemise ja kokkupanemise ajast. Siiski ei oleks tohtinud ainult kiirguse ja käitlemise kahjustused põhjustada nii suurt energiatootlikkuse langust. Samasugused probleemid tekkisid ka täpselt sama tehnoloogiat ja päikesepaneelide tüüpi kasutanud AAUSAT3 korral.
Sidepidamine satelliidiga
pisi|Antenn Tartu Ülikooli füüsikahoone katusel, mida kasutatakse satelliidiga sidepidamiseks pisi|Satelliidiga tehtud pilte Satelliidilt andmete Maale edastamiseks kasutati kahte IARUs registreeritud sagedust :
Perioodiline, kuid väga aeglane (18 sõna minutis) andmeedastus toimus telegraafisignaaliga sagedusel 437,250 MHz. Sellisel viisil edastati automaatselt kõige olulisemaid satelliidi parameetreid iga kolme kuni viie minuti tagant. Näide nn turvarežiimis telegraafimajakaga saadetud sõnumist on:
ES5E/S T Z6DH5FU S6 US ZH TTTT CE TT TT TT SB SB US WU TT T A TZ TZ TT KN
Kiireks andmeedastuseks kasutati FSK-modulatsiooniga raadiosignaali sagedusel 437,505 MHz, andmeedastuskiirusega 9600 bitti sekundis, kasutades AX.25 pakettside standardit. Võrdlemisi aeglase andmete ülekandekiiruse põhjuseks oli amatöörraadio sagedusala kasutamine, milles sidekanali maksimaalseks lubatud ribalaiuseks on 25 kilohertsi. Kiire andmeedastus toimus vaid satelliidile saadetud vastavate käskude järel.
Rahastamine ja maksumus
Odavaimat võimalust satelliidi kosmosesse viimiseks pakkus Euroopa Kosmoseagentuur. Kuna Eesti oli ESA assotsieerunud liige, siis kaeti stardikulud (u 70 000 eurot) suuremalt jaolt Eesti liikmemaksus sisalduvatest hariduskuludest. Koos üleslennutamisega olid projekti kulud kokku umbes 100 000 eurot.
Subate
Subate on linn Lätis Augšdaugava piirkonnas Leedu piiri ääres. Asub ajaloolise Sēlija alal.
Elanikke oli 2007. aastal 1176 ja 2010. aastal 749.
Ajalugu
Subate tekkis kaubanduskeskuse ja sõjalise tugipunktina seelide aladele. Algselt allus see Daugavpilsi komtuuridele. Aastal 1570 andis Gotthard Kettler Subate turupaiga (Subbath) Platerite suguvõsa valdusse.
17. sajandil võtsid Platerid vastu katoliku usu. Sellega seoses muudeti ka Subate luteri kirik aastal 1677 katoliku kirikuks. Aastal 1690 sai sellest jesuiitide kirik. Luterlikud linnaelanikud asusid seepeale elama Subate järve idakaldale, Prode mõisa maadele, rajades sinna alevi, mida hakati nimetama Jaunsubateks (tõlkes Uus Subate). Aastal 1682 andis mõisa omanik H. F. Osten-Sacken kaks tuhat taalrit alevisse ladinakooli rajamiseks, kus õpetati lätlastest talunike lapsi. Aastal 1686 püstitati Jaunsubatesse ka luteri kirik.
Vana Subatet oli sel ajal hakatud nimetama Vecsubateks. Aastal 1680 sai see Magdeburgi linnaõigused. Aastal 1720 ehitasid jesuiidid sinna uue puidust palvemaja, mida uuendati aastal 1763. Aastal 1773 lõpetasid jesuiidid asulas oma misjonitegevuse.
Umbkaudu samal ajal asusid asula idaossa elama vanausulised. Aastal 1831 püstitati läänepoolse asula turuväljakule praegune katoliku kiriku hoone. Aastal 1894 liideti Vecsubate ja Jaunsubate ühtseks Subate aleviks, asula sai piiratud linnaõigused. Linn aastast 1917. 2009. aastani kuulus Daugavpilsi rajooni ja seejärel 2021. aastani Ilūkste piirkonda.
Oti (Mulgi)
Tühjaks jäänud eesmisse rehielamusse asustas Karksi külanõukogu peale sõda Luigad ja Särevid, tagumine rehielamu jäi Sikade valdusse. Kolhoos omistas heinaküüni ja karjalauda. 80ndate lõpus kasutati lauda ümbrust romulana. 90ndatel proovis omandireformi käigus valla maakorraldajaga kokku mängides Otit Särevite pärijatelt ebaõnnestunult omistada naaberküla Pärsi taluperemees Ants Koppel.
Hiljem on algupärasele Oti külale külge liidetud veel ümbruskonna talusid.
Aastal 1962 pildistati Oti talu loodava Vabaõhumuuseumi arhiivi jaoks üles.
Väike-Oti talu maadel kasvab Eesti vanim ja jämedaim õunapuu – Oti mets-õunapuu. Külast voolab läbi Kõpu jõgi, küla idapiir kulgeb suuremas osas mööda jõge.
Univere
Univere on küla Viljandi maakonnas Mulgi vallas (varem Karksi vallas).
Mööda küla lõunapiiri voolab Pöögle oja. Lõunapiiril asub Killaste järv ning lõunapiiri lähedal Nuuda järv ja Kopli järv.
1977. aastal liideti Univere külaga Riuküla.
Kotkad
Kotkad on suured röövlinnud, kes kõik kuuluvad pistrikuliste seltsi (Falconiformes) ja neist enamik haugaslaste (Accipitridae) sugukonda; see hõlmab mitu perekonda, kes ei pruugi olla üksteisega geneetiliselt lähedalt seotud.
Üle 60 liigi kotkaid pesitseb Euraasias ja Aafrikas. Väljaspool seda levikuala elab kaks liiki Ameerika Ühendriikides ja Kanadas, mõned Kesk- ja Lõuna-Ameerikas ning kolm Austraalias.
Võrreldes teiste röövlindudega on kotkad suhteliselt suuremad ja jõulisema kehaehitusega, samuti võimsama pea ja nokaga.
Eesti liigid
Eestis on haudelindude seas 6 liiki kotkaid:
Lisaks neile on eksikülalistena Eestis kohatud veel nelja liiki kotkaid:
Kaitse
Eestis on kõik kotkaliigid looduskaitse all. Kotkaste kaitse korraldamisele on spetsialiseerunud looduskaitseühing Kotkas ja Kotkaklubi.
Mereleksikon
"Mereleksikon" on 1996. aastal Eesti merendusterminoloogiakomisjoni koostatud ja Eesti Entsüklopeediakirjastuse kirjastatud merendusteemaline teatmeteos, mille peamine ülesanne on eestikeelsete merendusalaste oskussõnade elushoidmine, et vastu seista vene- ja ingliskeelsele survele.
Rohkesti on Eesti-keskset materjali, mida ei saa kätte teistest allikatest. Raamatu koostamise mõttest Uno Lauri, Bruno Pao ja Reet Naberi eestvedamisel kulus ilmumiseni pea kümme aastat.
Toimetuskolleegiumi kuulusid Heino Gustavson, A. Kask, R. Kurgo, Uno Laur, T. Ojamets, L. Parašin, Enn Tarvel, V. Tõnso ja Harry Õiglane (vastutav toimetaja). Teose juhtivtoimetaja oli Olev Luhaveer.
Mereviki on "Mereleksikoni" veebipõhine edasiarendus, mida haldab Veeteede Amet.
Piauí osariik
Piauí on Brasiilia osariik, 1. järgu haldusüksus Kirdepiirkonnas. Osariigil on 66 km rannajoont.
Halduslikult jaguneb 222 omavalitsuseks.
Suuremad linnad on Teresina, Parnaíba, Picos ja Oeiras.
Osariigis asuvad Serra de Capivara rahvuspark ja Sete Cidadesi rahvuspark.
Kärla Lihulinn
thumb|Kärla lihulinn thumb|Kärla lihulinna sisehoov
1984. ja 1995. aastal viidi linnuses läbi arheoloogilised proovikaevamised ning 1992 geoarheoloogilised uuringud.
Hirmuküla
Hirmuküla on küla Viljandi maakonnas Mulgi vallas (varem Karksi vallas).
Külas asub Turva vesiveski.
Mööda küla läänepiiri voolab Kõpu jõgi, millele on paisutatud Karksi Turva järv, kirdeosas voolab külast läbi Vidva oja.
Elven
Elven võib tähendada mitut asja:
Allaste
Külas asub Maimu koobas.
Paraíba osariik
Paraíba on Brasiilia osariik, 1. järgu haldusüksus Kirdepiirkonnas.
Viļāni
pisi|Hüdroelektrijaama veehoidla Viļāni (saksa keeles Welonen, poola keeles Wielony) on linn Lätis Latgales Rēzekne piirkonnas. Linn asub merepinnast 115 meetri kõrgusel Malta jõe kallastel, Riia–Moskva raudteeliini ääres. Linnas asub roomakatoliku kirik, ehitatud aastal 1772.
Linnas on teises maailmasõjas hukkunud sõdurite vennaskalmistul kaks mälestusmärki. Ka asub mälestusmärk natsirežiimi ohvrite matmispaigas.
Paraíba osariik
Halduslikult jaguneb 223 omavalitsuseks.
Viļāni
Ajalugu
Asulat on esmamainitud 1495. aastal Wielona nime all. Sealse mõisa omanikud olid Jan de Loe, aastast 1507 de Overlackid, aastast 1603 Tomasz Dombrow, kes andis omandiõiguse de Offenbergidele. 1731. aastal kuulus see Rykidele. 1772. aastal valmis sealne katoliku kirik.
Pärast Poola esimest jagamist hakkas asula kuuluma Vitebski kubermangu. Sealne mõis läks 1839. aastal Karol Mannteuffeli valdusse, 1840. aastal sai sellest Löwis of Menarite omand ja 1842. aastal hakkas see kuuluma Janowskitele.
Paraíba osariik
Suuremad linnad on João Pessoa, Campina Grande ja Santa Rita.
Viļāni
Ajalugu
Janowskid muutsid Viļāni tööstusasulaks. Mõisale kuulusid seal kõrtsid, vesiveski, nahatööstus, telliselööv, kaks lubjaahju ja pruulikoda, hiljem lisandus ka linatööstus. Aastal 1862 sai Viļānist alev.
Linn aastast 1928. Aastal 1932 rajati sinna väike elektrijaam. Tänapäevane hüdroelektrijaam valmis aastal 1950. 2009. aastani asus Rēzekne rajoonis. Aastatel 2009–2021 oli linn Viļāni piirkonna keskus. Rēzekne piirkonnas kuulub linn Viļāni allüksusesse.
Kaitstavad objektid
Muinsusmälestistest on linnas riikliku kaitse all Viļāni katoliku kiriku ja kloostri kompleks, sealhulgas kloostrihoone, kirikuhoone, piirdemüür ja väravad. Kohaliku kaitse all on Viļāni raudteejaam ja Viļāni mõisa häärber.
Looduskaitse all on Viļāni hõbepaju.
Ventura Publisher
Ventura Publisher on küljendustarkvara.
Kasutus Eestis
Ventura Publisher võeti Tallinnas EKP KK Kirjastuse trükikojas kasutusele 1988. aastal. Eesti ajalehtede üleminek tinalaolt ja -küljenduselt arvutitöötlusele algas just selle programmiga ning kaasneva tekstiprogrammiga Vedit. Sedamööda, kuidas trükikoja arvutitöötlusosakond õppis programmi kasutama, läksid arvutilaole ja -küljendusele üle esmalt väiksema trükiarvuga ajalehed ja nädalalehed.
Anfield
pisi|Staadioni lipumast pärineb laevalt [[SS Great Eastern.]] Anfield on jalgpallistaadion Liverpoolis, Liverpooli kodustaadion.
Aastatel 1884–1892 oli Anfield Evertoni kodustaadioniks.
Ajalugu
Anfieldi staadion avati 1884. Esialgu kuulus see FC Evertoni omaniku John Houldingi sõbrale John Orrellile. Everton oli varem mänginud Priory Roadil, aga pidi sealt lahkuma, sest pealtvaatajad tegid mängu ajal liiga suurt lärmi. Esialgu andis Orrell platsi klubile kasutada vastutasuks annetuse eest kohalikule haiglale, aga 1885 ostis Houlding platsi ära. Esimene kohtumine staadionil toimus 28. septembril 1884 ja Everton võitis selles 5:0 Earlestowni.
Everton ehitas staadionile tribüünid rohkem kui 8000 pealtvaatajale, kuigi staadionile mahtus neid 20 000 ja vahel neid nõnda palju ka oli. Staadion vastas tollastele rahvusvaheliste kohtumiste standarditele ja neid Anfieldil ka peeti. Esimene rahvusvaheline kohtumine toimus 1889. aasta Suurbritannia meistrivõistlustel jalgpallis, kus Inglismaa jalgpallikoondis alistas Iirimaa jalgpallikoondise 6:1 ja tuli meistrivõistlustel teiseks. Uuel staadionil arenes Everton ka sportlikus mõttes ja tuli 1891 esimest korda Inglismaa meistriks.
1889–1890 lammutati laev SS Great Eastern, mis oli oma valmimise ajal maailma suurim laev ja sai kuulsaks Euroopa ja Põhja-Ameerika vahelise telegraafikaabli paigaldamisega 1866. Lammutustöökojast päästeti laeva lipumast ja see asub siiani Anfieldi staadionil.
Varsti tekkisid tülid klubi juhtimise üle, samuti staadionialuse maa lõpliku väljaostmise üle John Orrellilt. Tülid lõppesid 1892 sellega, et Houlding lakkas olemast klubi juht. Uus juhtkond kolis klubi Goodison Parki ja Houldingile jäi staadion, mida keegi ei kasutanud. Seepeale otsustas Houlding uue klubi asutada. Esialgu oli selle nimeks Liverpool FC and Athletic Grounds. Tänapäeval kannab see klubi nime Liverpool FC. Uue klubi esimene kohtumine toimus 1. septembril 1892 Rotherham Towniga, mille õigusjärglane on Rotherham United, ja Liverpool võitis selle sõprusmängu 7:1. Sellest ajast on Anfield Liverpooli kodustaadion.
Kohe esimesel hooajal (1892/93) võitis Liverpool Lancashire'i liiga ja tõusis Inglismaa tugevuselt teise liigasse Second Divisionisse. Ta võitis ka selle kohe esimesel katsel ja tõusis kõrgeimasse liigasse First Divisioni. Inglismaa meistriks tuli ta esimest korda 1900/01. Kokku on Liverpool tulnud Inglismaa meistriks 18 korda, viimati 1989/90. Ta on Inglismaa läbi aegade edukuselt teine klubi, kui lugeda Inglismaa meistritiitleid, ja kui vaadata aega enne Premier League'i moodustamist 1992, siis kõige edukam.
1895 valmis uus tribüün, seekord 3000 pealtvaatajale, kohale, kus praegu asub peatribüün. See oli iseloomuliku punavalge katuseviiluga. 1903 valmis piki Anfield Roadi järgmine tribüün, peamiselt puidust ja eterniidist. 1906 valmis tribüün piki Walton Breck Roadi. Viimane rekonstrueeriti 1928, et mahutada 30 000 pealtvaatajat.
Moonduja
Moonduja on Birgit Õigemeele esimene singel tema kolmandalt albumilt "Teineteisel pool".
Laulu on produtseerinud Meelis Meri ja Priit Juurmann ning kirjutanud Maian Kärmas. Singel anti välja 11. juunil 2009. Laulu esmaesitlus oli 20. mail raadios. "Moonduja" valiti Raadio 2 iga-aastasel "Aastahiti" auhinnagalal kodumaistest lugudest 2009. aastal kolmandale kohale.
Lohu linnus
Lohu linnuse nime kannavad kaks linnust Lohus:
Ontoloogia (informaatika)
Ontoloogia (inglise keeles ontology) on informaatikas toimesüsteemi või ka üldisemalt mingi valdkonna jaoks oluliste mõistete hulk koos nende mõistete omavaheliste seostega.
VEDIT
Vedit on tekstiredaktor, millest on olemas versioonid nii Windowsi kui ka MS-DOS-i jaoks.