cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hermann Rorschach
Elulugu
1921 avaldas Rorschach raamatu "Psychodiagnostik", millel tema tindiplekitest suuresti rajanes. Hiljem on testi kritiseeritud kui pseudoteadust ja selle kasutamine võib olla vastuoluline.
Palkino
Palkino on alev Venemaal Pihkva oblastis, Palkino rajooni keskus. Asub 36 km Pihkvast edelas.
Elanike arv oli 2008. aasta seisuga umbes 3200, 2019. aastal umbes 2500.
Palkinol on alevi staatus alates 1985. aastast.
Kukemarjalised
Kukemarjalised (Empetraceae) on kaheiduleheliste taimede sugukond kanarbikulaadsete seltsis.
Osades süsteemides moodustab see rühm osa kanarbikuliste sugukonnast.
Võitra
Võitra on küla Pärnu maakonnas Lääneranna vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Koonga valda.
Tiger I
Tiger I (täisnimetusega Panzerkampfwagen VI Tiger Ausführung H ; lühendatult PzKpfw VI Tiger Ausf. H) oli Saksamaal Teise maailmasõja ajal (1942–1945) toodetud rasketank ning ühtlasi kõige kardetum sakslaste soomusmasin Teises maailmasõjas.
Tiger erines eelmistest Saksamaa tankidest projekteerimise põhimõtete poolest. Tema eellastel olid liikuvus, soomus ja tulejõud tasakaalus olnud ja mõnigi kord jäid nad vaenlastele relvastuses alla.
Tiger I esindas uut lähenemist, mis rõhutas tulejõudu ja soomust. Kuigi ta ei jäänud ka kiiruse poolest parimatele vaenlase tankidele alla, kaalus ta siiski üle 50 tonni ning ülekanded, käigukastid ja teised sellised detailid olid selgelt jõudnud oma taluvuspiirini ja rikked olid sagedased.
Uue rasketanki projekteerimine algas 1937, aga selle tootmist esialgu ei plaanitud. Tõuke Tigeri väljatöötamisele andis alles Idarindel kohatud Nõukogude tank T-34, millele Saksamaal polnud võrdväärset vastu panna.
Kuigi Tigeri üldine välimus meenutas keskmist tanki Panzer IV, kaalus Tiger üle poole rohkem, sest tal oli oluliselt paksem soomus, suurem peakahur, suurem kütusepaak, rohkem laskemoona, suurem mootor ning võimsamad ülekandesüsteem ja vedrustus. Tiger I soomuse paksus oli esiküljel 10 cm ja tornil 12 cm. Näiteks Panzer IV-l olid need näitajad vastavalt 8 cm ja 5 cm. Soomuse paksus küljel oli kerel 6 cm ja tornil 8 cm, taga nii kerel kui tornil 8 cm. Katusel ja põhjal oli soomus 2,5 cm paks, aga alates 1944. aasta märtsist toodetud tankidel oli katusel soomus 4 cm paks. Kõige paksem, kuni 20 cm, oli soomus kohas, kus peakahur oli torni külge kinnitatud. Soomuse plaadid olid peamiselt tasased ja nende ühendused olid väga kvaliteetsed, pigem kokku keevitatud kui needitud. Tiger I laadimis- ja laskemehhanism pärinesid Saksa õhutõrjekahurilt 8,8 cm KwK 36. See oli maailmasõja üks kõige tõhusamaid ja kardetumaid kahureid. Kahuri lasketrajektoor oli väga madal ja ta võimaldas lasta väga täpselt. Sõja ajal Suurbritannias toimunud testi käigus tulistas Tiger I 5 korda järjest 1100 meetri kauguselt 41×46 cm suuruse märklaua pihta. Oli teateid, et Tiger on mõne tanki rivist välja löönud rohkem kui 4 km kauguselt, kuigi enamik tankilahinguid maailmasõjas toimus märksa väiksema vahemaa tagant.
Tigeri kõige suurem probleem oli see, et tema tootmine oli liiga tööjõu- ja materjalimahukas. Näiteks toodeti maailmasõja ajal üle 58 000 USA tanki M4 Sherman ja üle 36 000 T-34, seevastu ainult 1347 Tiger I ja 492 Tiger II. Tootmine nõudis ka palju aega ja raha. Tiger I tootmine maksis üle poole rohkem kui Panzer IV tootmine ja 4 korda rohkem kui ründesuurtüki StuG III tootmine.
Toodetud eksemplaride väikese arvu, kvalifitseeritud meeskonna puuduse ja suure kütusekulu tõttu sõja üha enam kokkukuivavate ressursside tingimustes ei olnud Tigeritel sõja käigule suurt mõju.
Kuigi selle esitlus pidi aset leidma juba 20. aprillil 1942 (Hitleri sünnipäeval), valmisid prototüübid alles sama aasta juunis ning massitootmine algas augustis. Panzer III ja IV roll oli Tigerite eest musta töö ära tegemine, mistõttu võis neid tihti kõrvuti leida. Sobival maastikul suutsid Tigerid laiahaardelist hävitustööd läbi viia. Ametliku statistika kohaselt läks ühe Tigeri hävitamiseks vaja vähemalt 5 kõige arenenumat M4 Sherman tanki.
Aiboland
Aiboland (ka Egeland) oli rannarootslaste omanimetus alade kohta, mida nad Lääne-Eestis ja Eesti saartel kasutasid ja käsitlesid selle nimetuse kaudu oma kodumaana.
Rorschachi test
pisi|Esimene tindiplekk traditsioonilisest kümnest; enim pakutakse, et pildil on liblikas või nahkhiir Rorschachi test on 1921. aastal Hermann Rorschachi loodud psühholoogiliatest, mille eesmärk on hinnata inimese psühholoogilist seisundit, isikuomadusi ja emotsionaalset toimimist. Test seisneb patsiendile erinevate kaartide näitamises, millel on eri värvi ja kujuga tindiplekid.
Rorschach ei kavatsenud kasutada seda meetodit tavalise isiksusetesti tegemisel, vaid üritas sellega diagnoosida skisofreeniat.
Rorschachi hindamissüsteemi edasi arendanud Bruno Klopfer. Tänapäeval kasutatakse John E. Exneri loodud Exneri hindamissüsteemi (Exner Scoring System)‏.
Test
Testitavale näidatakse järjest kümmet tindiplekki. Ta võib plekke erinevat pidi keerata ning seejärel peab ütlema, mida ning kus ta midagi näeb või mida konkreetne plekk talle kõige enam meenutab.
Tegelikult ei kujuta konkreetselt ükski tindiplekk midagi ning Rorschach tegi plekid spetsiaalselt sellised, et neile oleks võimalikult raske ühest tähendust anda.
Psühholoog kirjutab üles kõik, mida testitav testi ajal teeb, ja seejärel tõlgendab saadud andmeid.
Puise poolsaar
right|thumb|350px|Puise poolsaare asukoha kaart
Rorschachi test
Test
Osa psühholooge arvab, et vastus "See on..." on halb. Vastus, mis algab "See tundub/näib...", on parem.
Puise poolsaar
Puise poolsaar on poolsaar Lääne maakonnas Haapsalu linnas Matsalu lahe ja Tauksi saarterühma vahel.
Poolsaarest läänes asuvad Kakrarahu ja Kumari laid koos ümbritsevate saartega.
Rorschachi test
Test
Oodatakse lihtsaid ja selgeid vastuseid. Fantaasiarikkaid ja üliseksuaalseid ning liiga kiireid või aeglasi vastuseid peetakse ebasobilikeks.
Puise poolsaar
Puise poolsaare looderannikult eenduvad Sassi poolsaar, Jugassaare neem, Külanuka neem. Poolsaare edelatippu nimetatakse Puise ninaks.
Poolsaarel asuvad Puise, Põgari-Sassi, Koidu ja Kiideva küla.
Poolsaare lõunaosa puisniitu kutsutakse Puise metsaks. pisi| Üksikud kivid Puise poolsaare tipus pisi| [[Valgepõsk-laglede parv poolsaarel]]
Edgar Muttikas
Edgar Muttikas (18. juuli 1901 Viimsi mõis – 26. november 1978 Stockholm) oli eesti notar.
Osales Vabadussõjas laiarööpmelisel soomusrongil nr. 2, õppis 1921–1925 Tartu Ülikoolis õigusteadust, lõpetas 1925. Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.
Alates 1930. aastast notar Tallinnas. 1944. aastal põgenes Rootsi.
Anastassija Pavljutšenkova
Anastassija Pavljutšenkova (vene keeles Анастасия Сергеевна Павлюченкова; sündinud 3. juulil 1991 Samaras) on Venemaa tennisist. Tema parim koht WTA edetabelis on 11. (8. november 2021).
Anastassija alustas profitennisisti karjääri 2005. aastal. Üks tema treeneritest on ta isa Sergei Pavljutšenkov.
Esimest korda jõudis ta ITF turniiri finaali 9. mail 2006 Casales. Finaalis alistas ta Itaalia sportlase Stefania Chieppa 3:6, 6:3, 6:4. Samal aastal jõudis ta teistki korda ITF-i turniiri finaali. Selles finaalis kaotas ta Minskis 1. novembril oma kaasmaalasele Jevgenia Rodinale 4:6, 3:6. Samal aastal valis ITF ta juunioride maailmameistriks. Hooaja lõpus oli ta maailma edetabelis 402. kohal.
2007. aastal jõudis ta vaid ühele WTA põhiturniirile ja sedagi vabapääsmega (wild card). See oli Wimbledonis, kus ta avaringis kaotas Daniela Hantuchovále 0:6, 1:6, võites kogu matši käigus kõigest 14 punkti. Aasta lõpuks oli ta WTA edetabelis 281. kohal.
2008 toimus läbimurre: ta lõpetas selle aasta juba WTA 45. numbrina. Sel aastal jõudis ta 4 korda ITF-i turniiri finaali ja võitis need kõik. 3. märtsil võitis ta Minskis Nikola Franková (Tšehhi) 6:0, 6:1, 24. märtsil Moskvas Jekaterina Dzehhalevitši (Valgevene) 6:0, 6:2, 20. oktoobril Poitiers's Julie Coini (Prantsusmaa) 6:4, 6:3 ja 27. oktoobril Bratislavas Michaëlla Krajiceki (Holland) 6:3, 6:1.
Sel aastal osales ta kõigil suure slämmi turniiril. Austraalias ei suutnud ta kvalifikatsioonist läbi murda, kuid Prantsusmaal jõudis ta teise ja Wimbledonis juba kolmandasse ringi ning USA-s jällegi teise ringi. Wimbledonis alistas ta avaringis 17. asetusega Alizé Cornet' (Prantsusmaa) 7:6 (8:6), 7:6 (7:4) ja teises ringis Na Li (Hiina) 6:2, 6:4, enne kui kaotas 14. asetusega Agnieszka Radwańskale (Poola) 3:6, 2:6. Kuid teistel WTA turniiridel üksikmängus Pavljutšenkova sel aastal ei mänginud, piirdudes ITF-i turniiridega.
Paarismängus jõudis Pavljutšenkova 2008. aastal kaks korda finaali. Marokos Fesis kaotas ta 4. mail koos Sorana Cîrsteaga (Rumeenia) Venemaa paarile Alissa Kleibanova – Jekaterina Makarova 2:6, 2:6, aga 13. juulil võitis Itaalias Palermos koos Venemaa tennisisti Alla Kudrjavtsevaga Hispaania-Itaalia paari Nuria Llagostera Vives – Sara Errani 6:2, 6:7 (1:7), 10:4.
2009 mängis ta kaasa juba enamiku WTA turniiridest. Indian Wellsis jõudis ta poolfinaali ja Pekingis veerandfinaali. Prantsusmaa lahtistel jõudis ta kolmandasse ringi, kus kaotas Dinara Safinale 2:6, 0:6. Safina esines sel turniiril väga võimsalt: esimeses neljas ringis ei võitnud keegi tema vastu üle 2 geimi kogu kohtumises. Hooaja lõpul oli ta WTA edetabelis 39.
2010 jõudis Pavljutšenkova Cincinnatis poolfinaali ja Dubais veerandfinaali. Austraalia lahtistel pääses ta teise ringi. Prantsusmaa lahtistel jõudis ta juba kolmandasse ringi, alistades Alizé Cornet' 6:4, 6:2 ja Jill Craybasi (USA) 6:4, 6:1, kuid siis kaotas ta Serena Williamsile 1:6, 6:1, 2:6. Sama kaugele jõudis ta Wimbledonis, kus kaotas kolmandas ringis Caroline Wozniackile (Taani) 5:7, 4:6. USA lahtistel pääses ta juba neljandassegi ringi, alistades Sania Mirza (India) 6:2, 6:4 ja Gisela Dulko (Argentina) 6:1, 6:2, enne kui kaotas 6. asetusega Francesca Schiavonele (Itaalia) 3:6, 0:6. Sel aastal jõudis Pavljutšenkova üksikmängus esimest korda WTA turniiri finaali ja koguni kahel korral, võites mõlemad. Mehhikos Monterreys alistas ta 7. märtsil Daniela Hantuchová 1:6, 6:1, 6:0 ja İstanbulis Jelena Vesnina (Venemaa) 5:7, 7:5, 6:4.
Ta tõusis 4. juulil 2011 WTA edetabelis 13. kohale, mis oli tema seni kõrgeim koht.
4. jaanuaril 2012 Austraalia Brisbane’is kaotas Anastassija teises ringis Kaia Kanepile Eesti (WTA 34.) kõigest tund aega kestnud kohtumises 6:0, 6:3.
Folkungid (poliitiline rühmitus)
Folkungid või folkungar oli poliitiline grupeering Rootsis 13. sajandil. Üldiselt võitlesid folkungid võimu tsentraliseerimise ja kuninga üha laieneva võimu vastu, kuna see vähendas suuraadlike enda võimu ja otsustamisõigust.
Folkungid olid Birger jarli vastased, kuna Birger oli sõlminud rahu Eriku suguvõsaga ja võitles võimu tsentraliseerimise eest. Birger jarl hävitas sõna otseses mõttes folkungid: need, kes ei langenud lahinguis, lasi ta hukata.
Naelatangid
pisi|Naelatangid pisi|[[Hamburgist leitud keskaegsed (15.-16. sajand) naelatangid]] Naelatangid on tangid naelte väljatõmbamiseks. Naelatange valmistatakse mitmes suuruses.
Folkungid (poliitiline rühmitus)
Nimetust "folkungid" kasutatakse esmakordselt Läänegötaseaduse kuningakroonikas ja mõiste "Folkungid" on tekitanud palju segadust, kuna Birger jarli järeltulijaid on hakatud 17. sajandil samuti nimetama Folkungideks.
Aasta enne Birgeri jarliks saamist (1247) olid nn ehtsad folkungid Holmger Knutssoniga eesotsas Sparrsätra lahingus lüüa saanud.
1250 valiti Birgeri poeg Valdemar kuningaks. Kuna troonile pürgijaid oli teisigi, puhkes 1251. aastal taas mäss. Kuningas Valdemari ja Birger jarli vastased said aga Herrevadsbro lahingus lüüa.
1278. aastal puhkes aga Folkunide mäss, kuningas Magnus Aidaluku vastu. Mäss suruti maha ja osa mässulisi hukati 1280. aastal.
Jänistvere
Jänistvere on küla Pärnu maakonnas Lääneranna vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Koonga valda.
Jänistvere on väike küla, kus on säilinud vana katkuaegne surnuaed raba ääres, see on Põhjasõja-eelne. Külas tegeletakse palju talupidamisega: on lüpsifarm, lihaveised, lambakasvatustalu. Noored on aktiivsed, on ka palju lapsi, enamik peresid on lasterohked.
Varem oli küla ringikujuline, keskel oli tühi vain. Nüüd on osa talusid kadunud ja ringikujuline struktuur enam ei paista.
Karl Kimmel (prokurör)
Karl Kimmel (23. oktoober 1922 – 29. september 2009) oli eesti jurist, Eesti NSV peaprokurör.
Karl Kimmel suri 29. septembril 2009 ja maeti 23. oktoobril 2009 Metsakalmistule.
Jeesus Kristus superstaar
"Jeesus Kristus superstaar" (originaalpealkirjaga "Jesus Christ Superstar") on rokkooper, mille muusika kirjutas Andrew Lloyd Webber ja libreto Tim Rice 1970. aastal.
Ooperi libreto põhineb evangeeliumide jutustusel Jeesuse elu viimasest nädalast, alates Jeesuse ja tema õpilaste saabumisest Jeruusalemma ja lõpetades tema ristilöömisega.
Ooper ilmus kõigepealt topeltalbumina ja alles seejärel teatrilaval. Heliplaadil laulis Jeesuse osa Ian Gillan ja Juudas Iskarioti osa Murray Head. Esimene teadaolev lavastus tehti Southoldi keskkoolis Long Islandil New Yorgi osariigis juulis 1971 ilma autoritelt nõusolekut saamata. Ooperi ametliku lavastuse esietendus oli 12. oktoobril 1971 Mark Hellingeri Teatris Broadwayl.
Norman Jewisoni lavastatud filmiversioon tuli ekraanile 1973. aastal. Film võeti üles Iisraelis, kohtades, kus olid toimunud ooperi aluseks olevad ajaloolised sündmused.
Palikir
Palikir on linn Mikroneesias, 1989. aastast Mikroneesia Liiduriikide pealinn. Asub Pohnpei saarel. Elanike arv oli 2000. aastal 6444.
Jeesus Kristus superstaar
Ooper sai maailmakuulsaks. Muusikahuvilised hindasid ooperit positiivselt, kirikutegelased negatiivselt. Kuigi ooperi esmaesitusest on möödas peaaegu 50 aastat, on ooper kristlikus kirikus üldiselt ikka veel põlu all.
"Jesus Christ Superstar Live in Concert"
Lihavõtte esimesel pühal, 1. aprillil 2018 tegi Ameerika Ühendriikide televisioonikanal NBC live ülekande rokkooperi "Jeesus Kristus superstaar" lavastatud kontsertetendusest, mille produtsendid olid Craig Zadan, Neil Meron, Andrew Lloyd Webber, Tim Rice ja Marc Platt. Peaosades esinesid: "Jesus Christ Superstar Live in Concert" on võitnud 5 Primetime Emmyt, 2 muud auhinda ning 25 nominatsiooni.
Eesti Televisioonis oli ooperi kontsertsalvestis eetris 29. detsembril 2019.
Heinar Tedrema
Heinar Tedrema (9. aprill 1934 Tartu – 2. aprill 2008 Elva) oli eesti meditsiinipedagoog, aastatel 1978–2000 Tartu Meditsiinikooli direktor.
Tedrema sündis Tartu linnas, lapsepõlv möödus Rannu vallas. 1943. aastast õppis ta Rannu Mittetäielikus Keskkoolis. 1955 jätkusid õpingud Vabariiklikus Tartu Meditsiinilises Keskkoolis sanitaarvelskri erialal, mille lõpetas 1958. aastal. Samast aastast töötas Tedrema Tartu linna sanitaarepidemioloogiajaamas sanitaararsti abina.
1964. aastast õppis ta Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna kaugõppeosakonnas farmaatsia erialal ja lõpetas ülikooli 1970. aastal proviisori diplomiga.
Ancona
thumb|Ancona sadam Ancona on linn Itaalias, Marche maakonna ja Ancona provintsi halduskeskus. Asub Roomast 210 km kirdes. Ancona on tähtis sadamalinn Aadria mere ääres. Linnal on praamiühendus Kreeka ja Horvaatia linnadega.
Heinar Tedrema
1969. aastast töötas ta osakoormusega Tartu Meditsiinikoolis, pärast ülikooli lõpetamist 1970. aastal töötas Meditsiinikoolis hügieeniõpetajana. Ta oli ka ühiskondlik töökaitse inspektor ja pidas loenguid ühingus Teadus.
Ancona
Linna asutasid 387 eKr kreeka kolonistid.
Eesti kirjanduskriitikute loend
''Siin on loetletud eesti ja Eesti kirjanduskriitikuid.
Tseesium
Tseesium on keemiline element sümboliga Cs ja aatomnumbriga 55. Tseesium asub perioodilisustabeli esimeses rühmas ja kuulub leelismetallide hulka. Tseesium on raskeim stabiilne leelismetall.
Tseesiumi avastasid 1861. aastal Robert Wilhelm Bunsen ja Gustav Robert Kirchhoff Dürkheimi mineraalvees. Kahe sinise spektrijoone järgi, mille abil element avastati, nimetati see caesium 'iks (ladina keeles caesius – 'taevasinine'). Puhta elemendina esitas tseesiumi 1881. aastal Carl Setterberg.
Tseesium on väga reaktsioonivõimeline, väga pehme, kuldse värviga, väga puhtas vormis hõbedaselt läikiv metall. Kuna tseesium reageerib õhuga kohe ja väga aktiivselt, hoitakse seda suletult klaasampullis. Tseesiumi bioloogilist tähtsust ei teata, kuna see ei esine tavaliselt inimkehas, kuid ei ole ka toksiline.
Tseesiumi radioaktiivne isotoop 137Cs (poolestusajaga 30,1671 aastat), tuumalõhestumise produkt, köitis erilist avalikkuse tähelepanu, kui see Tšornobõli katastroofi tulemusena 26. aprillil 1986 suures koguses keskkonda sattus.
Ajalugu
Tseesiumi avastasid Gustav Robert Kirchhoff ja Robert Wilhelm Bunsen 1861. aastal. Nad uurisid Dürkheimi mineraalvett ning avastasid pärast kaltsiumi, strontsiumi, magneesiumi ja liitiumi eraldamist sinises spektrialas kaks seni tundmatut joont. Nad järeldasid oma tähelepanekust, et uuritud mineraalvees peab olema järgmine, seni tundmatu element, millele nad panid siniste spektrijoonte järgi nimeks caesium – ladina sõnast caesius, mis tähendab 'taevasinine'.
Bunsen püüdis tseesiumi teistest leelismetallidest eraldada, et elemendi omadusi uurida. Puhta tseesiumi proovi saamiseks aurustati 44 000 liitrit mineraalvett, milles uue elemendi olemasolu spektrijoonte jälgimisega tuvastati. Pärast aurustamist saadi mineraalveest 240 kg kontsentreeritud soolalahust, mis sisaldas erinevaid leelis- ja leelismuldmetalle. Leelismuldmetallid, nagu baarium, magneesium, kaltsium jne, sadestati lahusest sulfaatide või oksalaatidena (C2O42-). Pärast lahusesse jäänud ioonide nitraatideks muundamist ja etanooliga ekstraheerimist saadi naatriumioonidest vaba lahus. Sellele lahusele ammooniumkloriidi lisamise tulemusena sadenesid sealt liitiumioonid. Kaalium-, tseesium- ja rubiidiumioonid, mis olid veel lahusesse jäänud, moodustavad kõik kloroplatinaathappega reageerides vähelahustuvad soolad, mille lahustuvus kuumas vees on iga iooni korral pisut erinevad ja kaaliumsoola lahustuvus sealjuures kõige suurem. Seetõttu oli võimalik kaaliumkloroplatinaadist vähem lahustuvad tseesium- ja rubiidiumheksakloroplatinaadid sadestada, jättes kaaliumisoola veel lahusesse. Puhaste kloriidide saamiseks redutseeriti plaatinaioonid vesinikuga (neutraalseks) elemendiks, et lahuses tekiksid vees lahustuvad tseesium- ja rubiidiumkloriidid, mida järgmisena sadestada. Tseesium- ja rubiidiumkloriidide segu lahustati absoluutses etanoolis ning lisati karbonaati, et sadestada rubiidiumioonid rubiidiumkarbonaadina, mis on absoluutses alkoholis mittelahustuv sool, ja jääksid lahusesse tseesiumioonid. Rubiidiumkarbonaadi sade lahustati vees ja muundati rubidiumkloriidiks, tseesiumilahusest eraldati karbonaatioonid ja tseesiumkloriid ekstraheeriti tagasi vesikeskkonda. Mõlemad soolad sadestati kloriididena, mis on nende aktiivsete elementide üks stabiilsetest ühenditest. 44 000 liitrist mineraalveest saadi pärast selle töötlemist 9,2 grammi rubiidiumkloriidi ja 7,3 grammi tseesiumkloriidi. Puhastatud tseesiumkloriidi saamine võimaldas tseesiumi spetsiifilisi omadusi edasi uurida. Puhast tseesiumkloriidi kasutasid Bunsen ja Kirchoff ka uue elemendi molaarmassi esimeseks määramiseks, mille väärtuseks nad said 123,35 g/mol.
Kumbki teadlane ei suutnud puhast tseesiumi saada, kuna sulatatud tseesiumkloriidi elektrolüüsil tekkis puhta metalli asemel sinine ühend, mida nad nimetasid subkloriidiks. Ilmselt oli see kolloidne segu tseesiumist ja tseesiumkloriidist. Vesilahuse elektrolüüsil elavhõbeanoodiga moodustus kergesti lagundatav tseesiumamalgaam.
Puhta tseesiumi saamiseni jõudis lõpuks 1881. aastal Carl Setterberg, kes vältis probleemi kloriididega, kasutades sulatatud soola elektrolüüsil tseesiumtsüaniidi. Esialgu oli see raskendatud tseesiumkloriidi kõrge sulamistemperatuuri tõttu, mida ta vähendas, lisades baariumtsüaniidi.
Adamiidid
Adamiitideks ehk aadamlasteks on nimetatud peamiselt kristlikke usulahke, mis pretendeerivad paradiisliku seisundi taastamisele ja mida enamasti iseloomustab alastiolek (nudism) süütuse ilminguna. Nimetus on nende vastaste antud.
Vanaaeg
Vanaaja adamiidid tegutsesid 2., 3. ja 4. sajandil Põhja-Aafrikas.
Adamiidid väitsid, et nad on taastanud Aadama ja Eeva aegse algse süütuse Eedeni aias. Nad harrastasid "püha nudismi", eitasid abielu, mida nende meelest ilma patuta ei saaks olla, ja pidasid kinni rangest seksuaalsest abstinentsist, ning elasid ilma seadusteta, olles arvamusel, et ükski nende tegu ei saa olla hea ega halb. Nad ei töötanud.
Tseesium
Esinemine
Enamiku tseesiumiühendite vees lahustuvuse tõttu on tseesium merevees lahustunud. Üks liiter merevett sisaldab 0,3 milligrammi tseesiumi. Võrdväärsetes kogustes leiame seal ka levinumaid, kuid halvemini lahustuvaid elemente, nagu nikkel, kroom ja vask.
Adamiidid
Vanaaeg
Tõenäoliselt kujunes nende õpetus gnostitsismi ja asketismi mõjul.
Kirik kuulutas nende õpetuse hereesiaks.
Adamiitide olemasolust teatasid Theodoretos (Haer. Fab, I, 6), Epiphanios Salamisest (esmamainimine, kaasaegsetest usulahkudest rääkivas raamatus "Panarion") ja Augustinus. Paistab, et pärast 4. sajandit see usulahk kadus.
Tseesium
Füüsikalised omadused
Tseesium seguneb teiste leelismetallidega, välja arvatud liitiumiga. Vahekorras 41% tseesiumi, 12% naatriumi ja 47% kaaliumi moodustub seni teadaolevalt kõige madalama sulamistemperatuuriga (−78 °C) sulam.
Adamiidid
Keskaeg
pisi|450px|Tänaval tantsivate adamiitide kinnivõtmine Amsterdamis 1535. 18. sajandi gravüür Keskajal taaselustasid pärast 13. sajandit mõned adamiitide praktikad vaba vaimu vennad ja õed Hollandis ning mõned taboriidid Böömimaal. Kirik surus need alla, nii et 15. sajandi lõpuks olid need kadunud.
Bulgaaria
Bulgaarias ilmus adamiitide sarnane usulahk 14. sajandi keskpaigas; aastal 1350 olid nad Tǎrnovos toimunud kirikukogul oma õpetusest lahti ütlema, mõned hukati.
Böömimaa
Böömimaal moodustasid nad hussiitide radikaalse osa. Adamiidid pooldasid inimsuhetes vaimset ja sugulist puhtust ning käisid põhimõtteliselt alasti. Väidetavalt käisid kõik kõigiga suguliselt läbi. Selleks piisas nende juhi Adami loast. See Adam nimetas end Jumala pojaks. Tegu oli Pikardiast pärit pikardist preestri Adam Rohaniga, kes oli võitnud naistest, meestest ja lastest koosneva rühma usalduse ning asunud koos nendega elama Nežárka jõe nimetule saarele.
Tábori lähedal Klokotys kaldus adamiitide liikumine kõrvale algsest "puhta orgia" (mehed ja naised omavahel) versioonist ning Petr Kániši ja Burjan Strausi eestvõttel hakkas Klokotys levima homoseksuaalsus.
Tseesium
Füüsikalised omadused
Tseesium ja tema ioon Cs+ on väga suure raadiusega, nad on vastavalt kõige suuremad (väljaarvatud frantsium) aatom ja ioon. See on tingitud eriti madalast efektiivsest tuumalaengust, mistõttu välimised s- elektronid on tuumaga vähesel määral seotud. See põhjustab lisaks suurele aatomiraadiusele ka tseesiumi madalat ionisatsioonienergiat ja see omakorda ka tema suurt reaktsioonivõimet.
Adamiidid
Böömimaa
Hussiitide juht Jan Žižka 1421. aastal praktiliselt hävitas adamiitide õpetuse pooldajad, nagu ka teised hälbivate vaadetega hussiitide rühmad. Otsustav kokkupõrge toimus 1421 Ostrovis Hamris. Kuigi adamiidid võitlesid vapralt (kõik alasti!), jäid nad hussiitide vägedele alla ning 40 neist võeti vangi ja tapeti. Ainult üks olevat elu jäetud, et see jutustaks Tábori preestrile kõigist oma kaaslaste tegudest. Ta laskis Klokoty pastoraadis põletada umbes 70 adamiiti. Praeguses Klokoty linnaosas murule on nende mälestuseks asetatud suur kivi pealdisega Táborští pikarti 1421-1996 ('Tábori pikardid 1421–1996').
Tseesium
Füüsikalised omadused
Gaasilisel tseesiumil on ebaharilik murdumisnäitaja, väiksem kui üks. See tähendab, et elektromagnetlaine faasikiirus, antud juhul valgus, on tseesiumiaurudes suurem kui vaakumis.
Keemilised omadused
pisi|Väikese tseesiumi tüki lisamine külma vette on plahvatuslik.|alt=A Väikene tseesiumi tükk lisatakse petri tassis olevasse külma vette, mis viib väikese plahvatuseni Frantsiumi järel on tseesium madalaima ionisatsioonienergiaga element. Väliskihi elektronide vastasmõju tõttu on tseesiumil kõige madalam elektronegatiivsus. Tseesium annab need kontaktis teiste elementidega väga kergesti ära ning moodustab monovalentseid tseesiumsoolasid. Kuna elektroni välja lüües saavutab tseesium väärisgaasi elektronkonfiguratsiooni, ei moodusta see mitmelaengulisi ioone.
Reaktsioonid tseesiumiga toimuvad reeglina väga aktiivselt, nii süttib see kohe kokkupuutel hapnikuga ning moodustab, nagu ka kaalium ja rubiidium, hüperoksiidi. Tseesium reageerib ka veega väga aktiivselt, moodustades tseesiumhüdroksiidi. See reaktsioon toimub isegi jääga −116 °C juures.
Kasutamine
Tseesiumi keerulise ettevalmistamise ning tema kõrge reaktsioonivõime tõttu kasutatakse seda ainult vähesel määral. Tseesiumi rakendatakse eelkõige teadusuuringutes. Kuna tseesiumil on madal elektronide väljalöömistöö, saab seda kasutada katoodina vabade elektronide saamiseks. Samuti uuritakse tseesiumi kui võimalikku plasmamaterjali magnethüdrodünaamiliste generaatorite jaoks. Kosmoselennus kasutatakse tseesiumi elavhõbeda ja ksenooni kõrval kui juhtivainet ioonijuhtivuses tema kõrge aatommassi tõttu, mis annab suurema tagasilöögi kui kergemad elemendid.
Tseesiumi järgi on aastast 1967 defineeritud ajaühik sekund, mis on ajavahemik, mis võrdub 133Cs aatomi põhioleku kahe ülipeenstruktuurinivoo vahelisele siirdele vastava kiirguse 9 192 631 770 võnkeperioodiga. Seepärast kasutatakse tseesiumi aatomkellades, mis loob aluse koordineeritud maailmaajale. Tseesium valiti selliseks rakenduseks, kuna tema üleminek kahe põhioleku vahel 9,1 GHz-ga on veel elektrooniliste vahenditega saavutav. Selle ülemineku laius ja sellega kaasnev mõõtemääramatus ei ole tingitud aatomi omadustest. Tänu madalale aurustumistemperatuurile saab tekitada vähese vaevaga aatomkiiri madala kiiruse määramatusega.
Tseesiumi aatomite pilve saab hoida magnetoptilistes lõksudes tasakaalus ning laseri abiga μK-ni absoluutse nullpunkti lähedale külmutada. Sellisel meetodil õnnestus sagedusstabiilsust ning sellega tseesium-aatomkella täpsust oluliselt parandada.
Määramine
Polarograafias on tseesiumil pöörduv katoodiline aste −2,09 V (kalomelelektroodi suhtes). Seetõttu tuleb taustelektrolüüdina kasutada kvarternaarseid ammooniumühendeid (näiteks tetrametüülammooniumhüdroksiidi), kuna leelis- või leelismuldmetallidel on väga sarnased põhioleku potentsiaalid.
Gravimeetriliselt saab tseesiumi, nagu ka kaaliumi, määrata mitmesuguste rasklahustuvate soolade kaudu. Näiteks sobivad selleks tseesiumi perkloraat CsClO4 ja heksakloroplatinaat Cs2[PtCl6].
Bioloogiline tähtsus
Tseesium inimkehas tavaliselt ei esine. Peamiselt toiduga omandatud tseesium, oma sarnasuse tõttu kaaliumiga, imendub seedetraktis ning analoogiliselt kaaliumiga ladestub peamiselt lihasmassis. Bioloogiline poolväärtusaeg, mille jooksul tseesium inimkehast väljub, sõltub vanusest ja soost ning on keskmiselt 110 päeva.
Tseesium on keemiliselt ainult väga vähesel määral mürgine. Tüüpiline LD50-väärtus tseesiumsooladele on 1000 mg/kg. Tähendusliku toksilise toimega on siiski radioaktiivse tseesiumisotoobi ioniseeriv kiirgus, mis põhjustab, sõltuvalt doosist, kiiritushaigust. Tseesiumsoolade hea lahustuvuse tõttu vees imenduvad need seedetraktis täielikult ning ladestuvad lihasmassis. Pärast Tšornoboli katastroofi 1986. aastal põhjustas radioaktiivse tseesiumisotoobi 137Cs ladestumine kehas esimesel kolmel kuul keskmise efektiivse doosi 0,6 μSv ühe täiskasvanud inimese kohta (Saksamaal).
Ohutusnõuded
Tseesium süttib õhu käes spontaanselt, seepärast tuleb seda säilitada kinnises klaasampullis puhtas argoonis või vaakumis. Tugeva reaktsioonivõime tõttu reageerib tseesium veega plahvatuslikult. Plahvatusohtu võib teravdada ka reaktsioonil tekkinud vesinik. Põlevat tseesiumi tuleb kustutada metalltulekustutiga või kuiva liivaga. Tseesiumi kõrvaldamine käib nagu ka teiste leelismetallide korral: tilgutades ettevaatlikult mõnda sellist alkoholi nagu 2-pentanool, tert-butanool või oktanool ning seejärel neutraliseerides.
Ühendid
Nagu tüüpiline leelismetall, esineb tseesium eranditult ioonsetes ühendites oksüdatsiooniastmega +1. Enamik tseesiumiühendeid lahustub vees.
Halogeniidid
Tseesium moodustab kõigi halogeenidega vees lahustuvaid halogeniite valemiga CsX (X- halogeen). Tseesiumkloriidil on iseloomulik kristallstruktuur, mis on üks olulisemaid kristallstruktuure. Nii kristalliseeruvad, välja arvatud tseesiumfluoriid, ka teised tseesiumhalogeniidid. Tseesiumkloriid on puhta tseesiumi saamiseks lähteaineks. Kuna see moodustab piisavalt pikaajalisel tsentrifuugimisel tihedusgradiendi, kasutatakse tseesiumkloriidi DNA eraldamiseks ja puhastamiseks ultratsentrifuugimises.
Hapnikuga ühendid
Tseesium moodustab ebatavaliselt suurel hulgal hapnikuühendeid. On teada mitmeid suboksiide, näiteks Cs11O3 ja Cs3O, mille puhul on tegemist tseesiumi liiaga ja on näha elektrijuhtivust. Lisaks on teada suurenenud hapnikusisaldusega oksiid Cs2O, peroksiid Cs2O2, hüperoksiid CsO2 ja osoniid CsO3. Kõik need ühendid on erinevalt teistest tseesiumiühenditest värvilised, suboksiidid on violetsed või sinakasrohelised ja teised kollased, oranžid või punased. Tseesiumhüdroksiid on tugevalt hügroskoopne valge tahke aine, mis lahustub ainult vees. Tseesiumhüdroksiidi peetakse tugevaimaks aluseks vesikeskkonnas.
Teised tseesiumiühendid
Tseesiumkarbonaat on valge tahke aine ja lahustub paljudes orgaanilistes lahustites. Seda kasutatakse paljudes orgaanilistes sünteesides alusena, näiteks ümberesterdamisel või eriliste kaitserühmade kõrvaldamiseks.
Tseesiumnitraat leiab suuremat kasutust sõjalises pürotehnikas, NIR-rakettides ja infrapunasuitsukamuflaažides. .
Tseesiumkromaati võib koos tsirkooniumiga kasutada vee- ja hapnikujälgede ärahoidmiseks vaakumtorus puhta tseesiumi saamisel.
Tellitav võti
thumb|Suur ja väike tellitav võti
Tellitav võti ehk tellitav mutrivõti ehk patentvõti on mutrivõti, mille suurust saab liikuva põse nihutamisega muuta vastavalt keeratava mutri suurusele.
Matteus
Matteus (tuntud ka heebrea nimega Leevi ja evangelist Matteusena) oli üks Jeesuse kaheteistkümnest jüngrist ja apostlist. pisi|Anthony van Dyck. "Apostel Matteus"
Matteuse nime leiab Uues Testamendis kõigist kaheteistkümne jüngri ja apostli loenditest evangeeliumites (Mt 10:2-4; Mk 3:16-19; Lk 6:13-16) ning Apostlite tegude raamatus (Ap 1:13). Veel mainitakse Matteuse evangeeliumis meest tollihoones Matteuse nime all (Mt 9:9).
Enne Jeesusega kohtumist töötas Matteus Rooma keisririigile maksude kogujana, mis oli tollases juudi ühiskonnas väga halvakspandav amet. Kirikliku pärimuse järgi oli Matteus ka Matteuse evangeeliumi autor, mistõttu teda kutsutakse evangelist Matteuseks. Samuti on Matteuse nime esitletud kõigis apostlite loeteludes.
Ajalugu
Evangeeliumide järgi oli Matteus 1. sajandi galilealane. Arvatakse, et Matteus oli sündinud Galileas, mis ei kuulunud Juudamaale ega Rooma Juudamaa provintsile. Matteuse isaks peetakse Alfeust.
Uues Testamendis on kirjas, et ta järgnes Jeesusele jüngrina ja oli üks Jeesuse ülestõusmise tunnistajatest.
Matteus Eestis
Matteuse järgi on eesti rahvakalendris nimetatud sügisene madisepäev 21. septembril.
Eestis on Matteuse kirik Järva-Madise kirik, mis asub Järvamaal Albu vallas Järva-Maddise külas.
Aas-koldkaer
Aas-koldkaer ehk harilik koldkaer (Trisetum flavescens) on kõrreliste sugukonda koldkaera perekonda kuuluv üheaastane taim.
Süstemaatika
Ta erineb enamikust koldkaeraliikidest erakordselt suure arvu kromosoomide poolest (36 kromosoomi).
Levila
Taim on levinud Euroopas subatlantiliselt. Areaali põhjapiir kulgeb läbi Lõuna-Rootsi ja Edela-Eesti. Alpides kasvab ta kuni 2400 meetri kõrguseni. Eriti iseloomulik on ta kõrgustel 400–900 meetrit.
Eestis on ta oma areaali kirdepiiril ning esineb kohati ja harva.
Aas-koldkaer on apofüüt ehk teisisõnu kasvab mõõduka kuni tugeva inimmõju all olevates kohtades. Ta kasvab viljakatel mittehappelistel muldadel. Eestis kasvab ta kuivadel rohumaadel ja parkides.
Välimus
Aas-koldkaera kõrgus on 20–80 cm, harva kuni 100 cm.
Tiger II
Tiger II, täisnimega '''Panzerkampfwagen VI Tiger II Ausf. B (lühendatult PzKpfw VI Tiger II Ausf. B), mida laialdaselt tuntakse ka nimega Königstiger''' (Kuningtiiger) olid Saksamaal Teise maailmasõja lõpus (1944–1945) toodetud rasketankid. See oli üks kardetumaid masinaid üldse, peamiselt tänu oma võimsale 88 mm kahurile ja paksule soomusele. Tanki põhilisteks puudusteks olid tema suur kaal ja nõrk mootor.
Tanki väljatöötamine algas 1943. aasta veebruaris, et anda vastus Nõukogude tankide kasvavale võimsusele. Uue masina loomise ülesanne anti firmadele Henschel ja Porsche. Ferdinand Porsche võttis oma Tiger I loomisel kaotajaks jäänud masina kere ja veermiku ning konstrueeris sellele uue torni ja pakkus välja kaks varianti. VK 4501 (P) ja VK 4502 (P), esimesel oli torn kesk- ja teisel tagaosas ning korpuse esiküljelt oli kaotatud soomusplaatide murdekoht.
Aas-koldkaer
Välimus
Taim on katsumisel väga pehme. Nii vars, lehed kui ka lehetuped on kaetud pikkade pehmete karvakestega.
Tiger II
Erwin Adersi, Henscheli konstruktori esimese projektiga VK 4502 (H) ei oldud rahul, aga teine, VK 4503 (H) tunnistati sobivaks. Tanki prototüüp valmis 1943. aastal ning see kandis Porsche torni. 1944. aasta jaanuaris läks Tiger II tootmisse. Esimesed 50 masinat kaalusid 68,5 tonni ning kandsid Porsche torni. Tornil oli iselaadi kuju, ümardatud esiots ja õhuke soomus. Nende masinate mürsuvaru oli 80 mürsku.
Aas-koldkaer
Välimus
Vars on püstine. Varrel on 2–5 sõlme.
Tiger II
Järgmised masinad said juba Henscheli torni ning nende kaal tõusis 69,8 tonnini. Enamus kaalust tuli võimsa soomuse arvelt, mis oli masina korpuse esiküljel 120–150, torni esiküljel 180 ning torni ja korpuse külgedel 80 mm. Masinal oli ka võimas relvastus, 88 mm suurtükk KwK 43, millel rauapikkuseks 71 kaliibrit. Selle kahuri alakaliibrilise soomusmürsu algkiirus oli 1125 m/s ning see lõi 1 kilomeetri pealt läbi 193 mm soomusest.
Albert Streckeisen
Albert Ludwig Streckeisen (8. november 1901 Basel – 29. september 1998 Bern) oli Šveitsi geoloog.
Tiger II
Kuni sõja lõpuni jõuti valmis ehitada Tiger II 489 masinat.
Albert Streckeisen
Albert Streckeisen oli tuntud kui Rahvusvahelise Geoloogiaühingu tardkivimite klassifikatsiooni välja töötanud komisjoni esimees.
Streckeisen õppis geoloogiat, mineraloogiat ja petroloogiat Baselis, Zürichis ja Bernis ning töötas professorina Bukaresti ja Berni ülikoolides. Geoloogias oli ta spetsialiseerunud petroloogiale.
Aas-koldkaer
Välimus
Lehed on 3,5–12 cm pikad ja kitsad (0,2–0,5 cm). Lehelaba alumine osa on jämeda otsaga (umbes 0,3 cm) ja sakiline.
Albert Streckeisen
1958. aastal asus Streckeisen täiendama ja revideerima Paul Niggli raamatut "Tabellen zur Petrographie und zum Gesteinsbestimmen". Streckeisen leidis, et seal esitatud tardkivimite klassifikatsioon vajaks hoolikat revideerimist. Samas ei olnud raamatus esitatud klassifikatsioon sugugi ainus selleks ajaks väljapakutu. Kokku oli klassifikatsioone kaksteist. Streckeisen otsustas, et pole mõtet välja mõelda kolmeteistkümnendat, vaid keskenduda tuleks olemasolevate klassifikatsioonide analüüsimisele.
1964. aastal avaldas Streckeisen ülevaateartikli, milles käsitles tardkivimite senise klassifitseerimisega seotud probleeme. Artikkel pälvis palju tähelepanu ja otsustati, et küsimusega tuleb hakata tõsisemalt tegelema. Selleks loodi Rahvusvahelise Geoloogiaühingu juurde komisjon The Subcommission on the Systematics of Igneous Rocks. Komisjon alustas tööd 1970. aastal ning esimeseks esimeheks sai Albert Streckeisen. Komisjoni töö tulemusena valminud tardkivimite klassifikatsiooni nimetatakse sageli Streckeiseni klassifikatsiooniks. Tänapäeval on see ülemaailmselt aktsepteeritud viis tardkivimite klassifitseerimiseks ja nimetamiseks.
Aas-koldkaer
Välimus
Ta õitseb Eestis juunist augustini, aga levila lõunaosas maist juunini. Õisik on pikk (5–12 cm) ja tihe. Pähikud on kollakad. Pähikus on kaks õit.
Vili on tera. Selle läbimõõt 0,3 cm, pikkus on 1,3–2,5, harva kuni 2,8 mm.
Kasutamine
Ta on väärtuslik söödakultuur. Saagikus on väike.
Ta sisaldab B3-vitamiini.
Vesiroosilised
Vesiroosilised (Nymphaeaceae) on sugukond vee- ja sootaimi vesiroosilaadsete seltsist.
Iseloomustus
Õied on suured, üksikult varre otsas. Õiekate koosneb 4–6 tupplehest ja paljudest spiraalselt asetsevatest kroonlehtedest. Tolmukad, mida on arvukalt, asetsevad spiraalselt.
Perekonnad
Eestis leidub 4 liiki vesiroosilisi 2 perekonnast:
Veltsa
Veltsa on küla Pärnu maakonnas Lääneranna vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Koonga valda.
Komsomoli tänav
Komsomoli tänav on olnud mitme tänava nõukogudeaegne nimi:
Coesfeldi kreis
Coesfeldi kreis [ˈkoːsfɛlt] on haldusüksus Saksamaa Nordrhein-Westfaleni liidumaa loodeosas, Münsteri linnast läänes.
Ajalugu
Keskajal oli piirkond Münsteri piiskopkonna alluvuses. Kui alast sai 1816. aastal Preisimaa Vestfaali provintsi osa, lõi uus valitsus kaks kreisi, Coesfeldi ja Lüdinghauseni. Peale mõne pisimuudatuse püsisid need kuni suure reorganiseerimiseni 1975. aastal, kui mõlemad praeguse kreisi moodustamiseks ühendati. Lisati ka mõned vallad Münsteri kreisist, samas anti mõned varem kreisi kuulunud vallad naaberkreisidele.
Geograafia
Kreis asub Münsterlandis, mis on peamiselt maapiirkond. Lippe jõgi moodustab osaliselt kreisi lõunapiiri.
Linnad ja vallad
thumb|300px|left|Linnad ja vallad Coesfeldi kreisis
Lehtsilmusvõti
pisi|75px|Lehtsilmusvõti Lehtsilmusvõti on mutrite pööramise ja pingutamise tööriist. See on mutrivõti, mille ühes otsas on lehtvõti ja teises otsas silmusvõti.
Kongo Vabariik
Kongo Vabariik (ka Kongo-Brazzaville, Brazzaville'i Kongo) on riik Aafrikas. Piirneb edelas Atlandi ookeaniga, lõunas ja idas Kongo Demokraatliku Vabariigiga, põhjas Kesk-Aafrika Vabariigiga, loodes Kameruniga ja läänes Gaboniga.
Haldusjaotus
Kongo Vabariik jaguneb 12 departemanguks (Bouenza, Brazzaville, Cuvette, Kouilou, Lékoumou, Likouala, Lääne-Cuvette, Niari, Plateaux, Pointe Noire, Pool, Sangha).
pisi|tühi|Kongo Vabariigi departemangud
Menoikeus
Menoikeus oli vanakreeka mütoloogias kahe Teeba üliku nimi:
Tammekuru põik
Tammekuru põik on tänav Tartus Tammelinnas.
Tänav algab Tammekuru tänavalt ja see on umbtänav.
Tänav on 80 meetrit pikk ja on seega raudteetaguse Tartu (Veeriku, Maarjamõisa, Tammelinn ja Ränilinn) kõige lühem tänav.
Maateaduste mõisteid (E)
Sellele leheküljele on koondatud lingid maateaduslikele artiklitele, mille pealkirjad algavad E-tähega.
Raatuse tänav
pisi|Raatuse tänav [[Kivisild (Tartu)|Kivisillalt umbes 1911. aastal]] Raatuse tänav on tänav Tartus, Ülejõe linnaosas. Tänav on 850 m pikk ja täiesti sirge.
Raatuse tänav algab Narva maanteelt ja ulatub kuni Puiestee tänavani. Tänav ristub Põik tänavaga (paremalt), Pika tänavaga, Uue tänavaga (paremalt) ja Jaama tänavaga.
Raatuse tänaval asub Tartu Üliõpilasküla ühiselamu.
Tänav on nime saanud selle järgi, et algas varem raekoja ehk Raatuse platsi juurest kohe teisel pool Kivisilda, Emajõe pahemal kaldal.
Tänava varasemad nimed on olnud Koolitare-uulits, Raatuse-uulits, alates 1927. aastast Raekoja tänav, nõukogude ajal kuni 1987. aastani '''1. Mai''' tänav ja alates 1987. aastast uuesti Raatuse tänav. Tänava saksakeelne nimi oli Rathausstraße.
Bengt Magnusson
Bengt Magnusson oli Linköpingi piiskop aastatel 1220–1236.
Ta oli Magnus Minnesköldi ja Ingrid Ylva poeg. Birger jarl oli tema noorem vend.
Linköpingi piiskop Bengt õnnistas 1225. sisse Maarja kiriku Visbys (praegune Visby toomkirik).
Cape Dorset
thumb Kinngait (inuktituti ᑭᙵᐃᑦ 'kõrge mägi') on asula Kanadas Nunavutis. Asub Baffini saare lõunatipu lähedal Hudsoni väinas väikesel Dorseti saarel.
Kinngait on tuntud kui "inuiti kunsti pealinn". Seal elab palju inuiti kunstnikke (joonistajad, graafikud ja skulptorid). 22% tööjõulisest elanikkonnast elatub kunstist. Tuntud kunstnike seas on Pudlo Pudlat ja Kenojuak Ashevak.
Asula ingliskeelne nimi Cape Dorset on nime andnud Dorseti kultuurile, mille jäljed leiti sealt 1925. aastal.
Menoikeus noorem
Menoikeus noorem oli vanakreeka mütoloogias Teeba regendi ja hilisema kuninga Kreoni ning tema naise Eurydike noorem poeg. Oidipus oli Menoikeuse tädipoeg.
Kui puhkes sõda Seitse Teeba vastu, ei pidanud Menoikeus üldse sõdima, sest oli veel liiga noor. Ent ennustustarga Teiresiase sõnul võis Teebat päästa ainult see, kui Menoikeus sõjas langeb. Kreon oli selle vastu, keelitas Menoikeust linnast põgenema ja lubas riigikassast talle raha tuua. Niisugune teguviis oli Menoikeusele vastuvõetamatu; ta tormas lahingusse ja kuna oli relvade käsitsemises kogenematu, sai kohe surma.
Teeba võitis sõja, kuid see osutus Pyrrhose võiduks: kogu Teeba kuningasoost jäid ellu ainult Oidipus ja Kreon, kelle surmaga kuningasugu lõppes. 10 aastat hiljem toimunud epigoonide sõjakäigus Teeba vallutati ja rüüstati.
SdKfz 7
pisi|SdKfz 7 SdKfz 7 (Sonderkraftfahrzeug 7) oli Teise maailmasõja ajal Saksamaal toodetud ja kasutusel olnud poolroomikveduk.
Masinat kasutati peamiselt sõdurite ja suurtükkide transportimiseks. Selle hübriidne konstruktsioon võimaldas tal vabalt liikuda ükskõik millisel maastikul ning roomikute tõttu sobis see eriti hästi ekstreemoludes liikumiseks. Sõja lõpuks oli ühtekokku valmis ehitatud umbes 12 000 seda tüüpi masinat. Soomuse ja relvade puudumise tõttu vajas see teiste üksuste kaitset.
SdKfz 7 arendamine algas 1934 saadud tellimusega 8-tonnisele poolroomikveokile. Esimesed sõidukid valmisid 1938 ning olid määratud 88 mm kahuri ja 150 mm haubitsa pukseerimiseks. Lisaks võis veok kanda kuni 12 meest. Veoki tagaosa oli suletud, sest oli ette nähtud lõhkeaine veoks. Veok oli ette nähtud kuni 8-tonniste haagiste pukseerimiseks ja enamus neist oli varustatud vintsiga.
Võrreldes ratassõidukitega, on poolroomikvedukeid raskem hooldada ja nad on teedel aeglasemad, kuid maastikul on nende läbivus mõnevõrra parem.
Poolroomikvedukite kasutamine suurtükkide veoks oli Saksa armees tavaline, aga mujal mitte eriti. Mõned sõjasaagiks saadud SdKfz 7-d olid sõja ajal ja vahetult pärast seda kasutusel ka liitlasvägedes. Vedukist ehitati ka Itaaliale kohandatud versioon, mis on hõlpsasti eristatav pikema kapoti ja parempoolse rooli järgi.
SdKfz 7 üks levinumaid mudeleid oli SdKfz 7 Flakvierling.
Ādaži piirkond (2006–2021)
Ādaži piirkond (läti keeles Ādažu novads) oli 1. järgu haldusüksus Lätis.
Piirkond piirnes Sēja, Inčukalnsi, Garkalne, Carnikava ja Saulkrasti piirkonnaga.
Piirkonna endisel alal asub Läti kaitsejõudude baas ja polügoon.
Ajalugu
Aastal 1935 oli Ādaži valla pindala 137 km². Elanikke oli seal 338.
Vallas moodustati aastal 1945 Ādaži, Berģi, Carnikava ja Garkalne külanõukogud, vald ise likvideeriti aga aastal 1949. Aastal 1954 liideti Ādaži külanõukoguga likvideeritav Carnikava külanõukogu. Aastal 1974 liideti sellega likvideeritava Mangaļi külanõukoga Ādaži kolhoosi maad, ent osa külanõukogust liideti Berģi külanõukoguga. Aastal 1977 liideti külanõukoguga osa likvideeritavast Berģi külanõukogust, lisaks veel osa Garkalne ja Vangaži külanõukogude alasid.
Aastal 1990 moodustati külanõukogust vald. Aastal 1992 eraldati sellest moodustatava Carnikava valla alad. Piirkond moodustati Ādaži vallast 2006. aastal. 2021. aastal moodustati senisest Ādaži piirkonnast ja Carnikava piirkonnast uus Ādaži piirkond.
Loodus
Piirkonna endist ala läbib Koiva jõgi. Suuremad järved on Lielais ja Mazais Baltezers (esimene neist osaliselt), Kadaga järv, Dūņezers ja Lilaste järv.
Friedrich von Sass
Friedrich von Sass (surnud 1689) oli Saaremaa aadlik.
Ādaži piirkond (2006–2021)
Loodus
Looduskaitse all on Kanali tamm, Leiputrija pärn, Oliņi tammed, Smilgase tamm, kaitsetammi remmelgas, Zelmeņu iela pärn ja Vinduļi pärn. Lisaks on looduskaitse all arvukalt nimetuid põlispuid. Piirkonna endisele alale jääb 192 ha suurune Lieluika ja Mazuika järvede hoiuala, osaliselt ka Lielais Baltezersi saarte hoiuala. Piirkonna põhjaosa jääb Ādaži kaitstavale maastikule.
Friedrich von Sass
Friedrich von Sass sündis Sassi mõisniku Friedrich von Sassi ja Margaretha von Schaffhauseni pojana.
Ādaži piirkond (2006–2021)
Kaitstavad objektid
Muinsuskaitse all on Baltezersi kirik, selle kaks portaali ja kommunismiohvrite matmispaik ning mälestusmärk.
Friedrich von Sass
Ta oli Saaremaa maanõunik ning talle kuulusid Sassi ja Loode mõis.
Ādaži piirkond (2006–2021)
Rahvastik
Arvestuslikel andmetel oli 1. jaanuaril 2011 Ādaži piirkonna elanikest lätlasi 70,67%, venelasi 19,63%, ukrainlasi 2,41%, valgevenelasi 2,37%, poolakaid 1,36% ja teistest rahvustest inimesi 2,18%. 1,41% elanike rahvus oli märkimata.
Friedrich von Sass
Maanõunik Sass maeti Valjala kirikusse, kuhu paigutati ka tema vappepitaaf. Nüüdisajal on tema vappepitaaf eksponeeritud Saaremaa Muuseumis.
Ādaži piirkond (2006–2021)
Rahvastik
Piirkonna külad olid:
Friedrich von Sass
Perekond
Friedrich von Sass oli abielus Gerdruta von Galeniga. Abielust sündisid:
Hiljem abiellus Friedrich von Sass Sophie Elisabeth von Buxhoevedeniga (1640–1704), kes oli Paadla, Oisu ja Türi-Alliku mõisniku Reinhold von Buxhoevedeni ja Sophie Magdalene von Taube tütar. Abielust sündisid:
Ādaži piirkond (2006–2021)
Rahvastik
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
István I Püha
István [ištva:n] I Püha (ka Stephan I Püha, umbes 975–1038) oli Ungari esimene kuningas alates 1001. aastast. István sai Ungari valitsejaks (vürstiks) pärast oma isa Géza surma 997. aastal. István viis lõpuni Ungari kuningriigi rajamise ja 1001. aastal kroonis paavst Sylvester II ta Saksa-Rooma keisri Otto III toetusel Ungari kuningaks ja Ungarist sai kuningriik.
Ungari kuningriik koosnes tänapäeva Ungari, Transilvaania (tänapäeval Rumeenias), Slovakkia, Ruteenia (tänapäeval Ukrainas), Vojvodina (tänapäeval Serbias), Burgenland (tänapäeval Austrias), Slavoonia, Horvaatia, Dalmaatsia (tänapäeval Horvaatias) ja mõnest väiksemast territooriumist ümber tänapäeva Ungari piiride.
1028. aastal kaotas István I hõimuvürstide võimu, jaotas riigi komitaatideks, mille eesotsas seisid kuninga määratud išpanid ehk komitaadi ülemad. Jagas riigi maid alamatele ja kirikutele, luues nii Ungaris feodaalkorra. Võttis vastu katoliku usu, levitas seda oma rahva seas ja kuulutati selle eest 1038. aastal pühakuks.
1030. aastal lõi tagasi saksa feodaalide sissetungi. Poja Imre surma järel puudus kuningal väärikas järeltulija, sest István I ei pidanud oma onupoega Vazulit õigeks kristlaseks. Seepärast valis ta järeltulijaks oma noorema õe ja Veneetsia doodži Otto Orseolo poja Péter Orseolo. 1026. aastal, kui Veneetsia doodž kukutati ja põgenes Konstantinoopolisse, pagesid Péter ja ta ema Ungarisse.
Hafnium
Hafnium on keemiline element Mendelejevi tabelis aatomnumbriga 72 sümboliga Hf. pisi|Hafnium