cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Prügisukeldumine
Linnakorilase eesmärgiks on kasutada ära juba olemasolevaid ressursse ja panna need enda igapäevaste vajaduste katmiseks tööle. Äravisatud söögist toitumine on ühtaegu vahend nii elus püsimiseks kui ka äärmuslik võitlus toidujäätmete vähendamiseks.
Salinõmme
Naaberkülad on kirdes Valipe ja põhjas Kalgi.
Nimi
Kohanime on mainitud 1564 kui Salmo by, 1565 Sallomäeby, Salomä by, Salome by, 1609 Salnim Holma ja 1688 Sallinaby. Paul Ariste pidas kohanime lähtekohaks sõna salm 'merelaht, väin', millele järgneb kas nõmm, nina või neem. Samuti arvas ta sõna algpäritoluks sõna sali 'viljasalv'. Kohanime esmamainimine viitab ka sõnale salu.
Prügisukeldumine
Skandinaavias ja Lõuna-Euroopas üsna tavapäraseks käitumiseks saanud tegevusest ollakse Eestis veel siiski vähe kuulnud.
Salinõmme
Loodus
Salinõmme asub samanimelisel poolsaarel, millest läänes asub Salinõmme laht ja idas Soonlepa laht. Poolsaar oli veel 1844 kaardil eraldi saar. Küla alale jäävad Salinõmme soolak ja enamus Hiiumaa laidude maastikukaitseala laide, millest suuremad on Saarnaki laid ja Hanikatsi laid. Küla ala kuulub maastikukaitseala koosseisu.
Külas asub mitu rändrahnu: Salinõmme idarahn, Salinõmme sadamarahn ja Salinõmme Suurkivi. Hiiumaa laidudele rajati kõre taasasustamise eesmärgil mitu tiiki.
Elanike arv
Salinõmmes elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 29 inimest. Kõik elanikud olid eestlased.
Prügisukeldumine
Märgis "kõlblik kuni"
Seni ei ole leitud parimat rakendust toidule, mille "kõlblik kuni" on kätte jõudnud. Endiselt tegemist on toiduga, mis liigub otsejoones prügikasti.
Salinõmme
Talud
Salinõmme ajaloolised talud 1939
Johannes Greenberg
Johannes Greenberg (varem nimega Gremberg) (10. jaanuar 1887 Mäo vald, Järvamaa – 29. november 1951 Kuivajõe, Harjumaa) oli eesti maalikunstnik.
Salinõmme
Ajalugu
Küla on ajalooliselt kuulunud Hiiu-Suuremõisa mõisa alla ja 19. sajandil asus seal karjamõis. 1725–1726 Läänemaa adramaarevisjonis oli külas 13 talu.
Prügisukeldumine
Märgis "kõlblik kuni"
Saksamaa Toidu- ja Põllumajandusminister Christian Schmidt on pakkunud sellele probleemile lahenduseks loobuda antud "kõlblik kuni" märgisest täielikult, mis paneks vastutuse konkreetsele tootjale. Kõlblik kuni märgis on tootjapoolne garantii ja toote lisaväärtus.
Johannes Greenberg
Elukäik
Sündis metsavahi pojana. Kui Johannes oli 10-aastane, kolis perekond Paidesse, kus tulevane kunstnik sai oma esimese koolihariduse kohalikus vene kirikukoolis. Greenberg osales ka Paide linnakoolis joonistusõpetaja Rudolf Lepiku korraldatud joonistuskursustel. Lepiku abilisena võttis ta osa dekoratsioonide maalimisest Paide Eesti Seltsile.
Salinõmme
Ajalugu
Salinõmmes asus 1971–2004 Hiiumaa laidude maastikukaitseala administratsiooni keskus.
Prügisukeldumine
Prügisukeldujad
Prügisukeldujad on inimesed, kes kasutavad elustrateegiat, mis tugineb majanduse piiratud osalemisele ja ressursside minimaalsele tarbimisele. Elatakse mõistmises, et vähem on rohkem ja, et tarbida tuleb kõik olemasolev lõpuni. Nende jaoks on kõige tähtsam planeeti Maa võimalikult vähe koormata. Keskne põhimõte on see, et toidu saamiseks ei tohiks loomi hukata, aga samuti ei tohiks kasutada rohkem loodusvarasid kui hädavajalik. Neil on teadlik arusaam sellest, et kasutada tuleb ära juba olemasolevaid tooteid, mille tootmiseks on kulutatud aega, raha ja inimressurssi. Kõige populaarsem on söögiks sobiva toidu otsimine igapäevaseks kasutamiseks.
Salinõmme
Taristu
Küla läbib Suuremõisa–Salinõmme tee, kus nõukogude ajal asus bussipeatus. Teest saavad alguse Allika tee, Tara tee, Lepiku tee, Posti tee, Pärgmäe tee, Pihla tee ja Vahi tee. Külas asub paadisadam. Vanasti tehti talviti külast Muhusse Seaninani jäätee.
Johannes Greenberg
Elukäik
Kolis 1902 Tallinna ning asus tööle maalija G. Masingu töökotta, kelle ettevõte tegi remondi- ja dekoreerimistöid Tallinna ja selle ümbruse kirikutes ning aadlimajades. Kunstihariduse täiendamist alustas noor kunstnik Kanuti Gildi pühapäevakoolis ning õppis 1904–1905 kaks semestrit Ants Laikmaa ateljeekoolis. Tema arvukate kaasõpilaste seas leidus selleks ajaks juba põhjalikuma kunstihariduse omandanud andeid, näiteks Nikolai Triik ja Otto von Kursell. 1905. aasta sügisel õiendas Greenberg sellieksami, milleks oli vastutulekust tema kunstipüüdlustele portreemaal, ning sai maalermeistri kutsetunnistuse. Järgmise aasta veetis kunstnik raha kogudes, et minna välismaale kunsti õppima.
Salinõmme
Ettevõtlus
Salinõmmes tegeleti 16. sajandil soolatootmisega. Külas asus varem Salinõmme puhkekeskus. Praegu tegutseb Paadi talu puhkemaja.
Prügisukeldumine
Prügisukeldujad
Liha süüakse, vaid siis, kui see leitakse prügikastist. See liha on juba olemas ja läheks muidu hävitamisele. Hüljatud liha söömisega austad seda looma, kes on elanud oma õnnetu elu vaid selleks, et saada tapetud.
Johannes Greenberg
Saksamaal
1906. aasta oktoobris sõitis ta laevaga Lübecki ja sealt edasi Berliini, kus hakkas õppima Berliini Kunsttööstuskooli õhtukursustel. 1907. aasta sügisel siirdus ta kunstilinnana tuntud Münchenisse ning asus õppima Anton Ažbe kunstikooli, kus teda ootas ees juba hulk teisi eestlasi, nende hulgas ka tema enda õpetaja Rudolf Lepik. Õppinud kaks semestrit oli Greenberg sunnitud 1908. aastal kutsealusena kodumaale naasma. Greenberg vabastati kroonust ja aasta lõpus oli ta tagasi Münchenis, kus astus seekord Hermann Groeberi erakunstikooli. Groeberi kool valmistas noori ette kunstiakadeemia eksamiteks.
Kirsipuu
pisi|Kirsipuu sügisel pisi|Maguskirss "Ene" pisi|Kirsipuust saetud plangu pind Kirsipuu (Cerasus Mill.) on roosõieliste sugukonna ploomipuuliste alamsugukonna toompuu perekonna alamperekond.
Johannes Greenberg
Saksamaal
Kevadel 1909 võeti noor kunstnik vastu Müncheni Kunstiakadeemiasse, mille õpilaseks jäi ta neljaks ja pooleks aastaks. Akadeemias õppis ta professor Gabriel von Hackeli joonistuskoolis, kus saavutas silmapaistvaid tulemusi aktijoonistuses ja figuraalkompositsioonis. Tema õpetaja oli ka Ludwig Herterich. Professor Max Dörneri juures võttis ta maalitehnika ja maali restaureerimisloenguid. Andeka noore kunstniku teoseid hinnati kiituskirjadega, 1911. aasta sügissemestrist oli ta vabastatud õppemaksust, mis oli mittesakslaste puhul erandlik. Kahel viimasel aastal toetas noort kunstnikku üks Vene saadik, kes hankis talle stipendiumi.
Salinõmme
Kultuur
Salinõmmes asuvad pärandkultuuriobjektidena karjamõisa kalatiigid, karjamõisa uue rehe ja karjamõisa vana rehe ase.
Kirsipuu
Kirsipuud kasvavad põhjapoolkera parasvöötmes: 2 liiki Põhja-Ameerikas, 3 Euroopas ja ülejäänud Aasias. Kirsipuud kasvavad metsikult enamikus Euroopas ja isegi Põhja-Aafrikas. Tänapäeval on kirsipuu sisse viidud ka Lõuna-Austraaliasse.
Johannes Greenberg
Moskvas
Pärast akadeemia lõpetamist otsustas noor kunstnik alustada oma karjääri Venemaa pealinnas Moskvas. Moskvas oli Greenberg tegev kunstnik N. Nevinski dekoratiivkunstistuudios lagede maalijana, valmistas plakateid, illustreeris raamatuid ning I maailmasõja puhkedes joonistas Gušnerovi juures sõjateadete pealkirju. Muuhulgas oli ta abiks tollal Moskvas viibivale Jaan Koortile tema kujude viimistlemisel. Juba samal aastal osales ta kahel olulisel kunstinäitusel: Moskva Kunstnike Liidu näitusel ja Mir Iskusstva näitusel. Moskvas elades osales Greenberg Eesti Seltsi kooskäimistel ning lävis Jaan Koorti ja Ado Vabbega. Seal tutvus ta Moskva Eesti Haridusseltsi esimehe ärimees Simmiga, kes ostis mitu kunstniku teost.
Kirsipuu
Kirsipuud eristab teistest toompuudest see, et nende õied ei kasva taimel üksikutena, vaid moodustavad väikese pöörise. Nende vili on sile ja üksnes ühel küljel on väike renn, kui sedagi. Mõnikord käsitletakse kirsipuud ka eraldi perekonnana. Kirsipuu vili on kirss.
Johannes Greenberg
Moskvas
Teenitud rahaga sõitis kunstnik 1917. aastal paariks kuuks Soome puhkama plaaniga külastada ka Eestit, kust ta oli kaheksa aastat eemal olnud. Tema äraolekul puhkes Venemaal revolutsioon. Suurte raskustega õnnestus kunstnikul hankida sissesõiduluba Eestisse, laev Stadt Reval oli sõiduvalmis, kui Greenberg võeti laevalt maha. Ta ootas kolm päeva Helsingi tänavatel, enne kui tal õnnestus saada Petrogradi viiva rongi peale. Greenberg läks Vabbe juurde ja koos käisid nad vaatamas revolutsiooni Petrogradi tänavatel. Naasnud Moskvasse osales ta kolmandal suuremal näitusel "Kaasaegne vene maalikunst", kuid pärast seda muutus kunstnikuna äraelamine revolutsiooniliselt Venemaal keeruliseks. Greenberg käis paljude eeskujul kotimehena mööda maad leiba kerjamas, kolm korda isegi Kiievis. Enamlased likvideerisid Mir Iskusstva ühingu ning kunstnikud organiseerusid Venemaa Kunstnike Liitu, mille kaudu saadi kutsetunnistus ning mõningaid soodustusi. Kunstnik elas Tihhonova Pustas eestlaste juures ning kui tema patrooni Simm hakati kahtlustama valgekaartluses, läksid mõlemad Kiievisse. Pärast vaherahu sõlmimist Eestiga pöördus kunstnik opteerimiskomisjoni, kus tal võimaldati kohe kulleri abina kodumaale naasta. Kulleriks oli Paul Pinna.
Anatoomilised asenditähistused
Anatoomilised asenditähised (inglise keeles anatomical terms of location) on erinevate, ka anatoomiaga seotud, rahvusvaheliste  organisatsioonide poolt komplekteeritud ja ühtlustatud soovituslikud anatoomianomenklatuurides toodud tähised, mis lähtuvad loomaanatoomia oskussõnadest ladina keele baasil.
Kirsipuu
Herodotose andmetel armastas Assüüria kuningas Sargon II, kes valitses 8. sajandil eKr, väga kirsiõite magusat lõhna. Sel ajal tehti kirssidest siirupit, mida pärast veega lahjendamist joodi või kasutati küpsetiste maitse parandamiseks. Talvekülmade ajaks kaitsti kirsipuid vildiga.
Kirsipuu kultiveerimise esimene kirjalik mainimine pärineb aastast 72 eKr, kui Lucius Licinius Lucullus laskis kirsipuu Põhja-Anatooliast Musta mere lõunarannikult Rooma tuua. Kahtlemata polnud see esimene kirsipuu ümberistutamise juhtum.
2007. aastal toodeti maailmas üle 2 miljoni tonni kirsse. Umbes 40% sellest saadi Euroopast ja 13% USA-st. Kõige suuremad kirsikasvatajad olid Türgi (398 100 tonni), USA (260 700 tonni), Iraan (225 000 tonni), Itaalia (145 100 tonni), Venemaa (100 000 tonni), Süüria (75 000 tonni), Hispaania (72 600 tonni), Ukraina (68 200 tonni), Rumeenia (65 200 tonni) ja Kreeka (62 800 tonni). Müügiks kasvatatakse kirsse ka põhja pool, isegi Baltimaades ja Lõuna-Skandinaavias.
Kirsid on ühed esimestest valmivatest viljadest. Nad valmivad Lõuna-Euroopas ja USA-s juunis, Kanadas ja Suurbritannias juulis, põhja pool hiljem.
Jaapanis on kirsipuud tähtsad ilupuud. Neid kasvatatakse õite pärast.
Anatoomilised asenditähistused
Topograafilises anatoomias
Looma, tema elundite ja nende osade asendi kirjeldamisel võetakse aluseks looma normaalne seisuasend- kujutades teda horisontaalsel pinnal ja toetumas kõigile neljale jalale.
Tasandid
Keskpidine ehk mediaantasand (planum medianum) jagab looma keha pikuti kaheks sümmeetriliseks pooleks- vasakuks ja paremaks.
Mediaantasand kujundab looma keha dorsoventraalselt läbides keha välispinnal kaks mõttelist joont - ventraalse ja dorsaalse mediaanjoone (linea mediana: ventralis et dorsalis'').
Mediaantasandiga paralleelselt asetsevad eest-taha- ehk sagitaaltasandid (plana sagittalia).
Risti - ehk transversaaltasandid (plana transversalia) paiknevad pea, kaela, kere, saba, jäsemete ja elundite või nende osade pikitelje suhtes risti.
Selg- ehk dorsaaltasandid (plana dorsalia) kulgevad pea, kaela ja saba pikiteljega, samuti looma seljaga ja käe- või jalaseljaga paralleelselt (välja arvatud ees- ja tagajäseme osad ülevalpool randme- ja kannaliigest), kuid mediaan- ja ristitasanditega perpendikulaarselt.
Suunad
Suundade äramärkimisel tuleb arvestada uuritava elundi ja nende osade paiknemist.
Levinuimad anatoomilised asenditähistused
Levinuimad asenditähistused on järgmised:
Tähiseid saab omavahel kombineerida, näiteks ventromediaalne.
Viited
Istilah lokasi anatomi
Johannes Greenberg
Eestis
pisi|"Näitlejanna" (1943), [[Tartu Kunstimuuseum]] Eestis teostas kunstnik ennast Tallinnas vabakunstnikuna ning joonistusõpetaja ja restaureerijana. Muuhulgas ennistas ta Tallinna raekoja saali 17. sajandist pärit seinamaalingud, Pühavaimu kiriku kantsli ja Oru lossi laemaalingud. Kadrioru lossi laemaal oli tollal hävimisohus ning vastav komisjon oli juba võtnud vastu otsuse see üle maalida. Greenberg esitas komisjonile kava maali päästmiseks. Tollase Eesti oludes oli Greenberg kahtlemata üks kompetentsemaid restauraatoreid. Koos paljude teiste kunstnikega osales ta 1930. aastatel Kadrioru lossi restaureerimisel.
Ateljeepuuduses hakkas kunstnik Kadriorus vana keldri vundamendile (praegu asub seal taastatud Kadrioru lossi jääkelder, kus töötab presidendi kantselei) ateljeed ehitama, mis valmis 1927. aastal. Sõja ajal asus Greenberg Tallinna Kunstihoone ateljeesse nr 9a, kuid sattunud 1951. aasta kevadel põlu alla, tuli tal ateljeest loobuda ning kolida tagasi Kadriorgu.
Reisis Prantsusmaal, Austrias, Belgias ja Šveitsis. 1936. aastal tegi pikema välisreisi Hispaaniasse.
Oli aastatel 1920–1937 ka Tallinna Linna 2. Tütarlaste Gümnaasiumi kunstiajaloo ja joonistamise õpetaja. Töötas 1940–1941 Jaan Koorti nim. Riigi Rakenduskunsti Kooli maaliosakonna dekaani ja 1946. aastast Tallinna Riikliku Tarbekunsti Instituudi professorina. Greenberg oli üks neid eesti kunstnikke, kes kaotas stalinistliku kulminatsiooni perioodil oma koha Eesti Kunstnike Liidu liikmena, oma ateljee Kunstihoones, töökoha kunstiinstituudi õppejõuna ning ka oma elu. Ta leiti 1951. aastal surnuks külmununa ühest Kose valla küünist.
1922. aastast Eesti Kujutavate Kunstnikkude Keskühingu liige (asutajaid; 1936–1939 esimees). Kuulus ka Kujutava Kunsti Sihtkapitali Valitsuse juhatusse, oli mitu korda selle esimees. 1945. aastast Eesti Kunstnike Liidu liige.
Looming
pisi|"Naine õuntega" (1931), Tartu Kunstimuuseum Greenbergi looming läbis pika stiililise arengu. 1930. aastate alguses valdas art déco’lik kujutusviis ning värvikäsitlus rõhutas vormi plastilisust (nt "Istuv naine", 1930 ja "Naine maskidega", 1931). Kunstnikku köitsid teatrimaailm, sh näitlejate omapärane võlu, ja naise sarm, mida sageli kujutas poeetilise nukrusena.
Sõja puhkemine tõi loomingusse kaasa mure, leina ja traagika erinevad käsitlused, mida iseloomustavad avar tundesisu, peen värvitaju ja maalitehnika rikastumine.
Suur osa tema maalidest on koondatud Eesti Kunstimuuseumi kollektsiooni tänu omaaegse muuseumi maaliosakonna juhataja Hilja Läti pühendunud huvile tema loomingu vastu. Ajal, mil Greenbergi maalide vastu kas ei osatud või ei julgetud huvi tunda, kogus ta hooletusse jäänud teosed muuseumi, vahel ka riigiasutuste keskküttekatla eest. Muuseuminäitused 1965. ja 1987. aastal taastasid kunstniku maine ja positsiooni eesti kunsti ajaloos.
pisi|"Naisakt" ehk "Naine maskiga" (1930–1932), Tartu Kunstimuuseum
Siddhārtha Gautama
Siddhārtha Gautama (paali keeles Siddhattha Gotama); ka Gautama Buddha, Šakjamuni Buddha või ka lihtsalt Buddha oli vaimne õpetaja muistses Indias u 5.-4. sajandil eKr, budismi rajaja.
Nimed
Tema pärisnimi oli Siddhārtha ja suguvõsanimi Gautama.
Betty Friedan
thumb|right|Betty Friedan Betty Friedan (4. veebruar 1921 Illinoisi osariik, Peoria – 4. veebruar 2006 Washington) oli ameerika feminist, ühiskondlik aktivist ja kirjanik.
Siddhārtha Gautama
Nimed
Šākjamuni ehk ‘šaakja tark’ (sanskriti keeles śākyamuni; paali keeles sakkamuni; tiibeti keeles shā kya thub pa; hiina keeles 釋迦牟尼 shijiamouni; jaapani keeles shakamuni) ja Buddha ehk ‘virgunu’(sanskriti ja paali keeles; tiibeti keeles sangs rgyas; hiina keeles 佛 fo; jaapani keeles butsu) on budismi rajaja sagedamini esinevad tiitlid.
Betty Friedan
Friedan sündis Illinoisi osariigis Bettye Naomi Goldsteinina ning lõpetas 1942 kiitusega Massachusettsi juhtiva Smithi naistekolledži, kus ta toimetas ülikoolilehte. Seejärel õppis ta aasta aega Californias Berkeley ülikoolis ning asus siis tööle ajakirjanikuna. 1947. aastal abiellus ta Carl Friedaniga, kellega ta sai kolm last.
Tema peateos "Naiselikkuse müstika" ("The Feminine Mystique", 1963) kasvas välja artiklist, mille ta kirjutas uuringust oma kaastudengite seas Smithi kolledžis ning mis tegeles naiste kängitsemisega vaid kodusesse sfääri. Kuigi raamat ilmus enne kui naisaktivistid alustasid laiaulatuslikku valgustustegevust, ei ole ajakirjanduslik kangelanna, keda ta kirjeldab, teinud läbi olulisi muutusi. See ei tähenda, et töötavatest naistest ei kirjutataks, ent keskmises naisteajakirjas kujutatakse töötamist mitte kutsumuse, vaid rahateenimisvahendi või lüngatäitjana kõrgkooli või kolledži lõpetamise ja abiellumise vahel. Raamatust sai bestseller ja see innustas ameerika feministlikku liikumist.
Friedan asutas ka Riikliku Naisteorganisatsiooni koos Pauli Murrayga, kes oli esimene neegrinaisest episkopaalne preester. Friedan oli organisatsiooni esimene president aastatel 1966–1970.
Ta aitas ka asutada NARALi (National Association for the Repeal of Abortion Laws – riiklik abordiseaduste tühistamise assotsiatsioon).
Tema teiste raamatute seas olid näiteks "The Second Stage" ("Teine staadium"), "It Changed My Life: Writings on the Women's Movement" ("See muutis mu elu: kirjutisi naisliikumisest") ja "The Fountain of Age" ("Vanuse allikas").
Friedan suri oma 85. sünnipäeval südamepuudulikkusse.
Tsitaadid
"Traditsioonilises patriarhaalses ühiskonnas välja arendatud ja traditsiooniliste väärtuste keskel tekkinud naise elustsenaarium ei ole emantsipatsioonivõitluse mõjul muutunud üleöö. Kuigi tänapäeva tehnoloogiline ühiskond pakub rohkem võimalusi, on säilinud alistuva ja sõnakuuleliku õnnelikust koduperenaisest kangelanna mudel." (Friedan 1963).
"Ameerika naise maailm on koondunud tema enda keha ja ilu, meeste võlumise, laste kandmise ning mehe, laste ja kodu eest füüsiliselt hoolitsemise ja nende teenimise ümber." (Friedan 1963: 31).
"Betty jaoks oli feminism üks humanismi aspekte," ütles tema nõbu Emily Bazelon Reutersile.
Siddhārtha Gautama
Nimed
Budistlikes tekstides kasutatakse temast rääkides ja tema poole pöördudes sageli mitmesuguseid epiteete nagu bhagavat, hüvesläinu, võitja jt. Buddha ise kasutas enda kohta enamasti mõistet nõndaläinu (tathāgata).
Sünd ja noorus
Legendi järgi sündis ta Lumbinī metsasalus ja tema ema suri varsti peale sünnitust. Isa kasvatas teda maailmast eraldatuna, kuna soovis, et ta ei näeks maailma viletsust. Ennustuse kohaselt pidi Siddhatthast saama suurmees, kas valitseja või õpetaja. Isa soovis esimest. Siddhattha abiellus oma nõo Jašodharāga ja neil sündis poeg Rāhula. Kuid Siddhatthal õnnestus siiski näha maailma pahupoolt – haigust, vanadust ja surma – ning ta loobus mõnusast elust.
Õpingud ja otsingud
Tal oli mitmeid õpetajaid. Āḷāra Kālāma (sanskritipäraselt Ārāḍa Kālāma) juhendamisel õppis ta mediteerimisel jõudma "mitte-millegi valda" ehk "seisundisse ilma tunnusteta" (ākiñcaññāyatana, akiñcanyāyatana), , mis vastab kolmandale kehatule jhānale ja tal paluti jääda sinna õpetajaks. Gautama aga pidas seda veel ebapiisavaks ja läks teise õpetaja juurde. Uddaka Rāmaputta (sanskritipäraselt Udraka Rāmaputra) juhendamisel jõudis ta "ei taju ega mittetaju valda" ehk "seisundisse väljaspool mõtlemist ja mittemõtlemist" (n’evasaññā n’āsaññāyatana, sanskriti keeles naivasaṃjñānāsaṃjñāyatana), mis vastab neljandale kehatule jhānale ja tal paluti jälle jääda sinna õpetajaks, kuid taas ei pidanud Gautama seda veel piisavaks.
Seejärel praktiseeris Gautama koos rändavate askeetidega mitmesuguseid paastumise, hingamise ja meeleliikumiste jälgimise tehnikaid ning jõudis lõpuks äärmise kehalise kurnatuseni. Nähes liigse enesepiinamise mõttetust, loobus ta sellest ja võttis vastu piimas keedetud riisi. Seda pidasid tema kaaslased aga nõrkuse ilminguks ning jätsid ta maha.
Virgumine
See episood Gautama Buddha eluloos on suuresti mütologiseeritud ning sisaldab ohtralt legende, mõistujutte, allegooriaid jmt. Ehkki Virgumine või nirvaana ehk sansaarast vabanemine on budismis kõige olulisem siht ja ülim saavutus, ei ole seda võimalik sõnadega kirjeldada.
Nüüd, juba budana ehk virgununa, nägi ta nelja õilsat tõde, kaheksaosalist teed, sõltuvuslikku tekkimist jpm. Ta mõistis kannatust ja selle lakkamist, vabanes sansaarast ja saavutas nirvaana. Ta istus püha viigipuu all seitse päeva (või seitse nädalat) ja kui tõusis torm, siis ilmus suur madu Mucalinda, kes varjas teda vihma ja tormi eest.
Ometi polnud ta kindel, kas nende saavutustega saab midagi ette võtta. Ta ei uskunud, et tema õpetusest võiks üldse keegi aru saada, seda vastu võtta või järgida. Tõepoolest, on budasid, kes õpetavad, aga on ka neid, kes seda ei tee, nagu pratjekabuddhad. Kas poleks õigem taanduda üksindusse ja vaikida, mõtles Buddha. Kui aga Brahma Sahampati seda oma Śuddhāvāsa maailmast märkas, laskus ta alla ning veenis Buddhat siiski õpetama hakkama.
Sangha ja õpetuse levik
Esialgu mõtles Buddha sellest rääkida oma õpetajale Āḷāra Kālāma'le (sanskritipäraselt Ārāḍa Kālāma), kuid selgus, et too suri just nädal tagasi. Seejärel mõtles ta oma järgmisele õpetajale, Uddaka Rāmaputta'le (sanskritipäraselt Udraka Rāmaputra), kuid ka too oli just eelmisel päeval surnud. Nõnda ei jäänud tal muud üle, kui otsida üles oma kaaslased, kes olid ta maha jätnud. Neil oli olnud plaan minna Sārnāthi Vārānasī lähedal ning Buddha lootis nendega seal kohtuda.
See oli mitmepäevane, umbes 240 km pikkune teekond. Selle käigus kohtus ta ühe teise ränduriga nimega Ājīvika Upaka ning kõneles talle oma virgumisest, kuid too ei saanud sellest aru ja läks oma teed.
Kui Gautama kohale jõudis, siis ei pidanud ka tema endised kaaslased temast esialgu eriti lugu ega saanud aru, nagu oleks ta midagi saavutanud.
Siis andis Buddha neile Sārnāthi hirvepargis oma esimese õpetuse. Seda tuntakse kui Seadmuseratta käimapanemine (Dhammacakkappavattana Sutta, SN 56.11). Selle tulemusena virgus üks tema viiest kaaslasest, Koṇḍañña, kellest sai esimene arhat ja bhikkhu. Viis päeva hiljem andis Buddha sealsamas oma teise õpetuse, Isetuse õpetus, mille tulemusena virgusid ka kõik teised tema kaaslased. Mõned kuud hiljem andis Buddha Gayasisa mäel, Gaya lähedal, ligi tuhandele kuulajale oma kolmanda õpetuse, mis on tuntud kui Tulejutlus.
Seejärel andis ta õpetusi umbes nelikümmend aastat, rännates ringi Gangese orus, põhiliselt tänapäeva Bihari osariigi aladel.
Siddhattha Gotama suri ehk vaibus parinirvaanasse Kušinagaris 80-aastaselt. Endale järeltulijat ta ei valinud, vaid soovitas juhinduda õpetusest ehk Seadmusest (paali keeles dhamma, sanskriti keeles dharma).
Tema järgijatest kujunes kogudus ehk sangha, mille liikmed talletasid tema õpetuse.
Õpetus
Buddha on ise korduvalt ütelnud, et ta õpetab ainult üht asja: rahulolematuse lõpetamist (dukkha nirodha).
Kannatuse ehk rahulolematuse (dukkha) põhjuseks on kiindumine illusoorsesse endasse. Kannatusest vabanemiseks on kaheksaosaline tee.
Pärimus
Esialgu levisid Buddha õpetused vaid suulise pärimuse teel, üksnes sanghas, pühendunute seas, sõna-sõnaliselt retsiteerides, edasi antuna vastavas kontekstis õpetajatelt õpilastele, hoides nõnda alal elavat pärimust ja välistades võõraid või meelevaldseid tõlgendusi.
Tekstikogumikud
Tipiṭaka (sanskritipäraselt Tripiṭaka) on Buddha õpetuste kogumik, mis koosneb kolmest osast ehk "korvist". Paalikeelne nimetus Tipiṭaka viitab tavaliselt paali kaanonile, mis on ainus tervikuna säilinud tekstikogumik varajase budismi ajast klassikalises india keeles ning seda peetakse üldiselt ka kõige autentsemaks Buddha õpetuse kogumikuks. Theravaada budismis on see ainus pühakiri. Esimene Tipitaka trükiväljaanne koosneb 38 köitest ja see anti välja 1900. aastal Birmas.
Mahajaana suutrad on mahajaana budismi pühakirjad, mis ei kuulu Tipiṭaka'sse. Suutrate tegelasteks on enamasti Siddhārtha Gautama, tema inimsoost järgijad ja bodhisattvad. Võrreldes Tipiṭaka suutratega on mahajaana suutrad tunduvalt mahukamad. Mahajaana suutrad ilmusid alates 1. sajandist eKr kuni vähemalt kuuenda sajandini. Tänapäevani on säilinud umbes 600 mahajaana suutrat.
Tiibeti kaanon on üldnimetus tiibeti budismi pühakirjade kohta, mis sisaldab lisaks varajase budismi (peamiselt sarvastivaada) tekstide ja mahajaana suutrate tõlgetele tiibeti keelde ka vadžrajaana tantristlikke tekste. Tiibeti kaanon pandi kokku 7.-13. sajandil.
Käsitlusi
Tipitaka Khuddaka-nikāya alajaotus «Sünnilood» ehk džaatakad (jātaka) koosneb 547 loost Šākjamuni eelmistest eludest, mil ta bodhisattvana häid tegusid tehes kogus pälvimusi.
Tipitaka varasemates tekstides mainitakse kuut budat, kes on ilmunud enne Gautamat, hilisemates tekstides aga mainitakse juba kahtekümmet nelja. Tipitakas on mainitud ka tulevast budat Maitrejat.
Hinduismis ja sikhismis on Buddha jumal Višnu kehastus.
Mõnedes varajastes budistlikes-taoistlikes tekstides on peetud Buddhat Laozi kehastuseks.
Baha'i usu kohaselt oli Buddha üks jumalikke õpetajaid.
Kirjandus
Gethin, Rupert. Budismi alused. Tõlkinud Lauri Liiders. Tartu Ülikooli kirjastus, 2021. ISBN 9789949035472.
Skilton A., 2012, Budismi lühiajalugu, Koolibri, Tallinn.
Kasvatusteadlane
Pedagoog (vanakreeka keele sõnast paidagogos 'lapse saatja') on pedagoogikateadlane või pedagoogilisi teadmisi rakendav ja õpetajana töötav inimene.
Pedagoog kitsamas tähenduses on õpetaja ametijärk. Noorempedagoogi, pedagoogi või vanempedagoogi ametijärgu omistamiseks peab kandidaat vastama Haridus- ja teadusministeeriumi kehtestatud kvalifikatsiooninõuetele.
Sõna "pedagoog" ajaloolised tähendused
Vana-Kreekas oli pedagoog (paidagogos) usaldusväärne, sageli vanem ja kogenum ori, kellele usaldati laste saatmine kooli ja nende tagasitoomine. Pedagoogi ülesandeks oli laste järele vaadata, et nendega midagi tee peal ei juhtuks. Pedagoog viibis sageli ka koos lastega õppetundides, ta võis seal kanda ka laste motiveerimise (sh karistamise) ülesannet. Pedagoog ise õpetamisega ei tegelenud.
Termin "pedagoog" Eesti haridussüsteemis
Eesti haridussüsteemis on neli õpetaja ametijärku: noorempedagoog, pedagoog, vanempedagoog ja pedagoog-metoodik. Kõrgeima kvalifikatsiooniga ametijärgu nimetusena on kasutusel sünonüümselt ka õpetaja-metoodik.
Abikontakt
Abikontakt (inglise keeles auxiliary contact) on elektrisüsteemis paiknev kontakt, mis on ühendatud abiahelasse ja mida põhilülitusseade (lüliti, relee, käiviti, kontaktor jms) juhib automaatselt.
Abiahela kontakte läbiv elektrivool on põhiahela voolust enamasti väiksem, harvadel juhtudel sellega võrdne.
Tavaliselt kasutatakse abiahela kontakte juhtimis-, blokeerimis-, signalisatsiooni-, mõõte- vms lülituste läbiviimiseks.
Hugo Kulbok
pisi|Hugo Kulboki mälestuskivi Elva kalmistul, august 2012. Hugo Kulbok VR II/3 (21. juuli 1890, Viljandimaa, Liivimaa – 1. aprill 1942 Sevurallag, Sverdlovski oblast NSV Liit) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant).
Hugo Kulbok alustas sõjaväelase karjääri Venemaa keisririigi armees, kus ta ülendati ohvitseriks.
Eesti Vabadussõjas oli H. Kulbok 1918. aasta detsembrist Laiarööpmelise soomusrongi nr. 3 kuulipildujate komando ja seejärel dessantpataljoni ülemana. Pärast Vabadussõja lõppu jätkas teenistust soomusrongidel, 1925. aasta novembris nimetati Laiarööpmelise soomusrongi nr. 3 ülemaks. 1927. aasta aprillis nimetati H. Kulbok soomusrongi Kapten Irv ülemaks, kellena teenis 1929. aastani. 1929. aastal nimetati H. Kulbok taas Laiarööpmelise soomusrongi nr. 3 ülemaks.
1934. aastal pärast Soomusrongirügemendi moodustamist nimetati H. Kulbok Soomusrongirügemendi I divisjoni ülemaks.
H. Kulbok oli Kaitseliidu Tartu maleva pealiku kohusetäitja aastail 1936–1938 ja Kaitseliidu Valga maleva pealik aastail 1938–1940.
Isiklikku
Kulbok arreteeriti NKVD poolt 14. juunil 1941, tema viimased sõnad tütrele Asta-Lainele olid: "Ma teid enam ei näe." Hugo Kulbok mõrvati Sverdlovski oblastis Sevurallagi vangilaagris 13. aprillil 1942. Tütar Asta-Laine, poeg Ado ja abikaasa Elsa-Natalie olid sunnitud viibima asumisel Siberis 17 aastat.
12. septembril 2003 avas Eesti Sõjahaudade Hoolde Liit Kulbokile Elva kalmistul mälestuskivi.
Autasud
Teenete eest Vabadussõjas autasustati Hugo Kulbokit Vabadusristiga II/3. Lisaks pälvis ta Vabadussõja mälestusmedali, Kotkaristi IV klassi, Läti iseseisvuse 10. juubeli mälestusmedali, Stanislavi ordeni lindiga "Hoolsuse eest" ja Georgi risti 4. järgu.
Mesikas
thumb|Valge mesikas Mesikas (Melilotus L.) on taimede perekond liblikõieliste sugukonnas.
Patendiraamatukogu
Patendiraamatukogu on tööstusomandialase informatsiooni tutvustamise ja levitamise keskus, mille põhimõttelise statuudi kehtestab Tööstusomandi kaitse Pariisi konventsiooni (vastu võetud 20. märtsil 1883, uuesti läbi vaadatud Brüsselis 14. detsembril 1900, Washingtonis 2. juunil 1911, Haagis 6. novembril 1925, Londonis 2. juunil 1934, Lissabonis 31. oktoobril 1958 ja Stockholmis 14. juulil 1967 ning parandatud 28. septembril 1979) artikli 12 lõige 1, mille kohaselt iga liidu liikmesriik kohustub looma eriameti tööstusomandi õiguskaitse asjade ajamiseks ja üldsusele patentide, kasulike mudelite, tööstusnäidiste ja kaubamärkide tutvustamise keskuse.
Patendiraamatukogu funktsioone täitvate keskuste loomine on kohustuslik kõigile tööstusomandi kaitse Pariisi konventsiooniga liitunud riikidele. Konventsiooniga on praeguseks liitunud absoluutne enamus maailma riike. Eri riikide patendiraamatukogude vahel toimub reeglina ka tööstusomandialase informatsiooni vastastikune vahendamine, et levitada oma asukohariigi tööstusomandialast dokumentatsiooni teistesse riikidesse. Vastastikusteks vahetus- või müügiobjektideks on tööstusomandialase informatsiooni kandjad (bülletäänid, elektroonilised infokandjad või mikrokandjad).
Eestis täidab nimetatud keskuse funktsioone Eesti Intellektuaalomandi ja Tehnoloogiasiirde Keskus, mis vahendab Eesti Patendiameti publitseeritavate tööstusomandialaste dokumentide kohta infot nii siseriiklikule kui ka rahvusvahelisele tarbijaskonnale.
Kontakt
Kontakt on elektriahela osi omavahel ühendav puutepaar.
Kontaktide põhiliigid on järgmised:
pisi|[[Keelrelee kontakt (normaalolekus suletud)]] pisi | [[Relee eri tüüpi kontaktide skeem]]
Lülitus- ja liugkontaktid koosnevad enamasti paigalseisvast ja liikuvast poolest; ümberlülituskontaktil on kontaktipooli vähemalt kolm.
Lülituskontakte nimetatakse selle järgi, missugune on nende lülitamiseelne seisund (normaal- ehk vabaolek):
Olenevalt kontaktipoolte kujust võib nende kokkupuude olla punkti- või joonekujuline või siis pindjas; vastavalt on tegemist punkt-, joon- või pindkontaktiga.
Kontaktipooltevaheline elektriline takistus –  kontakttakistus – sõltub kontakti kujust, kontaktipooli kokkusuruvast jõust, samuti puutepindade materjalist ja siledusest.
Türnpuu (perekond)
Türnpuu (Rhamnus) on roosilaadsete seltsi türnpuuliste sugukonda kuuluv mitmeaastaste puude ja põõsaste perekond.
Türnpuu teaduslik nimi tuleb vanakreeka sõnast ῥάμνος (Rhamnos), mis tähendab ogalist põõsast.
Türnpuid on sadakond liiki väikeseid puid ja põõsaid (1-10 m, harva kuni 15 m). Nad kasvavad põhjapoolkera parasvöötmes ja lähistroopikas. Mõned liigid kasvavad ka lõunapoolkera lähistroopikas Aafrikas ja Lõuna-Ameerikas. Mõned liigid on väljaspool looduslikku levilat invasiivsed.
Eesti looduses kasvab ainsa türnpuuna harilik türnpuu.
Türnpuid on segi aetud kontpuudega, mille leherood samuti lehetipu poole kaarduvad. Neid saab eristada nii, et üks leht rebestatakse. Kontpuul on näha rebestuskohas valged ribad piimmahla, türnpuudel mitte.
Türnpuu perekond jaguneb kahte alamperekonda: türnpuu ja paakspuu (Frangula). On juhtunud, et neid käsitletakse eraldi perekondadena. Neil alamperekondadel on mitu selget erinevust. Türnpuud on 4, paakspuud 5 õielehega. Pungad on türnpuul soomustega, paakspuudel soomusteta. Leheseis on paakspuudel alati vahelduv, türnpuu lehed võivad paikneda ka vastakuti. Türnpuul on ogad, paakspuul mitte.
Christian Bomhower
Christian Bomhower (enne 1469 – 15. aprill 1518) oli Tartu piiskop aastatel 1514–1518.
Christian Bomhoweri vanemad olid Hans Bomhower ja Gertrud Hoveken. Tema pere geograafiline päritolu on teadmata, kuid 1469. aastaks olid nad asunud elama Tallinna. Bomhower sündis tõenäoliselt enne seda, sest nimetas end ka ise sisserännanuks. Christiani vennad olid Antonius, Hans, Bartold ja Jasper. Tõenäoliselt olid mõned Bomhoweritest nunnad Liivimaal Christiani õed.
1488. aastal asus Bomhower õppima Kölni ülikoolis, mille ta lõpetas bakalaureusena 1491. aastal. 1506. aastal on teda nimetatud mõlema (ilmaliku ja vaimuliku) õiguse doktoriks, kuid pole teada, millises ülikoolis ta need kraadid omandas.
1500. aastal on Bomhowerit esmamainitud Liivi ordu maameistri Wolter von Plettenbergi sekretärina. Ehkki pole teada, kas Bomhower kuulus preestervennana Saksa ordusse või mitte, kuulus ta ordu selgete toetajate hulka. 1503. aastal sai Bomhowerist Ruhja kirikhärra, kelleks ta jäi vähemalt kuni 1510. aastani.
1502. aastal siirdus Bomhower koos Plettenbergi kantsleri Eberhard Schellega diplomaatilisele missioonile Rooma, saavutamaks paavst Aleksander VI-lt luba korraldada indulgentsikampaania, mille sissetulekud läheksid Vene-vastaseks ristisõjaks. Sel ajal käis juba Liivimaa-Moskva sõda ning ordu oli juba enne seda aastaid tulutult ristisõjaluba taotlenud. Bomhoweril ja Schellel õnnestus aga viimaks, 1503. aasta alguses, paavstikuuriat veenda indulgentsikampaaniat lubama. Paavst kuulutas ka ühtlasi, et kõik venelaste vastu sõdijad võivad end ristisõdijateks nimetada ja saavad oma patud lunastatud. Indulgentsikampaania komissarideks ehk läbiviijateks määras ta ordusaadikud Bomhoweri ja Schelle. Lisaks sai Bomhower paavstilt mitmeid auameteid (comes apostolicus, paavsti kapellaan, nuntsius ja pronotar).
Bomhoweri tegevus indulgentsikorjamise juhina ulatus lisaks Liivimaale ka Preisimaale ja Põhja-Saksamaale, kus peeti jutlusi, milles kutsuti annetama raha Liivimaa ristisõjaks skismaatiliste venelaste vastu. Pärast seda, kui Schelle 1505. aastal suri, sai Bomhowerist kogu ristisõjaaktsiooni ülemkomissar. 1506. aastal õnnestus tal indulgentsikorjamist veel nelja aasta võrra, kuni 1510. aastani pikendada. Bomhower ei piirdunud aga ainult jutluste korraldamisega, vaid kirjutas tõenäoliselt aastaid 1492–1508 käsitleva teose "Eynne schonne hysthorie" ("Üks ilus lugu"), kus käsitles peamiselt Liivimaa-Moskva sõda aastatel 1501–1503. Ordumeistri lähikondlasena kujutas ta seda, eriti Smolino lahingut (Smolino ime), ordu suure triumfina. See teos sai Põhja-Euroopas küllaltki tuntuks, aidates tuua ordukassase märkimisväärseid sissetulekuid ning äratada laiemat huvi Vana-Liivimaa olude vastu. Bomhoweri tegevus indulgentsikogujana osutuski märkimisväärselt edukaks, sest lisaks majanduslikule ja propagandistlikule edule oli ta ka silmapaistev teoloog, kes suutis indlugentsikogumist edukalt põhjendada, talle on omistatud ka teist venelasi ja ristisõda puudutavat teost: "Errores atrocissimus ruthenorum".
Indulgentsikogumise ülemkomissariks olemise ajal õnnestus Bomhoweril saada nii Tallinna, Tartu, Kölni ja Lübecki toomhärraks, kuigi viimasest kohast ta 1508. aastal loobus. Lisaks oli ta ka Mainzi-lähedase Viktori kiriku kanoonik; ühtekokku tähendasid need kohad talle märkimisväärseid sissetulekuid. Pärast Liivimaa indulgentsikomisjoni töö lõppu puuduvad temast kuni 1514. aastani olulisemad teated.
Alates 1504. aastast resideeris Bomhower enamasti Tallinnas ning kümme aastat hiljem valiti ta sealse toomkapiitli poolt piiskopiks. Kuid paavst eelistas enda soosikut Johann Blankenfeldi, mistõttu Bomhower oli sunnitud elektikohast loobuma. Kuid see-eest õnnestus tal juba sama aasta mais Tartu piiskopiks saada, kuigi oma kinnitusraha (servitium communis) maksis ta alles 1516. aastaks. Endise sekretärina kuulus Bomhower ka Tartu piiskopina Plettenbergi toetajate liini, kuid samas tekkisid tal vastuolud Tartu stifti rüütelkonnaga, kuna ta soovis piiskopivõimu tugevdada ning 15. sajandi keskpaigas antud privileegikirja tühistada.
Christian Bomhoweri kohta on ka teada, et ta jäi katku põdemise tõttu paremast silmast pimedaks, tõenäoliselt juhtus see enne 1500. aastaid. Paavst aga andis talle 1508. aastal sellest kehalisest veast hoolimata õiguse pidada kõiki kiriklikke ameteid.
Alla läinud surmavalda
pisi|Kristuse põrguskäik [[Jean de Berry tunniraamatus "Petites Heures de Jean de Berry" (14. sajandi käsikiri)]] pisi|Kristus juhatab Aadamat kättpidi Põrgust välja. Illustratsioon 15.-16. sajandi käsikirjas "[[Vaux Passional"]] "Alla läinud surmavalda" (ladina keeles descendit ad inferna) on apostellikus usutunnistuses sisalduv vormel, mida kasutatakse Jeesuse kohta. Küsimus on oluline kristliku teoloogia vaatepunktist. Küsimuse all on eeskätt see, mida see vormel tähendab ja milles seisneb selle tähtsus kristliku usu seisukohast.
Mis oli Jeesusel asja surmavalda?
Kõige lihtsam vastus alapealkirjas esitatud küsimusele kõlaks, et kusagil pidi Jeesus ju viibima oma surma ja ülestõusmise vahepeal ning kui talle teispoolsuses just privaatruumi ei eraldatud (oma jüngritele ala lubas ta ju, et läheb neile aset valmistama ja et kuhu tema läheb, sinna pääsevad nemadki), pidi ta järelikult külastama surnud inimeste asupaika, kus või mis see ka poleks.
Kõnet Kristuse minekust surnute juurde nende asupaika leidub juba Uues Testamendis. Mitmed kirjakohad näivad seda otsesõnu väitvat, teistest arvatakse seda samuti välja lugeda võivat.
"Ta on läinud ning jutlustanud vangis olevaile vaimudelegi." (1Pt 3:19)
"Sest just selleks on surnutelegi kuulutatud evangeeliumi, et nende üle mõistetaks kohut küll nagu inimeste üle lihas, aga nad elaksid vaimus, nagu Jumal." (1Pt 4:6)
"Tema on läinud üles kõrgesse, viies vangiviidud vangidena kaasa ning on andnud inimestele ande. Aga see sõna: Ta on läinud üles, mis on see muud, kui et Ta on esmalt tulnud alla maa sügavamaisse paigusse? Niisiis see, kes on tulnud alla, on sama, kes on ka läinud üles kõigi taevaste üle, et Ta kõiksuse täidaks." (Ef 4:8-10)
Juba teisel sajandil uskusid paljud kristlikud kirjamehed (Ignatios, Polykarpos, Irenaeus, Tertullianus jt), et Issand Kristus viibis oma surma ja ülestõusmise vahepealsel ajal allilmas. Osa neist järgib – ilmselt 1Pt alusel – arusaama, et Kristus läks enne teda surnutele evangeeliumi kuulutama. Aja jooksul aga hakkab aina enam levima arvamus, et ad inferna läks Jeesus hoopis saatanat võitma. See seletus saab domineerivaks eelkõige Õhtumaal.
Vanim säilinud usutunnistus, mis sisaldab väidet Jeesuse laskumisest ad inferna pärineb aastast 359. Selle vormeli ja kujutelma teed erinevate teoloogide juures on kenasti jälginud ning kokkuvõtvalt välja toonud Alar Laats oma artiklis lk 48jj. Meie vaatleme siinkohal lühidalt vaid vormeli kolme peamist tõlgendusvõimalust:
1.Kristus läks surnute juurde, et neile, kes oma maise elu päevil polnud omanud võimalust evangeeliumi kuulda, seda kuulutada. Nii saab vastatud ka paljude meeles mõlkuv küsimus Jumala õigluse, halastuse jne kohta: "Mis saab neist, kes Billy Grahami koosolekutele ei pääse?"
2.Kristus läks alla põrgusse, kannatuste ja piina asupaika (sinna, kus on "ulgumine ja hammaste kiristamine"?) oma lunastustöö tipuna – võttes kõiges enda peale karistuse, mille inimene oma patuga ära on teeninud. Nõnda on selle sündmuse tähendus sama, mis Kristuse maisel kannatusel ja ristisurmal ning need teemad kuuluvadki omavahel kokku.
3.Kristus läks põrgusse võitjana saatana ja kurjuse jõudude üle nagu võidukas väejuht marsib sisse alistatud vaenlase langenud pealinna. Sel juhul kuulub teema juba Kristuse ülendamise juurde ning teda tuleks lugeda ühtekuuluvana koos järgneva "kolmandal päeval üles tõusnud…"-ga.
Esimene variant sobib ilmselgelt hästi rahvakirikule, mis oma liikmetelt siin ilmas kuigi palju (peale vahest ehk iga-aastase liikmeannetuse ning avaliku jumalateotuse vältimise) nõuda ei taha. Sel puhul on ju lohutav mõelda, et ehk võib inimene oma otsuse Kristuse kasuks teha ka peale surma, (eriti, kui ta siin elus muidu kena ja lugupeetud inimene on olnud, siis miks peaks Jumal talle "teises ilmas" seda pisukest mööndust keelama?).
Teise variandi puhul täiendab põrgukannatuste kogemine inimeste poolt tekitatud kannatusi veelgi, kinnitades, et Kristus on kõik kandnud nii siin ilmas kui selletaguses. Ka mitmete kirikuisade poolt põrgu rängimaks kannatuseks nimetatud lahusolek Jumalast pole Kristusele võõras (juba ristil hüütud: "Miks sa mind maha jätsid!"-kogemusest alates), kuid sellegi on ta pro nobis kandnud.
Omaette tähendus on siin muidugi veel puhastustule olemasolu uskuvate roomakatoliiklaste jaoks sellel, et Jeesus sinna ei sattunud, vaid otse põrgusse läks: nii suur oli patukoorem, mille ta endale oli võtnud.
Kolmanda variandi puhul võime uskuda, et ristil võidu saavutanud Jeesus laskus põrgusse, et võitjana ka see oma valdusse võtta, n.ö. vanalt peremehelt võtmed üle võtta ning edaspidi sõltub juba temast, põrgu uuest peremehest, keda põrgusse lubatakse ja keda mitte. Seda käsitlust näib esindavat nt Thielicke: "Kui tema, kelle üle surm oma võimu on kaotanud, kuulutab end olevat minu poolt, siis tean, et miski, mida tema pole heaks kiitnud, ei saa minuni jõuda. /…/ Nüüd pole mul enam vajadust kunstlikult noorust pikendada, minevikust kramplikult kinni hoides, vaid ma võin julgelt vananeda. /…/ Kus surm ja lõplikkus kord näisid vaid valusa lahkumise, kaotuse ja negatiivsena, seal on nad nüüd saanud võiduks ja kojujõudmiseks. Nüüd tean ma, kes ootab mind teisel pool, kutsudes mind igavesse osadusse endaga."
Milline või kas üldse ükski eelpool loetletud tõlgendustest on õige? Ühest ja kindlat, teisi välistavat vastust sellele pole mulle teada. Tõlgenduse ja tõlke valik sõltub paljus inimese või kiriku üldistest teoloogilistest arusaamadest ja eelistustest. Ka seda, millist tõlgendusvarianti pooldasid Apostliku usutunnistuse koostajad, pole praegu võimalik kindlaks teha.
Pikemalt: http://www.pkala.net/diarium/index.php/2006/02/09/alla-lainud-surmavalda/
Bismarcki saarestik
thumb Bismarcki saarestik on saarestik Vaikses ookeanis, Uus-Guineast kirdes. Kuuluvad Paapua Uus-Guineale.
Läätspuu
Läätspuu (Caragana) on puittaimede perekond liblikõieliste sugukonnas.
Bismarcki saarestik
Saarestik on Melaneesia osa. Saared on mägised ja vulkaanilised. Nende pindala on 49 658 km².
Esimesed inimesed jõudsid sinna umbes 30–40 tuhat aastat tagasi. Eurooplastest jõudis saartele esimesena hollandlane Willem Schouten aastal 1616.
1885. aastal arvati saared aasta varem moodustatud Saksamaa protektoraadi koosseisu ja nimetati kantsler Otto von Bismarcki auks Bismarcki saarestikuks.
Pühalepa vald
Pühalepa vald oli vald Hiiumaa idaosas. 2017. aasta haldusreformiga liideti kogu Hiiumaad hõlmava Hiiumaa vallaga.
Vald hõlmas Hiiumaa saare idaosa, Kärdla ümbruse, Vohilaiu ja Hiiumaa laiud ning veel mõne väikesaare. Valla maa-ala kattus peaaegu täpselt ajaloolise Pühalepa kirikukihelkonna aladega, v.a Kassari mõisa ümbrus, mis vallale ei kuulunud.
Pühalepa viimane vallavanem oli Ants Orav.
Ajalugu
Pühalepa vald moodustati 1991. aasta 24. oktoobril.
Pühalepa valla vastuseisust hoolimata otsustas Eesti valitsus 22. juunil 2017 seoses haldusreformiga sundliita Pühalepa vald moodustatava Hiiumaa vallaga. Pühalepa vald vaidlustas vastava määruse Riigikohtus, kuid jäi seal kaotajaks.
Külad
Pühalepa vallas oli 47 küla.
Loodus
Pühalepa valla territooriumil asusid Hiiumaa laiud, millest enamik kuulub Hiiumaa laidude maastikukaitseala koosseisu. Suuremad saared olid Vohilaid, Heinlaid, Saarnaki, Kaevatsi ja Hanikatsi laid.
Kallaste maastikukaitsealal Vahtrepa külas asub Kallaste pank.
Partsi–Palade metsatee ääres asub rändrahn Teomeeste leivalaud. Kärdlast 3 km kaugusel idas asub Helmerseni kivikülv.
Kordiljeerid
Kordiljeerid on mäestik Ameerikas. Kulgeb piki Vaikse ookeani läänekallast. Kordiljeeride Lõuna-Ameerikas asuvat osa nimetatakse Andideks, see on Kordiljeeride kõrgeim osa, kõrgusega kuni 6960 m.
Trükiarv
Trükiarv ehk tiraaž on trükise ühe väljaande eksemplaride arv.
Tallinna linnaosade ajalehed
2011. aastal oli mõne Tallinna linnaosa ajalehe trükiarv järgmine: Kesklinna Sõnumid 33 000, Mustamäe ajaleht 31 600, Põhja-Tallinna Sõnumid 28 000, Lasnamäe Leht 20 000, Kristiine Leht 15 600.
Mitte-Riinimanda
Mitte-Riinimanda on Raplas tegutsev noorte segakoor.
Aastal 1993 loodi Rapla Ühisgümnaasiumis lastekoor Riinimanda ja aastal 1997 segakoor Mitte-Riinimanda. Kooride asutaja ja dirigent on Urve Uusberg.
Aastal 2013 toimus Maltal 5. rahvusvaheline kooride konkurss, kus Mitte-Riinimanda saavutas folkloori kategoorias II koha ja sakraalse vooru kategoorias IV koha. Üldarvestuses said nad III koha.
Stooks
Stooks (tähis St) on kinemaatilise viskoossuse ühik CGS-süsteemis. Tänapäeval seda ühikut ei kasutata.
Ühik nimetati inglise teadlase George Gabriel Stokesi järgi.
Tänapäeva SI-süsteemi ühikutes oleks üks stooks 1 cm²/s ehk 10−4 m²/s.
Kasutati ka ühikut sentistooks (cSt), kus 1 cSt = 1 mm²/s = 10−6 m²/s.
2007. aasta Eesti meeste meistrivõistlused rahvusvahelises kabes
'''Eesti meeste 52. meistrivõistlused rahvusvahelises kabes''' peeti Tallinnas Paul Kerese Malemajas 1.–11. veebruarini 2007. Teist korda tuli individuaalselt Eesti meistriks Kenneth Karp.
Turniiri peakohtunik: Lembit Vahesaar
Panteism
Panteism (kreeka k pan – kõik, theos – jumal) on usulis-filosoofiline mõttesuund, mille järgi kõiksus on samane Jumalaga. Panteistlik Jumal on individuaalsuseta "miski", halb lähtub jumalast nagu heagi. Samm panteismist edasi viib fatalismi või ateismi. Kogu maailm on jumala ilming ja Jumal on sama maailmaga. Panteism samastab Jumala ja universumi. Panteism tähistab immanentset usundivormi.
Elektrimootor
pisi|Elektrimootoreid. Ees keskel on suuruse võrdlemiseks [[9-voldine patarei]] Elektrimootor on elektromehaaniline seade, mis muundab elektrienergia mehaaniliseks tööks.