cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Brescia
Brescia väljakud
Brescia linnasüda on koondunud nelja keskse väljaku (itaalia keeles: piazza) ümber. Turuplats (Piazza del Mercato) on toidukaupluste päralt, Võidu väljak (Piazza della Vittoria) oma lihtsa ja range kujunduse ning valeva marmorsillutisega on meenutus fašistiliku režiimi aegadest. Väljakutest kõige kaunim on Lodža väljak (Piazza della Loggia), mis on pärit 15. sajandist, mil Brescia kutsus enda päästmiseks Viscontide türannia käest valitsema Veneetsia. Veneetsia mõju on kõige paremini tajutav väljakule nime andnud kauni renessansslodža juures. Paulus VI plats (Piazza Paolo VI) on üks väheseid kahe toomkirikuga väljakuid Itaalias: 12. sajandist pärinev vana katedraal ehk Rotonda erineb suuresti uuemast maneristlikus stiilis raskepärasest uuest katedraalist.
Sündinud 3. märtsil
''Siin loetletakse 3. märtsil sündinud tuntud inimesi.
Mikk Titma
pisi|[[Edgar Savisaar, Mikk Titma, Tiit Made ja Siim Kallas 1988. aastal ETV saates seoses Isemajandava Eesti ettepanekuga. Harald Leppiksoni foto]] Mikk Titma (sündinud 2. novembril 1939 Tallinnas) on eesti sotsioloog.
Haridus
Ta on lõpetanud Pärnu 2. Keskkooli (Pärnu Koidula Gümnaasium) 1958, Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna 1963; samas aspirant 1965–1968. Filosoofiakandidaat 1968; filosoofiadoktor 1974 (kinnitus 1975); professor 1981.
Töökäik
TRÜ filosoofiakateedri õpetaja 1963–1965, vanemõpetaja 1969–1975, sotsioloogiaga tegeleva kommunistliku kasvatuse laboratooriumi juhataja 1966–1975. Eesti NSV TA Ajaloo Instituudi sotsioloogiasektori juhataja 1975–1988. TTÜs 1976-1983: teadusliku kommunismi kateedri dotsent 1976–1979, professor (osalise koormusega) 1979–1983. Eesti TA Filosoofia, Sotsioloogia ja Õiguse Instituudi teadur 1988–1991; Stanfordi Ülikooli (USA) teadur, vanemteadur 1991. aastast; TÜ sotsiaalteaduskonna professor 1999–2002; sotsioloogia ja sotsiaalpoliitika osakonna sotsioloogia teooria ja ajaloo õppetooli professor 2002–2005; sotsioloogia ja sotsiaalpoliitika erakorraline vanemteadur 2005. aastast.
Ta on juhtinud longituuduuringuid "Teed ja rajad" alates 1966. aastast ning "Põlvkonna eluteed" alates 1982. aastast. Aastatel 1975–1989 oli Eesti NSV Teaduste Akadeemia liige.
Novembrist 1988 märtsini 1990 tegutses Vaino Väljase meeskonnas EKP Keskkomitee ideoloogiasekretärina. Aastatel 1990–1991 oli Eesti NSV Ülemnõukogu saadik.
Titma oli ka koos Siim Kallase, Tiit Made ja Edgar Savisaarega üks projektile Isemajandav Eesti allakirjutanutest.
Pärast Eesti Vabariigi iseseisvuse taastamist asus ta tööle Stanfordi Ülikoolis, kuid valiti samas ka 1998. aastal Tartu Ülikooli sotsioloogia osakonna professoriks, kus töötas (aeg-ajalt Ameerikast kohale lennates) kuni 2005. aastani.
2005. aastal jätkas ta lisaks Stanfordi teaduri ametikohale tööd ka Tartu Ülikoolis erakorralise teadurina, kelle peamine uurimisteema on sotsiaalne mobiilsus. Tema suurimaks panuseks Eesti sotsioloogiasse võib pidada longituuduuringute läbiviimist.
Teadustöö põhisuunad
Põlvkondade sotsiaalne taastumine, mobiilsus ja kihistumine, noore põlvkonna vaimsus, kõrghariduse arengupotentsiaal; kirjutanud neil teemadel publikatsioone; avaldanud ja toimetanud monograafiaid.
Teaduskorralduslik tegevus
Sotsioloogiauuringute, eriti noorsoo ja haridusuuringute algatajaid Eestis 1960ndail ja rahvusvahelise uuringu “Põlvkonna eluteed” organisaatoreid 1982. Eesti Sotsioloogide Liidu liige; Rahvusvahelise Sotsioloogide Assotsiatsiooni (ISA) liige; akadeemiliste sotsioloogia-alaste koolitusprogrammide juhendaja 1999–…; Vabariigi Presidendi Akadeemilise Nõukogu sotsiaalarengu komisjoni liige 2002–2006.
Isiklikku
Ta on alates 2010. aastast abielus Stanfordi Ülikooli sotsioloogia emeriitprofessori Nancy Tumaga.
Oe
Oel on sündinud Bernard Kangro ja Karl Pärsimägi.
Küla põhjapiirile jääb Valga–Koidula raudteelõik.
Mustjõe raudteepeatus
pisi|Mustjõe raudteepeatuse vanad perroonid (2011) pisi|Endine Mustjõe hapnikuvabrik raudteepeatuse juures (2011) Mustjõe raudteepeatus on raudteepeatus Anija vallas Mustjõe külas, Tallinnast 48 km kaugusel.
Elsa Maasik
pisi|Aleksander Lätte "Kiigelaul" Elsa Maasiku ja Olav Rootsi esituses 1939. aastal Elsa Maasik (23. juuli 1908 Vastseliina vald – 30. september 1991) oli eesti ooperilaulja (sopran).
1935. aastal lõpetas ta Tallinna konservatooriumi Aleksander Arderi lauluklassis, hiljem oli täiendõppel Itaalias.
Mustjõe raudteepeatus
Mustjõel asub kaks 30-meetrist perrooni. Sisenemine ja väljumine toimub rongi C-ala kaudu. Seoses üleminekuga madalatele rongidele rajati Mustjõele uued perroonid.
Rong sõidab Balti jaamast Mustjõele umbes 43 minutit. Mustjõel peatuvad vaid Tallinna–Aegviidu tavaliini elektrirongid, kokku peatub Mustjõel umbes 17 reisirongi päevas. Piletihinnalt kuulub peatus IV tsooni.
Ajalugu
Peatus kanti esmakordselt topograafilisele kaardile aastast 1935. Toona jäi see Lehtse valda. Peatus avati taas aastal 1978 seoses elektriraudtee laiendamisega Aegviiduni, mil see jäi Aegviidu külanõukogu territooriumile.
1985. aastal rajati seoses Tallinn–Tapa raudtee teise peatee ehitamisega Mustjõe jaamast 3 km pikkune harutee liivakarjäärini, mis demonteeriti paar aastat hiljem. Liiva kasutati paralleeltee muldkeha ehituseks. 1987. aasta novembris avati teisel peateel rongiliiklus (esialgu kuni Aegviiduni). Seoses sellega muutus Mustjõe peatuskohaks.
Küla ja raudteepeatus on nime saanud küla läheduses voolava Jägala jõe lisajõe Mustjõe järgi. Peatuse juures on tänaseni säilinud hapnikuvabriku hooned.
Jaamahoone
Mustjõe kergete modernismi sugemetega stalinistlikus stiilis jaamahoone valmis 1950. aastate lõpus. Ülimadala kelpkatusega hoone ehitati tüüpprojekti järgi sarnaselt Piusa, Reola ja Veriora jaamahoonetega, kuid eristus neist ainsana puhasvuugiga silikaattellistest fassaadiga. Piletimüük jaamahoonest lõpetati 1990. aastate keskpaigas.
Pikalt tühjalt seisnud Mustjõe jaamahoone lammutati 2011. aastal.
Senegali jalgpallikoondis 2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel
Senegali meeskonna esmakordne pääs MM-finaalturniirile üllatas maailma jalgpalliavalikkust juba alagrupiturniiril, tõrjudes välja sellised tuntud Aafrika jalgpalliriigid nagu Maroko, Egiptus ja Alžeeria. Pikka aega mitte millegagi silma paistnud Senegal suutis ka MM-il üllatada, võites alagrupis Prantsusmaad ning viigistades Uruguay ja Taaniga, jõudes kaheksandikfinaali, kus õnnestus võita ka Rootsit. Veerandfinaalis tuli mängida Türgiga, kellele aga kaotati 0:1.
Peatreener
Bruno Metsu
Ranade dünastia
Ranade dünastia ehk Rana dünastia moodustasid Rana suguvõsa liikmed, kes 19. sajandi keskpaigast kuni 1951. aastani olid päritaval Nepali peaministri ametikohal, jättes kuningale vaid formaalse võimu.
Dünastia rajas Jang Bahadur. Teda hüüti Ranaks, kasutades Põhja-India radžpuutidest vürstide vana tiitlit, mis osutas sõjalisele kuulsusele. Jang Bahaduri järglased võtsid "Rana" oma perekonnanimeks. Ranadest valitsejate tiitlid olid "šri tiin" ja maharadža.
Rana suguvõsa etendas Nepali ühiskondlikus, majanduslikus ja poliitilises arengus suurt osa. Selle liikmed on oma tohutu rikkuse ja võimuga praegugi Nepalis väga mõjukad. Nad on abielude ja äri kaudu tihedalt seotud valitseva Shahi dünastiaga.
Sirje Männik
Sirje Männik (neiupõlvenimega Orntlik; sündinud 7. veebruar 1951 Tallinnas) on eesti sisearhitekt.
1969. aastal lõpetas Männik Tallinna 21. Keskkooli, 1975. aastal Eesti Riikliku Kunstiinstituudi (nüüdne Eesti Kunstiakadeemia) ruumi- ja mööblikujunduse eriala.
Alates 1975. aastast töötas Sirje Männik projekteerimisbüroos EKE Projekt sisearhitektina. 1994–2000 oli ta sisearhitekt projektbüroos Teinos, 2000–2005 mööblisalongis Formus Mööbel ja 2005–2009 Skandi Sisustus OÜ-s. 2009. aastast on ta vabakutseline sisearhitekt.
Sirje Männiku kujundatud Keila linna tervisekeskuse ujula oli 2002. aastal Sisearhitektide Liidu aastapreemia nominent interjööri kategoorias.
Teiste tööde seas on Männik kujundanud 1990. aastate teisel poolel ka Jõelähtme bensiinijaama ja ASi Starman büroohoone.
Līgatne
Līgatne (saksa keeles Ligat, ka Conradsruhe) on linn Lätis Vidzemes Cēsise piirkonnas. Asub Koiva vasakul kaldal Gauja rahvuspargi alal, merepinnast 88 meetri kõrgusel.
Nõukogude perioodil kandis sama nime ka Augšlīgatne küla.
Vaatamisväärsused
Līgatnes asub 1815 asutatud paberivabriku hoonetekompleks. Üle Koiva jõe viib parv. Säilinud on arvukalt 19. sajandil ehitatud tööliselamuid. Vabriku direktori külalismaja (on tänapäeval kasutusel lasteaiana) on riikliku kaitse all olev muinsusmälestis. Linnast idas asub nõukogude ajal rajatud varjendite kompleks, läänes aga Līgatne maastikupark.
Muinsusmälestistest on linnas riikliku kaitse all veel paberivabriku töölisküla ajalooline keskus, keskkalmistu kabeli interjöör, Zanderi muinaskalmed ja Līgatne linnamägi. Regionaalse kaitse all on kultuurimaja interjöör (kolm lage).
Līgatne asub mitmeid looduskaitsealuseid paljandeid. Linna keskel asub Lustūzis – ligi 50 meetrit kõrge ja 250 meetrit pikk paljand, mis on märkimisväärne arvukate liivakivisse uuristatud koobaste – vabrikutööliste keldrite poolest. Esimesed koopad rajati sinna juba aastal 1770. Selle vastas asub 17 meetri kõrgune Anfabrikas klintis. Ka sellesse on alates aastast 1815 rajatud keldreid.
Looduskaitse all on ka osaliselt linna territooriumil asuv Spriņģi pank. Linn asub Gauja rahvuspargis.
Ajalugu
Līgatnet on esimest korda mainitud 17. sajandi esimesel poolel. Toona kandsid seda nime mõned Sigulda mõisale kuuluvad majad ja Cēsise ning Riia vahelise tee ääres olev kõrts.
Tänapäevane asula sai alguse aastal 1815, mil Riia kaupmehed Kārlis Kibers ja Conrad Justus Storch hakkasid Paltmale mõisalt rentima selle vesiveskit ja veski ümbruse maid, rajades sinna paberivabriku. Veski juurde asusid elama meister ja viisteist töölist; samal aastal toodis vabrik esimesed 1050 puuda paberit. Aastaks 1827 elas vabriku juures 33 mõisale kuuluvat talupoega, 18 vaba lätlasest vabrikutöölist ja 11 vene töölist, lisaks paar sakslasest meistrit.
Richard Gustav Borgelin
Richard Gustav Borgelin VR I/2, VR II/3 (10. veebruar 1887 Herning – 8. detsember 1966 Kopenhaagen, Taani) oli Taani ja Eesti sõjaväelane.
Haridus
Richard Gustav Borgelin lõpetas Herningi seminari ja reaalkooli ning õppis Kronoborgi ohvitseridekoolis 1909–1911.
Sõjaväeteenistus
Pärast ohvitseridekooli lõpetamist asus teenima Taani sõjaväes, kus sai 1912. aastal nooremleitnandiks ja 1916. aastal leitnandiks.
Līgatne
Ajalugu
Teise maailmasõja ajal tegutses tehas aastani 1944, mil taganevad Saksa väed tehase purustasid. Tootmist alustati taas aastal 1945. Sõjas hävis ka üle Gauja jõe viiv sild, mille asemel hakkas üle jõe käima parv.
Richard Gustav Borgelin
Borgelini kompanii
Eestisse saabudes oli Borgelin kapteni auastmes ja ülendati 1. septembril 1919 teenete eest Vabadussõjas alampolkovnikuks (pärast auastmereformi kolonelleitnant).
Teenistus pärast vabatahtlike kompaniid
Borgelin pöördus Eestisse tagasi septembris 1919. aastal Venemaa keisri Aleksander III lese Marija Fjodorovna ehk Taani printsessi Dagmari ülesandel. Marija Fjodorovna oli huvitatud Venemaa käekäigust ja Vene valgekaardi väejuhtide tegevusest.
Oma järgmise visiidi tarbeks sai Borgelin ülesande Marija Fjodorovna volinikuna kontrollida Loodearmee juhataja Nikolai Judenitši tegevust.
Seekordsel külastusel kohtus Borgelin kindral Johan Laidoneriga ning asus viimase ettepanekul Eesti sõjaväe teenistusse. Ta asus teenistusse Tallinna Tagavararügemendis ning seejärel oli Allohvitseride kooli instruktor ja kooli ülema abi. Oma teenistuse lõpetamisel Eesti sõjaväes oli ta Kindralstaabi käsundusohvitser.
Borgelin läks erru 1921. aasta mais ja jäi Eestisse Maidlasse talu pidama. Ta sai märtsis 1923 Eesti kodakondsuse ning pidas seejärel kuni 1934. aastani Vabadussõja autasutaluna saadud Maidla mõisa Harjumaal ja kolis 1937. aastal Tallinna.
Teise maailmasõja puhkemisel asus Borgelin tagasi Taani.
1939–1966
Pärast Saksa okupatsiooni lõppemist Taanis 1945. aasta kevadel Borgelin vangistati süüdistatuna koostöös sakslastega, kuid vabastati peagi. Borgelin suri Taanis 8. detsembril 1966.
Francesco I Sforza
thumb|right|150px|Francesco Sforza. [[Bonifazio Bembo maal (Brera pinakoteek)]] Francesco I Sforza (1401–1466) oli Milano hertsog 1450–1466, Sforzade dünastia rajaja Milanos.
Francesco Sforza abiellus 1416 Polissena Ruffo, Monalto krahvinnaga, kes mürgitati 1420. Seejärel abiellus ta Bianca Maria Visconti, Milano hertsogi tütrega. thumbnail|Itaalia aastal 1494.
Poliitiline tegevus
Kondotjeer Muzio Attendolo Sforza pojana oli ta algselt sõjapealik, kes näitas ennast andeka taktiku ning vilunud välikomandörina. Francesco Sforza teenis Milano hertsog Filippo Maria Visconti all, juhatades mitut järjestikust sõjakäiku Veneetsia vabariigi vastu.
1430ndate alguses kogus paavsti nõrkust ärakasutav Francesco endale suure kaaskonna ja haaras arvestatava territoriaalse võimu Marches keskusega Fermos, kuid ohverdas oma sealse võimu ahvatlevamatele väljavaadetele Lombardias.
Ilmselt vastutasuks sõjakäikudel osutatud teenete eest sai Francesco 1443 abielluda Filippo Maria Visconti tütre Biancaga. Pärast seda, kui hertsog ilma otseste meesliini pärijateta suri, haaras Francesco Sforza pärilusvõitluse järel kontrolli tolle Milano hertsogiriigi valduste üle.
Francesco Sforza lõi eduka liidu Cosimo de' Medici poolt valitsetud Firenzega. Cosimo sõpruse ja rahalise toe najal õnnestus tal sõlmida Lodi rahu (1454), mille eesmärgiks oli ohjeldada Veneetsia vabariigi ekspansiooni ja stabiliseerida seeläbi olukorda kogu Põhja- ja Kesk-Itaalias.
Mõju kunstipatroonina
thumb|left|[[Castello Visconteo Pavias]] Francesco oli võimekas valitseja, kes viis ellu hulganisti uuendusi. Tema õukonnast sai üks renessansskultuuri keskusi.
Peamiselt Cosimo de' Medici mõjutusel andis Francesco oma lastele humanismi vaimus hariduse ning järgis Cosimo eeskuju ka kunstipatroonina (näiteks Ospedale Maggiore Milanos).
Johannes Pikkov
Johannes August Pikkov (ka Juhan ja Pikhof; 5. november 1883 Tallinn – 3. september 1947 Krivoštšokovo laager, Siblag, Novosibirsk) oli Eesti arhitekt ning ühis-, omavalitsus- ja riigitegelane.
Haridus- ja töökäik
Ta õppis Tallinna linna 2. algkoolis ja aastatel 1897–1902 Tallinna tislermeister A. Rosenbaumi juures. Oli ehituspuusepp Tallinnas, Peterburis, Helsingis ja Riias.
Aastatel 1908–1914 õppis ta Riia linna käsitöökoolis, edasi J. Ozoliņši tehniliste kursuste arhitektuuriosakonnas, mille lõpetas 1915. aastal. Esimese maailmasõja ajal aastatel 1915–1918 teenis ta Vene sõjaväes Gattšinas ehitustehnikuna. Võttis Eesti poolel osa Vabadussõjast.
Oli Töö- ja Hoolekandeministeeriumis töökaitseinspektor aastatel 1918–1919, töötas Teedeministeeriumis mitmel ametikohal. Õppis 1920. aastal Haridusministeeriumi stipendiaadina Riias ja aastatel 1930–1934 Tallinna Tehnikumis, lõpetas selle arhitektina. Akadeemiliselt oli ta ÜÜ Valgma liige, peale selle liitumist ÜS Raimlaga oli ta viimase vilistlaskogu liige.
Ta töötas 1930. aastatel Teedeministeeriumis, pikemalt oli ta ehitusjärelevalve inspektor. Nõukogude okupatsiooni ajal 1940–1941 oli ta Kommunaalmajanduse Rahvakomissariaadis arhitekt.
Looming
Avaldanud ehitus- ja korteriküsimuste alaseid artikleid.
Ehitisi
pisi|Pikkovi projekteeritud ja 1940. aastal valminud nn Kondase maja, kus tänapäeval tegutseb [[Suure-Jaani kultuurimaja ]]
Omavalitsustes
Ta oli oma vaadetelt vasakpoolne, kuulus alates 1905. aastast Venemaa Sotsiaaldemokraatliku Tööliste Partei Tallinna komiteesse. Poliitilistel põhjustel oli ta 1907. aastal vangistatud Tallinnas. Eesti Sotsiaaldemokraatliku Tööliste Partei (ESDTP) liige alates 1917.
Ta valiti 1917. aastal ESDTP esindajana Tallinna linnavolikokku. Tallinna linnanõunik aastatel 1919–1921. Alates 1935 Insenerikoja liige.
Eesti riigitegelasena
Teise maailmasõja ajal 1944. aastal oli ta Rahvuskomitee liige ja alates 18. septembrist 1944 oli ta Otto Tiefi valitsuse teedeminister.
Ta vahistati Saksa okupatsioonivõimu poolt 28. aprillil 1944 ja uuesti Nõukogude okupatsioonivõimu poolt 11. oktoobril 1944. Mõisteti NSV Liidu Ülemkohtu sõjakolleegiumi poolt 23. juulil 1945 5 aastaks sunnitöölaagrisse ja 3 aastaks asumisele, suri 3. septembril 1947 Siblagi süsteemi Krivoštšokovo vangilaagris Novosibirskis.
Randvere kirik
right|thumb|250px|Randvere kirik aastal 2003 right|thumb|250px|Randvere kirik aastal 2015 Randvere Peetri kirik on kirik Harjumaal Viimsi vallas Randvere külas.
Kiriku ehitamist alustati 1848. aastal ja see valmis 1852. aastal. Kirikut kasutab Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku Randvere kogudus. 1923. aastani oli kirik Jõelähtme koguduse abikirik, siis kogudus iseseisvus ning jäi Tallinna Jaani koguduse õpetaja teenida.
Juba enne kiriku ehitamist asus selles paigas kalmistu. Vanim teadaolev ristikivi on dateeritud aastaga 1803.
Washington Luís Pereira de Sousa
Ta pärines Portugali mustlastest.
Ta kolis São Paulosse, kus sai juristiks. Ta valiti 1920 São Paulo osariigi kuberneriks (oli ametis kuni 1924) ja 1926 Brasiilia presidendiks.
Ta oli Brasiilia esimese vabariigi viimane president. Esimest vabariiki iseloomustas koronelismiks nimetatav poliitika, mis põhines patrooni ja kliendi suhetel: patroon jagas klientidele nende lojaalsuse eest mitmesuguseid hüviseid. Kogu võim oli koondunud oligarhide kätte, kelleks maapiirkondades olid põhiliselt kohviistanduste omanikud. Neid kohalikke võimureid, kes sageli olid läbinisti korrumpeerunud, nimetatigi koronelideks.
See süsteem hakkas ajale jalgu jääma ja 1929 puhkes kriis, kus president kaotas peaaegu kogu toetuse. Ta valis oma ametijärglaseks oma sõbra, São Paulo osariigi kuberneri Júlio Prestese, kes valitigi 1. märtsil 1930 uueks presidendiks, kuid ei jõudnud võimu üle anda. Prestese ametissevannutamine oli ette nähtud 15. novembril 1930, kuid 3 nädalat varem toimus 1930. aasta revolutsioon, mis tõi võimule Getúlio Vargase, kes oli võimul 1930–1945 ja uuesti alates 1951 kuni oma surmani 1954.
Villem Raid
Villem Raid (kuni 1935 Villem Rosberg, 18. märts 1900 Tallinn – 8. august 1979 Stockholm) oli Eesti sõjaväelane (kapten), piirivalvur ja metsavend, Nõukogude piirivalvur ning Saksamaa sõjaväelane (Hauptsturmführer).
Proosa
Proosa (ladina keeles prōsa) on levinuim keelekasutamise vorm. Proosavormi kasutatakse kirjanduses, ajakirjanduses, entsüklopeediates, filmides, filosoofias ja paljudes muudes kommunikatsioonivormides. Inimest, kes kirjutab proosat, nimetatakse proosakirjanikuks.
Villem Raid
Ta osales vabatahtlikuna Vabadussõjas, lõpetas Sõjakooli 1. lennu 3. augustil 1919. Teenis Kalevlaste Malevas, hiljem viidi üle Piirivalvesse. Viimati, 1933–1940, oli Kuressaare rajooni ülem. Ülendati kapteniks 24. veebruaril 1932.
Proosa
Eesti keeles kasutatakse sõna "proosa" tihtipeale ka ilukirjanduse tähenduses.
Villem Raid
Nõukogude okupatsiooni ajal oli ta Eesti NSV Siseasjade Rahvakomissariaadi Piirivalve Talituse Valga jaoskonna Mõisaküla rajooni ülem (kapten).
Proosa
Teine keelekasutusvorm on luule.
Villem Raid
Alates juulist 1941 metsavend. Osales Liivamäe lahingus. Talle on pandud süüks, et ta osales Saksa okupatsiooni ajal Mõisaküla vallutamise järel 16. ja 23. juuli 1941 Omakaitse terroritegudes Mõisakülas ja juulist detsembrini 1941 Pärnus.
Proosa
Proosa liigid:
Villem Raid
Oli pärast Teist maailmasõda Saksamaal sõjavangis, 1951 asus ümber Rootsi.
Ta suri 8. augustil 1979 ja maeti 4. septembril 1979 Stockholmi Metsakalmistule.
Slantsõ
Slantsõ (vene Сланцы, 'põlevkivi') on linn Venemaal Leningradi oblastis, Slantsõ rajooni ja Slantsõ linnaasunduse keskus. Asub Pljussa jõe ääres, 30 km Narvast lõunas.
Slantsõ on moodustatud 1934. aastal tööliskülade liitmise teel. 1949. aastal sai linnaõigused.
Linna majandus põhineb põlevkivi kaevandamisel ja töötlemisel. Osa kaevandatud põlevkivist on eksporditud Eestisse, kus seda põletati Narva elektrijaamas. Kui ettevõte Narva Elektrijaamad lõpetas Slantsõ põlevkivi sisseostu 2005. aastal lepingutingimuste rikkumise tõttu, tekitas see Slantsõs tõsise sotsiaalmajandusliku kriisi.
Elanike arv oli 36 400 (2005), 35 800 (2006), 33 587 (2010) ja 33 037 (2016).
Linna haldusalas (Slantsõ linnaasunduses) asub peale Slantsõ linna veel 8 küla, näiteks Šahta Nomer 3.
Kobela
Kobela on alevik Võru maakonnas Antsla vallas. Asub Antslast läänes Vahtsõkivi järve ääres.
Slantsõ
Linnal on maanteeühendus Pihkva, Kingissepa ja Jaanilinnaga, linna läbib Oudova–Veimarni raudtee. Kuni 1991. aastani oli laevaühendus Narvaga.
Kobela
Kobela alevikus asub arhitekt Toomas Reinu projekteeritud ja 1973. aastal ehitatud Linda rahvamaja.
Kobelas asub ettevõte Linda Nektar, mis toodab puuvilja- ja marjaveine ning siidreid.
Krimmi õpetaja
"Krimmi õpetaja" on 2009. aastal valminud Eesti dokumentaalfilm Krimmis eestlaste külades Krasnodarkas ja Aleksandrovkas töötavast eesti keele õpetajast Tiina Rekandist ja kohaliku eestlaste seltsi esinaisest Rita Kuusk-Kadilkinast. Filmi režissöör on Vahur Laiapea.
Savilöövi
Savilöövi on küla Võru maakonnas Antsla vallas.
1977. aastal liideti Savilöövi külaga Haavikolga.
Harakiri
Harakiri (jaapani keeles 腹切, 'kõhu lahtilõikamine') on Jaapani rituaalne enesetapp läbi kõhu lahtilõikamise. Terviklikku rituaali, mis hõlmab halastusaktina tihti ka näiteks kolmanda isiku (Kaishakunin) poolt enesetapja pea maha löömist, nimetatakse seppukuks. "Harakiri" viitab ainult enese kõhu lahtilõikamise aktile, mis võis lisaks mõningatel juhtudel toimuda karistusena ka seppuku rituaalist eraldiseisvana.
Seppuku oli feodaalses Jaapanis (1192–1868) suhteliselt laialt levinud, kuuludes bushidō koodeksi ja sõdalase distsipliini koosseisu. Samuraile oli seppuku võimalus surra demonstreerides au, julgust, lojaalsust ja iseloomu kas alternatiivina vääritule surmale vaenlase kätes või karistusena millegi eest. Hiljem, eeskätt Shōwa ajastul (1926–1989) hakkasid seda praktiseerima ka teised jaapani inimesed,, näiteks sõjaväeohvitserid Teise maailmasõja lõpus, et iseenda või oma perekonna auväärsust kaitsta.
Esimese kirjalikest allikatest teadaoleva seppuku pani 1180. aastal Uji lahingu ajal toime luuletaja Minamoto no Yorimasa. Samas on arvatud, et harakiri võis 1170. aastal teha ka Hōgeni ülestõusu järel pagendatud samurai Minamoto no Tametomo. Pagendamisel lõikas Tametomo alistanud väejuht Taira no Kiyomori ta vasaku käe kõõlused läbi, halvates Yametomo võimekuse vibu lasta.
Turaida
Turaida (liivi Toreida, Toraid, oletatavalt 'Taara aed', saksa Treyden või Treiden) on endine asula Sigulda linna territooriumil (Koiva paremal kaldal) Lätis.
Territooriumile on loodud Turaida muuseum-kaitseala, kus paiknevad Turaida luteri kirik, Turaida Roosi haud, Turaida skulptuuride park, Kirikumägi, Turaida mõis ning Turaida linnus.
Psühhodiagnostika
Psühhodiagnostika on süstemaatiline empiirilise informatsiooni kogumine inimese käitumise, isiksuse ja intellektuaalse funktsioneerimise kohta.
Psühhodiagnostika abil toimub inimese hindamine, mille eesmärgiks on inimese kohta prognoosi tegemine, ravi kavandamine, otsuse tegemine.
Psühhodiagnostikal võivad olla erinevad eesmärgid: diferentsiaaldiagnostika, psüühikahäiretele iseloomulike iseärasuste leidmine, vaimse arengu taseme hindamine, kahjustuse sügavuse hindamine (näiteks ajukahjustuse korral), paranemise hindamine, emotsionaalse seisundi täpsustamine, isiksuse struktuuri mõistmine. Psühhodiagnostikas kasutatavad meetodid on kliiniline intervjuu, käitumise vaatlus, testid, dokumentatsiooni analüüs, vestlus perekonnaga.
Psühhodiagnostika ajalooline areng
Psühhodiagnostika ulatub kaugetesse aegadesse. Juba 2200 aastat uuriti riigiametnike võimeid iga kolme aasta tagant, see toimus Hiinas. Täpsemalt hinnati kirjaoskust, arvutamisoskust, uuriti riigiametnike käitumise iseärasusi tavaelus. On teada, et mitmesuguseid katseid kasutati laialdaselt Spartas. 414. aastal eKr sunniti Ateena sõdureid rasketele sundtöödele ja nende vabastamine sõltus sellest, kas nendel õnnestub läbida katse. Katse seisnes selles, et nad pidid meenutama Europiidi luuletusi.
Erinevate katsete läbimine omakorda vanaaegses Kreekas oli eeldus, kas inimest võetakse kooli või mite. Näiteks Pythagorase arust pidi kooli kandideeriv isik läbima erinevaid katseid, näiteks: veetma ööd koobastes, olla kindel ja rahulik kui teised naeravad tema üle – ehk siis näitama meelekindlust. Pythagorose arust näitab inimese käitumine tema iseloomujooni, seega oli ka tarvis inimest testida. Erilist tähelepanu pööras ta isiksuse hindamisel ka sellele, kuidas inimene kõnnib ja naerab. Pythagorose arust näitas see samuti inimese iseloomu. Hippokrates oli üks esimesest, kes proovis omakorda luua põhimõtteid ja otsida vastusi kuidas inimesel mingi häire tekkib. Tema arust häire tekkimise tõenäosus sõltus eelkõige sellistest kehavedelikest, nagu flegma, veri, kollane sapivedelik, must sapivedelik.
Oluliseks panustajaks isiksuse psühholoogia, füsioloogia, eetika, retoorika ja botaanika arengusse on võib pidada Theophrastost. Ta oli Aristotelese õpilane ja teda eriti huvitas selliste nähtuste uurimine, nagu: unenäod, väsimus, peapööritus, higistamine. Lisaks ta kirjutas teost erinevatest inimtüüpidest, näiteks: valetaja, kiitleja, ihne isik. Theophrastos avaldas väga suurt mõju filosoofidele. Naturfilosofidele avaldas olulist mõju tema doksograafiline teos, mis osaliselt seisnes selles, et on väga oluline arvestada ka mineviku filosoofide teostega ja nende paradigmadega. Stoikud võtsid üle Theophrastose loogikateooriast arendati õpetust hüpoteetilistest järeldustest, uues teoses pöörati erilist tähelepanu keelelisele aspektile. Olulist mõju avaldas ta ka Dikaiarchosele ja tema psühholoogiat puudutavate teostele. Dikaiarchost huvitas eriti dualisimi temaatika, kuid tema siiski eitas keha ja hinge lahutust. Tema arvates inimese keha ei ole iseseisev üksus, vaid ühtlane. Tema arvates, kehas on mingi looduslik koostis, tänu millele keha eksisteerib. Tema arvas, et tänu hingele meie keha elab ja inimene on võimeline tunnema. Dikaiarchos vaidlustas siiski hinge surematuse ja arvas, et inimesel on parem mitte teada oma tuleviku.
Loomulikult teatud panust on psühholoogia arengusse teinud ka teadused, mida tänapäeval nimetatakse pseudoteaduseks: frenoloogia ja füsiognoomika. Füsiognoomika kohaselt on võimalik teha järeldusi inimese isiksuse kohta tema näo ja selle ilmingute järgi. Selle pseudoteaduse osatähtsus seisneb selles, et see andis teatud panuse hilisemate individuaalsete erinevuste uurimiseks. Frenoloogia pooldajad aga arvasid, et inimese vaimse võimekuse kohta on võimalik öelda tema kolju järgi. Eriti selle järgi, missugune kolju suurus on. Arvati, et mida suurem kolju on, seda võimekam inimene on. Kuigi lähenemine ei olnud tänapäeva mõttes teaduslik, andis see olulise panuse neuropsühholoogiale ja psühhiaatriale. Panus seisnes selles, et tekkis arusaam, et aju on üks teadvuse osa. Lisaks tekkis arusaam, et on teatud funktsionaalsed moodulid, mis on lokaliseeritud erinevates peaaju osades.
Põhimõttelist esimest sammu inimeste psühholoogilises diferentseerimises tegi Philippe Pinel, kes vaatluse tulemusena leidis, et tema patsiendid käitusid irratsionaalselt ja proovis selles osas leida mingeid seadusepärasusi. Tänu tema vaatlustele kujunes esimene arusaam sellest asjast, nagu isiksusehäire. 1900. aastate alguses oli võimalik juba Euroopas eristada erinevaid isiksuse ja temperamente tüüpe. Sellel ajal pöörati tähelepanu raskete sümptomite kirjeldamisele, erilises huvi orbiidis oli maniakaalne depressioon, mis on tänapäeval teise nimetusega: bipolaarne häire. Kuigi Sigmund Freudi väiteid ei peetud sageli teaduspõhiseks, on ka temal siiski teatud panus psühhodiagnostika arengule. 1900 alguses rõhutas Sigmund Freud, et on oluline mõista emotsionaalsete ja käitumislike probleemide etioloogiat. Ehk siis nii mõista kui ka uurida viimati nimetatud probleemide erinevaid tekkepõhjusi. Esimene oluline psühhiaater oli Richard von Krafft-Ebing, kes leidis, et meeleoluga seotud häireid on võimalik diferentseerida. Et ei ole ainult nn puhast melanhooliat, patsient võib kannatada psühhootilise melanhoolia all, mis on omakorda juba teine häire. Teine oluline psühhiaater – Karl Kahlbaum leidis, et on olemas lisaks erinevad motoorsed häired (näiteks katatoonia), mis võivad olla psüühikahäirele kaasuvad. Lisaks nägi ta, et häirel – psühhoosil võivad olla erinevad liigid, näiteks hebefreenne psühhoos. Kolmas ja kõige tähtsam psühhiaater oli Emil Kraepelin, kes rõhutas nosoloogia tähtsust. Nosoloogia on õpetus haiguse olemusest, haigusvormidest ja liigitusest. Hõlmab etioloogiat, patogeneesi, diagnostikat, profülaktikat ja ravi.
Psühhodiagnostika on kindlasti seotud erinevate mõõtmisvahendite kasutamisega. Võib väita, et kaasaegne vaimne testimine on alguse saanud Prantsusmaal 19. sajandil. Tol ajal hakati arvama, et tegelikult tuleb eristada vaimset puudust vaimsest häirest ja loomulikult ka vähendada vaimse puudusega inimeste eraldamist või isoleerimist tava ühiskonnast. Francis Galton on välja töötanud meetodi intelligentsuse mõõtmiseks, mis põhines mitteverbaalsete sensomotoorsete võimete testimisel. Teooria sellest, et intelligentsuse mõõtmine on seotud kooli hinnetega oli hiljem edasi lükkatud. Kuid hiljem prantsuse psühholoog Alfred Binet koos oma kolleegidega on avaldanud Binet'-Simoni testi, mille eesmärk oli mõõta inimese verbaalset võimekust ja selgitada välja vaimset puudust kooliõpilaste puhul. Võib näha, et tegemist oli esimese kognitiivse funktsiooni mõõtmisvahendiga, millel oli ka konkreetne psühhodiagnostiline eesmärk.
Isiksuse uuringu seisukohalt oli aga eriti oluline Woolworthi Personality Data Sheet. Antud mõõtmisvahendi psühhodiagnostikas arendati välja Esimese maailma sõja ajal. Mõõtmisvahendi kasutati psühhiaatrilise skriiningu eesmärgil (eriti isiksuse osa). Mõõdikut kasutati uute sõdurite testimiseks. Hiljem töötati välja teine mõõtmisvahend: MMPI-1, mille eesmärgiks oli teada saada täiskasvanud patsiendi vaimse seisundi probleeme ja eriti raskusastet. Meetodi töötas välja kliiniline neuropsühholoog Starke R. Hathaway, kelle arust varasemad enesekohased küsimustikud olid liiga kitsad ega arvestanud psühhopatoloogia avaldamise spetsiifilisusega. MMPI-2 arendamine toimus, et tõhustada ja restrandardiseerida testi, MMPI-2 ilmus 1989. aastal.
Kogniivsete uuringute seisukohalt on aga oluline psühhodiagnostiline mõõtmisvahend WAIS ehk Wechsler Adult Intelligence Scale. WAIS-i kasutatakse nii inimese kognitiivsete võimete kui ka intelligentsuse mõõtmiseks. Esimest korda anti WAIS välja aastal 1955. Viimane versioon WAIS-IV on välja antud aastal 2008. WAIS-i kasutatakse sooritusliku ja verbaalse IQ mõõtmiseks. Mõõtmisvahendi ajalooline olulisus seisneb eelkõige selles, et see võimaldab mõõta nii verbaalset kui ka mitteverbaalset võimekust. Teine oluline aspekt on see, et seda on võimalik kasutada ka mittekliinilisel eesmärgil (näiteks potentsiaalse töötaja võimekuse hindamise eesmärgil). Kolmas oluline tähtsus, on see, et WAIS-i on võimalik kasutada kliinilisel eesmärgil. Võib näha, et psühhodiagnostika areng toimub samm-sammult ja psühholoogia arengut on mõjutanud mitmesugused leiutised, seega edasi on esitatud olulised sündmused maailma psühhodiagnostika seisukohast.
Bartertehing
Kaasaegse majandusteaduse ja turumajanduse funktsioneerimise teooriate isa, šoti filosoof ja majandusteadlane Adam Smith (1723–1790) kirjeldas barterit oma põhiteoses „Rahvaste rikkus” (The Wealth of Nations) kui „negatiivset või isekat kasumlikkust”. Ta kasutas selle protsessi iseloomustamiseks sõnu müütamine, parseldamine, vahetamine ja sahkerdamine. Samas soostus ta, et muul viisil polnud kaubatootmist võimalik panna arenema, kus rohkem kui omavajadusteks toodetud kaupu polnuks võimalik muude vajalike vastu vahetada. Veel juba tublisti arenenud kaubavahetuse süsteemis saatsid ligi 40 Briti kooperatiivühendust oma toodangut Londoni „vahetusturgudele”, et saada nende vastu mitte raha vaid neile vajalikke kaupu ja tooraineid.
Kommunistide idealiseeritud juudi päritolu Saksa filosoof ja majandusteadlane Karl Marx käsitles 1875. aastal oma „Gotha programmi kriitikas” (Die Kritik des Gothaer Programm) töösertifikaatide (Arbeitszertifikaten) küsimust analüüsides, et bartertehingud väljendavad ühiskonna suhtumist tööjõu kasutamisse põhimõttel, et ühe või teise tööjõu kasutamisel valminud kaupu saab vahetada mõne teise kauba vastu põhimõttel, et teise kauba valmistamiseks kasutati sama palju tööjõudu.
Moodsatel aegadel on bartertehingud olnud laialt kasutusel eelkõige majanduskriisi või kõrge inflatsiooni tingimustes, samuti selliste partneritega kauplemisel, kellel puudub konverteeritav valuuta. Näiteks 1929.–1933. aasta ülemaailmse majanduskriisi (Suure depressiooni) ajal. Edasiste makseprobleemide ja valuuta puuduse leevendamiseks asutati 1934. aastal esimene vahetussüsteem, mis kandis nime Swiss WIR Bank. WIR tähendas nii Wirtschaftsringi (Majandusring) lühendit kui ka saksa keeles sõna "meie". Sellega määratleti süsteemis osalejatele, et kogukondade omavaheline kaubavahetus kujutab endast majandusringi, mille funktsioneerimiseks pole valuutat vaja.
Pärast teist maailmasõda domineeris barterlik tehinguvorm sotsialistlike riikide suhtlemisel arenenud tööstusriikidega. Nõukogude Liidu alluvuses olnud riikide majandusliku koostöö organisatsioon Vastastikuse Majandusabi Nõukogu (VMN) eelistas omavahelises kaubavahetuses just seda kaubavahetusvormi. Ka Nõukogude Liit omaette püüdis igal võimalusel sõlmida tööstusriikidega bartertehinguid. Kõige laiahaardelisemalt oli see süsteem välja arendatud NSV Liidu majanduslikul suhtlemisel Soomega. Niisugune poolvõlgu kaupade tarnimine Nõukogude Liidule mõjus Soome majandusele lõppkokkuvõttes laostavalt ja põhjustas 1980. aastatel pikaajalise majanduskriisi. Kui taasiseseisvunud Venemaa oli 1990. aastatel sügavas finantskriisis, maksid ettevõtted töötajatele palka selles ettevõttes valmistatud toodanguga, mida töötajad pidid ise suutma kaubastada või vahetada mõne talle vajaliku toote vastu.
Tänapäeval on bartertehingud oma algses põhimõttes, kuid muudetud realiseerumise vormis jätkuvalt rahvusvahelises kaubavahetuses kasutusel. Pärast 2010. aastat tegutsevad USA-s üle 450 tuhande äriettevõtte barterlikku kaupade ja teenuste realiseerimist. Ligi 400 kommertskompaniid vahendavad kaupu bartervormis. USA-s tegutseb kaks tööstusühendust (National Association of Trade Exchanges, NATE ja Interrnational Reciprocal Trade Association, IRTA), mis on oma liikmete jaoks võtnud kasutusele omavaheliseks ärisuhtlemiseks oma valuuta ja kehtestanud oma „kaupade vahetuskursid”, mis teistele pole kättesaadavad. See tähendab, et nad välistavad väljaspoolset konkurentsi. NATE-i valuutat tuntakse BANC ja IRTA oma Universal Currency (UC) nime all. Samasugused bartersüsteemid toimivad Kanadas, Uus-Meremaal, Austraalias, Suurbritannias, Taiwanil, Küprosel ja mujal.
Parila raudteepeatus
Parila raudteepeatus on raudteepeatus Anija vallas Parila külas.
Parila raudteepeatus asub Tallinnast 35 km kaugusel. Rong sõidab Balti jaamast Parilasse umbes 32 minutit.
Parilas asub kummalgi pool kaherajalist rööbasteed kaks lühikest perrooni pikkustega 35 m. Väljuda ja siseneda saab seega vaid läbi rongi C-ala, haakes rongi puhul ainult läbi esimese rongi C-ala. Peatus avati aastal 1973 seoses elektriraudtee pikendamisega Tallinnast Kehrani. Toona jäi see Raasiku külanõukogu territooriumile.
Parilas peatuvad vaid Elroni elektrirongid (mitte ekspressrongid). Piletihinnalt kuulub peatus III ja IV tsooni.
Peatuse lähedal asuvad ka Salumetsa, Paasiku ja Kihmla küla.
Soomaa
pisi|Suvine Soomaa rahvuspark pisi|Suurvesi Soomaal pisi|Droonivideo Soomaa üleujutusest ja kanuumatkajatest [[Tõramaa küla juures 2023. aasta aprillis]] Soomaa on maastikurajoon Edela-Eestis, mis koos Kõrvemaa maastikurajooniga moodustavad Vahe-Eesti maastikuvaldkonna. Soomaa pindala on 1545 km2, millest peaaegu kolmandik (32,3%) on soostunud.
Soomaa maastikurajooni tuumala on Soomaa rahvuspark.
Kapten Granti lapsed
"Kapten Granti lapsed" on prantsuse kirjaniku Jules Verne’i seiklusromaan.
Sisukirjeldus
Raamat räägib teadmata kadunud šoti meremehe kapteni Granti otsingutest. Jahtlaeva Duncan meeskond püüab merest vasarhai, kelle kõhust leitakse pudelisse suletuna kolm halvasti säilinud kirja. Kirjade dešifreerimisel selgub, et mõned aastad varem teadmata kadunuks jäänud laev Britannia hukkus ning kapten Grant ja kaks madrust pääsesid 37. lõunalaiuskraadil kaldale. Laeva omaniku lord Glenarvaniga astuvad ühendusse kapten Granti lapsed Mary ja Robert, kelle olukorrast liigutatuna asutakse nende isa otsima. Põhiprobleemiks merehädaliste asukoha määramisel on pudelposti kehv säilivus, mis võimaldab säilinut mitmeti tõlgendada. Ainsaks kindlaks orientiiriks on juba nimetatud 37. lõunapoolkera paralleel.
pisi|vasakul|[[Édouard Riou illustratsioon prantsuse väljaandes]] Lord Glenarvanist, tema abikaasast ning lähikondlastest koosneva otsingurühmaga liitub juhuse tahtel ka prantsuse geograaf Jacques Paganel, kes, soovides Indiasse jõuda, astus oma hajameelsusest tingituna Tšiili suunas sõitma asuvale Duncanile. Saatusega leppides ning seiklusi otsides otsustab Paganel oma geograafia-alased teadmised rühma käsutusse anda.
Esialgse tõlgenduse kohaselt asutakse kapten Granti jälgi otsima Patagoonia rannikult. Otsingud ei anna tulemusi, misjärel tõlgendab Paganel dokumenti uuel viisil ning soovitab kapten Granti otsida Austraalia rannikult. Austraalias kohtuvad nad Britannia pootsmani Ayrtoniga, kes nõustub neid laevahukupaika viima. Selgub aga, et Ayrton on reetur, kes üritas Britannial mässu tõsta ning tõsteti selle eest Austraalia rannikul kaldale. Ta üritab Duncanit kaaperdada ning seda oma endistest sunnitöölistest koosneva kaaskonnaga piraadilaevaks muuta, kuid tänu Paganeli järjekordsele hajameelsushetkele see kava ebaõnnestub. Austraalia maismaal hättajäetud otsingurühm, mille koosseisus on Glenarvanid, Granti lapsed, Paganel ja mõned madrused, arvavad aga, et Duncan on kaaperdatud, ning sõidavad juhusliku laevaga Uus-Meremaale Aucklandi, et sealt mõne laevaga tagasi Euroopasse saada. Laev läheb aga tormis põhja ning kaldale jõudnud otsingugrupp langeb inimsööjatest maooride kätte vangi. Õnneliku juhuse tõttu õnnestub neil põgeneda ning jõuda tagasi Duncanile, mis Paganeli sulevääratuse tõttu Uus-Meremaa idarannikul patrullis.
Ayrton, kes pärast ebaõnnestunud mässukatset Duncanile vangi võeti, lubab rääkida kõike, mida ta kapten Granti asukohast teab, üksnes juhul, kui teda Briti võimudele välja ei anta, vaid jäetakse mõnele asustamata saarele. Kuigi Ayrtoni tunnistustest kasu ei ole, peab Glenarvan sõna ning Duncan suundub asustamata Tabori saarele, kust juhuse läbi leitakse ka kapten Grant koos kahe Britannia madrusega. Ayrton jäetakse üksinda saarele, et ta seal oma süütegude üle järele mõtleks ning meelt parandaks. Ayrtoni edaspidisest elukäigust annab ülevaate Jules Verne'i hilisem romaan "Saladuslik saar".
Hüti (Hiiumaa)
Hüti on küla Hiiumaal Hiiumaa vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda, kuni 2013. aastani Kõrgessaare valda.
Küla piirneb idas ja kirdes Heiste, põhjas Paope, läänes Kiivera ning lõunas Sülluste külaga.
Nimi
Küla nimi tuletub klaasikoja mõistest kas saksa keelest Glashütte või rootsi keelest Glashytta.
Talud
Hüti talud 1917
Ajalugu
Küla kuulus ajalooliselt Lauka mõisa alla. Hütil asus 17. sajandil Eesti esimene klaasikoda - Hüti klaasikoda.
1725–1726 Läänemaa adramaarevisjonis elas piirkonnas talunik Hütte Peter. Hiljem asus külas metsavahikoht. 1835 asus Hütis kaks talu, mille üks peremees sai perenimeks Küttim ja teine Püssim, sulased aga Klemm ja Valk (Walk). 1917 asus külas 4 talu.
Taristu
Hüti küla asub Lääne-Hiiumaa oluliste teede ristumiskohas. Külas ristub Käina–Hüti tee Kõrgessaare–Hüti–Puski teega, külast lähtuvad Paope–Hüti tee, Hüti–Laasi tee ja Kiivera–Sülluste tee.
Kultuur
Klaasikoja endises asukohas teostas 1958–1961 väljakaevamisi Maks Roosma. Kunstnik Valev Sein rajas 2008 klaasikoja asukohta pudelipuu, mille 2013 asendas monumendiga "Soovide puu".
Raudteepeatus
pisi|[[Ilumetsa raudteepeatus]] Raudteepeatus, ka rongipeatus, on spetsiaalselt reisirongide peatumiseks ette nähtud ja kohandatud koht raudteel, mis on varustatud vähemalt perrooniga reisijate rongi peale minemiseks ja sellelt maha tulemiseks.
Raudteepeatustes ei ole toimu enamasti rongide vastuvõtmist, ärasaatmist, vahetust, möödasõitu ja manöövritöid. Samuti ei asu raudteepeatuses midagi peale perroonide, nagu näiteks jaamahoonet ja teisi raudteejaama juurde kuuluvaid ehitisi. Reisijate ootepaviljonid võivad raudteepeatuse perroonidel siiski olla.
Kolm uusimat raudteepeatust Eestis on Valdeku, Kohtla-Nõmme ja Kitseküla raudteepeatus.
GOES
pisi|Esimene satelliidilt GOES-1 edastatud pilt, 25.10.1975 GOES on Ameerika Ühendriikide Riikliku ookeani ja atmosfääri ameti geostatsionaarsete ilmasatelliitide seeria. NOAA opereerib korraga kahte GOES-satelliiti, mis vaatlevad Ameerika kontinente, Atlandi ja Vaikset ookeani. Praegu (märts 2008) on töös GOES-10 ja GOES-12. GOES-9 laenati Jaapanile asendamaks nende riknenud geostatsionaarset ilmasatelliiti. Töövõimelisi, aga uutega asendatud satelliite hoitakse orbiidil reservis, et vajaduse korral neid uuesti kasutada. Praegu töötavail GOES satelliitidel on peamisteks sensoriteks 5-kanaliline skaneeriv kujutise radiomeeter Imager (üks nähtav ja neli infrapuna kanalit) ja 19-kanaliline radiomeeter Sounder. Lisaks mitmed eriotstarbelised riistad päästeteenistuse, side jm jaoks, röntgeni- ja radioaktiivse kiirguse ning kosmiliste osakeste detektorid, magnetomeeter.
Sündinud 4. märtsil
''Siin loetletakse 4. märtsil sündinud tuntud inimesi.
Karl Saral
pisi|Karl Saral
Elukäik
Ta lõpetas aastal 1904 Tartu Veterinaarinstituudi. Ta oli 1907–1917 Harju maakonna ning 1917–1918 Tallinna linna loomaarst. Osales Vabadussõjas.
Alates aastast 1919 töötas Tartu Ülikoolis, aastail 1926–1941 professorina. Oli 1919–1940 Veterinaarhaavakliiniku juhataja ning 1923–1931 ja 1936–1937 loomaarstiteaduskonna dekaan. Aastail 1931–1936 oli ta Tartu Eesti Põllumeeste Seltsi esimees.
Ta oli Eesti Ajutise Maanõukogu teine abiesimees 27. novembrist 1918 kuni 3. veebruarini 1919. 1939 valiti Tartu linnavolinikuks.
14. juunil 1941 küüditas NKVD ta koos abikaasaga Venemaale.
Isiklikku
Tema abikaasa Ebba Saral oli Eesti Naiskodukaitse Nõukogu esinaine. 2009. aastal tõi nende lapselaps Mari Saral Siberist vanaisa säilmed ja vanaema võimalikust matmispaigast kotitäie mulda, mis kõik sängitati Raadi Vana-Jaani kalmistule 1. juulil 2009 kell 15.
Rockabilly Invasion
Rockabilly Invasion (ka Rockabilly Invasion!; eesti Rockabilly Invasioon) on rockabilly-muusika üritustesari Eestis.
Rockabilly Invasion vol 1
Üritus toimus 24. aprillil 2009 Tallinnas klubis Tapper.
Rockabilly Invasion vol 2
Üritus toimus 10. oktoobril 2009 klubis Tapper.
Roberto Ortiz
Jaime Gerardo Roberto Marcelino María Ortiz Lizardi (24. september 1886 Buenos Aires – 15. juuli 1942) oli Argentina president 20. veebruarist 1938 kuni 27. juunini 1942.
Tiburcio Carías Andino
Tiburcio Carías Andino (1876–1969) oli Hondurase president 1. veebruarist 1933 kuni 1. jaanuarini 1949.
Vranje vana hammam
Vranje vana hammam (serbia keeles Стари амам у Врању) on 17. sajandi lõpust alates tegutsenud Osmanite riigi aegne avalik Türgi saun (hammam) Vranjes Lõuna-Serbias.
Asutus rajati 1690. aastal ning see on üks autentsemaid Osmani ajastu ehitisi Serbias. Vranje vana hammami hoone on muinsuskaitse all, mille eest vastutab kohalik omavalitsus ning see on kohaliku Vranje Rahvusmuuseumi osa.
Kuigi Vranje vana hammam on oma 600 aasta vanuste eelkäijatega võrreldes rajatud tunduvalt hilisemal perioodil, vastab see siiski oma lahenduselt vanimatele türgi saunadele.
Ehitise kirjeldus
Tahutud kivist ja tellistest ehitatud saun koosneb riietusruumist ning pesemiskohtadest, aururuumidest ja kümblusbasseinist. Telliskividega kaetud katusel on viis hulktahkset telliskatusega tamburit, mille klaasist tipud andsid valgust siseruumidele. Vaatamata sellele, et viimase viiekümne aasta jooksul on sauna kolm korda ehitatud ümber, on see halvenenud seisukorra tõttu külastajatele suletud. Viimane rekonstrueerimine, mis algas 2002. aastal, pidi hoonele andma tagasi kunagise elegantsi ja uue otstarbe. Ehitisest kavatseti teha muuseum, kus eesruumis oleks olnud koht kirjandusõhtutele, kammermuusikale ja näitustele.
Kuid aasta või paari pärast täheldati hammami seintel niiskust, mis tähendas, et midagi on läinud valesti. Viimase ümberehitamise projekti autor, Niši linna Kultuurimälestiste kaitse instituudi arhitekt-konservaator Miomir Stojanović peab põhjuseks ehitise halba hooldamist.
Türgi on alates 2009. aastast rahaliselt toetanud vanade Osmani valitsusperioodi aegsete hoonete taastamist naaberriikides (kellega suhe on kestnud ligi viis sajandit), sealhulgas ka Serbias.
Vranje vana hammam on praegusajal linna üks tähtsamaid vaatamisväärsusi ja ka Lõuna-Serbia üks tähtsamaid kultuurimälestisi.
Leysin
Leysin on asula Šveitsis Alpides Vaud' kantonis Aigle'i ringkonnas, Leysini valla keskus.
20. sajandi alguses tegutsesid seal tuberkuloosisanatooriumid. 1945. aastal viibis seal Roland Barthes. 20. sajandi lõpul kujunes paik talikuurordiks.
EASL
EASL on lühend, mis võib tähendada järgmist:
Abdulla II
Abdulla II (1533 – 4. veebruar 1598 Samarkand) oli Buhhaara valitseja 1557–1598, viimane valitseja Šeibaniidide dünastiast.
Tema valitsemisaega peetakse usbekkide vanaks heaks ajaks.
Sulbi (Setomaa)
Sulbi on küla Võrumaal Setomaa vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Meremäe valda.
Rullhoki
thumb|250px Rullhoki on võistkondlik spordiala, mida mängitakse hokiväljakul inline-rulluiskude, hokikepi ja spetsiaalse litriga kahe võistkonna vahel.