cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Haimre rahvamaja
Rahvamaja renoveerimine 2001–2007
2006. aastal eraldati rahvamaja eelarvesse koristaja ruumi ehitamiseks 25 000 krooni. Sama aasta kevadel teeb töö ära majas katlakütjana töötav Leo Kaljusaar. Kuna rahvamajas on hulgaliselt töid tehtud, leiab vallavalitsus, et majanduslikult kasulikum on tuua raamatukogu Kasti külast tagasi rahvamaja hoonesse. 2006. aasta sügisel jätkas hoone renoveerimist Vexon Ehitus OÜ. Akteeritavate tööde maksumus oli 299 960 krooni. Selle eest tehti raamatukogu ruum, välisesik (raamatukogutoa ees), teise korruse trepikoda, lae soojustamine ja elektrivarustus. Vald eraldab raha juurde ja nii saab korda teisel korrusel asuv harjutusruum. Renoveerimisprojekti alusel ehitatakse teisele korrusele ka juhataja kabinet koos panipaigaga. 2006. aasta sügisel tehtud töödeks kulub koos käibemaksuga 454 600 krooni.
2007. aasta 24. veebruaril tähistas rahvamaja 70. aastapäeva. 2007. aasta märtsis sai Haimre klubist uuesti Haimre rahvamaja. Sama aasta sügisel renoveeriti suur saal: seinad, uued siseuksed, taastati 1936. aastal ehitatud saalilagi, tegijaks OÜ Vexon. OÜ Madexe vahetas saali ja lava (ka tegelaste toa) elektrisüsteemi. Kogu hoonesse paigaldati automaatne tulekahjusignalisatsioon (ATS). Akteeritud tööde maksumus oli 371 228 krooni. Sellega lõpevad Märjamaa valla 2005–2007 kulutused kogusummas 1 350 828 krooni. Haimre rahvamaja kordategemiseks on koos eelnevate aastatega investeeritud kokku 2 925 538 krooni.
Tänu annetajaile
Rahvamaja heaks on kasutatud palju annetajate abi. Esimene nimeline annetusleht on kroonikas 23. juunist 1999, saadud raha eest osteti 6 kilo põrandavärvi. Märtsist 2003 on annetati mälestustahvli valmistamiseks rahvamaja pargi algrajajale õpetaja Evald Urvastele. Raha laekus rohkem, Gildemann toetas ka oma panusega valmistades seinatahvli tähistamaks kohalikku hariduselu ja rahvamaja rajajat Arnold Anderssood. Mõlemad tahvlid asuvad rahvamaja seinal ja kõnetavad uudistajaid. 2007. aasta 24. veebruaril, rahvamaja 70. aastapäeva peol annetati raha rahvamaja ja raamatukogu nimetahvlitele. Annetuste abil on palju rahvamaja heaks tehtud ja sealse kogukonna sooviks on hoida oma tegutsevat rahvamaja.
Haimre Kultuuriselts
Haimre rahvamaja katuse all oli küllalt vaba ruumi tegevuse laiendamiseks. Tekkis vajadus luua rahvamaja juurde kultuuriselts, mille kaudu projektide alusel raha taotleda. Selle mõtte aitas teoks teha Lokuta külas Jaagu talu ostnud linnamees ja külavanemaks valitud Mati Terestal. MTÜ Haimre Kultuuriselts põhikiri kinnitati 21.11.2010 rahvamajas toimunud koosolekul, Pärnu Maakohtu registriosakonnas tehti sissekanne 4.01.2011. Haimre Kultuuriseltsi esimeheks valiti Mati Terestal, liikmeid 30, neist 7 juhatuse liiget. 2011. a kevadel esitasime kohaliku omaalgatuse programmile (KOP) projekti "Paekiviaia taastuskoolitus", mis sai ka rahastuse. Eesmärgiks oli taastada rahvamaja ette paekiviaed nagu oli 1930. aastail. pisi|Paekiviaia esimene talgupäev pisi|Paekiviaed edeneb.Hinnapakkumise materjali ja teostusega tegi Orgita Dolomiiditooted OÜ. Kui projekt rahastuse sai, lubas hinnapakkuja materjali kohale tuua, kuid tööjõu puuduse tõttu abilisi ei saadud. Kultuuriseltsi juhatus otsustas oma jõududega talgute korras hakkama saada. Esimesel talgupäeval tuli hulk inimesi koos transpordivahenditega. Töö osutus arvatust raskemaks. Esimesel päeval kulus palju aega mahamärkimisele ja alustamisele. Paekivi tuli töödelda, see kõik oli raske ja aeganõudev. Teisel ladumispäeval oli vähem abilisi, sest isiklik elu nõuab oma.
3. detsembril 2011 korraldab kultuuriselts tänuõhtu tegijaile. Õhtule kutsutakse kõik paekiviaia taastamiskoolitusel osalenud ja ka need head inimesed, kes olid varem osutanud teeneid rahvamaja heaks. Kõik kutsutud said rahvamaja pildiga kutsed ja meened. Tänamisele järgnes kohvilaud võileibade ja koogiga. Vaadati Gerda Terestali kokku pandud pildiprogrammi paekiviaia valmimisest. Tänuõhtut rahastas Märjamaa vallavalitsus. Kohalikus Märjamaa Nädalalehes kajastas Reet Saar.
Haimre muuseumituba
2011. aasta sügisel esitab Haimre Kultuuriselts Leadrile projektitaotluse "Haimre muuseumituba". Põhjuseks vajadus päästa suletava Haimre kooli kõrvalhoonest alates 19. sajandi lõpust kuni senise ajani ulatuvad kohalikku haridus- ja kultuurielu kajastavad materjalid.
Kool suleti 1. septembril 2012. Projekt sai rahastuse. Muuseumituba ehitati rahvamaja teisele korrusele katuse alla. Ehitas Vexon Ehitus OÜ 16. aprillist 16. juulini 2012.
1. aprillil 2012 esitati KOP-ile kultuuriseltsi projektitaotlus "Arhiivikapid Haimre muuseumitoale". Raha eraldati ja kapid telliti aktsiaseltsist AJ Tooted. Augusti keskel jõudsid äsja valminud muuseumituppa arhiivikapid.
Ettevõtmised rahvamaja pargis
Suvepidude korraldamiseks on rahvamaja kõrval park. "Teeme ära" talgutega on pargis tehtud meeste abi vajavaid töid. Samuti on korrastatud masinate ja meeste abil Järgküla teeäär ja muid tegemisi rahvamaja ümbruses. Aastaid mõlgutati mõtteid ehitada parki väikese laululava ette tantsupõrand. 2014. aasta sügisel ja 2015. aasta kevadel esitati kultuuriseltsi poolt KÜSK-ile projekt "Tantsupõrand külaplatsile". Raha ei õnnestunud saada.
2015. aasta kevadel otsustavad kultuuriseltsi juhatuse esimees Mati Terestal, kogukonnas ehitusmasinaid omav Ruttar Marrandi ja ehitusmees Margus Jago-Jaagu ehitada kevadel tantsupõrand kogukonna abiga. Haimre Kultuuriseltsi arvel oli liikmemaksudest ja annetustest laekunud piisavalt raha, et tellida Paliverest immutatud puitmaterjal. Vahepeal läks käiku ka kultuuriseltsi kontol olnud puutumatu raha – annetused Haimre kooli raamatu avaldamiseks –, sest lisaraha tantsupõranda ehitamiseks tuli leida. Tänu kohalikele OÜ-dele, annetajaile ja tantsupõranda avaõhtul osalejate toetusele said kõik võlad ja kulud kaetud.
Tööd tehti neljal nädalavahetusel. Ruttar Marrandi kaasas töömehi, kõik kohalikud, enamus noored. Laupäeva õhtul käidi rahvamajas peol, pühapäeval oldi pargis tantsupõranda ehitusel abiks. Mati ja Ruttari poolt oli talgutoit ja jook. Mati, Ruttar ja Margus on rahvamajas igakuised peolkäijad ja rahvamaja tänas neid Adograafist tellitud plastkaardiga: VABAPÄÄSE Haimre rahvamaja peoõhtutele 01.09.2015 – 01.09.2017 2016. aastal rahastas Märjamaa vald statsionaarse elektrikilbi paigaldamist parki tantsupõranda juurde. 2016. aasta augustis toimus sealses pargis Märjamaa Folgi raames korraldatud eesti-flaami pulmapidu, mida kajastas ka Kanal 2.
2017. aasta 24. veebruaril tähistas Haimre rahvamaja 80. aastapäeva. 2018. aasta mais paigaldati Haimre rahvamaja katusele tuulelipp kukega – Eesti Vabariik 100 – kingitus igasse külasse, millel aastaarv 1873. Aastaarv näitab samal kohal algselt tegutsenud Järgküla kõrtsi. Kogukonna poolt annetatud raha eest valmistas tuulelipu ja paigaldas rahvamaja katusele Karmo Kaljusaar.pisi|Tuulelipp Haimre rahvamaja katusel. Autor Karmo Kaljusaar
Castel Condino
thumb|Castel Condino valla paiknemine Trento provintsis thumb|left|Castel Condino
Castel Condino on vald (comune) Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 45 km Trentost edelas. 2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 235 inimest ja valla pindala on 11,1 km².
Castel Condino külgneb järgmiste valdadega: Valdaone, Bersone, Pieve di Bono-Prezzo ja Borgo Chiese.
Järva maavalitsus
Järva Maavalitsus oli Järva maavanemat teenindav riigiasutus, mis asub Paides. Viimane Järva maavanem oli Alo Aasma.
Eesti maavalitsuste tegevus lõpetati 1. jaanuarist 2018.
Ajalugu
1917. aastal Eestis loodud uue omavalitsussüsteemi rajamise aluseks sai Venemaa Ajutise Valitsuse poolt 30. märtsil 1917 vastu võetud otsus “Eesti kubermangu administratiivse valitsuse ja kohaliku omavalitsuse ajutise korra kohta”. Eestimaa kubermangu tasandil pidi seadusandlikuks organiks saama maanõukogu (nimetatud ka maapäevaks), maakondades tuli valida 7–15-liikmelised maakonnanõukogud. Maakonnanõukogud valiti valdade ja linnade valijameeste poolt, kelle arvuks kehtestati üks iga 1000 elaniku kohta.
Eestimaa kubermangu Järva maakonna Maakonnavalitsuse esimees oli 1917. aastal Johannes Kreideberg.
Maakonnavalitsus oli Maakonnanõukogu täidesaatev organ, mis koosnes vähemalt kolmest liikmest ja sekretärist. Maakonnavalitsuse asjaajamine jagati osakondade vahel, mis moodustati vastavalt vajadusele. Maakonnanõukogude kodukord soovitas moodustada administratiiv-, majandus-, haridus-, tervishoiu- ja veterinaaria-, teede- ja side-, töö- ja hoolekande- ning põllumajandus- ja toitlusosakonna. Maakonnanõukogude ülesandeks oli kõikide maakonna omavalitsusse puutuvate asjade otsustamine täidesaatvate organite valimine ja järelevalve nende tegevuse üle, maakonnavalitsuse esitatud eelarve läbivaatamine.
1927. aastal muudeti maakonnavalitsused, maavalitsusteks ja maakonnanõukogud, maavolikogudeks.
Maakonnaomavalitsused likvideeriti Eestis 1934. aasta põhiseadusega, ning tegutsesid ajutised maavalitsused. 1. mail 1938 jõustunud maakonnaseaduse järgi taasasutati maakonnaomavalitsused.
1938. aastal valiti Järva maavolikogu liikmeiks: N. Waldmaa (Esna vallavanem), J. Areng (Võhmuta), A. Paalpere (Kirna) A. Perandi (Ambla), Tammrts (Albu), Lesi (Särevere), A. Aas (Väinjärve), A. Luht (Rakke), N. Hallimaa (Vajangu), Türi linnavanem Ants Viirmaa ja Tapa  linnavanem Jaan Maidre.
8. märtsil 1940. aastal valisid 13 vallavanemat ning Türi ja Tapa linnavanemad Järva maavolikogu ja maavolinikeks valiti: Jaan Ainvere Säreverest, Karl Õunapuu Amblast, August Oli Lehtsest, Jakob Arnos Koigist, Richard Hallimaa Vajangult, Albert Suurkivi Väinjärvelt, Richard Valdmaa Karedalt, Jaan Krass Paidest, Voldemar Nõukas Võhmutast ning Türi linnavanem Ants Viirmaa ja Tapa  linnavanem Jaan Maidre.
Unisphere
pisi|264x264px|Unisphere New Yorgi maailmanäitusel 1964. aastal Unisphere on 140 jalga kõrge roostevabast terasest maakera Ameerika Ühendriikides New Yorgi Queensi linnaosas Flushing Meadows-Corona Parkis. Seda peetakse Queensi linnaosa sümboliks.
Selle kujundas maastikuarhitekt Gilmore D. Clarke. Unisphere'i eksponeeriti 1964.–1965. aastal New Yorgi maailmanäitusel.
Adam Young
Adam Young (sünninimega Adam Randal Young; sündinud 5. juulil 1986 Owatonnas) on USA muusik, multiinstrumentalist, tootja, laulukirjutaja, laulja ja projekti Owl City looja. Ta on olnud muusikas aktiivne alates aastast 2007.
Šali rajoon
Šali rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Tšetšeeni Vabariigis.
Rajooni halduskeskus on Šali.
Äksi Andrease kogudus
EELK Äksi Andrease kogudus on luterlik kogudus, mis kasutab Äksi kirikut.
Kogudus kuulub Tartu praostkonda.
2022. aasta seisuga on koguduse õpetaja Esa Luukkala, organist Leevi Luukkala, juhatuse esimees Kaimo Kruus ning jumalateenistus toimub igal pühapäeval algusega kell 11.00 Äksi kirikus või pastoraadis.
Jorge Rodríguez
Ta sündis aastal 1965 Barquisimetos Lara osariigis Venezuelas. Ta õppis arstiteadust Venezuela Keskülikoolis. Pärast seda õppis ta psühhiaatriat Andrés Bello Katoliiklikus Ülikoolis.
Isiklikku
Tema isa Jorge Antonio Rodríguez (1942–1976) oli Sotsialistliku liiga juht, politsei piinas ta surnuks; õde Delcy Rodríguez on aastast 2018 Venezuela asepresident.
Eesti NSV Ülemnõukogu II koosseisu valimised
Eesti NSV Ülemnõukogu II koosseisu valimised toimusid 16. veebruaril 1947 ja nendes valiti Eesti NSV Ülemnõukogu II koosseis. Need olid esimesed Eesti NSV (nimetus 21. juulist 1940) Ülemnõukogu valimised. (14.-15. juulil 1940 olid toimunud II Riigivolikogu (hilisema nimega Eesti NSV I Ülemnõukogu) valimised.) Valimistel osales vaid üks partei: kommunistide ja parteitute blokk. See partei võitis kõik 100 saadikukohta.
Mittefotokeemiline kustutamine
Taimedele langeb enamasti rohkem valgust kui nad vajavad, mis võib tekitada kudedes fotooksüdatiivseid kahjustusi. Kui taim pole võimeline neeldunud energiat fotokeemilistes reaktsioonides kasutama, viiakse NPQ käigus klorofülli ergastatud olek tagasi madalamale astmele, kusjuures energia hajub soojusena. Mittefotokeemiline kustutamine toimub peaaegu kõigis fotosünteetilistes eukarüootides (taimed ja vetikad).
Roll fotosünteesis
Valguse neeldumine fotosünteesi valgust neelavates kompleksides viib klorofülli (Chl) põhiolekust kõrgema energiaga ergastunud olekusse (1Chl*). Klorofülli põhiolekusse naasmiseks võib kogutud energia kas (1) footonina tagasi kiirata (fluorestsents), (2) hajuda soojusena läbi mittefotokeemilise kustutamise protsessi, (3) kanduda fotokeemilistesse reaktsioonitsentritesse ja energiseerida fotosünteesi või (4) kõduneda klorofülli 3Chl* oleku kaudu, mis genereerib reaktiivseid hapnikuühendeid (1O2*) ning seega tekitab kudedes oksüdatiivseid kahjustusi.
Fluorestsentsi ja 3Chl* tekkimise tase sõltub klorofülli ergastunud oleku 1Chl* eluajast, mis omakorda sõltub sellest, palju energiat satub teistele radadele. Fotokeemilise kustutamise korral suundub energia suure efektiivsusega fotokeemilistesse protsessidesse, mis limiteeritud valguse korral surub alla („kustutab“) fluorestsentsi. Mittefotokeemilise kustutamise korral toimub fluorestsentsi allasurumine läbi energia suundumise NPQ protsessidesse. Taimed on tänu fotokeemilise ja mittefotokeemilise kustutamise kombinatsioonile võimelised hoidma stabiilset fluorestsentsi ja 3Chl* taset väga erinevate valgusintensiivsuste korral ning seega minimeerima fotooksüdatiivseid kahjusid.
Protsess
Fotosüsteem II valgust püüdvate kompleksidega (LHC) on perifeerselt seotud ksantofülli tsükli karotenoidid. Ksantofülli tsüklis toimub pöörduv violaksantiini de-epoksidatsioon zeaksantiiniks, mida katalüüsib violaksantiin de-epoksidaas. Taimedel, rohevetikatel ja pruunvetikatel esineb pH-sõltuv ksantofülli tsükkel, kus violaksantiin (kahe epoksiidrühmaga ksantofüll) konverteeritakse anteraksantiiniks (üks epoksiidrühm) ja seejärel zeaksantiiniks (epoksiidrühm puudub). Diatoomidel ja muudel eukarüootsetel vetikatel esineb diadinoksantiini tsükkel, kus diadinoksantiin (üks epoksiidrühm) konverteeritakse diatoksantiiniks (epoksiidrühm puudub).
Kui valguse neeldumine ületab taime võime süsihappegaasi fikseerida, kuhjuvad fotosünteetilises elektrontranspordis pumbatud prootonid ja tülakoid hapestub. Tülakoidi luumeni pH langus omakorda kutsub esile fotosüsteem II valkude protoneerimise ja ksantofülli tsükli aktiveerumise. Seejuures valgu PsbS aktiveerimine toimub sekunditega, violaksantiin de-epoksidaasi ja zeaksantiini moodustumine minutitega. PsbS loob mittefotokeemilise kustutamise tsentri, sidudes nii prootoneid kui zeaksantiini ning interaktseerudes fotosüsteem II valgust püüdva kompleksi (LHC) klorofüllidega. Ükski valguspüüdev kompleks pole zeaksantiini unikaalne seondumissait ja see toimub mittefotokeemilise kustutamise aktivaatorina ainult PsbS-iga seotuna. Violaksantiini asendumine zeaksantiiniga valgust püüdva kompleksi saidis indutseerib konformatsioonilise muutuse mittefotokeemilise kustutamise kompleksiks. Zeaksantiin osaleb otseselt klorofülli ergastuse kustutamise protsessis.
Valgusintensiivsuse vähenemisel tõuseb tülakoidi pH, mis toob kaasa fotosüsteem II valkude deprotoneerimise. Zeantiini konversioon tagasi violaksantiiniks toimub aeglasemalt. Protsess indutseerub 20–30 sekundi jooksul ning taastub 1–5 minuti jooksul.
Mittefotokeemiline kustutamine koosneb kolmest komponendist. Ülalkirjeldatud on soojust hajutav komponent qE. Sellest aeglasemad on olekuülekande komponent qT (taastub 5–10 minutit) ja fotoinhibidatsiooniga seotud komponent qI (taastub tunde).
Tähtsus adaptsioonina
Mittefotokeemiline kustutamine on taime valgusregulatsioonis kiire reaktsioon pidevalt muutuvatele valgustingimustele (näiteks päikeselaigud või lehe liikumine). De-epoksidatsioon kui aeglasem protsess toimib keskmise valgustingimuse molekulaarse mäluna. Protoneerimine tagab sekunditega toimiva tagasiside. Taimed kohandavad oma mittefotokeemilise kustutamise määra vastavalt valgustingimustele. Intensiivse kiirgusega harjunud taimedel on suurem kustutamise võime, mis tuleneb suuremast ksantofülli ja PsbS kontsentratsioonist. pisi|500x500px| Klorofülli fluorestsentsi graafik NPQ mõõtmisel. Pimedaga kohanenud proovi nõrgale valgusele eksponeerides mõõdetakse minimaalne fluorestsents F0. Järgneva tugeva valguspulsi tõttu küllastuvad fotosünteetilised reaktsioonitsentrid ning mõõdetakse pimedaga kohanenud proovi maksimaalne fluorestsents Fm. Seejärel lülitatakse sisse fotosünteetiline valgus. Järgnevate valguspulsside ajal mõõdetakse maksimaalne fluorestsents (Fm') valguse käes. Fluorestsentsi väärtus vahetult enne sellist valguspulssi on Ft. Fotosünteetilise valguse välja lülitamisel mõõdetakse minimaalne fluorestsents valgusega kohanenud proovis (F0'). Mittefotokeemilise kustutamise (qE + qT + qI) väärtus on näha Fm ja Fm' vahena, fotokeemilise kustutamise (qP) väärtus Fm ja Ft vahena.
Mõõtmine
Klorofülli fluorestsentsi kustutamist mõõdetakse praktikas fluoromeeteiga, mis suudab mõõta fluorestsentsi määra erineva taustavalguse puhul. Ainult NPQ-st tulenevat kustutamist on võimalik kindlaks teha mõõtes fluorestsentsi lühikeste (vähem kui 1 s kestvate) valguspulsside ajal, mis küllastavad fotosüsteem II reaktsioonitsentrid ja välistavad fotokeemilise kustutamise toimumise.
Klorofülli fluorestsentsi väärtust valguspulsi ajal, kui fotokeemilist kustutamist ei toimu ja fotokeemiline efektiivsus on maksimaalne, nimetatakse maksimaalseks fluorestsentsiks (Fm). Fluorestsentsi väärtus on minimaalne (F0) siis, kui fotosünteetiline valgus puudub ja fotosüsteem II tsentrid on avatud. Fotokeemilise kustutamise aktiivsust saab hinnata võrreldes Fm väärtust fluorestsentsiga valguse käes (Ft) ja fluorestsentsiga fotosünteetilise valguse puudumisel (F0). Erinevalt fotokeemilistest protsessidest pole võimalik energia hajumist täielikult inhibeerida, seega pole võimalik kindlaks teha klorofülli fluorestsentsi väärtust mittefotokeemilise kustutamise puudumisel. Sellest tulenevalt on kõik mittefotokeemilist kustutamist kvantifitseerivad väärtused suhtelised, sõltudes mingist pimedusega kohanenud Fm väärtusest.
Mittefotokeemilise kustutamise väärtus on NPQ = (Fm – Fm')/Fm', kus Fm' on maksimaalne fluorestsents valguse käes ja Fm on pimedusega kohanenud proovi maksimaalse fluorestsentsi väärtus. NPQ komponente saab mõõtmisel eraldi kvantifitseerida tänu nende erinevale taastumise kineetikale ja tundlikkusele erinevatele kemikaalidele.
Raimo Nõu
Raimo Nõu (sündinud 3. novembril 1979 Keilas) on eesti sporditegelane ja -ajakirjanik.
Níki Bakogiánni
Níki Bakogiánni (sündinud 9. juunil 1968 Lamías) on kreeka kergejõustiklane, kõrgushüppaja.
Bakogiánni võitis hõbemedali 1996. aasta suveolümpiamängudel Atlantas. Ta alistas kõrguse 2.03, mis on tema isiklik rekord ja ühtlasi ka Kreeka rekord. Olümpiavõitja Stefka Kostadinova Bulgaariast alistas kõrguse 2.05. Sama aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel võitis ta tulemusega 1.96 samuti hõbeda. Selle tulemusega kordas ta kuu aega varem hüpatud isiklikku siserekordit. Kulla võitis Alina Astafei tulemusega 1.98.
Lielāmuiža mõis
Lielāmuiža mõis (saksa keeles Essenhof, läti keeles Lielāmuiža) oli rüütlimõis Liivimaal Riia kreisis Madliena kihelkonnas. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi asub mõisasüda Lätis Ogre piirkonnas Madliena vallas Lielāmuižas.
Raimo Nõu
Ta lõpetas aastal 1999 Tallinna Vanalinna Täiskasvanute Gümnaasiumi ja õppis aastatel 1999–2000 Tartu Ülikooli ajakirjandusosakonnas.
Ta töötas aastatel 1999–2000 FC Flora kommertsdirektorina ja Jalgpalliliidu projektijuhina, 2002–2005 ja 2006–2009 Eesti Spordiseltsi Kalev turundusjuhina ja spordidirektorina.
Aastatel 1996–1999 oli ta Spordilehe reporter ja tegevtoimetaja, 1998 Postimehe reporter ja 2005–2006 sporditoimetuse juhataja ning 2001 Eesti Spordi Infolehe tegevtoimetaja.
Raimo Nõu on olnud Spordiajakirjanike Liidu liige (1999), Jalgpalliklubi Tallinna Kalev juhatuse liige (2002–2016) ja klubi president (2008–2016), Eesti Jalgpalli Liidu naiste- ja amatöörjalgpalli komisjoni liige, Kalevi Keskstaadioni direktor (2008–2012) ja Eesti Spordiseltsi Kalev juhatuse liige (2010–2013).
Jalgpalliklubi Põhja-Tallinna JK Volta asutaja ning juhatuse liige. 2016 ajakirja Kalevlane peatoimetaja.
2018. aastal tunnistas ta Sõle spordikeskuse endisele juhile Toomas Ristlaanele altkäemaksu andmist.
Tallinna Hansakool
Tallinna Hansakool või Tallinna Hansa kool (ka Tallinna Hansa Ühiskaubanduskool, samuti Hansa Erakaubanduskool ) oli Tallinnas tegutsenud saksakeelne kutseõppeasutus. Kool andis kaubandus- ja majandusalast haridust.
1937. aastal oli Hansakool kolmeaastase õppeajaga erakaubanduskool.
Vene-Balti asum
pisi|Kopli liinid 2021. aastal Vene-Balti asum (vanas kirjaviisis Vene-Balti asundus) on ajalooline asum Tallinnas Kopli poolsaarel, Põhja-Tallinna linnaosas Kopli asumis. Allasum piirnes Paljassaare lahe ja Kopli tänavaga.
pisi|Laevatehase endine administratiivhoone, [[Kopli tänav 101]]
Asumi asutamine
Aastatel 1912–1916 ehitas Prantsuse firma Schneider-Creuzot Kopli poolsaarele Vene Ühingu kapitaliga Vene-Balti Laevaehituse ja Mehaanika Aktsiaseltsi Reveli Laevaehitustehase ning suurettevõtte töötajate jaoks tehase juurde ka kompaktse töölisasula. Ehitustöid tegid mitmed Peterburi ja kohalikud ehitusettevõtted ja mehaanikatehased, tehasehooneist ja töölisasulast koosneva kompleksi projekteerimist juhtis Peterburist pärit insener Aleksandr Dmitrijev (ru). Töölisasula, mis ehitati kahes järgus: 1913.–1914. ja 1916.–1917. aastal (seoses laevaehitustehase mürsuosakonna ehitamisega).
Suletud tootmisterritooriumist linna poole rajati oma aja kohta väga eesrindliku planeeringuga asundus, kus rangelt tsoneerituna paiknesid elamualad töölistele, meistritele, tehase juhtkonnale ja neid teenindavad hooned – haigla, saun, söökla, kauplus, seltsimaja, kool, kirik, politseijaoskond, postkontor, tuletõrjemaja, pesumaja jt. Laevaehitustehase töölisasulas paiknesid kahekorruseline paekivist haigla, puidust tuletõrjehoone, politseijaoskond, kirik-söökla, saun, kino ja elamud.
Elamupiirkonnad
Asum jagunes tootmis- ja elamurajooniks, viimane omakorda jagunes ametnike linnaosaks (praegused Süsta, Ketta ja Kaluri tänava äärsed hooned) ning töölisasundiks. Ametnike ja tööliste elamud on ehitatud tüüpprojektide järgi ja rühmitatud tüüpide kaupa. Elamute (66) numeratsioon erines tänapäevasest jaotusest – tänava vasakpoolsed hooned paaritute numbritega ja parempoolsed paarisnumbritega –, kuna majad kandsid neid järjekorranumbreid, mis nad said vastavalt hoonete valmimisele. Kokku oli töölisasulas umbes 1200 korterit. Kuna hooned paiknesid astangutel, nimetati piirkonda vastavalt ülemiseks, keskmiseks ja alumiseks koloniiks. Mere ääres Sepa tänaval 1930. aastate keskel ümber ehitatud majade piirkond kandis «kandiliste majade» nime.
Tööliselamud
Töölisbarakid ehitati nn liinidele (1., 2., 3., 4., 5.) ja Sepa ning Kaevuri tänavale paralleelselt reastatud kompaktsete gruppidena. Need on kitsa keskkoridoriga kahekorruselised puumajad, igal korrusel 16 kööktoa tüüpi 12 m² korterit. WC-sid oli igal korrusel 2, kõigis majades oli elekter.
Ametnikeelamud
Süsta ja Ketta tänava äärde jäävad kõrgemate meistrite, ametnike ja inseneride majad, algselt valdavalt suurte 4–6-toaliste korteritega.
Vene-Balti laevatehase nooremteenistujate elamud, mis on tunnistatud ehitismälestiseks:
Vene-Balti laevatehase vanemteenistujate elamud, mis on tunnistatud kultuurimälestiseks:
Kaluri tänava lõppu paigutati aga kõige suurejoonelisemad, tehase juhtkonnale mõeldud elamud: Vene-Balti laevatehase direktori elamu, Kaluri tänav 15, laevatehase asedirektorite korterid Kaluri tänav 13.
Asumi taristuhooned
Asunduse kesksemaid hooneid oli Vene Balti asunduse maja nr 23, mille ühes otsas asus apostliku õigeusu Kopli Nikolai kirik, teises otsas vana Kopli Rahvamaja.
Tehase territooriumil oli korra tagamiseks ette nähtud spetsiaalne korrakaitseüksus, Vene-Balti laevatehase politseijaoskond, mis asus 1914. aastal ehitatud Kopli tänav 108 majas (Vene-Balti asunduse maja nr 24 ).
Kopli tänav 114 2-korruseline viilkatusega puithoones, mis ehitati samuti 1914. aastal, asus Vene-Balti laevatehase tuletõrjujate maja, hoone hävis 2008. aastal põlengus.
Treiali tänav 6 (Vene Balti asunduse maja nr 97) asub 1936. aastal sisse õnnistatud Tallinna Püha piiskop Nikolause kirik, endise Vene-Balti laevatehase tuletõrjedepoo kohal.
Tüüfusepideemialaagrid
Eesti Vabadussõja ajal, 1919. aasta lõpul ja 1920. aasta algul asus praeguse Maleva põigu piirkonnas Tallinna 3. Sõjaväehaigla. 3. Sõjaväehaiglal ehk Kopli Sõjaväe haigemajal oli mitmeid ruume veel Vene-Balti ja Bekkeri asunduses. Vene-Balti Laevatehase tühjaks jäänud barakkides Loodearmee 1., 2., 3. ja 4. hospidal. Puhkenud tüüfusepideemia ajal oli kõik hilisema 5 liini äärsed 12 barakki kasutusel hospidalidena. 1919. aasta detsembris viibis hospidalis 850 haiget. Vene Loodearmee hospidalid isoleeriti, siseminister Aleksander Hellati ja Tervishoiu peavalitsuse juhataja: Dr. Konstantin Koniku korraldusel, linnast epideemia tõttu. 1919. aasta sügisest kuni 1920. aasta kevadeni suri Loodearmee hospidalides paarsada inimest nakkustesse; nende mälestuseks püstitati mälestuskivi Kopliranna piirkonda ning seal oli ka kuni Kopli kalmistu lõhkumiseni Nõukogude võimude poolt arhitekt Aleksandr Vladovski loodud paekivist kabel.
Kannaluu
Inimestel ja paljudel primaatidel on kannaluu (ladina keeles calcaneus või calcaneum) jalaluu, mis moodustab jala kannaosa. Inimesel on kannaluu suurim tallaluu. Selle pikk telg on suunatud ettepoole ja külgsuunas. Achilleuse kõõlus kinnitub kannaluu tagumisel küljel ülaserval asuvasse krobelisse piirkonda.
Castelfondo
Castelfondo (ladiini: Cjastelfon, saksa: Kastelpfund) on vald (comune) Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 45 km Trentost põhjas.
Geograafia
2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 624 inimest ja valla pindala on 25,8 km².
Castelfondo külgneb järgmiste valdadega: Brez, Fondo, St. Pankraz, Unsere Liebe Frau im Walde-St. Felix ja Laurein.
Shelter Island
Shelter Island on vald (town) Ameerika Ühendriikides New Yorgi osariigis Suffolki maakonnas.
Shelter Island paikneb Long Islandi idaosas ning hõlmab umbes 32 km² suuruse samanimelise saare. Long Islandi põhja- ja lõunapoolsest poolsaarest eraldab teda Peconici jõgi ja Shelter Islandi väin, idas piirneb Gardinersi lahega.
Vallas asub kaks alevikku – Shelter Island ja Shelter Island Heights – ning üks küla – Dering Harbor.
Long Islandiga on sellel parvlaevaühendus.
pisi|left|Shelter Islandi silt
Ķeipene mõis
Ķeipene mõis, ka Jaunķeipene (saksa keeles Kaipen, ka Neu-Kaipen, läti keeles Ķeipenes muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Riia kreisis Madliena kihelkonnas. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi asub mõisasüda Lätis Ogre piirkonnas Ķeipene vallas.
Crossi maakond
Crossi maakond (Cross County) on maakond Ameerika Ühendriikides Arkansase osariigis.
Kabuli langemine (2021)
pisi|Kabulist põgenevad afgaanid. Kabuli langemine on 15. augustil 2021 toimunud riigipööre Afganistani pealinnas Kabulis, kui Taliban haaras võimu Afganistani Islamivabariigilt ja taastas Afganistani Islamiemiraadi. pisi|Talibani lipp, millest sai peale riigipööret ka Afganistani lipp. pisi|Afganistani lipp enne riigipööret, aastatel 2004–2021.
Crossi maakond
Maakonna halduskeskus on Wynne.
Ajalugu
Maakond moodustati 1862. aastal.
Rahvastik
Arvestusliku rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga):
Kalli (Võrumaa)
Kalli oli küla Võrumaal. Küla jääb tänapäeval Mõksi küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Rõuge kihelkonda. Küla kaotati 1940. aastatel.
Eesti muusika
pisi|Hiiumaa puhkpilliorkester 1931. aastal Eestlaste laulmist ja tantsimist on esmamainitud Saxo Grammaticus "Gesta Danorumis" (1179. aastal). Saxo jutustab eesti sõdalastest, kes laulsid öösiti mõne suure lahingu ootel.
Eesti folkmuusika traditsioon on üldiselt kaheks perioodiks jagatud. Vanemaid folklaule kutsutakse ka regilauludeks, mille poeetilist meetrikat, regivärssi, kannavad kõigi balti-soome rahvaste traditsioonid. Regilaulud olid eestlaste seas laialt levinud kuni 18. sajandini, mil need hakkasid rütmikate folklauludega asenduma. Kutselised Eesti muusikud kerkisid esile 19. sajandi lõpus Eesti rahvusliku ärkamise ajal. Tänapäeval on rahvusvaheliselt kõige tuntumad Eesti heliloojad Arvo Pärt ja Veljo Tormis.
Rahva- ehk folkmuusika
Eesti regilaule on laialdaselt salvestatud ja õpitud, eriti neid, mida laulsid naised. Need võivad esineda mitmes vormis, sealhulgas ka töölauludena, ballaadidena ning eepiliste legendidena. Suure osa regivärsi varajasest teaduslikust uurimisest tegi 1860. aastail Friedrich Reinhold Kreutzwald, kes kasutas neid Eesti rahvuseepose "Kalevipoeg" koostamisel. Siiski oli regilaul 20. sajandiks enamikus Eestist kadunud, selle elavaid traditsioone esines veel ainult Setumaal ja Kihnus.
pisi|6 keelega kannel Traditsioonilised tuulepillid (inglise wind instruments), mis põlvnesid pillidest, mida mängisid karjused, olid vanasti laialt levinud, kuid nüüdisajal mängitakse neid harva. Muid pille, sealhulgas viiulit, kannelt (zither: eesti tõlkes tsitter), kontsertiinat ja akordioni, kasutatakse polka või muu tantsumuusika mängimiseks.
Kannel on eesti rahvapill, mis on praegu populaarsem Ameerika eestlaste seas kui oma kodumaal. Ometi kuuluvad Eesti kandlemängijate sekka Igor Tõnurist ja Tuule Kann.
Moseli veinid
Moseli veinid ehk mooselid on veinid, mis on toodetud Moseli jõe ümbruses. Moseli veine toodetakse kolmes riigis: Saksamaal, Prantsusmaal ja Luksemburgis, kuid nimetusega "moosel" peetakse silmas eeskätt Saksamaal toodetud Moseli veine.
Saksamaa
Vaata ka Moseli veinipiirkond.
Eesti muusika
Eesti ooper
Esimene teadaolev ooperietendus Eestis toimus 1680. aastal Tallinnas, milleks oli Johann Valentin Mederi Singspiel (laulumäng) "Kindlameelne Argenia" (Die beständige Argenia). 18. sajandil esitasid Tallinnas oopereid ja laulumänge rändtrupid Euroopa riikidest, eriti Saksamaalt, mis peatusid siin oma teekonnal Venemaale. 1776–1782. aastal resideeris Tallinnas Carl Christian Agthe juhitav Hundembergi trupp. Madame Tilly trupp esitas Wolfgang Amadeus Mozarti "Võluflööt" (Die Zauberflöte, umbes 1795) ja "Don Giovanni" (1797). 1784. aastal asutati Tallinnas asjaarmastajate teater Revaler Liebhaber-Theater, mis esitas peamiselt August von Kotzebue laulumänge eesti keeles ja eesti näitlejatega. Eriti populaarne oli aga Carl Maria von Weberi ooper "Nõidkütt" (Der Freischütz). Rahvuslike jõududega ooperi etendamise ajalugu ulatub 19. sajandi teise poolde. Esimesed katsetused on seotud August Wiera harrastusteatriga Tartu vanas Vanemuises. Seal oli mängukavas von Weberi muusikaga "Preciosa" (1883). Selle ooperi esitamist loetakse eesti oma muusikateatri alguseks.
Eestlaste kultuurielus olid tähtsal kohal laulu- ja mänguseltsid, millest kasvasid välja kutselised teatrid. 1865. aastal asutati taolised seltsid Tallinnas (Estonia) ja Tartus (Vanemuine), mille baasil hiljem tekkinud kutselised teatrid jäid kuni 1940. aastani seltsiga seotuks, kuni nad Nõukogude Liidu okupatsiooni ajal likvideeriti. Taasiseseisvumise eelõhtul 1990. aastal Estonia seltsi tegevus taastati.
Kutseline teater Vanemuine alustas tegevust 12. augustil 1906, kui valmis Jaan Tõnissoni initsiatiivil ja eesti rahva majanduslikul toetusel uus teatrimaja. Estonia kutseline trupp alustas 16. septembril 1906. aastal ja esitas sõnalavastuste kõrval ka Friedrich von Flotowi ooperi "Alessandro Stradella". 1907. aastal lavastati Tartus Adalbert Wirkhausi eestvedamisel Conradin Kreutzeri ooper "Öömaja Granadas" (Das Nachtlager in Granada). Rudolf Tobias korraldas Tartus Mozarti "Don Giovanni" üksikute stseenide ettekandmise.
1912. aastal esitati Estonias Albert Lortzingi "Salakütt" (Der Wildschützi) ja esimese itaalia ooperina Eestis Ruggero Leoncavallo "Pajatsid" (I pagliacci). Tallinnas avati Estonia uus teatrimaja 24. augustil 1913. Eesti rahvusliku ooperi areng algas Estonia baasil 1918. aastal, kui Estonias komplekteeriti statsionaarne koosseis ja majanduslikud tingimused muutusid stabiilsemaks. Vanemuine elas sel ajal üle juba esimest loomingulist ja organisatsioonilist kriisi.
Oopereid on üksikutel juhtudel esitanud Tallinna saksa teater (Revaler Deutsches Theater, 1896), Võru Kannel (1929, Tšaikovski "Jevgeni Onegin"), Pärnu Endla (1920, 1926, 1935, 2003, 2005, 2007, 2009, 2011, 2013, 2022), Narva teater (1926) ja Viljandi Ugala (1928, 1929, Verdi "Traviata", Tartu Uus teater (2019), Nukuteater (1960, Grigori Kompanejetsi lasteooper "Hunt ja seitse kitsetalle") ja Pärnu Ooper (1994, Mozarti "Figaro pulm").
Esimese eesti ooperi "Sabina" (1905) komponeeris Artur Lemba venekeelsele libretole. Eesti keelde tõlgituna sai see nimeks "Lembitu tütar" (1908), millest on Tartus esitatud vaid katkendeid. Õiget ooperi mõõtu ei andnud välja ka Karl August Hermanni "lauleldus" "Uku ja Vanemuine" (1908), mille kohta on öeldud, et see vaid meenutas ooperit. Esimene kutselises teatris ette kantud rahvuslik ooper oli Evald Aava "Vikerlased" (Estonia, 1928). Seejärel tulid lavale Artur Lemba "Kalmuneid" (1929), "Armastus ja surm" (1931) ja "Elga" (1934) ning Alfred Vedro "Kaupo" (1932).
1944. aastal hävitasid Nõukogude okupatsiooniväed mõlema Eesti kutselise muusikateatri hooned. 1947. aastal avati taastatuna Estonia teatrimaja ja 1967. aastal uusehitusena Vanemuise hoone. Estonia andis teatrimaja taastamise aastatel etendusi Tallinna kino Gloria Palace ja Vanemuine Tartu Saksa teatri hoones.
Pärast sõda arenes hoogsalt rahvuslike ooperite komponeerimine. Estonias olid esmaettekandel:
Moseli veinid
Prantsusmaa
Prantsusmaal toodetakse Moseli veine Lorraine'is Metzi linna lähedal. Kuna selle veini toodang on väike – ligikaudu 1500 hektoliitrit veini aastas –, siis seda veini eriti ei ekspordita.
Luksemburg
Moseli veini toodetakse Luksemburgi kaguosas. Vastava kvaliteediklassi nimi on Moselle Luxembourgeoise ja veinipiirkonna ligikaudne suurus on 1290 hektarit.
Indrek Grigor
pisi|Indrek Grigor (2015)
Eesti muusika
Eesti ooper
Erkki-Sven Tüüri "Wallenberg" (2001) oli maailma esiettekandes Dortmundi ooperis ja Jüri Reinvere "Puhastus" (2012) Soome Rahvusooperis.
Indrek Grigor
Indrek Grigor (sündinud 27. juunil 1981 Pärnus) on eesti semiootik, kunstiajaloolane, -kriitik, ajakirjanik ja kuraator. Elab ja töötab Tartus.
Eesti muusika
Eesti ooper
20. ja 21. sajandi jooksul (seisuga august 2013) on 30 eesti heliloojat komponeerinud 54 ooperit, millest 32 on olnud esiettekandel Estonias ja 20 Vanemuises. Viljakaimad loojad on olnud Eugen Kapp (6 ooperit), Gustav Ernesaks (5), Artur Lemba (4) ja Raimo Kangro (4). 14 heliloojat on igaüks kirjutanud ühe ooperi. "Vikerlased" on lavastatud kaheksal ja "Tasuleegid" seitsmel korral. 34 algupärast teost on leidnud esitamist vaid ühel korral.
Alates 1999. aastast korraldatakse Saaremaal Kuressaare ooperifestivali. Suviseid ooperietendusi või galakontserte korraldatakse ka Brigitta festivalil Tallinnas, Pärnu ooperipäevadel, Tartu päevadel ja David Oistrahhi festivali raames ning Leigo järvemuusika üritustel. Festivalide külalisteks on olnud ooperitrupid välismaalt.
Valuiki rajoon
Valuiki rajoon (vene keeles Валуйский район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Belgorodi oblasti lõunaosas. Rajooni keskus on Valuiki linn.
Indrek Grigor
Ta on õppinud Tartu Ülikoolis kunstiajalugu ja semiootikat. 2004. aastal kaitses ta bakalaureusetöö semiootikas teemal "Vladimir Nabokovi läbipaistev maailm", 2008. aastal magistritöö kunstiajaloos teemal "Modernistlik ornament".
Eesti muusika
Eesti operett
Eestis kanti esimest korda operetti ette 1885. aastal August Wiera asjaarmastajate teatris. Seal mängiti 65 korda Robert Planquette’i operetti "Corneville’i kellad". Sama trupp esitas ka Rihard Genée "Fatinitza" ja Johann Straussi "Mustlasparuni" (Der Zigeunerbaron). Hiljem lisandusid Jaques Offenbachi "Rüütel Sinihabe" (Barbe-bleue) ja Alfons von Czibulka "Ilumäe piima­tüdruk" (Vom Donaustrand), mida mängiti 46 korda.
1873. aastal mängis Estonia seltsi asja­armastajate teater esimest laulumängu. 1893. aastal hakkas Tallinna asja­armastajate teater Wilhelm Thali eestvedamisel mängima regulaarsemalt saksa laulumängude (Singspiel) taolisi rahvatükke "Veiderdaja", "Lilleoru Elsa", "Seisuste vaheseinad", "Kaltsu­kaupmees" jt. 1903. aastal esitasid Tartu asjaarmastajad Miina Härma "kurbloolist ilunäit­­­lust" "Murueide tütred".
1906. aastal asutatud kutseline Estonia trupp võttis esimese operetina mängukavva Hervé (kodanikunimi Louis-Auguste Florimond Ronger) "Mam’zelle Nitouche’i" (1907) ja ootamatult edukaks osutunud austria helilooja Leo Falli "Lõbusa talupoja" (Fidele bauer), mida mängiti kokku 140 korda. 1911. aastal etendus Estonias esimese eesti algupärase operetina Adalbert Wirkhausi "Jaani­öö".
Indrek Grigor
2006–2010 oli Indrek Grigor Tartu Kunstimuuseumi foto- ja videokunsti kogu hoidja ja kuraator.
Valuiki rajoon
Rajooni pindala on 1709,6 km². Elanike arv oli 2012. aastal 68 237, 2009. aastal 69 701 ja 2002. aastal 36 601.
Eesti muusika
Eesti operett
Kuni 1918. aastani oli operett Eesti teatrite mängukavas juhuslikult. Iseseisvumise järel alustas operett ka Eestis oma võidukäiku. Estoniast sai selles osas konku­rentsitu liider. Kuni Eesti okupeerimiseni 1940. aastal hoolitsesid Estonias operettide lavastamise eest Paul Pinna, Alfred Sällik ja Agu Lüüdik. Pinna oli esimene, kes Eestis vahendas lavale klassikalise opereti tipp­teosed "Lõbus lesk" (Die lustige Witwe), "Nahkhiir" (Der fledermaus) ja "Ilus Helena" (La belle Hélène). Sälli­ku juhtimisel arenes operett edasi. Lavastati suur osa aktuaalseid Viini kuldse ja hõbedase ajas­tu tükke ning ka menukamaid Offenbachi operette. Lüüdiku lavastamise aega on nimetatud Estonia opereti kuldajastuks. Tema juhtimisel arenes operett suurejooneliseks, sädelevaks, teatrile küll kulukaks, kuid seltskonnaelu innustavaks ettevõt­miseks ning saavutas tohutu publikumenu. Lavastati pea kõik maailma populaarsed teosed. Tartu Vanemuine oli samuti 1930. aastatel aktiivne operettide lavaletooja. Korraga oli tavaliselt repertuaaris 3–5 teost, kus­juures mõnel aastal esietendus kolm uut operetti.
Indrek Grigor
2010–2018 Tartu Kunstimaja galerist.
Bergelmir (kuu)
Bergelmir (Saturn XXXVIII, esmane tähis S/2004 S 15) on üks Saturni kuudest. Bergelmiri avastasid Scott S. Sheppard, David C. Jewitt, Jan Kleyna ja Brian G. Marsden, kes teatasid selle Saturni kaaslase olemasolust 4. mail 2005.
Indrek Grigor
2019. aasta juulist Tartu Kunstimuuseumi kuraator
Nikolai Kondratjev
Nikolai Dmitrijevitš Kondratjev (16. märts (4. märts) 1892 – 17. september 1938) oli vene majandusteadlane. Kondratjev lõpetas Peterburi ülikooli. 1920. aastatel oli ta juhtivaid nõukogude majandusteadlasi, sattus aga siis põlu alla. 1930 Kondratjev arreteeriti ja mõisteti pikaks ajaks vangi. Uuel kohtuprotsessil mõisteti Kondratjev 1938. aastal surma ja lasti samal päeval Moskva lähedal maha.
Indrek Grigor
Aastast 2008 on ta olnud külalislektor Tartu Kõrgemas Kunstikoolis, Eesti Kunstiakadeemias ja Tartu Ülikoolis.
Nikolai Kondratjev
Ta oli tsüklilise konjunktuuriteooria üks esimesi esindajaid.
Eesti muusika
Eesti operett
Eesti heliloojad on kompo­nee­rinud 20 algupärast operetti ja laulumängu. Nende ilmumine oli esialgu väga vaevaline. Lisaks "Jaaniööle" mängiti rahvusliku opereti­ajastu alguses Estonias ja Vanemuises Juhan Simmi laulu­mängu "Kosjasõit" (1915) ja operetti "Kooparüütel" (1915). Tüüpiliseks saksa mõjutustega Eesti-päraseks laulumängu esindajaks oli ka hilisem Eduard Oja "Rätsep Õhk" (Tallinna Töölisteater, 1943), mille menu jäi tagasihoidlikuks.
Bergelmir (kuu)
Bergelmiri diameeter on umbes 6 kilomeetrit. Bergelmir tiirleb ümber Saturni selle pöörlemisele vastupidises suunas (retrograadsel orbiidil).
Vasaku käe reegel
pisi|Kolme sõrme juhis: kui nimetissõrm näitab magnetvälja B suunda ja keskmine sõrm voolu I suunda, siis nätab pöial jõu F (või liikumise) suunda pisi|Ampère'i vasaku käe reegel
Vasaku käe reegel on elektriõpetuses mnemotehniline juhis, mis määrab magnetväljas paiknevale vooluga juhtmele mõjuva jõu suuna.
Eesti muusika
Eesti operett
1930. aastatel kujunes peamiseks rahvuslike operettide autoriks organist ja dirigent Priit Ardna (enne nimede eestistamist Elmar-Friedrich Rossmann), kelle operett "Tütarlaps kodu­maata" (1934) oli Tallinnas kohe väga edukas. Ardna kirjutas Estoniale veel "Igavese legendi" (1935), suure publikumenuga "Tatra tüdruku" (1937) ja "Kaluri­neiu" (1941). Viljandi Ugala lavastas Ardna debüütteose "Ly" (1931). Operette komponeeris peamiselt Vanemuises ette kandmiseks Adalbert Wirkhaus. Tema "Veskineiu" (1932) ja "Kevadtormid" (1934) olid Viini operettide kõrval küllaltki populaarsed. Operetikomponistina tegi endale nime ka Heldur Boris Vatsel. Ta komponeeris "Õnnelennu" (Vanemuine, 1935), "Naapoli pärli" (Vanemuine, 1936) ja "Taevaliku meloodia" (Võru Kannel, 1938). Eduard Kulbi "Sinise vere" esitati Narva Töölisteatris (1940). Iseloomulikuks nende tükkide faabulas oli asjaolu, et vaid kahes enne sõda välja tulnud teoses ("Kalurineiu", "Kevadtormid") hargneb sündmustik Eesti oludes. Ülejäänute faabulad viisid eestlasi laia maailma ning kajastasid ääri-veeri tollast rahvusvahelist elu. Peale lavastatud teoste valmisid heliloojatel veel mitu operetti, mis aga ettekandmist ei leidnud. Need olid R. Jakobsoni "Hulgus ja haldjas" (1931), Vatseli "Kui muusikus rändab" (1934), "Kalurineiu" (1940), "Unelmate saar" (1940) ja "Igatsetud maa" (1940). Viimane oli kirjutatud Estonia poolt korraldatud uute operettide saamise konkursile, kus pälvis žürii tähelepanu ja oli kavandatud lavastada 1940/41. aasta hooajal, kuid siis algas Nõukogude okupatsioon ning plaanid nurjusid. Nõu­kogude okupatsioon ja Eesti allutamine bolševistlikule režiimile pillutas Estonia operetitrupi mööda maailma laiali. Ka mitmed Vanemuise operetitähed emigreerusid või represseeriti oku­pat­sioonivõimude poolt. Põlvkondade vahe­tudes taastusid Estonia ja osaliselt ka Vane­muise head operetitraditsioonid, kuid kumbki Eesti juhtiv muusikateater ei saavutanud oma operetilavastustega enam kunagi 1930. aastate taset ja hiilgust.
Nikolai Kondratjev
Looming
Vaadeldes majandusnäitajate (näiteks hinnad, intressimäärad, töötasud, väärtpaberikursid, väliskaubanduse vood) 140 aasta jooksul Suurbritannias, Prantsusmaal ja USA-s, jõudis Kondratjev oma 1926. aasta töös järeldusele, et tööstusriikide majanduslik areng kulgeb umbes 50 kuni 60 aasta pikkuste tõusu ja languse lainetena. Teednäitavate baasinnovatsioonide (näiteks aurumasina leiutamine, auto leiutamine, raudtee levik, elektri kasutuselevõtt) toimel pöördub majandus stagnatsioonist tõusuteele.
Indrek Grigor
Aastast 2006 avaldanud kunstikriitilisi artikleid väljaannetes Sirp, Cheese, Kunst.ee, Kunstiteaduslikud Uurimused (retsensioonid), Müürileht, Artishok, 30+, Echo Gone Wrong, Studija jm.
Nikolai Kondratjev
Looming
Vastupidi marksismi ennustusele ei ole kapitalism Kondratjevi arvates mõistetud lõplikule allakäigule, vaid toibub uue laine tõusufaasis.
Indrek Grigor
Grigor kuulub Eesti Semiootika Seltsi, Eesti Kunstiteadlaste ja Kuraatorite Ühingusse, Tartu Kunstnike Liitu.
Nikolai Kondratjev
Looming
Aastal 1939 avaldatud raamatus "Business Cycles" võttis Joseph Schumpeter pikkade konjunktuurilainete kohta kasutusele termini "Kondratjevi lained".
Valuiki rajoon
Valuiki rajoonis on 82 asulat, mis kuuluvad kahe linnaasunduse (Valuiki linna ja Urazovo alevi) ning neljateistkümne külaasunduse koosseisu.
Eesti muusika
Eesti operett
Sõjajärgne periood algas Estonias Ungari päritolu USA helilooja Sigmund Rombergi opereti "Kõrbelaul" (1946) ettekandmisega, kus peaosades olid Georg Ots ja Meta Kodanipork. Korrati klassikalisi operette "Silva" (1948), "Mustlasparun" (1948), "Öö Veneetsias" (1951), "Nahk­hiir" (1953), "Lõbus lesk" (1955), "Linnukaupleja" (1956), "Krahvinna Mariza" (1959), ""Mamzelle Nitouche" (1966) jt.
Klassikaline operett polnud Nõukogude Eesti teatrijuhtide, ideoloogiatöötajate ja teiste repertuaaripoliitika määrajate silmis eriti populaarne lavažanr. Uuslavastuste arv vähenes järsult, ulatudes keskmiselt ühe lavastuseni kahe aasta jooksul. 1982. aastal lavastas Ago-Endrik Kerge Estonias suure menuga etendunud Pál Ábrahámi opereti "Savoy ball". Opereti tagasitõmbumise üheks põhjuseks oli kahtlemata ka muusikalise komöödia ja muusikali esileker­kimine ja selle mõneaegne publikumenu.
20. sajandi viimasel aastakümnel ja 21. sajandi alguses on klassikaline operett olnud harva Esto­nia repertuaaris. On lavastatud üksikuid maailma operetitoodangu tippteoseid, nagu "Ilus Helena", "Nahkhiir", "Öö Veneetsias", "Onupoeg Bataaviast", "Savoy ball", "Lõbus lesk", "Viini veri", "Krahv Luxemburg", "Krahvinna Mariza" ja "Orpheus põrgus". Oluliselt paremini ei ole operetil läinud ka Vanemuises. 1945.–2023. aastal on Tartu teater lavastanud operette 67 korral, kusjuures 41 korda on toodud lavale klassikalisi Viini või Berliini koolkonna teoseid. "Nahkhiirt" on esitatud neljas, Rudolf Frimli "Rose-Maried", "Lõbusat leske", "Viini verd" ja "Mustlas­parunit" igaühte kahes eri lavastuses. Nõu­kogude ja sotsialistlike maade heliloojate operetid olid kuni 1985. aastani olnud Vanemuise la­val 14 korral. Eesti algupäraseid operette on esita­tud 12 korral, nendest "Ainult unistust" kahes lavastuses.
Eesti NSV perioodil jõudis eesti heliloojatelt teatrilavale kaheksa algupärast operetti, mis valdavalt esietendusid aastatel 1954–1965. Estonias lavastati Leo Normeti "Stella Polaris" (1961), Edgar Arro ja Leo Normeti "Tuled kodu­sadamas" (1958) ning Valter Ojakääru "Maskeraad Ungrus" (1988). Vanemuine oli algu­pärandite lavaletoomisel Estoniast aktiivsem. Eriti populaarseks kujunesid Edgar Arro ja Leo Normeti "Rummu Jüri" (1954) ja Boris Kõrveri "Ainult unistus" (1955). Väiksema publikumenu osaliseks said Boris Kõrveri "Laanelill" (1959), "Teie soov, palun?" (1962) ja "1000 meetrit armastust" (1965) ning Ants Sõbra "Ristuvad teed" (1957).
Estonias on pärast Teist maailmasõda operette lavastanud peamiselt ooperilavastajana tuntud Paul Mägi, kes tenorina ise ka sageli operettides kaasa tegi. Sulev Nõmmik lavastas 30 aasta jooksul 13 operetti ja muusikali ning osales ka nendes sageli. Neeme Kuningas on aastatel 1984–1994 lavastanud nii oopereid kui ka operette ja muusikale. 21. sajandil on Estonias operette lavastanud Monika Wiesler, Mart Sander, Thomas Mika, Andre Heller Lopes, Marko Matvere ja Liis Kolle.
Vasaku käe reegel
Reeglit on esitatud mitmel kujul. Tuntuim on kolme sõrme reegel: "Kui asetada vasaku käe pöial, nimetissõrm ja keskmine sõrm üksteise suhtes risti ning seejärel suunata nimetissõrm magnetvälja suunda ja keskmine sõrm elektrivoolu suunda, siis näitab pöial juhtmele mõjuva jõu suunda."
Kanamõtsa
Kanamõtsa (ka Kanametsa) oli küla Võrumaal. Küla jääb tänapäeval Tagaküla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Põlva kihelkonda. Küla kaotati 1970. aastatel.
Vasaku käe reegel
Vooluga juhtmele mõjuv magnetinduktsiooni jõud on seega alati risti nii voolu kui ka magnetvälja suunaga. Magnetvälja suunaks loetakse suund lõunapooluselt põhjapoolusele (S > N) ja voolu puhul suund plussklemmilt miinusklemmile (kokkuleppeline elektrivoolu suund).