cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Brookhaveni Riiklik Laboratoorium
Tegevus
BNL-is töötab umbkaudu 3000 teadlast, inseneri, tehnikut ja tugitöötajat. Igal aastal on laboris ka 4000 külalisuurijat. Brookhaveni laboris tehtud avastused on pälvinud seitse Nobeli auhinda.
Laboratooriumil on oma politseijaoskond, tuletõrje ja sihtnumber (11973). Kogu laborikompleks hõlmab 21 km2.
Suuremad uurimisprogrammid
Ehkki Brookhaveni Riiklik Labor rajati algul tuumauuringute keskusena, on selle töövaldkond suuresti laienenud. BNL-i praegused töösuunad on:
Gonorivka (Pištšanka rajoon)
Gonorivka (ukraina keeles Гонорівка) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Pištšanka rajoonis. Elanike arv on 1021. Pindala on 3,518 km².
Muffatwerk
Muffatwerk on Müncheni linnajagu Altstadt-Leheli piiril Au-Haidhausenis paiknev endine tööstuskompleks. Hüdroelektrijaama, mida võimendas ka sealsamas auruelektrijaam, kasutatakse tänapäeval eraomandisse kuuluva kultuurikeskusena.
Asukoht
Binneninseli nimelise suur-jõesaare põhjatipus ulatub kompleks kohati üle kanaldatud vooluvee Auer Mühlbachi, millest kunagi jõudu ammutati. Isari jõe äärselt rannaribalt Isarstrandilt on loodekaares vahetult näha teisi jõesaari Museumsinselit ja Praterinselit. Kabelstegi jalakäijate sild viib kompleksi ees kulgevast Zellstraße tänavast kohe viimasele jõesaarele, sealt pääseb otse edasi üle Mariannenbrücke maismaale Püha Luuka kirikuni.
Hallenbadi kõrvalt suundub lai mitmete sõiduridadega Ludwigsbrücke otse vanalinna ühe peamise väravani Isartorini.
Arhitektuur
Saksa linnakeskuste 19. sajandi tööstusarhitektuurile omaselt kaunistatud ja juugendstiilis kõrgub üle ümbruskonna Deutsches Museumi ja Maximilianeumi vahel taustaks Chorprobensaal.
Kasutus
1973. aastal elektrijaam suleti, kuid 1980. aastate lõpuni kasutati seda tennisehallina. 1992. aastal ehitati see ümber kultuurisündmuste jaoks, hõlmates tuntud esinejatega Muffathalle nimelist kontserdihalli ja linnakodanikele kohvikut. Suviti peetakse väljas õlleaeda, samuti korraldatakse klubiõhtuid ja pidusid.
2008. aastast on Muffatwerk olnud toimumiskoht iga-aastasele septembris toimuvale festivalile Isarinselfest.
Petǎr Kirov
Petǎr Kirov  (sündinud 17. septembril 1942) on endine Bulgaaria maadleja.
Ta alustas maadlustreeninguid 21-aastaselt, edu tuli kiirelt – pärast aastast treeningut sai ta Bulgaaria meistrivõistlustel esikoha. Ta võitis kaks korda olümpiamängudel kuldmedali. Oma kolmandatel olümpiamängudel 1976 sai ta raske õlavigastuse ja pidi katkestama, kuigi oli oma kaalus selge favoriit, olles võitnud samal aastal Euroopa meistrivõistlused. Kogu oma maadlejakarjääri võistles ta kehakaalus 52 kg.
Ta võitis üksteist korda tugeva rahvusvahelise Nikola Petrovi turniiri Bulgaarias.
Ta on kaks korda olnud Bulgaaria aasta sportlane – 1970. ja 1971. aastal.
2007. aastast kuulub Fila Hall of Fame'i.
Pärast sportlaskarjääri töötas maadlustreenerina.
Gorzkowice
Gorzkowice on küla Poolas Łódźi vojevoodkonnas Piotrków Trybunalski maakonnas, Gorzkowice valla halduskeskus. Gorzkowice asub Piotrków Trybunalskist umbes 22 km lõunaedelas.
Püünisauk
Püünisauk on loomade liikumisteele kaevatud auk, mille põhjas on teravad vaiad. Püünisaukudega püüti põtrasid ja huntisid. Huntide ligimeelitamiseks pandi püünisaugu peale sööt.
Mandeltuum
Aju külgvatsakese temporaalsarve ees paiknevad mandlikujulised mandelkehad, millel on 13 tuuma, kuuluvad basaaltuumade (hallaine kogumikud) hulka. Mandeltuumad on limbilise süsteemi osa, mis tegeleb inimese emotsioonide ja motiividega.
Amügdala saadab impulsse hüpotalamusele sümpaatilise närvisüsteemi aktiveerimiseks.
thumb|Mandeltuumade asukoht inimese peaajus, altvaates
Amügdalade suurus on meestel ja naistel erinev, kastreeritud meestel väheneb amügdalade suurus ligi 30%.
J. Marchlewski nimeline Lääne Vähemusrahvuste Kommunistlik Ülikool
J. Marchlewski nimeline Lääne Vähemusrahvuste Kommunistlik Ülikool oli 1922. aastal moodustatud ja 1936. aastani tegutsenud rahvuslike kommunistlike liikumiste aktivistide ettevalmistusasutus NSV Liidus.
Mandeltuum
Sotsiaalne taju
Funktsionaalne magnetresonantstomograafia näitab, et amügdala aktiveerub, kui inimene märkab teise inimese füüsilist lähedust – näiteks kui skaneeritav teab, et uuringu läbiviija seisab skanneri lähedal.
J. Marchlewski nimeline Lääne Vähemusrahvuste Kommunistlik Ülikool
Lääne Vähemusrahvuste Kommunistlik Ülikool moodustati 1921. aasta 28. novembril Vladimir Lenini allkirjutatud Vene SFNV Rahvakomissaride Nõukogu dekreedi alusel Vene SFNV Hariduse Rahvakomissariaadi juures Moskvas Lääne-Euroopa ja NSV Liidu vähemusrahvuste - leedu-juudi-läti, saksa, poola, rumeenia - kõrgemate parteikoolide baasil rahvussektorid tulevaste revolutsionääride ja poliittöötajate ettevalmistamiseks. Hiljem moodustati täiendavalt valgevene, bulgaaria, itaalia, moldaavia ja jugoslaavia sektorid.
1922. aasta 18. septembril moodustati Lääne Vähemusrahvuste Kommunistliku Ülikooli filiaal Petrogradis eesti ja soome parteikoolide liitmisega; 1924. aastal liideti läti sektor põhilise (Moskva) sektoriga.
Kooli esimene lend (352 inimest) lõpetas 1922. aastal, 1922/23 õppeaastast kehtestati kolmeaastane õppeaeg ja moodustati jaoskonnad: parteitöö ja poliitharidus, ametiühinguliikumine, ökonoomika, haldusõigus. Lisaks põhikursustele toimusid ka üheaastased kursused.
Kommunistlikku ülikooli võeti vastu õppima kommunistliku partei ja komsomoliorganisatsioonide soovitusel ja suunamiskirjaga.
J. Marchlewski nimeline Lääne Vähemusrahvuste Kommunistlik Ülikool suleti III Kommunistliku Internatsionaali Täitevkomitee otsusega 1936. aastal ning suur osa lõpetajatest hävitati stalinlike "puhastuste" käigus.
Lääne Vähemusrahvuste Kommunistliku Ülikooli eesti sektor
Lääne Vähemusrahvuste Kommunistlik Ülikooli eesti sektori õppejõududena töötasid eesti kommunistid Hans Pöögelmann (Eestimaa Kommunistliku Partei ja Eesti töölisliikumise ajalugu), Rudolf Vakmann (poliitökonoomia), Sofie Allermann (eesti keel ja kirjandus), Johannes Reesen (majandusteadus), Hilda Moosberg (NSV Liidu rahvaste ajalugu), Richard Majak (ÜK(b)P ajalugu).
Gospel
Gospel on üks spirituaali alaliik, mis on sündinud 20. sajandi esimesel veerandil.
Gospelkoor laulab oma muredest ja pettumustest, aga ka lootusest ja usust Loojasse. Kogudus vastab koorile, hõigates "Halleluuja!" ja "Aamen!". Gospel on hoogne, rütmi rõhutakse käteplaksutuste ja tantsuliigutustega. Off-beat – rütminihe ettepoole – viitab ühelt poolt Aafrika tagapõhjale ning loob etteulatuvalt seoseid džässiga.
Eestis pälvis suurt tähelepanu jõulukontsert "Valge gospel 2013" (WAF koor; lavastaja Jüri Nael).
Lauripere tänav
Lauripere tänav on tänav Tallinnas Haabersti linnaosas Vismeistri asumis. Lauripere tänav algab Tiskre teelt ja lõpeb Vana-Rannamõisa teel. Lauripere tänav on põhjaloode-lõunakagu suunaline ning ligikaudu 225 meetri pikkune.
Hargla kogudus
EELK Hargla kogudus on luterlik kogudus Harglas.
Linnupete
Linnupete ehk käopete (mulgi murdes linnuiva, võru murdes tsirgujüvä ) on kerge varahommikune eine.
Hargla kogudus
Kogudus kuulub EELK Valga praostkonda.
Linnupete
Linnupetet, milleks oli suutäis leiba, võeti alates kevadest enne tööleminekut. See oli kogu Eestis kombeks põhiliselt rändlindude saabumise ajal, et mitte tühja kõhuga mõnda lindu kuulda või näha. Eriti peljati kägu, kurge, kiivitajat, koovitajat. Vastasel korral pettis (sittus, situtas) lind inimese ära, mistõttu võis eeloleval aastal karta mingi õnnetuse (surma, haiguse, vigastuse, pahanduse jms) juhtumist. Selle kombe aluseks oli laialt levinud uskumus, et rändlinnud lendavad talvituma teise ilma ning naastes toovad sealt kaasa surma kahjulikku mõju. Linnupette võtmise kommet tundsid kõik Skandinaavia ja Baltimaade rahvad, vähemal määral ka Kaukaasia rahvad ning slaavi rahvad.
Lauripere tänav
Lauripere tänav sai nime 19. aprillil 2000 Lauri talu järgi.
Hargla kogudus
Koguduse hooldajaõpetaja on Vallo Ehasalu, organist Katrin Rogenbaum. Juhatuse esimees on Rein Paas.
Jumalateenistused on üle pühapäeva algusega kell 14.30 Hargla kirikus.
Koguduse õpetajad
Koguduse abiõpetajad, õpetajaameti kandidaadid, diakonid ja jutlustajad
Core i3
Intel Core i3 on mikroprotsessor, mis on ehitatud Nehalemi mikroarhitektuuril. Esimest korda tutvustati core i3 protsessorit 7. jaanuaril 2011. Selle protsessori lauaarvuti variandid kandsid koodnimesid Clarkdale ja Sandy Bridge. Sülearvuti variandid aga Arrandale ja Sandy Bridge.
Clarkdale
Clarkdale oli esimene Nehalem arhitektuuril ehitatud Intel Core i3 protsessor, millel oli sisse ehitatud GPU ja kaks tuumat.
Meltssaarõ
pisi|Meltssaarõ Meltssaarõ (kirjakeeles varem ka Melsaare) oli küla Võrumaal. Küla jääb tänapäeval Suurküla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Põlva kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Suurkülaga.
Core i3
Sandy Bridge
Sandy Bridge koodnimega laua- ja sülearvuti protsessorit tutvustati 20. jaanuaril 2011. Intel Core i3-2XXX seeria Sandy Bridge protsessorid on 2010 Clarkdale'i Core i3-5XX ja Arrandale Core i3-3XXM mudelite asendus uuel mikroarhitektuuril. Kuigi Sandy Bridge koodnimega protsessoritel olid uued pesad ja kiibistik, kasutajale nähtavad omadused muutumatud. Nad ei toetanud Turbo Boost tehnoloogiat, AES-i ega AVE-t.
Meltssaarõ
1744 on mainitud kohta nimega Dorf Meltsahr, 1798 Melzara ja umbes 1900 Мельсаре.
Core i3
Viited
1.http://www.intel.com/content/www/us/en/processors/core/2nd-gen-core-for-consumer-mobile-computing-brief.html
3.http://en.wikipedia.org/wiki/List_of_Intel_Core_i3_microprocessors
GO Reisiajakiri
GO Reisiajakiri on eestikeelne matka- ja reisiajakiri.
Go Reisiajakiri on suunatud matkajale ja reisi planeerijale (eeskätt individuaalturistidele) ning teiste reisikogemustest huvitatutele. Ajakirjas on ilmunud reisikirjeldusi, sihtkohtade ülevaateid ja nõuandeid matkajatele. Sihtkohtadest on esindatud kõik maailma piirkonnad, aga ka Eesti huvitavad matkamarsruudid.
Ajakirja esimene number ilmus 2005. aasta sügisel. 2006. ja 2007. aastal ilmub neli numbrit aastas. Alates 2008. aastast on ajakirja ilmunud 6 numbrit aastas. Ajakirja 14 esimest numbrit ilmusid GO Discoveri nime all, alates 15. numbrist (2008 detsember) on ajakirja nimi GO Reisiajakiri.
Ajakirja enam kui 4 kuu vanused numbrid on loetavad veebis ajakirja kodulehel või veebikeskkonnas Fingler.
Ajakirja annab välja OÜ Matkajakiri.
Staple
Staple on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Bailleuli kantonis.
thumb|tühi|Staple'i raekoda
Eastlandi maakond
Eastlandi maakond (Eastland County) on maakond Ameerika Ühendriikides Texase osariigis.
Hernepuder
Hernepuder on puder, mis saadakse herneste purukstampimisel või kauakestval keetmisel nii pehmeks, et herneid pole enam vaja tampida. Puder segatakse rasvaga.
Eastlandi maakond
Maakonna halduskeskus on Eastland.
Maakond moodustati 1858. aastal.
Paswan
pisi|Portrait of a Dusadh man from 1860, Bengal. Paswanid on India idaosast pärit "Gehlot Rajput" kogukond. Paswan, tuntud ka kui Dusadh, on Ida- Indiast pärit dalitide kogukond. Neid leidub peamiselt Bihari osariikides, Uttar Pradeshis ja Jharkhandis. Urdu sõna Paswan tähendab ihukaitsjat või "seda, kes kaitseb". Sõna päritolu peitub kogukonna veendumuste kohaselt nende osalemises lahingus Briti Ida-India ettevõtte korraldusel Bengali Nawabi Siraj-ud-daulah vastu, misjärel neid premeeriti Chowkidarsi ametikohaga. ja lathi wielding maksukoguja jaoks Zamindars. Nad järgivad teatavaid rituaale, näiteks tulel kõndimist, et kinnitada oma vaprust.
Etümoloogia
Paswanid väidavad oma päritolu mitmetelt rahva- ja eepostegelastelt, et otsida nende sotsiaalse staatuse tõstmist. Mõni Paswan usub, et nad pärinevad Rahu, üliinimese ja hindu mütoloogia ühe planeedi hulgast, teised aga väidavad, et nad pärinevad Dushasanalt, ühelt Kaurava vürstilt. "Gahlot Kshatriya" päritolu kohta käivad väited on püsivad ka mõne casteni seas, kuid teised suhtuvad sellistesse väidetesse põlgusega, kuna neile ei meeldi olla seotud Rajputsi esindajatega.
Mõned Bhumiharid on ka väitnud, et nad on kahe erineva kastiga meeste ja naiste vaheliste ristabielude järeltulijad. Kuid Paswani kogukond lükkab need teooriad tagasi ja väidab, et nime „Dusadh” päritolu peitub Dusadhis, mis tähendab „raske alistada”.￼
Ajalugu
Neid on peetud puutumatuks kogukonnaks. Biharis on nad peamiselt maadeta, põllutöölised ja ajalooliselt olnud külavahid ja käskjalad. Enne 1900. aastat kasutasid nad sigu ka Uttar Pradeshis ja Biharis. Pasvanid kaitsevad sigade kasvatamise okupatsiooni, väites, et see on moslemite vastu võitlemise strateegia. Nad väidavad, et moslemite eest kaitsmiseks kandsid Paswani tüdrukud sigade luudest valmistatud amulette ja pidasid uksi taga sigu, pidades silmas moslemite viha sigadega. Kuna Rajasthani Rajputsi kasvatas ja küttis ka metssigu, kasutasid nad seda fakti selle okupatsiooni kaitsmiseks, mida kinnitab asjaolu, et pärast Zamindari süsteemi lõppu ei suutnud valvuritena tegutsemine traditsiooniliselt okupeerida neid.
Paswaneid on ajalooliselt seostatud ka sõjategevusega ja paljud võitlesid 18. sajandi jooksul Ida-India kompanii nimel Bengali armees. 2011 Census of India jaoks Uttar Pradesh näitas Paswan elanikkonnast, mis on liigitatud plaaniline Caste, nagu oleks 230593. Sama rahvaloendus näitas Biharis 4 945 165 elanikku.
Paswanide rahvakangelane on Chauharmal. Paswani rahvaluules on lugu Chauharmal ja Reshma tuntud. Võimas Bhumihari mõisniku tütar Reshma veenab Chauharmalit abielluma temaga isa soovi vastaselt. Lõpuks astub Chauharmal silmitsi oma armastatud isaga ja võidab ta, sümboliseerides kogukonna võitu nende Bhumihari rõhujate üle. Muinasjutu versioonid lükkavad selle võimendava sõnumi tagasi, väites, et Chauharmal sündis eelmises sünnis Brahmini perekonnas, samas kui Reshma sündis tema naisena.
Peale Chauharmal Baba kummardavad ka mõned Dusadh Gauriya Baba. See rahvakangelane on nende suuliste traditsioonide kohaselt India mugulide valitsuse kaasaegne. Rahvapärimuste järgi sõitis ta varem hobusega ja kaitses lisaks omaenda kastanidele ka teisi hindusid, sealhulgas Rajputsi Mogali sõdurite rünnakute ja sunniviisiliste islami pöördumiste eest. Baba mattis seapea oma maja ette, mis asus küla ääres. Kuna sead olid moslemite jaoks anateema, kaitses see küla valdavalt moslemitest pärit Mogali sõdurite sissetungide eest.
Martin Nurk
Ta lõpetas aastal 1926 sõjakooli. Aastatel 1926–1931 teenis ta Allohvitseride Koolis ja Sõjakoolis, sealhulgas kooliülema abina. Aastatel 1931–1934 õppis ta Kõrgemas Sõjakoolis, mille lõpetamise järel teenis operatiivosakonna ülema abina. Aastatel 1938–1940 teenis ta Sõjavägede Staabi VI osakonnas, olles ajakirja Sõdur toimetaja. Punaarmees oli ta 180. Eesti Laskurdiviisis suurtükiväe staabiülem, sealt saadeti ta täienduskursustele Venemaale.
28. juunil 1941 Martin Nurk arreteeriti, 5. septembril 1942 mõisteti talle §58-1a järgi 8-aastane vanglakaristus, mida ta kandis Lama järve ääres ja Norillagis.
Pärast vabanemist 24. veebruaril 1949 tuli ta tagasi Eestisse, kuid kolis varsti Samarasse (Kuibõševi). Seal ta aastal 1990 ka suri.
Julja Volkova
thumb|Julija Volkova t.A.T.u. kontserdil Novosibirskis Julja Volkova (õieti Julija Volkova; vene keeles Юля Волкова; õieti Юлия Олеговна Волкова; sündinud 20. veebruaril 1985 Moskvas) on vene poplaulja, ansambli t.A.T.u. endine liige. 2011. aastal alustas ta soolokarjääri.
Karula kogudus
EELK Karula Maarja kogudus on luterlik kogudus Lüllemäel.
Kogudus kuulub Valga praostkonda ja kasutab Karula Maarja kirikut.
Koguduse õpetaja on Enno Tanilas, organist Merike Mõttus. Juhatuse esimees on Jaan Kõvask.
Jumalateenistused on igal pühapäeval algusega kell 11.
Suuremõisa mõis (Vormsi)
Suuremõisa mõis (saksa keeles Magnushof) oli riigimõis Vormsi kihelkonnas Läänemaal. Nüüdisajal jääb mõis Lääne maakonda Vormsi valda.
Mõis oli hiljem XVII sajandil De la Gardie ja Königsmarcki perekondade omanduses. Aastal 1753 läksid Suuremõisa ja väike Söderbi mõis ehk kogu Vormsi saar Stackelbergide valdusse, kuni Venemaa keisririik selle aastal 1894 ära ostis. 1917. a revolutsiooni ajal saarele paigutatud Vene sõjavägi lõhkus mõisakompleksi, millest sai alguse selle allakäik.
Hiiu väina laevatee
Hiiu väina laevatee on laevatee, mis kulgeb läbi Kassari lahe (Hiiu väina) läänest itta.
Laevatee läänepoolne otspunkt on Soela väinas Sõru–Triigi laevateel Pammana ninast 1,5 meremiili kirdes. Idapoolne otspunkt asub peamise Muhu väina laevatee juures Seaninast 1,2 meremiili kirdes.
Laevateed tähistavad meremärgid on vees 1. maist 1. detsembrini (toodrid 1. novembrini). Talvel laevateed ei kasutata, et võimaldada tekkida jääteede jaoks piisavalt paksul merejääl.
Laevateel on kolm teljepoid (kõik varustatud tulega) ja kaks teljetoodrit:
Tritikale
pisi|Tritikalepõld Tritikale (ka tritik; Triticosecale) on ristamisega saadud hübriid, mille emastaim on nisu (Triticum) ja isastaim rukis (Secale).
Hiiu väina laevatee
Samuti on veetee ääres mitmeid eraldiseisvate ohtude märke, näiteks Viinakari ja Väinakari juures on lõunatoodrid.
Tritikale
Ajalugu
Esimeste nisu ja rukki hübriidide sünniaasta küündib juba 1875. aastani, kuid tänapäeval kasutusel olevad suurt saaki andvad tritikale sordid on aretatud viimastel aastakümnetel. Nisu ja rukki ristamise mõte seisnes selles, et ühendada nisu kvaliteet, produktiivsus ja resistentsus haigustele ning rukki vastupidavus keskkonnatingimustele.
Algul kasvatati tritikalet söödaviljana, nüüdisaegseid sorte kasvatatakse ka inimtoiduks mitmete küpsetiste tegemiseks.
Külvamine
Suvitritikalet tuleks külvata nii vara kui võimalik, et saak jõuaks valmida, kuna suvitritikalel on hiline valmimisaeg. Suvitritikale tuleks külvata mai teisel nädalal. Soovituslikult tuleks külv lõpetada 15. maiks. Talitritikale külvamiseks sobilik aeg on alates 15. augustist. Talitritikale idanemine sõltub eelkõige mulla temperatuurist. Mida hilisemaks jääb külv, seda vähem talvekindel on taim, ja kui külvata liiga vara, on oht, et taim saavutab liiga suure kasvu ning see muudab ta samuti vähem talvekindlaks.
Tritikale kasvatamine
Talitritikale kasvupind Eestis olnud 6000–8000 ha, saagikus 2,5–3,5 t/ha. Eestis kasvatatakse tritikalet peamiselt loomasöödaks. Suvitritikalet viimastel aastatel meil kasvatatud ei ole. Suvitritikale jaoks on meie suved lühikesed ja päikesevaesed.
1960. aastatel kasvatati ainuüksi Ameerikas tritikalet 250 000 hektaril, kuid ajapikku kadus tritikale järele nõudlus. Nüüdisajal kasvatatakse USAs tritikalet vaid mõnel tuhandel hektaril ja sedagi ainult loomasöödaks.
Tritikale sortidel on suurepärane haiguse resistentsuse profiil. Kuigi nad on haiguskindlamad kui mõned muud teraviljad, vähendab kevadiste sortide hiline küpsus teatud piirkondades sobivust teravilja tootmiseks. Talvine tritikale on väga hea külmakindlusega, kuid mitte nii kindel kui rukis. Tritikale on ka põuakindlam kui kaer, nisu ja oder.
Maailma kogutoodang
2017. aastal toodeti maailmas kokku 15,56 miljonit tonni tritikalet.
Nikolai Anissimov
pisi|Nikolai Anisimov [[doktoritöö kaitsmise ajal Tartu ülikoolis ( 11. november 2017)]] Nikolai Anissimov, ka Nikolay Anisimov, ka Nikolai Anisimov , (udmurdi ja vene keeles Николай Владимирович Анисимов; sündinud 23. detsembril 1989 Kijassovo rajoonis Udmurtias) on udmurdi päritolu folklorist, udmurdi rahvakultuuri uurija ning udmurdi estraadilaulja. Alates 2017. juunist töötab ta erakorralise nooremteadurina Eesti Kirjandusmuuseumis Tartus. folkloristika osakonnas. Tema peamised uurimisalad on udmurdi laulukultuuri ja kaamataguste udmurtide tänapäeva usupraktika uurimine.
Haridus ja teadustöö
Anisimov sai kõrghariduse Iževskis Udmurdi Riiklikus Ülikoolis, kus ta lõpetas udmurdi filoloogia eriala 2012. aastal ja kaitses folkloristika diplomitöö. Magistrikraadiga võrdsustatud õpingud võimaldasid tal alustada õpinguid Tartu Ülikooli eesti ja võrdleva rahvaluule osakonna doktorantuuris. Ta kaitses doktorikraadi 2017. aastal väitekirjaga "Maailmadevaheline dialoog udmurtide kommunikatiivse käitumise maatriksis" (vene keeles «"Диалог миров" в матрице коммуникативного поведения удмуртов»). Väitekiri puudutab seni vähe uuritud surmakombestikku ja selle usundilist poolt - kommunikatsiooni surnute maailmaga. Anisimovi töö põhineb kümne aasta vältel tehtud välitööde materjalidel. Ta on teinud intensiivselt välitöid ja avaldanud selle põhjal artikleid ning esinenud tulemustega konverentsidel ja kongressidel. Eestis on Anisimov tutvustanud udmurdi kultuuri laiemale publikule mõeldud üritustel loengutega, viinud läbi kursusi udmurdi mängudest, laulu- ja tantsukultuuri ning kulinaaria kohta, ta on korraldanud udmurdi rituaale, õpetanud udmurdi keelt ja kultuuri Tartu ülikoolis. Alates aastast 2017 uurib ta kaamataguste udmurtide tänapäevast usupraktikat prantsuse projekti
Teine suund tema teadustegevuses on seotud udmurdi laulukultuuri uurimisega, mille raames on ta koostöös udmurdi etnomusikoloogidega avaldanud kaks kogumikku: Alates 2017. aasta juunist töötab ta teadurina Eesti Kirjandusmuuseumi folkloristikaosakonnas.
Lauljatee
Anissimov on üles kasvanud laululembeses keskkonnas ja ta on lapsest saadik laulnud rahvalaulu.
Noorukina, saavutas ta mitmel laulukonkursil kõrgeid kohti. Teiste loomingu interpreteerimise järel hakkas ta ise laule kirjutama ja esitama. Tema repertuaaris võib välja tuua järgmised suunad: Anissimovi laule iseloomustab rikkalik meloodia. Paljud laulud on folkloriseerunud, neid tuntakse ja lauldakse.
Anissimovi avastas Baškiiriast pärit udmurdi lauljatar Aljona Timerhanova, kellega koos on ta on välja andnud CD "Elu ajad" (udmurdi keeles: Улон дауръёс) (2016). Anissimov esineb regulaarselt koos teiste lauljatega udmurtidele, igas vanuses publikule.
2014. aastal algatas ta koos Toivo Sõmeri ja Maria Korepanovaga (Tallinna Muusikaakadeemia doktorandi ja bessermani laulu spetsialistiga) etnoprojekti AR-GOD. Trio esitab peamiselt udmurdi rahvalaule, mis sageli nende enda kogutud. AR-GOD on esinenud festivalidel Eestis ja välismaal. Esimese CD andsid nad välja 2017. aastal ja olid 2017. aastal nomineeritud muusikapreemiale Etnokulbile. Ka lauljana on Anissimov panustanud udmurdi kultuuri tutvustamisse Eestis: ta on esinenud nii üksinda kui koos teiste udmurtidega. Alates 2012. on ta Tartu linna udmurdi rahvalaulu ansambli Jumšan Gur liige, millega on tutvustanud udmurdi laulukultuuri paljudes Eestimaa paikades Ta on osalenud Hõimupäevade ja käinud laule tutvustamas Eestimaa linnades, Setomaal, samuti Lätis Riias nii üksi kui ka teiste udmurdi lauljatega. Kahel korral (2012 ja 2015) on ta ka osalenud Kuzebaj Gerdile pühendatud programmis koos erinevate udmurdi lauljatega.
Diskograafia
https://fennougria.ee/etnoprojekt-ar-god-album-ar-god-2016/
Mikonysi kihistu
Mikonysi kihistu on ordoviitsiumi ladestu Kunda lademe kihistu. Kihistut hakkasid esimesena eristama Jevlampijus Laškovas, Nijolė Sidaravičienė ja Juozas Paškevičius aastal 1976. Kihistu on saanud nime Mikonysi küla järgi. Kihistu stratotüüp on Butkunai 241 puurauk, kus selle kivimid esinevad 738,6–739,2 meetril. Leedus eristatakse Mikonysi kihistut maa keskosas; selle suurim paksus on 2,6 meetrit.
Kihistu koosneb pruunikashallist detriiti sisaldavast lubjakivist ja merglist.
Irši vald
pisi|Vallamaja Irši vald (läti keeles Iršu pagasts) on vald Lätis Aizkraukle piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Bebri ja Vietalva vallaga ning Ogre piirkonna Meņģele ja Sausnēja vallaga.
Vald asub Kesk-Läti madaliku ja Vidzeme kõrgustiku piiril. Kõrgused on enamasti vahemikus 120-145 meetrit. Kõrgeim koht on Lielkalns (169,1 m). Vallas voolavatest jõgedest suuremad on Pērse jõgi ja Bebrupe.
Sealsed maad olid varem äärmiselt hõredasti asustatud. Nii lubas Katariina II aastal 1766 sinna asuda saksa kolonistidel. Kokku asus Saksamaalt sinna elama 321 inimest. Sealsetel kolonistidel olid eriõigused: nad olid vabad inimesed, neil oli õigus pidada saksakeelset kooli, kasutada oma keelt ja õigus omavalitsusele, ka puudus neil sõjaväekohuslus. Kohalikult mõisnikult rentisid nad kõrtsi ja veskit. Ka ehitasid vene töölised neile majad pindalaga 17 × 10,5 m, sellal kui majapidamishooned pidid nad ise rajama. 1788. aastast hakkasid sealsed kolonistid ka linnadesse ümber asuma. 1830. aastatel elas koloonias ligi 2000 inimest, ent kokku oli koloniste toona ligi 80 000.
Vald moodustati 1866. aastal haldusreformi käigus. Algselt kandis see nime Irši koloonia vald, tänapäevase nime sai see 1925. aastal. Esimese maailmasõja ajal 1916. aastal vald likvideeriti ja 10 000 kolonisti küüditati Venemaa sisealadele. Vald taastati 1918. aastal. 1925. aastal olid valla 1874 elanikust 1707 sakslased. 1930. aastal oli Irši vallas 1767 elanikku, neist 1535 olid sakslased. Sealsed kolonistid asusid 1939. aastal Saksamaale ümber, sealsed elamud aga demonteeriti ja viidi Latgalesse.
1945. aastal moodustati vallas Irši ja Dzeguze külanõukogu. 1946. aastal hakkas vald kandma nime Pērse vald, valla keskus asus Vecliepkalne külas. Vald likvideeriti 1949. aastal. 1951. aastal liideti Irši külanõukoguga likvideeritav Dzeguze külanõukogu. 1971. aastal liideti sellega osa Bebri külanõukogust. 1990. aastal organiseeriti külanõukogu ümber vallaks. Aastatel 2009–2021 kuulus vald Koknese piirkonda.
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Bulandi linnamägi, Lielkalni linnamägi ehk Irbe mägi ja Nomaļi talu juures asuv Irši mõisa saksa koloonia majapidamishoone nr. 18.
Looduskaitse all on lihtsalt tammeks kutsutav tammepuu.
Vallas asuv Irši on staatusega vidējciems ja seal oli 2020. aastal 312 elanikku. Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Matrossovo
Matrossovo on alevik Venemaal Kaliningradi oblastis Polesski rajoonis Golovkino külanõukogus.
Alevik asub merepinnast 1 meetri kõrgusel Kura lahe ja Polesski kanali kaldal.
Asula asutati aastal 1411. Aastal 1497 sai see õiguse kõrtsile. Tegemist oli kalurikülaga, kus tegutses ka metsamajand. Aastal 1707 ehitati sinna kirik. Aastal 1925 oli seal kaks kooli ja kaks veskit, Sambija muinasmaakonna aladele. Kuni 1947. aastani kandis saksakeelset nime Gilge (leedu keeles Gilija).
Asula vana leedukeelse nimekuju järgi on nime saanud Dapingi lademe Gilija kihistu.
Paneelelamu
pisi|Moderniseeritud Plattenbau [[Dresdenis]] pisi|Berlin-[[Marzahn, Ida-Saksamaa suurim uuselamurajoon (1987)]] pisi|Tartu Annelinna hooned Paneelelamu (ka paneelmaja) on varem valmistatud betoonpaneelidest kokku pandud elumaja. Paneelelamuid on ehitatud kõikjal üle maailma alates 20. sajandi algusest, kuid massiliseks elamuehituseks hakati paneelehitust kasutama alles Teise maailmasõja järel, kui sõjapurustuste ja linnastumise tagajärjel tekkis paljudes riikides suur nõudlus elamispinna järele. Eestisse kerkisid paneelelamurajoonid (nt Tallinnas Mustamäe, Õismäe ja Lasnamäe, Tartus Annelinn) peamiselt Nõukogude ajal.
Endise Nõukogude Liidu aladel hüüti esimese laine paneelelamuid hruštšovkadeks. Saksamaal tuntakse paneelmaju Plattenbau nime all; inglise keeles on nende nimetus peamiselt apartment block ja spetsiifilisemalt large panel system-building (LPS). Algselt ei pärine paneelehitus siiski Nõukogude Liidust, kuigi seal leevendati paneelelamute massilise ehitusega üleriiklikku elamispindade defitsiiti. Ka teistes maades tarvitati paneelehitust tihti just riiklikes elamuehitusprojektides.
Ajalugu
Laialdase populaarsuse võitsid paneelelamud siiski alles Teise maailmasõja järel, kui neid projekteerisid mitmed tuntud arhitektid, sh Le Corbusier. Nõukogude Liidus juurutas selle esmalt Moskvas arhitekt Vassili Svetlitšnõi. Väiksemaid paneelrajoone uuslinnaosades nimetati mikrorajoonideks.
Eestis
Eestis olid paneelelamurajoonid Nõukogude ajal algselt prestiižsed ("kõigi mugavustega"), ning hiljemgi on seal elanud eri ühiskonnaklasside esindajad, seega on kihistumine väiksem. Samas anti Eesti NSV-s uusrajoonidesse kortereid eeliskorras Nõukogude Liidu teistest piirkondadest saabunud töölistele, mistõttu on paneelrajoonides muukeelsete elanike osakaal üldjuhul tänini suurem kui teistes linnaosades. See on soodustanud ka hilisemat etnilist kihistumist.
Magalad
Paneelelamurajoonid ehitati teadlikult magalarajoonideks, mida iseloomustab see, et elanikud käivad peamiselt teistes linnaosades tööl või meelelahutusasutustes (kino, kontsert, varietee, baar). Selliste rajoonide magala-staatust kinnistab samuti tõik, et teatud tüüpi meelelahutusasutuste puudumine või vähesus on sihilik, et välistada mürasaastet, mis võib elanikke häirida, kui ka antisotsiaalset käitumist (kasiinode keelustamine koolide ja lasteaedade vahetus läheduses).
Nõukogude ajal paneelelamute juurde kavandatud ühiskondlik infrastruktuur jõuti Tallinnas välja ehitada näiteks Mustamäele ja Koplisse, vähesel määral ka Õismäele. Lasnamäe kui toona uusima linnaosa taristu rajamine jäi täiesti puudulikuks, sest peamine rõhk oli elamuehitusel. Kui Nõukogude Liit 1991. aastal lagunes, lakkas sellega nii sisseränne kui ka Lasnamäe ehitamise ja laiendamise rahastamine.
Tänapäev
Kui Eesti iseseisvuse taastamise aegses ja -järgses eufoorias kuulutati paneelelamurajoonidele sageli kadu, lubades need maha lõhkuda ning asendada madaltiheda hoonestusega (üheks laulva revolutsiooni sümboliks sai Alo Mattiiseni laul "Peatage Lasnamäe"), siis hiljem on ehitusasjatundjad valdavalt tunnistanud, et betoonpaneelidest elamute seisukord on enamjaolt parem kui arvatud, ehkki need vajavad järjekindlat hooldust nagu iga teinegi maja, ning paneelelamurajoonide lammutamine tekitaks raskusi nii juriidiliselt (korterid on eraomand), majanduslikult (massiliselt uut elamispinda rajada oleks äärmiselt kulukas) kui ka poliitiliselt (suur osa paneelrajoonide elanikke ei soovi sealt lahkuda).
Tallinna magalarajoonide ühiskondlik taristu hakkas edasi arenema 21. sajandi algusest, kui "mägedesse" valmisid mitmed suured ostukeskused eri tüüpi kaupluste ja teenindusasutustega, millele lisandusid 2010. aastate teisel poolel kinod, mänguruumid ja jõusaalid. Ostukeskuste olemasolu soodustas ka paljude eraldiseisvate äride liikumist nende vahetusse lähedusse. Magalate olukord paranes seeläbi tunduvalt, iseäranis Lasnamäel, kuhu valmis muuhulgas mitu spordihoonet.
Paneelelamud
Ehkki neid tüüpprojekte hruštšovkadeks Eestis ei peeta, siis Läänes küll:
Zürichi vorstisöömine
pisi|Erinevas kuivusastmes Landjäger suitsuvorstid Zürichi vorstisöömine (sks k Wurstessen, ing k Affair of the Sausages) on 1522. aastal toimunud paastuvastane meeleavaldus Zürichis, mis tähistab reformatsiooniliikumise algust Šveitsis.
Vorstisöömine
pisi|Fasnachtskiechli Vorstisöömine toimus trükkal Christoph Forschaueri (kes hiljem avaldas Zwingli tõlgitud Piibli) juures. Vorstisöömisel osales üle kümne lugupeetud inimese, nende seas hiljem reformatsioonis olulised osalised Leo Jud, Klaus Hottinger ja Lorenz Hochrütiner ning tunnistajaks oli Grossmünsteri pastor Ulrich Zwingli. Söödi rasvas frititavaid küpsetisi Fasnachtskiechli ja mõned viilud kõva vürtsikat suitsuvorsti.
Mosfilm
Mosfilm (vene Мосфильм) on Venemaal Moskvas asuv filmistuudio.
Mosfilm asutati Aleksandr Hanžonkovi filmiateljee ja Aleksandr Jermolajevi filmiateljee natsionaliseerimise ja ühendamise käigus novembris 1923. Stuudio esimeseks filmiks oli Boriss Mihhini "На крыльях ввысь", mis esilinastus 24. jaanuaril 1924. Seda kuupäeva loetakse Mosfilmi sünnikuupäevaks.
Filmistuudio tunnusmärgiks on Vera Muhhina skulptuur "Tööline ja kolhoositar".
Aastast 1998 on Mosfilmi peadirektoriks Karen Šahnazarov.
Bosnia banaat
Bosnia banaat (bosnia keeles Banovina Bosna / Босɖɴскɖ бɖɴоvнɴɖ) oli keskaegne riik, mis hõlmas enamuse sellest, mis nüüd on Bosnia ja Hertsegoviina, samuti Dalmaatsia, Serbia ja Montenegro osi. Kuigi nominaalselt Ungari kuningriigi vasall, oli Bosnia banaat de facto sõltumatu riik. See eksisteeris aastani 1377, kui see kuulutati kuningriigiks, kui Bosnia kuningaks krooniti Tvrtko I. Suuremat osa selle ajaloost iseloomustas usupoliitiline vaidlus, mis pöörles ümber põlise Bosnia kiriku, mida pidasid ketserlikuks nii katoliku kui ka Õigeusu kirik, kusjuures katoliku kirik oli eriti vaenulik ja kiusas selle liikmeid taga ungarlaste kaudu.
Ajalugu
Aastal 1136 tungis Ungari kuningas Béla II esimest korda Bosniasse ja asutas tiitli "Bosnia ban", esialgu vaid autiitlina oma täiskasvanud pojale László II-le.
12. sajandi kestel tegutsesid Bosnia valitsejad üha enam iseseisvamalt Ungarist ja/või Bütsantsist. Tegelikult omasid välisvõimud väikest kontrolli mägisel ja mõnevõrra ääremaal, millest Bosnia koosnes. Eriti ban Borić oli aastal 1154 tähtis isik, olles Ungari kuninga liitlane. Ta osales liidus Ungari ja Serbiaga pealetungis bütsantslaste vastu, jõudes lõunas kuni Braničevoni. pisi|Bütsants Komnenoste dünastia lõpus, u 1180 Bütsantsi keiser Manuel I Komnenos vallutas Bosnia ungarlastelt aastal 1166 ja nimetas Bosnia põliselaniku Kulini banaadi kuberneriks. Kulin oli Bosnia teine ban ja tal õnnestus vabastada Bosnia Bütsantsi mõju alt liidu kaudu Ungari Béla III, Miroslav Zavidovići ja Serbia Stefan Nemanjaga, kellega koos sõdis ta aastal 1183 edukalt bütsantslaste vastu. Bosnia tagas rahu, kuigi jätkas Ungari vasallina.
Kulinil oli võimas mõju Bosnia varajase ajaloo arengule ja tema võimu all oli "Bosnia rahu ja õitsengu ajastu". Aastal 1189 andis ban Kulin välja esimese kirjutatud Bosnia dokumendi, mida nüüd tuntakse ban Kulini hartana, kirja pandud bosančicas, mis puudutas kaubandussuhteid Ragusa (Dubrovniki) linnaga. Kulini valitsemine tähistas ka vaidluste algust, mis puudutasid põlist Bosnia kirikut (bogomiilide haru), kristlikku sekti, mida pidasid ketserlikuks nii katoliku kui ka õigeusu kirik.
Aastal 1203 süüdistas Serbia suurvürst Vukan Nemanjić Kulinit ketserluses ja esitas ametliku kaebuse paavstile. Kulin päästis Bosnia leidlikult ristisõjast, mida paavst kavatses käivitada, märkides, et ta oli alati ustav katoliiklane. Vastuseks Ungari püüetele kasutada kirikupoliitikat osas, mis puudutas ühe võimalusena nõuda suveräänsust Bosnia üle, korraldas Kulin aastal 1203 kohaliku kiriku juhtidega nõupidamise ketserlusest loobumiseks. Vaatamata sellele jäid Ungari ambitsioonid muutumatuks kaua pärast Kulini surma aastal 1204, vaibudes alles pärast edutut sissetungi Bosniasse aastal 1254. Kulini poliitikat jätkas pärast bani surma aastal 1204 halvasti tema poeg ja pärija ban Stjepan, kes näib olevat jäänud katoliku kirikuga. Stjepan kukutati lõpuks aastal 1232.
Bosnia kirik asendas Stjepani jõuga aadlimehe Matej Ninoslaviga (1232–1250). See põhjustas halvad suhted Serbiaga, kuna eelmine valitseja oli sugulane Nemanjićitega. Umbes sel ajal pöördus Matej sugulane Prijezda I tagasi katoliiklusse (ta oli varem olnud lühikest aega Bosnia kirikus). Matej Ninoslav muutis kiiresti oma fanaatilist katoliiklikku ja Bosnia kiriku vastast suhtumist ja muutus lõpuks krstjani kaitsjaks. Aastal 1234 andis Ungari kuningas András II Bosnia banaadi herceg Kolomanile. Asja tegi halvemaks see, et seaduslik järglane Bosnia troonile, Kulinićist Usora krahv Sibislav, endise bani Stjepani poeg, alustas rünnakut Ninoslavi positsioonidele püüdega võtta Bosnia endale. Paavst Gregorius IX asendas ketserliku Bosnia piiskopi aastal 1235 Johannes von Wildeshauseniga, kes siis oli Dominiiklaste ordu ordumeister ja kuulutati hiljem pühakuks, ning kinnitas herceg Kolomani uueks seaduslikuks Bosnia baniks. Piiskop Johannese ja Ungari herceg Kolomane juhitud ristisõdijad tungisid Bosniasse ja alustasid sõda, mis kestis viis aastat. Sõda kasvatas vaid toetust ban Matej Ninoslavile, kui vaid krahv Sibislav asus paavsti poolele. Matej väljastas 22. mail 1240 edikti Ragusa vabariigile, märkides, et ta pani selle oma kaitse alla, kui Serbia kuningas Vladislav Nemanjić peaks ründama. Ragusa toetus oli oluline Matej Ninoslavi sõjakäikude toetamiseks.
See oli ka vastuseks väga halbade suhete tõttu Bosnia ja Serbia vahel, kui Serbia ei saatnud Matejle abi, mis oli vastuolus traditsioonilisele liidule. Koloman andis Bosnia valitseja tiitli Matej kaugele nõole, Prijezdale, kuid Prijezda suutis Bosniat valitseda vaid kaks või kolm aastat. Aastal 1241 tungisid Ungarisse tatarlased, nii taandus Koloman Bosniast. Matej Ninoslav taastas kohe kontrolli Bosnia üle, kui Prijezda põgenes Ungarisse maapakku. Edikt Ragusale anti uuesti välja märtsis 1244. Matej sekkus kodusõtta, mis puhkes Horvaatias Trogiri ja Spliti vahel, olles Spliti poolel. Ungari kuningas Béla IV oli väga pettunud ja pidas seda vandenõuks, nii saatis ta kontingendi Bosniasse, kuid Matej tegi seejärel rahu. Aastal 1248 päästis ban Ninoslav kavalalt Bosnia veel ühest paavsti ristisõjast, mida nõudis Ungari peapiiskop.
Ninoslavi pojad võitlesid Bosnia tiitli eest, kuid Ungari kuningas suutis taastada Bosnia bani ametisse Prijezda I (1250–87). Ban Prijezda vaenas halastamatult Bosnia kirikut. Aastal 1254 vallutas Horvaatia ban lühikeseks ajaks Zahumlje Serbia Raška kuningalt Uroš I Nemanjićilt Ungari sõja ajal Serbia vastu, kelle liitlane oli Bosnia, kuid rahu tagastas Zahumlje Serbiale.
Stjepan II Kotromanići valitsemise ajal olid kõik kolm kirikut Bosnias esindatud.
14. sajandi keskpaigaks jõudis Bosnia tippu ban Tvrtko I Kotromanići all, kes tuli võimule aastal 1353 ja kroonis end 26. oktoobril 1377.
Kjartan Fløgstad
Fløgstad on õppinud Bergeni ülikoolis kirjandus- ja keeleteadust ning töötanud seejärel tööstustöölise ja meremehena. Tema esikteos on 1968. aastal ilmunud luulekogu "Valfart". Proosakirjanikuna debüteeris Fløgstad 1970. aastal, kui ilmus tema teos "Den hemmelige jubel".
Fløgstad läbimurdeteos oli töölisklassi elust rääkiv romaan "Dalen Portland", mis ilmus 1977. aastal. 1980. aastal ilmunud romaani "Fyr og flamme" peetakse üheks olulisemaks teoseks norra kirjanduses. Romaan räägib kolme põlvkonna näitel Norra tööstustööliste elust 19. sajandil.
Autori loomingut iseloomustab "segu rahvalikkusest ja intellektuaalsusest, teooriad kõrgest ja madalast, dogmavabadus ja sõltumatus, aristokraatlik vasakpoolsus, ja mis veel tähtsam, sõnamäng", ütleb Karl Ove Knausgård.
Eesti keeles on Fløgstad'lt ilmunud novell "Aken sadama poole" (tõlkinud Arvo Alas) samanimelises novellikogus (LR 6/7 1988).
Suure-Kullamaa mõis
Suur(e)-Kullamaa mõis (saksa keeles Groß-Goldenbeck) oli poolmõis Kullamaa kihelkonnas Läänemaal. Mõis oli varem rüütlimõis.
Borštšagivka (Pogrebõštše rajoon)
Adamivka (ukraina keeles Адамівка) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Pogrebõštše rajoonis. Elanike arv on 508. Pindala on 0,209 km².
Lena Katina
thumb|170px|Lena Katina aastal 2008 Jelena (Lena) Sergejevna Katina (vene keeles Елена Сергеевна Катина; sündinud 4. oktoobril 1984 Moskvas) on vene poplaulja, ansambli t.A.T.u. liige.
Jutlus
pisi|[[Buddha jutlustamas]] pisi|Jeesuse mäejutlus ([[Dante Gabriel Rossetti, ca 1861)]]
Jutlus on vaimuliku sisuga kõne, mida tavaliselt peab vaimulik, näiteks kristlik kirikuõpetaja või preester. Ülekantud tähenduses nimetatakse jutlusteks ka ilmalikke manitsus- ja õpetuskõnesid.
Tavapäraselt lähtuvad jutlused mõnest pühakirja lõigust, mida jutluse käigus lahti seletatakse, keskendudes teoloogiale ja moraalile.
Jutlustega tegelev teoloogia haru on homileetika.
Budism
Paljud budistlikud pühakirjad koosnevad Buddha jutlustest. Nendest esimene ja kõige tuntum on Seadmuseratta käimapanemine, mille ta olevat pidanud Vārānasī lähedal Sārnāthi Hirvepargis oma viiele endisele kaaslasele.
Budistlikus sanghas on jutluste või "dhamma kõnede" pidamise õigus teatud tasemele jõudnud munkadel, kuid Buddha õpetuse selgitamine ja kommenteerimine retriitidel, loengutes või ettekannetes on kõigile vaba.
Kristlus
Keskajal ei olnud jutlus jumalateenistuse loomulik osa, kuna enamikul preestritest puudus õigus jutlustada. Jutlustada võisid vaid piiskopid või piiskopi eriloaga isikud. Jutluseid peeti seega sageli vaid suurematel pühadel ja neid võidi pidada kirikuesistel platsidel või surnuaedades, kuhu sai koguneda rohkem rahvast kui kirikusse. Just seetõttu oli murranguline dominiiklaste ordu (ehk jutlustajavendade ordu) rajamine, mille kohta paavst Innocentius III olnud küsinud: "Kes on see mees, kes tahab asutada ordu, mis koosneks eranditult piiskoppidest?" Jumalateenistus oli keskajal ladinakeelne, kuid juba varakult nõutakse, et jutlus oleks rahvakeelne. Ka Eesti territooriumil pidasid dominiiklased eestikeelseid jutlusi. Reformatsiooni käigus tõusis protestantlikes kirikutes jutlus jumalateenistuse käigus kesksele kohale ning sai selle loomulikuks osaks. Seda väljendas ka sellal toimunud muutus kirikute sisearhitektuuris, kus kantsel kui jutlustamise koht tõusis kõrgemale ja seati kirikus kohale, kus terve kogudus võis seda hästi näha.
Butša linnavald
Butša linnavald on vald Ukrainas Kiievi oblastis Butša rajoonis. Selle halduskeskus on Butša linn.
Valla koosseisu kuuluvad Butša linn, Babõntsi ja Vorzeli alev ning Blõstavõtsja, Buda-Babõnetska, Voronkivka, Havrõlivka, Zdvõživka, Lubjanka, Mõrotske, Rakivka, Sõnjaki, Tarassivštšõna ja Tšervone küla.
Kohaliku võimu organ on Butša linnaraada.
Zegrze
Zegrze on küla Poolas Masoovia vojevoodkonnas Legionowo maakonnas Serocki vallas. Zegrze asub Zegrze veehoidla ääres, Varssavi kesklinnast umbes 26 km põhjas.
Zegrze sai linnaõigused enne 1400. aastat, kuid kaotas need enne 1540. aastat.
Seksuaalse sättumuse statistika
See artikkel tutvustab statistilisi andmeid eri seksuaalse sättumuse vormide leviku kohta ja nende saamise viise. Seksuaalse sättumuse statistikat saab teha mitmel meetodil. Seetõttu on igasugused hinnangud heteroseksuaalsete, biseksuaalsete ja homoseksuaalsete inimeste arvu kohta vaieldavad.
Proportsioon
Enamik uurijaid leiab, et inimeste arv, kellel on mitu samasoolist kogemust, on väiksem, kui nende, kellel on üks kogemus. Samuti nõustutakse sellega, et end eksklusiivselt homoseksuaalsena identifitseerivate inimeste arv on väiksem neist, kellel on olnud mitu samasoolist kogemust. Seega tulenevalt sellest, mille kohta küsimusi esitatakse, esineb tulemustes erinevusi. Seda isegi sama valimi puhul.
Levimus ja esinemus
Uuringuid on võimalik omavahel eristada selle põhjal, kuidas nad definitsioone kasutavad. Isegi, kui kaks uurimust kasutavad sama kriteeriumit, mille alusel nad defineerivad seksuaalset sättumust, võivad tulemused ikkagi erineda. Üks uurimus võib arvestada kõiki inimesi, kes kunagi definitsiooni on täitnud, teine aga neid, kes on seda täitnud näiteks viimase aasta jooksul. Seksuaalne sättumus on "püsiv romantiline ja/või seksuaalne külgetõmme vastassoost, samast soost, mõlemast soost või enam kui ühest soost isikute vastu". Samuti "isiku identiteet, mis tugineb sellel külgetõmbel, sellega seotud käitumistel ning kogukondlikul ühtekuuluvusel nendega, kes jagavad sama külgetõmmet." See aga tähendab, et isik võib näiteks suguelust hoiduda ja ikkagi end identifitseerida geina, lesbina, biseksuaalsena või heteroseksuaalsena, tuginedes romantilistel külgetõmmetel.
Muutus ajas
Sarnaste uuringute tulemustes võib ajas toimuda nihkeid. Näiteks viidi Saksamaal 1970. ja 1990. aastal noorte seas läbi seksuaalse käitumise uuring. Kui 1970. aastal teatasid 18% poistest vanuses 16–17 vähemalt ühest samasoolisest seksuaalsest kogemusest, siis järeluuringutel 1990. aastal oli sama näitaja 2%. Ameerika Ühendriikides 1991. ja 2010. aastal läbi viidud uuringus püsis stabiilsena nende arv, kes teatasid valdavalt samasoolistest partneritest. Samas nende inimeste arv, kellel on kunagi olnud samasoolist seksuaalpartnerit, kasvas. Seda eriti naiste hulgas. Teises Ameerika Ühendriikides 2011–2013 läbi viidud uuringus täheldati meeste ja naiste arvu kasvu, kes end määratlevad biseksuaalsena. Biseksuaalsena identifitseerimise kasvu märgati ka Austraalias 2012–2013 toimunud järeluuringutes. Võrreldes 2001. aasta uuringuga oli märgatavalt tõusnud naiste hulk, kes määratlesid end biseksuaalsena. Samuti kasvas meeste hulk, kes teatasid eksklusiivsest samasoolisest külgetõmbest.
Lääne ja muu maailma käsitlus
Läänes kasutatakse homoseksuaalsete meeste kohta enamasti mõistet "gei". See mõiste ei ole ülejäänud maailmas omaks võetud kõikide meeste poolt, kes seksivad meestega (MSM). Osa MSM ei seosta end terminitega "gei" või "homoseksuaalne". On neid, kes ei näe seki teiste meestega seksuaalse tegevusena. Selle mõiste jätavad nad seksuaalsuhetele naistega. Paljud mehed Ladina-Ameerikas ja Aafrikas omavad küll seksuaalsuhteid teiste meestega, aga määratlevad end heteroseksuaalsena. Ehkki selline lähenemine on levinud väljastpoolt Läänt, on see tavaline ka Läänes. Näiteks enamik mehi, kellel on seksuaalset läbikäimist teiste meestega sõjaväes, vanglates, ühesoolistes koolides või ülikoolides ei pea end geiks. Sellele vaatamata omavad nad samasoolisi suhteid, et rahuldada enda ihasid, kasutada võimu, saada soosingut või mõnel muul eesmärgil.
Arengumaades elavate inimeste seksuaalse käitumise kohta on vähe infot. Piiratud allikad osutavad sellele, et ehkki harva määratletakse end homoseksuaalsena, on samasooline käitumine sellest tunduvalt levinum. Osad seksuaalse identiteedi uuringud aga ei võtta neid mehi arvesse. Sellest tulenev alaesindatus võib muuta tulemused ebatäpseks. Selle vältimiseks kasutatakse sageli termineid MSM või "samasoo armastus" sõna "gei" asemel.
Kinsey aruanded
Kaks kõige kuulsamat uuringut inimeste seksuaalse sättumuse kohta on dr. Alfred Kinsey teosed "Mehe seksuaalne käitumine" (1948) ja "Naise seksuaalne käitumine" (1953). Need uuringud kasutasid seksuaalse käitumise määramiseks seitsme osalist skaalat. Osalejad said enda seksuaalsuse paigutada skaalale, kus 0 sümboliseeris täielikku heteroseksuaalsust, 6 aga täielikku homoseksuaalsust. Kinsey järeldas enda tulemustest, et väike protsent rahvastikust määratleb end eri määral biseksuaalsuse skaalal (langeb skaalal 0 ja 6 vahele). Samuti teatas ta, et 37% Ameerika Ühendriikide meestest on saanud täiskasvanuna orgasmi kokkupuutel teise mehega. Sama näitaja oli naistel 13%.
Kinsey tulemused on kahtluse alla seatud. 1954. aastal väitsid John Tukey, Frederick Mosteller ja William G. Cochran, et Kinsey kasutatud valim ei ole juhuslik. Seetõttu on ka tema tulemused kallutatud. Kinsey kolleeg Paul Gebhard vaatas Kinsey andmed üle ja eemaldas arvatavasti kallutatud andmed. 1979. aastal avaldas ta enda uuringu tulemused. Selle järgi ei olnud mitte ükski Kinsey algsetest hinnangutest väidetavast andmete kallutatusest tuntavalt mõjutatud. Puhastatud tulemuste järgi oli näiteks 36,4% meestest omanud nii homoseksuaalseid kui ka heteroseksuaalseid kokkupuuteid. Kisey algse tulemuse järgi oli see 37%.
1990. aastad
1990