cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
CONMEBOL
See on loodud 1916. aastal ja selle asutajaliikmed olid Argentina, Brasiilia, Tšiili ja Uruguay. Hiljem liitusid Paraguay (1921), Peruu (1925), Boliivia (1926), Ecuador (1927), Colombia (1936) ja Venezuela (1952), seega kuulub liitu 10 maad.
Lõuna-Ameerikasse kuuluvad Guyana, Suriname ja Prantsuse Guajaana ei ole CONMEBOL-i liikmed.
Liidu peakorter asub Paraguay pealinnas Asunciónis.
Tähtsamad CONMEBOL-i korraldatavad võistlused on rahvuskoondiste Copa América ning klubide Copa Libertadores (võrreldav Euroopa Meistrite Liigaga) ja Copa Sudamericana (võrreldav UEFA Cupiga).
Nõmme mõis (Kose)
Mõisat mainiti esimest korda 1555.
1980. aasta Eurovisiooni lauluvõistlus
1980. aasta Eurovisiooni lauluvõistlus oli 25. Eurovisiooni lauluvõistlus ja see toimus 5. aprill 1980 Haagis Hollandis. Selle võitis Iirimaa.
Nõmme mõis (Kose)
20. sajandi algul kuulus mõis Kotzebuedele ja mõis oli poolmõisa staatuses. Et Kotzebued omasid Ravila mõisat, siis faktiliselt oli Nõmme mõis Ravila mõisa kõrvalmõis.
Puidust mõisa peahoone ehitati tõenäoliselt 18. sajandil või 19. sajandi I poolel. Osa mõisa peahoonest on säilinud tänapäevani ja seda kasutatakse elamuna.
Nutu mõis
Nutu mõis (saksa keeles Nutz) oli rüütlimõis Kose kihelkonnas Harjumaal. Tänapäevase haldusjaotuse järgi jäävad mõisa alad Harju maakonda Kose valda.
Mõis rajati 1659. aastal Triigi mõisast eraldatud alast.
19. sajandil minetas Nutu mõis mõisa staatuse.
Sünteetiline evolutsiooniteooria
Sünteetiline evolutsiooniteooria on bioloogias 1930. aastatel välja kujunenud neodarvinistlik teooria, misläbi ühendati Charles Darwini loodusliku valiku teooria (mis seletab liikide evolutsiooni) Gregor Mendeli geneetikateooriaga (mis tegeleb pärilikkusega). Sellega sai evolutsiooniteooria aluseks populatsioonigeneetika.
Tähtsamate teadlaste seas, kelle uurimused aitasid kaasa sünteetilise evolutsiooniteooria kujunemisele, olid Ronald Fisher, Theodosius Dobzhansky, J. B. S. Haldane, Sewall Wright, Julian Huxley, Ernst Mayr ja George Gaylord Simpson.
Sünteetilise evolutsiooniteooria kujunemine muutis neodarvinismi enam kui pooleks sajandiks bioloogia valdavaks lähenemisviisiks.
Ajalugu
Mendeli seadused taasavastati 1900. Oli aga lahkarvamusi selle suhtes, millisele muutlikkusele looduslik valik toimib. Biomeetria koolkond, mille eesotsas oli Karl Pearson, lähtus Darwini mõttest, et evolutsiooni seisukohast mängivad rolli väikesed erinevused. Mendeliaanide koolkond, mille eesotsas oli William Bateson, leidis aga, et Mendeli uurimus tõi välja evolutsioonimehhanismi suurte erinevuste korral.
Sünteetilise evolutsiooniteooria seisukohad
Sünteetilise evolutsiooniteooria järgi selle 1930. ja 1940. aastateks väljakujunenud kujul tekib geneetiline muutlikkus populatsioonides juhuslikult mutatsioonide tõttu (praegu teatakse, et mutatsioone tekitavad vead DNA replikatsioonis) ja rekombinatsiooni tõttu (see on homoloogiliste kromosoomide ristsiire meioosi ajal). Evolutsioon seisneb põhiliselt alleelisageduste muutumises põlvkondade lõikes geenitriivi, geenisiirde ja loodusliku valiku tagajärjel. Liigiteke leiab aset järk-järgult, kui populatsioonid geograafiliste barjääride tõttu reproduktiivselt isoleeruvad.
Edasine areng
Pärast esialgset väljakujunemist 1930. ja 1940. aastatel on sünteetilise evolutsiooniteooria areng jätkunud. Märkimist väärib niinimetatud Williamsi revolutsioon pärast seda, kui George C. Williams 1960. aastatel tuli välja geenikeskse vaatega evolutsioonile.
XX sajandi lõpust alates on aga sünteetiline evolutsiooniteooria ehk neodarvinism saanud olulise kriitika osaliseks. Välja on kujunenud nn laiendatud süntees, mis rajab uue paradigma evolutsiooniteoorias. Paljud darvinistliku sünteetilise evolutsiooniteooria seisukohad on sellega kas ümber lükatud või on need üldisema teooria erijuhtudeks.
Pühajärve Puhkpillipäevad
pisi|Arno Anton pisi|Pühajärve Puhkpillipäevad 2008, lõppkontsert Rõngu kirikus pisi|Esineb Shady Brass Q [[Lätist 2009. aastal Pühajärve Põhikoolis]] Pühajärve Puhkpillipäevad on Otepääl 1998. aastast korraldatav puhkpillimuusikakontsertide sari. Osa võtavad peamiselt eesti puhkpilliorkestrid ja -ansamblid, kuid peaaegu igal aastal on kutsutud külalisesinejaid ka välismaalt. Peamised esinemiskohad on Otepääl ja selle lähiümbruses: Pühajärvel, Sihval ning Hellenurmes. 2008. ja 2009. aasta lõppkontsert peeti Rõngu kirikus.
Esimesed Pühajärve Puhkpillipäevad korraldasid Peep Peterson ja Tiit Veigel, kellelt pärineb ka sellise ettevõtmise korraldamise idee. Alates 1999. aastast on Pühajärve Puhkpillipäevi korraldanud Arno Anton ja Külli Teearu.
Isamaaline Liit
pisi|Partei logo Isamaaline Liit (saksa keeles Vaterländische Union; lühend VU) on 1936. aastal asutatud kristlik-demokraatlik erakond Liechtensteinis.
Isamaaline Liit tekkis 1936. aastal kahe partei – Kristlik-Sotsiaalse Rahvapartei ning autoritaarset režiimi pooldava ja saksameelse väikepartei Liechtensteini Koduteenistus ühinemisel. See on olnud ajalooliselt eelkõige tööliste huve esindav partei, mille jaoks on oluline demokraatia edendamine, sotsiaalne võrdõiguslikkus, ühiskondlik solidaarsus ja isikuvabadused.
Poliitilisel skaalal on tegu kristlik-demokraatliku või niinimetatud liberaalkonservatiivse parteiga, mis on liberaalsem oma peamisest rivaalist Progressiivsest Kodanikeparteist.
Vladimir Solovjov
pisi|[[Nikolai Jarošenko. Vladimir Solovjovi portree. Õlimaal, 1892]]
Vladimir Sergejevitš Solovjov (28. (16.) jaanuar 1853 Moskva – 12. august (31. juuli) 1900 Uzkoje mõis Moskva lähedal, praegu Moskva territooriumil) oli vene filosoof, luuletaja, publitsist ja kirjanduskriitik.
Ta oli ajaloolase Sergei Solovjovi poeg.
Elulugu
Ta lõpetas 1873. aastal Moskva ülikooli ajaloo-filoloogiateaduskonna ning õppis seejärel aasta aega Moskva Vaimulikus Akadeemias. Aastal 1874 kaitses ta magistritöö "Lääne filosoofia kriis. Positivistide vastu" ja valiti Moskva ülikooli dotsendiks filosoofia kateedri juures. Aastatel 1875–1876 luges ta aasta jooksul Londoni raamatukogus muu hulgas Jakob Böhme, Paracelsuse ja Emanuel Swedenborgi töid ja kabalat, õppis tundma okultismi ja spiritismi.
Tal oli mitu korda Sophia ehk Igavese naiselikkuse nägemus. Üks neist oli tal 1875. aastal Egiptuses. Sellest räägib ta poeemis "Три свидания".
Pärast Venemaale tagasi jõudmist hakkas ta Moskva ülikoolis loenguid pidama, kuid 1877. aastal lahkus ta tüli tõttu Moskva ülikoolist ning hakkas tööle Peterburis Rahvaharidusministeeriumi Õpetatud Komitees. Teenistuse kõrvalt pidas ta loenguid Peterburi ülikoolis ja Kõrgematel Naiskursustel.
1880. aastatel koondas ta tähelepanu ühiskondlikele ja kiriklikele küsimustele. 1890. aastatel tuli ta tagasi filosoofia juurde.
Solovjov suri oma sõprade, vürstide Trubetskoide suvilas Moskva lähedal.
Kirjandus
rmt 1–3. Praha 1916–1921 (taastrükk М. 1990).
Vürst Trubetsky & J. M. K. E.
Vürst Trubetsky & J. M. K. E. (täisnimega Vürst Trubetsky & Joodikud Moskva Kohviku Eest) oli aastail 1986–1988, 2001 ja 2006 tegutsenud Tallinna punkansambel.
Thiennes
Thiennes on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Hazebroucki kantonis.
pisi|tühi|Briti sõjakalmistu Thiennesis
Hoidjakeel
Hoidjakeel ehk hoidekeel ehk ninnutamine on keelevariant, mis on ema, hoidja(te) või teiste täiskasvanute lapsele suunatud mugandatud keel. Sellest tuleb eristada lastekeelt ehk nn pudikeelt, mis on lapse enda arenev keelevariant. Hoidjakeele kasutamine ei ole universaalne, kuid on levinud väga paljudes kultuurides.
Vahel kohtab hoidjakeeles sõnavormide lihtustamist ja muutmist, kui täiskasvanud arvestavad keele funktsioone ja struktuuri vahendades intuitiivselt lapse mitte veel väga tugevalt arenenud keelelise asjatundlikkusega. Siiski pole lapse standardkeele omandamine pärsitud ka keelekeskkonnas, kus kultuurist tingituna lastega rääkides hoidjakeelt ei kasutata. Hoidjakeele liigne kasutamine võib segada last täiskasvanute maailma sisseelamisel ning standardkeele tundmaõppimist, kuid lapse esimestel eluaastatel kasutatav mugandatud keel, mille kõrval laps kuuleb ka normaalset keelekasutust, ei nõrgenda lapse võimet omandada nn normaalne keel.
Hoidjakeele kasutamist on uuritud ka loomadel.
2008. aasta Kuldgloobuse auhinnad
2008. aasta Kuldgloobuse auhinnad olid 65. Kuldgloobuse auhinnad, mis jagati 13. jaanuaril 2007. aastal.
Ameerika Ühendriikide Stsenaristide Gildi streigi tõttu traditsioonilist auhindade jagamist ei toimunud, selle asemel tehti võitjad teatavaks pressikonverentsil.
Dispersioon
Dispersioon on juhusliku suuruse varieeruvuse mõõt, ta näitab, kui palju uuritav suurus varieerub. Näiteks kui katseseerias (nt kümnekordsel täringuviskel) on kõigi katsete tulemus sama (nt 2 silma), siis katsete dispersioon on null. Mida suurem aga dispersioon on, seda enam erinevad katsete tulemused üksteisest.
Matemaatiline definitsioon
Olgu juhusliku suuruse X keskväärtus, siis suuruse X dispersioon on defineeritud kui selle suuruse X ja tema keskväärtuse  vahe ruudu keskväärtusena:
kus. Sageli, eriti ingliskeelses kirjanduses, tähistatakse dispersiooni ka või.
1470. aastad
1470. aastad on ajavahemik 1470. aasta algusest kuni 1479. aasta lõpuni.
Jakob Liivi monument
pisi|Jakob Liivi monument (skulptor Roman Haavamägi, 1938) Jakob Liivi monument asub Lääne-Virumaal Väike-Maarjas.
Eesti kirjanik ja omavalitsustegelane Jakob Liiv elas ja töötas aastatel 1901–1913 Väike-Maarjas.
Mihhail Pugovkin
Mihhail Ivanovitš Pugovkin (vene keeles Михаил Иванович Пуговкин; 13. juuli 1923 Rameški küla, Kostroma kubermang – 25. juuli 2008 Moskva) oli Nõukogude Liidu ja Venemaa teatri- ja filminäitleja.
Mihhail Pugovkin mängis ühtekokku 101 filmis, nende hulgas sellistes filmides nagu "12 tooli", "Operatsioon Õ", "Šuriku seiklused", "Ivan Vassiljevitš vahetab elukutset" ja "Pulmad Malinovkas".
Mihhail Pugovkin maeti 29. juulil 2008 Moskva Vagankovo kalmistule.
Rigoletto
pisi|Gravüür 1885. aastast pisi|Enrico Caruso, Louise Homer, Bessie Abott ja Antonio Scotti laulavad 1907. aastal Rigolettot "Rigoletto" on Giuseppe Verdi ooper (melodramma) kolmes vaatuses Francesco Maria Piave libretole, mis põhines 1832. ilmunud Victor Hugo näidendi "Le roi s'amuse" („Kuningas lõbutseb”) ainetel. See ooper on Verdi keskmise loominguperioodi esimene meistriteos.
"Rigoletto" esmaettekanne toimus 11. märtsil 1851 Veneetsia Teatro La Fenices, pälvides vaimustatud vastuvõtu.
"Rigoletto" on üks ooperiliteratuuri väljapaistvamaid teoseid, mis püsib jätkuvalt teatrite repertuaaris ning see on üldse üks enam esitatud oopereid.
Eestis on seda ooperit korduvalt lavastatud Estonias (1922, 1946, 1953, 1968 ja 2007) ning Vanemuises (1939, 1953, 1966, 1991 ja 2007).
Taust
Leping ooperi kirjutamiseks sõlmiti Verdi ja La Fenicega teatri vahel 1850. aastal. Detsembris 1850 saatis Piave valminud libreto Verdile, kes saatis selle teatrile tsensoriga kooskõlastamiseks. Austria tsensor De Gorzkowski, kes kontrollis tollal Põhja-Itaalia teatrite repertuaari, nõudis mitmeid muudatusi. Hugo näidend ise oli tsensuuri poolt keelatud. Tsensor nõudis, et prantsuse ajalooline kuningas François I muudetaks mingi hertsogi vastu ning et Louis XII ja François I aegne õuenarr Tribulet nimetataks Rigolettoks. Vajalikud muudatused tehti kiiresti. Ooperi lõplik nimetus, „Rigoletto” otsustati 14. jaanuaril. Verdi saabus Veneetsiasse jaanuari alguses ning ooperi klaviir oli valmis 5. veebruaril. Proovideks jäi aega umbes kuu enne väljakuulutatud esietendust. Verdi juhtis klaveriproove, samal ajal teost orkestreerides.
Ooperi naelaks kujunes Mantova hertsogi küüniline naistevastane laul (canzone) „La donna è mobile”. Selle laulukese värsid (eestikeelses tõlkes "Naised on heitlikud" või "Muutlik on naise meel") olid libretistil laenatud Giovanni Boccaccio "Filostratost" (1335 või 1340), kus on värsid „Giovane donna è mobile“. Aimates hertsogi laulu edu ette, hoidis Verdi seda saladuses. Kogu teatrikollektiiv ja ka tenor Raffaele Mirate said seda proovide käigus esimest korda näha-kuulda alles paar päeva enne esiettekannet. Verdi pani samas Mirate vanduma, et too väljaspool lava ega proovisaali, kuhu kõrvalisi isikuid ei lastud, seda ei laula ega isegi vilista selle meloodiat. Ka teatri juhtkond sai korralduse tagada, et lugu teatrimajast välja ei imbuks. Kõik pidasid oma lubadust. Esietendusel sai „La donna è mobile” vaimustatud aplausi, jalgade trampimise ja bravo hüüdmise osaliseks ning tuli lausa kordamisele, mida ooperiajaloos pole eriti sageli juhtunud. Järgmisel päeval laulsid seda lugu kõik Veneetsia gondlimehed. Lauluke kõlas tänavatel ja kohvikutes ning levis kiiresti.
Ooperit mängiti esimese 10 aasta jooksul vähemalt 250 teatris üle kogu maailma. Kuid mitte kõikjal ei soostunud tsensorid lubama lavale kõrgaadlit halvustavat teost. Veneetsiaski oli hiljem ooperi esitamisega probleeme. Bergamos jõuti septembris 1851 ooperit esitada vaid 1,5 etendust, kui see tsensori nõudel mängukavast maha võeti. Just tsensoriga kompromissi leidmiseks oli esialgu ooperist tehtud alternatiivseid versioone, mis kandsid pealkirju "Viscardello, Lionello" ja "Clara di Perth". Vahel tuli muuta pessimistlikku lõppu ja lasta Gildal kotist välja pääseda, et hea tervise juures ühineda Rigolettoga. Sellele vaatamata kujunes just see ooper pöördepunktiks Itaalia ooperiloomise praktikas. Kriitikud väitsid peaaegu otsekohe, et tegemist on parima muusikadraamaga, mis on pärast Monteverdit loodud. Ooper sisaldab muusikalis-dramaatiliselt raskeimat baritonipartiid, mis kunagi kirjutatud.
Victor Hugo suhtus aga Verdi oopusse väga kriitiliselt. Ta oli silmanähtavalt ärritatud meelevaldsusest, mil moel maestro ja libretist Piave olid tema näidendiga ümber käinud. See asjaolu takistas ka mõnda aega ooperi esitamist Pariisis. Esietendus oli seal alles 1857. aastal. Hugo ironiseeris eriti IV vaatuse suurepärase kvarteti „Bella figlia dell’amore” kallal, teatades, et kui tema paneks oma näidendis korraga neli inimest rääkima erinevat teksti, siis lahkuks publik saalist.
Peamised tegelased
Rollide esmaettekandjad: Felice Varesi (Rigoletto), Teresa Brambilla (Gilda), Raffaele Mirate (Hertsog), Paolo Damini (Sparafucile), Annetta Casaloni (Maddalena), Francesco de Kunnerth (Marullo), Feliciano Ponz (Monterone). Dirigent Gaetano Mares.
Tegevustik
Tegevus toimub 16. sajandil Itaalias Mantova ümbruses. Liiderdaja ja elunautijana tuntud Mantova hertsog peab oma lossis järjekordset pidu. Ta on armunud tundmatusse neiusse, keda kohtas kirikus. Ta on otsustanud sellegi neiu vallutada. Õuenarr Rigoletto on tuntud terava keele poolest, mistõttu teda ei sallita. Ta mõnitab krahv Cepranot, kelle naisega hertsog flirdib. Kättemaksuks Rigolettole otsustavad õukondlased tema arvatava armukese röövida. Rigoletto mõnitab ka krahv Monterone tundeid, kelle tütre hertsog on võrgutanud. Monterone nõiub ära nii hertsogi kui ka tema õuenarri. Koduteel pakub palgamõrtsukas Sparafucile Rigolettole oma teeneid, kuid viimane tõrjub need tagasi.
Kodus, mille maja ümbritseb kõrge müür, ootab Rigolettot tütar Gilda, kes ei tea isa ametist midagi. Temal ja teenijanna Giovannal on keelatud kedagi väravast sisse lasta. Teistega mõnitavalt ringi käiv Rigoletto on tütrega hell ja õrn. Gilda on kohanud kirikus kaunist noormeest, kellest unistab. Teenija abiga leitakse üliõpilaseks riietunud hertsog, kes hiilib Rigoletto aeda ja kohtub Gildaga. Hertsogi lahkudes saabuvad õukondlased arvatavat Rigoletto armukest röövima. Paha aimav Rigoletto pöördub koju tagasi.
Õukondlased petavad teda, öeldes, et plaanivad röövida krahv Ceprano abikaasa. Rigoletto on otsekohe valmis neid abistama. Tegelikult aga abistab kinniseotud silmadega Rigoletto õukondlasi Gilda röövimisel. Jäänud üksi, rebib Rigoletto silmadelt katte maha ja avastab toimunu tõe. Igatsusest vaevatud hertsog tuleb veel kord Gildat külastama, kuid leiab ees tühja maja.
Õukondlased räägivad talle röövimise lõbusa loo ja teatavad, et röövitu on viidud lossi. Hertsog on rõõmsalt üllatunud, et leiab eest oma uue armastatu. Rigoletto saabudes külvatakse ta üle irvituste ja pilgetega. Ta mõistab, et tema tütrest on saanud hertsogi armuke. Ta nõuab tütart tagasi, kuid Gilda on hertsogisse armunud. Rigoletto tõotab kättemaksu, pärast mida kavatseb Mantovast lahkuda.
Poisiks riietatud Gilda sisenebki ootamatult tuppa. Teda tabab Sparafucile noahoop. Gilda topitakse kotti, mis antakse üle Rigolettole, kes annab Sparafucilele lubatud rahakukru. Rigoletto hakkab kotti jõe poole lohistama, kuid kuuleb hertsogi muretut laulu. Koti avanud, leiab ta sealt oma tütre. Krahv Monterone needus on täide läinud.
Tuntumad numbrid
Hertsogi aaria „Questa o quella per me pari sono” ja laul „La donna è mobile”; Rigoletto ja Gilda duetid „Figlia!...Mio padre!”, „Tutte le feste al tempio” ja „V’ho ingannato, colpevole fui”; Rigoletto aariad „Ah! veglia, o donna”, „Cortigani, vil razza dannata”; Gilda aaria „Caro nome”; koor „Zitti, zitti”; ansambel „Povero Rigoletto”; hertsogi, Maddalena, Gilda ja Rigoletto kvartett „Bella figlia dell’amore”.
Sikalaanõ
Sikalaanõ ehk Sikalaane on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.
Saksimaa riigipeade loend
Saksimaa riigipeade loend loetleb Saksimaa ja Meißeni markkrahvkonna riigipead nende riikide iseseisvusperioodidel.
Palvere mõis
Palvere mõis (saksa keeles Pallfer) oli Ravila mõisa kõrvalmõis Kose kihelkonnas Harjumaal. Tänapäevase haldusjaotuse järgi jäävad mõisa alad Harju maakonda Kose valda.
Mõis rajati 1666 Ravila mõisast eraldatud alast. 1768 sai Palvere mõisast Ravila mõisa kõrvalmõis.
Mõisa peahoone, mis on ühekorruseline ja maakividest, ehitati 19. sajandi lõpus või 20. sajandi alguses. 1970. aastatel ehitati peahoone põhjalikult ümber ja sellele püstitati ka teine korrus. Hoonet hakati kasutama kortermajana.
Wallon-Cappel
Wallon-Cappel on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Hazebroucki kantonis.
pisi|tühi|Wallon-Cappel
Maa tüüpi planeedid
thumb|[[Päikesesüsteemi Maa-sarnased planeedid Merkuur, Veenus, Maa ja Marss. Suurused on samas mõõtkavas, kaugused ei ole mõõtkavas.]] Maa-tüüpi planeedid ehk kiviplaneedid ehk Maa-sarnased planeedid on planeedid, mis koosnevad peamiselt silikaatkivimitest. Need sarnanevad ehituselt Maaga: koosnevad täielikult või peaaegu täielikult tahketest koostisosadest ja on enamasti kihilise ehitusega: keskmes on rauast tuum, selle peal mantliks nimetatav silikaatidest ja oksiididest koosnev paks kiht ning kõige peal õhuke koor, mis koosneb samuti silikaatidest ja oksiididest, kuid sisaldab elemente, mis mantli kivimitesse ei sobi ja sealt aja jooksul "välja higistatakse" (näiteks kaalium, haruldased muldmetallid, uraan). Mõnel Maa-sarnasel planeedil on koore kohal atmosfäär, Maa puhul maakoore ja atmosfääri vahel hüdrosfäär. Ka läbimõõt, mass ja keskmine tihedus (4...6 g/cm3) on Maa omadele lähedased.
Nad erinevad oluliselt Jupiteri-tüüpi planeetidest ehk gaasplaneetidest ehk gaashiidudest.
Saarnakõrve mõis
Saarnakõrve mõis (saksa keeles Sarnakorb) oli rüütlimõis Kose kihelkonnas Harjumaal. Tänapäevase haldusjaotuse järgi jäävad mõisa alad Harju maakonda Kose valda.
Mõis rajati 17. sajandil. 18. sajandil kuulus mõis Paykullidele ja Hagemeisteritele. 19. sajandi keskpaigast said mõisa omanikuks Stackelbergid, kes omasid mõisat 1919. aasta mõisate võõrandamiseni.
Mõisa peahoone, mis oli barokne ja puidust, ehitati tõenäoliselt 18. sajandi keskpaigas või varemgi. Peahoone lammutati 1964. Ka mõisa kõrvalhooned on tänapäevaks kõik hävinud.
Esimene ristisõda
Esimene ristisõda toimus aastatel 1096–1099, eesmärgiga moslemitest seldžukkide väljatõrjumine pühalt maalt ja Jeruusalemmast ning idapoolsete kristlaste vabastamine nende ikke alt.
Ristisõja väljakuulutamine
Ristisõja kuulutas välja 1095. aasta novembris Prantsusmaal kirikukogul Clermont-Ferrandis, Rooma Katoliku Kiriku paavst Urbanus II, kes vastas Bütsantsi keisri Alexios I palvele. Paavst kutsus üles kõiki osalema relvastatud palverännakul, et vallutada muslimite käest tagasi Jeruusalemm. pisi|left| Urbanus II Clermonti kirikukogul Eesmärgiks oli seldžukkide väljatõrjumine pühalt maalt ja Jeruusalemmast ning idapoolsete kristlaste vabastamine nende ikke alt. Piacenzas 1095. aastal toimunud kirikukogul rääkis Alexios paavst Urbanus II-le kristlaste probleemidest Idas, kes ilma Lääne abita kannatavad muslimite rõhumise all. Urbanus nägi Alexiose abipalvele vastu tulles kahte võimalust: suurendada Lääne mõjuvõimu ning ühendada lõhestunud katoliku ja õigeusu kirikud. Lääne-Euroopa vastas üleskutsele ülekaaluka poolehoiuga. 300px|pisi|Seldžukkide sultanaadi suurim ulatus aastal 1092 pisi|Ristisõdijate saabumine Konstantinoopolisse ([[Jean Fouquet, 1455)]]
Üleskutsele liituda 1096. aasta 15. augustil algavasse ristisõtta moslemitest seldžukkide vastu, järginud Euroopa ülikud koondusid 4 põhilises piirkonnas: Põhja-Prantsusmaal, Provence'is, Lotharingias ja normannide kontrolli all olnud Lõuna-Itaalias.
Ristisõdalaste teekond: Prantsusmaa, Saksa-Rooma keisririik, Rooma, Ungari kuningriik, Bütsantsi keisririik, Konstantinoopol, Antiookia ja Jeruusalemm. Ristisõdijaid tuli nii maad kui ka merd mööda kõikjalt Euroopast, nii üksi kui gruppidena.
Innustatuna Amiens'i Pierre (Pierre l'Ermite) üleskutsest ristisõjale, asusid esimesed lihtrahvast koosnevad ristisõdijate väed Kölnist teele, kuid läbides Pierre juhtimisel Bütsantsi alasid Belgradi ja Niši piirkonnas rüüstasid kohalikke ning kaotasid toetuse oma üritusele Balkani maades. Ületades Bosporuse väina hävitati 21. oktoobril 1096 Seldžuki valitseja Kilic Arslani vägede poolt. Neile järgnes paremini organiseeritud sõjavägi.
Bütsantsi keiser Alexios I võttis osa Läänest saabunud palgasõduritest sõjaväe organiseerimisel, kuid ta polnud üldse valmis nii suure hulga mittedistsiplineeritud sõduritega, kes varsti saabusid Bütsantsi territooriumile. Samuti polnud keiser vaimustuses sellest, et ristisõdijate põhijõudude eesotsas olid kaheksast juhist neli normannid, kellest üks oli Guiscardi poeg Bohemond I, sest normannid olid 1071. aastal vallutanud Apuulias Bari, Itaalia katepanikioni pealinna ja ajanud bütsantslased Lõuna-Itaaliast välja. Hauteville'id valitsesid endisi Bütsantsi alasid Lõuna-Itaalias.
Kuna ristisõdijad pidid üle Bosporose väina saama, omas keiser nende üle teatud mõjuvõimu. Ta võttis ristisõdijatelt lubaduse, et nende vallutatud endised Ida-Rooma riigi provintsid peavad saama taas Bütsantsi kontrolli alla ning vastutasuks pakkus toidumoona ja sõdureid. Kuna Alam-Lotringi hertsog Godefroi de Boullion ei nõustunud vasallitõotusega, otsustas keiser ristisõdijate vastu jõudu kasutada. Puhkenud lahingus ründas ristisõdijaid petšeneegide ratsavägi ning Bütsantsi vibukütid. Seepeale oli de Boullion sunnitud alistuma ja Alexiose vasalliks saama. 1097. aasta kevadel toimetati rüütlite vägi osade kaupa üle Bosporuse väina. Alexios suutis ristisõdijate abil kõigepealt hõivata Rumi seldžukkide pealinna Nikaia ja seejärel peaaegu kogu Väike-Aasia.
Heydər Əliyev
Heydər Əlirza oğlu Əliyev [heid'är älirz'a ogl'u äl'ijev] (venepäraselt Geidar Alijev; 10. mai 1923 Naxçıvan – 12. detsember 2003 Cleveland Ohios) oli Nõukogude Liidu ja Aserbaidžaani poliitik ja julgeolekukindral.
Esimene ristisõda
Nikaia piiramine
Rüütite esimene kokkupõrge seldžukkidega leidis aset Rumi sultanaadi pealinna Nikaia lähistel. Nikaia oli võimsate müüride ja 300 torniga viisnurkne kindlus. Linna vallutamata ei saanud rüütlid edasi liikuda, kuna vastasel juhul oleks nende tagalasse jäänud käärima ohuallikas. Kuid linna hõivamisest unistas ka Bütsantsi keiser Alexios I, kuna Nikaia valdamine oleks oluliselt tugevdanud Bütsantsi kaitset türklaste võimalike rünnakute ees. Vähemalt teoreetiliselt oleks Alexios võinud ju jääda ootama, kuni ristisõdalased linna vallutavad ja selle talle loovutavad, sest ristisõdalaste juhid olid keisrile vasallitõotuse andnud. Kuid keiser oli piisavalt tark, et mitte jääda ainult selle peale lootma, ning ta otsustas ristisõdalased üle kavaldada.
Rüütlid asusid järve kaldal paiknevat Nikaiat piirama 1097. aasta 6. mail. Nende ilmumine linna alla oli türklastele niivõrd ootamatu, et piiramisrõngasse jäi sultani pere ja suurem osa riigikassast. Sultan Kilidž Arslan ise oli parasjagu sõjateil. Nüüd kiirustas ta tagasi ja üritas rünnakuga väljastpoolt linn piiramisrõngast vabastada. Taplus kestis terve päeva ja mõlemad pooled kandsid suuri kaotusi, kuid lõpuks said seldžukid lüüa ning olid sunnitud taganema. Keiser Alexios I tütar printsess Anna Komnene kirjutab, et "rüütlid juba rõõmustasid, kuigi nende ees olid veel linna müürid". Siis saabuski rüütlitele appi Bütsantsi vägi, millel olid kaasas veokitele tõstetud laevad, et sulgeda linn piiramisrõngasse ka järve poolt.
Heydər Əliyev
Əliyev omandas enda väitel hariduse Aserbaidžaani Riiklikus Ülikoolis ajaloolasena, olles enne sõda õppinud mõnda aega tehnoloogiainstituudis. Täna on dokumentaalselt tõestatud, et õppis Leningradis julgeolekukoolides. Ta astus 1945 NLKP liikmeks, töötas Aserbaidžaani KGB-s alates 1944 ja sai 1967 selle juhiks. Ta töötas nii välis- kui ka vastuluures. NSV Liidu KGB ülema abi Igor Sinitsini väitel töötas ta KGB residentuurides Iraanis, Türgis, Pakistanis, Afganistanis, ühes nendest riikides sai ta residendiks. Tema karjäär sattus ohtu Nõukogude luureohvitseri Konstantin Volkovi põgnemiskatsega Türgis. Kim Philby reetis Volkovi ning Alijev karjäär KGBs sai jätkuda. Pärast välisluuret töötas ta Bakuu ja Aserbaidžaani vastuluure ülemana, kuni jõudis Aserbaidžaani NSV KGB ülema asetäitja ja seejärel esimehe kohale kindralmajori auastmes. 1969–1982 oli ta Aserbaidžaani Kommunistliku Partei esimene sekretär, alates 1976 NLKP KK Poliitbüroo liikmekandidaat ja 1982–1987 liige. Ta oli Leonid Brežnevi ja Juri Andropovi soosik. Juri Andropov nimetas ta 1982 esimeseks asepeaministriks, kes vastutas kommunikatsioonide, kultuuri- ja sotsiaalküsimuste eest. Əliyevit käsitleti 1985. aastal võimaliku NLKP KK peasekretäri kandidaadina. Peasekretäriks sai hoopis Mihhail Gorbatšov.
Esimene ristisõda
Nikaia piiramine
Ristisõdalaste tormijooks linnale algas 19. juunil ning paistis, et Bütsantsil polnud jäänud enam mingit tegutsemisruumi, kuid ta suutis ikkagi rüütlid üle kavaldada. Anna sõnade järgi ronisid rüütlid õhinal müüridele, kui järsku avanesid ühe torni väravad ja bütsantslased sisenesid linna. Hetke pärast sulgusid väravad hämmastunud ründajate nina ees uuesti ja Nikaia tornidel lõid uhkelt lehvima keisririigi lipud ning "linnast kostsid keisri ülistuseks sarve- ja pasunahelid". Võib vaid ette kujutada, kuivõrd rabatud olid seda pilti nähes piiramisredelitel tardunud rüütlid. Neil polnud aimugi, et sel ajal, kui nemad valmistusid tormijooksuks, pidas Alexios seldžukkidega salajasi läbirääkimisi. Ning saanud sultanilt juhised, otsustasid Nikaia kaitsjad alistuda just nimelt bütsantslastele.
Heydər Əliyev
Pärast Əliyevi ülirasket infarkti 1987. aastal palus Mihhail Gorbatšov tal Poliitbüroo mõjuvõimsa liikme Jegor Ligatšovi nõudmisel tagasi astuda. Nõudmist toetati Pravda artikliga, kus Əliyevit kritiseeriti korruptsiooni eest.
Esimene ristisõda
Nikaia piiramine
Nii oli kristlaste ühendatud sõjavägi saavutanud suure võidu ja vallutanud Nikaia kindluse, kuid reaalselt sisenesid linna vaid Alexiose väed; suurt saaki ja sultani pere eest lunaraha lootvad rüütlid aga olid endiselt vägevate müüride taga. "Suuremeelne" bütsantslaste vägede juhataja lubas neid linna vaid kümnemeheliste gruppidena ning sedagi "kirikus palvetamiseks". Kuid kõige suuremat nördimust olevat rüütlites põhjustanud asjaolu, et sultani perekond viidi Konstantinoopolisse ja mõne aja pärast lasti koguni vabaks, sest niisugune oli keisri ja sultani kokkulepe. Selle sammuga kindlustas keiser igaks juhuks ka head suhted seldžukkidega. Loomulikult sai Alexios aru, et ta peab petetud rüütlitele andma midagi valurahaks, ning selleks oli keisril ka suurepärane võimalus - tema kätte oli ju sattunud sultani riigikassa. Seega kompenseeris Alexios oma "sulitembu" sultani kulla ja hõbedaga.
Heydər Əliyev
1990. aasta jaanuaris surus Nõukogude armee Bakuus veriselt maha meeleavaldused. Əliyev astus seepeale protestiks tagasi kõigist ametitest Kommunistlikus parteis jaa naasis kodusesse Nahhitševani.
Esimene ristisõda
Nikaia piiramine
Nikaia vallutamise järel suundusid ristisõdijate väed Süüria, Antiooka ja Jeruusalemma suunas.
Dorylaeumi lahing
Teel Dorylaeumi suunal olid ristisõdijate väed kahes osas, avangard ja arjergard. Avangardis, Taranto printsi Bohemondi kolonnis oli 2000 rüütlit, 8000 jalaväelast ja suur hulk palverändureid. Teist sama suurt kolonni juhtis Raymond de Toulouse. 1. juuli koidikul ründasid Bohemondi laagrit Dorylaeumis seldžuki vägede kergerelvastusega ratsaväelased, sealhulgas vibukütid, keda juhtis Kilic Arslan. Ristirüütlid läksid rünnakule, aga seldžukkide kerge ratsavägi põikas löögi eest kõrvale ja ründas ristisõdijate laagrit. Bohemond käskis rüütlitel tagasi tõmbuda, hobuste seljast maha tulla ja koos raskemalt relvastatud jalaväega kaitseliin moodustada.
Heydər Əliyev
1993. aasta juunis võttis isehakanud kolonel Suret Hüseynov ette sõjaväelise riigipöörde katse ja senine riigipea Əbülfəz Elçibəy kutsus Türgi soovitusel Bakuusse kogenud Əliyevi, kes seadusi rikkudes kiiruga Rahvusassamblee liikmeks ja esimeheks valiti. Elçibəy pages kodukülla ja Əliyevist sai põhiseaduse järgi presidendi kohusetäitja. Ta nimetas Hüseynovi mõneks ajaks peaministriks ja korraldas referendumi, mis Elçibəyle umbusaldust avaldas. Sama aasta oktoobris valiti Əliyev 98,8-protsendilise toetusega riigi presidendiks (kaks vastaskandidaatideks lubatut olid avalikkusele tundmatud).
Esimene ristisõda
Dorylaeumi lahing
Seldžukkide kerged relvad ei tekitanud ristisõdijatele olulist kahju ning ülepeakaela rünnakule meelitada neid ka ei õnnestunud. Pärast peaaegu seitsmetunnist tulemusteta võitlust jõudsid kohale Raymondi kolonni rüütlid ja ründasid küljelt seldžukkide armeed, põhjustades sellele suuri kaotusi. Kilic Arslan kogus oma väed uuesti kokku ja kavandas parajasti järgmist käiku, kui saabus ka arjergardi, Raymondi kolonni jalavägi, mida juhtis paavsti legaat Adhemar Le Puyst, ning vallutas tormijooksuga seldžukkide laagri.
Heydər Əliyev
Teiseks ametiajaks valiti Əliyev presidendiks 1998. aasta oktoobris, opositsioon boikoteeris valimisi. Ei 1993. aasta ega 1998. aasta presidendivalimisi ei peeta vabadeks ega õiglasteks.
Esimene ristisõda
Antiookia vallutamine
Ristisõdijad vallutasid järgnevalt Edessa ja jõudsid suure Antiookia linna alla 20. oktoobril 1097. Taranto prints Bohemond, Raymond de Toulouse ja Godefroi de Bouillon juhtisid igaüks ühte linna blokaadilõiku. Linna kaitset juhtinud Yaghisiyan, kutsus kohale ühe abiväe Damaskusest ja teise Aleppost, kuid mõlemad said aga ristisõdijatelt lüüa enne Antiookiasse jõudmist.
Heydər Əliyev
Әliyev ei tihendanud paljude üllatuseks sidemeid Venemaaga kuigivõrd, ehkki liitus Venemaa meeleheaks 1993. aasta sügisel SRÜ-ga. Ta jätkas eelkäija ajal peaaegu lõpule jõudnud läbirääkimisi Lääne naftatootjatega ja kauples välja soodsamagi kokkuleppe. Pärast niinimetatud sajandi lepingu sõlmimist üritati 1994. aastal taas relvastatud riigipööret, kuid Әliyev surus selle maha ja arvatavalt taas asjasse segatud Suret Hüseynov põgenes Venemaale. 1997. aastal, mil Aserbaidžaan sõlmis Venemaaga sõpruse ja koostöö lepingu ning kirjutas alla naftalepingu LUKoiliga, andis Venemaa Hüseynovi Aserbaidžaanile välja.
Esimene ristisõda
Antiookia vallutamine
Ristisõdijad ei vallutanud linna lahingus, vaid Bohemond võttis ühendust Antiookiat kaitsva kristlase Firouziga, kes kontrollis Kahe Õe väravat ning 2. juunil avas Firouz värava, laskis ristisõdijad sisse. Kaks päeva hiljem saabus linna juurde aga türklaste armee, mida juhtis Mosuli asevalitseja Kerboga, ja asus ristisõdijaid omakorda Antiookias piirama. 28. juunil tungisid aga ristirüütlid kindlusest välja ja lõid seldžukkide kergerelvastusega ratsaväe rünnakus laiali.
Heydər Əliyev
Әliyevi autoritaarse režiimi päevil edenes Aserbaidžaanis järk-järgult turumajandus. Әliyev ei suutnud lahendada Mägi-Karabahhi probleemi. 1993. aastal jätkunud sõda Armeeniaga lõppes lüüasaamise, umbes 30 tuhande hukkunud aseriga ja kolmveerand miljoni aseri põgenikuga. Rahu- ega piirilepingut ei sõlmitud.
Esimene ristisõda
Jeruusalemma vallutamine
Ristisõdijad jõudsid Fatimiidide kalifaadi valduses olnud Jeruusalemma alla juunis 1099, varem olid nad vallutanud ümbruses asuvad väiksemad linnad (Ramla, Lod ja Petlemm), Jeruusalemm vallutati 15. juulil ja rajati Jeruusalemma kuningriik ning ka teisi ristisõdijate riike.
Heydər Əliyev
Presidendina ei talunud Әliyev opositsiooni, saatis oma rivaale maalt välja ja võltsis valimistulemusi. Valitsuskabinetil oli vähe võimu ja Әliyevi heakskiitu vajasid ka väiksema tähtsusega otsused. Vastased pidasid teda korrumpeerunud diktaatoriks, kuid elanikkonna seas oli toetus talle küllaltki suur. Әliyev seadis sisse tihedad sidemed Türgiga, püüdis vaatamata jõulisele Armeenia lobile võita USA toetust ning proovis samal ajal hoida häid suhteid ka Venemaaga.
Esimene ristisõda
Jeruusalemma vallutamine
Ehkki ristisõdijate riigid püsisid ristisõdijate käes vähem kui kakssada aastat, oli esimene ristisõda äärmiselt tähtis verstapost Eurooplaste ekspansioonis. See oli ka ainus ristisõda, kus Jeruusalemm vallutati. Jeruusalemma kuningriik kestis aastani 1291, kui Akko linn langes.
Heydər Əliyev
Әliyevi tegi oma ametiajal suuri pingutusi Bakuu–Thbilisi–Ceyhani naftajuhtme ehitamiseks ja jõudis ära näha ehituse alguse 2002. aasta septembris.
Esimene ristisõda
Jeruusalemma vallutamine
Bohemond, kes kuulutas end Antiookia vürstiks, pidas Bütsantsiga veel lühikese sõja, kuid nõustus uuesti vasallistaatusega aastal 1108. Esimese ristisõja lõppedes oli Bütsantsi välispoliitiline olukord täielikult muutunud ning ladinlased olid asutanud neli ristisõdijate riiki (Antiookia vürstiriik, Edessa krahvkond, Jeruusalemma kuningriik ja Tripolise krahvkond). pisi|300px|Lähis-Ida aastal 1135, Esimese ristisõja tulemusel moodustatud [[ristisõdijate riigid on märgitud punase ristiga]]
Ashkeloni lahing
Jeruusalemmast lõuna pool asuv Egiptus ja suur osa Palestiinast olid šiiitliku Fatimiidide kalifaadi kontrolli all, kalifaat ulatus enne Seldžukkide tulekut sügavale Süüria sisealadele. Fatimiidid, keda valitses de jure kaliif Al-Musta'li, de facto vesiir Al-Afdal Shahanshah, kaotasid Jeruusalemma seldžukkidele aastal 1073; enne ristisõdijate jõudmist, aastal 1098, vallutasid nad Jeruusalemma Artukiidide käest tagasi. Ristisõdijad vallutasid Jeruusalemma 1099 ja kuu aega hiljem võitis Godefroy Fatimiide vägesid Ashkeloni lahingus. Sellega oli Godefroy de Bouilloni võim 1099. aastal loodud Jeruusalemma kuningriigis kindel.
Heydər Əliyev
Әliyev kavatses presidendiks kandideerida ka 2003. aastal, kuid tema tervis ütles üles. 15. oktoobril peetud presidendivalimised võitis tema poeg İlham. See oli esimene juhtum endise NSV Liidu territooriumil pärast NSV Liidu lagunemist, kus võim riigis isalt pojale üle läks. Ka neid valimisi kritiseerisid välisvaatlejad tugevalt.
Sumbküla
pisi Sumbküla on külatüüp, kus taluõued paiknevad suhteliselt vaba vormiga kobaras koos. Tüüpiline Lääne-Eesti ja saarte sumbküla näide on Koguva küla Muhu saarel.
Heydər Əliyev
Elu viimastel kuudel raviti Әliyevit mõnda aega Türgi sõjaväehaiglas ja toimetati hiljem südamekliinikusse Clevelandis, kus ta pärast presidendivalimisi suri.
Әliyevi abikaasa Zafira (surnud 1985) oli professor ja silmaarst. Abielupaaril oli üks poeg ja üks tütar.
1480. aastad
1480. aastad on ajavahemik 1480. aasta algusest kuni 1489. aasta lõpuni. See oli 15. sajandi eelviimane aastakümme.
Tõdva vald
Tõdva vald oli vald Harju maakonnas aastail 1939–1950.
1939. aastal oli vallas 3236 elanikku, territooriumi suurus oli 21 014,48 ha.
Ringi kvadratuur
thumb Ringi kvadratuur on klassikaline matemaatikaprobleem.
Tõdva vald
1939. aastal kuulusid Tõdva valla koosseisu: Järve, Lehmja, Peetri, Kurna-Mõisaküla, Saire, Vaela, Vene, Lehtse, Padi, Mäe, Luige ja Kurna-Nõmme külad, Mõigu asundus ja Lehmja asundus, Liiva alevik ja Kurna mõis, Kajamaa, Tõdva, Saku-Nõmme, Kiisa, Saku-Mõisaküla ja Kirdalu külad, Saku alevik, Metsnurga, Sõgula, Nabala-Mõisaküla, Sõmeru, Siberi, Püsso, Kurevere, Ärusta, Nabala-Nõmme, Sookaera-Metsnurga, Sookaera, Paekna, Nabala-Pealtjõe ja Nabala-Altjõe külad.
Ringi kvadratuur
Ülesandeks on konstrueerida antud ringiga võrdse pindalaga ruut kasutades sirklit ja joonlauda.
Tõdva vald
Esimene vallavanem oli Rudolf Marmor, kes valiti tagasi 10. jaanuaril 1940.
Vald kuulus Riigivolikogu 18. valimisringkonda, kust valiti Kustav Kurg.
Vabariigi Valitsuse otsusega 27. veebruarist 1940 eraldati Tõdva vallast ja liideti Tallinna linnaga arvates 10. aprillist 1940 Kurna metsa ja Liiva kalmistu maa-ala, Risti-Liiva aleviku ehituskrundid ja raudteealune maa-ala, Saku mõisa järele oleva mõisamaakoha osa ning Mõigu mõisa järele olevate talumaade Ülemiste järve äärsed osad. See oli eelviimane Eesti Vabariigis toimunud vallapiiride muutus.
Külanõukogude moodustamine ja valla likvideerimine
8. augustil 1945 moodustati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega vallas Kurna külanõukogu, Nabala külanõukogu ja Saku külanõukogu.
Ringi kvadratuur
1882. aastal tõestas Ferdinand von Lindemann, et ülesanne on lahendamatu, sest arv pii on transtsendentne.
Tõdva vald
Külanõukogude moodustamine ja valla likvideerimine
30. aprillil 1947 eraldati Kiisa küla Saku külanõukogust ja liideti Kohila valla Kurtna külanõukoguga.
26. septembril 1950 arvati vald Harju rajooni koosseisu.
Ringi kvadratuur
Kuigi päris täpne lahendus on võimatu, on leitud üsna täpseid meetodeid, näiteks järgmine poola matemaatiku Adam Adamandy Kochański konstruktsioon:
400px
Selle põhjal saame aproksimatsiooni (Erinevus tegelikust pii väärtusest algab viiendast numbrist peale koma 3,14159...)
Ühikringi (selle raadius on 1) pindala on \pi. Kui otsida ühikringi pindalaga võrdset ruutu, siis selle ruudu külg peab olema \sqrt{\pi}.
1390. aastad
1390. aastad
1390. aastad on aastad 1390–1399 pKr.
Sajandid: 13. sajand - 14. sajand - 15. sajand
Kümnendid: 1340. aastad 1350. aastad 1360. aastad 1370. aastad 1380. aastad - 1390. aastad - 1400. aastad 1410. aastad 1420. aastad 1430. aastad 1440. aastad
Aastad: 1390 1391 1392 1393 1394 1395 1396 1397 1398 1399
Saia mõis
Saia mõis (saksa keeles Saia) oli Ravila mõisa kõrvalmõis Kose kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal jääb mõis Harju maakonna Anija valla territooriumile.
Rütm (muusika)
Rütm (kreeka sõnast rhythmos 'vool, järgnevus') on muusikas helikestuste või helivältuste järgnevuse muster. Rütm võib olla näiteks:
Meetrilise rütmiga muusika kuulamisel tajume, et teost läbib mingi keskne vältus, mille suhtes organiseeruvad ülejäänud vältused. Teost läbiva tugivältuse (pulsi) tunnetamine muusikas on seotud inimorganismis peituvate korduvate protsessidega (südame tuksumine (pulss) ja hingamine). Meetrilise muusika jälgimisel tajume, et teose tugivältustest (pulsilöökidest) ühed tõusevad esile rõhulisematena kui teised, s.t tugivältused grupeeruvad. Rõhuliste ja rõhutute pulsialade vaheldumine on tavaliselt korrapärane. Niisugust rõhuliste ja rõhutute alade perioodilist kordumist nimetatakse meetrumiks.
Riitsilla
Riitsilla on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.
Asunción
Asunción [asunsj'onn] on Paraguay pealinn ja riigi suurim linn. Asub Paraguay jõe ääres Pilcomayo jõe suudme ja Argentina piiri lähedal.
Ajalugu
Asunción on üks Lõuna-Ameerika vanimaid linnu. Nuestra Señora de la Asuncióni linna asutasid Juan de Salazar ja Gonzalo de Mendoza 15. augustil 1537.
Aastal 1731 toimus linnas esimene ülestõus hispaania koloniaalvõimu vastu.
1865–1876 okupeeris linna Brasiilia.
Vaata ka
pisi|tühi|Asuncióni vaade
Ahelküla
Ahelküla on külatüüp, kus taluõued paiknevad ühel pool külateed, moodustades talude vahele suuremad vahed põllulappide ja karjamaadega kui ridakülas.
1490. aastad
1490. aastad on ajavahemik 1490. aasta algusest kuni 1499. aasta lõpuni. See oli 15. sajandi viimane aastakümme.
Kaarle I
Friedrich Karl Ludwig Konstantin von Hessen-Kassel (1. mai 1868 – 28. mai 1940) oli Hesseni ja Brabandi prints ja maakrahv (Prinz und Landgraf von Hessen und Brabant). 9. oktoobril 1918 valis Eduskunta ta üksmeelselt Soome kuningaks trooninimega Fredrik Kaarle (hiljem sai kuningas rahva seas tuntuks kui Väinö I). Vabariiklased boikoteerisid hääletust. Pärast Saksamaa lüüasaamist Esimeses maailmasõjas ja keisrivõimu kukutamist teatas Fredrik Kaarle 14. detsembril 1918 troonist loobumisest Soome jõudmata.
Tema ametlik tiitel Soome kuningana oli Soome ja Karjala kuningas, Ahvenamaa hertsog, Lapimaa suurvürst, Kaleva ja Põhjala isand (Suomen ja Karjalan kuningas, Ahvenanmaan herttua, Lapinmaan suuriruhtinas, Kalevan ja Pohjolan isäntä).
Ta oli alates 25. jaanuarist 1893 abielus Wilhelm II õe, Preisi printsessi Margaretiga.
Oma poliitilistelt vaadetelt oli ta mõõdukas konservatiiv ja konstitutsioonilise monarhia pooldaja.
1380. aastad
1380. aastad
1380. aastad on aastad 1380–1389 pKr.
Sajandid: 13. sajand - 14. sajand - 15. sajand
Kümnendid: 1330. aastad 1340. aastad 1350. aastad 1360. aastad 1370. aastad - 1380. aastad - 1390. aastad 1400. aastad 1410. aastad 1420. aastad 1430. aastad
Aastad: 1380 1381 1382 1383 1384 1385 1386 1387 1388 1389
San José
San José [san hos'ee] on Costa Rica pealinn ja San José provintsi halduskeskus.
San José on riigi majanduskeskus, kuhu on koondunud üle poole Costa Rica kaubandusest ja teenustest.
Asukoht ja suurus
San José keskkantoni pindala on 44,6 km².
Ta asub San José provintsi põhjaosas, piirnedes põhjas Heredia provintsi Beléni kantoni, Heredia kantoni ja Santo Domingo kantoniga) ning San José provintsi Tibási kantoni ja Goicoechea kantoniga, idas Montes de Oca kantoni ja Curridabati kantoniga ning lõunas Desamparadose kantoni, Alajuelita kantoni ja Escazú kantoniga.
Loodus
San José territoorium on mägedega ümbritsetud viljaka mullaga laineline tasandik.
Linn asetseb Keskoru keskel. Keskmine kõrgus merepinnast linna keskel on 1170 m.
Linna läbivad mõned jõekesed, mis voolavad idast läände.
Kliima on mahe. Temperatuurid on 18 ja 22 °C vahel. Nagu mujalgi Costa Ricas, kestab vihmaperiood maist novembrini. Aastane keskmine sademete hulk on 2000 mm.
Rahvastik
2000. aasta rahvaloenduse andmetel oli kantonis 309 672 elanikku ning rahvastiku tihedus oli 6940 inimest ruutkilomeetri kohta. Kogu rahvastik kuulus linnarahvastiku hulka. Naissoost elanike osatähtsus oli 52%.
Haldusjaotus
San José keskkanton koosneb järgmistest ringkondadest:
Tervishoid
Linnas on mitu üleriigilise tähtsusega haiglat:
Heategevus
Junta de Protección Social de San José (JPSS; San José Sotsiaakaitse Koondis; varasem nimi Junta de Caridad de San José 'San José Heategevuskoondis') hoolitseb riigi sotsiaalse turvalisuse eest, kogudes selleks vahendeid üleriigiliste loteriide abil. Organisatsioon asutati 1844. Ta on saanud isamaa teenelise asutuse aunimetuse. On aidatud rajada riigi esimest haiglat, linna kalmistuid, pidalitõbiste ja tiisikusehaigete keskusi ning viimati lastehaiglat Hospital Nacional de Niños Carlos Sáenz Herrera, samuti muid üleriigilise tähtsusega asutusi.
Kuritegevus
San José on üks Ladina-Ameerika turvalisemaid ja väiksema kuritegevusega linnu.
Ajalugu
Asula tekkis 1737 või 1738 koloniaalse planeerimise tulemusena. Leóni kapiitli käsul püüti koondada Aserrí oru hajusat asustust. Selleks kästi 1736 ehitada erakla La Boca del Monte ('mäesuu') lähedale. Erakla valmis kahe aasta pärast. Kihelkonna kaitsepühakuks valiti Püha Joosep Naatsaretist (San José), kelle järgi linn ongi nime saanud.
Paljudeks aastateks jäi San José tollase keskuse Cartago varju. Asulat kimbutas ka veepuudus, mistõttu sinna palju elanikke ei asunud.
18. sajandi lõpus hakkas elanike arv tasapisi kasvama. Kasvutempo kiirenes 19. sajandi alguses, sest läheduses hakati kohvipuud kasvatama.
Aastal 1801 sai asula kuberner Tomás Acosta ametlikult San José nime. Cádizi kortes andis talle linnaõigused, kuid absolutismi taastudes 1814 võeti need ära.
1815. aasta loenduse järgi oli elanikke umbes 11 500.
19. sajandil hakkasid ilmnema linliku planeeringu märgid: ilmusid hispaanialikud ristkülikukujulised kvartalid ja rajati mitu kirikut, näiteks la Merced asula keskel, El Carmen põhjas ning palju hiljem la Soledad idas.
Aastal 1820 saadi linnaõigused tagasi.
Kui Kesk-Ameerika sai Hispaania kroonist sõltumatuks, jagunes Costa Rica kaheks vastandlike huvidega parteiks: cartagolased, keda toetasid heredialased, olid konservatiivsemad ning pooldasid liitumist Agustín de Iturbide Mehhiko keisririigiga. Seevastu San José ja Alajuela elanikud võitlesid Gregorio José Ramíreze eestvõttel vabariigi rajamise eest. Peale jäid viimased, 1823 kuulutati välja Costa Rica lahkulöömine Mehhiko keisririigist ning pealinn viidi Cartagost üle San Josésse.
Aastal 1843 kirjutas tolleaegne peaminister (Ministro General) José María Castro Madriz alla dekreedile, millega asutati Costa Rica esimene kõrgkool Santo Tomási Ülikool, praeguse Costa Rica Ülikooli eeslkäija.
Weil der Stadt
Weil der Stadt on linn Saksamaal Baden-Württembergi liidumaal Böblingeni kreisis. Asub Stuttgardist 30 km lääne pool.
San José
Ajalugu
San José keskkanton loodi 7. detsembril 1848.
Juan Rafael Mora Porrase valitsemisajal 19. sajandi keskpaigas võttis San José veelgi linlikuma ilme. Tänavaid laiendati ja linna moodne arhitektuur tuli paremini esile. Rajati teatreid, panku, hotelle ja haldushooneid. Samuti rajati veevärk, tänavavalgustus, trammiliiklus ja telegraaf. 9. augustil 1884 hakkas Aranjuezi linnaosas (Barrio Aranjuez) tööle hüdroelektrijaam, mis andis voolu umbes 25 elektrilambile kesklinnas. San José oli New Yorgi ja Pariisi järel kolmas linn, kus tänavaid hakati valgustama elektrilampidega.
Weil der Stadt
Weil der Stadt tekkis 6. sajandil. Linnaõigused sai 1223. ja 1242. aasta vahel. 30-aastase sõja ajal tehti linn maatasa, kuid ehitati hiljem taas üles.
San José
Ajalugu
20. sajandi alguseks muutus kesklinn äriliselt väga ligitõmbavaks ja kasvas liiga suureks. Elanikud hakkasid kolima linna serva, kus oli rahulikum. Cleto González Víqueze ajal paranesid linna heakord ja tänavasillutis.
Kultuur
San José oli 2006. aasta Ibero-Ameerika kultuuripealinn.
Mauritaania
Mauritaania on riik Loode-Aafrikas Atlandi ookeani rannikul. Ta piirneb Senegali, Mali ja Alžeeria ning Maroko poolt hõivatud Lääne-Saharaga.
Mauritaania sai nime Põhja-Aafrikas asunud antiikaja piirkonna Mauretaania järgi. Mauretaania järgi on nimetatud ka maurid. Kuid Mauritaania ja Mauretaania maa-ala ei kattu ja ka maurid pole Mauritaania põlisrahvas.
Nime Mauritaania andsid piirkonnale Prantsuse kolonisaatorid alles 19. sajandil. Varem sellel maa-alal väljakujunenud nime polnud.
Ajalugu
Mauritaania asub Sahara kõrbes. Sellepärast on seal asustus hõre ja elanikeks on põhiliselt olnud nomaadid, mistõttu riiklust on seal olnud raske kehtestada.