cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Viivi-Anne Soots
Sporditulemused
2014. aasta rogaini MMil USAs Black Hillsi mäestikus võitis ta segavõistkondade arvestuses koos Heiti Hallikmaga kulla.
Edessa
Edessa (kreeka Έδεσσα, аrmeenia Եդեսիա, :Edesija) oli linn Ülem-Mesopotaamias, tänapäeva Lõuna-Türgis, Urfa ehk Şanlıurfa kohal.
Edessa teoloogia kool
Edessa oli varase kristluse tähtis keskus. 1. sajandil tegutses linnas mitmeid koole, nende hulgas ka mõjukas teoloogiline õppeasutus. Edessa teoloogiakoolis (varem nimetatud ka pärslaste kooliks) õppis sellel ajal palju Pärsia impeeriumist pärit kristlasi, kes hiljem kodumaale tagasi pöördunult said tihti kirikus juhtivatele kohtadele. Nende õpilaste kaudu levisid Antiookia koolkonna arusaamad. Mida tugevamaks muutus monofüsiitlik erakond Edessas, seda nestoriaanlikumaks muutus Iraani (Pärsia) kristlaskond.
Meirišķe
Meirišķe on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Lõuna-Kuramaa piirkonnas Rucava vallas.
Küla asub valla keskosas, endise Meirišķe mõisa (Meirischken) keskuse juures. Asula on faktiliselt Rucavaga kokku kasvanud. Aastani 2021 kuulus küla Rucava piirkonda.
Jaan Koolmeister
Jaan Koolmeister (sündinud 2. juunil 1992) on eesti laskesuusataja.
Debüüdi rahvusvahelisel võistlusel meeste arvestuses tegi ta 2013. aastal, osaledes Haanjas toimunud suvebiatloni Euroopa meistrivõistlustel.
Carrie Lam
Carrie Lam Cheng Yuet-ngor (hiina keeles: 林鄭月娥; sündinud 13. mail 1957) on Hongkongi poliitik, kes 2017. aasta valimistel sai järgmiseks Hongkongi tegevjuhiks ja astus ametisse 1. juulil 2017. Enne seda oli ta aastatel 2012–2017 administratsiooni peasekretär.
Pärast Hongkongi ülikooli lõpetamist liitus Lam tsiviilteenistusega aastal 1980 ning töötas mitmetel ametikohtadel erinevates valitsuse büroodes ja osakondades. Aastal 2007 nimetati ta arengusekretäri ametisse. Ta kogus oma ametiajal tuntust Kuninganna kai lammutamisega.
Põhjala tütred
pisi|Põhjala neiud vikerkaarel [[Väinämöinen|Väinämöise kandlemängu kuulamas. Robert Wilhelm Ekman, 1857-1866]] Põhjala tütred ehk Põhjala neiud (ehk Põhja neiud, Põhja tütred) on kalevalamõõdulises luules imekaunid ja raskesti kättesaadavad neiud, kes elavad Põhjalas või koguni taevas. Tihtipeale räägitakse neist kui Põhjala emanda Louhi tütardest.
Põhjala tütred on tuntud oma ilu poolest ning nad on kogu maa silmapaistvamaid kaunitare. Põhjala vanimat tütart kirjeldatakse saledana. Neiu on nii puhas ja läbipaistev, et läbi tema riiete võib ihu, läbi ihu liha, läbi liha luud ja läbi luu luuüdi näha. Mõnedes lugudes võib läbi luuüdi veel neiu väge ehk võlujõudu näha. Tütar istub kuld- ja hõbelõnga kududes taevas või vikerkaarel, kus Väinämöinen teda näeb ja otsustab kosida.
Tütre taevalik, mõnevõrra ”mugavusteta” istekoht on vikerkaar, mäetipp või taevakaane palk. Neiu läbipaistvuse ja taevaliku asukohaga rõhutatakse tema üleloomulikkust ja seda, et ta ei ole tavaline naine. Kuld- ja hõbelõng tähendab siin kui lõputut teabevoogu või inimese elulõnga. Neiul on ilmselt olnud mõningates varasema ajajärgu müütides teatud osa universumi või inimsaatuste kujundajana või haldajana, aga aja jooksul selle rolli tähtsus on vähenenud.
Rahvuslikes lugulauludes on Põhjala tütardel palju kosilasi, kes käivad perenaiselt neide abikaasaks palumas, ning on kangelasi, kes käivad mitu korda kosjas. ”Kalevala” ongi kosimiseepos, kus Põhjala ei loovuta kergelt oma tütreid Kalevala meestele abikaasaks. Kaval Põhjala emand paneb väimehekandidaate ja võistukosijad proovile erinevate vägitegudega ning määrab nad võimatult tunduvaid ülesandeid lahendama ja teenetöid tegema, enne kui tütre naiseks annab. Raskete ülesannete eesmärgiks on abiellumise ärahoidmine, kosilase viimine hävingusse või temast koguni lahtisaamine. Sageli sangarid siiski saavad katsumustega hakkama ja jäävad ellu. Kui Lemminkäinen palub Põhja eidelt tütre kätt, eit määrab temale esimeseks teenetööks Hiie hirve kinnipüüdmise ja teiseks tööks Hiie tulisuu ruuna taltsutamise, millega sõjamees saab hakkama. Kolmandaks ülesandeks on ambuda luik Tuonela jõelt, kus Põhjala ilge karjus, keda ainukesena toast välja ei lauldud, tapab Lemminkäise. Väinämöise kosimiskatsed ebaõnnestuvad üks teise järel. Ta ei oska Sampot taguda ja teel Põhjalasse püüab Jouhakainen talle oma õe eest kätte makstes ta ära tappa.
Põhjala tütardel on pahelise iseloomujoonena kombeks isegi ülesandeid anda või keelduda abiellumast. Tagasiteel koju kohtab Väinämöinen toredasti rõivastatud Põhjala neidu ja palub teda endale naiseks tulla. Tüdruk seab aga tingimuseks mitmete raskete ülesannete täitmise, millest üks on: Väinämöinen peaks tegema kedervarre kildudest vene ja saatma selle veele ilma mingil viisil puutumata. Väinämöinen saab kergelt hakkama, aga raiudes ta lööb kirvega põlve ning kosimine ei seekord õnnestu, 8.-9. Runo.
Cassandra Clare
Judith Lewis (varem Judith Rumelt; sündinud 27. juulil 1973 Teheranis), kirjanikunimega Cassandra Clare on ameerika kirjanik, kes kirjutab peamiselt noortele suunatud fantaasiakirjandust. Tema tuntuimad romaanisarjad on "Surmava arsenal" ja "Põrgu sõdalased", mis on ilmunud ka eesti keeles.
Põhjala tütred
Seejärel Louhi ei anna enam teist tütart asemele ega tütar isegi taha, aga Ilmarinen röövib tütre. Tüdruk kiusab Ilmarist kuidas jaksab ja häbistab teda minnes teise mehega ning pettunud Ilmarinen nõiub ta kajakaks laidule, 38. Runo.
Cassandra Clare
"Surmav arsenal"
Sarja esimese raamatu ainetel on valminud 2013. aastal film "Surmav arsenal: Luude linn".
The Eldest Curses
Kaasautoriks Wesley Chu.
The Magisterium
Kaasautoriks Holly Black.
Põllumees (ajakiri, 1895)
Põllumees oli aastatel 1895–1912 Tartus ilmunud ajakiri; ühtlasi esimene eestikeelne erialaajakiri. Ajakirja andis välja ja selle vastutav toimetaja oli Hendrik Laas.
1895–1898 kandis ajakiri alapealkirja "põllu- ja aiatöö, karjakasvatuse ja piimatalituse, metsaasjanduse ja mesilaste pidamise ajakiri".
Nassau maakond (Florida)
thumb|Päikeseloojang [[Ervin's Restis]] Nassau maakond (Nassau County) on maakond USA-s Florida osariigis.
Maakonna halduskeskus Fernandina Beach ja suurim linn Yulee.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 73 314. Aastal 2000 oli elanike arv 57 663.
Ajalugu
Nassau maakond moodustati 29. detsembril 1824. aastal Duvali maakonna osast.
Jan Treier
Jan Treier (sündinud 11. veebruaril 1992) on eesti laskesuusataja.
2012. aastal võistles ta esimest korda maailmakarikasarja punktide nimel meeste arvestuses.
Tema treener on olnud Tõnu Pääsuke.
Brisbane'i Eesti Selts
Selts asutati 1951.
Ernst Enno mälestussammas
pisi|Ernst Enno mälestussammas Haapsalus Ernst Enno mälestussammas on mälestusmärk Haapsalus Ernst Enno pargis (Õhtu kallas 31). Mälestussammas on arvele võetud ajaloomälestisena.
Samba kujundas Roman Haavamägi luuletaja Ernst Enno mälestuseks.
Mälestusmärk avati 30. juulil 1939.
Pohronský Inovec
pisi|Pohronský Inoveci asukoht Slovakkias (tähistatud halliga) pisi|Starohutský juga Pohronský Inovec (ungari keeles Garammenti-Inóc) on vulkaanilise päritoluga mäestik Slovakkia keskosas, mis on osa Lääne-Karpaatidest ja ühtlasi ka Slovaki keskmäestikust. Varem arvati see Vtáčniku osaks, aga tänapäeval peetakse seda eraldi maastikurajooniks.
Mäestiku moodustavad andesiit ja rüoliit. Kõrgeim tipp on Veľký Inovec (900,6 m). Mäestiku põhjapoolsem osa Veľká Lehota küla ümbruses on tasasem.
Mäestikku katavad valdavalt lehtmetsad, valitsevaks puuliigiks on harilik tamm. Vaatamisväärsusteks on XIV sajandil rajatud Živáni vahitorni varemed, Starohutský juga ja nn Andesiidimeri – 1,4 hektari suurune laavaväli, mis jääb administratiivselt Malá Lehota küla piiridesse.
Asend
Pohronský Inovec piirneb järgmiste geograafiliste piirkondadega:
Eduard Hermann (käija)
pisi|Eduard Hermann Eduard Hermann (28. juuni/10. juuli (ukj) 1887 Sootaga vald, Äksi kihelkond, Tartumaa – 8. veebruar 1960 Chatswood, Uus-Lõuna-Wales, Austraalia) oli Venemaa ja Eesti kergejõustiklane (käija) ning poksija.
Ta alustas sportimist Tartus (hilisemas spordiseltsis Aberg).
Ta sõdis Venemaa eest Esimeses maailmasõjas, kuid sattus novembris 1914 Saksamaale sõjavangi.
Käijana
Ta osales Venemaa eest 1912. aastal Stockholmi olümpiamängude kergejõustikuvõistlusel 10 km käimises, kus ta katkestas võistluse.
Ta osales Eesti eest 1920. aastal Antwerpeni olümpiamängude kergejõustikuvõistlusel 3000 meetri ja 10 km käimises, kuid diskvalifitseeriti mõlemal distantsil ebapuhta käigu tõttu.
Poksijana
Ta alustas poksimist 1920. aastal Tallinna "Spordis", kus tema treener oli Arkadi Harlampijev.
Ta on esimene Eestis, kes põhjalikumalt kirjutas poksi ajaloost ning tehnikast ning ta on seega poksi teadusliku käsitluse üks teerajajaid Eestis.
Ta kuulus Spordi meeskonda selle esimesel avalikul võistlusel, kohtumisel 1. oktoobril 1921 Helsingi Poksiklubiga (see oli ka helsinglaste esimene avalik võistlus üldse). Ta kaotas keskkaalus (kuni 160 naela ehk 72,6 kg) oma kohtumise Helsingi Poksiklubi esindajale Tallqvistile.
Hilisem elukäik
Aastal 1926 siirdus elama Austraaliasse. Töötas algul Eesti sisserändajatest moodustatud maa- ja metsatööbrigaadi juhina, hiljem oli farmer.
Modern Moral Philosophy
"Modern Moral Philosophy" ("Uusaja moraalifilosoofia" või "Moodne moraalifilosoofia") on G. E. M. Anscombe'i artikkel, millega ta algatas vooruseetika taassünni.
Kokkuvõte
Anscombe esitas kolm teesi. Esiteks, moraalifilosoofiaga pole mõtet tegelda, kuni puudub adekvaatne psühholoogiafilosoofia. Teiseks, tuleb loobuda moraalse kohustuse ja kohuse, moraalse õigsuse ja vääruse ning moraalse olemapidamise mõistest, kui see on psühholoogiliselt võimalik, sest tegu on jäänustega suuresti hääbunud eetikakäsitusest või nende tuletistega, mis ilma tolle käsituseta on kahjulikud. Kolmandaks, pärast Peter Sidgwicki ei ole tuntud ingliskeelsed moraalifilosoofid midagi oluliselt erinevat pakkunud.
Aristotelese eetikas paistavad puuduvat uusaja moraalifilosoofia põhimõisted, isegi moraali mõiste. Aristoteles eristab moraalseid ja intellektuaalseid voorusi. Paistab, et mõnel neist intellektuaalsetest voorustest on moraalne aspekt, sest nende puudumine on laiduväärne: näiteks võimetus taibata, kuidas kohalikus omavalitsuses midagi kasulikku korda saata, võib olla laiduväärne. Ent intellektuaalse vooruse puudujääki võib alati laita. Me tahaksime eristada moraalset laiduväärsust, sest intellektuaalne laitus võib olla või mitte olla ka moraalne laitus. Kas Aristotelesel oli eraldi moraalse laituse mõiste, ja kui oli, miks see polnud kesksem? Aristoteles ütleb, et on vigu, mille puhul ei ole tegu tahtmatu eksimise, vaid alatusega. Kas see tähendab, et meil on moraalne kohustus teatud intellektuaalseid vigu mitte teha? Miks Aristoteles ei räägi kohustusest? Kohustuse mõiste ei sobi Aristotelese jutuga kokku. Aristoteleselt ei leia midagi ka moraalse headuse jt uusaja moraalifilosoofia mõistete kohta.
Tuntumatel uusaja eetikutel Joseph Butlerist John Stuart Millini on Anscombe'i meelest olulisi vigu, mistõttu pole lootust, et nad heidaksid eetikale otsest valgust. Butler ülistab südametunnistust, kuid ei näi teadvat, et südametunnistus võib dikteerida kõige alatumaid asju. David Hume'i järgi ei saa eetiliste otsustuste puhul rääkida tõesusest ning olemisest ei saa järeldada olemapidamist. Millegi eesmärgiks võtmine on kirg. Immanuel Kant räägib iseenesele seaduste andmisest, mis on sama absurdne kui nimetada inimese iga otsust valdava enamusega hääletustulemuseks (1:0). Seaduseandmise mõiste nõuab seadusandja kõrgemat võimu. Kantile ei tulnud pähe, et valet saab relevantselt kirjeldada ainult valena mingitel asjaoludel. Tema universaliseeritavate maksiimide reegel on kasutu, kui pole selge, mida pidada teo relevantseks kirjelduseks. Jeremy Bentham ja John Stuart Mill ei märka naudingu mõistega seotud raskusi. Anscombe ei võta tõsiselt nende süüdistamist naturalistlikus eksituses, sest ta ei pea selle mõiste selgitusi koherentseteks. Tõsisem on lugu naudingu mõistega. Antiikajal tundus see mõiste segasena. Aristoteles, kes tahtis seda käsitada nauditava tegevusena ja ühtaegu sellest erinevana, ütleb, et see kaasneb tegevusega nagu puna nooruki palgel. Vahepeal tundus see mõiste filosoofidele selgena, alles Gilbert Ryle näitas seda hiljuti jälle problemaatilisena. Alates John Locke'ist käsitati naudingut sisemise muljena. Ent siis on pealiskaudne esitada seda tegude mõttena. Parafraseerides seda, mis Ludwig Wittgenstein ütles tähenduse kohta: "Nauding ei saa olla seesmine mulje, sest ühelgi seesmisel muljel ei saa olla naudingu tagajärgi." Ka Mill ei märka, et tema teoorial saab sisu olla ainult juhul, kui on selge, kuidas tegusid kirjeldada. Talle ei tule pähe, et mõrva või vargust võib teisiti kirjeldada. Ta leiab, et kui tegu on seda liiki, et ta langeb ühe kasulikkuse alusel kindlaks tehtud printsiibi alla, siis tuleb see teha, ja kui ta ei lange ühegi alla või langeb mitme alla, siis tuleb konkreetsed tagajärjed läbi arutada. Aga kui tegu langeb mõne kasulikkuse printsiibi alla, siis ta langeb paljude alla.
Anscombe leiab, et Hume oli särav sofist. Ent kuigi ta jõuab oma järeldusteni sofismide abil, avavad tema kaalutlused sügavaid ja tähtsaid probleeme: sofismide paljastamine nõuab ilmse problematiseerimist. (Selle poolest ta erineb näiteks Butlerist, kelle ajal oli hästi teada, et südametunnistus võib dikteerida alatuid tegusid.) Oletame, et ma ütlen kaupmehele: "Tõde seisneb kas ideede vahekordades, näiteks et üks nael võrdub 20 šillingiga, või tõsiasjades, näiteks et ma tellisin kartuleid, te tarnisite need ning saatsite mulle arve. Järelikult tõesus ei rakendu sellisele propositsioonile, nagu et ma võlgnen teile nii- ja niipalju." Nimetatud faktid on kirjeldusega "X võlgneb Y-ile nii- ja niipalju raha" suhtes, mida Anscombe nimetab "tooresteks selle kirjelduse suhtes". Siin mainitud "toorestel" faktidel endil on kirjeldused, mille suhtes teised faktid on "toored", näiteks "ta laskis kartulid minu maja juurde vedada" ja "need jäeti sinna" on toored faktid kirjelduse "ta tarnis mulle kartulid" suhtes. Ja fakt "X võlgneb Y-ile raha" on omakorda toores näiteks kirjelduse "X on maksejõuline" suhtes. Kui xyz on kirjelduse A suhtes tooreste faktide komplekt, siis xyz koosneb faktidest, millest mõned peavad paika, kui A peab paika; kuid ümberpöördu ei kehti, sest erandlikud asjad võivad vahele tulla; ja mis on erandlikud asjaolud A suhtes, seda saab selgitada ainult näidetega, ja erandlikke asjaolusid ei saa teoreetiliselt adekvaatselt ette näha, sest teoreetiliselt võib alati kujutleda erilist konteksti, mis selle erilise konteksti ümber tõlgendab. Kuigi xyz oleks tavalistel asjaoludel A õigustus, ja selle institutsiooni kirjeldus A ise muidugi ei ole. (Näiteks väide, et ma annan kellegi šillingi, ei ole raha institutsiooni ega mingi riigi valuuta kirjeldus.) Kuigi oleks naeruväärne teeselda, et ei saa olla üleminekut näiteks sellelt, et "on", sellele, et "võlgneb", on selle ülemineku iseloom tegelikult üsna huvitav ja tuleb päevavalgele Hume'i argumentide üle mõtisklemise tulemusena. See, et ma võlgnen kaupmehele nii- ja niipalju, oleks üks faktide komplekt, mis oleks toores kirjelduse "ma olen tasumisest kõrvalehoidja" suhtes. Tasumisest kõrvalehoidmine on ebaaususe või ebaõigluse liik. (Loomulikult ei mõjuta see kaalutlus minu tegusid kuidagi, kui ma ei soovi ebaõiglasi tegusid sooritada või vältida.) Seni kasutab Anscombe sõnu "tasumisest kõrvalehoidmine", "ebaausus" ja "ebaõiglus" puhtfaktilisel kombel. "Ebaõiglust" võib esialgu võtta üldnimena näiteks tasumisest kõrvalehoidmise, varguse, laimu, abielurikkumise ja süütute karistamise kohta.
Tänapäeva filosoofias nõutakse seletust, kuidas ebaõiglane inimene on halb inimene; sellise selgituse andmine kuulub eetikasse; ent seda ei saa alustadagi, kui meil ei ole usaldatavat psühholoogiafilosoofiat. Selleks et tõestada, et ebaõiglane inimene on halb inimene, oleks tarvis positiivset teooriat õiglusest kui "voorusest". Selleks aga on tarvis teooriat selle kohta, mis tüüpi omadus voorus on (mõisteanalüüsi ülesanne) ja kuidas ta on seotud tegudega, milles ta avaldub: seda ei õnnestunud Aristotelesel Anscombe'i meelest päris selgeks teha. Selleks on tarvis teooriat vähemalt selle kohta, mis inimese tegu üldse on ja kuidas selle kirjeldust "selle-ja-selle tegemisena" mõjutab selle motiiv ja kavatsus või kavatsused selles; ja selleks on tarvis nende mõistete teooriat.
Hume'i järgija võib vastu väita, et sellega on lihtsalt näidatud, et võlgnemine ja vajamine on tõsiasjad, aga olemisest moraalset olemapidamist ikkagi järeldada ei saa. Anscombe nõustub, et sõna "peaks" on praegu niisuguse hüpnootilise jõuga, et seda ei saa niisugune mitte millestki järeldada, isegi mitte teistest moraalse olemapidamise lausetest. Asi on selles, et sõna "peaks" ei väljenda mitte mingit reaalset mõistet, kuigi ta vihjab jõule ja tal on tugev psühholoogiline mõju. See sõna vihjab kohtuotsusele, kuigi ei arvata, et on olemas kohtunik või seadus. Psühholoogiline mõju on tal alles, kuigi tähendus on kadunud. Argument sellise sõnakasutuse kaitseks oleks järgmine: isegi kui lähtutakse sellest, et eetika põhineb jumalikul seadusel, on ikkagi tarvis otsustust, et jumaliku seaduse järgimine on moraalne kohustus. Aga moraalse kohustuse mõistel ei ole iseseisvat sisu. Tänapäeva eetikud on püüda anda sellele alternatiivset sisu, aga kõige mõistlikum oleks sellest loobuda. Väljaspool eetika juriidilist käsitust ei ole sellel mingit mõistlikku tähendust, ja eetikat saab teha ilma selleta, nagu näitab Aristotelese näide. Moraalse vääruse asemel võiks rääkida näiteks valelikkusest, kasinusetusest või ebaõiglusest. Kui mitte küsida, kas millegi tegemine on väär, vaid näiteks, kas see on ebaõiglane, siis oleks vastus oleks mõnikord kohe selge.
Paistab, et Milli ja Moore'i vahepeal leidis aset jahmatav muutus. Mill ei mõtlegi mõrva või varguse konkreetsete tagajärgede kalkuleerimisest. Aga Moore ja järgnevad inglise eetikud pidasid ilmseks, et õige tegu on tegu, mis tekitab parimad võimalikud järelmid (sealhulgas teo seesmised väärtused). Ja siis tuleb välja, et kui inimene tegutseb oma hinnangu järgi konkreetse teo kõigi järelmite kohta konkreetsetel asjaoludel kõige paremini, siis ta teeb hästi. Hoolimata erinevustest teoreetilistes üksikasjades on kõigi tuntumate inglise eetikute järgi võimatu olla seisukohal, et ei ole õige tappa süütud inimesi mis tahes eesmärgi vahendina ja igaüks, kes mõtleb teisiti, on eksiteel. Nii et kõigi nende filosoofia on täiesti ühitamatu judeokristliku eetikaga, mille järgi teatud asjad on keelatud mis tahes järelmite ähvardusel, näiteks valiku tegemine tappa süütud inimesed mis tahes eesmärgil; kellegi karistamine teise tegude eest; reetmine; ebajumalakummardamine; sodoomia; abielurikkumine; ebasiiras usu tunnistamine. Kui iga akadeemiline filosoof Sidgwickist saadik püüdis seda eetikat välistada, siis näitaks teatud vaimset provintslikkust, kui seda ühitamatust ei nähtaks kõige olulisema tõsiasjana nende filosoofide kohta ning nendevahelisi erinevusi võrdluses mõneti tühistena. Selle ülemineku tegi peaaegu möödaminnes Sidgwick. Ta defineerib kavatsuse niimoodi, et peab ütlema, et kavatsetakse oma tahtliku teo kõiki ettenähtavaid järelmeid. See definitsioon on ilmselt ebaõige. Selle abil ta püstitab eetikateesi, et inimese vastutust selle eest, mida ta ette nägi, ei mõjuta mitte kuidagi see, et tal ei olnud selleks soovi, ei eesmärgina ega eesmärgi vahendina. Inimese vastutust oma teo tagajärje eest, mida ta näeb ette, ei mõjuta see, et ta seda ei kavatse. Oletame, et inimesel on vastutus mõnd last ülal pidada, ja ta peab valima, kas teha midagi häbiväärset või minna vangi, mille tagajärjena ta lakkab last ülal pidamast. Sidgwicki õpetuse järgi pole tema vastutuse juures selle eest, et ta lakkab last ülal pidamast, mitte mingit vahet, kas ta teeb seda selle enda pärast või vahendina mõneks muuks eesmärgiks või toimub see ettenähtava ja vältimatu järelmina sellest, et ta läheb pigem vangi kui teeb midagi häbiväärset. Ainus asi, mida tema jaoks on mõistlik kaaluda, on ühe või teises teo järelmid, mitte selle seesmine halbus. Eeldusel, et ta otsustab mõistlikult, et sellest suurt kahju ei sünni, võib ta toime panna palju häbiväärsema asja kui see, et ta meelega võtab lapselt toetuse ära. Ja kui tema kalkulatsioonid osutuvad tegelikult vääraks, siis ta ei ole järelmite eest vastutav, sest ta ei näinud neid ette. Ta saab end vabastada süüst kõige häbiväärsemate tegude tegelike järelmite eest, kuni ta saab näidata, et ta ei näinud neid ette. Anscombe aga väidab, et inimene on vastutav oma halbade tegude halbade järelmite eest, kuid ei ole kiiduväärt heade tagajärgede eest; ja ümberpöördult, ta ei ole vastutav heade tegude halbade järelmite eest.
Võib-olla võtta kohustust lepingulisena. Võiks mõelda, et universum on lepingu kehastus; kui saaks teada, milles leping seisneb, siis saaks teada ka oma kohustused. Aga lepingus ei saa olla, kui sellele ei olda alla kirjutanud. Aga võidakse väita, et igapäevase elu keeletarvitus tähendab lepingutele allakirjutamist. Arvatavasti oleks see aga suuresti formaalne: võib-olla saaks tuletada näiteks "mis on lubatud ühele, see on lubatud ka teisele," kuid vaevalt on võimalik jõuda mõrva või sodoomia keelamiseni. Ja ei tundu mõistlik öelda, et lepingusse astuda saaks enda teadmata.
Võib-olla otsida "norme" inimlikest voorustest: võib-olla inimesel kui liigil "on" nii- ja niisugused voorused, ja täieliku vooruste komplektiga inimene on "norm", nii nagu täieliku hammaste komplektiga inimene. Aga selles mõttes ei ole "norm" enam ligikaudu samaväärne "seadusega", vaid viib pigem Aristotelese eetikakäsituse juurde. Anscombe'i järgi ei ole sellest midagi, aga siis ei tähenda norm enam üldse 'seadust', ja siis ongi parem moraalse kohustuse, moraalse olemapidamise ja kohuse mõiste keelu alla panna. Teo, kavatsuse, naudingu ja soovimise mõistet (ja küllap teisigi) tuleb uurida lihtsalt psühholoogiafilosoofia raames, eetikat kõrvale jättes. Lõpuks on võib-olla võimalik jõuda vooruse mõisteni, millest oletatavasti peakski alustama eetika uurimist. Sõnade "peaks" ja "väär" kasutamisel ilma erilise "moraalse" tähenduse ta ning niisuguste mõistete nagu 'ebaõiglane' kasutamisel on eelised. Saab eristada seesmiselt ebaõiglast tegu (näiteks korraldamist, et inimest kohtulikult karistataks selle eest, mida ta ilmselt ei ole teinud), ja ebaõiglust tavalistel asjaoludel (jätta inimesed ilma juriidilise protseduurita ilma omandist, mida nad enda omaks peavad, mitte maksta võlgu, lepingutest mitte kinni pidada jne), mille õigluse või ebaõigluse hindamisel võib asjaoludest tulla suur erinevus. Nende asjaolude seas olla oodatavad järelmid: näiteks inimese pretensioon mingile omandile võib muutuda kehtetuks, kui selle hõivamine ja kasutamine võib mingi ilmse katastroofi ära hoida. Aga see ei tähenda kindlasti mitte seda, et niisguse teo saaks alati lihtsalt mõistliku paremate järelmite kaalutlusega õiglaseks muuta. Üksikjuhtudel määraks otsuse enamasti mõistlikkuse kaalutlus, siin ei saa olla üldist kaanonit. Vooruse ja õigluse mõiste üldist teooriat ei saa anda, saab tuua ainult mõned näited. Ja see tuleb küll suuresti sellest, et filosoofias on suur lünk, aga teatud piirkonnas on põhimõtteliselt nii, et pole mingit teooriat peale näidete. Teatud teod on vaieldamatult ebaõiglased: süütu inimese karistada laskmine on paradigmaatiline juhtum. Termini "ebaõiglane" on üle terminitest "moraalselt õige" ja "moraalselt väär": t Sidgwicki-järgse inglise moraalifilosoofia kontekstis paistab legitiimne arutada, kas mõnedel asjaoludel võiks olla moraalselt õige seda teha; aga ei saa väita, nagu see tegu oleks mingitel asjaoludel õiglane.
Anscombe ütleb, et ta ei oska säärast moraalifilosoofiat teha. Igatahes, hea inimene on õiglane inimene; ja õiglane inimene on inimene, kellel on harjumus keelduda tegemist mingeid ebaõiglasi tegusid või neis osalemast kartusest mingite tagajärgede pärast või selleks, et saada mingit kasu kas endale või kellelegi teisele. Aga võidakse öelda, et selle, mis on ebaõiglane, määravad oodatavad tagajärjed. Praegu meil puudub filosoofiline varustus selle selgitamiseks. Aga kui keegi tõesti juba ette mõtleb, et on lahtine, kas niisugune tegu nagu süütu inimese kohtuliku hukkamise saavutamine ei tuleks üldse kõne alla, siis Anscombe ei taha temaga vaielda: see inimene ilmutab rikutud meelt. Moraalifilosoofid püüavad meile peale sundida dilemma.
Aivar Teppo
Aivar Teppo (6. august 1958 Elva – 25. juuli 2017 Vedu) oli eesti lõõtspillimängija.
Aivar Teppo mängis ka kannelt, akordionit ja karmoškat, kuid kontsertidel ja pidudel astus ta üles enamasti pillimeister August Teppo lõõtsade eeskujul valmistatud lõunaeesti ehk Teppo lõõtsadel. Esimesed pillilood õppis ta isalt ja vanaisalt, hiljem omandas ta palju ühelt Eesti tuntumalt lõõtspillimehelt Karl Kikaselt, kelle mantlipärijaks Aivarit võibki pidada. Lõõtsakuninga tiitli pälvis ta August Teppo nimelisel lõõtsamängijate võistlusel Võrus.
Salvestisi Aivar Teppo pillimänguga leidub paarikümnel CD-l, neist peaaegu pooled on tema sooloplaadid. Sooloplaatidena on tal ilmunud näiteks "Mälestuseks vanameistritele ja pillimeestele", "Kodulood", "Rõõmuvalss", "Tuuleveski polka" ja "Teppo lõõtsad". 2002. aastal ilmunud CD-l "Lõõtsakuningad" on tema kaaslaseks Juhan Uppin. Aivar Teppo lõõtsamängu on salvestatud ka ERR arhiivi.
Isiklikku
August Teppo oli Aivar Teppo hõimlane. Ka Aivar Teppo isa Martin Teppo oli rahvamuusik.
Eesti Lennuakadeemia
Eesti Lennuakadeemia (lühend ELA; inglise keeles Estonian Aviation Academy) on lennundusalast õpet andev rakenduskõrgkool.
Kool asutati 1993. aastal Tartu Lennukolledžina ning 2008. aastal nimetati see ümber Eesti Lennuakadeemiaks.
Õppehoone
2011. aastast on akadeemial oma õppehoone Tartumaal Kambja vallas Reola külas (Lennu 40) Tartu lennujaama kõrval. Tiivikukujuline õppehoone pälvis 2011. aastal konkursi "Aasta tegu Eesti lennunduses" rändauhinna Kotkas. Enam kui 4000 ruutmeetri suuruses hoones on ruumi 300 üliõpilasele ning 60 õppe- ja teadustöötajale, ehituseks eraldasid Eesti riik ja Euroopa Regionaalarengu Fond 4,35 miljonit eurot.
Rektorid
Lennuakadeemia rektorid on olnud Villu Mikita, Jaan Tamm ja Jaanus Jakimenko. Alates 2. jaanuarist 2020 on akadeemia rektor Koit Kaskel.
Erialad
Eesti Lennuakadeemias saab õppida nelja rakenduskõrghariduse eriala: lennuliiklusteenindus, õhusõiduki juhtimine, lennunduskorraldus ja lennundustehnika. Koostöös Eesti õhuväe ja lennukite hooldusettevõttega Magnetic MRO pakub lennuakadeemia ka kaheaastast kutseõppeprogrammi õhusõidukite hooldustehniku õppekaval.
2018. ja 2019. aastal oli Eesti Lennuakadeemia üks populaarsemaid kõrgkoole Eestis, kus kõikide erialade keskmine konkurss oli viis või enam huvilist ühele õppekohale. Neil aastatel olid populaarsemad erialad lennuliiklusteenindus, õhusõiduki juhtimine ja lennunduskorraldus.
Tartu Kultuurkapitali juurde asutati 2006. aastal Tartu Lennukolledži Fond, mis nüüdseks kannab nime Eesti Lennuakadeemia Fond. ELA Fondil on viis stipendiumifondi, mis annavad välja stipendiume lennuakadeemia õppuritele.
Lennuakadeemias on Eesti ainus lennundusalane raamatukogu. Seal on arvel ligi 7000 teavikut.
Gabriel Achilier
pisi|Gabriel Achilier Gabriel Eduardo Achilier Zurita (sündinud 24. märtsil 1985 Machalas) on Ecuadori jalgpallur, kes mängib kaitsjana Mehhiko kõrgliiga klubis Monarcas Morelia ja Ecuadori jalgpallikoondises. Ta on klubi meeskonna kapten.
Ta alustas klubikarjääri 2002. aastal kodumaal klubis Orense. Seejärel on ta mänginud veel Ecuadori klubides Cuenca, Loja, Deportivo Azogues ja Emelec. Emeleci ridadesse kuulus ta aastatel 2009–2016 ning tuli aastatel 2013, 2014 ja 2015 klubiga Ecuadori meistriks.
Moreliaga liitus ta 2017. aastal.
Ecuadori jalgpallikoondises debüteeris Achilier 2008. aastal. Koondisekarjääri esimese ja seni ainsa värava lõi ta 6. septembril 2016 MM-i valikmängus Peruu vastu. Ta on kuulunud Ecuadori koondisse 2014. aasta maailmameistrivõistlustel, 2011. ja 2015. aasta Copa Américal ning 2016. aastal Copa América Centenariol.
Reason, Truth and History
"Reason, Truth and History" ("Mõistus, tõde ja ajalugu") on Hilary Putnami filosoofiline raamat. See ilmus 1981 Cambridge University Pressi väljaandel.
Kokkuvõte
Autor püüab vabaneda mitme dihhotoomia survest, millest peamine on objektiivne ja subjektiivne vaade tõele ja mõistusele. Kui mõni niisugune dihhotoomia on aktsepteeritud kui vaadete ja mõtlemisstiilide tüübid, siis hakatakse neid vastandeid võtma peaaegu ideoloogiliste siltidena. Paljud filosoofid pooldavad mõnd tõe "koopiateooria" (tõe vastavusteooria) varianti ning näevad ainsa alternatiivina tõe objektiivsuse eitamist ning kapituleerumist ideele, et kõik mõtteskeemid ja vaatekohad on lootusetult subjektiivsed. Julge vähemus (Thomas Kuhn vähemalt mõnes meeleolus, Paul Feyerabend, Michel Foucault) seab end vastupidise sildi alla. Nad nõustuvad, et naiivse tõekontseptsiooni alternatiiv on näha mõtlemist, ideoloogiaid, teooriaid subjektiivsetena ning kaitsevad jõuliselt relativistlikku ja subjektiivset vaadet. Filosoofilise vaidluse ideoloogilisus ei ole    tingimata halb: kõige täpsemateski teadustes kaitstakse ja rünnatakse uusi ideid erapooliku jõulisusega. Ka poliitikas on polariseerumine ja ideoloogiline tulisus mõnikord vajalikud, et probleemile moraalset tõsidust anda. Ent aja jooksul saavad uutest ideedest vanad, nad pole enam väljakutsuvad, ja see, mis varem keskendas tähelepanu, hakkab nüüd takistama uute alternatiivide uurimist. Tõeteooriate vaidluses on see juhtunud. Esimeses kolmes peatükis selgitab Putnam tõekontseptsiooni, mis ühendab objektiivsed ja subjektiivsed komponendid. See vaade ulatub tagasi Immanuel Kantini. Koopiakontseptsiooni saab tagasi lükata, omistamata kõike ajavaimule, geštaldivahetustele või ideoloogiale.
Tõe ja ratsionaalsuse vahel on väga tihe seos. Fakti ainus kriteerium on see, et teda on ratsionaalne aktsepteerida. Näiteks kui on ratsionaalne aktsepteerida, et pilt on ilus, siis saab olla fakt, et pilt on ilus. Nii et saavad olla väärtusfaktid. Aga ratsionaalne aktsepteeritavus ja tõesus on erinevad mõisted. Jääb alles realistlik intuitsioon, et väide võib olla mingil ajal ratsionaalselt aktsepteeritav, kuid mitte tõene.
Putnam ei usu, et ratsionaalsust defineerivad muutumatud kaanonid või printsiibid. Metodoloogilised printsiibid on seotud meie maailmavaatega, sealhulgas vaatega iseendile kui maailma osadele, ja muutuvad ajaga. Sellest, et meie arusaamad mõistusest ajaloos arenevad, ei tee Putnam järeldust, et mõistus ise saab midagi olla või millekski areneda, ega lõpeta kultuurirelativismi ja strukturalismi seguga.
Ratsionaalsus ei piirdu laboriteadusega ega ole seal põhimõtteliselt teistsugune kui mujal.
1 Ajud tõrres (Brains in a vat)
Sipelgas jätab liival liikudes jälje, mis juhuslikult meenutab Churchilli. Kas sipelgas tegi pildi, mis kujutab Churchilli? Enamik inimesi ütleks, et ei, sest sipelgal polnud kavatsust, kuid meie võime seda joont pildina näha.
Pärimise järjekorra põhimõte
Pärimise järjekorra põhimõte on üks seadusjärgse pärimise printsiipidest. Selle järgi pärivad pärandaja sugulased kolmes järjekorras (abikaasa erireeglite alusel sugulaste kõrval). Oluline on see, et järgmise järjekorra juurde minnakse alles siis, kui eelmisest ühtegi pärijat ei ole. Näiteks kui esimesest järjekorrast on vähemalt üks pärija olemas, siis teise järjekorra juurde ei minda.
Järjekorrad
Esimese järjekorra seadusjärgsed pärijad on pärandaja alanejad sugulased ehk pärandaja lapsed ja lapselapsed. Seega, kui toimub seadusjärgne pärimine ja pärandajal on vähemalt üks elus laps, siis pärib tema ainukesena. Oluline on ka see, et pärandaja lapselaps pärib ainult siis, kui tema vanemad on surnud (välistamis- ja asenduspõhimõte).
Teise järjekorra pärijateks on pärandaja vanemad ja nende alanejad sugulased ehk pärandaja vennad ja õed. Seega kui pärandajal alanejaid sugulasi pole, siis liigutakse teise järjekorra juurde ja pärivad kas pärandaja vanemad või nende puudumisel pärandaja õed ja vennad.
Kolmanda järjekorra pärijateks on pärandaja vanavanemad ja nende alanejad sugulased ehk pärandaja tädid ja onud. Seega kui ei ole olemas pärijaid esimesest ega teisest järjekorrast, siis pärivad pärandaja vanavanemad võrdsetes osades. Kui üks vanavanem on surnud, pärivad tema asemel tema alanejad sugulased.
Näide
Oletame, et pärandaja polnud testamenti teinud ega pärimislepingut sõlminud ehk pärimine toimub seadusjärgselt. Pärandajal lapsi pole ning elus on pärandaja mõlemad vanemad ning kõik vanavanemad. Seega järjekorra põhimõtte järgi tuleb esmalt vaadata, kas on esimese järjekorra pärijaid. Kuna antud juhul ei ole, siis tuleb liikuda teise järjekorra juurde. Kuna mõlemad vanemad on elus, siis pärivad nemad võrdsetes osades kogu pärandi (eeldusel, et pärandajal polnud abikaasat). Kolmanda järjekorra ehk vanavanemate juurde ei ole vaja minna, sest teise järjekorra pärijad on olemas.
Pärimisõiguse põhiprintsiibid
Pärimisõiguse põhiprintsiibid (ingl.k. Underlying principles of succession law) on erapärimisjärgluse põhimõte, üldõigusjärgluse põhimõte, testeerimisvabaduse põhimõte ja perekonnapärimisjärgluse põhimõte. Sellistest põhimõtetest viimased kolm pärinevad juba Rooma õigusest ja leiavad ühel või teisel kujul ning mahus tänapäeva pärimisõiguses ka rakendust.
Üldõigusjärgluse põhimõte
Üldõigusjärgluse ehk universaalõigusjärgluse põhimõtte kohaselt läheb kogu isiku vara seaduse alusel üle tema pärijatele tervikuna surma aja koosseisus (PärS § 4 lg 1 ja § 130 lg 1). Sealjuures ei ole vajalikud omandamistoimingud, näiteks asjade omandiõiguse üleandmine või nõude loovutamine. Sama kehtib ka olukorras, kus vara pärijateks on mitu isikut. Pärimisseaduse § 147 kohaselt on pärijad sel juhul kaaspärijad, kuid üks kaaspärija ei omanda mitte üksikuid pärandisse kuuluvaid esemeid, vaid osa tervikpärandist, teisisõnu, pärandvara kuulub kaaspärijatele ühiselt ning sellises olukorras kohaldatakse kaasomandi sätteid.
Testeerimisvabaduse põhimõte
Testeerimisvabadus on inimese vabadus teha oma surma puhuks enda vara kohta korraldusi. See on privaatautonoomia põhimõtte väljendus pärimisõiguses. Testeerimisvabaduse põhimõte tuleneb Eesti Vabariigi põhiseaduse §-st 32, mille järgi on igaühel õigus teha oma surma korral enda vara kohta korraldusi ehk määrata, kas, kellele ja millises vormis ta soovib enda vara pärandada.
Kuna ükski vabadus ei ole absoluutne ja piiramatu, peab ka testeerimisvabaduse juures arvestama nii üldise õiguskorra kui ka heade kommetega, see tuleneb ka tsiviilseadustiku üldosa seaduse §-st 86. Seetõttu on seadusandjal õigus teha kitsendusi üldiste eesmärkide nimel, hinnates sealhulgas, et kitsendused ei oleks põhiseadusega vastuolus.
Üks testeerimisvabaduse kitsendus on sundosa instituut, millega piiratakse pärandaja vabadust jätta oma vara temale meelepärasele pärijale. Sisuliselt on sundosa pärimise puhul tegemist olukorraga, kus pärandaja on testamendi või pärimislepinguga jätnud seaduse järgi pärima õigustatud isiku (ehk alaneja sugulase, oma vanemad või abikaasa) pärandist ilma või on pärandiosa vähendanud võrreldes sellega, mida oleks olnud võimalik saada seadusjärgse pärimise korral. Seejuures on tingimuseks, et pärandajal oli surma hetkel õigustatud isiku suhtes perekonnaseadusest tulenev kehtiv ülalpidamiskohustus. Sellisel juhul on kirjeldatud isikul õigus nõuda teistelt pärijatelt sundosa (PärS § 104 lg 1).
Teine oluline testeerimisvabaduse piirang seisneb pärimisseaduses täpselt määratletud korralduste tüüpides. Seetõttu tuleb pärandaja viimset tahet ja selle õiguslikku mõtet kindlaks määrata pärimisseaduses toodud korralduste tüüpidest lähtuvalt. Seadus kirjeldab sealjuures järgnevaid korralduste tüüpe:
Kolmas piirang on seotud korralduste ajalise kehtivusega: nimelt ei luba pärimisseadus seada surma puhuks tehtavates korraldustes tingimusi ega piiranguid kauemaks kui 30 aastat pärast pärandaja surma.
Lisaks on testeerimisvabaduse piirangutena arvestatavad ka head kombed ja avalik kord (TsÜS § 86). See tähendab, et heade kommete või avaliku korraga vastuolus olevad korraldused on tühised. Tulenevalt TsÜS § 84 lg-st 1 ei too sellised korraldused algusest peale endaga kaasa õiguslikke tagajärgi, selles seisnebki käesolev testeerimisvabaduse piirang.
Testeerimisvabadusele seab veel piirangu ka üleelanud abikaasa õigus nõuda isikliku kasutusõiguse seadmist kinnisasjale, mis oli abikaasade ühine kodu PärS § 16 lg 3 alusel. Perekonnaseaduse kohaselt tuleks ühist kodu sealjuures mõista kui eluruumi, kus perekonnaliikmed tavapäraselt elavad (PKS § 21).
Perekonnapärimisjärgluse põhimõte
Perekonnapärimisjärgluse põhimõte tähendab, et kui isik ei ole oma vara kohta surma puhuks korraldusi teinud (ehk jätnud testamenti või pärimislepingut), on vara pärimisel (seadusjärgselt) soodustatud isikud tema lähedased. Põhimõte tuleneb Eesti Vabariigi põhiseaduse §-st 27, mille järgi on perekond rahva püsimise ja ühiskonna alusena riigi kaitse all. Põhimõte väljendub eelkõige nendes olukordades, kus isik ei ole jätnud enda vara kohta surma puhuks kehtivat testamenti või pärimislepingut ja surnud isiku vara jaotatakse tema alanejate vahel seadusjärgse pärimise teel. Mandri-Euroopa õiguskultuuris ei peeta ühiskonna õiglustundest tulenevalt lubatavaks oma lähedaste täielikku pärandist ilmajätmist. Seetõttu on perekonnapärimisjärgluse põhimõte põhiseadusest tuleneva perekonna kaitse edasiarendus pärimisõiguses.
Perekonnapärimisjärglus on seotud ka testeerimisvabaduse põhimõttega, mille järgi on isikul endal võimalus valida, kellele ja kui suures osas ta oma vara pärandab. Seadusandja eelistab testeerimisvabadust perekonnapärimisjärgluse põhimõttele. Selleks, et tagada siiski ka üldisest õiglustundest tulenevalt lähedaste eelistamist olukorras, kus isik on teinud testamendi väljaspool perekonda oleva isiku kasuks, on lähisugulastel teatud eeldustel õigus nõuda selliselt soodustatult sundosa. Sundosa instituut kaitseb pärandaja alanejat sugulast, vanemaid või abikaasat, kelle suhtes oli pärandajal eluajal perekonnaseadusest tulenev kehtiv ülalpidamiskohustus, juhul, kui viimane on testamendi või pärimislepinguga jätnud pärija pärandist ilma või vähendanud selle väärtust võrreldes sellega, mis oleks saadud seadusjärgse pärimise korral (PärS § 104 lg 1).
Jana Mintšenkova
Jana Mintšenkova (sündinud 19. aprillil 1988) on Eesti laskesuusataja.
Debüüdi IBU maailmakarikaetapil täiskasvanute arvestuses tegi ta 2007. aastal.
Tüükasorlased
Tüükasorlased (Nyctibiidae) on lindude sugukond öösorriliste seltsist.
Sugukonnas on üks perekond, tüükasorr (Nyctibius), seitsme liigiga.
Nad on öise eluviisiga ja iseäraliku häälitsusega.
Aasta parim võrkpallur
Aasta võrkpallur on Eesti aunimetus aasta parimale võrkpallurile.
Eelneva klubihooaja ja koondise suve alusel nomineeritakse valitud arv mees- ja naisvõrkpallureid, kelle seast valitakse võitja. Võitja selgitatakse välja treenerite, spordiajakirjanike ja rahvahääletuse tulemuste liitmisel. Lisaks valitakse parimaid treenereid, rannavõrkpallureid, noorvõrkpallureid ja võrkpallikohtunikke vastavalt aastale erinevates kategooriates.
Likõlaanõ karjäär
Likõlaanõ karjäär on järv Põlva maakonnas Põlva vallas Joosu külas. Veekogu pindala on 1,8 ha.
Kapsa tänav
Tänav algab Piiri tänaval ja lõpeb Kauna tänaval.
Halg
pisi|Halud kuhjades pisi|Noti lõikamine ja lõhkumine halgudeks ja riita ladumine Kõrvemaal 2022. aasta sügisel Halg on ahju panemiseks paraja pikkusega, harilikult lõhutud küttepuidu tükk.
Kuivatamiseks ja hoidmiseks halud virnastatakse riitadesse. Halgude kogust mõõdetakse ruumimeetrites.
Kirjandust
Krigul, T. 1972. Metsatakseerimine. Tallinn, Valgus. lk 53.
Peltier' element
pisi|Peltier’ elemendid märgistatakse kirjega, mis iseloomustab sisalduvate pooljuhipaaride arvu ja töökeskkonna tingimusi Peltier' element on termoelektriline pooljuht-element, mis tänu Peltier' efektile võimaldab elemendiga termilises kontaktis olevat objekti jahutada või soojendada, vastavalt elementi läbiva elektrivoolu polaarsusele. Tänu Peltier’ efekti pöördnähtusele – Seebecki efektile – on võimalik kasutada Peltier' elementi ka termoandurina või elektrigeneraatorina.
Tööpõhimõte
Välismõjuta juhis liiguvad laengukandjad juhuslikult. Temperatuurikõikumiste tõttu on osadel laengukandjatel kineetiline energia suurem ning osadel väiksem laengukandjate keskmisest kineetilisest energiast. Kuni elemendi otsad on samal temperatuuril ning neile ei ole rakendatud elektripinget, keskmistub laengukandjate liikumine välja ning keskmine elektrivool juhis on 0. Vool tekib, kui elemendile rakendatakse pinge (Ohmi seadus) või tekitatakse temperatuuride erinevus (Seebecki efekt).
Kõrgema keemilise potentsiaaliga otsas kasvab laengukandjate kontsentratsioon kõrgematel energiatasemetel. Energia kasvades liigub osa laengukandjaid elemendil piirkondadesse, kus vastaval energiatasemel on laengukandjate kontsentratsioon madalam. Osa liikuvate laengukandjate energiast hajub naabruses asetsevatele laengukandjatele. Kõrgetel energiatasemetel vabanenud kohad täituvad uute osakestega, mis on energiat juurde saanud. Toimub laengukandjate liikumine madalama keemilise potentsiaaliga piirkondadesse materjalis.
Kui elemendi otstele ei ole rakendatud pinget (ühtlane keemiline potentsiaal), kuid elemendi otsad on eri temperatuuridel, siis on soojemas otsas laengukandjate energia kõrgem. Elemendi soojemas otsas on kõrgematel energiatasemetel asustatus tihedam ning madalamatel energiatasemetel asustatus hõredam kui elemendi jahedamas otsas. Suurema energiaga laengukandjad triivivad elemendi jahedamasse otsa, aidates kaasa entroopia kasvule. Samuti suurendab entroopiat madalama energiaga laengukandjate liikumine elemendi soojemasse otsa. Et kõrgema ja madalama energiaga laengukandjate liikumised toimuvad üksteise suhtes vastassuunas, siis erineb kogu voolutugevus nullist vaid juhul kui laengukandjate triiv on ühes suunas kiirem. Kogu voolutugevus avaldub, kus termoelektriline koefitsient iseloomustab juhtivuse erinevust kõrge energiaga ja madala energiaga laengukandjate korral. Sõltuvalt laengukandjate energiast võivad erineda nende kiirused, hajumine materjalis, energiatasemete asustatuse tihedus või kõik kokku.
kus \Delta T on temperatuuride erinevus ja \alpha on Seebecki koefitsient.
Termoelektriline generaator
Termoelektriline generaator on pingeallikas, mille sisetakistus tuleneb termoelektrilise materjali takistusest. Vastavalt Ohmi seadusele on pingeallika sisetakistuse tõttu pinge koormisel väiksem kui pinge avatud vooluringi korral. Efektiivsus on maksimaalne, kui koormise takistus ühtib pingeallika sisetakistusega.
pisi|Peltier’ element termoelektrilise generaatorina
Elektripinge
Elektripinge koormisel avaldub kujul:
kus U on pinge koormisel, I on voolutugevus, R_{TE} on generaatori sisetakistus, \alpha on Seebecki koefitsient ja \Delta T on temperatuuride vahe.
Sisetakistus
Termoelektrilise elemendi takistus R_{i} sõltub elemendi eritakistusest \rho_{i}, pikkusest l ja ristlõikepindalast A_{i}:
Võimsus
Seose põhjal avaldub termoelektrilise generaatori võimsus järgmiselt:
Efektiivsus
Generaatori efektiivsus sõltub lisaks võimsusele ka sisendsoojusest seadme kuumal küljel. Sisendsoojus kulub termoelektrilise protsessi (Peltier’ efekt) käigus, kuid osa soojusest hajub generaatori soojusjuhtivuse tõttu (Fourier' seadus) ning osa kulub generaatori enda takistusliku soojuseralduse ületamiseks. Termoelektriliste materjalide soojusjuhtivuse tõttu lekib osa soojust soojemalt küljelt külmemale, mis langetab termoelektrilise generaatori efektiivsust.
Termoelektrilisest materjalist tingitud efektiivsust kirjeldavad soojusmasina kasutegur ja elektrotermiline kasutegur. Soojusmasina kasutegur on piiratud Carnot' tsükli efektiivsusega. Elektrotermiline kasutegur sõltub termoelektrilise materjali Seebecki koefitsiendist, elektri- ja soojusjuhtivusest. Väikese temperatuuride erinevuse korral avaldub maksimaalne efektiivsus järgmiselt:
kus \rho on elektriline takistus, \kappa soojusjuhtivus, z T termoelektriline kasutegur ja on soojusmasina kasutegur.
Rakendusi
Seebecki efekt võimaldab kasutada Peltier’ elemente elektrigeneraatorina. Element toimib nagu soojusmasin, kuid ei sisalda liikuvaid osi ja seda on lihtsam väiksemaks skaleerida. Samas on Peltier’ element aga kallim ja vähem efektiivne kui tüüpiline soojusmasin.
Peltier’ elemente kasutatakse elektrijaamades heitsoojuse elektriks muundamisel ja autodes kütuse efektiivsuse tõstmisel. Kosmosesondides kasutatakse termoelektrilisi generaatoreid, et muundada radioaktiivsete isotoopide lagunemisel eralduv soojusenergia elektrienergiaks.
Inimkeha toodab paigal istudes 116 W, mis on piisav, et toita leedlampi või sülearvutit. Termoelektrilisi generaatoreid kasutatakse ka elektriliste stimulaatorite (nt südamerütmur) ja tehisorganite toitmiseks.
Mikroprotsessorite transistoritiheduse kasvades kasvab ka pinnaühiku kohta eralduv soojusenergia, millest osa on võimalik uuesti muundada elektrienergiaks. Operatsioonisüsteemi Windows XP jooksutava 2,4 GHz taktsagedusega Intel Pentium 4 protsessori heitsoojusest on saadud kuni 3,729 V ja 11,9 mA, kasutades protsessorile kinnitatud termoelektrilist generaatorit kasuteguriga z T = 0,72.
Peltier’ jahutus
Rakendades Peltier’ elemendile välise elektrilise potentsiaali, saame suunata laengukandjate liikumist ning sundida soojust kanduma ühelt küljelt teisele. Mida rohkem soojust peab Peltier’ jahuti ära juhtima, seda vähem efektiivne ta on, sest suurenenud voolutarbe tõttu eraldub ka elemendis eneses rohkem soojust. Peltier’ elemendi soojemale küljele juhitav soojushulk Q on võrdeline voolutugevusega I:
pisi|Peltier’ element termoelektrilise jahuti või soojendina
kus P on Peltier’ koefitsient. Peltier’ koefitsient sõltub temperatuurist ja elemendi koostismaterjalidest.
Termoelektriline jahutus on umbes 4 korda vähem efektiivne (10–15% ideaalse Carnot' ringprotsessi efektiivsusest) kui jahutus traditsioonilise kompressioonitsüklitega soojusmasina abil (40–60% ideaalse Carnot' tsükli efektiivsusest).
Eeliseid Puudusi
Efektiivsus
Termoelektriliste jahutite efektiivsust võrreldakse maksimaalse tekitatava temperatuuride erinevuse järgi. Maksimaalne tekitatav temperatuuride vahe sõltub termoelektrilisest kasutegurist järgmiselt:
kus T_s on substraadi temperatuur ja T_c on jahutatava otsa temperatuur.