cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
New Age
Areng tänapäevani
right|pisi|Paljude new age 'i järgijate arvates on kristallidel üleloomulikud võimed 1970. aastate lõpus USA-sse naastes sai Spanglerist liikumise peaarhitekt. Ta esitas oma ideed raamatutes, millest esimene oli "Revelation: The Birth of a New Age" (1976), ning tõmbas ligi paljude okultsete ja metafüüsiliste organisatsioonide liidreid.
Samuti tuli toetajaid kaduvast psühhedeelsest liikumisest, muuhulgas psühholoog Richard Alpert, kes nagu Timothy Learygi propageeris hallutsinogeenide kasutamist müstiliste kogemuste saavutamiseks. Hiljem saavutas ta Indias väidetavasti valgustatuse ning Ram Dassi nime all läände naastes taunis oma varasemaid ideid ning propageeris traditsioonilisi vaimseid distsipliine.
Samal ajal hakkasid ilmuma perioodilised väljaanded teabe levitamiseks ning kogukonnatunde tekitamiseks. Tekkisid eripoed, kus müüdi new age 'i teemalisi raamatuid, videokassette, abivahendeid ja muud sarnast.
Võtmemomentide hulka avalikkuse uuest ajastust teavitamisel kuuluvad 1987. aastal Jose Arguellesi Sedonas Arizonas organiseeritud Harmonic Convergence ja Shirley Maclaine'i miniseriaal "Out on a Limb" (samuti 1987). Samuti on äärmiselt mõjukad olnud kanaldajate Jane Robertsi (Seth) ja J.Z. Knighti (Ramtha) teosed, samuti ilmutatud või automaatkirjutatud tekstid, nagu "Imede kursus" (Helen Schucman), "Taevane ettekuulutus" (James Redfield) ning "Jutuajamised Jumalaga" (Neale Donald Walsch).
20. sajandi lõpupoole hakkas mõiste new age hägustuma. Enam ei seostatud seda mingi uue ajastu saabumisega ning paljud eelistasid üldse mitte kasutada seda mõistet enesemääratlusena. See oli kaotanud oma esialgse võlu, ei ühendanud enam ning paljud ei tahtnudki enam olla sellega ühendatud. Kirjastused ja raamatumüüjad eelistasid selle asemel kasutada määratlust "body, mind and spirit" (keha, meel ja vaim). Tundus, et senine liikumine on asendumas pigem mingi üldisema vaimse tunnetusega.
Koos nende muutustega hakati üha rohkem rõhutama keskkonna-temaatikat. Üha enam võtsid maad pigem ähvardavad, eshatoloogilised meeleolud seoses naftatipu, loodusressursside lõppemise, 2012. aasta maailmalõpu ennustustega, kliimasoojenemisega jne. Inimkonda ei nähtud enam armastava ja usaldava kogukonnana, vaid pigem raiskava ja vaenuliku parasiidina või haigusena emakese Maa pinnal. Loodusravi ja tervislike eluviiside kõrval hakati põlastama ravimeid, vaktsiine ja meditsiini üldse. Armastuse ja usalduse asemel nihkusid esiplaanile vandenõuteooriad koos vihkamise ja kahtlustamisega, kuid endiselt peeti seda kõike ikka ka vaimseks, õigeks ja ülevaks. Nende muutuste tagajärgede kirjeldamiseks on kasutatud mõistet "konspirituaalsus".
Vaimne teostus
Vaimseks eneseteostuseks kasutatakse paljusid erinevaid traditsioonilisi vaimseid tehnikaid. Transpersonaalne psühholoogia, parapsühholoogia jt suunadele toetudes kasutatakse teadvuse seisundit muutvaid tehnikaid väljaspool nende kultuurilist konteksti. Need ja paljud uued tehnikaid kaasatakse "planeedi ja ühiskonna tervendamiseks" ning inimrassi evolutsiooniks, mille puhul toetutakse 100. ahvi hüpoteesile.
Hinnatakse vaimset tervenemist alternatiivmeditsiini abil: massaaži, kiropraktika, nõelravi jmt abil. Laialdaselt kasutatakse mitmesuguseid ennustamispraktikaid (astroloogia, taro, Yijing jmt).
Filosoofia
Sünkretism, Postmodernism, Karma, Vedad, Vaimsus, Kvantmüstitsism, Esoteerika, Veevalaja ajastu, Transtsendents, Alternatiivpedagoogika, Indigolapsed
Meditatsioon
Qi, Qigong, Palve, Tantra, Jooga, Meditatsioon, Kundalini, Mandala, Mantra, Transs, Tai Chi
Muusika
New age 'i muusika
Õpetajad ja ravitsejad
Andrew Cohen, Michael Sharp, Benjamin Creme, Barry Long, Da Free John, Ram Dass, Louise L. Hay, Caroline Myss, Marianne Williamson, Leonard Orr, Carlos Castaneda, Rajneesh, Jiddu Krishnamurti, Khwaja Shamsuddin Azeemi, Wayne Dyer, Mary Manin Morrissey, Tony Samara, Deepak Chopra, Luule Viilma, Vigala Sass, Äksi nõid, Kaika Laine
Ravi ja tervis
Akupunktuur, Aroomteraapia, Aura, Ayurveda, Pranayama, Biorütmid, EEC, Kristallravi, Tšakrad, Praana, Värviteraapia, Fruitarianism, Iridoloogia, Kirliani kujundid, Reiki, Püramidoloogia, Eneseabi, Taimetoitlus, Visualisatsioon, Neurolingvistiline programmeerimine
Teadvus
Astraalprojektsioon, Hingerännak, Surmalähedane kogemus, Reinkarnatsioon
Hannibal Hamlin
Hamlin töötas enne poliitikukarjääri ajakirjaniku, advokaadi ja ohvitserina.
New Age
Erilised võimed
Automaatkirjutamine, Karisma, Selgeltnägemine, Unenäod, Ennustamine, Levitatsioon, Oraaklid, Parapsühholoogia, Psühhokinees, Kaugnägemine, Maagia, Telepaatia, Kanaldamine, Pikaealisus, Ajarännakud
Energiaväljad ja -kohad
Avalon, Bermuda kolmnurk, Atlantis, Energiaväli, Lemuuria, Machu Picchu, Kailash, Stonehenge, Energiasambad
Tulnukad
Tulnukad, Ufod, Ufoloogia, Viljaringid
Alaje Plejaadi tähesüsteemist kes väidab, et on tulnud Plejaadi tähesüsteemist planeedile Maa, et inimesi aidata. Tema videotele on kirjutanud tõlkeid väljaanne Telegram.
Tamara Soone
Tamara Soone (sünninimi Tamara Koptelkov; aastatel 1974–1979 Tamara Lekko; 19. märts 1940 Tallinn – 4. veebruar 1983 Tallinn) oli Eesti baleriin.
1959. aastal lõpetas ta Tallinna Koreograafiakooli. Aastatel 1959–1980 oli ta Estonia balletisolist ning 1980–1983 Eduard Vilde nimelise Tallinna Pedagoogilise Instituudi õppejõud.
Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Kaja Kreisman
Kaja Kreisman (sündinud 20. märtsil 1969 Kiviõlis) on Eesti poliitik.
Kaja Kreisman kuulus 2004-2018 aastatel Isamaa ja Res Publica Liitu.
Kreisman oli Kiviõli Linnavolikogu liige 2002–2013 (volikogu esimees 2002–2003, 2009–2010). 22. jaanuarist 2013 26. märtsini 2014 oli ta XII Riigikogu liige.
Leipzigi jagamine
thumb|320px|Wettini maad pärast Leipzigi jagamist: Ernsti kuurvürstlikud maad punasega, Albrecht III hertsoglikud maad kollasega
Leipzigi kokkulepe või Leipzigi jagamine (saksa: Leipziger Teilung) sõlmiti 11. novembril 1485 Wettini soost Saksimaa kuurvürsti Friedrich II poegade, kuurvürst Ernsti ja tema noorema venna Albrecht III vahel. Kokkulepe kinnistas Wettini maade jagunemise Saksi ja Tüüringi osaks, mis pikas perspektiivis takistas Kesk-Saksamaa ülemvõimu edasist arengut Brandenburg-Preisimaa kasuks.
Ajalugu
1485. aasta jagamisega sai vanem poeg, pärilik Saksimaa kuurvürst Ernst tingimata kuurvürstlikud maad Wittenbergi ümber. Ülejäänu jaotati põhimõttel "mina tükeldan, sina valid", kusjuures Ernst jaotas maad kahte ossa ja Albrecht valis ühe osa endale. Albrecht valis idapoolse territooriumi, endise Meißeni markkrahvkonna, Ernst aga omandas läänes enamiku Tüüringist. Ernst olla olnud pettunud, kuna lootis valitseda maid Meißeni ümbruses, mida Wettinid olid valitsenud 12. sajandist saadik, erinevalt äsja omandatud maadest Tüüringi lõunaosas.
Kuurvürst Ernst tegi Wittenbergist Saksi kuurvürstkonna pealinna ja kuulutas end Tüüringi maakrahviks. Hertsog Albrecht III tegi Meißenist albertiinide Saksimaa hertsogkonna keskuse ja kutsus ennast Meißeni markkrahviks.
Reformatsiooni käigus leidsid Wettini dünastia ernestiinide ja albertiinide harud end 1546.–47. aasta Schmalkaldeni sõja vastaspooltel. Sõja kaotanud ernestiini nõbu, kuurvürst Johann Friedrich I kirjutas alla Wittenbergi kapitulatsioonile ning albertiinist hertsog Moritz omandas võiduka keisri Karl V liitlasena Wittenbergi territooriumi ja kuurvürstitiitli. Sellest sündmusest alates valitsesid albertiinid endises Meißeni markkrahvkonnas kuurvürstkonda ja hiljem Saksimaa kuningriiki. Johann Friedrich I järglased säilitasid vaid Tüüringi territooriumi, mis edaspidi jagunes arvukateks ernestiinide hertsogkondadeks.
Kui pärast esimest maailmasõda Wettinid kukutati, sai albertiinide Saksimaa kuningriigi järglaseks Saksimaa Vaba Riik, sellal kui neli endist ernestiinide hertsogkonda moodustasid koos nelja muu väikeriigiga Tüüringi Vaba Riigi. See sündis pärast referendumit, milles Saksi-Coburg (ilma Gothata) hääletas siiski ühinemise poolt Baieriga, vältides sellega enda liidendamist SDV koosseisu pärast 1945. aastat.
Uładzimir Makiej
Uładzimir Makiej (valgevene keeles Уладзімір Макей, transkribtsioonis Vladimir Makei; 5. august 1958 Nekraševičy küla, Kareličy rajoon, Hrodna oblast – 26. november 2022) oli Valgevene diplomaat ja poliitik. Ta oli 20. augustist 2012 kuni surmani Valgevene välisminister.
Elulugu
Uładzimir Makiej sündis 5. augustil 1958 ja kasvas üles Nekraševičy külas Valgevene NSV-s. Ta lõpetas Luki külakooli kuldmedaliga, 1980 aastal lõpetas Valgevene Riikliku Võõrkeelte Pedagoogilise Instituudi. Seejärel teenis ta aastatel 1980–1992 Nõukogude armee sõjaväeluures GRU-s, olles auastmelt reservpolkovnik. Pärast Nõukogude Liidu lagunemist õppis Makiej aastatel 1992–1993 Austrias Viini diplomaatilises akadeemias.
Edasi kulges 1993. aastast Makiej karjäär Valgevene välisministeeriumis. 1993–1996 töötas ta mitmes välisministeeriumi osakonnas, töötades 1995–1996 protokolliosakonna asejuhina. 1996–1999 oli Makiej Valgevene esindaja Euroopa Nõukogus ja Valgevene suursaadiku nõunik Prantsusmaal. 1999–2000 töötas ta välisministeeriumis üleeuroopalise osakonna direktorina.
Valgevene lehte andmetel jäi Makiej Valgevene presidendile Alaksandr Łukašenkale silma 90. aastate keskel. Makiej sai tööd presidendikantseleis, kus töötas aastatel 2000–2008 presidendi assistendina ja 2008–2012 presidendi kantseleiülemana, kus haldas kantselei suhtlust poliitiliste organisatsioonidega. 20. augustil 2012 sai Makiej Valgevene välisministri ametikoha, kus juhtis välisministeeriumi Łukašenkale truult kuni oma surmani 26. novembril 2022.
Isiklikku
Makiej rääkis võõrkeeltena soravalt saksa ja inglise keelt. Ta oli 2008. aastast abielus Vera Poljakova-Makeiga ning tal on kolm last.
Isikuandmete kaitse üldmäärus
Isikuandmete kaitse üldmäärus (inglise keeles General Data Protection Regulation, lüh GDPR; EL 2016/679) ehk Euroopa Liidu isikuandmete kaitse üldmäärus (lühendina ELIKÜM ) on Euroopa Liidu määrus, mis loob isikuandmete kaitse normidele õigusliku raamistiku, millega kehtestatakse suunised isikuandmete töötlemiseks Euroopa Liidus ja teatud tingimustel ka väljaspool Euroopa Liidu territooriumi. Määruse eesmärk on tugevdada, lihtsustada ja ühendada Euroopa Liidu isikuandmete kaitse norme, andes üksikisikutele suuremad õigused kontrollida, kuidas eraisikud, ettevõtted ja riigiasutused nende isikuandmeid töötlevad.
Isikuandmete kaitse üldmäärus asendab ja muudab kehtetuks enam kui 20 aastat seda valdkonda reguleerinud Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 95/46/EÜ üksikisikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise kohta. Seni oli see kõige olulisem isikuandmete kaitset puudutav Euroopa Liidu õigusakt.
Ajalugu
Reformi teiseks oluliseks eesmärgiks sai andmetöötluse reeglite lihtsustamine ettevõtete jaoks, et luua paremad tingimused ELi digitaalse ühisturu arenguks ja muuta ühisturg konkurentsivõimelisemaks vastukaaluks Ameerika Ühendriikides asuvatele internetis valitsevatele teenuseosutajatele nagu Google, Facebook, Amazon, Microsoft, Apple jt.
Ei ole veel selge, kuidas GDPR muudab andmetöötluse reegleid ja praktikaid, kuid oma osa hakkab siis arvatavasti mängima ka kohtupraktika. Näiteks andis Austria juristi Max Schremsi asutatud mittetulundusühing noyb.eu kõigest mõned minutid pärast GDPRi kehtima hakkamist sisse kaebused Google'i, Facebooki, WhatsAppi ja Instagrami vastu.
Võrdlus seni kehtinud isikuandmete kaitse direktiiviga
Võrreldes seni kehtinud regulatsiooniga on olulisemateks muudatusteks:
Eestis on nimetatud järelevalveasutuseks Andmekaitse Inspektsioon.
Igaühe õigus isikuandmete kaitsele
Isikuandmed – igasugune teave tuvastatud või tuvastatava füüsilise isiku (edaspidi "andmesubjekt") kohta. Tuvastatav isik on isik, keda saab otseselt või kaudselt tuvastada, eelkõige isikukoodi põhjal või ühe või mitme tema füüsilise, füsioloogilise, vaimse, majandusliku, kultuurilise või sotsiaalse identiteedi joone põhjal.
Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 8 lõikes 1 ja Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 16 lõikes 1 on sätestatud, et igaühel on õigus oma isikuandmete kaitsele. Füüsiliste isikute kaitse põhimõtete ja eeskirjadega nende isikuandmete töötlemisel tuleks nende kodakondsusest ja elukohast sõltumata austada nende põhiõigusi ja -vabadusi, eelkõige õigust isikuandmete kaitsele. Õigus isikuandmete kaitsele ei ole absoluutne õigus, vaid seda tuleb kaaluda vastavalt selle ülesandele ühiskonnas ning tasakaalustada muude põhiõigustega vastavalt proportsionaalsuse põhimõttele.
Isikuandmete töötlemine
Isikuandmete töötlemine – iga isikuandmetega tehtav toiming või toimingute kogum, olenemata sellest, kas see on automatiseeritud või mitte, näiteks kogumine, salvestamine, korrastamine, säilitamine, kohandamine või muutmine, väljavõtete tegemine, päringu teostamine, kasutamine, üleandmine, levitamine või muul moel avaldamine, ühitamine või ühendamine, sulgemine, kustutamine või hävitamine.
Vastutav töötleja – füüsiline või juriidiline isik, riigiasutus, esindused või mõni muu organ, kes määrab üksi või koos teistega kindlaks isikuandmete töötlemise eesmärgid ja vahendid. Kui töötlemise eesmärgid ja vahendid on kindlaks määratud siseriiklike või ühenduse õigusnormidega, võib vastutava töötleja või tema ametissemääramise sätestada siseriiklikus või ühenduse õiguses.
Isikuandmete igasugune töötlemine peaks olema seaduslik ja õiglane. Füüsilisi isikuid puudutavate isikuandmete kogumine, kasutamine, lugemine või muu töötlemine ja nende andmete töötlemise ulatus praegu või tulevikus peaks olema nende jaoks läbipaistev. Töötlemise seaduslikkuse tagamiseks tuleks isikuandmeid töödelda asjaomase andmesubjekti nõusolekul või muul õiguslikul alusel. Kui töödeldakse andmesubjekti nõusolekul, peaks vastutav töötleja suutma tõestada, et andmesubjekt on andnud isikuandmete töötlemise toiminguks oma nõusoleku. Teadliku nõusoleku andmiseks peaks andmesubjekt olema teadlik vähemalt sellest, kes on vastutav töötleja ja milleks kavatsetakse isikuandmeid töödelda.
Isikuandmete kataloog – kõik isikuandmete korrastatud kogumid, millest võib andmeid saada teatavate kriteeriumide põhjal, olenemata sellest, kas kõnealune andmete kogum on tsentraliseeritud, detsentraliseeritud või funktsionaalsetel või geograafilistel põhimõtetel hajutatud.
Kohtuasi nr c 210/16, Saksamaa andmekaitseasutus vs. Wirtschaftsakademie
Kohtuasjas on peamine küsimus, keda mõista isikuandmete vastutava töötlejana direktiivi 95/46/EÜ mõistes. Samuti selgitatakse nii Euroopa Liidu liikmesriikides kohaldatava õigusega kui ka nende järelevalveasutuste pädevusega seonduvat olukordades, kus isikuandmete töötleja on asutatud väljaspool Euroopa Liitu, kuid kellel on Euroopa Liidu liikmesriikide territooriumidel õiguslikult iseseisvad üksused, millel on eri suunitlusega ülesanded ning tulenevalt sellest ka eri rollid isikuandmete töötlemisel.
Asjaolude kirjeldus
Saksamaal menetluses olnud kohtuasjas andis Saksamaa Schleswig-Holsteini liidumaa piirkondlik sõltumatu andmekaitseasutus (edaspidi Saksamaa andmekaitseasutus), kelle ülesanne on vastava liidumaa territooriumil teha järelevalvet direktiivi 95/46/EÜ sätete järgimise üle, koolitusteenuseid pakkuvale Wirtschaftsakademie Schleswig-Holstein GmbH (edaspidi Wirtschaftsakademie) korralduse inaktiveerida nende Facebookis majutatav fännileht, kuna Wirtschaftsakademie ja Facebook ei teavitanud selle külastajaid, et Facebook kogub külastajate seadmetele salvestatavate küpsiste abil külastajate isikuandmeid, mida seejärel töödeldakse. Külastajate andmete kogumiseks salvestab Facebook fännilehe külastaja arvuti kõvakettale või muule andmekandjale tekstikujuliste failide ehk küpsiste abil kordumatu identifikaatori, mis on aktiivne kaks aastat ning mis loeb ja töötleb kasutaja andmeid fännilehe avamise ajal. Selle abil on fännilehe haldajatel võimalik saada enda lehe külastajate kohta anonüümseid statistilisi andmeid. Saksamaa andmekaitseasutuse hinnangul aitas Wirtschaftsakademie fännilehe loomisega aktiivselt ja vabatahtlikult kaasa Facebooki isikuandmete kogumisele ja sai sellest ka ise kasu, saades kasutajastatistikat veebisaidi külastajate kohta. Wirtschaftsakademie ei nõustunud kõnealuse seisukohaga, vaieldes vastu, et tema ei ole vastutav selle eest, et Facebook paigaldab küpsiseid ja töötleb andmeid.
Euroopa Kohtu põhjendused ja seisukoht
Euroopa Kohus leiab, et direktiivi eesmärk on tagada andmesubjektide tõhus ja täielik kaitse. Seetõttu kohalduvad andmekaitse valdkonna õigusnormid igale üksusele, kes osaleb isikuandmete töötlemises, sh isikuandmete töötlemise vahendite ja eesmärkide kindlaksmäärajale. Samas tuleb iga taolise isikuandmete töötlemisse kaasatud üksuse vastutust hinnata konkreetse juhtumi asjaolude valguses, kuna nad võivad olla kaasatud eri etappides ja erineval määral. Euroopa Kohus leidis, et Facebooki fännilehe haldaja vastutab isikuandmete töötlemise eest juba ainuüksi fännilehe loomise tõttu, kuna ka vaid fännilehe külastamine, kusjuures külastajal endal ei pruugi olla isegi Facebooki kontot, toob kaasa automaatselt Facebooki küpsiste paigaldamisega külastaja isikuandmete töötlemise. Veelgi enam, kuna Facebooki fännilehe haldaja saab ise filtrite abil määrata statistika kogumise aluseks olevad kriteeriumid, mistõttu saab ta oma külastajate kohta nii demograafilisi andmeid, nagu nende vanus, sugu, suhtestaatus, töö tendentsid, elustiil, huvid, ostukäitumine veebis ning neile huvipakkuvad tooted ja teenused, kui ka geograafilisi andmeid, määrab haldaja seda tehes kindaks fännilehe külastajate isikuandmete töötlemise eesmärgid ja vahendid. Seetõttu aitab ta ise kaasa külastajate isikuandmete töötlemisele. Siinjuures ei pea Euroopa Komisjon oluliseks asjaolu, et Facebooki fännilehe haldajale edastatakse külastajate isikuandmete töötlemisel kogutud andmed anonüümseks muudetud kujul. Tulenevalt eeltoodust vastutab isikuandmete kaitse eeskirjade rikkumise eest iga suhtlusvõrgustikus majutavat fännilehte haldav üksus.
Lisaks leidis Euroopa Kohus, et kui väljaspool Euroopa Liitu asutatud ettevõtjal on üksused eri liikmesriikides, on liikmesriigi järelevalveasutusel õigus kasutada tema territooriumil asuva üksuse suhtes talle direktiiviga 95/46/EÜ antud volitusi ning seda isegi juhul, kui isikuandmete kogumise ja töötlemise eest vastutab ametlikult mõnes teises liikmesriigis asuv üksus. Siinkohal on oluline, et liikmesriigi territooriumil asuva üksuse näol oleks tegemist vastutava töötleja üksusega ja isikuandmete töötlemine toimuks selle üksuse tegevuse raames. Vastava üksuse tegutsemine liikmesriigi territooriumil eeldab omakorda üksuse tõelist ja tegelikku tegevust ning stabiilset asukohta. Seega, kuigi isikuandmete kogumise ja töötlemise eest on vastutav Facebooki kontsernis Euroopa Liidu tasandil Facebooki üksus Iirimaal, on Saksamaal asuv reklaampinna edendamise ja müügiga tegelev Facebooki üksus samuti selle eest vastutav, kuna ka tema tegevus on lahutamatult seotud isikuandmete töötlemisega, mistõttu on Saksamaa andmekaitseasutusel õigus kasutada talle kõnealuse direktiivi alusel antud volitusi Facebooki Saksamaa üksuse suhtes. Liikmesriigi järelevalveasutus võib hinnata oma territooriumil asuva üksuse andmetöötluse seaduslikkust ja kasutada kõnealuse üksuse suhtes eelnimetatud direktiivist tulenevaid sekkumisvolitusi, ilma et peaks eelnevalt paluma teise liikmesriigi järelevalveasutuse sekkumist.
Kohtuasi nr c 25/17, Soome andmekaitsevolinik vs. Jehoova tunnistajad
Kohtuasjas käsitleb Soome kõrgeima halduskohtu esitatud eelotsusetaotlus seda, kuidas tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 24. oktoobri 1995. aasta direktiivi 95/46/EÜ üksikisikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise kohta. Direktiivi 95/46 artikli 1 lõikest 1 ja põhjendusest 10 on selle direktiivi eesmärk tagada isikuandmete töötlemisel füüsiliste isikute põhiõiguste ja -vabaduste, eelkõige eraelu puutumatuse kõrgetasemeline kaitse. Määrust kohaldatakse isikuandmete täielikult või osaliselt automatiseeritud töötlemise suhtes ja isikuandmete automatiseerimata töötlemise suhtes, kui kõnealused isikuandmed kuuluvad andmete kogumisse või kui need kavatsetakse andmete kogumisse kanda.
Asjaolude kirjeldus
Eelotsusetaotlus esitati menetluses, milles Soome andmekaitsekomisjon tegi Soome andmekaitsevoliniku taotluse alusel otsuse keelata Jehoova tunnistajate usukogukonnal tema liikmete ukselt uksele tehtava kuulutustöö käigus saadud isikuandmete kogumine ja töötlemine viisil, mis ei vasta seadusest tulenevatele isikuandmete töötlemise tingimustele. Kuulutustöö on Jehoova tunnistajate kogukonna üks peamistest tegevusvormidest, mida korraldavad ja koordineerivad kogukond ja selle kogudused. Andmekaitsekomisjon asus oma otsuse põhjendustes seisukohale, et Jehoova tunnistajate kogukonna liikmetel selliste andmete kogumine kujutab endast isikuandmete töötlemist ning kogukond koos oma liikmetega vastutab andmete töötlemise eest.
Usuorganisatsioon esitas otsuse peale esimese astme kohtule kaebuse, milles väitis, et tegemist on isikuandmete seaduse tähenduses rangelt isiklikul eesmärgil toimuva andmete töötlemisega. Jehoova tunnistajate kogukonna liikmed teevad ukselt uksele toimuva kuulutustöö käigus märkmeid inimestega kohtumiste kohta. Kogutavad andmed võivad sisaldada külastatud isikute nime ja aadressi ning teavet nende usuliste veendumuste ja perekondliku olukorra kohta. Andmeid kogutakse ilma, et andmesubjektid oleksid andmete kogumiseks andnud nõusoleku või neid oleks sellest teavitatud. Andmeid kasutatakse, või vähemalt osa neist, selleks, et koostada Jehoova tunnistajate kogukonna koguduste peetavaid nimekirju isikutest, kes ei soovi, et kogukonna kuulutustööd tegevad liikmed neid enam külastaksid.
Eelotsusetaotlusest nähtub, et ukselt uksele tehtav kuulutustöö, mille käigus koguvad Jehoova tunnistajate kogukonna liikmed isikuandmeid, taotleb juba oma olemuselt eesmärki levitada Jehoova tunnistajate kogukonna usku isikutele, kes ei kuulu kuulutustööd tegevate liikmete leibkonda. Seega on kõnealune tegevus suunatud väljapoole kuulutustööd tegevate liikmete erasfääri.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 95/46/EÜ artikli 3 lõike 2 alusel ei kohaldata direktiivi isikuandmete töötlemise suhtes siis, kui seda teeb füüsiline isik isiklikel või kodustel eesmärkidel.
Euroopa Kohtu põhjendused ja seisukoht
Euroopa Kohus on oma otsuses leidnud, et usuorganisatsiooni tegevust ei saa pidada nimetatud sätte tähenduses üksnes isiklikuks või koduseks, kui selle eesmärk on teha isikuandmed kättesaadavaks määramata arvule isikutele või kui see tegevus kas või osaliselt ulatub avalikku ruumi ja on seetõttu suunatud andmete töötleja isiklikust sfäärist väljapoole.
Euroopa Kohtu otsusest selgub, et külastatud isikute isikuandmete kogumine ja nende hilisem töötlemine aitavad saavutada Jehoova tunnistajate kogukonna eesmärki, mis on kogukonna usu levitamine ning kuulutustööd tegevad liikmed tegelevad sellega järelikult kogukonnale omasel eesmärgil. Lisaks ei ole Jehoova tunnistajate kogukond mitte ainult üldiselt teadlik, et tema usu levitamiseks toimub selline andmetöötlus, vaid ta korraldab ja koordineerib oma liikmete kuulutustööd, eelkõige jagades kuulutustöö tegijate vahel ära tegevuspiirkonnad. Niisugused asjaolud võimaldavad asuda seisukohale, et Jehoova tunnistajate kogukond julgustab oma kuulutustööd tegevaid liikmeid nende kuulutustöö käigus isikuandmeid töötlema.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus väidab, et kuna isikuandmete seaduse tähenduses puudub konkreetne kartoteek või loetelu või muu nendega võrdsustatav otsingut võimaldav süsteem, ei saa usuorganisatsiooni liikmete töödeldavaid andmeid pidada kataloogiks. Kohtujurist oma ettepanekus samas nendib, et usuorganisatsiooni liikmete põhikohtuasjas kõne all oleva tegevuse käigus vastavalt kindlaksmääratud geograafilisele jaotusele manuaalselt kogutud isikuandmete kogu, mille eesmärk on valmistuda tulevasteks külastusteks inimeste juurde, kellega on astutud vaimsesse dialoogi, võib kujutada endast kataloogi.
Eesti kohtupraktika
Pärast Euroopa Kohtu otsuseid C-210/16 ja C-25/17 (vastavalt 19.06.2018 ja 10.07.2018) on Eesti kohtutes tehtud viis lahendit (TlnRnKo 3-17-458/18, TlnRnKo 3-17-321/36, RKKKm 1-16-6179/85, RKTKo 2-15-13216/93 ja RKTKo 2-17-1026/47), milles viidatakse direktiivile 95/46/EÜ. Üheski eelnimetatud lahendis kohus otseselt kõnealustes Euroopa Kohtu otsustes käsitletavaid küsimusi ei analüüsi. Samas on Riigikohtu tsiviilkolleegium 13.03.2019 otsuses 2-17-1026/47 käsitlenud mõistet "vastutav töötleja", korrates üle Euroopa Kohtu otsuses C-210/16 kinnitatut, et "/.../ vastutav töötleja määrab andmete töötlemise eesmärgid ja vahendid ning seeläbi kannab ka vastutust andmetöötluspõhimõtete järgimise eest". Samuti on kõnealuses otsuses kohus möönnud kostjate kaasvastutust isikuandmete töötlemise eest, nagu ka eelnevalt viidatud kohtulahendis. Mõistet "isikuandmete kataloog" ei ole Eesti kohtud pärast kõnealuste Euroopa Kohtu otsuste avalikustamist analüüsinud.
Hopakk
Hopakki nimetatakse sageli Ukraina rahvustantsuks ja see on Poolas väga populaarseks saanud. Kreekas Leroses on sarnaseid folkloorseid tantsulugusid tuntud nimetuse sirmpa all.
Etümoloogia
Nimetus "hopakk" on tuletatud tegusõnast hopatõ (ukraina keeles гопати), mis tähendab "hüppama", samuti vastavast hüüdsõnast hop! (ukraina keeles гоп), mida võib hüppe ajal lausuda üllatuse või hämmastuse väljendusena.
Keskaegne ajalugu
Hopakk arenes algselt välja kasakate seltskonnatantsuna (ukraina keeles побyтовi танці) ja seda harrastati tänapäeva Ukraina aladel alates 16. sajandist. Kui militaristlik Zaporižžja Sitš suhtus lõbustustesse ja sõjalisest väljaõppest kõrvalekaldumistesse üldiselt kulmu kergitamisega, siis need reeglid jäid tähelepanuta, kui kasakad pärast lahingut võidukalt naasid. kobsaarid ja teised muusikud võtsid oma pillid – viiulid, torupillid, banduurad, simblid ja sopilkad, samal ajal kui teised osalejad tantsisid.
Seda pidulikku hopakki esitasid ainult meestantsijad, kuna tantsiti ainult meeste keskkonnas. Esinejad olid noored ja pöörased palgasõdurid, mitte kutselised tantsijad; sellisena olid sooritatud tantsusammud valdavalt improvisatsioonilised, peegeldades esinejate mehisust, kangelaslikkust, kiirust ja jõudu. Eksponeeritud sammud sisaldasid palju akrobaatilisi hüppeid (ukraina keeles стрибки). Sageli mängiti lahinguväljal toimunud võitlusi uuesti pantomiimi kujul, kasutades ehtsaid mõõku, odasid või muid relvi, millega esineja ründas nähtamatuid vaenlasi. Need tantsud ei olnud seotud kindlate rütmidega ja tantsijad võisid igal hetkel tempot muuta.
Selline pidulik tantsimine erines oma iseloomult suuresti vanematest rituaalsetest tantsudest (ukraina keeles oбpядовi танці), nagu varem ruteeni maade koreograafilisteks teosteks olnud horovod. Peamine erinevus oli tantsijate sugu – eranditult mehed –, erinevalt valdavalt naissoo rituaalsetest tantsudest.
Kasakate staatuse tõusuga piirkonnas hakkasid nende valdusse kuuluvates külades ilmuma hopakid. Erinevalt Sitšis leitud ainult meessoost tantsudest olid need tantsud segatantsud, kus noored poisid ja tüdrukud tantsisid koos pidulikke liigutusi. Kui peaosa täitsid meesesinejad, siis hakkas lisanduma struktuurseid elemente, nagu ringtantsud ja formatsioonis koos liikuvad paarid; need arengud tulenesid tõenäoliselt piirkonna rituaalsete tantsude koreograafilisest ajaloost.
Kontserttants
Pärast seda, kui 18. sajandil hakati pärisorja- ja talurahvateatrites esitama hopakilaadseid tantse, hakkasid kutselised näitetrupid seda populaarset tantsu oma repertuaari lisama. Need lavastused ühendasid hopaki vaid suuremasse oopusse, näiteks Kotljarevskõi operetti "Natalka Poltavka". Etnokoreoloogi Vassõl Verhovõnetsi teedrajav töö 20. sajandi alguses võimaldas hopakil areneda praegusesse vormi. Verhovõnetsi esialgne töö hõlmas kogu Kesk-Ukraina autentsete külasammude kogumist ja Ukraina kultuuritraditsiooni täpsemini esindavate tantsude konstrueerimist. Tema läbimurre oli aga demonstreerimine, et lavastatud Ukraina tants võib eksisteerida eraldiseisva etenduskunstina kontserttantsu kujul. Tema ja ta õpilane Vassõl Avramenko alustasid etenduste lavastamist kogu Lääne-Ukrainas, moodustades külast külasse tantsijate truppe.
1935. aasta kevadel nõustus Üleliiduline Välisriikidega Kultuurisuhete Arendamise Organisatsioon saatma delegatsiooni eelseisvale esimesele rahvusvahelisele rahvatantsufestivalile Londonis. Verhovõnets töötas koos Leonid Žukoviga T. Ševtšenko nimelisest Kiievi Ooperi- ja Balletiteatrist ning Kiievi ja Harkivi ooperiteatrite kutseliste tantsijatega, et koostada Ukraina NSV-d esindav delegatsioon. Verhovõnets lõi koreograafia nn Londoni hopakile (ukraina keeles лондонський гопак): see oli kolmeosaline tants, mis koosnes meeste tantsust (sarnane algse kasakatantsuga), teiseks aeglasem lõik, mida tantsivad ainult naised ja lõpuks sütitav lõpetamine, kus lava jagavad nii mees- kui ka naistantsijad. See tants võitis koos Žukovi täiendusega sel suvel festivalil esikoha. Kolmeosalist hopakki esitati hiljem septembris Ukrainas ooperi "Zaporoožlane Doonau taga" raames. Kolmeosalise hopaki formaadi võtsid hiljem omaks paljud kutselised rahvatantsuansamblid, kes on aastate jooksul ise hopaki variante koreografeerinud.
1990. aastal lõi kakskümmend Ukraina NSV Riikliku Rahvatantsuansambli liiget lahku ja asutas Hopak! Ukrainian Dance Company, Ukraina esimese sõltumatu kutselise tantsukollektiivi, mida juhtis Sergei Makarov.
Tantsusammud
Tänapäeva hopakk on koreograafiline tants, mis on näiliselt improvisatsiooni täis. Paljud näiliselt improviseeritud osad hõlmavad soolotantsijaid, tavaliselt meessoost, kes teevad visuaalselt ja tehniliselt hämmastavaid akrobaatilisi vägitegusid. Need hõlmavad hüppeid ja keerutusi ning on tavaliselt esituse tipphetk.
Ülejäänud tants sisaldab paljusid liigutusi, mida sooritavad peaasjalikult naistantsijad, samal ajal kui meestantsijad esitavad tavaliselt kükkide jada.
Eduka hopaki sooritamiseks vajaliku kiiruse ja energia tõttu esitatakse seda tantsu tavaliselt eeskava lõpus. Nagu paljudes Ukraina tantsudes, ei lõpeta tantsijad, eriti naised, liikumist enne tantsu lõppu.
Hopaki muusika
Hopaki muusika ei ole tempo ega meloodia järgi määratud, kuigi enamasti domineerib 2/4 taktimõõt. Tants peaks tekitama improvisatsiooni tunde, nii et muusika tempo muutub lõiguti, võimaldades tantsijatel end eristada. Laulude "Hop, moi hretšanõkõ" (ukraina keeles "Гоп, мої гречаники") ja "Od Kõjeva do Ljuben" (ukraina keeles "Од Києва до Лубень") meloodiaid leidub paljudes hopakitantsudes. Hopakid lõpevad tavaliselt kiire ja raevuka tempoga. Mõnel on ka tormakad Ukraina marsid, näiteks "Zasvõstalõ kozatšenkõ" (ukraina keeles Засвистали козаченьки).
Paljud heliloojad on loonud ooperi või balleti, mille üks osa on hopakk:
Teistes valdkondades
Nõukogude Liidu riigijuht Jossif Stalin sundis kunagi oma tulevast mantlipärijat Nikita Hruštšovi (kes oli Ukraina kommunistliku partei juht) hopakki tantsima.
Hopakki esitasid 1980. aasta suveolümpiamängude avatseremoonial Ukraina rahvariietes tantsijad osana koreograafilisest süidist "Rahvaste sõprus". See sündmus leidis aset Lenini keskstaadioni väljakul, suur osa tribüünist olümpiatule katla all oli etenduse ajal värvitud Ukraina rahvamustritesse.
2000. aastatel kasutasid hopakimuusikat laialdaselt ukrainlased Anna Bessonova ja Natalija Godunko oma rütmilise võimlemise rutiinides.
2015. aastal lisas videomäng "Team Fortress 2" hopaki mõnitamise liigutuseks, mille nimetus oli Kazotsky Kick. Mängijad saavad kõik 9 mängitavat tegelast mängu ajal tantsima panna.
Erik II (Taani)
Erik II meeldejääv (u 1090 – 18. september 1137) oli Taani kuningas 1134–1137.
Erik II oli Taani kuninga Erik I ebaseaduslik laps. Pärast oma isa surma tuli troonile tema onu Niels, kes oli kuningas aastatel 1104–1134. Erik mässas onu vastu ning tuli võimule Taani kuningana 1134. aastal. Erik ei olnud võimul kaua, 1137. aastal tapeti ta ühe oma alama poolt, ning trooni päris ta poeg Erik III.
Elulugu
Erik sündis umbes aastal 1090, tema isa oli Erik I ja ema tundmatu konkubiin. Talle anti mõned Taani saared oma poolvenna Knud Lavardi poolt ning ta oli Møni, Lollandi ja Falsteri jarl. Pärast oma Knud Lavardi mõrvamist aastal 1131 töötas Erik koos oma poolvenna Harald Kesjaga, et lüüa üle oma onu Niels. Erik valiti 1131. aasta aprillis pretendendiks, mille peale sai Kesja kadedaks ja hakkas toetama Nielsi.
Erik kaotas mitu lahingut Nielsi ja tema poja Magnus Nielsseni vastu. Pärast kaotusi proovis Erik võita Lothair III ja Magnus IV pooldehoidu, aga see ebaõnnestus. Erik naasis Skånesse 1134. aastal koos peapiiskop Asser Thorkilseniga, kes lubas teda toetada troonivõitluses. Lõpuks oli nõus ka Lothair teda aitama ning Erik võitis trooni 1134. aastal, lüües kogu Nielsi armee Fotevikeni lahingus.
Rikkumismenetlus
Rikkumismenetlus on protsess, mille algatab Euroopa Liidu liikmesriigi suhtes Euroopa Komisjon, kui näeb, et mõni liikmesriik jätab Euroopa Liidu aluslepingutest tulenevaid õigusi oma riigis kohaldamata, ja kui komisjon on arvamusel, et liikmesriik ei ole täitnud aluslepingutest tulenevat kohustust. Komisjon peab oma arvamust põhjendama. Kui liikmesriik ei reageeri teatud tähtaja jooksul, võib komisjon pöörduda Euroopa Kohtusse. Menetlus koosneb mitmest etapist, milles tehakse ametlik otsus.
Rikkumismenetlusele eelneb eelmenetlus, mille eesmärk on anda liikmesriigile võimalus täita kohustused või kaitsta ennast komisjoni esitatud süüdistuste vastu. Tavaliselt antakse liikmesriigile ligikaudu kaks kuud aega, et täita oma kohustused või anda seletusi ametlikule komisjoni kirjale. Kui liikmesriik ja komisjon ei jõua omavahel rikkumise suhtes ühisele otsusele, võib komisjon esitada hagi liikmesriigi vastu Euroopa Kohtusse.
Kohtumenetluses tuvastab Euroopa Kohus, kas liikmesriik on rikkunud Euroopa Liidu õigust või mitte. Kui liikmesriik on õigust rikkunud, siis kohtuotsusega peab liikmesriik rikkumise kõrvaldama. Seejuures kohus konkreetset kõrvaldamistähtaega ei anna, kuid kohtupraktika kohaselt peab liikmesriik rikkumise kõrvaldama nii kiiresti kui võimalik. Euroopa Liidu toimimise lepingu (ELTL) artikli 260 lõike 3 alusel saab ka selles etapis liikmesriigile määrata põhisumma või karistusmakse tasumise kohustuse, kui ta direktiivis sätestatud kuupäevaks ei täida seadusandlikus menetluses vastuvõetud direktiivi ülevõtmise meetmetest teatamise kohustust. Komisjonil on kriteeriumid, mida ta kasutab karistusmakse kindlaksmääramisel. 2018 pole Euroopa Kohus ühtegi karistusmakset või põhisummat ELTLi artikli 260 lõike 3 alusel määranud. Kui liikmesriik ei kõrvalda rikkumist vaatamata Euroopa Kohtu otsusele, võib komisjon algatada uue rikkumismenetluse ringi ELTLi artikli 260 alusel. Selles menetluses toimub samuti eelmenetlus, kuid erinevus on, et puudub põhjendatud arvamuse staadium, st komisjon esitab hagi kohe pärast ametliku kirja esitamist liikmesriigile. Kohtumenetluse käigus võib Euroopa Kohus määrata liikmesriigile rahalised sanktsioonid, kui tuvastab, et liikmesriik pole eelnevat otsust täitnud. Komisjon teeb Euroopa Kohtule ettepaneku rahaliste sanktsioonide määramise kohta, kuid lõpliku otsuse, mis suuruses sanktsioonid liikmesriigi vastu peavad olema, teeb siiski Euroopa Kohus. Komisjoni ettepanek summa kohta ei ole Euroopa Kohtule siduv. Liikmesriigile on võimalik määrata trahvi ja põhisummat – need ei välista teineteist. Euroopa Kohus peab jälgima, et karistusmakse ja põhisumma oleksid proportsionaalsed rikkumisega ja liikmesriigi võimekusega seda summat välja maksta.
Eesti suhtes algatatud rikkumismenetlusele vastab välisministeerium koostöös mõne teise ministeeriumi ja riigikantselei Euroopa Liidu sekretariaadiga. Vastuses Euroopa Komisjonile tuleb vastata küsimustele: millega ja kuidas asjaomane aluslepingu säte või Euroopa Liidu õigusakt on riigisiseselt üle võetud või rakendatud ning kas Eesti nõustub komisjoni etteheidetega. "Seisukohad rikkumismenetluste kohta esitatakse valitsusele arutamiseks ja otsustamiseks, kui põhjendatud arvamusele esitatakse vastus, kus rikkumist ei tunnistata; ametlikule kirjale või põhjendatud arvamusele vastates tunnistatakse rikkumist ja lubatakse muuta riigisiseseid õigusakte, kusjuures seaduse või olulise mõjuga määruse eelnõu ei ole veel valitsuse heakskiitu saanud; Euroopa Kohtule esitatud hagis on rahatrahvi või karistusmakse nõue või ministeeriumid ei jõua seisukohas kokkuleppele".
Eesti vastu algatatud rikkumismenetlus
2016 seisuga on komisjon ELTLi artikli 258 alusel Eesti vastu algatanud 425 rikkumismenetlust. Sama aastaga võrreldes oli rikkumismenetluste arv kasvanud, samas oli ka lõpetatud menetlusi rohkem. Tihti käsitletakse rikkumismenetluses põhjust, miks liikmesriik ei ole direktiivi või direktiive kindlaks määratud tähtajaks ehk õigeaegselt üle võtnud. Kui liikmesriik võtab direktiivi üle, aga teeb seda ebakorrektselt või puudustega, siis võidakse algatada sisuline rikkumismenetlus. Eesti vastu algatati 2016 mitu rikkumismenetlust seoses direktiivide mitteõigeaegse ülevõtmisega, sealhulgas:
Eesti vastu algatatud sisuline rikkumismenetlus
Rikkumismenetlus 2014/2268 (MKM): 27. veebruaril 2015 saatis komisjon Eestile ametliku kirja, heites ette ELi määruse nr 996/2010 (tsiviillennunduses toimuvate lennuõnnetuste ja intsidentide uurimise ja ennetamise kohta) ebaõiget rakendamist. Selle määruse kohaselt tuli liikmesriikidel tagada, et lennuõnnetuste uurimisorganid ja muud ohutusalase uurimisega seotud tegevuses osalevad asutused teevad eelkokkuleppe alusel koostööd. Samuti kohustas see säte liikmesriike komisjoni eelkokkulepetest teavitama. Eesti nõustus komisjoni etteheidetega ja edastas Ohutusjuurdluse Keskuse, Politsei- ja Piirivalveameti, Häirekeskuse, Päästeameti ja Riigiprokuratuuri vahelise jõustunud eelkokkuleppe komisjonile. Eesti edastas komisjonile ka jõustunud eelkokkuleppe Lennuameti ja Ohutusjuurdluse Keskuse vahel. Komisjon lõpetas 25. veebruaril 2016 menetluse.
Musala
pisi|Vaade Musalale Jastrebetsilt pisi|Vaade Musalalt [[Maritsa allikale]] pisi|Talvine marsruut Musalale pisi|Musala tipp Musala on mägi Rila mägedes, Bulgaaria kõrgeim tipp. Ühtlasi on ta Balkani poolsaare ja kogu Ida-Euroopa kõrgeim tipp.
Musala kõrgus merepinnast on 2925 m. Mäe suhteline kõrgus on 2473 m. Tema geograafilised koordinaadid on.
Mägi koosneb vanaaegkonna graniitidest, millesse lõikuvad graniitporfüüri sooned.
Põhiliselt on Musala kaetud alpiniitudega. Mäe lõunaküljel on mägikarjamaid. Alpiniidu kohta on taimestik ja loomastik suhteliselt mitmekesised. Musala on hea paik ka linnuvaatluseks.
Musala asub Rila rahvuspargis.
Musala tipus asub ilmajaam. Seetõttu on selle piirkonna kliima hästi uuritud. Musala on Bulgaaria kõige külmem paik, selle keskmine aastane temperatuur on –2,9 °C. Kõige külmem kuu on veebruar (–12,0 °C), kõige soojem kuu august (+5,4 °C). Mäe tipus mõõdetud absoluutne maksimumtemperatuur on +18,7 °C, absoluutne miinimum on –31,2 °C. Tuul puhub valdavalt loodest. Mägi on 254 päeva aastas lumega kaetud, aga minevikus on seal olnud ka liustikud ja nende kulutustöö jälgi on veel näha.
Musala jalamilt algavad Bulgaaria kolm peamist jõge Iskar, Maritsa ja Mesta.
Musala asub Bulgaaria pealinnast Sofiast linnulennult vähem kui 60 km kaugusel. Seetõttu on ta levinud turismi sihtpunkt. Kõige lihtsam marsruut algab Borovetsi mägikuurordist ja kulgeb lõunasse. Selle pikkus on 10 km. Borovetsist saab köisraudteega sõita 2369 m kõrgusele Jastrebetsi ja niimoodi lühendada tõusu aega 2,5–3 tunnile. Jastrebetsist saab Musala turismibaasi, mis asub 2389 m kõrgusel, minna umbes tunniga, sealt tippu minekuks kulub veel ligi kaks tundi. Tipust paarsada meetrit madalamal, 2709 m kõrgusel, on Ida-Euroopa kõige kõrgem mägijärv ja selle kaldal asub peatuskoht Ledenoto Ezero, kus häda korral ka ööd veeta saab. Sealt hargneb rada suviseks ja talviseks marsruudiks. Talvine marsruut on tähistatud raudvaiadega, mis on omavahel ühendatud kindla trossiga.
Kuulujutu järgi saab Musala tipust selge ilmaga Vahemerd näha. See ei vasta tõele. Lõuna-Bulgaaria ja Põhja-Kreeka mäed segavad nähtavust ja isegi kui neid ees poleks, ei võimaldaks Maa kuju nii kaugel asuvaid objekte vaadelda.
IPod
pisi|Vasakult [[iPod Shuffle, iPod Nano, iPod Classic ja iPod Touch]] iPod on kaasaskantav meediapleier, mida valmistab ja toodab Apple.
Tootevalikus on praegu kõvakettaga iPod Classic, puutetundliku ekraaniga iPod Touch, kompaktne iPod Nano ja ülikompaktne iPod Shuffle. iPod Mini ja iPod Photo mudelite tootmine on lõpetatud. iPod Classicud säilitavad andmeid sisemisel kõvakettal, ülejäänud iPodi mudelid kasutavad aga välkmälu, et võimaldada väiksemaid mõõtmeid.
Nagu ka paljud teised digitaalsed muusikamängijad, võivad ka iPodid töötada väliste andmekandjatena. Mälumaht varieerub vastavalt mudelitele, ulatudes 2 GB-st iPod Shuffle'i puhul kuni 160 GB-ni iPod Classicul.
iPodi seeria tuleku kuulutas Apple välja 23. oktoobril 2001 ja esimene iPod jõudis turule 10. novembril 2001. Kõiki mudeleid on ka mitu korda ümber kujundatud. Kõige hiljutisem kujundusemuutus toimus 1. septembril 2010.
7. septembril 2005 lõpetati iPod Mini tootmine ja see asendati uue iPod Nanoga. 28. juunil 2005 lõpetati ka iPod Photo tootmine.
Alates 2010. aastast hakkasid iPodi müüginumbrid iPhone'i omadele alla jääma. 9. septembril 2014 lõpetati iPod Classicu tootmine, 27. juulil 2017 lõpetati ka Shuffle'i ja Nano tootmine, tootmisse jäi ainult Touch.
Ajalugu
Tollase Apple’i tegevdirektori Steve Jobsi käsul moodustas Apple’i riistvaraosakonna peainsener Jon Rubinstein töörühma iPodi väljatöötamiseks, kaasates teiste hulgas ka riistvarainsenerid Tony Fadelli ja Michael Dhuey ning disainer Jonathan Ive’i. Toode töötati välja vähem kui aastaga ning seda esitleti 23. oktoobril 2001. Jobs kirjeldas seda kui Maciga ühilduvat seadet, millel on 5 GB kõvaketas ja mis "paneb 1000 laulu sulle taskusse".
Apple ei töötanud iPodi tarkvara välja täielikult firmasiseselt, vaid kasutas PortalPlayeri alusplatvormi, mis põhines kahel ARMi tuumal. Apple palkas lisaks veel ühe firma: Pixo, et too aitaks kujundada kasutajaliidest Steve Jobsi enda järelevalve all.
Apple proovis aastate jooksul jätkuvalt parandada kasutajaliidese väljanägemist. Põhiliselt muudeti ainult pisiasju, näiteks šrifti, aga 2007. aastal tegi Apple ka veidi suurema muutuse: koos kuuenda generatsiooni iPod Classicu ja kolmanda generatsiooni iPod Nano väljatulekuga Apple n-ö poolitas ekraani nii, et menüüd kuvatakse vasakul pool ning albumite kaanepildid, fotod või videod paremal pool.
2007. aasta septembris juhiti Apple'i ja patendifirma Burst.com vahelise kohtuprotsessi ajal tähelepanu iPodiga sarnasele seadmele, mis töötati välja 1979. aastal. Kane Kramer taotles 1981 patenti oma "plastist muusikakarbile", mida ta kutsus nimega IXI. Ta ei suutnud koguda piisavalt raha, et pikendada oma toote ülemaailmset patenti ning see aegus. Kramer ei saanudki kunagi oma ideest kasu.
Nime iPod pakkus välja vabakutseline reklaamikirjanik Vinnie Chieco. Nimi iPod tuli talle väidetavalt pähe filmi "Kosmoseodüsseia 2001" repliigist "Open the pod bay door, Hal!". Pärast mõningat uurimist leiti aga, et iPodi-nimeline toode on juba olemas. New Yorgist pärit Joseph N. Grasso oli oma "avaliku internetikioski" kaubamärgi registreerunud 2000. aastal iPodi nime all. Grasso loovutas iPodi kaubamärgi Apple'ile 2005. aastal.
Tarkvara
iPodi seeria tooted suudavad esitada paljusid audiofailivorminguid: MP3, AAC, M4A, Kaitstud AAC (Apple iTunesi poest), AIFF, WAV, Apple Lossless jt. Seoses iPod Photo müügile tulekuga kaasnes ka võimalus kuvada JPEG, BMP, GIF, TIFF ja PNG laiendustega pildifaile. Mõned iPodid suudavad ka lisaks esitada MPEG-4 (H.264/MPEG-4 AVC) ja QuickTime’i videovorminguid, kuid seejuures kaasnevad piirangud video mõõtmetel ja kodeeringutel.
Esialgselt töötas iPodi tarkvara vaid Mac OS-i operatsioonisüsteemis. iPodi tarkvara tugi Windowsile tuli alles teise generatsiooni mudelitega. Erinevalt enamikust muusikamängijatest ei toeta Apple Microsofti WMA audiovormingut, kuid konverter WMA failidele on olemas Windowsi iTunesi versioonis. MIDI failidega on sama lugu.
Installatsiooni käigus seostatakse iPod ühe põhiarvutiga. Iga kord kui iPod ühendatakse selle arvutiga, sünkroonib iTunes kogu muusikakogu või esitusloendid kas automaatselt või käsitsi. Kasutaja saab küll mõnest teisest arvutist mängida ja lisada muusikafaile tingimusel, et iPod on seatud käsitsi sünkroonitavaks. Kõik, mis on lisatud või muudetud, kaob aga kohe, kui sünkroonida iPodi taas põhiarvutiga. Kui kasutaja tahab automaatselt sünkroonida iPodi mõne teise arvutiga, kustutatakse iPodilt kõik andmed ja asendatakse uue arvuti andmetega.
Failide hoiustamine ja edastus
Kõik iPodid, välja arvatud iPod Touch, suudavad töötada "kettarežiimis" massmäluseadmetena, et hoiustada kõikvõimalikke faile, kuid see ei pruugi olla kõigi iPodide puhul vaikekäitumine. iPod Touch vajab selleks isegi eritarkvara.
Erinevalt paljudest teistest MP3-mängijatest, tavaline heli- ja videofailide kopeerimine mängijale tüüpilise failihalduriga ei taga iPodile kopeeritud failidele korralikku juurdepääsu. Selleks tuleb kasutada tarkvara, mis on spetsiaalselt loodud meediafailide edastamiseks iPodidele. Tavaliselt kasutatakse selleks Apple iTunesi, kuid on olemas ka paljusid kolmandate osapoolte rakendusi, näiteks DiskAid, CopyTrans Manager ja Xilisoft iPod Magic.
Ühenduvus
pisi|iPodi USB-kaabel 30-klemmise ühendusotsaga
Algselt kasutati iPodil olevate muusikafailide ja aku laadimiseks FireWire-ühendust. Akut sai laadida ka toiteadapteri abil, mis oli esimesel neljal generatsioonil juba seadet ostes tasuta kaasas.
Kolmas generatsioon hakkas aga juba kasutama uuemat tüüpi 30-klemmist liidest, mis lubab nii Firewire- kui ka USB-ühenduvust. See võimaldas paremat ühilduvust mitte-Apple'i arvutitega, sest paljudel neist puudus FireWire-port. Lõpuks hakkas Apple iPode müüma FireWire-kaabli asemel hoopis USB-kaablitega, kuigi vajadusel oli võimalus vastav kaabel lisaks osta.
Alates iPod Nano 1G ja iPod Classic 5G toodetest lõpetas Apple FireWire kasutuse iPodi ja arvuti vahelisel andmeedastusel, proovides sel viisil vähendada nii hinda kui ka seadme suurust.
Kui jõudsid turule iPod Touch 2G ja iPod Nano 4G, keelas Apple ka FireWire kaudu seadme laadimise võimaluse, mis oli seni veel lubatud.
iPod Shuffle 2G, 3G ja 5G kasutavad vaid ühte 3,5 mm pesa, mis töötab nii kõrvaklappide pesana kui ka andmeedastuspordina.
iPod Touch 2G, 3G ja 4G toodetel on olemas ka Bluetoothi tugi.
Lisaseadmed
pisi|Apple iPod Nano koos Nike+iPod lisaseadmetega
iPodi tooteseeriale on valmistatud arvukalt mitmesuguseid lisaseadmeid. Suur hulk neist toodetakse kolmandate osapoolte firmades, kuigi mõned, näiteks iPod Hi-Fi, on valmistatud Apple'i poolt.