cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Frederic Bartlett
Tunnustus
Pärast pensionileminekut 1951. aastal sai Bartlett jätkuvalt aukraade erinevatest ülikoolidest. 1952. aastal sai ta Kuningliku medali ja Longacre preemia Aeromedical Associationilt. Aastatel 1952–1963 valisid rahvuslikud psühholoogiaühendused Hispaanias, Rootsis, Itaalias, Türgis ja Šveitsis ta auliikmeks. 1958. aastal tunnustati teda Rahvusvahelise Eksperimentaalpsühholoogia Seltsi poolt ja 1959. aastal valiti ta Põhja-Ameerika Rahvusliku Teadusakadeemia ja Põhja-Ameerika Kunstiakadeemia välisliikmeks. Tänapäeval annab Suurbritannia Ergonoomika Selts tema auks välja Bartletti medalit ja Eksperimentaalpsühholoogia Selts peab iga-aastast Bartletti loengut.
Purikala
pisi|Purikala Purikala (Istiophorus platypterus) on purikalalaste (Istiophoridae) sugukonda kuuluv kalaliik; üks kahest purikala perekonna esindajast (teine on atlandi purikala (Istiophorus albicans)).
Purikala elab India ja Vaikses ookeanis.
Lizdēni mõis
Varasem ajalugu
Varem kuulus Lizdēni piirkond Saksa Ordule ja see oli osa Liivimaa ordumeistrile alluvast Võnnu lossialast (Schloß-Gebiet). XVI sajandil oli Lizdēni küla. Liivimaa administraator ja Vilniuse piiskop Jerzy Radziwiłł läänistas küla koos 16 taluga Sauļi mõisnikule Valentin Hahnile. Poola kuningas Zygmunt II August kinnitas tema omandiõigust 1567. aastal ja lisas tema valdustele pool adramaad koos kõrtsiga. Selle valduse päris koos Sauļi mõisaga tema poeg Libbert Hahn. Kuna viimase pojad jäi truuks Poola kuningale, langes Lizdēni XVII sajandi algul Rootsi kuninga kätte. Gustav II Adolf kinnitas 15. mail 1632 valdusõigust Norrköpingi otsuseõiguse alusel Hahni väimeestele kapral Johann von Wahlenile ja lipnik Heinrich Pfeilile. Nad jagasid valdused omavahel ära ja Lizdēni omanikuks sai von Wahlen. Pärast tema surma pärisid selle tema järeltulijad. 1681. aastal on nimetatud mõisa (Liesden hoff). Mõisate reduktsiooni käigus võeti mõis riigile tagasi.
Mõis XVIII sajandil
Omanikeks said nüüd ooberstleitnant Reinhold Johann von Lünau (Lünow) (u 1660−pärast 1737), kes oli abielus leitnant von Wahleni tütrega, ja tema tütar Christina Margaretha von Lünau (1696−1748). Nende valdusõigust kinnitati 6. septembril 1737. Christina Margaretha naitus Franz Heinrich Drentelniga (1687−1735) ja mõisa päris tema poeg Reinhold Johann von Drenteln (1729−1785), kes oli valdaja 1767. aastal. Ilmselt müüs ta valduse Dikļi mõisnikule major Georg Johann von Tiesenhausenile (1735−1815), kes müüs selle 20. juulil 1777 31 000 albertustaalri eest Riia bürgermeistrile Melchior von Wiedaule (1716−1787). Temalt päris selle tütar Katharina Johanna Wilhelmine (1756−1832), kes abiellus õuenõunik ja ülemmaakohtu assessor vabahärra Wilhelm Friedrich von Ungern-Sternbergiga (1752−1832).
Ungern-Sternbergid
Katharina Johanna Wilhelmine loovutas mõisa oma abikaasale, kelle valduses see oli 1795. ja 1816. aastal. Ta läks aga pankrotti ja 1835. aasta mais ostis selle oksjonilt 25 100 hõberubla eest tema tütar Anna, kes oli kindral von Stryki lesk. 1. mail 1836 pantis ta selle 31 000 hõberubla eest Albert Magnus Dorsetile (1806−?), kes loovutas selle 16. detsembril 1839 32 417 rubla eest Loudonitele.
Loudonid 1839−1920
Mõisa pandivaldajaks sai kapten vabahärra Karl Engelbrecht Philibert von Loudon (1819−1867), kelle nimele see kirjutati päriseks 19. septembril 1844. Pärast tema surma langetas Liivimaa õuekohus 10. novembril 1868 otsuse, millega mõis kirjutati tema ja tema abikaasa Emma Karoline Veronika (sündinud Erasmus) (1817−1893) testamendi alusel nende laste ühisomandiks; lesele jäi eluaegne kasutusõigus. Pärijad sõlmisid 20. augustil 1879 varajagamislepingu, millega mõisa omanikuks sai vabaproua Mathilde Adelheid von Stackelberg (sündinud vabapreili von Loudon) (1845−1887). 1892. aastal oli see tema pärijate nimel. Seejärel sai omanikuks tema vend vabahärra Victor Gideon von Loudon (1844−1898). Tema pärijad olid valdajad 1900. aastal. 1905. aastal päris mõisa poeg vabahärra Harald Georg Gideon von Loudon (1876−1959), kes oli valdaja veel 1908. aastal. Loudonitelt võõrandati mõis maareformi käigus 1920. aastal.
Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal seitse ja 1/8 adramaad, sellele allus 160 mees- ja 158 naishinge. Aastal 1688 oli mõisa suurus kuus ja 1/8 adramaad. Aastal 1734 oli adramaid neli ja 1/8, aastal 1757 aga keheksa ja 1/8. Aastal 1823 oli mõisa suurus viis ja 19/20 adramaad. Ka aastal 1832 oli mõisal adramaid viis ja 19/20, aastal 1881 aga kolm ja 52/80, lisaks oli kuus ja 36/80 adramaad talumaa.
Varia
Viimane omanik vabahärra Harald Georg Gideon von Loudon (1876−1959) oli ornitoloog. XX sajandi alguses asus mõisas tema kollektsioon.
Odamees (kirjastus, 1992)
Odamees on Tallinnas tegutsev kirjastus, mis asutati 1992. aastal. Kirjastus on kirjastanud mitmesugust kirjandust, sh e-teavikuid.
Kirjastus on välja andnud järgmisi sarju:
Mahhatškala Anži
Tuntud mängijad
Roberto Carlos - Samuel Eto'o - Juri Žirkov - Balázs Dzsudzsák - Vladimir Gabulov - Mbark Boussoufa - Diego Tardelli
Õpilasuurimus
Õpilasuurimus peab olema algupärane, objektiivne ja süsteemne, uurimuse tulemused peavad olema tõendatavad, mõtestatud ja selgitatud. See peab kajastama õpilase uurimistulemusi ja seisukohti ega tohi piirduda refereerimisega. Õpilasuurimuse võib asendada praktilise tööga, mille eesmärgid on uurimistööga samad, kuid mis võimaldab võtta uurimuse aluseks mõne enda loodud teose, õpilasfirma, tehnoloogilise lahenduse, õppematerjali vmt projekti. Praktilise töö uurimuslik osa kirjeldab töö tausta, lähtealuseid ja eesmärke, kontseptuaalset lahendust, töö aktuaalsust, tööprotsessi ning töö tulemust.
Õpilasuurimust juhendab kooli töötaja, võib kaasata juhendajaid väljastpoolt kooli. Õpilasuurimuse tegemise ajakava igaks aastaks määrab kooli direktor käskkirjaga, koolidel on oma juhendid õpilasuurimuse ja praktilise töö koostamiseks. Kui töö tehakse kollektiivselt, siis peavad kaitsmisel osalema kõik autorid ühiselt.
Eesmärk
Õpilasuurimuse ja/või praktilise töö eesmärk on õpilase loova eneseväljenduse, koostöö ja iseseisvalt töötamise oskuse arendamine.
Uurimistööd tehes arendatakse oskust koguda uuritava probleemi kohta taustainfot, koguda andmeid ning neid analüüsida, oskust rakendada teoreetilisi teadmisi praktikasse, uurimusküsimuse sõnastamise ning lahenduseks sobiva meetodi, analüüsivahendite valimise ja rakendamise oskust, teadusteksti koostamise oskust ning töö kokkuvõtte koostamise ning töö kaitsmise oskust.
Õppekavaveebi kirjelduse järgi arendatakse õpilasuurimusega "oskust leida teaduslikke seisukohti ja teha tõendusmaterjali põhjal järeldusi, seada eesmärke ning oma tulemusi hinnata" ning "kriitilist mõtlemist, argumenteerimis-, eneseväljendus- ja esinemisoskust ning oskust töötada erinevate allikate ja andmetega".
Pinta (laev)
pisi|Laeva replika (ehitatud 1992) Pinta oli üks kolmest Christoph Kolumbuse laevast, mida ta kasutas oma esimesel sõidul üle Atlandi ookeani 1492. aastal.
Ameerikat nägi esimesena Pinta pardal seisev Rodrigo de Triana.
Kolumbuse kolm laeva ei olnud tollel ajal kõige suuremad laevad, mida Euroopas leida võis. Nad olid ehitatud sõitmiseks Vahemerel, mitte avaookeanil. Pinta oli karavell-tüüpi laev. Traditsiooniliselt anti Hispaania laevadele nimed pühakute järgi, kuid tavaliselt kasutati hüüdnimesid. Pinta oligi hüüdnimi, mitte laeva ametlik nimi, mis pole teada. Laeva täpne päritolu pole kindel, kuid arvatavasti ehitati see Hispaanias 1441. aastal. Kolumbus lasi selle enda tarbeks ümber ehitada. Pinta oli kiireim kolmest laevast, väiksem kui Santa Maria, kuid suurem kui Niña. Laev kaalus umbes 60 tonni ning oli 17 meetrit pikk ja üle 5 meetri lai. 26-liikmelist meeskonda juhtis kapten Martín Alonso Pinzón.
Arthur von Ekesparre
Arthur Carl Johann von Ekesparre (26. detsember 1912 (ukj 8. jaanuar 1913) Eikla − jäi teadmata kadunuks 12. veebruaril 1945) oli Saaremaalt pärit Saksamaa sõjaväelane (ooberstleitnant).
Metsasarvemängijate loend
Siin on loetletud metsasarvemängijaid.
Arthur von Ekesparre
Elulugu
Ta sündis Eikla mõisniku Armin Oscar Reinhold Leopold von Ekesparre (1869−1919) ja Meta Charlotte Dorothee von Wardenburgi (1883−1949) kolmanda pojana.
Teises maailmasõjas teenis Saksa armees. 1940. aastal oli ta kompaniiülem. 1942. aastal teenis 12. tankidiviisis, kus oli pataljoniülem, kapteni auastmes. 1945. aastaks oli ta ülendatud ooberstleitnandiks ja saanud 13. tankidiviisi staabiülemaks.
Metsasarvemängijate loend
E
- Rait Erikson
H
- Urmas Himma
K
- Kalle Kauksi - Ekke Kivistik - Kalervo Kulmala - Tõnu Künnapas
O
Joel Ots - Kaido Otsing
P
- Jan Pentšuk - Riina Purga - Valdek Põld
T
- Ado Tamm
V
- Mattias Vihmann
PATH (metroosüsteem)
pisi|248x248px|PATH-i rong Port Authority Trans-Hudson (PATH) on metroo, mis ühendab Newarki, Harrisoni, Hobokeni ja Jersey Cityt New Yorgis asuvate Lower Manhattani ja Midtown Manhattaniga.
Süsteemis on kokku 13 peatust. Süsteemi kogupikkus on 22,2 kilomeetrit.
Anthoine Hubert
pisi|Anthoine Hubert (2013) Anthoine Hubert (22. september 1996 Lyon – 31. august 2019 Stavelot) oli Prantsusmaa võidusõitja, GP3 Series 2018. aasta meister.
Algused
Ta alustas oma karjääri 2006. aastal kümneaastaselt. 2010. aastal saavutas ta CIK-FIA Karting Academy Trophy meistrivõistlustel teise koha ja seejärel CIK-FIA U18 kardimaailmameistrivõistlustel 2011. ja 2012. aasta kolmanda koha.
2013. aastal siirdus ta üheistmeliste autode meistritiitlile, maandudes Prantsusmaa Vormel 4-sse: ta võitis samal aastal sarja, lõpetades hooaja üheteistkümne võidu ja kahe poodiumikohaga. 2014. aastal siirdus ta koos Tech 1 Racing meeskonnaga Vormel Renault Eurocup 2.0 meistrivõistlustele, saavutas viieteistkümnenda koha, tulemuseks kuus punkti, koos Luke Chudleighi, Hugo de Sadeleeri, Philo Paz Armandi, Akash Nandy, Vassili Romanovi ja Egor Orudževiga. Samuti osaleb ta külalissõitjana Vormel Renault 2.0 Alpides. 2015. aasta hooajaks püsib ta koos Hugo de Sadeleeri ja Simon Gachet'ga Eurocupis koos meeskonnaga Tech 1: ta parandab oma lõpppositsiooni, sulgedes meistritiitli viiendaks, võites Silverstone'is ja Le Mansis ning vallutades veel viis poodiumit. Vahepeal vaidlustab ta mõned valitud Alpide sündmused, kus ta triumfeerib kuuest osavõistlusest neljal ja lõpetab ülejäänud kahel võistlusel teisena.
2016. aasta veebruaris tehti ametlikuks Huberti debüüt Euroopa Vormel 3 Meistrivõistlustel Van Amersfoort Racingu meeskonnas koos Pedro Piqueti, Callum Ilotti ja Harrison Neweyga. Oma esimese sarja võidu sai ta juba teises sõidus Norisringil.
2016. aasta novembris osales Hubert koos George Russelli, Arjun Maini ja Matheus Leistiga GP3 Series hooajajärgsel testil ART Grand Prix'ga; järgmise aasta veebruaris kinnitatakse tema osalemine 2017. aasta meistrivõistlustel sama meeskonnaga, kellega ta lõpetab hooaja neljandal positsioonil koos Jack Aitkeni, Nirei Fukuzumi ja George Russelliga. Koos Callum Ilotti, Nikita Mazepini ja Jake Hughesiga 2018. aasta väljaande meeskonda kinnitatud prantslasel õnnestub tänu hooaja kahele võidule ning paigutuste suurepärasele regulaarsusele võita tiitel Nikita Mazepini ees 16 punktiga esimene jälitaja.
Vormel 2
2019. aasta hooajal, mis jääb tema karjääri viimaseks, debüteeris ta koos Tatiana Calderóniga Ardeni palgatud Vormel 2 sarjas. Pärast kahte võitu Monacos ja kodusel võidusõidul Prantsusmaal hukkus 31. augustil 2019 Belgia Spa-Francorchampsi ringrajal toimunud mänguvõistluse teisel ringil Hubert, sattudes väljasõidu tõttu avariisse Giuliano Alesi Tridenti lugu. Kui Alesi auto jääb trajektoorile, aeglustab Ralph Boschung järsult kiirust, et temast kõrvale hiilida, kuid Hubert saab talle löögi. Kaotades kontrolli oma Ardeni üle ja suundudes kaitsemüüri poole, põrkab Anthoine Raidilloni kurvi välispiiretega kokku, kuid põrkab tagasi raja poole, kuhu Juan Manuel Correa täiskiirusel saabub. Ameeriklasest autojuht paiskub põiki vastu Huberti auto vasakut külge, mis löögi vägivallast kaheks murdub. Prantslasest autojuht transporditakse Liège’i haiglasse, kus ta 22-aastaselt kell 18.35 sureb. Pärast matuseid maeti ta Pariisist lõunasse Saint-Chéroni kalmistule. 8. detsembril antakse Vormel 2 raames välja Anthoine Huberti Auhind, mis antakse igal aastal kategooria parimale uustulnukale.
Bolu provints
Bolu provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Loode-Türgis. Provintsi keskus on Bolu.
Eesti Keel
Eesti Keel oli Tartus aastatel 1922–1940 ilmunud Akadeemilise Emakeele Seltsi ajakiri.
Bolu provints
Välislingid
🇹🇷
Eesti Keel
Ajakirja ilmus aastas 6–8 numbrit. Ajakirja trükiarv oli 1920. aastatel 1100–1500 ja 1930. aastatel 400–450.
Ajakirjas avaldati artikleid eesti kirjakeelest, murretest, eesti sugulaskeeltest jt keeleteaduslikest teemadest.
Aastal 1940 moodustati ajakirjade Eesti Keel ja Eesti Kirjandus baasil ajakiri Eesti Keel ja Kirjandus.
Eesti Keele peatoimetajad olid :
Piia Tint
Piia Tint (sündinud Piia Vinkel; 2. mail 1947 Tartus) on töökeskkonna teadlane.
Elulugu
Piia Tint sündis 2. mail 1947 Tartus kirjandusõpetaja perekonnas. Tema isa oli Aarne Vinkel (1918–2006) ja ema Linda Vinkel (1921–1970).
Ta on õppinud Tartu 5. Keskkoolis (1954–61) ja lõpetanud Tallinna 22. Keskkooli (J. Westholmi Gümnaasium) 1965. aastal kuldmedaliga. Lõpetas TPI keemiateaduskonna keemiatööstuse protsesside ja keemiaküberneetika erialal 1970. aastal (cum laude). Aspirant 1972–76.
Täiendusõpe: Eesti NSV TM Eksperimentaalse ja Kliinilise Meditsiini Instituut 1986, 1993; NIVA kursused (Nordic Institute for Advanced Training in Occupational Health) Põhjamaade Töötervishoiu Täienduskoolitusinstituudis Soomes 1992, 1993, 1994, 1999; NORDTESTI kursused 1993; Tampere Tehnikaülikool 1993; Soome Mõõtetehnika Keskus 1996; Eesti Akrediteerimiskeskus 1996, 2006.
Tehnikateaduste kandidaat 1977 (Lensoveti-nimeline Leningradi Tehnoloogiainstituut); dotsent 1986 (tööohutuse alal, kinnitus 1989); professor 2000.
Töökäik
Eesti NSV TA Keele ja Kirjanduse Instituudi laborant 1965. TTÜs 1970–2018: keemiateaduskonna orgaanilise keemia kateedri insener 1970–71; keemiatööstuse protsesside ja aparaatide kateedri labori juhataja 1971–72; anorgaanilise keemia kateedri assistent ja TU sektori mineraalväetiste ja söötade probleemlabori vanemteadur (0,5 koormusega) 1977–78; majandusteaduskonna töökaitse/töökaitse ja nõukogude õiguse kateedri vanemõpetaja 1978–86, dotsent 1986–91; ohutuse ja õiguse kateedri dotsent 1991–92; käitismajanduse instituudi dotsent 1992–2000; ärikorralduse instituudi töökeskkonna ja -ohutuse professor ja õppetooli juhataja 2000–2016; ergonoomia labori juhataja 2005–2016; ärikorralduse instituudi professor 2017-2018; emetriitprofessor 2018. aastast.
Teadusorganisatoorne ja -administratiivne tegevus
Eesti Akrediteerimiskeskuse assessor töökeskkonna mõõtmiste alal 1992–...; NORDTESTI alaprojekti täitja (“Katsetuste kvaliteedi parandamine Baltimaades”) 1993; koostöölepingu Tampere Tehnikaülikooli Tööohutuse kateedriga Eesti-poolne esindaja 1998–99; Eesti Sotsiaalministeeriumi, Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumi ning Päästeameti ekspert tööohutuse ja riskianalüüsi küsimustes 1998–...; TTÜ esimese tööohutuse teabepäeva korraldaja 1999; Rahvusvahelise Ergonoomia Assotsiatsiooni (IEA) esindaja Eestis; Töökeskkonna Nõukoja liige; Inimfaktori Ergonoomiaühingu Euroopa osakonna (HES Europe Chapter) ja Soome Ergonoomiaseltsi (FES) liige; ajakirja Eesti Töötervishoid kolleegiumi liige; välisprojektide SAFERELNET-Risk and reliability of industrial systems, products, structures (ELi 6. raamprojekt) TTÜ-poolne täitja 2002–05; SOCRATES-ERASMUS projekt: ESTLA-NET – Opening up electrical engineering, computer technologies and applied sciences to successful women careers TTÜ-poolne täitja 2004–07.
Harrastused
Ujumine, suusatamine.
Kirjandus
EMAjBL 2003.
Lars Bo
Lars Bo Jørgensen (29. mai 1924 Kolding – 21. oktoober 1999 Pariis) oli taani kunstnik ja kirjanik.
Ta on tuntud oma sürrealistlike graafikateoste poolest ja Hans Christian Anderseni "Lumekuninganna" (1967), "Väike merineitsi" (1977) jt muinasjuttude illustraatorina.
Lars Bo töötas P. Rostrup Bøyeseni juhendamisel aastatel 1939–1940 Taani Riiklikus Kunstimuuseumis (Statens Museum for Kunst) ning seejärel õppis aastail 1941–1943 Taani Disainikoolis (Danmarks Designskole). Pärast õpinguid reisis Euroopas. Aastast 1947 kuni surmani 1999 elas ja töötas Pariisis.
Pariisis, aastatel 1948–1950, töötas ta Johnny Friedläenderi ja Albert Floconsi graafikastuudios. Hiljem töötas mõnda aega nädalalehe Le Monde juures.
Lars Bo kirjutas romaani "Det vidunderlige hus i Paris".
Laimjala mõis
Laimjala mõis (saksa keeles Laimjall, varem Gustavstahl) oli riigimõis, a-st 1793 rüütlimõis Pöide kihelkonnas Saaremaal. Nüüdisajal jääb mõis Saare maakonda Saaremaa valda.
Varasem ajalugu
1645. aastal asus hilisema mõisa alal Laimjala küla (Laydmell), mis kuulus Kapra vakusesse ehk maksupiirkonda. Varsti pärast seda asutati sinna riigimõis, mis kandis tollal nime Gustafsdahl. Riigimõisaks jäi see kuni XVIII sajandi lõpuni.
Riigimõisana XVIII sajandil
1731. ja 1738. aastal oli mõisa rendivaldajaks Rootsi sõjaväest leitnandina erru läinud Hermann Friedrich Gerdes (suri pärast 1760). Talle järgnes sillakohtuadjunkt Karl Gustav von Schulmann (1702−1765), keda on nimetatud rendivaldajana 1744. aastal. Päri Bergide suguvõsasse kuuluv assessor Nils Wilhelm von Berg (1707−1755) oli rentnik 1750. aastal. Pärast teda renditi mõis Soomest pärit kapten Lorenz von Wiegellile (1682−maeti 1768), kelle käes oli mõis rendil 1756. aastal. Sophie Magdalena Königsfels (sündinud von Ekesparre) (~1727−pärast 1790) oli rendivaldaja 1782. aastal.
Nolckenid ja Rennenkampffid
Uueks valdajaks sai nüüd majorina Venemaa sõjaväeteenistusest erru läinud Johann Christoph von Nolcken (suri 1808) Haeska mõisast. Pärast tema surma sõlmisid tema neli poega 11. septembril (vkj) 1808 varajagamislepingu, millega Laimjala pandimõis langes staabikapten Balthasar von Nolckenile (1784−1850). Ilmselt muudeti pandileping peagi ostumüügilepinguks ja ta sai mõisa pärusomanikuks. Omanikuna on teda nimetatud 1811. ja 1850. aastal. Järgmine mõisnik oli Georg Alexander Edler von Rennenkampff (1819−1877), keda on omanikuna nimetatud 1861. aastal. Ta oli valdaja surmani ja ilmselt päris mõisa tema lesk Wilhelmine Adelheid (sündinud von Vietinghoff) (1827−?).
Viimased omanikud
1890. aastatel omandas mõisa riigisakslane Edmund Johann Georg de Reese (1851−1906), keda on mõisnikuna nimetatud 1892. aastal. Tema mõis pandi aga 20. märtsil (vkj) 1899. aastal oksjonile. 1900. aastal omandas mõisa parun Hartwig Arthur Ferdinand von Sass (1857−1909). Pärast tema surma valdasid mõisa alates 1909. aasta aprillist tema pärijad. Nende nimel oli Laimjala ka 1919. aasta maareformi ajal.
Pärast võõrandamist
Pärast mõisate võõrandamist tükeldati Laimjala mõisa alad 49 tükiks ja sinna rajati asundustalud. Peahoonesse asus kohalik vallavalitsus, mis asub seal tänini.
Riido Reiman
Riido Reiman (sündinud 19. veebruaril 1994) on eesti jalgpallur (väravavaht).
Ta mängib Eesti klubis FC Kuressaare.
Koondisekarjäär
Ta on kutsutud Eesti U19 koondisse, mis osaleb kodusel 2012. aasta U-19 Euroopa meistrivõistluste finaalturniiril.
Aberratsioonikonstant
Aberratsionikonstant on aastaaberratsiooni suurim väärtus.
Aberratsioonikonstant kirjeldab tähe aastasel liikumisel taevaskeral moodustuva ellipsi mõõtmeid.
Aberratsioonikonstandi määramine vaatluste põhjal on seotud süstemaatiliste raskustega. Rahvusvahelisel nõupidamisel astronoomiliste konstantide asjus Pariisis 1950 otsustati jätta aberratsioonikonstant välja vahetult vaatluste põhjal määratavate fundamentaalsete astronoomiakonstantide seast ning tuletada selle väärtust edaspidi Päikese parallaksist.
Alates 1960. aastast hakati astronoomilist aberratsiooni radiolokatsiooniastronoomia arenguga arvutama tunduvalt täpsemalt planeetide radiolokatsiooni abil.
Aberratsioonikonstandi väärtuse on otsustanud Rahvusvaheline Astronoomiaunioon (2000. aastaks): k = 20,49552″.
Viited
Аберрация света
Sepise jugapuu
pisi|Sepise jugapuu Sepise jugapuu (ka: Tagamõisa jugapuu) on kaitsealune jugapuu Saare maakonnas Saaremaa vallas Kehila külas, kasvades Sepise oja kaldal. See jugapuu on Eesti jämedaim ja kõrgeim.
Jugapuu tüve ümbermõõt on 104 cm (mõõdetuna 1,3 m kõrguselt), kõrgus 12 m.
Saare mõis (Pöide)
Saare mõis (saksa keeles Holmhof) oli rüütelkonnamõis Pöide kihelkonnas Saaremaal.
Mõisast on teateid alates 1562. aastast. Mõisa omanik oli Saaremaa rüütelkond.
Yumi Umeoka
Yumi Umeoka (jaapani keeles 梅岡 由美 Umeoka Yumi) on Jaapani endine jalgpallur.
Koondisekarjäär
Jaapani naiste jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1997–1998 4 mängu.
Kárášjohka kirik
Kárášjohka kirik (norra keeles Karasjok kirke, põhjasaami keeles Kárášjoga girku) on kirik Norra põhjaosas Troms og Finnmargi maakonnas Kárášjohka vallas Kárášjohkas.
Urmas Arike
Urmas Arike (sündinud 31. mail 1952 Tallinnas) on eesti arhitekt.
Ta lõpetas 1970. aastal Tallinna 1. Keskkooli ning õppis aastatel 1970–1975 ERKI-s, mille lõpetas arhitektina.
Kárášjohka kirik
Kárášjohka kirik on aastal 1974 valminud, arhitekt Odd Østbye projekteeritud kirik. Seal on 336 istekohta.
Urmas Arike
Ta töötas aastatel 1975–1991 Vabariiklikus Restaureerimisvalitsuses ja selle järglasasutustes (Kultuurimälestiste Riiklik Projekteerimise Instituut, Eesti Ehitusmälestised).
Isiklikku
Tema ema oli sisearhitekt Linda Arike.
Kolmas kivi päikesest
"Kolmas kivi päikesest" (ingliskeelne originaalpealkiri "3rd Rock from the Sun") on Ameerika Ühendriikide komöödiasari, mida näidati NBC kanalil aastail 1996–2001. Sari räägib neljast tulnukast, kes on tulnud uurimismissioonile Maale, mida nad peavad väga tähtsusetuks planeediks. Tulnukad teesklevad inimperekonda, et jälgida inimeste elu ja käitumist.
Kauksi vald (Iisaku kihelkond)
Kauksi vald (saksa keeles Kaucks (Kauks)) oli vald Virumaal Iisaku kihelkonnas.
Vald eksisteeris 1870–1891 ja siis liideti 1891–1892 üks osa Iisaku vallaga, teine osa Tudulinna vallaga.
Valla alal asus Kauksi mõis.
Odamees (kirjastus, 1918)
Odamees (õieti Odamees/Carl Sarap) oli Carl Sarapi asutatud kirjastus ja raamatukauplus, mis tegutses 1918–1927 aastatel Tartus.
Kirjastus andis välja kolme väljaannet, mis kõik kandsid nime Odamees. Need väljaanded olid:
Gemini 3
Gemini 3 (ametlikult Gemini III) oli Gemini programmi esimene mehitatud lend. Meeskonda kuulusid astronaudid Gus Grissom ja John Young. Gemini 3 startis 23. märtsil 1965 ja lend kestis 4 tundi, mille jooksul tegi kosmoselaev kolm tiiru ümber Maa.
Gemini 3 oli viimane missioon, mida juhiti Ameerika Ühendriikide Florida osariigis asuvast Cape Canaveralist. Pärast seda missiooni koliti NASA missiooni juhtimiskeskus USA Texase osariigis asuvasse Houstonisse.
Fakultatiivanaeroob
Fakultatiivanaeroobid ehk fakultatiivsed anaeroobid on bakterid (anaeroobid), kellel peale hapnikuhingamise on mineraalse hingamise võime ja kes võivad elada ka anaeroobses keskkonnas.
Fakultatiivanaeroobide elektronaktseptor võib olla nii hapnik kui ka nitraat.
Fakultatiivanaeroobid on nt denitrifitseerijad bakterid.
Sügavik
Pealkirja "Sügavik" kannavad eesti keeles mitu filmi:
Koli Pointi lahing
Koli Pointi lahing oli kokkupõrge Ameerika Ühendriikide merejalaväe ja maaväe ning Jaapani keiserliku armee vahel novembris 1942 Koli Pointi lähedal Guadalcanali saarel. See oli osa Guadalcanali kampaaniast. Ameerika Ühendriikide vägesid juhatas kindralmajor Alexander Vandegrift, Jaapani vägesid kindralleitnant Harukichi Hyakutake.
Lahing algas USA 7. merejalaväerügemendi ja 164. jalaväerügemendi (mida juhtisid vastavalt William H. Rupertus ja Edmund Sebree) pealetungiga Jaapani 230. jalaväerügemendile (mida juhtis Toshinari Shōji). Shōji üksus oli Koli Pointi tulnud pärast ebaõnnestunud rünnakuid USA vägedele Henderson Fieldi lahingus sama aasta oktoobri lõpus.
Ameeriklased üritasid jaapanlasi kotti võtta ning hävitada, kuid jaapanlastel õnnestus rasketest kaotustest hoolimata ümberpiiramist vältida ning saare sisemaale taganeda. Jaapani positsioonide poole taganevad Shōji väed sattusid kokku pataljonisuuruse USA Marine Raidersi patrullüksusega, mis asus neid jälitama ning lõpuks alistas.
Havannapruun
Värvinimetus esineb Eesti 1920. ja 1930. aastate moesõnavaras , aga ka 19. sajandi lõpul Tartus asuva Vollmeri värvimistöökoja reklaamides kirjapildiga "hawanna". Tänapäeval leiab värvinimetust kunstitarvete värvuse kirjeldustes.
Havannapruun on üks karvavärvuste nimetustest kassidel ja küülikutel. See tähistab tumedamat pruuni tooni ja on kas šokolaadpruuni või kaneelpruuni sünonüüm
Hoo keel
pisi|Hoo (kaardil Ho) keele kõnelejate asuala Indias Hoo keel (keelekood hoc) on munda keelkonna khervari keelte hulka kuuluv keel, mida kõneldakse Indias, peamiselt Jharkhandi, Lääne-Bengali ja Odisha osariigis.
Hoo keelt räägib umbes 1 miljon inimest.
Havannapruun
Variatsioonid
Veebivärv Havana on bisterpruuniga sarnanev sügav tumepruun
Rūte mõis
Rūte mõis (saksa keeles Ruthenhof, varem Smaeling, läti keeles Rūtes muiža) oli rüütlimõis (fideikomiss) Liivimaal Volmari kreisis Astijärve kihelkonnas. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi asub mõisasüda Valmiera piirkonnas Burtnieki vallas Andruvese külas.
Ajalugu
Esimesed teated sellest mõisast pärinevad aastast 1404, mil see kuulus Albert Krammerile. Aastal 1523 andis Wolter von Plettenberg selle mõisa Goswin Smoelingile. Smoelingite valduses oli mõis ka aastal 1537 ja 1599.
Gustav Adolf andis selle mõisa riigikantsler Oxenstiernale, ent seejärel sai sellest mõisate reduktsiooni käigus riigimõis. Anna Ivanovna andis selle mõisa 29. septembril 1736 krahv Löwenwolde valdusse, ent aastal 1742 sai Rūtest taas riigimõis. 1744. aastal doneeriti see krahv Aleksandr Ivanovitš Rumjantsevile (1680−1749). Aastal 1806 ostis Theodor Heinrich von Schroeder Pjotr Rumjantsev-Zadunaiski pojalt kogusumma 489 120 rubla eest Rūte, Astijärve, Seķi, Ēķini, Zvārte, Dūre, Briede ja Pučurga mõisad.
Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 5 ja 7/8 adramaad, sellele allus 145 mees- ja 178 naishinge. Aastal 1757 oli mõisa suurus 5 ja 7/8 adramaad, aastal 1823 aga 4 ja 4/5 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 4 ja 8/15, aastal 1881 aga 2 ja 4/80, lisaks allus mõisale 5 ja 72/80 adramaad mõisadele kuuluvate talude valduses.
1920. aasta agraarreformi ajal oli mõisa suurus 486 hektarit.
Karjamõisad
Aastal 1816 kuulus mõisale üks karjamõis: Zahlit.
Automaatne identifitseerimissüsteem
pisi|[[Ameerika Ühendriikide rannavalve ametnik, kes kasutab AIS'i ja radareid laevaliikluse juhtimiseks.]] Automaatne identifitseerimissüsteem ehk AIS on veesõidukite pardal kasutav positsioneerimis- ja jälgimisüsteem, mis võimaldab paremat laevaliiklusteenistuste (VTS) ning otsingu- ja päästeteenistuste (SAR) tööd. Samuti suurendab meresõiduohutust.
AIS-seade on kohustuslik kõigil merel viibivatel reisilaevadel ja teistel laevadel, mille tonnaaž on 300 või enam.
AIS infot on tänapäeval võimalik jälgida vabalt ka internetis. Veebilehele on võimalik lisada ajutiselt oma merel olev alus ka nutitelefoni rakenduse abil.
Mark Barberio
Mark Barberio (sündinud 23. märtsil 1990 Montréalis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib kaitsjana KHL-i klubis Kaasani Ak Bars.
2008. aastal valis Tampa Bay Lightning ta NHL-i draft'is 152. valikuna. Hooajal 2010–11 asus ta mängima American Hockey League'is (AHL) Lightningi noorteklubis Norfolk Admirals. Hooajal 2011–12 oli ta AHL-is kõige resultatiivseim kaitsemängija (13+48) ning pälvis liiga hooaja parimale kaitsemängijale antava Eddie Shore Award'i. Hooajal 2011–12 võitis ta Admiralsiga lisaks Calder Cup'i ning Barberio valiti hooaja lõpus liigahooaja sümboolsesse koosseisu. Hooajal 2012–13	mängis ta Lightningi uues noorteklubis Syracuse Crunch, kellega jõudis hooajal 2012–13 samuti Calder Cup'i finaali, kus kaotati Grand Rapids Griffinsile mängudega 2:4. Hooaja 2012–13 väljalangemismängudes oli Barberio resultatiivseim kaitsemängija (3+12). AHL-i tähtede mängule valiti Barberio aastatel 2012, 2013, 2016 ja 2017.
NHL-is debüteeris Barberio 9. aprillil 2013 mängus Ottawa Senatorsi vastu. Esimesed kaks väravat lõi ta NHL-is 19. jaanuaril 2014 mängus Carolina Hurricanesi vastu. NHL-is on ta mänginud veel Montreal Canadiensi ja Colorado Avalanche'i ridades. Tema kõige resultatiivseim hooaeg NHL-is oli 2017–18, mil ta lõi 46 põhihooaja mänguga kolm väravat ja andis 10 väravasöötu.
Bordeaux' I Ülikool
Bordeaux' I Ülikool  on ülikool, mis asub Bordeaux' linnas Akvitaania piirkonnas Prantsusmaal.
Bordeaux' I Ülikoolis töötab ligi 1000 õppejõudu ning õpib üle 9800 üliõpilase.
Urmet Lee
Urmet Lee on Eesti riigiametnik, Statistikaameti peadirektor alates 2. augustist 2021.
Haridus
Urmet Lee on 1993. aastal lõpetanud Tartu 5. Keskkooli ja 1997. aastal lõpetanud avaliku halduse Tartu Ülikoolis ja saanud samal erialal 2013. aastal magistrikraadi Berliinis asuvast Hertie School of Governance’ist.
Töökäik
Ta on töötanud Riigikontrollis auditijuhi ja riigikontrolöri nõunikuna ning arendus- ja haldusteenistuse direktorina. Enne seda on Urmet Lee töötanud Poliitikauuringute Keskuse Praxis juhatuse esimehena, Sotsiaalministeeriumis arendusnõunikuna ning Kodakondsus- ja Migratsiooniametis direktori asetäitja kohusetäitjana.
Lümfifolliikul
Lümfifolliikulid ehk lümfinääpsud (ladina folliculus lymphaticus, lymphonodulus, nodulus lymphaticus) on paljude selgroogsete lümfisõlmede kooreosas või limaskestas paiknevad lümfisõlmekesed.
DVD-R
pisi|DVD-R-plaadi lugemise/kirjutamise pool
Lümfifolliikul
Lümfinääpsude areng, anatoomia, morfoloogia, histoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti kui ka indiviiditi.
DVD-R
DVD-R (inglise DVD recordable) on optiline andmekandja ja loodi 1997. aastal DVD Forumisse kuuluvate ettevõtetega.
Lümfifolliikul
Lümfifolliikulid on perifeersed lümfoidsed elundid ja kuuluvad lümfisüsteemi.
DVD-R
Ülevaade
DVD-R-tehnoloogiaga on võimalus igalühel luua DVD-plaate kodus. DVD-R-plaadile on võimalik talletada informatsiooni ainult ühe korra ja see võimaldab salvestada igat tüüpi infot – video, heli, pilte, andmeid, programme ja nii edasi. DVD-R-plaati on võimalik igal DVD taasesitusseadmel esitada, näiteks DVD-mängijaga.
Lümfifolliikul
Liigitus
Eristatakse :
DVD-R
Ülevaade
DVD-R-plaat võimaldab talletada 3,95 gigabaidi (3,95 miljardit baiti) jagu informatsiooni mõlemale poolele. Kuna DVD formaat võimaldab salvestada infot mõlemale poolele, salvestatakse mõlemale plaadi poolele kokku 7,9 gigabaiti infot.
Lümfifolliikul
Inimestel
Inimestel paiknevad lümfifolliikulid nii seedekulgla, hingamiselundkonna elundite kui ka kusepõie limaskestas.
DVD-R
Ülevaade
Andmeid on võimalik plaadilt lugeda kiirusega 11,08 megabiti sekundis.
Pootsiku vald (Iisaku kihelkond)
Pootsiku vald (saksa keeles Potsick (Potzik)) oli vald Virumaal Iisaku kihelkonnas.
Vald eksisteeris 1870–1891 ja siis liideti 1891–1892 Iisaku vallaga.
DVD-R
Tehnoloogia
Kuna DVD-R-plaadile saab andmeid kirjutada ainult ühe korra, siis ei ole ohtu, et andmed iseenesest kustuks. Sarnane tehnoloogia on kasutusel ka CD-R-plaatide puhul, aga DVD-R-tehnoloogiaga kirjutatakse andmeid suurema kiiruse ja tihedusega. DVD-R-tehnoloogias kasutatakse pideva lineaarse kiiruse pööramistehnikat (inglise constant linear velocity rotation technique), et maksimeerida andmemahu tihedust plaadi pinnal. Plaadile salvestamine algab sisemisest ringist, liikudes väljapoole. Ühekordse kiiruse juures 3,95-gigabaidise plaadi pöörlemiskiirus varieerub 1623–632 pööret minutis ja 4,7-gigabaidise plaadi puhul 1475–575 pööret minutis, sõltuvalt sellest, kus asub taasesitusseadme pea plaadi pinnal. 3,95-gigabaidise plaadi rajavahe (rada koosneb väikestest täketest, mille abil andmed on kettale salvestatud) on 0,8 mikronit ja 4,7-gigabaidise plaadi puhul on see 0,74 mikronit.
Eluiga
Igal tootjal on märgitud erinev plaadi eluiga, küündides kuni saja aastani. Plaadi eluiga sõltub oludest, kus ja kuidas plaati hoitakse. Kui hoida plaati kehvemates oludes, niiskes ja kõrge temperatuuriga ruumis, siis plaadi eluiga langeb alla 30 aasta.
Kasutusalad
DVD-R-plaat on odav salvestusmeedium ja selle tõttu on ka kasutusalasid palju. Enamasti kasutatakse DVD-R-plaate kolmes valdkonnas:
Testimisel ja arendamisel
Paljudes valdkondades kasutatakse DVD-R-plaati toote levitamiseks paljude kasutajate vahel. Kuna toote valmistamine võib olla kallis ja kulukas protsess, siis DVD-R on odav viis toote sobivuse testimiseks plaadil, kuna kõik plaadid on samasugused, siis ei pea iga plaadi jaoks eraldi tööd tegema. Plaadile on võimalik kiiresti lisada toode ja kohe ka testida.
Toote jagamiseks
Odavuse tõttu on võimalik üht toodet lõpmatu arv kordi, mis on hea nii paljudele kui vähestele kasutajatele levitamiseks. Samuti on tänu sellele võimalik väiksematel tootjatel oma toodet edasi jagada. Mõni kasutaja ei soovi oma andmeid jagada firmaga, mistõttu on kasutajal võimalik ise koduste vahenditega plaadile talletada andmeid/tooteid, mis teeb kasutaja jaoks DVD-Ri kasutamise veel odavamaks.
Arhiveerimiseks
DVD-R-plaadi eluea tõttu, mis võib küündida saja aastani, on see hea viis mitmesuguste andmete – näiteks fotode ja videote – hoiustamiseks. Andmete kättesaamine plaadilt pole keeruline ja see on lihtsasti kasutatav. Kuna DVD-R-plaadi maht on üsna suur, siis on võimalik selle peale talletada kõrge kvaliteediga pilte või suurt mahtu nõudvat infot.
Avalon Tranquility
Avalon Tranquility on neljas TwinCruiser-klassi jõereisilaev, mis kuulub ettevõttele Premicon AG ja mida käitab USA reisikorraldaja Avalon Waterways. Laev on neljatekiline. See ehitati 2007. aastal Saksamaal Rostockis Neptun Werfti laevatehases. Seda kasutatakse kruiisideks Euroopa jõgedel: Doonaul, Mainil, Moselil ja Reinil.
2. septembril 2011 põrkas laev Doonaul Winzeri ääres kokku juhita praamiga. Reisijad ja osa meeskonnaliikmeid võttis peale vastutulev River Empress ja vedas Deggendorfi.
Lümfifolliikul
Inimestel
Põrna valge pulp (pulpa lineis alba) koosneb lümfifolliikulitest.
John Young
Youngi esimene missioon oli 1965. aastal Gemini 3. Teisel missioonil, Gemini 10, oli ta juba komandör. 1969. aastal oli ta Apollo 10 meeskonna liige. Ta oli üks kolmest astronaudist, kes käis Kuul kaks korda. Lisaks lendas ta kaks korda Space Shuttle'iga ning juhtis selle esimest missiooni STS-1.
Young oli pikima karjääriga astronaut: 42 aasta jooksul lendas ta kosmosesse kuus korda ja oli meeskonnaliige või komandör neljal kosmoselaeval. Young läks NASAst pensionile 2004. aastal 74-aastaselt.
Young suri 5. jaanuaril 2018 kopsupõletiku tüsistuste tagajärjel.
Noorus ja haridus
Young sündis 24. septembril 1930 USA California osariigis San Franciscos. Kui ta oli pooleteiseaastane, kolis ta perega ülemaailmse majanduskriisi ajal kõigepealt Georgia ja seejärel Florida osariiki. Floridas lõpetas Young 1948. aastal keskkooli. Hiljem lõpetas ta kiitusega Georgia Tehnikainstituudi, kus oli õppinud aeronautikainseneriks.
Karjäär sõjaväes
Seejärel astus Young Ameerika Ühendriikide mereväkke, kus ta määrati hävitaja USS Laws tulejuhiks. Ta osales Korea sõjas, pärast seda saadeti ta õppima lenduriks. Pärast lennukooli lõpetamist töötas ta neli aastat lennukikandjatel ja 1959. aastal sai temast katselendur, kes testis hävituslennukite relvasüsteeme. Young lahkus mereväest 1976. aasta septembris kapteni auastmes.
Gemini programm
Young liitus NASAga 1962. aastal, kui ta valiti teise astronautide gruppi. Tema esimene missioon oli Gemini 3, kus ta oli piloot. Gemini 3 oli Gemini programmi esimene mehitatud lend ja selle komandör oli Gus Grissom. Hiljem avastas NASA, et Young oli laeva pardale salaja võileiva toimetanud.
Pärast Gemini 3 missiooni määrati Young Gemini 6A piloodiks, aga pärast nn võileivaintsidenti polnud NASA kindel, mida mehega peale hakata. Kõik teise astronautide grupi liikmed, kellel oli lennukogemus, viidi üle Apollo programmi; kaks astronauti said vähetähtsate vahejuhtumite pärast lennukeelu. Kui Edward H. White viidi üle Apollo programmi, sai John Young lennuloa ja oli Gemini 10 komandör.
Apollo programm
Young määrati Apollo programmi 1966. aastal. Pärast Apollo 1 põlengut määrati Young programmi esimese mehitatud missiooni, Apollo 7 varumeeskonda. Seejärel sai ta Apollo 10 juhtimismooduli piloodiks. Apollo 10 oli esimene missioon, kus kuumooduliga lennati Kuu kohal.
Pärast Apollo 10 missiooni määrati Young missiooni Apollo 13 varumeeskonda. Kui Apollo 13 hätta sattus, osales Young NASA pingutustes meeskond elusana Maale tuua. Rotatsiooni järgi sai Youngist Apollo 16 komandör ja hiljem Apollo 17 varukomandör, sest Eugene Cernan oli põlve vigastanud. Kui arstid oleksid andnud Cernanile lennukeelu, oleks Young juhtinud kaht viimast lendu Kuule.
Space Shuttle
1974. aastal sai Young NASA astronaudibüroo juhiks. Ta valiti Space Shuttle'i programmi esimese missiooni STS-1 komandöriks. 1983. aastal juhtis ta missiooni STS-9 ja ta määrati ka missiooni STS-61-J komandöriks. STS-61-J pidi 1986. aastal viima orbiidile Hubble'i kosmoseteleskoobi, kuid see missioon tühistati pärast Challengeri katastroofi.
Young kritiseeris pärast Challengeri katastroofi NASA juhtkonda. 1987. aastal määrati Young Johnsoni kosmosekeskusse direktori assistendiks. NASA eitab, et Youngi kriitika seda otsust mõjutas.
NASAst lahkumine
Young läks NASAst pensionile 31. detsembril 2004, olles töötanud seal 42 aastat.
Juri Trutnjev
Juri Trutnev (sündis 1. märtsil 1956 Polazna külas, Dobrjanski rajoonis, Molotovi oblastis) on Nõukogude ja Venemaa riigitegelane. Kuraator Kaug-Ida föderaalringkonnas alates 19. juulist 2021.
Elulugu
1978. aastal lõpetas mäeinsenerina Permi Polütehnilise Instituudi mäeosakonna. Oma erialal töötas ta õpingute ajal instituudis puuriabina, nafta- ja gaasitootmise operaatorina NGDU Polaznaneftis ja Komineftis. 1978-1981 Permi naftatööstuse uurimis- ja projekteerimisinstituudi nooremteadur.
1981-1986 komsomoli Permi linnakomitee instruktor. 1986–1988 juhtis Permi oblasti täitevkomitee spordikomiteed.
1988. aastal asutas koos partneritega ühistu "Kontakt", mis tegeles spordisimulaatorite arendamise ja tootmisega; simulaatoreid müüdi peamiselt erinevatele valitsusorganisatsioonidele. 1990. aastal juhtis ta ühistu baasil loodud ettevõtet "EX LIMITED". 1996. aastal sai temast A/S "E. K. S. International" president.
1994. aastal valiti Permi oblasti seadusandlikku kogusse, kus juhtis majanduspoliitika ja maksude komiteed ning Permi linnaduumasse.
1996. aasta detsembris valiti Permi linnapeaks saades 61 protsenti häältest.
2000. aasta detsembris valiti Permi oblasti kuberneriks saades 51 protsenti häältest. Tema valitsusajal käivitati esimene piirkondade ühendamise protsess tänapäeva Venemaal - kaotati Komi-Permi autonoomse ringkond ja liideti otseselt Permi oblastiga ning 7. detsembril 2003 viidi edukalt läbi ühinemise referendum.
24. maist 19. detsembrini 2003 - Vene Föderatsiooni Riiginõukogu presiidiumi liige. 9. märtsist 2004 Venemaa loodusvarade minister. 22. maist 2012 Venemaa presidendi abi.
31. augustil 2013 Venemaa Föderatsiooni asepeaminister – Vene Föderatsiooni presidendi täievoliline esindaja Kaug-Ida föderaalringkonnas.
Vara ja tulu
Aastatel 2009 ja 2012 püstitas ta isikliku sissetulekute absoluutse rekordi Vene Föderatsiooni valitsuse liikmete hulgas.
2019. aasta tulemuste kohaselt sai ta Forbesi Venemaa rikkaimate saadikute ja riigiteenistujate edetabelis 23. positsiooni. Tema sissetulek ulatus 538,4 miljoni rublani ja pere 540,55 miljoni rublani.
https://www.forbes.ru/profile/yurii-trutnev?from_rating=378037
Aleksei Navalnõi 2020. aasta juulis avaldatud uurimise kohaselt kuulub Trutnjevile Serebrjanõ Boris häärber, mille väärtus on 2 miljardit rubla.
https://thebell.io/dom-so-slonami-navalnyj-rasskazal-o-nedvizhimosti-polpreda-putina-na-dalnem-vostoke
Sanktsioonid
Alates 9. juunist 2022 on ta olnud Ukraina isiklike sanktsioonide all.
https://www.president.gov.ua/documents/4002022-42813
Mai Nakachi
Mai Nakachi (jaapani keeles 中地 舞 Nakachi Mai; sündinud 16. detsembril 1980) on Jaapani endine jalgpallur, kaitsja.
Koondisekarjäär
Jaapani naiste jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1997–2008 30 mängu.
UEA
UEA on lühend, mis võib tähendada:
Nürnbergi kohtuprotsess kuritegudes osalenud arstide vastu
Nürnbergi kohtuprotsess kuritegudes osalenud arstide vastu (ametliku nimetusega United States of America v. Karl Brandt, et al.) oli esimene Nürnbergi järelprotsessidest sõjakurjategijate üle. Nürnbergi arstide protsess toimus pärast Teise maailmasõja lõppu Ameerika Ühendriikide okupatsioonitsoonis Nürnbergis Saksamaal 9. detsembrist 1946 kuni 20. augustini 1947.
Süüdistavateks olid 20 koonduslaagrite arsti, üks jurist ja kaks mitte-arsti (Leutheusser, 155:2003 ).
Süüdistatavad
Süüdistatavad
Välislingid
Nurnberg Military Tribunals,Nürnberg, 1946
Burgundia Ülikool
pisi|Ülikooli logo Burgundia Ülikool (prantsuse keeles Université de Bourgogne) on ülikool Prantsusmaal Dijoni linnas Burgundias.
Ülikool on asutatud aastal 1722.
Aggio Bachmann
Aggio Bachmann (õieti August Bachmann; 3. aprill 1897 Aaduhansu talu, Sooaluste küla, Järvakandi vald (praegu Kehtna vald), Harjumaa – 19. juuni 1923 Tartu) oli Eesti lavastaja ja näitleja.
Ta lõpetas 1913. aastal Järvakandi ministeeriumikooli.
Teatriajalikku läks Bachmann Tallinnas Hommikteatri loomisega 1921. aastal ja seal ekspressionistlike teoste lavastamisega.
Bachmann teenis alates 1921. aasta lõpust Vene kaubandusasutuse "Dobroflot" (teistel andmetel "Tsentrosojuz") Tallinna kontoris, kus tema palk oli vähemalt kolm korda suurem tolleaegsetest Eesti raamatupidajate palkadest. Pärast Bachmanni surma ja välise toetuse lõppemist hajus ka Hommikteater.
Noorelt surnud näitejuht on maetud Rapla kalmistule. Sünnimaja pole säilinud, sünnikodu õuel on mälestuskivi.
Ümbermaailmareis
Ümbermaailmareis on reis, mille käigus tehakse Maale ring peale kas idast läände või läänest itta ja läbitakse antipoodid. Esimese teadaoleva ümbermaailmareisi tegi Fernão de Magalhães.
Charente-Maritime'i departemangu haldusüksuste loend
Charente-Maritime'i departemangu haldusüksuste loend toob ära kõik departemangu haldusüksused (alldepartemangud, kantonid ja vallad). Lisaks on toodud ka INSEE kood. Vallad Rochefort, La Rochelle, Royan ja Saintes on jagatud mitme kantoni vahel. Igasse kantonisse mille vahel on vald jagatud kuulub ka kindel territoriaalne osa vallast.
Jonzac
Archiac'i kanton 17    02 Jonzac'i kanton 17    11 Mirambeau' kanton 17    16 Montendre'i kanton 17    17 Montguyoni kanton 17    18 Montlieu-la-Garde'i kanton 17    19 Saint-Genis-de-Saintonge'i kanton 17    27
Rochefort
Aigrefeuille-d'Aunis' kanton 17     01 Le Château-d'Oléroni kanton 17     06 Marennes'i kanton 17     14 Rochefort-Kesk kanton 17     47 Rochefort-Lõuna kanton 17    21 Rochefort-Põhja kanton 17    22 Royan-Ida kanton 17    25 Royan-Lääne kanton 17    43 Saint-Agnant'i kanton 17    26 Saint-Pierre-d'Oléroni kanton 17     31 Surgères'i kanton 17     37 Tonnay-Charente'i kanton 17     39 La Tremblade'i kanton 17     40
La Rochelle
Ars-en-Ré kanton 17   03 Aytré kanton 17   46 Courçoni kanton 17    07 La Jarrie' kanton 17    10 Marans'i kanton 17    13 La Rochelle 1. kanton 17    23 La Rochelle 2. kanton 17    24 La Rochelle 3. kanton 17    41 La Rochelle 4. kanton 17    42 La Rochelle 5. kanton 17    44 La Rochelle 6. kanton 17    45 La Rochelle 7. kanton 17    48 La Rochelle 8. kanton 17    49 La Rochelle 9. kanton 17    50 Saint-Martin-de-Ré 17    30
Saintes
Burie' kanton 17    05 Cozes'i kanton 17    08 Gémozac'i kanton 17    09 Ponsi kanton 17    20 Saint-Porchaire'i kanton 17    32 Saintes-Ida kanton 17    51 Saintes-Põhja kanton 17    34 Saintes-Lääne kanton 17    35 Saujoni kanton 17    36
Saint-Jean-d'Angély
Aulnay' kanton 17 	04 Loulay' kanton 17 	12 Matha kanton 17 	15 Saint-Hilaire-de-Villefranche'i kanton 17 	28 Saint-Jean-d'Angély kanton 17 	29 Saint-Savinien' kanton 17 	33 Tonnay-Boutonne'i kanton 17 	38
Polina Žerebtsova
Polina Žerebtsova (sündinud 20. märtsil 1985 Tšetšeenias Groznõis) on dokumentaalkirjanik ja ajakirjanik.
Ta on rahvusvahelise Janusz Korczaki nimelise preemia laureaat nii lühijutu kui ka dokumentaalproosa kategoorias, samuti A. Sahharovi nimelise preemia "За журналистику как поступок" ('ajakirjandus kui tegu') laureaat. Ta on rahvusvahelise Ernest Hemingway nimelise preemia laureaat 2017.
Elulugu
Polina Žerebtsova sündis 1985. aastal Groznõis ja elas seal ligi 20 esimest eluaastat. Ta peab end kosmopoliidiks, kuna tema suguvõsas on palju rahvusi. Polina isa suri, kui too oli alles laps.
Polina emapoolne vanaisa Anatoli Pavlovitš Žherebtsov töötas üle 25 aasta televisioonis ajakirjanik-operaatorina. Polina emapoolne vanaema oli kutseline kunstnik. Isapoolne vanaisa oli näitleja ja muusik. Isapoolne vanaema oli elukutseline näitleja.
1994. aastal hakkas Polina pidama päevikut, kus ta kirjeldas seda, mis toimub tema ümber. Tema päevikud on kirjutatud 9–19 aasta vanuses Tšetšeenia sõja ajal. Need hõlmavad tema lapsepõlve ja noorukiiga. Õppimine, esimene armastus, tüli vanematega – kõik see oli Polina elus koos pommitamiste, nälja, hävingu ja vaesusega.
21. oktoobril 1999 sai Polina haavata, kui vene rakett tabas Groznõid.
2013. aastast elab Soomes, kus talle pakutakse poliitilist varjupaika.
Tema raamatud on tõlgitud 14 keelde.
Orissaare mõis
Orissaare mõis (saksa keeles Orrisaar) oli rüütlimõis Pöide kihelkonnas Saaremaal .Tänapäeval Saare maakond, Saaremaa vald, Orissaare alevik.
Mõis rajati 16. sajandil.
Ajalugu
Ordumeister Hermann von Brüggenei läänistas 1536. a. Jürgen Junge´le Orissaare (Oreval) külast 2 adramaad, millest kujuneski Orissaare mõis. 1652. a. müüs J. Junge Orissaare mõisa Claus Treyden´ile. 1693. a. panditi mõis 1000 riigitaalri eest Reinhold Buncken´ile. Hiljem taas Treydenite omandusse ning 1786. aastal Klaus von Treydeni tütre Magdalena Gertruda abielu kaudu Reinhold Mathias Stackelbergile Tumala mõisast, mis oli Orissaare kõrval asuv mõis. 1790. a. läks Orissaare Karl Georg von Stackelbergile ning jäi nimetatud perekonna kätte Tumala karjamõisana kuni Maaseaduse põhjal teostatud võõrandamiseni. Orissaare, Tumala ja Maasi mõisa maadest moodustati Orissaare vald.
Mõisa peahoone ei ole säilinud.
Omanikud
K. G. v. Stackelberg oli abielus Anna Wilhelmine von Bistramiga Riisipere mõisast ja neil oli viist last. 1805. a. päris Saaremaa valdused vanim poeg Hans Heinrich von Stackelberg kes oli abielus Charlotte Wilhelmine Natalie von Buxhoevedeniga. Mõisa viimane, võõrandamiseelne omanik oli Otto Reinhold Matthias von Stackelberg.