cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Optikanähtused
Miraaž
Kõige sagedamini on miraaže kirjeldatud kõrberahvaste muinasjuttudes ja meremeeste lugudes. Eeskätt seetõttu, et nendel tegevuspaikadel on üks ühine tunnus - näha võib kaugele. Ometi ainult sellest miraaži tekkimiseks ei piisa. Vaja on, et valgus jõuaks meieni ebaharilikust suunast. Valguse suunda võib muuta peegeldumine või murdumine. Kahe keskkonna piiril muudab valgus oma suunda, nii et tihedamas keskkonnas on valguskiir pinna normaalile lähemal kui hõredamas keskkonnas. Sama juhtub ka pidevalt muutuva tihedusega keskkonnas. Kui viltune valguskiir läbib erineva tihedusega õhukihte, kaldub ta tihedama õhu poole. Seda nähtust nimetatakse refraktsiooniks. Tavaliselt on õhk madalamal tihedam ja siis painduvad kiired maapinna suunas. Refraktsiooni tõttu näib horisondi lähedal olev täht või Päike kõrgemal kui ta tegelikult on. Mõnikord aga asub sooja maapinna või vee kohal õhuke sooja õhu kiht, mille tihedus on väiksem kui kõrgemates kihtides. Seda juhtub sageli just kõrbes, kus Päike kuumutab liiva, ja ka merel, kui külm õhk liigub sooja vee kohale. Siis paindub maapinna suhtes väikese nurga all saabunud kiir uuesti ülespoole, justnagu oleks ta maapinnalt peegeldunud. Sel juhul võib näida kaugel horisondi lähedal olev pilv hoopis allpool horisonti. Kauge silmapiiri korral jäävad vahetevahel valguse teele erineva tihedusega õhukihid, nii et mõnes kohas paindub kiir allapoole ja teises kohas ülespoole. Valguskiir liiguks nagu kahe peegli vahel, kus ta korduvalt peegeldudes jõuab mõnikord Maa kõveruse taha. Nii võivad merel ilmuda horisondile saared, mis kaarti ja laeva asukohta arvestades ei tohiks kohe kuidagi paista.
Miraaži saab näha ka kuuma päikesepaistega pika sirge asfalttee kohal. Kaugelt autolt peegeldunud valgus võib vaatajani jõuda mitut erinevat teed pidi, peegeldudes mitmeid kordi erineva tihedusega õhukihtidelt. Pole siis ime, et kauge auto näib hõljuvat tee kohal, olles tundmatuseni moondunud väljanägemisega. Kauge horisondi korral on mõnikord loojuv Päike sakiliste servadega või ka mitmeks korrapäratuks ribaks lagunenud nagu läbi lainelise klaasi vaadates. Ka võib juhtuda, et Päike ei vajugi horisondi alla, kustub hoopiski horisondist veidi kõrgemal.
Roheline kiir
pisi|Vaevu aimatav roheline kiir päikeseloojangul 5. jaanuaril 1993. Foto: Andres Kuusk
Vikerkaar
Väikesed veepiisad, mida vee pindpinevusjõud peaaegu ümmarguse hoiab, tekitavad õhus ja maapinnal mitmeid optilisi nähtusi. Kui valgus liigub läbi veepiisast läätse edasi-tagasi nagu pühasära tekkimisel, siis ta värvus ei muutu. Kui aga valgus läbib veepiiska ainult ühe korra, siis kaldub ta oma esialgsest suunast kõrvale ja lahutub spektriks nagu prismas. Hommikuse kastega või pärast hoovihma võime rohul päikese käes märgata üksikuid eredavärvilisi veepiisku. Kui liigutame veidi oma pead, siis, muudavad niisugused piisad värvi, sobivas ulatuses pead liigutades võime näha pea (silma) asendist olenevalt ühes piisas kõiki vikerkaare värve. Ümmargusse veepiiska sisenenud valgus murdub oma esialgsest suunast piisa tsentri poole. Osa sellest valgusest peegeldub piisa tagaseinal piisa sisse tagasi ja piisast väljumisel murdub veel kord. Ümmarguses veepiisas muudavad sel viisil kõige rohkem kiiri oma suunda umbes 138°, see on 180° - 138° = 42° kaugusel Päikesele vastassuunast. Et vee murdumisnäitaja sõltub kuigivõrd lainepikkusest, siis kalduvad sinised kiired oma esialgsest suunast kõrvale rohkem kui punased. Vihmasaju ajal on õhus piisku väga palju ja igal ajahetkel on hulgaliselt piisku ka nendes suundades, kust saabub meie silma spektriks lahutatud valgus. Nii tekibki vikerkaar umbes 42° kaugusel Päikese vastassuunast ja vastassuunale on kõige lähemal (kaare siseservas) algsest suunast kõige rohkem kõrvale kaldunud sinised kiired ning Päikese vastassuunast kõige kaugemal (kaare välisservas) punased kiired. Kesksuvel on Eestis Päike keskpäeval kõrgemal kui 42°. Siis ei ole tasasel maal võimalik vikerkaart näha, see jääb allapoole horisonti. Küll aga saab 42°-st kõrgema Päikese korral näha vikerkaart lennukilt ja näiteks kõrge maja aknast purskkaevu või vihmuti "vihmasajus".
pisi|vasakul|Vikerkaar purskkaevu vihmas. Foto: Andres Kuusk
Küllalt sageli näeme eredat vikerkaart ümbritsemas teist kahvatumat vikerkaart umbes 51° kaugusel Päikese vastassuunast. Selle vikerkaare moodustavad need kiired, mis on veepiisas peegeldunud kaks korda, sellepärast on selle vikerkaare värvide järjestus vastupidine - seesmine serv on punane ja välimine sinine. pisi|Kahekordne vikerkaar ja lisakaared põhivikerkaare sees. Foto: Joel Kuusk
Vikerkaar saab tekkida veetilkades ka kolm ja rohkem kordi peegeldunud valgusest. Kuivõrd igal peegeldusel osa valgust väljub piisast, on iga järgmine vikerkaar nõrgem kui eelmine. Kolm korda piisas peegeldunud valgusest vikerkaar asub umbes 40° kaugusel Päikese suunast ja on juba nii nõrk, et seda pole võimalik eristada veepiiskadel ühekordselt hajunud valgusest.
Ümmargune veepiisk ei ole laitmatu prisma. Sellest väljub valguskiiri mitmes suunas, aga on mingi piirnurk, millest kaugemale ei saa konkreetse lainepikkusega valgus esialgsest suunast kõrvale kalduda. Kuna vee murdumisnäitaja oleneb valguse lainepikkusest, siis on ka see piirnurk eri lainepikkusega valgusele erinev. Taeva heledust vikerkaare naabruses hoolega vaadates märkame, et põhivikerkaare sees on taevas heledam kui kahe vikerkaare vahel. Vikerkaarest tsentri pool on ala, kuhu jõuavad kõigi lainepikkustega kiired, mis liitudes annavad valge valguse. Viies pilku vikerkaare tsentrist serva poole jõuame alasse, kuhu sinised kiired ei saa enam hajuda, jäävad järele rohelised ja punased kiired. Veelgi tsentrist eemaldudes jõuame alasse, kuhu saavad hajuda ainult punased kiired, ja veelgi edasi liikudes jõuame alasse, kuhu veepiiskades üks kord peegeldunud kiired ei saagi sattuda. Kahekordse sisepeegelduse korral on need alad järjestatud vastupidises suunas. Lähenedes teisele vikerkaarele väljastpoolt hakkab taeva heledus kasvama, kuni jõuame piirini, millest kaare tsentri poole sinine valgus enam ei satu. Teise vikerkaare seesmise serva poole liikudes järgneb ala, kuhu ei saa hajuda rohelised kiired, ning kahe vikerkaare vahele jääb ala, kuhu ei saa hajuda ei üks kord ega kaks korda veepiisas peegeldunud valgus.
Vihmapiiskade läbimõõt varieerub mõnest millimeetrist tugeva hoogsaju ajal mõne sajandiku millimeetrini uduvihmas. Suuremad vihmapiisad deformeeruvad kukkudes õhutakistuse tõttu, sellepärast ei ole suurtel piiskadel tekkiv vikerkaar päris täpselt ringi kaar. Uduvihma piisad on nii väikesed, et lisaks piiskadelt ja piiskades peegeldumisele ning murdumisele hakkab rolli mängima ka valguse difraktsioon piiskadel. Mida väiksemad piisad, seda olulisemaks muutub difraktsiooni osa vikerkaare väljanägemise kujundamisel. Üksiku piisa difraktsioonipildiks on kontsentrilised ringid, kus iga järgmine vööt on eelmisest nõrgem. Kuivõrd valguse difraktsioonis kõrvalekaldumine oleneb lainepikkusest, on ka difraktsioonipilt värviline - eri värvi valguse hajumise maksimumid on eri kaugusel valguse esialgsest levikusuunast. Vikerkaares tekitab difraktsioon korduvad kaared, mis on vahetult põhivikerkaare kõrval. Iga järgmine kaar on eelmisest samavärvi kaarest kahvatum. Väga väikeste piiskadega udus hakkab valguse difraktsioon piiskadel domineerima ja difraktsioonipildi heledus kahaneb nurkkauguse kasvades aeglasemalt. Tulemuseks on suhteliselt lai ja peaaegu valge vikerkaar, mille seesmine serv on sinakas ja välimine serv roosakas.
Tarad ja glooria
pisi|Tarad. Foto: Andres Kuusk Alumisel pildil on näha ka difraktsiooni teine maksimum Vikerkaares näeme tagasi hajuvat päikesevalgust. Vikerkaart vaadates on Päike meie seljataga, see tähendab, et valgus on oma esialgsest suunast kaldunud kõrvale rohkem kui 90°. Õhus olevate udupiiskade korral on difrakstiooni esimene maksimum lähemal kui 30°, see tähendab, et peaksime nägema difrageerunud valgust Päikesele lähemal kui 30°. Päike on väga hele ja sellepärast on Päikesele nii lähedal difrageerunud valgust raske märgata, küll aga võime näha võluvat värvidemängu, kui õhukesed pilveräbalad mööduvad Kuu eest. Kuu ümber on mõne kraadi läbimõõduga värviline oreool - tarad, mille intensiivsus muutub olenevalt parajasti Kuu ees oleva pilveräbala paksusest. Muutub ka värviliste ringide raadius. Väiksemad piisad tekitavad suurema läbimõõduga oreooli. Kui piiskade suurus pilve ulatuses muutub, siis võib oreool olla mõnes suunas natuke välja venitatud. Tarades on nagu põhivikerkaareski sinised ringid tsentrile lähemal ja punased kaugemal. Ümmargusel piisal tekkiva difraktsiooni esimese maksimumi nurkkaugus on võrdeline lainepikkuse ja ekraani (piisa) diameetri suhtega. Ühesuurustel veepiiskadel kaldub pikema lainepikkusega punane valgus oma esialgsest suunast rohkem kõrvale kui lühema lainepikkusega sinine valgus.
pisi|Glooria. Foto: Joel Kuusk
Üsna tarade sarnast värvilist oreooli võime näha lennukilt ümber lennuki varju allpool olevatel pilvedel. Analoogia taradega on siiski ainult visuaalses muljes, lennuki varju ümber oleva oreooli - glooria nurkläbimõõt on suurem ja küllalt sagedased on mitmekordsed ringid. Glooria tekkemehhanism on lähedasem vikerkaare korduvate kaarte tekkele. Ühekordselt vihmapiisas peegeldunud valgus ei saa esialgsest suunast kalduda kõrvale rohkem kui lainepikkuse ja vee murdumisnäitajaga määratud piirnurk, aga vikerkaare sisse jääv ala on täidetud vihmapiiskade sees üks kord peegeldunud valgusega. Pilve moodustavad udupiisad on oluliselt väiksemad kui vihmapiisad, nii muutub oluliseks difraktsioon neil piiskadel. Peegeldunud ja difrageerunud valguse interferentsi tulemuseks ongi Kuu või Päikese ümber olevat tara meenutav oreool ka veepiiskadest koosnevale udule (pilvele) langevate varjude ümber tagasisuunas hajuvas valguses.
Halo
pisi|22° halo. Foto: Andres Kuusk Enamus eelkirjeldatud optilistest nähtustest tekib veepiiskadel. Atmosfääri kõrgemates kihtides ja talvel ka maapinna lähedal on õhus väga sageli jääkristalle, mis murravad ja peegeldavad valgust kui väikesed klaasprismad.
Osa kiiri peegeldub kristalli välispinnalt, osa kiiri tungib aga kristalli sisse. Kui päikesevalgus siseneb jääkristalli läbi ühe tahu ja väljub kristallist läbi teise tahu, mis ei ole esimese tahuga paralleelne, siis väljuvad erinevate lainepikkustega kiired eri suundades.
Missugune on kiirte käik kristallis, oleneb kristalli kujust ja kristalli asendist päikesekiirte suhtes. Jääkristallid on kõige sagedamini kuuetahulised prismakesed. Enamasti on nad õhu turbulentsi tõttu segi paisatud, nii et kristallide välispinnalt peegeldunud valgus hajub enam-vähem võrdselt kõigis suundades. Sel viisil segi paisatud prismadesse läbi külgtahu sisenenud valgusest kaldub kõige rohkem kiiri oma esialgsest suunast umbes 22° kõrvale, kusjuures sinine valgus kaldub veidi rohkem kõrvale kui punane. Nii tekibki Päikese ümber 22° kaugusel ring, mille välisserv on sinine ja seesmine Päikesele lähem serv punane. Siit saame teha ka vastupidise järelduse – kui Päikese ümber on 22° halo, siis on õhus segipaisatud kuuetahulisi kristalle.
Jääprismade 90° servadel murdunud kiired tekitavad segipaisatud kristallide korral Päikesest 46° kaugusel oleva ringi. Et aga valguse niisuguse murdumise sagedus on väiksem, on ka 46° halo haruldasem ja enamasti väiksema heledusega kui 22° halo.
pisi|vasakul|Sambad tänavalaternate kohal Tartus 31. jaanuaril 2003. Foto: Joel Kuusk Mõnikord on jääprismad nii lühikesed, et meenutavad pigem liistakuid. Liikumatus õhus langedes võtavad niisugused kerged õhukesed plaadikesed kõik enam-vähem horisontaalse asendi. Horisontaalsetelt plaadikestelt ja vertikaalsete prismade otstelt peegeldunud päikesekiired tekitavad vertikaalse valge samba Päikese kohal. Külmadel talveöödel võime me märgata sambaid ka tänavalaternate ja autotulede kohal. Sel viisil autotulede valgel tekkiv halo sõidab autoga kaasa ja on künklikul maastikul näha ammu enne kui künka tagant lähenev auto ise paistma hakkab.
Päikese kohal olev vertikaalne sammas ulatub vahetevahel seniidini ja kaugemalegi, moodustades vertikaaltasandis poolringi, mis läbib päikest ja seniiti. Päikese vastas olev poolringi osa on küll enamasti kahvatum ja raskemini märgatav kui otse Päikese kohal olev sammas.
Kui õhus hõljuvatel horisontaalsetel liistakutel on vertikaalsed külgtahud, tekib lisaks Päikese kohal olevale vertikaalsele sambale veel suur horisontaalne ring, mis samuti läbib päikest. Nii vertikaalne sammas kui Päikese kõrgusel asuv horisontaalne ring on valged, sest need tekivad peamiselt valguse peegeldumisest ja siis ei lahutu valge valgus spektriks. Kõige heledamad on päikest läbiva horisontaalse ringi ja 22° ringi ristumiskohad. Päikesest veidi kaugemal kui 22° halo ja horisontaalringi ristumiskoht tekitavad kuuetahuliste prismade püramiidjates tippudes murdunud kiired ebapäikesed. Vahetevahel võib horisontaalringil ebapäikesi näha ka 46° halo läheduses, Päikese vastaspunktis ja 120° kraadi kaugusel Päikesest.
pisi|Halode skeem Tangentsiaalsed halod on haruldasemad ja ka raskemini seletatavad. Üsna põhjaliku skeemi kõikvõimalikest halodest leiate juuresolevalt jooniselt. Tavalisematel halodel on olemas maakeelsed nimetused, mõnda halo nimetatakse sellele seletuse andnud uurija nime järgi. Mitmeid haruldasemaid haloliike tuntakse ainult kreekakeelsete nimetustega.
Kui jääkristalle on taevas ainult mõnes kohas, siis need kristallikogumid paistavad meile kiudpilvedena. Mõnikord võib aga taevas olla kaetud tervenisti nii hõreda jääkristallide kihiga, et me muidu neid ei märkagi kui ainult tänu nende poolt tekitatud säravale värvunud servadega ringile ümber Päikese. Kui väikesed õhukesed kiudpilved ei kata mitte kogu taevast siis näeme korraga ainult väikest osa halost.
Eriti efektne on niisugune osaline halo kui väike jääkristallide pilv on ringide ja/või kaarte ristumiskohal - siis on näha taevas hele rist. Kuni taevas ei olnud tänapäeval nii tavalisi reaktiivlennukite jälgi, mis on samuti sirged jooned ja mis võivad olla ka ristikujuliselt, seni peeti helenduvaid riste taevas üleloomulikeks märkideks, mis ennustavad tulevasi sündmusi. Nüüd teame, et halo informeerib meid jääkristallide olemasolust õhus, nende kujust ja paiknemisest. Õhukesed kiudpilved tekivad kõige sagedamini suurte pilvemassiivide läheduses. Nii annavad halod märku lähenevatest pilvemassiividest ja võimalikust sajust.
Halod on atraktiivsed ja suhteliselt kergesti vaadeldavad ilma ühegi abivahendita. Fotoaparaadiga halost pilti teha on märksa raskem. Halo on taevas suure ulatusega, nii et tavalise fotoaparaadiga jääb temast korraga pildile vaid väike osa. Ka on halo sageli nii vähe kontrastne, et pilti veidi alla või üle valgustades võib ta pildil hoopis märkamata jääda.
Helkivad ööpilved
pisi|Helkivad ööpilved 16. juulil 2006. Foto: Andres Kuusk Suveöödel võib põhjataevas näha helenduvaid pilvi.
Neid hakati märkama pärast Krakatau vulkaani purset 1883. aastal. Helkivad ööpilved on umbes 80 km kõrgusel, nii valgustab horisondi taha kadunud Päike neid veel kaua pärast seda kui madalamad pilved on jäänud Maa varju. Vaatlusvõrgu andmetest on selgunud, et helkivad ööpilved esinevad vaid suvekuudel 50. kraadist suurematel laiustel. Päeval ei saa neid vähese heleduse tõttu heleda taeva foonil märgata. Helkivaid ööpilvi moodustavate jääkristallide tarvis satub veeaur mesosfääri troopikavööndi troposfäärist äikesepilvede kerkiva õhuvooluga. Osa veeaurust tekib nii kõrgel ka metaani fotokeemilise lagunemise tulemusel. Metaani hulga kasvule atmosfääris on kaasa aidanud inimtegevus, nii on kasvanud võimalused näha helkivaid ööpilvi.
Virmalised
pisi|Virmalised eesti taevas 6. aprillil 2000. Foto: Joel Kuusk Kõigis senikirjeldatud nähtustes on valgus pärit mingilt väliselt kiirgajalt, olgu see siis Päike, Kuult peegeldunud päikesevalgus või mingid inimese poolt loodud valgustid. Põhjamaades - on ju ka Eesti põhjamaa - pimedatel talveöödel nauditavat värvidemängu pakkuvad virmalised on atmosfääri ülakihtide hõredas õhus tekkiv valgus.
Päikeselt paisatakse maailmaruumi üsna juhuslikes suundades ja kiiresti muutuva intensiivsusega laetud osakeste voog, peamiselt prootonid ja elektronid. Maa lähedalt mööduvad laetud osakesed suunatakse Maa magnetvälja poolt pooluste piirkonda, kus nad atmosfääri ülakihtides hõreda õhu molekulidega põrkudes viimaseid ergastavad. Ergastatud olekust tasakaaluolekusse tagasi pöördudes kiirgavad need molekulid ja aatomid valguskvante, mida näemegi virmalistena. Valguse tekkemehhanism on samasugune kui päevavalguslampides ja reklaamide neoontuledes, kus elektrivool hõrendatud gaasis põhjustab gaasi helendumist. Virmaliste värvus oleneb helendust esilekutsuvate laetud osakeste energiast. See määrab ära, milliseid lämmastiku ja hapniku aatomite ja molekulide ergastatud olekuid need osakesed suudavad esile kutsuda. Virmaliste spektris võib leida üle 100 spektrijoone, sagedamini esinevad ioniseeritud lämmastiku molekulide sinised ja ioniseeritud atomaarse hapniku ergastamisel kiirgunud rohelised ning punased spektrijooned. Eestis esineb virmalisi 4-5 korda aastas, sagedamad on virmalised geograafilistel laiustel 65°-70°.
Mõrtsuka järv
Mõrtsuka järv on 2,04 km pikk ja 470 m lai. Tema pindala on 23,4 ha ja suurim sügavus 6,5 m (keskmine 3,7 m). Järv asub 98 m kõrgusel merepinnast.
Järve sissevool toimub Uibujärvest, sinna suubub ka Kakkoja ning esineb allikaid. Väljavool toimub Ilusa oja kaudu.
Nimetus Väärsi järv pandi sealsamas asunud Väärsi talu järgi.
Nime päritolu
Mõrtsuka järve nimi tekkis 17. sajandil talurühma järgi, mis sama sajandi lõpul külaks kujunes.
Herbert Ligi uuris välja, et lisanimi Martzug või Merzuck tuli Lõuna-Eestis kasutusele 1620. aastatel ja enamik selle kandjaid on sisse rännanud. Mujal tarvitati seda lisanime juba pool sajandit varem.
Enn Tarveli arvates tähendas sõna "mõrtsuk(as)" sõjameest, kelleks oli lihtsalt kohalik talumees. Seegi tähendus tuli keelde 17. sajandi algul. Teisalt võib nime aluseks olla mehenimi Mertsi(k) või Mertsin, mis tuleb Läti nimest Smerts. Näiteks 1756 oli Aiaste külas talupoeg Krisa Merzina Jurri. Soomeski on esinenud mehenime Mertti või Mertsi. Ajapikku muutusid sõjamehe tähendus ja mehenimi rahvale võõraks. Siis mugandati külanimi rahvale arusaadavamaks ja ilmekamaks – Mõrtsuka külaks.
Muistendid
Ühe pärimuse järgi tapnud röövlid selle järve lähistel ühe ohvri ja järv saanud selle järgi nime. Teise pärimuse järgi saanud järv nime tapetud põdra järgi. Järves olevat ka kulda, mille Rootsi väepealik olevat sõja ajal sinna uputanud.
Dr Hay dieet
Dr Hay dieet on toidu kombineerimisel põhinev toitumisrežiim, mille töötas välja Ameerika arst ja toitumisteoreetik dr William Howard Hay (1866–1940).
Hay sündis Ameerika Ühendriikides Pennsylvania osariigis Hartstownis, õppis meditsiini New Yorgi ülikoolis, lõpetas selle 1891 ning tegeles arstipraksisega 16 aastat. Kui Hayl diagnoositi kõrgvererõhktõbi ja südame laienemine, hakkas ta otsima võimalusi tervisliku toitumise abil oma seisundit parandada. Aastaks 1911 töötas ta välja omanimelise dieedi, mille abil väidetavalt kaotas ise 3 kuuga kehakaalust 20 kg, ning hakkas seda soovitama nii suhkurtõve kui liigesepõletiku all kannatajatele.
Hay hüpoteesi järgi põhjustab haigusi keha ebaõige keemiline tasakaal, mida põhjustab ainevahetuse happeliste jääkide kuhjumine. Selle peapõhjused on liha ja rafineeritud süsivesikute liigtarbimine, seedimiskeemia põhimõtete eiramine ning kõhukinnisus.
Õige toitumise peamised põhimõtted Hay järgi:
Valgu ja tärklise koossöömise vältimine on Hay dieedi tähtsaim osa. Valgud vajavad seedumiseks happelist keskkonda, mis aktiveerib valkude lõhustamiseks vajaliku ensüümi pepsiini. Tärklise või suhkru juureolek neutraliseerib keskkonda ja valgud ei seedu täielikult. Süsivesikud aga vajavad seedimiseks aluselist keskkonda; tärkliste lõhustumise protsess algab suus amülaasi osalusel. Happeline toit (loomsed valgud, hapud puuviljad) takistab seda. Mittetäielik seedimine võib kaasa tuua jääkainete ja toksiinide kuhjumise organismis ning mitmeid terviseprobleeme. Vale toitumine tekitab ülemäära happelise keskkonna ning kurnab liigselt keha loomulikku paranemis- ja taastumisressurssi.
Toiduainete rühmad:
Meedikud on Hay teooriaid kritiseerinud, väites, et mittetäieliku seedimise kahjulikud jäägid ei saa organismis kuhjuda, vaid väljutatakse loomulikul teel. Samuti on osutatud, et väga paljud levinud toiduained sisaldavad nii valke kui tärklist. Ka ei ole tõendatud, nagu oleks Hay dieedi abil võimalik tõhusalt kehakaalu vähendada. Sellegipoolest on Hay dieeti järginud paljud kuulsused, sealhulgas väidetavalt printsess Diana, ning sellest on mitmeid uuemaid modifikatsioone.
Riigivolikogu 50. valimisringkond
'''Riigivolikogu 50. valimisringkond''' asus Tartumaal. Alates 1. aprillist 1939 kuulusid ringkonda Kuremaa, Kaarepere, Kudina, Saadjärve, Äksi ja Laeva.
I Riigivolikogu valimiste ajal oli ringkonnas 8657 hääleõiguslikku kodanikku.
Kandideerisid Elmar Järviste, Johannes Sikkar, Märt Sõrra (Põhiseaduse elluviimise rahvarinde kandidaat) ja Eduard-Adolf Vau, kes said vastavalt 336, 1918, 2329 ja 801 häält, seega valiti 50. valimisringkonnast Riigivolikogusse Märt Sõrra.
20. Augusti Klubi
pisi|20. Augusti Klubi liikmed Toompea lossi valges saalis 20. augustil 2005 20. Augusti Klubi on mittetulundusühinguna registreeritud organisatsioon, mille liikmed on 20. augustil 1991 Eesti Vabariigi Ülemnõukogus Eesti Vabariigi iseseisvuse taastamise otsuse poolt hääletanud poliitikud.
Ajalugu
pisi|Klubiliikmed 20. augusti mälestussamba juures Põltsamaa Sõpruse pargis 29. aprillil 2006 Idee asutada Eesti iseseisvuse taastamise poolt hääletanud saadikute organisatsioon tekkis pärast Eesti Vabariigi Ülemnõukogu volituste lõppemist. (Ülemnõukogu volitused lõppesid 1992. aasta septembris.) 1994. aasta talvel oli VII Riigikogu lükanud Isamaaliidu ja ERSP häältega tagasi ettepaneku anda 20. augustile kui taasiseseisvumispäevale riigipüha staatus ning jõudnud arvamusele, et see päev väärib tähistamist üksnes riikliku tähtpäevana. Pärast seda asus enamus taasiseseisvumise poolt hääletanud saadikuid otsima organiseerumise võimalust.
Klubi on asutatud 20. augustil 1994, mil Pühajärve Puhkekodusse kogunes 36 Ülemnõukogu saadikut (69-st), kes olid hääletanud Eesti iseseisvuse taastamise poolt. Klubi põhikiri on võetud vastu 1995. aastal Tartus ja registreeritud 8. oktoobril 1996 siseminister Märt Raski käskkirjaga. Klubi esimeseks presidendiks valiti Ülemnõukogu juhataja Ülo Nugis ning asepresidentideks Rein Järlik ja Lehte Sööt-Hainsalu. 1997. aastani peeti klubi üldkoosolekuid Pühajärvel. Seejärel hakati korraldama üldkoosolekuid Tallinnas ja väljasõiduistungeid mujal Eestis.
Riigikogu VIII koosseisu kuulunud 20. Augusti Klubi liikmete eestvedamisel on 27. jaanuaril 1998 vastu võetud "Pühade ja tähtpäevade seaduse" uue redaktsiooni järgi taasiseseisvumispäev riigipüha ja puhkepäev.
Klubi tegevuse eesmärk on aidata kaasa Eesti riikluse tugevnemisele ning demokraatliku ühiskonna kujunemisele, andes nõu Eestile oluliste otsuste tegemisel. Klubi ei ole poliitiline ühendus ega anna hinnangut Riigikogu, Vabariigi Valitsuse või mõne muu riikliku institutsiooni tegevuse kohta. Klubi korraldab ühiskonna protsesside uurimist ja analüüsimist ning hindab nende mõju ühiskonna ja riigi arengule. Klubi teavitab üldsust tehtud uurimuste tulemustest, esitab riiklikele ja ühiskondlikele institutsioonidele ettepanekuid Eesti ühiskonna ja riikluse olulisemate arengueesmärkide teostamiseks, toetab õigusriigi ja riikliku iseseisvuse arendamise reforme. Klubi kogub materjali taasiseseisvumise kohta, selgitab selle tõepärasust, korraldab sellealast uurimistööd ning vastavaid näitusi, väljapanekuid, konverentse, seminare.
Klubi kõrgeim juhtorgan on üldkoosolek, mis kutsutakse kokku vähemalt kord aastas – 20. augustil. Muul ajal korraldab klubi tegevust viieliikmeline juhatus eesotsas presidendiga. Klubi presidendid on olnud Ülo Nugis (1994–1997), Rein Järlik (1997–2007) ja Ants Veetõusme (alates 2007).
19. aprillil 2023 toimunud üldkoosolekul valiti juhatusse Ants Veetõusme (president), Alar Maarend (asepresident), Tõnu Saarman, Enn Tupp (sekretär) ja Andrus Ristkok (laekur).
Liikmed
pisi|[[Ants Veetõusme kõnelemas 20. augusti mälestuskivi juures Toompeal]] Klubi liikmeks võib enda tahteavalduse alusel saada ainult saadik, kes 20. augustil 1991 andis poolthääle Ülemnõukogu otsusele Eesti riiklikust iseseisvusest. Neist 69 saadikust pole klubiga liitunud Valeri Kois.
24. aprilli 2023 seisuga kuuluvad Klubi liikmeskonda Tõnu Anton, Ignar Fjuk, Liia Hänni, Arvo Junti, Jaak Jõerüüt, Rein Järlik, Ants Järvesaar, Villu Jürjo, Hillar Kalda, Teet Kallas, Peet Kask, Johannes Kass, Kalju Koha, Mai Kolossov, Jüri Kork, Toomas Kork, Ahti Kõo, Ants Käärma, Mart Laar, Marju Lauristin, Jüri Liim, Alar Maarend, Tiit Made, Mart Madissoon, Tõnis Mets, Aavo Mölder, Heldur Peterson, Priidu Priks, Georg Erich Põld (varem Jüri Põld), Enn Põldroos, Koit Raud, Jüri Reinson, Andrus Ristkok, Arnold Rüütel, Tõnu Saarman, Hanno Schotter, Lehte Sööt, Aldo Tamm, Rein Tamme, Andres Tarand, Enn Tupp, Ain Tähiste, Heinrich Valk, Ants Veetõusme, Rein Veidemann ja Vaino Väljas.
Klubi liikmetest on manalateele lahkunud Ülle Aaskivi (1950–2007), Mati Ahven (1943–2022), Andres Ammas (1962–2018), Uno Anton (1942–2012), Lembit Arro (1930–2022), Hillar Eller (1939–2010), Kaljo Ellik (1948–2017), Illar Hallaste (1959–2012), Heino Kostabi (1933–2021), Tiit Käbin (1937–2011), Enn Leisson (1942–1998), Jaan Lippmaa (1942–2021), Ülo Nugis (1944–2011), Ants Paju (1944–2011), Eldur Parder (1928–2003), Andrei Prii (1938-2022), Jüri Rätsep (1935–2018), Edgar Savisaar (1950–2022), Indrek Toome (1943−2023), Uno Ugandi (1931–2020), Ülo Uluots (1930–1997) ja Helgi Viirelaid (1935–2017).
Ergastatud olek
Ergastatud olek on süsteemi seisund, milles tal on energiat rohkem kui põhiolekus (olekus, kus süsteemil on vähim võimalik energia). Ergastatud olekus süsteemist saab energiat "ära võtta" ilma süsteemi lõhkumata või muutmata. Kui me vaatleme süsteemina näiteks mingit osakeste gruppi, siis tema ergastatud oleku taseme määrab ära selle grupi temperatuur. Kui osakeste grupi temperatuur on suurem absoluutsest nullist, siis on tegemist ergastatud seisundiga.
Tavaliselt on ergastatud olek väga lühiajaline. Ergastatud süsteem kiirgab üleliigse energia ära energiakvandina (näiteks footoni või foononina) ja laskub madalamale energiatasemele. Kui uus energiatase ei ole süsteemi põhiolek, siis võib sama protseduur korduda. Süsteemi ergastamine toimub tavaliselt energiakvandi neeldumise teel. Pärast kvandi neelamist läheb süsteem ergastatud olekusse.
Aatomi ergastamine
Lihtne näide ergastatud olekust on vesiniku aatomi ergastamine.
Oma põhiolekus on vesiniku aatomis üks elektron madalaimal võimalikul orbiidil (sfääriliselt sümmeetrilisel "1s" orbitaalil, millele vastavad madalaimad võimalikud kvantarvud). Kui elektron neelab footoni, siis saab ta energiat juurde ja tõuseb mõnele kõrgemale orbitaalile (mille üks või mitu kvantarvu on suuremad minimaalsetest). See tähendab, et aatom on nüüd ergastatud olekus. Kui neelatud footoni energia ületab elektroni seoseenergia, siis muutub elektron vabaks elektroniks ja vesiniku aatom ioniseerub.
Lisaks footoni neelamisele võib aatom ergastumiseks vajaliku energia saada ka muudest allikatest – näiteks soojusliikumisest.
Tuuma ergastamine
Tuuma minek ergastatud olekusse toimub üsna sarnaselt aatomi ergastumisega – üks või mitu nukleoni liiguvad kõrgema energiatasemega tuumaorbitaalidele. Tavaliselt toimub see tuumalagunemise või lõhustumise tagajärjel, kus osa lagunemise energiast jääb tuuma ergastatud olekuna tuuma sisse. Põhiolekusse naaseb tuum gammakvandi kiirgamise teel tekitades niimoodi gammakiirgust.
Eksportvili
Eksportvili ehk müügivili ehk ekspordiks kasvatatavad põllumajandussaadused (inglise keeles cash crop) on sellised põllumajandussaadused, mida arengumaad kasvatavad eelkõige ekspordiks, mitte oma tarbeks.
Paljud vähimarenenud riigid sõltuvad ühe põllumajandussaaduse ekspordist ja on seetõttu väga haavatavad maailmaturuhindade kõikumise jm välistegurite tõttu. Näiteks moodustab kohviekspordi osa kogu ekspordist Burundis 79%, Etioopias 54%, Ugandas 43%, Rwandas 31%. Ghana ja Elevandiluuranniku ekspordisissetulekutest moodustab kakao 30–40%.
Eestis on teraviljadest kõige suurema ekspordikäibega nisu ja oder, mille osa tervikust moodustas näiteks 2015. aastal vastavalt 58% ja 35%.
Pahapilli
Pahapilli on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Mustjala valda.
1962. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused
1962. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused olid 17. maailmameistrivõistlused mäesuusatamises, mis toimusid 10.–18. veebruarini Prantsusmaal Chamonix's. Võistlustel jagati välja 8 komplekti medaleid (neli ala nii meestele kui ka naistele).
Slaalom
Finaal: 12. veebruar Osavõtjaid: 64 Olümpiavõitja 1960: Ernst Hinterseer, Austria Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Suurslaalom
Finaal: 15. veebruar Osavõtjaid: Olümpiavõitja 1960: Roger Staub, Šveits Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Alpi kahevõistlus
Finaal: ? Osavõtjaid: 40 Olümpiavõitja 1960: Guy Périllat, Prantsusmaa Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Slaalom
Finaal: 14. veebruar Osavõtjaid: 30 Olümpiavõitja 1960: Anne Heggtveit, Kanada Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Suurslaalom
Finaal: 11. veebruar Osavõtjaid: 50 Olümpiavõitja 1960: Yvonne Rüegg, Šveits Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Kiirlaskumine
Finaal: 17. veebruar Osavõtjaid: 44 Olümpiavõitja 1960: Heidi Biebl, Saksamaa Ametlikud tlemused <br style="clear:both;" />
Alpi kahevõistlus
Finaal: ? Osavõtjaid: 50 Olümpiavõitja 1960: Anne Heggtveit, Kanada Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
James Beckford
James Beckford (sündinud 9. jaanuaril 1975) on Jamaica kergejõustiklane (kaugushüppaja).
Isiklikku
James Beckford on 183 cm pikk ja kaalub 73 kg.
Positsiooniline arvusüsteem
Positsiooniline arvusüsteem on arvusüsteem, mis esitab arve järjestikku kirjutatud numbritena, kusjuures numbrile omistatav väärtus sõltub tema asukohast ehk numbrikohast selles järjestuses.
Positsioonilise arvusüsteemi aluseks nimetatakse naturaalarvu k, mis tähistab, mitut numbrit (null kaasa arvatud) arvusüsteem kasutab. Näiteks kümnendsüsteemi alus on kümme: see kasutab numbreid 0 kuni 9. Igas arvusüsteemis (va juhul kui alus on 1) on aluse tähis 10, sest see on esimene arv, mida ei saa tähistada k numbri abil. Iga number arvus korrutatakse läbi aluse mõne astmega, mis sõltub numbrikohast. Täpsemalt tähistab kirjutusviis
k-ndsüsteemis summat
kus nj on k-ndsüsteemi number ja koma eraldab täisosa murdosast.
Näiteks kümnendsüsteemis:
Tuntumad arvusüsteemid
Tuntumad arvusüsteemid on:
Mittepositsioonilised süsteemid on näiteks Rooma numbrid ja morsekood.
Riigivolikogu 51. valimisringkond
'''Riigivolikogu 51. valimisringkond''' asus Tartumaal. Alates 1. aprillist 1939 kuulusid ringkonda Vara, Kavastu, Luunja, Tartu ja Tähtvere vald.
I Riigivolikogu valimiste ajal oli ringkonnas 6661 hääleõiguslikku kodanikku.
Kandideerisid Karl Saral ja Jüri Uluots (Põhiseaduse elluviimise rahvarinde kandidaat), kes said vastavalt 1589 ja 3007 häält, seega valiti 51. valimisringkonnast Riigivolikogusse Jüri Uluots.
Kaarnajärv
Kaarnajärv (ka Kaarna järv) on järv Valgamaal Otepää linnast 2 km kirde pool, Otepää ja Pilkuse külas.
Aru
Aru (saksa keeles Verstand, vene keeles рассудок) on kitsamas mõttes (erinevalt mõistusest) inimese võime omada mõisteid ja teha otsustusi. Aru on võime asju vaimselt ühtsuses haarata, moodustada adekvaatseid mõisteid õigesti abstraheerides ning teha otsustusi. See on võime asju võrrelda ja analüüsida ning mõistetest ja sõnadest aru saada, nende tähendust teada.
Kaarnajärv
Kaarnajärve pindala on 25,1 ha, suurim sügavus 4,3 m ja keskmine 2,9 m. Järv asub 119,1 m kõrgusel merepinnast. Selle põhjaosas on ligi 1 ha suurune metsaga kaetud saar. Kaarnajärv kuulub Otepää looduspargi koosseisu.
Aru
Laiemas tähenduses võidakse aru vastandada meelelisusele ning mõelda selle all mõtlemisvõimet (intellekti) üldse.
Selles artiklis on juttu arust kitsamas tähenduses ning sõna ja mõiste eelkäijatest antiik- ja keskaja filosoofias.
Sõna tähendus on filosoofia ajaloos muutunud.
Antiik- ja keskaegses filosoofias ei ole sõnadel "aru" ja "mõistus" üksüheselt kreeka- ja ladinakeelseid vasteid. Sõnal "aru" on järjepidevus sõnaga intellectus ja sõnal "mõistus" sõnaga "ratio", kuid sõnade tähendused ei pruugi vastavuses olla.
Mõistus (ratio) oli algselt arust madalam tunnetusvõime. Uusaja filosoofias levis aru pidamine mõistusest madalamaks võimeks.
Locke
John Locke'il on aru (understanding) mõtlemisvõime.
Berkeley
George Berkeleyl on vaim aru, niivõrd kui ta tajub ideesid.
Leibniz
Leibnizil on aru võime omada aredaid ideid, reflekteerida ja dedutseerida.
Tschirnhaus
Ehrenfried Walther von Tschirnhausil on aru (intellectus) võime midagi mõista ja vastupidist mitte mõista.
Wolff
Christian Wolffil on aru võime asju aredalt ette kujutada, võime võimalikku aredalt ette kujutada.
Ploucquet
Gottfried Ploucquet määratleb nii: "Aru (intellectus) seisneb jõus mitut asja nõnda kaeda, et üks kujutub teises või teisest, ehk on jõud endas mitut ideed ühendada."
Crusius
Christian August Crusius määratleb: "Kogu jõudu mõelda ühes vaimus nimetatakse kokkuvõetult aruks."
Feder
Johann Georg Heinrich Federi järgi on aru "võime üldmõisteid haarata ja aredalt ette kujutada".
Platner
Ernst Platneri järgi on aru tunnetusvõime, niivõrd kui ta "tunnustab mõistete all ettekujutusi".
Holbach
Paul Henri Thiry d'Holbachil on aru (entendement) "võime märgata (apercevoir) nii väliseid objekte kui ka iseennast ning olla nende poolt modifitseeritud."
Robinet
Jean-Baptiste-René Robinet määratleb: "Aru on võime märgata objekti, omada temast ideed intellektuaalse närvi raputuse läbi."
Kant
Immanuel Kant vastandab aru meelelisusele kui aktiivse vaimutegevuse, tunnetuse "spontaansuse", "võime ettekujutusi ise esile kutsuda". Aru on "võime mõelda meelelise kaemuse eset", "võime otsustusi teha", mõistete, otsustuste ja reeglite võime, "reflekteerimisvõime". Aru produtseerib mõisteid ning on kategooriate allikas.
Aru on puhta mõistuse põhimõiste (või kategooria), mis vastandus idee mõistele. (Kant, Kritik der reinen Vernunft, B377, A320)
Aru on "kategooriate vahendusel kõigi kogemuste formaalne ja sünteetiline printsiip". Aru on "reeglite võime", ta on "alati ametis nähtumuste läbikammimisega [durchzuspähen] kavatsusega neis mingit reeglit avastada." Nii saab arust "looduse seadusandlus".
Vastuväiteline tõestus
Vastuväiteline tõestus ehk absurdsusele taandamine ehk absurdile taandamine (ladina reductio ad absurdum) on kaudse tõestamise meetod, mis seisneb järgnevas: mingi väite tõestamiseks oletatakse, et väide on väär, ning tehakse sellest oletusest järeldusi. Tõestus on edukas, kui jõuame vastuoluni, mis näitab, et meie vastuväiteline oletus ei saa olla tõene.
Skapiškis
Skapiškis (poola keeles Skopiszki) on alev Leedus Kupiškise rajoonis, Skapiškise valla halduskeskus. Alev asub Mituva järve kaldal. Alevis on keskkool ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on aastal 1819 valminud katoliku kirik.
Aastal 1555 mainiti esimest korda Mituva järve kaldal asuvat Skapiškise mõisa. Asula ise kujunes välja XVII sajandil, sajandi teisel poolel sai Skapiškisest ka alev. Aastail 1750–1752 rajati sinna dominiiklaste klooster. Enne Esimest maailmasõda oli alevis kaks kirikut, aga üks neist põles maha ja seda ei taastatud. Esimese maailmasõja ajal viis alevist Suvainiškisesse raudtee. Nõukogude ajal oli Skapiškis kohaliku kolhoosi keskasulaks.
Regio (täpsustus)
Ladina sõna "regio" 'piirkond' kasutatakse eesti keeles:
Skapiškis
Skapiškises on sündinud Poola vaimulik Wincenty Kwiatkowski ja seal on elanud Leedu luuletaja Antanas Strazdas.
Konstantin Vassiljev
Konstantin Vassiljev (sündinud 16. augustil 1984 Tallinnas) on Eesti jalgpallur (poolkaitsja), kes mängib jalgpalli Tallinna FC Flora ridades.
Klubikarjäär
Ta alustas karjääri 2001. aastal Tallinna Jalgpalliklubis.
2002. aastal liitus ta FC Levadiaga. 2008. aastal siirdus ta Sloveenia klubi NK Nafta Lendava ridadesse.
Suvel 2009 tundis Vassiljevi palkamise vastu väidetavalt huvi Austria klubi SCR Altach, kuid Vassiljevi enda sõnul "vahepeal tekkinud varianti enam ei ole".
2011. aasta algul sõlmis ta 2,5-aastase lepingu Sloveenia kõrgliiga klubiga FC Koper. Enne seda oli ta väidetavalt lähedal siirdumisele Serie A klubisse Genoa CFC. Ametliku debüüdi tegi ta 26. veebruaril 2:1 võidumängus Domžale vastu.
2011. aasta suve lõpus sõlmis ta 3-aastase lepingu Venemaa kõrgliiga klubiga Permi Amkar.
2015. aasta suve lõpus sõlmis ta 2-aastase lepingu Poola kõrgliiga klubiga Jagiellonia Białystok.
Koondisekarjäär
2006. aastast alates on ta mänginud Eesti koondises 131 mängu ja löönud 25 väravat.
28. märtsil 2009 MM valikmängus Armeenia vastu lõi Vassiljev 1:1 viigivärava, mis oli temale esimeseks koondisesärgis. Mängu lõppseis jäi 2:2.
10. oktoobril 2009 mängus Bosnia ja Hertsegoviina vastu oli ta esmakordselt koondise kapten, kuna kollaste kaartide tõttu pidi mängu vahele jätma Raio Piiroja. Mäng kaotati 0:2.
9. veebruaril 2011 lõi ta 2:2 viigimängus Bulgaariaga penaltitest mõlemad Eesti väravad, kuid hiljem mõisteti kohtunikud süüdi kihlveopettuses ning mängu ei kajastata ametlikus statistikas.
25. märtsil 2011 lõi ta 2:0 võidumängus Uruguay vastu 1:0 värava ning andis väravasöödu.
7. septembril 2013 lõi ta viigimängus Hollandiga 2 väravat. Mäng lõppes 2:2.
Amuur
thumb|Amuur Venemaa ja Hiina piiril Amuur (vene keeles Амур, hiina keeles 黒竜江, traditsioonilises kirjas 黑龍江 (Heilong Jiang (Hēilóng Jiāng); 'musta draakoni jõgi'), mongoli keeles Хара-Мурэн ('must jõgi'), mandžu keeles ᠰᠠᡥᠠᠯᡳᠶᠠᠨ ᡠᠯᠠ (sahaliyan ula; 'must jõgi'), nanai keeles Даи Мангбо (Dai Mangbo; 'suur jõgi'), nivhi keeles La) on Kaug-Idas asuv jõgi.
Konstantin Vassiljev
Isiklikku
Ta on 175 cm pikk ja kaalub 72 kilo.
Amuur
Ta on Venemaa ja Hiina piirijõgi.
Lähe ja suue
Amuur saab alguse Arguni ja Šilka jõe liitumisel Moguhe küla juures Hiina ja Venemaa piiril. Neist kahest veerikkam on Šilka ning pikem on Argun.
Jõgi suubub Amuuri limaani Amuuri-äärse Nikolajevski lähedal. Amuur suubub Ohhoota ja Jaapani mere piirile. Kumba merre ta siis suubub, selle kohta on arvamusi erinevaid. Suure nõukogude entsüklopeedia järgi suubub ta Jaapani merre.
Malle Seppik
Malle Seppik (sündinud 13. jaanuaril 1953 ) on eesti jurist, ta oli Eesti riigikohtunik 1. septembrist 2014 1. septembrini 2019. Enne seda oli ta pikka aega Tallinna Ringkonnakohtu kohtunik.
Amuur
Kulg
Amuuri jõe saab jagada kolmeks umbes võrdse pikkusega osaks: ülemjooksuks Arguni ja Šilka ühinemiskohast Zeja suudmeni (883 km, keskmine voolukiirus 5,3 km/h), keskjooksuks sealt kuni Ussuuri jõe suudmeni (975 km, keskmine voolukiirus 5,5 km/h) ning alamjooksuks seal mereni (966 km, keskmine voolukiirus 4,2 km/h.
Vooluhulk
pisi|Amuuri vooluhulk Komsomolskis Amuuri ääres Suudmes on Amuuri aastane vooluhulk üle 11 tuhande m³/s. Ta on sellega Venemaa jõgede seas Jenissei, Leena ja Obi järel neljandal kohal. Bogorodskojes on aasta keskmine vooluhulk 10 300 m³/s.
Malle Seppik
Ta lahkus ametist 1. septembril 2019.
Amuur
Kliima ja taimestik
Amuur voolab läbi poolkõrbe, stepi, metsastepi ja taiga.
Malle Seppik
Isiklikku
Tema abikaasa on endine siseminister Ain Seppik.
Amuur
Pikkus ja valgla
Amuuri pikkus (koos Šilka ja Ononiga) on 4444 km, Šilka ja Arguni suudmest 2824 km, Herleni lähtest Arguni kaudu Amuuri suudmeni on koguni 5052 km.
Valgla suurus on 1 855 000 km² ning sellega on Amuur Venemaal Jenissei, Obi ja Leena järel neljandal ja maailmas kümnendal kohal. Valglast kuulub Venemaale 54%, Hiinale 44,2% ja Mongooliale 1,8%.
Malle Seppik
Isiklikku
Tal on pojad Siim ja Sulev Seppik.
Amuur
Linnad
Suured jõe ääres asuvad linnad on Blagoveštšensk, Heihe, Habarovsk ja Komsomolsk Amuuri ääres.
540. aastad eKr
540. aastad eKr on ajavahemik 549. aasta eKr algusest kuni 540. aasta eKr lõpuni.
126
126. aasta
Sajandid: 1. sajand - 2. sajand - 3. sajand
Aastakümned: 70. aastad 80. aastad 90. aastad 100. aastad 110. aastad - 120. aastad - 130. aastad 140. aastad 150. aastad 160. aastad 170. aastad
Aastad: 121 122 123 124 125 - 126 - 127 128 129 130 131
Euraasia
pisi|Euraasia asend pisi|Euraasia asend pisi|Euraasia reljeef ([[USGS-i andmed)]] Euraasia on suurim manner Maal. Tema pindala on 52 990 000 ruutkilomeetrit. Rahvaarv on 4,6 miljardit inimest. Euraasia koos ümbritsevate saartega jaguneb kaheks maailmajaoks – Aasiaks ja Euroopaks.
Nüpli järv
Nüpli järv on järv Valgamaal Otepäält 2 km lõuna pool.
Nüpli järve pindala on 27,7 ha, suurim sügavus 6 m ja keskmine 4,6 m.
Järve ümbritsevad kõrged metsased kuppelmäed Tedremägi, Saaremägi ja Küljemägi ning põllustatud kuplid Laanemägi ja Välgimägi.
Akronüüm
Akronüüm (vanakreeka sõnadest ἄκρος akros 'äärmine' ja ὄνυμα onyma 'nimi') on sõnana häälduv ühend, mis on moodustunud mitme sõna algustähtedest.
Näiteks EKI – Eesti Keele Instituut.
Umma
Umma (araabia أمة‎) on usklike kogukond. Tavapäraselt nimetatakse nõnda islamikogukonda. Sellel sõnal on moslemite jaoks eriline tähendus, kuna see esineb korduvalt Koraanis.
Islami umma rajaneb religioossete seaduste ja normide kogumil, mis kannab üldnimetust šariaat.
Patt
pisi|Pieter Brueghel vanem. "Kõrkus" vaselõigete seeriast "Seitse surmapattu" (1558)
Patt on religioosses tähenduses seadusest üleastumine või vastuhakk Jumalale.
Teoloogias uurib pattu distsipliin nimetusega hamartioloogia.
Vanas Testamendis tähendab patt enamasti sõnakuulmatust (heebrea keeles peša 'vastuhakk, mäss'); teised sõnad, mida selles tähenduses tarvitatakse on het 'eksimine, ekslemine' ja avon 'üleastumine'. Kunagi ei seostata pattu Jumala armastamisega.
Uues Testamendis on kõige tavalisem sõna patu kohta ἁμαρτία hamartia (kreeka keeles tähendusega eksitus või viltuminek, ka iseloomuviga). Jeesus ei räägi kunagi patust üldiselt, vaid üksnes konkreetsetest asjadest. Paulusel hakkab kujunema üldine seisukoht: patt on Jumala seadustele vastandumine. Paulus kasutab sõnu parakoe 'sõnakuulmatus', aga ka epithymia 'himutsemine'. Pauluse järgi on patt süü ja saatus, inimese vastutav tegevus ja saatuslik olemine ühtlasi.
Katoliikluses loendatakse seitset surmapattu:
1. uhkus (superbia) 2. omandihimu, ahnus (avaritia) 3. kiim, iha, lõbu (luxuria) 4. kadedus (invidia) 5. aplus, õgardlikkus (gula) 6. viha, raev (ira) 7. laiskus (socordia).
Igaühele neist vastab teatud kindel deemon. Kaks pattu - tüdimus, loidus, mõttelaiskus (acedia) ning edevus, tühisus (vanagloria) - ei käi seitsme surmapatu alla ning neid määratletakse kui "ajaloolisi" patte. Kasutusel on veel loendid neli taevanikisendavat pattu ja kuus pattu Püha Vaimu vastu.
Patt kõnekeelses tähenduses on sagedasti seostatud seksuaalsusega,  kuid on kasutusel ka paljudes muudes tähendustes (vale või eksimus, seaduserikkumine vms).
Ühine põllumajanduspoliitika
Ühine põllumajanduspoliitika, ÜPP (inglise Common Agricultural Policy, CAP), oli esimene ühine Euroopa poliitika, mis võeti vastu Rooma leppega 1958. aastal.
Seda nähakse kui kompensatsiooni Prantsusmaale tolliliidu eest, mis hõlmas Saksamaale huvipakkuvaid tööstustooteid.
2017. aasta septembris Tallinnas ja Matsalus toimunud Euroopa Liidu ühtse põllumajanduspoliitika tulevikku käsitleval konverentsil tõdeti, et praegune põllumajanduspoliitika ei taga põllumajanduse säästvat arengut ning see vajab põhjalikku muutust.
Välislingid
Allikas: Arengukoostöö- ja humanitaaralase terminoloogia sõnaseletusi
EJL
EJL on mitme organisatsiooni nime lühend:
Panga (Saaremaa)
Panga on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Mustjala valda.
Küla lähistel asuvad Panga laht, pank ja tulepaak.
2010. aastal valmis Panga külast dokumentaalfilm – "Panga – ühe küla lugu". Filmi autor on kõrvalkülas Liival elav Saaremaa televisioonimees Margus Muld, kelle sõnul tekkis filmi idee sellest, et kunagi olevat Panga külas maandunud lennuk. Seda sündmust mäletavaid inimesi külas aga enam ei olnud.
Kõo
''See artikkel rägib külast Viljandimaal; küla kohta Võrumaal vaata artiklit Kõo (Vastseliina)
pisi|[[Kõo mõisa peahoone.]]
Kõo on küla Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal oli küla Kõo valla halduskeskus.
Kõo paikneb Põltsamaa–Võhma maantee ääres.
2000. aasta rahvaloenduse andmeil elas külas 326 elanikku. 2011. aasta rahvaloenduse andmeil elas külas 296 elanikku. Neist 292 (98,6%) olid eestlased. 2012. aasta seisuga oli Kõos registreeritud 319 elanikku.
Kõos oli mõis.
Anno 1800
pisi|Videomängu logo Anno 1800 on strateegiline maaharimist, linnaehitamist, tööstusarendamist, ressursimajandust ja koloniaalkaubandust käsitlev videomäng, mille sündmustik leiab aset virtuaalsel 19. sajandil keset tööstusrevolutsiooni. 2019. aastal avaldatud mängu arendaja on Blue Byte ja väljastaja Ubisoft.
Tuumšamanism
Uusšamanism on Lääne kultuuriruumis populaarne olnud alates 1960.–1970. aastatest; Michael Harneri versioon erines paljudest eelkäijatest selle poolest, et ei sisaldanud hallutsinogeenide kasutamist. Kriitikute sõnul on väga paljude erinevate usundiliste ja kultuuriliste süsteemide tükkidest "universaalse šamanismi" kokkupanemine küsitava väärtusega ettevõtmine.
Kesk- ja Ida-Euroopa riigid
Kesk- ja Ida-Euroopa riikide (inglise: CEEC ehk Central and Eastern European Countries) gruppi kuuluvad peamiselt endised idabloki riigid, mis on läbinud üleminekuprotsessi plaanimajanduselt turumajandusele 1990. aastatel.
Allikas: Arengukoostöö- ja humanitaaralase terminoloogia sõnaseletusi
Tuhaplokk
pisi|Tuhaplokid Tuhaplokk on tuha baasil valmistatud ehitusplokk.
Eestis kasutatakse peamiselt põlevkivi põletamisest alles jäänud tuhka (lendtuhka). Mujal maailmas on peamiseks toormaterjaliks kivisöe tuhk.
Tuhaploki teisteks koostisosadeks on üldiselt liiv, kips, lubi ja vesi.
Tuhaplokid on laialdasse kasutusse läinud oma odavuse ja kerge kaalu tõttu.
Sotsiaalne konservatism
Sotsiaalseks konservatismiks nimetatakse poliitilist ideoloogiat ja/või vaateid moraalile, mis peavad oluliseks säilitada seda, milles nähakse ühiskonna traditsioonilisi väärtushinnanguid ja käitumisnorme.