cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fulgencio Batista
Elulugu
Aastal 1921 võttis ta pileti La Habanasse ja astus sõjaväkke. Pärast kaheaastast tegevteenistust hakkas ta sõjaväeametnikuks. Aastaks 1932 oli ta seersandi auastmes stenografist sõjakohtus.
Magnus Lagabøte
Magnus Lagabøte (vanapõhja Magnús lagabœtir; ka Magnus Håkonsson või Magnus VI; 1238 Tunsberg – 9. mai 1280 Bergen) oli Norra kuningas aastail 1263–1280.
Noorusaeg
Magnus sündis kuningas Håkon Håkonssoni ja tema abikaasa Margrete Skulesdatteri noorima pojana. Ta sündis Tunsbergis ja ristiti 1238. aasta maikuus. Oma noorusaastad veetis ta peamiselt Bergenis.
1257. aastal suri tema vanem vend Håkon Håkonsson noorem ja Magnusest sai troonipärija.
11. septembril 1261 abiellus Magnus Taani kuninga Erik Adraraha tütre printsess Ingeborgiga. Pärast abiellumist sai Magnus oma isiklikuks valduseks Ryfylke piirkonna.
Vanaarmeenia kalender
Vanaarmeenia kalender on Armeenias kasutusel olnud kalender, milles oli 13 kuud, neist 12 olid 30 päeva pikad ja lisakuu, kus oli ainult viis päeva. Iga kuu kandis Haik Naapeti tütre või poja nime.
Magnus Lagabøte
Noorusaeg
16. detsembril 1263 suri parasjagu Orkney saartel viibinud kuningas Håkon ja Magnusest sai uus kuningas.
Vanaarmeenia kalender
Kuupäevade nimed
Vanaarmeenlastel olid nimed mitte ainult kuudel vaid ka igal kuupäeval. Nimi ²ÝáõÝ
Anastasius I
Anastasius I on olnud mitme isiku nimi.
Magnus Lagabøte
Välispoliitika
Magnus muutis oma isa valitsusajal kehtinud agressiivset välispoliitikat. Ta loovutas 1266. aastal Perthi lepinguga Šotimaale Hebriidid ja Mani saare, vastutasuks andis Šotimaa suure koguse hõbedat ning nõustus Orkney saarte kuulumisega Norrale.
Magnusel olid head suhted ka Inglise kuninga Henry III ja Rootsi kuninga Valdemar Birgerssoniga. 1260. aastatel määrati esimest korda ametlikult Norra-Rootsi piir. Kui Valdemari vennad ta 1275. aastal kukutasid, põgenes ta Norrasse. See ajendas Magnus esimest ja viimast korda oma valitsusajal kokku koguma leidangi-laevastikku. Suure laevastikuga purjetas ta kohtuma uue Rootsi kuninga Magnus Aidalukuga. Ta üritas vendi omavahel lepitada, kuid tulutult. Magnus lahkus oma laevastikuga ja vägivallani sündmused ei viinud.
Sisepoliitika
Kuigi tolleaegsed allikad nimetavad Magnust vagaks meheks, ajas uus seadusekoodeks ta tülli Nidarosi peapiiskopiga. Peapiiskop ei olnud rahul sellega, et uus seadus kärpis kiriku võimu. 1279. aastal sõlmiti Tønsbergi kokkulepe. Selle järgi säilitas kirik võrdlemisi suure vabaduse juriidilistes küsimustes, kuid pidi samas loobuma teatud nõuetest.
Magnus jätkas Norras Euroopa õukonnatavade juurutamist, millega oli juba alustanud tema isa. Ta kaotas vanad norra tiitlid lendmann ja skutilsvein ning asendas need paruni ja rüütli (riddar) tiitliga.
Magnus oli ka tõenäoliselt esimene Norra kuningas, kes kasutas järjekorranumbrit – ta kutsus end Magnus IV-ks.
Kohe pärast oma isa Håkon Håkonssoni surma lasi Magnus islandlasest saagakirjutajal ja poliitikul Sturla Þórðarsonil kirjutada surnud kuningast saaga. Magnus lasi samal mehel ka endast saaga kirjutada. Magnus Lagabøte saaga on viimane keskaegne Norra kuningasaaga. Sellest on säilinud vaid fragmendid.
Surm
1280. aasta kevadel jäi Magnus haigeks ja suri 9. mail Bergenis. Magnus maeti Bergeni frantsisklaste kloostrisse, millest 16. sajandil sai Bergeni toomkirik.
Mõõlu
Mõõlu on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.
Magnus Lagabøte
Perekond
11. septembril 1261 abiellus Magnus Taani kuninga Erik Adraraha (1216–1250) tütre printsess Ingeborgiga (u 1244–1287). Abielust sündisid:
Mahavok LP 7"
"Mahavok" on Mahavok 1992. aasta singel. Ümbrise kujundajad Villu Järmut ja
Eesti kihelkondade loend maakonniti
Selles loendis on esitatud Eesti kihelkonnad maakonniti rahvateadustes ning filoloogias tarvitatud traditsioonilises järjekorras.
Einar Kiviste
Einar Kiviste (kuni 1923 Einar Steinfeldt; 15. oktoober 1906 Tallinn – 10. juuni 1986 Sydney) oli Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku vaimulik.
Elulugu
Einar Kiviste lõpetas Narvas Gümnaasiumi. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1925–1932. Oli prooviaastal Narva Aleksandri koguduses. Ordineeriti praost Aleksander Kapi poolt õpetajaametisse 10. septembril 1933.
Oli aastatel 1933–1934 praost Aleksander Kapi isiklik adjunkt, 1933–1934 Tallinna Toompea Kaarli koguduse noorsootöö õpetaja ja 1937–1944 Narva Peetri koguduse õpetaja.
1944. aastal põgenes Saksamaale, kus oli aastatel 1944–1947 põgenikelaagrites õpetaja. 1947. aastal siirdus Inglismaale, kus asutas Kesk-Inglismaa koguduse ja Bolton-Prestoni pihtkonna ning teenis neid aastatel 1948–1960.
1961. aastast elas Austraalias, töötas Sydney Jaani koguduse õpetajana 1961–1986 ja oli Austraalia praost 1972–1986.
Praostina oli ta 1970. aastatel tegutsenud väliseesti lauluraamatukomisjoni esimehe abi.
Isiklikku
Einar Kiviste isa Georg Kiviste oli Teškovo-, Harju-Jaani- ja Narva Peetri koguduse õpetaja. Tema vend Georg Wilhelm Kiviste oli Kõpu Peetri koguduse õpetaja. Tema ristiisad olid isa ametivennad Aleksander Kapp ja Harald Põld.
Abja vald (Halliste kihelkond)
Vallas asus Abja asundus, Abja küla, Abja raudteejaam ja Abja lina-, puhastuse- ja värnitsavabrik. Abja vallas oli kaks mõisat: Abja mõis ja Vanamõisa mõis.
1900 liideti Abja vallaga Vanamõisa vald.
1939. aasta vallareformiga moodustati oluliselt muudetud piiridega uus Abja vald.
Changge
Linn jaguneb neljaks kvartaliks (jiēdào), kaheksaks aleviks (zhèn) ja neljaks vallaks (xiāng).
Märdi
Märdi on mitme koha nimi.
1319
1319. aasta
Sajandid: 13. sajand - 14. sajand - 15. sajand
Aastakümned: 1260. aastad 1270. aastad 1280. aastad 1290. aastad 1300. aastad - 1310. aastad - 1320. aastad 1330. aastad 1340. aastad 1350. aastad 1360. aastad
Aastad: 1314 1315 1316 1317 1318 - 1319 - 1320 1321 1322 1323 1324
Estonia Klaverivabrik
thumb|"Isemängiv" Estonia klaver thumb|Klaveri "sissemängija"
Estonia Klaverivabrik AS on Eesti klaveritootja.
Estonia Klaverivabrik toodab käsitsi valmistatud tiibklavereid kaubamärgiga Estonia. Ettevõtte ajaloo alguseks peetakse 1893. aastat, mil klaverimeister Ernst Hiis asutas E. Hiisi klaverivabriku, mis oli üks tänase ettevõtte eellastest.
Aastal 1993 erastati ettevõte tolleaegsele juhtkonnale ja osaliselt töötajatele. Aastatel 1995–2001 ostis müügis olnud aktsiad Indrek Laul, kellest sai ettevõtte ainuomanik.
Estonia Klaverivabrik toodab kuni 200 tiibklaverit aastas. Valmistatakse viit mudelit: pikkusega 168 cm, 190 cm, 210 ja 225 cm ning 274 cm pikkusi kontsertklavereid. Klaverid valmistatakse valdavalt individuaaltellimusena. Toodetakse nii musti ja valgeid pille kui ka näiteks mahagonipuu, bubingapuu, pähklipuu ja dalbergiaspooniga kaetud pille.
Suurem osa klaveritest müüakse Ameerika Ühendriikidesse ja Kanadasse. Estonia klavereid leidub nii kodudes, kontserdisaalides, muusikakoolides kui ka kirikutes.
Klaverivabrik asub Tallinnas. Ettevõttel on kaks tootmishoonet, Kungla tänaval ja Vesse tänaval. Estonia Klaverivabriku juhataja on Indrek Laul.
Tunnustus
2018. aastal anti Estonia Klaverivabrikule Ameerika muusikatööstuse assotsiatsiooni NAMM verstaposti auhind.
Mikko Rimminen
Temalt on ilmunud kaks luulekogu ja kolm romaani.
Romaani "Nenäpäivä" eest sai ta aastal 2010 Finlandia kirjandusauhinna.
Leini Mälk
Leini Mälk (sündinud Pauline Triipan, 24. oktoober (vkj) / 6. november 1904 Saaremaa, Kihelkonna kihelkond, Lümanda vald – 10. juuni 1986 Stockholm) oli eesti õpetaja.
Ta lõpetas 1924. aastal Saaremaa Ühisgümnaasiumi pedagoogikaharu.
Gruusia Demokraatlik Vabariik
Gruusia Demokraatlik Vabariik (gruusia keeles საქართველოს დემოკრატიული რესპუბლიკა (Sakharthvelos Demokrathiuli Respublika)) oli Gruusia riik 26. maist 1918 kuni okupeerimiseni Punaarmee poolt 25. veebruaril 1921.
Vabariigi asutamine
Veebruaris 1917 toimus konverents Gruusia tuleviku kohta. Selle organiseeris professor Mihhail Tsereteli, Gruusia Komitee liige 1914–1918. Seal loodi rahvakogu: kolonel David Vatšnadze (valiti 1919 parlamendi liikmeks), kindral Joseb Gedevanišvili, Mihhail Tsereteli (1918–1920 Gruusia esindaja Norras) ja menševike juht Noe Žordania (1918–1921 valitsusjuht), Jevgeni Gegetškori (1917–1918 Transkaukaasia komissariaadi juht ja 1918–1921 välisminister) ja Meliton Kartsivadze (valiti 1919 parlamendi liikmeks). Nemad seadsid sihiks luua iseseisev Gruusia.
1917 taastati Gruusia Apostlik Autokefaalne Õigeusu Kirik.
Vabariigi juhid
22. mail 1918 valiti uus rahvakogu(Asutav Kogu): Zurab Avališvili, Noe Žordania, Akaki Tšenkeli (menševik), Niko Nikoladze ja Petre Surguladze. Pärast seda koostas Avališvili deklaratsiooni iseseisvast Gruusia riigist. Selle kuulutas rahvakogu välja 26. mail 1918.
Esimese parlamendi moodustasid menševikud, sotsföderaalid, Rahva-Demokraatlik Partei ja esseerid. Valitsust asusid juhtima menševikud.
Esimese rahvakogu ehk Gruusia valitsuse juht oli Noe Ramišvili, 26. maist kuni 24. juunini 1918, pärast teda valiti valitsusjuhiks Rahvakogu 3. istungil peaministriks Noe Žordania, kes tegutses valitsusjuhina 24. juunist 1918 kuni 25. veebruarini 1921, s.o ka pärast Nõukogude okupatsiooni algust ja valitsuse evakueerimist Bathumisse kuni 17. märtsini 1921.
Valiti ka uus rahvakogu (Asutav Kogu) juht (eelmine oli Žordania): menševik Karlo Tšeidze. Aseesimeheks sai professor Ekvtime Takaišvili, üks Rahva-Demokraatliku Partei liidritest. Loodi mitmeparteisüsteem. Rahvakogus oli 130 liiget.
Vabariigi esimesed aastad
1918–1920 möödus Gruusias rahulikult. 1919 valiti uus parlament. 1918 loodi armee, võeti vastu haridusseadus ja akt Abhaasia rahvakogu kohta ning riigikeeleks kuulutati gruusia keel. 1919 võeti vastu kodanikuseadus. 1920 sõlmiti Venemaa ja Gruusia vahel rahu, mille kohaselt legaliseeriti Gruusia bolševikud.
Gruusia Demokraatlikku Vabariiki tunnustasid de jure Rumeenia (1919), Argentina (1920), Saksamaa (1918), Türgi (1918), Belgia (1919), Suurbritannia (1921), Prantsusmaa (1921), Jaapan (1921), Itaalia (1921), Poola (1920), Tšehhoslovakkia (1920), Venemaa (1920) ja Antant (27. jaanuaril 1921).
21. veebruaril 1921 kinnitas parlament Gruusia DV põhiseaduse.
Nõukogude Venemaa invasioon ja Gruusia vallutamine
1919–1920 toimus Vene kodusõjas murrang: bolševikud haarasid initsiatiivi. Veebruaris 1921 toimus Vene SFNV invasioon Suhhumisse, sealt Bathumisse ja Tbilisisse. 25. veebruaril langes Tbilisi ja valitsus läks eksiili, kus valitsus tegi tööd kuni 1954. aastani. Moodustati Gruusia NSV, mis liideti Taga-Kaukaasia SFNVsse. Ametlikult Gruusia ei kapituleerunud.
1924. aastani jätkus sissisõda kindralite Kote Abhazi ja Nestor Gardaphadze ning koloneli Kakutsa Tšolokašvili juhtimisel. 1924 toimus väike Augustimäss, mis kohe summutati.
Gruusia iseseisvuse taastamine
1990 võitsid Gruusia NSV Ülemnõukogu valimised Zviad Gamsahhurdia toetajad. Nad hakkasid koostama Gruusia kodanike nimestikke. Taasloodi Gruusia Komitee, mille juhiks sai Zviad Gamsahhurdia. 9. aprillil 1991 andis komitee ülemnõukogule loa taastada Gruusia Demokraatlik Vabariik ja samal päeval seda tehtigi.
Leini Mälk
Töötas Lümanda algkoolis ja alates 1937. aastast Haabersti algkoolis.
Ta põgenes 1944. aastal Rootsi. Aastatel 1945–1971 oli ta õpetaja Stockholmi Eesti Algkoolis.
Isiklikku
Tema abikaasa oli alates 9. septembrist 1933 kirjanik August Mälk ja tütar oli skandinavist Elna-Halliki Mälk.
Bruce Golding
pisi| Orette Bruce Golding (sündinud 5. detsembril 1947) on Jamaica poliitik, 11. septembrist 2007 kuni 23. oktoobrini 2011 Jamaica peaminister.
Ta lõpetas Lääne-India Ülikooli majandusteaduse alal aastal 1966.
Jaanuarist 2005 kuni sügiseni 2011 oli ta Jamaica Tööpartei juht.
Georg Simon Ohm
pisi|Georg Simon Ohm
Georg Simon Ohm (16. märts 1789 Erlangen – 6. juuli 1854 München) oli väljapaistev saksa füüsik. Ohm avastas voolutugevuse sõltuvuse pingest vooluringi osas ja voolutugevuse seaduse kogu suletud vooluringis.
Seejuures tuli tal ületada suuri raskusi. Ta konstrueeris ise tundliku mõõteriista voolutugevuse mõõtmiseks. Pingeallikana kasutas Ohm termopaari. Termopaari pinge muutmiseks muutis ta jootekohtade temperatuuride vahet. Ohm leidis ka juhi takistuse sõltuvuse juhi pikkusest ja ristlõike pindalast.
Tema järgi on nimetatud elektritakistuse mõõtühik oom. Ta sõnastas seaduse, mida tunneme Ohmi seadusena, 1826. aastal.
Meenutamine
Meenutamine ehk reprodutseerimine on psüühiline protsess, mille käigus tuuakse minevikus esinenud info taas mälust esile. Meenutamine on üks kolmest mälu põhiprotsessist kõrvuti kodeerimise ja salvestamisega. Psühholoogias eristatakse kolme tüüpi meenutamist: vaba, vihjepõhine ja sarimeenutamine. Kaks levinumat meenutamisprotsessi teooriat on kaheastmelise meenutamise teooria ja spetsiifilise kodeerimise teooria.
Eesti teadlastest on meenutamist uurinud näiteks mäluteadlane Endel Tulving.
Shawn Marion
Shawn Dwayne Marion (sündinud 7. mail 1978 Waukeganis Illinoisis) on USA endine korvpallur, kes mängis korvpalliliigas NBA kokku 16 hooaega ja tuli 2011. aastal Dallas Mavericksiga ka NBA meistriks.
Karjäär
Marion valiti 1999. aasta NBA draft'is esimese ringi üheksanda valikuna Phoenix Sunsi meeskonda, kus ta mängis esimesed üheksa hooaega. Hüüdnime The Matrix kandnud ääremängija kogus oma debüüthooajal keskmiselt 24,7 minutiga 10,2 punkti ja 6,5 lauapalli mängus. Marioni roll Phoenix Sunsis kasvas iga aastaga ning hooajal 2005/06 veetis ta kindla põhitegijana väljakul juba keskmiselt üle 40 minuti, tuues selle ajaga karjääri parimad 21,8 punkti ja 11,8 lauapalli mängus. Phoenix Sunsi mängijana valiti ta neljal korral NBA tähtede mängule.
Järgmistel hooaegadel hakkas Marioni roll Phoenixis tasapisi vähenema ja ta vahetati 2008. aasta algul esmalt Miami Heati ja aasta hiljem Toronto Raptorsisse. Püsivama kodumeeskonna leidis Marion 2009. aasta suvel, kui sõlmis 5-aastase lepingu Dallas Mavericksiga. Just Dallases mängides võitis Marion 2011. aastal oma ainsa NBA meistritiitli.
Oma viimasel NBA hooajal mängis Marion Cleveland Cavaliersis ning tõi keskmiselt 19,3 minutiga 4,8 punkti ja 3,5 lauapalli mängus. 16 hooajaga 1163 põhihooaja kohtumises kaasa teinud Marioni NBA karjääri keskmisteks näitajateks kujunesid 15,2 punkti ja 8,7 lauapalli mängus.
Pieńsk
Pieńsk (saksa Penzig) on linn Poolas Alam-Sileesia vojevoodkonnas Zgorzeleci maakonnas, Pieński valla halduskeskus. Pieńsk asub Saksamaa piiri ääres.
Asulat on esmamainitud 16. sajandil. Kuni 1945. aastani oli Saksamaa koosseisus. Linnaõigused sai Pieńsk 1962. aastal.
Mari Saat
Mari Saat (kodanikunimi alates 14. märtsist 1975 Mari Meel ; sündinud 27. septembril 1947 Tallinnas) on eesti majandusteadlane, õppejõud ja kirjanik.
Mari Saat õppis Tallinna 2. Keskkoolis ning lõpetas 1970 majanduse erialal Tallinna Polütehnilise Instituudi.
Ta töötas aastatel 1970–1982 ENSV Teaduste Akadeemia Majanduse Instituudis. 1993. aastast on ta Tallinna Tehnikaülikooli dotsent, juuli 2015 seisuga majandusteaduskonna ärikorralduse instituudi tootmis- ja teeninduskorralduse õppetoolis.
Isiklikku
Mari Saadi isa oli Joosep Saat. Ka tema vend Maksim Saat on ning õde Luule Saat oli majandusteadlane ja TTÜ õppejõud.
Tema abikaasa on kunstnik Raul Meel.
Oksütotsiin
pisi pisi Oksütotsiin (ladina keeles oxytocinum) on imetajate organismis leiduv üheksast aminohappe molekulist moodustunud hormoon, ka neuropeptiid. Looduslikult toodetakse oksüdotsiini nii emaste kui ka isaste hüpotalamuses eelhormoonidest, eritatakse vereringesse ajuripatsi tagasagara neurosekretoorsete rakkude poolt ning seotakse oksütotsiiniretseptoritega.
Oksütotsiini nimetatakse tavakeeles armuhormooniks, õnnehormooniks ja emadushormooniks.
Oksütotsiin toimib ajus virgatsainena. Arvatakse, et ta toimib neurotransmitterite eelkursorina, mis signaliseerivad spetsiifilisi funktsioone nagu partnerlussuhtes lähedustunde ning usalduse loomine, emalik hoolivus, peenise erektsioon, nõgusselgsuse kujunemine, kopulatsiooniga seotud käitumine, mälu ja õppimisvõime ja sõltuvus-käitumine ning toitumine.
Oksütotsiini toime erineb nii liigiti kui ka indiviiditi.
Enamikul tänapäevastel selgroogsetel on tuvastatud paljunemisfunktsioone toetav ja kujundav oksütotsiinisarnane hormoon.
Naistel tuntakse kõige paremini selle funktsiooni sünnitusel. Emakakaela ja tupe lainemisel sünnitustegevuse käigus eraldub suures koguses oksütotsiini. Samuti eraldub oksütotsiini rinnanibude stimuleerimisel, mis soodustab imetamist.
Oksütotsiini roll sünnitusel ei ole päris selge, kuna naised, kellele on tehtud hüpofüsektoomia, saavad normaalselt sünnitada.
Oksütotsiiniretseptorid
Oksütotsiiniretseptorid, mis vajavad toimekaks sidumiseks kolesterooli, on emastel nii emakas (müomeetriumis, endomeetriumis), rinnanäärmetes, neerudes, südames, kus ta toimib nii vasodilaatorina kui ka vasokonstriktorina (sooneahendaja).
Oksütotsiiniretseptoreid, mis sünteesivad oksütotsiini, on tuvastatud ka tüümuse epiteelis.
Oksütotsiini eritab tiinuse (raseduse) ajal ka platsenta.
Farmakoterapeutiline rühm
Oksütotsiin ja selle analoogid kuuluvad rühma H- süsteemsed hormoonpreparaadid, v.a. suguhormoonid ja insuliinid.
Veterinaarobsteetrikas
Veterinaarobsteetrikas võidakse emastele loomadele, sarnaselt naistega, poegimise või munade väljutamise farmakoloogilise induktsioonina manustada sünteetilist oksütotsiini.
Maolistel
Maokasvandustes, loomaaedades või ka seltsilisloomadena kodus peetavatele emastele madudele võib veterinaararst vajadusel manustada kas poegimise esile kutsumiseks või munemise indutseerimiseks sünteetilist oksütotsiini.
Obsteetrikas
Obsteetrikas võidakse sünnitajale anda sünnitegevuse farmakoloogilise induktsioonina sünteetilist oksütotsiini tablettidena, ninaaerosoolina või veenisiseselt.
Kõrvaltoimed
Teatatud on järgmistest kõrvaltoimetest:
Üleannustamine või pikemajaline manustamine (24 tundi ja kauem) võib põhjustada platsenta irdumist, lootevee-embooliat, emaka hüperaktiivsust, hüpertoonilisust ja tetaanilisi kokkutõmbeid, mis võivad lõppeda emaka rebendiga, emakakaela ja tupe rebendeid, rasket sünnitusjärgset verejooksu jm.
Sünteetilise oksütotsiini toime emakale võib põhjustada lootel/vastsündinul: pulsisageduse langust, loote südame rütmihäireid, ajukahjustust, hapnikuvaegust ja isegi surma.
Teadusuuringud
Jaapanis tehtud uuring 40 meessoost täiskasvanud jaapani rahvusest autismipatsiendiga osutas manustatud sünteetilise oksütotsiini pigem soodsat toimet nendele patsientidele: muutes neid uurijate arvates empaatilisemaks ja emotsionaalsemaks.
Ajaloolist
Oksütotsiini struktuuri tegi kindlaks ja ka sünteesis esimesena Ameerika biokeemik Vincent du Vigneaud 1953. aastal.
Metsaeraldis
Metsaeraldis või lihtsalt eraldis (ehk littera) on metsanduses kasutatav piisavalt ühetaoline ja terviklik metsaosa, mida saab kasutada ühesuguste majandamisvõtete rakendamiseks.
Eraldis on ühetaoline puistu koosseisu, vanuse, päritolu, rinnaspindala, kõrguse, tagavara ja kasvukohatüübi poolest.
150pcx
Andrei Bogoljubski
Vladimiri, Rostovi ja Suzdali vürstina
Pärast isa surma 1157 valis bojaaride ja kaupmeeste kogu Rostovi-Suzdali vürstkonnas Andrei Vladimiri, Rostovi ja Suzdali vürstiks. Algul sai ta toetuda eelkõige bojaaridele. Varsti aga ümbritses vürst end teenistuslastest, osalt isegi mittevabadest koosneva kaaskonnaga. Sellega jättis ta end ühelt poolt ilma bojaaride poolehoiust, teiselt poolt aga sai ta endale rajada ustava ja löögijõulise ametnikkonna.
Vladimiri suurvürstina
Andrei Bogoljubski püüdis ühendada Vene maad oma võimu alla. Alates 1159. aastast püüdis ta allutada Novgorodi oma võimu alla ning mängis Lõuna-Venemaal keerulist sõjalist ja diplomaatilist mängu.
Vladimiri lähedale ehitati kindlustatud Bogoljubovo loss, mis oli Andrei lemmikresidents. Oma lisanime "Bogoljubski" ongi ta selle koha järgi saanud. Andrei Bogoljubski valitsemise ajal omandas Vladimiri-Suzdali vürstkond märkimisväärse võimu ning oli Vene vürstiriikide seas tugevaim. Andreid peetase Moskva suurvürstiriigi rajajaks.
Vladimiri tähtsuse tõstmiseks taotles Andrei 1160 sinna uue metropoliidi residentsi loomist, mis oleks tähendanud Vene Õigeusu Kiriku jaotamist kaheks metropooliaks. Konstantinoopoli patriarh aga keeldus sellest. Vastuseks keeldus Andrei Bogoljubski Kiievis vabaks jäänud kohale uue Kiievi metropoliidi ametisse nimetamisest. Vastukäiguna pakkus Bütsantsi keiser Manuel I varjupaika kolmele Andrei poolt pagendatud vennale, sealhulgas tema järglasele Vsevolod Suurpesale.
On arvatud, et Andrei Bogoljubski püüdis vabaneda Bütsantsi mõjust Venes. Muuhulgas kutsus ta Vladimiri pühakodasid ehitama Lääne-Euroopa arhitekte. Tema algatusel seati sisse uued kirikupühad, mida Bütsantsis ei tuntud: Lunastaja püha (1. august) ja Jumalaema kaitsmise püha (1. oktoober).
Aastal 1164 tegi Andrei võiduka sõjaretke bulgaaride vastu.
Andrei isevalitsejalik käitumine teiste Rjurikovitšide ja bojaaride suhtes tõi lõpuks kaasa tema mõrvamise 1174. Vürstivõimu laiendamine ja konflikt väljapaistvate bojaaridega kutsus esile vandenõu, mille tulemusena ta tapeti ööl vastu 29. juunit 1174. Kakskümmend rahulolematut kaaskondlast tungisid tema ruumidesse ja tapsid ta voodis. Vandenõu organiseerisid bojaarid Kutškovitšid. Ainuke, kes vürst Andrei kehast hoolis, oli tema teener kiievlane Kuzmištše, kes sooritas tema keha juures kristlikud kombetalitused.
Jutustus Andrei Jurjevitši tapmisest leidub Ipati kroonikas 1175. aasta all.
Ta maeti Uspenski katedraali Vladimiris. Antropoloog Mihhail Gerassimov on tema kolba järgi loonud skulptuurportree.
Pärast tema surma puhkesid tülid Vladimiri, Rostovi ja Suzdali bojaaride ja elanike vahel, kes propageerisid erinevaid järglasekandidaate. Aastal 1176 pani end maksma Suzdali linn, kes oli valitsejana aktsepteerinud Vsevolod Suurpesa. Viimane sai ka suurvürstiks.
Pühak
Umbes 1751 kanoniseeris Vene Õigeusu Kirik ta õigeusulise vürstina. Tema mälestuspäev on 4. juuli (Gregoriuse kalendri järgi 17. juuli).
Abielu ja lapsed
Esimese abielu kohta pole üksikasju teada.
Aastal 1148 abiellus ta bojaar Stepan Ivanovitš Kutška tütre Ulita Stepanovnaga.
Nende lapsed olid:
Peet Ainsaar
Peet Ainsaar (kuni 1936 Peet Anson; 13. november 1905 Tahkuranna vald, Pärnumaa – 5. september 1976 Göteborg) oli 1934 Kuressaare ja 1934–1940 Viljandi vangla direktor.
Möldri (Rõuge)
Möldri on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.
Peet Ainsaar
Õppis 1925–1931 (lõpetas) Tartu Ülikoolis õigusteadust, Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.
Lõpetas 1928. aastal Sõjaväe Ühendatud Õppeasutuste aspirantide kursuse ja ülendati lipnikuks.
Põgenes 1944 Rootsi.
Ta on maetud Göteborgi Kvibergi kalmistule.
1350
Sajandid: 13. sajand - 14. sajand - 15. sajand
Aastakümned: 1300. aastad 1310. aastad 1320. aastad 1330. aastad 1340. aastad - 1350. aastad - 1360. aastad 1370. aastad 1380. aastad 1390. aastad 1400. aastad
Aastad: 1345 1346 1347 1348 1349 - 1350 - 1351 1352 1353 1354 1355
Tähnikvesilik
Tähnikvesilik (Triturus vulgaris) on salamanderlaste sugukonda kuuluv kahepaikne.
Iseloomustus
Täiskasvanud isendid on kuni 11 cm pikad, emased mõnevõrra lühemad. Tähnikvesilike nahk on sile või peensõmerjas. Isendite seljapiirkond on oliivpruuni värvi, kõhualune kollakas, keha kaetud tumedate täppidega.
Elupaik ja levik
On levinud Prantsusmaast, Inglismaast ja Lõuna-Rootsist kuni Lääne-Siberini (kaasa arvatud). Levila põhjapiir kulgeb läbi Lõuna-Karjala, lõunapiir alates Mustast merest. Esineb ka Balkani poolsaarel, Itaalias ja Väike-Aasia põhjaosas. Eestis on levinud igal pool.
Herman Treufeldt
Herman Treufeldt (14. oktoober 1902 Kudina vald, Tartumaa – 16. detsember 1964 Sydney) oli Eesti sõjaväelane (major).
Osales Vabadussõjas, lõpetas 1924 Sõjakooli. Õppis 1925–1929 (lõpetas) Tartu Ülikoolis õigusteadust.
Põgenes 1944 Saksamaale, 1949 siirdus Austraaliasse.
490 eKr
490. aasta enne Kristust
Sajandid: 6. sajand eKr - 5. sajand eKr - 4. sajand eKr
Aastad: 495 eKr 494 eKr 493 eKr 492 eKr 491 eKr - 490 eKr - 489 eKr 488 eKr 487 eKr 486 eKr 485 eKr
Puistu
Puistud jagatakse puht- ja segapuistuteks ning looduslikeks ja kultuurpuistuteks. Kui puistu jääb mitmele maatükile või seal tehakse metsamajanduslikke töid või muud sellist, jagatakse üks puistu eraldisteks.
Puistu nimetus määratakse enamuspuuliigi ja kasvukohatüübi järgi, näiteks jänesekapsakuusikus domineerivad kuused ning alustaimestikus on harilikult ohtralt jänesekapsast.
1351
1351. aasta
Sajandid: 13. sajand - 14. sajand - 15. sajand
Aastakümned: 1300. aastad 1310. aastad 1320. aastad 1330. aastad 1340. aastad - 1350. aastad - 1360. aastad 1370. aastad 1380. aastad 1390. aastad 1400. aastad
Aastad: 1346 1347 1348 1349 1350 - 1351 - 1352 1353 1354 1355 1356
Suurtükivägi
pisi|Suurtükiväe väeliigi (relvaliigi) [[NATO taktikaline põhitingmärk]] Suurtükivägi (vananenud termin artilleeria) on relvaliik, mille ülesandeks on toetada lahingutegevuses osalevate väeliikide ja relvaliikide tegevust kaudtulega ja võidelda vastase suurtükiväeüksustega. Suurtükiväes teenivat sõjaväelast nimetatakse suurtükiväelaseks (vananenud termin artillerist). Rahvusvaheline suurtükiväge tähistav sõna on artilleeria, mis tuleneb vanast prantsuse keelest: artillier – ette valmistama, õhkima.
Kõrgusindeks
Kõrgusindeks (tähis H100) on meetrites väljendatav näitaja, mis iseloomustab puistu kasvuheadust ning näitab, kui kõrge oleks puistu saja-aastaselt. Kõrgusindeks määratakse matemaatiliste mudelite kaudu esimese rinde enamuspuuliigi vanuse ja kõrguse alusel.
Kuni 15-aastastes puistutes määratakse kõrgusindeksiks boniteediklassi kõrguste vahemiku keskväärtus.
Suurtükivägi
Suurtükid on alates tööstusrevolutsioonist kõige rohkem kahjusid tekitavad maaväe relvaliigid. Suurem osa lahingukaotustest Napoleoni sõdades, esimeses ja teises maailmasõjas olid põhjustatud suurtükivägede poolt. Jossif Stalin ütles 1944. aastal oma kõnes, et suurtükivägi on "sõjajumal".
Suurtükiväe ajalugu ja traditsioonid
pisi|Suurtükiväeteemaline saksakeelne plakat 18. sajandist Esimesed suurtükiväelased olid käsitöölised, kes suurtükke valmistasid ja nendega lahingusse kaasa tulid või palgati. Algul kasutati suurtükiväge vaid otsesihtimisega laskmiseks. Nende eeliseks oli suur tulejõud ja püssidest palju suurem laskekaugus, suureks puuduseks oli aga nende kohmakus.
Napoleon oli suurtükiväeohvitser. Ta oli üks esimesi kindraleid, kes oskas efektiivselt ära kasutada suurtükiväe koondtuld. Napoleon oli veendunud, et suurtükiväe tuletoetus aitab vähendada jalaväe kaotusi. 1815. aastaks oli Prantsuse suurtükiväest saanud üks professionaalsemaid suurtükiväeüksusi Euroopas. Tänu kindralleitnant Jean-Baptiste Gribeauval’le (1715–1789) oli Prantsuse suurtükivägi saanud juba enne revolutsiooni (1789–1799) endale uued relvad ja doktriini. 1803. aastal viis Napoleon sisse muudatused suurtükiväes, vähendades kaliibrite arvu kolmelt erinevalt kahuri- ja ühelt haubitsamargilt kahele kahuri- ning ühele haubitsamargile. Suure tulejõu tähtsus sai sõjaväelaste hulgas iga lahinguga järjest selgemaks. See tõi kaasa olulisi muudatusi tulirelvade arengus ja nii asendati eestlaetav relv tagant laetava suurtükiga. Pärast Napoleoni sõdu lahingutes eestlaetavaid sileraudseid suurtükke massiliselt enam ei kasutatud.
pisi|vasakul|Eestlaetav suurtükk Haapsalu linnuse varemete juures 19. sajandiks saavutasid suurtükid tänu tehnoloogia kiirele arengule mitme kilomeetrini ulatuva laskekauguse ja samaaegselt arenesid ka sidevahendid (telegraaf, telefon). See lubas hakata rakendama suurtükiväge senise avatud tulepositsiooni asemel ka kaudse sihtimisega kinniselt tulepositsioonilt laskmiseks (kaudtuli). Kaudtule kasutamine ehk mürsu tulistamine tulepositsioonilt sihtmärki nägemata ulatub ilmselt tagasi 16. sajandisse. Varem oli kaudtuld kasutatud lahinguväljal näiteks 1759. aasta juulis Paltzigis, kus vene suurtükivägi tulistas üle puulatvade, ja Waterloo lahingus, kus Inglismaa kuninglik hobusuurtükivägi tulistas šrapnelli kaudselt Prantsuse üksuste vastu. Britid katsetasid kaudtule tehnikaid alates 1890. aastatest ning nemad said esimestena kasutada seda teooriat praktikas 1899. aastal, kui puhkes buuri sõda. Kuna kaudse tule suunamine ja korrigeerimine osutus jalaväelastele esialgu üle jõu käivaks ülesandeks ja ka suurtükiväes oli vastav kogemus vähene, pidid suurtükipatareide ülemad hakkama ise positsioonidest eespool oma patarei tuld juhtimas käima. Sellega seoses asutati patareide juhtimiseks tavaliselt patareiohvitseri või vanemohvitseri ametikoht. Tänapäeval on hakatud moodsamates armeedes sellest vanast traditsioonist seoses sõjaväehariduse, tehnika ja kommunikatsiooni arenguga vaikselt loobuma.
20. sajandi algul tõusis aktuaalseks suurtükiväeluure teostamise vajadus. Algul kasutati vaenlase suurtükkide asukohtade määramiseks heliluurevahendeid, sajandi teisel poolel aga tulid kasutusele juba vastavad suurtükiväeluureradarid. Samuti võeti vaenlase tagala jälgimiseks ja tulejuhtimiseks kasutusele kerged mehitamata luurelennukid. 20. sajandi lõpukümnendeil hakati seoses side ja infotehnoloogia ning positsioneerimisvahendite arenguga välja töötama suurtükiväe ühendatud juhtimissüsteeme. Kuni 20. sajandi keskpaigani loeti laiemas mõistes suurtükiväeks ka kahuritega relvastatud tankitõrje ja õhutõrje relvaliike, mis on pärast II maailmasõda siiski täielikult eraldiseisva staatuse ja identiteedi omandanud.
Suurtükiväelaste kaitsepühak on püha Barbara 3. sajandist. Suurtükiväeüksustes tähistatakse püha Barbara päeva 4. detsembril.
Relvastus
pisi|Kirde kaitseringkonna reservväelased õppekogunemisel suurtükist ([[FH-70|Haubits FH-70) laskmas]] Kaliibri järgi jaotatakse suurtükid väikese (20–75 mm), keskmise (75–155 mm) ja suurekaliibrilisteks (üle 155 mm) relvadeks. Lisaks eristatakse raua pikkuse ja kaliibri suhte ning maksimaalse tõstenurga järgi kahureid, haubitsaid ja mortiire. Suurekaliibrilisi suurtükke saab kasutada ka tuumamürskude tulistamiseks. Tänapäeval kuuluvad suurtükiväe relvastusse põhiliselt kahurid, haubitsad, mitmelasulised raketiheitjad, suurtükiväeluure läbiviimise vahendid. Varem on suurtükiväe relvastusse kuulunud ka mortiirid, mis on tänapäeval asendatud miinipildujatega jalaväes.
Välja on arendatud põhiliselt kahte liiki suurtükke: järelveetavaid ehk välisuurtükke, mida kasutati peamiselt statsionaarselt nii ründe- kui ka kaitselahingutes; ja iseliikuvaid suurtükke ehk liikursuurtükke, mis kavandati liikuvate üksuste koosseisu, et tagada pidev tuletoetus. Need mõjutused on suunanud suurtükiväemoona, -süsteemide, taktika ja manöövrite arengut kuni tänapäevani, pakkudes tuletoetust alates 100 meetrist kuni mandritevaheliste vahemaadeni ballistiliste rakettidega. Ainus lahing, millest suurtükivägi ei saa osa võtta, on lähivõitlus, välja arvatud võimaliku erandina suurtükiväe luureüksused.
Suurtükiväe relvastust jaotatakse põhiliselt selle järgi, mis kiirusega nad mürske tulistavad. Suurtükkide tüübid:
Suurtükiväe tegevuse alused
pisi|Suurtükiväe tuleülesande täitmise protsessi põhimõtteline skeem Suurtükiväe ülesanne on toetada lahinguüksuste tegevust kaudtulega.
Suurtükiväe eesmärk on vaenlase elavjõu tegevuse neutraliseerimine ja tema kaitseorganite purustamine. Suurtükivägi püüab luua lahingus olukorra, milles teistel väeliikidel on võimalik minimaalsete kaotustega oma lahinguülesannet täita. Suurtükivägi tegutseb lahingus alati teiste väeliikidega lahutamatult koos.
Suurtükiväe tugevused:
Suurtükiväe nõrkused:
Suurtükivägi täidab tuleülesandeid vastavalt ette valmistatud tulepositsioonidelt. Tänapäeva suurtükiväe tegevuse juhtimine toimub integreeritud positsioneerimise, laskeandmete arvutuse ja edastamise süsteemi abil. Suurtükiväele edastavad tuletellimused tulejuhid, kes võivad kuuluda orgaaniliselt kas suurtükiväe enda või lahinguüksuste koosseisu, sõltuvalt antud riigi kaudtulesüsteemi iseärasustest. Eesti kaitseväes kuuluvad tulejuhtimisallüksused lahinguüksuse koosseisu.
Suurtükiväe liikuvus
Suurtükkide kasutus liigituse järgi
Kergeid suurtükke (kaliibriga 20–75 mm) kasutatakse vaenlase elavjõu, kuulipildujate, suurtükiväe, tankide ja soomukite vastu ning ka traattõkete purustamiseks. Samuti võib nendega kergeid kaitseehitisi hävitada. Kergeid haubitsaid kasutatakse kaevikute, blindaažide ja toetuspunktide purustamiseks, suurtükiväe vastu ja järskude kallakute tulistamiseks. Raskeid suurtükke kasutatakse suurtükiväe ja tähtsamate punktide vastu vaenlase tagalas, nagu staabid, suuremad koonduskohad, teede sõlmed, raudteejaamad, sillad. Raskeid haubitsaid kasutatakse suuremate kaitseehitiste ja tugevate blindaažide purustamiseks ning suurtükiväe vastu.
Estelle Getty
Estelle Getty (sünninimi Estelle Scher; 25. juuli 1923 New York – 22. juuli 2008 Los Angeles) oli USA näitleja. Tema kõige tuntum roll oli Sophia Petrillo komöödiasarjas "Kullakesed" ("The Golden Girls"), mille eest ta võitis nii Emmy kui ka Kuldgloobuse auhinna.
Getty põdes Lewy kehakeste haigust.
Bolšoje Kuzjomkino
thumb|Bolšoje Kuzjomkino küla thumb|Püha Andrease kiriku varemed 2008. Bolšoje Kuzjomkino ehk Narvusi ehk Suuri-Narvusi ehk Kosemkina (vene keeles Большое Кузёмкино, varem ka Коземкина, isuri keeles Narusi) on küla Kurgolovo poolsaare lõunaosas Venemaal, ajaloolisel Ingeri- ja Vadjamaal (Kosemkina kihelkond). Praeguse haldusjaotuse järgi kuulub Leningradi oblasti Kingissepa rajooni Kuzjomkino külaasundusse (vene keeles Кузёмкинское сельское поселение) ja on Kuzjomkino külaasunduse keskus. Küla paikneb Lauga jõe läänekaldal ja selle lisajõe Mertvitsa läänekaldal ja suudmes.
Lühiajalugu
Asulat on kirjalikult esmamainitud 1614. aastal. See on isurite ajalooline keskus.
Luterlik kogudus asutati 1640. 1690 liideti see soome-rootsi Narva Mihkli kogudusega. Väidetavalt on viimase järgi saanud küla ka oma isuri- ja soomekeelse nime – Narvusi. Esimene oma kirik, Narvusi Andrease kirik, ehitati 1732. aastal palkidest. 1879 ehitati selle asemele uus gooti stiilis kirikuhoone – Kolmainu kirik (Kosemkina kirik), mis pandi kinni 26. jaanuaril 1938 ja tegutses seejärel veel sõja-aastail 1941–1944. Kogudus taastati 1990 ja kuulub nüüd Ingeri Evangeelsesse Luterlikku Kirikusse. Kohe hakati taastama ka kirikuhoonet.
19. sajandi II poolel ehitas ettevõtja Vlas Baikov küla lähedale mõisa, mis pole praeguseks säilinud.
Tänapäev
Bolšoje Kuzjomkinos on keskkool, lasteaed ja raamatukogu (asutatud 1897), alustatud on õigeusu kabeli ehitamist.
Harivesilik
Harivesilik ehk põhja-harivesilik (Triturus cristatus) on salamanderlaste sugukonda vesiliku perekonda kuuluv kahepaikne.
Levila
Harivesilik on levinud Põhja- ja Kesk-Euroopa aladel, mis jäävad Alpidest ja Doonaust põhja poole. Isendeid pole leitud Iirimaalt, harvad on leiud Skandinaavia maadest. Levila ei ulatu kuigi kaugele itta, ulatudes Jekaterinburgi oblasti lõunaosani. Ta on levinud Kaukaasias ja Krimmis. Eestis elab peamiselt mandriosas, eriti Kagu-Eestis.
Välimus
Täiskasvanud harivesilik on tähnikvesilikust suurem, kuni 18 cm pikkune. Isane on mõne sentimeetri võrra emasest lühem. Värvus sõltub elupaigast, tavaliselt on see tumedat tooni. Harivesilik on ülalt must, pruunikas või hallikas, tumedate täppidega, alt kollakas või oranž mustade laikudega. Nahk on jämedate teradega. Noortel harivesilikel võib seljal esineda kollane triip. Pulmarüüs isastel on saba külgedel sinakasvalged triibud.
Nilbõ
Nilbõ on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.
Harivesilik
Välimus
Isastel isenditel on suhteliselt kõrge hambuline hari, mis katkeb saba tüviku juures. Selle harja tõttu kannavad nad ka harivesiliku nime. Emastel kulgeb piki selga sageli kitsas kollane joon, kuid harja neil ei ole.
Elupaik
Harivesilik ei ole arvukas. Teda on 4–6 korda vähem kui tähnikvesilikku. Harivesiliku jaoks on nähtavasti parimad elutingimused metsastepis, kus teda on ainult 2–3 korda vähem kui tähnikvesilikku.
Ta eelistab metsajärvi, soote, tiike, veeauke, soid, rabasid ja kraave. Teda võib kohata ka laiade jõeorgudega kultuurmaastikul. Kui ta veest lahkub, peitub ta mahalangenud puude all, aukudes, urgudes, isegi pehkinud kändudes. Vees on ta aktiivne ööpäev läbi, kuival ainult öösiti. Veekogudes viibib ta kevade ja suve alguses, aga alates juuni keskpaigast siirdub kuivale.
Toitumine
Vees sööb harivesilik veemardikaid (ujurid, kukrikud, vesimardikad), limuseid, eriti herneskarpe, sääsevastseid, vesilutikaid, kiilivastseid, kahepaiksete kudu, kalamarja, vähilaadseid ja kulleseid.
Kuival toituvad nad vähe. Kolmandiku kuival püütud harivesilike maod olid täiesti tühjad. Nad söövad vihmausse, nälkjaid, putukaid ja nende vastseid ning mõnikord teiste vesilikuliikide maismaale siirdunud noorloomi.
1516
1516. aasta (MDXVI) oli 16. sajandi 16. aasta.
Nogu
Nogu (aastani 1997 Nogo) on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.
Leegion
pisi|Vana-Rooma armee sümboolika Leegion (ladina keeles tähendab legere väljavalimist) oli Vana-Rooma armee üksus.
Vabariigi aeg
Varases vabariigis oli leegionis 4800 jalaväelast ja 300 ratsanikku. 4. sajandil jaotati Camilluse reformidega 10 maniipuliks ja iga maniipul 2 tsentuuriaks. II Puunia sõja ajal (218-201) jaotati 30 maniipulist koosnev leegion 10 kohordiks.
Keisririigi aeg
Keisririigi ajal oli leegion jaotatud 10 kohordiks. Esimeses kohordis oli 1105 jalaväelast ja 132 ratsaväelast. Igas ülejäänus 550 jalaväelast ja 66 ratsaväelast. Kohort koosnes 5 tsentuuriast. Leegionis oli kokku 50 tsentuuriat (6095 jalaväelast, 726 ratsaväelast) ja kergerelvastuses abivägesid. Leegion oli varustatud 10 onageri, 55 viskemasina ja relvatöökodadega. Keiser Augustuse ajal oli leegione 25, kuid Septimius Severuse ajal tõusis nende arv 33-ni. Keiser Diocletianuse valitsemisajal vähendati leegionite isikkoosseisu suurust 5000-lt (osadel andmetel 6000-lt) 1000 kuni 500-le, kuid samas suurendati leegionite arvu, millega nende arv tõusis 140-ni.
Juhtimine
Leegioneid juhtisid tavaliselt senaatoriseisusest pärit mehed. Näiteks noor senaatoriseisusest tribuuni auastmega mees teenis leegioni ülema asetäitjana. Hiljem võis ta tõusta leegioni ülema ehk legaadi (Legatus legionis) ametikohale. Sellest kõrgem oli mõne provintsi tsiviiladministraator ja seal paiknevate vägede juht (legatus Augusti).
Ratsavägi
Ratsaväkke kuulusid enamasti jõukad Rooma noorukid, kes soovisid ennast enne poliitilise karjääri algust näidata. Varustuse pidi iga ratsaväelane ise muretsema. Ratsaväe osakaal leegionis oli väike, umbes 300 meest, mis jagunes kümneks 30-meheliseks üksuseks.
Kergejalavägi
Kergejalaväelasel ei olnud kindlat funktsiooni või kuuluvust. Seda kasutati vastavalt vajadusele. Põhiliselt kasutati neid lahingu algul, mil nad heitsid vaenlase pihta odasid ja kive.
Raskejalavägi
Raskejalavägi oli leegioni põhiosa. Koosnes leegionäridest, kellel igal oli pronksist kiiver, kilp, turvis ja lühike oda. Eelistatud relv oli lühike mõõk (gladius).
Raskejalavägi jagunes – vastavalt kogemusele – kolmeks eraldi liiniks. Esimese liini (hastati) moodustasid kõige nooremad. Kahekümnendates aastates mehed olid teises liinis (principes). Kolmas liin (triarii) koosnes veteranidest. Harva, kui nad lahingus osalema pidid. Pärast Gaius Marinust ei loetud sõdurite vanust.
Iga liin jagunes maniipuliteks. Iga maniipulit juhtis maniipuli vanim tsentuurio. Tsentuurio ehk sadakonna ülem Rooma armees
1352
1352. aasta
Sajandid: 13. sajand - 14. sajand - 15. sajand
Aastakümned: 1300. aastad 1310. aastad 1320. aastad 1330. aastad 1340. aastad - 1350. aastad - 1360. aastad 1370. aastad 1380. aastad 1390. aastad 1400. aastad
Aastad: 1347 1348 1349 1350 1351 - 1352 - 1353 1354 1355 1356 1357
Eintracht Frankfurt
Eintracht Frankfurt (eesti keeles ka Frankfurdi Eintracht) on Saksamaa linna Maini-äärse Frankfurdi 1899. aastal asutatud spordiühing, mis on tuntud oma jalgpallimeeskonna poolest.
Frankfurdi Eintrachti jalgpallimeeskond mängib Saksamaa kõrgliigas Bundesliga. 1959. aastast pärineb Frankfurdi Eintrachti ainus Saksamaa meistritiitel. Hooajal 1963/64 mängis Frankfurdi Eintracht Bundesliga avahooajal. Saksamaa karikavõistlused on võidetud viis korda, viimati hooajal 2017/18. 1980. aastal võitis Eintracht UEFA karika, kui finaalis alistati Mönchengladbachi Borussia. 2022. aastal võideti UEFA Euroopa Liiga, kui finaalis alistati penaltiseeria järel Šotimaa klubi Rangers.
Frankfurdi Eintrachti naiskond mängib Saksamaa naiste kõrgliigas Frauen-Bundesliga ning on tulnud Saksamaa meistriks seitsmel korral.
Praegune koosseis
''Seisuga 8. august 2023''
Mängijad
Uue staadioni avamise puhul valisid fännid oma klubi kõigi aegade parimad mängijad ühte koosseisu.
Ortumäe
Ortumäe on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.
1518
1518. aasta (MDXVIII) oli 16. sajandi 18. aasta.
Georg Salemann
Georg Salemann (6. märts 1597 Ristow Schlawe lähistel, Pommeri – 6. august 1657 Tallinn) oli saksa päritolu eesti kirjamees.
Salemann õppis Schlau, Pasewalki ja Stettini (Szczecini) koolides. 1623. aasta oktoobris immatrikuleerus ta Rostocki ülikooli, kus oli kohal ka aastal 1624. 15. septembril 1626 ordineeriti ta õpetajaks
Aastatel 1626–1632 oli Salemann Jüri koguduse pastor, 1632 Tallinna Pühavaimu koguduse abipastor ja 1640 sama koguduse eesti koguduse pastor.
Tema poeg Joachim Salemann (1629–1701) oli Eestimaa ja Tallinna piiskop (1693–1701).
Looming
Georg Salemann algatas riimi ja rütmi seatud kirikulaulu eestindamise (arvatavasti 1637). 1656 kirjutas Salemanni 45 kirikulaulu, lisaks on ta kirjutanud ka ilmalikus laadis eestikeelseid värsspalveid ja juhuluulet.
1349
1349. aasta
Ivan Alõpov
127px|pisi|Ivan Alõpov Ivan Alõpov (sündinud 19. aprillil 1982 Jekaterinburgis) on vene endine murdmaasuusataja.
1349
Sajandid: 13. sajand - 14. sajand - 15. sajand
Aastad: 1344 1345 1346 1347 1348 - 1349 - 1350 1351 1352 1353 1354
Mario Frick
Mario Fricki nime kannavad kaks tuntud Liechtensteini inimest:
1519
1519. aasta (MDXIX) oli 16. sajandi 19. aasta.
Reservaaž (keraamika)
Reservaaž (prantsuse réservage) on keraamikas esinev eseme angoobiga kaunistamise viis. Reservaažil tekib savieseme pinnal kahevärviline siluetne joonis savikeha enda värvist ja angoobist.
Tehnika
Need dekoori elemendid, kus soovitakse säilitada savikeha värvi, kaetakse eelpõletatud keraamilise eseme pinnal kinni kas rasva, õli või vahaga. Ese glasuuritakse või angobeeritakse ning kaetud piirkonnad jäävad glasuurist või angoobist puhtaks (vajadusel on võimalik valedele kohtadele kinnitunud glasuur või angoob hõlpsalt maha kraapida).
Ese põletatakse teist korda glasuurpõletusega. Põletusprotsessis põlevad orgaanilised ained välja.
Soome valitsusjuhtide loend
Soome valitsusjuhtide loend loetleb Soome valitsusjuhte.
Laine Viileberg
Laine Viileberg (17. juuli 1925 – 28. detsember 2003) oli eesti mikrobioloog.
Ta lõpetas Tartu Ülikooli 1952. aastal.
Ta töötas õppejõuna Tartu Ülikoolis taimefüsioloogia ja -biokeemia kateedris.
Esimene meditatsioon
Esimene meditatsioon on René Descartesi teose "Meditatsioonid esimesest filosoofiast" esimene peatükk.
Eestikeelne tekst (tõlge ladina keelest)
Arvamustest, mida saab kahtluse alla seada.
Märkasin juba mitu aastat tagasi, kui palju eksiarvamusi ma olen nooruses tõe pähe omaks võtnud ja kui kahtlane on kõik, mis ma nende peale hiljem olen ehitanud, ning taipasin, et kui ma tahan teadustes lõpuks midagi kindlat ja püsivat paika saada, pean ma järelikult kord elus kõik maatasa tegema, et hakata uuesti peale esimestest alustest; aga see töö tundus tohutu, ja ma ootasin, et jõuaks kätte sedavõrd küps iga, et pole enam tulemas paremat aega teaduste kallale asumiseks. Sellepärast ma viivitasin nii kaua, et nüüd jääksin süüdi, kui ma raiskaksin tegutsemiseks järelejäänud aja arupidamisele. Niisiis, täna just olengi sobivalt vabastanud vaimu kõigist muredest, varunud häirimatu jõudeaja ja tõmbunud üksindusse ning asun viimaks tõsiselt ja vabalt nende oma arvamuste kallale, et nad ühekorraga kõrvaldada.
Selleks ei ole mul aga tarvis näidata, et nad kõik on väärad, millega ma vist iial hakkama ei saakski; vaid kuna mõistuski (ratio) kinnitab, et ma pean sama hoolikalt hoiduma nõustumast arvamustega, mis ei ole täiesti kindlad ja kaheldamatud, kui ilmselt vääratega, siis piisab kõikide arvamuste tagasilükkamiseks sellest, kui ma leian igas arvamuses mingi põhjuse kahelda. Ja seetõttu pole tarviski iga arvamust eraldi läbi vaadata, mis oleks lõputu töö; vaid kuna aluste õõnestamisel variseb iseenesest kokku kõik, mis nendele on rajatud, ründan ma kohe põhialuseid, millele tugines kõik see, mida ma kunagi uskuma jäin.
Georg Krüdener
Georg Krüdener (ka Georg von Krüdener zu Rosenbeck või Jürgen Krüdener) oli Riia peapiiskopkonna ametnik ja vasall 16. sajandil.
Esimene meditatsioon
Eestikeelne tekst (tõlge ladina keelest)
Aga võib-olla on nii, et kuigi meeled petavad meid vahel mõne pisikese või kaugema asja puhul, jääb ikkagi väga palju muud, milles lihtsalt ei saa kahelda, kuigi seegi on võetud meeltest: et ma olen praegu siin, istun kamina juures, mul on talvekuub seljas, ma puudutan kätega seda paberit jms. Või jälle, kuidas saaks eitada, et needsamad käed ja kogu mu keha on minu omad? Kui ma just ei võrdle ennast mingite hullumeelsetega, kelle ajusid pehmendab nii kangekaelne musta sapi aur, et nad vankumatult väidavad end olevat näiteks kuningad, olles tegelikult väga vaesed, või purpurisse rüütatud, olles alasti, või et neil on pea asemel savinõu, või et nad on ise kõrvitsad, või klaasist puhutud; aga need on ju hullud, ja ma ei paistaks ise vähem pöörasena, kui ma nende näite enesele üle kannaksin.