cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Franjo Bosanac
Bosanaci esimeses kogumikus avaldatud Marchetto Cara frottola ' t "Io non compro più speranza" esitas USA saatesarjas "The X Factor" 2009. aastal ansambel The Bastard Sons of Dioniso.
Kullamaa kirikumõis
Kullamaa kirikumõis (saksa keeles Pastorat Goldenbeck) oli kirikumõis Kullamaa kihelkonnas Läänemaal.
Kuldīga rajoon
Kuldīga rajoon oli 1. juulini 2009 1. järgu haldusüksus Lätis.
Ingrid Agur
Ingrid Agur (sündinud Kiivit; 19. jaanuaril 1931 Polli vallas ) on eesti teatrikunstnik.
Kuldīga rajoon
Rajooni suuremad jõed olid Venta ja Abava.
Ingrid Agur
Ta elas aastatel 1941–1947 ja 1949–1957 küüditatuna Tomski oblastis. Lõpetas 1957. aastal Tomski töölisnoorte keskkooli. Aastatel 1957–1958 õppis Tartu Kunstikoolis, 1964. aastal lõpetas Eesti Riikliku Kunstiinstituudi teatrikunsti erialal (juhendaja Voldemar Haas).
Kuldīga rajoon
Rajoonis oli 2 linna (Kuldīga ja Skrunda).
Ingrid Agur
Aastatel 1964–2001 töötas teatrikunstnikuna Viljandis Ugala teatris, sealhulgas 1965–1994 peakunstnikuna.
Isiklikku
Tema abikaasa Jaak Agur oli Viljandi haigla arst ja poeg Hendrik Agur on koolidirektor, lendur ja kitarrist; abikaasa vend Rein Agur on lavastaja. Tema onu oli Jaan Kiivit seenior.
Rupert de Grave
Rupert de Grave (ka Robert, Ropert, Ruprecht; enne 1485 – märts 1535) oli Liivi ordu liige ja Viljandi komtuur aastatel 1518–1535.
Ruperti vanemad olid Bernd de Grave ja Anna Stael von Holstein. Ta pärines Vest Recklinghauseni piirkonnast Hasselist Recklinghauseni lähedalt. Tema perekond oli Vest Recklinghauseni aadelkonna seas küllaltki olulisel kohal, omades lääne nii Vestfaalis kui ka Madalmaades. Ruperti lähedased sugulased olid ka 1550. aastatel Liivi ordus tegutsenud Friedrich ja Gerd de Grave. Esimene oli tema nõbu, teise sugulusaste pole teada.
1485. aastal on Rupertit märgitud ilmikuna Vest Recklinghausenis. Tõenäoliselt millalgi 15. sajandi lõpus saabus ta Liivimaale ning astus Liivi ordusse. 1502. aastal sai ta Rakvere, 1512 Järva foogtiks ja 1518. aastal Viljandi komtuuriks. Nõnda kuulus ta ordumeister Wolter von Plettenbergi valitsusaja teise poole olulisemate ordukäsknike hulka.
Rupert oli tuntud oma vagaduse poolest. 1525. aastal asus ta palverännakule Jeruusalemma, Rooma, Santiago de Compostelasse ja püha Huberti hauale. Selleks sai ta juba 1524. aastal mitmelt poolt soovituskirju ning asus järgmisel aastal teele. Esmalt läks ta läbi Rooma Jeruusalemma, sealt jõudis ta Rooma 1525. aasta lõpus tagasi. Et tema palverännakule mineku järel oli Albrecht von Hohenzollern Preisimaa sekulariseerinud, siis oli Saksa ordu jäänud ilma oma peast ja Saksamaal ning Itaalias kardeti, et ka Plettenberg plaanib Liivimaad sekulariseerida. Ehkki de Grave polnud kuigi kogenud diplomaat, mida ta ka ise tunnistas, oli tegu ühe olulisema ordukäsknikuga ning Liivimaa situatsioon oli toona äärmiselt oluline teema, mistõttu ta pidi lisaks palverännakule tegutsema ka Liivi ordu saadikuna. Kõigepealt kohtus ta Roomas 1526. aasta algul paavst Clemens VII-ga ja kirjeldas talle Liivimaa olukorda. Grave arvas esialgu, et saüüdistused Plettenbergi usuvahetuse osas on alusetud ja kaitses oma ordumeistrit paavsti ees. Ent hiljem, juba Saksamaale reisides, kuulis ta üha uusi kuulujutte ning jäi neid lõpuks uskuma, jagades oma kahtlusi ka Saksa ordu Saksa haru esindajatele, kellega ta sama aasta maikuus Põhja-Saksamaal kohtus. Ta arutas nendega olukorda Liivimaal ja avaldas lootust, et ehk pole kuulujutud Plettenbergist siiski tõesed. Hiljem liikus ta edasi Madalmaadesse ja sai peagi uusi teateid Liivimaalt, mis ta mured Plettenbergi usuvahetuse osas hajutasid. Ühtlasi sai ta juurde kindlust, et ordu huvides peab ta Hispaanias ka keiser Karl V-ga kohtuma.
Kuivõrd Grave suutis Saare-Lääne vaenuse ajal oma poliitilist tahet ordus peale suruda, on küsitav, sest 1534. aasta maapäeva kohta, mis toimus Viljandis, on markkrahv Wilhelmi kojaülem Meinecke von Schierstedt märkinud, et Grave kanti saali, kus maapäev toimus, sest ta suutis oma käsi ja jalgu vaevu liigutada. Tõenäoliselt oli ta selleks ajaks juba küllaltki kõrges eas, võimalik, et isegi peaaegu sama vana kui Plettenberg. Ta suri 1535. aasta märtsis mõned päevad pärast viimase surma.
Jēkabpilsi rajoon
Jēkabpilsi rajoon oli 1. juulini 2009 1. järgu haldusüksus Lätis. Piirnes lõunas Leeduga.
Rajooni suurim jõgi oli Daugava.
Rajoonis oli 3 linna: Jēkabpils, Aknīste ja Viesīte.
Käina kirikumõis
Käina (Keina) kirikumõis (saksa keeles Pastorat Keinis) oli kirikumõis Käina kihelkonnas Läänemaal. Tegemist oli Eesti alade suurima kirikumõisaga, millele kuulus 1762 tiinu maad.
Martna kirikumõis
Martna kirikumõis (saksa keeles Pastorat Martens) oli kirikumõis Martna kihelkonnas Läänemaal.
Pattulangemine
Pattulangemine on aabrahamlike religioonide mütoloogias esinev sündmus, mille käigus inimene eraldub Jumalast.
Tartu linnapea
Tartu linnapea juhib Tartu Linnavalitsust.
2007. aastal täitis Tartu linnapea Tartu linna põhimääruse järgi järgmisi ülesandeid:
Linnapead
...
Tartu linnapea ametiraha
1875. aastal valmistati Tartu linnapea ametiraha, mida linnapead kandsid ametikohuste täitmisel kuni 1917. aastani, mil see kaduma läks. 1940. aastal leidis endine linnapea Heinrich Luht selle oma raamatukapist, kus see oli nähtavasti kogu aeg olnud, ja andis selle tolleaegsele linnapeale Robert Sinkale.
Natsume Sōseki
Natsume Sōseki (jaapani 夏目 漱石, pärisnimega Natsume Kinnosuke 夏目金之助; 9. veebruar 1867 – 9. detsember 1916) oli jaapani kirjanik, Meiji ajastu üks kuulsamaid jaapani kirjanikke.
Natsume Sōseki alustas kirjanduslikku tegevust luuletuste ja novellidega, millest tuntuim on koomiline romaan "Mina olen kass" (1905, eesti keeles 2023). Tema tuntumad romaanid on "Kokoro" (1914) ja "Noorsand" (Botchan 1906, eesti keeles 2022).
Tema portree on 1984–2004 käibel olnud Jaapani 1000-jeenisel pangatähel. thumb|vasakul
Spartacus
thumb|Spartacuse kuju Pariisis Spartacus (arvatavasti 120 – 71 eKr) oli gladiaatorite ülestõusu juht.
Ta oli traakia päritolu Rooma palgasõdur, kuid deserteerus, võeti vangi ja müüdi gladiaatoriks.
Aastal 73 eKr alustas ta gladiaatorite ülestõusu.
Ta põgenes koos umbes 70 gladiaatoriga Lentulus Batiatuse koolist Capua lähedal. Põgenikud varjusid järsul Vesuuvi mäel, kuhu viis ainult üks tee. Ümbruskonna rikastelt röövisid nad endale korraliku relvastuse ja suutsid vastu hakata isegi sõjaväele. Rooma sõjasalk Gaius Claudius Glaberi juhtimisel sulges neil tee. Põgenikke ähvardas näljasurm, kuid nad tegid endale metsviinapuu väätidest köied ja ründasid roomlaste salka tagantpoolt ning purustasid selle totaalselt. Kuuldus ülestõusnutest levis kogu Itaalias nagu kulutuli ja peagi oli gladiaatoritega ühinenud kümneid tuhandeid põgenenud orje. Enamik nendest olid väljastpoolt Itaaliat lahingus võetud sõjavangid, nii et nendest sai korraliku sõjaväe. Spartacus tahtis oma armee abil viia orjad üle Alpide kodukohtadesse tagasi. Rooma konsulid Lucius Gellius Publicola ja Gnaeus Cornelius Lentulus Clodianus said Spartacuselt lüüa.
Järsku pöördus Spartacus Lõuna-Itaaliasse. Nähtavasti polnud orjad oma sihtides päris üksmeelel. Niisiis läksid Spartacus ja teised põhjast Lõuna-Itaalia tippu sooviga pääseda Sitsiilia saarele. Kuid piraadid, kes lubasid nad üle mere viia, vedasid neid alt ja need, kes põhja poole tagasi ei läinud, vaid proovisid parvedega Sitsiiliasse saada, hukkusid tormis.
Vahepeal olid roomlased aga oma jõude koondanud. Ülestõusu mahasurumise võttis enda peale Marcus Crassus. Tema korraldusel kaevasid roomlased piki Itaalia lõunatippu kraavi ja kuhjasid selle taha valli. Eesmärgiks oli tõkestada orjade tagasitee Itaaliasse. Kuid ühel öösel murdsid nad müürist läbi ja ootamatu rünnaku tulemusena oli ka kaitseliin nende vastu võimetu. Mõne aja pärast toimus Crassuse leegionäride ja Spartacuse väe vahel otsustav lahing. Orjade ülestõus oli lõpuks maha surutud ja tuhanded orjad, kes kätte saadi, löödi Via Appia äärde teiste orjade hirmutamiseks risti. Spartacus langes tõenäoliselt lahingus, aga tema laipa ei leitud.
Spartacus ilukirjanduses
Rafaello Giovagnoli romaan "Spartacus" (1874) on eesti keeles ilmunud kolmes trükis:
Kare vesi
pisi| Kareda vee tõttu [[Kraan|lubjastunud vannisegisti Arizonas]] Kare vesi (ka kalk vesi) on suure mineraalainete sisaldusega vesi (vastandina pehmele veele).
Kare vesi tekib siis, kui vesi imbub läbi lubjakivi, kriidi või kipsi ladestiste. Sellepärast sisaldab selline vesi suhteliselt palju Ca2+ja Mg2+ ioone. Enamasti pärineb vees olev kaltsium kaltsiumkarbonaadist (CaCO3) ja kaltsiumsulfaadist (CaSO4), magneesium aga enamasti CaMg(CO3)2-st.
Kare joogivesi on tervisele üldiselt kasulik.
Pühalepa kirikumõis
Pühalepa kirikumõis (saksa keeles Pastorat Pühhalep) oli kirikumõis Pühalepa kihelkonnas Läänemaal.
Kare vesi
Kareda vee kuumutamisel tekib katlakivi. Seega võib liigne karedus tekitada suuri probleeme tööstuslikes seadmetes, kus tuleb vee karedust hoolega jälgida, et vältida kulukaid rikkeid boilerites, jahutustornides ja muudes vett käitlevates või tarbivates seadmetes. Kodustes tingimustes viitab karedale veele vahu puudumine seebiga pesemisel ning katlakivi moodustumine veekeetjates ja boilerites. Kui vee karedus on probleemiks, siis kasutatakse kareda vee kahjulike mõjude vähendamiseks vee pehmendamist.
Päritolu
Looduslikus vihmavees, lumes ja muudes sademetes on tavaliselt väga vähe mitmevalentseid katioone, nagu näiteks kaltsiumi ja magneesiumi. Seal võib mõningal määral olla naatriumi, kloriidi ja sulfaadi ioone, mis on võinud sinna sattuda meretuulte tagajärjel. Kui sademed läbivad kõvasid, vett mitteläbilaskvaid ja kaltsiumivaestest kivimitest koosnevaid kihte, leitakse sealt mitmevalentseid katioone samuti väga vähesel määral ja sellist vett nimetatakse pehmeks veeks. Soomes on põhjavesi pehme just sellel põhjusel. Meil Eestis leidub seevastu palju paekivi ja sellepärast on meie põhjavesi üldiselt kare.
Keerulisema geoloogiaga piirkondades võib isegi lühikeste vahemaade järel leida väga erineva kareduse astmega vett.
Püsiv veekaredus
Järgmine tasakaalureaktsioon kirjeldab kaltsiumkarbonaadi ja kaltsiumvesinikkarbonaadi lahustumist ja moodustumist:
Karbonaatne karedus
Karbonaatne ehk mööduv karedus johtub kaltsiumvesinikkarbonaadi ja magneesiumvesinikkarbonaadi sisaldusest vees. Nende soolade lahustumisel vabanevad vette kaltsiumi ja magneesiumi ioonid (Ca2+, Mg2+) ning karbonaadi ja vesinikkarbonaadi ioonid (CO32- ja HCO3-). Erinevalt sulfaat- ja kloriidühenditest põhjustatud püsivast karedusest saab seda "ajutist" karedust vähendada kas siis vee keetmise või kustutatud lubja (kaltsiumhüdroksiidi) lisamise teel. Keetmine kiirendab vesinikkarbonaadist karbonaadi moodustumist mis sadestab osa kaltsiumi ja magneesiumi ioonidest lahusest välja, mistõttu vee üldkaredus väheneb.
Efektid
Vee karedust võib seega ka defineerida kui seebi tarbimise võimet või kui seebi sadestumisvõimet, mis ei lase seebiveel vahutada. Sünteetilised detergendid kareda veega sellist soga ei moodusta. paremal|pisi|210x210px| Osa iidsest Rooma Eifeli akveduktist Saksamaal. Pärast umbes 180-aastast kasutust olid akvedukti seintele tekkinud kuni 20 cm paksused mineraalsed ladestused. Kuna pehmes vees on kaltsiumi ja magneesiumi ioone vähe, siis ei teki seebiga pesemisel nii palju kaltsiumi ja magneesiumi stearaate, mis võiksid halvendada seebi pesemisomadusi. Samuti ei teki pehme vee puhul kaltsiumi- ja magneesiumiühendite ladestumist veekütteseadmetes ja -torudes.
Ioonide olemasolu elektrolüüdis, antud juhul siis karedas vees, võib veel ka põhjustada galvaanilist korrosiooni, mille puhul üks metall korrodeerub kokkupuutel teist tüüpi metalliga, eeldades, et mõlemad puutuvad kokku elektrolüüdiga. Kareda vee pehmendamine ioonivahetuse teel ei suurenda iseenesest selle korrosiivsust.
Vee pehmendamine
Sageli on vaja karedat vett pehmendada. Enamik pesuaineid sisaldab koostisosi, mis neutraliseerivad kareda vee mõju pindaktiivsetele ainetele mistõttu pole vee pehmendamine alati tingimata vajalik. Küll aga soovitatakse pehmendada tarbeveevõrku suunatavat sooja vett, et vältida või edasi lükata katlakivi tekkimist veesoojendites. Levinud meetod vee pehmendamiseks on ioonivahetusvaikude kasutamine, mis asendavad kahevalentsed ioonid nagu Ca2+ ja Mg2+ kahekordse arvu monovalentsete ioonidega, nagu Na+ või K+.
Pesusooda (naatriumkarbonaat, Na2CO3) on kergesti kättesaadav ja seda on pikka aega kasutatud koduses pesupesemises veepehmendajana koos tavalise seebi või pesuainega.
Vett, mida on pehmendatud, võib nimetada pehmendatud veeks. Sellistel juhtudel võib vesi sisaldada ka suurendatud kogustes naatriumi-, kaaliumi-, vesinikkarbonaadi- ja kloriidi ioone.
Tervislikud kaalutlused
Maailma Terviseorganisatsioon ütleb, et "ei näi leiduvat mingeid veenvaid tõendeid selle kohta, et vee karedus võiks põhjustada inimeste tervisele kahju". Tegelikult on Ameerika Ühendriikide riiklik teadusnõukogu leidnud, et kare vesi toimib tegelikult kaltsiumi ja magneesiumi toidulisandina.
Mõned uuringud on näidanud nõrka pöördvõrdelist seost vee kareduse ja meeste südame- veresoonkonna haiguste vahel kuni tasemeni 170 mg kaltsiumkarbonaati liitri vee kohta. Maailma Terviseorganisatsioon on need tõendid üle vaadanud ja jõudnud järeldusele, et andmed ei olnud veel piisavad, et anda soovitusi vee kareduse optimaalse taseme kohta.
Soovitused on antud kaltsiumi ja magneesiumi maksimaalseks ja minimaalseks tasemeks joogivees vastavalt (40–80 ppm) ja (20–30 ppm) ning soovitavaks üldkareduseks väljenduna kaltsiumi ja magneesiumi kontsentratsioonide summana 2–4 mmol/L.
Teised uuringud on näidanud nõrka korrelatsiooni südame-veresoonkonna tervise ja vee kareduse vahel.
Mõned uuringud seostavad kareda vee kasutamist kodus laste suurenenud riskiga haigestuda ekseemi.
Pehmendatud vee ekseemi uuring (SWET), mitmekeskuseline randomiseeritud kontrollitud uuring ioonivahetuspehmendajate kohta laste ekseemi raviks, viidi läbi 2008. aastal. Siiski ei leitud olulist erinevust sümptomite leevendamisel nende laste vahel, kellel oli juurdepääs kodusele veepehmendusele, ja nende laste vahel, kellel seda ei olnud.
Mõõtmine
Vee karedust saab määrata instrumentaalanalüüsiga. Vee kogukaredus on Ca2+ ja Mg2+ molaarsete kontsentratsioonide summa mol/L või mmol/L ühikutes. Kuigi vee kareduse mõõtmisel arvestatakse tavaliselt ainult kaltsiumi ja magneesiumi (kaks kõige levinumat kahevalentset metalli iooni) kogukontsentratsiooni, võib rauda, alumiiniumi ja mangaani samuti esineda mõnes kohas tavalisest suuremas koguses. Raua olemasolu annab kaltsifikatsioonile iseloomuliku pruunika(roostelaadse) värvi, samas kui enamik teistest kaltsiumiühenditest on valget värvi.
Erinevad alternatiivsed ühikud esitavad kaltsiumoksiidi (CaO) või kaltsiumkarbonaadi (CaCO3) ekvivalentset massi, mis lahustatuna mahuühikus puhtas vees annaks tulemuseks sama Mg2+ ja Ca2+ molaarkontsentratsiooni. Erinevad ümberarvestustegurid tulenevad asjaolust, et kaltsiumoksiidi ja kaltsiumkarbonaatide ekvivalentmassid on erinevad ning kasutatakse erinevaid massi- ja mahuühikuid. Ühikud on järgmised:
Kareda/pehme vee klassifikatsioon
Kuna vees lahustunud mineraalide täpne segu koos vee pH ja temperatuuriga määrab kareduse käitumise, ei kirjelda ühenumbriline skaala karedust piisavalt rangelt. Ameerika Ühendriikide geoloogiateenistus kasutab aga kareda ja pehme vee puhul järgmist klassifikatsiooni: Merevesi on mitmesuguste lahustunud soolade tõttu väga kare. Keskmiselt on merevee karedus 6630 ppm (6,63 grammi liitri kohta). Seevastu magevee karedus on vahemikus 15 kuni 375 ppm.
Christian Ntsay
Christian Louis Ntsay (sündinud 27. märtsil 1961) on Madagaskari poliitik, alates 6. juunist 2018 Madagaskari peaminister.
President Hery Rajaonarimampianina nimetas ta ametisse, kui eelmine peaminister Olivier Mahafaly Solonandrasana oli sunnitud üleriigiliste meeleavalduste tõttu tagasi astuma. Ntsayd tuntakse kogenud tehnokraadina ning ta on töötanud ÜRO-s.
Johannes Paulus II poolt õndsaks kuulutatud isikud
Paavst Johannes Paulus II kuulutas õndsaks 1381 isikut.
Kõrgeimate hoonete loend
Siin on loetletud maailma kõrgeimaid hooneid.
pisi|tühi|500px|Maailma kõrgeimad hooned ja tornid (üle 400 m)
Ehitiste kõrgus kõrgeima detaili järgi
Järgnev loend on koostatud antennitippude kõrguste järgi.
Maḩmūd Aḩmadīnezhād
thumb|Maḩmūd Aḩmadīnezhād (2007) Maḩmūd Aḩmadīnezhād (pärsia keeles محمود احمدی نژاد ; sündinud 28. oktoobril 1956) on Iraani poliitik. Ta oli 2005. aasta 3. augustist kuni 2013. aasta 3. augustini Iraani president.
Aḩmadīnezhād on hariduselt insener. Enne presidendiks saamist oli ta 2003–2005 Teherani linnapea.
Maḩmūd Aḩmadīnezhād oli kuues Iraani Islamivabariigi president. Ta sai presidendiks rahvahääletuse teel 2005. aasta 6. augustil pärast 2005. aasta presidendivalimisi. Ta oli pärast 24-aastast vaheaega esimene mittevaimulikust Iraani president. Enne presidendiks saamist oli ta Teherani linnapea ja Ardabīli provintsi kindralkuberner. Iraagi-Iraani sõja ajal teenis ta Islami Revolutsioonilises Kaardiväes. President ei ole Iraanis kõige mõjuvõimsam isik. Selleks on Iraani Ülemjuht ajatolla ‘Alī Khāmene'ī, kelle võimu määratleb Iraani põhiseaduse 113. artikkel. Khāmene'ī on Iraani relvajõudude ülemjuhataja ning talle kuulub lõplik sõna välis- ja sisepoliitikas.
Aḩmadīnezhād on kutsunud üles Iisraeli riiki ja selle valitsust laiali saatma, kuna tema arvates pole Iisraeli valitsus legitiimne. Palestiinlased vajavad piirkonnas tugevamat sõnaõigust, sest moodustavad märkimisväärse osa Iisraeli rahvastikust. Lisaks peaks Aḩmadīnezhādi sõnul Iisrael vabu valimisi korraldama. Üks tema enim kriitikat tekitanud väiteid pärineb Iraani ametlikule uudisteagentuurile antud intervjuust, kus Aḩmadīnezhād kutsus üles Iisraeli „kaardi pealt ära pühkima“. Ta on rahvusvaheliselt süüdi mõistetud selle eest, et kirjeldas holokausti müüdina. See viis lõpuks tema süüdistamiseni antisemitismis. Vastuseks süüdistusele on Aḩmadīnezhād vastanud: „Ei, ma ei ole juudivastane, ma austan neid väga.“
Presidendina kehtestas Aḩmadīnezhād bensiini normimisplaani, mille eesmärk oli vähendada fossiilkütuste tarbimist riigis. Lisaks kehtestas ta avalike ja erapangateenuste intressimäärasid.
Päritolu ja elu enne poliitikukarjääri
Aḩmadīnezhādi sünninimi oli Mahmoud Saborjhian. Ta oli sepa poeg ja sündis Garmsari piirkonnas Aradani külas. 1950. aastatel kolis tema perekond parema elujärje otsingul Teherani. Sel perioodil vahetas perekond oma nime Aḩmadīnezhādi vastu.
1976. aastal astus Aḩmadīnezhād Iraani Riiklikku Ülikooli. Ta on väitnud, et saavutas sellel õppeaastal 132. koha 400 000 kandideerija hulgast. Varsti võeti ta vastu Iraani Tehnikaülikooli bakalaureuseõppesse ehitusteaduskonnas. 1986. aastal astus ta magistriõppesse ning 1997. aastal sai inseneriehituses ja linnaplaneerimises doktorikraadi. Samal ajal (1993–1997) oli ta Ardabili provintsi kindralkuberner. Aḩmadīnezhād oli ülikoolis lektor ja ülikooli nõukogu liige kuni 1989. aastani.
Pärast 1979. aastal toimunud islamirevolutsiooni sai Aḩmadīnezhādist Tugevdamisameti rühmajuht. Tugevdamisamet oli organisatsioon, mille eesmärk oli takistada opositsioonilise organisatsiooni Mojahedin-e Khalqi toetajaskonna kasvu. Pärast seda, kui Saddam Hussein ründas Iraani, liitus Aḩmadīnezhād Islami Revolutsioonilise Kaardiväega ning teenis selle luures ja julgeolekuaparaadis. Teisalt on tema nõunik Mojtaba Samareh Hashemi öelnud, et Aḩmadīnezhād "ei ole kunagi olnud ametlik või mitteametlik kaardiväe liige, selle asemel oli ta .. lihtsalt mobiliseerimise käigus kaasa haaratud liige".
Aḩmadīnezhād on abielus. Tal on kaks poega ja üks tütar. Üks tema poegadest õppis Amirkabiri Tehnikaülikoolis (Teherani Polütehnilises Instituudis).
Varajasem poliitiline tegevus
Aḩmadīnezhād alustas poliitilist karjääri 1980. aastatel Lääne-Aserbaidžaani Maku ja Khoy piirkonna kubernerina. Seejärel sai temast kaheks aastaks Kurdistani provintsi kindralkuberneri nõunik, mille järel määrati ta 1993. aastal Ardabili provintsi kindralkuberneriks. 1997. aastal kõrvaldas Mohammad Khatami Aḩmadīnezhādi Ardabili kindlarkuberneri kohalt ning selle järel naasis ta ülikooli õppejõuks.
2003. aastal määras Teherani linnavolikogu Aḩmadīnezhādi kui Islamistliku Iraani Ehitajate Liidu kandidaadi linnapeaks. Vastaskandidaat oli konservatiivsele Aḩmadīnezhādile alla jäänud 12 protsendiga. Linnapeana tühistas Aḩmadīnezhād paljud uuendused, mille olid varem heaks kiitnud modernistidest ja reformimeelsetest linnapead. Lisaks suurendas ta religiooni tähtsust kultuurikeskuste tegevuses ning rajas ametiasutustes ja kaubanduskeskustes meeste ja naiste jaoks erinevad liftid. Samuti käis ta välja idee, mille kohaselt maetaks Iraagi-Iraani sõja ohvrid Teherani suurtele väljakutele. Lisaks pani Aḩmadīnezhād rõhku annetustegevuse suurendamisele. Vaeseid toetati, andes neile näiteks tasuta seepi.
Presidendikampaania alguses polnud Aḩmadīnezhād laialdaselt tuntud. Teda tunti eelkõige kui mitme varasema reformi tühistajat. Pärast seda, kui Aḩmadīnezhād valiti presidendiks, astus ta Teherani linnapea kohalt tagasi. Tema tagasiastumispalve võeti vastu 2005. aasta 28. juunil. Aḩmadīnezhād on ka Islami Ühiskonna Inseneride Kesknõukogu liige, kuid tema peamine parteiline toetus pärineb Islamistliku Iraani Ehitajate Liidu partei siseringkonnast.
Tuumaprogramm
Aḩmadīnezhād on olnud häälekas Iraani tuumaprogrammi toetaja ning on rõhutanud programmi rahuotstarbelisust. Ta on korduvalt toonitanud, et tuumapommi loomine ei ole tema valitsuse eesmärk. Ta on öelnud, et tuumapoliitika on „ebaseaduslik ja vastuolus meie religiooniga“. 2006. aasta jaanuaris Teheranis toimunud konverentsil mainis ta, et riik, millel on „kultuur, loogika ja tsivilisatsioon“, ei vaja tuumarelvi. Sihipäraselt tuumarelvi loovad maad soovivad Aḩmadīnezhādi väitel lahendada kõik küsimused jõumeetoditega. Ühes 2008. aastal antud intervjuus täpsustas ta oma seisukohta veelgi, öeldes, et riigid, kes tuumarelva soovivad, on poliitiliselt mahajäänud. Tuumariigid, mis oma relvi arendavad, on aga „veel rohkem mahajäänud“.
2006. aasta aprillis teatas Aḩmadīnezhād, et Iraan on edukalt rikastanud uraani astmeni, mis on sobiv tuumaahela loomiseks. Kõnes üliõpilastele ja akadeemikutele Mashhadi linnas väitis ta, et Iraani seisukord on muutunud kapitaalselt, kuna Iraan on saanud tuumajõuga riigiks ning suhtleb nüüdsest teiste riikidega sellelt astmelt. 13. aprillil 2006. aastal ütles Aḩmadīnezhād Iraani uudisteagentuurile (IRNA-le), et mittesõjaotstarbeline Iraani tuumaprogramm ei kujuta endast ohtu ühelegi riigile, kuna „me tahame rahu ja stabiilsust ja me ei põhjusta ebaõiglust kellelegi ning samal ajal ei alistu me ka kellegi ebaõiglusele“.
Iraani presidendi kantselei ei vastuta tuumajaama-alase poliitika üle. Seda koordineerib hoopis Riikliku Ülemjulgeolekunõukogu. Nõukogus on 2 liiget, kelle on ametisse nimetanud Ülemjuht, lisaks sõjaväeametnikud ning seadusandliku, täidesaatva ja kohtuvõimu esindajad valitsusest. Nõukogu allub Ülemjuht ajatolla Khāmene'īle, kes käskis 2005. aastal tuumarelvad keelustada.
Ehkki tavaliselt Khāmene'ī hoidub avalikkuse ees rääkimast, siis sellegipoolest on ta tugevalt kritiseerinud Aḩmadīnezhādi seisukohti tuumaenergia vallas. Aḩmadīnezhād lubas 2008. aasta 23. veebruaril, et ükski riik ei saa takistada Iraanil arendamast rahumeelset tuumaprogrammi, ja lisas, et mõned riigid on tuumatehnoloogia monopoliseerinud. Aḩmadīnezhād teatas, et on kindlaks tehtud vähemalt 16 võimalust, kuidas rahumeelset tuumaprogrammi arendada.
Suhted Ameerika Ühendriikidega
Aḩmadīnezhādi presidentuuri jooksul elavnesid Iraani ja USA suhted. Iraan ja USA olid 1980. aastal diplomaatilised suhted külmutanud ning neil ei olnud otsest diplomaatilist kontakti kuni 2007. aasta maini.
8. mail 2008. aastal saatis Aḩmadīnezhād isikliku kirja president Bushile, kutsudes teda üles „uutele ideedele”, et lahendada Iraani tuumaprogrammi tupikküsimust. USA riigisekretär Condoleezza Rice ja rahvusliku julgeoleku nõunik Stephen Hadly pidasid kirja poliitiliseks vembuks ja rahva tähelepanu tõmbajaks, mis ei puudutanud üldse USA muresid seoses Iraani tuumaprogrammiga. Mõni päev hiljem ütles Aḩmadīnezhād ühel kohtumisel Jakartas, et „see kiri oli üleskutse monoteismile ja õiglusele, mis on iseloomulikud mõlemale jumalikule prohvetile“.
Aḩmadīnezhād kutsus president George W. Bushi ÜRO Üldassamblees debatile, mis pidi aset leidma 2006. aasta 19. septembril. Debatt pidi sisaldama arutelu Iraani õiguse üle rikastada uraani. Valge Maja pressiesindaja Tony Snow lükkas kutse resoluutselt tagasi. pisi|Aḩmadīnezhād 2006. aasta novembris kirjutas Aḩmadīnezhād avatud kirja Ameerika rahvale, milles väljendas enda ärevust ja muret. Ta rõhutas, et on kiirelt vaja arendada dialoogi USA ja Iraani vahel, kuna USA administratsiooni tegevused Lähis-Idas on muret tekitavad ning USA varjab tõde tegeliku olukorra kohta.
2008. aasta oktoobris väljendas president Aḩmadīnezhād rahulolu 2008. aasta majandussurutise üle. Ta kutsus kriisi pilkavalt liberalismi kokkukukkumiseks. Aḩmadīnezhād lisas, et läänt on juhitud "surnud punkti" ning et Iraan on uhke, et „on suutnud lõpu teha liberaalsele majandusele“. Aḩmadīnezhād ütles 2008. aasta septembris ÜRO Üldassambleele peetud kõnes, et Ameerika impeerium on varsti kokku kukkumas. „Ameerika impeerium .. on jõudmas oma teelahkme lõpuni ning selle riigi järgmised valitsejad peavad piirama enda segamist maailma asjadesse ning jääma vaid enda riigi piiresse,“ lisas president Aḩmadīnezhād.
Kantaat
Barokiajastul oli kantaat aaria kõrval tähtsaim vokaalžanr. 17. sajandi alguses tähistas see lihtsalt vokaalteost, sajandi teisel poolel kujunes umbes kümneosaliseks teoseks koorile ja solistidele väikese orkestri saatel. Koosnes aariatest, retsitatiividest, ansamblitest, seega sarnanes väikese ooperistseeniga.
Oratoorium
Oratoorium (itaaliakeelsest sõnast oratorio – 'palvesaal') on koorile, solistidele ja sümfooniaorkestrile kirjutatud mitmeosaline dramaatilisel süžeel põhinev heliteos.
Erinevalt ooperist ei kasutata oratooriumis lavakujundust, kostüüme ega liikumist. Oratoorium on vaimuliku sisuga, kuid pole seotud jumalateenistusega. Palju oratooriumeid kirjutas Georg Friedrich Händel.
Esimene Eesti oratoorium on Rudolf Tobiase 1907. aastal kirjutatud "Joonase lähetamine".
Idanemine
Idanemine on protsess, kus sobivasse keskkonda sattunud seemnes algavad biokeemilised reaktsioonid: toitekoest liiguvad varuained idusse, see hakkab kasvama, lükkab seemnekesta laiali ning tõuseb tõusmena mullapinnale.
Vani rajoon
Vani rajoon on 2. järgu haldusüksus Gruusias Imerethis.
Idanemine
Sageli on seemned idanemisvõimelised kohe pärast täisküpsuse saavutamist. Teatavatel juhtudel aga vajavad seemned nn idanemispuhkust – nad on võimelised idanema alles kindla aja möödudes. Seemnes asuvad inhibiitorid, mis lagunevad alles teatud aja möödudes, tagades sellega, et sügisel varisenud seeme hakkab idanema alles kevadel. Üldiselt idanemispuhkus katkeb, kui seeme on sattunud piisavalt niiskesse ja pimedasse keskkonda, kuid on ka erandeid.
Soome riigipeade loend
Soome riigipeade loend loetleb Soome presidendid alates riigi esmakordsest iseseisvumisest 1917. aastal. Friedrich Karl, Hesseni prints (1868–1940) valiti Soome kuningaks 7. oktoobril 1918, kuid ta ei saabunud riiki ja tagandati troonilt 4. detsembril 1918.
Jälgede jälgedes
"Jälgede jälgedes" on eesti rokkansambli Ultima Thule album, mis ilmus 2010. aasta novembris.
Lood salvestati Tallinnas Elmu Värgi Linnahalli helistuudios 2010. aasta sügisel. Erinevalt eelmisest albumist "Ingel ja Suli" salvestati "Jälgede jälgedes" vana analoogtehnikaga.
Märjamaa kirikumõis
Märjamaa kirikumõis (saksa keeles Pastorat Merjama) oli kirikumõis Märjamaa kihelkonnas Läänemaal. Tegemist oli pindalalt kõige väiksema kirikumõisaga Eestis - mõisale kuulus vaid 28 tiinu maad.
10 km käimine
10 km käimine on kergejõustiku ala.
Meeste maailmarekordi omanik on venelane Roman Rasskazov ajaga 37.11, mille ta saavutas 28. mail 2000 Saranskis. Naiste maailmarekordi omanik on venelanna Jelena Nikolajeva ajaga 41.04.
Revolutsiooni aurelv
pisi|Kliment Vorošilovile antud saabli käepide pisi|Semjon Budjõnnõile antud Mauseri püstol Revolutsiooni aurelv (vene keeles Почётное революцио́нное ору́жие) oli Nõukogude Venemaa ja Nõukogude Liidu sõjaline autasu aastail 1919–1930.
Revolutsiooni aurelv anti järgmistele isikutele:
21 autasustatust represseeriti 12, 1 sooritas enesetapu, 2 või 3 tapeti ja 5 või 6 surid loomulikku surma.
Jørn Utzon
thumb|[[Sydney ooperiteater]] thumb|[[Kuveidi parlamendihoone]] thumb|[[Paustiani mööblimaja Kopenhaageni sadamas]] thumb|[[Bagsværdi kirik]] Jørn Oberg Utzon (9. aprill 1918 Kopenhaagen – 29. november 2008 Kopenhaagen) oli taani arhitekt, Pritzkeri auhinna laureaat. Kuulsaks sai ta eelkõige Sydney ooperiteatri projekti autorina.
Lapsepõlv ja õpingud
Jørn Utzon sündis Kopenhaagenis, tal oli vanem vend Leif. Kui tema isa sai töö laevaehitusinsenerina Taani laevastikus, kolis pere Aalborgi. Jørn veetis lapsena palju aega laevatehases, jälgides laevade ehitamist. Ta pööras suurt tähelepanu pisimatelegi konstruktsiooni üksikasjadele. Laevatehases kogetu oli talle hilisema karjääri jooksul oluliseks inspiratsiooniallikaks ning aitas tema enda sõnul leida optimaalse suhte funktsionaalsuse ja disaini vahel.
Polüsahhariidid
pisi|[[Tselluloosi struktuur]] Polüsahhariidid ehk polüoosid on rühm suure molekulmassiga süsivesikuid (sahhariide ehk suhkruid), mida saab vaadelda ühenditena, mis koosnevad glükosiidsidemega ühendatud monosahhariidi molekulide jääkidest (eraldunud on H2O).
Jørn Utzon
Lapsepõlv ja õpingud
Aastal 1930 külastati kogu perekonnaga Stockholmi maailmanäitust, kus Jørn Utzon tutvus funktsionalismiga, mis talle sügava mulje jättis. Eriti suurt muljet avaldas talle tolleaegne tuntuim rootsi arhitekt Gunnar Asplund.
Polüsahhariidid
Enamasti loetakse polüsahhariidideks need, mis sisaldavad rohkem kui 10 monosahhariidilüli. Kui polüsahhariidi molekul koosneb sama tüüpi monosahhariididest, siis on tegemist homopolüsahhariidiga (glükogeen, tselluloos), kui aga erinevatest monosahhariididest, siis on tegemist heteropolüsahhariidiga (hemitselluloos, pektiin).
Jørn Utzon
Lapsepõlv ja õpingud
Aastal 1937 kolis perekond Helsingøri. Samal aastal asus Jørn Utzon Kopenhaagenis Taani Kuninglikus Kunstiakadeemias arhitektuuri õppima. Ta lõpetas akadeemia 1942. aastal.
Polüsahhariidid
Kõrgmolekulaarsed polüsahhariidid on Maa biosfääris kõige suurema osakaaluga orgaanilised ained. Need omavad looduses olulist tähtsust organismis ladestuva energiaallikana või rakkudele ja kudedele mehaanilist tugevust andva materjalina. Taimedele annavad tugevuse rakukestad, mille põhikoostisosad on polümeersed süsivesikud tselluloos ja hemitselluloos ning nendega seondunud hüdrofoobne polümeer ligniin. Tselluloos ja hemitselluloos moodustavad põhimassi Maal levinud taimsest materjalist, vastavalt keskmiselt 33% ja 20% biomassist. Puidus on nende sisaldus vastavalt 40–50% ja 20–30%. Looduslikud polüsahhariidid moodustavad kõige suurema taastuva orgaanilise aine ressursi. Kasutust leiab see ressurss kütusena (puit, energiavõsa, õled), aga ka keemiatööstuses (puit, puuvill) paberi, tselluloosi ja selle derivaatide ning bioetanooli saamiseks.
Jørn Utzon
Tegevus arhitektina
Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta mitmes suures Taani arhitektuuribüroos ning aastal 1946 töötas lühikest aega ka Alvar Aalto büroos Helsingis.
Polüsahhariidid
Tärklise ensümaatilisel hüdrolüüsil saadakse tsüklodekstriinid, mis kuuluvad oligosahhariidide klassi.
Jørn Utzon
Tegevus arhitektina
1940. aastate lõpus reisis Jørn Utzon Marokos, USA-s ja Mehhikos. Ta tegi koostööd teiste hulgas ka Frank Lloyd Wrightiga. Aastal 1950 asutas ta Kopenhaagenis oma büroo, tegeledes esialgu peamiselt väikemajade projekteerimisega.
Polüsahhariidid
Biopolüsahhariidid
Biopolüsahhariidid täidavad elusorganismidele olulisi funktsioone:
Jørn Utzon
Tegevus arhitektina
Jørn Utzoni tööd äratasid Taanis tähelepanu; ta võitis mitu kodumaist arhitektuurikonkurssi. 1957. aastal osales ta esimest korda rahvusvahelisel arhitektuurivõistlusel, saates oma projekti Sydney ooperihoone konkursile. Kuigi tema projekt ei vastanud konkursi tehnilistele nõudmistele, valiti see kõikide üllatuseks võitjaks. Hoone valmis 1973. aastal, kuid Utzon eemaldus tellijatega tekkinud erimeelsuste tõttu projektist juba 1966. aastal ega nõustunud pärast seda enam kordagi Austraaliasse sõitma. Tema interjöörilahendused ei läinudki käiku; sisekujunduse jaoks leiti uus arhitekt.
Angla
thumb Angla on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Jørn Utzon
Tunnustus
Talle kingiti ka sümboolne Sydney linnavõti.
Polüsahhariidid
Struktuur
Polüsahhariidide elementaarlülideks olevad monosahhariidid on ühendatud glükosiidsidemetega. Näiteks kuue süsinikuga monosahhariidid annavad polümeeri üldvalemiga (C6H10O5)n kus 40 ≤ n ≤ 3000. Mõnel juhul on elementaarlülideks suhkrute derivaadid, mis sisaldavad karboksüülrühmi, fosfaatrühmi, aminorühmi (näiteks kitiin). Polüsahhariidide omadused (molekulide ruumiline kuju, hüdrolüüsuvus, molekulidevahelised sidemed, jäikus, elastsus) sõltuvad peale keemilise koostise molekuli keemilisest struktuurist. Mõnel määral illustreerib seda alltoodud galerii.
Jørn Utzon
Isiklikku
Jørn Utzon kannatas düsleksia all. Ta oli abielus Lis Utzoniga. Neil on kolm last.
Angla
Seal asuvad Angla tuulikud.
Jørn Utzon
Isiklikku
Jørn Utzon suri 90-aastaselt infarkti.
Angla
Püsielanikkond: 1979. aastal 40 inimest, 2000. aastal 27 inimest.
Jørn Utzon
Isiklikku
thumb|left|500 px|Skagen Odde Naturcenter
Angla
Angla külas ja selle lähimas ümbruses oli asustus väidetavalt juba muinasaja lõpus. 16. sajandi algul on Anglat esmamainitud vakuraamatus. 1925. aastal tegutses külas 13 talu ja 9 tuulikut.
Leisi
Leisi on alevik Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Enne 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi oli alevik Leisi valla halduskeskus.
Kaljumäestik
pisi|Kaljumäestik [[Põhja-Ameerika poliitilisel kaardil]] pisi|[[Moraine'i järv ja Kümne tipu org Banffi Rahvuspargis Kanada Alberta provintsis]] Kaljumäestik (inglise Rocky Mountains) on mäestik Põhja-Ameerika lääneosas.
Mäestiku pikkus on umbes 4800 km Briti Columbiast Kanadas New Mexiconi USAs, laius kuni 700 km.
Leisi
Seal asub Leisi Kool, Leisi Püha Olga kirik ja Võlupe rändrahn. Külas tegutseb Leisi raamatukogu.
1977. aastal liideti Leisi alevikuga Olgaküla.
Aadressikohad
Leisis asuvad Aia tänav, Jõe tänav, Kaare tänav, Kalda tänav, Kalmu tänav, Karja tänav, Kase tänav, Kooli tänav, Kuressaare maantee, Mere tänav, Metsa tänav, Oja tänav, Orissaare maantee, Pikamäe tee, Põllu tänav, Pärna tänav, Rahu tänav ja Veske tänav.
Kaljumäestik
Kaljumäestikust algavad Missouri, Colorado jõgi, Río Grande, Green River ja veel paljud jõed.
Kaljumäestiku kõrgeim tipp on Mount Elbert (4401 m).
Prantsusmaa Eurovisiooni lauluvõistlusel
Prantsusmaa on Eurovisiooni lauluvõistlusel osalenud alates 1956. aasta lauluvõistlusest. Prantsusmaa on üks seitsmest asutajariigist, mis praegugi osalevad. Prantsusmaa on puudunud vaid kahelt lauluvõistluselt: 1974 ja 1982.
Prantsusmaa on üks edukamaid riike lauluvõistlusel. Riik on võitnud viiel korral, tulnud teiseks neljal korral ja seitsmel korral on saavutatud kolmas koht. Lisaks kaks viiendat ja neli seitsmendat kohta, mis tähendab, et Prantsusmaa on jõudnud esiviisikusse 25 korral, millest 16 korral ka esikolmikusse – teisel kohal Suurbritannia (29/23 korda) järel. 1991. aastal riiki esindanud Amina kogus lauluga "C'est le dernier qui ´a parlé" sama palju punkte kui Rootsi. Lisaks sellele oli mõlemad riigid kogunud ka sama suur hulk 12 punkte. Kuid 10 punktide kokkulugemisel selgus, et Prantsusmaa peab leppima teise kohaga. Ka aasta varem oli Prantsusmaa väga ligidal võidule, kui Joëlle Ursull lauluga "White and Black Blues" saavutas teise koha.
Viimastel aastatel on Prantsusmaa tulemused jäänud tagasihoidlikeks. Alates 1998. aastast, kui rahvahääletus lisati võistlusse, on Prantsusmaa enamus kordadel lõpetanud viimase kümne riigi seas saades 18. koha (2003 ja 2008.), 19. koha (1999), 22. koha (2006 ja 2007), 23. koha (2000 ja 2005. aasta Eurovisiooni lauluvõistlus) ja 24. koha (1998).
Kuid Prantsusmaa on ka kogunud mõningad head kohad sellel sajandil. 2001. aastal esindas Prantsusmaad Kanada laulja Natasha St-Pier, kes saavutas lauluga "Je n'ai que mon âme" neljanda koha. Edukalt jätkas riik ja järgmisel aastal, kui Sandrine François tuli Tallinnas 5. kohale lauluga "Il faut du temps".
2008. aastal esindas Belgradis Prantsusmaad Sébastien Tellier, kes on üks Prantsusmaa tuntumaid artiste ning on kogunud ka tuntust välismaal. Tellier' laul "Divine" ei saavutanud suurt edu ning Prantsusmaa pidi jälle leppima 18. kohaga. 2009. aastal esindas Prantsusmaad üks maailmakuulsaid Prantsuse superstaare Patricia Kaas. Ta esitas Moskvas toimunud lauluvõistlusel loo "Et s'il fallait le faire", mis saavutas 8. koha. 2016. aastal esitas riiki Amir lauluga "J'ai cherché", mis saavutas 6. koha. See on parim tulemus pärast 2002. aastat.
Hääletamise ajalugu (1975–2016)
Prantsusmaa on andnud kõige rohkem punkte järgmistele riikidele:
Prantsusmaa on saanud kõige rohkem punkte järgmistelt riikidelt:
John Lubbock
pisi|John Lubbock (1882)
John Lubbock, neljas baronet ja esimene parun Avebury (30. aprill 1834 – 28. mai 1913), oli inglise arheoloog, etnoloog, pankur ja poliitik.
Lubbock on peamiselt tuntud 1865. aastal ilmunud raamatu "Pre-historic Times, as Illustrated by Ancient Remains, and the Manners and Customs of Modern Savages" autorina, kus ta unilineaarse evolutsiooniteooria pooldajana väidab, et inimühiskondade arengu kiirus sõltub looduslikest tingimustest, eriti klimaatilistest oludest, kuid nende areng on põhimõtteliselt ühesugune. Ent Lubbocki arvates toimub ühiskondade vahel ka pidev konkurents, kus paremini kohanevad jäävad ellu ja arenevad edasi, teised aga hävivad või känguvad. Ühiskondade arengutase ja -kiirus mõjutavat otseselt ka inimeste bioloogilist võimekust, nõnda et primitiivsele tasemele jäänud inimühiskondade liikmed on tema arvates füüsiliselt ja intellektuaalselt alaväärtuslikud, samas kui kõrgeimal arengutasemel oleva Lääne ühiskonna liikmed on ka looduslike annete poolest teistest üle. See tagab tema nägemuse järgi neile mõistagi edemuse kõigi teiste ühiskondade suhtes ning nõnda ennustab ta oma raamatus Lääne tsivilisatsioonile suurimat ja parimat õitsengut.
Lubbocki vaated olid tugevalt mõjustatud tema hea tuttava Charles Darwini evolutsiooniteooriast, eriti selle põhjal kujunenud sotsiaaldarvinismist. Samas raamatus võtab Lubbock esmakordselt kasutusele ka mõisted "paleoliitikum" ja "neoliitikum".
Veepuhastus
pisi|Veepuhastusjaam Portugalis Veepuhastus ehk veekäitlus ehk veetöötlus on tehnoloogiliste protsesside kogum, mille eesmärk on anda veele enne selle tarbimist nõuetekohane kvaliteet.
Joogiveeks ette nähtud vett on tavaliselt vaja puhastada, sest pinnavee (jõgede ja järvede vee) hägusus, värvilisus ja bakterisisaldus ületavad tavaliselt joogivee jaoks lubatava piiri. Sellepärast eelnevad loodusliku vee suunamisele veevärki tavaliselt vee selitamine ehk vabastamine heljumist ja kolloidosakestest, idutustamine ehk vabastamine mikroorganismidest, eriti haigusi tekitavatest pisikutest, ning värvusetustamine. Kui veevärki suunatakse merevett, siis eelnevad sellele vee magestamine ja pehmendamine. Enamik veepuhastusprotsesse keskendub saasteainete eemaldamisele või kahjutustamisele.
Puhastatakse ka reovett, tavaliselt selleks, et seda loodusesse lasta. Reoveepuhastuse käigus saadav vesi ei pea olema nii puhas kui joogivesi, välja arvatud muidugi juhul, kui reoveest joogivett toodetakse.
Tööstuses kasutatava vee ehk tööstusvee puhastamist nimetatakse ka vee-ettevalmistuseks. .
Tänapäeval toimub enamik veepuhastusetappe veepuhastusjaamades.
De hebdomadibus
"De hebdomadibus" ("Seitsmikest") on Boëthiuse teos.
Veepuhastus
Sõltuvalt veepuhastuses kasutatavate protsesside olemusest saab eristada füüsikalist, keemilist, bioloogilist ja kompleksset veepuhastust. Füüsikalised veepuhastusmeetodid on neist vanimad ja nende hulka kuuluvad aeglased liivafiltrid, mida viimastel aastakümnetel on suurema jõudluse huvides hakatud asendama kiirete liivafiltritega. Bioloogilised veepuhastusmeetodid on kasutusele võetud suhteliselt hiljuti ning nende hulka kuuluvad aktiivmuda ja biotiigid.
De hebdomadibus
Teos kuulub kolmanda traktaadina Boëthiuse tsüklisse Opuscula sacra. Traktaati nimetatakse ka alapealkirja järgi Quomodo substantiae.... Saksa keeles kasutatakse ka nimetust Axiomenschrift.
Sissejuhatuses mainitakse, et tegemist on kommentaariga ühele teoses nimega Hebdomades Seitsmikud. Pole teada, millist teost Boëthius silmas peab. Võib-olla oli Boëthius ise kirjutanud seitsmikeks jaotatud teose. Võib ka olla, et algselt oli tegemist mitte 9, vaid 7 aksioomiga, sest aksioom I pole päriselt aksioom ning aksioomid VII ja VIII saab ühendada üheks aksioomiks.
Teose adressaat on diakon Johannes. On oletatud, et tegemist oli hilisema paavsti Johannes I-ga. Selles kontsentreeritud lühiteoses ütleb Boëthius, et kõik olev saab osa olemisest (olemise eidosest), mis on Jumal. Kõik olev püüdleb olemise poole. Olemine on puhas akt, milles puudub kvaliteetide erinevus. Olemine on kõige oleva olemine. Uusplatonistlikul moel Boëthius tugineb Aristotelese filosoofiale, kasutades ka Platoni motiive (osasaamine). Suhet Jumalaga kirjeldatakse osalt emanatsioonina. Tema ideed arendab hiljem edasi Aquino Thomas.
Talinisu
Ajalugu
Talinisu aretuse algusajad jäävad Vana Kreeka aegadesse. Müütide järgi kirjeldas Theophrastos ohtelist suvinisu, millest hiljem aretati talinisu.
Iseloomustus
Nisu on maailma vanimaid kultuurtaimi. Esimesed andmed nisu kasvatamisest pärinevad Ees-Aasiast 7–6. aastatuhandest eKr; Euroopas hakati nisu kasvatama 3. aastatuhandel eKr. Eesti aladel on nisu kasvatatud üle 3000 aasta.
De hebdomadibus
Selgitus
Nüüd hakkab Boëthius uurima, kas olevad on head osasaamise läbi või sunstantsi poolest. Et kõik asjad püüdlevad sarnasuse poole, siis ei saa liitsete asjade hea-olemine tuleneda pelgalt osasaamisest. Asjad püüdlevad hüve poole ning nad ei saa osa hüvest teiste olevate kaudu, vaid absoluutse olemise hea vägi, mis on ise hüve, on neile kaasa antud. Nii et hea-olemine peab nende substantsis juba leiduma. Et aga olevad omandavad eksistentsi alles olemise läbi, peab selleks, et olevad saaksid substantsi poolest head olla, ka olemine hüvega identne olema.
Boëthius esitab kõigepealt meelega väära järelduse, et kuna olevad pärinevad olemisest ehk hüvest, võib neid nimetada substantsiaalselt headeks.
Tekst
Seitsmikest
Talinisu
Iseloomustus
Nisu kõrs on 60–80 cm pikkune ja 3–6 sõlmevahega. Pea koosneb lülilisest peateljest ja sellele kinnituvatest 3–5-õielistest pähikutest.
Viimasel ajal on meil (maheviljeluses) hakatud kasvatama ka sõkalteralist speltanisu (üheteranisu, dinkel) kui vähenõudlikku ja tervisele kasulikku nisuliiki.
Eesti nisu sisaldab keskmiselt 9–15% proteiini, kleepvalku on terades 25–40%; toorkiudu 2–3%, rasva ~2% ja tärklist ~65%. Nisu kasutatakse toiduviljana (leib, sai, kondiitritooted, pastad, manna jm) ning viina ja õlle valmistamisel; oma suure proteiini- ja väikese toorkiusisalduse tõttu sobib ta hästi ka jõusöödasegudesse.
De hebdomadibus
Tekst
Kuidas substantsid on head selle poolest, et nad on, kuigi nad ei ole substantsiaalselt [oma substantsi poolest] head
Sa nõuad, et ma meie Seitsmikest selle küsimuse ebaselguse, mis hõlmab viisi, kuidas substantsid on head selle poolest, et nad on, kuigi nad ei ole substantsiaalselt head, seletaksin ja seda pisut selgemalt näitaksin; ja ütled, et pean seda tegema sellepärast, et niisuguste tekstide käik ei ole kõigile teada.
Talinisu
Kasvunõuded
Talinisu on kasvutingimuste suhtes nõudlikum kultuur kui talirukis. Hästi karastunud talinisutaimed taluvad külma –20...–25 °C. Idanemisest tera valmimiseni vajab talinisu aktiivsete temperatuuride (üle +10 °C) summat 1400–1500 °C. Talinisu juurestik on rukki omast nõrgem mistõttu peavad toitained ja vesi olema paremini kättesaadavad. Transpiratsioonikoefitsient (vee hulk grammides, mida on vaja 1 grammi kuivaine moodustamiseks) on 450–500. Saaki määrava tähtsusega on niiskuse olemasolu kevadise kasvu algusest loomiseni. Talinisu on rukkist tundlikum talvekahjustuste ning taimehaiguste suhtes, seetõttu peaks nisupõld olema väikese kallakuga, et kevadel sulavesi kiirelt eemalduks ja ei moodustaks jääkatet. Samuti on tähele pandud, et tuulte eest kaitstud põllud, kus lumikate paremini püsib, on talinisule talvitumiseks soodsamad. pisi|Igal genotüübil talinisu sordiaretuse põllul on määratud küpsuse faas ja vastavalt sellele koristatakse iga lapp just temale õigel päeval. Üle poole saagist on juba turvaliselt hoidlasse viidud. Talvel analüüsitakse lappidel sorte ja aretisi laborites. Talinisu eelistab parasniiskeid, keskmise ja raskema lõimisega, neutraalse reaktsiooniga viljakaid muldi. Tugevasti tallatud õhu- ja toitainetevaestel muldadel jäävad taimed nõrgaks (rikutud struktuuriga hapnikuvaeses mullas hakkab orgaaniline aine lagunemise asemel käärima ja selles protsessis eralduvad laguproduktid on taimedele mürgised) ning nisul võivad olla ulatuslikud talvekahjustused. Turvasmullad talinisu kasvatamiseks ei sobi, sest turvas paisub ja tõmbub temperatuuri kõikudes kokku (varakevadel) ning juured võivad rebeneda.
Talinisu kasvab aeglasemalt kui rukis. Võrsumine algab sügisel ja jätkub kevadel, seetõttu võivad taastuda talvel kahjustada saanud taimed (taastumine oleneb sordist). Hõredamaks jäänud põllul võivad taimed hakata rohkem võrsuma, tekib palju järelvõrseid. Kõrval- ja peavõrsetel kasvavate terade küpsuse saabumise ajad on erinevad ning koristades peavõrsete terade küpsuse faasis, ei ole kõrvalvõrse terad jõudnud veel valmida; väikesed ja kõlujad terad vähendavad aga mahumassi.
Talinisu hakkab looma 2–3 nädalat pärast rukist, kuid õitsemisaeg on nisul lühem ja seetõttu nihkuvad nisu ja rukki valmimisajad teineteisele lähedale.
Mullaharimine
Taliteraviljade külvieelne mullaharimine sõltub eelviljast, põldude kultuuristatusest ning ettevõttes kasutatavast tehnoloogiast (künnipõhine või pindmine harimine, otsekülv). pisi|Talinisu sordid ja aretised võivad olla välimuselt väga erinevad. Valminult on nad kõik koos põllul väga pilkupüüdvad. Erineva välimuse taga võivad olla sarnased majanduslikud omadused, sarnase välimuse taga aga hoopis erinevad omadused. Aretuspõllul on sadu ja tuhandeid genotüüpe. Tugevasti umbrohtunud ja ebatasastel põldudel on õigustatud mustkesa kasutamine. Harimisel võiks kasutada kombineeritud võtete süsteemi. Enne umbrohutaimede generatiivorganite moodustumist pritsida üldhävitava herbitsiidiga (maheviljeluse nõuete järgimisel jääb see tegevus ära); kahe-kolme nädala pärast harida põld (randaal, nugaäke vms) ning seejärel paari nädala pärast künda. Künnisügavus sõltub mullastikust ja umbrohtumusest (orasheinaga umbrohtunud põllul võiks künda sügavamalt).