cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Raudteesild üle Luga jõe Tolmatšovo raudteejaama juures
Silla rajamine
Kaheteeline raudteesild rajati aastatel 1853–1857, ehitust juhtisid porutšiku auastmes insenerid Ieronim Stebnitski (hilisem akadeemik), J. Duhhovskoi ja I. Rerberg, kes 1850. aastate alguses lõpetasid Peterburi teedeinseneride korpuse instituudi. Stebnitski juhtis silla ehitust selle algperioodil. Ta tegi Kierbedźi sillasammaste joonistes mõningad muudatused, mis kiirendasid ehitustööde teostust. Tema haigestumise järel jätkas ehitustööde juhtimist Duhhovskoi, silla ehituse lõppstaadiumis juhtis töid Rerberg.
1857. aastal valminud sild oli Tsaari-Venemaa territooriumil esimene metallist raudteesild.
Tarinduselt oli rajatis paralleelsete vöödega jätkuvsõrestikega sild üleval asuva sõiduteega. Kaheavalise kivisammastel metallsild oli silletega 55,4 m. Sildeehitise materjaliks kasutatud raud valtsiti Venemaal – Ogarjovi tehases Peterburis ja Demidovi tehastes Uuralites.
Silla hävimine
Ajaloolise raudteesilla õhkisid Teises maailmasõjas 1944. aastal taganevad Wehrmachti väed.
Bernard Mandeville
Bernard Mandeville (Bernard de Mandeville, /ˈmændəvɪl/; 15. november 1670 – 21. jaanuar 1733) oli inglise-hollandi filosoof, majandusteadlane ja satiirik.
Ta sündis Rotterdamis Madalmaades, kuid elas enamiku elust Inglismaal ja kirjutas enamiku oma teostest inglise keeles. Sai tuntuks oma "Mesilaste valmiga".
Pablo Fornals
Ta alustas klubikarjääri Málagas, millega liitus 2012. aastal. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 2015. aastal. Aastatel 2017–2019 mängis ta Villarrealis.
2019. aasta juunis sõlmis ta viieaastase lepingu West Ham Unitediga.
Tšertše (Rohatõni rajoon)
Tšertše (ukraina keeles Черче) on küla Ukrainas Ivano-Frankivski oblastis Rohatõni rajoonis. Elanike arv on 1168.
Müncheni kokkulepe
pisi|Pärast Müncheni kokkuleppe allakirjutamist (vasakult): [[Neville Chamberlain|Chamberlain, Daladier, Hitler, Mussolini, Ciano]] Müncheni kokkulepe oli kokkulepe, millele kirjutasid 1938. aasta 30. septembri varajastel öötundidel (kokkuleppel on kirjas veel kuupäev 29. september) Müncheni konverentsil alla:
pisi|vasakul|Mustaga on märgitud alad kujutavad piirkondi, kus sõdadevahelisel ajal elas sakslaste enamus ja mida nimetati Sudeedimaaks (Sudetenland) pisi|Tšehhoslovakkia jagamine 1938. aastal pisi|vasakul|Tšehhoslovakkia 1939. aasta järel Müncheni kokkuleppe kohaselt pidi Tšehhoslovakkia loovutama Saksamaale sudeedisakslastega asustatud alad (Sudeedimaa).
1938. aasta suve lõpul nõudis Hitler Tšehhoslovakkialt sakslastega asustatud alade loovutamist. Septembris muutus olukord väga teravaks. Tšehhoslovakkia armee oli valmis sõjaks, Prantsusmaa kutsus sõjaväkke reservväelased, Suurbritannia seadis lahinguvalmis oma laevastiku, sõjalisi ettevalmistusi tehti ka Saksamaal. Lahenduse olukorrale otsustas leida Suurbritannia peaminister Neville Chamberlain.
Ta pakkus välja kokkuleppe, lootes vältida sõda ja kogu Tšehhoslovakkia sattumist Hitleri võimu alla. 1938. aasta 29. septembril sõlmisid Suurbritannia, Prantsusmaa, Saksamaa ning Itaalia Müncheni kokkuleppe. Sellega sunniti nõustuma ka Tšehhoslovakkiat. Viimase jaoks olid lepingu tingimused väga rasked. Saksamaa sai loa okupeerida Sudeedimaa. Veidi hiljem annekteerisid Poola ja Ungari väiksemad poolakate ja ungarlastega asustatud alad.
Altariaed
Altariaed võib olla kujundatud vahepostidega või ilma nendeta. Altariaed võib olla kaetud liturgilises värvis kattega, kattega võidakse katta ka põlvituspink.
Baker Hughes
Baker Hughes Incorporated on maailma suuruselt kolmas naftatootmisteenuste ettevõte Schlumbergeri ja Halliburtoni järel. Ettevõtte peakorter asub Houstonis.
Ettevõte moodustati 1987. aastal Baker Internationali ja Hughes Tool Company ühinemisel.
Suvistepüha
Suvistepüha (koos ümbritsevate päevadega suvisted) on eesti rahvakalendri ja maausu püha. Suviste on liikuv püha, jäädes igal aastal seitsmendale pühapäevale pärast munapüha. Ajaliselt langeb suviste kokku ristiusu nelipühadega.
Üldtuntud suvistekomme on kaskede tuppatoomine, samuti munade värvimine ja kiikumine.
Maavalla Kotta kuuluvad maausulised on suvisteid tähistanud Tammealuse hiies Virumaal Samma külas.
Aschersleben
pisi|Vaade rondeelilt St. Stephani kirikule pisi|Vapp pisi|Ascherslebeni paiknemine Salzlandkreisis Aschersleben on linn Saksamaal Saksi-Anhaltis Salzlandkreisis. Linn paikneb ligikaudu 22 km Quedlinburgist idas ja 45 km Hallest loodes.
Enne 20. sajandit
Ascherslebenit on esmamainitud aastal 753. Linna kindluse ladinakeelne nimi Ascharia on andnud nime Askania dünastiale. Aastatel 1252–1315 oli Aschersleben Anhalt-Ascherslebeni pealinn, siis läks see Halberstadti piiskopkonnale. Pärast 1648. aasta Vestfaali rahu sai sellest Halberstadti vürstkonna osa. Aastal 1815 sai Ascherslebenist Preisimaa Saksimaa provintsi osa.
Natsi-Saksamaa
Junkersi lennukikerede tootmise üksus paiknes Natsi-Saksamaa ajal Ascherslebenis. Aprillis 1935 viidi Ascherslebenisse tootmisseadmed ja mais 1935 ehitati seal esimesed lennukikered. Tootmine paiknes Wilslebener Straße 9 niinimetatud Seewieseni lähistel, kuhu rajati ka lennuväli. Ascherslebeni tööstusala ulatus 564 000 ruutmeetrini ja seal töötas ligikaudu 6000 inimest.
Teise maailmasõja ajal paiknes linnas Buchenwaldi koonduslaagri harulaager. See rajati orjatöö pakkumiseks Junkersile (lennukitööstus) ja Motorenwerkile (autotööstus).
Juulist 1944 sunniti umbes 950 koonduslaagri vangi tööle Junkers Flugzeugwerkes Ascherslebenis. Aprillis 1945 tootmine lõpetati. 17. aprillil okupeerisid ameeriklased Ascherslebeni, kuid 23. mail anti linn üle brittidele ja 1. juulil anti see lõpuks üle Nõukogude Liidule.
Ascherslebenit pommitati sõja jooksul järgmistel kuupäevadel:
Teise maailmasõja lõpuks oli Junkers-Aschersleben enamjaolt puutumata ja just oli alustatud Heinkel He162 tootmist. Enamik sisseseadest demonteeriti ja viidi aastal 1946 Kiievisse Nõukogude Liidus. Järelejäänud tööstushooneid Ascherslebenis kasutas hiljem VEB Kombinat Fritz Heckert. Tänapäeval kasutab ala Schiess AG.
Pärast aastat 1945
Aschersleben oli Ida-Saksamaa osa aastani 1990, kui see sai Saksi-Anhalti osaks seoses Saksamaa taasühinemisega. 1. jaanuaril 2008 liidendati Ascherslebeniga omavalitsused Drohndorf, Freckleben ja Mehringen.
Arhitektuur
thumb|150px|left|Raekoda Ascherslebenis on esindatud mitu arhitektuuristiili. Ajaloolises linnasüdames domineerivad romaani (Grauer Hof), gooti (St. Stephani kirik), renessanss- (raekoda, Krukmannsches Haus) ja barokkstiil.
Ümber ajaloolise vanalinna on uusklassitsistlikus ja juugendstiilis hoonetering. Selle vahel ja ümber on omakorda varajase modernistlikus stiilis hooned, nagu Heckner-Bauten ja SDV ajastu hooned. Suured uued piirkonnad on peamiselt linna põhja- ja kaguservas.
Ascherslebeni vanalinnas on mõned puitraamistikuga hooned. Selle põhjuseks olid hea kivimaterjali kättesaadavus ja suurte metsade puudumine lähiümbruses, samuti arvukad tulekahjud enne 16. sajandit. Sellest hoolimata on seal arvukalt hooneid, mis on osaliselt puidust, tavaliselt ülemised korrused.
Peep Piirsalu
Elulugu
Peep Piirsalu on zootehniku poeg.
Lõpetas 1976 Rakvere Keskkooli, 1981 Eesti Põllumajanduse Akadeemia zootehnikainsenerina, 1983–1985 Moskva Põllumajanduse Akadeemia aspirant, põllumajanduskandidaat (1986, samas), väitekiri käsitles valgepealiste lammaste parandamist sisestaval ristamisel ildefransi tõugu jääradega. Oli 1981–1982 Rakvere rajooni Energia kolhoosi zootehnik, 1982–1983 EPA põllumajandusloomade söötmise kateedri nooremteadur, 1986 eriloomakasvatuse kateedri nooremteadur, 1986–1989 väikelooma- ja linnukasvatuse osakonna assistent, 1989–1990 vanemõpetaja, 1990– dotsent, 1989–1992 zooinseneriteaduskonna prodekaan. Loengukursused: lambakasvatus, eriloomakasvatuse, loomakasvatussaaduste kvaliteet.
Teadustöö
Uurimisvaldkond: põllumajandusloomade aretus ja selektsioon – lammaste geneetika parameetrite hindamine, aretusväärtused ja -programmid, importlammaste mõju eesti lambatõugude liha- ja villajõudlusele ning viljakusele. Ajakirja Lammas ja Kits toimetaja (aastast 1998). Akadeemilise Põllumajanduse Seltsi ja Eesti Lambakasvatajate Seltsi liige (aastast 1990, president 1995–1997, juhatuse esimees aastast 1997). Üle 70 teadustrükise.
Mitsuo Ogasawara
Mitsuo Ogasawara (jaapani keeles 小笠原 満男 Ogasawara Mitsuo; sündinud 5. aprillil 1979 Moriokas) on Jaapani endine jalgpallur, poolkaitsja.
Koondisekarjäär
Jaapani jalgpallikoondises mängis ta aastatel 2002–2010 53 mängu ja lõi 7 väravat.
Paalalinn
Linnaosas asuvad muuhulgas Viljandi Paalalinna Kool ning Paala järv.
Renato Portaluppi
pisi|Renato Portaluppi (2007) Renato Portaluppi (tuntud ka kui Renato või Renato Gaúcho; sündinud 9. septembril 1962 Guaporés) on Brasiilia jalgpallitreener ja endine jalgpallur.
Ta on Brasiilia kõrgliiga klubi Flamengo peatreener.
Mängijakarjäär
Portaluppi alustas klubikarjääri 1980. aastal Grêmios. 1983. aastal võitis ta klubiga Lõuna-Ameerika klubide meistrivõistlused Copa Libertadores. Samal aastal võideti lisaks Intercontinental Cup, kui alistati Saksamaa klubi Hamburger SV. Aastatel 1985 ja 1986 võitis ta Grêmioga Rio Grande do Suli osariigi meistrivõistlused Campeonato Gaúcho.
Karjääri jooksul mängis ta veel Brasiilia suurklubides Flamengo, Botafogo, Cruzeiro, Atlético Mineiro ja Fluminense. 1987. aastal, mil ta mängis Flamengo ridades, valiti ta Brasiilia kõrgliiga hooaja parimaks mängijaks. Tema ainsaks välisklubiks jäi Itaalia kõrgliiga klubi AS Roma, kus ta mängis hooajal 1988–1989. Klubikarjääri lõpetas ta 1999. aastal Bangus.
Brasiilia jalgpallikoondises mängis Portaluppi aastatel 1983–1993 kokku 41 mängus ja lõi viis väravat. Ta kuulus Brasiilia koondisse 1990. aasta maailmameistrivõistlustel. 1989. aastal võitis ta Brasiilia koondisega Copa América. 1983. ja 1991. aasta Copa Américal sai ta Brasiilia koondisega teise koha.
Treenerikarjäär
Treenerina alustas Portaluppi tööd 2000. aastal. Ta oli esmalt 2000–2001 Madureira peatreener. Aastatel 2002–2003 juhendas ta Fluminenset, 2005–2007 Vasco da Gamat ja seejärel 2007–2008 taas Fluminenset, kellega ta võitis 2007. aastal Brasiilia karika. Lisaks Grêmiole on ta veel olnud Bahia ja Atlético Paranaense peatreener.
2016. aasta septembris alustas ta viiendat ametiaega Grêmio peatreenerina. Sama aasta detsembris võitis ta klubiga Brasiilia karikavõistlused. 2017. aastal võideti Copa Libertadores, kui finaalis alistati Argentina klubi Lanús. Portaluppi sai sellega esimeseks brasiillaseks, kes on võitnud Copa Libertadorese nii treeneri kui ka peatreenerina. 2018. aastal võideti veel Lõuna-Ameerika klubide superkarikas Recopa Sudamericana. Aastatel 2018 ja 2019 on ta Grêmioga Rio Grande do Suli osariigi meistriks. Ta vallandati Grêmio peatreeneri kohalt 2021. aasta aprillis pärast seda, kui klubi oli langenud välja Copa Libertadorese eelringis. Ta oli vallandamise ajal Brasiilia jalgpalli nelja kõrgeima liiga klubide peatreeneristest kõige kauem ametist olnud peatreener.
2021. aasta juulis sai ta Flamengo peatreeneriks.
Znamenivka (Murovani Kurõlivtsi rajoon)
Znamenivka (ukraina keeles Знаменівка) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Murovani Kurõlivtsi rajoonis. Elanike arv on 394. Pindala on 0,927 km².
Johan Bergman
1919–1923 oli ta Tartu ülikoolis ladina keele ja klassikalise arheoloogia õppejõud.
2. juunil 1932 nimetati ta Tartu ülikooli audoktoriks. pisi|vasakul|Johan Bergman
Matsalu loodusfilmide festival
Esimene festival toimus 2.-5. oktoobrini 2003 Lihulas.
Nakanai keel
Nakanai keel on Austroneesia hõimkonda, Melaneesia keelte hulka kuuluv keel, mida räägivad nakanaid Paapua Uus-Guineale kuuluval Uus-Britannia saarel 42 külas.
Nakanai keeles eristatakse bileki, ubae, vele, loso ja maututu murret.
Fonoloogia
Keeles on 5 vokaalfoneemi ja 12 konsonantfoneemi.
Jennifer Serrano
pisi|Jennifer Serrano (2018) Jennifer Serrano (sündinud 1984) on Hispaania laulja. 2006. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ta Andorrat lauluga "Sense Tu".
Jah! Show
"Jah! Show" oli Eesti Televisiooni neljandast stuudiost kahel hooajal (1991–1993) otse-eetrisse läinud meelelahutussaade.
Saate režissöör oli Toomas Kirss, toimetaja-saatejuht oli Vahur Kersna. "Jah! Show" lahutamatuteks osadeks olid Even Tudebergi juhitud triki- ja koduvideokonkurss ning näitleja Harry Kõrvitsa kehastatud nukk Muhkel, kes esitas vaatajate saadetud anekdoote.
Saate muusikaosas esitasid parasjagu populaarsed ansamblid vastastikku legendaarsete tegijatega teineteise lugusid. (Mihkel Raud "Las kallab", Vello Orumets "Rain"). Pärast Gunnar Grapsi "Valguse" esitamist selles saates sai Eestis laiemalt tuntuks ansambel Smilers. Toivo Kurmetile jäi koos Karavaniga esitatud "Peitus" viimaseks avalikuks esinemiseks.
Tuhat ja üks ööd
"Tuhat ja üks ööd" (araabia keeles كتاب ألف ليلة وليلة‎ Kitāb alf laylah wa-laylah) on Lähis-Ida ja Lõuna-Aasia muinasjuttude kogumik, mis koostati araabia keeles islami kuldajastul. Raamjutustuses räägib jutuvestja Šeherezade naistes pettunud valitsejale igal ööl ühe loo, et too jutukuulamise põnevusest lükkaks edasi oma otsuse Šeherezade tappa.
Muinasjutukogu kujunes sajandite vältel paljude kirjameeste, tõlkijate ning õpetlaste kogumistöö viljana Lääne-, Kesk- ja Lõuna-Aasias ning Põhja-Aafrikas. Lood ise pärinevad muinas- ja keskaegsest Araabia, Pärsia, India, Türgi, Egiptuse ja Mesopotaamia rahvaluulest ning kirjandusest. Suur osa neist olid algselt Kalifaadi-aegsed rahvajutud; teised, sealhulgas raamjutustus, pärinevad tõenäoliselt pärsiakeelsest teosest "Hazār Afsān" (هزار افسان, 'tuhat juttu'), mis omakorda toetus osalt India elementidele.
Kõigile "Tuhande ja ühe öö" väljaannetele on ühine algne raamjutustus valitsejast Šahryārist (pärsia keeles شهريار, 'kuningas' või 'valitseja') ning tema naisest Šeherezadest (pärsia شهرزاد, võib tähendada 'õilsat päritolu') ning selle põimumine lugudesse endisse. Lood saavad alguse põhijutustusest. Mõned neist on eraldiseisva alguse ja lõpuga, teised aga on paigutatud kolmandate sisse. Mõnes väljaandes on vaid mõnesaja öö lood, samas kui teistes on öid 1001 või isegi rohkem.
Mõned "Tuhande ja ühe öö" lood, eriti "Aladdini imelamp", "Ali-Baba ja nelikümmend röövlit" ning "Sinbad Meresõitja seitse retke" on küll tõenäoliselt algupäralt Lähis-Ida muinaslood, kuid ei pärine kogumiku araabiakeelseist versioonidest, vaid Antoine Gallandilt ja teistelt Euroopa tõlkijatelt.
"Tuhat ja üks ööd" on tähelepanuväärne ka araabia versioonile ainuomase leidliku ja rikkaliku luule poolest, mida kõnede, laulude, itkude, hümnide, ülistuste, palvete, mõistatuste jms vormis esitavad Šeherezade ja tema tegelased. Mõni seesugune poeetiline element on vaid reapikkune, samas kui teised sisaldavad kümneid ridu.
Kogumiku muinasjuttudel on olnud laialdane mõju nii maailma kirjandusele kui ka kujutavale ja filmikunstile. Üks varasemaid "Tuhandest ja ühe ööst" mõjutatud teoseid Euroopas on Giovanni Boccaccio "Dekameron". Mitmed muinaslood on tehtud multifilmiks Disney filmistuudios.
Punase mere äärses Egiptuse kuurordis Al-Ghardaqah's on idamaise Disneylandi vaimus ehitatud "Tuhande ja ühe öö" loss.
Aleksandr Vostokov
Aleksander Woldemar Vostokov (sündinud Osteneck, vene Александр Христофорович Востоков; 27. märts 1781 (ukj) Kuressaare – 20. veebruar 1864 (ukj)) oli vene filoloog.
Ta oli vene võrdleva keeleteaduse rajajaid.
Pere
Ta oli Ludwig Christoph von der Osten-Sackeni abieluväline poeg.
Korporatsioon Arminia
Ajalugu
Wingolfsbundi initsiatiivil asutati 2. mail 1994 eestlaste korporatsioon Arminia Dorpatensis, mis peab end küll korporatsioon Arminia järglaseks, kuid seda järgnevust ei tunnusta enamik Eesti üliõpilasorganisatsioone.
Megaliit
pisi|Megaliidid Carnacis Bretagne'is Prantsusmaal Megaliit (kreekakeelsetest sõnadast μέγας megas 'suur' ja λίθος lithos 'kivi') tähendab suurt kivirahnu. Sõna kasutatakse ka nendest tehtud enamasti kultusliku otstarbega kivirajatise ehk megaliitehitise kohta.
Elatusmajandus
Elatusmajandus (inglise subsistence economy) on majandussüsteem, kus inimesed toodavad suurema osa vajalikest toodetest ja teenustest ise.
Elatusmajanduse puhul on pered nii tootjad kui ka tarbijad.
Enamasti tugineb selline majandussüsteem põllundusel.
Elatusmajandustingimustes ei põhine jõukus mitte rahal, vaid loodusvaradel, ja seetõttu tegutsetakse looduskeskkonna taastootmisvõime piires.
Suurem osa maailma vaestest elatub praegu sellisest majandamisviisist.
Frīdrihs Skujiņš
Frīdrihs Kārlis Skujiņš (1890–1957) oli Läti arhitekt.
Nikolai Tuiman
Nikolai Tuiman (varem Nikolai Tuimann; 27. detsember 1898 Väätsa vald, Järvamaa – 8. aprill 1976 Petseri) oli Eesti sõjaväelane (veltveebel, 1921) ja hilisem Jehoova tunnistaja.
Sai sõjaväelenduri kutse 28. veebruaril 1921.
Teenis Lennuroodus.
1934. aastal osales Artur Sirgu põgenemise korraldamises. Tema ülesandeks oli hankida auto, võtta Sirk Patarei vangla juures peale ning toimetada esimesse varjamiskohta. Vangistatuna leidis Nikolai vangla raamatukogust mõned Joseph Franklin Rutherfordi raamatud, mille lugemine viis ta arusaamisele, et ta on oma elus valinud vale tee. Pärast vanglast vabanemist keelati tal esialgu elada Tallinnas. Selle piirangu äramuutmisel sõitis ta Tallinna, ühest Jehoova tunnistajate raamatust leitud aadressile. Vend Baxteri abiga tegi Nikolai elus kannapöörde, loobus poliitilisest tegevusest ning sai rahumeelseks ja innukaks Jehoova tunnistajaks.
Hiljem, Nõukogude Liidus kehtinud keeluajal, oli ta üks koguduse tugisambaid ja osales põrandaaluses trükitöös. Ta arreteeriti 4. oktoobril 1950 Paides, oli vangis ja asumisel. Ta jäi oma usule kindlaks 15 aasta jooksul, mil ta oli Siberisse küüditatud.
Vabanes 15. novembril 1965 õiguseta elada Eesti NSV-s, mistõttu elas edasise elu Petseris.
Soome kadetikorpus
Soome kadetikorpus, ka Hamina kadetikool (vene keeles Финляндский кадетский корпус, soome keeles Haminan kadettikoulu, rootsi keeles Finska kadettkåren) oli aastatel 1819−1903 eksisteerinud Venemaa keisririigi sõjaline õppeasutus.
Ajalugu
Kadetikorpuse eelkäijaks oli 1780. aastal Göran Magnus Sprengporteni poolt Kuopios asutatud sõjakool. Juba järgmisel aastal viidi see üle Rantasalmisse ja edaspidi oli see tuntud Haapaniemi sõjakooli nime all. Pärast Soome Venemaaga liidendamist asutas keiser Aleksander I 12. märtsil 1812 senise sõjakooli asemele Soome topograafiakorpuse. 26. juunil 1819 viidi see üle Haminasse ja selle nimi muudeti Soome kadetikorpuseks. Õppeasutus suleti 1903. aastal. Kokku õppis kadetikorpuses 960 ohvitseri.
Voy-Voy Lazgi
"Voy-Voy Lazgi" on Feruza Jumaniyozova 2015. aastal ilmunud seitsmes stuudioalbum.
Janno Puusepp
pisi|Janno Puusepp Janno Puusepp (sündinud 31. jaanuaril 1986 Tartus) on eesti näitekirjanik, luuletaja, lavastaja, näitleja ning MTÜ Vilde Teater ja MTÜ Must JaAm juhatuse liige.
Loomingulise ühenduse Must JaAm asutas Janno Puusepp koos luuletaja ja näitleja Anne-Mai Tevahiga 2015. aastal.
Puusepp põeb tsüstilist fibroosi. Ta on ka Eesti Tsüstilise Fibroosi Ühingu juhatuse liige. 2016. aastal asutas ta koos Ingrid Ulstiga MTÜ Janno Puusepa Fondi. Fondi loomise ajendiks on vajadus aidata kaasa raskeid ravimatuid haigusi (nt tsüstiline fibroos, ALS, PLS) põdevate inimeste praktiliste ja tervishoiuga seotud vajaduste katmisele, mida riiklik süsteem ei toeta (näiteks energiarikaste toitesegude ja sonditoitude soetamine haige normaalse kehakaalu säilitamiseks). Samuti näevad fondi asutajad katmata vajadust panustada haigete ja nende hooldajate nõustamisse.
John Smith (maadleja)
John William Smith (9. august 1965) on endine Ameerika Ühendriikide maadleja.
1990. aastal võitis Hea Tahte mängudel esikoha. 1990. aastal pälvis ta James E. Sullivani autasu, mida antakse väljapaistvate saavutuste eest amatöörsportlasele Ameerika Ühendriikides (seda alates 1930. aastast). Maadlejatest on saanud selle auhinna veel Rulon Gardner ja Bruce Baumgartner.
Pärast tippspordist taandumist asus ta tööle Oklahoma Ülikooli.
Tema järgi on nimetatud maadlusvõte John Smith single.
Päevakauplemine
Päevakauplemine on aktsiaspekulatsioon, mis sisaldab aktsiate ostmist ja müümist ühe päeva sees. Kõik positsioonid suletakse päeva lõppedes. Paljud kauplejad ei pruugi olla otseselt päevakauplejad, kuid kasutavad seda taktikat oma kauplemisstrateegia osana. Kauplejaid, kes sel viisil tehinguid teevad, kutsutakse päevakauplejateks. Seega kauplejad, kes tegelevad päevakauplemisega, on spekulandid.
Ühed kõige enam kaubeldavad finantsinstrumendid on aktsiad, optsioonid, valuutad ja erinevad tuletisinstrumendid.
Päevakauplemine oli varem tegevus, millega tegelesid ainult finantsettevõtted ja professionaalsed spekulandid. Nüüdisajal, mil elektroonilised kauplemisvõimalused on avardunud, on tekkinud palju uusi nn jaekauplejaid, kes kauplevad oma kapitaliga kodusest arvutist.
Karakteristikud
Mõned päevakauplejad keskenduvad vaid hinnaliikumistele, teised aga tehnilistele mustritele. Osad kauplejad keskenduvad limiteeritud strateegiatele, kus nad tunnevad, et omavad strateegilist eelist.
Kasumi otsimine spekulatiivsete tavade kaudu ei ole kooskõlas usulise moraaliga.
La Une
La Une (, eesti keeles 'üks') on Belgia ringhäälingu Radio-télévision belge de la Communauté française prantsuskeelne telekanal.
Kai Piirsoo
Kai Piirsoo (aastani 1972 Kai Allmere, sündinud 13. juulil 1949 Viljandis) on eesti hüdrobioloog.
Elulugu
Lõpetas 1967 C. R. Jakobsoni nimelise Viljandi 1. Keskkooli, 1972 TÜ bioloogiaosakonna, bioloogiamagister (1996, TÜ), väitekiri "Eesti rannikumere fütoplankton ja selle biomassi mõjutavad tegurid". Filosoofiadoktor (PhD, 2006, EMÜ), väitekiri "Structure of the phytoplankton community and its relation to environmental conditions in Estonian running waters". Oli 1972–74 TÜ taimesüstemaatika ja geobotaanika kateedri insener, 1974-86 Zooloogia ja Botaanika Instituudi (ZBI) nooremteadur, 1986– EPMÜ/EMÜ teadur, ühtlasi ka TÜ ja EPMÜ/EMÜ õppeülesande täitja.
Teadustöö
Uurimisvaldkond: fütoplanktoni koosluse struktuur ja seda mõjutavad keskkonnategurid Läänemeres ja Eesti jõgedes. Aastail 1975–90 osales Eesti rannikumere ja Läänemere avavete ning aastast 1991 Eesti jõgede hüdrobioloogia kompleksuuringuis. Üle 30 teadustrükise.
Pilu (käsitöö)
Pilu on auguline tikand, mille tegemisel (pilutamisel) tõmmatakse osa lõngu riidest välja ning allesjäänud lõngad ühendatakse rühmiti mustriks.
Kirjeldus
Pilu on vanimaid tekstiil esemete kaunistamise tehnikaid. Kui välja tõmmatakse kas osa koe- või lõimelõngadest, on tegemist ühesuunalise piluga. Kui välja tõmmatakse mõlemad lõngad, on tegemist võrkpiluga.
Eesti alad
Eestis tehti enamasti ühesuunalist pilu. Tanusid, särke, käiseid, põllesid ja muid tekstiilesemeid kaunistati kitsa lihtpilu või laiema sõlm- ja põimpiluga, Saaremaal ka mähkpiluga. Eriti rikkaliku ornamendiga, valgete ja värviliste niitidega põim- ja mähkpilu tehti Viljandi-, Lääne-, Pärnu- ja Saaremaal. Kahesuunalise võrkpiluga kaunistati põllesid Lõuna-Eestis ja käiseid Põhja-Eestis. Põhjarannikul osati ka Skandinaaviast pärit hardangerpilu. Rahvarõivaste pilud tehti harilikult valge lõngaga.
Jílové u Prahy
Jílové u Prahy (kuni 1950. aastani Jílové, saksa keeles Eule) on linn Tšehhis Kesk-Tšehhi maakonnas Praha-západi ringkonnas. Jílové u Prahy asub Praha kesklinnast ligikaudu 22 km lõunas.
Jílové u Prahy paikneb merepinnast 381 meetri kõrgusel.
Jílové tekkis kullakaevurite asulana. Kaudsetele allikatele tuginedes on teada, et Jílové oli olemas juba 13. sajandil. Ürikutes on Jílovét esmamainitud 1310. või 1331. aastal. 1350. aasta paiku andis Saksa-Rooma keiser ja Böömi kuningas Karl IV Jílovéle kuningalinna privileegid. Kulla kaevandamine lõppes üldiselt hussiitide sõdade ajal. Kolmekümneaastane sõda tõi kaasa linna tähtsuse vähenemise.
Ämblik-kilpkonn
Ämblik-kilpkonn (Pyxis arachnoides) on kumerkilpkonlaste sugukonda kuuluv ohustatud kilpkonnaline.
Välimus
Ämblik-kilpkonn on nimetuse saanud oma kilbil oleva mustri järgi, mis meenutab välimuselt ämblikuvõrku. Roomaja pea on tumepruunikas ning kollaste laikudega, jalad ja saba on pruunid, kilp tumepruuni-kollasekirju. Isasloomad on emasloomadest väiksemad, see-eest nende saba on jämedam. Kumerkilpkonlastele iseloomulikult on ämblik-kilpkonnal varbad kokku kasvanud – selgelt eralduvad vaid küünised. Lisaks on ämblik-kilpkonn ainus kilpkonnaliik, kellel on liigendiga rinnakilp.
Ämblik-kilpkonna karp võib kasvada kuni 17 cm pikkuseks. Emasloomade pikkus on tavaliselt kuni 12 cm, isasloomad on aga kuni 11 cm pikad. Tegu on ühe maailma väikseima kilpkonnaliigiga – Madagaskaril levinud neljast endeemsest kilpkonnalisest on ämblik-kilpkonn kõige pisem liik.
Elupaik
Ämblik-kilpkonnade looduslik elupaik on Madagaskari lõunarannik. Liik asustab 10–50 km raadiuses rannikust sisemaale jäävat ala, eelistades liivaseid ja okkalise taimestikuga alasid. Kivistes piirkondades näeb ämblik-kilpkonni harva.
Paljunemine
Ämblik-kilpkonnad saavutavad suguküpsuse 6–12-aastaselt. Täiskasvanud kilpkonnad veedavad 6–8 kuud aastast liiva sees uinunud olekus. Aktiivsete kuude jooksul munevad emased isendid korraga 1 muna. Looduslikes tingimustes ei ole suudetud kindlaks teha, mitu muna üks isend aastas kokku muneb, ent on teada, et loomaaia tingimustes elavad emased munevad aktiivse perioodi jooksul maksimaalselt 3 korda. Munade koorumine võtab aega 220–250 päeva ning koorunud pojad on 2,5–3 cm pikad. Ämblik-kilpkonna eluiga on ligikaudu 70 aastat.
Vaenlased
Looduses on ämblik-kilpkonnade vaenlasteks röövlinnud, fossad ja maod. Vaenlase kallaletungi korral sulgeb kilpkonn oma kilprüü eesosa, et end rünnaku eest kaitsta.
Toitumine
Looduses toitub ämblik-kilpkonn rohust, noortest lehtedest, puujuurtest ning sõnnikus leiduvatest putukavastsetest. Loomaaedades elavaid kilpkonni toidetakse lisaks veel köögiviljade ja spetsiaalsete, kilpkonnadele mõeldud küpsistega.
Kaitse
Liigiomased eripärad muudavad ämblik-kilpkonna kollektsionääridele väga ahvatlevaks. Ehkki nii ämblik-kilpkonnade korjamine looduslikust elupaigast kui ka nende müük on keelatud, kaubeldakse kilpkonnadega illegaalsetel lemmikloomaturgudel siiani, ning kuna kilpkonnad osutuvad populaarseks, viiakse loomi salakaubana Madagaskarilt välja suurtes kogustes.
Liigi säilimist ohustab suuresti ka elupaikade kadumine: elupaiku laastavad tulekahjud, põllumajandus, söe tootmine, inimpopulatsiooni kasv ja Madagaskarit asustavad invasiivsed liigid.
Ämblik-kilpkonn kuulub ka Rahvusvahelise Looduskaitseliidu (IUCN) punasesse nimekirja äärmiselt ohustatud liigina.
Tasandikujõgi
Jõgedel on sageli ülemjooksud mägijõed, aga kesk- ja alamjooksul on nad tasandikujõged.
EternalBlue
EternalBlue on USA Riikliku Julgeolekuagentuuri (NSA) arendatud turvaauk endiste NSA töötajate tunnistuste põhjal. Turvaaugu lekitas häkkerirühmitus Shadow Brokersite 14. aprillil 2017 ning oli osa ülemaailmsest WannaCry lunavara rünnakust, mis leidis aset 12. mail 2017. EternalBlued kasutati samuti NotPetya küberrünnakus 27. juunil 2017 ning väidetavalt kasutatakse seda Retefe Trooja hobusena alates 5. septembrist 2017.
Detailid
EternalBlue kasutab Microsofti loodud Server Message Boxi (SMB) protokolli haavatavust. See turvanõrkus kinnitati sissekandega CVE-2017-0144 Common Vulnerabilities and Exposures (CVE) kataloogi. Turvanõrkus eksisteerib, sest SMB esimese versiooni (SMBv1) server käsitleb valesti ründajate poolt spetsiaalselt loodud pakette erinevates Microsoft Windowsi versioonides, mis lubab ründajatel käivitada koode sihtarvutis.
USA Riiklik Julgeolek (NSA) hoiatas Microsofti võimalikust probleemist pärast sellest teadlikuks saamist. See võimaldas Microsoftil teha tarkvara turvapaik märtsis 2017. 14. märtsil 2017 andis Microsoft välja turbevärskendust MS17-010, milles kirjutati detailselt turvanõrkusest ja kuulutati välja, et on väljastatud turvapaigad kõikidele Windowsi versioonidele, mis sel ajal oli toetatud: Windows 7, Windows 8.1, Windows 10, Windows Server 2008, Windows Server 2012, Windows Server 2016, samuti ka Windows Vista, mille toetamine alles hiljuti lõpetati. Paljud Windowsi kasutajad ei olnud turbevärskendusi alla laadinud ja installinud, kui kaks kuud hiljem, 12. mail 2017, kasutas WannaCry lunavara rünnak EternaBlue turvanõrkust selleks, et end levitada. Järgmisel päeval, 13. mail 2017, lasi Microsoft välja erakorralised turvapaigad Windowsi versioonidele, milleks olid Windows 7, Windows 8 ja mitte toetatud versioonidele Windows XP ja Windows Server 2003.
2018. aasta veebruaris portis RiskSense'i turvalisuse uurija Sean Dillon EternalBlue igale Windowsi operatsioonisüsteemile alates versioonist Windows 2000. Kaks teist turvaauku, EternalChampion ja EternalRomance, mis olid samuti NSA loodud ja Shadow Brokersite lekitatud, porditi samal ajal. Need avalikustati avaliku lähtekoodiga Metasploit moodulitena.
Vastutus
Microsoft väidab, et USA Riiklik Julgeolekuagentuur on vastutav selle eest, et Microsoft ei saanud varem välja anda turvapaiku sellele turvaugule ning ka võimalikele teistele vigadele, mis siiamaani saladuseks on.
EternalRocks
EternalRocks või MicroBotMassiveNet, on arvutiussviirus, mis nakatab Microsoft Windowsi. Ussviirus kasutab seitset turvaauku, mis on kõik arendatud USA Riikliku Julgeolekuagentuuri poolt. Võrdluseks, WannaCry lunavara programm, mis nakatas 230 000 arvutit 2017. aasta mais, kasutas ainult kaht NSA arendatud turvaauku. Seetõttu arvavad teadurid, et EternalRocks on palju ohtlikum kui WannaCry.
Nakatumine
Kõigepealt installib EternalRocks tasuta tarkavara Tor (The Onion Router), mis on privaatne võrk, mis varjab internetitegevust, et saaks ligipääsu võrgu peidetud serveritele. Pärast 24-tunnist peiteaega vastab server pahavara taotlusele ning tõmbab end alla ja paljundab iseend hosti arvutis.
Pahavara nimetab end WannaCryks, et pääseda avastamisest. Erinevalt WannaCryst ei ole EternalRocks pahavara ning sel ei ole suretinuppu.
Ustavus (mälestusmärk)
„Ustavus“ on saksa lambakoerale püstitatud mälestusmärk Venemaal Samara oblastis Togliattis.
Koer elas 1995. aastast surmani 2002. aastal ühes paigas, legendi kohaselt oli ta ainus autoavarii üleelanu. Teda toideti, üritati kodustada, ehitati koerakuut, kuid ta ei lahkunud kohalt, vaatamata ilmale.
<br style="clear:left" />
Gjøvik
Gjøvik on linn Norras Innlandeti maakonnas, Gjøviki valla keskus.
Linn asub Mjøsa järve kaldal.
Gjøvikist suundub Oslosse raudtee Gjøvikbanen.
Gjøvikis on sündinud suusataja Ingvild Flugstad Østberg.
Lahden kisapuisto
Ajalugu
Lahden Kisapuisto jalgpallistaadion ehitati 1952. aasta suveolümpiamängude tarvis ning see võõrustas kahte olümpia eelmängu ka ühte põhimängu. Esimesed olid Poola-Prantsusmaa vaheline kohtumine 15. juulil ja Luksemburgi-Suurbritannia vaheline kohtumine 16. juulil ning põhiturniiri mäng oli Türgi-Curaçao 21. juulil.
Aastal 1967 nägi Kisapuisto seni suurimat hulka külastajaid, kui kohalikku liigamängu oli jälgimas 8144 pealtvaatajat.
29. oktoobril 2003 põles osa tribüünist maha, kui suitsetavad teismelised tüdrukud panid tribüüni kogemata põlema.
ESTHub
Eesti riiklik satelliidiandmetekeskus ESTHub on riiklik andmekeskus Euroopa Liidu kaugseireprogrammi Copernicus andmete hoidmiseks, jagamiseks ja töötlemiseks, mis loodi Maa-ameti juurde.
ESTHub on loodud riigiasutustele, ülikoolidele, teadusasutustele ja ka eraettevõtetele kaugseiresatelliitide Eesti piirkonna andmetele juurdepääsu võimaldamiseks. Eesti huviala kohta kogutakse Sentinel 1, 2 ja 3 ning Landsat 8 pilte. Kasutajad saavad andmeid otsida ja alla laadida. Suurte andmehulkade töötlemiseks on ESTHubis arvutusklaster.
Andmete otsimise ja alla laadimise portaal on kõigile avatud ning andmete alla laadimise piiranguid ei ole.
Andmete masstöötlemiseks saab kasutada ESTHubi graafilist veebiliidest ja käsurida. Portaalis on kirjeldatud mõned Sentineli andmete töötlemise paketi SNAP protsessorid ning on võimalus teha tasemete L1 ja L2 andmetöötlust. Andmete töötlemise portaali kasutamiseks on vajalik kasutajakonto. Erasektorile on arvutusklastri kasutamine piirangutega, kasutada saab kuni 15% klastri maksimaalsest võimsusest. Nii pakutakse alustavaile väikeettevõtetele võimalust välja töötada satelliidi-infot kasutavaid rakendusi.
Tarass Bulba
"Tarass Bulba" (ukraina keeles "Тарас Бульба") on Nikolai Gogoli romantistlik ajalooline jutustus, mis kuulub Mirgorodi tsüklisse. Jutustus ilmus esimest korda 1835. aastal, põhjalikult ümber töötatud teise trükina 1842. aastal.
Raamat jutustab vanast Zaporožje kasakast Tarass Bulbast ning tema kahest pojast Andreist ja Ostapist. Tarassi pojad õpivad Kiievis akadeemias ja naasevad koju. Kolm meest asuvad eepilisele teekonnale Zaporožje Setši Ukrainas, kus ühinevad teiste kasakatega ja lähevad sõtta Poola vastu.
Kaudsete tõendite kohaselt toimuvad "Tarass Bulba" sündmused 17. sajandi esimeses pooles. Ehkki autori sõnul sündis Tarass Bulba 15. sajandil, kõneleb 17. sajandi kasuks tema tubakalembus: eurooplased avastasid tubaka 15. sajandi lõpus (tänu Kolumbusele) ja laialt levis suitsetamine alles 17. sajandiks. Samuti sooritasid poolakad sõjaretki Venemaale 17. sajandil, nn segaduste ajal.
Tarass Bulba prototüübiks oli ukrainavene kasakasoost pärit maadeuurija Nikolai Mikluhho-Maklai esivanem Ohrim Makuhha, kasakaataman ja Bogdan Hmelnitski asemik. Makuhha sündis Starodubis 17. sajandi algul. Tal oli kolm poega: Nazar, Homa (Foma) ja Omelka (Jemeljan). Nazar (Gogoli Andrei prototüüp) reetis kasakad ja läks üle RzeczPospolita vägedesse armastusest poola panitari vastu. Homa (Ostapi prototüüp) hukkus, püüdes viia Nazari isa juurde. Jemeljani järeltulijate seas olid Nikolai Mikluhho-Maklai ja tolle isa Grigori Mikluhha, kes õppis koos Nikolai Gogoliga ja jutustas tollele suguvõsa pärimustest.
Jutustus on realistlik, tegelased ei ole Gogoli hilisematele teostele omaselt liialdatud ega grotesksed, ehkki mõne uurija hinnangul on kasakate iseloomustused veidi liialdatud. Teost võib tõlgendada kirjanduses levinud romantilise rahvusluse kontekstis, mis arenes ajaloolise rahvuskultuuri ja romantiliste ideaalide toel.
Michihiro Yasuda
Michihiro Yasuda (jaapani keeles 安田 理大 Yasuda Michihiro; sündinud 20. detsembril 1987 Suitas) on Jaapani jalgpallur, kaitsja.
Koondisekarjäär
Jaapani jalgpallikoondises mängis ta aastatel 2008–2011 7 mängu ja lõi 1 väravat.
Tarass Bulba
Eesti keeles ilmus "Tarass Bulba" 1880. aastal Jakob Kõrve tõlkes (2., parandatud trükk 1912) ning 1955. aastal J. Tamme tõlkes.
Maaomand
Maaomand on riigile, kohalikule omavalitsusele, juriidilisele või füüsilisele isikule kuuluv maa-ala.
Ürgkogukonnas kuulus kogu maa kogukonnale ja maakasutus ning ümberjaotamine korraldati ühiselt.
Maaomand Eestis
Eestis tekkis feodaalne maaomand 13. sajandil maade läänistamise ja mõisade rajamise käigus. Maa kuulus maaisandale, kes jagas selle läänideks peamiselt sõjaväeteenistuse eest. Harilikult jagunes lään mõisamaaks ja talumaaks.
1680. aastail toimus mõisate reduktsioon ehk osa mõisu riigistati, aga pärast seda, kui Eesti läks Põhjasõja tulemusena Rootsi koosseisust Venemaa koosseisu, anti redutseeritud mõisad üldjuhul endistele omanikele tagasi. Aastal 1783 muudeti eravalduses olevad aadlimõisad alloodideks.
Eesti talupoegadel tekkis maaomand talude päriseksostmise ajal.
Lõplikult kaotas mõisate suurmaaomanduse maareform, millele pani aluse 10. oktoobril 1919 vastu võetud maaseadus. Võõrandati 23 100 km² maad (peamiselt mõisnikelt) ja rajati 56 239 uut majapidamist. Sellega muutus Eesti väiketalude maaks, näiteks 1939. aastal oli Eestis 139 984 talu.
Nõukogude võimu ajal, 1940. aastal Eesti maaomand riigistati. Võõrandatud maale rajati 22 486 uusmaasaajatalu. Saksa okupatsiooni ajal need maad enamasti tagastati endistele omanikele, kuid pärast maailmasõja lõppu taastati nõukogude maareform.
1989 seadustas taluseadus üksiktalude rajamise. Maa anti omanikele tagasi 1991. aastal maareformi seaduse jõustumisel. Tänapäeval on Eestis kolm maaomandiliiki: eramaa, munitsipaalmaa ja riigimaa.
Seabrook
See on saanud nime ärimehe ja ettevõtja Charles F. Seabrooki järgi, kellel kuulus selles piirkonnas suurim niisutatud aiand maailmas.
Eesti kogukond
Seabrookis tegutseb eesti Seabrooki kogudus.
Seabrookis on tegutsenud Seabrooki Eesti Võitlejate Ühing, mille esimees oli Avdy Andresson. Ühingu eestvõttel püstitati sinna 1. detsembril 1968 Vabadussõja mälestussammas.
Zajitšenko
Zajitšenko kõrgus merepinnast on 55 meetrit.
2001. aasta rahvaloenduse andmeil elas asulas 311 inimest.
Donbassi sõja ajal, 2014. aastal, läks asula valitsusvastaste relvajõudude kontrolli alla. 24. jaanuaril 2015 tulistati asulast Mariupoli elurajoone mitmelasulistest raketiheitjatest Uragan.
Irezumi
Irezumi (入れ墨 või 入墨) on jaapanikeelne sõna, mis tähendab tätoveeringut. Seda kasutatakse, et viidata spetsiifilisele jaapani tätoveerimise stiilile kui ka üldise mõistena, et kirjeldada erinevaid tätoveerimisstiile, mis pärinevad Jaapanist.
Etümoloogia
Kõige sagedamini kirjutatakse irezumi jaapani keeles kui 入れ墨 (või 入墨), mis tähendab sõna-sõnalt „tindi sisestamist“. Sellele lisaks on ka terminid bunshin (文身 „keha musterdamine“), shisei (刺青 „sinisega torkamine“), ja gei (黥 „tätoveerimine“), mida saab gikuni (sõnad või sõnaühendid, mille hääldus ei olene kasutatud kanjidest) häälduse järgi lugeda ka kui irezumi.
Irezumile lisaks kasutatakse tänapäeval ka selle sünonüümi horimonot (彫り物 „nikerdus“), kuid peamiselt eelistatakse ikkagi irezumit, sest see on üldistatum termin tätoveerimise kohta ning annab paremini edasi tätoveerimise kui tegevuse mõistet. Alguses läks sõnade irezumi ja horimono võrdsustamisega veidi aega, kuna 17. sajandi teisel poolel tähistas irezumi stigmat ehk tätoveeritud märki, mida kasutati orjade ja kurjategijate märgistamiseks. Horimono all, aga mõisteti tätoveeringuid, mida tehti vabatahtlikult. Tõenäoliselt hakkas nende kahe termini eristamine järk-järgult kaduma 1870. aastal, mil karistuslik tätoveerimine kaotati. :3 Kõige hilisem kasutusele tulnud termin on wabori (和彫り „Jaapani nikerdamine“), mis võeti kasutusele 20. sajandil, et spetsiifiliselt eristada jaapani stiili tätoveeringuid. :4 Sellele lisaks kasutatakse ka inglise keelset sõna "tattoo" (katakanas タトゥ), mis enamasti tähistab läänelikke tätoveeringuid.
Tätoveerimise ajalugu Jaapanis
Tätoveerimise ajalugu Jaapanis ulatub potentsiaalselt tagasi kuni Jōmoni perioodini (10 000 eKr – 300 eKr). Kuna selle ajastu kohta puuduvad kirjalikud allikad, põhinevad andmed arheoloogilistele väljakaevamistele. :114 Arheoloogiliste väljakaevamiste käigus on leitud savikujukesi, mille nimetus on dogū. Nende inimfiguuride näol ja kehal leidub märgistusi, mis sarnanevad tätoveeringutega. Siiski pole täpselt teada, kas sarnaseid märgistusi tehti ka inimkehale ning mida märgistused täpselt tähistavad (pakutakse, et need on kas kehamaalingud, skarifikatsioonid või tätoveeringud). :111 :114 Ajalooliste andmete puudumise tõttu võimatu teha lõplike oletusi tätoveerimise tavade kohta sellel ajastul.
Yayoi periood
Erinevalt Jōmoni ajastust on Yayoi perioodi (300 eKr – 300 pKr) elanike ja nende kultuuri kui ka kommete kohta saadaval palju rohkem informatsiooni. Sarnaselt jōmonide rahvastele oli ka yayoi rahvastel väga sarnased savinõud, mis kujutasid figuure, mille nägudel olid märgistused, mida saab tõlgendada tätoveeringutena. :115 Samas on Yayoi perioodi kohta teada ka teisi täiendavaid tõendeid tätoveerimisest. Enamasti tulenevad need Hiina dünastilistest kroonikatest ja muudet kirjalikest allikatest. Näiteks on mainitud, et jaapanlased tätoveerisid end, et eristada ühiskonnaklasse ning ka kaitseks suurte kalade ja veelindude eest. :4 :247 On teada ka, et mõned inimesed kaunistasid oma keha tätoveeringutega lihtsalt esteetilistel põhjustel. Kõik see viitab sellele, et yayoi elanikel ei olnud negatiivseid seoseid tätoveeringutega. Samas pidasid tolle aja hiinlased tätoveerimist või muud tüüpi nahamärgistamist põlastusväärseks, mis arvatavasti mõjutas ka jaapanlaste nägemust tätoveeringutest hilisematel ajastutel. :114
Kofuni periood
Järgneva Kofuni perioodi (300 pKr – 600 pKr) kohta on teada, et, sarnaselt Yayoi perioodiga, külastasid hiinlased ka sellel perioodil Jaapani piirkondi ning mõjutasid suuresti nende kultuuri ja väärtusi. Lisaks on olemas ka kirjalike allikaid tätoveerimise kohta. Kuigi Jaapani ajaloolised kroonikad „Kojiki“ („vanade asjade kroonika“ 712 pKr) ja „Nihon Shoki“ („Jaapani kroonika“ 720 pKr) koostati 8. sajandil, sisaldavad need mõlemad ülestäheldusi varasemadest perioodidest. Üleüldiselt on teada, et Konfuni perioodi esimesel poolel oli tätoveerimine aktsepteeritud tegevus, kuid hilisemates jutustustes on tätoveerimist mainitud ainult karistusena. See tõendab, kuidas teatud hiina kombeid ja arusaame oli juba üle võetud, siinhulgas, et tätoveeritud inimesed on barbaarsed ja vastuvõetamatud. :325
Edo periood
Pärast Kofuni perioodi kõikus Jaapani tätoveerimisetraditsioon paar sajandit, peaaegu isegi kadudes kunstivormina. Peamiselt esines seda ainult karistusena, mis jätkus ka Edo perioodil (1600 pKr –1868 pKr). Sellel perioodil valitsenud Tokugawa šogunaat oli eeskujuks võtnud Hiina konfutsianistliku filosoofia ideed, mille tõttu oli valitsus ülimalt konservatiivne. :119 Selletõttu suruti aeg-ajalt maha valitsuse poolt ebasobivaks peetud asju nagu tätoveerimist, kabukiteatrit, teatud kunsti kui ka populaarset kirjandust. Kuid inimesed, kes olid seotud nende žanritega, arendasid edasi Jaapani meelelahutust ja meelelahutusepiirkondi, mis lubas ka jaapani dekoratiivsel tätoveerimisel hakata arenema tänapäeval tuntud horimonoks. :120 Enne seda on teada, et tätoveerimine oli populaarne paaride, kurtisaanide ja prostituutide seas, kes lasid oma käe ülaosale tätoveerida armukese nime koos kanji sümboli inochiga (命 „elu“), et sümboliseerida igavese armastuse tõotust. Arvatakse, et need arenesid välja varasematest väikestest täppidest (või sünnimärkidest), mida tätoveeriti käele. :326
Horimono areng oli suuresti seotud sellel ajastul tuntud Jaapani puuklotsi trükkimise kunstiga. Inspiratsiooni allikaks oli Hiina romaani „Shui Hu Zhuani“ (水滸傳 „Veemarginaal“) jaapani keelne tõlge „Suikoden“ (1827. aasta väljaanne), kus esinesid kuulsa ukiyo-e kunstniku Utagawa Kuniyoshi (1798–1861), illustreeritud puuklotsi trüki stiilis pildid. :121 Piltidel esinesid kangelaslikud stseenid seadust rikkunud sõdalastest, kes olid kaetud tätoveeringutega, mis kujutasid müütilisi olendeid nagu karpkala, draakon ja tiiger, mida omakorda ümbritsesid stiliseeritud mustrid lainetest, tuultest ja lilledest (kujutised, mis on populaarsed ka tänapäeva jaapani tätoveerimises). Romaani populaarsuse tõttu kasvas ka nõudlus selliste tätoveeringute järele, kuna neid seostati vapruse ja tugevusega. Eriti populaarseks muutusid need madalama sotsiaaltasemega inimeste hulgas kui ka kurjategijate seas. :326-327 Võimalik on, et neid tehti ka vastuhakuks Tokugawa valitsusele.
Ukiyo-e kunstivoolu ja kabukiteatri suurte mõjutuste tõttu muutusid tätoveeringud veelgi suuremaks ja keerulisemaks. 19. sajandiks olid välja kujunenud kogu keha katvad tätoveeringud. Kuigi Tokugawa šogunaat üritas aeg-ajalt piirata tätoveerimist, oli sellel vähene mõju.
Meiji periood
Alles Meiji perioodil (1869 pKr – 1920 pKr) keelustas keiser uuesti tätoveerimise, et jätta Jaapanist läänelikum mulje. :318 Paradoksaalselt Jaapani valitsuse püüdlustele peatada tätoveerimist muutuse see hoopis ülimalt populaarseks Jaapanit külastavate välismaalaste seas. Selletõttu muudeti seadust, nii et tätoveerimise keeld kehtiks ainult jaapanlastele. :39 Tätoveerimise keeld tühistati alles USA okupatsiooni ajal (1945–1952), mil paljud eelmise valitsuse määrused ja seadused tühistati. :7 :124 Kuigi tätoveeringud ei olnud enam ebaseaduslikud, ei suurenenud huvi nende tegemise vastu. Tätoveeritud inimesi seostati jäädavalt madalamasse sotsiaalklassi kuuluvatena, kes olid tihti võõrandunud igapäeva ühiskonnast. :128 Sellepoolest muutus tätoveerimine populaarseks yakuza ehk jaapani kriminaalorganisatsioonide seas, kus oma keha tätoveerimine tõestas, et uus liige oli võimeline taluma valu, sümboliseeris lojaalsust ning oli ka staatuse sümbol. :68 Seosed kuritegevusega suurendasid taas jaapanlaste negatiivset suhtumist tätoveeringutesse, mis kestab tänapäevani.
Tätoveeringud tänapäeval
Tänapäeval üks peamine näide negatiivsest suhtumisest on see, et paljudesse avalikesse pesemiskohtadesse, ujulatesse ja jõusaalidesse on tätoveeringutega inimestel keelatud siseneda. :8 Sellegipoolest on üritatud olla vastutulelikum, pakkudes külastajatele plaastreid, millega saab tätoveeringuid kinni katta, kuid need on efektiivsed ainult väikestele tätoveeringutele ning suurematel tätoveeringutele ei ole lahendust leitud. Siiski on tänapäeva Jaapani ühiskonnas näha positiivsemat trendi seoses tätoveeringutega, kuna noorema generatsiooni seas on tekkinud suurem huvi tätoveerimise vastu, eriti tänu popkultuurile. Lisaks on Jaapan muutunud rahvusvahelisemaks, mille käigus on tekkinud nõudlus lahti saada vanadest negatiivsest suhtumisest, et olla vastutulelikum eri kultuuridele ja arvamustele.
Ainud
Teine põlisrahvaste rühm, kes tegeles tätoveerimisega olid ainud, keda peetakse Hokkaido põliselanikeks. Hokkaido on Jaapani neljast põhisaarest kõige põhjapoolsem saar, mida hakati tõsiselt asustama jaapanlaste poolt alles 1869. aastal. Selle käigus on paljud ainud assimileerunud tänapäeva jaapanlastega, kuid siiski on säilinud informatsiooni nende tätoveerimise tavadest. Ainudel oli komme ainult tätoveerida naisi ning nende kõige tuntum tätoveering on anchipiri („must kivi suu“), mis algas ülahuule tätoveerimisega ning mida järk-järgult täiendati kuni see ümbritses kogu suud. Alates kaheteistkümnendast või kolmeteistkümnendast eluaastast hakati tüdrukuid tätoveerima lõigates noaga nahasse väikseid haavu, millesse hõõruti tahma, mis jättis sinakas-musta värvuse. :37-38Anchipiri valmimise järel, tavaliselt umbes 15-aastaselt, olid neiud valmis abielluma. :35 Väidetavalt tätoveeriti otsmik, käed ja käsivarred pärast abielu, ehkki selle kohta ei ole kindlaid reegleid. :38
ÜRO keskus Viinis
ÜRO keskus Viinis (UNOV) on üks neljast peamisest ÜRO keskusest maailmas. Bürookompleks asub Austria pealinna Viini ärikeskuses Donau Citys. UNOV on osa suurest rahvusvaheliste organisatsioonide kontorite kobarast Vienna International Centre. Keskus loodi 1. jaanuaril 1980, see oli kolmas sedalaadi keskus.
Kõrgõzstani 2020. aasta rahutused
Kõrgõzstani 2020. aasta meeleavaldused on Kirgiisi lähiajalooline rahutus, mille jooksul avaldasid meelt opositsioonilised jõud oktoobris toimunud valimistulemuste vastu. Meeleavaldused olid edukad, Džeenbekov tulirelvi rahva vastu kasutada ei käskinud, vaid astus rahutuste tulemusel tagasi, valimistulemused kuulutati kehtetuks ning opositsioonilised jõud said võimule.