cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Salm (riik)
Salm-Neuweiler
Aastal 1803, kui Münsteri piiskopkond sekulariseeriti, anti osa sellest Salm-Salmi vürstidele, kes selleks ajaks omasid juba Anholti isandkonda. See uus Salmi vürstkond, mis kattis alasid ümber Borkeni, Ahausi ja Bocholti, oli Reini Liidu liige. Aastal 1810 annekteeris Prantsusmaa selle keisririigi Lippe departemangu. Pärast Napoleoni kaotust aastal 1815 mediatiseeriti see Preisimaasse. Suguvõsa haru elab tänapäevalgi.
Aastal 1696 jaotati Salm-Neuweiler kaheks, Salm-Leuze metsa- ja reinkrahvkond ning Salm-Hoogstrateni metsa- ja reinkrahvkond. Nende maad liidendati Belgiaga. Harud hääbusid aastatel 1887 ja 1186.
Salm-Grumbach
Aastal 1668 eraldati Salm-Grumbachist Rheingrafenstein-Grenzweileri metsa- ja reinkrahvkond. See mediatiseeriti ja liidendati Preisimaaga. Haru hääbus aastal 1819.
Aastal 1803 annekteeris Salm-Grumbachi Prantsusmaa. Salm-Grumbachi isandad said kompensatsiooniks Salm-Horstmari vürstkonna. See mediatiseeriti aastal 1813. See suguvõsa haru müüs oma tiitlid aastal 1892 Salm-Salmile.
Salm-Hoogstrateni metsa- ja reinkrahvid ning vürstid (1696-1739-1886)
vaata Salm-Salmi vürstid
Salm-Salmi metsa- ja reinkrahvid ning vürstid (1574-1738-1813-tänapäev)
pisi|[[Salm-Salmi vürstlik vapp]]
Aoshima
Aoshima (jaapani 青島 'sinine saar') on Jaapanile kuuluv saar, mis paikneb Miyazaki prefektuuris Miyazaki linna territooriumil.
Ben Drui
Ben Drui (ka Benjamin Drui ja Benjamin-Jakov Drui; 31. juuli 1924 Tartu – 1. oktoober 1975 Tallinn) oli Eesti lavastaja ja näitleja.
Ta on õppinud Tartu 17. Algkoolis (Tartu Juudi Algkoolis) ja Tartu 5. Keskkoolis. Sõja puhkedes evakueerus ta koos perekonnaga Nõukogude tagalasse. Kui ta sai 18-aastaseks, mobiliseeriti ta Punaarmeesse. Ta lõpetas Tšeljabinski tankikooli vanemseersandina. Ta teenis Eesti Laskurkorpuses, osaledes aastal 1944 Tallinna vallutamise operatsioonis ja lahingutes Sõrve poolsaarel. Aastal 1953 lõpetas ta GITIS-e eesti stuudio.
Ta töötas aastatel 1953–1965 näitleja ja lavastaja assistendina ning aastatel 1968–1971 lavastajana Draamateatris. Aastatel 1971–1975 töötas lavastajana ETV-s.
Ben Drui suri 1. oktoobril 1975 Tallinnas ja ta maeti 6. oktoobril 1975 Pärnamäe kalmistule.
Isiklikku
Ta oli aastast 1952 abielus Aasa Käsiga. Nende poeg Heini Drui on dokumentaal- ja muusikafilmide režissöör.
Talumuuseum
pisi|Soera talu elamu Hiiumaal. [[Soera Talumuuseum]] Talumuuseum on muuseum, kus säilitatakse ja eksponeeritakse mingit talukohta.
Eesti talumuuseume
pisi|Mihkli Talumuuseumi elumaja Saaremaal
Angerpist
Angerpist (Filipendula vulgaris) on taimeliik roosõieliste sugukonnast  angervaksa  perekonnast.
Taim kasvab Eestis loodudel, loomännikutes. Taim on Põhja- ja Lääne-Eestis tavaline, ent mujal Eestis on teda harva.
Ateena tänavate loend
''Siin on loetletud Kreeka pealinna Ateena tänavaid:
Go reisiraamat
"Go reisiraamat" (varasema pealkirjaga "Reisiraamat") on reisiraamatute sari, mille enamiku raamatuid on välja andnud Go Group.
Sarja esimene raamat "Inimnäoline islam" ilmus 2005. Selle raamatu kirjastas Tammerraamat.
Krimml
Krimml on vald (Gemeinde) Austria Salzburgi liidumaa Zell am See ringkonnas (Pinzgau piirkonnas).
thumb|left|Krimmli kosed
Krimml asub Salzachi jõe ääres, ülemise (lääne) Pinzgau piirkonna edelaserval Tirooli piiri ääres. See asub u 54 km Mittersillist läänes ja 54 km ringkonnakeskusest Zell am Seest. Asula keskosa asub kõrgusel 1067 m merepinnast.
Krimml on tuntud Krimmli koskede poolest, mis on populaarne turismisihtkoht. Kogulangusega u. 380 m on need kosed Euroopa kõrgeimate hulgas. Ka Salzachi jõe lähe asub Krimmlist põhja pool, kõrgusel 2300 m merepinnast.
Ajalugu
Kui arheoloogilised leiud märgivad piirkonna asustamist varasel pronksiajal ja ka Hallstatti kultuuris 8.–6. sajandil eKr, oli tänapäeva Pinzgau u 200. aastast eKr osa keltide Noricumi kuningriigist. 15. aastast eKr Rooma riiki liidendatuna kulges Rooma tee piki Krimmler Ache oja kuni Alpide peaahelikuni. Pärast Rooma riigi langust 5. sajandil saksastati ala suuresti Baieri asunike poolt.
Nagu paljudel Salzburgi maadel, kus reformatsioon oli levinud, rakendati Krimmli piirkonna talupoegadele vastureformatsiooni meetmeid, mille kehtestasid vürstlikud peapiiskopid, ja mitmed protestantlikud perekonnad saadeti välja. Pärast peapiiskopkonna sekulariseerimist läks see 1815. aastal lõpuks Austria keisririigile. 19. sajandi lõpust alates sai alpiturism järk-järgult oluliseks majandusteguriks.
Transport
Krimmli jaam on läänepoolne lõpp-peatus kitsarööpmelisel Pinzgauer Lokalbahn raudteeliinil Zell am Seesse.
Hullumeelsus (täpsustus)
Hullumeelsus tähendab mõistuse kaotust, aga rumalat, meeletut ning arulagedat tegevust.
Hõimurahvaste programm
Hõimurahvaste programm on Haridus- ja Teadusministeeriumi rahastatav programm, mida haldab Eesti Keele Instituut. 2021. aastani haldas programmi Fenno-Ugria Asutus. Programmi peaeesmärk on toetada eestlaste hõimurahvaste keelte ja kultuuride säilimist ja arengut. I programm kestis aastatel 1999–2004. IV programm kestis aastatel 2015–2020. , V programm kestab 2021–2027.
Programmi raames toetatakse ja tehakse koostööd Venemaa soome-ugri rahvastega (vadjalased, isurid, ingerisoomlased, karjalased, vepslased, ersad ja mokšad, niidu- ja mäemarid, udmurdid, sürja- ja permikomid, handid, mansid), samojeedidega (neenetsid, eenetsid, nganassaanid, sölkupid), Lätis elavate liivlastega ning Venemaal, Norras, Rootsis ja Soomes elavate saamidega.
Programmi abil on näiteks Eesti kõrgkoolides õppinud üle 180 hõimurahvaste õpilase.
İctimai Televiziya
Aserbaidžaani Avalik Televisioon (aserbaidžaani keeles: İctimai Televiziya, İTV) on 2005. aastal loodud Aserbaidžaani avalik-õiguslik televisioon. Kanali peakorter asub Bakuus. İTV liitus Euroopa Ringhäälingute Liiduga aastal 2007. İTV korraldas 2012. aasta Eurovisiooni lauluvõistluse, mis toimus Bakuus.
Hullumeelsus
Hullumeelset inimest võidakse nimetada ka mõistuse või aru kaotanuks, meeletuks, arutuks, ogaraks.
Juudi kultuuromavalitsus
Juudi kultuuromavalitsus oli 1925 vastu võetud vähemusrahvuste kultuurautonoomia seaduse alusel loodud Eesti juutide institutsioon, mis tegutses 1925–1940. Ühtlasi oli see esimene kord maailmas, kui juudid said mingis riigis vähemusrahvusena omale kultuurautonoomia.
İctimai Televiziya
Kanali omanik on Aserbaidžaani Avalik Televisiooni- ja Raadioringhäälinguettevõte (aserbaidžaani keeles: İctimai Televiziya və Radio Yayımları Şirkəti), mis haldab ka avalik-õiguslikku raadiojaama Aserbaidžaani Avalik Raadio (aserbaidžaani keeles: İctimai Radio).
Juudi kultuuromavalitsus
Kultuuromavalitsuse juht oli Hirsch Aisenstadt.
Olevik (ajakiri)
alt=Olevik 931 esikaan|pisi|Olevik 1931 esikaan Olevik : poliitika-, nalja- ja jutuleht oli huumoriajakiri, mis ilmus 1931. aastal Kuressaares.
Väljaandja, vastutav ja tegevtoimetaja oli Julius Ernst Meigas.
Ajakirja trükiti Kuressaares "J. Treufeldti ja A. Kalluse" trükikojas.
Aivar Rehe
Ta lõpetas aastal 1985 Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonna tööstuse planeerimise erialal.
Olga Botner
pisi|Olga Botner, [[Taani-Rootsi füüsik]] pisi|Nobeli [[2011. aasta füüsikaauhinna laureaatide esitlemine: ettekandja Olga Botner]] Olga Botner (sündinud 23. aprillil 1953 Varssavis) on Taani ja Rootsi füüsik.
Aivar Rehe
Ta töötas Eesti Hoiupanga ning Hansapanga juhatuses, oli Eesti Maksu- ja Tolliameti peadirektor (2004–2006) ja Sampo Panga, hilisema Danske Banki Eesti filiaali juhatuse esimees.
Ta on olnud ka Eesti Pangaliidu juhatuse esimees.
Rehe juhtis 2006–2015 (oli aastani 2012 Sampo panga tegevjuht) Danske Banki Eesti filiaali ajal, mil pangas rikuti ulatuslikult rahapesu tõkestamise reegleid.
2019. aasta 23. septembri hommikul lahkus Rehe Kloostrimetsas asuvast kodust ning lähedastelt saadud teabe põhjal alustas politsei samal päeval tema otsinguid, kaasates otsingutesse 40 inimest, koerad ja droonid. 25. septembril kinnitas politsei- ja piirivalveamet, et otsingute käigus leiti Rehe surnukeha. Ajalehele Postimees teadaolevalt leiti ta koduaiast ning seejuures viitasid asjaolud Rehe enesetapule.
Olga Botner
Ta on Uppsala Ülikooli eksperimentaalse osakestefüüsika professor.
Haridus ja töökäik
Olga Botner kaitses 1978. aastal candidatus scientiarumi (vastab magistrikraadile) kraadi Kopenhaageni Ülikoolis. Aastal 1985 kaitses ta samas licentiatus scientiarumi (vastab PhD-le) kraadi.
Uppsala Ülikool andis Olga Botnerile aastal 1990 osakestefüüsika dotsendi akadeemilise tiitli. Rootsi ülikoolides kasutatav docent ei ole ametikoht, vaid tiitel, mille saamiseks eeldatakse teadlaselt umbes neli aastat järeldoktori tasemel uurimusi, samuti teadustööde avaldamist retsenseeritavates teadusajakirjades. Selle tiitliga kaasneb rätten att undervisa ("õigus õpetada"). Botner ise liigitab selle tiitli oma curriculum vitae's akadeemiliste kraadide loetelu alla.
Pärast kandidaadikraadi omandamist töötas Olga Botner Kopenhaageni Ülikooli Nils Bohri Instituudis teadurina (1978–1979), seejärel teadurina CERNis (1980–1982). Aastail 1982–1986 töötas Botner vaheldumisi nii CERNis kui ka Kopenhaagenis Niels Bohri Instituudis.
Pärast litsentsiaadikraadi edukat kaitsmist oli Olga Botner järeldoktor Uppsala Ülikooli füüsika-astronoomia osakonnas (1986–1987). Sealsamas Uppsala ülikoolis jätkus tema karjäär algul teadurina, seejärel lektorina (1992–1993), ülikoolilektorina (universitetslektor, 1993–1998), kaasprofessorina (biträdande professor, 1998–2000) ning 2000. aastast professorina.
Nobeli füüsikaauhinna komitee liige
Nobeli 2011. aasta auhindade kätteandmise tseremoonial 10. detsembril 2011 usaldati füüsikaauhinna laureaatide esitluse ettekandmine Olga Botnerile.
Olga Botner kuulub Nobeli füüsikaauhinda määravasse kuueliikmelisse auhinnakomiteesse. Liikmed komiteesse valib kolmeaastaseks perioodiks Rootsi Kuninglik Teaduste Akadeemia.
Isiklikku
Olga Botner on Taani kodanik 1971. aastast.
Olevik (ajakiri)
Väljaanne ilmus kord kuus.
Lena Headey
Lena Kathren Headey (sündinud 3. oktoobril 1973 Bermudas) on Suurbritannia filmi- ja seriaalinäitleja.
Tema tuntumaid filmirolle on Angelika fantaasiafilmis "Vennad Grimmid" (2005, lavastaja Terry Gilliam) ja Sparta kuninganna Gorgo filmis "300" (2006, lavastaja Zack Snyder). Filmis "Kujutle mind ja sind" (2005) on ta Piper Perabo kõrval teine naispeategelane.
Headey on mänginud Terminaatori pruuti Sarah Connorit telesarjas "Terminator: The Sarah Connor Chronicles" (2008–2009), telesarjas "Troonide mäng" kehastab ta kuninganna Cersei Lannisteri.
Aivars Ģipslis
Aivars Ģipslis (8. veebruar 1937 Riia – 13. aprill 2000 Berliin) oli läti maletaja, ajakirjanik (ajakirja Šachs toimetaja) ja maletreener.
Ta oli hariduselt insener-ökonomist. Malet õppis mängima 12-aastaselt Riia Pioneeride Palee maleringis.
Aastal 1957 sai ta meistersportlaseks, aastal 1963 rahvusvaheliseks meistriks ning aastal 1967 rahvusvaheliseks suurmeistriks.
Ta oli aastatel 1966–1979 Nona Gaprindašvili treener ja aastatel 1972–1984 NSV Liidu olümpianaiskonna treener.
Kolmemõõtmeline modelleerimine
Ajalugu
Arvutigraafika sai alguse 1960. aastate alguses teaduse ja tehnika arendamise eesmärgil. Arvuti loodud kujundlikkus sai alguse 1960. aastate lõpus. Esimene müügil olnud modelleerimisprogramm Syntha Vision avalikustati 1969. aastal. 1988. aastal tekkisid NURBS (Non-Uniform Rational B-Splines) ja parameetriline modelleerimine, mida tehti tarkvaraga PRO/ENGINEER. 3D-modelleerimise populaarsus kasvas ja modelleerimist hakati kasutama nii filmitööstuses, arvutimängudes kui ka disainis ja tootmises. Esimene kaubanduslik 3D-printer tuli müügile 1986. aastal.
Mudel
Kolmemõõtmeline mudel on kujutis füüsilisest kehast. Selline mudel annab informatsiooni, et valmistada ja ehitada mingi objekt. Sellist informatsiooni annavad näiteks geomeetria ja mõõdud, profiilid ja ristlõiked, ühendused ning materjalid.
Mudeleid saab valmistada käsitsi, programmide abil, algoritmiliselt või skannides. Enne kui arvuti abil sai 3D-mudeleid reaalajas renderdada, kasutati 3D-mudeleid paljudes arvutimängudes kahemõõtmeliste piltidena. Nüüdseks kasutatakse 3D-mudeleid kolmemõõtmelises arvutigraafikas väga palju.
Digitaalne skulpteerimine
Digitaalne skulpteerimine on võrdlemisi uus kolmemõõtmelise modelleerimise meetod. Kasutaja töötleb digitaalset mudelit samamoodi nagu kunstnik skulpteeriks savist kujundit. Sellise viisiga saab kasutaja määratud osakesi lükata, tõmmata, kokku pigistada või keerata, mille lõpptulemusena valmib 3D-mudel. Digitaalses skulpteerimises on kasutajal suur vabadus muuta kujund mistahes vormiks. Tavaliselt alustatakse väga algelisest kujundist, näiteks kerast või kuubist, ning seejärel muudetakse objekt kasutajale vajalikuks mudeliks.
Rakendus
Disainerid kasutavad 3D-modelleerimist meditsiinis, tavaliselt detailsete elundimudelite valmistamiseks. See on vajalik diagnostiliste uuringute jaoks, sest arstid ei pea keha sisse nägemiseks opereerima. Nii saab kirurgilisi operatsioone vältida või edasi lükata. 3D-mudelitega on võimalik väga täpselt näha patsiendi siseelundeid. Neid programme kasutatakse ka tihti loote või rasedate naiste uurimiseks.
Filmitööstuses kasutatakse kolmemõõtmelisi mudeleid tegelaskujude või objektide animeerimiseks või ka motion capture'i jaoks. Paljud uued filmid ja seriaalid kasutavad kolmemõõtmelist modelleerimist mingil määral. Seda on eriti mõttekas kasutada eriefektide jaoks. Samuti valmistatakse keskkondi, mida ei oleks kaameraga filmides näha, või tehakse üleloomulikke eriefekte.
Arhitektuuris on kolmemõõtmelised kujundid kasulikud vahendid enne ehitamist ehitiste või majade demonstreerimiseks. Neid mudeleid on võimalik vaadata mitme nurga alt ning samuti on võimalik paigutada mööbel ning muu maja sisustus. Seda kõike saab teha arvutiprogrammis enne, kui maja on reaalselt valmis ehitatud. Nii saavad kliendid täpselt aru, kuidas nende soovitud maja lõpuks välja näeb. .
Raamatutes kasutatakse 3D-mudeleid üha enam. Nii saab kirjanduses kasutada pilte, mida muidu eri põhjustel näidata ei saa, näiteks autoriõiguste tõttu. Mõned pildid kujutavad ajaloolisi lahinguid või suursündmusi. .
Veel kasutatakse 3D-mudeleid reklaamides, kus näidatakse enda toodet ideaalses seisukorras. See aitab firmadel klientidele müüa uusi tooteid enne, kui materjali ja tootmise peale on raha kulutatud. Mudelit võib alati muuta, seega kui klientidele miski ei meeldi, saab üsna lihtsalt muudatus sisse viia ning peale seda hakata füüsilist toodet valmistama. .
Teaduses kasutatakse mudeleid väga detailsete keemiliste komponentide kuvamiseks. Veel kasutatakse 3D-modelleerimist uute autode, seadmete, masinate disaini kujutamiseks.
Kolmemõõtmeliste mudelite turg
3D-mudeleid vajavad paljud: arvutimängude arendajad, uudisteagentuurid, arhitektid, filmitööstus jne. Seetõttu on loodud firmad, kes valmistavad kolmemõõtmelisi mudeleid. Nõudlus ruumiliste mudelite järele kasvab, sest mitmed 3D-printimise patendid on nüüdseks aegunud ning 3D-printimine on muutunud odavamaks ja lihtsamini kättesaadavaks.
3D-printimine
3D-printimine on protsess, kus valmistatakse kolmemõõtmeline objekt digitaalsest mudelist. Tihti kasutatakse 3D-printimist mingi toote prototüübi testimiseks. Printimine töötab nii, et aluspinnale valatakse materjal ning kiht kihi haaval kasvatatakse sellest täielik objekt. Materjaliks võivad olla plastik (ABS, PLA või LayWood), metall (alumiiniumi või koobalti derivaadid, roostevaba teras, kuld, hõbe või titaan), keraamilised materjalid, paber või bioloogilised materjalid. 3D-mudeleid võib tellida või osta 3D-modelleerimisega tegelevalt firmalt ning seejärel 3D-printeriga objekt välja printida.
Oportunistlik majandusteooria
Oportunistlik majandusteooria toetab lähenemist, mille korral probleemide ilmnemisel ei sekkuta regulatiivsel tasandil kohe, vaid oodatakse ära teatud järgnevad protsessid. Näiteks inflatsioonimäära mõõduka tõusu korral eeldatakse, et rakendub majanduse iseregulatsioonivõime, mis viib majanduse langusfaasi algusse.
Santos FC
Klubi asutati 1912. aastal Santoses kolme spordientusiasti poolt, kuna sel ajal puudus linnal jalgpallis esindusklubi.
Santos on Brasiilia üks edukamaid jalgpalliklubisid, olles tulnud Brasiilia meistriks kaheksal korral. São Paulo osariigi meistrivõistlused on võidetud 22 korral ja Brasiilia karikavõistlused Copa do Brasil korra, 2010. aastal. Santos on olnud edukas ka rahvusvahelisel tasandil. Lõuna-Ameerika meistrivõistluste Copa Libertadores võitjaks on tuldud kolmel korral, viimati 2011. aastal.
Kõige suuremat edu saavutas klubi 1960. aastatel. Toonasesse kuldsesse põlvkonda kuulusid teiste seas Gilmar, Mauro Ramos, Mengálvio, Coutinho, Pepe ja sageli kõigi aegade parimaks jalgpalluriks valitud Pelé. Nimega Os Santásticos tuntud meeskond võitis sellel kümnendil üle 20 tiitlivõistluse, sealhulgas tuli rekordiliselt viis korda järjest Brasiilia meistriks (1961–1965). Aastal 1962 võideti ühe hooaja jooksul São Paulo osariigi meistrivõistlused, Brasiilia meistrivõistlused, Lõuna-Ameerika meistrivõistlused ja Intercontinental Cup.
Santose kodustaadion on alates 1916. aastast olnud Estádio Urbano Caldeira, mis mahutab 16 068 pealtvaatajat. Staadioni väiksuse tõttu on peetud osad olulisemad mängud suurematel staadionitel.
Kuna Santosel ei ole kodulinnas ühtegi lähedast rivaali, on suurimateks rivaalideks kujunenud lähedal asuva São Paulo linna klubid Corinthians, São Paulo ja Palmeiras.
Santose tunnusvärvid on must ja valge.
Santose naiskond mängib Brasiilia naiste kõrgliigas Brasileirão Feminino ja on tulnud Brasiilia meistriks 2017. aastal.
Praegune meeskond
''Seisuga 28. juuli 2023''
Saavutused
pisi|Santos FC karikad
Willian José
Willian José da Silva (sündinud 23. novembril 1991 Porto Calvos) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib ründajana Hispaania kõrgliiga klubis Real Betis
Santos FC
Statistika
pisi|170px|Santose läbi aegade suurim väravakütt [[Pelé]]
Willian José
Ta alustas klubikarjääri Grêmio Barueris, mille põhimeeskonnas debüteeris ta Brasiilia kõrgliigas 2009. aastal. Aastatel 2011–2012 mängis ta Brasiilia kõrgliigas São Paulo ja 2013. aastal Santose ridades. 2012. aastal võitis ta São Pauloga Copa Sudamericana.
Santos FC
Endisi mängijaid
Alex Sandro – Carlos Alberto – Clodoaldo – Coutinho – Danilo – Diego – Edu – Elano – Gilmar – Giovanni – Ibson – Léo – Lima – Neymar – Paulo Henrique Ganso – Pelé – Pepe – Robinho – Rodrygo Goes – Carlos Sánchez – Zito
Willian José
Hooaja 2013–14 teises pooles liitus ta Madridi Realiga. Ta mängis põhiliselt klubi reservmeeskonnas Hispaania esiliigas, lüües neli väravat. Hispaania kõrgliigas tegi ta debüüdi 11. mail 2014 mängus Celta de Vigo vastu. Hooajal 2014–2015 mängis ta Hispaania esiliigas Real Zaragoza ridades. Hooajal 2015–16	mängis ta Hispaania kõrgliigas UD Las Palmases. Hispaania kõrgliigas lõi ta esimese värava 12. detsembril 2015 mängus Real Betise vastu. Hooajal 2015–16 lõi ta Hispaania kõrgliigas üheksa väravat.
2016. aasta juulis sõlmis ta viieaastase lepingu Hispaania kõrgliiga klubiga Real Sociedad. Aastatel 2016–2020 lõi José Hispaania kõrgliigas neljal hooajal järjest vähemalt 11 väravat. Kõige edukam oli hooaeg 2017–18, mil ta lõi 15 väravat. Hooaja 2020–21 teises pooles mängis ta laenul Inglismaa kõrgliiga klubis Wolverhampton Wanderers. 2021. aasta augustis suundus ta üheks hooajaks laenule Real Betisesse.
2011. aastal võitis ta Brasiilia kuni 20-aastaste koondisega Lõuna-Ameerika omavanuste meistrivõistlused ja tuli samal aastal koondisega lisaks juunioride maailmameistriks.
Harilik lumimari
pisi
Harilik lumimari (Symphoricarpos albus) on taimeliik kuslapuuliste sugukonnast lumimarja  perekonnast.
Taim kasvab Eestis ilupõõsana aedades ja parkides. Mõnikord taim metsistub.
Kwieciszewo
Kwieciszewo (saksa keeles Blütenau) on küla Poolas Kujawy-Pomorze vojevoodkonnas Mogilno maakonnas Mogilno vallas. Kwieciszewo asub Mogilnost umbes 7 km kagus ja Bydgoszczist ligikaudu 56 km lõunas.
Kwieciszewot on esmamainitud 1144. aastal. Kwieciszewo sai linnaõigused 1342. aastal, kuid kaotas need 1873. aastal.
Helmi Tohvelman
Helmi Tohvelman (13. oktoober 1900 Järvamaa, Väätsa vald, Lõõla küla – 21. oktoober 1983) oli eesti ballettmeister, koreograaf, tantsupedagoog, tantsija ja lavaliikumise õpetaja.
Haridus
Alghariduse omandas Türi lähedal Pala-Virika külakoolis. Seejärel lõpetas 1924 Tartu Eesti Noorsoo Kasvatuse Seltsi tütarlastegümnaasiumi, õppis 1924–26 Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas. Tantsu ja liikumist õppis ta Gerd Neggo tantsustuudios, mille lõpetas 1930. aastal. Tantsu ja lavastamise osas täiendas end 1937 Berliinis E. Eduardova ja Dresdenis Mary Wigmani tantsustuudios.
Looming
Ta on Loonud koreograafiat ja seadnud liikumist ka teistes Eesti teatrites, juhendanud harrastustantsurühmi ja loonud tantse, millest hulk on tantsurühmade repertuaaris tänaseni: "Õekesed õõtsumaie", "Külvajad", "Tere, tibukene!", "Labajalg kolmele paarile", "Seppade tants" jt.
Ta oli loometöös aktiivne elu viimaste aastateni.
Helmi Tohvelman on maetud Metsakalmistule.
Mälestuse jäädvustamine
Alates 2000. aastast, kui möödus 100. aastat Helmi Tohvelmani sünnist, antakse Väätsal Helmi Tohvelmani kodukohas tema sünniaastapäeval, 13. oktoobril välja Helmi Tohvelmani nimelist auhinda. Auhinna pälvib loominguliselt silmapaistev näitleja, kelle plastiline või psühhofüüsiline liikumine väärib tunnustust, või liikumisjuht, kelle liikumisseade ühele või mitmele lavastusele on olnud esiletõstmist väärt. Auhinnaks on valitud Tõnu Tormise foto Helmi Tohvelmanist, millel on auhinnasaaja isikupära ja tunnustamise põhjust kirjeldav tunnuslause. Auhinda on finantseerinud Eesti Kultuurkapital ja selle üleandmist korraldab Väätsa Põhikool koostöös Eesti Teatriliiduga.
Alates 2000. aastast saab üks Järvamaa koolide 9. klassi õpilane, kes on olnud aastate jooksul tõsiselt huvitatud teadmiste omandamisest, on esindanud edukalt oma kooli maakonna ja vabariigi tasandil, olnud aktiivne oma kooli või valla ürituste organiseerija või neis osaleja, Helmi Tohvelmani nimelise eduka õpilase preemia. Preemia annavad üle Tohvelmanide järeltulija, Helmi vennapoja tütar Anne Oja ja OÜ Vaaros.
Neli armastust
"The Four Loves" ("Neli armastust") on C. S. Lewise raamat armastuse olemusest kristlikust ja filosoofilisest vaatepunktist.
Peatükk 1: sissejuhatus
Lewisele tundus algul, et evangelist Johannese vormelist "Jumal on armastus" nähtub, et inimese armastus väärib armastuse nime ainult juhul, kui see meenutab Jumalat kui Armastust. Sellepärast ta eristas andvat armastust (Gift-love) ja võtvat armastust (vajadusarmastust; Need-love). Esimese näide on mehe hoolitsus perekonna eest, kellega koos olemiseta ta sureks; teine näide on üksildase või hirmunud lapse varjumine ema käte vahele. Siis Jumala armastus on andev: Isa annab Pojale kõik, mis ta on ja mis tal on; Poeg annab end Isale tagasi ning annab end maailmale ja maailma eest Isale, andes maailma temas eneses ka Isale tagasi. Võttev armastus ei sarnane Jumala eluga. Me oleme abitud ja üksildased. Me vajame teisi kehaliselt, emotsionaalselt ja vaimselt. Lewis tahtis ülistada just andvat armastust ja on senini veendunud, et kui me peame armastuseks ainult igatsust olla armastatud, siis oleme väga haletsusväärses olukorras. Aga ta ei ütleks, et võttev armastus ei ole armastus. Asi on keerulisem. Esiteks, võtvat armastust nimetatakse armastuseks, ja keelesse on kogunenud palju taipamisi ja kogemust. Teiseks, ei maksa kergekäeliselt nimetada võtvat armastust pelgaks isekuseks. Emalt lohutust otsivat last ja kaaslaselt seltsi otsivat täiskasvanut ei nimetata isekaks; need, kes seda kõige vähem teevad, ei ole tavaliselt kõige isetumad. Võtva armastuse puudumine on üldiselt külma egoisti tunnus. Tegelikult me vajame üksteist, ja kui see vajadus ei tekita inimeses võtvat armastust, vaid talle tundub, et meil on hea üksi olla, siis see on halb sümptom, nagu isupuudus on halb sümptom, sest me vajame toitu. Kolmandaks, kristluse järgi on inimese vaim seda tervem, mida rohkem ta Jumalat armastab. Aga inimese armastus Jumala vastu on tahes-tahtmata alati suuresti ning enamasti täiesti võttev. See on ilmne, kui palutakse patte andeks või toetust hädas. Veel ilmsem on see äratundmises, et meie loomus ongi üks tohutu vajadus, mis karjub Jumala järele. Mitte et inimesel ei võiks Jumala jaoks olla teistsugust armastust, aga vajaduse elemendist on võimatu lahti saada. Inimene ei saa Jumalat armastada huvitult.
Inimene jõuab Jumalale kõige lähemale, kui ta on vähemalt ühes mõttes kõige vähem Jumala sarnane (täitumus ja vajadus, suveräänsus ja alandlikkus, õigesus ja patukahetsus, piiritu vägevus ja appikarje). Tuleb eristada kahesugust lähedust Jumalale. Üks on sarnasus Jumalaga, teine on lähenemise lähedus. Teises mõttes on Jumalale lähemal see, kes kindlamalt ja kiiremini läheneb lõplikule ühinemisele Jumalaga, Jumala nägemisele ja Jumalast rõõmustamisele. Sarnasuse lähedus ja lähenemise lähedus ei pruugi kokku langeda. Sarnasuse lähedus ei suurene, küll aga lähenemise lähedus. Sarnasus on meile antud, aga lähenemine on meie tegevus. Jumala sarnaseks saadakse ilma koostööta, isegi ilma nõusolekuta. Jumala pojaks saadakse teisiti: see on rohkem kui sarnasus, sest see on ühtsus Jumalaga tahtes; see ei välista erinevusi. Nii et Jumala jäljendamine selles elus peab olema kehastunud Jumala, Jeesuse jäljendamine. Kuigi see on nii kummaliselt erinev Jumala elust iseeneses, ongi see Jumala elu inimesena.
Ütlusele, et Jumal on armastus, on vastukaaluks Denis de Rougemonti ütlus: "Armastus lakkab olemast deemon alles siis, kui ta lakkab olemast jumal." Muidu me hakkame arvama, et armastus on Jumal. Igasugune inimlik armastus oma parimal kujul kipub nõudma endale jumalikku autoriteeti, nagu see oleks Jumala tahe. Ta nõuab täielikku pühendumist ning püüab üles kaaluda kõik teised pretensioonid ja väidab, et iga tegu, mis on siiralt tehtud armastuse pärast, on seeläbi seaduslik ja isegi kiiduväärne. On teada, et erootiline armastus ja isamaa-armastus võivad püüda saada jumalaks. Ent sama lugu on perekondliku kiindumuse ja sõprusega. Ja loomulikul armastusel on see pretensioon just siis, kui see on oma parimal kujul, "puhas", "õilis". See käib eriti erootilise armastuse kohta. Meie armastus ei pretendeeri jumalikkusele enne, kui see pretensioon muutub usutavaks. Selleks peab ta reaalselt sarnanema Jumala kui Armastusega. Meie andev armastus võib tõesti olla Jumala-sarnane, piiritult ja väsimatult andev, rõõmus, energiline, valmis andestama, armastatule head sooviv, kuid see on sarnasuse lähedus, mis iseenesest ei tekita lähenemise lähedust. Me võime eksida ning inimlikule armastusele pühenduda nii, nagu me peaksime pühenduma ainult Jumalale. Siis saabki armastusest deemon, mis hävitab meid ja iseennast, sest ta ei jää armastuseks, vaid temast saab keeruline vihkamine.
Inimlikku armastust ei tohi ebajumalaks teha ega ka naeruvääristada. 19. sajandi kirjandus tegi ebajumalaks erootilise armastuse ja kodused kiindumused. Robert Browning, Charles Kingsley ja Coventry Patmore tunduvad pidavat armumist pühaks saamiseks, maailmale ei vastandata taevariiki, vaid kodu. Nüüd peetakse seda sentimentaalsuseks ning kistakse välja loomuliku armastuse räpased juured. Aga taimel peavadki olema juured, mis on räpased. See on enamasti puhas mustus, kui jätta see aeda, mitte tuua seda kirjutuslauale.
Lucky Bhembe
Lucky Willie Bhembe (sündinud 25. oktoobril 1973) on Svaasimaa kergejõustiklane.
Ta osales 2000. aasta suveolümpiamängudel Sydneys, kus saavutas 51. koha.
VELK Kuramaa konsistooriumiringkond
Konsistooriumiringkonnad moodustati Venemaa keisririigis, vastavalt 1832. aasta 28. detsembri Uue evangeelse luteri kiriku seadusele.
Konsistooriumiringkondade haldusorganiks oli Venemaa Evangeeliumi Luteriusu Kiriku Peakonsistoorium.
Sēlpilsi praostkond
(saksa keeles Selburgsche Präpositur), Kuramaa kubermangus Sēlpilsi kreisis
Bauska praostkond
(Bauskesche Präpositur), Bauska kreisis
Elo Üleoja
Elo Üleoja (sündinud 23. novembril 1963) on eesti koorijuht ja muusikapedagoog.
VELK Kuramaa konsistooriumiringkond
Grobiņa praostkond
(Grobinsche Präpositur), Kuramaa kubermangus Grobiņa kreisis
Piltene praostkond
(Piltensche Präpositur), Kuramaa kubermangus Piltene kreisis
Dobele praostkond
(Doblensche Präpositur), Kuramaa kubermangus Dobele kreisis
Elo Üleoja
Töökäik
=== Töö kooridega ===
VELK Kuramaa konsistooriumiringkond
Kandava praostkond
(Kandausche Präpositur), Kuramaa kubermangus Tukumsi kreisis
Vilniuse praostkond
(Wilnasche Präpositur)
Elo Üleoja
Üldlaulupeod
Elo Üleoja on olnud üldlaulupeo segakooride liigijuht (1999), noorte laulupeo lastekooride liigijuht (2011) ning üld- ja noorte laulupeo lastekooride dirigent (2007, 2009, 2014, 2017 ja 2019).
Isiklikku
Elo Üleoja vanemad on tuntud koorijuhid ja muusikapedagoogid Ene Üleoja ja Ants Üleoja; ning vend tuntud koorijuht Mikk Üleoja.
Elol on neli last.
John Oulton Wisdom
John Oulton Wisdom (29. detsember 1908 Dublin, Iirimaa – 30. jaanuar 1993 Castlebridge, Wexfordi krahvkond, Iirimaa) oli iiri päritolu Briti ja Ameerika filosoof ja psühhoanalüütik.
Elulugu
Ta õppis Earlsfort House Schoolis Dublinis ning seejärel Hegeli-uurija H. S. Macrani käe all Dublini Trinity College'is, mille lõpetas 1931. aastal kiitusega filosoofias ja matemaatikas. 1933. aastal kaitses ta samas doktorikraadi filosoofias väitekirjaga Hegeli ja realismi vahekorrast.
Seejärel kuulas ta G. E. Moore'i ja Ludwig Wittgensteini loenguid Cambridge'i Ülikoolis, õpetas lühemat aega Dublinis Trinity College'is ning kaheksa aasta vältel töötas matemaatika- ja füüsikaõpetajana keskkoolides Inglismaal. 1943–1947 töötas ta Briti Nõukogu ülesandel Egiptuses, Farouk I Ülikoolis Aleksandrias. 1948–2965 oli Wisdom õppejõud Londoni Majanduskoolis, 1952–1963 toimetaja ajakirjas British Journal for the Philosophy of Science.
Juba 1930. aastatel hakkas Wisdom tundma huvi psühhoanalüüsi vastu. Hiljem kasutas ta neid teadmisi, analüüsimaks Descartesi ja Schopenhaueri unenägusid. 1953. aastal avaldatud raamatus "The Unconscious Origin of Berkeley's Philosophy" kirjeldas ta George Berkeleyt fenomenalistina (mitte subjektiivse idealistina, nagu Berkeleyt määratles Bertrand Russell) ning andis ülevaate Berkeley psüühikast, pöörates erilist tähelepanu Berkeley raamatule "Siris". Wisdomi psühhoanalüütiline lähenemine filosoofidele kutsus esile tugeva kriitilise reaktsiooni.
Nii muutus vähetõenäoliseks, et vaatamata silmapaistvale panusele vaimufilosoofias, teadusfilosoofias, küberneetikas, psühhosomaatiliste häirete teoorias ja psühhoanalüüsis võinuks Wisdom saada professorikoha Briti saartel. 1965. aastal siirdus ta Ameerika Ühendriikidesse, olles kaks aastat külalisprofessor Lõuna-California Ülikoolis. 1967. aastal asus ta juhtima New Yorgi Riikliku Ülikooli (State University of New York) uut Fredonia linnakut. Viimase kümnendi oma karjäärist veetis Wisdom Torontos Yorki Ülikooli filosoofia ja sotsiaalteaduse professorina, kus ta rajas ka ajakirja Philosophy of the Social Sciences. Wisdomi 1975. aastal ilmunud raamat "Philosophy and its Place in Our Culture" andis ülevaate tema seisukohtadest maailmavaate, inimese mina ja ühiskonna teemal. Avaldamist jätkas ta ka pärast emeriteerumist 1979. aastal ning 1992. aastal ilmus tema sulest teos "Freud, Women, and Society".
Isiklikku
John Oulton Wisdom oli abielus Clara Williamsiga, tal oli kaks poega ja tütar. Ta oli temast tuntuma Briti vaimufilosoofi, Cambridge'i Ülikooli professori John Wisdomi nõbu.
Eili Sild
Eili Sild (aastast 1967 Eili Torga; sündinud 26. oktoobril 1942 Tallinnas) on eesti näitleja.
Ta lõpetas aastal 1961 Tallinna 7. Keskkooli, aastal 1963 Tallinnfilmi õppestuudio ja aastal 1976 näitlejaerialal Riikliku Teatriinstituudi (GITIS) Moskvas.
Ta töötas aastatel 1963–1980 Viljandi teatris Ugala ja aastatel 1980–1996 Vanalinnastuudios. Ta on mänginud ka telelavastustes ja filmis, esinenud raadio meelelahutussaadetes, ta on tuntud ka estraadinäitlejana.
Dennis Shepherd
Dennis Graham Shepherd (11. oktoober 1926 Johannesburg – 13. juuni 2006 Johannesburg) oli Lõuna-Aafrika poksija.
Shepherd sai sulgkaalus (kuni 58 kg) 1948. aasta Londoni olümpiamängude poksivõistlustel hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedali- ja olümpiavõitjale Ernesto Formentile (Itaalia).
Doubek
Doubek on küla Tšehhis Ida-Praha piirkonnas, 7 kilomeetrit Říčani linnast kirdes ja 406 meetri kõrgusel merepinnast. Ümbruses on arvukalt metsi, mille järgi küla endale ka nime sai. 2011. aasta alguses elas külas 236 elanikku.
Ajalugu
Arheoloogilised leiud on dateeritud 28. sajandisse e.m.a. Doubeki küla nimi pärineb ümbritsevatelt metsadelt (dub – tamm). Vanim dokument, mis paika mainib, pärineb aastast 1330.
Tänapäev
pisi|left Praegu kasvab küla rahvaarv tänu Praha lähedusele. Külas tegutseb vabatahtlike tuletõrjujate organisatsioon, mille järjepidevus ulatub 100 aasta taha, samuti jalgpalliklubi Bohemia, mis rajati aastal 1921. Regulaarne bussiühendus on lähima linna Říčaniga ja Prahaga, kus lõpp-peatusest Depo Hostivař saab metrooga edasi sõita, kuid küla läbib ka Mukařov-Modletice-Jesenice bussiliin.
Louis Renault (jurist)
Louis Renault (21. mai 1843 Autun – 8. veebruar 1918 Barbizon) oli prantsuse jurist ja pedagoog.
Ta sai 1907. aastal koos Ernesto Teodoro Monetaga Nobeli rahuauhinna.
Aastatel 1868–1873 oli ta Rooma õiguse ja äriõiguse õppejõud Dijoni ülikoolis. Pärast seda töötas kuni surmani Pariisi ülikooli õppejõuna õigusteaduskonnas, 1881. aastast oli rahvusvahelise õiguse professor.
1890. aastast töötas ta välisministeeriumis. Ta osales paljudel konverentsidel, tähtsamad nendest olid 1899. ja 1907. aasta Haagi rahukonverentsid (vaata Haagi konventsioon).
Ta oli tuntud rahvusvahelise vahekohtunikuna.
Ta kirjutas artikleid ja monograafiaid rahvusvahelise õiguse ja äriõiguse teemadel.
Saksi-Coburg-Saalfeld
Saksi-Coburg-Saalfeld (saksa Sachsen-Coburg-Saalfeld) oli üks Saksi hertsogkondadest, mida valitses Wettini dünastia ernestiinide liin. Aastal 1699 loodud Saksi-Coburg-Saalfieldi liin kestis kuni ernestiinide territooriumite ümberkujundamiseni, mis toimus pärast Saksi-Gotha liini hääbumist aastal 1825, milles Saksi-Coburg-Saalfeldi liin sai Gotha, kuid kaotas Saalfeldi Saksi-Meiningenile.
Saksi-Saalfeld aastatel 1680–1735
left|thumb|Saalfeldi loss, ehitatud pärast 1677. aastat hertsogi residentsiks
Pärast Saksi-Gotha hertsogi Ernst Vaga surma 26. märtsil 1675 jaotati vürstkond 24. veebruaril 1680 tema seitsme poja vahel. Saksi-Saalfeldi maad läksid neist noorimale, kellest sai Saksi-Saalfeldi hertsog Johann Ernst IV (1658–1729). Kuid uuel vürstkonnal ei olnud täielikku sõltumatust. Ta sõltus kõrgemast võimust Gothas, et valitseda oma kolme kreisi, Saalfeldi, Grafenthali ja Probstzellat – niinimetatud Nexus Gothanus – kuna see oli Johann Ernsti vanima venna residents, kes valitses kui Friedrich I. Saalfeld oli Saksi-Saalfeldi hertsogite residents aastatel 1680–1735.
Kui Saksi-Coburgi hertsog Albrecht V aastal 1699 ilma järglasteta suri, tekkisid pärandi ümber vaidlused, eriti Saksi-Meiningeni Bernhard I-ga, ja kokkuleppele jõuti aastaks 1735. Enamus Saksi-Coburgi varast anti ernestiinide uuele Saksi-Saalfeldi liinile ja Saksi-Coburg-Saalfeldi vürstkond tekkis, kui Johann Ernst sai selle hertsogiks (mitte vürstiks). Kuid Sonnebergi ja Neuhaus am Rennwegi kreisid anti üle Saksi-Meiningenile ning Sonnefeldi kreis anti Saksi-Hildburghausenile. 1/3 Römhildi kreisist ja 5/12 Themari kreisist jäid Saksi-Coburgile.
Saksi-Coburg-Saalfeld aastatel 1735–1826
Pärast Johann Ernst IV surma aastal 1729 valitsesid tema pojad Christian Ernst II ja Franz Josias riiki, mis koosnes kahest eraldiseisvast alast, koos, kuid erinevatest residentsidest. Christian Ernst jäi Saalfeldi, kuid Franz Josias valis oma residentsiks Coburgi. Aastal 1745, kui Christian Ernst II lastetuna suri, päris tema valdused tema vend, hertsog Franz Josias. Aastal 1747 suutis Franz Josias kinnistada oma esmasünniõiguse pärimisseadusse ja anda oma kiirelt kasvavale perekonnale pikaajalise püsimise. Tema noorim poeg prints Friedrich Josias tegi enda ja hertsogkonna keisririigi kindrali ja välimarssalina kuulsaks piiramiste ja võitudega Austria-Türgi sõjas ja Esimese koalitsiooni sõjas Prantsusmaa vastu. Tema vend ja regent-hertsog Ernst Friedrich oli rohkem tuntud hertsogkonna ohtliku rahanduse poolest, mis läbis alates 1773. aastast sunnitud võlgade juhtimise keiserliku deebetikomisjoni poolt aastani 1802 ja mõjutas tema järglaste õnne.
left|thumb|Saksi-Coburg-Saalfeldi hertsogkond, oranžiga, aastal 1820
Hertsog Franz Friedrich Antonit, kes valitses ainult kuus aastat (1800–1806), sunniti aastal 1805, eriti minister Theodor Konrad von Kretschmanni poolt, uuendama raskustes hertsogkonda, tehes lepingu kahe hertsogkonna, Coburgi ja Saalfeldi vahel ühtseks riigisüsteemiks vürstkonna riigihaldusega, mis saavutas aastal 1806 täieliku iseseisvuse seoses Saksa-Rooma riigi kadumisega.
Hertsog Franz Friedrich Antoni lapsed kindlustasid Saksi-Coburgi dünastia järgluse ja ellujäämise. Prints Friedrich Josiase kuulsus viis tema tütre, printsess Juliane (hilisem suurvürstinna Anna Fjodorovna) laulatuseni Venemaa suurvürsti Konstantin Pavlovitšiga. Teine tütar, printsess Marie Louise Victoire abiellus aastal 1818 prints Edwardiga ja temast sai kuninganna Victoria ema. Noorim elusolev poeg, prints Leopold valiti aastal 1831 belglaste kuningaks kui Léopold I. Aastal 1816 abiellus tema vanem vend, prints Ferdinand Mária Antónia Koháryga, kes tuli ühest rikkaimast aristokraatlikust Ungari perekonnast, ja asutas katoliikliku Saksi-Coburg-Koháry liini. Nende nimekaimust pojast, prints Ferdinandist sai aastal 1837 Portugali kuningas Fernando II ja teine poeg, prints August oli isaks Ferdinand I-le, kellest sai aastal 1887 suveräänne Bulgaaria vürst ja aastal 1908 tsaar. Lisaks oli Saksi-Coburgi troonipärija prints Ernst, kellest sai aastal 1806 hertsog Ernst III. Ta oli prints Alberti isa, kes abiellus aastal 1840 oma nõo kuninganna Victoriaga ning sai Suurbritannia ja Iirimaa prints-abikaasaks.
15. detsembril 1806 astus Saksi-Coburg-Saalfeld koos teiste ernestiinide hertsogkondadega Reini Liitu. Novembrist 1806 kuni Tilsiti rahuni 1807. aasta juulis oli vürstkond prantslaste poolt okupeeritud. Alles siis võis hertsog Ernst I naasta maapaost Königsbergis Ida-Preisimaal. Piirileping Baieriga aastal 1811 viis vaidlusaluste territooriumite vahetamiseni. Saksi-Coburg sai Fürth am Bergi, Hof an der Steinachi, Niederfüllbachi ja Triebsdorfi linnad; Baieri sai Gleußeni, Schleifenhani veski, Buch am Forsti ja Herrethi. Aastal 1815, autasuna võitlemise eest aastal 1813 liitlaste poolel Napoleoni vastu, andis Viini kongress ala Reini jõe vasakul kaldal (hiljem Lichtenbergi vürstkonnaks kutsutu) hertsogkonnale, samuti liikmelisuse Saksa Liidus suveräänile. 8. augustil 1821 sai hertsogkond põhiseaduse.
Vanima liini, Saksi-Gotha-Altenburgi hääbumine aastal 1825 tekitas taas pärilusvaidlusi teiste ernestiinide liinide vahel. 12. novembril 1826 tekitas ülima perekonnapea, Saksimaa kuninga Friedrich August I vahekohtu otsus ernestiinide hertsogkondade ulatusliku ümberkorraldamise. Saksi-Coburg-Saalfeldist sai Saksi-Saalfeld koos Themari kreisiga Saksi-Meiningenilt. Saksi-Gotha hertsogkond jäi ilma Kranichfeldi ja Römhildi kreisidest, mis läksid Saksi-Meiningenile, ja Altenburgi valdusest (Altenburgi, Ronneburgi, Eisenbergi, Roda ja Kahla kreisid), mis tegi Saksi-Hildburghauseni hertsogkonnast Saksi-Altenburgi hertsogkonna. Kuid Saksi-Coburg sai Saksi-Hildburghausenilt kaks kreisi – Königsbergi ja Sonnefeldi.
Uus Saksi-Coburg ja Gotha hertsogkond sündis Saksi-Coburgi ja Saksi-Gotha hertsogkondade personaalunioonina. Viimane Saksi-Coburg-Saalfeldi hertsog Ernst III sai siis Ernst I-ks, esimeseks Saksi-Coburg ja Gotha hertsogiks.
Aleksander Ferdinand Mägis
Aleksander Ferdinand Mägis (5. juuli 1891 Tallinn – 27. oktoober 1957 USA ) oli eesti vaimulik.
Mägis õppis aastatel 1901–1910 Tallinnas gümnaasiumis. 1910. aastal õppis ta Tartu ülikoolis õigusteadust ja aastatel 1912–1916 usuteadust. Ordineeriti 30. juulil 1917 õpetajaks.
Ta töötas aastatel 1917–1919 Tallinna Toompea Kaarli koguduse adjunktõpetajana ning 1919–1939 Simuna Siimona ja Juuda koguduse õpetajana. 1934. aastal kandideeris ta Avanduse vallavolikogu valimistel vapside nimekirjas.
1941. aastal põgenes Saksamaale. Seejärel oli politseipataljoni Ostland liige (nagu ka tema kaks poega). Aastatel 1943–1945 oli ta luterlik vaimulik Ostrovo kreisis (praegu on see Ostrów Wielkopolski maakond Suur-Poola vojevoodkonnas). 1945. aastal oli ta Ülem-Frangimaal Baieri liidumaal Helmbrechtsis vikaarõpetaja, teenides Baierimaal elavaid eestlasi.
1955. aastast elas Ameerika Ühendriikides, kus ta 1957. aastal ka suri.
Isiklikku
Tema poeg Olaf Mägis (1924–2000) oli vaimulik USA-s.
Luwarsih Pringgoadisuryo
Luwarsih Pringgoadisuryo (14. veebruaril 1930 Semarang, Kesk-Jaava – 4. juulil 1994 ) oli Indoneesia raamatukoguhoidja ja kirjanik. Tema vend oli Nurtanio Pringgoadisuryo.
Nõukogude okupatsiooni muuseum (Thbilisi)
Nõukogude okupatsiooni muuseum (gruusia keeles: საბჭოთა ოკუპაციის მუზეუმი) on Gruusias Thbilisis asuv ajaloomuuseum, mis dokumenteerib Nõukogude võimu Gruusias seitset aastakümmet (1921–1991) ja on pühendatud Gruusia okupatsioonivastase, rahvusliku vabanemisliikumise ajaloole ja Nõukogude poliitiliste repressioonide ohvritele. kogu selle perioodi jooksul. See asutati 26. mail 2006. Muuseum on osa Gruusia rahvusmuuseumist (GNM).
Eksponaadid
Muuseum asub Rustaveli avenüül Thbilisi peatänaval ja seda hallatakse Gruusia rahvusmuuseumi osana. Olles kolmas selline muuseum postsovetlikes riikides, sai see vähemalt osaliselt inspiratsiooni sarnastest väljapanekutest Tallinnas ja Riias. See avati Gruusia iseseisvuspäeva tähistamise raames 26. mail 2006. Vajaliku rahastamise andis eelkõige presidendifond, mis on Gruusia presidendi administratsiooni kontrolli all olev eelarveväline tuluallikas. Eksponeeritud esemete arv on umbes 3000.
Nõukogude okupatsiooni muuseum on püsiekspositsioon, kus eksponeeritakse arhiividokumente, foto- ja videomaterjale, mis järgivad Gruusia ajaloo ajakava alates lühiajalisest iseseisvumisest aastatel 1918–1921 kuni Nõukogude armee poolt iseseisvusmeelsete miitingu mahasurumiseni 1989. aastal ja Gruusia iseseisvuse väljakuulutamiseni 1991. aastal. Teiste eksponaatide hulka kuuluvad teisitimõtlejate läbivaatamise protokollid, tulistamis- või pagenduskäsud, represseeritute isikutoimikud, nõukogudeaegsetest vangikongidest pärit esemed. Lisaks Nõukogude julgeoleku (KGB) ja kommunistliku partei arhiivireservidele, mis on säilinud pärast Nõukogude Liidu lagunemist on palju dokumente ja visuaalset materjali andnud mitmed ühiskondlikud organisatsioonid ja dissidentide perekonnad. Muuseum annab välja temaatilisi kogusid ja kutsub regulaarselt ajaloolasi pidama avalikke loenguid Gruusia 20. sajandi ajaloost. Aastatel 2006–2008 oli muuseumi direktor David Tskhadadze; alates 2008. aasta detsembrist juhib muuseumi dr Levan Urušadze.
Reaktsioonid
Muuseumi avamise sümboolika ja ajastus ärritas mitmeid Venemaa poliitikuid, kes mõistsid muuseumi hukka kui "puhtalt natsionalistlikku propagandat". Venemaa president Vladimir Putin kaebas oma Gruusia kolleegile Mihheil Saakašvilile nende kohtumisel 2006. aasta juunis Peterburis, viidates sellele, et paljud Nõukogude Liidu juhtivad liidrid nagu Jossif Stalin ja Lavrenti Beria, on pärit Gruusiast. Gruusia valitsuse allika sõnul oli Saakašvili vastuseks pakkuda Venemaale annetust, et Moskva saaks avada Gruusia okupatsiooni muuseumi. Hiljem kinnitas Saakašvili, et muuseum pole suunatud kellegi vastu: "see on Nõukogude okupatsiooni muuseum, mitte Gruusia Venemaa okupatsiooni muuseum... Kui keegi kuskil, mingil tasemel võtab seda isiklikult, on see tema probleem ja mitte meie oma."
2007. aasta märtsis külastas muuseumi Ukraina president Viktor Juššenko, kes tegi ettepaneku avada samalaadne muuseum Ukrainas.
Paul Härmson
Paul-Friedrich Härmson (20. mai 1922 Mäksa vald, Tartumaa – 2. juuni 1995) oli eesti arhitekt.
1941. aastal lõpetas ta Tartu 4. Keskkooli. 1952. aastal lõpetas ta kiitusega Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitusteaduskonna arhitektuuri eriala.
1964. aastal kaitses ta Tallinna Polütehnilises Instituudis teaduste kandidaadi kraadi arhitektuuri alal väitekirjaga "Основные этапы развития старого Таллина и вопросы его реконструкции в соответствии с требованиями современного градостроительства". Oma kandidaaditöös analüüsis ta Tallinna vanalinna hoonestuse seisukorda ja tegi ettepaneku lammutada kuni 70% vanalinna hoonetest. Tema ettepanek oli ka rajada läbi vanalinna magistraal Balti jaamast Tallinna Kaubamajani ja selle äärde uus Tallinna Linna Rahvasaadikute Nõukogu Täitevkomitee hoone ning Toompea nõlvale Snelli tiigi äärde kümnekorruselisi elamuid.
Ta töötas Tallinna Polütehnilise Instituudi dotsendi ja Ehituse Teadusliku Uurimise Instituudi linnaehituse laboratooriumi juhatajana.
Kirjandus
Piret Lindpere. "Härmson, Paul, arhitekt ja linnauurija". // Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 1996. Lk 117-118
Pruulimine
pisi|283x283px|16. sajandi õlletehas Pruulimine on õlle valmistamine.
Õlu on töötlemata toorainetest valmistatud alkohoolne jook, üldiselt võrdlemisi madala alkoholisisaldusega. Õlle pruulimine koosneb mitmest erinevast etapist ning vajab erinevaid komponente, näiteks linnased, humalad, pärm ja vesi. Pruulimise protsess, kasutatud seadmed, vee puhtus, temperatuur ja linnase tüüp muudavad õlle maitset.