cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Josquin des Prez
Šansoonid ja instrumentaalteosed
Ilmaliku muusika vallas sisaldab Josquini looming arvukalt prantsuse šansoone, milles on kolm kuni kuus häält, samuti peotäie itaalia frottola ' id. Ka on Josquin kirjutanud mõned teosed, mis olid arvatavasti mõeldud instrumentaalseks esituseks. Autorsuse probleemid on šansoonide juures eriti teravad võrreldes tema ülejäänud loominguga. Kui tema eluajal avaldati tema nime all umbes 70 kolme- ja neljahäälset šansooni, siis rohkem kui kolmekümnest temale omistatud viie- ja kuuehäälsest šansoonist vaid kuus levisid tema eluajal. Paljud surmajärgselt talle omistatud teosed arvatakse olevat võltsingud ning 20. sajandi viimastel aastakümnetel on tehtud palju tööd, et selles probleemis selgust saada.
Josquini varasemad šansoonid olid ilmselt loodud Põhja-Euroopas, saades mõjutusi Ockeghemilt ja Busnois'lt. Erinevalt nendest aga ei püsinud ta kunagi rangete vorminõuete piirides (näiteks kindlad ja keerukad korduste mustrid), vaid kasutas palju imitatsiooni. Ta siiski kasutas meloodiakordusi, eriti kui tekstiread riimusid. Ta oli üks esimesi šansooniloojaid, kes muutis kõik hääled tekstuuris võrdseiks.
Šansoonides kasutas ta tihti cantus firmus 't, mõnikord oli see populaarne laul, mille päritolu on teadmata, näiteks "Si j'avoye Marion". Teinekord võttis ta laulumeloodia ja lisas sellele uue teksti. Kuid osade teoste puhul komponeeris ta vabalt terve teose, kasutamata mingit etteantud algmaterjali. Veel üks tehnika, mida ta mõnikord kasutas, oli populaarse laulu muutmine kaanoniks kahes keskmises hääles ning uue meloodilise materjali lisamine teistes häältes ja erineva tekstiga, näiteks tema šansoonis "Faulte d'argent" ('rahaprobleem' - laul, mida laulab mees, kes ärkab prostituudiga voodis, kuid kellel pole raha, et talle maksta).
Mõned tema šansoonid on kahtlusteta kirjutatud instrumentaalesituseks. Selle tõenduseks on asjaolu, et Petrucci trükkis need ilma tekstita. Samuti on mõnes sellises teoses märke, mis viitavad pillide eripärale (näiteks fanfaarilaadne "Vive le roy").
Josquini šansoonid levisid laialt üle Euroopa. Kõike rohkem on tuntud leinalaul Ockeghemi mälestuseks "Nymphes des bois/Requiem aeternam", "Mille regretz" (selle autorsus on hiljuti kahtluse alla seotud), "Plus nulz regretz" ja "Je me complains".
Lisaks prantsuse šansoonidele kirjutas ta itaalia frottola stiilis vähemalt kolm teost: "Scaramella", "El grillo" ja "In te domine speravi". Need on šansoonidest veel lihtsama tekstuuriga, olles peaaegu muutumatult homofoonilised ja teksti silpidele vastavad.
Motett-šansoonid
Milanos olles kirjutas Josquin mitmeid teoseid sealsete heliloojate poolt välja kujundatud uues žanris. Motett-šansoonid olid väga sarnased 15. sajandi šansoonidega, aga erinevalt neist täielikult ilmalikest teostest sisaldas uus žanr kõige alumises hääles gregoriuse laulust tuletatud cantus firmus 't. Teised hääled laulsid ilmalikku prantsuskeelset teksti, mis oli kas seotud ladinakeelse tekstiga või kommenteeris seda. Josquini kolm tuntud motett-šansooni "Que vous madame/In pace", "A la mort/Monstra te esse matrem" ja "Fortune destrange plummaige/Pauper sum ego" on stiililiselt sarnased teiste Milano heliloojate, näiteks Loyset Compère ja Alexander Agricola omadega.
Mõju
Josquini kuulsus levis 16. sajandi jooksul ja kasvas eriti tema surmajärgsetel aastakümnetel. Gioseffo Zarlino kasutas veel 1580ndatel oma kompositsiooniteemalistes traktaatides Josquini loomingu näiteid. Barokiajastu saabudes tema mõju vähenes. 18. ja 19. sajandi inimeste jaoks jäi ta Rooma koolkonna suurkuju Giovanni Pierluigi da Palestrina varju, kelle muusikat peeti polüfoonia tipuks. 20. sajandil hakkas Josquini populaarsus siiski jälle tõusma, kuni uurijad on teda jälle hakanud pidama ajastu suurimaks ja edukamaks heliloojaks. Richard Sherr kirjutab oma teose "Josquin Companion" sissejuhatuses (pidades silmas Josquini loodud teoste hulga vähendamist ekslike omistamiste tõttu): "Josquin elab selle üle, sest tema muusika paremik on tõesti nii suurepärane nagu kõik on seda alati arvanud."
1950. aastatest alates on tema kuulsust kasvatanud järjest suurenevad salvestusvõimalused ja salvestiste levitamine. Samuti on järjest rohkem ansambleid, kes pühenduvad 16. sajandi vokaalmuusika esitamisele ja kelle repertuaaris on Josquini looming kesksel kohal.
Pelaagisete
Pelaagisetted (ka pelaagiline setend) on avaookeanis moodustunud merepõhja setted. Pelaagisetete alla kuuluvad abüssaalisetted ja batüaalisetted.
Šoti viski
pisi|Erinevad Šoti viskid Šoti viski (inglise keeles Scotch whisky) on Šotimaal valmistatud linnase- või teraviljaviski.
Vaikna vald
pisi|300px|[[1939. aasta vallareformiga muudetud valdade piirid Läänemaal]] Vaikna vald (saksa keeles Waikna) oli vald Läänemaal Kullamaa kihelkonnas.
Šoti viski
Šoti viskit destilleeritakse enamasti kaks, harva ka kolm korda. See peab laagerduma vähemalt kolm aastat tammevaadis. Kui segatakse kokku viskit eri vaatidest, tuleb pudelile märkida kõige noorema segu vanus. Šoti viski on merevaigukollane ja aromaatne kange alkohol (40–50%), mis on seaduslikult määratud Šotimaale. Ainult seal tehakse tõelist skotti, mida kaitsevad EL ja WTO. Muidugi toodetakse viskit teisteski riikides, kuid silt "Whisky Scotch" tohib olla ainult Šotimaalt pärit alkohoolse joogiga pudelitele.
Vaikna vald
Vald eksisteeris aastatel 1866 –1939. Vallamaja asus Üdruma külas.
Valla alal asusid teiste seas Vaikna ja Päri mõis.
1939. aasta vallareformiga liideti Vaikna vald uue Kullamaa vallaga.
Šoti viski
Piirkonnad
Šotimaal on viis viskipiirkonda:
Giuseppe Conte
Giuseppe Conte (sündinud 8. augustil 1964 Volturara Appulas) on Itaalia õigusteadlane, jurist ja poliitik; ta kuulub Viie Tähe Liikumisse. Ta oli 1. juunist 2018 kuni 13. veebruarini 2021 Itaalia peaminister.
Seven Spanish Angels
"Seven Spanish Angels" (eestikeelse pealkirjaga "Seitse inglit" või ka "Seitse valget kivist inglit") on 1984. aastal avaldatud singel. Laulu kirjutasid Troy Seals ja Eddie Setser ning esitasid Willie Nelson ja Ray Charles. Lugu on Ray Charlesi edukaim laul kantrimuusika edetabelites, jõudes Billboardi edetabelis "Hot Country Songs" 23. märtsil 1985 ka esikohale.
Loost on tehtud hulgaliselt kavereid. Seda on esitanud näiteks George Canyon, Bryan Adams, Bucky Covington, Mike Denver, Big & Rich, Daniel O'Donnell, Alf Robertson (rootsi keeles "Sju små vita änglar") ja Heidi Hauge.
Eesti keeles esitas lugu Mati Nuude, sõnade autor oli Jüri Kõrgemaa.
Tokizō Ichihashi
Tokizō Ichihashi (jaapani keeles 市橋 時蔵 Ichihashi Tokizo; 9. juunil 1909 Hyogos – ?) oli Jaapani jalgpallur, ründaja.
Koondisekarjäär
Jaapani jalgpallikoondises mängis ta 1930. aastal 2 mängu ja lõi 1 väravat.
Ratva soo
Ratva soo on soo Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas Ratva lähedal. Sageli käsitletakse Ratva raba koos Muraka rabaga – Muraka-Ratva soostikuna.
Ratva raba on esimesi Eestis kaitse alla võetud soid, mis Ratva raba reservaadina (1109 ha) võeti kaitse alla 1938. Tänapäeval kaitstakse Ratva sood Muraka looduskaitseala koosseisus.
Vara Vabadussõja mälestussammas
Vara Vabadussõja mälestussammas on Tartu maakonnas Peipsiääre vallas Vara külas asuv Vabadussõjas langenutele püstitatud mälestusmärk.
Mälestussammas avati 20. septembril 1925.
Sammas lõhuti 1950.
Et samba lõhutud tükid leiti hiljem kõik üles, siis sai samba hiljem taasavada originaaltükkidega ja täpselt samasugusena. Sammas taasavati 30. oktoobril 1988.
Takaki Kanehiro
pisi|Takaki Kanehiro ja tema sõjaväelised autasud Parun Takaki Kanehiro (jaapani keeles 高木 兼寛 Kanehiro Takaki, 30. oktoober 1849 Mukasa, Morokata ringkond Hyūga provints (tänapäeval: Miyazaki, Miyazaki prefektuur) Jaapan – 13. aprill 1920 Tokyo, Jaapan) oli Jaapani laevaarst ja mitme meditsiiniasutuse asutaja.
Panus teaduse arendamisse
Beribeeri oli varem tihti surmaga lõppev haigus, mis arvati olevat bakteriaalset päritolu. Kanehiro aga järeldas omaenda vaatlustest ja koerte peal erinevate toitainetega läbi viidud eksperimentide tulemustest, et beribeeril on seos toitumisega.
Põldmünt
Põldmünt (Mentha arvensis L.) on huulõieliste sugukonda mündi perekonda kuuluv taimeliik.
Tropidodipsas
Tropidodipsas on maoperekond.
Põldmünt
Põldmünt on mitmeaastane tugeva mündilõhnaga taim. Kasvab niisketel aladel umbrohuna. Taime rahvapärased nimetused on kapsahein, kirbuhain, konnamünt, naistepuna.
Kirjeldus
pisi|püsti|left|Põldmünt Põldmündi kõrgus on 10–75 cm. Paljunemine toimub nii seemnetega kui ka vegetatiivselt.
Risoom on pikk, nöörjas, harunenud vahel mugulataoliste kohtadega. Sellest lähtuvad arvukad maa-alused võsundid, mis on võimelised juurduma.
Vars on püstine tõusev või lamav, tavaliselt kandiline, värvuselt roheline, vahel punakas.
Lehed on tumerohelised või punakad, munajad, lühikese rootsuga, hõreda või täkilissaagja servaga, veidi karvased. Paiknevad varrel vastakult.
Õied on kahesugulised kaheli õiekatega ja lühiraolised. Kroon ja tupp on liitlehelised. Tupp on kellukjas, umbes 3 mm pikkune, tavaliselt violetne. Õietupp väljastpoolt karvane, seestpoolt paljas, õietupe tipud laialt kolmnurksed. Kroon on laia putkeosaga, kuni 5 mm pikkune, lilla või roosakaslilla, ülemine hõlm on teistest suurem. Õied asuvad männastena lehtede kaenlas. Männaste alusel on süstjad ripsmelise servaga karvased kõrglehed .Õitsemine toimub juulist septembrini, vahel ka juunist oktoobrini
Viljad on ellipsikujulised, kolmetahulise tömbi tipuga pähklikesed. Värvuselt helepruunid ja peenelt punkteeritud pinnaga. Pähklikeste pikkus on kuni 1 mm.
Levik
Taim on niiskuslembene. Kasvab tavaliselt kraavides, veekogude kallastel ja niisketel põldudel umbrohuna. Seda võib ka leida salumetsas teeservadel, ranna- ja sooniitudel, karjamaadel, aedades, jäätmaadel.
Keemiline koostis
Maapealne osa sisaldab kuni 2% eeterlikke õlisid, mille koostisse kuuluvad mentool ja mitmesugused terpeenid. Jaapani mündis (Metha arvensis herba) sisaldub eeterlik õli (mis sisaldab näiteks menooli (2–40%), mentooni (15–30%), isomentooni (7–12%), limoneeni (7–12%), neomentooli. metüülatsetaati ja β-kariofülleeni), flavinoidid (luteoliin) ja vaik. Põldmündi varieteetides on eeterlike õlide koostis mõnevõrra teistsugune.
Kasutamine
Droogina kasutatakse peamiselt jaapani münti (Metha arvensis herba). Kasutamine sarnaneb piparmündi kasutamisega. Ürti kogutakse õitsemise alguses. Ürdi kogumiseks lõigatakse taime ladvaosa koos noorte õite ja lehtedega.
Põldmündi lehtedest valmistatud tee vähendab iiveldust ja gaaside teket, parandab söögiisu. Eeterlikud õlid mõjuvad valu vaigistavalt ning on põletikuvastase toimega. .Tarvitatakse külmetushaiguste, köha, bronhiidi, palaviku, suu ja kurgu limaskesta põletiku, maksavaevuste ja muu korral. Lahtistab röga, soodustab sapinõristust ja toimib põletikuvastaselt.
Tropidodipsas
Klassifikatsioon
Perekonda Tropidodipsas klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid :
Põldmünt
Kasutamine
Vastunäidustuse kohta andmed puuduvad. Droogina raviannustes tõenäoliselt ohutu. Suur annus eeterlikku õli võib tekitada nahakahjustusi. Mida suurem on mentoolisisaldus, seda suurem on kõrispasmide ja bronhiaalastma tekke oht.
Muud kasutusalad
Põldmünt on ka hea meetaim. Meeproduktiivsus on ligikaudu 200 kg/ha. Mesi on kollane, läbipaistev ja meenutab värvilt merevaiku.
Tropidodipsas
Levila
Need maod elavad Mehhikos ja Kesk-Ameerikas.
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Tropidodipsas seisuga 18.05.2014.
Põldmünt
Kasutamine
Taime noori võrseid kasutatakse ka maitseainena.
Taimest saab värvainet, mis värvib villa kollaseks või punakaks. Iseloomuliku tugeva lõhna tõttu on taime kasutatud ka kirpude peletamiseks.
Matthias Mayer
pisi|Matthias Mayer (2014) Matthias Mayer (sündinud 9. juunil 1990 Afritz am Sees Kärntenis) on Austria mäesuusataja, olümpiavõitja kiirlaskumises (2014) ja ülisuurslaalomis (2018, 2022).
Tema isa on endine mäesuusataja Helmut Mayer, kes võitis 1988. aasta taliolümpiamängudel ülisuurslaalomis hõbemedali.
Maailma karikavõistlustel
Matthias Mayer on osalenud (<small style="color:purple;">seisuga 7. veebruar 2022 ) 207 MK-etapil ja jõudnud poodiumile 41 korda, millest 11korral kõige kõrgemale astmele.
Mark Rutte
Mark Rutte (sündinud 14. veebruaril 1967 Haagis) on Hollandi poliitik, 14. oktoobrist 2010 Hollandi peaminister.
Ta on alates 2006. aastast liberaalse Rahvapartei Vabaduse ja Demokraatia Eest liider.
Mark Rutte on õppinud Leideni Ülikoolis ajalugu.
Aastatel 2002–2006 töötas ta aseministrina sotsiaal- ja tööministeeriumis ning haridus- ja kultuuriministeeriumis. 2006. aastast kuni peaministriks saamiseni oli ta parlamendi liige.
23. aprillil 2012 astus Rutte valitsuskabinet ametist tagasi, kuna ei suutnud kokku leppida 2013. aasta eelarvekärbetes, kuid Rutte jäi kuni uute valimisteni edasi peaministri kohusetäitjaks.
Detsembris 2020 avaldati raport, mille kohaselt olid maksuametnikud tuhandeid lapsevanemaid alusetult süüdistanud maksupettuses ning nad pidid lapsetoetused tagasi maksma. 15. jaanuaril 2021 teatas Rutte, et astub skandaaliga seoses ametist tagasi.
2023. aasta 7. juulil teatas Rutte, et esitab kuningale tagasiastumisavalduse.
Helena Risthein
Helena Risthein (sündinud 24. jaanuaril 1954 Moskvas) on eesti kunstiteadlane.
Elulugu
Lõpetas 1972. aastal Tallinna Õhtukeskkooli ja 1978. aastal Ilja Repini nimelise Maali-, Skulptuuri- ja Arhitektuuriinstituudi kunstiajaloo ja -teooria erialal. Kaitses 2002. aastal Tallinna Pedagoogikaülikoolis magistriväitekirja "Püha perekond ja antiikjumalad XVI sajandil, Madalmaade maale ja graafikat Eesti Kunstimuuseumis".
Töötas aastatel 1978–2016 Eesti Kunstimuuseumis teaduri, vanemteaduri ja vanemgiidina. Pidanud ettekandeid konverentsidel ning loenguid keskajast ja Madalmaade kunstist mitmes kõrgkoolis.
Teadustöö
Tema uurimisvaldkond on Madalmaade, eesti ja baltisaksa kunst. Koostanud näitusi: "Kunstnike perekond Hau", "Kunstnikke Kügelgenide suguvõsast", "Carl Timoleon von Neff" Kadrioru lossis; kaks osa näitusest "Barokk Eestis" jt, samuti rändnäituse "Michel Sittow". liige alates 1998. aastast.
Teoseid
Ligi 50 teadusartiklit.
Isiklikku
Tema isa on elektrotehnikateadlane Endel Risthein. Tema abikaasa on orelikunstnik Tiit Kiik, üks nende poegadest on poliitik Tanel Kiik.
Eesti filmikunst
See artikkel käsitleb Eestiga seotud filmikunsti ajalugu.
Nikolay Kuznetsov
Nikolay Kuznetsov (vene keeles Николай Владимирович Кузнецов; sündinud 29. detsembril 1976) on komi päritolu Eesti komi keeleteadlane, komi folkloori ja kultuuri uurija ning tõlkija.
Eesti filmikunst
Esimesed filmid
Esimesed filmivõtted Eestimaal toimusid 30. aprillil 1908, kui jäädvustati Rootsi kuninga vahepeatust Tallinna reidil tema sõidul Peterburi.
Nikolay Kuznetsov
Ta on Tartu Ülikooli Humanitaarteaduste ja kunstide valdkonna eesti ja üldkeeleteaduse instituudi soome-ugri keelte lektor ja Eesti Kirjandusmuuseumi folkloristika osakonna teadur, oli projekti Eesti-uuringute Tippkeskuse liige. Ta on tõlkinud komi keelde eesti vanemat ja uuemat luulet.
Eesti filmikunst
Esimesed filmid
Eesti filmikunsti alguseks loetakse 30. aprilli 1912, kui fotograafina tuntud Johannes Pääsuke filmis mõni päev varem Sergei Utotškini lendu Tartu kohal. Need kaadrid jõudsid kinoekraanile Tartu kinos Illusion filmis "Utotškini lendamised Tartu kohal". Säilinud kroonika autentsus on siiski kahtluse all, sest hiljem filmiti Utotškini lendu ka Tallinna kohal ning asjatundjad pole kindlad, kas säilinud algupärastel ülesvõtetel on näha Tartu või Tallinn.
Nikolay Kuznetsov
Haridus
Kuznetsov sai kõrghariduse Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna eesti ja soome-ugri keeleteaduse osakonna uurali keelte õppetooli juures, spetsialiseerudes komi keele uurimisele. 2002. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis magistritöö ja 2012. aastal doktoritöö teemal "Prostranstvennaja semantika mestnõh padežej komi jazõka (kognitivnõj analiz)" (Komi keele kohakäänete ruumisemantika (kognitiivne analüüs)). .
Murati piiripunkt
Murati piiripunkt oli piiripunkt Riia-Pihkva maanteel Võru maakonnas Eesti-Läti piiril.
Nikolay Kuznetsov
Teadustöö
Nikolay Kuznetsovi uurimisteemad on seotud keeleteaduslike probleemidega, sh kognitiivse lähenemisega komi keelele. Folkloristikas on ta jälginud keele ja folkloori positsiooni komi nüüdisühiskonnas.
Murati piiripunkt
Murati-Veclaicene Eesti-Läti piiripunkt lõpetas oma tegevuse 2002. aastal.
Nikolay Kuznetsov
Teadustöö
Ta on avaldanud teose "Komi folkloor" I ja II ning Paul Ariste päevikud.
Eesti filmikunst
Esimesed filmid
Vanim teadaolev Eesti mängufilm on "Laenatud naene", mis filmiti hiljemalt 1912. Režissööri nime pole teada. Näitlejate seas on Paul Pinna, Betty Kuuskemaa ja Alfred Sällik. Enne selle filmi leidmist peeti vanimaks 1914. aastal valminud Johannes Pääsukese filmi "Karujaht Pärnumaal".
Murati piiripunkt
Eesti iseseisvuse taastamise järel valvasid piirivalvurid piiri soojakutes. Murati piiripunkt oli üks vana talukoht. 1991. aasta 21. mail ja 23. mai rünnati piiripunkti Riia OMONi poolt. Hiljem koliti piiripunkt endise Murati-Veclaicene piiripunkti hoonesse.
Eesti filmikunst
Esimesed filmid
Esimeste täispikkade mängufilmidena valmisid „Must teemant” (1923, kriminaalfilm, pole säilinud) ja „Mineviku varjud” (1924, ajalooline draama, pole säilinud).
Nikolay Kuznetsov
Teadustöö
Nikolay Kuznetsov on korraldanud selliseid teadusüritusi nagu Eesti Kirjandusmuuseumis rahvusvaheline ettekandepäev "Paul Ariste ja soome-ugri pärand" (2006), on olnud XXVIII rahvusvahelise soome-ugri üliõpilaste konverentsi (2012) ning konverentsi "Soome-ugri keeled ajas ja ruumis" korraldustoimkonna liige (2015). Ta on osalenud järjekindlalt IFUSCOl ja soome-ugri rahvaste keele- ja kultuuri-uuringute konverentsidel ja kongressidel.
Johannes Välja
Johannes Välja (sündinud 1. juulil 1994 Tallinnas) on eesti tšellist.
Leer (Ida-Friisimaa)
Leer on linn Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Leeri kreisis. Linna pindala on 70,30 km². 31. detsembril 2017 elas seal 34 226 inimest. Linn asub Leda jõe ääres, mis on Emsi lisajõgi, Hollandi piiri lähedal.
Murati piiripunkt
Eesti-Läti piiril asusid veel ka Valga-1 piiripunkt, Valga-2 piiripunkt, Valga-3 piiripunkt ja Vana-Ikla, Vastse-Roosa, Mõisaküla, Lilli ja Holdre piiripunktid.
Leer (Ida-Friisimaa)
Linnal on raudtee- ja autokiirteeühendus Groningeni (Hollandis), Emdenisse, Bremenisse ja lõunasse (Rheine ja Ruhrimaa tööstuspiirkond).
Johannes Välja
Õpingud
Johannes Välja alustas tšelloõpinguid 2001. aastal Tallinna Muusikakeskkoolis Mart Laasi juhendamisel. Alates 2013. aastast õpib ta Saksamaal Müncheni muusika- ja teatrikõrgkoolis professor Wen-Sinn Yangi tšelloklassis. Johannes on end täiendanud Natalja Gutmani, Ivan Monighetti, Wolfgang Boettcheri, Jens Peter Maintzi, Laszlo Fenyö, Wolfgang Emanuel Schmidti, Patrick Demenga, Francis Gouton', Colin Carri ja paljude teiste meistrikursustel. Ta on osalenud Astona rahvusvahelise suveakadeemia (2011–2012), Rutesheimi tšelloakadeemia (2012), samuti Amsterdami tšellobiennaali ja Kronbergi akadeemia tšellomeistriklasside töös.
Koostöö
Johannes on esinenud solistina mitmete orkestrite ees, mille hulgas on näiteks Tallinna Kammerorkester, Bad Reichenhalli filharmoonia ja České Budějovice filharmoonia orkester. Kammermuusikat on Johannes esitanud koos selliste nimekate muusikutega nagu Julia Fischer, Christoph Poppen ja Hariolf Schlichtig.
Saavutused
Johannes Välja on edukalt osa võtnud ka paljudest konkurssidest. 2012. aastal võitis ta 1. koha rahvusvahelisel Liezeni tšellokonkursil Austrias. Rahvusvahelisel kammermuusika festivalil "In corpore" on ta korduvalt võitnud žürii eriauhinna (2011–2013). Samuti on ta kammeransamblite konkursi "Pavasario sonata" laureaat (2012). Alates 2015. aastast on Johannes Yehudi Menuhini (en:Yehudi Menuhini) "Live Music Now" stipendiaat.
Leer (Ida-Friisimaa)
Ajalugu
thumb|200px|Feste Leerorti riismed Leda suubumiskohas Emsi, 1453–1760
On palju jälgi piirkonna varajasest asustusest, sealhulgas tahumata ränikivist tööriistad, mis pärinevad umbes aastast 3200 eKr.
Murati piiripunkt
2017. aasta oktoobris avati Murati / Veslicenese endises piiripunktis SuperAlko kauplus.
Eesti filmikunst
Esimesed filmid
Esimene säilinud täispikk mängufilm on 1925. aastal valminud "Tšeka komissar Miroštšenko" ning esimene Eesti sõjafilm on "Noored kotkad" (1927). Eesti esimene plaadile salvestatud heliga film on "Kuldämblik" (1930).
Nikolay Kuznetsov
Teadustöö
Nikolay Kuznetsov on 2007. aastast usundi- ja kombeloo alaseid artikleid avaldava ajakirja Sator toimetuskolleegiumi liige. 2020. aastast ajakirja "Коми филология" (Sõktõvkar) toimetuskolleegiumi liige.
Eesti filmikunst
Esimesed filmid
Esimene eesti helimängufilm ning ühtlasi esimene Eesti-Soome koostööfilm on 1932. aastal Rakveres esilinastunud "Päikese lapsed" (1932, melodraama, osaliselt säilinud).
Nõukogude aeg
Tol ajal pidi filmi tootmiseks küsima luba ja läbima maailmavaatelise taustauuringu.
Georg Ewald
pisi|Georg Ewald (vasakul) külastamas põllumajandusühistut (1965) pisi|Georg Ewald külastamas põllumajandusühistut (1972) Georg Ewald (30. oktoober 1926 Buchholz – 14. september 1973 Gotha lähedal) oli Saksa DV riigitegelane.
Leer (Ida-Friisimaa)
Ajalugu
791. aastal ehitas Liudger esimese kabeli Ida-Friisimaal Leeri asula lääneserva, siis nimega Hleri ('paju'). Seda kabelit on kirjalikult esmamainitud aastal 850.
14. ja 15. sajandil oli Leer Ukena perekonna kodulinn; see oli sel ajal üks mõjukamaid Ida-Friisimaa pealikuperekondi. Linn sai kasu kaubandusest Hansa Liiduga, ja ehitati Leerorti linnus.
1508. aastal omandas krahv Edzard ametliku õiguse turgu pidada, millest sai alguse Gallimarkti traditsioon, mis nüüd on iga-aastane laat. 1744. aastal läks Ida-Friisimaa Preisi kuningriigile, mida siis valitses Friedrich Suur. Linnaõigus anti 1823. aastal George IV poolt, kes oli Hannoveri kuningas.
1854. aastal sai Leer ühenduse Hannoversche Westbahn raudteega, mis sel ajal ühendas Emdenit ja Rheinet Ruhrimaal. 1856. aastal ühendati Westbahn Kesk-Saksa raudteevõrku.
Erinevalt Emdenist kannatas Leer vähe liitlaste pommirünnakutes Teises maailmasõjas. Linna okupeerisid 28. aprillil 1945 Kanada väed.
1. oktoobril 1955 sai Leer iseseisva linna staatuse.
Religioon
Leer on traditsiooniliselt protestantlik linn ning seal on nii luterlikke kui ka kalvinistlikke kirikud. Saksa reformeeritud kiriku peakontor asub Leeris. Leeris on tavatult suurel hulgal ka väiksemaid religioosseid kogudusi, eriti baptiste, mennoniite, metodiste, adventiste ja mormoone. Isegi kui Ida-Friisimaa on peamiselt protestantlik piirkond, on Leeris väike katoliiklik kogukond.
Ratio studiorum
Ratio studiorum ehk Ratio atque Institutio Studiorum Societatis Jesu ("Jesuiitide ordu õpetamise metoodika ja süsteem") ehk jesuiitide haridussüsteem anti välja 1599. aastal. Seadustikus on esitatud reeglid koolijuhtidele (rektor, prefekt) ning eri õppetasemete, kõrgema ja alama astme koolide õpetajatele. Dokumendis on sätestatud eksamite ja õpilaste tunnustamise kord ja kooli reeglid.
Loomine
Jesuiitide ordu põhikirja üks peatükk sätestab suundumuse hariduslikule tegevusele, määratleb eesmärgid, põhimõtted ja organiseerimise. Peamistele jesuiitide haridussüsteemi printsiipidele pani aluse Ignatius Loyola, tuginedes enda isiklikule kogemusele kooliharidusega. 1540. aastatel visandas Loyola üldise õppekorralduse. Jesuiitide haridus toetub kolmele alustalale: planeeritus, kohanemisoskus ja hoolikalt valitud õpperaamatud. Ratio Studiorum 'i koostamiseks kutsuti 1584. aastal Roomas kokku komisjon, mis koosnes jesuiitide ordu õpetajatest. Komisjoni eesmärgiks oli koostada kõikidele koolidele kehtiv haridusplaan. Lõplik dokument, kus sätestati eeskirjad kooli juhtidele, õpetajatele ja õpilastele, anti välja 1599. aastal ning see on tänapäevani jesuiitide hariduse aluseks.
Georg Ewald
Georg Ewald oli pärit talupoja perekonnast. Rahvakooli lõpetamise järel õppis ta põllumajanduskoolis ja töötas seejärel oma vanemate talus. 1943. aastal kutsuti ta Wehrmachti aega teenima.
Ratio studiorum
Õppekorraldus
Jesuiitide kool oli kaheastmeline: alamaste (studia inferiora) ja ülemaste (studia superiora). Alamaste andis gümnaasiumihariduse ja koosnes viiest klassist: kolm alamat ehk grammatika klassi, kus õpiti ladina ja kreeka keelt ning usuõpetust, ning kaks kõrgemat ehk retoorika klassi, kus õpiti suulist ja kirjalikku sõnaseadmisoskust, aga ka matemaatikat, filosoofiat, kirikumuusikat jms. Klass polnud mitte aja-, vaid tööühik: õpilast sai vastavalt tema võimekusele pärast eksamite sooritamist ühest klassist teise liigutada. Õppetöö toimus kuuel päeva nädalas, pärast tunde toimusid mitmesugused mängud ja füüsilised harjutused ning iga päev missa. Jesuiitide kool kombineeris õpetusse skolastika ja humanismi põhimõtted. Kindlaks oli määratud õppekava (aine osadeks jaotamine ja järjekord), samuti anti metoodilisi nõuandeid (kuidas ainet esitada, milliseid võtteid ja õppevahendeid kasutada).
Georg Ewald
1946–1949 töötas ta põllutöölisena. 1946. aastal astus ta Saksa Vaba Noorsoo Liitu ja Saksamaa Sotsialistlikku Ühtsusparteisse. 1949–1950 oli ta Buchholzi linnapea ja 1950–1953 Stralsundi kreisi põllumajandusnõunik ja Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei piirkonnaorganisatsiooni juhatuse liige. 1954–1955 õppis Georg Ewald Karl Marxi nimelises Parteikõrgkoolis ning oli seejärel juhtival parteitööl Bad Doberanis ja Rügenil. 1960–1963 oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Neubrandenburgi ringkonna allorganisatsiooni esimene sekretär. Alates 1963. aastast oli Georg Ewald Saksa DV Ministrite Nõukogu põllumajanduskomisjoni esimees. 1971–1973 oli ta Saksa DV põllu- ja metsamajanduse ning toiduainetetööstuse minister. Alates 1963. aasta jaanuarist oli Georg Ewald Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei keskkomitee liige ja poliitbüroo liikmekandidaat ning alates 1971. aasta juunist poliitbüroo liige.
Ratio studiorum
Õppemeetodid
Loengu aluseks oli mõne antiikautori (nt Cicero) ladinakeelne tekst, mille õpetaja ette luges, tähendust selgitas ja analüüsis. Õpilaste ülesandeks oli teha märkmeid.
Georg Ewald
Georg Ewald hukkus liiklusõnnetuses.
Ratio studiorum
Õppemeetodid
Arutelul käsitleti eelmise päeva materjali. Rivaalid küsitlesid üksteist, lugesid üksteise kirjutisi ette ja parandasid neid.
Ladina keele arendamiseks jäljendati kuulsaid antiikautoreid.
Kordamisele pöörati palju tähelepanu: korrati iga päeva lõpus, igal laupäeval, iga aasta lõpul ja algul.
Viidi läbi igal aastal suuliselt, kõikide õpilaste juuresolekul.
Lisaks eespool nimetatud õppemeetoditele oli jesuiitide koolides oluline roll õpilaste näitemängudel, mis võimaldasid arendada deklameerimisoskust, ladina keeles vabamat suhtlemist ning andsid õpilastele võimaluse end välja elada. Kooliteater oli kõlbelise kontrolli all ning näidendite kaudu toimus ka usu aktiivne propageerimine.
Õppekirjandus
Kuna nõuetele vastavaid õpperaamatuid oli vähe, olid orduliikmed sunnitud sobivaid raamatuid ise kirjutama. Peamiselt koostati compendia 'id ehk kokkuvõtteid õpilastele. Jesuiitide õppekirjanduses oli materjal loogiliselt süstematiseeritud. Õppekirjandus koosnes kreeka ja rooma klassikutest, kirikuisade teostest, ladinakeelsest pühakirjast ja kreekakeelsest apostlite tegudest.
Koolikorraldus
Jesuiitide kooli eesotsas oli õppeprefekt, kelle üheks ülesandeks oli ka õpetajate töö jälgimine. Prefekt külastas iga õpetajat kaks korda kuus, et kindlaks teha, kas õpetaja täidab õppeeskirju, kasutab õiget metoodikat, ei tee asjatud ülevaateid, ei kasuta ebavajalikke materjale, ei väljenda ketserlikke seisukohti, samuti jälgis ta õpetaja töö tulemuslikkust ning pidi heaks kiitma kõik disputatsioonide teesid. Kõik kooli teaduskonna liikmed pidid kokku tulema vähemalt iga kahe nädala järel, et omavahel mõtteid ja kogemusi vahetada ning kuulata, mis prefektil neile öelda on. Distsipliini järgi valvas igas koolis korrektor, kellel oli võim õpilasi koolist välja heita.
Õpetajad ja õpetajate koolitamine
Jesuiitide kooli õpetaja eesmärgiks oli nooremale põlvkonnale edasi anda aktsepteeritud seisukohad ja uskumused, ta ei tohtinud väljendada oma mõtteid, vaid pidi jääma traditsioonilise materjali ja metoodika raamidesse. Õpetajal oli tihe side õpilastega. Õpetajateks valiti loomulike eeldustega ja väljapaistvate tulemustega eksamid sooritanud õpilasi, kes pidid läbima kaheaastase noviitsiaja, ülikooli ja õpetajate akadeemia. Samuti pidid õpetajaks pürgijad enne akadeemia lõpetamist kogenud instruktoreid jälgima ja praktilisi proovitunde läbi viima.
Õpilased
Õpilased istusid klassis õppeedukuse järjekorras: ees priimus, taga ultimus. Klassis olid parimate õpilaste hulgast valitud ohvitserid, kes said endale kreeka ja rooma väejuhtide nimed. Õpetajat aitasid assistendid ehk dekurionid, kes tegelesid korralduslike küsimuste ja õpilastegrupi kohta informeerimisega. Klassis soositi võistluslikkust – õpilased jagati paarideks ehk rivaalideks, kes võistlesid üksteisega. Rivaalide ülesanne oli üksteist valvata, küsitleda, korrigeerida ja ületada. Iga aasta lõppes piduliku tseremooniaga, kus tehti kokkuvõte õppetulemustest ning jagati auhindu parimate kirjalike ja suuliste saavutuste eest. Koolis kehtis range distsipliin ning pidev järelevalve õpilaste üle. Neid õpilasi, kes õppimisega hakkama ei saanud, oli võimalik klassist allapoole taandada või koolist välja visata.
Tuntud jesuiitide koolide õpilasi: Molière, Diderot, Voltaire, Descartes, Richelieu.
Fluoroos
pisi|Kerge fluoroos (valged triibud paremal ülemisel lõikehambal) Fluoroos ehk hambafluoroos on krooniline hambahaigus (hambaemaili arenguhäire), mis tekib pikaajalisest liigsest fluoritarbimisest (üldjuhul fluoririkkast joogiveest). Kõige raskemad tagajärjed on sel jäävhammaste arengu ajajärgul ehk väikelapse eas. Fluoroos avaldub valgete või pruunide laikudena, emaili tuhmumise ja lõpuks osalise või täieliku hävimisena kas mõnel hambarühmal või kogu hammaskonnal.
Raskusastmed ja vormid
Fluoroosi raskusaste sõltub hambaemaili arengustaadiumist. Esmase mineralisatsiooni perioodil tekivad amelogenesis imeprfecta hüpoplastiline vorm ja raske fluoroosi kliiniline vorm, teisesel perioodil amelogenesis imeprfecta hüpomineraliseerunud vorm, emaili opaaksus ja raske fluoroos. Lõpliku mineralisatsiooni perioodil kujuneb fluoroos kerge vorm, mida esineb ka kõige sagedamini.
Kliiniliste vormide vanima klassifikatsiooni järgi (Dean, 1942) jaguneb fluoroos 6 rühma: terve, küsitav, väga kerge, kerge, keskmine ja raske vorm. Kliinilises praktikas kasutatakse lihtsamat liigitust (Cameron et al 2008): küsitavas kuni väga nõrgas vormis ilmnevad hambaemailil valged laigud, kerges vormis valged jooned, mõõdukas vormis on email opaakne või kriitjas ja murdub kergelt juba pärast hamba läbilõikumist ning raskes vormis on email laiguline, ositi murenenud ja hambakroon on deformeerunud.
Ravi
Kergeid emailikahjustusi, laike ja triipe, saab parandada hammaste valgendamisega, defekte täidetakse esteetiliselt sobivate täidistega või kaetakse labiaalsed pinnad laminaatidega. Suuremate deformatsioonide puhul kasutatakse hambakroone. Hambakoest pole fluori siiski võimalik välja tuua.
Fluori allikad
Fluori põhiline looduslik allikas inimeste toidus on joogivesi. Vähemal määral saadakse fluori kalast, meretaimedest (nt merikapsast) ja ka hiina teest, samuti võib fluori sisaldada tööstussaaste. Fluoroosi võib tekitada ka see, kui väikelaste hambaid pestakse fluori sisaldava, täiskasvanutele mõeldud hambapastaga.
Fluoroosi levik Eestis
Liigset fluoritarbimist, mis põhjustab fluoroosi, esineb märksa harvemini kui fluori vähesust, mis põhjustab kaariest. Hammaste arengu seisukohalt parim joogivee fluorisisaldus on 1,0–1,2 mg/l. Eestis kõigub fluori osakaal joogivee see 0,02 ja 5,0 mg/l vahel, kohati on see aga isegi 6,0 mg/l.
Vee fluoritaseme järgi jaguneb Eesti neljaks piirkonnaks: Esimeses kahes piirkonnas soovitatakse kasutada fluoritablette. Rasedatele määrab need naistearst, lastele lastearst. Kolmandas piirkonnad soovitavad hambaarstid pesta hambaid kaks korda päevas fluori sisaldava hambapastaga, neljandas aga peaks fluori manustamist vältima.
Doris Day
pisi|Doris Day (1957) Doris Day (sünninimi Doris Mary Ann Kappelhoff; 3. aprill 1922 Cincinnati, Ohio – 13. mai 2019 Carmel Valley, California) oli USA näitleja, laulja ja loomaõiguste aktivist.
Ta alustas 1939. aastal karjääri bigbändi lauljana. 1945. aastal sai ta tuntuks lauluga "Sentimental Journey". Aastatel 1947–1967 salvestas ta koostöös plaadifirmaga Columbia Records üle 650 laulu. 1948. aastal läks ta prooviesinemisele filmilavastaja Michael Curtize ette ja sai naispeaosa filmis "Romance on the High Seas". Ta oli 1950. ja 1960. aastatel üks populaarsemaid näitlejaid ja lauljaid. 1954. aastal oli tema lauldud "Secret Love" suurima läbimüügiga singel Suurbritannias.
1956. aastal mängis ta Alfred Hitchcocki trilleris "Mees, kes teadis liiga palju" ("The Man Who Knew Too Much"), kus laulis igihaljast laulu "Que Sera, Sera (Whatever Will Be, Will Be)". Laul võitis parima originaallaulu Oscari. Tema hiilgav komöödiaanne avaldus filmides "Pillow Talk" (1959), "Lover Come Back" (1961) ja "Send Me No Flowers" (1964), milles kõigis kolmes oli ta koos Rock Hudsoniga peaosaline. 1962. aastal mängis ta Cary Grantiga filmis "That Touch of Mink" (1962). Viimase filmirolli tegi ta 1968. aastal. Filmikarjääri jooksul mängis ta kokku 39 mängufilmis.
Aastatel 1968–1973 juhtis oma situatsioonikomöödiasaadet "The Doris Day Show". Hiljem oli ta loomaõiguste aktivist.
1989. aastal pälvis Day Cecil B. DeMille'i nimelise elutööauhinna ja 2008. aastal Grammy elutööauhinna. 2004. aastal autasustas president George W. Bush teda USA Presidendi Vabadusmedaliga. 2011. aastal avaldas ta oma 29. stuudioalbumi "My Heart", mis jõudis Suurbritannia plaadimüügiedetabelis üheksandale kohale.
Aas (kinnitusvahend)
pisi|Metallist aasasid ehk obadusi pisi|Nähtaval on kolme tüüpi vööaasasid [[Püksirihm|püksirihma kinnitamiseks. Rõiva enda külge õmmeldud aas (keskel), pandlale kinnitatud metallist kinnitusaas (vasakul) ja vabalt nahast liikuv aas (paremal)]] Aas on enamasti rõnga- või klambrikujuline haarde- või kinnitusdetail. Metallist aasa nimetatakse obaduseks.
Marcell Jacobs
Ta osales oma esimestel kergejõustikuvõistlustel kümneaastaselt. Varem oli ta tegelenud korvpalli ja jalgpalliga. Jacobsi jalgpallitreener Adriano Bertazzi märkas tema kiirust ning soovitas proovida sprinti.
Sportlaskarjääri alguses keskendus Jacobs kaugushüppele. Ta tuli 2016. aastal Itaalia meistriks ning hüppas Itaalia U23 vanuseklassi meistrivõistlustel lubastust tugevama taganttuulega 8.48. Rio de Janeiro olümpiamängudel ta reievigastuse tõttu ei osalenud. 2019. aastal otsustas ta keskenduda sprindile, sest pidevad vigastused ei lubanud tal kaugushüppega edukalt tegeleda.
2021. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel võitis ta 60 meetri jooksus kuldmedali Itaalia rekordiga 6,47. Juunis jooksis ta Savonas 100 meetri jooksu Itaalia rekordi 9,95. Sellega sai temast 150. mees, kes suutnud määrustepäraselt joosta 100 meetrit alla 10 sekundiga.
2023. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel võitis ta 60 meetri jooksus kaasmaalase Samuele Ceccarelli järel hõbemedali ajaga 6,50.
Isiklikud rekordid
Allikas: Rahvusvaheline Kergejõustikuliit
Isiklikku
Jacobs on sündinud Ameerika Ühendriikides ja tal on ka USA kodakondsus. Tema ema Viviana Masini on itaallane ja isa Lamont Marcell Jacobs seenior afroameeriklane. Vanemad tutvusid, kui Lamont Marcell Jacobs seenior teenis Itaalias USA maaväes ning kolisid seejärel Fort Blissi sõjaväelinnakusse Texases. Pärast poja sündi suunati Jacobs seenior teenima Lõuna-Koresse ning nad läksid lahku. Viviana Masini kolis pojaga Itaaliasse. Lamont Marcell Jacobs Jr. on öelnud, et kuigi on sündinud USAs, tunneb ta ennast itaallasena.
Marcell Jacobs elab abikaasa Nicole Daza Roomas. Neil on kaks last, Anthony ja Meghan. Varasemast suhtest on Jacobsil poeg.
Jacobs on ametilt politseinik ning kuulub Itaalia Politsei spordiklubisse. Politseiteenistuses ei ole ta töötanud.
Härmo Härm
Härmo Härm (sündinud 20. veebruaril 1949 ) on eesti insener.
Lõpetas Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) automaatika ja telemehaanika erialal.
Töötas TPI-s vektorvoltmeetrite ja muude vektormeetriliste elektroonsete mõõtevahendite väljatöötamise alal.
Teadaolevalt konstrueeris ja ehitas ta Eestis esimese juhitava sagedusega elektroonsel generaatoril (ostsillaatoril) põhineva süntesaatori ansambli Väntorel jaoks. Hiljem tegi ta täiuslikuma süntesaatori variandi ansambli Mess jaoks.
After-War
"After-War" on Kristina Normani installatiivne keskkond (performance) viies ruumis, milles kesksel kohal on kuldsõdur. Perfomance on innustatud skulptuurist "Pronkssõdur".
Kuldsõduri Tõnismäele viimise eest sai Norman 9. mail 2009 politseilt suulise hoiatuse. 9. juunil 2009 ilmus uudis, et nüüdiskunsti muuseum Kiasma soovib kuldsõduri ära osta.
Aerofotomõõdistamine
Aerofotomõõdistamine on mittekontaktne (s.t fotografeeritakse õhust) mõõtmismeetod ja ühtlasi sellisel meetodil saadud aerofotode töötlemine eesmärgiga koostada kaarte, plaane ja skeeme.
Eesti territooriumi kohta tehti esimene aerofotomõõdistamine aastatel 1947–1956. Tulemuste põhjal koostati maafondi põhikaart, mille mõõtkava oli 1:10 000.
Lõunataevas
pisi|Maa taevasfääri sees. Lõunataevas asub taevaekvaatori (keskmine joon) all Lõunataevas on taevasfääri lõunapoolkera ehk taevaekvaatorist lõuna poole jääv ala.
Lõunataevas pöörleb taevapooluse ümber Maa pöörlemise tõttu läänesuunaliselt. See on alati täies ulatuses vaadeldav lõunapooluselt ning selle nähtavus hakkab põhja poole minnes vähenema. Lõunataeva vastand on põhjataevas.
Valgu vald
Valgu vald (saksa keeles Gemeinde Walck) oli haldusüksus Läänemaal Märjamaa kihelkonnas aastatel 1866–1891.
Ajalugu
Valgu vald moodustati 1866. aastal vallareformi alusel. Haldusüksus hõlmas Valgu mõisa. Vald kaotati 1891. aastal, mil see liideti Velise vallaga.
Väike maja preerias (telesari)
"Väike maja preerias" (inglise keeles Little House on the Prairie) on Ameerika Ühendriikide vesternlik draamaseriaal perekond Ingallsi elust Minnesota külas Walnut Grove 1870.–1880. aastatel. Seriaal on kirjutatud Laura Ingalls Wilderi romaanisarja põhjal.
Tammistu külanõukogu
Tammistu külanõukogu oli külanõukogu Tartu rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1954 ja seejärel liideti see Tartu ja Luunja külanõukoguga.
Sooviljelus
Sooviljelus ehk sookultuur on maaviljelus soos.
Eestis viljeldakse tänapäeval pms madalsoid. Enamasti selleks soo kuivendatakse, soopind valmistatakse ette (toimub kultuurtehniline maaparandus) ning soomulla happelisuse neutraliseerimiseks muld lubjatakse. Sageli lisatakse haritavale mullale ka mitmesuguseid väetisi, eriti fosfor- ja kaaliumväetisi, harvem ka lämmastik- jm väetisi.
Mooste mõis
Mooste mõis (saksa keeles Moisekatz) oli rüütlimõis Põlva kihelkonnas Võrumaal. Tänapäeval jääb kunagine mõisasüda Mooste alevikku Põlva maakonna Põlva vallas.
Ajalugu
Mooste mõis kujunes välja 16. sajandi lõpus, mil Poola kuningas Stefan Batory läänistas selle piirkonna Võnnu maakohtunikule Wilhelm Sturtzile. 1625. aastal kinkis Rootsi kuningas Gustav II Adolf mõisa ooberst Joachim Nicolaus von Gürstenbergile. Rootsi riigi maade restitutsiooni käigus tagastati mõis 1680. aastal arvatavasti tagasi kuningakojale ning 1717. aastal kinkis Vene keiser Peeter I Mooste mõisa krahv Pavel Jagužinskile.
Aastatel 1741–1810 olid mõisa valdajad krahv Ernst Münnichi järglased, 1810. aastal läks see Nolckenite perekonna valdusse. Nolckenite ajal oli tegemist konservatiivse mõisaga, mille omanik resideeris Kuramaal ning arendustegevust ei toimunud seni, kuni 20. sajandi alguses läks mõis kohapeal elava Eduard Georg von Nolckeni (1875−1941) kätte. Mõisa pindala oli 15 755 vakamaad ehk umbes 5849 ha. Lõuna-Eesti oludes olid 5000 – 10 000 ha mõisad juba suured.
1919. aasta Eesti Vabariigi maareformi käigus mõisaansambel riigistati ning sinna rajati Põllutööministeeriumile allunud riigimõis, mis tegeles teravilja- ja kartulikasvatusega, kultuurheinamaade rajamisega ning muu põllumajandusliku arendustegevusega. Riigimõisa perioodil Eesti Vabariigi ajal tegeldi mõisas punase tõukarja aretusega, Šveitsi juustu tootmisega ning valge inglise sea tõulavaga.
1941. aastal moodustati nõukogude okupatsiooni all olevast mõisast sovhoos, Saksa okupatsiooni ajal toimis see ikka riigimõisana ning 1945. aastal taastati sovhoos, mille põhitegevusalaks oli tõuloomakasvatus.
1994. aastal müüdi mõis Soome ärimeestele ning hooned jäid lagunema. 2000. aastate alguses ostis Mooste vald selle tagasi ning alustas renoveerimist, et rajada sinna kultuurikompleks.
Mõisaansambel
Mooste mõisa kogu ansambel on üks Eesti kõige terviklikumalt säilinud mõisaansambleid. Selle väljaehitus toimus 20. sajandi algul, mil Eduard von Nolckenist sai mõisa omanik. 1903. aastal alustatud ehitustööde käigus valmisid maakivist ja tellistest laotud hooned, mis on krohvimata ning puhta vuugiga. Nende hulka kuuluvad härrastemaja, valitsejamaja, tallid, laudad, sepikoda, puutöökoda, moonakatemaja, ait, kuivati, meierei, tööriistakuur, viinakelder, viinavabrik ja muud abihooned. Kogu ansamblit piirab mitmesaja meetri pikkune kivist müür, mille juurde kuulub kaarduv kõrge parpeti ja kivist vaasidega kujundatud sissesõiduvärav. Kivimüüri nurgas on säilinud ka kellatorn ühes karjakellaga.
Viinavabrik
Viinavabrik on ehitatud 1909. aastal ning selle autor on nagu peahoonelgi August Reinberg. See on kahe- ja kolmekorruseline telliskivihoone, millel on kaunistuseks puitkarniisid ning friisid, mis on värvitud nii, et meenutavad tellist.
Valitsejamaja
Valitsejamaja on vanem kui härrastemaja ning viinavabrik. See ehitati ühes sõidutalli-tõllakuuri ja aidaga 19. sajandi II poolel. Valitsejamaja on ühekorruseline ja krohvitud maakivist hoone, mida katab S-kivi viilkatus. Hoone küljed on liigendatud eenduvate keskrisaliitidega. On kahtlustatud, et enne uue härrastemaja valmimist võis mõisahärra kasutada valitsejamaja oma residentsina, kuid Olev Suuder peab seda vähetõenäoliseks, arvestades valitsejamaja lähedust teistele majandushoonetele.
Park
Mooste mõisa juurde kuulub suur vabakujuline kohati sümmeetriliste elementidega park. Pargi põhiosa asub peahoonest edelas, olles küljekuti Mooste järve ja sissesõidualleega. Mõisa haljastus ulatus järve (pindala 10,4 ha) vastaskaldale, kus asus metsapark. Pargi põhiosa moodustab peahoone külgrõduga joonduva peaväljaku, mille iga külg on kujundatud eri puuliikidega (nt nulg, kuusk, seedermänd, tamm, pärn). Pargi juurde kuulusid ka õunapuuaed, ehistiigid ja hekid. Peahoone tagaväljakule viidi suvel talveaiast palmipuud.
Peahoone
pisi|Peahoone tagumine külg Riia arhitekti August Reinbergi projekti järgi ehitati 1909. aastal Mooste mõisasse uusrenessanslik härrastemaja ja viinavabrik. August Reinberg oli ka Riia 2. linnateatri, Läti Riigipanga, Tallinna Aadli krediidipanga ja Taheva mõisa hoone arhitekt.
Sisekujundus
Mooste mõisa sisekujundus on inspiratsiooni saanud nii juugendist kui ka uusklassitsismist. Hoone peatrepikoda, mis on ehitatud pärast põhikorpust, viib efektsesse fuajeesse. Lisaks fuajeele on esimesel korrusel veel väiksemaid ja suuremaid nelinurkseid kõrvalruume. Nii esimese kui ka teise korruse ruumid on tagasihoidliku viimistlusega. Märkimisväärne on Inglise tuba – kunagine söögisaal, mida piirab tahveldatud puitpaneel. Paneeli taga peituvad seinakapid ja vaheuks. Esimese korruse puidust keerdtrepp viib teisel korrusel asuvasse keskkoridori, kust pääseb fuajee rõdule ning peatreppi mööda alla fuajeesse. Läbi kahe korruse ulatuvast võlvialusest viib trepp teisele korrusele. Teisel korrusel asuvad kõrvalruumid ning saal. Uusklassitsistliku saali seinapinda liigendavad pilastrid ja vahekarniisid, kasutatud on puitpaneeli. Peegelvõlvlakke lõikuvad seina äärtes kaarjad süvendid. Hammaslõike motiiviga laekarniis seostub uusklassitsismiga. Juugendstiilis teise korruse rõdud on kooskõlas esimese korruse puitpaneeliga. Saalis asub põrandast laeni ulatuv neljakandiline ahi, mis on ehitatud glasuurimata potikividest. Algselt rohelise ahju esiküljel on eenduv segmentkaar. Ahju keskosa reljeefil on stseen kreeka-rooma mütoloogiast.
Ruyaulcourt
pisi|Ruyaulcourt'i vallamaja
Mooste mõis
Tänapäeval
1920. aastast on Mooste mõisa peahoones asunud Mooste Põhikool, mis tegutseb tänapäeval Mooste Mõisakooli nime all. Mõisa peahoone renoveeriti 2001.–2005. aastal.
Ruyaulcourt
Ruyaulcourt on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Mooste mõis
Tänapäeval
Mõisaansamblis tegutseb tänapäeval mitu kultuuriasutust, Linakojas külalistemaja, karjalaudas Folgikoda ja Villakoda, kus tegeletakse vastavalt pärimusmuusika kontsertidega ning käsitöö valmistamise ja müügiga. Endises tallihoones on Savikoda ja puutöökoda, Viinavabrikus on hotell ja restoran. Mõisa meiereis on tervisekeskus ja veskis Mooste Veskiteater.
Endel Risthein
Endel Risthein (aastani 1936 Endel Grenzstein; sündinud 31. juulil 1926 Koluvere vallas Läänemaal) on eesti elektrotehnikateadlane.
Mooste mõis
Tänapäeval
Mõisas tegutses 2012.–2023. aastal Mooste rahvamuusikakool Krista Sildoja ja Raivo Sildoja eestvedamisel.
Ruyaulcourt
Ruyaulcourt asub Autoroute A2 ja Canal du Nordi vahel, u. 31 km Arrasist kagus, teede D19E ja D7 ristumiskoha ümbruses.
Endel Risthein
Haridus
Lõpetas Hugo Treffneri Gümnaasiumi 1944. aastal ja Tallinna Polütehnilise Instituudi mehaanikateaduskonna elektrijaamade, võrkude ja -süsteemide erialal 1950 cum laude. Moskva Energeetikainstituudi aspirant 1950–1954. Tehnikateaduste kandidaat 1954 (Moskva Energeetikainstituut, Поведение асихронных короткозамкнутых двигателей при кратковременных перерывах питания); dotsent 1962; professor 1991; tehnikadoktor 1993 (TTÜ Electricity supply of industrial plants).
Mooste mõis
Tänapäeval
Alates 1999. aastast toimub igal suvel folgikojas muusikafestival Mooste Elohelü.
Ruyaulcourt
pisi|tühi|
Endel Risthein
Haridus
Risthein on täiendanud end Eesti NSV Energeetika ja Elektrifitseerimise Peavalitsuse organisatsioonis Energiamüük 1971; Moskva Energeetikainstituudi kateedrijuhatajate kvalifikatsiooni tõstmise kursustel 1974 ja 1978; Tampere Tehnikaülikoolis 1976–1977; Eesti NSV Kohtuekspertiisi TU Laboratooriumis 1983; firmas Brüel ja Kjaer (Tampere) 1985–1986; Eesti-Soome ühisettevõttes PI-EST 1989.
Christine Aaftink
pisi|Christine Aaftink (vasakul) koos [[Angela Hauckiga 1989 Berliinis]] Christine Jacoba Aaftink (sündinud 25. augustil 1966 Abcoudes) on hollandi endine kiiruisutaja.