cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ptomaiinid
Ptomaiinid ehk roisumürgid on surnud looma (sh inimese) laiba roiskumisel roisubakterite elutegevuses tekkinud laguained. Mitmed neist laguainetest, eriti alkaloidid, on elusolenditele väga mürgised.
Viited
Foodborne illness
Türgi Riviera
pisi|300px|Türgi kaart, millel Türgi Riviera on kujutatud siniselt. Tähistatud on piirkonna suuremad asulad - [[Alanya, Antalya, Kemer, Fethiye, Marmaris, Bodrum, Kuşadası ja Çeşme]] pisi|300px|Marmarise rannad pisi|300px|Kemeri rand ja jahisadam Türgi Riviera (türgi keeles Türk Rivierası), mida tuntakse ka nimega Türkiissinine rannik, on piirkond Türgi edelaosas. Piirkond hõlmab Antalya provintsi ja Muğla provintsi, Aydıni provintsi osi, İzmiri provintsi lõunaosa ja Mersini provintsi lääneosa.
Tänu soodsa kliima, sooja merevee, mägise maastiku, Egeuse mere ja Vahemere ranniku rohkem kui tuhandel kilomeetril laiuvate puhaste randade ning rikkalike looduslike ja arheoloogiliste huviväärsuste kombinatsioonile on see osa Türgi rannikust populaarne riigisisene ja rahvusvaheline turismisihtkoht.
Arheoloogiliste huviväärsuste hulka kuulub ka kaks maailmaimet: Halikarnassose mausoleumi ja Artemise templi varemed.
Rahvusvaheline suuruste süsteem
Rahvusvaheline suuruste süsteem (International System of Quantities, ISQ) on füüsikaliste suuruste süsteem, mis on aluseks rahvusvahelise mõõtühikute süsteemile (SI). See suuruste süsteem on avaldatud rahvusvaheliste standardite sarjas ISO/IEC 80000.
Türgi Riviera
Seoseid ajalooliste isikutega
Kuna paljud Türgi Riviera rannikule jäävad kohad on seotud nii faktiliste kui ka mütoloogiliste isikute, konfliktide ja sündmustega, peetakse piirkonda ka kultuuriliseks aardeks. Ajaloo jooksul on sealsetele paikadele viidatud erinevate kultuuride folklooris. Tegemist on nii paljude õpetlaste, pühakute, sõdalaste, kuningate ja kangelaste sünnikoha kui ka arvukate tuntud müütide tegevuskohaga.
Rahvusvaheline suuruste süsteem
Põhisuurused
ISQ defineerib põhisuurustena seitse füüsikalist suurust: aeg, pikkus, mass, elektrivoolu tugevus, temperatuur, ainehulk ja valgustugevus. Kõik teised füüsikalised suurused tuletatakse põhisuurustest. Füüsikalised põhisuurused valitakse kokkuleppe kohaselt nii, et need ei avalduks teiste antud süsteemi kuuluvate suuruste kaudu.
Türgi Riviera
Seoseid ajalooliste isikutega
Antalyast läänes asuva Dalyani linna lähistel olevaid vulkaanilisi mägesid usutakse olevat tuldpurskava koletise Kimääri, kelle kangelane Bellerophontes tappis, inspiratsiooniallikaks (piirkonnas on enam kui 2500 aastat pidevalt põlenud maa seest tulev gaas).
Rahvusvaheline suuruste süsteem
Põhisuurused
Vastavalt ISQ standardile ISO 80000-1 tähistatakse põhisuuruseid ja teisi füüsikalisi suurusi kursiivkirjas (kaldkirjas) tähtedega. Kokkuleppe kohaselt tähistatakse dimensioone püstkirjas suurtähtedega seriifideta kirjas ehk plokk-kirjas. Igale dimensioonile vastab kindel mõõtühik. Mõõtühikute tähised on püstkirjas.
Türgi Riviera
Seoseid ajalooliste isikutega
Aasta 484 paiku eKr sündis Bodrumis (muistses Halikarnassoses) "ajaloo isaks" nimetatud Herodotos.
Rahvusvaheline suuruste süsteem
Tuletatud suurused
Tuletatud suurused on suuruste süsteemi kuuluvad füüsikalised suurused, mida määratletakse antud süsteemi põhisuuruste abil.
Türgi Riviera
Seoseid ajalooliste isikutega
Legendi järgi olevat Vana-Rooma poliitik ja väejuht Marcus Antonius kinkinud Türgi Riviera piirkonnas asunud Kiliikia ranniku pulmakingina oma armastatutele Kleopatrale.
Rahvusvaheline suuruste süsteem
Tuletatud suurused
Tuletatud suuruse dimensiooni tähis koosneb põhisuuruste astendatud dimensioonide korrutisest vastavalt tuletatud suuruse definitsioonile. Tuletatud suuruse dimensiooni märgitakse kujul, kus dimensioonide astendajad võivad olla positiivsed, negatiivsed või võrdsed nulliga. Dimensiooni sümboli võib kirjutamata jätta, kui tema astendaja on võrdne nulliga. Suurus dimensiooniga 1 (üks) on dimensioonita suurus (selle dimensiooni korral on kõikide põhisuuruste dimensioonide astendajad võrdsed nulliga).
Türgi Riviera
Seoseid ajalooliste isikutega
Tänapäevase Demre linna lähedal asunud Patara väikelinnas sündis 3. sajandil Püha Nikolaus, kellel põhineb legend Jõuluvanast.
Rahvusvaheline suuruste süsteem
Tuletatud suurused
Järgmises tabelis on loetletud mõned ISQ-s defineeritud füüsikalised suurused.
Türgi Riviera
Asulaid
Paljud piirkonna linnad ja külad on rahvusvaheliselt tuntud. Näiteks Alanya, Antalya, Bodrum, Çeşme, Fethiye, Kalkan, Kaş, Kemer, Kuşadası, Marmaris ja Side.
Türgi Riviera tuntumate kohtade hulka kuuluvad:
Olev Märtens
Olev Märtens (sündinud 7. märtsil 1960) on eesti tehnikateadlane.
Haridus
Ta on lõpetanud 1978. aastal Tallinna 21. Keskkooli ja 1983. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi (TTÜ) tööstuselektroonika erialal (cum laude). 2000. aastal sai ta tehnikateaduste doktori kraadi. Väitekirja teemaks oli "AC Measurement Converters: Analog and Digital Solutions". Juhendaja oli professor Mart Min.
Vahelduvsignaali detektor
Vahelduvsignaali detektor on seade vahelduvsignaali (pinge või voolu) muundamiseks selle tippväärtusele, amplituudile, absoluutväärtuse keskväärtusele või efektiivväärtusele vastavaks alalissignaaliks.
Olev Märtens
Töökäik
1982–1991 töötas ta arendusinsenerina Tallinna Tootmiskoondise RET Raadioelektroonika Konstrueerimisbüroos (TREKB) vahelduvpinge täppisvoltmeetrite alal, olles tuntud Eesti mõõteelektroonika inseneri Toom Pungase töögrupis.
Vahelduvsignaali detektor
(Märkus: siinuseliste ja teiste kindla kujuga perioodiliste signaalide puhul kehtivad nende suuruste omavahelised suhtearvud, üldjuhul aga mitte.)
Olev Märtens
Töökäik
1990. aastatel tegutses ta ka eraettevõtluses: arendusinsenerina väikefirmades Enari ja Pares, arendusjuhina MT Elektroonika OÜ-s ja projektijuhina firmades Cybernetica AS ja ELIKO Tehnoloogia Arenduskeskus OÜ.
Vahelduvsignaali detektor
Elektroonses mõõtetehnikas on vahelduvpinge või -voolu mõõtmise vahendites (voltmeetrites ja ampermeetrites) kasutatavad detektorid sisuliselt täpsed alaldid (ehk täppisalaldid). Nende toimimise täpsus tagatakse tihti tagasisidestusega lülituste kasutamisega. Paljud sellised lülitused põhinevad operatsioonvõimendite kasutamisel.
Olev Märtens
Töökäik
Alates aastast 1996 on ta töötanud Tallinna Tehnikaülikooli Thomas Johann Seebecki elektroonikainstituudis vanemteaduri, erakorralise dotsendi, juhtivteaduri ja professorina. Seal on tema põhiliseks tegevusalaks olnud DSP-põhised mõõtesüsteemid, õppetöö signaalitöötluse alal ja uurimis- ning arendustöö mõõtesüsteemide alal.
Vahelduvsignaali detektor
Eesti on suure hulga selliste originaalsete (patenteeritud) lülituste autor olnud Toom Pungas koos kaastöötajatega.
Olev Märtens
Töökäik
Aastatel 1995–2002 oli ta Kemi-Tornio ammattikorkeakoulu (Soome) DSP-kursuse külalisõppejõud (osakoormusega).
Vahelduvsignaali detektor
Omaette detektorite liigi moodustavad sünkroondetektorid ehk sünkroonalaldid, milles alalduselemente juhitakse teatud signaali komponendiga sünkroonse tugisignaali abil.
Eriliste lahendustega on efektiivväärtuse detektorid. mille üheks vormiks on ruutdetektorid.
Olev Märtens
Töökäik
Alates 2017. aastast on ta Tallinna Tehnikaülikooli Infotehnoloogia teaduskonna Thomas Johann Seebecki elektroonikainstituudi professor.
Teadustöö põhisuunad
Tema teadustöö on olnud seotud suure täpsusega mõõtealaldite/vahelduvsignaalidetektorite väljatöötamise ja numbrilise modelleerimisega. Selle temaatika alal kaitses ta tehnikamagistri kraadi aastal 1993.
Ta on olnud tegev ka elektrilise bioimpedantsi ja Foucault' kardiograafia alastes uuringutes.
Peamiseks teadustöö suunaks on elektroonsed mõõtesüsteemid, sealhulgas DSP-põhised süsteemid.
Täiendusõpe
Aastal 1993 viibis ta Stockholmi Kuningliku Tehnikaülikooli rakenduselektroonika instituudis stipendiaadina ja aastal 1997 oli ta Nokia Telecommunications (Soome) vaneminsener.
Odra tänav (Tallinn)
Odra tänav on tänav Tallinna kesklinnas Juhkentali ja Keldrimäe asumis. Tänav algab Tartu maanteelt (teisel pool seda on Türnpu tänav) ning lõpeb Juhkentali tänaval, kust edasi jätkub Filtri tee. Tänav ristub Lastekodu tänava ja Jakobi tänavaga.
Olev Märtens
Teaduskorralduslik tegevus
Ta on osalenud teadusartiklite retsenseerimises: IEEE Transactions on Instrumentation and Measurement, ajakiri Measurement (Elsevier), Eesti TA toimetised, Balti Elektroonikakonverents (BEC).
Odra tänav (Tallinn)
Ajalugu
Paralleelselt Odra tänavaga kulges vanasti Tallinna–Viljandi raudtee Tallinn-Väikse ja Tallinna-Sadama raudteejaama vahel. Odra tänaval asus aastatel 1941–1944 raudteepeatus Laadaplats ning 1944–1945 Odra raudteepeatus.
Olev Märtens
Teaduskorralduslik tegevus
Ta on Elektri- ja Elektroonikainseneride Ühingu (IEEE) liige ja on olnud IEEE Eesti Sektsiooni Instrumentation and Measurement / Electron Devices / Engineering in Medicine and Biology Joint Societies Chapter (IM/ED/EMB) juhataja aastatel2007-2013.
SampTA2017 konverentsi kohaliku korralduskomitee liige ja projektijuht.
Odra tänav (Tallinn)
Ajalugu
Tänapäeval paikneb samas kohas Tallinna bussijaam.
Olev Märtens
Teaduskorralduslik tegevus
Tema juhendamisel on doktorikraadi kaitsnud Tõnis Saar, Alina Gavrijaševa, Ago Mõlder, Maksim Butsenko ja Anindya Gupta. Ta on olnud suure arvu diplomiprojektide ja -tööde ning bakalaureuse lõputööde ja 11 magistritöö juhendaja.
Publikatsioonid ja tööstusomand
Ta on 77 publikatsiooni ja 13 patentse leiutise kaasautor.
Putukapiste
Putukapiste on verd imevate putukate (kirbu, lutika, täi, parmu, sääse) torge, mesilaste ja herilaste nõelamine või sipelgahammustus, mille tagajärjel võib tekkida enamasti ajutine vaevus (valu, naha punetus, paistetus).
Avo Joala
Avo Joala (28. juuni 1942 Tallinn – 1. mai 2019) oli eesti džässmuusik, saksofonist ja flötist.
Ta õppis aastatel 1964–1968 Tallinna Muusikakoolis klarnetit (õpetajad Ilmar Tõnisson ja Olev Pikknurm).
Ta on mänginud restoranides (Gloria, Pirita, Kevad) ja varieteedes (Tallinn, Viru), Eesti NSV Riikliku Filharmoonia estraadiorkestris, orkestris Levimo ning Horre Zeigeri Big Bandis.
Ta töötas aastast 1975 Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni estraadiorkestris, pärast selle laialisaatmist (1997) mängis Eesti Politseiorkestris.
Lekomin
Lekomin on küla Poolas Święty Krzyżi vojevoodkonnas Kielce maakonnas Zagnański vallas. Zagnańsk asub Kielcest ligikaudu 12 km põhjakirdes.
Linova mõis
Linova mõis sai alguse pärast Poola jagamist, mil selle omanikuks sai kindral Rumjantsev. Too müüs mõisa peagi Trębickitele, neist esimene ehitas välja ka Linova mõisakompleksi.
Andrus Tull
pisi|Andrus Tull mängimas [[Eesti meeste 63. meistrivõistlused Vene kabes (2011)|Eesti meeste 63. meistrivõistlustel Vene kabes Foto: Ave Maria Mõistlik, 9. aprill 2011 ]] Andrus Tull (sündinud 16. oktoobril 1962 Paides ) on eesti kabetaja.
Linova mõis
Mõisa peahoone ees asub parter, milleni viib sissesõiduallee. Hoonet ehib arkaadiga portikus, frontoon toetub neljale sambale. Keskrisaliit lõpeb pargipoolsel küljel terrassiga. Vasakus tiivas, mis jõuti XX sajandi algul renoveerida, on osa hoonet kahekorruseline, seal asub väike sammastele toetuv palkon.
Andrus Tull
1986. aastal lõpetas ta Eesti Põllumajandusakadeemia elektriinseneri erialal.
Linova mõis
Hoone interjöör oli luksuslik. Hoones oli kaks salongi – "tumeda" mööbel oli tumeroheline, aga "heleda" oma kattis must atlass.
Andrus Tull
Ta on Sihtasutuse Paide Haldus juhatuse liige ja IRL-i liige.
Linova mõis
Kõrvalhoonetest asus sissesõiduallee ääres tall. Teisel pool parterit olid häärberiga sümmeetriliselt kaks mõisa juurde viivat väravat. Aastal 1921 ehitati mõisa juurde ka pruulikoda.
Andrus Tull
Isiklikku
Tull on abielus, tal on kahe tütart.
Lellepi talu kalmistu
Lellepi talu kalmistu on kalmistu Kõpu kihelkonnas Viljandimaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Metsküla külas Põhja-Sakala vallas Viljandi maakonnas.
Kalmistu rajas 1934. aastal Lellepi talu maadele taluperemees Jaak Tepper, kalmistu pühitseti 9. detsembril 1934. Esimesena maetigi 1935. aastal uuele kalmistule Jaak Tepper ise, viimane teadaolev matus oli 2011. aastal. Kalmistule on teadaolevalt maetud 9 inimest.
Kalmistul asub ka II maailmasõjas langenud Nõukogude sõjameeste mälestusmärk, millel praegu puudub mälestustahvel. Kas sinna on kedagi ka maetud, ei ole teada. Kalmistule maetud inimeste koguarv ei ole seega teada.
Primatoloogia
Primatoloogia on bioloogia haru, mis uurib primaate ehk esikloomalisi (s.o poolahvilisi ja ahvilisi, sh inimest). Primatoloogia oluline teemavaldkond on inimese evolutsioon.
Arnold Jackson
Arnold Nugent Strode Strode-Jackson (5. aprill 1891 Addlestone – 13. november 1972 Oxford) oli briti keskmaajooksja ja sõjaväelane.
Jackson alustas 1910. aastal õpinguid Oxfordi Ülikoolis. Ta võistles ta mitmel spordialal, muu hulgas sõudmises, jalgpallis ja maahokis, kus ta oli ülikooli meeskonna kapten. Ta võitis Oxfordi–Cambridge'i vahelise miilijooksus kolmel korral ja oli Oxfordi Ülikooli kergejõustikuklubi president.
OMON
OMON (vene keeles Отряд Мобильный Особого Назначения, varasem nimetus Отряд милиции особого назначения) oli NSV Liidu ja on Venemaa Föderatsiooni Venemaa Rahvuskaardi eriettevalmistusega massiürituste valveüksused.
Arnold Jackson
Rahvusvaheliselt tuntud Jackson sõitis 1912. aasta Stockholmi olümpiamängudele oma kulul. Ameeriklased Norman Taber ja maailmarekordimees Abel Kiviat juhtisid 1500 meetri jooksus peaaegu lõpuni. 50 meetrit enne lõppu tõusis Jackson nende kõrvale ja võitis jooksu ajaga 3.56,8. Esimesed viis meest lõpetasid viie meetri sees. Kiviat ja Taber kaotasid mõlemad 0,1 sekundiga, mistõttu selgitati teised medalisaajad välja fotofinišiga.
Põhiseaduse juriidilise ekspertiisi komisjon
Põhiseaduse juriidilise ekspertiisi komisjon oli Eesti valitsuse riigiõiguse ekspertidest moodustatud komisjon, eesmärgiks analüüsida 1992. aasta Eesti põhiseadust.
Umboja
Umboja on karstialal olev oja, mis lõppeb kurisuga ja seeläbi kaob maa alla.
Kozienice
Kozienice (saksa Koschnitz) on linn Poolas Masoovia vojevoodkonnas, Kozienice maakonna ja Kozienice valla halduskeskus. Kozienice asub Varssavist umbes 81 km lõunakagus.
Põhiseaduse juriidilise ekspertiisi komisjon
1995. aasta märtsis valitud Riigikogu põhiseaduskomisjon pöördus Vabariigi Valitsuse poole ettepanekuga korraldada põhiseaduse terviklik analüüs. Eesmärgiks seati välja selgitada võimalikud vastuolud ja lüngad põhiseaduses, vastamaks küsimusele, kas ja millises ulatuses on vaja põhiseadust muuta.
Kozienice
Kozienicet on esmamainitud 1206. aastal, linnaõigused sai 1549. aastal.
Põhiseaduse juriidilise ekspertiisi komisjon
Ekspertiisi tulemuste ja ettepanekute Vabariigi Valitsusele esitamise tähtajaks määras Vabariigi Valitsus 1. detsembri 1997. Komisjon esitas Vabariigi Valitsusele oma tegevuse vahearuande 2. detsembril. Vabariigi Valitsus kuulas ära komisjoni tegevuse vahearuande 23. detsembril ning otsustas määrata komisjoni tegevuse lõpparuande Vabariigi Valitsusele esitamise tähtajaks 16. märtsi 1998. Kaks nädalat hiljem, 31. märtsil 1998 otsustas Vabariigi Valitsus võtta justiitsministri poolt 16. märtsil esitatud aruande teadmiseks, lugeda komisjoni ülesanne täidetuks ning tegi justiitsministeeriumile ülesandeks esitada Riigikantseleile valitsuse istungil tehtud märkuste alusel lõplikult vormistatud komisjoni aruanne edastamiseks Riigikogu põhiseaduskomisjonile.
OMON
Ajalugu
NSV Liidus moodustati eriotstarbeline miilitsasalk NSV Liidu siseministri määrusega 9. novembril 1978 1980. aasta suveolümpiamängude ettevalmistusperioodil Moskva linnas, Moskva linna RSN Täitevkomitee Siseasjade Valitsuses. Pärast olümpiamängude lõppu moodustati see OMON-i baasil Moskva linna Siseasjade Valitsuse juures (Отряд милиции специального назначения (ОМСН) при Управлении уголовного розыска ГУВД Москвы).
Eriotstarbelise salga koosseis
23. oktoobril 1987 moodustati Moskva SAV Posti-Patrullteenistuse Operatiivpolgu baasil uuesti Moskva linna SAV Eriotstarbeline Miilitsasalk. Miilitsasalga põhiülesannetena määratleti: avaliku korra tagamine massiüritustel, kuid igas polgu pataljonis loodi füüsilise kaitse üksused. Gruppide koosseisu kuulusid spetsialistid: snaiprid, granaadiheitespetsialistid jne, kelle ülesanneteks oli kohtu liikmete, tunnistajate ja kannatanute turvalisuse tagamine. Salga koosseisus oli ka Eriotstarbeline grupp (Группа специального назначения – ГСН), mille ülesanneteks oli eriti ohtlike või relvastatud kurjategijate kinnipidamine või pantvangide vabastamine.
Eriotstarbelised salgad NSV Liidu lagunemise protsessis
3. oktoobril 1988 anti välja NSV Liidu Siseministeeriumi käskkiri nr 010-6, millega OMON-i ülesanneteks määrati:
Arnold Jackson
1914. aastal värvati ta sõjaväkke. Ta osales Esimeses maailmasõjas jalaväes. Jackson sai sõjas kolm korda haavata ja oli riigi noorim brigaadikindral. Ta pälvis lisaks Teeneteordeni. Sõjas saadud vigastus tegi lõpu tema sportlaskarjäärile. Ta kolis 1945. aastal USA-sse ja sai riigi kodakondsuse. Päris abikaasa Dora (abiellusid 1918) surma 1963. aastal naasis ta Oxfordi, kuhu jäi elu lõpuni.
Kisklaud
Kisklaud on kirve ja kiilu abil palgist (tüve poolt, kus on vähem oksi) lõhestatud laud.
Kisklaua saamiseks lõhestati sobiva puu tüvi pooleks. Edasi hakati ühte poolikut südamiku poolt alates laudadeks lõhkuma. Selleks tehti kirvega täke ette ja kiilu abil lõhestati pikkamööda poolkumeraid laudu tüve küljest lahti.
Sadala (Rapla)
Sadala on küla Rapla maakonnas Rapla vallas.
Aastatel 1991–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Juuru vallas.
2023. aasta naiste võrkpalli Euroopa liiga
2023. aasta võrkpalli Euroopa Liiga on 14. korda toimuv naiste võrkpalli Euroopa Liiga, kus osaleb 17 Euroopa naiste võrkpallikoondist. Euroopa Liiga on jagatud kahte tugevusgruppi: Euroopa Kuldliiga ja Euroopa Hõbeliiga.
Sadala (Rapla)
2011. aasta rahvaloenduse andmetel elas külas 8 inimest. Kõik olid eestlased.
1977. aastal Lõiuse külaga liidetud küla eraldati taas 2010. aastal.
2023. aasta naiste võrkpalli Euroopa liiga
Euroopa Kuldliigas osaleb 9 Euroopa naiste võrkpallikoondist, kes on jagatud kolme alagruppi. Iga alagrupi parim ja kõigi alagruppide parim teine pääseb poolfinaali. Võitja saab õiguse osaleda 2023. aasta suvel toimuval FIVB Challenger Cupil, kus on võimalik võita koht tugevamasse liigasse, FIVB Rahvuste Liigasse, 2024. aastaks.
Euroopa Hõbeliigas osaleb 8 Euroopa naiste võrkpallikoondist, kes on jagatud kahte alagruppi. Turniiri võitja tagab 2024. aastaks koha Euroopa Kuldliigas.
Alagrupiturniiri protseduur
Alagrupid jagati vastavalt Euroopa koondiste edetabelile 12.09.2022 seisuga.
Alagruppides mängib iga koondis omavahel kahel korral (kodus-võõrsil süsteemil).
Alagruppide paremusjärjestuse selgitamine:
Euroopa Kuldliiga poolfinaali pääseb iga alagrupi võitja ja kõigi alagruppide parim teine koondis. Euroopa Kuldliiga alagrupiturniiri kõige kehvem koondis langeb järgmistel võistlustel Euroopa Hõbeliigasse.
Vahapilvik
Vahapilvik (Russula puellaris) on pilvikuliste sugukonda pilviku perekonda kuuluv söögiseen.
2023. aasta naiste võrkpalli Euroopa liiga
Alagrupiturniiri protseduur
Alagrupi protseduur on kirjeldatud vastavalt Euroopa Kuld- ja Hõbeliiga juhenditele.
Vahapilvik
Kübar on violetse varjundiga purpurroosa või liharoosa kuni -punane, laialt rihvelja servaga 2–6 cm lai.
2023. aasta naiste võrkpalli Euroopa liiga
Alagrupiturniir
A-alagrupp Allikas: CEV Koduleht
Vahapilvik
Vahapilvik ei vaja kupatamist. Sarnaneb omadustelt pehme pilvikuga.
Eestis kasvab ta kaunis sageli, eriti kuusikutes.
2023. aasta naiste võrkpalli Euroopa liiga
Alagrupiturniir
B-alagrupp Allikas: CEV Koduleht
C-alagrupp Allikas: CEV Koduleht
Voldemar Eomois
Voldemar Eomois (4/17. november 1869 – 3. detsember 1936) oli eesti põllumees.
2023. aasta naiste võrkpalli Euroopa liiga
Alagrupiturniir
Parim teine koht
Poolfinaalid
1. poolfinaalpaar:
Voldemar Eomois
Ta oli Eomõisa talu peremees Laanemetsa vallas ja Hargla koguduse liige. Ta oli kohalike seltside aktiivne tegelane ja juhatuse liige, aastail 1908–1913 Laanemetsa vallavanem.
2023. aasta naiste võrkpalli Euroopa liiga
Poolfinaalid
2. poolfinaalpaar:
Finaalmängud
Allikas: CEV koduleht
Margus Kliimask
Margus Kliimask (sündinud 21. jaanuaril 1959) on eesti muusik. Ta on mänginud basskitarri ansamblites Linnu Tee, Proov 583 ja P3. Samuti on ta tunnustatud infotehnoloogiaspetsialist.
Gentianella concinna
Gentianella concinna on õistaimeliik, endeemiline Aucklandi saartele Uus-Meremaal.
Kirjeldus
Gentianella concinna on üheaastane taim, mille varred on kuni 12 cm pikkused. Lehed on lihavad ja nahkjad. Aluselehed on umbes 8–20 mm pikad ja 3–7 mm laiad. Õied asuvad üksikult ülemiste lehtede keskel. Kroonlehed on punased või valged punaste või lillade triipudega. Kroonlehed on tavaliselt 8–12 mm pikad.
Taksonoomia
Esimest korda kirjeldas seda liiki 1844. aastal Joseph Dalton Hooker kui Gentiana concinna. Praegune nimi, Gentianella concinna, pärineb 1993. aastast.
Kaitsestaatus
Nii 2009. kui ka 2012. aastal peeti seda Uus-Meremaa ohuklassifikatsioonisüsteemi järgi ohustatu liigiks ja seda liigitust kinnitati ka 2018. aastal, kuna see liik on piiratud levilaga endeem.
Johann Christian Hemmelmann
Johann Christian Samuel Eberhard Hemmelmann (10. november 1767 Göttingen – 27. veebruar 1842 Kroonlinn) oli Eesti vaimulik.
Oli aastatel 1799–1841 Vändra Martini koguduse õpetaja. Jäi aastal 1841 emerituuri.
Hämariku tänav
Hämariku tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Nõmme asumis. Hämariku tänav algab Vabaduse puiesteelt, ristub Valguse ja Aate tänavaga ning lõpeb Lootuse puiesteel. Hämariku tänav on põhjaloode-lõunakagusuunaline ning ligi 370 meetri pikkune.
Tänava esialgne nimi oli alates 8. novembrist 1927 Koidu tänav. Lühikest aega oli aastatel 1940–1941 tänava nimi Sirge tänav. 13. juunil 1958 muudeti Koidu tänav nime kordumise tõttu Hämariku tänavaks. Hämariku tänav on nime saanud varasema Koidu tänava mõjul.
Free Range. Ballaad maailma heakskiitmisest
"Free Range. Ballaad maailma heakskiitmisest" on Veiko Õunpuu 2013. aasta film.
Filmi (antikangelasest) peategelane on noor algaja kirjanik Fred, kelle nn vabakäiguelu saab ühtäkki piirid, kui ta tüdruksõber Susanna jääb rasedaks ja ütleb talle, et kavatseb lapse saada. Kui Susanna talle selle uudise teatavaks teeb, on ta just vallandatud lehest ning mõtiskleb romaani väljaandmise üle. Tal tuleb otsustada, kas jätkata senisel kursil või alustada uut, kohustustega elu.
Filmi käis avanädalal vaatamas 3928 vaatajat. 2013. aastal käis filmi Eesti kinodes vaatamas 6237 inimest.
2013. aasta septembri lõpus valis Eesti Oscari-komisjon "Free Range'i" 2014. aasta parima võõrkeelse filmi Oscari kandidaadiks Eestist. Teised kandidaadid, mille seast Õunpuu film valituks osutus, olid "Eestlanna Pariisis", "Deemonid", "Kõik muusikud on kaabakad" ja "Elavad pildid".
Retseptsioon
Film tekitas pärast linastumist vastakaid arvamusi nii vormilisest kui ka sisulisest küljest lähtudes.
Laialt kiideti peategelase osatäitmise eest Lauri Laglet, samuti tema isa kehastanud Peeter Volkonskit. Nii filmiajakirjanik Jaak Lõhmus kui ka Jaan Ruus märkisid, et teema – noorte tööpuudus – on päevakajaline.
Jaak Lõhmus heitis filmile ette sisulisi vajakajäämisi, mida on varjutatud väga hästi valitud muusikaga. Loo visuaalile allajäämist tajus ka Leo Luks. Filmi sisu ja (muusikalise)vormi ühtsuse ebakõlade kommenteerimisel tõmmati ka paralleele Õunpuu varasemate filmide "Sügisballi" ja "Püha Tõnu kiusamisega", kusjuures need leiti olevat terviklikumad.
Festivalid
2014. aastal osaleb film Berliini rahvusvahelisel filmifestivalil Berlinale alamprogrammis "Foorum", kus toimub ka selle rahvusvaheline esilinastus.
Tüümuse astma
Tüümuse astma (asthma thymicum) oli harilikult väikelaste haiguslik, sageli surmaga lõppev seisund, mil lapse hingamine lakkas järsult ja mille põhjustajaks peeti suurenenud tüümust.
1830. aastal avaldas Kopp arvamust, et seisundi kutsub esile suurenenud tüümus.
Tüümuse astma iseloomulikus tunnuseks peeti rasket hingamist, vilisevat köha, tsüanoosi, krambihoogusid ja kõrikrampi (larüngism). Arvati, et tüümus surub hingamisteedele ning see võib väikelapse äkksurma põhjustada.
1858. aastal väitis Friedleben, toetudes kliiniliste andmete uurimisele ja mõõtmistele, et paljudel nn suurenenud tüümuse juhtudel olid elundi mõõtmed siiski normaalsed.
20. sajandi algusaastatel kasutati imikute ja väikelaste tümo-lümfaatilise seisundi ja tüümuse astma raviks kirurgilist ravimeetodit - harkelundieemaldust.
Käibel on olnud ka terminid Kappian asthma, laryngismus stridulus, le faux croup jt. Termin on vananenud.
Voodilina
pisi|Kokkuvolditud sinine voodilina pisi|[[James Garfieldi linade vahetus]] Voodilina on tekstiilitükk, millega kaetakse voodis madrats ja mille peal lamatakse.
Voodilinu on kahte sorti: tavalised nelinurksed ja madratsile kummi abil ümbertõmmatavad linad. Viimaste eeliseks on see, et nad ei libise voodi kasutamise ajal ära. Tavalise lina ääred võidakse ka võimalusel madratsi ääre alla toppida.
Traditsiooniliselt on voodilinad olnud valged, kuid tänapäeval on levinud eri värvused ja mustrid. Materjalide hulgas on puuvill, lina, satään, siid, kunstsiid, bambuskiud ning puuvilla ja polüestri segud.
Mitmel pool maailmas kasutatakse kahte voodilina. Inimene lamab siis kahe lina vahel ja pealmise lina peal asuvad tekk ja muud voodikatted.
Bedding Постельное бельё Sängkläder
Woldemar Kiviaed
Woldemar Kiviaed (ristitud Johann Woldemar Kiviaed; 1. aprill 1924 Pöögle vald – 10. detsember 2013 Haapsalu) oli eesti jurist, poliitik ja ühiskonnategelane, kes elas pagulasena Rootsis ajavahemikus 1945–1997.
Mobiliseeriti II maailmasõja ajal Saksa sõjaväkke ja aastal 1944 Punaarmeesse, viidi rongiga Leningradi. Põgenes tööpataljonist Soome, sealt siirdus aastal 1945 Rootsi.
Õppis Uppsala Ülikoolis õigusteadust ja oli aastast 1950 korporatsiooni Fraternitas Estica liige.
Ta töötas Rootsis riigiametnikuna ning oli hiljem pikalt Mälarprovinsernas Hypoteksförening ehk Mälari provintsi laenuühisuse tegevjuht.
Woldemar Kiviaed oli Rootsi Eestlaste Liidu üks asutajaid ja kuulus selle juhatusse. Aastal 1962 toimetas ta trükise "Vabadusliidu kirjavara". Ta on olnud Moderaatide Partei Eesti sektsiooni esimees.
Hiljem elas Haapsalu lähedal Topu lahe ääres.
Epp Kiviaed on Woldemar Kiviaia tütar.
Vepsa Kultuuri Selts
Vepsa Kultuuri Selts (vepsa keeles Vepsän Kul'tursebr; vene keeles ametlikult Карельская региональная общественная организация (КРОО) "Общество вепсской культуры") on vepsa kultuuri edendav selts.
Seltsi asutamisele eelnesid konverentsid juunis 1987 ja oktoobris 1988. Asutajate hulgas olid kirjanik Anatoli Petuhhov Vologdast, teaduste akadeemia Karjala Uurimiskeskuse teadur Zinaida Strogalštšikova, Petroskoi Riikliku Ülikooli dotsent Irma Mullonen, Šoutjärve vepsa muuseumi esindaja Rürik Lonin, Šoutjärve kooli direktor Roza Maksimova jt. Selts registreeriti 4. septembril 1989.
2019. aastast on selle esimees Larissa Tsirikova. Seltsi on varem juhtinud Zinaida Strogalštšikova ning see asub Petroskois Karjala Vabariigis.
Loomulik surm
Loomulik surm on surm, mille põhjustab mõni loomulik tegur: tavaliselt kas haigus või terviserike. Näiteks gripist põhjustatud tüsistuste (nakkushaigus) või südamerabandusest (terviserike) põhjustatud surmajuhtumid on loomulikud.
Vananemist ei tunnistata teaduslikult surma põhjuseks, sest alati eksisteerib otsesem põhjus. Otsene põhjus ei pruugi alati selguda, kuna tegu võib olla ühega mitmest vananemisega seotud haigusest.
Loomulikuks surmaks ei loeta surma õnnetusjuhtumite, enesetapu ega mõrva tõttu.
Richard Petty
pisi|Richard Petty (2006) pisi|Richard Petty kuulus [[Plymouth Superbird Petty muuseumis Randlemanis Põhja-Carolinas]] Richard Lee Petty (hüüdnimega The King; sündinud 2. juulil 1937 Level Crossis Lõuna-Carolinas) on USA endine autovõidusõitja. Ta võistles NASCAR-i võidusõidusarjas.
Tema isa Lee Petty (eluaastad 1914–2000) oli kolmekordne NASCAR-i meister.
Ta on Dale Earnhardti ja Jimmie Johnsoni kõrval üks kolmest sõitjast, kes on võitnud NASCAR Sprint Cupi kokku seitsmel korral. Petty võitis selle aastatel 1964, 1967, 1971, 1972, 1974, 1975 ja 1979.
Ta on kõige edukam NASCAR-i sõitja ajaloos. Petty võitis karjääri jooksul kokku 200 sõitu. 1967. aasta hooajal võitis ta rekordiliselt 27 sõitu, sh kümme järjest. Kokku startis ta 1184 etapil ja jõudis neis esikümnesse üle 700 korral. Aastatel 1971–1989 startis ta järjest 513 võistlusel.
Ta võistles NASCAR-i sarjas aastatel 1958–1992. Tema viimaseks stardiks jäi 1992. aasta hooaja viimane etapp Atlanta Motor Speedwayl.
Ka tema poeg Kyle Petty (sündinud 1960) on osalenud NASCAR-i sarjas.
Ta oli inspiratsiooniks 2006. aasta animafilmi "Autode" ("Cars") tegelane Strip Weathers ehk Kunn, kelle teksti ta filmis dubleeris.
C20
C20 võib tähendada järgmist:
DAN
DAN või Dan võib tähendada järgmist:
Andre Kaur
Andre Kaur (sündinud 7. juulil 1983 Tallinnas) on eesti, matkaja ja matkaradade rajaja ning loodusradade hoolduse korraldaja.
Töötab aastast 2013 Riigimetsa Majandamise Keskuse (RMK) loodusradade spetsialistina.
Kaubandusblokk
Kaubandusblokk on teatud tüüpi valitsustevaheline leping, mis on sageli osa piirkondlikust valitsustevahelisest organisatsioonist, kus osalevate riikide vahel kaubandustõkkeid (tariife ja muid) vähendatakse või kaotatakse.
Kaubandusblokid võivad olla eraldiseisvad lepingud mitme riigi vahel (näiteks Põhja-Ameerika vabakaubandusleping) või osa piirkondlikust organisatsioonist (näiteks Euroopa Liit). Sõltuvalt majandusliku integratsiooni tasemest võib kaubandusblokke liigitada sooduskaubanduse piirkondadeks, vabakaubandus piirkondadeks, tolliliitudeks, ühisturgudeks või majandus- ja rahaliitudeks.
Jüri Liventaal
Jüri Liventaal (sündinud 13. detsembril 1950 ) on endine Eesti riigiametnik ja teadur.
1999. aastal ilmust temalt "Riik ja õigus: põhimõistete õpetus" (179 lk).
Suur Türgi sõda
Suur Türgi sõda on koondnimetus aastatel 1667–1700 peetud sõdadele Osmanite riigi ja 1684. aastal Pühaks Liigaks ühinenud kristlike Euroopa riikide vahel. Sõja teist poolt tuntakse ka Püha Liiga sõja nime all (mitte segi ajada Cambrai liiga sõjaga, mida samuti vahel Püha Liiga sõjaks nimetatakase).
Suure Türgi sõja esimene pool hõlmab Osmanite-Habsburgi, Poola-Osmanite, Osmanite-Veneetsia ja Vene-Türgi sõdadest. Selle osade seas on Poola-kasakate-Tatari sõda (1666–1671), Poola-Türgi sõda (1672–1676) ja Vene-Türgi sõda (1676–1681). Teise poolde ehk Püha Liiga sõtta jäävad Türgi-Veneetsia sõda (1684–1699) ehk Morea sõda, Poola-Türgi sõda (1683–1699) ja Vene-Türgi sõda (1686–1700).
Sõjategevus toimus Austrias, Ungaris, Serbias, Horvaatias, Kreekas ja Ukrainas (sealhulgas Krimmis).
Sõdade tulemuseks oli Püha Liiga riikide otsustav võit, mis kinnitati 26. jaanuaril 1699 Karlowitzi rahuga, Venemaa ja Türgi vahel 1700. aastal Konstantinoopoli rahuga.
Sõdade tulemusena võitis Austria territooriumi Ungaris ja Balkani poolsaarel, Poola osa Ukrainast, Venemaa omandas Azovi ja Veneetsia vabariik Morea ehk Peloponnesose poolsaare.
Meeterkeere
Meeterkeere on maailmas tavakasutuses levinuim keermesüsteem. See oli üks esimestest 1947. aastal loodud Rahvusvahelise Standardiorganisatsiooni standarditest.
Meetermõõdus poltide M-tähis näitab poldi nominaalset välisdiameetrit millimeetrites (näiteks M6-poldi välismõõt on 6 mm).
Profiil
pisi|400px|Kõikide ISO meeterkeermete põhiprofiil
ISO tavakasutuse keermeprofiilide disainipõhimõtted ("M" seeria keermed) on defineeritud ISO 68-1 rahvusvahelises standardis. Keermeid kirjeldatakse välisdiameetri D (joonisel Dmaj) ja keerme sammu P kaudu. Meeterkeere koosneb sümmeetrilisest V-kujulisest keermest. Keerme teljes on V-külgede nurk üksteisest 60°. Keerme sügavus on samm × 0,614. Välimised 1⁄8 ja sisemised 1⁄4 keerme kõrgusest H on profiilist maha lõigatud.
Suhete kõrguse H ja sammu P vahel leiab võrrandist, kus \theta on pool keerme nurgast (antud juhul 30°):
või
Väliskeerme puhul läbimõõdud Dmaj ja Dmin defineerivad poldi suurima lubatud mõõdu. See tähendab, et väliskeere peab olema sama suur või väiksem kui Dmaj, aga võib olla väiksem kui Dmin. Sisekeermete, näiteks mutrite puhul kehtib vastupidine.
Tähistus
Meeterkeeret tähistatakse tähega M, millele järgneb keerme nominaalne välisdiameeter D (teoreetiline maksimaalne väliskeerme läbimõõt või teoreetiline minimaalse sisekeerme läbimõõt) ja samm P. Mõlemat numbrit esitatakse millimeetrites ja eraldatakse korrutusmärgiga x (näiteks M8x1.25). Sammu tähistuse võib ära jätta, kui keere kasutab ISO 261 või ISO 262 loetletud normaalsammu. Sellele tähistusele võib vajadusel lisada ISO 965-1 defineeritud tolerantsiklassi.
ISO 262 soovitatud mõõdud
ISO 261 standard näeb ette meeterkeerme soovituslikud välise läbimõõdu D ja sammu P kombinatsioonid. Esimese valiku tulp näitab umbkaudu standardi R10 jada ja teise valiku tulp ümardatud R20 jada.
ISO 262 määratleb ISO 261st lühema nimekirja soovituslike keermeid.
Normaalkeere on tavalisim samm antud läbimõõdu korral. Lisaks on defineeritud üks või kaks peenkeeret kasutamiseks rakendustes, kus normaalkeere on sobimatu (keermed õhukeste torude seintel). Sõnad "normaal" ja "peen" ei viita keerme kvaliteedile või kasutusele.
Lisaks on olemas veel eriti peen keere, mida kasutatakse mõnikord autotööstuses ja lennunduses. Seda kasutatakse, sest eriti väikese sammuga keermed püsivad vibratsioonitingimustes paremini koos.
Mutrivõtmete mõõdud
All olevas tabelis on tavalised meetermõõdus poltide jaoks mõeldud mutrivõtmete mõõdud. Kaalu ja hinna vähendamise eesmärkidel esineb ka tabelis esitatud mõõtudest erinevate (enamasti väiksemate) peadega polte.
Roderick Miranda
Roderick Jefferson Gonçalves Miranda (tuntud lihtsalt ka kui Roderick; sündinud 30. märtsil 1991 Odivelases) on Portugali jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Austraalia kõrgliiga klubis Melbourne Victory.
Ta alustas klubikarjääri Portugali klubis Lissaboni Benfica, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2000. aastal. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 2009. aasta detsembris UEFA Euroopa Liiga viimases alagrupimängus. Portugali kõrgliigas debüteeris ta 2010. aasta novembris. Hooajal 2011–12 oli ta laenul Šveitsi kõrgliiga klubis Servette. Hooaja 2012–13 esimeses pooles oli ta laenul Hispaania kõrgliiga klubis Deportivo La Coruña.
2013. aasta augustis sõlmis ta viieaastase lepingu Portugali kõrgliiga klubiga Rio Ave.
2017. aasta juunis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Inglismaa esiliiga klubiga Wolverhampton Wanderers. Klubi põhimeeskonnas mängis ta vaid hooajal 2017–18, mil Wolverhampton võitis Inglismaa esiliiga ja tõusis Premier League'i. Hooajal 2018–19 oli ta laenul Kreeka kõrgliiga klubis Olympiakós ja 2019–20 Portugali kõrgliiga klubis Famalicão. Hooaja 2020–21 teises pooles mängis ta Türgi kõrgliiga klubis Gaziantep.
2021. aasta oktoobris sõlmis ta kaheaastase lepingu Melbourne Victoryga.
Karl Taagepera
Karl Taagepera (enne eestistamist Karl Tagepera; 10. aprill 1894 Aru vald – 31. mai 1993 Toronto lähedal) oli eesti loomaarst ja Tartu Ülikooli veterinaariaõppejõud.
Elulugu
Ta õppis aastatel 1902–1906 Aru valla ministeeriumikoolis. Aastatel 1906–1914 õppis ta Hugo Treffneri Gümnaasiumis, kus ta lõpueksamil kukkus läbi (viletsa vene keele oskuse tõttu) ladina keele eksamil. Seetõttu astus ta samal aastal Tartu Veterinaariinstituuti, kuhu piisas sisseastumiseks gümnaasiumi eelviimase aasta tunnistusest. Veterinaariinstituudi lõpetas ta aastal 1918. Ta kuulus üliõpilasseltsi Ühendus.
15. septembril 1926 valiti ta Tartu Ülikooli loomaarstiteaduskonna dotsendi kohusetäitjaks. Loenguid hakkas ta loomaarstiteaduskonnas pidama 1927. Tema erialaks olid hobusekasvatus, eksterjöör (hobuste hindamine välistunnuste alusel) ja rakendusõpetus (kuidas hobust vankri ette rakendada) Aastatel 1930–1932 oli ta teaduskonna sekretär ja suvel 1931 dekaani asetäitja. Aastal 1931 valiti ta hobusekasvatuse õppetooli dotsendiks. Ta oli ajakirjade Eesti Loomaarstlik Ringvaade ja Meie Hobune toimetuseliige. Lisaks ostis ta aastal 1934 Ropka valda Külitse külla Ani talu.
18. augustil 1944 lahkus ta koos perega (5 inimest: Karl ise, abikaasa, 2 poega ja ema) kahe hobusevankriga Pajusi valda ja sealt edasi tuttava juurde Lohule ja sealt ööl vastu 22. septembrit Rohukülla. Rohukülast lahkus pere väikese laevaga Möwe Ventspilsi ja sealt suurema laeva, Lapplandiga Gotenhafenisse, kuhu jõuti 28. septembril.
Isiklikku
Ta abiellus aastal 1926 Elfriide Taageperaga (neiuna Erbak), neil oli kaks poega: Arvo (1927–2007) oli insener ja patendiametnik, Rein on füüsik ja politoloog. Abikaasa õde Nora Peets oli prosaist ja ajakirjanik, abikaasa õemees Rudolf Peets oli arst.
Stilo
Stilo on vald (comune) Itaalias Calabria maakonnas città metropolitana di Reggio Calabrias. Halduskeskus asub Stilos.
Consolino mäe nõlvadel asuva Stilo kõrgus merepinnast on 386 meetrit, asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta (1.01.2018).
Haldus
Stilo piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Bivongi, Brognaturo (VV), Camini, Guardavalle (CZ), Monasterace, Mongiana (VV), Nardodipace (VV), Pazzano, Serra San Bruno (VV), Spadola (VV), Stignano.
Stilo halduspiirides asuvad järgmised fraktsioonid: Bordingiano, Caldarella, Ferdinandea, Gatticello, Mila.
Eesti luureajalugu
Käesolevas artiklis käsitletakse Eesti luureasutuste ja Eestiga seotud luure ajalugu.
Eesti luure sünd
Eesti luure- ja vastuluureteenistus asutati novembris 1918 Sõjaväe Peastaabi teadete kogumise jaoskonna nime all. Eesti luure loojaks peetakse Oskar Mamersit, kellest sai selle esimene juht. Vabadussõjas koguti edukalt teavet Venemaa punaste, valgete ja baltisaksa Landeswehri kohta.
Eesti agentluure rajas ja juhatas endine keiserliku Venemaa armee kogemustega kõrge luureohvitser (ta oli Läänemere luureülema asetäitja) Johan Laidoner.
1. Esimese operatsioonina rajas ta Arhangelski piirkonnas (liitlasväed olid märtsis 1918 maabunud Murmanskis) salaja Eesti rahvusväeosa. Kuna Laidoner töötas Suurbritannia luurele, oli tal inglaste toetus. Laidoneri luurevõrk (mitu eesti ohvitseri) kontrollis kogu põhja suunduvat raudteeliiklust (eestlane kapten Karl Kool sai Nõukogude raudteekontrolli ülemaks) ja valmistati massiliselt valedokumente. Põhja toimetati paarsada eesti sõjameest ja raudteekontrolli ohvitserid. Enamlaste teenistusse jäi vaid kapten Kool, kes Laidoneri soovitusel töötas nüüd briti luure heaks. Temast sai Arhangelski rannasuurtükiväepatarei ülem. Tänu Koolile vallutasid inglased 3. augustil 1918 Arhangelski ilma ühegi lasuta.
Eesti vastuluure tegutses edukalt Berliinis, kogudes teavet eestivaenulike baltisakslaste hulgas. Tuntud Eesti sotsialist Mihkel Martna värbas mitu Saksa Riigipäeva sotsiaaldemokraadist saadikut (ideelistel kaalutlustel – eitasid Saksa imperialismi), kes teavitasid šifreeritud telegrammides Eesti luuret Saksa valitsuse kavade kohta Baltikumis.
Riigiarhiivis on hulk uurimistoimikuid Eesti vastuluure avastatud agentidest ja mässuõhutajatest Vabadussõja ajal. Vabadussõda lõppes luurelahinguga, kui Eesti vastuluurel õnnestus murda koodid, mida Nõukogude Venemaa rahudelegatsioon kasutas Tartu rahukonverentsi ajal oma telegrammides. Tänu sellele oli Eesti delegatsioon vastase kavadest ette teavitatud.
Raadioluure
1937. aastal loodi kindralstaabi II osakonna juurde raadioluure D-jaoskond, mis tegi tihedat koostööd Saksa Abwehriga ja inglastega (William C. Swanborough, 1931 oli Eestis). Eestis töötanud mitmest vene salajasest raadiosaatjast õnnestus Tallinna oma eesti luurel tabada (ilma agendita). Eesti raadioluure eriüksuse koostöö inglastega katkes 1. septembril 1939 Teise maailmasõja algamisega.
Dokumentide hävitamine 1940
Sõjaväeluure ülem Richard Maasing käskis põletada kõik Nõukogude Liitu ja Punaarmeed puudutavad dokumendid, mis põletati staabihoone keskküttekatlas. Maasing ise põletas ära kõik salajased paberid (arhiiv, kartoteek, isikute nimekirjad). Eesti okupeerimise ajaks juunis 1940 oli dokumentide hävitamine lõpule viidud.
Põgenemine
Eesti sõjaväeluure juhid oskasid õigel ajal kaduda. Kolonel R. Maasing soovitas lahkuda või sõjaväest eemalduda vanematel ohvitseridel, Vabaduse Risti kavaleridel ja 1. detsembri mässu mahasurujatel. R. Maasing lahkus salaja (kindral Reek keelas ja ähvardas arreteerida) 8. oktoobril 1939, ainult Laidoner teadis. A-jaoskonna ülem Aleks Kurgvel lahkus suvel 1940, pärast ülekuulamislaadset kohtumist Nõukogude ohvitseridega. Venelaste käest pääsesid veel Villem Saarsen (Laidoneri tädipoeg), kapten Andres Kalmus ja Nõukogude Liidu vastase luure juht major Aksel Kristjan. Laidoner keeldus lahkumast: "Mis ütleb siis rahvas minust? Ütleb, et ma olen põgenenud."
Eesti luure 1940–1944
Teise maailmasõja aegne eestlasest tippagent (peale Richard Maasingu) oli Nõukogude Liidu ja Saksamaa luurete heaks Vatikanis töötanud Aleksander Kurtna (1914–1983). Tööks Vatikani arhiivis sai ta 1939. aastal stipendiumi isiklikult president K. Pätsilt. Sõja puhkedes sai ta lühikest aega stipendiumi ka Moskva esindajatelt. Itaalia luure hakkas alates 1942. aastast otsima kummaliste raadiosignaalide allikat. Samal aastal hakkas paljusid keeli valdav Kurtna koostööd tegema gestapo esindaja Kappleriga, kes teadis, et ta on vene agent. Sakslane Kappler andis sissetuleku ning kasutas Kurtnat teabe hankimiseks Vatikanist ja valeteabe sokutamiseks venelastele. Kurtnast kujunes Kappleri tähtsaim agent. Kurtna oli väheseid eestlasi, kes võis Reichi maa-alal vabalt liikuda. Pole teada, milliseid ülesandeid ta Kappleri käsul täitis. 30. juunil 1943 vahistasid itaallased Kurtna, kahtlustades, et ta on vene agent. Enne, kui sõjatribunal toimuda jõudis, kukutati Itaalias Mussolini ja septembris Rooma hõivanud sakslased vabastasid Kurtna. Tema toimikud saadeti Berliini, kus need haihtusid. 1944. aasta algusest oli sakslastele selge Rooma langemine liitlaste kätte. Nad rajasid vaimulikest luurevõrgu, mille võtmeisikuks oli Ullrich – Aleksander Kurtna. 5 juunil vahistas Kurtna Itaalia sõjaväeluure, kahtlustades nüüd, et ta on saksa agent. Kurtnat hakkasid üle kuulama Inglise ja Ameerika vastuluuretöötajad. Kurtna andis neile üle samad dokumendid Roomas tegutsenud spionaaživõrgu kohta, mis venelastelegi. Saades teada, et Kurtna on eestlane, kes töötab venelastele, anti ta koos naisega 9. septembril 1944 venelastele kohtumõistmiseks. Oktoobri keskel sai vene spioon Kim Philby (tollal Inglise salaluures osakonnajuht) ettekande ja ülekuulamisprotokollid Kurtna kohta. Kurtna vabanes 1954. aastal Siberist Norilskist ja naasis Eestisse. Kurtna rääkis sõpradele (nt Ain Kaalep, Mati Unt) üldplaanis oma luuretegevusest.
Nõukogude okupatsioon 1944–1991
Laidoneri alates 1938. aastast loodud vastuluure võrgustikust, oli sõja järel pool Eestis ja pool välismaal. Kahe poole vahel toimus suhtlus Berliini kaudu, niikaua kui naisi Ida-Berliinis läbi ei otsitud. Seejärel viidi dokumente välja Leningrad-Helsingi rongiga, kuni lisandus Tallinn-Helsingi laevaliin. Enn Tarto kirjeldab mälestusteraamatus, et tõeseks loeti ainult seda sõnumit, mis tuli Eestist kolmest erinevast allikast. Kuna selles vastuluurevõrgustikus keegi vahele ei jäänud, siis Eestis arhiiviandmed nende tegevuse kohta puuduvad. Aga Eesti taasiseseisvumise järel on avaldatud hulgaliselt mälestusi, kus Läänest tulnud sidepidajad on siia sõnumeid jätnud, rõhutades, et neil polnud aimugi, kellega suheldi. 1980. aastatel lubas KGB Helsingi-Tallinn laevaliiniga kirjandust ja raamatuid sisse vedada, aga välja ei lubatud midagi viia (otsiti põhjalikult läbi).
Elmar Salumaa kirjeldab oma mälestusteraamatus "Tiib pandud aastaile õlale", kuidas teda vangistanud NKVD ülekuulajad püüdsid temalt saada tevet mingi luurevõrgustiku kohta, mille olemasolest tal aimugi polnud. Pole selge, kes KGB kaastöölistest EELK-s töötas ka Eesti vastuluurele. Indrek Jürjo on uurinunud EELK ja KGB seoseid. Tõnis Erilaid väidab, et EELK vaimulike seas oli KGB agente (Kuidas kirikuõpetaja ütles end eesliinil olevat, Õhtuleht, 1.10.2014, lk 14). Samas ta kirjeldab vaimuliku Harri Mõtsniku tegevust, kes sattus kohtu alla poliitvange toetava kahe avalduse koostamise tõttu.
Põhjalikumalt on okupatsiooniajal toimunud vastuluuremängudest kirjutanud Pekka Erelt, peamiselt Eesti Ekspressis.
Alfons Rebane (1908–1976) töötas aastatel 1946–1950 inglaste ülekuulajana Berliinis ja hiljem Suurbritannia välisluure MI6 Eesti-suunaliste operatsioonidega. NKVD vastutegevuse tõttu kukkusid need täielikult läbi.
Eestist kogutud andmed lekivad Londonist Moskvasse
Suurbritannia salaluureteenistuse põhjapiirkonna juht Harry Carr ühendas Inglise luurega Stockholmi eestlased Richard Maasingu, August Rei, Henri Laretei, Aksel Linkhorsti. Carr kogus teavet Balti riikide kohta ja kogu teave jõudis Kim Philby lauale. Philby oli Nõukogude-vastase luure koordineerija (1945–1947) kes tegi koostööd NKVD-ga. Carri agentuuri agentide nimed ja ka nelja Stockholmi eestlase kogutud teabe edastas Philby Moskvasse.
Suurbritannia luureoperatsioonid Eestis 1951–1955
Suurbritannia salaluure operatsioonid Eestis toimusid aastatel 1951–1955. Kõik Londonist Eestisse saadetud luurajad langesid NKVD osavalt seatud libametsavendade lõksu. Üks läbikukkumise põhjus oli kuus vene spiooni, kes 1950. ja 1960. aastatel töötasid Suurbritannia luures. Eesti riigiarhiivis on kaks haruldast NKVD vastuluure fotoalbumit 1954. ja 1955. aastal Eestis toimunud luureoperatsioonide fotodega. 28. oktoobril 1954 saabus torpeedopaadiga Saaremaale inglise agent Harri (Raimund Jantra) suure varustusega põrandaalusele vastupanugrupile, mis oli tegelikult NKVD väljamõeldis. Pärast 21. aprilli 1955 suurt saadetist taibati Londonis, et midagi on valesti. Sellega lõpetati 1951. aastal alanud Alfons Rebase juhitud Suurbritannia salaluure operatsioon Eestis. Operatsioonist pääsesid eluga tunnistajad Nikolai Urm ja Mart Männik, teised hukati (2; Leo Audova, Eerik Hurma) või tapsid end ise (1; varjunimi Gustav, oletatavalt Kornelius Meier). Nikolai Urm saadeti Londonisse tagasi lootuses Alfons Rebane Eestisse meelitada (inglased ei lubanud minna). Mart Männik värvati ümber ja ta edastas NKVD etteantud teated Londonisse.