cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
George W. Bush
Kriitika
Lisaks kritiseeritakse Georg W. Bushi Iraagi põhjendamatus ründamises, kuna enne sõja algust puudusid vettpidavad tõendid massihävitusrelvade olemasolust ja Iraagi toetusest al-Qaedale.
648
648. aasta
Löbnitzi vald
Löbnitzi vald on kahe valla nimi:
Gustav Mahler
Gustav Mahler (7. juuli 1860 Kaliště – 18. mai 1911 Viin) oli juudi päritolu Austria hilisromantismi helilooja ja üks oma aja tähtsamaid dirigente.
Heliloojana oli Mahler sillaks 19. sajandi Austria ja Saksa traditsioonide ning 20. sajandi alguse modernismi vahel. Ta oli oma eluajal tunnustatud dirigent, kuid tema helilooming sai populaarseks alles pärast natsionaalsotsialistlikku diktatuuri, mille ajal oli tema teoste esitamine keelatud. Nüüdseks on temast saanud üks kõigi aegade sagedamini esitatavaid ja salvestatavaid heliloojaid.
Mahleri muusikaanne avaldus varakult. Pärast Muusikasõprade Seltsi Konservatooriumi lõpetamist 1878. aastal edenes tema dirigendikarjäär Euroopa ooperiteatrites, kuni ta sai 1897. aastal Viini Õukonnaooperi muusikadirektoriks. Kümne Viinis veedetud aasta jooksul pidi Mahler taluma juudivastase ajakirjanduse rünnakuid, kuigi enne Viini asumist sai temast katoliku kiriku liige. Kompromissitu nõudlikkuse ja uuenduslike interpretatsioonide pärast peeti teda üheks suuremaks ooperidirigendiks. Eriti hinnati tema tõlgendusi Wagneri ja Mozarti lavateostest. Hiljem oli ta lühikest aega Metropolitan Opera ja New Yorgi filharmoonikute peadirigent.
Kahkva (Võru)
Kahkva on küla Võru maakonnas Võru vallas Tartu–Petseri raudtee ääres.
Külas on tegutsenud Kahkva kool. Tegevus lõpetati 1977. aastal, seejärel asus hoones rahvamaja.
Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Põlva maakonnas Orava vallas.
Küla läbib Niitsiku–Võmmorski tee.
Gustav Mahler
Päritolu
pisi|püsti|Vaade noore Mahleri kodulinna [[Jihlava (Iglau) vanadele majadele ja kellatornile koos võlvkäiguga]] Mahleri suguvõsa oli pärit Böömimaa idaosast tagasihoidlikest tingimustest. Mahlerid kuulusid Böömimaal tšehhide kõrval saksa keelt rääkivasse vähemusse, peale selle olid nad juudid. Mahler tundis elu lõpuni, nagu oleks ta alati sissetungija, kes pole kunagi kuskil teretulnud. Õnnetu lapsepõlve ja juurteta päritolu tõttu kannatas Mahler täiskasvanuna neurooside ja ebakindluse käes. Oma sõnul oli ta böömimaalane austerlaste seas, austerlane sakslaste seas ja juut kogu maailma silmis.
Kahkva (Võru)
Küla kirdenurk ulatub Mädajõeni. Mööda Mädajõge põhja pool asub teine samanimeline küla.
Gustav Mahler
Päritolu
Helilooja isapoolne vanaisa Šimon Mahler oli Kalištěs (Kalitsch, poolel teel Prahast Brnosse) praeguse Tšehhi geograafilise keskpunkti lähedal helilooja tulevases sünnikodus viinapõletustöökoja rentnik ja hiljem omanik. Helilooja isapoolne vanaema oli rändkaubitseja. pisi|püsti|Mahleri vanemate hauakivi [[Jihlava juudi kalmistul]] Helilooja isa Bernhard Mahler (1827 Lipnice nad Sázavou – 1889 Jihlava), rändkaubitseja poeg, sai kutsariks, hiljem kõrtsmikuks. Aastal 1857 abiellus ta 19-aastase Marie Hermanniga (1837 Ledeč nad Sázavou – 1889 Jihlava), seebivabrikandi tütrega. Bernhard omandas Kalištěs isa viinavabriku ja samas majas asuva kõrtsi. Neil sündis 14 last. Esiklaps Isidor suri 1858. aastal imikuna. Kaks aastat hiljem, 7. juulil 1860, sündis teine poeg Gustav.
Kahkva (Võru)
Kahkval asub arheoloogiamälestiseks arvatud kalmistu.
Estonian Air
Estonian Air oli Eesti riiklik lennuettevõte.
Gustav Mahler
Lapsepõlv
pisi|püsti|Gustav Mahler lapsena (umbes 1865) Gustav Mahleri isa peksis oma lapsi ja naist. Naine sai nii rängalt viga, et hakkas lonkama. Gustav nägi seda pealt ja see tekitas tal hingelise trauma, millest ta sai lõpuks jagu Sigmund Freudi abiga.
Detsembris 1860 asus Bernhard Mahler oma abikaasa Marie ja pojaga elama Jihlava (Iglau) linna Kalištěst 25 km kagus. Bernhard rajas sinna viinavabriku ja kõrtsi. Perekond kasvas küll jõudsalt, kuid 12-st Jihlavas sündinud lapsest elas imikuea üle vaid kuus. Jihlava oli siis 20 000 elanikuga hästi edenev ärilinn. Gustav Mahler tutvus seal muusikaga, kuuldes tänaval lauldud laule, tantsumuusikat, rahvamuusikat, trompetisignatuure ja kohaliku sõjaväeorkestri marsse. Sünagoogis kuulis ta ka juudi muusikat. Kõik see avardas tema muusikalist mõtlemist ja andis panuse tema hilisemasse helikeelde.
Nelja-aastaselt hakkas Gustav õppima akordioni. Samas vanuses avastas ta vanavanemate klaveri, mis teda kohe tõmbas. Ta hakkas klaveritunde võtma ja õppis nii hästi mängima, et Jihlava elanikud pidasid teda imelapseks. Linnas esitati regulaarselt Wolfgang Amadeus Mozarti, Joseph Haydni ja Georg Friedrich Händeli teoseid. Jihlava muusikaelu vaimse isa Heinrich Fischeri juhatusel tegutsesid linnaorkester ja meeskoor. Fischer elas Mahlerite lähedal ning märgates poisi andekust, hakkas ta viieaastasele Gustavile andma harmoonia ja kontrapunkti tunde. Poisi isal oli kunstimaitset ja ta aitas poja annet arendada. Aasta pärast komponeeris Gustav laulu ja polka sissejuhatava leinamarsiga, aga need ei ole säilinud. Kuueaastaselt hakkas poiss ise klaverit õpetama. Teda ennast õpetasid teatri esimene kapellmeister Franz Viktorin, viiuldaja Johannes Brosch ja kontrabassist Jakob Sladky. Peale muusikateooria õppis ta klaverit. Mahler andis esimese avaliku kontserdi kohalikus teatris kümneaastaselt pianistina. Kohalikus ajakirjanduses võeti see hästi vastu.
Estonian Air
Estonian Air pakkus 7. novembrini 2015 Tallinnast otselende 11 sihtkohta Euroopas, Skandinaavias ja SRÜ riikides. Estonian Airiga lendas 2013. aasta esimesel poolaastal 272 000 ja 2014. aasta esimesel poolaastal 251 000 reisijat (vähenemine 8% võrra).
Gustav Mahler
Lapsepõlv
Gustav Mahler luges väga palju. Ta käis algul algkoolis, seejärel gümnaasiumis. Gustav puudus Jihlava gümnaasiumist palju ja kaotas õpetajate usalduse. Nad pidasid teda hajameelseks ja akadeemiliselt vähevõimekaks. Paremate tulemuste lootuses saatis isa Gustavi 1871. aastal Prahasse Uuslinna Gümnaasiumi, kuid Mahler oli seal halbade olude tõttu õnnetu ja naasis viie kuu pärast Jihlavasse. 13-aastasena andis Gustav kontserdi, mis võeti vastu tormiliste kiiduavaldustega, see parandas tema enesehinnangut. Ta mängis Ferenc Liszti ja Sigismond Thalbergi tehniliselt nõudlikke palu.
Aastal 1874 suri pärast pikaajalist haigust südamepuudulikkuse tõttu noorem vend Ernst. See muserdas Gustavit. Ta emal oli pärilik südamedefekt, mis kandus üle mitmele lapsele, sealhulgas Gustavile. Sajandivahetuseks oli suurem osa tema õdedest-vendadest surnud haiguste ja üks enesetapu tõttu; ainult neli oli siis veel elus. Surmast sai Mahleri elu ja tema muusika lahutamatu osa. Mahler hakkas sõbra Josef Steineri abiga kirjutama venna mälestuseks ooperit "Švaabimaa hertsog Ernst" ("Herzog Ernst von Schwaben"). Selle teose muusika ega libreto pole säilinud. Gustavi mõlemad vanemad surid, kui Gustav polnud veel 30-aastanegi. Ta tundis endal kohustust oma vendade-õdede eest hoolt kanda. Ta aitas neid, kuni nad iseseisvusid. Üks neist emigreerus USA-sse. Mahler asus elama oma õe Justine juurde, kes aastaid hoolitses tema majapidamise eest, kuni mõlemad ühel aastal abiellusid. Justine (1868–1938) ja kõige noorem õde Emma (1875–1933) abiellusid vendade Arnold Rosé ja Eduard Roséga, kes mängisid Viini Filharmoonilises Orkestris.
Estonian Air
Estonian Air lõpetas liinilennud 7. novembri 2015 õhtul, kui Euroopa Komisjon tegi ametlikult teatavaks otsuse, mille kohaselt on riik andnud lennufirmale ebaseaduslikku riigiabi üle 80 miljoni euro ulatuses, mis tuleb tagasi maksta. Kehvade majandustulemuste tõttu ei ole firmal seda võimalik teha.
20. novembril 2015 esitas Estonian Air Harju maakohtule pankrotiavalduse.
Gustav Mahler
Üliõpilasaeg
Bernhard Mahler toetas poja püüdlusi teha muusikukarjääri ja oli nõus, et Gustav peaks proovima Viini konservatooriumi sisse saada, nagu üks perekonnasõber soovitas. 15-aastast Mahlerit eksamineeris tunnustatud pianist Julius Epstein ja ta võeti vastu õppeaastaks 1875/76. Tema klaverimäng arenes Epsteini käe all jõudsalt ja ta võitis kahe esimese õppeaasta lõpus auhindu. Esimese õppeaasta lõpul sai ta esimese auhinna nii klaveri kui ka kompositsiooni alal. Konservatooriumi viimasel aastal (1877/78) keskendus ta kompositsiooni- ja harmooniaõpingutele Robert Fuchsi ja Franz Krenni käe all. Õpingute ajal mõjutasid Mahlerit Ludwig van Beethoveni intensiivsed keelpillikvartetid ja Richard Wagneri ooperid. Aastal 1876 valmisid tal esimesed õppekompositsioonid, millest on säilinud ainult klaverikvarteti esimene osa ja fragmendid skertsost. Tunda on Robert Schumanni ja Johannes Brahmsi otsest mõju. Enamik teoseid jäi pooleli, sest ta polnud nendega rahul. Ta hävitas üheks semestrilõpu võistluseks kirjutatud sümfooniaosa, kui autokraatlik direktor Joseph Hellmesberger oli selle ümberkirjutusvigade tõttu põlglikult tagasi lükanud. Mahler võis esimese dirigeerimiskogemuse saada konservatooriumi üliõpilasorkestri proovides ja kontsertidel, põhiliselt oli ta orkestris aga löökpillimängija. pisi|vasakul|püsti|Mahleri üks peamisi mõjutajaid üliõpilasajast oli [[Richard Wagner. Hiljem sai Mahlerist üks tunnustatumaid Wagneri ooperite interpreete]]
Nagu paljud õpingukaaslasedki kannatas Mahler alalise rahapuuduse käes. Kui teda peaaegu perekonnaliikmeks võtnud Epstein ei oleks teda majanduslikult toetanud, oleks ta pidanud õpingud katkestama.
Konservatooriumis oli Mahleri kaasõpilaste hulgas tulevane laululooja Hugo Wolf, kellest sai Mahleri hea sõber. Wolf ei suutnud konservatooriumi range distsipliiniga kohaneda ja ta visati sealt välja. Mahlerit, kes oli mõnikord mässumeelne, oleks tabanud sama saatus, kui ta poleks kirjutanud direktor Joseph Hellmesbergerile kahetsuskirja. Õpingukaaslaste seas olid ka Hans Rott ja Mathilde Kralik. Sõprus Wolfi ja Rottiga jäi lühiajaliseks Wolfi tasakaalutu iseloomu ning Rotti vaimse tervise halvenemise ja sellele järgnenud surma tõttu.
Gümnaasiumi aineid õppis Mahler eksternina edasi. Aastal 1877 proovis ta isa pealekäimisel sooritada Jihlava gümnaasiumis küpsuseksamid. Need õnnestusid teisel korral. Mahler kuulas Anton Bruckneri loenguid ning kuigi temast ei saanud Bruckneri ametlikku õpilast, mõjutas Bruckner Mahlerit väga palju. 16. detsembril 1877 viibis Mahler täielikult läbi kukkunud Bruckneri kolmanda sümfoonia esiettekandel, kus helilooja vilistati välja ja suurem osa publikust lahkus kontserdi ajal saalist. Isegi orkester lahkus lavalt enne kontserdi lõppu, jättes dirigendipuldis seisnud Bruckneri saali vaid üksikute toetajatega, kelle seas oli ka Mahler. Et heliloojat lohutada, seadis Mahler koos teiste õpilastega teose klaverile neljale käele ja esitles seda redaktsiooni ka Brucknerile. Bruckner ja Mahler said hiljem sõpradeks.
Estonian Air
29. detsembril kuulutas Harju maakohus välja Estonian Airi pankroti. Ettevõtte vastu esitatud nõuded ulatusid umbes 113,5 miljoni euroni, ettevõttel oli varasid 11,4 miljoni euro väärtuses.
Misjon (usundilugu)
Misjon on mingi usundi sõnumi aktiivne levitamine. Ülekantud tähenduses võidakse seda sõna kasutada mis tahes maailmavaate propageerimise kohta.
Mõiste on alguse saanud misjonikäsu alusel toimuvast kristlikust misjonist.
Estonian Air
1990. aastad
thumb|Estonian Airi [[Boeing 737-500 Brüsseli lennujaamas]] Riiklik aktsiaselts Estonian Air asutati 1. detsembril 1991, Aerofloti Eesti filiaali baasil. NSV Liidu Tsiviillennunduse Ministeeriumi Aeroflotilt saadi päranduseks 12 Antonov An-2 lennukit, mis müüdi üsna kiiresti maha. Kohe algasid lennud Tallinna ja esimese Estonian Airi läänesuunalise sihtkoha, Frankfurdi vahel. Aasta hiljem liituti IATA-ga. 1992. aastal toimus RE Estonian Air jagunemine aktsiaseltsiks Estonian Air ja aktsiaseltsiks Eesti Lennujaamad. 7. juulil 1995 asus liinile Estonian Airi esimene eritellimusel ehitatud Boeing 737-500, mis sai nimeks Koit (ES-ABC), aasta hiljem asus reisijaid teenindama teinegi samasugune – Hämarik (ES-ABD). Need hakkasid asendama Nõukogude Liidu päritoluga lennukeid Tu-134 ja Jak-40. Lääne lennukite tulekuga keelati pardal suitsetamine. Eesti tsiviilõhusõidukite registrist kustutati viimane An-2. Juulis 1996 lisandus lennukiparki kaks liisitud Fokker 50, mis olid kasutuses 2003. aastani.
Oru vald (Lääne-Nigula kihelkond)
pisi|300px|[[1939. aasta vallareformiga muudetud valdade piirid Läänemaal]] Oru vald (saksa keeles Orrenhof) oli vald Läänemaal Lääne-Nigula kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866 –1950.
Estonian Air
1990. aastad
1996. aastal otsustas Eesti riik riikliku aktsiaseltsi Estonian Airi erastada, müües maha peaaegu kaks kolmandikku firma aktsiatest. Kaasomanikeks said 49% Maersk Air ja 17 protsendiga Cresco investeerimispank. Eesti riigi osaluseks jäi 34%. Aktsiate erastamise järel kujundati RAS Estonian Air eraõiguslikuks aktsiaseltsiks Estonian Air. Uute omanike tulekuga loodi korporatiivklientidele suunatud boonusprogramm Blue Star. 1998. aastal lisandus kolmas B737, Põhjatäht (ES-ABE). Avati ka firma koduleht. Järgmisel aastal sai Estonian Air Euroopa Ühinenud Lennuameti liikmeks.
2000. aastad
Uus millennium ei toonud Estonian Airile edu, kuid areng toimus. Aastast 2002 võeti mõne aasta jooksul kasutusse neli uut lennukit (2002 Eha (ES-ABF), 2003 Virmaline (ES-ABG), 2004 Tuuslar (ES-ABI)). 2003. aasta 11. septembril müüs Taani ettevõte Maersk Air oma 49% osaluse SAS Grupile kokku 306 miljoni krooni (19,55 miljoni euro) eest. Samal aastal loobuti Fokkeritest. Viimase Fokker 50 lahkumine sattus samale päevale Concorde'i viimase lennuga.
Oru vald (Lääne-Nigula kihelkond)
Vallamaja asus Linnamäe külas.
Estonian Air
2000. aastad
2006. aastal täienes Estonian Airi lennukipark kahe Boeing 737-300, Sohni (ES-ABJ) ja Kaleviga (ES-ABK), 2007 lisandus Linda (Boeing 737-300, ES-ABL). Sellel aastal teenis lennufirma 52 miljonit krooni kahjumit.
Aasta hiljem esitati tellimus kolmele lennukile Bombardier CRJ900 NextGen. 17. detsembril lõpetas lennud Koit, lennufirma aastakahju oli 170 miljonit krooni (13 mln €). 23. märtsil 2009 lõpetas teinegi Boeing, Hämarik, lennud. thumb|Estonian Airi [[Saab 340 õhkutõusul]] 5. novembril 2010 allkirjastati leping, mille kohaselt sai Eesti riik 90% osalusest ja 10% jäi SASile. Vastav kokkulepe jõustus novembris, pärast osaluse ja aktsiakapitali suurendamise kokkuleppe kinnitamist parlamendis. 25. ja 29. jaanuaril 2011 jõudsid Tallinna Estonian Airi kaks uut Bombardieri (Bruno (ES-ACB), Lotte (ES-ACC)). Lennukite hinda ei avaldatud, kuid on teada, et üks selline võib maksta 18–21 miljonit eurot. thumb|Estonian Airi [[Boeing 737-300 Tallinna lennujaamas]]
27. veebruaril 2012 telliti Embraerilt kolm E-175 ja ühe lennuki E-190, mis planeeriti tuua Eestisse 2014. aasta teisel poolel. Lisaks plaaniti Finnairilt rendile võtta 8 lennukit: 4 Embraer-170-t ja 4 Embraer-190-t. Juunis 2012 lennutas Estonian Air esmakordselt üle 100 000 reisija. 2012. aasta sügisel otsustas Estonian Airi nõukogu ettevõtte tegevussuunda muuta ja sellega koos loobuti ka uute Embraerite ostmise plaanist. Juunis 2013 jõudis ettevõte lühikeseks ajaks ka kasumisse ning müüs oma tütarettevõtte AS Estonian Air Regional Venemaal tegutsevale Fortaero BBAA OÜ-le.
Oru vald (Lääne-Nigula kihelkond)
Ajalugu
1890 liideti Oru vallaga Auaste, Keedrika, Räägu-Kärbla, Salajõe-Saunja ja Uugla vald.
Gustav Mahler
Üliõpilasaeg
Nagu paljud teised tolle aja muusikatudengid oli ka Mahler Richard Wagneri suur austaja, kuigi Mahler huvitus rohkem muusika kõlast kui selle lavaletoomisest. Pole teada, kas Mahler nägi üliõpilasaastatel mõnda Wagneri ooperit.
Estonian Air
2000. aastad
Estonian Air lõpetas liinilennud 7. novembri 2015 õhtul, kui Euroopa Komisjon tegi ametlikult teatavaks otsuse, mille kohaselt on riik andnud lennufirmale ebaseaduslikku riigiabi üle 80 miljoni euro ulatuses, mis tuleb tagasi maksta. Kehvade majandustulemuste tõttu ei ole firmal seda võimalik teha. Estonian Airi viimane lend maandus 7. novembril 2015 kell 16:52:23. Viimane lend väljus Kopenhaagenisse. Suurema osa Estonian Airi liinide teenindamise võttis 8. novembrist 2015 üle Eesti riigile kuuluv lende vahendav ettevõte Nordic Aviation Group.
Gustav Mahler
Üliõpilasaeg
Mahler lõpetas konservatooriumi 1878. aastal küll kompositsiooni eriala diplomiga, kuid silmapaistvate saavutuste eest antavat hõbemedalit ta ei saanud. Klaverikvintetiga, mis on nüüdseks kaduma läinud, võitis ta esimese auhinna.
Oru vald (Lääne-Nigula kihelkond)
Ajalugu
25. juuni 1891 liideti vallaga varem Uuemõisa koosseisu kuulunud Rannaküla ja Vedra külad. 1895. aastal eraldati valla koosseisust Uugla alla kuuluvad talud (Olli-Uustalu, Olli-Hansu ja Olli-Uuetoa) liideti Taebla vallaga.
Gustav Mahler
Üliõpilasaeg
Seejärel astus ta Viini ülikooli. Sealne õppeainete valik näitas tema huvi kirjanduse ja filosoofia vastu. Ta õppis mõne semestri arheoloogiat, ajalugu ja Eduard Hanslicki juures muusikaajalugu ning kuulas Bruckneri loenguid. Ülikoolis õppimise ajal töötas ta kahe ooperi kallal, mis jäid pooleli ja läksid kaduma: "Die Argonauten" Franz Grillparzeri draama järgi ja "Rübezahl". Samuti alustas ta kantaati "Kaebelaul" ja kirjutas mõne laulu. Ta teenis raha klaveriõpetajana.
Oru vald (Lääne-Nigula kihelkond)
Ajalugu
1939. aasta vallareformiga eraldati vallast talude heinamaatükkide maa-alad, mis lahusosadena asusid senise Võnnu valla piires.
Gustav Mahler
Üliõpilasaeg
Viinis õppimise ajal kuulus Mahler koos Siegfried Lipineriga Engelbert Pernerstorferi ümber koondunud filosoofilisse ja kirjanduslikku sõpruskonda, millest said alguse eluaegsed sõprussuhted ning kust Mahler sai vaimseid impulsse. Mõneks aastaks sai temast ka range taimetoitlane. Friedrich Eckstein kirjeldab Mahlerit nii: "Üks nendest oli pigem väikest kasvu; juba tema kõnnaku kummaline kiikuvus osutas ebaharilikule ärrituvusele, tema vaimselt pingutatud, üliliikuvat ja kitsast nägu raamistas pruun täishabe, tema kõne oli väga puänteeritud ning tugevalt austriapärase kõlavärviga. Ta kandis alati kaenla all raamatute või nootide pakki ning vestlus temaga oli enamasti hakitud." Mahler huvitus saksa filosoofiast; tema sõber kirjanik Siegfried Lipiner oli talle tutvustanud Arthur Schopenhaueri, Friedrich Nietzsche, Gustav Fechneri ja Hermann Lotze teoseid. Need mõtlejad mõjutasid Mahlerit ja tema loomingut veel pikka aega pärast üliõpilasaastaid.
Oru vald (Lääne-Nigula kihelkond)
Ajalugu
1945 septembris moodustati Oru vallas Keedika külanõukogu keskusega Keedika külas ja Linnamäe külanõukogu keskusega Oru-Linnamäe alevikus. 1950. aastal Oru vald likvideeriti ja selle alad arvati Haapsalu rajooni koosseisu.
Gustav Mahler
Üliõpilasaeg
Pärast ülikoolist lahkumist 1879. aastal töötas Mahler klaveriõpetajana. Töö kõrvalt tegeles ta heliloominguga.
Esimesed töökohad dirigendina
Aastal 1880 pakuti Mahlerile üllatuslikult kapellmeistri kohta väikeses puitteatris Linzist lõunas Bad Halli kuurortlinnakeses. Seal mängiti ainult operette. Mahler ei tahtnud operetti juhatada, kuid Julius Epstein julgustas teda seda tööd vastu võtma, lubades, et peagi jõuab Mahler oma karjääriga kaugemale. Mahler lootis, et kui "Kaebelaul" valmib, tunnustatakse teda ka heliloojana. Lõpuks hakkas teda kapellmeistri töö ahvatlema, sest ta pani tähele, et saab sealgi oma loovust rakendada.
1880. aasta novembris lõpetas ta esimese olulisema teose, dramaatilise kantaadi "Kaebelaul" ("Das klagende Lied"). Teksti oli ta kirjutanud 1878. aastal ühe muinasjutu järgi Ludwig Bechsteini kogumikust. Teoses on tunda Bruckneri ja Wagneri mõju, kuid muusikateadlase Deryck Cooke'i sõnul on seal ka elemente, mida ta nimetab puhtaks Mahleriks. "Kaebelaul" kanti esimest korda ette alles 1901. aastal parandatud ja lühendatud versioonis. Mahler osales selle teosega 1881. aasta heliloomingukonkursil, et võita Beethoveni auhind; ta sidus sellega otsuse, kas pühenduda komponeerimisele või ooperite dirigeerimisele. Žürii oli väga konservatiivne, selle esimees oli Johannes Brahms. Mahleri uuenduslikud ideed, sealhulgas väike orkester väljaspool lava, žüriid ei veennud ning auhinda ta ei saanud. Tööd peeti liiga erandlikuks ja isiklikuks.
1881. aastal sidus Mahler end Ljubljana (Laibachi) Maateatriga (Landestheater), mis oli küll väike, kuid leidlik, ning võttis kavva tõsisemaid tükke. Seal juhatas Mahler esimest korda täispikkuses ooperit, Giuseppe Verdi "Trubaduuri". Kokku dirigeeris ta Ljubljanas kuue kuu jooksul rohkem kui 50 ooperit. Seejärel naasis Mahler Viini, kus temast sai Carltheateri osaajaga koormeister.
1883. aasta jaanuaris sai Mahlerist Olomouci (Olmützi) allakäiva teatri dirigent. Ta kirjutas hiljem: "Sellest hetkest, mil astusin üle Olmützi teatri läve, tundsin ma, nagu ootaksin Jumala raevu." Mahler sai küll orkestriga halvasti läbi, kuid tõi siiski lavale viis uut ooperit, nende seas Georges Bizet' "Carmeni", ning võitis ajakirjanduse, mis oli tema vastu esialgu vaenulik, enda poolele. Pärast nädalast katseaega augustis 1883 sai temast muusika- ja koorijuht Kasseli Kuninglikus Teatris. Tegelikult allus ta teatri kapellmeistrile Wilhelm Treiberile, kes ei sallinud Mahlerit ja hakkas helilooja elu rikkuma. Vaatamata ebameeldivale õhkkonnale oli Mahleril Kasselis ka edukamaid hetki. Ta juhatas seal oma lemmikooperit, Carl Maria von Weberi "Nõidkütti", ja 23. juunil 1884 enda kirjutatud muusikat Joseph Victor von Scheffeli näidendile "Der Trompeter von Säkkingen" ("Trompetimängija Säkkingenist"). See oli esimene kontsert, millel kanti avalikult ette Mahleri teos. Suurem osa muusikast näidendile "Der Trompeter von Säkkingen" on kaduma läinud. Üht selle osa "Blumine" kasutas Mahler oma esimese sümfoonia algses, viieosalises versioonis. Samal ajal oli Mahleril palav armulugu sopran Johanna Richteriga. See inspireeris teda kirjutama rea armastusluuletusi, millest sai laulutsükli "Rändselli laulud" ("Lieder eines fahrenden Gesellen") tekst.
1884. aastal andis tuntud dirigent Hans von Bülow Meiningeni õukonnaorkestriga Kasselis kaks kontserti. Mahler lootis saada sealsest teatrist vabaks ning pakkus end edutult Bülowi abiliseks. 1885. aastal sõlmis ta kuueaastase lepingu maineka Leipzigi ooperiteatriga. Leping hakkas kehtima järgmisest, 1886. aastast, kuid rahulolematu Mahler lahkus Kasselist kohe. Tänu heale õnnele sai ta aastaks Praha Uue Saksa teatri (Neues Deutsches Theater) teiseks dirigendiks.
pisi|püsti|Gustav Mahler (1898)
Praha ja Leipzig
pisi|Gustav Mahleri Leipzigi kodu, kus ta kirjutas oma esimese sümfoonia. Tänu tšehhide rahvuslikule ärkamisele muutus Prahas Tšehhi Rahvusteater tähtsamaks ja sealse saksa teatri menu vähenes. Seetõttu pidi Mahler pakkuma eriti häid saksa ooperite ettekandeid. Edu tõid Mozarti ja Wagneri teosed, millega ta oli seotud ka ülejäänud karjääri jooksul. Kuid autokraatlik dirigeerimisstiil viis ta tülli oma kogenuma kolleegi Ludwig Slanskyga. Aprillis 1886 lahkus Mahler Prahast, et juhatada Leipzigi Linnateatris (Leipziger Stadttheater) kuulsa Arthur Nikischi kõrval. Kahekesi dirigeerisid nad Wagneri "Niebelungide sõrmuse" tsüklit, kuid pärast Nikischi haigestumist 1887. aasta jaanuaris jäi see vaid Mahleri õlule. Publiku poolest olid etendused ülimalt edukad, kuid orkester ei olnud rahul tema autokraatliku suhtumise ja raskete proovigraafikutega.
Leipzigis sõbrunes Mahler Carl von Weberiga, kes oli helilooja Carl Maria von Weberi lapselaps. Mahler nõustus valmistama esituseks ette Carl Maria von Weberi lõpetamata ooperi "Die drei Pintos". Mahler pani kirja olemasolevad visandid, kasutas osi Weberi teistest teostest ja komponeeris ka ise pisut juurde. Esiettekandel Leipzigi Linnateatris jaanuaris 1888 olid kohal Pjotr Tšaikovski ja paljude ooperiteatrite juhid. Teos võeti vastu hästi, selle edu parandas Mahleri mainet ja tagas talle honorari. Tema seotuse Weberite perekonnaga muutis raskemaks kiindumus Carl von Weberi abikaasa Marionisse. Vaatamata tugevusele ei muutunud kiindumus siiski suhteks. Samal ajal avastas Mahler saksa pärimusluulekogu "Poisi võlusarv" ("Des Knaben Wunderhorn"), mille eeskujul kirjutas ta samanimelise orkestrilaulude tsükli ja esimese osa "Rändselli lauludest".
1888. aasta mais lahkus Mahler Leipzigi teatrist pealavastajaga tekkinud vaidluste tõttu. Töötuna naasis ta Prahasse, et tuua seal lavale "Die drei Pintos" ja Peter Corneliuse "Bagdadi habemeajaja". Sealolek lõppes aga halvasti, sest ta lasti pärast vihapurset proovi ajal lahti. Tänu vanale Viini-aegsele sõbrale Guido Adlerile sai Mahlerist 1888. aasta oktoobris Kuningliku Ungari ooperi peadirigent Budapestis.
Libeeria riigipeade loend
Libeeria riigipeade loend loetleb Aafrika vanima vabariigi riigipead alates riigi iseseisvumisest aastal 1847.
Gustav Mahler
Õppiv helilooja
pisi|püsti|Gustav Mahler esimese sümfoonia loomise aegu Dirigeerimiskarjääri alguses sisustas Mahler oma vaba aega heliloominguga. Ljubljanas töötades viisistas ta Richard Leanderi ja Tirso de Molina luulet, mis koondati hiljem kogumikku "Lieder und Gesänge". Mahleri esimene orkestrilaulude tsükkel "Lieder eines fahrenden Gesellen" ("Rändselli laulud") on loodud Kasselis. Laulude teksti kirjutas ta ise, kuigi selle esimene osa, "Wenn mein Schatz Hochzeit macht", sarnaneb ühe luuletusega kogumikust "Poisi võlusarv". Tsükli teist ja neljandat laulu kasutas Mahler esimeses sümfoonias, mille ta lõpetas oma kiindumuse tipul Marion von Weberisse 1888. aastal. Mahleri tollased tunded kajastuvad ka sümfoonias, mis oli algul viieosaline ja programmiline. Üks osa, "Blumine", mille Mahler heitis hiljem sümfooniast välja, põhineb varasema teose "Der Trompeter von Säckingen" motiivil. Pärast esimest sümfooniat kirjutas Mahler 20-minutilise leinamarsi ("Totenfeier"), millest sai hiljem teise sümfoonia esimene osa.
Mahleri kadunud või hävitatud varaste teoste üle on palju arutletud. Hollandi dirigent Willem Mengelberg arvas, et esimene sümfoonia on liiga küps, et olla Mahleri esimene sümfooniline teos. Mengelberg avalikustas 1938. aastal nn Dresdeni arhiivi, milles on hulk lesestunud Marion von Weberi valduses olnud käsikirju. Arhiiv hävines pea täielikult Dresdeni pommitamisel 1945. aastal.
Budapesti kuninglikus ooperis
Kui Mahler saabus oktoobris 1888 Budapesti, kohtas ta kultuurilist vastasseisu konservatiivsete ja madjarisatsiooni toetavate Ungari rahvuslaste ning progressiivsete Austria-Saksa kultuuri toetajate vahel. Budapesti ooperis oli muusikadirektor Sándor Erkel, kes lasi repertuaari vaid ajaloolisi ja rahvapärimusainelisi oopereid. Kui Mahler hakkas teatris tööle, sai intendandiks progressiivsema poole esindaja Ferenc von Beniczky ja nende ülemvõim kasvas. Segases olukorras pidi Mahler tegutsema ettevaatlikult. Ta lükkas oma esimese etenduse järgmise aasta jaanuarisse ning kandis siis Wagneri "Reinikulla" ja "Valküüri" ette ungari keeles. Nende etendustega saavutatud edu kadus, kui Mahler soovis lavale tuua ülejäänud osad "Niebelungide sõrmusest" ja teisi saksa oopereid. See ei meeldinud taas konservatiividele, kes soovisid näha ungaripärasemat repertuaari. Kava laiendamiseks otsis Mahler mitte-saksa oopereid. Ta läks Itaaliasse, kust leidis muu hulgas Pietro Mascagni värske, kuid hiljem menukaks osutunud ooperi "Talupoja au" ("Cavalleria rusticana").
Veebruaris 1889 suri Mahleri isa Bernhard. Samal aastal surid ka tema õde, vaid 25-aastane kahe tütre ema Leopoldine, ja Mahleri ema. Helilooja enda tervis oli samuti kehv, teda vaevasid hemorroidid, migreen ja korduvalt septiline kõri. Pärast neid kannatusi kanti 21. novembril 1889 Budapestis esimest korda ette tema esimene sümfoonia. Kontsert oli pettumus: kriitik August Beer kirjutas pikas arvustuses, et esimeste osade entusiasm muundus finaalis kuuldavaks vastuseisuks. Mahlerit puudutas eriti aga tema Viini konservatooriumi aegse koolivenna Viktor von Herzfeldi väide, et nagu paljud dirigendid enne teda ei peaks ka Mahler üritama olla helilooja.
1891. aastal asendati Beniczky uue intendandi Géza Zichyga, kes oli konservatiivne aristokraat ja hakkas Mahleri eest otsustama. Mahler alustas seepeale läbirääkimisi Hamburgi Linnateatri (Hamburgisches Stadt-Theater) juhiga ning kui sama aasta mais sai leping sõlmitud, lahkus Mahler Budapesti teatrist. Tema viimane ja menukas etendus Budapestis oli Mozarti "Don Giovanni", mida kiitis ka saalis viibinud Johannes Brahms. Budapestis kirjutas Mahler vaid "Laulud "Poisi võlusarvest"" ("Lieder aus "Des Knaben Wunderhorn""), millest sai kogumiku "Lieder und Gesänge" teine osa. Peale selle täiendas Mahler oma esimest sümfooniat.
Hamburgi Linnateatris
pisi|Loomingumajake (komponierhäuschen) Steinbach am Attersees Mahlerist sai Hamburgi Linnateatri peadirigent, mis tähendas, et repertuaari üle otsustas teatri direktor Bernhard Pohl (tuntud ka kui Pollini). Pollini oli nõus andma Mahlerile suurema otsustusõiguse, kui ta suudab tagada nii ärilise kui ka kunstilise edu. Seda suutis Mahler juba esimesel hooajal, kui ta juhatas esimest korda Wagneri "Tristanit ja Isoldet" ning esitas menukalt sama helilooja "Tannhäuserit" ja "Siegfriedi". Triumfiks kujunes ka autori kohalolekul toimunud Tšaikovski "Jevgeni Onegini" Saksamaa esiettekanne. Tšaikovski nimetas Mahleri dirigeerimist jahmatavaks. Mahleri nõudlikkus tekitas lauljates ja orkestrantides samal ajal nii viha kui ka austust. Teda toetas täielikult dirigent Hans von Bülow, kes oli Hamburgi kontsertide kunstiline juht. Bülow, kes ei tahtnud võtta omal ajal Mahlerit oma abiliseks Kasselisse, hakkas nüüd tema dirigeerimisstiili imetlema. Kui Bülow 1894. aastal suri, sai Mahlerist tema järeltulija Hamburgi kontsertide juhina. pisi|püsti|vasakul|Mahleri dirigeerimist imetlenud orkestrijuht Hans von Bülow
Mahleri teoseid kanti nagu ennegi harva ette. 27. oktoobril 1893 juhatas ta Hamburgi Ludwigi kontserdimajas oma esimese sümfoonia parandatud varianti. See oli aga endiselt viieosaline ja teost esitleti kui helipoeemi (tondichtung) pealkirjaga "Titaan". Kontserdil kanti ette ka mõni laul "Poisi võlusarvest". Mahleri esimene edu komponistina saabus 13. detsembril 1895, kui Berliinis kanti autori dirigeerimisel ette tema teine sümfoonia. Mahleri hilisema abilise ja kohal olnud dirigendi Bruno Walteri sõnul oli Mahler sellest päevast alates kuulus helilooja. Samal aastal tabas Mahlerit aga valus löök, sest tema vend Otto sooritas enesetapu.
Linnateatris tõi ta lavale mitu uut ooperit: Verdi "Falstaffi", Humperdincki "Hansu ja Grete" ning teoseid Smetanalt. Kontsertide muusikalise juhi kohalt pidi ta lahkuma, sest ta ei toonud piisavalt palju sisse, samuti ei oldud rahul tema uuesti orkestreeritud Beethoveni üheksanda sümfooniaga. Mahlerile sai selgeks, et tema eesmärk peab olema dirigeerimine Viinis ja 1895. aastast hakkas ta sõprade abiga töötama selle nimel, et saada keiserliku-kuningliku Viini Õukonnaooperi (Das kaiserlich-königliche Hof-Operntheater in Wien) muusikadirektoriks. Kuna Mahler oli juut, ei tahetud talle seda kohta anda. 1897. aasta veebruaris otsustas ta pöörduda katoliku usku. Tegelikult ei olnud Mahleri usuvahetus siiras, teda on kirjeldatud ka kui eluaegset agnostikut. Kaks kuud hiljem sai Mahler Õukonnaooperisse tööle, esialgu küll koosseisuliseks dirigendiks ehk ametliku nimega kapellmeistriks.
Vivva
Vivva on küla Võru maakonnas Võru vallas.
Gustav Mahler
Õukonnaooperi muusikadirektor
pisi|Viini Õukonnaooper (praegune Riigiooper) pildistatuna 1898. aastal, mil Mahler seal töötas. Kui Mahler ootas, et keiser Franz Joseph I nõustuks teda vastu võtma Õukonnaooperi muusikadirektori kohale, oli ta konservatooriumi direktori poja Joseph Hellmesbergeri ning tunnustatud Wagneri interpreedi ja 1876. aastal "Niebelungide sõrmuse" esiettekannet juhatanud Hans Richteriga teatri koosseisuline dirigent.
Imperialistliku Austria pealinn Viin oli hiljuti valinud endale juudivastase ja konservatiivse linnapea Karl Luegeri, kes oli kord öelnud: "Mina otsustan, kes on juut ja kes mitte!" Sellises poliitilises õhkkonnas pidi Mahler kohe näitama, et austab saksa kultuuri. Esimeseks märgiks olid tema paljukiidetud Wagneri "Lohengrini" ja Mozarti "Võluflöödi" esitused 1897. aasta mais. Kuid varsti pärast "Võluflöödi" edu pidi Mahler võtma mitmeks nädalaks haiguslehe. Ta naasis Viini augusti alguses, et valmistada ette "Niebelungide sõrmuste" tervikesiettekannet, kus tsükli nelja ooperit esitatakse neljal järjestikusel päeval. See toimus 24.–27. augustini ning pälvis heakskiidu nii kriitikutelt kui ka publikult. Mahleri sõber Hugo Wolf ütles, et see oli esimene kord, kui ta kuulis "Niebelungide sõrmust" nii, nagu ta oli partituuri vaadates alati unistanud.
Vivva
Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Põlva maakonnas Orava vallas.
Gustav Mahler
Õukonnaooperi muusikadirektor
pisi|vasakul|Karikatuurid Mahleri dirigeerimisstiilist. Need avaldati 1901. aastal huumoriajakirjas Fliegende Blätter (Lendavad Lehed). 8. oktoobril, mõne allika põhjal ka 15. oktoobril 1897 nimetati Mahler ametlikult Viini Õukonnaooperi muusikajuhiks. Tema debüütetendus uuel ametikohal oli Smetana tšehhi rahvuslik ooper "Dalibor", mille lõpp oli muudetud selliseks, et kangelane Dalibor jääks ellu. Etendus vihastas Viinis elanud saksa rahvuslasi, kes süüdistasid Mahlerit selles, et ta vennastuvat võimuvastaste ja alamast klassist tšehhidega. Mahleri ametisoleku ajal toodi lavale 33 uut ooperit. Lisaks nendele kanti ette 55 ooperi uuslavastused. Tema ettepaneku esitada 1905. aastal Richard Straussi vastuoluline ooper "Salome" lükkasid tagasi Viini tsensorid.
Vivva
Küla üheks piiriks on Tartu–Petseri raudtee.
Gustav Mahler
Õukonnaooperi muusikadirektor
1902. aasta alguses kohtas Mahler kunstnikku ja disainerit ning Viini Setsessiooni liikumise liiget Alfred Rollerit. Aasta hiljem nimetas Mahler ta teatri pealavakujundajaks, tema debüüdiks sai uuslavastus "Tristan ja Isolde". Mahleri ja Rolleri koostöö tõi lavale veel üle kahekümne tuntud ooperi uuslavastuse, nende seas Beethoveni "Fidelio", Glucki "Iphigénie en Aulide" ja Mozarti "Figaro pulm". "Figaro pulmas" solvas Mahler puriste, kui lisas kolmandale vaatusele enda kirjutatud retsitatiivse pildi.
Vivva
Külas asus Orava mõisa hobusetall.
Gustav Mahler
Õukonnaooperi muusikadirektor
pisi|Tahvel Mahleri Viini kortermaja seinal Auenbrugger straβel. "Gustav Mahler elas ja komponeeris selles majas aastatel 1898–1909". Vaatamata paljudele kunstilistele õnnestumistele olid Mahleri Viini aastad harva roosilised. Terve aja, mil ta Õukonnaooperis töötas, kestsid vaidlused lauljate ja teatri juhtkonnaga. Mahleri üledramatiseeritud ja diktaatorlik dirigeerimisstiil pahandasid nii orkestrante kui ka lauljaid. Detsembris 1903 streikisid ooperiteatri lavatöölised, kes polnud rahul töötingimustega. Mahler lükkas nende nõudmised tagasi, sest uskus, et streigi taga olid töölistega manipuleerinud ekstremistid. Antisemitism Viini ühiskonnas mõjutas Mahlerit terve Õukonnaooperis oldud aja. 1907. aastal algatati ajakirjanduses kampaania, et Mahlerist lahti saada. Mahler ise ei olnud aga rahul sellega, et ooperitöö võttis liiga palju aega, mistõttu ei jõudnud ta tegeleda komponeerimisega. Seega valmistus ta ka ise lahkuma. 1907. aasta alguses alustas ta läbirääkimisi New Yorgi Metropolitan Opera direktori Heinrich Conriediga. Juunis sõlmis Mahler nelja-aastase lepingu ning temast sai teatri dirigent. Suve lõpus andis ta Õukonnaooperisse lahkumisavalduse ning 15. oktoobril dirigeeris ta seal 648. ja viimast korda, teoseks "Fidelio". Kümne aasta jooksul pidi ta kogema püsivat juudivastase ajakirjanduse vastuseisu ja vaenu, seda vaatamata juutlusest loobumisele. Ajakirjandus oli ka üks põhjustest, miks Mahler lõpuks Viinist lahkus. Samas tõi ta kümne aasta jooksul teatrisse uue hingamise ja kustutas selle võlad. Selle kohta, kuidas Mahler käitus oma kolleegidega, on öeldud nii: "Ta kohtles oma muusikuid samamoodi, nagu lõvitaltsutaja kohtleb oma loomi." Lahkumisteates kaastöötajatele kirjutas Mahler: "Terviku lõpetatu asemel, nagu unistasin, jätan maha puuduliku lõpetamata töö, nagu inimesele määratud ongi." Mahler riputas kirja üles teadetetahvlile, kuid hiljem rebiti see sealt maha ja visati põrandale. 24. novembril 1907 juhatas ta Õukonnaooperi orkestrit, kes esitas Mahleri hüvastijätukontserdil tema teist sümfooniat. Ta siirdus New Yorki sama aasta detsembri alguses.
Vivva
Loodusobjektidest asub külas Liphardi mänd, mida arvatakse olevat üle 300 aasta vana.
Estonian Air
2000. aastad
20. novembril 2015 esitas Estonian Air Harju maakohtule pankrotiavalduse, 29. detsembril 2015 kuulutati välja lennufirma pankrot.
Sihtpunktid
thumb|[[Boeing 737-500 maandumisel]] Estonian Air pakkus otselende Tallinnast Amsterdami, Brüsselisse, Kopenhaagenisse, Kiievisse, Moskvasse, Oslosse, Peterburi, Stockholmi, Trondheimi, Viini ja Vilniusse, suviti ka Berliini, Nice'i ja Pariisi. Firmal olid koodijagamislepingud seisuga aprill 2015 Aerofloti, Air China, Brussels Airlinesi, KLM-i, SAS-i ja Singapore Airlinesiga.
Kunagine lennukipark
Seisuga november 2015 kuulus Estonian Airi lennukiparki 7 lennukit: 3 Bombardier CRJ900NG, 2 CRJ-700 ja üks Embraer E-170. Aastal 2013 oli lennukite keskmine vanus 5,8 aastat.
CRJ900 NextGen
Lennukite registritähised: ES-ACB (alates 27. jaanuari 2011 lennust Stockholmi), ES-ACC (alates 1. veebruari 2011 lennust Kopenhaagenisse) ja ES-ACD (alates 18. detsembri 2011 lennust Kopenhaagenisse).
Embraer 170
Embraer 170 on E-Jeti tüüpi lennukite tooteperre kuuluv 76-kohaline reisilennuk. 3. mail 2012 valiti rahvahääletuse põhjal Estonian Airi värvides Embraeri lennukite nimed, milleks on Tuuletallaja, Sinirind, Suitsupääsuke ja Jäälind.
2012.–2015. aastani liisitud Finnairilt: ES-AEA (alates 28. veebruari 2012 lennust Kopenhaagenisse), ES-AEB (alates 8. märtsi 2012 lennust Oslosse) ja ES-AEC (alates 21. märtsi 2012 lennust Stockholmi) ning ES-AED (alates 4. aprilli 2012 lennust Kopenhaagenisse).
Pardateenindus
Lennukid olid kaheklassilised, suitsetamine polnud lubatud kummaski. Flex-klassi salongis reisisid Business- ja Flex-piletiga reisijad, kes olid nõus maksma kõrgemat hinda. Lühematel lendudel kui 1,5 tundi, pakuti võileiba ja salatit, pikematel külma valikut. Pakuti ka jooke.
Eco klassis oli võimalik osta toitu ja jooki, kuid hinnas see ei sisaldunud. Märtsist 2015 pakuti tasuta kohvi, teed või vett.
Estonian Airi reisijaid toitlustab Airo Catering Services Eesti, mis kuulub LSG Sky Chefs kontserni. LSG Sky Chefs kontsern hõlmab üle kolmandiku kogu maailma pardatoitlustusturust.
Vormiriietus
pisi|Piloodid 2007. aastal Estonian Air korraldas 2010. aasta märtsi lõpus avaliku konkursi, et leida oma pardapersonalile uus ja ilus vormirõivas, mis lisaks kaunile väljanägemisele annaks edasi rahvuslikkust ja ressursisäästlikku maailmavaadet. Konkursi sõelale jäid nelja Eesti moedisainerite tööd, mille seast sai rahvas Estonian Airi kodulehel valida esimesest 10. juunini 2010 oma lemmiku. Võidutöö valis žürii 11. juunil, 33% otsusest sõltus rahvahääletuse tulemusest. Võidutöö ja üldine rahva lemmik tehti teatavaks 13. juunil avalikul üritusel Solarise keskuses. Võitjaks osutus Tiina Talumehe disainitud kollektsioon number 3, mille tootja on Profline. Veebihääletuse võitis Katrin Kuldma (Chocolate Group) kollektsiooniga number 4 "Tuulte pöörises".
Õnnetused
Õnnetuste loend pole täielik.
Sauvignon Blanc
Sauvignon Blanci parimaks kasvukohaks peetakse traditsiooniliselt Prantsusmaad, täpsemalt Bordeaux'd ja Loire'i jõe orgu. Tegelikult kasvatatakse seda üsna laialdaselt mujalgi, silmapaistvaid saavutusi on saanud näiteks Uus-Meremaa. USA-s tuntakse seda viinamarja ka nimega Fume Blanc.
Sauvignon Blanc kannatab kuumemat kliimat kui paljud teised viinamarjasordid.
Sauvignon Blancist valmistatud veinid
Sauvignon Blancist tehtud veinid on aromaatsemad kui Chardonnayst ja neis on enamasti värske ja erk happesus. Aroomis hinnatakse valdavalt "rohelisi" ehk värskete rohttaimede ja põõsaste lõhnu.
Gustav Mahler
Küpse ea looming
pisi|vasakul|Mahleri teine loomemajake [[Klagenfurti lähedal Maierniggis Wörthersee kaldal]] Kohustused kahe Viini orkestri ees võtsid Mahlerilt kogu aja ja energia, kuid 1899. aastast sai ta taas tegeleda heliloominguga. Tema järelejäänud Viini aastad olid viljakad. Samal ajal, kui Mahler töötas viimaste "Lauludega "Poisi võlusarvest"", hakkas ta kirjutama oma 1900. aastal valminud neljandat sümfooniat. Sel ajal loobus ta Steinbachi loominguhütist ja hankis endale uue majakese Maierniggis. Sellesse Wörthersee ääres asuvasse külla Kärnteni liidumaas rajas Mahler hiljem oma villa. Uues kohas algas tema loomeperiood, mida on nimetatud keskmiseks või "Võlusarve"-järgseks. Aastatel 1901–1904 viisistas ta kümme Friedrich Rückerti luuletust, millest viis on koondatud kogumikku "Rückerti laulud" ("Rückert-Lieder"). Üks viiest laulust jäi orkestreerimata, kuid selle töö tegi ära Leipzigi muusik Max Puttmann. Kontsertidel kantakse seda tavaliselt ette koos ülejäänud sama kogumiku lauludega. Ülejäänud viis laulu moodustavad tsükli "Laulud surnud lastest" ("Kindertotenlieder"). Triloogia viies, kuues ja seitsmes sümfoonia on loodud Maierniggis aastatel 1901–1905. Kaheksanda sümfoonia lõi ta samuti seal vaid kaheksa nädalaga. Samal perioodil hakati Mahleri teoseid esitama üha sagedamini. Aprillis 1899 juhatas ta oma teise sümfoonia Viini esiettekannet. 17. veebruaril 1901 esitati esimest korda avalikult tema varast "Kaebelaulu", seda küll muudetud kaheosalises versioonis. Sama aasta novembris juhatas ta Münchenis oma neljanda sümfoonia ja juunis 1902 Allgemeiner Deutscher Musikvereini festivalil Krefeldis oma kolmanda sümfoonia esiettekannet. Mahleri esmaesitustest said nüüd hüppeliselt sagedased muusikasündmused: ta juhatas oma viiendat ja kuuendat sümfooniat Kölnis ja Essenis vastavalt 1904. ja 1906. aastal. Neli laulu "Rückerti lauludest" ja "Laulud surnud lastest" kanti esimest korda ette Viinis 29. jaanuaril 1905.
Sauvignon Blanc
Sauvignon Blancist valmistatud veinid
Veinitegemisel segatakse parema maitse huvides Sauvignon Blanci tihti väikese koguse Sémilloniga.
Gustav Mahler
Abielu, perekond, traagika
pisi|püsti|1902. aastal Mahleriga abiellunud [[Alma Schindler. Foto on tehtud aastal 1899, mil ta Mahleriga tutvus.]] Teisel Viini hooajal ostis Mahler endale ruumika ja moodsa korteri Auenbrugger straβele ja ehitas villa oma loominguhüti kõrvale Maierniggi. Novembris 1901 kohtas ta ühel õhtusöögil kunstnik Carl Molli kasutütart Alma Schindlerit. Mahler ja Alma abiellusid eratseremoonial 9. märtsil 1902. Nende esimene tütar Maria Anna sündis 3. novembril 1902, teine tütar Anna aastal 1904.
Nii Gustavi kui ka Alma Mahleri sõbrad olid pulmade üle üllatunud ja kahtlesid abielu mõistlikkuses. Endine Burgtheateri direktor Max Burckhard nimetas Mahlerit mandunud ja rahhiidis juudiks, kes pole nii kauni ja heast perekonnast naise vääriline. Samas pidas Mahleri perekond Almat liiga flirtivaks ja ebausaldusväärseks tüdrukuks, kellele meeldib võluda mehi oma sarmiga. Gustav Mahler oli iseloomult tujukas ja autoritaarne. Tema sõbranna, vioolamängija Natalie Bauer-Lechner on öelnud, et kooselu temaga oli nagu elu paadis, mida lained lükkavad lakkamatult vastu kaljut. Alma solvus peagi Mahleri nõudmise peale, et perekonnas olgu vaid üks helilooja, mille tõttu pidi Alma katkestama oma muusikaõpingud. Ta kirjutas päevikusse: "Kui raske on olla nii armutult ilmajäetu ... asjadest, mis on südamele kõige lähemal." Alma suutis oma pettumuse küll alla suruda, kuid nende abielu muutus neil aastatel eriti kirglikuks. Näiteks alustab Mahler üht Münchenist 1910. aastal saadetud kirja sõnadega "Mu armastatu, hullunult armastatud Almschili! Usu mind, mul on armastusest kõrini!". See kiri on ilmunud Alma Mahleri raamatus "Gustav Mahler: mälestused ja kirjad" ning võib olla seetõttu Alma muudetud.
Sauvignon Blanc
Sauvignon Blancist valmistatud veinid
Veini on mõistlik juua noorelt, Sauvignon Blanc ei võida vananemisega üldiselt midagi.
Traditsiooniliselt soovitatakse Sauvignon Blanci eriti just mereandide kõrvale.
Gustav Mahler
Abielu, perekond, traagika
1907. aasta suvel kolis Mahleri-vastasest ajakirjanduse kampaaniast väsinud helilooja perega Viinist Maierniggi. Varsti pärast saabumist haigestusid mõlemad tütred sarlakitesse ja difteeriasse. Anna taastus, kuid Maria suri pärast kahenädalasi kannatusi 12. juulil. Kohe pärast valusat kaotust sai Mahler teada oma südamepuudulikkusest. Diagnoosi pani üks Viini arst, kes käskis tal piirata jõudu nõudvaid tegevusi. Kui palju tollane tervislik seisund Mahlerit segas, ei ole täpselt teada. Alma kirjutas, et see on peaaegu sama mis surmanuhtlus, Mahler kirjutas aga 30. augustil 1907, et on võimalik elada normaalset elu, kuid ei tohi end üle koormata. Suve lõpus lahkusid nad Maierniggi villast ega naasnud Mahleri haiguse tõttu sinna enam kunagi.
New York
pisi|vasakul|Metropolitan Opera New Yorgis umbes sel ajal, kui Mahler seal dirigeeris. Mahleri New Yorgi debüüt toimus Metropolitan Operas 1. jaanuaril 1908, kui ta juhatas Wagneri "Tristani ja Isolde" lühendatud versiooni. Esimesel tihedal hooajal kiideti laialdaselt Mahleri esitusi, eriti "Fideliot" 20. märtsil 1908, mil Mahler nõudis, et kopeeritaks Rolleri Viini Õukonnaooperi lavastust. Oma tagasitulekuks Austriasse 1908. aasta suvel ostis Mahler endale kolmanda ja viimase loomingumajakese, seekord Lõuna-Tirooli männimetsa Toblachi lähedal. Seal kirjutas ta "Laulu maast" ("Das Lied von der Erde"), kasutades vanadel hiina luuletustel põhinenud Hans Bethge teksti. Vaatamata sellele, et teos sarnaneb sümfooniaga, keeldus Mahler andmast sellele numbrit, lootuses nii pääseda üheksanda sümfoonia needusest. Nimelt olid nii Beethoven, Schubert, Dvořák kui ka Bruckner pärast oma üheksanda sümfoonia valmimist surnud. Prahas 19. septembril 1908 toimunud seitsmenda sümfoonia esiettekanne oli vähemalt Alma Mahleri hinnangul menukas pigem kriitikute kui rahva arvates.
Hooajaks 1908/09 palkas Metropolitan Opera juhtkond Mahleri kõrvale itaalia dirigendi Arturo Toscanini, kes dirigeeris hooaja jooksul vaid 19 etendust. Sügisel juhatas Mahler kolme New Yorgi Sümfooniaorkestri kontserti. See dirigeerimiskogemus inspireeris teda lahkuma ooperidirigendi töökohalt ning temast sai uuenenud New Yorgi filharmoonikute muusikadirektor. Aeg-ajalt juhatas ta külalisena ka Metropolitan Operas, viimast korda Tšaikovski "Padaemandat" 5. märtsil 1910.
Mahler naasis Euroopasse taas 1909. aasta suvel, kui ta kirjutas oma üheksandat sümfooniat ja dirigeeris Hollandis. New Yorgi filharmoonikute hooaeg 1909/10 oli tema jaoks pikk ja väsitav. Mahler juhatas 46 kontserti, kuid tema kavad olid keskmise kuulaja jaoks tihti liiga nõudlikud. Mahleri esimese sümfoonia Ameerika esiettekanne 16. detsembril 1909 oli üks kontsertidest, mis ei meeldinud ei kriitikutele ega publikule ning hooaeg lõppes suure rahalise kaotusega. 1910. aasta suve kõrghetk oli Mahleri jaoks kaheksanda sümfoonia esiettekanne Münchenis 12. septembril. See jäi ka viimaseks Mahleri teose esiettekandeks helilooja eluajal. Kontsert oli triumf, Mahleri biograafi Robert Carri hinnangul koguni kahtlusteta suurim edu tema eluajal. Triumfi varjutas aga Alma Mahleri armuafäär arhitekt Walter Gropiusega, kellest sai teada ka Mahler ise. Murelik Mahler küsis nõu Sigmund Freudilt ning suutis pärast kohtumist maha rahuneda. Alma nõustus olema Mahleriga koos, kuigi tema suhe Gropiusega jätkus salaja. Armastuse märgiks pühendas Mahler kaheksanda sümfoonia oma naisele.