cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pärispea
Kultuur
Seltsimaja tegutses algul ainult ühiskondlikel alustel. 1995. aastal hakati juhatajale palka maksma. Talvel 1995/1996 saadi Kultuurkapitalilt 5000 krooni toetust, mille eest korraldati Pärispea päevad. Nüüd tegutseb seltsimaja vaid vabatahtlike toel, palgalisi töötajaid ei ole.
2009. aasta suvel möödus 750 aastat selle vanima teadaoleva kaluriküla esmamainimisest. 1. augustil peetud juubelipäeval esitleti küla ajalooraamatut, mis kajastab nii küla vanemate inimeste meenutusi kui ka ajaloosündmusi. Skulptor Aivar Simsoni (Seaküla Simson) käe all valmis seltsimaja hoovile vanametallist laevuke, mis tuletab meelde 15. sajandist kuni 18. sajandi alguseni kestnud mererööve ühes aktiivseimas röövide piirkonnas – Pärispeal. Lisaks esietendati humoorikat Pärispea küla ainelist näidendit "Päris pea ehk Kreutzwaldi sõber", kus osalesid Pärispea näiteringina Eesti esinäitlejad Draamateatrist Mari-Liis Lill, Tiit Sukk ja Ivo Uukkivi ning muusik ja saatejuht Emil Rutiku. Näidendi lavastaja oli Ingomar Vihmar ja dramaturg Martin Algus.
Pärispea on üks väheseid Eesti külasid, millel on oma sümboolika – lipp ja vapp. Lisaks on kasutusel pitsat, mida saab kasutada vabamas kontekstis.
Looduskaitse
pisi|[[Hauaneeme laht]] Külas on III kategooria kaitsealuste taimede kaitseala ja rändrahn Odakivi (rannas). Pärispea rändrahn ehk Taneli kivi asub mõnedel andmetel Suurpea küla territooriumil.
Külas on Pärispea männik (Pähknemännik).
Ajalugu
Pärispea on teadaolevalt Eesti vanim rannaküla, mis kunagi kuulus sadakonna majapidamisega ka suuremate rannakülade hulka.
Pärimuse järgi rajasid küla 1219 sakslaste eest põgenenud sõjapõgenikud. Küla olevat nimetatud Pärnispeaks kaugele merele paistnud pärnasalu järgi.
Küla on esmamainitud 1259. (teistel andmetel 1295.) aastal Pernispe nime all. Külas räägiti rootsi keelt. Pärispea külast läks soomepoistena sõdima 29 meest.
Esimesed andmed räimepüügi kohta pärinevad Eestis 13. sajandi lõpust just Pärispea kalurikülast, kust sai väidetavalt alguse tööstuslik räimepüük. Just sellepärast leiab Eesti Kulinaaria Instituudiga Eesti köögi eestvedaja Dimitri Demjanovi retseptivaramust Pärisea kalasupi.
Pähknemännik ja sõjaline ehituspärand
pisi| Radaribaasi kortermaja Mähuotsal Küla juurde kuulub 15 hektari suurune, alates 1960. aastast looduskaitsealune mereäärne Pähknemännik (ametlikult: Pähklimännik; ka: Pähkneeme männik), kus asuvad liivaluited ja kasvavad männid. See kanti 1937 kinnistusse Pärispea kogukonna maana pindalaga 12–13 hektarit. Tegemist oli külarahva kokkusaamiskohaga. Omandireformi käigus seda ei tagastatud, sest kogukondlikud maad jäid omandireformi alt välja. Nõukogude kolmanda okupatsiooni ajast on Pärispeal Pähknemännikus säilinud sõjaväelinnak kunagise piirivalve õppekeskuse ümber. Sellega suleti külarahvale juurdepääs mereranda. Ühe sõjaväehoone ja lasketiiru kuulutas Loksa vallavolikogu 20. veebruaril 2003 peremeheta varaks ja võttis valla valdusse. Rahvuspark juhtis sellele maa-ameti tähelepanu. Rajatisi pakuti Eesti Vabariigi piirivalvele, kuid nemad ei olnud neist huvitatud.
Kuusalu vallavolikogu otsustas need müüa oksjonil maha 2002. aasta suvel. Külaelanike vastuseisu tõttu muutis volikogu erakorraline koosolek selle otsuse enne 19. juuniks väljakuulutatud oksjonit 18. juunil ära (ehitisi otsustati mitte müüa). Asi oli üks 2002. aasta volikogu valimiste teemasid. 18. oktoobril 2002 (päev enne valimisi) pidid ehitised vallavolikogu istungil maha kantama, kuid eelnõu võeti päevakorrast välja.
Küla on vallavalitsuselt taotlenud Pähknemännikus olevate ehitiste lammutamist ning ala jätmist avalikuks kasutuseks, sest taheti säilitada loodusväärtuslikku tervikut ja ära hoida randa pääsemise võimaluste kitsenemine. Kardeti Pähknemänniku kinniseks alaks muutumist.
22. juuliks 2004 kuulutas Loksa vald välja oksjoni Pähknemännikus asuva lasketiiru, punkrite, spordirajatiste ja ühe sõjaväehoone müügiks. Need ehitised olid valla bilansis väärtusega 15 000 krooni. Alghinnaks kuulutati 500 000 krooni. Ostjale kuulus õigus erastada hoonete teenindusmaad 0,7 ha ulatuses (Tiiru maaüksus, mille merepoolne piir on rannast 200 meetri kaugusel). Lahemaa rahvuspargi administratsioon kinnitas, et ehitustöödeks ega renoveerimiseks luba ei anta. Rahvuspark väitis, et ehitised kuuluvad riigile ning looduskaitsealusesse Pähknemännikusse ei saa ega tohi ehitada.
Oksjon toimus Loksa vallamajas. Ostjaid registreeriti 7, sealhulgas Pärispea elanikud, oksjonivastased aktivistid Mäido Rosen ja Alari Lahe, kes ühtegi pakkumist ei teinud. Võitjaks osutus eraisik Heiki Tuul ja ostuhinnaks kujunes 1,1 miljonit krooni.
Oksjonit saatsid külaelanike piketid. Kohal olnud 20–30 inimest kandsid plakateid "Pähknemännik on meie laste ja lastelaste mängumaa!", "Austatud varemete ostja(d), Loksa valla valitsejad petavad teid!" ja "Pähknemännik pole võimuvõitlus!". Oksjoni võitnud mehele hüüti väljumisel "Häbi!".
Pärast oksjoni lõppu lubas Loksa vallavolikogu liige Helle Lootsmann toimunu maavanema juures vaidlustada, sest ta pidas oksjonit protseduurireeglite rikkumise tõttu õigustühiseks. 29. juulil esitas ta Tallinna Halduskohtule kaebuse.
26. juulil kinnitas vallavalitsus oksjoni tulemused. Ostusumma tasuti õigeaegselt.
20. oktoobril 2004 võeti keskkonnaministri käskkirjaga riigi omandisse sihtotstarbelise maatulundusmaana Pähklimänniku maaüksus pindalaga 9,08 hektarit, mis hõlmab ka suurema osa lasketiiru ehitiste alusest maast. Ehitiste juurde jäeti ainult 800 ruutmeetrit. Seega jäi omanik ilma õigusest saada teenindusmaad.
2005. aasta jaanuaritorm
2005. aasta jaanuaritormi tõttu tõusnud merevesi muutis läbimatuks Piksi külatee. Truubi juurest uhuti ära umbes 20 m teed. Kahju oli umbes 18 000 krooni.
Noorte Autorite Koondis
Noorte Autorite Koondis (NAK) oli nõukogude ajal Eesti Kirjanike Liidu juures tegutsenud organisatsioon, mis koondas noori kirjanikke.
Üldist
Noorte Autorite Koondis loodi 1949. aastal Tallinnas, kuid suleti 1952. aastal – ja taasloodi 1955. aastal. Peale Tallinna oli NAK-il osakondi ka Tartus (Tartu NAK) jm. NAK tegutses Tallinnas kuni laulva revolutsioonini, Tartu NAK-i tegevus lõppes iseeneslikult 1990. aastal.
NAK oli organisatsioon, mis koondas noori kirjanikke, kellel ühelt poolt oli olemas vaieldamatu või vähemalt mõningane andekus, aga kes ei olnud veel kirjanikuna üldist tunnustust leidnud ega kirjanike liitu vastu võetud. NAK tegutses kirjanike liiduga vahetus koostöös ning liit taotles kuni 1960. aastateni kirjandusliku järelkasvu kontrollimist. NAK-i kuulumine oli soodustav asjaolu kirjanike liitu vastuvõtmisel.
Kuigi NAK püüdis ennast kirjanike liidu joonest ja ettekirjutustest võimaluste piires kõrvale hoida, oli selle loominguline õhkkond ometi ametlik ja kogu tegevus nõukogude ajale iseloomulikult allutatud bürokraatiale (liikmete nimekiri, vastuvõtuprotseduur, koosolekud-valimised jne).
"NAK oli omal ajal küllaltki nõukogulik nähtus. Kirjanike liitude juures olid üle Nõukogude Liidu mingid koondised. Mõte oli selles, et hoida noored ideoloogiliselt taltsad. Teisalt oldi nõukogude ajal veendunud, et kirjanikke saab kasvatada, saab teha." (Ene Mihkelson).
NAK-i liikmete nimekiri ei ütle selle organisatsiooni loomingulise palge kohta kuigi palju, kuna sealt käis aastakümnete jooksul läbi enamik neil aastatel kirjandusse tulnutest. Vaevalt leidus 1960.–1980. aastatel Tartus kuigi palju kirjanduslikult andekaid noori inimesi, kes ei oleks kuulunud Tartu NAK-i.
NAK Tallinnas
Esimene Noorte Autorite Koondis tegutses Tallinnas aastail 1949–1952 ja selles paistsid silma pooliku haridusega, kuid karjerismiihaga endised sõjamehed Ants Saar, Manivald Kesamaa, Egon Rannet ja Richard Ehrlich (kirjanikunimega Valmen Vaida). Aga sinna kuulusid ka näiteks Karl Sinijärv, kes juhtis NAK-i tegevust kuni juunini 1949, ja Juta Kaidla. Anti välja kaks köidet koguteost "Võitlev sõna". Siiski ei peetud esimest NAK-i ajajärgu nõuetele vastavaks ja see suleti 1952. aastal ametlikult (loe pikemalt).
Aastal 1955 taastati NAK Tallinnas Paul Kuusbergi eestvõttel, samal aastal ilmus koguteose "Võitlev sõna" kolmas köide. Sellesse NAK-i kuulusid Juta Kaidla, Adolf Rammo, Jaan Kross, Juhan Saar jt. Aastail 1955–1958 oli Tallinna NAK-i sekretär ja esimees Heino Väli. 1950-ndate lõpul ja 1960-ndate algul juhtis Noorte Autorite Koondist Oskar Kruus. Viimase meenutuste kohaselt püüdis uuesti loodud NAK hoiduda kirjanike liidu juhatuse peale surutud parteiliste juhtnööride täitmisest ja just "Võitleva sõna" kuuenda köite avaldamiskeelust 1958 sai alguse 1960. aastatel eesti luulesse murrangu toonud luulekassettide seeria (loe pikemalt).
1960. aastate lõpus kujunes Tallinna NAK-i almanahhiks ülevabariiklik koolinoorte masinkirjaväljaanne "Väike Looming" (ka "Looming" ja "Noorte Looming"), millest omakorda kasvas välja omakirjastuslik almanahh "Hees" (loe pikemalt).
Aastail 1978–1983 oli Tallinna NAK-i esimees Indrek Tart ning 1984–1986 Juhan Habicht, aastast 1983 oli selle liige näiteks Aita Kivi, aastast 1987 nt Tõnu Trubetsky.
NAK Tartus
Eriti viljakas ja silmapaistev oli Tartu NAK 1980. aastatel, mil sinna kuulusid Kajar Pruul (esimees 1984), Karl Martin Sinijärv, Imre Siil (esimees 1978-81), Kalev Kesküla (esimees 1982-83), Doris Kareva, Rannar Susi, Ilmar Särg, Sven Kivisildnik, Kauksi Ülle, Priidu Beier, Indrek Särg, Enn Lillemets (esimees 1985-86), Veiko Belials, Jaan Malin (esimees 1987-91), Juhan Habicht jt ning anti välja koguteosed "AlmaNAK I" (1988) ja "AlmaNAK 2" (1989), samuti alustati sarja "AlmaNAKi Raamatukogu" (vt lähemalt).
NAK-i esimehel oli istumis- ja hääleõigus kirjanike liidu koosolekuil. Tollase Tartu NAK-i kohta on Kajar Pruul, kes oli neil aastatel ka mõnda aega NAK-i esimees, hiljem (1997) meenutanud, et seal oli vähem uue ja oma luule lugemisi, rohkem teiste etlemisi ja etendusi, samuti domineeris 1930-ndate ihalus. Asjaajamistes aga oldi väga bürokraatlikud. Samas oli tollases Tartu NAK-is õhkkond vabam kui näiteks Rudolf Rimmeli juhitud Nooruse kirjandusklubis Tallinnas, kus käisid tol ajal ka Hans H. Luik ja Kalle Muuli. "Meile olid vastukarva Rimmeli katsed noortega poliitiliselt manipuleerida. Tartus midagi sellist poolpunast polnud, valitses läbivalt vastaline vaim. Veidi häiris ainult kergelt kopitanud Arbujate-ihalus." Pruuli sõnul sai tollase Tartu NAK-i varjus koguni teha asju, millele oleks vaadatud väga halvasti, kui neid oleks tehtud kirjanike liidus.
"Tartu NAK-i puhul on mu meelest esmane mõista, et legaalseks tegevuseks (et saaks üritusi korraldada, luulelugemisi jne), oli toonases süsteemis vaja täita mingeid esmataseme bürokraatlikke formaalsusi. Vähemalt sealtpeale, kui mina 1970-ndate lõpuks Tartusse jõudsin, nägi asi välja ikka nii, et tegelik kirjanduselu toimus siiski sõprus- ja seltskonniti. Kuigi mingi uute tutvuste sõlmimise kohana jne ei saa ka NAK-i klubilist funktsiooni alahinnata. Eeskätt oli NAK siiski pigem "katus", mille alla püüti kas või formaalselt tõmmata samahästi kui kõik kujud, kes nt ülikooli peal vähegi silmahakkavamalt ilukirjandusega tegelesid. See tagas mõningase kaitse organite jõulisema tähelepanu eest," on Pruul öelnud teisal.
Tollane Tartu NAK võimaldas oma liikmetele ka mõningaid ainelisi hüvesid. Näiteks olid kirjanike liidul Tartu NAK-i liikmetele eraldatud "ateljeepinnad", kus oma eluga sotsiaalselt ummikusse sattunu võis ajutiselt elada.
Utterer's Meaning and Intentions
"Utterer's Meaning and Intentions" (Lausujatähendus ja kavatsused) on Paul Grice'i artikkel.
See ilmus ajakirjas Philosophical Review ( 1969, 68, lk 147–177). Taastrükk ilmus raamatus "Studies in the Way of Words" (lk 86–116).
1. Ütlemine ja tähendus
Grice on andnud esialgse teooria mittekonventsionaalse implikatuuri tüübist vestlusimplikatuurist. Implikateeritakse seda, mida on tarvis eeldada, et kõneleja mõtleb, et säilitada eeldus, et ta järgib koostööprintsiipi (ja võib-olla ka mõnd vestlusmaksiimi), kui mitte öeldu, siis vähemalt implikateeritu tasandil. Grice on püüdnud aru saada, mil määral implikatuur annab kasuliku seletuse, et otsustada mõnede A-filosoofiliste teeside (Studies in the Way of Words, essee 1) seose üle. Jääb palju vastamata küsimusi. 1) Tuginemist ütlemise mõistele tuleb rohkem selgitada. 2) Konventsionaalse jõu (konventsionaalse tähenduse)  mõiste vajab rohkem tähelepanu ja seda tuleb iseloomustada. 3) Konventsionaalse implikatuuri mõiste vajab tähelepanu ja suhe konventsionaalselt implikateeritu ja öeldu vahel vajab iseloomustamist. 4) "Implikatuur" on katussõna, millega vältida valikut selliste sõnade nagu "implitseerima", "vihjama", "näitama" ja "tähendama" vahel. Need sõnad väärivad analüüsi. 5) Tarvis on selgitada ka asjakohasuse mõistet, täpsustada, millal asjakohasust oodatakse (asjakohasuse maksiimi sisustamine), ja arvestada, millal on üldine ootus, et seda maksiimi (ja üldse kõiki maksiime) järgitakse. Grice püüab siin vastata eelkõige 1. küsimusele, millega kaasneb tähelepanu 2. ja 3. küsimusele. Järgneb visand "ütlemise, et p" mõiste kohta.
Grice toob sisse "keskse tähenduse" mõiste, andes tähenduse ütlusele: "Pidades silmas, et p, pidas L keskselt silmas, et q." Nii et "L ütles, et p," tähendaks lõpuks:  "L tegi midagi x, 1) millega L pidas keskselt silmas, et x, ja   2) mis on niisuguse S-tüübi lausungi esinemine, mille tähenduse osa on "p"."
Jäävad mitmesugused küsimused: 1) kuidas eksplitseerida väidet "L pidas silmas, et p?" 2) kuidas eksplitseerida väljendit "S (sõna või lause) tähendab "..."" ja kuidas see väljend on seotud väitega "L pidas silmas, et p"? 3) kuidas eksplitseerida väidet "L pidas (peaks) silmas "p"" (ka "L pidas sel juhtumil silmas "p"" ja "L pidas S-iga silmas "p"") ja kuidas see seondub 1. ja 2. küsimuses mainitud väljenditega? 4) kuidas eksplitseerida väidet "L pidas keskselt silmas, et p"?
Mitteloomuliku tähenduse variandid
Sõna "tähendama" (mean) tarvituste seas, mis on spetsiaalselt seotud suhtlemisega, (mitteloomulik tähendus) tuleb teha eristusi.
Vaatame lauset (S): "Kui ma siis aitan rohul (grass) kasvada, siis mul pole aega lugeda." 1a) Oleks ligikaudu tõene öelda, et S tähendab (ühes tähenduses): 'Kui ma siis aitan seda, millest murud koosnevad, kasvada, siis mul pole aega lugeda.' Sellist tähendusetäpsustust nimetab Grice "täieliku lausungitüübi" (lause või lausesarnase mittekeelelise lausungitüübi) ajatuks tähenduseks. 1b) Oleks tõene öelda, et rohi tähendab 'murumaterjal' ja oleks tõene öelda, et "rohi" tähendab 'marihuaana'. Selliseid tähendusetäpsustusi nimetab Grice "mittetäieliku lausungitüübi" (mittelauseline sõna või fraas või sõna või fraasiga analoogne mittekeeleline lausungitüüp) ajatuteks tähendusteks. 2a) Et täielikul lausungitüübil x võib olla mitu ajatut tähendust, siis peab saama seostada x-i konkreetse lausungiga ainult ühe ajatu tähenduse, välistades teised. Peab saama öelda S-i konkreetse lausungi kohta, et S tähendas siin "Kui ma siis aitan seda, millest murud koosnevad, kasvada,  siis mul pole aega lugeda" ning "ma siis aitan rohul kasvada" tähendab siin "ma siis aitan seda, millest murud koosnevad, kasvada". Selliseid tähendusetäpsustusi nimetab Grice täieliku lausungitüübi rakenduslikuks ajatuks tähenduseks (konkreetse lausungijuhtumi jaoks). 2b) Samamoodi peab saama rääkida mittetäieliku lausungitüübi rakenduslikust ajatust tähendusest. 3) Võib olla tõsi, et kui konkreetne lausuja L lausus S, siis ta pidas S-iga (S-i sõnadega) silmas: i) "kui ma olen siis surnud, siis ma ei tea, mis maailmas toimub," ja võib-olla veel ii) "üks surnud olemise eelis on see, et ma olen maailma õuduste eest kaitstud". Kui oleks tõsi, et L lausudes S pidas S-iga silmas i), siis oleks ka tõsi, et ta pidas sõnadega "siis aitan rohul kasvada" silmas "siis olen surnud". Eeldusel, et "lasen rohul kasvada" ei ole idioom, ei saaks öelda, et senised täpsustused täpsustavad S-i (ega selle esimese osalause) ajatut tähendust või rakenduslikku ajatut tähendust. Sõnad "lasen rohul kasvada" ei tähenda ega tähenda siin 'olen surnud'. Sellist tähendusetäpsustust nimetab Grice lausetüübi juhutähenduse täpsustuseks. 4) Seni vaadeldud tähendusetäpsustuse variandid kasutavad kõik täpsustuseks jutumärke. Neljandas ja viimses tüübis seevastu kasutatakse kaudset kõnet. Kui oleks tõsi, et L pidas S-iga silmas i) (ja võib-olla ii)), et lausudes S pidas ta silmas, et kui ta oleks siis surnud, siis ta ei teaks, mis maailmas toimub, ja lausudes S pidas ta silmas (või pidas osalt silmas), et surnud olemise üks eelis oleks, et ta oleks maailma õuduste eest kaitstud. Aga poleks tõsi, et ta pidas sõnadega "ma siis aitan rohul kasvada" silmas, et ta on siis surnud. Seda tüüpi tähendusetäpsustusi nimetab Grice lausuja juhutähenduse täpsustusteks.
Artiklis "Utterer's Meaning, Sentence-Meaning, and Word-Meaning" on üksikasjalikumalt juttu ajatu tähenduse, rakendusliku ajatu tähenduse ja lausuja juhutähenduse vahelistest suhetest. Lähtudes eeldusest, et lausuja juhutähendust saab teatud moel eksplitseerida lausuja kavatsuste kaudu, kaitseb Grice teesi, et ajatut tähendust ja rakenduslikku ajatut tähendust saab eksplitseerida lausuja juhutähenduse (ja teiste mõistete) kaudu, niisiis lõppkokkuvõttes kavatsuse mõiste kaudu. Seal ta ei erista lausungitüübi juhutähendust lausuja juhutähendusest; kui aga see eristus on kord tehtud, ei tohiks olla keeruline eksplitseerida lausetüübi juhutähendust lausuja juhutähenduse kaudu. Järgnev ajutine definitsioon on küll ebaadekvaatne, kuid paistab olevat paljutõotav algus. Tähistagu "σ(x)" täielikku lausungitüüpi (σ), mis sisaldab lausungitüüpi x; x võib olla täielik või ebatäielik ja võib ka σ-ga kokku langeda. Tähistagu "φ" lausungitüüpi. Tähistagu "σ(φ/x)" tulemust, mis saadakse x-i asendamisel σ-s φ-ga. Grice pakub välja järgmise definitsiooni: "L pidas x-iga silmas φ siis ja ainult siis, kui eksisteerib niisugune σ, et L lausus σ(x) ja lausudes σ(x) pidas ta silmas, et ... (mõttepunktide kohale tuleb kirjutada σ(φ/x))."
Grice vaatleb edasi tolles artiklis tehtud eeldust, et lausuja juhutähendus on teatud moel eksplitseeritav lausuja kavatsuse kaudu. Lähtekohaks on artikkel "Tähendus", mida võetakse katsena defineerida lausuja juhutähenduse mõistet. Ta ei võta defineeritavaks mitte põhihuvi pakkuvat väljendusvormi 1) "Lausudes x, pidas L silmas, et p," vaid 2) "Lausudes x, pidas L midagi silmas." Artiklis "Tähendus" esitatud teooria sisaldas ideed, et adekvaatne definitsioon peab viitama lausungi x kavatsetavale tagajärjele või reaktsioonile lausungile x ning selle kavatsetava tagajärje või reaktsiooni täpsustamine annaks materjali vastuseks küsimusele, mida L lausudes x silmas pidas. Grice alustab järgmise definitsiooniettepaneku vaatlusest: "L pidas lausudes x midagi silmas" on tõene siis ja ainult siis, kui mingi publiku A puhul L lausus x, kavatsedes, et 1) A reageeriks mingil kindlal viisil r; 2) A mõtleks (tunneks ära), et L kavatseb 1); ja 3) A teeks 1) selle alusel, et ta teeb 2). (Lausumise ja lausungi all on siin mõistetud iga toimingut, mis kandideerib või võib kandideerida mitteloomulikule tähendusele. Ja "alusel" tähendab, et see, et A mõtleb, et L kavatseb, et A teeks r, on vähemalt osa põhjendist, miks ta teebr, mitte lihtsalt põhjus. Kui "alusel" asemel oleks "tulemusel", siis võiks reaktsiooniks võtta lõbustatud olemise, mille puhul mitteloomulik tähendus pole mängus.)
Järgnevalt vaatleb Grice vastuväiteid sellele definitsioonile, mis püüavad näidata, et see definitsioon on liiga nõrk (lubab liiga palju), või püüavad näidata, et see definitsioon on liiga tugev (jätab osa lausuja juhutähenduse juhtumeid kõrvale).
Henry A. Wallace
Henry Agard Wallace (7. oktoober 1888 – 18. november 1965) oli Ameerika Ühendriikide poliitik, asepresident aastail 1941–1945 Franklin D. Roosevelti valitsusajal.
Ta oli algul Vabariikliku Partei liige, kuid hiljem astus Demokraatlikku Parteisse. 1933–1940 oli ta põllumajandusminister. 1945–1946 oli ta kaubandusminister, kuid pidi lahkuma, kuna tal oli eriarvamusi president Harry Trumaniga.
1944 käis ta 25-päevasel visiidil Nõukogude Liidu Kaug-Ida aladel ja Hiinas.
1948 oli ta üks Progressiivse Partei asutajatest. Ta oli sama aasta presidendivalimistel Progressiivse Partei presidendikandidaat. Asepresidendiks soovis ta Florida senaator Claude Pepperit, kes aga ei olnud nõus Demokraatlikust parteist välja astuma, tema asemel valis Taylor uueks asepresidendiks Idaho senaator Glen Taylori. Tema programmis oli rassieralduspoliitika lõpetamine ja neegritele valimisõiguse andmine. Teda toetasid ka kommunistid. Ta kogus üle miljoni hääle, kuid ei saanud ühegi valijamehe häält.
1949. aastal pidas Wallace Kongressis kõne, lootes takistada Põhja-Atlandi lepingu ratifitseerimist. Peale 1948. aastat oli ta muutunud Nõukogude Liidu suhtes kriitilisemaks. Augustis 1950, kui ta toetas ÜRO rahuvalvemissiooni Koreas, lahkus ta eriarvamuste tõttu Progressiivsest Parteist. 1952. aastal avaldas ta artikli "Where I Was Wrong", kus ta ütles lahti oma endistest välispoliitilistest seisukohtadest ja nüüd kirjeldas Nõukogude Liitu kurjana. Peale seda minetas ta oma poliitilise tähtsuse, kuid pidas endiselt avalikke esinemisi kuni 1964. aastani.
1952. aasta presidendivalimistel ei avaldanud ta toetust ühelegi kandidaadile, kuid 1956. aastal toetas Dwight Eisenhowerit. 1960. aasta valimistel ei toetanud ta ei John F. Kennedyt ega Richard Nixonit. Kuigi ta oli Kennedyt tema põllumajanduspoliitika pärast kritiseerinud, kutsus Kennedy ta sellest hoolimata oma ametivande andmisele 20. jaanuaril 1961. 1964. aasta valimistel toetas ta Lyndon B. Johnsonit.
Ta oli pikka aega Nikolai Roerichi mõju all ning pidas temaga kirjavahetust. Henry A. Wallace oli ka vabamüürlane.
Kuusjoon
Kuusjoon (heksagramm) ehk kuuikgua on kuuest positsioonist (yao wei) koosnev Vanast Hiinast pärinev gua. Neid on vähemalt kolme tüüpi: enim tuntud 64 "Yijing'i", 729 "Tai Xuan Jing'i" tekstiühikutega ühendatavat ja 4096 "Yi Lin'i" kuusjoont. Arheoloogilistel leidudel on tuvastatud ka suuremaarvuliste gua'de kogumite kasutuselolu. Neist peamisteks ja tuntuimateks on "Yijingi" ehk "Muutuste raamatu" kuusjooned.
Hiina keeles pole olemas mõisteid kolmjoon ja kuusjoon. Kuid on mõisted 8-gua ja 64-gua. Seega räägitakse konkreetsema jutu korral alati esmalt guast mingis guade tervikus.
Erinevat liiki kuuikguad
"Yijing'i" 64 kuusjoone (六十四卦; liùshísìguà; kuuskümmend neli guad) positsioonidel on tavapäraselt kahte tüüpi jooned: kas ühe katkega või katketa. Kasutatakse ka nende numbrilist (igal positsioonil kas 6 või 9) ja mustrilist (igal tavaliselt kas valge või must ruut) üleskirjutamist. "Tai Xuan Jing'i" 81 nelijoonte tekstiühikutega (9 × 81 = 729) ühendatavatel kuusjoonte positsioonidel on juba kolme tüüpi jooned: kas kahe katkega, ühe katkega või katketa.
"Yi Lin'i" 4096 kuusjoone positsioonidel on nelja tüüpi jooned. Need tulenevad "Yijing'i" kuusjoonte joontetüüpidest. Kaks neist kattuvad nendega ja kahele on lisatud väike täiendus: katkendlikule joone katke tühikusse X rist ja katketa joone keskele O ring.
Praegustel arheoloogilistel leidudel on tuvastatud ka viie joonega (kokku on võimalik 15 625 viiskuuikguad) ja kümne joonega (kokku on võimalik miljon kümmekuuikguad) kuusjoonte kasutust.
Kuusjoonte tüübid ja vahekorrad
Klassikalistes ja kaasaegsetes kommentaarides on toodud ära rida kakskuuikguade tüüpe: 1. Seoses muutuvate joontega 2. Seoses kuusjoon sisekolmjoontega 3. Seoses kuusjoonte vastastikuste seostega
Kuusjoonte ehitus
Kuuest üksikjoontest koosnevat kuusjoont vaadeldakse ka seoses selle ülemise, keskmise ja alumise kolme kaksjoone ning ülemise ja alumise kahe kolmjoonega.
Kuusjoontes sisalduvad üksikud jooned
"Muutuste raamatu" kuusjoonte yaosid kirjutatakse ja loetakse madalamalt kõrgemale. Vastavalt sellele numereeritakse ka nende positsioone. Esimest alumist nimetatakse "algseks" (初) ja viimast "ülemiseks" (上). Ülejäänuid nimetatakse vastavalt nende numbrile järjestuses.
Joonte asukohti nimetatakse positsioonideks (位). Paaritutele positsioonidele omistatakse yang loomus ja paarispositsioonidele yin loomus. Positsioonide loomuse vastavust neil olevate joonte loomusele peetakse soodsaks ja mittevastavust ebasoodsaks. (Seejuures pole aga välja toodud kas on tegemist alggua või lõppguaga, mis võivad ka kattuda.)
Kuusjoontes sisalduvad kaksjooned
Kuusjoont saab analüüsida vastavalt selle kolmele osale: taevas - inimene - maa (天 - 人 - 地). Alumine joontepaar vastab maale, keskmine inimesele ja ülemine taevale.
Kuusjoontes sisalduvad kolmjooned
Kuusjoon koosneb ka ülemisest ja alumisest kolmjoonest. Nendevahelisi vahekordi analüüsitakse vastavalt kolmjoontele omistatavatele elementidele. Alumine iseloomustab sisemist, pealetulevat ja ülesehitatavat maailma. Ülemine välist, taganevat ja lagunevat maailma. (Seejuures pole aga välja toodud kas on tegemist alggua või lõppguaga, mis võivad ka kattuda. Samuti pole toodud välja ka kuusjoone kahe kolmjoone vahekorda kaht tüüpi lähenemisega kolmjoontele.)
Kuusjoon sisaldab veel ka kahte sisekolmjoont. Alumine neist koosneb kuusjoone 2., 3. ja 4. joonest. Ülemine koosneb 3., 4. ja 5. joonest.
Kuusjoonte joonte omavahelised vahekorrad
"Muutuste raamatu" kuusjoonte yaosid kirjutatakse ja loetakse madalamalt kõrgemale.
Seoses joonte tüüpidega.
"Muutuste raamatu" kuusjoonte korrastused ehk järjestused
Kakskuuikguade (kaks võimalikku elementi kuuel positsioonil) erinevaid korrastusi esitatakse nii ridade, ruutude kui ka ringidena. Laiemalt tuntud ja levinuim on "Muutuste raamatu" järgnevusele vastav Wen Wangi korrastus. Sellest täiesti erinev järjestus on eelmise sajandi lõpus Mawangdui siiditekstidel leitu Mawangdui korrastus.
Fu Xi korrastus
Kakskuuikguasid on esitatud ka binaarses jäjestuses mida tuntakse Fu Xi järjestuse (korrastuse) ja ka Shao Yongi järjestuse (korrastuse) nime all. Kuusjoonte ringil esitamisel alustatakse ringi tõusupunktist kuusjooni päripäeva asetades võttes neid ruudus oleva esituse kuusjoontest alt neljandast reast vasakult ja liigutakse ridade kaupa madalamale. Ringi langust alustatake võttes ruudust kuusjooni ülalt neljandast reast paremalt ja liigutakse ridade kaupa kõrgemale. 60 tsükliga ühitamise korral jäetakse selle ringil esitamisel välja 1., 2., 29. ja 30. kuusjoon.
"Yi Jingi" järjestusega seotud Wen Wangi korrastus
Wen Wangi korrastus on "Yi Jingi" kuusjoonte järgnevus. Seda esitatakse ka ruudu ja ringina. Allolevas ruudus on alustatud ülevalt vasakult, kuid varem alustati ka paremalt alt. Ringile asetuse korral alustatakse ringi alumisest tõusupunktist ja asetatakse kuusjooned päripäeva. Jättes sellest ringiasetusest välja 1., 2., 29. ja 30. kuusjoone saadakse omakorda 60 märgiline tsükkel mida seostatakse kuutsükliga. Igale kuukalendri kuu ööpäevale jääb sel juhul kaks kuusjoont. Paarituarvuline valguse kasvu ajaks ja paarisarvuline valguse kahanemise ajaks. Iga päeva kahetunnilisele vahemikule vastab sel juhul üks kuusjoone joon. Vana Hiina tunnid olid kahetunnised ja ööpäeva tundide arvestust alustati 23.00. ["Yi Jingi" kuusjoonte järjestuse analüüs näitab, et need on reastatud kümnikute kaupa. Sel juhul on võimalik, et võidi jätta ära hoopis viimased neli kuusjoont.]
"Zhou Yi" nimega seostuv Liu Yi-mingi poolt äratoodud korrastus
Järgnevat liigendust kohtab sisemises alkeemias. "Muutuste raamatu" ("Yi Jing") 64 kuusjoont taanduvad omakorda enam selle teise nime "Ring muutustega" ("Zhou Yi") seotud 36-ks kuusjooneks mida loetakse nii üles (paaritu arvuline gua, militaarne tõus) kui alla (paarisarvuline gua, tsiviilne laskumine). Samas asetatakse ka need kõik ühele ringile, mille kardinaalsetesse välispunktidesse pannakse teiste keskelt äravõetud 1. (üles), 2. (alla), 29. (paremale) ja 30. (vasakule) kuusjooned. Seda asetust ja selle seost alkeemiaga käsitleb Liu Yi-ming
Kaheksa palee korrastus
Kuusjoonte korrastus kolmjoonte paleede järgi võeti kasutusele Hani dünastia ajal Jing Fangi poolt. Seda kasutatakse alkeemias, astroloogias, ennustamisel ja kronoakupuntuuris (hiina kronomeditsiiniga seotud nõelravis).
Mawangdui korrastus
Mawangdui käsikirja korrastuse korral on ruudulaadses esituses esimeses veerus sarnaselt paleede korrastusega samade kolmjoontega kuusjooned. Mawangdui korrastuse põhimõtetes on midagi sarnast Fu Xi korrastusega.
Seksuaalne sättumus
Seksuaalne sättumus ehk seksuaalne orientatsioon on püsiv romantiline või seksuaalne külgetõmme (või nende kahe kombinatsioon) vastassoost, samast soost, mõlemast soost või enam kui ühest soost inimeste vastu. Enamasti on siis külgetõmme hõlmatud terminitesse "heteroseksuaalsus", "homoseksuaalsus" ja "biseksuaalsus". Aseksuaalsus kui seksuaalse atraktsiooni puudumine loetakse mõnikord neljandaks kategooriaks.
Need kategooriad sisaldavad omakorda nüansirikkamaid seksuaalseid identiteete ja terminoloogiat. Näiteks võidakse sättumust kirjeldada ka muude mõistetega, näiteks "panseksuaalsus" või "polüseksuaalsus". Seksuaalne sättumus on ka "isiku identiteet, mis tugineb neil külgetõmmetel, nendega seotud käitumistel ning kogukondlikul ühtekuuluvusel nendega, kes jagavad samu külgetõmbeid." Käitumisteadustes on kasutusel sookahesuslikule seksuaalse sättumuse käsitlusele alternatiivsed terminid: "androfiilia" ja "günekofiilia". Androfiilia kirjeldab seksuaalset külgetõmmet maskuliinsusele, günekofiilia feminiinsusele.
Teadlaste seas valitseva konsensuse järgi ei ole seksuaalne sättumus valik. Ei ole teada täpseid seksuaalse sättumuse kujunemise põhjuseid. Teadlased oletavad, et seksuaalse sättumuse määrab geneetiliste, hormonaalsete ja keskkonna tegurite kombinatsioon. Nad eelistavad bioloogial tuginevaid teooriaid, mis enamasti näevad põhjusena geneetilisi tegureid, varast sünnieelset keskkonda või mõlemat. Osa teadlasi ühendavad geneetilised põhjused sotsiaalsete teguritega. Teadlastel puudub laialdane tõendusmaterjal selle kohta, mis näitaks, et laste kasvatamisviis või varajased kogemused mängiks rolli seksuaalse sättumuse kujunemisel. Uurijad on aastakümnete vältel näidanud, et seksuaalne sättumus on kontiinum eksklusiivsest külgetõmbest vastassoo vastu kuni eksklusiivse külgetõmbeni samast soost isikute vastu.
Üldiselt
Traditsioonilise definitsiooni järgi hõlmab seksuaalne sättumus heteroseksuaalsust, biseksuaalsust ja homoseksuaalsust. Aseksuaalsust on osade uurijate poolt loetud neljandaks seksuaalse sättumuse kategooriaks. Aseksuaalil seksuaalne külgetõmme puudub või on väga väike. Seetõttu võib seda tõlgendada ka seksuaalse sättumuse puudumisena. Teadlaste seas on aseksuaalsuse seksuaalse sättumusena tõlgendamine jätkuvalt vaidlusküsimuseks.
Enamik seksuaalse sättumuse definitsioone hõlmab psühholoogilisi või käitumuslike komponente. Psühholoogilised definitsioonid võivad hõlmata isiku erootilise iha suunda, käitumuslikud aga keskenduda isiku seksuaalsete partnerite soole. Osad uurijaid eelistavad jälgida hoopis viisi, kuidas isik end kirjeldab või tema identiteeti. Teadusliku ja professionaalse arusaama järgi "ilmnevad harilikult lapsepõlve keskpaigas või varases murdeeas tuum-külgetõmbed, mis moodustavad täiskasvanu seksuaalse sättumuse keskme" Seksuaalne sättumus erineb seksuaalsest identiteedist. Kui seksuaalne sättumus hõlmab suhteid teistega, siis seksuaalne identiteet on mina-käsitlus.
Ameerika Psühholoogide Assotsiatsiooni järgi viitab seksuaalne sättumus "kestvale emotsionaalsele, romantilisele ja/või seksuaalsele külgetõmbele meeste, naiste või mõlema soo suhtes." Sellist "käitumiste ja külgetõmmete ulatust on kirjeldatud erinevates kultuurides ja riikides üle maailma. Mitmed kultuurid kasutavad identiteedisilte, et kirjeldada inimesi, kes neid külgetõmbeid väljendavad." Eestis on sagedasemad sildid lesbi (naine, kellele meeldivad naised), gei (mehed, kellele meeldivad mehed) ja biseksuaal (mehed või naised, kellele meeldivad mõlemad sood). Samas osa inimesi võivad kasutada teisi silte või neid üldse mitte kasutada. Nad lisavad, et seksuaalne sättumus "on eraldiseisev teistest soo komponentidest nagu bioloogiline sugu (anatoomilised, füsioloogilised ja geneetilised tunnused, mida seostatakse meheks või naiseks olemisega), sooidentiteet (psühholoogiline meheks või naiseks olemise tunne) ning sooroll (kultuurilised normid, mis defineerivad feminiinse ja maskuliinse käitumise). Psühholoogide järgi viitab seksuaalne sättumus ka inimese seksuaalsete partnerite valikule, mis võib olla homoseksuaalne, heteroseksuaalne või biseksuaalne.
Seksuaalne identiteet ja seksuaalkäitumine on seksuaalse sättumusega lähedalt seotud, aga teineteisest erinevad. Seksuaalne identiteet viitab isiku kontseptsioonile iseendast, käitumine seksuaalaktidele, mida isik sooritab, ning sättumus "fantaasiatele, kiindumustele ja igatsustele". Isik võib väljendada seksuaalset sättumuse enda käitumises, aga ta võib seda ka mitte teha. Inimeste kohta, kelle seksuaalne sättumus ei ühildu nende seksuaalse identiteediga, kasutatakse mõnikord väljendit "kapis olema". Seda mõistet võidakse kasutada ka rääkides kultuurilisest kontekstist või konkreetsest siirdeetapist ühiskondadest, mis lõimivad seksuaalseid vähemusi. Uuringutes, mis tegelevad isiku seksuaalse külgetõmbe, käitumise ja identiteedi üksteisega sobitumisega, kasutatakse harilikult mõisteid ühildumine ja mitteühildumine. Näiteks võib naine, kes tunneb külgetõmmet naiste vastu, aga kutsub end heteroseksuaaliks ning omab seksuaalkogemusi ainult meestega, kogeda seksuaalse sättumuse (homoseksuaalne) ning seksuaalse identiteedi ja käitumise (heteroseksuaalne) vahel mitteühildumist.
Androfiilia, günekofiilia ja muud mõisted
Androfiilia ja günekofiilia (ka günefiilia) on käitumisteadustes kasutatavad mõisted, mida kasutatakse alternatiivina homoseksuaalsele-heteroseksuaalsele käitlusele, et kirjeldada seksuaalset külgetõmmet. Neid mõisteid kasutatakse, et määrata subjekti külgetõmbe objekti ilma, et subjektile omistataks sugu või sooidentiteeti. Ka seotud mõisted nagu panseksuaalsus ja polüseksuaalsus ei omista subjektile sugu või sooidentiteeti.
Mõiste "omasooarmastus" sisaldab enamat kui lihtsalt alternatiivi mõistele "gei". See võtab arvesse ka inimesi, kes jagavad identiteete: näiteks kolmanda soo isik, kellele meeldivad kolmanda soo isikud. Sellega laiendatakse seksuaalsuse diskussiooni kaugemale kui algne sookahesus mees-naine. Keerukat transsooliste inimeste seksuaalse sättumuse olemust on sellise lähenemisega võimalik terviklikumalt mõista.
Mõistete androfiilia ja günekofiilia kasutamine võimaldab vältida segadust ja solvanguid, kui kirjeldatakse inimesi väljastpoolt Lääne kultuuri. Samuti intersoolisi ja transsoolisi inimesi. Psühhiaater Anil Aggrawal selgitab, et androfiiliat ja günekofiiliat "on vaja, et saada üle tohututest raskustest, mis tekivad kirjeldades transmeeste ja transnaiste seksuaalset sättumuse. Näiteks on keeruline otsustada, kas transmees, kes on erootiliselt tõmmatud meeste poole, on heteroseksuaalne naine või homoseksuaalne mees. Analoogiliselt võib küsida kas transnaine, kes on erootiliselt tõmmatud naiste poole, on heteroseksuaalne mees või homoseksuaalne naine. Igasugune nende liigitamine võib lisaks segadusele olla subjektide suhtes solvav. Sellistel juhtumitel on parem keskenduda külgetõmbe objektidele, mitte subjektide bioloogilisele või sotsiaalsele soole." Seksuoloog Milton Diamond kirjutab: "Mõisteid "heteroseksuaal", "homoseksuaal" ja "biseksuaal" on parem kasutada omadussõnadena, mitte nimisõnadena. Samuti on neid parem rakendada käitumistele, mitte inimestele. Selline mõistekasutus on eriti kasulik, kui räägitakse transsooliste või intersooliste isikute partneritest. Need uued mõisted ei kanna ka sotsiaalset raskust, nagu vanemad kannavad."
Osad uurijad toetavad sellise terminoloogia kasutust, et vältida Läänes välja töötatud inimese seksuaalsuse käsitluses leiduvaid eelarvamusi. Sotsioloog Johanna Scmidt kirjutab, et kultuurides, kus kolmas sugu on omaks võetud, ei kattu mõisted nagu "homoseksuaalne transsooline inimene" nende enda kultuuriliste kategooriatega.
Osa uurijaid on kritiseerinud mõisteid "heteroseksuaal" ja "homoseksuaal", kuna nad näevad neid segadusse ajavate ja alandavatena. Näiteks Bruce Bagemihl kirjutab, "et mõistestikus "heteroseksuaal" ja "homoseksuaal" hinnatakse seksuaalset sättumuse kasutades ainult isiku geneetilist sugu. Sealt tulenevalt ignoreerivad need sildid inimese sooidentiteeti. Isiku geneetilist sugu tähtsustatakse tema sooidentiteedi asemel. Bagemihl näeb probleemi, et selline mõistekasutus võimaldab lihtsalt väita, et transnaine on tegelikult homoseksuaalne mees, kes üritab pääseda häbimärgistamisest.
Sotsiaalne sugu, transsoolisus, cis-soolisus ja soovastavus
Varased seksuaalse sättumuse teoreetikud pidasid seda millekski, mis on lahutamatult seotud isiku sooga. Näiteks arvati, et tüüpilised naised, kellele meeldivad teised naised, on maskuliinsed ja vastupidi. Sellist arusaamist jagasid 19. sajandi keskpaigast 20. sajandi alguseni olulisemad seksuaalse sättumuse teoreetikud. Näiteks Karl Heinrich Ulrichs, Richard von Krafft-Ebing, Magnus Hirschfeld, Carl Gustav Jung ja Sigmund Freud. Selline lähenemine seksuaalsest sättumusest oli toona vaidluse all. 20. sajandi teisel poolel hakati üha enam nägema sooidentiteeti seksuaalsest sättumusest eraldiseisva nähtusena. Transsoolised ja cis-soolised inimesed võivad tunda külgetõmmet nii meeste, naiste kui mõlema poole. Seda vaatamata sellele, et erinevad seksuaalsed sättumused esinevad kahe populatsiooni seas erineval määral. Homoseksuaalne, heteroseksuaalne või biseksuaalne isik võib olla maskuliinne, feminiinne või androgüünne. Paljud LGBT-kogukonna liikmed ja nende toetajad näevad "sooga vastavuses olevates heteroseksuaalsetes" ja "sooga mittevastavuses olevates homoseksuaalsetes inimestes" negatiivseid stereotüüpe. Sellele vaatamata on J. Michael Bailey ja Kenneth Zucker täheldanud, et enamik nende uurimistöö valimis osalenud geidest ja lesbidest tõi esile erineval määral sooga mittevastavuses olemist oma lapsepõlves.
Transsoolised inimesed määratlevad enda seksuaalset sättumust nii, et see vastaks nende sotsiaalsele soole. See tähendab, et transmees, keda tõmbab ainult naiste poole, määratleb end enamasti heteroseksuaalse mehena. Sarnaselt transnaine, keda tõmbab ainult naiste poole, määratleb end enamasti lesbina.
Seksuaalse määratluse mõistestik muutub keerulisemaks, kui kasutatakse mittebinaarset lähenemist nii bioloogilisele soole (mees, naine, intersooline) kui ka sotsiaalsele soole (mees, naine, transsooline, kolmas sugu jne). Sotsioloog Paula Rodriguez Rust argumenteeris 2000. aastal mitmetahulisema seksuaalse sättumuse määratluse poolt:
Kujunemine
Teadlaste seas valitseva arvamuse kohaselt ei ole seksuaalne sättumus valik. See tähendab, et inimesed ei vali, kas nad on heteroseksuaalsed, homoseksuaalsed, biseksuaalsed või aseksuaalsed.
Bioloogia
Seksuaalse sättumuse ja bioloogia vaheline seos on teaduses jätkuvaks uurimisaineks. Siiani ei ole suudetud näidata tegurit, mis üksinda määraks seksuaalse sättumuse. Erinevad uuringud osutavad lahknevatele ning sageli üksteisega vastuolus olevatele põhjustele. Teadlased oletavad, et seksuaalse sättumuse määrab geneetiliste, hormonaalsete ja sotsiaalsete tegurite kombinatsioon. Seksuaalse sättumuse tekke põhjuste seletamisel on levinumad erinevad bioloogilised teooriad. Bioloogilised teooriad näevad enamasti põhjustena geneetilisi tegureid, varast sünnieelset keskkonda ja/või aju struktuuri. Osa teadlasi ühendavad geneetilised põhjused sotsiaalsete teguritega. Teised teadlased usuvad, et seksuaalne sättumus määratakse juba eostamisel. Samas puuduvad siiani teaduslikud kordusuuringud, mis toetaksid ükskõik millist bioloogilist tegurit seksuaalse sättumuse kujunemise põhjusena.
Keskkond
Uurijad näevad keskkonnategurites võimaliku seksuaalse sättumuse kujunemise mõjutajat. Teadlastel puudub laialdane tõendusmaterjal selle kohta, mis näitaks et laste kasvatamisviis või varajased kogemused mängiks rolli seksuaalse sättumuse kujunemisel. Sellegipoolest on osad uuringud sidunud laste kasvatamisviisi või perekondliku keskkonna mitteheteroseksuaalsusega. Samuti on üritatud seostada lapse ebatraditsioonilist soo väljendusviisi homoseksuaalsusega. Mitmed uuringud on näidanud seaduspära, mille järgi iga vanem vend suurendab tõenäosust, et mehel tekib homoseksuaalne sättumus 28–48%. Teadlased näevad niinimetatud vanema venna efekti põhjusena varast sünnieelset keskkonda, eriti sünnieelseid hormoone. Sellist seaduspära naiste ja vanemate õdede arvu vahel ei ole leitud.
Amitriptüliin
Amitriptüliin (ladina keeles Amitriptylinum) on ravim, mille toimeaine on amitriptüliinvesinikkloriid ja mis keemiliselt kuulub tritsükliliste antidepressantide hulka.
Amitriptüliin on depressioonivastane ravim ehk antidepressant. Peamine kasutusnäidustus on ükskõik millise päritoluga haiguslik kurvameelsus, millega kaasub või kaasuvad ärevus, pinge ja rahutus, sest amitriptüliinil on tugev rahustav toime. Rahustava toime tõttu leiab see laialdast kasutamist ka unehäirete ravis. Amitriptüliini võib kasutada pika aja jooksul, kuna see ei tekita sõltuvust. Efektiivne on amitriptüliin ka mitmesugustel põhjustel tekkinud valusündroomi ravis.
Kuidas amitriptüliin inimkehas pakutud toimeid avaldab, pole seni päris selge. Osad uurimused seovad aine toimet immuunsüsteemi moduleerimisega.
Etümoloogia
Amino + tryptophan + -yl + --ine
Ami(no)- + trypt(ophan) + (meth)yl + -ine
Ajalugu
Amitriptüliini kliinilise kasutamise ajalugu on tihedalt seotud Frank Aydi nimega. 1958. aastal asus ravimifirma Merck uurima amitriptüliini kasutamisvõimalust skisofreenia ravis. Sellise huvi põhjustas amitriptüliini keemilise struktuuri sarnasus fenotiasiini omaga. Kuid Aydi tähelepanu köitis amitriptüliini molekuli suur sarnasus antidepressiivse preparaadi imipramiini omaga. Imipramiin oli sel ajal juba kasutusel depressiooni ravis. Mercki heakskiidul asus Ayd amitriptüliini kliinilisi efekte välja selgitama. 130 patsiendist koosneval uurimisgrupil näitas amitriptüliin head antidepressiivset efekti ja ta jõudis turule 1961. aastal. Samaaegselt käisid uurimistööd ka Hoffmann–La Roches ja Lundbeckis, mistõttu preparaat levis kolme firma arendus- ja turundustöö tulemusena kiiresti üle maailma. Siiski loetakse Mercki amitriptüliini kui antidepressandi väljatöötajaks, sest see firma võttis patendi amitriptüliinile kui antidepressandile.
Merck aitas samuti kaasa amitriptüliini levikule sellega, et ostis 50 000 eksemplari Aydi 1961. aastal kirjutatud raamatut "Depressiivse patsiendi äratundmine" ja asus seda üle maailma levitama koos filmiga, kus Ayd intervjueerib oma patsiente. Merck oli raamatu levitamisest eriti huvitatud kuna raamat oli suunatud mittepsühhiaatritele. Selles raamatus rõhutas Ayd, et depressioon ei ole haigus, mida võib kohata ainult vaimuhaiglates, vaid depressiooni võib kohata ja saab diagnoosida ka üldmeditsiini süsteemis. Seega müüs Merck mitte ainult amitriptüliini, vaid ka ideed. Seetõttu sai amitriptüliinist esimene antidepressant, mida müüdi märkimisväärsetes kogustes.
Nimetused ja tähised
Ravimi geneeriline nimetus on amitriptüliin.
Farmakoterapeutiline rühm : antidepressandid, mitteselektiivsed monoamiini tagasihaarde inhibiitorid, ATC-kood: N06AA09.
CAS-i registreerimisnumber on 50-48-6. PubChemi number on CID 2160.
Amitriptüliini IUPACi nomenklatuurile vastav nimi on 3-(10,11-dihüdro-5H-dibenso[a,d] tsüklohepteen-5-ülideen)-N, N-dimetüül-1-propanamiin.
Mõningad sünonüümid:
Kaubamärginimed
Allpool on loetletud mõningaid amitriptüliinil baseeruvate ravimite/kaubamärkide nimesid ja riike, kus vastavad nimed on kasutusel. See nimekiri ei ole lõplik.
Amitriptüliini turustamine Eestis
Amitriptüliin on Eestis retseptiravim, mida müüakse ainult apteekides.
Sõltuvalt sotsiaalpoliitilistest põhimõtetest müüakse 2009. aastal amitriptüliini eri soodustusmääradega:
Eesti 2013. aasta ravimistatistika kohaselt müüdi siin amitriptüliini 55562,75 grammi.
Ravimvormid
Amitriptüliini väljastatakse või on väljastatud nii tablettide, kapslite, süstelahuse kui ka mikstuuri kujul.
Ühes ravimvormis võib amitriptüliini kogus olla 10–150 mg.
Manustamine
Antidepressiivse toime saavutamiseks peab amitriptüliini ööpäevane annus olema umbes 75–150 mg (harvematel juhtudel 250 mg) ja see annus võetakse sisse kolmel korral ööpäevas, et kindlustada amitriptüliini ühtlane sisaldus organismis kogu selle aja jooksul.
Saroten Retardi kapslid, kus toimeaine amitriptüliin on spetsiaalselt töödeldud, et aeglustada imendumist, võimaldavad ravimit annustada üks kord päevas (tavaliselt mõned tunnid enne magamaminekut), kusjuures on tagatud amitriptüliini ühtlane sisaldus veres ööpäeva jooksul.
Depressiooni ravimisel võetakse amitriptüliini umbes poole aasta vältel.
Unehäirete korral võetakse amitriptüliini sisse ainult ööseks 25–50 mg, et kindlustada kvaliteetne uni ja päevane erksus. Unehäirete ravi kestus võib piirduda mõne kuuga.
Amitriptüliini võib kasutada pikaajalisel ravikuuril, kuna ta ei tekita sõltuvust.
Amitriptüliin ja teised ravimid ning ained
Amitriptüliini sisaldavad ravimid erinevad oma koostoimete poolest teiste ravimite ja ainetega ning soovitatav on arsti ja apteekriga nõu pidada, mida ja kuidas tarvitada. Näiteks tuleks haigel olla ettevaatlik Amitriptyline Nycomedi kasutamisel koos järgmiste ravimitega:
Amitriptüliini kasutamisel tugevneb amfetamiini toime.
Kui haigele tehakse üldnarkoosi all operatsioon või kui talle manustatakse paikse toimega anesteetikume (tuimasteid), siis tuleks arste teavitada sellest, et haige kasutab amitriptüliini.
Amitriptüliini tarvitajad peaksid vältima liht-naistepunast, mustast belladonnast, koera-pöörirohust ja scopolia'st valmistatud toidulisandite koostarbimist ravimiga.
Teepõõsa lehtedest valmistatud musta tee jook võib selle ravimi imendumiskiirust aeglustada ja seetõttu võiks nende tarvitamisel olla vähemalt 2 tunnine vahe.