cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Koerlaste hübriidid
Geneetika
Hallhunt, koer, koiott ja harilik šaakal harunesid alles hiljuti, umbes 3–4 miljonit aastat tagasi. Lähisuguluses olevatel liikidel on 78 kromosoomi 39 paarina. 78 kromosoomi võimaldab eri liikide ristumisel saada viljakaid järglasi, piiranguks on eri isendite füüsilised omadused (näiteks suurus) ja kohastumuslik käitumine. Vöötšaakalil ja punašaakalil on 74 kromosoomi, mistõttu ei saa nad ristuda perekonna teiste liikidega. Koerlaste sugukonna liigid, kes on lahku läinud umbes 7–10 miljonit aastat tagasi, ei ole lähisuguluses ning ei saa ristuda perekonna Canis liikidega, näiteks rebasel on 38 kromosoomi, pesukarul 42 kromosoomi, fennekil 64 kromosoomi.
Hübriidide legaalsus
Hübriidide kasvatamine ei ole igal pool lubatud. Hübriidid on metsloomad, kuigi mõne koera ja metsiku koerlase hübriid võib olla lemmikloom.
Hundi-koera hübriid (huntkoer)
Huntkoerad tekivad, sest inimesed soovivad aretada eriomadustega lemmikloomi, kellel on näiteks parem haistmine ja jahivõime. Kritiseerijad leiavad, et hunti ja koera ei tohiks omavahel ristata, sest ei teata, kuidas võib järglane eri olukordades käituda. Huntkoeri aretatakse ka selleks, et saada metslooma välimuse ja kodulooma iseloomuga koer. Esimene põlvkond (vanemad on hunt ja koer) ristatakse tagasi koertega, et säilitada kodukoera temperament ja kiire kohanemine. Aretus on populaarne USAs, kuid vastuoluliseks teeb ettevõtmise see, et hübriididel esineb rohkem hundi tunnuseid.
Loodusliku hübridiseerumise põhjus võib olla hundi arvukuse vähenemine, samuti võib populatsioonis olla sooline tasakaal paigast ära. Sel juhul muutuvad hundid koerte vastu leebemaks. Looduslikult ristuvad emane hunt ja isane koer.
Dingo hübriidid
pisi|Dingo, ebatraditsioonilise karvastikuga Dingo (C. lupus dingo) hübridiseerub vabalt teiste kodukoertega. DNA uuringud näitavad, et dingo põlvneb kodustatud koerast, Ida-Aasiast, kus kodukoerad pöördusid tagasi loodusesse, saades seal dingodeks.
Ajakirja Animal Life and the World of Nature (Vol. 1, 1902–1903) järgi pidas lord Walter Rothschild dingo ja hundi järglast. Hübriid kiindus peremehesse ruttu, järgnedes talle igale poole. Hübriidi aretasid härra ja proua HC Brooks, hübriidi vanemad olid taltsutatud isane dingo ja poolmetsik emane hunt.
Dingosid ehk teise nimetusega Carolina koeri oli arvukalt USAs, kuhu tõid nad kaasa põliselanikud, kes migreerusid Aasiast. Koerad on peaaegu identsed Austraalia dingodega. Kunagi olid Carolina koerad Ameerikas väga levinud, kuid praeguseks on nad looduses tõenäoliselt välja surnud. Samas on väidetud, et neid koeri leidub looduses ja paljudes kodudes. Öeldakse ka, et Carolina koer on esimene kodustatud koer USAs. Iseloomult on ta suurepärane valvekoer, ustav ja truu peremehele, võõraste puhul kahtlustav. Välimuselt on dingo keskmist kasvu (43–61 cm kõrge), laia pea, tipust ümarate kikkis kõrvade ja rõngasse keerduva sabaga. Karvastik on tihe ja lühike. Kaalub 18–27 kg.
Koera-rebase hübriidid (koerrebane)
Inglismaal on kinnitamata andmeil nähtud terjeri ja rebase järglast. Briti metsavahi rahvapärimus väidab, et emased terjerid suudavad saada järglasi isaste rebastega. Aretajad väidavad, et Alaska malamuut, Shetlandi lambakoer, Siberi haski ja suurem osa jahikoertest suudavad rebastega ristuda.
Väidetakse, et on nähtud kodukoera ja lakkhundi (Chrysocyon brachyurus) hübriide. Lakkhunt ei ole lähisuguluses perekonna Canis liikidega, vaid kuulub perekonda Chrysocyon. Saadav isend olevat rebasesarnane koerlane. Loom on oma perekonna ainuke esindaja. Lakkhunti on kerge üleval pidada ja teda saab näha ka Tallinna loomaaias, mille isenditel on õnnestunud saada järglasi – igal liigil see vangistuses ei õnnestu.
Kanadas Saskatchewanis nähti oletatavat hübriidi, kelle vanemad olid mini sheltie ja isane metsik rebane. Neil oli kolm järglast, kellest jäi ellu ainult üks. Elus järglane oli viljatu emane ja sarnanes rebasega.
Koerad on välimuselt väga erinevad ja hübriidide eristamine vanemast välimuse põhjal on raske. On olemas tunnused, mis esinevad ainult hübriididel: kollased või kuldsed silmad ning musta, punast või halli värvi püstine karvastik.
Krjakutnoi
pisi|Nõukogude Liidu 1956. aasta postmark Krjakutnoi (Крякутной) oli müütiline vene lennunduspioneer 18. sajandi algul, kuumaõhupalli leiutaja.
Ta esineb 19. sajandi kollektsionääri ja võltsija Aleksandr Sulakadzevi käsikirjas. Selle järgi tegi Nerehtast pärit köstriabi Krjakutnoi 1731. aastal suure palli, laskis täis roojast ja haisvat suitsu, palli külge aga ehitas silmuse, istus sellesse ja kuradijõud tõstis ta kaseladvast kõrgemale. Pärast virutas teda vastu kellatorni, kuid tema hakkas kellanöörist kinni ja jäi niiviisi ellu. Ta aeti linnast välja ja läks Moskvasse, ent teda taheti elusalt maha matta või ära põletada.
Koerlaste hübriidid
Koioti ja kodukoera hübriid (koiottkoer või koerkoiott)
Koioti ja kodukoera hübriidi puhul on isa koiott ja ema kodukoer või vastupidi. Hübriidide esimene pool nimetusest sõltub isaslooma liigist, teine pool emaslooma liigist, aga isenditel endil geneetilist erinevust ei ole. Ainuke erinevus tuleneb järglase ilmaletoomise kohast: emane koiott poegib looduses ja kodukoer toob pojad ilmale kodus.
Krjakutnoi
Käsikiri avaldati 20. sajandi algul ja seda kasutati järjekordse tõendina venelaste prioriteedist ja ülimusest kõigil aladel, kaasa arvatud lennundus (vendade Montgolfier'de esimene lend toimus alles 1783. aastal).
Koerlaste hübriidid
Koiottkoer
Koiottkoera isa on koiott ja ema kodukoer. Teda arvati esinevat suurearvuliselt Pennsylvanias, sest sealne koiottide populatsioon vähenes ja kodukoerte populatsioon kasvas hüppeliselt. Suuremal osal väidetavatest hübriididest oli punane/oranž või valge karvastik või metskoera värv. Jooksuaeg ei ole koiottidel ja koertel samas vahemikus ning see raskendab nendevahelist hübridiseerumist. Kui nad ristuks vabalt, esineks igas järgnevas põlvkonnas koerasarnaseid tunnuseid.
Krjakutnoi
1958. aastal avastas Dmitri Lihhatšov, et Sulakadzevi algkäsikirja (mis tõenäoliselt oli ise fiktsioon) on hiljem muudetud. Algselt oli seal Krjakutnoi asemel nimetatud sakslast Furtselit.
Koerlaste hübriidid
Koiottkoer
Koiotid on üksiku eluviisiga ja see tunnus kandub edasi ka hübriididele (ilmneb nende käitumises), mis teeb isendi kasvatamise lemmikloomana ebasobivaks. Seetõttu võib looma kohata hiljem metskoerte või koiottide karjas, sest inimene on ta hüljanud. Kui võtta koiott või koiottkoer varases eas, saab õigete kasvatusmeetoditega temast korralik lemmikloom, küll aga kulub selleks palju aega ja kannatust.
Suur erinevus on ka vanemahooles. Emased ja isased koiotid hoolitsevad oma järglaste eest koos, aga kodukoerte kutsikate eest hoolitseb tavaliselt ema. Näiteks võib tuua 1971. aastal ilmunud R. M. Mengeli uuringu, kus uuriti koiottkoeri. Isane koiott tegi maasse pesa, et emane saaks tulla sinna poegima, kuid kodukoer läks segadusest eemale. Kui isane koiott püüdis uustulnukaid uurida, ei tõuganud ema teda eemale. Hiljem pakkus koiott oma järglastele püütud toitu. Isasloom hoolitses poegade eest, kuigi ema ja isa olid eraldi tarades (asetsesid kõrvuti, nii sai koiott oma toidunõud poegade ette nihutada).
Koioti-hundi hübriid
Hiljutises ajaloos on punahundi taksonoomia üle laialdaselt vaieldud. Mech (1970) pakkus, et punahunt on hallhundi ja koioti viljakas hübriid. Wayne, Jenks (1991) ja Roy (1994b, 1996) tõestasid seda teooriat DNA analüüsidega. Phillips ja Henry (1992) toetasid hüpoteesi, et punahunt on hallhundi alamliik. Praeguste geneetiliste ja morfoloogiliste tõendite järgi võiks punahunt olla eraldi takson. Wilsoni (2000) ettekandes ilmnes, et hallhundid (Canis lupus lycaon) Lõuna-Ontarios on geneetiliselt väga sarnased punahundiga ja nad on üksteise alamliigid. Wilson pakkus, et punahundid ja hallhundid peaks olema eraldi liigid. C. lupus lycaon 'il esinevad väiksed tunnustatud erinevused, mis on liigi määramise aluseks.
Hiljutine kohtumine Põhja-Ameerikas hunte uurivate bioloogide ja geneetikute vahel viis arusaamisele, et C. rufus ja C. lupus lycaon on geneetiliselt sarnasemad kui kumbki hallhundi või koiotiga. Hiljutiste punahundi kolju morfogeneetiliste analüüside järgi ei ole ta hallhundi ja koioti hübriid. Kuigi praegu on punahundi taksonoomia selguseta, on palju ümberlükkamatuid tõendeid, et tegu on eraldi taksoniga. Isenditel, keda Ameerikas kutsutakse ida-koiottideks (Canis latrans) või kirre-koiottideks (suurimad koiotid Põhja-Ameerikas), on hundi ja koera geenid, võimas keha ja hundisarnane kolju nagu teistel koiottidel. Enamik eksperte arvab, et tegu on hübriididega. See on suur probleem taksonomistidele, kes ei tea, millist uut taksonit nende loomade puhul kasutada.
Šaakali-koera hübriid
Hunt ja harilik šaakal on võimelised hübridiseeruma ja saama viljakaid järglasi. Huntkoerte entusiastid on aretanud koioti ja šaakali hübriide lemmikloomadeks. Koeri on ristatud kuldse šaakaliga. On arvatud, et Vana-Egiptuses, vaaraode valitsemise ajal, ristasid inimesed kodukoera ja hariliku šaakali, saades hübriidiks šaakalkoera, kes sarnanes nende jumala Anubisega.
Harilikul šaakalil on erinev kromosoomide arv. Põhjus tuleneb sellest, et kaks paari kromosoome on kaks korda pikemad, aga sisalduv geen sarnaneb koera nelja paari kromosoomiga. See võib vähendada viljakate järglaste saamist, kuid ei steriliseeri hariliku šaakali ja koera hübriide täielikult.
Ajakirjas Natural History of Mammals in India and Ceylon on mainitud Robert Armitage Sterndale'i eksperimenti šaakali hübriididega Inglismaalt ja Indiast. Ta täheldas, et silmatorkavad šaakali jooned ilmnevad pärast III põlvkonda isegi siis, kui järglasi on iga kord tagasi ristatud koertega.
Venemaal aretati hariliku šaakali ja lapi porokoera hübriid, sest šaakalil on hea haistmine ning ristand sobib külma kliimasse karjatama ja valvama.
Sulimovi koer aretati foksterjeri, Norra lundehundi ja spitsi ristamisel, oluline oli parandada haistmist. Sulimovi koer on väikest kasvu ja suudab töötada piiratud alas. Kui loom on väsinud, laseb ta oma saba longu, andes märku, et on väsinud. Tavaliselt on koera saba rullis.
Šaakali hübriidid aretas Klim Sulimov. Ta oli vanemteadur ja assistent Venemaa firmas. Isaseid šaakalikutsikaid kasvatas emane haski, et šaakalid aktsepteeriks koeri. Šaakali ja koera hübriide oli raske kasvatada ning nad ristati tagasi haskidega, et saada ¼ hübriid. Nende järglased olid väiksemad, kergemini treenitavad, väledad ja hea haistmisega.
Moskvas Šeremetjevo rahvusvahelises lennujaamas kasutati 25 šaakalkoera, et otsida pommi. Nende kahe looma hübridiseerumine ulatub 1975. aastasse, aga pommiotsingutel hakati hübriide kasutama alles 2002. aastal.
Perekonna Canis hübridiseerumise tabel
Teised: punahunt, ida-hunt, taltsutatud hunt, aafrika metskoer.
Lubartów
Lubartów on linn Poolas Lublini vojevoodkonnas, Lubartówi maakonna ja Lubartówi valla halduskeskus. Lubartów asub Lublini kesklinnast umbes 23 km põhjas.
Lubartów on asutatud 1543. aastal.
Lubartówis asub 18. sajandil rajatud Sanguszko palee.
Tamara Sõrmus
Tamara Sõrmus (aastani 1953 Tamara Sander; 29. november 1926 Tartu – 28. märts 2018 Tartu) oli eesti baleriin ja matemaatik.
Ta oli aastatel 1945–1951 Vanemuise teatri baleriin.
Ta lõpetas 1954. aastal Tartu Riikliku Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna matemaatikuna. 1963. aastal kaitses ta füüsika-matemaatikakandidaadi väitekirja (juhendaja professor Gunnar Kangro).
Aastatel 1955–1975 töötas ta õppejõuna (aastast 1968 dotsendina) Tartu Riikliku Ülikooli matemaatilise analüüsi kateedris. Aastatel 1975–1995 töötas ta õppejõuna (dotsendina) Tallinna Pedagoogilises Instituudis, hiljem Tallinna Pedagoogikaülikoolis.
Tal on uurimusi hajuvate ridade teooria alalt, ta on üldistanud selle teooria tulemusi Banachi ruumide jadadele ja operaatormaatriksitega summeerimismenetlustele. Ta koostas mitu kõrgkooliõpikut.
Isiklikku
Tema vend Georg Sander (1923–2016) oli eesti teatrikunstnik.
Aydan Özoğuz
Aydan Özoğuz (sündinud 31. mail 1967 Hamburgis) on Saksamaa poliitik, 2013. aastast Saksamaa immigratsiooni-, pagulaste ja integratsiooniminister. Ta on ühtlasi Sotsiaaldemokraatliku Partei aseesimees.
Elukäik
Tema vanemad läksid 1958. aastal Türgist võõrtöölistena Saksamaale. Nad tegelesid kaubandusega, importides Türgist Saksamaale pähkleid. 1989 sai Aydan Saksa kodakondsuse. Ülikoolis õppis ta inglise ja hispaania filoloogiat. 1994–2009 oli ta Körberi Fondi teadustöötaja.
Poliitikukarjäär
2001–2008 oli ta Hamburgi parlamendi liige. 2009. aastal valiti ta Bundestagi. 2013. aasta Bundestagi valimistel sai ta oma ringkonnas 39,9% häältest ja valiti taas Bundestagi liikmeks. Pärast koalitsioonikõneluste lõppu määrati ta valitsuses immigratsiooni-, pagulaste ja integratsiooniministri ametikohale.
Perekond
Ta on abielus Hamburgi senaatori Michael Neumanniga (SPD). Neil on üks laps.
Eesti U20 jäähokikoondis
Eesti U20 jäähokikoondis on Eestit noorte (juunioride) jäähokis esindav rahvuskoondis. Koondis kuulub Eesti Jäähoki Liitu.
Koondise esimene matš oli 10. novembril 1992, kui Riias mängiti Sloveenia vastu ja see mäng kaotati 3:4.
Metsküla kaelavõru
Metsküla kaelavõru (ka Kõpu kaelavõru) on 1.-2. sajandist pärit massiivne kaelavõru, mis leiti 1880 Metskülast Raudna jõe lähedalt. Et Metsküla asus tollal Kõpu kihelkonnas, siis on kaelavõru nimetatud ka Kõpu kaelavõruks.
Kaelavõru kaalub 1,557 kg. Arvatakse, et kaelavõru kasutati kultusotstarbel.
Okasroosike
pisi|Uinuv kaunitar [[Henry Meynell Rheami maalil]] pisi|püsti|Okasroosike [[Alexander Zicki maalil]] "Okasroosike" (saksa keeles "Dornröschen", autorid vennad Grimmid) ehk "Uinuv kaunitar" (prantsuse keeles "La Belle au bois dormant", autor Charles Perrault) on muinasjutt, milles kaunis printsess jääb needuse mõjul sajaks aastaks magama ja ärkab printsi suudlusest.
Muinasjutt kuulub muinasjututüüpi ATU 410.
Muinasjutul põhinevad näiteks Pjotr Tšaikovski ballett "Uinuv kaunitar" ja Walt Disney multifilm "Okasroosike".
Tatjana Zarutskihh
Tatjana Zarutskihh (vene keeles Татьяна Эдуардовна Заруцких, neiuna Tatjana Madisson; 25. aprill 1956, Venemaa – 19. mai 2016, Tallinn ) oli Eesti pedagoog, aastatel 1987–2016 Narva Pähklimäe Gümnaasiumi direktor.
Ta sündis Venemaal, kõrghariduse sai 1978. aastal. 2010. aastal lõpetas Tartu Ülikooli magistrantuuri kooli juhtimise erialal.
Tatjana Zarutskihh suri 19. mail 2016 Tallinnas ja ta maeti 25. mail 2016 Siselinna kalmistule.
Ambur
Ambur ehk ammukütt on ammuga varustatud sõdalane või kütt.
Juudi Agentuur
pisi|Juudi Agentuuri peakontor Juudi Agentuur ehk Iisraeli Juudi Agentuur (הסוכנות היהודית לארץ ישראל HaSochnut HaYehudit L'Eretz Yisra'el) on maailma suurim juudiorganisatsioon, mis tegeleb diasporaas elavate juutide asustamisega Iisraeli (aliyah). Agentuuri missioon on nende sõnul "tagada, et iga juudi inimene tunneks katkematut sidet üksteise ja Iisraeliga, olenemata sellest, kus ta maailmas elab, et nad saaksid jätkata oma kriitilise rolli täitmist meie käimasolevas juudiloos". Agentuuril oli keskne roll Iisraeli riigi rajamisel.
Organisatsiooni tegevus sai alguse 1908. aastal, kui Sionistliku Organisatsiooni juurde moodustati Palestiina büroo. 1929. aastal korraldati büroo ümber ja sellest moodustati Palestiina Juudi Agentuur. 1948. aastal kuulutati välja Iisraeli riik ja organisatsioon sai oma tänase nime.
Ajalugu
Juudi agentuur sai alguse 1908. aastal, kui Jaffas loodi Arthur Ruppini juhtimisel Sionistliku Organisatsiooni (SO) Palestiina büroo. Büroo põhiülesanneteks oli esindada Palestiina juute suhtlemisel Osmanite riigivõimuga, abistada juutide sisserännet ning osta juutidele elama asumiseks maad. Büroo loodi sionismi rajaja Theodor Herzli nägemuse kohaselt, et juudi rahvas asub elama iseseisva rahvana oma maale, võttes sisse oma koha teiste maailma rahvusriikide seas. Palestiina büroo, millest lõpuks sai Juudi agentuur, põhines Herzli organisatsioonilistel ideedel, kuidas luua juudi riik.
1918. aastal vallutas Suurbritannia Palestiina piirkonna ja see langes Briti sõjaväe võimu alla. Pärast sionistliku Balfouri deklaratsiooni avaldamist 9. novembril 1917 moodustas Briti Sionistliku Föderatsiooni president dr Chaim Weizmann 1918. aasta märtsis Sionistliku Komisjoni, mis jõudis Palestiinasse 14. aprillil 1918 ning oli aktiivne sionistlike eesmärkide edendamisel. Palestiina büroo juurde loodi põllumajanduse, asunduse, hariduse, maa, rahanduse, immigratsiooni ja statistika osakonnad. Büroo liideti sionistliku komisjoniga, mida juhtis Weizmann.
25. aprillil 1920 leppisid Antandi liitlasriigid San Remo konverentsil kokku endise Osmanite impeeriumi alade jagamises võidukate suurriikide vahel ning andsid Suurbritanniale mandaadid Palestiinale, Transjordaaniale ja Iraagile. Rahvasteliit kiitis need mandaadid ametlikult heaks 1922. aastal. Mandaadi artikkel 4 nägi ette "asjakohase juudi agentuuri loomise avalik-õigusliku asutusena, mille eesmärk on nõustada ja teha koostööd Palestiina administratsiooniga sellistes majanduslikes, sotsiaalsetes ja muudes küsimustes, mis võivad mõjutada juudi rahvuse asumist Palestiinasse." 7. novembril 1921 sai sionistlikust komisjonist Palestiina Sionistlik Täitevvõim. Täitevvõimule tehti ülesandeks aidata kaasa juutide Palestiinasse sisserände hõlbustamise, maa ostmise juutidele ja sionistliku juhtkonna üldise poliitika kavandamise, täitevvõim juhtis koole ja haiglaid ning moodustas juutide relvastatud omakaitse Hagana. Weizmann oli nii Maailma Sionistliku Organisatsiooni kui ka Palestiina Sionistliku Täitevvõimu juht kuni 1929. aastani.
1929. aastal nimetati Šveitsis Zürichis toimunud 16. sionistlikul kongressil Palestiina Sionistlik Täitevvõim ümber Palestiina Juudi Agentuuriks. Uus organisatsioon oli suurem ja hõlmas mitmeid juudi mittesionistlikke üksikisikuid ja organisatsioone, kes olid huvitatud juutide asustamisest Palestiinasse. Kuigi agentuuris osalesid mittesionistid, oli see siiski tihedalt seotud sionistliku organisatsiooniga. SO president oli Juudi Agentuuri Täitevnõukogu ja Assamblee esimees ning pooled agentuuri juhtorganite liikmetest valis SO, tagades nõnda ühtse poliitika ja tiheda koostöö kahe organisatsiooni vahel. Muudatus oli Chaim Weizmanni algatus ja see pandi paika sionistlike ja mittesionistlike juutide pariteedi põhimõttel, kes töötavad koos juudi rahvusliku kodu ehitamisel.
David Ben-Guriyyon oli juudi agentuuri juhatuse esimees aastatel 1935–1948. Iisraeli riigi asutamisel lahkus ta oma kohalt, et saada riigi esimeseks peaministriks.
1947. aastal astus tagasi agentuuri viimane mittesionistlik liige Werner Senator ja kuigi mittesionistide 50-protsendiline osalus agentuuris varem ei olnud praktikas toiminud, said nüüd juudi agentuurist ja Maailma Sionistide Organisatsioonist de facto identse liikmeskonnaga organisatsioonid.
Aastatel 1929–1948 oli Juudi agentuur jaotatud neljaks osakonnaks: valitsusosakond (teostas välissuhtlust Palestiina juudi kogukonna nimel); turvaosakond; juutide sisserännu (Aliyah) osakond ja haridusosakond.
1934–1948 korraldas juudi agentuur Ha'apala (ülestõusmise) liikumise nime all salajast sisserännet, aidates koostöös teiste organisatsioonidega enam kui 150 000 inimesel tulla Palestiinasse. 1933. aastal pidas agentuur Natsi-Saksamaaga läbirääkimisi Ha'avara (üleandmise) lepingu üle, mille alusel lubati ligikaudu 60 000 Saksa juudil asuda Palestiinasse ja säilitada osa oma varast Palestiinasse kaasatoodud Saksa eksportkaupadena.
Juudi agentuuri esimees David Ben-Gurion kuulutas Tel Avivis 14. mail 1948 välja Iisraeli riigi loomise, temast sai esimene Iisraeli peaminister. Agentuuri uueks nimeks sai Iisraeli Juudi Agentuur. Nüüd keskendus tegevus Iisraeli majandusarengu ja juutide sisserände edendamisele. Organisatsiooniliselt muutis see oma struktuuri: alles jäi sisserände (Aliyah) osakond, samuti haridusosakond (toetas juutide haridust diasporaas), kuid julgeoleku- ja valitsusosakonnad asendati põllumajandus- ja asustamisosakonnaga ning Iisraeli osakonnaga (toetab Iisraeli nõrgemal järjel olevat elanikkonda (sealhulgas araablasi)).
1948–1952 saabus Iisraeli umbes 700 000 juuti. Agentuur aitas neil Iisraeliga kohaneda ja uut elu üles ehitada, asutas koole, et õpetada neile heebrea keelt. Pärast 1948. aastat asutas agentuuri põllumajanduse ja asunduste osakond kogu Iisraelis veel 480 uut küla. Andis neile varustuse, kariloomad, niisutustaristu. 1960. aastate lõpuks tootsid need asulad 70 % kogu Iisraeli põllumajandustoodangust.
24. novembril 1952 võttis Iisraeli parlament Knesset vastu "Sionistliku Organisatsiooni - Iisraeli Juudi Agentuuri staatuse seaduse". Selle kohaselt jäid SO ja agentuuri ülesanneteks tegelemine juutide sisserändega, sisserännanute sulandamisega Iisraeli ühiskonda ja juudi asunduste arendamisega.
Agentuur keskendus ka väljaspool Iisraeli asuvatele juutidele. Diasporaa hariduse ja kultuuri osakond ning diasporaa Toora hariduse ja kultuuri osakond loodi selleks, et aidata taastada holokausti tõttu hävitatud juudi õppekeskuseid. Nad koolitasid heebrea keele õpetajaid. Saatsid iisraellasi tööle diasporaa koolides, laagrites ja noorteorganisatsioonides. Diasporaa kogukondadesse saadeti kantoreid, shochatim 'e (loomade rituaalsed tapjad) ja mohelim 'e (rituaalsed ümberlõikajad).
Agentuur aitas Iisraeli alguskümnenditel luua mitmesuguseid institutsioone, mis arendasid riigi majandus- ja kultuuritaristut. Nende hulka kuulus rahvuslik lennufirma El Al, riiklik teatri- ja kultuurikeskus Binyanei HaOoma, veevarustuskompanii Mekorot ning muuseumid, põllumajandus- ja kinnisvaraarendusettevõtted.
1994. aastal asutas agentuur koos United Jewish Communities ja Keren Hayesod-United Israel Appealiga programmi Partnership 2000 (praegu tuntud kui Partnership2Gether või P2G), mis ühendab 45 Iisraeli kogukonda enam kui 500 juudi kogukonnaga üle kogu maailma. Välismaal elavad juudid reisivad Iisraeli ja vastupidi ning neid võõrustavad nende partnerkogukonnad. Juutide koolid on ühendatud ülemaailmse võrgustiku kaudu. Juudi kogukonnad üle maailma toetavad laenufonde, mis aitavad ettevõtjaid ja väikeettevõtete omanikke nende partnerlinnades. Iga aasta võtab rohkem, kui 300 000 inimest Iisraelist ja mujalt osa rohkem, kui 450st programmist.
Veebruaris 2010 teatas agentuuri juhatuse esimees Natan Štšaranski, et senise juutide sisserände korraldamise asemel peab agentuur nüüd keskenduma välismaal asuvate juutide juudi identiteedi tugevdamisele, seda eriti noorema generatsiooni hulgas.
2010. aasta oktoobris struktureeriti agentuur ümber. Senise kolme osakonna asemele loodi kuus programmiüksust: Iisraeli kogemused – pakub noortele juutidele kogu maailmast võimalusi tulla Iisraeli ja kohtuda iisraellastega ning vastupidi (noorte iisraellaste külaskäigud diasporaasse; Shlichim ja Iisraeli kaaslased – saadab Iisraeli saadikuid (schlichim) diasporaa kogukondadesse üle maailma, et tugevdada juudi identiteeti ja sidet Iisraeliga; Venekeelne juut – juhib programme igas vanuses vene keelt kõnelevatele juutidele üle maailma, keskendudes juutide haridusele ja juutide kogukondliku juhtimise ülesehitamisele; Sotsiaalne aktiivsus – aitab abivajajaid Iisraelis ja kogu maailmas ning koolitab noori juute ja iisraellasi osalema sotsiaalsetes projektides; Partnerlused – juhib Partnership2Getherit, ühendades juudi kogukondi Iisraelis ja diasporaas.
Ilmar Kullam
Ilmar Kullam (15. juuni 1922 Tartu – 2. november 2011 Tartu) oli eesti korvpallur ja treener.
Juudi Agentuur
Juhtkond ja rahastus
Agentuuri juhib 26 liikmeline Juudi Agentuur Täitevvõim, mille 12 liiget valib Sionistlik Organisatsioon ning 12 liiget ühiselt Ameerika Juudi Föderatsioonid (JFNA) ja Keren Hayesod (Iisraeli ametlik rahakogumisorganisatsioon, millel on filiaalid 45 riigis).
Ilmar Kullam
Kullam lõpetas 1941. aastal Tartu 4. Keskkooli ja 1959. aastal kaugõppes Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna.
Sportima hakkas Kullam Tartu 15. algkoolis õpetaja Artur Kingu innustusel. 1932–1940 mängis ta Tartu jalgpalliklubi Tulevik noortemeeskonnas Rudolf Redeli juhendamisel. Korvpalli hakkas ta mängima 1938 Edgar Naaritsa moodustatud Kalevi meeskonnas.
Teises maailmasõjas mobiliseeriti Kullam Punaarmeesse. 1941–1942 oli ta tööpataljonis, 1942–1944 Siberis Eesti kolhoosis põllutöödel ja 1944 Tšeljabinski õppe-tootmiskombinaadi tööline.
"Frondilt saadeti peagi tööpataljoni, seal poolsurnuks nälginuna saime miski ime läbi eestlaste juurde. Algul toitusime vaid nisupudrust ning keedetud täkumunadest, mis ruunamisprotsessi tulemusel üle jäid..." kirjeldas Kullam sõjaaegseid üleelamisi. "Pisitasa kosusin, jõudsin tööd teha ja olin seal eluga rahul. Seetõttu ma esimesele Moskva Kehalise Kasvatuse Instituudi telegrammile ei reageerinud. Hiljem saadeti mind uuesti tööpatti ja teadsin, et kui sinna jään, suren nälga. Põgenesin, jõudsin Moskvasse, ent esimest korda seal platsile astudes olin nii nõrk, et ei suutnud vabaviskejoonelt palli rõnganigi saata. Oma pideva näljatunde leevendamiseks käisin veel aastaid hiljemgi laagrites isegi öösiti söömas. Sain hüüdnime Supi-Siim."
Karjäär korvpallurina
Ilmar Kullam oli Tartu Kalevi võistkonna liige. 1949. aastal kuulus ta Tartu Ülikooli meeskonda, kui see tuli Nõukogude Liidu meistriks. Ta osales NSV Liidu korvpallivõistkonna koosseisus Helsingis 1952. aasta suveolümpiamängudel ning pälvis koondise koosseisus hõbemedali, mängides kaheksas mängus. Ilmar Kullam oli kolm korda Euroopa meister (1947, 1951 ja 1952), kahel korral võitis ta kulla ülemaailmsetel üliõpilasmängudel (1949 ja 1951).
Nõukogude Liidu meistrivõistlustelt tõi ta Ülikooli Spordiklubi meeskonnas 1949 kulla, 1950 hõbeda ja 1951 pronksi ning Tallinna Kalevi koosseisus 1945 pronksi. 1941, 1946 ja 1950 kuulus ta Nõukogude Liidu kaheksa linna turniiri võitjate hulka. Eesti meistriks tuli Kullam 1948 Ülikooli Spordiklubi, 1956 TRÜ ning 1957 ja 1960 EPA meeskonnas.
Eesti meistrivõistlustel võitis Kullam Tartu Kalevi meeskonnas ka jalg- ja võrkpallis 2. ja 3. koha.
Treeneritöö
1940. aastate lõpus juhendas Kullam üht koolimeeskonda, seejärel tegutses mängiva treenerina, 1957–1960 töötas Tartu Laste Spordikoolis. Täiskohaga treeneriks sai ta siiski olude sunnil: "Kui mind Liidu koondisest välja arvati, võeti stipp ära, hiljem kaotasin ametiühingute toetuse. Ei jäänudki muud üle, kui treeneriks hakata."
1960. aastal sai Kullamist Tartu Kalevi treener. 1960–1975 treenis ta Eesti koondmeeskonda ja Kalevit, aastatel 1978–1985 Eesti koondnaiskonda.
Kullami õpilaste seas olid Mart Laga, Anatoli Krikun, Aleksei Tammiste, Heino ja Arvo Lill ning Jaan Lentsius, samuti hilisem Eesti Korvpalliliidu president Peep Aaviksoo.
Õppe- ja teadustöö
1966–93 oli Ilmar Kullam TRÜ kehakultuuriteaduskonna õppejõud, 1973–83 ka sportmängude kateedri juhataja (1973. aastast dotsent, 2007. aastast TÜ emeriitdotsent). Ta koostas korvpallialaseid õppevahendeid ja avaldas artikleid, peamiselt ajakirjas Kehakultuur ning ajalehtedes Spordileht ja Edasi.
Organisatoorne töö
Kullam kuulus 1944–1990 Tartu korvpallisektsiooni juhatusse ja 1960–1986 Korvpalliföderatsiooni presiidiumi, sh treenerite nõukogu esimehena.
Isiklikku
Ilmar Kullam sündis kolmelapselises peres. Tema vanemad olid Amanda Emilie (neiupõlves Taffenau) ja August Theodor Kullam. Tal oli vend Lembit ja õde.
Sõja ajal põgenesid Kullami vanemad ja õde Läände, vend jäi Läänemerel kadunuks.
Ilmar Kullami abikaasa oli korvpallur Valentina Kullam (sündinud Nazarenko). Ka nende tütar Oksana mängis vanemate eeskujul korvpalli. Oksana abikaasa on endine odaviskaja Heino Puuste, nende poeg Alan Puuste on omakorda odaviskaja.
Ilmar Kullam oli 191 cm pikk.
Korvpalliprofessoriks kutsuti teda juba Nõukogude ajal. "Kunagine kuulus spordiväljaanne Sovetski Sport kasutas tihtipeale väljendeid "korvpalliprofessor arvas" või "korvpalliprofessor ütles", jättes lisamata nime või muud laadi täpsustused tsiteeritud isiku kohta. Polnud vajadustki – kõigile natukenegi korvpalliteemat valdajaile oli arusaadav, et silmas peeti eestlasest korvpallitreenerit, suurepärast taktikut ning strateegi Ilmar Kullamit."
Werner Birkenfeldt
Werner Birkenfeldt (või Verner Birkfeeldt, pseudonüümiga Verny) (sündis 22. augustil 1903 Tallinnas – ... 1942 Leningradi blokaadis) oli Eesti [8kunstnik]].
Werner Birkenfeldt sündis kinoteenija perekonnas, õppis 1924–1925 Tallinnas Poeglaste Gümnaasiumis ning siis 1927. aastal lühikest aega Riigi Kunsttööstuskoolis kivitrüki erialal koos Axel Rossmanniga. Autodidaktist kunstnik. Alates 1924. aastast joonistas ta ajalehe Esmaspäev jaoks fotosid ümber, samas kujundas ja illustreeris ka o/ü "Vaba Maa" väljaandeid.
Werner kasutas Eesti ajakirjanduses esimesena oma ajalehekujundustes suuri tiitlijoonistusi ja fotomontaaži. 1930. aastatel kujunes temast väga tootlik kunstnik ajakirjandusgraafikas. Ta on kujundanud ajakirjale Kirilind kaaned (1939–1940), tegi fotomontaaže, kaanekujundusi ja karikatuure ajakirjale Huvitav Žurnaal, kaanekujundused ajakirjadele Lood Elust (1932), Majasõber (1932–1940), Maaomavalitsus (1931) ja Perekonnalehe Suvealbum (1938).
Heinrich, Preisi prints
Esimese maailmasõja alguses määrati ta Balti laevastiku juhiks. Ehkki talle eraldatud ressursid jäid Venemaa Balti laevastiku omadele alla, suutis ta Vene laevastikku kuni 1917. aasta revolutsioonini kaitsepositsioonidel hoida, vältides rünnakuid Saksamaa rannikule. Pärast sõja ja Saksa keisririigi lõppu lahkus Heinrich mereväest.
Keisri vennana oli ta üks (vähem populaarseist) Balti hertsogiriigi troonipretendentidest.
Sydney Eesti Selts
Sydney Eesti Selts on Austraalias Sydneys tegutsev Austraalia eestlasi ühendav selts.
Aleksandr Gerassimov
Aleksandr Gerassimov nime on kandnud või kannavad:
Sydney Eesti Selts
Selts on aastast 1949 välja andnud Austraalia eestlaste nädalalehte Meie Kodu.
Seltsil on olnud oma koor (Sydney Eesti Seltsi Segakoor "Vanemuine") ja oma näitering (Sydney Eesti Seltsi Näitering).
Selts annab välja Sydney Eesti Seltsi kuldmärki.
Vahakujude maja
Tegevustik
Carly (Elisha Cuthbert) ja Paige (Paris Hilton) veedavad sõpradega öö telkides. Hommikul avastavad nad, et keegi on nende auto ära lõhkunud. Sellepärast lähevad nad lähedale asuvasse Ambrose linna ning külastavad vahakujude muuseumit. Seal nad avastavad aga midagi õudset: nimelt muuseumis olevad vahakujud on midagi enamat kui lihtsalt vahakujud.
Zamenis
Zamenis on maoperekond.
Levila
Nad on levinud Euraasias ja Lähis-Idas.
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Zamenis seisuga 17.12.2013.
Carl Masing
Carl Masing on mitme tuntud inimese nimi:
Georgi Jungvald-Hilkevitš
Georgi Jungvald-Hilkevitš (vene Георгий Эмильевич Юнгвальд-Хилькевич; 22. oktoober 1934 Taškent – 11. november 2015 Moskva) oli Venemaa filmilavastaja, -stsenarist ja -produtsent.
Vili Kazasjan
Vili Kazasjan (õieti Edmond Aram Kazasjan, bulgaaria keeles Едмонд Арам Казасян; 8. detsember 1934 Sofia – 12. juuli 2008 Sofia) oli bulgaaria helilooja, dirigent ja džässpianist.
Ta oli armeenia päritolu. 1957. aastal lõpetas ta Sofias tehnikumi. 1950. aastatel hakkas esinema muusikuna.
Tema tütar on laulja Hilda Kazasjan.
Tšuškanzi
Ajakiri ilmub alates 1957. aastast ja ilmumissagedus on üks kord kuus.
Ajakirja tiraaž on 1000 eksemplari.
URBACT
pisi|Euroopa Liit URBACT (inglise keeles Urban Development network programme) on programm, mille eesmärgiks on kaasa aidata majandus- ja sotsiaalprobleemide lahendamisele Euroopa linnades, samuti panustada Euroopa Ühenduse linnapoliitika kujundamisse ja tõhustada linnade üle-euroopalist koostööd. URBACT programmi keskne prioriteet on teadmiste vahetamine ja levitamine, mis annab Eesti linnadele võimaluse osa saada Euroopa linnajuhtimise praktikatest, vahetada teadmisi ja kogemusi kriitilises seisus olevate linnapiirkondade probleemide lahendamisel. Projektide käigus omandatud teave talletatakse ja tehakse laiemale üldsusele kättesaadavaks vastavatel kodulehtedel.
URBACT-i kuulub 300 linna, 29 riiki ja 5000 aktiivset osalejat.
URBACT on ühiselt rahastatav Euroopa Liidu (Euroopa Regionaalarengu Fondi) ja liikmesriikide vahel.
Ajalugu
Euroopa Liit on võtnud enda ülesandeks edendada tasakaalustatud ja dünaamilist linnaarengut. 2002. aastal sündis URBACT – programm, mis keskendub linnadele ja mille eesmärk on edendada heade tavade/kogemuste vahetamist. URBACT võimaldab linnadel teha koostööd, et leida ja jagada uuenduslikke, jätkusuutlikke ja terviklikke lahendusi olulistele linnades tekkivatele probleemidele.
2003. aastal – esimene URBACT I programm.
Toimus aastatel 2003–2006, 26 URBACT I projekti töötasid üheskoos keskendudes kuuele põhiteemale:
URBACT I programmil oli 274 partnerit (linnad, riigid, piirkondlikud austused, ülikoolid, eraorganisatsioonid, heategevusorganisatsioonid) 29 riigist.
Abraham Winkler noorem
Abraham Winkler (noorem) (1649 Tallinn – 21. märts 1696 Rapla) oli Eesti vaimulik.
URBACT
Ajalugu
2006. aastal väljastati URBACT I programmi tulemused. Need on kättesaadavad kõigile.
Abraham Winkler noorem
Vanemate surma järel kasvas üles Raplas von Hastferi peres. Immatrikuleeriti 29. juunil 1669 Jena Ülikooli. Ordineeriti 29. märtsil 1674 õpetajaks.
URBACT
Ajalugu
2007. aastal käivitati URBACT II
Abraham Winkler noorem
Oli 1674–1696 Rapla Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja. Suri aastal 1696, maeti 12. veebruaril 1697 Tallinna toomkirikusse.
URBACT
URBACTi projekt
URBACTi projekt on:
Abraham Winkler noorem
Osales pärast 6. juuni 1684 Toompea tulekahjus hävinenud eestikeelse Uue Testamendi evangeeliumide teksti tõlkimisel ja revideerimisel. Võttis osa Liepa (asub praeguse Cēsise rajooni territooriumil) piiblikonverentsist (25. august–25. september 1686). Valiti aastal 1693 eestikeelse lauluraamatu üheks revideerijaks ja kokkuseadjaks (kasutas meediumkirjaviisi). Oli üheks Rootsi 1693. aasta kirikukorralduse eesti keelde tõlkijateks aastal 1695. Koostas ja laskis trükkida leinajutlusi, nt. pastor Anton Heidrichile.
URBACT
Projektide kaks etappi
Selle etapi lõpuks hindab sõltumatu ekspertrühm projekti ja otsustab, kas URBACT jätkab rahastamist ja järgneb tegevuste elluviimise faas. Projekte mis ei suuda pakkuda tõhusaid ja kõrge kvaliteediga tulemusi seisatakse. Faasi lõpus tehakse projekti kohta järeldused ja kirjutatakse soovitusi teiste riikide jaoks.
Abraham Winkler noorem
Isiklikku
Tema isa Abraham Winkler oli Tallinna Toomkiriku saksa koguduse õpetaja, naisevend Johann Matthäus Embken oli Vigala Maarja koguduse õpetaja. Poeg Reinhold Winkler oli Järva-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetaja, poeg Theodor Winkler oli Tallinna Püha Vaimu koguduse õpetaja, poeg Johann Abraham Winkler oli Koeru- ja Järva-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetaja, poeg Samuel Matthäus Winkler oli Märjamaa Maarja koguduse õpetaja.
URBACT
Oodatavad tulemused
Iga URBACTi projekt:
Partnerid
URBACTi projektid koondavad enamjaolt linnasid, kuid ka kohalikke omavalitsusi, ülikoole, teadusasutusi ja muidu riigiasutusi, vähemalt kolme liikmesriigi või partnerriigi vahel. Nende hulka kuuluvad mitmed rakenduskavade korraldusasutused (nt piirkonnad, liidumaad jne), kelle osalus linnade kõrvalt on linnaarengu projektide perspektiivis tihti otsustavaks.
Igal URBACTi projektil on juhtpartner, kes vastutab projekti elluviimise ning selle haldus- ja finantsjuhtimise eest.
URBACT ja Eesti
pisi|Eesti haldusjaotus URBACT programm võimaldab toetust taotleda üle 20 000 elanikuga linnadel, milleks Eestis on Kohtla-Järve, Viljandi, Narva, Pärnu, Tartu ja Tallinn.
URBACT II
URBACT II projektide teemad:
Uurimus
Uurimus (ingl research, study) on teemaga määratud teaduslik uurimistöö; selle tulemuste kirjalik jäädvustus.
Tavaliselt avaldatakse uurimuse tulemused kas eraldiseisva teosena või teadusartiklina teadusajakirjas.
Belgia 2022. aasta taliolümpiamängudel
Belgia osales 2022. aasta taliolümpiamängudel Pekingis 19 sportlasega, kes võistlesid 9 spordialal.
Olümpiavõitjaks tuli kiiruisutaja Bart Swings.
Redut (eraarmee)
Eraarmee "Redut" (vene keeles Частная военная компания "Редут") on Venemaa palgasõduritest koosnev ebaseaduslik relvaüksus, mida kasutati Süüria nafta- ja gaasitööstuse rajatiste kaitsmiseks ning Venemaa sissetungil Ukrainasse 2022.-2023. aastal.
Ajalugu ja tegevus
"Redut" loodi 2018. aastal Venemaa sõjaväeluure GRU 45. eriotstarbelise kaardiväebrigaadi juurde Kubinkas Moskva oblastis. Tema väljaõppebaas asub kohe 45. brigaadi kõrval. Algul kandis ta nime eraarmee "Štšit" (kilp, vene keeles частнaя военнaя компания "Щит"). 2019. aastal oli seal umbes 200–300 palgasõdurit. Tema algseks peaülesandeks oli Vladimir Putini lähikonda kuuluva ärimees Gennadi Timtšenkole kuuluva gaasitorustikufirma "Stroitransgaz" rajatiste kaitse Süürias. Venemaa võimudele opositsioonilise ajalehe "Novaja Gazeta" andmetel kaitsti umbes viit ettevõtet. Grupi suurus igal objektil oli orienteeruvalt 25–30 inimest, personali rotatsioon toimus iga kolme kuu tagant, kuid soovi korral oli võimalik lähetust pikendada. Mehed toimetati teenistuskohta Venemaa sõjaväe transpordilennukiga.
Ukraina sõda 2022–2023
Esimesed "Reduti" luureüksused saabusid Venemaa poolt okupeeritud Ukraina aladele 2021.–2022. aasta vahetusel.
2022. aasta 23. veebruari öösel ületas rühm "Reduti" sõdureid Stanõtsja Luganska lähedal Siverski Donetsi jõe ja viis läbi luuret Ukraina vägede tagalas.
Kohe pärast Venemaa täiemahulise sissetungi algust Ukrainasse alustas "Redut" kiiruga ulatuslikku palgasõdurite värbamist, mille raames trükiti isegi nn mustad nimekirjad inimestest, kes ei läbinud vastuvõtuintervjuud "Redutile". Arvukad vastloodud "Reduti" üksused osalesid lahingutegevuses korraga mitmel suunal: Kiievis, Harkivis, Donetskis ja Luhanskis. 2022. aasta märtsi alguses pidasid Kiievi oblastis Vene vägede halva koordineerimise tõttu kaks "Reduti" kolonni, mis pidasid üksteist vaenlaseks, tulevahetuse, mille käigus ühe "Reduti" üksuse ülem Ivan Mihhejev sai surmavalt haavata.
"Reduti" palgasõdurid on osalenud ukraina tsiviilisikute, eriti sõjaveteranide piinamises ja mõrvamises Ukraina idaosas. Nii teatas Ukraina julgeolekuteenistus SBU 11. oktoobril 2022 Venemaa sõjaväeüksuse tabamisest Harkivi oblastis, millesse kuulusid 2 Vene relvajõudude 16. eriväebrigaadi ja kaks "Reduti" sõdurit. Uurimise käigus tunnistasid vangid, et olid seotud Borovi küla tsiviilelanike piinamisega. Kuriteopaigal puhkekeskuse "Svitlo Šahtja" territooriumil avastas politsei piinamisaugu, kus oli kahe piinamisjälgedega mehe surnukeha.
Meedia andmeil juhib "Reduti" major Konstantin Mirzajants, endine Venemaa 45. õhudessantpolgu (hiljem brigaad) komandöri asetäitja.
Orgita-Haimre dolokivimaardla
Orgita-Haimre dolokivimaardla on üleriigilise tähtsusega dolokivimaardla, mis asub Rapla maakonnas Märjamaa vallas. Maardla pindala on 604 ha.
Maardlast saadavat dolokivi saab kasutada nt ehituskivina ja killustiku valmistamiseks.
Maardlast on Eestis ka kaevandatud (nt 2002)
Küberjälgimine
Küberjälgimine on Interneti või muude elektrooniliste vahendite kasutamine üksikisiku, rühma või organisatsiooni jälitamiseks või ahistamiseks. See võib sisaldada valesüüdistusi ja laimu. See võib hõlmata ka jälgimist, identiteedivargust, ähvardusi, vandalismi, seksi pakkumist või teabe kogumist, mida võidakse kasutada ähvardamiseks, häbistamiseks või ahistamiseks.
Küberjälgimine on paljude riikide laimamis- ahistamis- ja jälitamisvastaste õigusaktide kohaselt kriminaalkuritegu. Süüdimõistmine võib kaasa tuua ründaja lähenemiskeelu, katseaja või kriminaalkaristuse, sealhulgas vangla.
Määratlus ja kirjeldus
Eksperdid ja seadusandjad on küberjälgimise määratlemiseks teinud mitmeid katseid. Üldiselt mõistetakse selle all Interneti või muude elektrooniliste vahendite kasutamist üksikisiku, rühma või organisatsiooni jälitamiseks või ahistamiseks. Küberjälgimine on küberkiusamise vorm; mõisteid kasutatakse meedias sageli vahetatult. Mõlemad võivad hõlmata valesüüdistusi ja laimamist. Küberjälgimine võib sisaldada ka jälgimist, identiteedivargust, ähvardusi, vandalismi, seksi pakkumist või teabe kogumist, mida võidakse kasutada ähvardamiseks või ahistamiseks. Küberjälgimisega kaasneb sageli jälitamine reaalajas või väljaspool internetti. Mõlemad jälitamisvormid võivad olla kriminaalkuriteod.
Identifitseerimine ja tuvastamine
CyberAngels on kirjutanud, kuidas tuvastada küberjälgimist:
Küberjälgimises on tuvastatud mitmeid võtmetegureid:
Motiivid ja profiil
Digitaalkurjategijate vaimse profiili koostamine on tuvastanud, et jälitajaid motiveerivad järgmised psühholoogilised ja sotsiaalsed tegurid: kadedus, patoloogiline kinnisidee (professionaalne või seksuaalne); tööpuudus või ebaõnnestumine oma töö või eluga; kavatsus hirmutada ja tekitada teistes alaväärsust; jälitaja on eksiarvamusel ja usub, et "tunneb" sihtmärki; jälitaja soovib oma staatuse õigustamiseks inimesesse hirmu sisendada; veendumus, et nad ei jää vahele; hirmutamine rahalise eelise või ärikonkurentsi pärast; kättemaks tajutud või ettekujutatud tagasilükkamise eest.
Leroy McFarlane ja Paul Bocij töös on välja toodud neli küberjälgijate tüüpi: kättemaksuhimulised küberjälgijad paistsid silma oma rünnakute ägeduse poolest; rahulik küberjälgija, kelle motiiviks on tüütamine; lähedane küberjälgija, kes üritab ohvriga suhteid luua, kuid keeldumise korral pöördub tema vastu; ja kollektiivsed küberjägijad, motiiviga grupid. Väljaande „Una nueva cara de Internet, El acoso” („Interneti uus nägu: jälitamine”) autori Antonio Chacón Medina sõnul on ahistaja üldprofiil külm, austus teiste inimeste vastu on olematu või puudub üldse. Jälitaja on nagu kiskja, kes võib kannatlikult oodata, kuni ilmuvad haavatavad ohvrid, näiteks naised või lapsed, või jälitab ta mõnuga mõnda kindlat isikut, olgu see neile isiklikult tuttav või tundmatu. Ahistaja naudib ja näitab oma võimu ohvrit jälitada ja psühholoogiliselt kahjustada.
Käitumine
Küberjälgijad leiavad oma ohvrid otsingumootorite, veebifoorumite, teadetetahvlite, jututubade ning suhtlusvõrgustike, näiteks Facebooki, Instagrami, Twitteri kaudu. Nad võivad tegeleda jututubades ahistamisega või saata elektroonilisi viirusi ja soovimatuid e-kirju. Küberjälgijad võivad uurida inimesi, et toita oma kinnisideed ja uudishimu. Küberjälgijate teod võivad muutuda intensiivsemaks, näiteks korduvate sõnumite saatmine oma sihtmärkidele. Enamasti postitavad nad jälitatava kohta laimavaid või halvustavaid avaldusi veebilehtedele, teadetetahvlitele ja külalisteraamatutesse, mis on loodud ohvri reaktsiooni või vastuse saamiseks, alustades sellega kontakti. Mõnel juhul on teada, et nad loovad ohvri nimel võltsblogisid, mis sisaldavad laimavat või pornograafilist sisu.
Integratsiooni Uuringute Instituut
Integratsiooni Uuringute Instituut (inglise Integration Research Institute) on Eesti mittetulundusühing, mis tegeleb Eestiga seotud integratsiooniküsimustega. Instituudi juhataja on Ülle Rannut.
Küberjälgimine
Käitumine
Vastutusele võtmise korral on paljud jälitajad üritanud oma käitumist ebaõnnestunult põhjendada avalike foorumite kasutamise, mitte otsese kontakti kaudu. Kui nad saavad ohvrilt reageeringu, püüavad nad tavaliselt jälgida ohvri tegevust internetis. Klassikaline küberjälgimine hõlmab ohvri IP-aadressi jälitamist, püüdes teada saada tema kodu või töökoht. Mõni küberjälgimise olukord kujuneb füüsiliseks jälitamiseks ning ohvril võib esineda kuritahtlikke ja ülemääraseid telefonikõnesid, vandalismi, ähvardavaid või rõvedaid kirju, üleastumisi ja füüsilisi rünnakuid. Paljud füüsilised jälitajad kasutavad küberjälgimist teise meetodina oma ohvrite ahistamiseks.
Küberjälgimist käsitlevad õigusaktid
Küberjälgimist käsitlevad õigusaktid on riigiti erinevad. Küberjälgimine ja küberkiusamine on suhteliselt uus nähtus, kuid see ei tähenda, et võrgu kaudu toime pandud kuriteod ei oleks selleks koostatud õigusaktide alusel karistatavad. Ehkki sageli eksisteerivad seadused, mis keelavad jälitamise või ahistamise üldises mõttes, usuvad seadusandjad mõnikord, et sellised seadused on ebapiisavad või ei lähe piisavalt kaugele ja toovad seetõttu selle tajutava puuduse kõrvaldamiseks välja uued õigusaktid. Jäetakse tähelepanuta, et nende seaduste jõustamine võib olla väljakutse nendes virtuaalsetes kogukondades. Põhjus on see, et need probleemid on õiguskaitseasutustele väga uudsed ja nad pole tihti küberjälgimisega seotud juhtumitega kokku puutunud.
Integratsiooni Uuringute Instituut
Instituut asutati 2010.
Irina Bržeska
Irina Bržeska omandas kunstihariduse Moskvas aastatel 1927–1930. Aastast 1933 oli ta Moskva Kunstnike Liidu ja aastast 1952 Eesti Kunstnike Liidu liige. Omal algatusel on ta loonud rohkesti portreid eesti loovintelligentsist, millest väike osa on Eesti Kirjandusmuuseumi valduses. Tema viimane isikunäitus toimus Kunstisalongis 1985. aastal. 1991. aastal toimus sealsamas Olav Marani eestvõtmisel Bržeska mälestusnäitus, mille järel viis kunstniku tütar enamuse tema loomingust endaga Moskvasse kaasa.
Elu lõpu poole pühendas Irina Bržeska end Kuremäe kloostri tegemistele. Tema ligi 150 tööd on kloostri valduses, nendest on seni korda tehtud vaid mõnikümmend.
Anomalepis
Anomalepis on maoperekond.
Klassifikatsioon
Perekonda Anomalepis klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid :
Levila
Need maod elavad Lõuna- ja Kesk-Ameerikas.
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Anomalepis seisuga 14.08.2014.
Raul Kübarsepp
Raul Kübarsepp (sündinud 13. juulil 1975 Elvas) on hariduslike arvutimängude arendaja, looduskaitsja, rollimängija,  ühiskonnaaktivist,  , roheline poliitik ja haridus tegelane.
Léo Moura
Ta üks väheseid mängijaid, kes kuulunud Rio de Janeiro kõiki nelja suurklubi meeskonda: Botafogo, Vasco da Gama, Fluminense ja Flamengo.
Raul Kübarsepp
Tegeleb digiühiskonna arendamise, õppimise mängulisemaks ja keskkonna puhtamaks muutmisega.
Léo Moura
Tema ainus mäng Brasiilia koondises pärineb 6. veebruarist 2008, kui kohtuti Iirimaa vastu.
Raul Kübarsepp
Hariduskäik
Õppis Elva gümnaasiumis (Elva keskkool) 1982–1991 ja Nõo Reaalgümnaasiumis 1991–1993.
Lõpetas aastal 1998 Tartu Kunstikooli kunstnik-kujundaja erialal.
On õppinud Tartu Ülikoolis virtuaalkeskkondade loomist ja arendamist (teema: uute infotehnoloogiliste keskkondade disain, loomine ja arendus) ning kutseõpetamist (teema: sisemine motivatsioon).
Töökäik
Aastast 1993 töötanud graafilise kujundajana töötanud Postimehe kirjastuses, Halo Interactive DDBs, All Web Industries jne.
Töötanud aastatel 2001–2009 Playtech Estonias graafilise kasutajaliidese kujundajana.