cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nicolas Appert
Apperti auks nimetavad prantslased konserveerimist vahel apertiseerimiseks. Seda tuleb eristada pastöriseerimisest, sest Appert kasutas keevat vett, aga Pasteur kuumutas üksnes temperatuurini 70 °C. Üleliigne kuumutamine võib halvendada toidu maitseomadusi.
Tomb Raider
thumb|Esimese "Tomb Raideri" looja [[Toby Gard mängu plakati taustal]] "Tomb Raider" on seiklusarvutimängude sari. Selle praegune tootja on Crystal Dynamics ja praegune avaldaja on Square Enix. Esimene mäng tuli välja 1996. aastal Core Designi ja Eidos Interactive'i koostöös.
Mängu peategelane on väljamõeldud Briti harrastusarheoloog Lara Croft. Lisaks mängudele on avaldatud "Tomb Raideri" teemalisi koomiksiraamatuid, filme ja romaane.
Mängud
Sarja esimesed kuus mängu lõi Core Design, mis oli üks Eidos Interactive'i mängutootmisstuudiotest. Aastal 2003 sai Eidose otsusega "Tomb Raideri" arendajaks Crystal Dynamics, ning Lara taustalugu muudeti.
Filmid
Tomb Raideri maailma põhjal on loodud kaks täispikka filmi: "Lara Croft: Tomb Raider" (2001) ja selle järg "Tomb Raider: The Cradle of Life" (2003). Mõlemas kehastab Lara Crofti Angelina Jolie. 2018. aasta filmiverisioonis ("Tomb Raider") kehastab Lara Crofti Rootsi näitleja Alicia Vikander.
Välislingid
Tomb Raider Tomb Raider Tomb Raider Tomb Raider Tomb Raider Тум рејдер
Briti India ookeani ala
Briti India ookeani ala (inglise British Indian Ocean Territory) on India ookeanis asuv Suurbritannia ülemereterritoorium. Hõlmab Chagose saared. Suurim saar on Diego Garcia.
1965. aastani oli osa Briti Mauritiuse kolooniast.
Sorbent
Sorbent on vedelik või tahke aine, mis on võimeline endasse või oma pinnale koguma (sorbeerima) gaasi, vedelikku või mõnd nende komponenti.
Sõltuvalt sorptsiooni laadist eristatakse absorbente, adsorbente ja kemosorbente.
NbFz
NbFz (NeubauFahrzeug) oli Saksamaal toodetud rasketank, mida toodeti ettevõtetes Rheinmetall-Borsig ja Krupp aastatel 1932–1936 kokku viis tanki. Mõlema ettevõtte toodetud tankid erinesid teise omadest torni poolest.
Esimene tank valmis ettevõttes Rheinmetall 1932. aasta oktoobris. Ehituselt sarnanes see Nõukogude tankidega T-28 ja T-35 ning Inglise tankiga Vickers A1E1 Independent. Peagi valmis ka teine ning neid masinaid on nimetatud ka "Rheinmetallideks". Nende kahe masina korpused olid valmistatud lehtrauast, mitte terasest. Neid ei kasutatud sõjategevuses kunagi, vaid need jäid meeskondade väljaõppeks. Järgmised kolm masinat valmistati ettevõttes Krupp, need olid tehtud juba soomusterasest ja osalesid otseses sõjategevuses. Rheinmetalli masinatest erinesid need peatorni kuju ja suurtükkide paigutuse poolest (Krupil paiknesid 75 ja 37 mm suurtükk tornis kõrvuti, Rheinmetallil aga üksteise peal).
Tehnilised näitajad
Lahingumass – 23,41 tonni, meeskond – 7 meest (komandör, sihtur, laadur, kaks laskurit kuulipilduja tornides, juht-mehaanik ja radist). Pikkus – 6650 mm, laius – 2900 mm, kõrgus – 2650 mm. Relvastus – üks 75 mm suurtükk KwK 1/24 lahinguvaruga 80 mürsku ja üks 37 mm suurtükk lahinguvaruga 60 mürsku, mis mõlemad paiknesid peatornis, kas kõrvuti või üksteise peal. Torn oli keevitatud, selle katusel asus komandöritorn ja kummalgi küljel üks luuk. Neli kuulipildujat MG13 paiknesid kahes kuulipildujatornis, kummaski kaks. Tornid olid masinale paigaldatud malekorras ning sarnanesid PzKpfw I tornidega. Mootor – kuuesilindriline vedelikjahutusega karburaatormootor BMW-Va, võimsusega 290 hobujõudu (osa allikaid nimetab jõuallikaks ka 360 hj 12-silindrilist Maybach HL 108TR vedelikjahutusega karburaatormootorit). Maksimaalne kiirus maanteel – 30 km/h. Läbisõit maanteel 120 km. Tankil oli raadiojaam. Korpus oli needitud-keevitatud. Veermik: kümme kanderatast, mis paarikaupa moodustasid viis iseseisvat vankrit, neli tugirullikut ja juhtratas esiosas ning vedav ratas ahtris.
Eggegebirge
Eggegebirge ('Egge mäed') või lihtsalt Egge (die Egge) on metsane seljandik, kuni 464 m üle merepinna, Saksamaa Nordrhein-Westfaleni liidumaa idaosas.
Geograafia
Egge laiub Teutoburgi metsa lõunatipust Horn-Bad Meinbergi ja Steinheimi lähedal lõuna poole, Sauerlandi põhjaosadesse Marsbergi lähedal. Selle kõrgeim punkt on Preußischer Velmerstot (468 m). See on Alam-Saksi kõrgendiku osa ja üks kahest peamisest mäeliinist Teutoburgi metsa / Egge mägede looduspargis.
See on ka osa Reini ja Weseri jõe vahelisest veelahkmest.
Thomas J. Hicks
Thomas John Hicks (7. jaanuar 1875 – 2. detsember 1963) oli Ameerika Ühendriikide kergejõustiklane, olümpiavõitja.
Hicks võistles 1904. aasta suveolümpiamängudel Saint Louises maratonijooksus. Võistlusolud olid halvad. Joosti katteta rajal ja võistlejaid saatvad sõidukid keerutasid üles suuri tolmupilvi.
Hicks ei ületanud finišijoont esimesena, aga kui tuli ilmsiks, et esimesena lõpetanud Fred Lorz oli suure osa distantsist läbinud hoopis autoga, kuulutati Hicks võitjaks. USA Amatöörspordiliit diskvalifitseeris Lorzi algul eluks ajaks, aga hiljem, kui Lorz vabandust palus ja selgitas, et ta ei olnud pettust kavandanud, vabastati ta edasisest karistuse kandmisest.
Võistlusrajal turgutati Hicksi strühniini ja brändiga. Esimesest annusest strühniinist (1/60 graani ehk umbes 1 mg) ei olnud abi ja nii anti talle veel teinegi annus. Selle tagajärjel varises mees aga lõpetamise järel täiesti kurnatult kokku. Veel üks annus oleks ta ilmselt tapnud. Tänapäevaste reeglite järgi oleks Hicksigi oodanud diskvalifitseerimine, sest strühniin kuulub spordis keelatud ainete hulka.
Hicks lõpetas 1904. aastal Bostoni maratoni teisena, aga katkestas järgmisel aastal. 1905. aasta Bostoni maratoni võitis just Lorz.
VSDTP II kongress
VSDTP II kongress oli Venemaa Sotsiaaldemokraatliku Töölispartei kongress, mis toimus 1903. aasta juulis ja augustis Brüsselis ja Londonis. Kongressil said revolutsioonilised marksistid, keda juhtis Vladimir Lenin, partei keskorgani valimisel häälteenamuse.
John Corbett
thumb|John Corbett Alan Light, august 1992 John Joseph Corbett (sündinud 9. mail 1961 Lääne-Virginias) on USA näitleja ja kantrilaulja.
John Corbett kehastas sarjas "Seks ja linn" Carrie Bradshaw (Sarah Jessica Parker) kallimat Aidanit. Samuti näitles ta filmides "Seks ja linn" ja "Seks ja linn 2".
Ilia II
pisi|Ilia II (2009) pisi|Ilia II (2003) Ilia II (gruusia keeles ილია II; sündinud 4. jaanuaril 1933 Vladikavkazis) on Gruusia õigeusu kiriku eestseisja alates 1977. aastast, kelle tiitel on Mtshetha ja Thbilisi metropoliit, kogu Iveeria katolikos-patriarh. Tema kodanikunimi on Irakli Gudušauri-Šiolašvili (ირაკლი ღუდუშაური-შიოლაშვილი).
Elulugu
Ta sündis mõjukas Ida-Gruusia mägilaste perekonnas, mis on suguluses Gruusia kuningadünastia Bagratiididega. 1952 läks ta Moskvasse teoloogiat õppima. Ta lõpetas selle ja tegi kiiresti vaimulikuna karjääri. 1957 pälvis ta munkdiakoni, 1959 munkpreestri, 1961 iguumeni ja hiljem arhimandriidi tiitli. 1960 asus ta tööle preestrina Bathumis, 26. augustil 1963 valiti ta Bathumi ja Šemokmedi piiskopiks ja ühtlasi määrati ta patriarhi vikaariks. Samal aastal avati Gruusia ainus vaimulik õppeasutus Mtsheta Teoloogiline Seminar ja Ilia sai selle esimeseks rektoriks. Sel ametikohal töötas ta kuni 1972. 1967 valiti ta Suhhumi ja Abhaasia piiskopiks ning 1969 sai ta metropoliidi tiitli.
Pärast David V Devdariani surma valiti ta 25. detsembril 1977 Gruusia katoolikos-patriarhiks. Ta alustas kirikureforme, mis võimaldasid Gruusia õigeusu kirikul vähendada sõltuvust nõukogude ideoloogiast. Ühtlasi suurenes kiriku mõju ja maine ühiskonnas. 1988. aasta seisuga oli Gruusias 1–3 miljonit usklikku, paarsada kirikut, 4 munga- ja 3 nunnakloostrit, üks vaimulik seminar, 180 vaimulikku, 40 munka ja 15 nunna. 1978–1983 oli Ilia II Maailma Kirikute Nõukogu kaaspresident.
Nõukogude võimu lõpuaastatel osales Ilia II aktiivselt ühiskondlikus elus. Ta osales 9. aprillil 1989 nõukogude võimu vastasel meeleavaldusel Thbilisis ja kutsus tagajärjetult üles protestijaid loobuma vastasseisust Nõukogude armee üksustega, et vältida verevalamist. Kokkupõrkes hukkus 20 inimest, peamiselt noored naised, kes rahvahulgas tekkinud paanikas surnuks muljuti, ja vigastada sai sadu inimesi. 1990. aastate alguses toimunud Gruusia kodusõjas kutsus Ilia II kõiki vaenupooli üles hoiduma vägivallast ja probleeme rahumeelselt lahendama.
Ilia II on loomerikas teoloog ja kirikuajaloolane. Ta on pälvinud audoktori kraadi teoloogias New Yorgis asuvast Püha Vladimiri nimelisest Õigeusu Teoloogilisest Seminarist (1986), Kreetal asuvast Teaduste Akadeemiast (1997) ja Pennsylvanias asuvast Püha Tihhoni nimelisest Õigeusu Teoloogilisest Seminarist. 2003 pälvis ta Gruusia Teaduste Akadeemia auakadeemiku tiitli ja 2007 Teaduslike Uurimuste Edendamise Rahvusvahelise Akadeemia auakadeemiku tiitli.
1997 otsustas Gruusia Õigeusu Kiriku Püha Sinod Ilia II juhtimisel lahkuda Maailma Kirikute Nõukogust, kuigi Ilia II oli 5 aastat olnud selle kaaspresident.
Ilia II tekitas Gruusias beebibuumi, lubades, et ristib isiklikult iga perekonna kolmanda lapse, kes sünnib pärast tema üleskutset. Ristimist patriarhi poolt peavad gruusia õigeusklikud suureks auks.
Ilia II pooldab konstitutsioonilise monarhia taastamist Gruusias. 7. oktoobril 2007 kutsus ta üles Bagratiidide võimu taaskehtestama. Selle dünastia kukutas Venemaa juba 19. sajandi alguses. Sel ajal oli riigis president Mihhail Saakašvili vastu tuntav opositsioon ja paljud tervitasid patriarhi ettepanekut.
2008. aasta augustis Gruusia sõja ajal kaebas Ilia II Venemaa liidritele ja kirikujuhtidele, et õigeusklikud venelased pommitavad õigeusklikke grusiine. Ühtlasi lükkas ta tagasi Venemaa süüdistused grusiinide korraldatud etnilisest puhastusest Lõuna-Osseetias, nimetades seda puhtaks valeks. Ta õnnistas 1. septembril 2008 meeleavaldusi "Peatage Venemaa", kus kümned tuhanded inimesed moodustasid kõikjal Gruusias inimkette.
Pärast patriarh Aleksius II surma läks Ilia II Moskvasse tema matustele. 9. detsembril 2009 kohtus ta Venemaa presidendi Dmitri Medvedeviga, mis oli Venemaa ja Gruusia liidrite kõige kõrgema tasemega kohtumine pärast Gruusia sõda. Ilia II teatas hiljem, et ta saavutas Medvedeviga "positiivsed kokkulepped", mis vajavad veel "hoolikat ja diplomaatilist" tööd.
Teater NO99
pisi|
Teatri nimes peituv number vähenes iga lavastusega ühe võrra nulli poole.
Teatri direktor-kunstiline juht oli kuni 2016. aastani Tiit Ojasoo, peakunstnik oli Ene-Liis Semper, kellest pärast Ojasoo tagasiastumist sai ka teatri juht.
Teatri esimene lavastus oli veebruaris 2005 lavale toodud "Vahel on tunne, et elu saab otsa ja armastust polnudki", mis põhines jaapani kirjaniku Yukio Mishima tekstidel.
Teater NO99 oli Teenusmajanduse Koja toetajaliige.
2020. aasta sügisest on 27 NO99 lavastust vaadatavad Rahvusarhiivi veebis.
Lavastused
Lisaks lavastustele korraldas teater ühekordseid aktsioone, näiteks "Ulgumerelainetel", "99x", "Silent Disco", "Mädand Harry", "Pekingi ooper", "Solaris", "Täna õhtul Jaak Prints", "Pecha Kucha ja Potlatch", "200st tehakse 6500", "Lahedam on kaasa teha kui vaadata".
Teater osales arvukatel välisfestivalidel Austrias, Saksamaal, Venemaal, Leedus, Hollandis, Soomes, Ungaris, Prantsusmaal, Slovakkias, Šveitsis ja Poolas. Välisfestivalidel on esinetud lavastustega "Nafta!", "Totu kuul", "GEP", "Onu Tomi onnike" ja "Kuidas seletada pilte surnud jänesele".
Truppi kuulus kümme näitlejat.
Niina Sepp
Niina Sepp (vene keeles Нина Васильевна Сепп) (30. august 1949 Saksamaa – 21. detsember 2008 Narva-Jõesuu) oli eesti pedagoog, Narva-Jõesuu keskkooli direktor, Narva-Jõesuu linnavolikogu liige, Narva kõrgkooli rajaja ja rektor.
Niina Sepp lõpetas 1972. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi. Seejärel töötas ta ülikoolis 15 aastat teadurina ja hiljem inglise keele õppetooli juhataja asetäitjana.
Aastal 1986 sai temast pedagoogikakandidaat, 1989 dotsent.
Aastal 1991 rajas ta Narvas Narva kõrgkooli, kus töötas rektorina aastani 1999, mil kõrgkool muudeti Tartu Ülikooli Narva Kolledžiks.
Niina Sepp on 25 teadusliku publikatsiooni (sealhulgas kahe monograafia) autor.
Aastal 2002 kandideeris ta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel ja pääses linnavolikokku.
1341
1341. aasta
Sajandid: 13. sajand - 14. sajand - 15. sajand
Aastakümned: 1290. aastad 1300. aastad 1310. aastad 1320. aastad 1330. aastad - 1340. aastad - 1350. aastad 1360. aastad 1370. aastad 1380. aastad 1390. aastad
Kirill Chukavin
Kirill Chukavin (sündinud 25. juunil 2002) on Eesti maletaja, FIDE meister (2018).
1341
Aastad: 1336 1337 1338 1339 1340 - 1341 - 1342 1343 1344 1345 1346
Kirill Chukavin
2010 saavutas ta noorte MM-il kaheksanda koha.
2021. aastal lõpetas ta Lasnamäe Gümnaasiumi.
Macerata provints
Macerata provints on provints Itaalias Marche maakonnas. Provintsi keskuseks on Macerata linn.
pisi|Palazzo degli Studi, provintsi haldushoone
Haldusjaotus
Macerata provints jaguneb 57 omavalitsusüksuseks (comune).
Girijā Prasād Koīrālā
pisi|Girijā Prasād Koīrālā Girijā Prasād Koīrālā (tavaliselt kasutatakse nimekuju Girija Prasad Koirala; nepali keeles गिरिजा प्रसाद कोईराला; 1921 India Bihāri osariik, Saharsha maakond, Tadi – 20. märts 2010) oli Nepali poliitik.
30. aprillist 2006 kuni 18. augustini 2008 oli ta peaminister.
Ta oli peaminister ka 26. maist 1991 kuni 30. novembrini 1994, 15. aprillist 1998 kuni 31. maini 1999 ja 22. märtsist 2000 kuni 26. juulini 2001. Ta oli esimene demokraatlikult valitud peaminister pärast 1959. aastat, kui Nepali Kongress eesotsas tema venna Bishweshwar Prasad Koiralaga ülekaalukalt võitis riigi esimesed demokraatlikud valimised. Ta oli ka Nepali Kongressi president ja Seitsme Partei Alliansi juht.
Ta osales poliitikas üle 60 aasta. Ta alustas oma aktivistikarjääri džuuditöötlemisvabriku töölisjuhina oma kodulinnas Birāṭnagaris.
Sünd ja perekond
Girijā Prasād Koīrālā sündis Indias, kus tema vanemad Krishna Prasad Koirala ja Divya Koirala olid eksiilis. Aastal 1929 naasis perekond Nepali.
Ka Girijā Prasādi vennad Bishweshwar Prasad Koirala ja Matrika Prasad Koirala on olnud Nepali peaministrid.
Poliitiline tegevus
Aastal 1952 sai ta Morangi maakonna Nepali Kongressi presidendiks ning jäi sellele kohale, kuni kuningas Mahendra ta pärast 1960. aasta paleepööret vangistas ja vahistas.
Kui ta 1967 vabastati, läks ta koos teiste partei juhtide ja kaastöölistega eksiili Indiasse, Nepali naasis ta 1979.
Aastatel 1975–1991 oli ta Nepali Kongressi peasekretär.
Koirala osales 1990. aasta rahvaliikumises Jana Andolan, mis tegi lõpu Panchayati režiimile ning viis mitmeparteisüsteemi kehtestamisele.
Esimene ametiaeg peaministrina (1991–1994)
1991. aastal valiti ta 1990. aasta Nepali rahvarevolutsioonile järgnenud Nepali esimestel mitmeparteilistel demokraatlikel valimistel parlamenti ringkondadest Morang-1 ja Sunsari-5. Nepali Kongress sai 250-kohalises Esindajatekoja 110 kohta. Girijā Prasād Koīrālā valiti Nepali Kongressi juhiks ning kuningas Birendra nimetas ta peaministriks.
Tema esimesel ametiajal andis parlament seadusi hariduse, ajakirjanduse ja tervishoiu liberaliseerimiseks.
Valitsus asutas Purwanchali ülikooli ja BP Koirala Terviseteaduste Instituudi Purva arenduspiirkonnas ning väljastas erasektorile litsentse meditsiini- ja tehnikakõrgkoolide asutamiseks mitmele poole riigis. Hiina valitsuse abiga hakati Bharatpuris ehitama BP memoriaal-vähihaiglat.
Isiklikku
Ta oli abielus Sushmaga. Neil on tütar Sujata.
Kassitapulised
Kassitapulised (Convolvulaceae Juss.) on taimede sugukond maavitsalaadsete seltsist.
Eesti liigid
Eestis kasvab pärismaisena kaks liiki:
Sven Elvestad
Sven Elvestad (6. september 1884 – 18. detsember 1934) oli norra ajakirjanik ja kirjanik.
Astrid Lindgren mainib Kragi koos Sherlock Holmesi, Peter Wimsey ja Hercule Poirot'ga meisterdetektiiv Kalle Blomkvisti eeskujudena.
Sven Elvestad oli esimene välisreporter, kes intervjueeris Adolf Hitlerit.
Paluküla
Paluküla on mitme küla nimi Eestis:
Kurtna Liivjärv
pisi|Kurtna Liivjärv Liivjärv (ka Kurtna Liivjärv, Liivajärv) on järv Kirde-Eestis Ida-Virumaal Illuka vallas Vasavere külas. Järv jääb Kurtna maastikukaitsealale ja on osa Kurtna järvestikust. Teda ümbritseb looduskaitsealune Kurtna nõmm.
Liivjärv on põhja-lõuna suunas pikliku kujuga. Kaldad on valdavalt soised, kohati liivased.
Taimestik on liigivaene. Helofüütidest kasvavad valdavalt tarnad.
Mõningatel andmetel ei ole järvest püütud kalu.
Jeff Bridges
pisi| Jeffrey Leon Bridges (sündinud 4. detsembril 1949 Los Angeleses) on Ameerika Ühendriikide filminäitleja ja muusik.
Aastal 2010 võitis Jeff Bridges Oscari parima meespeaosatäitja kategoorias filmi "Metsik süda" eest.
Bolševikud
Bolševikud ehk enamlased (vene keeles большевики) olid Venemaa Sotsiaaldemokraatliku Töölispartei radikaalse tiiva esindajad. VSDTP II Kongressil 1903. aastal said radikaalsed sotsiaaldemokraadid, keda juhtis Vladimir Lenin, partei keskorgani valimisel häälteenamuse. Sellest tulebki nimetus "enamlased". Vähemusse jäänud vastaseid hakati nimetama menševikeks ehk vähemlasteks.
Sotsiaaldemokraadid hindasid aastatel 1905–1907 alanud revolutsioonilist liikumist kui kodanlik-demokraatlikku revolutsiooni, mis oli suunatud tsaari isevalitsuse nõrgestamisele, mitte aga klassivõitlusest lähtuvat proletariaadi diktatuuri kehtestamisele. Bolševike arvates pidi antud revolutsiooniline liikumine üle kasvama sotsialistlikuks, menševikud aga arvasid, et Venemaa peab enne sotsialismi läbima rea reforme. Samuti olid bolševikud ja menševikud eriarvamusel VSDTP organisatsioonilise ülesehituse suhtes: bolševikud ja Lenin arvasid, et partei peab olema rangelt tsentraliseeritud, sõjaväetüüpi organisatsioon, mis võimaldaks saavutada peale taktikaliste eesmärkide ka strateegilisi eesmärke (proletariaadi maailmarevolutsioon jne).
Menševike juht oli Georgi Plehhanov.
Bolševikud pidasid erinevalt menševikest revolutsioonilise liikumise peajõuks töölisklassi, proletariaadi diktatuuri võimu aluseks ja sotsialismi ehitamise põhitingimuseks pidasid nad töölisklassi ja talurahva liitu.
Bolševike võitlus vähemlaste vastu lõppes VSDTP VI Kongressil 1912. aastal sellega, et vähemlased heideti parteist välja.
Led R
Led R on 2003. aastal tegevust alustanud Eesti rokkansambel.
Ansambel esitab peamiselt Led Zeppelini lugusid.
1340
Sajandid: 13. sajand - 14. sajand - 15. sajand
Aastakümned: 1290. aastad 1300. aastad 1310. aastad 1320. aastad 1330. aastad - 1340. aastad - 1350. aastad 1360. aastad 1370. aastad 1380. aastad 1390. aastad
Aastad: 1335 1336 1337 1338 1339 - 1340 - 1341 1342 1343 1344 1345
Vello Helk
Vello Helk (sünninimi Voldemar Hintervald; 23. september 1923 Varstu – 14. märts 2014 Birkerød, Taani) oli eesti päritolu Taani ajaloolane ja arhivaar.
Elukäik
Vello Helk sündis Võrumaal talupidaja perekonnas. Õppis Tsooru valla Lepistu algkoolis, seejärel läks Võru gümnaasiumi, mille lõpetas 1943. aastal. Ta kavatses minna edasi õppima ülikooli, kuid mobiliseeriti Saksa sõjaväkke ning nii sattus ta 1945. aastaks Saksamaale. Sealt õnnestus tal samal aastal jõuda Taani, kus esialgu tegeles põllutööga.
1947. aastal õnnestus tal aga astuda Århusi ülikooli, kus õppis peaainetena ajalugu ning saksa keelt. Eriti keskendus ta arhiivindusele. Juba 1952. aastal, veel üliõpilasena, õnnestus tal käia Vatikani arhiivides tutvumas jesuiitide materjaliga. 1954. aastal lõpetas ta ülikooli ajaloo ning 1955. aastal saksa keele alal. Juba 1956. aastal kaitses ta doktoritöö Norra jesuiidist Laurentius Nicolaist, kes oli üks vastureformatsiooni peamisi läbiviijaid Skandinaavia maades.
1955. aastal oli ta tööle asunud Taani Majandusarhiivis Århusis, 1958. aastal õnnestus tal saada aga Taani Riigiarhiivi palgale. Seal töötas ta kuni pensionile minekuni 1990. aastal. Ta alustas lihtsa arhiivitöölisena, sai 1970. aastal osakonnajuhatajaks ning oli aastatel 1977–1978 Taani riigiarhivaari kohusetäitja. 1996. aastal sai Vello Helgist Tartu Ülikooli audoktor.
Helgi peamised uurimisalad oli Skandinaavia tudengite õppereisid kesk- ja varauusajal, jesuiitide tegevus, eriti Eesti alal (Tartus), samuti Eesti ja Taani omavahelised suhted, eriti 16.–17. sajandil ning Vabadussõja ajal.
1993. aastal avaldas Helk taanikeelse Eesti ajaloo lühikäsitluse, mis osutus Taanis populaarseks ning avaldati teises trükis juba järgmisel aastal. Helk tegutses ka publitsistina, avaldades väliseesti ajalehtedes tihti rahvuspoliitilisi kui ka ajalooteemalisi artikleid, milles ta enamasti muretseb Eesti ajalooteaduse oleviku ja tuleviku pärast.
Pärast Eesti iseseisvuse taastamist käis Helk Eestis kahel korral: 1992. ja 1993. aastal. 2006. aastal kinkis ta Tartu Ülikoolile oma raamatukollektsiooni.
Isiklikku
Vello Helk oli abielus muusikaõpetaja Annemarie Helgiga.
2000. aastal jäi ta kurdiks.
Liivjärv
Liivjärv on mitme Eesti järve nimi või variantnimi:
Akadeemiline malevkond (Tartu)
Akadeemiline malevkond (AKMK) on Kaitseliidu Tartu maleva malevkond. Malevkonna liikmed on kas ülikoolis õppivad või kõrgharidust juba omavad isikud.
Akadeemilise malevkonna loomise kinnitas Kaitseliidu ülema kohusetäitja Neeme Väli oma käskkirjaga 1996. aasta märtsis. Enne seda tegutses Tartu malevas Ü-kompanii, kuhu malevkonna moodustamise ajal kuulus 39 üliõpilast. Akadeemilise malevkonna pealikuks määrati selle loomisel Jüri Tikk.
Kaitseliidu ülem brigaadikindral Riho Ühtegi nimetas aprillis 2021 Tartu maleva Akadeemilise malevkonna pealikuks Lemmit Kaplinski.
Malevkond loeb ennast pärast 1924. aasta 1. detsembri riigipöördekatset üliõpilasorganisatsioonide põhjal moodustunud Tartu Kaitseliidu III üliõpilasseltside malevkonna ja IV korporatsioonide malevkonna järglaseks.
Malevkonna lipp
thumb|Akadeemilise malevkonna lipu esi- ja tagakülg
Akadeemilise Malevkonna lipul on must lipuväli, millel on kuldne Kaitseliidu kotkas, kelle vasaku jala küüniste vahel on loorberioksaga põimitud rotundiga ümmargune kilp ning tekst "AKADEEMILINE MALEVKOND" poolkaares ja "1. XII 1924" horisontaalselt. Malevkonna lipu tagakülg vastab Kaitseliidu Tartu maleva lipu esiküljele.
Runaway (Sahlene'i laul)
"Runaway" on laul, mis esindas Eestit Eurovisiooni lauluvõistlusel 2002. aastal Tallinnas. Loo meloodia autorid on Pearu Paulus, Ilmar Laisaar ja Alar Kotkas, sõnad on kirjutanud Jana Hallas ja laulu esitas rootsi laulja Sahlene.
Joe Cocker
Joe Cocker (pärisnimega John Robert Cocker; 20. mail 1944 Sheffield, Inglismaa – 22. detsember 2014 Crawford, Colorado, USA) oli inglise roki- ja bluusilaulja.
Runaway (Sahlene'i laul)
Lugu esitati finaalõhtul 25. mail Saku Suurhallis kaheksandana ning jagas hääletuse lõppedes 111. punktiga koos Suurbritanniat esindanud looga "Come Back" 3.-4. kohta. Maksimumpunktid andsid Eestile naabrid Rootsi ja Läti.
Sahlene seisis lavaesituse ajal eurolava küljes olnud catwalk 'il ning kandis valgest nahast lõhikuga seelikut, nahast toppi ja kõrgeid valgeid nahksaapaid. Lavakostüümi oli Sahlene'ile disaininud Jana Hallas.
Koos Sahlene'iga viibis Saku Suurhalli laval viieliikmeline ansambel, mis koosnes kolmest rootslasest (kellest üks oli lauljanna vend) ning kahest eesti muusikust (trummar Jüri Mazutšak ja taustalaulja Jelena Juzvik).
Varia
"Runaway" pääses Eurolaulu Eesti eelvooru hoopis Inese esitatuna, ent Eda-Ines Etti loobus võistlusel osalemisest ja loole hakati uut esitajat otsima. Enne, kui laulu autorid jõudsid Sahlene'ini, kaaluti esitajaks ka mitmeid eesti lauljaid (sh Koit Toome).
Tallinna Linnahallis peetud Eesti eelvoorus laulsid "Runawayle" tausta Kaire Vilgats, Dagmar Oja, Pearu Paulus ja Johannes Lõhmus, ent segastel asjaoludel (väidetavalt "imagoloogilistel põhjustel") vahetati taustalauljad enne Eurovisiooni finaalkontserti välja. Ometigi osalesid nii Vilgats kui ka Oja Eurovisioonil – samal aastal Maltat esindanud Ira Losco taustalauljatena (neile lisaks Liisi Koikson, Airi Allvee ja Jelena Juzvik). Malta delegatsioon lubas eestlannad tasuta Maltale lennutada, kui laul jõuab esikolmikusse – ja nii ka läks.
Von Krahli Teater
Von Krahli Teater avati 31. oktoobril 1992. aastal August Kitzbergi „Libahundi“ etendusega Rataskaevu tänaval endises Trükitööliste Liidu majas. Teatri asutas Peeter Jalakas oma trupiga Ruto Killakund. Von Krahli üheks eesmärgiks on olnud teatritruppide ja stiilide tutvustamine Eestis, sealjuures on Von Krahli Teater püüdnud end ka teatris domineerivale peavoolule vastandada.
Teater plaanib 2022. aasta lõpuks Tallinna vanalinnas asuva teatrimaja sulgeda võimaluste ammendumise tõttu ning siis jätkata tegevust kuskil mujal ja uutmoodi, võib-olla projekti JAIK vormis. 2023. aastal jätkab teater Telliskivi Loomelinnakus JAIK vormis.
Näitlejad ja lavastajad
Näitlejad ja lavastajad 2022. aasta seisuga:
Axel Ryning
Axel Nilsson Ryning (1552–1620) oli Rootsi sõjaväelane ja riigitegelane.
Axel Ryning sündis Gimmersta (sv) ja Lagnö mõisniku Nils Eriksson Ryningi (surnud 1578) ja Lagnö mõisa pärijanna Ingeborg Eriksdotter Trolle (surnud 1590) pojana. Tema ema oli Rootsi riigihoidjaks olnud Erik Arvidsson Trolle (sv) tütar, ema õde Beata Eriksdotter Trolle oli abielus riiginõuniku ja admirali Gabriel Kristiernsson Oxenstiernaga ja ema poolvend Gustaf Eriksson Trolle (sv) oli aastatel 1515–1521 Uppsala peapiiskop.
Ta suri Penningby lossis (sv) Upplandi maakonnas.
Perekond
Axel Ryning abiellus 13. mail 1613 aastal Stockholmi lossis Penningby lossi pärijanna vabapreili Margareta Bielkega (surnud 1629), kes oli riiginõunik Claes Nilsson Bielke (sv) (1544–1623) ja tema esimese naise Elin Larsdotter Flemingi (surnud 1586) tütar. Elin Fleming oli Eestimaa esimese Rootsi asehalduri Lars Ivarsson Flemingi tütar.
Kassitapp (perekond)
Kassitapp (Convolvulus L.) on taimeperekond kassitapuliste sugukonnas.
Kassitapu perekonda kuulub umbes 200 liiki.
Axel Ryning
Perekond
Abielust lapsi ei sündinud ja peale mehe surma abiellus Margareta 1622 aastal Gabriel Gustafsson Oxenstiernaga (sv), kes oli Gustaf Gabrielsson Oxenstierna poeg.
Axel Ryningi vennad olid samuti kõrgetel ametikohtadel:
Kassitapp (perekond)
Enamik liike on üheaastased või mitmeaastased, 0,3–3 meetrit kõrged, rohtsed ronitaimed või (mõne üksiku liigi puhul) puhmad. Lehed asetsevad varrel spiraalselt, lehterjad õied on enamasti kas valged või roosad, kuid leidub ka siniste, lillade, tumepunaste ja kollaste õitega liike.
Paljusid liike peetakse umbrohuks, kuid on ka liike, mis on hinnatud oma kaunite õite tõttu.
Eestis kasvab üks liik – harilik kassitapp (Convolvulus arvensis L.).
Õnne Kepp
Õnne Kepp (sündinud 15. septembril 1955 Tallinnas) on eesti kirjandusteadlane.
Haridus
Õnne Kepp lõpetas 1974. aastal Tallinna 7. Keskkooli ning 1982. aastal Tartu Ülikooli eesti filoloogina. 1985–1988 oli ta aspirantuuris ENSV TA Keele ja Kirjanduse Instituudis. 1994. aastal sai ta magistrikraadi eesti kirjanduse alal Tartu Ülikoolis ning 2008. aastal kaitses doktoriväitekirja eesti kirjanduse alal Tallinna Ülikoolis. Tema doktoriväitekirja teema oli "Identiteedi suundumusi eesti luules".
Inertsus (keemia)
Inertsus on keemilise elemendi omadus mitte osaleda keemilistes reaktsioonides ega moodustada keemilisi ühendeid.
Inertsiseadus
Inertsiseadus ehk Newtoni esimene seadus paneb aluse kehade liikumise kirjeldamisele inertsiaalsetes taustsüsteemides.
Seda seadust esitatakse erinevates sõnastustes.
Ladinakeelne algtekst Isaac Newtoni teoses Philosophiae naturalis principia mathematica: Corpus omne perseverare in statu suo quiescendi vel movendi uniformiter in directum, nisi quatenus illud a viribus impressis cogitur statum illum mutare.
Vaata ka
Primeira lei de Newton
Seatapp (perekond)
Seatapp (Calystegia R.Br.) on taimeperekond kassitapuliste sugukonnas.
Perekonda kuulub umbes 30 liiki.
Eestis üks liik – tara-seatapp (Calystegia sepium (L.) R.Br.).
Robert C. Cooper
Robert C. Cooper (sündinud 14. oktoobril 1968 Torontos) on Kanada stsenarist ja produtsent, keda on tunnustatud töö eest "Tähevärava" ("Stargate") telesarjades.
Ta oli sarjade "Tähevärav SG-1" ja "Tähevärav: Atlantis" juhtivprodutsent ning osales ka sarja "Tähevärav: Universum" tootmises. "Atlantis" ja "Universum" ongi sündinud tema ja Brad Wrighti koostöös. Cooper on kirjutanud ja produtseerinud kõigi kolme sarja osi.
Leo XIII moodustatud piiskopkonnad
Paavst Leo XIII moodustatud piiskopkonnad, peapiiskopkonnad, apostellikud prefektuurid, apostellikud vikariaadid ja eparhiad Aafrikas, Aasias, Euroopas, Lõuna-Ameerikas, Põhja-Ameerikas ning Okeaanias.
George Curzon
pisi|George Curzon India asekuningana George Nathaniel Curzon, esimene markii Curzon of Kedleston (11. jaanuar 1859 Kedleston, Derbyshire – 20. märts 1925 London) oli Suurbritannia poliitik, India asekuningas ja Suurbritannia välisminister. Ta esitas Poola ja NSV Liidu eraldusjoone, mida tuntakse tema nime järgi Curzoni liinina.
Curzon lõpetas Eton College'i ja Oxfordi Ülikooli Balliol College'i.
Väegrupp Afrika
Väegrupp Afrika (saksa keeles Heeresgruppe Afrika) oli Teise maailmasõja ajal Saksa armee koosseisu kuulunud väeüksus.
Ajalugu
Moodustati 22. veebruaril 1943. aastal Saksa-Itaalia tankiarmee ülemjuhatusest ja Tuneesias asuvast armeestaabist. Väegrupp kapituleerus liitlasvägedele 13. mail 1943.
Allunud armeed
Märts 1943.:
Äkkekelk
Äkkekelk oli varem väike laudjalastega kelk, mille abil veeti põllule puust raam- ja pakkäkkeid. Eestis oli mõningal määral kasutusel 19. sajandi teisel poolel ja 20. sajandi alguses. Vahel kasutati äkke veoks samasugust adrakelku.
Franklin D. Roosevelt
Franklin Delano Roosevelt (kasutatakse ka nimetähist FDR; 30. jaanuar 1882 Hyde Park, New Yorgi osariik – 12. aprill 1945 Warm Springs) oli Ameerika Ühendriikide 32. president (4. märts 1933 – 12. aprill 1945).
Elulugu
Ta oli teadaolevalt teise Põhja-Ameerika mandrile jõudnud (1657) eestimaalase Martin Hoffmani lapselapselapselapselaps. Tema ühed vanavanavanemad olid Cornelia Hoffman ja Isaac Roosevelt.
Haridus
Franklinile meeldis ajalugu. Ta luges palju ning ema õpetas talle keeli. Ema õpetas teda kuni tema 14. eluaastani, siis saadeti ta Grotoni põhikooli Massachusettsis. Sellel oli riigi parima erakooli maine. Roosevelt oli eeskujulik õpilane, olles populaarne nii kaaslaste kui ka õppejõudude seas. Ta jätkas õppimist 1899 Harvardi Ülikoolis, kus ta oli üle keskmise õpilane. Seal hakkas teda huvitama poliitika ja sellepärast võttis ta eliitprofessoritelt eratunde. Sajandivahetusel astus ta Vabariiklikusse Parteisse. Pärast Harvardi Ülikoolis bakalaureuseks saamist liikus ta edasi Columbia Ülikooli õigusteaduskonda.
Abielu
Oluline osa tema elus oli tema abikaasal Anna Eleanor Rooseveltil. Ta abiellus 1905. aastal oma kauge sugulasega, Eleanori viis altari ette tema onu, toonane president Theodore Roosevelt, kes oli Franklini viies nõbu. Nad said viis last: Anna, James, Elliott, Franklin Jr., John, Franklin Jr (I). Kuid viimane suri juba imikueas.
Esimesed sammud
Olles vaimustuses enda sugulase Theodore Roosevelti edust presidendina, otsustas ta ka ise poliitikasse astuda, kuid siiski demokraadina. Esimene samm oli selleks New Yorgi senaatori koht aastal 1910. Pärast seda valis president Wilson ta mereväe asesekretäriks. 1920. aastal esitati ta kandidatuur asepresidendi kohale.
1911. aastal sai Roosevelt vabamüürlaseks. Ta viibis ka oma poegade vabamüürlaseks saamise rituaalidel 1933. ja 1935. aastal.
Lastehalvatus
1926. aastal avas Roosevelt Georgia osariigis Warm Springsis lastehalvatuse ravikeskuse.
Vaatamata haigusele ei näinud avalikkus Roosevelti kunagi ratastoolis ja avalikkus ei olnud tema puudest teadlik. Rahva ees esinemisel toetas Roosevelti külje pealt tavaliselt üks tema poegi. Propaganda väitis, et Roosevelt tervenes lastehalvatusest, ravides end kuumaveeallikas.
1932. aasta presidendivalimised
1932. aasta presidendivalimiste lähenedes pööras Roosevelt tähelepanu üleriiklikule poliitikale. Ta lõi Howe ja Farley juhitud kampaaniatiimi ning põhiliselt Columbia ülikooli ja Harvardi ülikooli professoritest koosneva ajutrusti, mis tegeles Roosevelti poliitilise nõustamisega.
Roosevelti kui kuberneri jõupingutused tegelemaks majanduskriisi tagajärgedega New Yorgi osariigis tegid temast 1932. aasta demokraatide presidendi kandidatuuri favoriidi. Roosevelti toetasid nii Woodrow Wilsoni valitsuse progressiivsed toetajad kui ka paljud konservatiivid, mis tegi temast juhtiva kandidaadi nii lõuna- kui ka lääneosariikides. Peamist vastuseisu Roosevelti kampaaniale osutasid Esindajatekoja spiiker John Nance Garner ja 1928. aasta demokraatide presidendikandidaat Al Smith.
Chicagos toimuval demokraatide parteikongressil oli Roosevelt favoriit tänu edule 1932. aasta demokraatide eelvalimistel, kuid enamik delegaate, kes kongressil osalesid, ei olnud esialgu ühegi kandidaadiga seotud. Esimesel hääletusel sai Roosevelt rohkem kui poolte kuid vähema kui kahe kolmandiku delegaatide hääled. Seejärel lubas Roosevelt anda asepresidendi koha Garnerile, kelle kontrolli all olid Texase ja California hääled. Garner hakkas Roosevelti toetama pärast kolmandat hääletust ning Roosevelt saavutas nominatsiooni neljandal hääletusel. Pärast nominatsioonist teadasaamist lendas Roosevelt New Yorgist Chicagosse, mis tegi temast esimese suure partei presidendikandidaadi, kes võttis nominatsiooni isiklikult vastu. Roosevelti kohalolek üritusel oli hädavajalik, et näidata end jõulisena hoolimata füüsiliselt invaliidistavast haigusest, mida ta põdes.
Pärast konventi võitis Roosevelt mitme progressiivse vabariiklase, sealhulgas George W. Norrise, Hiram Johnsoni ja Robert La Follette juuniori poolehoiu. Ta parandas suhteid ka partei konservatiivse tiivaga ning isegi Al Smith nõustus Roosevelti ja Garnerit toetama. See, kuidas Hoover niinimetatud Bonus Army' t kohtles, kahjustas veelgi tema populaarsust – ajalehed üle kogu riigi taunisid jõu kasutamist kokkutulnud veteranide laiali ajamiseks.
Roosevelt sai valimistel 57% protsenti häältest ning võitis 44 osariigis. Ajaloolased ja politoloogid peavad 1932.–1936. aasta valimisi poliitiliseks ümberkorralduseks. Roosevelti võidu tegid võimalikuks uue kursi koalitsiooni loomine, väiketalunikud, lõunaosariikide valgenahalised, katoliiklased, ametiühingud, põhjaosariikide afroameeriklased (lõunaosariikides polnud mustanahalistel veel valimisõigust), juudid, haritlased ja liberaalid. Uue kursi koalitsiooni loomine muutis Ameerika poliitikat ning käivitas selle, mida politoloogid kutsuvad "uue kursi süsteemiks" või viienda partei süsteemiks. Kodusõja ja 1929. aasta vahelisel ajal olid demokraadid harva kontrollinud Kongressi mõlemat koda ning võitnud seitsmeteistkümnest presidendivalimisest vaid neli. Aastatel 1932–1979 võitsid demokraadid kaheteistkümnest presidendivalimisest kaheksa ja kontrollisid üldiselt mõlemalt Kongressi koda .thumb|Franklin Delano Roosevelt (1882–1945)
Presidentuur (1933–1945)
Presidendina määras Roosevelt kõrgetele kohtadele võimsaid mehi, kuid tegi kõik olulisemad otsused ise, sõltumata viivitustest, ebaefektiivsusest või pahameelest.
Üleminek ja atentaat
Roosevelt osutus valituks 1932. aasta novembris, kuid sarnaselt oma eelkäijatega astus ta ametisse alles järgmise aasta märtsis. Pärast valimisi püüdis president Hoover veenda Roosevelti loobuma suurest osast oma kampaaniaplatvormist ja toetama Hooveri administratsiooni poliitikat. Roosevelt keeldus Hooveri palvest töötada välja ühisprogramm majanduslanguse peatamiseks, väites, et Hooveril on võim tegutseda.
Ülemineku ajal valis Roosevelt Howe'i oma personaliülemaks ja Farley postpealikuks. Frances Perkinsist sai tööministrina esimene naine, kes määrati valitsuse liikmeks. Rahandusministriks sai Rooseveltile lähedal seisev vabariiklasest tööstur William H. Woodin, samas kui Roosevelt seadis välisministriks Tennessee osariigi senaatori Cordell Hulli. Harold L. Ickes ja Henry A. Wallace, kaks progressiivset vabariiklast, valiti vastavalt siseministriks ja põllumajandusministriks.
1933. aasta veebruaris pääses Roosevelt eluga Giuseppe Zangara mõrvakatsest, kes väljendas "vihkamist kõigi valitsejate vastu". Samal ajal kui Zangara üritas Roosevelti tulistada, lõi üks naine teda käekotiga. Roosevelti asemel haavas ta surmavalt Chicago linnapead Anton Cermaki, kes istus Roosevelti kõrval.
Esimene ametiaeg
Ajaloolased on Roosevelti programmi liigitanud "abiks, taastumiseks ja reformiks". Kümned miljonid töötud vajasid hädasti abi. Taastumine tähendas majanduse elavdamist normaalse tasemeni ning finants- ja pangandussüsteeme oli vaja reformida. Nn kaminavestluste – õhtuste raadiosaadete – kaudu esitas Roosevelt oma ettepanekud otse Ameerika avalikkusele. Saanud energiat omaenda võidust paralüütilise haiguse üle, kasutas ta püsivat optimismi ja aktiivsust rahvusliku vaimu uuendamiseks.
Esimene uus kurss (New Deal) (1933–1034)
Oma teisel ametisolekupäeval kuulutas Roosevelt välja neljapäevase riikliku "pangapüha", et lõpetada raha välja võtta soovivate hoiustajate tegevus. Ta kutsus 9. märtsil kokku Kongressi eriistungjärgu, mis võttis peaaegu ilma tähelepanuta vastu erakorralise pangandusseaduse. Seadus, mille olid eelnevalt välja töötanud Hooveri administratsioon ja Wall Streeti pankurid, andis presidendile volitused pankade avamiseks ja sulgemiseks ning andis Föderaalreservi pankadele loa pangatähti emiteerida. Ameerika Ühendriikide 73. Kongressi "esimesed 100 päeva" sisaldasid enneolematult palju seadusandlust ja seadsid mõõdupuu, mille vastu on võrreldud tulevasi presidente. Kui pangad esmaspäeval, 15. märtsil taas avati, tõusid aktsiahinnad 15 protsenti ja järgnevatel nädalatel tagastati pankade varahoidlasse üle 1 miljardi dollari, mis lõpetas pangapaanika. 22. märtsil kirjutas Roosevelt alla Culleni-Harrisoni seadusele, mis lõpetas kuiva seaduse kehtivuse.
Roosevelt lõi mitmeid asutusi ja meetmeid, mille eesmärk oli pakkuda abi töötutele ja teistele. Föderaalne hädaabiamet (FERA) jagas Harry Hopkinsi juhtimisel osariikide valitsustele abi. Avalike ehitiste amet (PWA), mida juhtis siseminister Harold Ickes, kontrollis suuremahuliste avalike ehitiste, näiteks tammide, sildade ja koolide ehitamist. Kõigist New Deali ametitest populaarseim – ja Roosevelti lemmik – oli Tsiviilalalhoiu korporatsioon (CCC), mis palkas maapiirkondade projektidesse tööle 250 000 töötut meest. Roosevelt laiendas ka Hooveri rekonstrueerimise finantskorporatsiooni, mis rahastas raudteid ja tööstust. Kongress andis Föderaalsele kaubanduskomisjonile (FTC) laialdased reguleerimisvolitused ja pakkus hüpoteeklaenu soodustusi miljonitele talunikele ja majaomanikele. Roosevelt asutas ka põllumajanduse kohandamise ameti (AAA), et tõsta kaupade hindu, makstes põllumeestele maa harimata jätmise ja karja vähendamise eest. Tihtilugu künti saak mulla alla ja kariloomad tapeti. Samal ajal surid paljud ameeriklased nälga ja kandsid räbalaid; kriitikud nimetasid sellist poliitikat "üdini idiootseks". Positiivse poole pealt ei aidanud miski rohkem taluperekondi isolatsioonist päästa kui maaelu elektrifitseerimise amet (REA), mis tõi miljonitesse maakodudesse elektri, millele järgnes oluline elujärje paranemine (nt raadiod ja pesumasinad).
1933. aasta riikliku tööstuse taastamise seaduse (NIRA) eesmärk oli majandusreform. Sellega taheti lõpetada halastamatu konkurents, sundides tööstusi kehtestama miinimumhindu, konkurentsivastaseid kokkuleppeid ja tootmispiiranguid. Tööstusharude juhid pidasid reeglite üle läbirääkimisi NIRA ametnikega, kes peatasid monopolivastased seadused tingimusel, et töölisetele makstakse paremat palka. Ülemkohus kuulutas 1935. aasta mais Roosevelti meelehärmiks üksmeelse otsusega NIRA põhiseadusevastaseks. Roosevelt reformis finantsregulatsioone Glassi-Steagalli seadusega, luues säästuhoiuste tagamiseks Föderaalse hoiuste kindlustamise korporatsiooni (FDIC). Seadus piiras ka kommertspankade ja väärtpaberifirmade vahelisi seoseid. 1934. aastal loodi väärtpaberitega kauplemise reguleerimiseks väärtpaberi- ja börsikomisjon, telekommunikatsiooni reguleerimiseks aga Föderaalne sidekomisjon (FCC).
Roosevelt püüdis oma kampaanialubadust pidada riigieelarvet kärpides. See hõlmas sõjaliste kulutuste vähendamist 752 miljonilt dollarilt 1932. aastal 531 miljonile dollarile 1934. aastal ja veteranide hüvitiste kulude kärpimist 40% võrra. 500 000 veterani ja leske eemaldati pensioninimekirjadest, ülejäänutel vähendati hüvitisi. Kärbiti avaliku sektori palku ning vähendati kulutusi teadusele ja haridusele. Veteranid olid hästi organiseeritud ja avaldasid tugevalt pahameelt, mistõttu enamik hüvitisi taastati või suurendati 1934. aastaks. Veteranide rühmitused, nagu Ameerika Leegion ja Välissõdade Veteranid saavutasid eesmärgi muuta 1945. aastal tasumisele kuuluvad hüvitised kohe kättesaadavaks rahaks, kui Kongress tühistas presidendi veto ja võttis 1936. aasta jaanuaris vastu preemiaseaduse. See pumpas tarbimismajandusse rahahulga, mis moodustas 2% SKTst ja avaldas olulist stimuleerivat mõju.
Teine ametiaeg
1936. aastal olnud valimised võitis Roosevelt ülekaalukalt, peaaegu kõikides osariikides. Uue kursi reformidele hakkas tekkima vastupanu keskklassi seas. Demokraatlik Partei hakkas järjest enam tunduma töölisparteina, mis tahtis oluliselt riigi majandusse sekkuda. Vastupanu süvendas ka Roosevelti ametiühingutevastane hoiak. Selle eredaim näide on see, et Tööstuskomitee hoidis töölisi tehastes streikide ajal kinni. 1937. aastal hakkas majandus langema. See upitati küll poole aastaga jälle püsti. 1938. aastal lõpetati uue kursi reformid.
Kadaka tänav
Kadaka tänav on mitme Eesti tänava nimi.
Franklin D. Roosevelt
Neljas ametiaeg
1944. aastal valiti ta neljandat korda presidendiks.
Välispoliitika
thumb|250px|Jalta konverents, 1945 Kuigi USA ei kuulunud Rahvasteliitu, polnud Roosevelt välispoliitikas passiivne. Ta tunnustas Nõukogude Liitu. Ta oli vastu Jaapani Ida-Aasia vallutustele. Ta toetas „hea naabri poliitikat“, mis tähendas, et lõpetaatakse otsene sekkumine Ladina-Ameerika ellu. Sellepärast toodi 1934. aastal Kuubalt väed välja.
USA siiski isoleerus Euroopast ja sealsetest probleemidest. Ta võttis 1937. aastal vastu neutraalsusseaduse, mis keelas anda laene ja sõjavarustust sõjaohus riikidele, sealhulgas Prantsusmaale ja Suurbritanniale.
Kui puhkes Teine maailmasõda, hakkas ta siiski tegutsema ning sõlmis 1940. aastal liidu Suurbritanniaga. Toimus kaks liitlaste konverentsi, Teheranis ja Jaltas. Jaltas lubas ta Nõukogude Liidul sõjaliselt kontrollida Ida-Euroopat ja Saksamaa poolitada.
Surm
Pingutustest hoolimata ei jõudnud Roosevelt näha maailmasõja lõppu. Sel ajal ta ei olnud palju avalikkuse ees, isegi mitte neljanda presidendikampaania ajal. Siiski suutis ta need napilt võita. Järgmise aasta 12. aprillil suri ta Warm Springsis ajuverejooksu.
Stéfanos Stefanópoulos
Stéfanos Stefanópoulos (1898 – 4. oktoober 1982) oli Kreeka poliitik, peaminister 17. septembrist 1965 kuni 22. detsembrini 1966.
Desorptsioon
Desorptsioon on adsorptsiooni ja absorptsiooni (koosvõetuna sorptsiooni) pöördprotsess.
Tulemasin
pisi|paremal|Zippo tulemasin Tulemasin (inglise keeles lighter) ehk välgumihkel on kaasaskantav seade, mille abil on võimalik tekitada leeki. Välgumihkel koosneb plast- või metallanumast, mis on täidetud põleva vedeliku või rõhu all oleva gaasiga. Tänapäeval leidub tulemasinaid, mis tekitavad sädet ränikivi või elektriga. Tulemasina kasutusvaldkond on suur, peamiselt kasutatakse seda esemete süütamiseks, nagu sigaretid, ilutulestik ja küünlad.
Ajalugu
1823. aastal leiutas saksa keemik ja Jena ülikooli professor Johann Wolfgang Döbereiner ühe varaseima tulemasina. Välimuselt ei sarnanenud see tänapäeva tulemasinaga. See välgumihkel oli erakordselt populaarne toode, mida müüdi 1820. aastatel väidetavalt üle miljoni ühiku. Keemilise reaktsioonina tootis välgumihkel süttivat vesinikugaasi plaatinast katalüsaatorisse, mis omakorda põhjustas gaasi süttimise ning tulemusena tekkis pidev leek.
1930. aastatel oli kõige levinumaks kütuseelemendiks tulemasinates ligroiin ehk toorbensiin, mida oli võimalik toota naftast. 1930.–1940. aastatel hakati tootma tulemasinaid, mis kasutasid ligroiini asemel butaani. Kõige esimesed butaantulemasinad tootis USA firma Ronson.
Leiutaja George G. Blaisdell tutvustas 1933. aastal tulemasinat, millest sai üks maailma edukamaim toode. Ta leiutas esimese Zippo tulemasina, mille disain osutus nii populaarseks, et ka tänapäevased Zippod on enamjaolt säilitanud algse välimuse.
BIC tõi 1973. aastal turule uut tüüpi ühekordse kasutusega tulemasina, mille eesmärgiks oli konkureerida sel ajal populaarse, kuid suhteliselt kalli, metallkorpuses Zippoga. BIC ühekordne välgumihkel saavutas suure populaarsuse ja on tänapäevani laialt levinud. Ühekordselt kasutatavad tulemasinad sobisid ideaalselt kiiresti liikuvasse ühiskonda, kuna need ei vajanud korduvtäitmist ning neid oli lihtne ära visata.
Adsorbent
Adsorbent ehk adsorbeeriv aine on suure eripindalaga, vees lahustumatu aine, mis koondab oma pinnale teist ainet (adsorbaati).
Tuntud adsorbendid on nt bentoniit, alumiiniumoksiid, silikageel, aktiivsüsi.
Viited
Adsorption
VSDTP VI kongress
VSDTP VI kongress oli 1917. aasta juulis Moskvas toimunud ülevenemaaline bolševike parteiorganisatsioonide kogunemine, mis toimus terava võimuvõitluse olukorras pärast Veebruarirevolutsiooni bolševike, esseeride ja menševike vahelise ajutise koostöö tingimustes.
Alates VI kongressist kuni Nõukogude Liidu lagunemiseni toimusid kõik VSDTP ja NLKP kongressid Moskvas.
Kongressi VSDT(b)P Keskkomitee
VSDTP VI kongressil 3. augustil 1917 valitud VSDT(b)P Keskkomitee:
VSDT(b)P Põhja-Balti oblasti komitee esindus
Eestimaa kubermangu bolševikke esindasid VI kongressil VSDT(b)P Põhja-Balti komitee saadikud Ivan Rabtšinski ja Kovvi.
Väljavõte nende esitatud ülevaatest Eestimaa bolševike tegevusest:
Ivano-Frankivsk
Ivano-Frankivsk (vene Ивано-Франковск Ivano-Frankovsk) on linn Ukrainas, Ivano-Frankivski oblasti ja Ivano-Frankivski rajooni halduskeskus, mis asutati kindlusena 1663 nimega Stanisławów.
Aastatel 1793 kuni 1918, kuuludes Austria-Ungari riigi koosseisu kandis linn nime Stanislav, pärast Esimest maailmasõda läks Austria-Ungari riigi lagunemise tulemusena kuni 1939. aastani Poola riigi koosseisu ning kandis poolapärast nime Stanisławów.
Linnas on sündinud 2015. aasta Nobeli kirjandusauhinna laureaat Sviatłana Aleksijevič.