cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
40 kiri
Kirja tekst
Võib arvata, et Eestis elavatel venelastel, ukrainlastel, valgevenelastel ja teistel mitte-eesti rahvusest elanikel on raskusi etnilise identiteedi leidmisega – nad on väga mitmekesist rahvuslikku, geograafilist ja sotsiaalset päritolu. Eestlaste ja teiste rahvaste psühholoogilised erinevused on seni jäänud täiesti uurimata. Tihti ülehinnatakse saavutatud ühtsuse sügavust. Sageli tekivad rahvuslikud konfliktid vaid sellest, et inimesed ei mõista üksteise käitumist ja tõlgendavad seda valesti. On äärmiselt oluline teada rohkem Eestisse emigreerunud inimeste sotsiaalsetest, etnilistest ja kultuurilistest probleemidest ning sellest, kuidas need on seotud eestlaste samalaadsete probleemidega.
Samuti peaksime teada saama ja avalikult kõnelema ning kirjutama sellest, mis teisi häirib eestlaste suhtumises ja käitumises. Mõlema peamise rahvusrühma vahel ilmneb usaldamatust ja sellel pinnal levivad eelarvamused, stereotüüpsed eksikujutelmad ning kuulujutud, mis taas osutab vajadusele saada ja levitada olukorrast objektiivset informatsiooni. Tõe defitsiit on ohtlikumaid defitsiite.
Eestlaste rahvustunne on mõnelt kohalt äärmiselt hell ja siin võib hoolimatusel olla eriti tõsiseid tagajärgi. Eestlaste ülitundlikkust eriti oma keele suhtes seletab see, et aastasadu on siinsed sakslastest valitsejad suhtunud eesti keelesse põlgusega ja terve eelmise sajandi on eestlasi algul sakslaste, hiljem tsaarivõimude poolt püütud veenda emakeelse kultuuri võimatuses, otstarbetuses ja kahjulikkuses. Eestlased lõid omakeelse kultuuri saksa mõisnike ja tsaarivõimude mõnitusele ja survele vaatamata ning seeläbi on eesti keel eestlastele kättevõideldud I n i m v ä ä r i k u s e sümbol. Eestlasega saab siin lähemalt suhelda vaid see, kes oskab nende keelt või vähemalt avaldab selgesti oma lugupidamise selle vastu. Inimene, kes elab aastaid Eestis ja on lugupidamatu eesti keele ja kultuuri vastu, solvab sel kombel tahes või tahtmata, teades või teadmata, eestlaste inimväärikust. Suhtumine eesti keelde on üks sõlmküsimusi eestlaste ja teiste rahvusrühmade vahekordade kujundamisel Eestis.
Et vältida Tallinnas asetleidnud sündmuste kordumist ja leevendada olemasolevaid rahvuste vahelisi pingeid, tuleks kõigepealt võtta midagi ette eestlaste kõikumalöönud oleviku- ja tulevikukindlustuse taastamiseks ja selle tagamiseks, et Eesti põliselanikele jääks alati otsustav sõna oma maa ja rahva tuleviku kohta. Küsimus Eestimaa tulevikust ei tohiks jääda üleliiduliste ministeeriumide, peavalitsuste ja teiste ametkondade otsustada. Kõigile suurematele sotsiaalmajanduslikele ettevõtmistele, näiteks suurte tööstusettevõtete rajamisele või laiendamisele peaks eelnema võimalike sotsiaalsete, psühholoogiliste ja ökoloogiliste tagajärgede uurimine ja avalik arutelu.
Revolutsioonist alates on eesti keelel olnud konstitutsioonilised tagatised ja teda on kasutatud ametliku keelena kogu Eesti alal kõigi avaliku elu valdkondades. Igal Eesti NSV piirides elaval eestlasel on olnud enesestmõistetav õigus eestikeelsele kesk- ja kõrgharidusele ning emakeele kasutamisele asjaajamises nii kõnes kui kirjas. Arvame, et selle printsiibi seadusandlik fikseerimine Eesti NSV Ülemnõukogu poolt normaliseeriks oluliselt praegust ebatervet õhkkonda.
Rahvuslikud konfliktid võivad kergesti viia usaldamatuse ja viha eskalatsioonini ja muuta võimatuks ühiskonna rahuliku arenemise. Seda saab tagada ainult kõigi siinsete rahvusrühmade koostöö. Sellepärast peame möödapääsmatuks tekkinud olukorra ausat ja sügavat analüüsi. Me soovime, et Eesti saaks ja jääks maaks, kus ükski inimene ei peaks tundma solvanguid ja takistusi oma emakeele või päritolu pärast. Kus rahvusrühmade vahel on mõistmine ning pole vihkamist, maaks, kus valitseb kultuuriline ühtsus mitmekesisuses ja keegi ei tunne oma rahvustundeid või kultuuri ohustatuna.
Tallinn–Tartu
28. oktoobril 1980. a.
Levik
Läkitus oli adresseeritud ajalehtedele Pravda, Rahva Hääl ja Sovetskaja Estonija. Ükski neist ei avaldanud seda. Samuti ei käsitlenud 40 kirja ükski teine Nõukogude Liidus ilmuv väljaanne. Eestis levis kiri kiiresti ja ulatuslikult omakirjastuslikul teel.
Välismaal ilmus kiri esimest korda 10. detsembril 1980 Eesti Päevalehes Stockholmis, järgmisel aastal ka pagulasajakirjas Tulimuld 1981, nr 4. Hiljem levitati kirja ka inglise keeles.
Eesti üldsuseni jõudis kirja tekst eeskätt välisringhäälingu saadete kaudu. Vabadusraadio Münchenis avaldas kirja oma saateis täies mahus kõigepealt 11. detsembril 1980 ja kordas hiljem ka teistes keeltes. Ameerika Hääl Washingtonis tegi üksikasjaliku ülevaate 23. detsembril 1980, kusjuures kirja ettelugemise ajaks peatati Tallinnas jaama segajate töö. Enamik 40 kirja käsikirjalistest koopiatest olid mahakirjutused eetrist.
Eestis ilmus kiri esimest korda ajakirjas Vikerkaar (1988, nr 7) koos Rein Ruutsoo ja Lembit Valdi kommentaaridega.
Mõju
40 kirja järelmid olid kaugeleulatuvad: sõnastades mõõdukalt Eesti haritlaskonna erimeelsuse kehtiva ühiskondlik-poliitilise korraga, tõstis 40 kiri eestlaste moraali ja tugevdas rahva sidet oma kultuurieliidiga. Kaasaegsete poliitikavaatlejate (näiteks sovetoloog Jaan Pennar) ja isegi kommunistlike ajaloolaste (näiteks Olaf Kuuli) hinnangul oli 40 kirja lugu EKP Keskkomiteele valus löök ja sundis okupatsioonivõime leevendama Eesti venestamise poliitikat.
Vastumeetmed ja sanktsioonid
Novembris 1980 algasid Eesti NSV võimude, täpsemalt EKP Keskkomitee vastumeetmed 40 kirjale: allakirjutanuid üritati mõjutada vestlustega töökohal, parteikomitees või -algorganisatsioonis ja ülekuulamistega KGB-s või prokuratuuris, et nad loobuksid oma allkirjast. Enamik mõjutatutest survele ei allunud. (Vt Sirje Kiini, Rein Ruutsoo, Andres Tarandi raamat "40 kirja lugu") Jaan Kaplinski kui ühe oletatava autori juures korraldas KGB 6. novembril läbiotsimise. Neli läkitusele allakirjutanud haritlast vallandati. Muid kannatusi "Avalik kiri Eesti NSV-st" ühelegi autorile ei toonud.
Hiljem püüdsid võimud üles võtta ka 40 kirja välismaale toimetanute jälgi, kuid algatatud kriminaalasjas ühtki süüdlast vastutusele võtta ei õnnestunud.
Augustis 2022 oli elus 24 kirjale allakirjutanut.
Detaile kirja koostamisest ja allkirjade kogumisest
2015. aastal pöördus Sirje Kiin ajakirja Looming toimetuse poole ettepanekuga avaldada tema kirjutis 40 kirja koostamisest ja allkirjade kogumisest, millest ajakirja toimetus keeldus osutusega sellele, et kirjutis sisaldab isikuvastaseid insinuatsioone. Sirje Kiini kirjutis ilmus ajalehes Eesti Ekspress 25. novembril 2015. Autor kirjeldab, kuidas kultuuritegelased allkirjade kogumise ajal käitusid ja missuguste põhjendustega keeldusid kirjale alla kirjutamast Jaak Jõerüüt, Hando Runnel jpt.
Vladislav Vinogradov
Vladislav Petrovitš Vinogradov (vene keeles Владислав Петрович Виноградов; 11. september (vkj 29. august) 1899 Kuznetsovo, Tsarevokokšaiski maakond, Kaasani kubermang – 13. aprill 1962 Moskva) oli Nõukogude Liidu sõjaväelane ja malefunktsionäär, intendanditeenistuse kindralleitnant (1943).
Vinogradovi isa Pjotr Vinogradov oli mari rahvusest vaimulik. Pärast isa surma kolis perekond Tšeboksarõsse. Vinogradov võttis osa esimesest maailmasõjast ja kodusõjast. 1920. aastal määrati ta Tšuvaššia sõjakomissari abiks. Aastatel 1927–1930 oli ta Frunze-nimelise Sõjaväeakadeemia tagala ja varustuse teaduskonna kuulaja.
Vinogradov juhtis aastatel 1947–1949 Üleliidulist Male-kabesektsiooni, 1952–1954 Üleliidulist Malesektsiooni ja 1961. aastast kuni oma surmani oli ta NSV Liidu Maleföderatsiooni esimees.
Ta on maetud Novodevitšje kalmistule. pisi|100px|[[Rumeenia Krooni orden]]
26. märts
26. märts on Gregoriuse kalendri 85. (liigaastal 86.) päev. Juliuse kalendri järgi 13. märts (1901–2099). Aasta lõpuni on 280 päeva.
Harlem
pisi|Harlemi kaart Harlem on New Yorgi linnaosa Manhattanil.
1920. aastatest on Harlem olnud afroameeriklaste kultuuri ning ettevõtluse keskus.
Mõnikord nimetatakse Harlemiks Manhattani põhjaosa tervikuna, kuid traditsiooniliselt on Harlemi piirideks põhjas 155. tänav, idas East Riveri, lõunas Broadway Riverside Churchist kuni Hudsoni jõeni ja läänes Hudsoni jõgi
Ajalugu
Praeguse Harlemi ala asustasid esimestena Euroopast saabunud hollandi asunikud, kes 1658. aastal panid oma asula nimeks Nieuw Haarlem, Hollandi linna Haarlemi järgi.
Vladimir German
Vladimir Jevgenjevitš German (vene keeles Владимир Евгеньевич Герман; 10. november 1906 Iljinskoje, Vladimiri kubermang – 1988) oli Nõukogude Liidu malefunktsionäär, ajakirjanik ja literaat.
German oli aastatel 1939–1941 ja 1945–1947 Üleliidulise Male-kabesektsiooni esimees.
1932. aastal valiti ta NSV Liidu Ajakirjanike Liidu liikmeks. Ta töötas üle kolmekümne aasta kirjastuses Fizkultura i Sport.
German võttis osa Suurest Isamaasõjast. 1941. aasta juuni lõpul läks vabatahtlike pataljoniga rindele, hiljem sõdis kapteni auastmes polguluure komandörina. Oktoobris 1942 autasustati teda Punalipu ordeniga. Pärast sõda naasis endisele ametikohale.
.vn
.vn on Vietnami Interneti tippdomeen. Domeen on kasutusel alates 1994. aastast.
Höövelspoon
Höövelspoon (planed veneer) on ilusa tekstuuriga õhuke puidust leht, mis on saadud puidukiudude hööveldamisel spoonihöövelduspingil tavaliselt auruga pehmendatud vineeripakkude puutuja suunas. (1) Höövelspoon on mõeldud odava plaatmaterjali vääristamiseks ja dekoratiivseks katteks. Mida peenemad ja kõveramad on vineeripakud, millest spooni tehakse, seda väiksemad on saadavate spoonitükkide laiused. Näiteks karjala kase spooni laius on kõigest 30-50 mm. Höövelspooni toodetakse laiusega 60-120 millimeetrit ja paksusega 0,2-3,0 millimeetrit. Höövelspooni valmistatakse järgmistest puuliikidest: kask, pöök, pirn, vaher, mammutipuu, pärn, lepp, ameerika pähkel, haab, pappel, paju, künnapuu, tamm, jalakas, saar, lehis, mänd, kuusk. (1)
Spooni hööveldamine
Spooni hööveldamiseks kasutatakse horisontaalse-, vertikaalse-, kaldu- ja pöörleva supordiga spoonihöövelduspinke. Suport – lõikepingi osa, mille külge kinnitatakse lõikeriist või toorik ja mille vahendusel seda nihutatakse. (1) Spooni valmistamise ajal hööveldab lõiketera eelnevalt kinnitatud höövelpakku. Spoonilehed ladustatakse hööveldamise järjekorras. Kuiv spoon sorteeritakse automatiseeritud liinidel või käsitsi. Sellisel moel saadakse ettenähtud paksusega spoonilehed, mis peale kuivatamist asetatakse hööveldamise järjekorras sordi ja puuliigi järgi pakkidesse. (1) Spoonilehed ja pakid nummerdatakse, et saavutada spooni kuju ja värvuse ühtlust. Iga paki sees võib leiduda erineva pikkuse ja laiusega spoonilehti. Iga pakk tuleb siduda kahest kohast. Spoonilehtede pikkus ei tohiks olla väiksem kui 550 mm. Otstangentsiaalse spooni minimaalseks pikkuseks on kehtestatud 300 mm. Spoonilehtede minimaalne laius on 80 mm. (1)
Tehnilised nõuded höövelspoonile
Kõik höövelspoonile esitatud tingimused on reguleeritud riigi või ettevõtte/tellija poolt kehtestatud tehniliste nõuete ja standarditega. Kuna Eesti ega ühtset Euroopa standardit ei ole siis näitena tuuakse GOST 7-82 standardi nõuded. Olenevalt puidu kvaliteedist ja tema pikkusest ning laiusest jagatakse spoon GOST 2977-82 järgi 1. ja 2. sordiks. (1)
Pakkimine, transportimine ja hoidmine
Kõikidest puitmaterjalidest on höövelspoon erinevatele mehaanilistele, bakteriaalsetele ja seenkahjustustele ning niiskuse kõikumisele kõige vastuvõtlikum ja nõuab seega väga ettevaatlikku kohtlemist. (1) Tavaliselt asetatakse spoonilehed pakkidesse sorteeritult liigi, spoonitüübi ja sordi järgi. Pakis on lehed sellises järjekorras, nagu nad on saadud ühe paku hööveldamisel. Lehtede arv pakis ei tohi olla väiksem kui 10. Spoonipakk peab olema seotud ühest kohast, kui spooni pikkus on kuni 1m. (1) Kui spooni pikkus on üle 1 m, seotakse pakk kahest kohast sidumisnööriga või mõne muu materjaliga, mis tagab paki terviklikkuse. Ülemisele spoonilehele kantakse markeering, kus on kirjas puuliigi nimetus, spooni liik ja sort, spoonilehtede arv ja ruutmeetrid. (1) Spoon valitakse pakkidesse puuliigi, sordi ja paksuse järgi. Iga paki ümber mässitakse kaks kihti polümeerkilet või tugevat kahekihilist paberit, mis kinnitatakse kleeplindiga. (1) Spoonipakid asetatakse ühekordsetesse või taaskasutatavatesse pakenditesse. Spooni veetakse kinnistes transpordivahendites või konteinerites. Spooni tuleb hoida kinnistes ruumides - 40 °С kuni +50 °С juures. Õhuniiskus ei tohi olla üle 80 %. Pikemaajalise säilitamise korral on soovitatav hoida spooni ka valguse eest. (1)
Höövelspooni kasutusvaldkonnad
Höövelspoonil on väga palju erinevaid kasutusvaldkondi, nt mööbli ja interjöörielementide dekoratiivne pealistamine, pannoode ja mosaiikpiltide valmistamine, muusikariistade kaunistamine. Mööbli dekoratiivsel pealistamisel kaetakse esemed kallihinnaliste puuliikide höövelspooniga. See spoon valitakse välja tekstuuri ja värvuse järgi. Muusikariistade, mööbli või interjöörielementide kaunistamisel kasutatakse höövelspooni ornamentide, mustrite või pealeliimitud lisade/tükkide kujul. (1)
Denis Sassou-Nguesso
pisi|Denis Sassou-Nguesso Denis Sassou-Nguesso (sündinud 1943 Edous) on Kongo Vabariigi kindral, president aastatel 1979–1992 ja uuesti alates 1997. aastast. 2002. aastal toimunud presidendivalimistel sai ta üle 90% häältest, sest peamistel opositsioonikandidaatidel oli kandideerimine keelatud.
Höövelspoon
Kirjandus
(2) http://www.tkak.ee/oppematerjalid?get_file=1&files_id=367 (27.02.2020)
Denis Sassou-Nguesso
12. juulil 2009 toimunud presidendivalimistel valiti Denis Sassou-Nguesso 78,6 protsendiga häältest ametisse uueks 7-aastaseks ametiajaks.
15. septembril 2009 kaotas Denis Sassou-Nguesso Kongo Vabariigi peaministri ametikoha.
Oktoobris 2021 mainiti Denis Sassou N'Guessot "Pandora Papers" skandaalis. Rahvusvahelise ajakirjanike konsortsiumi andmetel oli ettevõte 1998. aastal, vahetult pärast Denis Sassou N'Guesso võimule naasmist. Väidetavalt registreeriti Inter African Investment Kariibi mere maksuparadiisis Briti Neitsisaartel. Denis Sassou N'Guesso eitab tervikuna, et tegemist on dokumentidega.
Elustiil
Sassou-Nguesso on tuntud oma pillava elustiili poolest. Teda on süüdistatud sadade sõjapõgenike ja mitmete opositsioonipoliitikute "kadumises" ning miljonite dollarite suuruse altkäemaksu võtmises.
Septembris 2005 selgus, et Sasson-Nguesso oli teinud 169 000 Suurbritannia naela suuruse hotelliarve ja maksnud sellest 100 000 naela sularahas. See summa oli märksa suurem kui 106 000 naela, mille Suurbritannia 2006. aastal Kongole humanitaarabiks andis. Maailmapank plaanis suurtes võlgades vaestele maadele võlalõdvendust, aga pärast uudise avalikuks tulekut võttis Maailmapanga juht Paul Wolfowitz Kongo võlalõdvendust saavate riikide nimestikust välja.
Juunis 2007 alustas Prantsusmaa politsei uurimist Sassou-Nguesso ja Gaboni presidendi Omar Bongo suhtes, sest neid kahtlustati miljonite naelade riigi raha kasutamist isiklikuks otstarbeks, et osta Prantsusmaal kinnisvara. Politsei andmetel on Sassou-Nguesso saanud varem Prantsusmaa omanduses olevalt naftaettevõttelt Elf sadade miljonite eurode ulatuses ebaseaduslikke makseid.
ATI CrossFireX
ATI CrossFireX (tuntud ka kui CrossFire) on AMD Graphics Product Groupi tehnoloogia, mis võimaldab graafika jõudluse suurendamiseks kasutada ühes arvutis samaaegselt kuni nelja Radeoni graafikakaarti. Graafikakaardid kasutavad teatud algoritmi, et moodustada oma kujutisosa, mida edastatakse oma puhvermälust master-kaardi kiipi. See kiip ühendab iga graafikakaardi kujutised ja saadab väljundisse lõpliku kaadri.
Konfiguratsioonid
pisi|Crossfire pistikud Radeon 2600XT peal
Esimene põlvkond
CrossFire'i esimene põlvkond toodi turule 27. septembril 2005. Süsteem vajas CrossFire toetusega emaplaati koos kahe ATI Radeon PCI Express graafikakaardiga. Radeon x800s, x850s, x1800s ja x1900s tulid välja nii tavalise versioonina kui ka integreeritud master toetusega (CrossFire Edition). Master võime tähendab, et kaardil on viis lisakiipi kujutise osade liitmiseks. Osta oli vaja Master kaart koos tavalise graafikakaardiga. Master-kaardi komplektis oli kaasas spetsiaalne DVI-signaalide liitmise pistik, millega kaks kaarti ühendati kuvari külge. Seda tonglit kasutati sillana mõlema kaardi vahel. See saatis lõpetamata pilte kaartide vahel ja lõpetatud pilte kuvarisse. Madala otsa Radeon x1300 ja x1600 kaartidel ei ole CrossFire Editionit, aga seda saab tarkvara kaudu võimaldada (emaplaadi standardseid PCI Expressi pesi kasutades). Alluvad (slave) graafikakaardid peavad kuuluma sama master-kaardi seeriasse.
Esimene ATI graafikakaart CrossFire toega oli Radeon X850 XT. Maksimaalne lahutus oli piiratud 1600×1200, 60 Hz või 1920×1440, 52 Hz, sest kasutati Silicon Image'i kiipi (Sil 163B TMDS). See oli tõsine probleem inimestele, kes tahtsid kõrge lahutusega mänge mängida kineskoopkuvariga, ja ka neile, kellel olid laiekraaniga LCD-kuvar. Selle pärast oli maksimaalne lahutus 1280×1024, aga see ei õigustanud CrossFire hinda. CrossFire järgmine põlvkond (x1800 master-kaardid) kasutas kahte liitkiipide komplekti ja spetsiaalset kahekordse ribalaiusega dual-link DVI Y-dongle 'it, et kaartide vahel andmevahetuskiirust kahekordistada. See tõstis maksimaalset lahutust ja kaadrisagedust. pisi|Kaks ATI CrossFire toega ATI Radeon HD 5870 kaarti
Teine põlvkond (tarkvara CrossFire)
ATI CrossFire Xpress 3200 emaplaadi kiibistikku kasutades ei vajanud iga "CrossFire Ready" kaart enam master kaarti (Radeon x1900 seeria välja arvatud). CrossFire Xpress 3200-ga on tavalisi kaarte kasutades võimalik CrossFire süsteemi teha PCI-E siini ühendust kasutades. See on x1300 CrossFire'ga sarnane, sest kasutatakse PCI Expressi siini, kuid Xpress 3200 oli tehtud madala latentsuajaga ja kiirete kaartide vahel ühendamiseks. Samal ajal jõudlus aga vähenes. Tarkvaralist CrossFire režiimi saab kasutada kõikide X1900s-ist varasemate kaartidega, välja arvatud X1800 (draiveritoe puudumise tõttu).
Praegune põlvkond (CrossFireX)
Varem moodustati CrossFire-süsteem graafikakaartide tagaküljel Y-tonglite ühendamise teel. Pärast AMD Spider platvormi avalikustamist 19. novembril 2007 toetas CrossFire rohkem kaarte – nüüd võimaldas tehnoloogia kasutada 4 kaarti 790FX kiibistikuga. Nimi muutus CrossFire-ist CrossFireX-iks. Praegu kasutab süsteem spetsiaalsed ribakujulisi paindlikke sildasid, mis asuvad kaartide äärtes, nagu SLI puhul, kuid teistsuguse ehituse ja loogikaga. Erinevalt CrossFire´st, ei eksisteeri enam terminit master-kaart (CrossFire ajal oli kasutajal vaja osta üks master-kaart ja teine tavaline kaart, et CrossFire-süsteemi teha). Nüüd on võimalik kasutada ka kahte tonglit (ühe asemel). Sellest jõudlus enam ei sõltu.
Hybrid CrossFire
CrossFire-süsteemil on ka hübriidrežiim. See ühendab AMD põhjasilla arhitektuuri kaudu integreeritud graafikakaardi eraldiseisva graafikakaardiga, mis seda võimalust toetab. Nüüdisaegse põlvkonna nimi on Hybrid CrossFireX ja see on jõukohane integreeritud AMD kiibistikega emaplaatidele (7 ja 8 seeria IGPd). See võimaldab ühendada diskreetse graafikakaardi IGPga jõudluse tõstmiseks. Selle side tulemuseks on ka voolutarbe vähenemine 2D-graafikaga programmides ja 25–200% jõudluse kasv 3D-graafikas.
SuperTiling
pisi|SuperTiling algoritmi skeem Pilt jagatakse ruuduteks (32×32 pikslit) ja näeb välja nagu malelaud. Igat ruutu töötleb üks graafikakaart.
Scissor
pisi|Scissori algoritmi skeem Kujutis jagatakse mitmeks osaks, mille arv vastab graafikakaartide arvule. Iga osa töödeldakse täielikult ühe graafikakaardiga (nii geomeetriline kui ka graafiline kujutis jagatakse osadeks). Nvidia SLI-s nimetatakse seda algoritmi Split Frame Rendering.
Alternate Frame Rendering
pisi|Alternate Frame Rendering algoritmi skeem Kaadrite töötlemine toimub järjekorra järgi: esimene graafikakaart töötleb ainult paariskaadrid, kuid teine ainult paaritud. Aga sellel algoritmil on puudus, nimelt võib üks kaader olla lihtne aga teine keeruline. Seda algoritmi kasutatakse ka nVidia SLI-s.
SuperAA
Selle algoritmi eesmärk on tõsta pildi kvaliteeti. Kõik graafikakaardid genereerivad ühte pilti erinevate silumise režiimidega. Seejärel kõik saadud pildid ühendatakse ja näidatakse. Niimoodi on võimalik saada maksimaalse selguse ja kvaliteediga pilti. Saadaval on 8×, 10×, 12× ja 14× silumise režiimid. Nvidia SLI-s nimetatakse seda SLI AA.
Joseph Kabila
thumb|Joseph Kabila Joseph Kabila Kabange (sündinud 4. juunil 1971) on Kongo Demokraatliku Vabariigi poliitik, aastatel 2001–2019 president.
Pärast keskkooli lõpetamist teenis Joseph Tansaanias sõjaväes ja õppis Ugandas Makarere ülikoolis. 1996. aasta oktoobris alustas tema isa Laurent-Désiré Kabila kampaaniat Mobutu Sese Seko kukutamiseks ja Joseph lõi selles kohe kaasa. Ta juhtis kurikuulsat lapssõdurite väeüksust, mis osales tähtsates lahingutes teel pealinna Kinshasa suunal. Vabastusarmee sai logistilist ja sõjalist abi Angolalt, Rwandalt, Zimbabwelt ja Ugandalt. Mobutu Sese Seko režiim varises kiiresti kokku ja Laurent-Désiré Kabila sai uueks presidendiks.
Joseph Kabila jätkas õpinguid Rahvavabastusarmee Riigikaitseülikoolis Pekingis. Pärast sealt naasmist 1998 anti talle kodumaal kindralmajori auaste ja ta määrati Kongo DV relvajõudude staabiülema asetäitjaks. 2000 määrati ta Kongo DV maavägede staabiülemaks.
Ta sai presidendiks pärast oma isa tapmist 26. jaanuaril 2001. Temast sai maailma esimene 1970. aastatel sündinud valitsusjuht. Ta jäi maailma noorimaks valitsusjuhiks mitmeks aastaks, kuni 8. jaanuaril 2004 sai Dominica peaministriks Roosevelt Skerrit, kes oli sündinud 8. juunil 1972.
28. märtsil 2003 toimus Kinshasas riigipöördekatse, mis samal päeval maha suruti. 11. juunil 2004 toimus teine riigipöördekatse, mida juhtis major Eric Lenge. Lengel õnnestus isegi riigiraadio kaudu teatada, et valitsus saadetakse laiali, aga siiski surusid valitsusele ustavad väed sellegi mässu kiiresti maha.
15. novembril 2006 toimunud presidendivalimistel saavutas Kabila võidu ja valiti tagasi. Ta kogus 58% häältest vastaskandidaadi Jean-Pierre Bemba 42% vastu.
2021. aasta oktoobris kaitses Joseph Kabila Johannesburgi ülikoolis magistritöö ning sai riigiteaduste ja rahvusvaheliste suhete magistrikraadi.
Tui Hirv
pisi|Tui Hirv esitlemas raamatut "Minu Reykjavík" [[Solarise keskuse Apollo raamatupoes Foto: Ave Maria Mõistlik, 7. juuli 2015 ]] Tui Hirv (sündinud 5. mail 1984) on eesti laulja, muusikakriitik ja kirjanik.
Elulugu
Ta õppis aastatel 1991–1999 Tallinna Inglise Kolledžis ja keskkoolis aastatel 1999–2002 Tallinna Prantsuse Lütseumis. Nõmme Muusikakooli lõpetas ta klaveri erialal 1999. aastal.
Ta õppis Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias laulmist ja muusikateadust ning sai bakalaureusekraadi laulu erialal Matti Pelo klassis (2007) ja magistrikraadi muusikateaduse erialal Urve Lippuse juhendamisel (2009). Magistritöö teema oli "Vokaalkammermuusika kontserdid Tallinnas aastatel 1987–2007 ja nende reputatsioon". Ta on end täiendanud Karlsruhes Leili Tammeli ja Reykjavíkis Marta Hrafnsdóttiri juures.
Muusiku ja muusikakriitikuna
Hirve tegevus kutselise muusikuna algas tütarlastekoori Ellerhein koosseisus (1996–2002), mil koos ERSO ja RAM-iga esitati ja salvestati vokaal-sümfoonilisi suurvorme Tõnu Kaljuste, Andres Mustoneni, Paavo Järvi, Anu Tali ja teiste juhatusel. Hooajal 2008/2009 laulis Tui Hirv Eesti Filharmoonia Kammerkooris (peadirigent oli Daniel Reuss, külalisdirigendid Mark Minkowski, Frieder Bernius, Stephen Layton jt) ning tegi kaasa kontserdireisid USA-sse ja Kanadasse, Horvaatiasse, Suurbritanniasse, Hongkongi, Lõuna-Koreasse, Austriasse ja Saksamaale, esitades ka sooloosi.
Vabakutselise lauljana on Hirv koostööd teinud Eesti ansamblitega Vox Clamantis, Resonabilis, Hortus Musicus, Heinavanker, Studio Vocale, PaukenfEst, Prezioso ning Islandi ansamblitega duo Harpverk ja Kammersveit Reykjavíkur. Nimetatud ansamblite koosseisus ja külalisena on Tui Hirv osalenud Arvo Pärdi, Helena Tulve, Galina Grigorjeva, Märt-Matis Lille, Liis Viira, Age Veeroosi ja Páll Ragnar Pálssoni teoste esiettekannetel.
Tui Hirv on tegev ka muusikakriitikuna (arvustused ajakirjas Muusika ja Eesti Päevalehes).
Isiklikku
Tema isa on luuletaja Indrek Hirv.
2013. aasta suvel kolis ta koos poeg Eirikuga Islandile Reykjaviki. Tui Hirve abikaasa on Islandi helilooja Páll Ragnar Pálsson, kellega ta tutvus viimase õpingute ajal Tallinnas.
Kõõm (ajaleht)
Ajaleht hakkas ilmuma 28. detsembril 1921 ja kandis alguses nime "Манчаары". 1923 sai praeguse nime ja hakkas ilmuma perioodiliselt. 1993. aastal ajaleht suleti, kuid 1994 hakkas jakuudi ajakirjanik Fedora Jegorova seda uuesti välja andma. Ilmumine katkes ka 2004. aastal ligi aastaks.
2007. aastal oli trükiarv 18 000. Ajalehte annab välja meediagrupp Sitim.
Abreviatuur
Abreviatuur (ladinakeelsest sõnast abbreviatura 'lühend' < abbrevio 'lühendan') on tinglik lühend sõnade algustähtedest või üksikutest elementidest. Muusikas on see lühend või lihtsustus noodikirjas.
Näiteid: ÜRO (Ühinenud Rahvaste Organisatsioon), TV (televisioon), EL (Euroopa Liit), LAV (Lõuna-Aafrika Vabariik), A.D. (Anno Domini – ladina keeles 'Issanda aastal'), CV (curriculum vitae – ladina keeles 'elukäik, elulugu').
Inglismaa ja Šotimaa monarhide loend
Monarhid
Inglismaa monarhid
Šotimaa monarhid
Inga Nõlvak
Inga Nõlvak (sündinud 27. septembril 1982 Haapsalus) on eesti basskitarrist ja raadiosaatejuht.
Inglismaa ja Šotimaa monarhide loend
Inglismaa ja Šotimaa monarhid
Kuninganna Elizabeth I surres päris Šoti kuningas James VI Inglismaa trooni. Sellest ajast on Inglismaal ja Šotimaal samad monarhid.
Inga Nõlvak
Lõpetanud Haapsalu Wiedemanni Gümnaasiumi 2001. aastal, mõni aasta enne seda Haapsalu Muusikakooli klaveri erialal. On õppinud Tartu Ülikoolis kasvatusteadusi ja kunstiajalugu.
Inglismaa ja Šotimaa monarhide loend
Protektoraat
Pärast Charles I hukkamist 1649 kuni restauratsioonini aastal 1660 ei valitsenud Inglismaad ja Šotimaad kuningad, vaid lordprotektorid.
Inga Nõlvak
Tegutseb ansamblis Honey Power bassimängijana.
Inglismaa ja Šotimaa monarhide loend
Inglismaa ja Šotimaa monarhid
1659 eemaldati Richard Cromwell võimult. Anarhia kestis Stuartite restauratsioonini 1660.
Marek Doronin
Marek Doronin (sündinud 9. jaanuaril 1983) on Eesti endine elukutseline korvpallur.
Inglismaa ja Šotimaa monarhide loend
Suurbritannia monarhid
1707. aasta Uniooni Aktiga liideti Inglismaa Kuningriik ja Šotimaa Kuningriik Suurbritannia Kuningriigiks.
Marek Doronin
Ta mängis G4S Eesti Korvpalli Meistriliigas klubi Tartu Ülikool/Rock meeskonnas.
Inglismaa ja Šotimaa monarhide loend
Hannoveri dünastia
Vastavalt Regulatsiooni Aktile said troonile Hannoveri troonipärija Sophie järeltulijad, olles lähimad protestantlikud sugulased kuninganna Anne'ile. Kuningaks sai Hannoveri kuurvürst Georg Ludwig.
Marek Doronin
Korvpallikarjääri alustas Doronin 1993. aastal Tartu KK-s Jüri Neissaare juhatusel. Seejärel sai Doronin lepingu Tartu Deltaga, mille nimeks sai hiljem Rock. Doronin loobus tippspordist 2016. aasta augustis.
Inglismaa ja Šotimaa monarhide loend
Suurbritannia ja Iirimaa Ühendkuningriigi monarhid
1801. aasta Uniooni Akt liitis Suurbritannia Kuningriigi ja Iirimaa Kuningriigi Ühendkuningriigiks.
Marek Doronin
Marek Doronin oli 2010. aasta seisuga ainus tegevkorvpallur, kes oli jõudnud vaid 28-aastaselt tulla 6 korda Eesti meistriks. Sportlaskarjääri jooksul tuli ta 7 korda Eesti meistriks ja võitis 8 korda Eesti karika.
Inglismaa ja Šotimaa monarhide loend
Windsori dünastia
Dünastia nime muudeti Saksamaa-vastase hoiaku märgiks I maailmasõja tõttu.
Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi monarhid
1922 Iirimaa iseseisvus. Kuningriigi nime muudeti vastavalt 1927.
Alejandro Giammattei
Alejandro Eduardo Giammattei Falla (sündinud 9. märtsil 1956) on Guatemala poliitik, alates 14. jaanuarist 2020 Guatemala president.
Ta on varem olnud Guatemala vanglasüsteemi direktor. Giammattei kandideeris presidendiks nii 2007., 2011., 2015. kui ka 2019. aastal; viimane kord tõi talle ka oodatud edu.
Loo staadion
Loo staadion on Harju maakonnas Jõelähtme vallas Loo alevikus asuv spordirajatis (staadion). Staadioni kompleksi kuulub 333 m pikkune tartaan kattega ringrada, kaugushüppe- ja kuulitõukepaik, kunstmurukattega jalgpalliväljak (Loo kunstmuruväljak) ja korvpalli- ning võrkpalliväljakud.
Staadioni omanik on Jõelähtme Vallavalitsus ja seda haldab OÜ Jõelähtme Varahaldus.
T-50
T-50 on aastatel 1941–1942 Nõukogude Liidus tootmises olnud kergetank, mis oli ettenähtud vägedes olevate kergetankide T-26 väljavahetamiseks ning esialgsete plaanide kohaselt pidi sellest saama kõige massilisemalt toodetud tank Punaarmees, nimelt kavatseti seda toota kuni 14 000 masinat.
Ajalugu
1940. aasta alguses võeti vastu otsus, töötada välja kergetanki projekt, millest pidi saama jalaväe saatemasin. T-50 projekteerimisel (aluseks võeti projekteeritud tank T-126SP (vene Т-126СП), tehase töönimega "Objekt 126") otsustati ära kasutada tanki T-26 Hispaania kodusõjas ja Talvesõjas saadud kogemused. Masina peakonstruktoriks sai L. S. Trojanov, kes tol ajal töötas Leningradis. 1940. aasta lõpuks oli valminud kaks katsemasinat ning pärast katsetusi ja ümberehitusi võeti tank 1941. aasta aprillis Punaarmee relvastusse. Suure isamaasõja alguseks ei olnud Leningradi "Vorošilovi nimelises tehases nr 174" toodetud veel ühtegi tanki T-50, faktiliselt toodeti alles tanke T-26. Raskusi tekkis diiselmootori V-4 tootmisel. Tohutute pingutuste hinnaga suudeti siiski teise poolaastaga valmis ehitada 50 tanki. Plaan tootmise laiendamist Moskva tehasesse nr 37 ei toonud ka suuremat edu. Nimelt, ei suutnud see tehas oma tootmist ümber seada 5 tonnistelt T-40-lt 14 tonnistele T-50-le.
Augustis 1941 evakueeriti tehas nr 174 suuremalt osalt Omskisse, kuid osaliselt ka Nižni Tagili ja Barnauli. Barnuali rajati kaks tehast, üks neist pidi hakkama tootma tanke T-50, teine aga sellele mootoreid V-4. 1942. aasta jaanuaris katkestati sealne T-50 ja nende mootorite tootmine. Tehas nr 174 Omskis suutis 1942. aasta alguses valmis ehitada 15 tanki ning siis mindi sealgi üle tankide T-34 tootmisele.
Tanki T-50 tehniline lahendus
Oma konstruktsioonilt erines T-50 tankist T-126SP-st vähe. Nagu ka viimasel, olid T-50 korpuse soomuslehed keevitatud ja paigutatud suure kaldenurga alla. Nurga alla paigutatud soomus lubas vähendada selle paksust ning selle tulemusena sai väiksema mootori võimsusega saavutada masinale suurem kiirus ja läbitavus. Korpuse ülemises esiseinas oli juht-mehaaniku vaatepiluga luuk, ümbruse jälgimiseks oli prismavaatlusseade, suunatav kuulipilduja aga puudus. Keevitatud torn oli voolujooneline, sirge tagaseinaga, kus paiknes luuk. Torni lae tagumises osas oli komandöritorn kuue vaatepiluga, mis olid kaetavad soomussiibritega. Meeskonda kuulus 4 meest, kellest 3 asusid tornis. Sihtur oli varustatud periskoopsihikuga ning kõik tankid oli varustatud raadiosaatjaga.
Tankil oli kasutatud individuaalset torsioonvedrustust ning rattad olid sisemiste amortisaatoritega. Surve maapinnale oli 0,57 kg/cm². Kliirens oli 350 mm.
Relvastuseks oli 45 mm 1934. aasta tankikahuriga 20K, mis oli varustatud poolautomaatse kiilulukuga. Mürsu algkiirus oli 757 m/s ning lennukaugus 4800 m. Suurtükki oli võimalik vertikaalselt liigutada −7 kuni +22...+25 kraadi, suurtüki ja torni liigutamine toimus käsiajamiga. 20K laskekiiruseks oli maksimaalselt 8–11 lasku minutis. Kahuriga oli paaris kaks kuulipildujat DT ning lahingukomplekti kuulus 150 mürsku kahurile ja 64 magasini (4032 padrunit) kuulipildujatele. Peale nende kuulus masina relvastusse meeskonna enesekaitseks veel ka 7,62 mm püstolkuulipilduja PPD lahinguvaruga 710 padrunit ja 24 käsigranaati F1.
T-50 – "Objekt 211"
1941. aastal töötati välja ja katsetati Leningradis Kirovi-nimelises tehases nr 185 oma versiooni tankist T-50, mis sai tehasenimetuseks "Objekt 211". Masina projekteerijaks oli A. S. Jermolajev ning sellel oli uus keevitatud korpus, millel puudus juht-mehaaniku luuk, oli vaid vaatepilu. Torn oli samuti keevitatud ning voolujoonelise ja koonilise kujuga. Relvastus ja jõuülekanded olid identsed tehase nr 174 omadega. Kirovi tehase tank oli veidi kergem, kuid olulist eelist see tankile ei andnud, kuna selle korpuse kuju oli ebaõnnestunud. Suure Isamaasõja alguses lõpetati Kirovi tehases kõik tööd tanki T-50 kallal ning valminud katsemasin saadeti Leningradi kaitsele.
Novuss
Novuss on lätlastel koroona nimetus, mida kasutatakse tihtipeale ka rahvusvahelisel tasandil, näiteks koroona rahvusvahelise alaliidu nimes (Federation International Novuss-Sport Organisation, lühendatult FINSO), mis on asutatud 2008. aastal. Kavatsuste protokoll kirjutati alla 2007 aasta Euroopa meistrivõistlustel Valmieras, asutamiskoosolek toimus märtsis 2008 Peterburis ning organisatsioon registreeriti Kölnis. Selle mängu alaliit on Eestis MTÜ Eesti Novuse Liit (ENL), http://novus.edicypages.com/.
Rinnalülid
thumb|300px|Tüüpiline inimese rinnalüli külgvaates
Rinnalülid (vertebrae thoracales) on selgroogsete selgroo keskosas paiknevaid lülid, mille külge kinnituvad roided.
Inimesel ja enamikul imetajatel on 12 rinnalüli.
Üldehitus
Rinnalüli koosneb lülikehast (corpus vertebrae) ja lülikaarest (arcus vertebrae), mille külge kinnitub seitse jätket: taga ogajätke (processus spinosus), külgedel kaks ristjätket (processus transversus), ülal kaks ülemist liigesjätket (processus articularis superior; loomadel nimetatud ka processus articularis cranialis) ja all kaks alumist liigesjätket (processus articularis inferior; loomadel nimetatud ka processus articularis caudalis).
Lülikehad paiknevad inimesel üksteise peal (loomadel üksteise järel) ja on eraldatud lülidevaheketastega; nad kannavad püstiasendis seismisel või kõndimisel keha raskust. Alumised (loomadel tagumised) liigesjätked toetuvad eelmise lüli ülemistele liigesjätketele, andes selgroole piiratud paindlikkuse. Ogajätke ei harune (erinevalt kaelalülidest), tema külge kinnituvad seljalihased. Lülikeha tagakülgedel paiknevad (mõlemal pool) vastavalt ülemine ja alumine roidmine lohk (fovea costalis superior ja inferior; loomadel nimetatud ka fovea costalis cranialis ja caudalis). Need moodustavad koos ristjätkel paikneva roidmise ristjätkelohuga (fovea costalis transversalis) liigese, millega roided on ühendatud selgrooga. Lülikaare all asub alumine lülisälk (incisura vertebralis inferior), mille kaudu selgroost väljuvad seljaajunärvid. Lülikeha ja lülikaare vahel asuvad lülimulgud (foramen vertebrale), mis selgroos moodustavad seljaajukanali.
Rinnalülid eri loomarühmadel
Kalade rinnalülid on veel muudest lülidest vähe eristunud ja neist saab kõnelda vaid tinglikult. Kahepaiksete rinnalülid on eeslohksed, lülikeha suhteliselt väike, lihastiku eripärade tõttu ogajätke väike ja mõnedel puudub hoopis. Lülikehi läbib kanal, kus paikneb seljakeeliku rudiment.
Sabakonnalistel esineb 9–60 rinnalüli, erinevalt muudest selgroogsetest väljuvad seljaajunärvid augu kaudu lülikaares.
Siugkonnalistel esineb kuni 150 rinnalüli, roided väikesed ja ristjätketega ühinenud.
Päriskonnalistest esinevad roided vaid iidkonlastel, ketaskeelkonlastel ja kärgkonlastel, ülejäänuil redutseerunud ja ristjätketega täielikult liitunud. Rinnalülide arv 1–7.
Alates roomajatest kasvavad ka rinnalülide omavahelised erinevused – tagumised rinnalülid on eesmistest pisut suuremad, ogajätke asend muutub piki selgroogu. Esimeste rinnalülide ogajätked on tahapoole kaldu, selja tagaosas vertikaalsed ja viimastel lülidel mõnikord veidi ettepoole kaldu (neid nimetatakse diafragmaatilisteks rinnalülideks, vertebrae anticlinales). Ogajätkete pikkus väheneb enamasti eest tahapoole, erandiks on näiteks pelükosaurused (Dimetrodon ja Edaphosaurus), kellel pikimad ogajätked asuvad keskel, ning kõik ogajätked on äärmuslikult pikenenud, moodustades üle poole kogu keha kõrgusest.
Sisalikel liigestuvad roided vaid rinnalülide ristjätketega.
Kilpkonnalistel on esimene ja viimane rinnalüli kokku kasvanud kilbiga.
Madude rinnalülide liigesjätked on väga väikesed, andes selgroole suurema paindlikkuse, samas on külgedel tekkinud sidemetega ühendatud lisajätked, mis annavad juurde tugevust. Seljakeeliku kanal lülikehades säilib vaid sfenodonil ja mõnedel gekolastel.
Lindude rinnalülisid on 3–10, nad on sadullülid, välja arvatud pingviinilistel, kellel esinevad opistotsöölsed rinnalülid. Mõnedel lindudel liituvad esimesed rinnalülid ühtseks seljaluuks (notarium), viimased lülid on aga enamasti (koos nimmelülide ja ristluulülidega) liitunud liitristluuks.
Imetajate rinnalülide arv on 11–18 (närilistel 11, putuktoidulistel, esikloomalistel ja enamikul kiskjalistest 12, koerlastel ja enamikul sõralistest 13, sigalastel 13–15, kabjalistel 18). Selgroolülid on lamelohksed. Reeglina esinevad ka diafragmaatilised rinnalülid, need puuduvad ahvilistel. Paljudel suurematel imetajatel esineb lülikeha küljel toiteava (foramen nutricium), mille kaudu toimub lüli verevarustus. Ogajätked kõrgeimad esimestel rinnalülidel (eriti kõrged seebudel ja piisonitel). Ogajätkete tipus esineb ogajätke köberus (tuberositas spinalis; välja arvatud kaslastel ja esikloomalistel). Esimesel ja viimasel rinnalülil esineb neljajalgsetel loomadel kõhtmine hari (crista ventralis), kuhu kinnituvad osad õla- ja vaagnavöötme lihased.
Inimese rinnalülid
pisi|Inimese rinnalülid selja poolt vaadatuna Inimese rinnalülidele on iseloomulik suurte silinderjate lülikehade olemasolu, mis seoses püstise kõnnakuga peavad kandma suuremat kaalu kui neljajalgsetel loomadel. Sellega on seotud ka alumiste lülide suuremad mõõtmed. Ülemine roidmine lohk on suhteliselt suurem kui alumine. Vasaku ja parema liigesjätke pinnad on paralleelsed, võimaldades keha kergesti ka külgsuunas painutada.
II rinnalüli keha on ümarama kujuga, ülemised roidmised lohud suuremad kui alumised, mõlemad poolkuuja kujuga. Ogajätke rohkem allapoole kaldu.
III–VIII rinnalüli sarnanevad II rinnalüliga, kuid muutuvad allapoole aegamööda massiivsemaks ning lülikehad horisontaallõikes veidi kolmnurksemaks.
IX rinnalüli ei liigestu mõnikord X roidega, siis puuduvad ka alumised roidmised lohud.
X rinnalüli liigestub ainult X roidega, puuduvad ülemised roidmised lohud. Ristjätke ei liigestu mõnedel inimestel roidega, sel juhul puuduvad ka ristjätke roidmised lohud.
XI rinnalüli liigestub ainult XI roide peaga, roidmised lohud nihkunud rohkem lülikaarele. Ristjätked lühikesed, roidmised lohud puuduvad.
XII rinnalüli sarnaneb XI lüliga, ainult XII lüli peaga liigestunud. Sarnaselt nimmelülidega esineb ristjätketel ülemine köber (tuberculus superior), alumine köber (tuberculus inferior) ja külgmine köber (tuberculus lateralis). Alumised liigesjätked pole paralleelsed, on veidi kumera pinnaga nagu nimmelülidel.
Sakslased
pisi|Sakslaste diasporaa Sakslased (endanimetus die Deutschen) on etnos (Volk), mis jagab ühist saksa kultuuri, räägib saksa keelt emakeelena ning on saksa päritolu.
Sakslasteks võidakse nimetada ka Saksamaa Liitvabariigi kodanikke üldiselt, nende etnilisele kuuluvusele tähelepanu pööramata.
Maailmas on umbes 100 miljonit inimest, kes kõnelevad saksa keelt emakeelena, umbes 75 miljonit neist peab end sakslasteks. Peale selle on 70 miljonit saksa päritolu inimest (peamiselt Ameerika Ühendriikides, Brasiilias, Kasahstanis ja Kanadas), kes ei räägi saksa keelt emakeelena, kuid võivad end pidada siiani etnilisteks sakslasteks. Seetõttu on sakslaste koguarv 75 ja 160 miljoni vahel, olenevalt kriteeriumidest (emakeelena rääkijad, etnilised sakslased või osaliselt saksa päritolu inimesed).
Sakslased moodustavad tähtsa vähemusrahvuse mitmes Kesk- ja Ida-Euroopa riigis (Poola, Ungari, Rumeenia, Venemaa), samuti Namiibias, Lõuna-Brasiilias, Argentinas, Tšiilis ja Paraguays.
Sakslased maailmas
Sakslasi või nende järeltulijaid leidub paljudes riikides.
Päritolu
Sakslased on germaani hõimudest kujunenud rahvas. Germaani keeli rääkivad rahvad rändasid Lõuna-Skandinaaviasse Musta mere piirkonnast, assimileerides teised rahvad, sealhulgas soomeugrilased. Läänemerest lõunas assimileeriti, hävitati või aeti neilt aladelt välja keldid. Etnograafide hinnangul laiendasid germaanlased oma asualasid Jüütimaalt ja Läänemere edelakaldalt kaugemale juba enne suurt rahvasterändamist. Hiljem segunesid sakslased teiste Euroopa rahvastega, nagu roomlased ja slaavlased.
Patogeen
Patogeen (ka patogeenne mikroob, tõvestav mikroob) on mikroorganism, harvem ka keemiline aine, mis kutsub taim- või loomorganismis esile haigusi.
Mikroorganismidena võivad patogeenid olla mitmed bakterid, seened, vetikad ja parasiidid, aga ka viirused ja prioonvalgud.
Nende toodetavaid mürgiseid aineid nimetatakse mikroobitoksiinideks.
Bakterid
Bakterid on ainuraksed eeltuumsed organismid, kes suudavad iseseisvalt paljuneda ning kasvada. Enamik baktereid on teistele elusorganismidele ohutud või isegi kasulikud, kuid on olemas ka bakterid, kes on teistele organismidele patogeenideks ja põhjustavad infektsiooni. Bakterid on võimelised põhjustama infektsiooni kahte moodi: tootes toksiine või mõjutades immuunsüsteemi enda organismi ründama.
Staphylococcus aureus näiteks tekitab tugevat infektsiooni näiteks inimese nahal või kopsudes, tootes inimorganismile toksilisi aineid. pisi|Staphylococcus aureus
Seened
Seened on heterotroofid, kes on võimelised olenevalt liigist toituma nii surnud organismidest kui ka eluskudedest. Elusorganismidest toituvate seente hulka kuuluvad ka parasiitseened, kes eritavad elutegevuse käigus patogeenseid aineid – mükotoksiine. Patogeenseid seeni, kes on ka inimorganismile ohtlikud, on teada ligikaudu 300. Näiteks on seente põhjustatud kandidoos.
Vetikad
Vetikad on enamjaolt teistele organismidele ohutud, kuid leidub ka patogeenseid liike. Näiteks võib rohevetikate rühma kuuluv Prototheca põhjustada koertel, kassidel, veistel ja ka inimestel prototekoosi.
Parasiidid
pisi|Helmindid pimesooles Parasiidid, näiteks helmindid ja algloomad on väga levinud inimeste ja koduloomade seas. Parasiidid toituvad organismis leiduvatest toitainetest ja seetõttu koormavad peremeesorganismi. Parasiitide põhjustatud haigused on levinud troopilistes paikades, kuid võivad esineda kõikjal maailmas.
Žilina maakond
Žilina maakond on 1. järgu haldusüksus Slovakkias. Asub riigi põhjaosas ning piirneb põhjas Poolaga ja loodes Tšehhiga.
Trenčíni maakond
Trenčíni maakond on 1. järgu haldusüksus Slovakkias. Piirneb loodes Tšehhiga.
Patogeen
Parasiidid
Kõige tavalisem viis parasiitidega kokkupuutumiseks on ebahügieeniline keskkond või saastunud toit.
Trenčíni maakond
Maakonnas on 276 valda, neist 18 linna. Slovakid moodustavad 2001. aasta rahvaloenduse andmeil 98% rahvastikust.
Žilina maakond
Piirkond on mägine, sest asub Lääne-Karpaatides. Kõrgeim tipp on idapiiril asuv 2494,7 m kõrgune Kriváň.
Maakond jaguneb halduslikult üheteistkümneks ringkonnaks:
Patogeen
Viirused
Viirused on olemuselt proteiinikapslis kaitstud DNA või RNA osa, mis ründab organismi sattudes rakke, et end paljundada. Paljud viirused esinevad kehas "lainetena", olles vahepeal passiivses olekus. Passiivse perioodi vältel peremeesorganismil haigussümptomeid ei esine.
Žilina maakond
Maakonnas on 315 kohalikku omavalitsust, neist 19 on linnad.
Patogeen
Valgud
Prioonid esinevad kui valgumolekulid on valesti "kokku pakitud" või ebanormaalselt muutunud. Need on võimelised endasarnaseks muutma ka terveid valke. Prioonide põhjustatud tuntuim haigus on hullulehmatõbi ehk veiste spongiformne entsefalopaatia (BSE), mis mõjutab surmavalt veise närvisüsteemi.
Metsotinto
thumb|170px|right|Metsotintotehnikas teose näide Metsotinto (itaalia sõnast mezzo-tinto 'poolmaalitud') on sügavtrükitehnika, mille puhul vask- või tsinkplaat esmalt karestatakse ning seejärel kujutist plaadile kandes kaabitakse kujutise heledamaks jäävad kohad madalamaks.
Sõna "metsotinto" võib tähendada ka selles tehnikas teostatud graafikateost.
Tehnika
thumb|Metsotinto [[Karl Linnést pärast tema retke Lapimaale]] Vask- või tsinkplaadi pind karestatakse mehaaniliselt, kasutades kumeraotsalist hambulist kiigerauda.
Plaadile joonistust kandes poleeritakse karestatud pinda kohati madalamaks. Mida siledamaks on see pind poleeritud, seda heledam toon jääb tõmmisele. Kõrgemate karedate pindade kohale jäävad trükkimisel tumedad toonid.
Eelised
Metsotintotehnika sobib eriti motiividele, kus on ülekaalus tumedad pinnad ja maalilised, varjundirohked üleminekud. Erinevalt teistest tehnikatest, kus pind kujundatakse valgel taustal olevate mustade joonte abil, moodustavad metsotinto puhul kujutise mustal taustal olevad valged pinnad.
Ajalugu
thumb|220px|"Lapsed lumepalle viskamas" ([[1785) William Ward]] Metsotintotehnika leiutas Ludwig von Siegen (1609–1680) 17. sajandi keskpaigas.
18. sajandi Inglismaal, kus graafikaga tegeleti muidu suhteliselt vähe, saavutas uus tehnika seninägematu populaarsuse. Seetõttu on seda tehnikat nimetatud ka "la manière anglaise" ('inglise maneer').
Aleksei Naumov
Aleksei Sergejevitš Naumov (Алексей Сергеевич Наумов; sündinud 2. veebruaril 1972 Leningradis) on endine Venemaa jalgpallur, kes viimati mängis Eesti meistriliiga klubis JK Sillamäe Kalev.
Gustav Klimt
pisi|Gustav Klimt kassiga 1910. aastal Gustav Klimt (14. juuli 1862 – 6. veebruar 1918) oli Austria maalikunstnik, sümbolist.
Tänapäeval on Klimt üks armastatumaid ja hinnatumaid kunstnikke maailmas. Ta on silmapaistvamaid Viini juugendi esindajaid. Tema loomingu hulka kuulub maale, seinamaale, skitse kui ka muul kujul loodud kunstiteoseid.
Klimti meelisteemaks oli naisekeha ning tema teoseid tuntakse kui erootilisi – seda on enim tunda tema pliiatsijoonistustes ja visandites, mis said laialdasemalt tuntuks alles pärast kunstniku surma. Need naissoost subjektid, olgu siis korrektsed portreed või vabalt joonistatud aktid, kiirgavad muutumatult tundlikku fin de siècle (sajandilõpu) elegantsi.
Elulugu
1879. aastal astus noor Gustav Klimt Viini Kunsti ja Käsitöökooli (Kunstgewerbeschule), kus ta õppis kuni aastani 1883, omandades arhitektuurilise dekoraatori väljaõppe. 1877. aastal astus samasse kooli ka tema vend Ernst, kes asus isa jälgedes õppima graveerimist. Kaks venda ja nende sõber Franz Matsch asusid koos töötama ning 1880. aastaks olid nad saanud märkimisväärseid teosetellimusi. Gustav Klimt alustas iseseisvat karjääri Ringstraße tänava hoonetesse seinamaale maalides.
1888. aastal sai Klimt keiser Franz Josef I-lt Kuldse Teeneteordeni panuse eest Austria kunstipärandisse. 1890. aastate alguses kohtas Klimt Emilie Flöget, kes ei hoolinud kunstniku suhetest paljude teiste naistega ja jäi tema kaasaks kuni Klimti elupäevade lõpuni.