cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Calvini tsükkel
Calvini tsüklit limiteerivad tegurid
Calvini tsüklisse siseneva ning sealt väljuva süsiniku voog on dünaamilises tasakaalus, kuid üldine voolusuhe sõltub limitatsiooni ulatusest. Tulenevalt tsükli keerulisest ehitusest ei mõju erinevad tegurid lineaarselt, see tähendab, et muutus ühes osas ei põhjusta proportsionaalset suurenemist teises osas. Näiteks vähendades proteiini sisaldust ei mõju see lineaarse muutusena aktiivsuses, kuid võib toimuda lüke kas substraadi või produktide kontsentratsioonis, samuti ensüümi aktivatsiooni osas. Aktivatsioonitaset saab muuta langetades proteiini osakaalu kloroplastides ja lehtedes, ning samaaegselt takistades valku kodeeriva geeni normaalset ekspressiooni teda blokeerivate ensüümidega.
RuBisCo
RuBisCo ehk ribuloos-1,5-bisfosfaadi karboksülaasi/oksügenaasi peetakse maailma levinuimaks valguks ja suurima biomassiga ensüümiks. See ensüüm on suhteliselt aeglase katalüüsikiirusega, mille üheks peamiseks funktsiooniks on kõigi organismide elutegevuseks vajaliku süsiniku fikseerimine süsinikdioksiidina. Siiski ei ole RuBisCo märkimisväärselt substraadispetsiifiline, mistõttu toimub süsinikdioksiidi fikseerimisele lisaks ka hapniku seondumine. RuBisCo osakaal taime lehe koguvalgu juures on ligi pool. Katalüüsides üht olulisimat biokeemilist reaktsiooni, osa Calvini tsüklist, on tegemist äärmiselt universaalse kompleksiga. Toimub Calvini tsükli esimene reaktsioon, pöördumatu ribuloos-1,5-bisfosfaadi karboksüleerimine, selle tulemusena tekib kaks 3-fosfoglütseraadi molekuli, mida hiljem kasutatakse taimes suhkrute sünteesiks. 3-fosfoglütseraat on üks tähtsaim komponent suhkrute sünteesiks, seetõttu on RuBisCo ensüümil eluslooduse protsessides võtmeroll.
Transporterid
Kloroplasti kesta välimisel membraanil on transportervalgud, mis lasevad substraate massiga kuni 10 kDA vabalt difuseeruda sisemembraani. Kõik Calvini tsükli produktid peavad selle läbima. Protsessi aitavad spetsiifilised translokaatorid, mis on protsessis aktiivses vahetuses ning reguleerivad mitmeid aspekte raku metabolismis. Üks enim uuritud translokatsiooni süsteeme on fosfaat-trioonis ja fosfaat-fosfoglütseraat translokaator. Seda nimetatakse trioosfosfaadi anorgaanilise fosfaadi translokaatoriks.
Mõistataja
Illustratsioon Mõistatajast Mõistataja ehk Edward Nygma on DC Comicsi koomiksitegelane, kes esineb sageli Batmani vastasena. Mõistatajat kujutatakse kuritegeliku geeniusena, kes jätab endast kuriteopaigale vihjetena maha mõistatusi.
Paluküla külanõukogu
Paluküla külanõukogu oli külanõukogu Rapla rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1954 ja seejärel liideti see Lelle külanõukoguga.
Mõistataja
Teda on kehastanud Frank Gorshin ja John Astin 1960. aastate "Batmani" teleseriaalis, Jim Carrey 1995. aasta filmis "Batman igaveseks" ja Cory Michael Smith teleseriaalis "Gotham".
Melodifestivalen
Melodifestivalen on iga-aastane lauluvõistlus, mida korraldavad Rootsi rahvusringhäälingud Sveriges Television (SVT) ja Sveriges Radio (SR). Selle lauluvõistluse võitja on alates 1959. aastast saadetud esindama riiki Eurovisiooni lauluvõistlusele. See on Rootsi üks kõige populaarsemaid televisiooni show'sid ja seda vaatab igal aastal umbes neli miljonit inimest.
Peaaegu iga Rootsi esinduslaul Eurovisioonile on valitud Melodifestivaleni teel. Kõigest üks laul, 1958. aasta laul valiti ilma rahvusliku eelvõistluseta Rootsi ringhäälingu poolt.
Paluoja külanõukogu
Paluoja külanõukogu oli külanõukogu Abja rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1954 ja seejärel liideti see Abja külanõukoguga.
Eesti Müsli
Eesti Müsli OÜ (varasem nimi Budget OÜ) oli müslisid tootev Eesti ettevõte, mis asutati 2009. aasta sügisel.
Ettevõtte peamine eesmärk oli müslide tootmine Eesti kliendi ja eksporditurgude jaoks. Põhiliselt turustati tooteid kaubanduskettides ja hulgikaupmeeste kaudu hotellidele ning tootmisettevõtetele.
Ajalugu
Ettevõte registreeriti 28. detsembril 2009 Budget OÜ nime all. Ettevõtte algatajad olid tudengid Kristen Kannik ja Silver Saaremäel.
2010. aastal alustati läbirääkimisi välisturgudele pääsemiseks.
2011. aastal loodi Mysli.ee kaubamärk. 2012. aastast tegutseb ettevõte Eesti Müsli nime all.
Aprillis 2011. aastal sai ettevõtte toode Eesti Müsli tootekonkursil "Eesti parim toiduaine 2011" auhinna "Parim toode Lõuna-Eesti väikeettevõttelt". Jaanuaris 2012 valiti ettevõtte asutajad ajakirja Director aasta inimeste hulka.
2011. aastast oli Eesti Toiduainetööstuse Liidu täisliige.
2012. aastal sattus firma skandaali, jättes lubatud aja jooksul kliendile kauba kätte toimetamata.
Ettevõte kustutati äriregistrist 2017. aastal.
Zele
Zele on hollandikeelne vald ja asula Belgias Flandria piirkonnas Ida-Flandria provintsis.
Lappe
Teateid suguvõsa kohta on leitud ajavahemikust 1315–1419. Hilisemad sama perekonnanime kandjad pole üheselt suguvõsaga seostatavad.
Esimene Indohiina sõda
Juulis 1945 otsustasid Ameerika Ühendriikide ja Suurbritannia juhid (Combined Chiefs of Staff), et 16. põhjalaiusest lõunasse jääv Indohiina hakkab kuuluma Briti admiral Louis Mountbatteni South East Asia Commandi alla. Sellest laiusest lõunasse jäänud Jaapani väed kapituliseerusid temale, põhjapoolsed kapituliseerusid generalissimus Jiang Jieshile. Septembris 1945 sisenesid Hiina väes Tonkinisse ning väike Briti väeosa Saigoni (Prantsuse Kotšinhiina pealinna). Hiina tunnustas Ho Chi Minhi Vietnami valitsust, mis asus sellel hetkel Hanois (Prantsuse Tonkini protektoraadi pealinnas). Britid keeldusid Ho Chi Minhi valitsust tunnustamast ning andsid otsustusõiguse prantslastele, see oli vastuolus ameeriklaste OSS-iga, mis toetas Viet Minhi võime. 2. septembril, Jaapani kapituleerumise päeval, kuulutas Ho Chi Minh Hanois välja Vietnami Demokraatliku Vabariigi (VDV). Pärast Jaapani okupatsiooni ajal võimul olnud keiser Bao Dai troonist lahkumist oli Ho Chi Minhi valitsus umbes 20 päeva Vietnami ainus tsiviilvalitsus. 23. septembril 1945 kukutasid Prantsuse väed kohaliku VDV valitsuse ning kuulutasid Kotšinhiinas uuesti välja Prantsuse võimu. Sellest plaanist oli teadlik ka Briti väejuhatus Saigonis. Saigoni ümbruses algas kohe partisanivõitlus, kuid prantslastel õnnestus järk-järgult Indohiina põhja- ja lõunaosades enda kontroll taastada. Ho Chi Minh nõustus Vietnami tuleviku üle kõnelusi pidama, kuid Prantsusmaal toimunud kohtumised vilja ei kandnud. Umbes aasta aega kestis madala intensiivsusega konflikt, täiemahuline sõda algas Prantsusmaa ja Viet Minhi vägede vahel detsembris 1946, Ho Chi Minh läks enda valitsusega pakku. Prantsuse võimud proovisid Indohiinat stabiliseerida organiseerides selle ümber Assotsiatsiooniriikide Föderatsiooniks. Aastal 1949 tõid nad tagasi troonile Bao Dai, temast sai äsja asutatud Vietnami Riigi juht.
Sõja esimeste aastate jooksul toimusid riigi maapiirkondades prantslaste vastu rünnakud ja ülestõusud. Aastal 1949 sai sellest täiemahuline sõda kahe organiseeritud poole vahel, mis olid Ameerika Ühendriikidelt, Hiinalt ja Nõukogude Liidult saanud kaasaegset varustust. Prantsuse Liidu vägedes olid koloniaalväed kogu endise impeeriumi aladelt (peamiselt araablased ja berberid Marokost, Alžeeriast ning Tuneesiast, aga ka Laose, Kambodža ja Vietnami vähemusrahvuste esindajad ning Aafrika mustanahalised), Euroopa vabatahtlikud, Prantsuse palgaarmee ja Prantsuse Võõrleegioni üksused. Valitsus keelas sõtta kutsuda Prantsusmaa emamaa elanikke, kuna kartis, et see muudab sõja prantslaste seas veelgi ebapopulaarsemaks. Prantsusmaa vasakpoolsed kutsusid Indohiina sõda "räpaseks sõjaks" (la sale guerre).
Prantslaste strateegia oli meelitada Viet Minhi ründama tarneteedest kaugel, riigi eraldatud osades, asuvaid hästikindlustatud baase, selle edukuse näide oli Nà Sảni lahing. Siiski ei saanud Prantsuse väed baase väga hästi kindlustada, kuna nappis betooni ja terast. Peale selle andsid prantslaste püüdlustele pitseri tankide ebaefektiivsus džunglitingimustes, õhuvägede nappus toetuseks ja pommitamiseks ning kolooniatest pärit võitlejate suur osakaal. Võ Nguyên Giáp kasutas edukalt suurtükkide otsetuld, varitsusi kolonnidele ning õhutõrjekahureid. Sellega haavati vastaste tagalatoetus, lisaks värvati suhteliselt suur regulaararmee, millel oli suures osas ka rahva toetus. Kasutati Hiina sissisõja strateegiat ning Nõukogude Liidu odavaid materjale. Nende strateegiate koosmõju sai paljudele Prantsuse tugipunktidele saatuslikuks, seda ilmestas ka Dien Bien Phu lahing.
21. juulil 1954 leppisid Prantsusmaa uus sotsialistlik valitsus ja Viet Minh Genfi konverentsil kokku, et Viet Minhile jäävad 17. laiuskraadist põhja pool asuvad alad (Põhja-Vietnam). Lõunaosa jäi Bao Dai võimu alla. Kokkulepet kritiseerisid nii Ameerika Ühendriigid kui Vietnami Riik. Aasta hiljem kukutas peaminister Ngo Dinh Diem Bao Dai ning kuulutas välja Vietnami Vabariigi (Lõuna-Vietnam). Varsti pärast seda hakkas Diemi valitsuse vastu Põhja-Vietnami toetusel ülestõus, mis arenes Vietnami sõjaks (1955–1975).
C.D. Tondela
Clube Desportivo de Tondela on Portugali jalgpalliklubi, mis tegutseb Tondelas. See mängib Portugali kõrgliigas Primeira Liga.
Klubi on asutatud 1933. aastal. Klubi on oma ajaloo jooksul mänginud peamiselt Portugali madalamates liigades. Hooajal 2012–13 osaleti esimest korda Portugali esiliigas. Hooajal 2014–15 võideti esiliiga ja jõuti esimest korda Portugali kõrgliigasse.
Karwitz
Karwitz on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Lüchow-Dannenbergi kreisis. Valla pindala on 31,65 km². 31. detsembril 2017 elas seal 726 inimest.
Koluvere vald
Koluvere vald (ka Kolovere vald; saksa keeles Lohde-Schloss) oli vald Läänemaal Kullamaa kihelkonnas, mis eksisteeris 1866 –1930.
Kolovere ja Kalju vallavalitsus kasutasid ühist, 1895. aastal valminud vallamaja Maidla külas (praegu Ullimulla talu).
1. aprillil 1930 ühines Koluvere vald Kalju vallaga ning moodustus Kolovere-Kalju vald. Kaks valda ühendati kohtu- ja siseministri 1930. aasta 11. märtsi otsusega, millele eelnes Lääne maavolikogu otsus 21. detsembril 1929.
Valla alal asusid teiste seas Koluvere ja Kullamaa mõis.
Kultuurirevolutsioon
pisi|Stseen kultuurirevolutsiooni-aegsest balletist "Naiste punane rügement"
Suur Proletaarne Kultuurirevolutsioon (hiina keeles 无产阶级文化大革命, pinyin ' is Wúchǎnjiējí Wénhuà Dàgémìng), lühendatult Suur Kultuurirevolutsioon (hiina keeles 文化大革命, pinyin ' is Wénhuà Dàgémìng) või kultuurirevolutsioon (hiina keeles 文革, pinyin ' is Wéngé) oli Hiina Rahvavabariigis aastatel 1966–1976 toimunud, Mao Zedongi kavandatud maoistlik sotsiaalpoliitiline kampaania, mis kasvas Hiina Kommunistliku Partei sisesest võimuvõitlusest laiahaardeliseks sotsiaalseks, poliitiliseks, administratiivseks ning majanduslikuks kaoseks. Ametlikult oli tegemist Mao Zedongi ja tema toetajate kavandatud kampaaniaga, mille eesmärk oli vabastada Hiina "liberaalsest väikekodanlusest" ja jätkata "revolutsioonilist klassivõitlust". Üldiselt nähakse kultuurirevolutsioonis aga katset saada partei juhtimine tagasi Mao Zedongi kontrolli alla pärast katastroofilist "Suurt hüpet", mille tõttu oli Mao võim vähenenud Liu Shaoqi ja Deng Xiaopingi kasuks. Kultuurirevolutsioon viis Hiina Rahvavabariigi paari aastaga praktiliselt kodusõja äärele, andis suure hoobi haridussüsteemile, mõjus halvasti rahvusvähemustele ning kommunismi tingimustes niigi piiratud inimõigustele.
Mao kuulutas kultuurirevolutsiooni ametlikult lõppenuks 1969. aastal, kuid tegelikult lõppes see 1976. aastal, mil Mao suri.
Taust ja algus
Pärast "Suure hüppe" läbikukkumist ja selle ametlikku hukkamõistu esimees Liu Shaoqi poolt 1962. aasta jaanuaris langes Mao prestiiž ja mõjuvõim Hiina Kommunistlikus Parteis. Hakkas teravnema parteisisene poliitiline võitlus. Parteiaparaadis kujunes välja kaks mõjukat rühmitust: Deng Xiaopingi juhitud pragmaatikud (mõõdukad), kes tuginesid parteiorganitele ja pigem majandusarengule kui ideoloogiale ning Rahvavabastusarmee toetatud ja Mao Zedongi juhitud radikaalid. Opositsiooni tugevnedes hakkas Mao aastatel 1963–1965 kavandama rivaalide kõrvaldamist. Konkreetsed plaanid töötas välja Hiina Kommunistliku Partei Keskkomitee juures tegutsenud kultuurirevolutsiooni grupp, mida juhtis Mao viimane abikaasa Jiang Qing.
1962. aasta sügisel õnnestus Maol algatada sotsialistliku hariduse liikumine, mis rõhutas klassivõitluse jätkumist ka sotsialistlikus Hiinas ning sotsiaalsete vastuolude lahendamise primaarsust majandusliku heaolu ees.
Esimese olulise sammuna kõrvaldas Mao võimult ühe oma vihasematest kriitikutest, kaitseminister Peng Dehuai, kes tegeles partisanisõja taktikale apelleeriva Hiina Rahvavabastusarmee reformimise ja Nõukogude mudeli järgi moderniseerimisega. Tema asemele määratud Mao truu toetaja Lin Biao alustas Rahvavabastusarmee juhatajana Mao ideoloogia elluviimist, rõhutades muuhulgas armee tähtsust võitluses kommunistliku ideoloogia eest. Ta kaotas kasutusel olnud nõukogudepärased auastmed ning vormiriietuse. Nende asemele tulid 1965. aastal võrdsust rõhutavad seltsimees-stiilis nimetused ja uued univormid. Lin koostas ja andis 1963. aastal välja "Väikese punase raamatu", kuhu oli kogutud Mao poliitilisi fraase ja mõtisklusi, millest sai kõikidele kaitseväelastele kohustuslik lektüür. Raamatu ülesandeks oli muuhulgas tugevdada Mao isikukultust, mida toetati eri viisidel, näiteks Lei Fengi looga. Lei Feng oli orb, keda oli alandatud jaapanlaste, maaomanike ja Guomindangi poolt, aga kes leidis endale uue rolli, teenides ustavalt Rahvavabastusarmees.
1964. aasta algul ilmus artikkel Rahva Päevalehes, kus kutsutakse üles õppima Hiina Rahvavabastusarmeelt ehk kutsutakse kõiki inimesi üles juhinduma elus ja poliitikas Mao "Väikesest punasest raamatust".
1965. aastal asusid Jiang Qingi juhitud Shanghai radikaalsed maoistid ründama parteid ja kultuuriringkondi, kuna need on loobunud "kunstist revolutsiooni nimel" ja asunud teostama "kunsti kunsti pärast".
7. mail 1966 kirjutatud pöördumises Lin Biaole nõudis Mao kogu Hiina ühiskonna sõjaväestamist, Rahvavabastusarmee muutmist üheks suureks poliitkooliks ja teisitimõtlejate saatmist ümberkasvatuslaagritesse, mida hakati nimetama 7. mai koolideks.
16. mail tuli Mao avalikkuse ette niinimetatud "16. punkti programmiga", kus nõudis parteiladviku tegevuse põhjalikku uurimist neisse juurdunud bürokraatlike ja feodalistlike vaadete tõttu. Lisaks nõudis ta revolutsiooni kiirendamist. Esimesena keskendus kriitika Pekingi ametnikele, kuhu kuulus ka abilinnapeana töötanud Wu Han.
Mao süüdistas parteid ja ühiskonda selles, et need on läbi imbunud "liberaalsest väikekodanlikust" elemendist, kelle eesmärgiks on kapitalismi taastamine. Mao nõudis, toetudes oma "pideva jätkuva revolutsiooni teooriale", revolutsioonilise klassivõitluse alustamist noorsoo abil. Peale selle kutsus Mao rahvamasse, eriti aga üliõpilasi üles pommitama partei peakortereid, hävitamaks "kapitalistliku kursi järgijaid".
16. juulil 1966 ujus Mao Zedong Jangtse jões 15 kilomeetrit, et demonstreerida avalikkusele, et ta on heas vormis ja tegus.
Liu määras töörühmad asjaolude väljaselgitamiseks. Selle tulemusena said äärmused vaid innustust juurde, algasid äärmuslaste protestid. 1966. aasta augustiks rajati ülikoolide ja eliitkoolide juurde tudengitest koosnevad Maod toetanud punavalvurite ehk hungveipingide rühmad. Peagi oli neid erinevates haridusasutustes üle terve Hiina. Punavalvurite tunnuseks oli punased käelindid, poolsõjaväelised nokkmütsidega vormid ja nahkvööd.
8. augustil 1966 võttis Hiina Kommunistliku Partei Keskkomitee vastu otsuse kultuurirevolutsiooni kohta.
Mõju, kultuuriväärtuste hävitamine ja maoistlikud repressioonid
18. augustil 1966 Pekingis peetud suurel koosolekul, millest võttis osa umbes 1,5 miljonit inimest, kutsuti rahvast üles Mao-vastaseid hävitama. Revolutsiooni läbiviijateks said hungveipingid ja zaufanid ehk "mässajad". Viimase moodustasid töötavad noored ning neil oli ka armee toetus. Punavalvuritele anti ülesandeks hävitada kõik kodanlik, vana ja traditsiooniline ning piiramatu voli teisitimõtlejatega arveteõiendamisel.
Hakati kinni panema templeid, kirikuid, mošeesid, kloostreid, surnuaedu. Keelustati kogu kunst, kirjandus, põlu alla sattusid klassikaline Hiina kunst, muusika, kirjandus ning filosoofia. Vähenes toodang, sest suur osa töötavast noorsoost tegeles kultuurirevolutsiooni läbiviimisega. Transport desorganiseerus, sest veeti ainult hungveipinge ja zaufane. Lisaks kultuuriväärtuste hävitamisele sai tugeva löögi haridussüsteem, kuna valdav osa pedagoogidest saadeti ümberkasvatuslaagritesse. Õppetöö seiskus ja õppeprogrammid reorganiseeriti: algkoolides õpetati "Mao tsitaate", keskkoolis "Mao valitud teoseid" ning ülikoolis "Mao kogutud teoseid".
Reformid võtsid muuhulgas selliseid absurdseid ja sürrealistlikke vorme nagu raamatute põletamine tuleriitadel ja ebaõnnestunud katse muuta foorivärvide tähendust, kus punane oleks tähendanud "mine".
Jätkusid vallandamised armees ja haridusasutustes. Ainuüksi augustis ja septembris 1966 tapeti Pekingis 1772 inimest, septembris 1966 oli Shanghais 534 kultuurirevolutsiooniga seotud tapmist. Wuhanis oli samal perioodil 62 enesetappu.
Repressioonidest ei pääsenud ka opositsioonis olevad kõrged parteilased: näiteks Hiina Rahvavabariigi president aastatel 1959–1968, Liu Shaoqi, heideti parteist välja, alandati ning vangistati üksikkongi, kus ta suri 1969. aastal; Deng Xiaoping tagandati peasekretäri kohalt, saadeti kolmel korral ümberkasvatuslaagritesse ning lõpuks kasvatustööle masinatehasesse.
1967. aasta augustis põletasid märatsejad maha Suurbritannia konsulaadi Pekingis ja Wuhanis toimus esimene relvastatud kokkupõrge võistlevate rühmituste vahel.
Aastatel 1967–1969 hakkasid hungveipingid jääma tagaplaanile ning zaufanide tähtsus tõusis. Areenilt kadusid pragmaatikute liidrid, näiteks Liu Shaoqi. Armee ja Lin Biao võtsid võimu enda kätte, hungveipingide ja zaufanide tegevus lõpetati ning liikumisest osavõtjad saadeti maapiirkondadesse "põllumajandust stabiliseerima". Aastatel 1968–1972 saadeti linnadest maale tööle mõnedel hinnangutel ligi 12 miljonit noort, suur osa läks vabatahtlikult. Olukord põhjustas pingeid talupoegade ja ümberasustatute vahel kuna suuremal osal linnast tulnutel puudusid põllumajandusalased teadmised ning oskused.
1968. aastal kritiseeriti punavalvureid toime pandud liialduste pärast ja algatati partei taastamise kampaania. Sama aasta oktoobris alustas Mao kampaaniat ebalojaalsetest ametnikest vabanemiseks ning nende saatmiseks maapiirkonna töölaagritesse.
1969. aasta kevadel saadeti laiali kultuurirevolutsiooni töögrupp, millega Mao distantseeris ennast kaitseminister Lin Biaost ja sekretär Chen Bodast, kes sattusid nüüd ebasoosingusse peagi ka repressioonide alla.
Reformid ja tagakiusamised jätkusid 1970. aastate alguseni, mil Lin Biao hakkas kahtlustama, et Mao on pöördunud tema vastu ning viis 1971. aastal läbi riigipöörde katse. Ebaõnnestunud revolutsiooni järel üritas Lin koos perega lennukiga Nõukogude Liitu pageda, kuid see kukkus kütuse lõppedes Mongoolia kohal alla ja kõik lennukisolijad hukkusid. Teise versiooni järgi tulistati lennuk alla.
1971. aasta septembrikriisile järgnes ulatuslik puhastus Rahvavabastusarmees ja sõjaväe mõju Hiina siseelus vähenes. 1973. aastal sai Zhou Enlai pealekäimisel asepeaministriks taas Deng Xiaoping.
Kultuurirevolutsiooni lõpp
Pärast 11 aastat kestnud pausi peeti 1975. aastal valimised, mille tulemusena valiti asepresidendiks Deng Xiaoping, kes edestas Nelikjõuku kuulunud Zhang Chunqiaod. Peaminister Chou Enlai suri jaanuaris 1976 vähki, tema kohale sai Hua Guofeng. Zhou matustele kogunes leinama tuhandeid inimesi. Samuti toimus 5. aprillil Taevase Rahu väljakul kogunemine, mida Nelikjõuk proovis takistada. Võimuorganite ja rahvamassi kokkupõrke käigus arreteeriti hulk inimesi. Nelikjõuk süüdistas juhtunus Deng Xiaopingi, kes oli pidanud Zhou matustel mälestuskõne. Süüdistuste tulemusena kaotas Deng järjekordselt oma senise ametikoha ja põgenes Guangdongi.
Kuigi Mao deklareeris Kultuurirevolutsiooni lõppu juba 1969. aastal, loetakse kultuurirevolutsiooni lõpuks 1976. aastat, mil arreteeriti Nelikjõuk ning algasid massilised rehabiliteerimised. 1969. ja 1976. vahele jäävat võimuvõitluse, poliitilise ebastabiilsuse ning terrori perioodi peetakse praegu kultuurirevolutsiooni osaks.
Deng Xiaopingi võimuletulekust alates on Hiina juhtkond kultuurirevolutsiooni hukka mõistnud ning selle radikaalsed poliitilis-ideoloogilised eesmärgid vahetusid pärast Mao surma kiiresti liberaalsema ning pragmaatiliselt majanduspõhisema poliitilise suuna vastu.
Dzeržinski rajoon (Kaluga oblast)
Dzeržinski rajoon (vene keeles Дзержинский район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Kaluga oblasti kesk-põhjaosas. Rajooni keskus on Kondrovo linn.
Rajoon piirneb põhjas Medõni rajooniga, idas Malojaroslavetsi rajooniga, kagus Kaluga lähiümbrusega, lõunas Babõnino rajooniga, läänes Juhnovi rajooniga ja loodes Iznoski rajooniga.
Rajooni pindala on 1290 km². Elanike arv oli 2012. aastal 60 188, 2009. aastal 59 846 ja 2002. aastal 61 159.
Dzeržinski rajoonis on 167 asulat, mis kuuluvad nelja linnaasunduse (Kondrovo linna, Polotnjatõi Zavodi ja Tovarkovo alevite ning Pjatovski asula) ja neljateistkümne külaasunduse koosseisu.
Paradoks
Paradoks on pealtnäha vastuoluline avaldus, mis võib seejuures olla tõene. Enamik loogilisi paradokse on vigased, kuid need on siiski väärtuslikud kriitilise mõtlemise edendamisel. Filosoofiliste paradokside tuntumate näidete seas on vanakreeka filosoofi Zenoni apooriad.
Mõningatel paradoksidel, mis on oma olemuselt ranged, on leitud definitsioonist vigu. Sellega põhjustasid need vigased paradoksid matemaatika ja loogika aksioomide ümbervaatamist ja -lahendamist. Üks selline on Russelli paradoks, mis paneb meid küsima, kas "hulk kõikidest hulkadest, mis iseennast ei sisalda", võiks seda hulka sisaldada või mitte, ja näitas sellega, et see teooria oli vigane. Curry paradoks on endiselt uuesti lahendamata.
Väljaspool loogikat oleva paradoksi näiteks võiks tuua filosoofiast Theseuse laeva: kas laev, mida aja jooksul tükkhaaval uue puiduga parandatakse, on see sama laev, mis alguses? Paradokse võib esineda ka piltides või muus meedias. Kunstnik M. C. Escher lõi arvukalt perspektiivipõhiseid paradoksaalseid joonistusi, kus sõltuvalt vaatenurgast paistavad seinad põrandatena, redelid näivad lõputud jne.
Paradokse on ka matemaatikas, füüsikas (sh kosmoloogias), keemias, bioloogias ja majandusteaduses.
Põõsas-kobarheinik
Põõsas-kobarheinik ehk pruun kobarheinik (Lyophyllum decastes) on kobarheiniku perekonda kuuluv seeneliik.
Eestis kasvab põõsas-kobarheinik haljasaladel ja huumusrohketes segametsades.
Seen on söödav värskelt.
Konju vald
Konju vald (saksa keeles Raustfer) oli vald Virumaal Jõhvi kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1891 ja siis liideti Konju vald Voka vallaga.
Valla alal asus Konju mõis.
Langendorf (Elbe)
Langendorf on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Lüchow-Dannenbergi kreisis. Valla pindala on 40,87 km². 31. detsembril 2017 elas seal 685 inimest.
Cremosano
Cremosano on asula ja vald (comune) Itaalias Lombardia maakonnas Cremona provintsis. Halduskeskus asub Cremosanos.
82 meetri kõrgusel merepinnast asuva Cremosano asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Cremosano piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Campagnola Cremasca, Casaletto Vaprio, Crema, Trescore Cremasco.
Waasmunster
Waasmunster on hollandikeelne vald ja asula Belgias Flandria piirkonnas Ida-Flandria provintsis.
Raud (heraldika)
Raud (prantsuse keeles fer 'raud', acier 'teras' või cendrée) on harvaesinev mittetraditsiooniline heraldiline tinktuur, keskmise tumedusega halli värvusega. Vappidel on kasutusel mitteõilsa metallina ja peab hästi eristuma hõbedast. See esineb paikkondlikult Saksamaa heraldikas ja väga harva Inglismaal ja Prantsusmaa vappidel.
Chabařovice
Chabařovice (saksa keeles Karbitz) on linn Tšehhis Ústí maakonnas Ústí nad Labemi ringkonnas. Chabařovice asub Ústí nad Labemi kesklinnast ligikaudu 7 km läänes.
Chabařovicet on esmamainitud 1352. aastal. 1520. aastal on Chabařovicet mainitud ürikutes kui linna. Pruunsöe leiukohad avastati linna lähedal 1774. aastal. 20. sajandi viimasel veerandil kavandati söekaevandamise tõttu Chabařovice likvideerimist, kuid valitsus tühistas 1991. aastal need plaanid. 1. jaanuaril 1986 liideti Chabařovice Ústí nad Labemi linnaga. 1990. aastal sai Chabařovice iseseisva linna staatuse tagasi.
Vålerenga Ishockey
Vålerenga Ishockey on Norra jäähokiklubi, mis tegutseb Oslos. See mängib Norra jäähoki kõrgliigas Fjordkraftligaen.
Klubi on asutatud 1947. aastal.
Vålerenga on ülekaalukalt Norra edukaim jäähokiklubi. See on tulnud Norra meistriks 26 korda, viimati 2009. aastal.
Viini lahing
pisi|[[Frans Geffelsi maal "Viini vabastamine"]] Viini lahing (saksa keeles Schlacht am Kahlenberg, poola keeles bitwa pod Wiedniem või odsiecz wiedeńska, osmanitürgi keeles معركة فيينا) toimus Austria ertshertsogkonna pealinna lähedastel Kahlenbergi mäe nõlvadel 12. septembril 1683.
Keiserlikku linna oli kaks kuud piiranud Osmanite riigi sõjavägi suurvesiir Kara Mustafa Paša juhatusel, kuna sultan Mehmed IV lahkus sõjarännakult vara. Osmanite ning nende vasall- ja andamriikide vägede vastu juhtis lahingut Saksa-Rooma riik eesotsas Habsburgide monarhiaga ja Poola-Leedu ühendusega. Viimaste abiväge juhatas kuningas Jan III Sobieski, kes kunagise saadikuna teadis vaenlase sõjaväge ja tundis pisut osmanitürgi keelt.
Vastulöögi mõju oli silmapilkne, kuna kardeti, et abiväed tõkestavad kagusse suunduva põgenemistee. Seetõttu lahkus ründaja arvatavasti poole suurem sõjavägi oma eesliini positsioonidelt vastu järgmist ööd.
Willam Belli
pisi|Willam Belli filmi "Ticked-Off Trannies with Knives" esilinastusel (2010) Willam Belli (sündinud 30. juunil 1982 Philadelphias Pennsylvanias) on Ameerika Ühendriikide näitleja, drag queen, blogija, laulja ja laulukirjutaja. Tema tuntumad esinemised on transseksuaalse Cherry Pecki roll telesarjas "Nip/Tuck" ja osalemine televõistluse "RuPaul's Drag Race" 4. hooajal, kus ta on olnud sarja esimene diskvalifitseeritud võistleja. Lisaks näitlemisele on olnud menukad tema paroodiavideod "Chow Down" ja "Boy is a Bottom", mille ta on teinud oma Los Angelese drag queen ' ide poptrioga DWV. Ansambel lagunes 2014. aasta juunis liikmete isiklike vastuolude tõttu.
Tomáš Hyka
Ta alustas klubikarjääri kodulinna klubis BK Mladá Boleslav. Tšehhi kõrgliigas tegi ta klubi meeskonnas debüüdi hooajal 2010–11. Hooaegadel 2011–12	ja 2012–13 mängis ta Põhja-Ameerikas Quebec Major Junior Hockey League'i klubis Gatineau Olympiques.
2012. aastal valis Los Angeles Kings ta NHL-i draft'is 171. valikuna.
Hooajal 2013–14 mängis ta Rootsi klubides Färjestad BK ja VIK Västerås HK, naastes seejärel BK Mladá Boleslavi, kus mängis järgmised kolm hooaega. NHL-is debüteeris ta hooajal 2017/18 Vegas Golden Knightsi meeskonnas.
2019. aasta juunis sõlmis ta kaheaastase lepingu KHL-i klubiga Tšeljabinski Traktor.
Oktoober 2016
Oktoober 2016, eelvaade
Tomáš Hyka
Ta on kuulunud Tšehhi jäähokikoondisse 2022. aasta taliolümpiamängudel ning 2017. ja 2018. aasta maailmameistrivõistlustel.
Oktoober 2016
2016. aasta aprill algas reedel ja lõppes 30 ööpäeva pärast laupäeval.
Pandivere külanõukogu
Pandivere külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1954.
Pandivere külanõukogu moodustati 1945 septembris Virumaal Vao vallas. Külanõukogu keskus asus Pandivere külas.
Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ning maarajoonide moodustamisega arvati Pandivere külanõukogu 1950 septembris Väike-Maarja rajooni koosseisu.
1954 juunis Pandivere külanõukogu likvideeriti ja selle territoorium liideti Väike-Maarja külanõukoguga.
Kahlenberg
pisi|267px|Vaade künkalt üle Doonau jõe ja Viini linna Kahlenberg on küngas Alpide idapoolsematel veertel Doonau lähedal. See asub nüüdisajal Viini äärelinnas Döblingis.
Mai 2017
2017. aasta mai algas esmaspäeval ja lõppes 31 ööpäeva pärast kolmapäeval.
Kahlenberg
Geograafia
Kahlenbergi kõrgus on 484 meetrit ja see asub Ida-Alpide kirdejalamil. Küngas on enamasti flüšš, mis koosneb kvartsist, lubjakivist, merglist ja muudest konglomeraatidest. Kahlenbergist idas on vaid Leopoldsberg ning läänes asuvad Reisenberg, Latisberg ja Hermannskogel.
Ajalugu
Künka nõlvadel toimus 1683. aastal Viini lahing.
Neu Darchau
Neu Darchau on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Lüchow-Dannenbergi kreisis. Valla pindala on 22,62 km². 31. detsembril 2017 elas seal 1370 inimest.
Simon Winchester
pisi|240px|Simon Winhester (2013)
Simon Winchester (sündinud 28. septembril 1944 Londonis) on Briti literaat ja ajakirjanik, Dalhousie Ülikooli audoktor.
Ta lõpetas 1966. aastal Oxfordi Ülikooli geoloogia alal. Pärast ülikooli lõpetamist töötas Ugandas Kanada kaevanduskompaniis geoloogina vasemaagi kaevandamisel. 1969. aastal sai ajalehe The Guardian korrespondendiks. Käis ajakirjanikuna maailma eri paigus. 1982. aastal asus tööle ajalehte The Sunday Times. Teinud kaastööd reisiajakirjadele Condé Nast Traveler, Smithsonian Magazine ja National Geographic. Alates 1974. aastast publitseerinud üle 20 raamatu ajaloo-, reisi- ja elulookirjanduse valdkonnas.
Winchester sai 2011. aastal USA kodakondsuse. Elab Berkshire'i maakonnas Massachusettsis.
Teoseid
pisi|150px|Simon Winchester (2013)
Leopoldsberg
Leopoldsberg on Viini äärelinna Döblingi üks tuntumaid künkaid, millel paikneb samanimeline kirik. Alpide üks idapoolseimaid künkaid kõrgub vahetult Doonau jõe ääres, 425 meetrit üle merepinna. Sellest järgmine küngas on Kahlenberg.
Mihhail Svetlov
Mihhail Arkadjevitš Svetlov (õieti Šeinkman; 17. juuni 1903 Jekaterinoslav – 28. september 1964 Moskva) oli juudi päritolu Vene luuletaja. Ta oli aforismide meister.
Meliton Sardesest
pisi|[[Papüürus Chester Beatty XII, leht 3 verso kreekakeelse katkendiga Eenoki raamatust. Samas käsikirjas on säilinud ka osa homiiliast "Peri pascha"]] Meliton Sardesest (kreeka keeles Μελίτων Σάρδεων, Melítōn Sárdeōn), eestikeelses õigeusu traditsioonis Sardese püha piiskop Meliton, on 2. sajandil elanud (surnud u 180) kristlik autor, keda loetakse apologeetide hulka. Teda austatakse pühakuna nii katoliku kui ka õigeusu kirikus ning tema mälestuspäeva tähistatakse 1. aprillil.
Mihhail Svetlov
Eesti keeles on ilmunud tema luuletuste kogu "Silmapiir" (tõlkinud Kalju Kangur, Eesti Raamat 1983).
Pamma külanõukogu
Pamma külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s Saaremaal.
Mihhail Svetlov
Ta pälvis postuumselt Lenini preemia. Tema järgi sai nime jõereisilaev Mihhail Svetlov.
Pamma külanõukogu
Külanõukogu moodustati 1945 septembris Saare maakonna Pärsamaa vallas. Külanõukogu keskus asus Nõmme külas. 1950 septembrist, seoses maakondade ja valdade likvideerimise ja maarajoonide moodustamisega, arvati Pamma külanõukogu Orissaare rajooni koosseisu. 1954. aastast asus külanõukogu keskus Pamma külas.
Meliton Sardesest
Eluloolist
Melitoni elust on teada väga vähe, teda ja tema teoseid on mainitud Eusebiose "Kiriku ajaloos". Ta oli piiskop Sardese linnas Smyrna lähedal Lääne-Anatoolias ja Eusebiose teate kohaselt reisis pühale maale, et tutvuda seal juutide pühade käsikirjadega. Temalt pärineb vanim vana testamendi kaanon, mis sarnaneb juutide tanahiga.
Pamma külanõukogu
1960. aastal liideti Pamma külanõukogu Leisi külanõukoguga.
Evald Reintam
Evald Reintam (sündinud 27. jaanuar 1932 Kernu vald, Hageri kihelkond, Harjumaa – 27. detsember 2014) oli eesti loomaarstiteadlane ja füsioloog.
Elulugu
Ta lõpetas 1950. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1955. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia veterinaaria osakonna.
Oli 1956–1959 Moskva Veterinaariaakadeemia aspirant, täiendas end ka Krasnodari Põllumajandusinstituudis. Kaitses 1961. aastal Moskvas Timirjazevi nimelises Põllumajanduse Akadeemias väitekirja "К вопросу о содержании сахара и летучих жирных кислот в крови крупного рогатого скота" ja sai bioloogiakandidaadi kraadi.
Aastatel 1954–1956 oli ta EPA veterinaariateaduskonnas vanemlaborant, 1959–1961 assistent, 1961–1964 vanemõpetaja ning 1964–1997 dotsent. Alates 2007. aastast oli ta emeriitdotsent.
Teadustöö
Uurimisvaldkonnad: süsivesikute ainevahetuse ja happe-leelisseisundi iseärasused veistel, õppemetoodilised ja teadusajaloo küsimused. Arendanud arvuti ja veebi kasutamist õppetöös ning suguvõsa uurimisel.
Teoseid
Üle 120 teadustrükise, 2 õpikut ja 15 õppevahendit (eesti ja vene keeles).
Isiklikku
Tema isa oli talupidaja Aleksander Reintam. Tema abikaasa oli alates 1955. aastast arstiteadlane ja füsioloog Õie Reintam.
Parapalu külanõukogu
Parapalu külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1960.
Külanõukogu moodustati 1945 septembris Tartumaal Meeksi vallas. Külanõukogu keskus asus Parapalu külas.
Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ning maarajoonide moodustamisega arvati Parapalu külanõukogu 1950 septembris Räpina rajooni koosseisu.
1954. aasta seisuga tegutsesid külanõukogu piirides "Peipsi" ja "Laane" kolhoos.
1960 oktoobris Parapalu külanõukogu likvideeriti, selle territoorium liideti Mehikoorma külanõukoguga.
Sigur
Sigur (Cichorium) on taimeperekond korvõieliste sugukonnas.
Zernien
Zernien on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Lüchow-Dannenbergi kreisis. Valla pindala on 51,55 km². 31. detsembril 2017 elas seal 1622 inimest.
Sigur
Siguri perekonda kuuluvad kaks kultuurliiki: harilik sigur (Cichorium intybus) ja endiiviasigur (Cichorium endivia) ning erinevate määratluste järgi neli kuni kuus vabas looduses kasvavat liiki.
Zithobeni
Zithobeni on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Gautengi provintsis Tshwane linnaringkonnas.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Zithobeni elanikest mustanahalisi aafriklasi 97,19%, värvilisi 1,06%, India või Aasia päritolu inimesi 0,17%, valgeid 0,04% ja teisi 1,54%. Ndebele keelt pidas emakeeleks 29,61% inimesi, suulu keelt 27,94%, pedi keelt 13,22%, sotho keelt 5,90%, svaasi keelt 5,16%, tsonga keelt 5,03%, tsvana keelt 2,50%, inglise keelt 2,03%, afrikaani keelt 1,90%, koosa keelt 1,79%, venda keelt 0,87%, viipekeelt 0,15% ja teisi keeli 3,90%.
VHK Vsetín
VHK ROBE Vsetín (Valašský hokejový klub ROBE Vsetín) on Tšehhi jäähokiklubi, mis tegutseb Vsetínis. See mängib Tšehhi tugevuselt teises liigas 1. česká hokejová liga.
Xerxes I
pisi|Xerxes I kuju Hadishi palees Persepolises
Xerxes I (pärsia خشیارشا; vanapärsia Xšaya-ṛšā; heebrea אחשורוש; kreeka Ξέρξης; ladina Xerses; umbes 519 eKr – 4. august 465 eKr) oli Pärsia neljas suurkuningas. Ta valitses aastast 486 eKr kuni surmani.
Vanapärsia keeles tähendab tema nimi 'kangelaste üle valitseja'.
Noorus ja võimuletulek
Kohe pärast võimu haaramist abiellus suurkuningas Dareios I üle-eelmise valitseja Kyros II tütre Atossaga. Erinevaid Ahhemeniidide harusid mööda põlvnesid nad mõlemad dünastia rajajast Achaimenesest. Kyrose tütrega abiellumine kindlustas Dareiose positsiooni suurkuningana. Dareios oli tegus valitseja, kes võttis ette suuri ehitustöid Persepolises, Susas, Egiptuses ja mujal oma impeeriumis. Valitsemisaja lõpul kavandas ta karistusretke Ateena vastu, kuid esmalt tuli maha suruda Egiptuses puhkenud uus ülestõus (mida juhtis tõenäoliselt kohalik Pärsia satraap). Vastavalt Pärsia seadustele pidi valitseja enne sellisele sõjaretkele asumist nimetama endale järeltulija. Oma lahkumise eel, 487–486 eKr rajas Dareios Naqsh-i Rustami oma hauakambri ning määras oma järeltulijaks Xerxese, kes oli tema vanim poeg abielust Atossaga. Valitseja halvenev tervis takistas teda sõjaretke etteotsa asumast ja ta suri oktoobris 486.
Dareiose vanim poeg Artabazanes pretendeeris ka ise troonile, sest kogu maailmas oli levinud komme, et eesõigus on esmasündinul. Xerxes kasutas enda toetuseks argumenti, et tema oli Atossa, Kyrose tütre poeg, ja just Kyros oli olnud see, kes rajas sõltumatu Pärsia riigi. Ka mitme tänapäevase ajaloolase hinnangul võttis Dareios endale järeltulija määramisel arvesse just Kyros II ja tema tütre Atossa erilist positsiooni. Artabazanes oli sündinud enne Dareiose võimuletulekut ja tema ema pärines lihtrahva hulgast; Xerxes oli esimene laps, kes sündis pärast Dareiose troonile tõusmist, ja tema ema oli impeeriumi rajaja tütar.
Xerxes krooniti isa järel suurkuningaks vahemikus oktoobrist detsembrini 486 eKr, kui ta oli umbes 36-aastane. Võimu üleminek Xerxesele läks ladusalt, osaliselt tema ema Atossa suure autoriteedi ja mõju tõttu. Xerxese trooniletulekut ei püüdnud takistada keegi õukonnast ega Ahhemeniidide perekonnast.
Peaaegu kohe surus ta maha aasta varem puhkenud ülestõusud Egiptuses ja Babüloonias ning nimetas oma venna Achaimenese uueks Egiptuse satraabiks ehk asevalitsejaks. 484 eKr vihastas ta välja babüloonlased, sest ta konfiskeeris vägivalda kasutades ja sulatas Marduki kullast kuju, mille käsi pidid Babüloonia kuningad iga uue aasta esimesel päeval puudutama. See pühaduseteotus tõi aastatel 484 eKr ja 482 eKr kaasa uued babüloonlaste ülestõusud. Babüloonia ürikud kirjeldavad, et Xerxes keeldus erinevalt oma isast kasutamast Babüloonia kuninga tiitlit, nimetades ennast ainult Pärsia ja Meedia kuningaks, suurkuningaks, kuningate kuningaks ja rahvaste (st maailma) kuningaks.
Kuigi Herodotose "Ajaloos" toodud andmed on tekitanud küsimusi seoses Xerxese usulise kuuluvusega, peavad tänapäeva ajaloolased teda zoroasterlaseks.
Sissetung Kreekasse
Dareios I suri ajal, mil ta valmistas ette sissetungi Kreekasse, et karistada Ateena, Naxose ja Eretria elanikke Joonia ülestõusu sekkumise, Sardise põletamise ja pärslaste purustamise eest Maratoni lahingus. See ülesanne jäi tema pojale Xerxesele, kes valmistas alates aastast 483 eKr ette oma sõjakäiku: läbi Áthose poolsaare maakitsuse kaevati kanal, Traakiat läbiva tee äärsetesse tugipunktidesse toimetati varustust, üle Hellespontose ehitati kaks pontoonsilda. Xerxese armees teenisid eri päritolu sõdurid, teiste seas assüürlased, foiniiklased, babüloonlased, egiptlased ja juudid.
Kreeka ajaloolase Herodotose andmetel lõppes Xerxese esimene katse Hellespontost ületada ebaõnnestumisega, sest torm hävitas sildade linast ja papüürusest köied. Seepeale käskis Xerxes Hellespontose väina kolmsada korda piitsutada ja heita vette jalarauad. Tema teine katse väina ületada läks korda. Xerxes sõlmis liidu Kartaagoga ja lõikas sellega kreeklased ära Sitsiilias asuvate Sürakuusa ja Agrigentumi valitsejate toetusest. Paljud väiksemad Kreeka riigid asusid pärslaste poolele, teiste seas Tessaalia, Teeba ja Argos. Esimestes lahingutes saatis Xerxese vägesid edu.
Aastal 480 eKr asus kuningas ise Sardisest teele laevastiku ja sõjaväega, mille suuruseks oli Herodotose hinnangul 1 miljon meest, teistes seas ka 10 000 eliitsõdurit, keda nimetati Pärsia surematuteks. Tänapäevaste hinnangute kohaselt võis Pärsia armees olla umbes 60 000 võitlusvõimelist meest, sest ükski maa ei oleks sel ajal suutnud üleval pidada taolist tohutut hulka sõdureid, eriti veel tänase Süüria, Iraagi ja Türgi karmid, poolkõrbelised alad, kus Pärsia armee kogunes.
Termopüülid ja Ateena
Termopüülide lahingus seisis pärslaste vastas arvuliselt väike kreeklaste armee, mida juhtis Sparta kuningas Leonidas I. Kuigi kreeklased võitlesid vapralt, said nad lõpuks lüüa. Herodotose andmetel purustasid pärslased Sparta faalanksi pärast seda kui kreeklane nimega Ephialtes reetis oma riigi ja rahva, rääkides pärslastele mäekurust, mis viis kreeklaste selja taha. Pärast Termopüülide lahingut langes Ateena ning ateenlased pidid taanduma oma viimastele kaitsepositsioonidele Korinthose maakitsusel ja Saroni lahel.
Edasiste sündmuste osas on andmed vastuolulised. Herodotose kohaselt lasi eest tühja linna leidnud Xerxes isegi Pärsia valitsejatele ebaharilikus raevuhoos Ateena maha põletada. Kohe seejärel kahetses ta oma tegu ja käskis järgmisel päeval linna üles ehitada. Pärsia uurijad on seda nimetanud hellenistlikuks propagandaks, väites, et Kreeka sõjakäigul oli Xerxese põhivaenlaseks Sparta, mitte Ateena. Xerxes ei oleks saavutanud midagi olulise kaubandus- ja ärikeskuse nagu Ateena mahapõletamisega, eriti veel pärast selle vallutamist.
pisi|200px|Xerxes I raidkiri Vani kindluse lähistel
Sel ajal olid Pärsia-vastased meeleolud Peloponnesose kreeklaste seas tugevad ja kuulujutt Ateena hävitamisest Xerxese poolt levis kiiresti, olgugi et on ka teisi vähemalt sama tõenäolisi põlengu puhkemise võimalusi. Tulekahju võisid süüdata linnast lahkuvad ateenlased ise, kas siis paanikas põgenedes või kasutades Xerxese armee vastu põletatud maa taktikat.
Artemisionis olid suured tormid purustanud Kreeka laevastiku. Kui kreeklased kuulsid kaotusest Termopüülide all, otsustasid nad taganeda. Kreeka admirali Themistoklese sõnum vihastas aga Xerxest nii väga, et vastupidi oma asevalitseja Artemisia I hoiatustele otsustas ta Kreeka laevastikku ebasoodsates tingimustes rünnata, kuigi kuningas oleks võinud saata osa laevadest Peloponnesose rannikule ja lihtsalt oodata Kreeka armee lagunemist. Septembris 480 toimunud Salamise merelahingus said pärslased kreeklastelt lüüa, pärast mida asus Xerxes Tessaalias talvelaagrisse.
Rahutuste tõttu Babülonis oli Xerxes sunnitud suurema osaga armeest ülestõusu ärahoidmiseks koju minema, jättes Kreekasse Mardoniose juhitud väeüksuse. Mardonios sai järgmisel aastal kreeklastelt Plataia lahingus lüüa. Mykale lahingus põletasid kreeklased ka Mykale juures ankrus olnud Pärsia laevastiku. See lõikas pärslased ära varudest, mida nad hiiglasliku armee ülalpidamiseks vajasid ja neil polnud muud valikut kui taganeda. Pärslaste taganemine õhutas omakorda mässama Ees-Aasias asunud kreeka linnriigid.
Ehitusprojektid
pisi|200px|Kivisse raiutud hauda Naqsh-i Rustamis Persepolisest põhja pool, mis on Dareios I haua koopia, peetakse reeglina Xerxes I hauaks
Pärast sõjalisi ebaõnnestumisi Kreekas pöördus Xerxes Pärsiasse tagasi ja viis lõpule oma isa pooleli jäänud arvukad ehitusprojektid Susas ja Persepolises. Persepolisesse ehitas ta kõigi rahvaste värava ja saja sambaga saali, mis on sealse palee suurimad ja kõige muljetavaldavamad osad. Ta viis ka lõpule Dareiose palee, varakambri ja apadana rajamise ning ehitas lisaks oma palee, mis oli isa paleest kaks korda suurem. Arhitektuuri alal sarnanes tema maitse Dareiose omaga, kuigi Xerxese ehitised on veel hiiglaslikumad. Ta jätkas ka isa rajatud kuningliku tee haldamist, ehitas valmis Susa värava ja ehitas Susasse palee.
Surm
Augustis 465 eKr mõrvas Xerxese kuningliku ihukaitse ülem Artabanos, kõige mõjuvõimsam ametnik Pärsia õukonnas. See konkreetne Artabanos, kes kandis kuninga onuga sama nime, saavutas oma positsiooni läbi haaremiintriigide ja tänu preestrite toetusele. Ta pani võtmekohtadele ka oma seitse poega ja haudus plaane Ahhemeniidid troonilt tõrjuda.
Mõrva kavandamisel kasutas Artabanos eunuhh Aspamitrese abi. Kreeka ajaloolased on esitanud selle sündmuse kohta vastuolulisi andmeid. Ktesias on oma "Persicas" kirjutanud, et mõrva järel süüdistas Artabanos mõrvas Xerxese vanimat poega, kroonprints Dareiost ja veenis Xerxese teist poega Artaxerxest kättemaksuks Dareiost tapma. Aristotelese andmetel tappis Aratabanos esimesena Dareiose ja alles seejärel Xerxese. Kui Artaxerxes mõrvadest teada sai, tappis ta Artabanose ja tolle pojad. Nendes vandenõudes osales ka väepealik Megabyzos, kelle otsus pooli vahetada kindlustas ilmselt Ahhemeniidide püsimise Pärsia troonil.
Xerxese täpne surmakuupäev – 4. august – on suudetud kindlaks teha kuuvarjutusest kõneleva kiilkirjafragmendi abil.
Perekond
Xerxes oli abielus Amestrisega. Amestrise isa oli Otanes, üks seitsmest ülikust, kes tapsid aastal 522 eKr Pärsia usurpaatorist kuninga Bardiya ja avasid Dareios I tee troonile.
Amestrisega oli Xerxesel kuus last:
Lisaks oli tal lapsi veel liignaistega, kelle nimed pole teada. Need lapsed olid:
Kajastamine kultuuris
Xerxest samastatakse Piiblis Vana Testamendi Estri raamatus mainitud kuningas Ahasverosega. Samas on Estri raamatu kreekakeelses versioonis, Flavius Josephuse ajaloos ja mitmetes hilisemates piiblikommentaarides Ahasverose prototüübiks peetud hilisemat Pärsia valitsejat Artaxerxes II.
Xerxes on peategelane tuntud barokkhelilooja Georg Friedrich Händeli ooperis "Xerxes", mille esmaettekanne toimus Londoni kuninglikus teatris 15. aprillil 1738. Ooperi avab tuntud aaria "Ombra mai fù".
Hilisemate sugupõlvede vaimustumine muistsest Spartast ja eriti Termopüülide lahingust on toonud kaasa Xerxese sagedase kujutamise popkultuuris. Enamasti on näidatud teda negatiivses valguses, kusjuures kujutamisviisid kõiguvad lihtsalt ebasümpaatsest suurustushulluses vaevleva psühhopaadini. 1962. aasta filmis "300 spartalast" mängis teda näitleja David Farrar. Seal on Xerxest kujutatud julma, võimust hullunud despoodina ja saamatu väejuhina. Samuti on tal keskne roll Frank Milleri koomiksis "300" ja selle põhjal tehtud samanimelises filmis, kus teda mängib brasiilia näitleja Rodrigo Santoro ja kus teda on kujutatud hiiglasest jumal-kuningana. Taoline kujutamisviis on tekitanud pahameelt, eriti Iraanis.
Mitmed muudki teosed, mis käsitlevad Pärsia impeeriumi või Estri raamatut, on viidanud Xerxesele. Näiteks esineb ta videomängus "Assassin's Creed II" ja filmis "Üks öö kuningaga", kus Ahasverost ehk Xerxest mängib Briti näitleja Luke Goss. Video- ja arvutimängudes "Civilization II" ja "Civilization III" on ta Pärsia tsivilisatsiooni juht, kuid mängu neljandas versioonis asendavad Xerxest Kyros II ja Dareios I.
Kirjanik Gore Vidal kirjeldab oma ajaloolises romaanis "Creation" pikalt Ahhemeniidide ja eriti Dareios I tõusu ning räägib ka Xerxes I elust ja surmast. Tema ajalookäsitlus vastandub vanakreeka ajalookirjutuse seisukohtadele.
Trükikoda nr 24
Trükikoda nr 24 oli trükikoda, mis tegutses aastatel 1951–1957 Loksal.