cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Luulusalvei
Masateegi šamaanid on luulusalveid kasutanud kaemuslik-nägemuslike teadvusseisundite loomiseks oma spirituaalsetel tervendamisseanssidel. Nende kaudu on teadlased teinud taime tuntuks-teatuks ka mujal maailmas.
Eestis on luulusalvei sotsiaalministri 21.11.2013 määrusega kantud narkootiliste ja psühhotroopsete ainete nimekirja: "Narkootiliste ja psühhotroopsete ainete meditsiinilisel ja teaduslikul eesmärgil käitlemise ning sellealase arvestuse ja aruandluse tingimused ja kord ning narkootiliste ja psühhotroopsete ainete nimekirjad" ja selle aine käitlemine on allutatud rangetele käitluseeskirjadele, enne seda kuulus ta lihtsalt retseptiravimite alla.
Ajalugu
Mehhikos Oaxaca piirkonnas elavate masateegi indiaanlasete juures on luulusalveid kasutatud peamiselt šamanistlikel raviseanssidel ja ka näiteks ennustamisel. Lisaks luulusalveile on masateekide šamanistlikel rituaalidel kasutatud teisigi hallutsinogeenseid seeni-taimi: lehtertapu (Turbina corymbosa) seemneid, psilotsübiini sisaldavaid seeni ja erinevaid ilunõgese (Coleus) liike. Kristlusest mõjutatud masateegi šamaanid suhtuvad luulusalveisse kui neitsi Maarja kehastusse ning taolisi psühhedeelseid rituaale alustatakse tavaliselt palvetega Püha Peetruse, Kolmainsuse ja/või teiste pühakute poole. Rituaalides kasutatakse ainult värskeid S. divinorumi lehti. Pärast lehtede söömist viibitakse vaikuses, kuna usutakse, et "La Maria (S. divinorum) räägib tasasel häälel". Väiksemates annustes kasutatakse luulusalveid ka diureetikumina ja mitmesuguste tervisehädade korral, näiteks kõhulahtisuse, kehvveresuse, peavalude ja reuma, kuid ka muude, päritolult poolmaagiliste vaevuste korral. Kuna taim õitseb väga harva, st on peaaegu steriilne ja paljuneb peamiselt klonaalselt, siis oletatakse, et liigi kujunemisel võis olla oma osa ka inimeste poolt taime valikulisel paljundamisel (sordiaretus).
Avastamine teadusmaailma jaoks
Luulusalveid mainis esimesena trükis Ameerika antropoloog Jean Basset Johnson, nimetades seda taime Hierba Maria 'ks oma 1939. aastal ilmunud masateegi šamanismi kohta käivas artiklis. Ta kirjeldab ka täpsemalt, kuidas masateegid taime kasutasid, ja annab ülevaate selle toimest oma kogemuste põhjal. Luulusalvei psühhoaktiivse toimemehhanismi selgitas alles 1990. aastatel välja Daniel Sieberti juhitud uurimisgrupp. Daniel Siebert määras kindlaks, et lehtede psühhoaktiivse mõju saavutamiseks tuleb teatud kogust värskeid lehti lihtsalt suus mäluda, siis imenduvad ained suu limaskestade kaudu organismi (toime saavutamiseks peab aine läbima vere-aju barjääri). Lehtede või puhta salvinoriin A allaneelamisel (söömisel) toimeaine seeditakse seedetraktis, ja mõõdetavat hallutsinogeenset toimet ei teki, kuid sööduna võib taim evida põletikuvastast toimet. Siebert uuris ka koguseid ja avastas, et salvinoriin A on oma psühhoaktiivset mõju avaldava koguse suhtes teadaolevalt kõige tugevama toimega hallutsinogeen.
Gordon Wasson on ka vihjanud, et luulusalvei võiks olla Asteegi koodeksites mainitud mütoloogiline pipilzintzintli, kuid see väide pole kindlat tõestust leidnud ja mõned etnobotaanikud suhtuvad sellesse skeptiliselt, pakkudes, et pipilzintzintli võis olla pigem seen (Psilocybe spp.) või mõni muu taim.
S. divinorum ' it on pakutud ka üheks teiseks asteekide salapäraseks mütoloogiliseks taimeks – poyomatli. Poyomatli ' il, nagu pipilzintzintli ' ilgi on aga ka teisi kandidaattaimi, põhiliselt kakaotaolises joogis kasutatud cacahuaxochitl (Quararibea funebris).
Nime päritolu
Taimeperekonna Salvia nimetust on teadaolevalt esimesena maininud Plinius Vanem, kasutades seda aedsalvei (Salvia officinalis) kohta. Salvere tuleb ladina keelest ning tähendab tervist, heaolu ja 'end tervena' või 'hästi tundma' või 'päästma'.
Liiki määrav nimetus, "divinorum", on taimele antud lähtuvalt ta kasutamisest ennustamisel, divinatsioonil ja ravitsemisel. Liigi nimetuse divinorum on taimele pannud Albert Hofmann, kes selle taime koos Wassoniga korjas ja Euroopasse tõi.
Stanislav Grofile antud intervjuus kommenteerib A. Hoffmann luulusalveile antud ladinakeelset nimetust järgmiselt: "Ma ei olnud nimega eriti rahul, sest Salvia divinorum tähendab "kummituste salvei", samas kui Salvia divinatorum, õigem nimetus, tähendab "preestrite salvei". Kuid nüüdseks on see botaanilisse kirjandusse kinnistunud kui Salvia divinorum."
Oma raamatus "LSD: My Problem Child" on Hofmann kirja pannud, et andis taime hojas de la Pastora näidised liigi määramiseks botaanikutele Carl Eplingule ja Carlos D. Játivale Botanical Institute of Harvard University Cambridge's. Botaanikud leidsid, et tegemist on seni teaduslikult kirjeldamata taimeliigiga ja panid taimele nimeks Salvia divinorum.
Luulusalveil on taime päritolumaal veel muidki nimetusi, millest enamik seostub neitsi Maarjaga (inglise keeles veel Diviner's Sage – "ennustajate" või "prohvetite salvei" ; Ska María Pastora ; Seer's Sage – "nägijate salvei" ) Kuna Masateegid usuvad, et taim on Ladina-Ameerika ühe tähtsaima pühaku, neitsi Maarja kehastus siis kohtlevad nad taime ka suure hoole ja austusega. Nimi "Ska Maria Pastora", mida tihti lühendatakse "Ska Maria" või "Ska Pastora", tähendab "Hingikarjase (lambakarjuse) neitsi Maarja taime leht." On veel teisi hispaaniakeelseid nimesid nagu "hojas de la Pastora", "hierba (yerba) Maria" ja "la Maria". Samuti peetakse luulusalveiks taime, mida masateegid ja teised kutsuvad "hoja de adivinacion" (prohvetite taimeleht). S. divinorumit kutsutakse ka la hembra (naine), kui masateegid paigutavad taime sarnaste religioossete hallutsinogeenide perekonda. Teised taimed, millega S. divinorum ' i nimetus la hembra on seotud, on Coleus pumila, mida kutsutakse el macho (mees) ja kahte sorti taime liigist Coleus blumei, mida kutsutakse el nene (laps) ja el ahijado (ristipoeg).
Mõned uurijad arvavad, et kuna masateekitel puudub taimele nende enda põliskultuurist tulenev nimetus, siis see viitab, et taim on masateekide kasutusse tulnud pigem kuskilt mujalt, kui et nad ise selle on avastanud. Teised arvavad, et kuna neitsi Maarjasse ei suhtuta kristluses tavaliselt kui karjusesse või hingekarjasesse, siis võiks selline kujutlus viidata kristluse-eelsele masateekide kultuuriruumile.
Botaanika
Luulusalveil on suhteliselt suured, ovaalsed, mõnikord hambulise leheservaga lehed. Lehtedel on lühike leheroots, mis võib ka puududa, ning lehe kummalgi poolel puuduvad karvakesed. Mõnede allikate kohaselt on lehtedel karvakesed, mis komplekteerivad vaiku. Taim võib kasvada üle meetri kõrgeks, tal on seest õõnes vars, mis kipub murduma või vajuma maadligi ning taim võib maadligi olles juurduda varre sõlmkohtadest.
Harva esinevad õied on luulusalveil ligikaudu 30 cm pikkuse männasja õisikuna, kus esineb umbes kuus õit ühe männase kohta. Õis on umbes 3 cm pikk, valge, kaardus-kumer ja kaetud karvakestega. Õis paikneb õie algusest lillakas õietupes, mida katavad näärmed ja karvakesed. Oma looduslikus kasvukohas õitseb taim ajavahemikus septembrist maini.
Looduslik levila
Luulusalvei on endeemne liik ja tema looduslik levila on Mehhiko Oaxaca osariigis Sierra Mazateca mägede piirkonnas. Ta kasvab seal primaarsetes ja sekundaarsetes pilvemetsades ning troopilistes igihaljastes metsades kõrgustel 300–1830 meetrit merepinnast. Tavaliselt kasvab ta jõgede või ojade kallastel, mustadel, viljakatel muldadel, suurema niiskusega kohtades, väiksemate puude ja põõsaste varjus. pisi|püsti|Õitsev luulusalvei
Taksonoomia
Kuigi luulusalveid on teaduskirjanduses mainitud juba 1939. aastal, kulus aastaid, enne kui botaanikud said selle liigi olemasolu kinnitada. Üheks peamiseks põhjuseks sellele oli, et masateegid ei soovinud taimede kasvukohti avaldada ning liigi määramiseks olid vajalikud õied. 1962. aastal reisid Sierra Mazateca piirkonnas šveitsi päritolu keemik, Albert Hofmann ja etnomükoloog R. Gordon Wasson uurides masateekide rituaale ja otsides selle taime isendeid, kuid neil ei õnnestunudki leida nende taimede kasvukohti. Lõpuks andsid siiski masateegid neile mõned õitsevad taimed, mis saadeti botaanikutele määramiseks ja teaduslikult kirjeldamiseks. Aastaks 1985 oli leitud ligikaudu 15 luulusalvei populatsiooni.
Kuni 2010. aastani levis erinevaid arvamusi selle kohta, kas luulusalvei on liikidevaheline hübriid või mitte. Taime osaline steriilsus viitas hübriidsusele, kuid neid liike, millest paistaks selgelt, et luulusalvei on nende ristand, pole leitud. Teine võimalus on, et taime osaline steriilsus võis olla tingitud selektsiooni ja pikaajalise kultuurina kasvatamise tulemusel tekkinud inbriidingust ehk sugulusaretusest.
2010. aastal avaldatud uurimus luulusalvei DNA molekulaar-fülogeneetiliste meetoditega võrdlemisest mitme sugulasliigiga viitab tugevalt sellele, et luulusalvei siiski ei ole hübriid, kuna DNA ITS-järjestuste põhjal ei paista, et see oleks päritud kahelt eri liiki "vanemalt" ja samuti pole mitteühilduvust kloroplastide DNA ja ITS-järjestuse põhjal koostatud fülogeneesi puude vahel.
Üheks varem pakutud luulusalvei "vanemaks" ja lähimaks sugulasliigiks pidasid botaanikud Epling ja Játiva Salvia cyanea 'd (sünonüüm Salvia concolor), kuid 2010. aasta fülogeneetiline analüüs näitab, et luulusalvei lähim sugulane on Salvia venulosa – haruldane endeemne salveiliik, mida leidub Colombias ja mis kasvab varjulistes, metsastes kohtades, kõrgustel 1500–2000 m üle merepinna.
Luulusalvei kui liigi päritolu on siiani selgusetu. Salvia suures, ligikaudu 900 liigist koosnevas perekonnas on selliseid ebaselge päritoluga liike veel kaks: Saudi Araabia lääneosas kasvav Salvia tingitana ja Mehhikost pärit Salvia buchananii.
Sordid
Üldiselt on teada kaks S. divinorumi sorti. Üks levinud sort on 1962. aastal ökoloog ja psühholoog Sterling Bunnelli korjatud (Bunnell ' i tüvi) ja nime poolest Wassonile ja Hofmannile valesti omistatud kui Wasson-Hofmann ' i tüvi (e sort). Teine sort on 1991. aastal antropoloog Bret Blosseri Huautla de Jiménezest korjatud Blosser ' i tüvi. Lisaks neile on veel teisi, kuid mitte nii hästi dokumenteeritud sorte ehk tüvesid, näiteks silmapaistvalt sakiliste leheservade ja pigem ümarate kui ovaalsete lehtedega Luna tüvi (võimalik et Bunnell ' i tüvi), mis leiti kasvamas Havailt teiste S. divinorum ' i kloonide hulgas.
Paljundamine
Luulusalveid paljundatakse tavaliselt vegetatiivselt. Selleks lõigatakse taime varre osast lühikesed, 5–8 cm pikkused tükid, mis pannakse vette juurduma. Juured moodustuvad tavaliselt kahe-kolme nädala pärast, misjärel saab uued taimed mulda istutada.
Õitsemine
Taimed puhkevad õide tavaliselt siis, kui päev on lühem kui 12 tundi.
Kahjurid
Katmikaladel kasvatades võivad taime, olenevalt kasvatuspiirkonnast, ohustada näiteks kasvuhoonekarilane, kedriklestad (Tetranoychidae spp.), lehetäid (Aphididae spp.).
Toime ja kasutamine
Traditsiooniliselt on rituaalides kasutatud luulusalvei värskeid lehti. Neid mälutakse suus ja neelatakse alla või juuakse nende katkipressimisel saadud mahla ja vee segu.
Ravitsejate rituaalide käigus võidi tarbida ära märkimisväärne kogus – 50–100 luulusalvei lehte.
Kasutatakse ka kuivatatud lehti, mida suitsetatakse isevalmistatud sigarettidena või piibust, või aurustatakse spetsiaalses aurustamisseadmes ja hingatakse sisse tekkinud aure. Samamoodi tehakse ka luulusalveist saadud ekstraktiga.
Hanes (2003) on kirjeldanud luulusalvei lehtede võimalikku kasutamist depressiooni ravis antidepressandina. Ühe depressiooni põdeva patsiendi juhtumikirjelduse järgi aitas depressioonist väljatulekul depressiooni sümptomeid leevendada regulaarne luulusalvei lehtede manustamine väikeses koguses: ½–¾ grammi kolm korda nädalas 15–30 minuti jooksul suus hoides.
Luulusalvei hallutsinogeenne ja psüühikat mõjutav toime võib indiviiditi varieeruda. Leidub inimesi, kellel taimeosade tarvitamine ettenähtud meetodeid kasutades esimestel kasutuskordadel psühhedeelset toimet ei avalda.
Kuigi selle mõju sarnaneb LSD omaga, on see enamikus riikides lubatud (v.a Austraalia, Belgia, Eesti, Hispaania, Itaalia, Poola, Rootsi, Saksamaa, Soome, Taani, Türgi ja veel mõned riigid, kus S. divinorum on kas täielikult keelustatud või lubatud teatud piirangutega).
Hiljutine ajalugu
Luulusalvei on praegusajal muutumas järjest rohkem tuntuks, levinumaks ja kergemini kättesaadavamaks. Lisaks on ka internet võimaldanud kasvada luulusalvei taimi, kuivatatud lehti, ekstrakte ja muid valmissegusid vahendaval äritegevusel.
Kuigi taim on mitmetes maades keelustatud kui ohtlik substants, pole samas teada, et taime tarvitamine oleks põhjustanud tõsiseid õnnetusjuhtumeid või terviseprobleeme. Politsei pole ka seda märkinud ära kui tähelepandavat probleemi korra rikkumisel. Seni pole luulusalvei tõmmanud endale otsest meedia negatiivset tähelepanu.
Uudised meediakanalites on tavaliselt seotud luulusalvei legaalse staatusega ja taime halvamaigulise seostamisega LSD või muude psühhoaktiivsete ainetega. Lapsevanematele põhjustavad muret ka YouTube'is levivad videod luulusalvei kasutamisest. Ingliskeelses meedias on palju tähelepanu saanud teismelise Brett Chidesteri ebaselgete motiividega suitsiid; väidetavalt olevat see noormees kaotanud elu mõtte pärast luulusalvei tarvitamist.
Luulusalvei mõju hindamisel käitumisele kasutati ka esimest korda YouTube'is levivaid videoid – San Diego ülikooli teadlased hindasid juhuslikult valitud videote alusel tehtud uurimuses taime hälvitavat toimet. Nende uurimusest tuli välja, et kõige tugevam toime ilmneb vahetult pärast luulusalvei suitsetamist ja kestab umbes 8 minutit. Toime seisneb ajutises kõnevõime- ja koordinatsioonikaotuses.
Salvinoriin A
Luulusalvei psühhoaktiivse toimeainena on identifitseeritud neoklerodaan (inglise neoclerodane) diterpeen salvinoriin A. Erinevalt LSD-st ja muudest hallutsinogeenidest ei kuulu salvinoriin A alkaloidide hulka, vaid on terpenoid. Kui psühhoaktiivne mõju kõrvale jätta, siis on taim üldiselt vähetoksiline (toksilist toimet kudedele pole täheldatud ) ja nõrga sõltuvust tekitava toimega. On leitud, et salvinoriin A on D2 ja κ-opioidretseptori agonist. Arvatakse, et salvinoriin A selektiivset ja tugevat κ-opioidretseptori agonistlikku omadust saab ära kasutada uute ravimite loomisel selliste hallutsinatoorseid kogemusi tekitavate haiguste jaoks nagu skisofreenia, dementsus jm. Samas on uuritud ka κ-opioidretseptori agonistide võimalikku kasutamist sõltuvusravil.
Luulusalveid ei tuvastata praegu Eestis mitte ühegi narkotestiga. Küll on aga võimalik luulusalvei saaduste tarvitamist tuvastada vedelikkromatograafia-massispektromeetria meetodil.
Kunagi arvati, et luulusalvei pikendab eluiga.
Orsk
Orsk on tööstuslinn Venemaal Orenburgi oblastis. Linn asub Lõuna-Uuralite jalamil Uurali jõe kaldal ja Ori jõe suudmes vahetult Kasahstani loodepiiri ääres.
Orsk on asutatud 1735. aastal. Linnaõigused sai 1865. aastal.
Tähtsamad tööstusharud on värviline metallurgia, masinatööstus (pm. mäetööstuse- ja metallurgiaseadmed) ja keemiatööstus (naftatöötlemine).
thumb|left|Orski raudteejaam
Bill Hybels
William Hybels (sündinud 1951 Kalamazoos Michigani osariigis) on USA pastor, kristlik publitsist ja pastorite juhtimiskoolitaja.
Ta asutas 1975 Chicago eeslinnas South Barringtonis sõltumatu evangeelse koguduse Willow Creek, millest on saanud megakirik.
En Garde
Vehklemisklubi En Garde on Haapsalus tegutsev MTÜ ja spordiklubi, mille üks looja oli Endel Nelis.
Nüüdseks on nii En Garde'is kui ka teistes Eesti vehklemisklubides ainus relvaliik epee.
Klubist on läbi aegade sirgunud mitmeid maailmatasemel vehklejaid, näiteks kahekordne maailmameister Nikolai Novosjolov, Kaido Kaaberma, Heidi Rohi, Kristina Kuusk. Klubis tegutsevad vehklemistreeneritena ka Endel Nelise poeg Peeter Nelis ja tütar Helen Nelis-Naukas, kelle õpilased on võitnud nii noorte kui ka täiskasvanute klassides Euroopa meistrivõistluste ja maailmameistrivõistluste medaleid. Võistlusspordi tasemel tegeleb vehklemisega ka Helen Nelis-Naukase poeg Sten Priinits, kes on Eesti meeste epeekoondise liige ning 2017. aasta seisuga kolmekordne individuaalne Eesti meister.
Rāhu
Rāhu tähistab tõusvat kuusõlme taevas. Astroloogias on kaks kuusõlme, tõusev ning langev, ja Rahu vastas taevas asub Ketu. Hindu mütoloogias on ta taevane madu, kes neelab aeg ajalt alla Kuu ja Päikese, põhjustades sel moel kuu- ja Päikesevarjutusi. Rāhut kujutatakse draakonina, kes kihutab sõjakaarikul, mille ette on rakendatud 8 musta hobust. Legend räägib, et Samudra manthani ajal asus Rāhu ahnelt jooma jumalustele määratud elueliksiiri, kuid viimasel hetkel jõudis sündmuskohale tormata Mohini (jumal Višnu nais-avataara), kes raius Rāhul ühe mõõgahoobiga pea maha. Kuid pea oli muutunud juba surematuks, kuna Rāhu oli jõudnud portsu jumalatele ettenähtud taevalikku jooki endale kõrisse kallata.
Rāhu mantra
RAM HUM
Konventsioon naiste diskrimineerimise kõigi vormide likvideerimise kohta
Konventsioon naiste diskrimineerimise kõigi vormide likvideerimise kohta on ÜRO egiidi all vastu võetud rahvusvaheline leping, mis sätestab meetmed naiste vastase diskrimineerimise kõrvaldamiseks konventsiooniga ühinenud riikides.
Rāhu
Rāhu 108 püha nime
Päike (ravi), Kuu (candra), Marss (kuja), Merkuur (budha), Jupiter (guru), Veenus (sukra), Saturn (sani), ning Rāhu ja Ketu.
Konventsioon naiste diskrimineerimise kõigi vormide likvideerimise kohta
Konventsiooni tekst võeti ÜRO Peaassamblees vastu 1979. Konventsioon jõustus 3. septembril 1981. Eestis andis Riigikogu konventsiooniga ühinemisele heakskiidu 26. septembril 1991. Konventsioon jõustus 20. novembril 1991.
Naiste konventsioon on ratifitseeritud suuremas osas maailma riikides, kuid tema peamiseks puuduseks on väljatöötamata järelevalvemehhanismid. Viimastel aastatel on tehtud ettepanekuid puuduste parandamiseks; üks tähtsamaid on lisaprotokolli lisamine, mis kehtestaks üksikisikute kaebuste menetlemise korra
Beniamino Gigli
thumb|right|Beniamino Gigli Beniamino Gigli (20. märts 1890 Recanati – 30. november 1957 Rooma) oli itaalia tenor.
Ta astus esimest korda lavale 1914. aastal Enzo rollis Amilcare Ponchielli ooperis "Gioconda", rahvusvahelise tunnustuse tõi talle debüüt La Scala's 1918. aastal Arrigo Boito ooperis "Mefistofeles". Giglit peetakse selle sajandi üheks suuremaks tenoriks nii hääle erakordselt kauni tämbri kui ka mitmekülgse repertuaari poolest. Suure populaarsuse tõi Giglile ka Napoli laulude esitamine.
Baltijets
pisi|Baltijetsi tehase hooned Linda tänaval (vasakul) Baltijets oli tehas (aastatel 1988–1993 tootmiskoondis) Narvas, mis tegutses aastatel 1947–1993 Linda tänava hoonetes 2–24.
Tehas rajati 1947. aastal haruldaste muldmetallide tootmisega seotud tehnoloogiate väljatöötamiseks. See asus samas kohas, kus aastal 1927 asutatud värvivabrik. Seepärast kutsuti seda rahvasuus nimega "красилка". Algul rajati katsetsehhid, kus töötasid noored edukad insenerid. Ettevõte pakkus teistest kõrgemat palka, paremaid töö- ja olmetingimusi ning karjäärivõimalusi. Tehas oli Nõukogude Liidu Keskmise Masinaehituse Ministeeriumi otsealluvuses nn üleliiduline tehas. Aastatel 1947–1966 oli see salastatud sõjatehas ametliku nimetusega "Postkast nr 22". Tehases tegeleti uute seadmete tootmise ja katsetamisega, radiatsiooni ja tuumaenergeetikaga seotud seadmete väljatöötamisega. Selle toodang läks rohkem kui 100 NSV Liidu asulasse ja 40 riiki.
Tehas ehitas oma elumajad, polikliiniku, Valentina Tereškova nimelise pioneerilaagri ja puhkekodu Mereranna Narva-Jõesuus, puhkekodu Krimmis.
1985. aastal toodeti tehases esmakordselt NSV Liidus kooliarvuteid Juku.
1967. aastal rajati tehase toel aadressil Puškini tänav 8 kultuurimaja, mis kandis 1993. aastani nime "Oktoobri 50. aastapäeva nimeline kultuurimaja" ja oli 1992. aastani tehase Baltijets ametiühingukomitee nr 114 ametkondlik asutus.
Tehasel olid puhkebaasid Peipsi järve rannikul Remnikus, 1987. aastal rajati Narva-Jõesuus Vabaduse tänaval profülaktoorium Põhjarannik, praegu on see hoone maha jäetud.
1988. aastal nimetati NSV Liidu Aatomienergiatööstuse Ministeeriumi tehas ümber tootmiskoondiseks Baltijets (vene keeles Производственное объединение "Балтиец"), 1992. aastal riiklikuks aktsiaseltsiks Tootmiskoondis Baltijets (vene keeles Государственное Акционерное Общество Производственное объединение "Балтиец"). Töötajate arv oli umbes 4,5 tuhat inimest.
Aastatel 1989–1992 ilmus tehase ajaleht Baltijets.
7. juuli 1993 ettevõte likvideeriti Eesti Vabariigi Valitsuse otsusega. Endise tootmiskoondise hoonetes jäid tegutsema ettevõtted AS Balti ES, RD Electronic , MP & Partners Engineering OÜ jm.
Alates 1997. aastast tegutses ettevõte AS Balti ES nime all, kui selle ostis ära Taani kontsern A. P. Moller-Maersk Group.
The Star-Spangled Banner
"The Star-Spangled Banner" on Ameerika Ühendriikide riigihümn.
Baltijets
Aastal 2007 kasvas Soome ettevõtte Cargotec tellimuste maht üle 50% ning juhtkond otsustas osta tehase oma allettevõtte Hiab jaoks. Tehase nimeks sai Hiab Balti ja hiljem Cargotec Estonia. Sel ajal ehitati uus tootmishoone, investeeriti kaasaegsete tootmisvahendite ostmisesse ja koolitati välja spetsialistid.
The Star-Spangled Banner
Hümni viis on "To Anacreon in Heaven" ning sõnad on loonud Francis Scott Key.
Baltijets
Hiljem müüs Cargotec tehase oma allhankijale Komas Group ja tehase nimeks sai Komas Estonia. 2013. aastal tekkis ettevõtete Komas Group ja Ruukki Engineering (Soome ettevõtte Rautaruukki osakond) liitumise tagajärjel uus firma Fortaco ning tehase nimeks sai Fortaco Estonia. Tehase direktor on Larissa Šabunova. Tehases töötab 350 inimest (2014).
The Star-Spangled Banner
Tavaliselt lauldakse ainult esimest salmi.
Sõnad (inglise keeles)
O say, can you see, by the dawn's early light, What so proudly we hailed at the twilight's last gleaming? Whose broad stripes and bright stars, through the perilous fight, O'er the ramparts we watched, were so gallantly streaming! And the rockets' red glare, the bombs bursting in air, Gave proof through the night that our flag was still there: O say, does that star-spangled banner yet wave O'er the land of the free and the home of the brave?
Karukold
Karukold on roomava varrega ja ulatuslikke kloone moodustav taim. Vars on tihedalt kaetud väikeste süstjate lehtedega, kusjuures lehetipus on karv.
The Star-Spangled Banner
Sõnad (inglise keeles)
On the shore, dimly seen through the mists of the deep, Where the foe's haughty host in dread silence reposes, What is that which the breeze, o'er the towering steep, As it fitfully blows, now conceals, now discloses? Now it catches the gleam of the morning's first beam, In full glory reflected now shines on the stream: 'Tis the star-spangled banner! O long may it wave O'er the land of the free and the home of the brave!
And where is that band who so vauntingly swore That the havoc of war and the battle's confusion A home and a country should leave us no more? Their blood has washed out their foul footsteps' pollution. No refuge could save the hireling and slave From the terror of flight, or the gloom of the grave: And the star-spangled banner in triumph doth wave O'er the land of the free and the home of the brave!
Karukold
Eestis on ta võrdlemisi sage, kuid looduskaitse all kolmandas kaitsekategoorias, et kaitsta ta elupaiku ning tõkestada tema korjamist.
The Star-Spangled Banner
Sõnad (inglise keeles)
Oh! thus be it ever, when freemen shall stand Between their loved homes and the war's desolation! Blest with victory and peace, may the Heaven-rescued land Praise the Power that hath made and preserved us a nation. Then conquer we must, for our cause it is just, And this be our motto: "In God is our trust." And the star-spangled banner in triumph shall wave O'er the land of the free and the home of the brave!
Karukold
Teda on kasutatud pärgade valmistamiseks. Karukolla eosed on ravimina kogutavad.
pisi|left|Karukold kasvamas [[Albu vald|Albu vallas.]]
Sarnased liigid
Eestis kasvavatest kollaliikidest on karukollaga sarnaseimad kattekold, ungrukold ja sookold.
Münt (perekond)
Münt (Mentha) on taimede perekond huulõieliste sugukonnast.
Nimi
Ladina keeles esineb sõna mentha 'münt' ka kujul menta. Sõna mentha on arvatavasti laenatud kreekakeelsest sõnast μίνθη (minthē) 'münt'; sõna menta võib pärineda kreeka sõnast μέντηα (mentēa) või μίντη (mintē) 'münt'. Sõna esines kujul mintha juba mükeene keeles. Kreeka sõna päritolu on teadmata; oletatakse, et tegu on laenuga.
Ajalugu
Minthe või Menthe oli kaunis veenümf, kelle võrgutas allilma valitseja Hades. Nende suhtest raevunud allilma valitsejanna, Hadese abikaasa, Persephone, otsustas najaadi surnuks trampida. Hades päästis oma armukese, muutes ta lõhnavaks taimeks. Münt oli Vana-Kreekas Hadesele pühendatud taim.
Plinius Vanem pidas münti külalislahkuse ja tarkuse sümboliks, taimeks, "mille lõhn ülendab vaimu". Heebrealased puistasid mündilehti sünagoogi põrandale, et iga sammuga erituks meeldivat aroomi. Kreeklased ja roomlased hõõrusid enne külaliste saabumist söögilaua mündiga üle. Roomlased tõid mündid ja mündikastme Inglismaale. Koos väljarändajatega jõudis taim Mayfloweri pardal ka Uude Maailma.
Välimus
Mündid on roomava risoomiga ja omapärase lõhnaga mitmeaastased taimed. Mündi perekonda kuulub umbes 13–18 teineteisest raskesti eristatavat liiki. Kuna tegu on kahekojaliste taimedega on liikidevahelised looduslikud hübriidid sagedased. Lisaks tuntakse arvukalt kultuurliike ning hübriide, mis on täiesti või peaaegu steriilsed ja mistõttu paljundatakse münte enamasti vegetatiivselt.
Euroopas kasvatatakse kultuuris peamiselt piparmünti (Mentha × piperita) ja rohemünti (Mentha spicata). Aasias kasvatatakse põldmünti (Mentha arvensis), millest toodetakse 75% maailmas kasutatavast mentoolist.
Lemmit Mark
Lemmit Mark (kuni 1937. aastani Leonhard Mark; 3. juuli 1912 Tartu – 21. juuni 1962 Karjala ANSV) oli eesti ajaloolane.
Paulette Goddard
pisi|Paulette Goddard Paulette Goddard (sünninimi Pauline Marion Levy; 3. juuni 1910 New York – 23. aprill 1990 Ronco sopra Ascona, Šveits) oli USA filminäitleja.
Lemmit Mark
Mark lõpetas 1931. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Ta õppis aastatel 1932–1936 Tartu Ülikoolis ajalugu ja sai 1936. aastal magistriks. Akadeemiliselt oli ta Eesti Üliõpilaste Seltsi liige.
Teise maailmasõja ajal mobiliseeriti ta Saksa sõjaväkke. Ta läks 1944. aastal Saksamaale, oli 1946–1947 UNRRA ametnik Lübeckis, läks 1947. aastal Rootsi.
Münt (perekond)
Välimus
Mündi perekond on kosmopoliitse levikuga, kasvades nii Euroopas, Aafrikas, Aasias, Austraalias kui Põhja-Ameerikas.
Lemmit Mark
1948. aastal tuli ta Eesti NSV-sse, kuid ei saanud alates 1951. aastast töötada oma erialal ja pidi leiba teenima maaparandajana.
Parditiigi park
pisi|Tiik pargis Parditiigi park on Tallinnas Mustamäe linnaosa Siili asumis Nõmme tee, A. H. Tammsaare tee ja Sõpruse puiestee vahelisel alal asuv park, mis on tekkinud looduslikule lodualale.
Münt (perekond)
Eesti liigid
pisi|[[Rohemünt|Rohemündi käharalehine teisend]]
Lemmit Mark
Samas jätkas ta eraviisiliselt ajaloo uurimist, kirjutades mahukad ja heal tasemel uurimused eestlaste muistsest vabadusvõitlusest ja Eesti ajaloo varasemast historiograafiast. Neid käsikirju säilitatakse Tartu Ülikooli raamatukogus.
Parditiigi park
Taimestik
Pargi pindala on 5,9 hektarit. Seal leidub üle 150 rohttaimeliigi. Puudest on valitsev liik sanglepp, kaasliigid raudremmelgas, sookask ja raagremmelgas, kõnnitee ja metsa servades kasvab hõberemmelgaid ja haabasid. Pargis leidub veega täidetud lohke, kus kasvavad pilliroog, laialeheline hundinui jt.
Lemmit Mark
Mark suri reisil Karjala ANSV-sse.
Parditiigi park
Veekogu
Pargi kirdeosas asub tiik, millest suurem osa jääb puude ja põõsaste varju. Tiigi põhjaosa on täis kasvanud.
Linnustik
Pesitsejatest on dominantliikideks metsvint (Fringilla coelebs), salu-lehelind (Phylloscopus trochilus), aed-põõsalind (Sylvia borin), musträstas (Turdus merula), hallrästas (Turdus pilaris), pruunselg-põõsalind (Sylvia communis), punarind (Erithacus rubecula), hallvares (Corvus corone), rasvatihane (Parus major), tavaline on ka ööbik (Luscinia luscinia).
Huvitavamatest haudelindudest tasuks märkida taita (Gallinula chloropus), tõenäoline pesitseja on veel soo-roolind (Acrocephalus palustris).
Kaitsealustest liikidest esineb toitekülalisena kanakull (Accipiter gentilis) ja tõmmukajakas (Larus fuscus) – mõlemad on arvatud II kategooriasse. Probleemliikideks on pesitsevad hallvaresed, samuti talveperioodil kogunevad ja ööbivad hallvaresed ja hakid. Inimesi võivad häirida ka Parditiigi ja sealsete sinikael-partide toitmisega seotud kajakad ja tuvid. thumb
Valle d'Aosta
Valle d'Aosta (prantsuse Vallée d'Aoste) on eristaatusega maakond Itaalia loodeosas. Piirneb põhjas Šveitsiga ja läänes Prantsusmaaga.
Parditiigi park
Inimtegevus
2006. aasta uurimus "Tallinna rohealade külastatavus ja külastajate hinnang" tõi välja huvitavaid tahke. Parditiigi pargi külastamise sagedus näitab, et sinna satutakse kõige harvem tagasi. 50% küsitletutest käib rohealal paar korda kuus või harvem. Roheala külastajatest pooled satuvad sinna juhuslikult, kuigi seal küsitletutest elab 70% samas linnaosas. Järelikult pole Parditiigi park oma linnaosa elanike seas siiski eriti populaarne.
Rekonstrueerimine
2004. aastal algas Parditiigi rekonstrueerimine, mille käigus muudeti looduslik, mudaste kallastega veesilm linnamiljööle vastavaks korrastatud pargiks. Peaaegu kinnikasvanud tiiki on suurendatud, põhja on süvendatud, rajatud on kaks poolsaart ja keskele saar partide jaoks, laotud 160 meetri pikkune äärismüür. Tiigi äärde Sõpruse puiestee poolsele küljele tuli jalakäijate ala. Umbes kahe meetri laiusele asfalttee ja tiigi vahelisele alale on rajatud killustikalus ja selle peale laotud betoonkividest sillutis. Tiigi keskele on 1,4 meetri kõrgusele vett purskav ja valgustatud ujuvpurskkaev, mis sarnaneb kahe Kadrioru tiigi purskkaevuga.
Tiigi äärde, Tammsaare tee 74 maja taha, rajati lastele uus mänguväljak. Seal on 16 atraktsiooni (mängulinnak, kahekohaline kiik, liivaala jpm). thumb|Mustamäe kaunitar
Mustamäe kaunitar
Parditiigis olev Tauno Kangro skulptuur asetseb ligi 1,5 meetri kõrguses vees ja on kinnitatud betoonist platvormile. Pärast veetaseme tõusu tiigis jääb platvorm vee alla ja veest hakkab paistma ainult lamava kaunitari jalg ning skulptuuri ülaosa, just nii, nagu praegune veetase seda näitabki. Skulptuur on valmistatud Soomest toodud graniitplokist ja kaalub 2 tonni.
Tulevik
Tulevikus võib pargi ilmet mõjutada Tammsaare tee laiendus. Välja pakutud variant 1 (üks täiendav suund (3 rida) kohe olemasoleva kõrvale esimese garaažirea peale) korral väheneb pargiala pindala kõige vähem. Variant 3 (üks täiendav suund garaažide taha) jätab tee alla suur osa Parditiigi pargialast. Kui Tammsaare tee ja Sõpruse puiestee ristmik ehitatakse kahetasandilisena maa-aluse tunneliga, siis rikutakse olulisel määral Parditiigi pargi veerežiimi, mille tagajärjel sealne looduskooslus (musta lepa puistu) ja allikad hävivad (see kehtib kõikide variantide kohta). Kallim kessoonlahendus võimaldaks võib-olla looduskooslust säilitada.
Ale vald
Ale vald on vald (2. järgu haldusüksus) Rootsis Västra Götalandi läänis.
Vald loodi 1974. aastal Nödinge, Skepplanda ja Starrkärri valla liitmise teel.
Valle d'Aosta
Maakonna ainus lennujaam on Aosta lennujaam.
Loodus
Valle d'Aostas asub üks osa Gran Paradiso rahvuspargist, selle teine osa jääb Piemonte maakonna territooriumile (Torino provints).
Haldusjaotus
Ainukese Itaalia maakonnana ei ole Valle d'Aosta provintsideks jaotatud ning on ühtaegu nii provintsi kui ka maakonna staatuses. Valle d'Aosta on jaotatud 74 vallaks.
Rahvastik
Maakonna rahvaarv on 127 800 (2010).
Valle d'Aosta on ametlikult mitmekeelne maakond. Ametlikud keeled on itaalia ja prantsuse keel. Elanikest 71,5% emakeel on itaalia keel, 16,2% frankoprovansi keel ja 1% prantsuse keel. Lysi jõe orus räägitakse saksa keelt.
Ajalugu
11. sajandist alates kuulus Valle d'Aosta Savoiale. Sardiinia kuningriigi osana liideti 1861. aastal Itaalia kuningriigiga.
Kõrvits (perekond)
Kõrvits (Cucurbita) on taimede perekond kõrvitsaliste sugukonnast.
Perekonnas on umbes 15 liiki paljude alamliikidega.
Kõrvitsa vili on botaanilises mõttes mari.
Eestis kasvatatakse põhiliselt harilikku kõrvitsat.
Andres Põder
thumb|Andres Põder 2013. aastal Andres Põder (sündinud 22. novembril 1949 Haapsalus) on eesti luteri vaimulik, aastatel 2005–2014 Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku peapiiskop ja 2013–2022 Eesti Kirikute Nõukogu president.
Aseõpetajaks ordineeriti ta 19. septembril 1976. Õpetaja õigused sai ta pärast Usuteaduse Instituudi lõpetamist 8. detsembril 1980.
Andres Põder on teeninud Viru-Nigula ja Kunda,  Suure-Jaani ja Kõpu, Räpina ja Mehikoorma ning Pärnu Eliisabeti kogudust.
Koguduste teenimise kõrval on Põder täitnud 1987–1990 Võru praostkonna abipraosti ning 1990–2005 Pärnu praostkonna praosti kohustusi ja olnud 1990–2005 konsistooriumi assessor.
Ta oli Eesti Kongressi liige ja Pärnu linnavolikogu aseesimees.
EELK peapiiskopiks valis kirikukogu Põdra 24. novembril 2004. Valimiste esimeses voorus sai Põder 17 häält ja Tartu praost Joel Luhamets 19 häält. Nende vahel korraldatud teises valimisvoorus kogus Põder 32 häält Luhametsa 25 hääle vastu.
Pärast valimisi astus Põder välja Isamaaliidust ja loobus Pärnu linnavolikogu saadiku kohast. Ta kolis Tallinna, kus tal on kirikuvalitsuse majas ametikorter.
Ametisse seadis Põdra 2. veebruaril 2005 Tallinna Toomkirikus peapiiskop Jaan Kiivit juunior. Ametisse seadmisel osales ja assisteeris 15 piiskoppi 11-nest riigist.
8. aprillil 2005 viibis Põder koos president Arnold Rüütli ja proua Ingrid Rüütliga ning teiste Eesti delegatsiooni liikmetega Vatikanis paavst Johannes Paulus II matusel.
Vladimir Agafonov
thumb|Wiersma vs. Agafonov (1975) Vladimir Petrovitš Agafonov (vene keeles Владимир Петрович Агафонов; 31. märts 1933 – 22. november 1999) oli vene kabetaja, viiekordne maailmameister kirikabes, teeneline meistersportlane, rahvusvaheline suurmeister, Venemaa teeneline treener.
Andres Põder
6. mail 2007 ordineeris Põder Tallinna Piiskoplikus Toomkirikus Siberi Evangeelse Luterliku Kiriku esimeseks piiskopiks Vsevolod Lõtkini.
Vladimir Agafonov
Ta oli ka mitme kaberaamatu autor. Püstitas Prantsusmaal rekordi simultaani andmises 162 laual, mis fikseeriti ka Guinnessi rekordite raamatus.
Andres Põder
10. juunil 2007 pühitses Põder ametisse Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku (E.E.L.K.) peapiiskopi doktor Andres Tauli.
13. novembril 2010 allkirjastas peapiiskop Põder koos piiskop Tauliga Tallinna Piiskoplikus Toomkirikus E.E.L.K. ja EELK nähtavat ühtsust kinnitava lepingu.
Vladimir Agafonov
Isiklikku
Oli abielus Larissa Agafonovaga (neiupõlvenimega Tverdohleb), kes tuli samuti NSV Liidu meistriks kabes 1967. aastal.
Andres Põder
22. novembril 2014 läks Põder seoses 65. eluaasta täitumisega emerituuri.
Isiklikku
Vanemad: Johannes (1900–1982) ja Elviine Põder (1915–2015). Andres Põdra abikaasa on jurist Marje Põder, kes on tegutsenud nii EELK juriidilise kui halduskomisjoni sekretärina, EELK ja E.E.L.K. ühinemiskomisjoni liikmena ning EELK Pühapäevakooliühenduse esinaisena. Neil on kaks poega, Thomas-Andreas Põder ja Johann-Christian Põder, kes on mõlemad teoloogid ja ühtlasi luterliku kiriku vaimulikud. Tütar Anne-Maarja hukkus 2004. aastal liiklusõnnetuses.
Harilik madukurk
Harilik madukurk (Trichosanthes cucumerina) on troopikas ja subtroopikas kasvav vääntaim, mida kasvatatakse selle pika vilja tõttu. Madukurgi vili on peenike ja pehme koorega ning võib kasvada 150 cm pikkuseks.
vasakul|pisi|Madukurgi vili
Taimesaadused
Madukurgi vilju kasutatakse Lõuna- ja Kagu-Aasia maade köögis.
Ravimtaimena
Madukurgi juuri, lehti, vilju ja seemneid on kasutatud Indias taimse ravimina:
Georg von Syburg zu Wischlingen
Georg von Syburg zu Wischlingen (ka Sieburg zu Wisslingen, Sieberg zu Wyschlingen, Siberch jne) oli Liivimaa ordu liige, Dünaburgi komtuur Vene-Liivimaa sõja alguses (1558–1559) ning Liivi ordu mitmekordne saadik Saksa-Rooma riigis aastatel 1554–1561.
Syburgi vanemad olid Jürgen von Syburg zu Wischlingen ja Anna von Plettenberg. Enne 1540. aastat sai temast Saksa ordu Liivimaa haru liige ja ta õppis 1540. aastatel nii Wittenbergi kui ka Rostocki ülikoolides (immatrikuleeriti vastavalt 1540. ja 1544. aastal). Aastatel 1544–1545 oli ta Aizkraukle linnusekomtuur (Hauskomtur), 1550. aastal täitis ta sama ametit Võnnus ning 1551–1558 Riias. Riia peapiiskopi Wilhelm ovn Hohenzollerni väitel olevat Syburgi sugulane, toonane Dünaburgi komtuur ja hilisem ordumeister Wilhelm von Fürstenberg soovinud temast millalgi 1550. aasta paiku teha Riia toomhärrat, kuid tema asemel sai toomkapiitlisse Hieronymus Commerstadt. 1551. aasta lõpus osales Syburg Riia linnusekomtuurina kokkuleppe sõlmimisel Riia peapiiskopi ja linna vahel.
1558. aastal, pärast sõja puhkemist Venemaaga, sai Syburgist Dünaburgi komtuur. Kõige rohkem on tema kohta teavet seoses diplomaatilise tegevusega Saksa-Rooma riigis Liivi sõja alguses. Juba samal aastal oli ta ordu saadikuks Taani kuninga juures ning seejärel saadeti Syburg Lübeckisse, et ta võtaks kinni Tallinna endise komtuuri Franz von Siegenhoveni, kes ordulinnuse Christoph von Münchhausenile, isehakanud Taani asehaldurile üle andis ning seejärel Saksamaale pages. Komtuur arreteeriti lühikeseks ajaks tema palve peale Lübeckis, kuid Taani kuningas kostis tema eest ning too sai pakku. Syburg jäi aga Saksamaale edasi ning esindas ordut ka 1559. aasta Augsburgi riigipäeval. Seal otsustati Liivimaale anda suhteliselt ulatuslikku riigiabi: paluda välisvõimude sekkumist, saada tsaarile kiri, et ta sõja Liivimaal lõpetaks ning maksta Liivile 100 000 kuldnat toetusraha. Ehkki reaalne abi jäi väheseks (raha kokku ei saadudki), andis Augsburgi riigipäev Liivimaale lootust Saksa riigi toetusele ning motiveeris ordu iseseisvusmeelset tiiba kuni 1560. aasta augusti sündmusteni (Härgmäe lahing ning Viljandi langemine) iseseisvuspoliitikat ajama. Syburg jäigi aga Saksamaale, kus ta 1561. aastal ostis Liivi ordule kuulunud Bremeni komtuurkonna ja Lübeckis asuva Liivi ordu maja ning müüs need 1564. aastal vastavalt Bremeni ja Lübecki linnale. 1566. aastal ta abiellus.
Salomon Henningu kroonikale eessõna kirjutanud David Chytraeuse andmetel oli Syburg veel 1590. aasta paiku hertsoglik nõunik Jülichis (Jülich-Kleve-Bergi hertsogi juures) ja Blankensteini komandör.
Ka tema vennad Jasper ja Eberhard, nagu ka kaugem sugulane Christoph von Syburg zum Busch, olid Liivimaa orduharu liikmed.
Mõisamaa
Mõisamaa oli mõisa maa-ala osa, mida mõisapidaja ise majandas.
Adolf I (Schleswig-Holstein-Gottorp)
thumb|Hertsog Adolf. Tundmatu kunstniku maal 1586. aastast
Adolf I (25. jaanuar 1526 – 1. oktoober 1586) oli Schleswig-Holstein-Gottorpi hertsog aastast 1544 kuni surmani.
Adolf oli Taani kuninga Frederik I poeg ning Christian III vend. Nooruses viibis ta neli aastat Hesseni maakrahvi Philipp I õukonnas, kus sai hea hariduse.
Aastal 1544 jagasid Adolf, Christian ja kolmas vend Johann Holsteini omavahel. Adolf valis oma residentsiks Gottorpi kindluse, mille järgi tema järglasi hakati nimetama Holstein-Gottorpi dünastiaks. Järgnevalt tegutses Adolf aktiivselt sõjaväljadel, olles vaatamata oma protestantlikule usutunnistusele keiser Karl V toetaja. 1548. aastal osales ta Augsburgi riigipäeval ning võttis seejärel osa Karli poja Philippi reisist Hispaaniasse. 1553. aastal naasis Adolf kodumaale. 1556. aastal sai Adolfist surnud venna Friedrichi järglasena Schleswigi piiskop, kelleks ta jäi kuni surmani. 1559. aastal organiseeris Adolf koos vennapoeg Frederikiga sõjakäigu Dithmarscheni talupoegadevabariigi vastu ning alistas selle. Riik jagati Adolfi ja Frederiki vahel.
1560.–1570. aastatel tegeles Adolf oma riigi moderniseerimisega, samuti püüdis ta selle tähtsust igati tõsta. Ta tegi näiteks keisrile ettepaneku kaevata läbi tema maade kanal, mis võimaldanuks laevadel siseneda Läänemerre ilma Taani väinu läbimata. See idee jäi siiski vaid paberile. Madalmaade vabadusvõitluse ajal toetas Adolf jätkuvalt keisrikoda, osaledes mässulistevastastes sõjakäikudes ning toetades neid raha ja relvadega.
Adolf oli seotud ka Liivimaaga. Nimelt palus talt 1577. aastal abi Tallinn, mille olid taas ümber piiranud Ivan Julma väed. Rootsi riigis valitses majanduslik kitsikus ning nii otsis linn abi välisvürstidelt. Et Adolf oli tuntud oma seiklusalti iseloomu poolest, siis loodeti talt saada kiiresti reaalset abi. Siiski ei saanud ta linna heaks palju teha, sest Madalmaade ülestõus oli neelanud sisuliselt kogu Põhja-Saksamaa sõjalised ressursid. Alles aasta hiljem sai Adolf linnale saata laevatäie püssirohtu. Siiski toetas ta Tallinna sõnades igati ning püüdis teda keisririiki tagasi meelitada. Adolfi plaanides oli toona saada Poola vasallina enda kätte suurt osa Liivimaast, ent see kava kukkus läbi, kui Liivimaa kitsikusajad 1570. aastate lõpul läbi said ning Vene väed sealt järk-järgult välja suruti. Hertsog Adolfi kava oli üks viimaseid Saksa-Rooma riigist lähtuvaid algatusi Liivimaa taas oma kontrolli alla saada. Võimalik, et Adolf püüdis seda teha koostöös vennapoeg Magnusega.
Amiran Kaladze
Amiran Kaladze (gruusia keeles ამირან კალაძე; 3. mai 1945 – 27. juuni 1995) oli gruusia luuletaja ja tõlkija.
Sattunud Eestisse sõjaväeteenistuse ajal, jäi ta elama Tallinna, töötas Tallinnfilmi operaatori abina. Ta elas Eestis pikemat aega ja abiellus eestlannaga.
Amiran Kaladze hukkus Gruusias traagilistel asjaoludel. NSV Liidu lagunemisega 1990. aastatel kaasnes Gruusias terav võimuvõitlus. Esimeseks demokraatlikult valitud presidendiks sai Zviad Gamsahhurdia. 1992. aastal ta kukutati ja ta lahkus eksiili, kust naasis 1993. aastal ja suri kindlaks tegemata asjaoludel. Riigis valitses neil aastatel relvastatud grupeeringute vägivald, mis ulatus ka Kaladze kodulinna Samtrediasse. Paramilitaarne Mhedrioni üksus pidas Gamsahhurdia pooldajate hulka kuulunud Kaladze kinni, ta viidi jõe äärde ning sunniti relva ähvardusel seisma pikka aega kaelani külmas vees. Pärast seda piinamist sai Amiran Kaladze südameataki ja suri. .
Tõlked
Gruusia keelest eesti keelde
Alexander Shabalov
pisi| Alexander Shabalov (2002)
Alexander Shabalov (vene keeles Александр Анатольевич Шабалов Aleksandr Anatoljevitš Šabalov; läti keeles Aleksandrs Šabalovs; sündinud 12. septembril 1967 Riias) on Lätist pärit Ameerika Ühendriikide maletaja, rahvusvaheline suurmeister (1991).
Alexander Shabalov täitis meistrinormi 1985. aastal. 1989. aastal andis FIDE talle rahvusvahelise meistri nimetuse. Suurmeistriks sai Shabalov 24-aastaselt 1991. aastal.
1992. aastal võitis ta Biel Openi ja mängis Läti võistkonna koosseisus maleolümpial Manilas (kolmandal laual). Samal aastal emigreerus ta Ameerika Ühendriikidesse.
Shabalov tuli neljal korral USA malemeistriks (1993, 2000, 2003, 2007) ja seitsmel korral tuli ainuvõitjaks või jagas esikohta USA lahtistel meistrivõistlustel (1993, 1999, 2003, 2007, 2008, 2015, 2016).
2002. aastal jagas ta esikohta Aeroflot Openil. 2009. aastal São Paulos peetud Panameerika meistrivõistlustel jagas esikohta kuubalase Fidel Corrales Jimenezega.
Vincenzo Bellini
pisi|Vincenzo Bellini Vincenzo Salvatore Carmelo Francesco Bellini (3. november 1801 Catania – 23. september 1835 Puteaux) oli Itaalia helilooja. Hinnatud kõige tüüpilisemaks bel canto koolkonna esindajaks. 19. sajandi esimese kolmandiku Itaalia ooperielu juhtfiguure. Graatsiliselt väljendusliku ja lüüriliselt meloodilise ooperi traditsioonide rajaja. Sai hüüdnimeks "Catania luik".
Elulugu
pisi|Bellini portree Milano perioodist Õppis varases lapsepõlves mängima dirigendist isa Rosario juhendamisel klaverit olles juba viieaastaselt väga hea pianist. Komponeerimist õppis organistist ja heliloojast vanaisa Vincenzo Tobia Bellini näpunäidete järgi. Kuueaastaselt komponeeris esimese muusikapala. Seejärel kõlas sageli tema loodud muusika kirikutes ja salongides. Jätkas õpinguid Napoli konservatooriumis (Conservatorio di San Sebastiano) ooperihelilooja Niccolò Zingarelli juhendamisel. Üliõpilasena kirjutas pooltõsise ooperi "Adelson e Salvini", mille kandis ise koos meesüliõpilastest kaaslastega konservatooriumi teatris suure menuga ette. Teda märgati ning Bellini sai mainekalt Napoli Teatro San Carlolt lepingu komponeerida troonipärija Ferdinando nimepäeva puhul korraldatavaks galaetenduseks ooper. Tulemuseks oli melodraama "Bianca e Gernando". Teos osutus väga menukaks ja ajendas Milano La Scala värvikat impressaariot Domenico Barbaiat sõlmima noore heliloojaga lepingu uue ooperi komponeerimiseks. Barbaia viis ta kokku tollase nimekaima libretisti Felice Romaniga, kes kirjutas edaspidi seitsmele Bellini ooperile libreto ning kohendas ka "Bianca e Gernardo" teksti Genova teatris ettekandmiseks "Bianca e Fernando" nime all. Ükski teine itaalia ooperihelilooja ei ole olnud nii kindlalt seotud ühe ja sama libretistiga. Järgneva kuue aasta jooksul olid Romani ja Bellini suured sõbrad. Sõprus katkes järsult pärast erimeelsusi ooperi "Beatrice di Tenda" pärast. Nende esimene ühistöö "Il Pirata" pani aga sisuliselt aluse Bellini edukale karjäärile ja tõi talle rahvusvahelise kuulsuse.
Bellini sai peagi tuntuks tollal domineerinud Rossini õitsvast stiilist eemaldujana, kuid oma kaks esimest oopust kirjutas ikkagi Rossinist tugevalt mõjutatuna. Ta püüdis hiljem nende ooperite stiili korrigeerida, kuid erilist menu see kaasa ei toonud. Milano lepingu ajaks oli tema omapärane stiil välja kujunenud ning publiku poolt heaks kiidetud ja teosed oodatud. Esiplaanil oli ta iseloomuga hästi kokku sobinud meloodilisus, kuid ei saanud ta ka ignoreerida Rossini juurutatud graatsiline primadonna (koloratuursoprani) esiletõstmist. Primadonnad said Bellinilt väga meloodilisi ja ilusaid, kuid väga head laulutehnikat ja hääleomadusi nõudvaid aariaid. See tähendas, et Bellinile omistatakse erilise romantilise stiili looja loorbereid. Tollal oli publik juba tüdinenud Rossini meeletust tempost ja muusikalugude komponeerimise agressiivsest maneerist. Bel canto tähendas Bellinile võimalust väljendada sügavuti karakteri tundeid ja panna suurt rõhku laulja intelligentsile ning individuaalsele võimele esitada roll hingestatult.
Aastatel 1827–1833 elas Bellini peamiselt Milanos, kus kirjutas La Scalale kolm ooperit. Enesekindel noor helilooja lülitus kiiresti kõrgema seltskonna ellu, kuid keeldus erinevalt Rossinist, Donizettist, Pacinist ja Mercadantest kõrgetest riiklikest ametikohtadest või tööst konservatooriumis ja ooperimajades. Bellini elatas end üksnes ooperiloomingust ning küsis (ja sai) oma loomingu eest tunduvalt suuremat honorari, kui tollal oli Itaalias kombeks.