cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Anu Kaal
Isiklikku
Oma alpinistist abikaasa Hillar Kaalu õhutusel harrastas mägironimist (üritas 1958. aastal Elbruse tippu ronida). Abikaasa suri 1983. aastal. Aastatel 1986–2023 oli tema elukaaslane näitleja Väino Aren.
Elman Rüstəmov
pisi|260px| Elman Rüstəmov (pildil vasakul) koos [[FIDE presidendi Kirsan Iljumžinoviga (2009)]]
Elman Sirac oğlu Rüstəmov (sündinud 29. juunii 1952 Cəbrayılis Cəbrayıli rajoonis Aserbaidžaani NSV-s) on aserbaidžaani majandustegelane ja malefunktsionäär.
Rüstəmov on 1995. aastast Aserbaidžaani Vabariigi Keskpanga esimees.
Ta lõpetas 1973. aastal Bakuus Bünyadzadə-nimelise Aserbaidžaani Rahvamajanduse Instituudi. 1986. aastal sai ta majandusteaduste kandidaadiks. Aastatel 1990–1992 õppis Moskvas doktorantuuris. Aastatel 1991–1992 oli ta Aserbaidžaani Vabariigi presidendi nõunik. 1992. aastal sai Aserbaidžaani Vabariigi Keskpanga juhatuse esimehe esimeseks asetäitjaks.
2007. aastal valiti Rüstəmov Aserbaidžaani Maleföderatsiooni presidendiks.
Mikromeeter
Mikromeeter (tähis µm) on SI-süsteemi pikkusühik, mis võrdub miljondiku meetriga:
Enne SI-süsteemi kehtestamist (1960. a) oli mikromeetri nimetus mikron (tähis µ).
Vaata ka
תחיליות במערכת היחידות הבינלאומית
Boyzone
thumb Boyzone on aastatel 1993–2000 tegutsenud ja uuesti 2007. aastast tegutsev Iirimaa poisteansambel, mis saavutas rahvusvahelise tuntuse 1994. aastal lindistatud töötlusega ansambli The Osmonds laulust "Love Me for a Reason".
Ansambli pani prooviesinemiste põhjal kokku iiri muusikaprodutsent Louis Walsh. Selle algkoosseisu kuulusid Ronan Keating, Stephen Gately, Mikey Graham, Keith Duff ja Shane Lynch. Samas koosseisus esineti ka pärast tegevuse taasalustamist 2007. aastal kuni Stephen Gately ootamatu surmani oktoobris 2009.
Kokku on Boyzone oma tegevusaja kestel avaldanud viis albumit:
Aynur Sofiyeva
Aynur Məmmədiyyə qızı Sofiyeva (sündinud 19. juulil 1970 Qaxis Qaxi rajoonis Aserbaidžaani NSV-s) on Aserbaidžaani poliitik, maletaja ja malefunktsionäär, naiste suurmeister (1991).
Sofiyeva lõpetas 1991. aastal Bakuu Riikliku Ülikooli ajakirjandusteaduskonna ja 2001. aastal samas ülikoolis õigusteaduskonna. Poliitikas alates 1995. aastast. Aastatel 2002–2005 oli ta Aserbaidžaani parlamendi (Milli Məclis) teise koosseisu liige ja 2002–2007 ühtlasi Aserbaidžaani Maleföderatsiooni president. 2007. aastal määras Aserbaidžaani president İlham Əliyev Sofiyeva perekondade, naiste ja laste probleemidega tegeleva riikliku komitee aseesimeheks. Kohe pärast ametissemääramist teatas Sofiyeva, et ta lahkub maleföderatsiooni presidendi ametikohalt.
Maletaja
Sofiyeva sai naiste suurmeistriks 21-aastaselt 1991. aastal (esimesena moslemi naismaletajaist).
Novembris 1991 mängis Sofiyeva Suboticas tsoonidevahelisel turniiril (35 osavõtjat, Šveitsi süsteem), kus jäi jagama 8.–12. kohta. Juulis-augustis 1993 Jakartas tsoonidevahelisel turniiril (39 osavõtjat, Šveitsi süsteem) pääses seitse paremat pretendentide turniirile. Sofiyeva jagas 6.–8. kohta. Järelmatš jättis ta edasipääsukohata.
Võistkondlik esinemine
Sofiyeva on osalenud kahel naiste maleolümpial (1992, 1994). Mõlemal korral mängis ta naiskonna esimesel laual (1992. aastal Manilas tuli Aserbaidžaani naiskond seitsmendaks).
Oras-tähthein
Oras-tähthein (Stellaria graminea) on taimeliik nelgiliste sugukonnast tähtheina  perekonnast.
Kasvab niitudel, põllupeenardel, jäätmaadel. Enne õitsemist on üsna märkamatu. Kroonlehti on viis, kuid on peaaegu südamikuni lõhestunud.
On mitmeaastane ja levib võsundiliste risoomide abil.
Jaana Padrik
Jaana Padrik (sündinud 23. juunil 1958 Tallinnas) on Eesti ajakirjanik, poliitik ja suhtekorraldaja. Ta on Estonia ooperisolisti Paula Padriku ning draamanäitleja ja raadiodiktori Endel Padriku tütar.
Biograafia
Aastatel 1982–1999 töötas Eesti Raadios. Oli esimesi uuriva ja analüütilise probleemajakirjanduse loojaid Eesti Raadios. Käsitles ühiskonnaelu probleem- ja konfliktteemasid ning viljeles raadioreportaaži žanrit. Aastast 1987 tegi autorina ja toimetas Eesti Raadios saatesarju "Avalikud asjad", "Argipäev", "Kriminaaltango" jm ühiskonnaelu probleemsaateid. 1998. aastal juhtis ETV-s ühiskonnaelu aktuaalsaadet "Otseliin".
1993–1998 töötas lepingulise kaasautorina Raadios Vaba Euroopa.
Aastal 1998 oli uuriva ajakirjanduse õppejõud Tartu Ülikoolis ja Tallinna Pedagoogikaülikoolis.
1999–2003 kuulus ta Riigikokku (IX koosseisus), olles Isamaaliidu fraktsioonis ning ka Tallinna Linnavolikokku.
Töötas 2004–2012 Õiguskantsleri Kantseleis avalike suhete nõunikuna.
Töötas 2013–2018 Siseministeeriumi haldusala päästeasutuses Häirekeskus avalike suhete juhina.
Sügaoru tänav
Sügaoru tänav on tänav Nõo lõunaosas.
Tänav algab Vana-Nõo tänavast, kulgedes edelasse ning ristudes vasakult Kaare tänavaga, paremalt Niidu tänavaga ja veel kord vasakult Kaare tänavaga. Seejärel ületab ta Luke tänava, kulgedes jätkuvalt edelasse. Tänava jätk on algusega peaaegu risti. Ta ulatub kagu suunas tagasi Hõbeoru tänavani ning loode suunas edasi Lao tänavani.
Tänava ääres on väikeelamud (kinnistud 1, 2, 2a, 2b, 2c, 3, 4, 5, 6 ja 7).
Kranj
Kranj (saksa ajalooline nimi: Krainburg) on elanike arvult neljas Sloveenia linn, Kranji linnavalla ja Gorenjska ajaloolise piirkonna keskus.
thumb|right|Kranj
Nauru vapp
Nauru vapp on Nauru Vabariigi riigivapp.
Kirjeldus
Vapikilbi ülemises osas on kuldsel punutud taustal hõbedane (valge) fosfori alkeemiline sümbol.
Vapikilbi alumise osa vasakul poolel on hõbedasel (valgel) taustal must fregatilind, kes istub siniste ookeanilainete kohal punasel ridval. Vapikilbi alumise osa paremal poolel on sinisel taustal õitega ilulehiku oks.
Vapikilbi ümber on kujutatud hõimupealiku tseremoniaalsed atribuudid – palmilehtedest nöörid, fregatilinnusuled ja haihambad.
Vapikilbi kohal on samasugune valge täht nagu Nauru lipul.
Valge tähe kohal on lint, millele on kirjutatud "NAOERO" (Nauru naurukeelne nimi).
Vapikilbi all on lint Nauru deviisiga "GOD'S WILL FIRST" (inglise keeles 'kõigepealt Jumala tahe').
Šilka ahelik
Šilka ahelik (vene keeles Шилкинский хребет) on mäestik Aasias Venemaal Baikali taga. Kulgeb Šilka vasakul kaldal valdavalt ida-lääne suunas. Pikkus umbes 200 km, kõrgus kuni 1063 meetrit. Nõlvadel on lehismetsad.
Süngoonia
Süngoonia (inglise crystal system) on sarnaste sümmeetriaelementide, kristallograafiliste telgede ning nendevaheliste nurkadega kristallide klass.
Süngooniate arv on eri koolkondades erinev. Tänapäeval on kõige levinum kuuest süngooniast koosnev klassifikatsioon, kuid kasutatakse ka seitsmest süngooniast koosnevat süsteemi.
Süngooniad:
Sageli eristatakse ka trigonaalset süngooniat, kuid viimasel ajal loetakse teda enamasti ebavajalikuks ja asendatavaks heksagonaalse süngooniaga.
Kõigi süngooniate peale kokku on olemas 32 punktigruppi, mille alusel on võimalik kirjeldada kõiki kristalle.
Ülevaade süngooniatest
Ladina tähtedega tähistatakse kristallograafilisi telgi, kreeka tähtedega aga nendevahelisi nurki. Kui sümmeetria tõttu on teljed võrdsed, on nad tähistatud sama tähega. Näiteks kuubiline süngoonia, kus on kolm võrdset telge, mis asuvad kõik üksteise suhtes risti ja on seetõttu tähistatud "a1", "a2", "a3", mitte "a", "b", "c". Vertikaalne telg on tähistatud tähega "c", väljaarvatud kuubiline süngoonia, kus kõik teljed on võrdsed ja termin "vertikaalne" ei oma mingit sisu. Vertikaalseks loetakse enamasti kõige pikemat telge. Horisontaalsed teljed on tähistatud tähtedega "a" ja "b". Juhul kui nad on võrdsed, on nad tähistatud ühe tähega "a1", "a2". Heksagonaalses süngoonias on kolm võrdset telge (a1, a2, a3).
Oja-tähthein
Oja-tähthein (Stellaria uliginosa) on taimeliik nelgiliste sugukonnast tähtheina perekonnast.
Ökoloogiline jalajälg
Ökoloogiline jalajälg on summaarne näitaja, mis väljendab inimeste keskkonnakasutuse suurust võrreldes Maa ökosüsteemide taastootmisvõimega. Ökoloogilise jalajälje arvutamisel lähtutakse inimtegevuse nõudlusest selliste ökosüsteemi toodete ja teenuste järele, mis tulenevad maakera pinna suutlikkusest kasvatada elusainet.
Seda meetodit kasutades saab hinnata, kui suurt Maad (või mitu Maad) oleks vaja, et rahuldada iga inimese vajadusi, tulenevalt tema elustiilist. 2012. aastaks tarbib kogu inimkond 1,5 planeeti aastas. See tähendab, et Maal kulub inimkonna aastas tarbitud ressursside taastootmiseks ja jäätmete lagundamiseks 18 kuud. Seda nimetatakse ületarbimiseks. Ületarbimine on olukord, mil toodete ja teenuste tarbimine on suurem kui nende tegelik varu. Globaalne ületarbimine väljendab seda, et ökoloogilised ressursid ammenduvad ning jäätmed akumuleeruvad ehk kuhjuvad.
Ülevaade
2004. aastal loodi USA-s California osariigis meetodi laiemaks tutvustamiseks ühendus Global Footprint Network, mida juhib Mathis Wackernagel. Ühenduse eesmärk on toetada jätkusuutlikku majandust ökoloogilise jalajälje mõõtmise ja planeerimise süsteemi abil, mis võimaldab teha tarku ja säästlikke otsuseid. Ökoloogilise jalajälje arvutamise peamine eesmärk on juhtida inimeste tähelepanu oma eluviisidele, propageerida põhjendatult säästlikku eluviisi ning niimoodi saavutada jätkusuutlik tarbimisharjumus.
Kasutusalad ja tasandid
Ökoloogilise jalajälje indikaatorit kasutatakse tänapäeval laialdaselt mitmesugustes institutsioonides, näiteks teaduses, äris ja valitsusasutustes. Põhiline eesmärk on jälgida ökoloogiliste ressursside kasutust ning edendada jätkusuutliku arengut. Jalajälge saab uurida ettevõtte, indiviidi, linna, riigi ja inimkonna tasandil.
Ökoloogiline jalajälg võimaldab riigi tasandil
Üksikisiku tasandil saab iga inimene oma ökoloogilise jalajälje välja arvutada. Eestikeelse kalkulaatori leiab näiteks Keskkonna ja Säästva Arengu ning Tartu ülikooli loodus- ja tehnoloogia teaduskonna kodulehelt. Footprint Network on mitme koostööpartneriga välja töötanud animatsioonilise kalkulatsiooniprogrammi. Rakenduses saab praegu valida 15 asukoha vahel. Võimalus on proovida ökoloogilist jalajälge arvutada nii riigi kui linna (Calgary) tasandil. Rakendus võimaldab vastuseid kergesti muuta, misjärel kohe uuenevad jalajälje suuruse andmeid.
Komponendid
Ökoloogilise jalajälje hindamise aluseks oleva maa(pinna) saab jagada kuueks tüübiks: bioproduktiivne meri ja siseveed, haritav põllumaa, hoonestatud maa, karjatatav maa, metsamaa ja süsinikdioksiidi siduv maa. Kõige suuremat väärtust omavad põllumaa ning ehitiste all olev maa, väikseimat bioproduktiivne veepind. Keskmine maapinna väärtuse hinne on 1.
Haritava põllumaa on maa-ala, millel kasvatatakse põllukultuure. Põllusaadusi kasutatakse inimeste, loomade ja kalade toidu valmistamiseks. Lisaks loetakse selle hulka tekstiili tooraine ning kummi ja õli saamiseks kasvatatavad taimi. See on kõige suurema bioproduktsiooniga maakasutustüüp Riiklikus Jalajälje Arvestuses (National Footprint Account).
Karjatatava maa jalajälje alla kuuluvad alad, millel karjatatakse kariloomi. Siia kuuluvad nii hooldatavad kui looduslikud karjamaad ning preeriad. 2008. aastal määratleti põllumaaks 1,53 miljardit hektarit. Inimesele tagab see valdkond liha, villa ja piima.
Bioproduktiivse mere ja sisevete alla kuuluvad mere- ja mageveekalade kasvamiseks sobivad piirkonnad.
Metsamaa on puidutoorme kasvatamiseks kasutatav maa, mis toodab toorainet nii ehitiste ja mööbli valmistamiseks kui ka kütteks. 2008. aastal oli Maal 4,04 miljardit hektarit metsamaad.
Süsinikdioksiidi siduv maa on maa-ala, mis seob fossiilkütuste põletamisel tekkinud süsihappegaasi. CO2 satub atmosfääri mitmel viisil. Looduslikud viisid on näitaks metsapõlengud, vulkaanid ning loomade ja mikroobide hingamine. Fossiilkütuste põletamine on peamine inimtekkeline CO2 allikas.
Hoonestatud maapind on ehitiste alla olev maapind, kuhu kuuluvad näiteks elamud, tööstuspiirkonnad, teed ja teised infrastruktuurid. 2008. aastal oli hoonestatud ala pindala umbes 170 miljonit hektarit.
Näitajad
Ökoloogilise jalajälje mõõtmisel kasutatakse rohkem kui 600 näitajat, mis iseloomustavad nii üksikisiku tarbimisharjumusi, piirkondlikke iseärasusi kui ka riigi majandamist eri valdkondades. Levinumad on näiteks
Arvutusmeetodid
Üldistatud ökoloogilise jalajälje valem on järgmine:
kus EF on kogu ökoloogiline jalajälg, D otsene maakasutus, N lisaks vajaminev ala („energiamaa“, mida on vaja, et eristada CO2 heidet fossiilkütuste põletamisest ja taastuvatest biokütustest).
Inimese mõju ökosüsteemile määratletakse järgmise valemiga
kus I on mõju, P populatsioon (rahvaarv), A jõukus (tarbimismäär inimese kohta või SKP) ja T tehnoloogia (tehnoloogilise muutuse (sh industrialiseerimise) tase).
Põhilised andmed, millel NFA arvutused tuginevad, on pärit ÜRO esindustest, näiteks FAOSTAT-ist (ÜRO Toitlustus- ja Põllumajandusorganisatsiooni andmebaas), UN Comtrade'ist (ÜRO kaubandusstatistika andmebaas) ja IEA-st (Rahvusvahelisest Energiaagentuurist).
Ühik
Ökoloogilist jalajälge väljendatakse standardiseeritud ühikutes: globaalhektarites inimese kohta aastas (gha/in/a). Üks globaalne hektar on tingühik, mis vastab maakera keskmise bioloogilise tootlikkusega hektarile (Maa viljakas pind jagatakse rahvaarvuga). Keskmiselt on meil 2 hektarit inimese kohta (2011. aasta seisuga).
Maa eelarve krahhi päev
Maa eelarve krahhi päev märgib ajahetke, mil inimkond on ületanud aastaks ette antud loodusressursside eelarve ehk ressursikasutus on olnud suurem kui planeedi võime taastoota.
.
Igal aastal muutub Maa eelarve krahhi päev järjest varasemaks. 2012. aastal tarbisime ressursid, mida Maa suudab aastaga taastoota, ära kaheksa kuuga ja eelarve krahh saabus 22. augustil. Varasemad kuupäevad:
Senised tulemused
pisi|Heaolu ja ökoloogilise jalajälje vaheline seos
Kõige värskemad andmed ilmusid 2011. aastal Rahvusvahelise Ökoloogilise jalajälje võrgustiku aruandes 2007. aasta andmete põhjal. Võrreldes 1961. aastaga on inimkonna jalajälg suurenenud 2,5 korda. Kõige enam on ökoloogilist jalajälge suurendanud süsiniku jalajälg, mis on 46 aastaga kasvanud 4,7 korda. Märgatav on ka rahvaarvu kiire kasv. Kui 1961. aastal elas Maal 3,1 miljardit inimest, siis 2007. aastaks oli see suurenenud 6,7 miljardile ehk enam kui kahekordistunud. National Footprint Accountsi 2010. aasta aruandest saab välja lugeda, et mida suuremm on heaolu, seda suurem on jalajälg. National Footprint Accounts jaotab maakera Aafrikaks, Aasiaks, Euroopaks, Ladina-Ameerikaks, Angloameerikaks ning Austraaliaks ja Okeaaniaks. Suurim jalajälg oli 2007. aastal Angloameerikal (7,9 ha/in/a). Järgnesid Austraalia ja Okeaania (5,4 ha/in/a) ning Euroopa (4,7 ha/in/a).
Riikide võrdluses olid esikümnes järgmised riigid:
Vahekliimavööde
Vahekliimavööde on Alissovi kliimaklassifikatsiooni kohaselt kliimavööde, kus valitsevad õhumassid vahelduvad kaks korda aastas.
Pool aastat valitsevad seal lõunapoolse põhikliimavöötme õhumassid ja seejärel pool aastat põhjapoolse põhikliimavöötme õhumassid.
Vahekliimavöötmed asuvad põhikliimavöötmete vahel. Vahekliimavöötmes toimuvad ilmastiku muutused vastavalt Maa orientatsioonile Päikese suhtes. Kui Päike on seniidis põhjapoolkeral, siis nihkuvad kõik põhikliimavöötmed nendest põhja pool asuvate vahekliimavöötmete peale. Kui Päike on seniidis lõunapoolkeral, siis nihkuvad kõik põhikliimavöötmed nendest lõuna pool asuvate vahekliimavöötmete peale.
Vahekliimavöötmed on järgmised:
Trieste Vaba Territoorium
Trieste Vaba Territoorium (itaalia keeles Territorio libero di Trieste, sloveeni keeles Svobodno tržaško ozemlje, serbia-horvaadi keeles Slobodni teritorij Trsta) oli Kesk-Euroopas Itaalia ja Jugoslaavia vahel asunud sõltumatu territoorium. Aadria mere põhjakaldal asunud ala oli teise maailmasõja järel ÜRO Julgeolekunõukogu otsese vastutuse all.
Vaba territoorium loodi 1947. aasta 10. veebruaril Itaaliaga sõlmitud rahulepingu ühe protokolli alusel, et tagada erineva etnilise ja kultuurilise taustaga elanikkonnale neutraalne ja sõltumatu riik. Kuna piirkonnal oli strateegiliselt tähtis roll kaubavahetuses Kesk-Euroopaga, oli protokolli eesmärk ka rahustada Itaalia ja Jugoslaavia omavahelisi territoriaalseid nõudmisi. Protokoll hakkas kehtima sama aasta 15. septembril. Territooriumi administreerimine jagati kaheks osaks: esimese moodustas Trieste sadamalinn koos sellest loodesse jääva kitsa rannikuribaga (A-tsoon) ja teise moodustas väike osa Istria poolsaare loodeosast (B-tsoon, mis oli suurem).
Savimineraalid
pisi|Savi on peamiselt savimineraalidest koosnev sete Savimineraalid on mineraalid, mille terasuurus on alla 4 μm.
Trieste Vaba Territoorium
Trieste Vaba Territooriumi võtsid aastal 1954 de facto üle selle naaberriigid, kuid see formaliseeriti oluliselt hiljem: aastal 1975 sõlmitud kahepoolse Osimo lepinguga, mis ratifitseeriti aastal 1977.
Savimineraalid
Enamasti on tegemist hüdraatunud alumiiniumi sisaldavate kihtsilikaatidega. Vähesed erandid on hüdraatunud raua ja alumiiniumi oksiidid, tseoliidid jms. Mõnikord sisaldavad savimineraalid suures koguses rauda, magneesiumi, leelismetalle, leelismuldmetalle või teisi katioone. Savimineraalid koosnevad kuusnurksetest vilkude moodi kihtidest.
Tähtsaimad savimineraalid on smektiit, illiit, kaoliniit, kloriit ja nende segakihilised segud.
Savimineraalide tekivad reeglina päevakivide keemilise murenemise tulemusel. Moonde käigus asenduvad savimineraalid peamiselt vilkudega. Savimineraale tekitavad ka madalatel temperatuuridel toimuvad hüdrotermaalsed protsessid. Savimineraalid on väga levinud peeneteraliste settekivimite hulgas, näiteks savikilda, mudakivimi, aleuroliidi ning peeneteralise moondunud kilda ja fülliidi seas.
Savi on sete, mis koosneb valdavalt kihtstruktuuriga savimineraalidest, nimelt tetra- ja oktaeedrilistest kihtidest. Savisid liigitatakse tavaliselt 1:1- ja 2:1-savideks. 1:1-savidel on tetra- ja oktaeedrilised kihid vaheldumisi ning selle näited on kaoliniit ja serpentiin. 2:1-savidel on oktaeedriline kiht kahe tetraeedrilise kihi vahel ning selle näited on illiit, smektiit, atapulgiit ja kloriit (kloriidil on vahel ka väljaspool oktaeedriline kiht, mida nimetatakse brutsiidiks).
Trieste Vaba Territoorium
Geograafia
Territooriumi äärmuspunktid olid:
Savimineraalid
Savimineraalide terasuurus on eriti väike, tavaliselt alla 2 μm. Sellepärast on selle analüüsimiseks vaja erimeetodeid. Kasutatakse röntgendifraktsiooni ja elektrondifraktsiooni ning mitmesuguseid spektroskoopilisi meetodeid, näiteks Mössbaueri spektroskoopia ja infrapunane spektroskoopia. Need meetodid võimaldavad saavutada suurema eraldusvõimega tulemusi kui annaks polarisatsioonimikroskoop, mille kasutamine on petroloogias traditsiooniline.
Trieste Vaba Territoorium
Ajalugu
150px|pisi|Trieste Vaba Territooriumi B-tsoonis aastatel 1947–1954 kasutusel olnud vapp Alates aastast 1382 oli Trieste olnud osa Habsburgide monarhiast, kuid lähedalasuv Istria oli sajandeid jagatud Habsburgide (piirkonna kesk-, põhja- ja idaosad) ja Veneetsia vabariigi vahel (lääne- ja lõunaosad). Piirkonna elanikkond oli väga mitmekesine ja suurimad rahvastikugrupid muutusid piirkonna eri osades sageli. Ajalooliselt olid itaalia keelt rääkivad elanikud olnud enamuses suuremas osas linlikest asulatest ja rannikul; samas oli seal ka märkimisväärne sloveenide ja horvaatide vähemus ja seda eriti Trieste piirkonnas, kus esimese maailmasõja lõpuks moodustasid sloveenid kolmandiku elanikkonnast (kuigi suurem osa neist oli teistelt sloveenide asualadelt sinna alles pärast 1880. aastat elama asunud). Territooriumi kõige lõunapoolsema osa maapiirkond oli aga suuremas osas asustatud sloveenide ja horvaatidega. Lisaks elas piirkonnas ka vähemal määral istro-rumeenlasi, kreeklasi, albaanlasi ja seal oli ka tugev Trieste juudi kogukond.
Savimineraalid
Savi olemust hakati paremini mõistma 1930. aastatel, kui saviosakeste molekulaarstruktuuri hakati uurima röntgendifraktsiooni abil. Sellel perioodil hakati ühtlustama ka valdkonna termineid.
Trieste Vaba Territoorium
Ajalugu
Näide sellest eri rahvuste segust on Trieste murre: see põhines veneti keelel ja seda oli mõjutanud ka friuuli keele substraat; viimast peamiselt friuuli murdega lähedalt seotud, kuid tänaseks kasutusest kadunud tergestine murde tõttu. Mõned sealse murde sõnadest pärinevad näiteks ka saksa, sloveeni ja kreeka keelest.
Ka piirkonnas räägitud sloveeni ja horvaadi keeled olid suuresti murdelised ning neis leidus nii Triestes kui Istrias räägitud murrete sõnadega sarnaseid sõnu. Ala kõige lõunapoolsemas osas räägiti horvaadi keelel põhinevaid čakavi murde tüüpi murdeid; samas oli piirkonnas levinud ka veneti keelel põhinev istria murre.
pisi|vasakul|150px|[[Marshalli plaani plakat, millel on kujutatud Lääne-Euroopa riikide lipud. Muuhulgas leiab sealt ka sinisel taustal Trieste lipu (sinine on ÜRO ametlik värv)]] Pärast esimest maailmasõda annekteeris Itaalia 1921. aastal Trieste, Istria ja osa tänapäeva Sloveenia lääneosast, rajades Venezia Giulia (Julijska krajina) regiooni. 1924. aastal annekteeris Itaalia ka teisel pool Istria poolsaart asunud Fiume Vaba Riigi.
1920. ja 1930. aastatel olid piirkonna slaavlased allutatud Itaalia fašistliku režiimi sunniviisilisele itaallastega assimileerumisele ja diskrimineerimisele. Fašistliku partei jõugud rakendasid nende suhtes ka riigi poolt suunatud terrorismi, põletades muuhulgas 1930. aasta 13. juulil maha Triestes asunud Sloveenide Rahvusliku Halli ning sooritades sarnaseid tegusid ka teistes linnades ja külades. Kui osa sloveenidest ja horvaatidest emigreerus seepeale Jugoslaaviasse, liitusid teised vastupanuorganisatsiooniga TIGR. TIGR pani aastate jooksul toime rohkem kui 100 terroriakti, mis olid peamiselt suunatud piirkonnas viibinud Itaalia võimude esindajate pihta (eriti Trieste ja Gorizia provintsides).
Teine maailmasõda
pisi|vasakul|Trieste Vaba Territooriumi ([[Duino-Aurisina|Duino-Aurisina/Devin-Nabrežina omavalitsus) ja Itaalia (Monfalcone omavalitsus) vaheline piir]] Itaalia võitles teises maailmasõjas teljeriikide poolel. Kui fašistlik režiim 1943. aastal kokku kukkus ja Itaalia kapituleerus, okupeeris territooriumi Wehrmacht, kes rajas sinna Aadria Rannikumaa operatsioonitsooni, mille pealinnaks oli Trieste.
Jugoslaavia 4. armee ja Sloveenia 9. korpus sisenesid Triestesse 1945. aasta 1. mail pärast Opicina linnas peetud lahingut. Suurbritannia 8. armee 2. (Uus-Meremaa) divisjon saabus järgmisel päeval ja sundis alistuma 2000 Triestes vastu pidanud Saksa sõjaväelast, kes olid hukkamist kartes keeldunud partisanivägedele kapituleerumast. Liitlasvägede ja piirkonna okupeerinud Jugoslaavia vägede vahel kujunes välja rahutu vaherahu, mis püsis seni kui Briti kindral Sir William Morgan pani ette territooriumi jagamise ja Jugoslaavia vägede väljaviimise liitlasvägede poolt okupeeritud alalt. Jugoslaavia liider Josip Broz Tito nõustus sellega põhimõtteliselt 23. mail kui Briti 13. korpus liikus väljapakutud demarkatsioonijoone suunas. 10. juunil allkirjastati Duinos kokkulepe, millega rajati piiri tähistanud Morgani liin. Jugoslaavia väed tõmbusid tagasi 1945. aasta 12. juunil.
Territooriumi rajamine
pisi|150px|Territooriumi B-tsooni mark aastast 1948 1947. aasta jaanuaris kiitis ÜRO Julgeolekunõukogu oma harta 24. artikli alusel heaks 16. resolutsiooni, kutsudes üles Triestes ja seda ümbritseval alal sõltumatut riiki looma. Piirkonnale rahvusvahelise kuberneri määramisel oli plaanis kinnitada rahvusvahelisel õigusel põhinevalt ka selle tingimusi seadusena vormistav alaline statuut. Sama aasta 15. septembril ratifitseeriti ÜRO ja Itaalia vahel sõlmitud rahuleping, millega rajati ka Trieste Vaba Territoorium. Piirkonna ametlikud keeled olid itaalia ja sloveeni keel ning osas Dragonja jõest lõunasse jäävas B-tsooni osas võis kasutada ka horvaadi keelt. Ent territoorium ei saanud siiski kunagi oma planeeritud isevalitsust ja seal säilitati sõjaline okupatsioon, mis pidas kinni Morgani liini rajamisel kokku lepitud kaheks administratiivseks tsooniks jagamisest:
pisi|Trieste jalgratturid 1950. aasta [[Rahutuuril, mida toetasid Ida-Euroopa riikide kommunistlikud valitsused (seetõttu on taustal näha ka Stalini portreed). Varem ei olnud seal osalenud Trieste ametlikku võistkonda, kuna pea kõik sealsetest sportlased kuulusid jätkuvalt Itaalia meeskondadesse: näiteks poksijad Duilio Loi ja Tiberio Mitri, rattur Guido De Santi ja vehkleja Irene Camber]] pisi|Kahte tsooni kujutav Trieste Vaba Territooriumi kaart 1947. aasta oktoobrist 1948. aasta märtsini lükkas Nõukogude Liit tagasi 12 kubernerikandidaadi nimed. Seepeale saatsid Ameerika Ühendriikide, Suurbritannia ja Prantsusmaa esindajad 1948. aasta 20. märtsil Nõukogude Liidu ja Jugoslaavia valitsustele teate, milles soovitasid, et piirkond tagastataks Itaalia suveräänsuse alla. Ühtegi ÜRO resolutsiooni tingimustest lähtuvat kuberneri ei suudetudki kunagi ametisse määrata. Seega ei toiminud territoorium kunagi ka tegeliku sõltumatu riigina, kuigi selle ametlikku staatust üldiselt austati ja Trieste Vaba Territoorium kuulus Euroopa Taastamise Programmi ning mitmesse teise rahvusvahelisse organisatsiooni (sh Majanduskoostöö ja Arengu Organisatsioon). B-tsoonis anti isegi välja oma postmarke. Tito juhitud Jugoslaavia ja NSVL-i vaheliste suhete katkemine 1948. aasta keskpaigas peatas ettepaneku, mille järgi ala tagastataks Itaaliale, kuni 1954. aastani.
Liitlasvägede sõjaline valitsus haldas rahuvalve- ja õiguskaitsesektoriteks jagatud A-tsooni. Sektorite eest vastutas 5000 Ameerika (TRieste United States Troops ehk TRUST) ja 5000 Suurbritannia (British Element Trieste FORce ehk BETFOR) sõdurit; kumbki kontingent koosnes brigaadisuurusest jalaväeüksusest ja täielikust tugiüksustest (signalistid, insenerid, sõjaväepolitsei jne).
Liitlaste poolt avalikustatud hinnangute järgi elas 1949. aastal A-tsoonis umbes 310 000 elanikku, sealhulgas 239 200 itaallast ja 63 000 sloveeni. Viimasel Austria-Ungari riigi ajal koostatud rahvaloendusel (1910/1911) registreeriti piirkonnas 160 000 itaalia keele, 72 000 sloveeni keele ja 2000 horvaadi keele kõnelejat. Selleaegsete Itaalia allikate järgi elas B-tsoonis 36 000 kuni 55 000 itaallast ja 12 000 kuni 17 000 sloveeni ja horvaati. 1945. aasta Jugoslaavia rahvaloenduse, mida Ühinenud Rahvaste Organisatsioonis ametisse seatud kolme osapoolega komisjon pidas võltsituks, järgi elas selles Istria osas, millest sai hiljem B-tsoon, 67 461 elanikku: sealhulgas 30 789 sloveeni ja horvaati, 29 672 itaallast ja 7000 kindlaks määramata rahvusest isikut
Trieste Vaba Territooriumi lõpp
1975. aastal allkirjastati Itaalias Osimo linnas kahepoolselt Osimo leping, millega peatasid Itaalia ja Jugoslaavia lõplikult vastastikused nõudmised endise Trieste Vaba Territooriumi aladele (kuna Londoni memorandum jagas territooriumi vaid de facto, mitte aga de jure).
Tsoon B
¹ Kogu Venezia Giulia kubernerid ajal enne territooriumi rajamist.
Majandus
Endise Trieste Vaba Territooriumi ala majandus põhineb sadamatel: seal asuvad Trieste vabasadam ja Koperi sadam (Koperi ehk Capodistria linnas). Neist esimene on alates aastast 1719 omanäoline vabakaubanduspiirkond (tänapäeval on sel ka offshore staatus), mida kinnitati ka 1947. aastal Itaaliaga sõlmitud rahulepinguga ning mis võimaldab kaupade transportimist piirkonnas. Seda staatust tunnustab nii rahvusvaheline üldsus kui ka Euroopa Liit.
Fragment Leedu poliitiku Algirdas Šemeta poolt Euroopa Komisjoni nimel 2012. aasta 7. augustil Trieste Vabasadama kohta antud vastusest: "Itaaliaga 1947. aasta 10. veebruaril sõlmitud rahulepingu lisa VIII näeb oma artiklis 1 ette, et Trieste sadam peab olema tollivaba sadam. Lisa VIII artikkel 5(2) näeb ette, et vabasadamasse importimisega, sealt eksportimisega või kaupade läbi sadama transportimisega seoses ei tohi vaba territooriumi ametivõimud maksustada selliseid kaupasid tollimaksude või muude tasudega kui need, mida kogutakse osutatud teenuste eest."
Sadama majandus kannatab kehva raudteeühenduse käes, kuna sealsed tariifid on kõrged ja puudub kaasajastatud infrastruktuur. Kuigi aastal 2010 renoveeriti ja laiendati Trieste sadama uue ja vana osa vahelist Galleria di cintura raudteed, on see tänaseni suuresti kasutuseta.
Demograafia
1940. aastate lõpus ja territooriumi poolitamisele järgnenud aastatel otsustasid kuni 40 000 inimest (peamiselt itaallased) eri põhjustel lahkuda Jugoslaavia B-tsoonist ja asuda elama A-tsooni: neist mõnda ähvardati ja mõned lihtsalt eelistasid mitte elada Jugoslaavias. Kui Jugoslaavias kutsuti sealt lahkunud inimesi itaaliakeelse sõnaga optanti ("valijad"), siis lahkujad ise kasutasid enda kohta terminiti esuli ("pagulased"). Umbes 14 000 itaallast otsustas jääda Jugoslaavia tsooni, mis tänapäeval on jaotatud Sloveenia ja Horvaatia vahel.
Kui mõnedel andmetel ulatus Trieste Vaba Territooriumi elanike arv 1949. aastal 370 000 elanikuni, jääb see tänapäeval 330 000 elaniku kanti (olles umbes 10,8% võrra vähenenud). Väheneva rahvastikuga alal paistab eriti silma elanike arvu kahanemine Trieste piirkonnas.
Väike mažoorseptakord
Väike mažoorseptakord ehk väike duurseptakord ehk dominantseptakord on akord, mis koosneb mažoorkolmkõlast ja väiksest tertsist. Äärmised akordi helid moodustavad intervalli väike septim.
Dominantseptakord on dominandilt ehk V astmelt üles ehitatud septakord.
Priimi ja septimi vahe on väike septim.
Väike mažoorseptakord heliridades
thumb
Kääbik ehk Sinna ja tagasi
"Kääbik ehk Sinna ja tagasi" on Briti kirjaniku John Ronald Reuel Tolkieni fantaasia- ja lasteraamat. J. R. R. Tolkien on raamatu ka ise kujundanud.
Raamatus kirjutatakse kääbikust nimega Bilbo Paunaste (Bilbo Baggins), kes elab Kääbiklas. Ühel päeval tulevad tema juurde 13 päkapikku ja võlur Gandalf. Gandalfi algatusel võtavad päkapikud Bilbo kaasa oma retkele läbi metsikute maade, eesmärgiga jõuda Üksildase mäe juurde ja tappa seal lohe Smaug, kes päkapikurahva kunagi nende kuningriigist välja ajas. Teekond on pikk, raske ja seiklusrikas.
Eesti keeles ilmus "Kääbik" esimest korda 1977. aastal Lia Rajandi tõlkes ja Maret Kernumehe illustratsioonidega (värsitõlge Lia Rajandi ja Harald Rajamets, järelsõna toimetaja Linda Targo). Uustõlgetes on teksti pisut muudetud, samuti on mugandatud osa ingliskeelseid nimesid (Brandywine->Kangevirre, Baggins->Paunaste jts). Eestikeelne tõlge ei olnud NSV Liidus esimene; 1976. aastal ilmus Natalja Rahmanova venekeelne tõlge, millele järgnesid tõlked eesti, armeenia, leedu, ukraina ja moldaavia keelde, kusjuures armeenia ja moldaavia tõlked tehti vene keele kaudu.
"Kääbikus" kujutatud maailma – Keskmaad – edasi arendades kirjutas Tolkien veel mitu teost, millest enamik on mõeldud pigem täiskasvanutele. Tuntuimad neist on romaanitriloogia "Sõrmuste isand" ja legendide kogumik "Silmarillion". Suur osa neist raamatutest on tõlgitud ka eesti keelde, Sõrmuste isand" ilmus 1996–1998.
2012. aasta lõpul linastus "Kääbiku" ainetel tehtud film "Kääbik: Ootamatu teekond", esimene osa režissöör Peter Jacksoni filmitriloogiast. 2013. aastal linastus triloogia teine osa "Kääbik: Smaugi laastatud maa" ja 2014. aastal kolmas osa "Kääbik: Viie väe lahing".
Süžee
Gandalf tüssab Bilbo võõrustama gruppi päkapikke, kes laulavad Üksildase Mäe ning sellega kaasneva varanduse tagasivallutamisest Smaugilt, kurjalt ja võimsalt lohelt. Kui muusika lõpeb, paljastab Gandalf kaardi, millel on näha salajane uks, mis viib mäe sisemusse ning ta pakub välja, et keeletuks tehtud Bilbo hakkaks ekspeditsiooni "murdvargaks". Kuigi päkapike arvates on see idee naeruväärne, liitub Bilbo siiski nördinult kambaga.
Grupp liigub metsikusse loodusesse, kus Gandalf päästab kompanii trollide käest, kes oleks hea meelega päkapikud nahka pistnud ning viib nad seejärel Rivendelli, kus Elrond paljastab salaukse kohta rohkem infot. Minnes üle Uduste Mägede, tabavad neid mäekollid. Kuigi Gandalf päästab päkapikud, kaob Bilbo ära. Olles eksinud mäekollide käikudesse, leiab ta puhtjuhuslikult salapärase sõrmuse ning seejärel põrkab kokku Guglunkiga, kes kaasab ta elu ja surma peale mõistatuste lahendamisse. Kuid Bilbo põgeneb peatselt tänu värskelt leitud nähtamatuks tegevale võlusõrmusele ja ühineb taas teistega. Mäekollid ning vargid ajavad küll kaaslasi taga, kuid nad päästetakse kotkaste poolt ja suunduvad seejärel Beorni majja.
Kompanii siseneb Sünklaande ilma Gandalfita. Bilbo päästab päkapikud hiigelämblikute küüsist ja hiljem ka metsahaldjate vangikongidest. Grupp jõuabki peatselt Üksildase mäeni ning avab salakäigu. Bilbo saadetakse ihuüksi draakoni koobast uurima ja ta varastab piraka karika ning avastab nõrkuse Smaugi soomusrüüs. Kuna draakon saab Bilbo vargusele jälile ning arvab, et ta on pärit Esgarothist, plaanib ta linna maatasa teha. Kuid üks inimkeeli mõistev rästas oli pealt kuulnud aruannet Smaugi nõrkusest ning aitas Järvelinna kaitsjal Bard Vibukütil Smaugi surmata.
Mägi lõpuks taas päkapike käes, leiab Bilbo Laekakivi, Thorini perekonnareliikvia, ning varjab seda teiste eest. Mäge piiratakse Järvemeeste ja metshaldjate poolt, nõudmaks kompensatsiooni Smaugi poolt külvatud kaose eest. Kuid põikpäine Thorin ei plaani neile sentigi maksta. Ta kindlustab mäe sissepääsu ning Bilbo, reetes Thorinit, annab Laekakivi Haldjakuningale, üritades lepitada kahte poolt. Kuid see ärritab Thorinit veelgi ning ta pagendab Bilbo mäest.
Gandalf ilmub taas, et hoiatada kõiki mäekollide ja vargide läheneva armee eest. See hädaoht ühendab nii päkapikud, mehed kui ka haldjad ning kriitilisel momendil saabunud kotkaste abiga võidetaksegi suur Viie Väe Lahing. Thorin on surmavalt haavatud ning vabandab enne surma Bilbo ees. Bilbo nõustub lubatust oluliselt väiksema varandusega, vajaduseta enama järele, ja suundub rikka kääbikuna kodu poole.
Geofüüsika
Geofüüsika on füüsikaliste meetodite abil Maad uuriv teadusharu.
Geofüüsika jagatakse tahke Maa geofüüsikaks, hüdrosfääri geofüüsikaks, atmosfääri geofüüsikaks (atmosfäärifüüsikaks) jne. Vahel peetakse geofüüsikaks ka Kuu ja planeetide instrumentaalseid uuringuid.
Geofüüsika hõlmab väga paljusid teadusharusid.
Geofüüsikutest on ligikaudu pooltel geoloogia- ja ülejäänud poolel füüsikaharidus.
Varju-tähthein
Varju-tähthein (Stellaria longifolia) on taimeliik nelgiliste sugukonnast tähtheina  perekonnast.
Lev Trotski
Lev Davidovitš Trotski (Лев Давидович Троцкий; sünnipärane nimi Leiba Davidovitš Bronštein (Лев Давидович Бронштейн); 7. november (26. oktoober vkj) 1879 Janivka, Hersoni kubermang Venemaa keisririik, tänapäeval Bereslavka, Bobrõnetsi rajoon, Kirovogradi oblast, Ukraina – 21. august 1940 Coyoacán, Mexico föderaalringkond, Mehhiko) oli juudi päritolu Vene bolševistlik revolutsionäär ja marksismi teoreetik. Pseudonüümi "Trotski" võttis ta endale 1902. aastal, ajal kui ta kasutas reisimiseks leitud või varastatud passi Trotski nimele.
Sissejuhatus
Nõukogude Venemaa ja Nõukogude Liidu algusaegadel oli Trotski mõjukas poliitik. Ta oli välisasjade rahvakomissar, sõjaasjade rahvakomissar, Punaarmee rajaja. Pärast Lenini surma (1924) alanud võimuvõitluses tõrjus Stalin Trotski partei juhtkonnast välja. Trotski pagendati Nõukogude Liidust ning hiljem tapeti Nõukogude julgeolekuorganite agendi poolt Mehhikos, kus ta oli organiseerinud poliitilist võitlust Stalini vastu, kuid kommunistliku riigikorralduse poolt, soovides ise juhtida NSV Liitu ja kommunistlikku liikumist.
Trotski oli ilmselgelt marksist, tema nõudis puhtakujulist marksistlikku sotsialismi, st kasarmusotsialismi. Trotski nõudis, et toimitaks nõnda, nagu on kirjas Marxi "Kommunistliku partei manifestis": tuleb luua tööarmeed. Trotski nõudis töö militariseerimist. Töö peab muutuma sunniviisiliseks, selle peamisteks hoobadeks ja stiimuliteks on käsud ja karistused. Marksismi keskseks nõudeks oli: jaotada inimesed klassidesse – käskijateks, keda mitte keegi ei vali, ja rõhututeks. Trotski soovis just nimelt seda, ta nõudis avalikku orjust: teie hakkate tööle, mina aga juhin.
Lapsepõlv ja noorpõlv
thumb|Ljova Bronštein 1888. aastal thumb|Bronštein (Trotski) 1900. aastal Lev Trotski sündis rikka juudist maavaldaja-kolonisti perekonnas Janovka külas Jelizavetgradi maakonnas Hersoni kubermangus tänapäeva Ukraina lõunaosas. Tema lapsepõlve keelteks olid ukraina ja vene keel, juutide kõneldavat jidišit ta selgeks ei saanudki. Samast kubermangust oli pärit ka hilisem Kominterni juht Grigori Zinovjev.
Õppis reaalkoolis Odessas ja Mõkolaivis. Koolis jõudis väga hästi edasi kõigis õppeainetes, tegeles lisaks joonistamise, kirjanduse (sh tõlkimisega vene keelest ukraina keelde) ning koolialmanahhi väljaandmisega.
1890. aastate lõpus puutus ta kokku marksistlike ideedega ning astus ka Venemaa Sotsiaaldemokraatlikku Tööparteisse. Ta taasasutas ka Lõuna-Vene Töölisühingu ning püüdis korraldada tööliste ja talupoegade ideoloogilist valgustamist. Järgnesid vahistamised ning Trotski istus mitu korda vangis ja oli asumisel. 1902. aastal põgenes ta asumiselt Siberist, kuhu jättis maha esimese naise Aleksandra Sokolovskaja, koos kahe tütrega. Venemaalt põgenedes kasutas Bronštein võltsdokumentides esmakordselt varjunime Nikolai Trotski, kasutades selleks Odessa vangivalvuri nime.
Tegevus emigratsioonis
Välismaale jõudes liitus Trotski poliitilise tegevusega Suurbritannias Londonis, kus osales sotsiaaldemokraatliku suunitlusega ajalehe Iskra toimetuses, kus tegutsesid ka Georgi Plehhanov, Veera Zassulitš, Juli Martov ja Vladimir Lenin. Venemaa sotsiaaldemokraatliku partei sisemises fraktsioonidevahelises võitluses toetas ta algselt menševikke (Plehhanovit), olles vastu Lenini ja bolševike pakutavale "demokraatlikule tsentralismile", mille eesmärk oli parteiliikmete iseseisvuse vähendamine ja partei juhtorgani poolt määratud suundade vastuvaidlematu järgimine. 1903. aastal lõhenes VSDTP kaheks tiivaks: Lenini juhitud äärmuslikeks bolševikeks ning mõõdukamateks ja demokraatlikumateks menševikeks. Trotski oli vahepeal jõudnud toetada mõningaid Lenini ideid, kuid üldiselt olid need talle siiski vastumeelt, ent samas ei leidnud ta ka menševike mõtted eriti atraktiivsed olevat. Nii eraldus ta sisuliselt mõlemast vaenutsevast parteirühmitusest ning püüdis hiljem korduvalt nende lepitaja olla.
Aastail 1903–1905 elas Trotski Lääne-Euroopas ning tegeles paljude erinevate asjadega, olles näiteks ka ajalehetoimetaja. Ilmsiks tulid tema suurepärased organisaatorivõimed, geniaalsus mitmel alal, aga ka tema auahnus.
Tegevus 1905. aasta revolutsiooni ajal
Trotskit on nimetatud revolutsiooni vabakunstnikuks, sest ta tegutses väga erinevates ringkondades, jäädes alati truuks oma isiklikele põhimõtetele. Seetõttu liikus ta pidevalt ühest ringkonnast teise, mis parajasti tema arust paremini tema vaadetega sobis. Nii oli ta alates Venemaa Sotsiaaldemokraatliku Töölispartei lagunemisest pigem menševike seas, 1905. aasta revolutsiooni ajal tegutses aga sisuliselt omapead, nõudes marksistidepoolset vägivaldset võimuhaaramist. Seejärel laveeris ta sageli bolševike ja menševike vahel. 1905. aastal tuli Trotski Venemaale tagasi ning oli detsembris moodustatud revolutsioonilise Petrogradi Nõukogu juht. Ta püüdis viia revolutsiooni masside sekka, et juba siis, kui isegi Lenin oli veel proletaarse revolutsiooni vastu, viia ellu oma permanentse maailmarevolutsiooni ideed (mida hakati ellu viima hiljem Kominterni kaudu). See tal aga siiski ebaõnnestus ning ta saadeti 1907. aastal Põhja-Siberisse eluaegsele asumisele. Sealt põgenes ta aga peagi. kasutades juba uue abikaasa Natalja Sedova perekonnanime "Sedov" ning asus elama Austria-Ungari pealinna Viini, kuhu ta jäi kuni Esimese maailmasõjani.
1908. aastal hakkas Lev Trotski esimesena välja andma bolševistlikku ajalehte Pravda ('tõde'), mis ilmus aastatel 1908–1912. Lenini juhtimisel hakati ajalehte Pravda välja andma alles 1912. aastal.
Hiljem oli Trotski Balkani maades Ukraina ajalehe «Киевская мысль» sõjakorrespondent Balkani sõdades.
Tegevus enne Oktoobrirevolutsiooni
Viinis andis Trotski välja ajalehte Pravda, mis sai revolutsionääride seas väga populaarseks ning Trotski pälvis üleeuroopalise kuulsuse. Ta haris end ka Viini kunstimuuseume külastades ning luges palju erinevat kirjandust. Tol perioodil kujunes temast üks marksismi juhtivaid teoreetikuid. Suhted Leniniga jäid pinevaks, kuid alates sõja puhkemisest olid nad üksteise suhtes leplikumad. Trotski elas lühikest aega ka Pariisis ning Lenin käis tal seal ilmselt ka külas. Enne maailmasõda tegutses Trotski Balkanil ka sõjareporterina, saades oma reportaažidega suhteliselt tuntuks. Seal omandas ta ka oma esimesed sõjakogemused ning arusaama armee ülesehitusest ja toimimisest. 1916. aasta lõpul sõitis Trotski Ameerikasse, kus sai aga teada Veebruarirevolutsioonist ning asus Jacob Schiffi kaasabil kohe tagasiteele Venemaale. Sinna jõudis ta tuntud revolutsionääridest viimasena, kuid pälvis ikkagi sooja vastuvõtu. Ta asus nüüd bolševikega tihedat koostööd tegema, lootuses oma ideed nüüd reaalsuses ellu rakendada ehk läbi viia edukas revolutsioon, algatamaks doominoefekti, mis viiks kogu maailma riike hõlmava maailmarevolutsioonini. Trotskile kui hiilgavale organisaatorile usaldati bolševike paramilitaarsete üksuste loomine. Nii tema kui ka Lenin leidsid, et parim idee on vägivaldselt teiste. kõhklevate ja otsustusvõimetute parteide eest võim haarata ning üheparteidiktatuur kehtestada. Suvel 1917 oli Trotski lühikest aega 1917. aasta juuliülestõusu ettevalmistamises osalemise tõttu vangistatud, kuid vabastati Kornilovi mässu ajal, et ta bolševike relvarühmitusi juhiks.
Tegevus Oktoobrirevolutsiooni ja Kodusõja ajal
Trotski määrati (12.) 25. oktoobril 1917 Petrogradi Tööliste ja Soldatite Saadikute Nõukogu juurde asutatud Petrogradi Sõja-Revolutsioonikomitee juhiks, mille ülesandeks oli nõukogude võimu kaitsmine, kuid muutus vastavalt bolševike partei kavadele hoopis salajaseks bolševike võimuhaaramise staabiks. Lenin varjas ennast sel ajal Petrogradis konspiratiivkorteris. Võimuhaaramise käiku 6.-7. novembril ( vkj 24. -25. oktoobril ), oma sünnipäeval, juhtis Trotski.
Dubrovniki-Neretva maakond
Dubrovniki-Neretva maakond on 1. järgu haldusüksus Horvaatias.
Maakonna lõunaosa, kus paikneb ka Dubrovnik, on ülejäänud Horvaatiast eraldatud Neumi linnaga, mis tagab Bosnia ja Hertsegoviinale pääsu merele. Piiriületuse vältimiseks ehitati aastail 2018–2022 Pelješaci sild, mis avati liikluseks 26. juulil 2022. Sild kulgeb üle Mali Stoni lahe Komarnast Pelješaci poolsaarele.
Lev Trotski
Tegevus Oktoobrirevolutsiooni ja Kodusõja ajal
Pärast Ajutise Valitsuse arreteerimist moodustatud Venemaa Nõukogude Vabariigi Rahvakomissaride Nõukogus sai Trotski Välisasjade Rahvakomissari (st välisministri) koha. Järgnevate kuude jooksul ehitas Trotski oma liitlastega sisuliselt üles Punaarmee. 8. märtsis sai ta ka ametlikult Punaarmee juhiks, Venemaa SFNV sõja- ja sõjalaevastiku rahvakomissariks ning hakkas selle tegevust suhteliselt edukalt koordineerima. Trotski juhatas Nõukogude Venemaa delegatsiooni Brest-Litovski rahulepingu sõlmimisel. Tema poliitika oli äärmiselt originaalne: ta esitas oma kuulsa fraasi: ning püüdis Saksamaa Keisririigi ja Austria-Ungari keisririigi delegatsiooni esindajaid segadusse ajada ja aega võita. 11. veebruaril teatasid Saksa Keisririigi väed vaherahu lõpetamisest ja 18. veebruaril 1918 alustasid uuesti sõjategevust, mille käigus vallutasid Baltikumi, Valgevene ja Ukraina. Võimu säilitamiseks pidid bolševikud suurte territoriaalkaotustega leppima, et mitte võimu bolševike valitsuse käest anda. Pärast venitamistaktika läbikukkumist ning suurte maa-alade kaotust Saksa nõrkadele vägedele, sõlmiti 3. märtsil 1918 Bresti rahu, mis andis bolševikele Saksamaa poolt de facto tunnustuse. Järgmise aasta jooksul muutus oht bolševike Venemaale üha suuremaks, kuna Siberis tegutsesid nõukogudevastase Tšehhoslovakkia korpuse väeosad ja valgekaartlikud kindralid ning Antandi riigid saatsid Venemaale oma väed. Kuid Trotski kutsus Punaarmeesse tsaariaegsed ohvitserid, näiteks Mihhail Tuhhatševski ja Semjon Budjonnõi, ning pidas, tihti rinnetel oma elu ohtu seades, sütitavaid kõnesid. Nii suutiski Punaarmee valgeid ja teisi vastaseid võita, ehkki enam tänu nende ühise koostöö puudumisele ja lihtrahvavaenulikule poliitikale kui Trotski "ületamatule geeniusele". Talle endale meeldis aga asju mõistagi just nii tõlgendada ning kahtlemata oli tema osa Punaarmee võidus väga suur.
Uus tõsine oht tekkis aga 1920. aastal, kui Poola ja Ukraina Rahvavabariigi väed sisenesid Ukrainasse ning ka nõukogude valitsus Kiievis langes. Trotski juhtimisel läks Punaarmee pealetungile ning paistis isegi, et Poola vallutataksegi ja seejärel unistasid bolševikud revolutsiooniliikumise kandumisest Lääne-Euroopasse ja Berliini ning Pariisi jõudmisest. Trotski maailmarevolutsiooni unistus näis tõeks saavat. Kuid Visla lahingus suutis marssal Pilsudski kommunistide väed tagasi lüüa, kuna Stalini auahnus oli Punaarmee plaanid sassi ajanud – nimelt oli tema juhitud väegrupp liikunud Varssavi asemel Lvivi peale ja nii jäi Mihhail Tuhhatševski Pilsudski juhitud vägede vastu vähemusse. Nii sõlmiti rahu, millega suur osa Valgevenest ja Ukrainast läks kuni Teise maailmasõjani Poola riigi koosseisu.
Poola-sõjakäiguga olid olulisemad Vene kodusõja sündmused ka läbi ning Trotski keskendus enam tsiviilasjadele. Ta jäi ka edasi isepäiseks vabamõtlejaks, mis Lenini ja ta kolleegide jaoks tundus väga ohtlik, sest kardeti, et ta võib võimuvõitluse käigus bolševike partei lõhestada.
Tegevus punase terrori ja sõjasündmuste ajal
Ehkki hiljem, emigratsioonis kritiseeris Trotski Jossif Stalini tegevust, oli ka tema tegevus nõukogude võimu algusaastatel suunatud kõigi meetodite ja võimalustega võimu säilitamisele ning vastaste hävitamisele. Punaarmee ülemana andis ta korralduse hävitada rindepiirkonnas asuvad kontrrevolutsioonilised valged ohvitserid, andis käsu nr 31, esimesed koonduslaagrid Nõukogude Venemaal ja paigaldada kõhklevate Punaarmee üksuste tagalasse nn tõkkeüksused, kes hukkasid taganevaid sõjaväelasi, ning korraldas ka taganenud sõjaväelaste seas avalikke hukkamisi, valides ülesrivistatud sõjaväelaste seast iga kümnenda isiku, kes hukati teistele hoiatuseks taganemise eest rindelt.
1918. aastal esinedes sõnavõtuga nõukogude aktiivi ees teatas Vabariigi Revolutsioonilise Sõjanõukogu esimees Trotski:
Ülevenemaalise Kesktäitevkomitee esimehe Jakov Sverdlovi korraldusel keiser Nikolai II hukkamise kohta avaldas Trotski hiljem oma mälestustes: