cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Porkuni lahing
Piiramisrõngasse jäänute saatus
Ümberpiiratud kaotasid lahingus 350 meest surnutena, koos mahalastutega oli see arv suurem ja 600 langes (andis) vangi. Punaarmee poolel hukkus üle 1000 sõduri, neist 195 Eesti laskurkorpusest, kes koguti Loksale ja maeti sinna. 57 olid Eesti nimed. Kohalikud on väitnud, et Vene surnuid olid kõik põllud täis, ning enamasti maeti nad sinna, kus olid langenud.
Järgmisel päeval anti kohalikele elanikele käsk, minna hobustega lahinguväljale langenuid matma. Loksa küla Aaduvere talu maadele kaevatud ühishauda maeti 75 eesti sõjameest. Teine matmispaik oli Porkuni-Sauvälja tee ääres, Rebase talu maadel. Sinna maeti 125 langenut. Kolmas matmispaik asus veidi maad Sauevälja poole, kuhu maeti 73 langenut. Kokku maeti külarahva poolt 273 Porkuni lahingus langenud sõdurit, kes kõik olid eestlased. Hiljem leiti põldudelt veel haavadesse surnuid, kes maeti samasse kohta, kus nad lamasid. Laskurkorpuse poolel langes 73 meest, kes maeti Väike-Maarja – Tamsalu tee äärde ühishauda. Hiljem püstitati sinna mälestussammas ning tahvlid langenute nimedega, kus 57 tahvlil olid eesti nimed.
Lazar Gulkowitsch
Lazar Gulkowitsch (8. detsember (vkj)/ 20. detsember 1899 Cyryn, Minski kubermang – juuli 1941 Tartu) oli Eestis töötanud judaist.
Ta oli 1933. aastani Leipzigi ülikooli professor. 1934 tuli ta Tartusse, kus juhtis 1940. aastani Tartu Ülikooli juudi teaduse õppetooli.
Hukati koos perega juulis 1941 natside poolt.
Arvuti
pisi|[[Superarvuti IBM Blue Gene/P]] Arvuti ehk raal on seade, mis töötleb andmeid, sealhulgas teeb aritmeetika- ja loogikatehteid automaatselt programmeeritavate algoritmide järgi. Charles Babbage tegeles 19. sajandil aastakümneid analüütilise masina loomisega, mida võib pidada universaalse programmeeritava arvuti eelkäijaks.
Kanepilind
pisi|Isane kanepilind pisi|Kanepilinnu munad Kanepilind (Carduelis cannabina, Acanthis cannabina) on linnuliik vintlaste sugukonnast ohakalinnu perekonnast.
Levik
Ta elutseb Euroopas, Põhja-Aafrikas, Ees-Aasias ja Kesk-Aasias. Eestis on kanepilind harilik haudelind, kelle pesitsusaegset arvukust hinnatakse 40 000–60 000 paarile, talvist arvukust 10–200 isendile.
Välimus
Kanepilinnul on sale keha, lühike kael ja peenikesed jalad. Tunnuslikud on kastanpruun seljaosa ja hallikaspruun pea. Tiivad ja kaheharuline saba on tumepruunid valgete triipudega.
Kanepilinnud on umbes 13–14 cm pikkused. Tiibade siruulatus on umbes 23 cm. Kehakaal on enamasti 15–20 g.
Kanepilinnul on pulmarüül tugevalt väljendunud sooline dimorfism. Isasel on hall pea ning säravalt karmiinpunane otsmik ja rind. Valkjal kõril on pruunid triibud. Selg on punakaspruun. Mustadel tiibadel ja sabasulgedel on valged ääred. Kõhupool on kollakaspruun ning rohkem või vähem selgete tumedamate pikitriipudega. Tavarüül on isase punane värv selgelt tuhmim. Üleminek pulmarüüle toimub pärast täielikku sulgimist sügisel ilma lisasulgimiseta. Talve jooksul tulevad rinna- ja perasulgede hallide või helepruunikate äärte või otste alt nähtavale punased sulelõigud.
Pojad on pikkade hallide udusulgedega. Kurk on roosapunane ja nokamõhud helekollased.
Kanepilind võib segi minna mägi-kanepilinnu ja urvalinnuga. Mägi-kanepilind sarnaneb emase kanepilinnuga, aga tal on tiibadel ja sabal vähem valget, samuti on tal kollane nokk ja pulmarüüs punane päranipp. Urvalind on kanepilinnust väiksem ning tal on must lõug ja kollane nokk.
Mart Kalm
Mart Kalm (sündinud 3. septembril 1961 Tallinnas) on eesti arhitektuuriajaloolane, Eesti Kunstiakadeemia rektor (alates 2015) ja Eesti Teaduste Akadeemia liige (alates 2010), asepresident (alates 2014).
Elukäik
Mart Kalm on sündinud Tallinnas toimetajate peres. Ta lõpetas 1979. aastal Tallinna 2. Keskkooli. Aastatel 1979–1984 õppis ta Tartu Riiklikus Ülikoolis ajalugu ja kunstiajalugu. 1991. aastal sai ta kaitstes väitekirja arhitekt Alar Kotlist kunstiteaduse kandidaadi kraadi Moskvas Üleliidulises Arhitektuuri ja Linnaehituse Ajaloo ja Teooria Teadusliku Uurimise Instituudis. Doktoritöö kaitses Eesti sõdadevahelise perioodi arhitektuurikultuurist 1998 Eesti Kunstiakadeemias.
Kanepilind
Häälitsused ja laul
Lähihüüd on lühike "gigigi". Häirimise puhul laseb kanepilind kuuldavale nasaalse läbitungiva "düjee". Hoiatushüüd on tasane ja venitatud "tjuiid". Kutsehüüd on "gjä-gjä". Sageli häälitsevad kanepilinnud ka nasaalselt "glüü".
Kanepilinnu laul on kestev ja sädistav. See algab valjude kiirenevate staccato elementidega. Sageli järgneb kiire triller ja nasaalsed häälitsused. Kanepilind võib üle võtta ka teiste lindude laulu. Kanepilinnu laulu võib kuulda aastaringselt, välja arvatud sulgimise ajal. Ta laulab enamasti kõrgel kohal, harvem ka lennul. Seejuures raputab isane rippuvate tiibadega erutatult oma sulestikku. Laul õpitakse varajases nooruses isase ettelaulmise põhjal. Kanepilinnud laulavad sageli kooris.
Mart Kalm
Elukäik
27. jaanuaril 2015 valiti Kalm Eesti Kunstiakadeemia rektoriks, tema ametiaeg algas 4. aprillil 2015. Tagasi valitud 2020.
Kanepilind
Häälitsused ja laul
Emased toovad enne paaritumist või ka enne munemist kuuldavale tasase laulu. Seda laulu võib kuulda ka pärast sulgimist.
Elupaigad
Tüüpilise kultuurmaastikulinnuna eelistab ta põõsa- ja hekimaastikke.
Mart Kalm
Elukäik
2010. aastal valiti Mart Kalm esimese kunstiteadlasena Eesti Teaduste Akadeemia akadeemikuks ja 2014. aastal selle asepresidendiks.
Kalm on kuulunud Muinsuskaitseameti ehitismälestiste eksperdinõukogusse, 2006–2010 juhtis ta Muinsuskaitsenõukogu. Aastatel 2010–2013 oli ta UNESCO Maailmapärandi komitees Eesti delegatsiooni kaasjuht.
Kanepilind
Toitumine
Ta toitub metsikute rohttaimede seemnetest, samuti puuseemnetest.
Looduskaitse
Kanepilindu ei loeta ohustatuks.
Acanthosicyos
Ta on endeemne Lõuna-Aafrikas.
Kaiserstuhl
pisi|Üldvaade Kaiserstuhlile ja Totenkopfile. Kaiserstuhl on Saksamaal Baden-Württembergis Emmendingeni ja Breisgau-Hochschwarzwaldi kreisis asuv keskmise kõrgusega vulkaanilist päritolu mäestik. Kaiserstuhli kõrgeim tipp on Totenkopf (556 m üle merepinna). Mäestiku pindala on 100 km² ja see moodustab osa Ülem-Reini tasandikust.
Nime päritolu
Kaiserstuhl (Keisritool) on nime saanud Otto II järgi, kes 22. detsembril 998 Sasbachis kohtupäeva pidas. Pärast seda kohtupäeva sai kogu mäestik nimeks Königsstuhl (Kuningatool), aga kui Ottost sai mais 996 Saksa-Rooma keiser, muutus nimi Königsstuhlist Kaiserstuhliks. Nimemuutus on küll sündmusest hilisem, esimest korda on seda nime kirjalikult mainitud aastal 1304 ja ajaloolaste arvates ei kasutatud nime Kaiserstuhl enne 13. sajandit.
left|pisi|Vaade Kaiserstuhlile [[Breisachi poolt]] pisi|Badbergi looduskaitseala hilissuvel pisi|Badbergi looduskaitseala talvisel ajal
Acanthosicyos
Teada on kaks liiki:
Kaiserstuhl
Asend
Mäestik on pikimast kohast 15 kilomeetrit pikk, ulatudes Riegelist ja Michaelsbergi mäest kirdes Fohrenbergi mäeni Ihringeni all edelas. Mäestiku suurim laius on 12,5 kilomeetrit.
Mäetipud
Kaiserstuhli kõrgemad mäetipud ja künkad, järjestatuna keskmise kõrguse alusel merepinnast, on:
Asulad
Kaiserstuhli alale jäävad järgmised linnad ja külad:
Geoloogia
pisi|Kaiserstuhl keset Ülem-Reini alangut, vaade Schwarzwaldi poolt
Kaiserstuhli vulkaanide teke tertsiaaris oli Ülem-Reini alangu piirkonna vulkanismi haripunktiks, aga ühtlasi ka selle lõpuks. Sealne vulkanism sai alguse juba kriidis ja on endast maha jätnud liigestatud, sügavalt erodeerunud vulkaanilõõridega maastiku. Kaiserstuhl on ainus sellest ajastust pärinev suurem vulkaan Ülem-Reini alangu piirkonnas. See vulkaaniline piirkond oli omakorda ühendatud Bonndorfi alanguga, mis ulatus Hegaust Bodeni järveni. Oligotseeni lõpuperioodil toimus magma kerkimine, kuid maapinnale see toona ei jõudnud. Maapinnale tungis magma alles miotseenis, mil suur maa-ala kattus laavavooludega. Tänapäeval jaguneb Kaiserstuhl settekivimitest ja purskekivimitest piirkondadeks. Neil põhjustel on Kaiserstuhl ka üks tähtsamaid rahvuslikke geotoope Saksamaal.
Settekivimitest alus
Mäestiku idapoolse kolmandiku moodustavad peaaegu horisontaalsed settekivimite kihid, mis tekkisid ammu enne Juura (geoloogia) ja tertsiaariajastu vulkaanilisi nähtusi. Stratigraafiliselt tähtsamad paljandid on Hautrogensteini kivimikompleks (asub Riegeli lähistel ja sisaldab Juura ajastu fossiile) ning Pechelbronni kivimikompleks (asub Bötzingeni ümbruskonnas ja sisaldab naftat). Need Kaiserstuhli alad asusid Ülem-Reini alangu tekke ajal ülejäänud Kaiserstuhlist kõrgemal ja muudustasid ülangu. Nad on samasuguse ehitusega ja stratigraafiliselt struktuurilt samalaadsed kui ümbruskonnas asuvad kivimid, mis paljanduvad lääne pool Tunibergis ja Nimbergis ning ka Freiburgist lõuna pool Breisgau aladel Schönbergil.
Vulkanism
Petroloogiliselt olid Kaiserstuhli vulkaani purskeproduktid leeliselised, tekkis ka karbonatiit. Suurem osa Kaiserstuhli kesk- ja lääneosa moodustavatest vulkaanilistest kivimitest tekkis 19 kuni 16 miljonit aastat tagasi miotseenis, mil toimusid mitmed vulkaanipursked. Need katavad ka osalt idapoolse Kaisertuhli settekivimeid, mistõttu on kuuma laavaga kontaktis olnud kivimid läbi teinud moonde. Purskeid iseloomustas püroklastide vaheldumine laavavooludega, mis mitme lõõri tõttu moodustasid keerulise ehitusega kihtvulkaani. Maapinnale mitte tunginud magma moodustas intrusioone, mis moodustavad tänapäeval Kaiserstuhli keskosa. Fonoliitsed rööpintrusioonid on tunginud ka Kaiserstuhli idaosa settekivimite vahele. Tänapäeval on erosioon neid intrusioone paljastanud enam kui 100 meetri kõrguste struktuuridena.
Vulkaanilised kivimid
left|pisi|Vahevööst pärit [[ksenoliit (kollane peridotiidi tükike) hallis oliviinist ja nefeliniidist laavavoolus Lützelbergil Sasbachi all]]
Suurem osa piirkonna vulkaanilistest kivimitest sisaldavad feldšpatoide ja/või oliviini, millest SiO2 on välja lahustunud. Ohtralt on leutsiiti sisaldavat tefriiti, sagedased on ka fonoliit, limburgiit ja oliviinirikas nefeliniit (paljandub Sasbachi all Limbergil). Vähemal määral võib leida vahevööst pärinevaid ksenoliite. Sealsete purskekivimite eripäraks on karbonatiidist ignimbriit ja lapillid, mis paljanduvad kohati Kaiserstuhli lääneosas (Henkenberg Burkheimi juures, Kirchberg Oberrotweili juures).
Mart Kalm
Teadustöö
Mart Kalm on olnud arhitektuurikriitik, keda sageli on huvitanud maastiku- ja sisearhitektuur, nooruses kirjutas ka kunsti- ja disainikriitikat. Sageli on ta sõna võtnud muinsuskaitse küsimustes, aga osalenud ka praktilises restaureerimistegevuses (Riigikogu hoone, Presidendi kantselei, Villad Rüütli 1a ja Lõuna 2b Pärnus), aastal 2004 tegi ta "Muinas-TV" saatesarja.
Kaiserstuhl
Vulkaanilised kivimid
Kaiserstuhli keskosas on paljandumas intrusioonide ja soontena purskekivimite ekvivalendid (esseksiit, karbonatii ja suuremakristalliline fonoliit). Sealsetes soontes paljanduvate kivimite erimite kohta on kirjanduses võetud kasutusele palju erinevaid nimetusi (näiteks alvikiit, hauünofüür, mondhaldeiit, tinguaiit, montšikviit). Mõned neist on ka ametlikult kivimitena tunnustatud, teised seda aga pole. Teaduslikult pakuvad suuremat huvi Vogtsburgis ja Schelingenis paljanduvad karbonatiidikihid. Tegemist on üsna haruldase vulkaanilise kivimiga, mis ei sisalda silikaate, vaid selle moodustavad välja kristalliseerunud karbonaadid. Nõnda seati karbonatiidi vulkaaniline päritolu pikalt kahtluse alla või ei peetud seda üldse purskekivimiks. Nii tõlgendati seda kui metamorfoosil ümbruskonna settekivimitest tekkinud moondekivimit. Alles XX sajandi keskel oli võimalik sealseid kivimeid tuvastada kui purskekivimit karbonatiiti ja seostada seda Kaiserstuhli lääneosa karbonatiidipursetega. Kuna sealne kivim sisaldab suure nioobiumisisaldusega pürokloori, siis asusid seal kuni XX sajandi keskpaigani väikesed kaevandused. Suuremamastaabiliseks kaevandamiseks olid sealsed karbonatiidisooned aga liiga väikesed.
Mineraalid
Kaiserstuhli on pikka aega kasutatud haruldaste mineraalide kaevandamiseks. Põhilised kaevandamisobjektid olid Limbergi mäel paljanduv limburgiit, milles sisalduvad tseoliidid, Badbergi ning Orbergi karbonatiit, mis sisaldab kopiidiks nimetatud pürokloori, ja Fochbergi ning Kirchbergi fonoliit, mis sisaldab tseoliite, vollastoniiti ja melaniiti. Üldiselt esinevad kaevandatavad kivimid seal soontena.
Lössilademed
Tänapäeval katavad Kaiserstuhli suuremalt jaolt kvaternaaris tekkinud lössilademed. Löss on tuule poolt kohale kantud sete, mis tekkis teiste kivimite murenemisel. Löss kujunes seal ja ka ülejäänud Ülem-Reini tasandikul viimasel jääajal, mil sealne jääserva eel paiknev piirkond oli suuremalt jaolt taimestikuvaba. Settimine toimus igikeltsaga kaetud jäävabal, aga liustikule lähedal asuval maastikul. Selles piirkonnas valitsev pakane lagundas kivimeid ja taimestiku puudumisel ei pidurdanud miski purdmaterjali minemakandumist, kui puhus tugevam tuul. Tuul kandis minema kergema ainese ja see settis madalamates piirkondades lössina, sealhulgas tekkisid ka Kaiserstuhli lössilademed. Materjal liikus vastavalt valitsevatele tuulte suunale ja ladestus tekkekohtade tuulealusele küljele, seega liikus Kaiserstuhli moodustanud materjal (kuna selles piirkonnas valitsesid edelatuuled) kirde suunas. Mida kõrgem oli piirkond, seda õhem setetekiht sinna ladestus. Kaiserstuhlis on lössikihi paksus 10–40 meetrit, aga piirkonna kaguosas on ka paikkondi, kus lössi ei tekkinudki. Kaiserstuhlis tekkinud löss pärineb põhiliselt Alpidest, kus see tekkis paekivi murenemisel. Kaiserstuhli lössi iseloomustavad ebakorrapärased roostekarva triibud. See on tingitud sellest, et purdmaterjali kandumine sellesse piirkonda oli ebakorrapärane. Kui materjali kandus kohale vähem, jõudis selles sisalduv lubi välja lahustuda ja järele jäi savirikkam kiht. Välja uhutud lubi kandus alumistesse kihtidesse, nii et aset leidis lessiveerumine. Nõnda vastab igale leostunud kihile suurema lubjasisaldusega kiht.
Kaiserstuhli löss on sobilik intensiivpõllunduseks, kuna see on hea aeratsiooniga, kõrge veesiduvusega ja hästi kobestatav. Lössimaastikusse on aja jooksul tekkinud arvukad õõnesteed.
Kamardunud löss on ka hea kaitse üleujutuste eest, kuna see on hea veeimavusega ja ei anna vett kiiresti välja. Kui aga Kaiserstuhli lössimaastikule viinamarjaistanduste jaoks terrasse rajama hakati, kaotas löss selle omaduse.
Mart Kalm
Isiklikku
Mart Kalm on abielus graafik Anu Kalmuga, neil on lapsed Gustav ja Helga ning koer. Nad elavad 1970ndatel valminud kortermajas ja maakodu asub Saaremaal. Tema õde on etnograaf Piret Õunapuu. Ta on dendroloogia huviline.
Kaiserstuhl
Kliima
Klimaatiliselt kuulub Kaiserstuhl parasvöötmesse. Koos ülejäänud Ülem-Reini tasandikuga on see siiski üks soojemaid piirkondi Saksamaal, kus talved on Kesk-Euroopale omaselt mahedad ja suved soojad. Juulis ja augustis on seal keskmiselt 20 kraadi sooja. Seetõttu on sealsed lössiga kaetud vulkaanilised mäenõlvad väga hea veinipiirkond. Vihmade eest varjavad seda Vogeesid, lõunast jõuab sinna Burgundia värava kaudu soojem õhk ja nii on see ala üsna kuiv.
Aasta keskmine temperatuur on 9,9 °C. Aastas on seal 50–60 suvepäeva, samuti ka 60–70 miinuskraadidega päeva. See näitab, et Kaiserstuhli kliima on üsna kontinentaalne, sest aasta keskmine temperatuur kõigub 18,5 °C ulatuses. Aasta keskmine sademete hulk on Kaiserstuhlis 600–700 millimeetrit, päikesepaistelisi tunde on aastas 1720.
Hiiu tänav
Hiiu tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Hiiu asumis.
Kaiserstuhl
Floora ja fauna
Kaiserstuhli eripärane kliima võimaldab seal elada paljudel soojalembestel looma- ja taimeliikidel. Nii on see näiteks piirkond, kus orhideede liigirikkus on suurim Euroopas – sealt on leitud üle 30 orhideeliigi. Viinapuude vahel kasvab seal metsikult kobarhüatsinte ja mäenõlvadel võhumõõkasid. Faunast elavad seal palvetajad, mesilasenäpp ja Lacerta viridis – need on liigid, mille areaal jääb Vahemere äärde. Uuemate geneetiliste uuringute kohaselt on sealne Lacerta viridise populatsioon allohtoonne. Seal kasvab ka kserofüütne karvane tamm, mida muidu esineb vaid Euroopa lõunapoolseimatel aladel, ent ka Kaiserstuhlis võib kohata karvase tamme metsasid. Nende liikide leiupaigad Kaiserstuhlis on nende üldisest areaalist selgelt eraldatud. Need liigid on reliktid praeguse jäävaheaja soojemast perioodist, praeguse jahedama aja on nad suutnud üle elada üksnes Kaiserstuhlis.
Kaiserstuhlis on ka suur maipõrnikate populatsioon. See on seal püsima jäänud vaatamata ohtrale kriitikale ja intensiivsele insektitsiidide kasutamisele. Viimane suurem rünnak neile toimus aastal 2009 ja seda põhjendati suure kahjuga, mida need põrnikad ümbritsevate alade põllumajandusele tekitavad.
Hiiu tänav
Hiiu tänav algab Hiiu raudteeülesõidu juures Pärnu maanteelt. Tänava alguse geograafilised koordinaadid on.
Kaiserstuhl
Majandus
pisi|Viinamägi Kaiserstuhlis pisi|Viinamarjaistandused pisi|Kunstlikud terrassid Kaiserstuhlis Tänu viinamägedele on Kaiserstuhli majandus õitsval järjel. Sealsed veinid on kogunud rahvusvahelist tunnustust. Viinamägede all on suurem osa Kaiserstuhli maast, tootjad on koondunud kas siis ühistutesse või on tegemist eramaaga, mille juures asuvad eraomanduses veinikeldrid. Viinamarjakasvatus õitseb tänu selleks sobilikule lössimaastikule.
Mäestikus kasvatatakse järgmisi sorte: Müller-Thurgau, Riesling, Silvaner, Pinot noir, Pinot gris, Pinot blanc, Gewürztraminer.
Tallinna Õhtukeskkool
Tallinna Õhtukeskkool on olnud mitme Tallinna õhtukooli nime osa:
Hiiu tänav
Hiiu tänava pikkus on umbes 1500 meetrit. Vabaduse puiesteelt Pärnu maanteele suunduv lõik on ühesuunaline. Samal lõigul sõidab buss number 33. Hiiu tänaval on kolm bussipeatust: Hiiu, Metsa ja Raudtee. Tänava suurim majanumber on 52.
Hiiu tänava ääres asuvad muuhulgas IT-bussi töökoda (ajaloolises Hiiu raudteepeatuse hoones), Tallinna Nõmme Gümnaasiumi Hiiu maja, Vabaduse park, Hiiu park, kirjastus Koolibri, Tallinna Diakooniahaigla (Hiiu 42), Põhja-Eesti Regionaalhaigla Hiiu korpus (Anestesioloogiakliinik ja Onkoloogiakeskus) ja Jõe apteek (Hiiu 44).
Ajalugu
1922. aastal nimetati senine Andrejevi tänav Nõmme alevivalitsuse otsusega ümber Hiiu tänavaks.
1930. aastatel valmis Nõmme linna generaalplaan, mille autorid olid arhitekt Robert Natus ja maamõõtja Karl Puhvel. Hiiu tänav plaaniti muuta Nõmme peatänavaks. Hiiu raudteejaamast pidi saama Nõmme peajaam. Hiiu tänava ja Vabaduse puiestee ristumiskohal olevale haljasalale pidi tulema linnavalitsuse hoone, Hiiu tänava lõppu Pääsküla rabasse aga lennuväli.
Kaiserstuhl
Muudatused maastikus
Inimene on Kaiserstuhli ilmet muutnud alates sellest ajast, mil sinna elama asuti. Kuna lössimaastik on erosioonile väga vastuvõtlik, tuli seal maaharimiseks terrassid luua, millest enamik on mõeldud viinamägedele, osadel asuvad aga õunaaiad või juurviljaaiad. Nii tekkis väikeste terrassidega üle külvatud maastik, mida läbisid pidevast kasutamisest tekkinud õõnesteed.
Alates aastast 1950 on tehtud katset ühendada väiksemaid terrasse suuremateks ja see protsess on maastikku kohati äärmiselt põhjalikult muutnud. Need muudatused said alguse1950. aastatel, mil need olid veel väikesemahulised. Toona kujundati maastikku ümber kas käsitsi või siis üldotstarbeliste masinatega. Sel ajal kujundati ümber 950 hektarit põllumajandusettevõtetele kuuluvat maad.
1960. aastatel kujundati lössinõlvasid juba põhjalikumalt ümber. Sel ajal üritati luua võimalikult suuri, laiasid ja võimaluse korral täisnurkseid terrasse, mida piirasid võimalikult järsud nõlvad. Terrassid loodi nõlvadele nii, et orust olid näha vaid nende servad. Sel mole kujundati ümber 650 hektarit maad.
Masinate laialdasema kasutuselevõtuga alustati 1970–1976 maastikku oluliselt muutvate suurte terrasside planeerimist. Taoliste massiliste muudatuste tõttu kadusid seni vaid väikeseid terrasse talunud pudedad nõlvad ja looduslikud lohud. Nende muudatustega loodi ligi 630 hektarit viinamarjaistandusi. Kuna muudatused hõlmasid poole suuremat ala, kui viinamarjaistandused seni enda alla võtnud olid, siis kasvas põllumajandusliku maa pindala kokku enam kui poole suuremaks. Suuremad maastikukujundustööd leidsid aset Oberrotweil-Oberbergi, Ihringen-Abtsweingarteni, Eichstetten-Hättlinsberg ja Endingen am Kaiserstuhl-Schambachi ümbruskonnas. Nende maakorraldusalaste muudatustega kadus ka suurem osa õõnesteedest, mis olid seni olnud mesilaste ja lindude jaoks sobilikuks ökoloogiliseks nišiks.
Viimast etappi maade kujundamises 1976–1982 iseloomustab tööde mõõdukus, kuna sellel ajal hakkas rahvas suurte terrasside massilise loomise vastu protesteerima. Nii piirati tehislike nõlvade maksimaalset kõrgust 10 meetrini, ka pidid kunstlikud muudatused mingil määral säilitama maapinna algset kallet. Niimoodi loodi näiteks Oberbergen-Bassgeige ja Bickensohl-Herrenstücki piirkondades 330 hektarit viinamägesid.
Alates 1977 on muudetud alad kannatanud pikaajaliste vihmaperioodide tõttu. Need kulmineerusid 1983 nelipühade ajal suure sajuga, mil sadas maha kolmandik aastanormist. See tõi ümberkujundatud aladel kaasa suure õnnetuse: puuduliku taimkattega tehislikel nõlvadel kujunesid senistest vihmavee äravoolu teedest sügavad erosiooniorud. Lisaks tekkisid järgnevatel aastatel viinamarjaistanduste taimedele külmakahjustused. Nimelt hakkas suurtel nõlvadel asunud terrassidele kogunema külm õhk, mis võis viinapuid eriti just õitsemise ajal ohustada. Üldiselt kannatasid enim kõige madalamal asuvad viinamäed, mis asusid aladel, kus enne oli kasvatatud hoopis õunu.
Nii hakati pärast 1982. aastat maade ümberkujundamist piirama ja osaliselt nende alade planeeringut muutma. Nende muudatuste eesmärk olid parandada suuremad ümberkorraldustöödel tehtud vead. Ka mõisteti sellel ajal lössis asuvate õõnesteede väärtust ja hakati neid kaitsma.
Liiklus
Kaiserstuhlist idas asub Bundesutobahn 5, mida ühendavad mäestikuga liidumaalise ja kohaliku tähtsusega teed. Mäestikust idas, põhjas ja läänes asub Kaiserstuhli raudtee, lõuna pool aga Freiburgi–Colmari raudtee.
Matkarajad
Kõige kuulsam ja klassikaliseks peetud matkarada on Neunlindeni matkarada (põhja-lõunasuunaline), mis on üks kaheksast temaatilisest matkarajast selles piirkonnas. See algab Endingenist, viib üle Katharinenbergi ja Totenkopfi, kus asub Neunlindeni vaatetorn, ja lõpeb Ihringenis. Sel teel on mitmeid paiku, kust avanevad vaated Schwarzwaldile, Vogeesidele ja Reini orule. Ka läbib piirkonda Schwarzwaldi-Kaiserstuhli-Reini matkarada.
Kaheksa temaatilist matkarada avati aastal 2007 ja nende kogupikkus on 140 kilomeetrit. Need ühendati juba olemasoleva Schwarzwaldi piirkonna matkaradade võrgustikuga ja neid tähistab kollane romb valgel taustal. Seda radade võrgustikku aitavad leida 430 uut teemärki. Tähtsamates punktides, raudteejaamades ja radade ristumispaikades on suured infotahvlid, kus on paikkonna kohta käiv informatsioon, tähistatud on ka tahvli asukoht ja matkarajad. Iga temaatiline rada on tähistatud oma värvi ja nimele vastava sümboliga nii sissepääsu juures kui ka teeviitadel. Matkaradade ääres on kohalike vaatamisväärsuste juures 120 väiksemat infotahvlit. Sellesse uute temaatiliste matkaradade võrgustikku on integreeritud ka kohalikud matkarajad, näiteks Bötzingenis asuv 7 kilomeetri pikkune Brunnenpfad.
pisi|Üks matkaraja infotahvleid Ihringenis
2010 lisati neile kaheksale temaatilisele rajale veel Kaiserstuhli rada, mis teenis välja Saksamaa kvaliteetsematele matkaradadele antava aunimetuse Prädikatswanderweg. 21,7 kilomeetrit pikk Kaiserstuhli matkarada järgib üldjoontes Neunlindenpfadi marsruuti. See algab Endingenist, viib läbi Ehrletali üles Katharinenkapellele, seejärel üle Badberge Eichelspitzi vaatetornini, edasi üle Vogelsangi kuru Neunlindeni vaatetornini, läbi Eichgasse Bickensohlini ja üle Kreuzbucki piki Lenzengasset Ihringeni.
Loodna
Loodna on küla Rapla maakonnas Märjamaa vallas.
Külas asub Vinguta küla paemurd.
HS
Hs võib tähendada mitut asja:
2005
2005. aasta (MMV) oli 21. sajandi 5. aasta.
Surnud
Pikem nimekiri leheküljel Surnud 2005
Dekompilaator
Dekompilaator analüüsib olemasolevat arvutiprogrammi või teeki ning tekitab sellest lähtekoodi. Sisuliselt töötab dekompilaator vastupidi kompilaatorile. Enamasti on kommertsprogrammide dekompileerimine seadusvastane. Dekompilaatoreid kasutatakse programmide ehituse tundmaõppimiseks ning sarnaste programmide loomiseks. Dekompilaatoreid kasutavad ka kräkkerid programmide kopeerimis- ja muude kaitsete eemaldamiseks.
Kiilaspere
Kiilaspere on küla Rapla maakonnas Märjamaa vallas.
Pátra
pisi|264px|Vaade linnale, sadamale ja [[Pátra laht|Pátra lahele (1896)]] Pátra (vanakreeka ja puhaskreeka keeles Πάτραι, ladina keeles Patræ, inglise keeles Patras) on rahvaarvult kolmas linn Kreekas, Lääne-Kreeka piirkonna keskus.
Linn asub Peloponnesose poolsaare põhjatipus, kust maailma üks pikem vantsild Charilaos Trikoupise sild suundub üle lahe Aitoolia-Akarnaania piirkonnaüksuse. Linn on tänu sadamale Kreeka värav Läände, eelkõige Itaaliasse.
ANSI
ANSI (lühend nimest American National Standards Institute, tõlgitud kui Ameerika Riiklik Standardite Instituut, Ameerika Standardiinstituut) on Ameerika Ühendriikide standardiorganisatsioon.
Otto Mueller
Otto Mueller (16. oktoober 1874 – 24. september 1930) oli saksa maalikunstnik, ekspressionist.
Otto Mueller kuulus 1910. aastast kunstnike rühmitusse Die Brücke.
Mis on armastusel sellega pistmist
"Mis on armastusel sellega pistmist" (kasutatud ka pealkirja "Tina Turneri lugu") on USA 1993. aasta draamafilm, mis räägib Tina Turneri elust.
Tina Turnerit kehastab filmis Angela Bassett ning Ike Turnerit Laurence Fishburne. Nii Bassett kui ka Fishburne kandideerisid oma rolliga Oscarile.
Taneti Maamau
Taneti Maamau (sündinud 16. septembril 1960) on Kiribati poliitik, alates 11. märtsist 2016 Kiribati president.
Ta oli 2016. aasta presidendivalimistel opositsiooni ainus kandidaat ning ta sai ka uue erakond Tobwaan Kiribati Party koalitsiooni toetuse. Teda toetas valimistel ka ekspresident Teburoro Tito, kes oli president enne maksimaalsed 12 aastat ametis olnud Anote Tongi. Detsembris 2015 valiti ta Maneaba ni Maungatabusse (Kiribati parlamenti), Maamau kandideeris kodupaigas Onotoal. Enne seda oli ta president Tito valitsuses rahandusminister.
3. augustil 2018 nimetati ta Lõuna-Vaikse ookeani ülikooli kantsleriks.
Reno
pisi|[[Reno kaar ]] Reno on linn Ameerika Ühendriikides Nevada osariigis. Reno on Washoe maakonna halduskeskus ja osariigi suuruselt kolmas linn.
Elanike arv on 2020. aasta rahvaloenduse seisuga 264 165. Aastal 2010 oli elanikke 225 221. 2010. aasta rahvaloenduse kohaselt moodustasid 74,2% linna elanikest valged, 6,3% aasilased, 2,9% afroameeriklased ja 1,3% põlisameeriklased. Ladinaameeriklaste osakaal oli 2010. aastal 62,5%.
Linn asub keset kõrbe Truckee jõe orus, 16 kilomeetri kaugusel California osariigi piirist Sierra Nevada jalamil. Reno on kuulus mängupõrgute poolest, mille Nevada legaliseeris 1931, ja minevikus ka kiirlahutuste poolest – tänapäeval on lahutused lubatud igas osariigis.
Linn tekkis 1860. aastatel jõele loodud tasulise silla teenindamiseks ja on saanud nime kodusõja kindrali Jesse Lee Reno järgi. Raudtee-ehitus ning ümbruskonna kulla- ja hõbedaleiud tõid kaasa Reno kiire kasvu. 1871. aastal sai Renost maakonnakeskus. Linnaõigused sai Reno 16. märtsil 1903. 1930. aastatel sai Renost populaarne sihtkoht californialaste hulgas ja kuni 1950. aastate lõpuni oli Reno USA hasartmängupealinn. Hiljem on linn selle positsiooni kaotanud nii Las Vegase kiire kasvu kui ka California indiaanikasiinode tõttu. Siiski on Reno oma asukoha poolest endiselt populaarne põhjacalifornialaste (San Francisco, Sacramento) seas, samas kui Las Vegase külastajad on tavaliselt lõunacalifornialased (Los Angeles, San Diego) ja ka Phoenixi linnastu elanikud.
Reno on oluline panganduskeskus ja transpordisõlm ning meelitab turiste ka ümbruskonnas asuvate suusakuurortidega. Linnas tegutseb 1874. aastal asutatud Nevada Ülikool Renos, mis kolis Renosse 1885. aastal. Linnas asuvad Nevada Kunstimuuseum ja automuuseum, kus on üleval muuhulgas Elvis Presley 1973. aasta Cadillac Eldorado. Linnas tegutseb 1969. aastal loodud filharmooniaorkester. Renos on toimunud paljude filmide võtted.
Reno sümbol on Reno kaar. See rajati esimest korda Virginia tänavale 1926. aastal selleks, et reklaamida järgmisel aastal saabuvat Transkontinentaalse maantee näitust. Esialgu oli sellel kiri "Nevada's Transcontinental Highways Exposition" ja näituse toimumise kuupäevad. Pärast näitust otsustas Reno linnanõukogu kaart mitte maha võtta, vaid asendada näitust reklaamiv tekst linna enese tunnuslausega, mille saamiseks kuulutati välja konkurss. Ainsatki vastuvõetavat tunnuslauset ei saadud. Alles teisel konkursil, mille võitjale lubati 100 USA dollarit, saadi tunnuslause, mida Reno tänapäevani kasutab: "Maailma kõige suurem väikelinn". Praegune Reno kaar on paigaldatud 1987. aastal.
Kliima
Renos valitseb jahedate talvede ja kuumade suvedega poolkõrbeline kliima.
Kõige kõrgemad absoluutsed temperatuurid Renos on mõõdetud juulis (+42 °C) ja augustis (+41 °C), kõige madalamad maksimumtemperatuurid on detsembris (+21 °C) ja jaanuaris (+22 °C). Kõige madalamaid temperatuure on täheldatud detsembris, jaanuaris ja veebruaris (–27 °C). Miinuskraade võib esineda kõikidel kuudel peale juuli.
Aastane keskmine sademete hulk on 190 mm. Teadaolevalt on kõige vähem sademeid langenud 1947 (39,4 mm), kõige rohkem aga 1983 (336 mm). Kõige sademeterohkem kuu oli 1955. aasta detsember, kui sadas 133 mm, ja kõige sademeterohkem päev oli 21. jaanuar 1943, kui sadas 58 mm. Talvel sajab rohkem: kõige märjemad kuud on jaanuar ja veebruar (27 mm), kõige kuivemad juuli (6 mm) ja august (7 mm). Kõige rohkem sajupäevi on veebruaris (keskmiselt 7,0) ja jaanuaris (keskmiselt 6,9), kõige vähem juulis (2,0) ja augustis (2,1).
Lund on täheldatud oktoobrist maini ning kõige rohkem sajab seda veebruaris ja jaanuaris, keskmiselt vastavalt 14 ja 13 cm. Kõige rohkem lumesajupäevi on jaanuaris (4,3) ja veebruaris (3,5). Kõige lumerohkem aasta oli 1971, kui lund sadas 162 cm, ja kõige lumerohkem kuu oli 1952. aasta märts, kui seda sadas 74 cm.
Arvprogrammpink
Arvprogrammpink ehk arvjuhtimispink ehk arvprogrammjuhtimisega tööpink on tööpink, mida juhitakse tähtedest ja numbritest koosneva programmiga. Tavaliselt kasutatakse juhtimiseks G-koodi.
Põlva Lootos
Põlva Jalgpalliklubi Lootos on Eesti jalgpalliklubi, mis asutati 27. oktoobril 1994 Põlva linnas.
Kodumänge peab Lootospark staadionil.
Klubi vorm on kollase/musta triibulised särgid, mustad püksid ja kollased sokid.
Ajalugu
Põlva Jalgpalliklubi Lootos asutati 27. oktoobril 1994, kui grupp jalgpallihuvilisi noori mehi leidis, et Põlvas puudub arvestatav jalgpallivõistkond ja jalgpall kui spordiala on maakonnas ning linnas üldse esindamata.
Klubi nimevalikul sai otsustavaks nime omapära ja sümbol, mis viitab viljakusele, antud juhul siis jalgpalliarengule ja kandepinna laienemisele Põlvas. Klubi värvid on algusest alates olnud must ja kollane, mille valikul oli oluline roll Saksa jalgpalliklubil Dortmundi Borussial, kelle värvikombinatsioon otsustati võtta ka klubi esindusvõistkonna – FC Lootos – võistlusvormi eeskujuks.
1996. ja 1997. aastal pendeldas klubi III ja IV liiga vahet, vahetusid ka paljud mängijad, samuti puudusid klubil selgepiirilised ettekujutused tulevikust. 1997. aastal vahetus klubil president. Senise presidendi Bruno Rammo vahetas kohal välja Indrek Käo.
Alates 1998. aastast käivitati ka tegelik töö noortega, mille eestvedajaks sai noortetreener Sulev Kallavus. Loodi treeninggrupid vanuseklassidele 1985, 1987 ja 1989. FC Lootos saavutas IV liiga lõunatsoonis teise koht, mis tagas pääsu III liigasse kuhu püsima jääda siiski ei õnnestunud.
2000. aastal tuli esimest korda maakonna meistriks. Avati uus treeningugrupp noortele (sündinud 1991 ja nooremad), mille nimeks sai FCL Leegion.
2001. aastal avati klubi ametlik koduleht. Korraldati ja viidi läbi rahvusvaheline U19 Balti turniir naiskondadele, mille kõrgel tasemel läbiviimist hindas ka ajakiri Sporditäht, valides selle aasta turniiriks. Väga kõrgel tasemel viidi Põlvas läbi Peipsi CUP vanuseklassile 1989 ja nooremad. Teist aastat järjest tuldi Põlva maakonna meistriks. Loodi tüdrukute võistkond FCL Allegro ning septembris treeninguid alustanud 1994 ja hiljem sündinud poisterühm FCL Santos.
Aasta 2002 oli väga edukas ja tõi klubile esimese medali Eesti meistrivõistlustelt ja hakkama said sellega FCL Allegro tüdrukud, kes treenerite Indrek Käo ja Margus Nemvaltsi juhendamisel saavutasid tüdrukute B-klassis kolmanda koha. Saalijalgpalliturniiril Lootos CUP osales rekordiline arv võistkondi. Seitsmes vanuseklassis võistles 52 võistkonda 18 klubist üle Eesti. Osavõtjate arv ületas esimest korda 500 jalgpalluri piiri. Pärast jaanipäeva toimus viies Rahvusvaheline Lootosspringi miniturniir, kus seekord osales viies vanusegrupis 18 võistkonda. Külalisvõistkonnad olid Lätist – Suntazist. Juulis toimusid järjekordsed maakonna meistrivõistlused millel Lootos kinnitas taas oma ülemvõimu, tulles juba kolmandat aastat järjest Põlva maakonna meistriks. Sügis tõi kaasa muudatused klubi juhtkonnas. Juhatuse koosseisuks kinnitas klubi üldkoosolek kuus liiget. Presidendina jätkas Indrek Käo.
2003. aastal korraldas klubi koostöös Eesti Jalgpalli Liiduga Põlvas Treener III kursused. Koostöös Newcastle ja Põlva linnavalitsuse, NFDS ja E-Stuudioga käivitati noorteprojekt Singing & Soccer. FC Lootos tuli Põlva maakonna meistriks. Noortevõistkonnad osalesid edukalt Taanis, noorteturniiril Vildbjerg CUP. Eesti MV saavutati IV liiga lõunatsoonis 7.koht. Algasid Lootospark staadioni ehitustööd. Avati treeninggrupp Värskas. Klubi noortevõistkonnad külastasid Inglismaad ja osalesid Newcastle linnas korraldatud jalgpalliturniiril.
2004. aastal said klubi noortetreenerid Treener III tunnistused. FC Lootos peatreeneriks nimetati Avo Jakovits. Osaleti Liivimaa liigas, milles saavutati 8.koht. Alustati Lootose Fännireiside korraldamist rahvuskoondise mängudele. Noortevõistkondadega osaleti Taanis, Kattegat CUP-il. Eesti MV saavutati IV liiga lõunatsoonis 8. koht. FCL Allegro võitis eesti meistrivõistlustelt pronksmedalid. 7.novembril avati ametlikult kunstmurukattega jalgpallistaadion Lootospark.
2005. aastal nimetas Põlva linn aasta teoks Lootospargi staadioni ehituse. Klubi kaasabil korraldati Lootospargis X Maatalimängude jalgpalliturniir. FC Lootos tuli Põlva maakonna meistriks. Eesti MV saavutati IV liiga lõunatsoonis 4. koht. Lootospargis viidi läbi JK Merkuuri ja JK Merkuur-juuniori kevadringi kodumänge. Lootosspring toimus UEFA Summer Of Grassroots egiidi all. Koostöös Newcastle Football Development Scheme noortetreeneritega korraldati ja viidi läbi noorte jalgpallilaager Soccer Aid 2005. Klubi presidendiks valiti Aimar Tusov.
2006. aastal tuli klubile esimene meistritiitel, mille võitsid B-klassi tüdrukud – FCL Allegro. EOK treeneri kutsetunnistused anti Kaido-Meinhard Kuklile, Avo Jakovitsile, Margus Nemvaltsile ja Indrek Käole. FCL Allegrost osales noortekoondises Balti turniiril 7 tüdrukut ja U-19 EM kvalifikatsiooniturniiril kaks tüdrukut. Eesti MV saavutati IV liiga lõunatsoonis 2. koht ja tõusti viieaastase vahe järel taas kolmandasse liigasse. Klubi sai uue logo.
2007. aastat jääb meenutama klubi teine meistritiitel, mille võitsid taas A/B-klassis osalenud Allegro neiud. Eesti noortekoondistesse kuulus seejuures üle poole Allegro võistkonnast. Esimest korda saavutati kõrge tunnustus ka kodumaakonnas, kui võideti aasta noortevõistkonna kategoorias esimene koht. Klubi aastapäeval avati pidulikult Lootospark staadionihoone riietus- ja pesemisruumid, mille tööde kogumaksumuseks kujunes üle 1,8 miljoni krooni.
Hooaeg 2008 tõi klubile kogu senise ajaloo suurima auhinnasaju. Eesti meistriks tuldi tüdrukute A-, B- ja C-vanuseklassis. Esimest korda naiste meistrivõistlustel osalenud FC Lootos naiskond krooniti Esiliiga võitjaks ning võistkonna mängija Signy Aarna oli Esiliiga suurim väravakütt 48 väravaga. Suurima väravalööja tiitli teenis ka Alar Alve, kes III liiga lõunatsooni suurima väravakütina lõi 37 väravat, aidates FC Lootos meeskonnal saavutada kolmanda koha. Noortest tulid oma liigade resultatiivsemate mängijate auhindadele Signy Aarna (tüdrukute A) – 32 väravat, Sixtina Ladva (tüdrukute C-klass) – 26 väravat ja Tarvin Kaldvee (poiste B 1 II liiga) – 34 väravat. Klubilistest tegemistest olulisemaks oli staadionihoone I järgu ehitustööde lõpetamine, mille tulemusena renoveeriti ligikaudu 1 miljoni krooni eest staadionihoone katus ja fassaad.
2009. aasta oli teetähiseks klubi uuele tasandile jõudmisest. Riigi kõrgeimas sarjas – Meistriliigas alustas mänge klubi naiskond. Loogilise jätkuna said kutse noortekoondistesse 14 Allegro mängijat! Põlva maakonna aasta tegijaks nimetati treener Kaido Kukli. Lootospargis toimus Eesti koondise võiduga lõppenud naiste Balti turniir. Algasid klubihoone ehitustööd. Klubi tähistas 15. aastapäeva.
2010. aasta suursündmuseks oli Lootospargis toimunud U17 neidude Balti turniir, mis lõppes Eesti koondise võiduga. Oma panuse võidu vormistamisele andsid ka neli koondise koosseisu kuulunud allegrot. Klubi naiskonda tugevdasid kolm lätlannast välismängijat. Klubi meeskond tuli maakonna meistriks. Klubi peasponsoriks sai järgmiseks viieks aastaks maakonna ettevõtluse lipulaevaks olev AS Värska Vesi. 2011 tõi klubile esikohakarika Eesti meistrivõistlustelt. Naiste II liiga võitis duubelnaiskond. 15.korda toimus Eesti vanim saalijalgpalli turniir Lootos CUP. Klubi avas aprillis pidulikult uue klubihoone, mis koos väljaku altküttesüsteemi ja pealtvaatajate tribüünidega läks maksma üle 10 miljoni krooni, millest ligi seitse saadi Ettevõtluse Arendamise Sihtasutuselt. Klubi valis uue juhatuse, kuhu kuuluvad Tiit Kaasik, Kaido Kukli, Ivo Mustimets ja Indrek Talgre. Klubi presidendina jätkab Indrek Käo. Aasta naismängijaks valisid eesti spordiajakirjanikud ja EJL Signy Aarna.
Fernando Couto
Fernando Manuel Couto (sündinud 2. augustil 1969 Espinhos) on Portugali jalgpallikoondise endine kaitsja.
Põlva Lootos
Ajalugu
2012 osales klubi EJL võistlustel ühtekokku kahe meeskonna, kahe naiskonna ja kümne noortevõistkonnaga. Esimest korda toimunud naiste Rahvaliiga turniiri võitis FC Lootos naiskond. Alates septembrist alustas klubi, Põlva Ühisgümnaasiumi, Põlva linna ja Eesti Jalgpalli Liidu koostöö tulemusena tegevust jalgpalliklass.
2013 hooaega jääb meenutama veebruaris esimest korda mängitud Põlva CUP saalijalgpalliturniirid meeskondadele ja naiskondadele augustis 15. korda toimunud rahvusvaheline noorte jalgpalliturniir Lootosspring ning septembris toimunud rannajalgpalliturniir Põlva Järv 2013. Jaanipäeval alistati Maakondade maavõistlusmängus tulemusega 4:1 Võrumaa. Klubi esimese naismängijana siirdus Soome kõrgliigasse, Kuopio Pallokissat naiskonda mängima Signy Aarna.
2014 tähistas klubi oma 20. tegevusaasta täitumist eesti jalgpallis. Hooaeg olid edukas eelkõige naiste võistkondadele. Teises liigas mänginud esindusnaiskond tuli liiga võitjaks, samuti nagu B-klassis osalenud järelkasvuvõistkond. Kogu hooaja läbisid naiskonnad kaotuseta. Meeskond lõpetas III liiga lõunatsoonis neljandal tabelireal
Fernando Couto
Isiklikku
Fernando Couto on 184 cm pikk ja kaalub 84 kg.
Põlva Lootos
Ajalugu
2015 hooaeg oli taas edukas tüdrukute ja naiste võistkondadele. E-liigas mänginud naiskond jõudis esimest korda klubi ajaloos Eesti karikafinaali, kus tuli tunnistada valitseva meistri Pärnu JK paremust. Teist aastat järjest, kaotamata ühtegi mängu, tuli B-klassis osalenud järelkasvuvõistkond Eesti noortemeistriks. Põlvkondade vahetust läbi tegev meeskond lõpetas III liiga lõunatsoonis viiendal tabelireal. Maakondade maavõistlusmängus võõrustati teist korda Jõgevamaad ning 2:2 lõppenud mängus alistati vastased penaltiseerias 4:2.
Football League Championship
Inglismaa jalgpalli esiliiga (inglise keeles The Football League Championship, sponsori järgi Sky Bet Championship) on Inglismaa jalgpalli tugevuselt teine liiga Premier League järel ja The Football League'i kõrgema tasemega liiga.
Põlva Lootos
Ajalugu
2019 tähistas klubi 25 tegevusaasta täitumist.
2020 klubi naiskond saavutas Meistriliigas 5.koha, mis oli parim tulemus alates aastast 2012. Naiskond valiti Põlvamaa aasta võistkonnaks ja võistkonna peatreener Kaido-Meinhard Kukli Aasta Treeneriks.
Karstumine
Karstumine (inglise karstification) on kivimite lahustumine liikuva põhjavee murendava toime tõttu.
Football League Championship
Liiga praegune nimi võeti kasutusele 2004.–2005. aasta hooajal. Varem kandis liiga nime Football League First Division. Championship on rikkaim jalgpalliliiga maailmas, kes ei kuulu kõrgemasse liigasse ja üks rikkamaid jalgpalliliigasid Euroopas.
Võistluse formaat
Liigas mängib 24 meeskonda, kes igaüks kohtub vastasega kaks korda, korra kodus ja korra võõrsil. Nii mängib iga meeskond liigas ühel hooajal 46 mängu. Võidu eest saab 3 punkti, viik annab ühe ja kaotus null punkti. Hooaja lõpus liigas kaks enim punkte kogunud võistkonda tõuseb FA Premier League ja kohtadele 3.–6. jäänud meeskonnad selgitavad veel omavahel ühe edasi jõudva meeskonna. Kolm viimast meeskonda langevad Football League One'i.
Karstumine
Liikuva põhjavee toimel murenevad peamiselt karbonaatkivimid. Näiteks lubjakivi, mis koosneb kaltsiidist (kaltsiumkarbonaat), aga ka näiteks kips (hüdraatunud kaltsiumsulfaat).
Põlva Lootos
Staadion
FC Lootos mängib oma kodumänge Lootospargis. Lootospark on III põlvkonna kunstmurukattega staadion, mõõtudega 105 x 66 m. Staadion avati ametlikult 7. novembril 2004. Avamängudeks olid EJL vs FC Cosmos (3:0) ja FC Lootos vs FC Flora Tallinn (0:3). 2017-2019 toimusid staadioni renoveerimistööd. asendati piirdeaed ja vahetati väljakukate aluskihiga 4G kunstmuru vastu.
Karstumine
Põhjavesi, mis on pärit atmosfäärist, on happeline, sest vees on lahustunud atmosfääris leiduvat süsinikdioksiidi, mis moodustab süsihappe. Süsihape aga lahustab kaltsiiti ja seega ka näiteks lubjakivi.
Kivimite lahustumise tagajärjel tekivad maa-alused koopad, nende sissevarisemisel aga mitmesugused negatiivsed pinnavormid, mida kokku nimetatakse karstiks.
Põlva Lootos
Saavutused
Põlva maakonna meister: 2000, 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2010, 2013
Eesti meistrivõistlused:
1994 – IV koht II liiga lõunatsoon; 1995 – VI koht II liiga lõunatsoon (kevadring); 1995 – V koht II liiga lõunatsoon (sügisring); 1996 – II koht III liiga (kevadring); 1996 – V koht IV liiga (sügisring); 1997 – I koht IV liiga (kevadring); 1997 – VI koht III liiga (sügisring); 1998 – II koht IV liiga (kevadring); 1998 – VI koht III liiga (sügisring); 1999 – II koht IV liiga lõunatsoon; 2000 – IX koht III liiga lõunatsoon; 2001 – IX koht III liiga lõunatsoon; 2002 – VII koht IV liiga lõunatsoon; 2003 – VII koht IV liiga lõunatsoon; 2004 – VIII koht IV liiga lõunatsoon; 2005 – IV koht IV liiga lõunatsoon; 2006 – II koht IV liiga lõunatsoon; 2007 – V koht III liiga lõunatsoon. 2008 – III koht III liiga lõunatsoon. 2009 – VI koht III liiga lõunatsoon. 2010 – III koht III liiga lõunatsoon 2011 – V koht III liiga lõunatsoon 2012 – VI koht III liiga lõunatsoon 2013 – VIII koht III liiga lõunatsoon 2014 – IV koht III liiga lõunatsoon 2015 – V koht III liiga lõunatsoon 2016 – VIII koht III liiga lõunatsoon 2017 – V koht IV liiga lõunatsoon, 2018 – XII koht IV liiga lõunatsoon, 2019 – V koht IV liiga C-tasand 2020 – X koht III liiga lõunatsoon 2021 – XI koht III liiga lõunatsoon 2022 – VI koht III liiga lõunatsoon
Naiskond
2008 – I koht Esiliiga; 2009 – IV koht Meistriliiga; 2010 – IV koht Meistriliiga; 2011 – IV koht Meistriliiga; 2012 – V koht Meistriliiga; 2013 – V koht Meistriliiga; 2014 – I koht Teine liiga; 2015 – III koht Esiliiga; 2016 – II koht Esiliiga; 2017 – VII koht Meistriliiga; 2018 – VI koht Meistriliiga; 2019 – VII koht Meistriliiga; 2020 – V koht Meistriliiga, 2021 – V koht Meistriliiga, 2022 – VII koht Meistriliiga.
Klubi juhtkond
Presidendid
Juhatus (alates 2020)
Tegevjuht
Noortetreenerid
Jaan Rääts
Jaan Rääts oli uusklassitsistliku stiilisuuna juhtiv esindaja, kes tõi 1960. aastatel eesti muusikasse rõhutatult antiromantilise – aktiivse, mängulise, tundekultusest vaba väljenduslaadi. Eesti uue muusika üheks tähtteoseks sai tema 1961. aastal loodud nooruslik ja rütmiergas "Kontsert kammerorkestrile op 16".
Elulugu
Rääts õppis Tartu Muusikakoolis klaverit ning lõpetas 1957. aastal Mart Saare ja Heino Elleri õpilasena kompositsioonieriala Tallinna Riiklikus Konservatooriumis.
Aastail 1955–1966 töötas ta Eesti Raadios helirežissöörina, 1966–1970 Eesti Televisioonis muusikasaadete peatoimetajana ja 1970–1974 Eesti Televisiooni peatoimetajana – muusikalise juhina. Aastail 1974–1993 oli Rääts Eesti NSV ja Eesti Heliloojate Liidu esimees, pikka aega kuulus ta ka kõrgetesse partei- ja valitsusorganitesse. Aastail 1968–1970 ja 1974–2003 õpetas Rääts kompositsiooni Eesti Muusikaakadeemias (1990 professor). Tema paljude õpilaste hulka kuuluvad Raimo Kangro, Mihkel Kerem, Avi Benjamin Nedzvetski, Kerri Kotta, Katrin Aller, Erkki-Sven Tüür, Rauno Remme, Tõnu Kõrvits, Tõnis Kaumann ja Timo Steiner.
1985–1990 oli ta Eesti NSV Ülemnõukogu XI koosseisu liige. Maetud Tallinna Metsakalmistule, heliloojate künkale.
Looming
Jaan Rääts oli võrdlemisi püsiva helikeele ja väljenduslaadiga helilooja, kelle loomingu põhiosa moodustab instrumentaalmuusika. Aastail 1957–1993 valmisid tema kümme sümfooniat. Ta on loonud ka 24 instrumentaalkontserti ja kaks orkestrikontserti, sümfoonilisi lühivorme ja hulgaliselt kammermuusikat.
Räätsa teostes enamasti puudub tavapärane dramaturgiline arendus, neis ei jutustata „lugu”. Tema muusikas on kesksel kohal energiline rütm, milles otsekui trumlis pöörlevad eri stiilimaailmade “tükid”: mozartlikud kolmkõlad ja modernistlikud klastrid, baroki ja rahvamuusika motiivid, lineaarne polüfoonia ja popmuusika rütmid. Räätsa kaleidoskoopilist stiili hoiab koos lakooniline vorm, milles kiireid kontraste tasakaalustavad üldplaani sümmeetriad. Mõnikord harva vilksatab tema muusikas ka lüürilisi ja uusoromantilisi kujundeid, kuid need ei määra teose üldkarakterit. Enamasti õhkub Räätsa mängulisest kujundikeelest delikaatset huumorit või (enese)irooniat. 1950. aastate eesti muusika rahvusromantilise pealiini taustal mõjus Räätsa teoste rütmienergia ja karge vabatonaalne meloodika erakordsena.
Kuigi Jaan Räätsa esimese kolme sümfoonia (1957, 1958/1987, 1959) pulbitsev rütm ning nurgeline meloodika mõjusid omal ajal revolutsiooniliselt, selgus hiljem, et tema energiline stiil sobib üsna hästi kokku nõukogude elu- ja tööpaatosega. 1960. aastate lõpu ja 1970. aastate muusikas omandas “kaadritehnika” Räätsa muusikas palavikulisi, ekspressionistliku tundelaenguga vorme, näiteks "Sümfoonias nr 6" (1967) ja "Sümfoonias nr 7" (1972). Helimaterjal muutus mitmekesiseks: mosaiiksesse tekstuuri sugenes rohkesti põgusaid vihjeid, tsitaate ja motiive erinevatest muusikastiilidest, sealhulgas ka rahvamuusikast. 1980. aastate muusikas võttis maad aforistlikum, minimalismi mõjudega väljenduslaad.