cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
2M-3
Kirjeldus
Kahur on mõeldud nii pinna- kui ka õhusihtmärkide vastu ja pigem enesekaitse eesmärgilisena väiksematele sõjalaevadele ja vajadusel ka tsiviillaevadele. On üldiselt lihtsa ehitusega. Pöörlev torn paikneb silindrikujulisel alusel, mida on lihtne tekile või muule pinnale paigaldada. Jõesõjalaevadele on valmistatud pisut sissepoole kallutatud kujuga torniseina ülaservaga versiooni. Kahurid (automaadid) paiknevad pralleelselt teineteise kohal. Padrunlaskemoona etteandmine toimub lindist. Sihtimisel on võimalik nii elektriline- kui ka käsijuhtimine. Elektrilisel juhtimisel liigub kahur sekundiga pea 3 korda kiiremini, kui käsijuhtimisel. Rauad on õhkjahutusega ja kipuvad laskmisel üle kuumenema. Salve laadimiseks kuluva 15 sekundi jooksul, mis mõeldud ka jahtumiseks, tuleb raudu tegelikult jahutada täiendavalt veega, mida on lastud peale otse voolikust. Sihik on mehaaniline ringikujuline visiirsihik, mis on nii pinna- kui ka õhusihtmärkidele. Sihtmärgi maksimaalne võimalik kiirus sihikule võtmiseks on 150 m/s.
Manivald
Kõige populaarsem on eesnimi Manivald vanuserühmas 85+, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 2,42. Manivald on keskmiselt 65 aasta vanune (mediaanvanus on 67).
2M-3
Ajalugu
Kahur 2M-3 töötati välja Nõukogude Liidus aastail 1947–1953. Peakonstruktor oli Harõkin. Eelkäija oli 1944–1945 valmistatud üheraudne 25 mm kahur 84-KM. 2M-3 katsetustel oli algul suuri probleeme vastupidavusega, kuid need ületati lõpuks ja kahur võeti ametlikult mereväe relvastusse 5. märtsil 1953. Peagi töötati välja parandatud versioon 2M-3M, mille relvadel on ümberlaadimiseks ära kasutatud lisaks tagasilöögi energiale ka püssirohugaase ja raud on pisut pikem.
1952–1957 toodeti 2M-3-sid juba üle 1600 eksemplari. Samuti valmistati versioon 2M-8 allveelaevadele, kuid see ei leidnud pikalt kasutust. Süsteem oli Nõukogude Liidus relvastuses vähemalt 30 eri klassi sõjalaeval. Lisaks eksporditi seda teistesse sotsialismileeri riikidesse. Ida-Saksamaal oli relvastuses isegi veoauto IFA W-50 veokasti kinnitatuna.
Tootmine lõpetati 1984. Järeltulijaks võib lugeda automatiseeritud juhtimisega kaheraudseid automaatkahureid AK-230.
Taasiseseisvunud Eestis on (või on olnud) automaatkahurisüsteem kasutusel erinevatel Eesti Piirivalve- ja mereväe laevadel.
Tervishoiuamet
Tervishoiuamet oli aastatel 2002 –2009 Sotsiaalministeeriumi haldusalas tegutsenud valitsusasutus mis teostas riiklikku järelevalvet ning sundi. Aastal 2010 moodustati Tervisekaitseinspektsiooni, Tervishoiuameti ja Kemikaalide teabekeskuse ühendamisel uus asutus – Terviseamet.
Haiba veehoidla
Haiba veehoidla ehk Haiba tiik on järv Harju maakonnas Saue vallas Haiba külas. Veekogu pindala on 1,4 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 1242 m. Järves on neli saart.
Acintya-bhedābheda
Acintya-bhedābheda (अचिन्त्यभेदाभेद; sanskriti keeles 'mõeldamatu erinevus-erinevusetus') on Tšaitanja rajatud vedaantakoolkond, Bengali višnuismi õpetuslik alus.
Alcamo vapp
Alcamo vapp on Itaalia Sitsiilia maakonna Trapani provintsi Alcamo valla vapp.
Kirjeldus
Vapil on hõbedane taust. Must väljasirutatud tiibadega kuldse krooniga kotkas seisab kuldsel mäel, mille kummalgi küljel on kuldne mägi, millel kasvab kuldne tamm.
Acintya-bhedābheda
Õpetus
Selle õpetuse järgi on hinge (jīva) ja brahmani, loodu ja Looja ning Krišna energiate ja Krišna vahel mõeldamatu ja sõnastamatu vahekord, mida iseloomustatakse kui ühtsust ja erinevust ühtaegu.
Acintya-bhedābheda ühendab endas advaita ja dvaita õpetuse. Hingel on algselt jumalik loomus, nii et ta on Jumalaga üks, osa Jumalast, kuid ta on Jumalast kvantitatiivselt erinev ning seega temaga mittesamane.
Praktika
Et Jumala olemus ning inimese ja Jumala vahekord jääb mõistetamatuks, jõutakse Jumalale lähedale ainult ekstaatilise lahustumise kaudu. Praktika on bhakti, Krišna austamine. Krišna ja Rādha armastusest (Rādhā-Krišna) saadakse osa ja seda jäljendatakse Jumala nime omaette kordamise (japa) teel. Koos lauldakse ja tantsitakse (sańkīrtana), nii et ühendatud on śravaṇa ja kīrtana.
Päritolu ja ajalugu
Õpetus on algselt esitatud Tšaitanja õpetussõnades "Śikṣāṣṭaka". Järgijad arendasid seda õpetust edasi.
Seda õpetust peetakse bhakti teismi loomulikuks lõpuleviimiseks. Rāmānuja nõustus Šankaraga selles, et Absoluut on ühtne, kuid esitas advaitale vastanduva arusaama isiksuslikust mitmekesisusest selles ühtsuses. Hiljem rajas Madhva dvaita, mille järgi hinge ja Jumala kahesus säilib ka pärast mokšat. Tšaitanja järgi aga on Jumal ja hinged "mõeldamatul kombel ühtaegu ühtsed ja teineteisest erinevad".
16. sajandil hakkasid Rūpa Gosvāmī, Sanātana Gosvāmī ja Džīva Gosvāmī kujundama Bengali višnuismi teoloogiat, mille üks põhiteese on acintya-bhedābheda. Kui 18. sajandi alguses panid mõnede teiste koolkondade esindajad Bengali višnuistide autentsuse kahtluse alla, kirjutas Baladeva Vidjābhūšana "Vedaanta-suutrate" põhjaliku kommentaari "Govinda-bhāśya" ning "Bhagavadgītā" ja peamiste upanišadide kommentaarid. Tänu sellele tunnistati Tšaitanja järgijate koolkond lõplikult vedaantasse kuuluvaks. Baladeva Vidjābhūšana viis Bengali višnuismi teoloogia lõpule ning võimaldas lõplikult määratleda selle koha teiste hinduismi koolkondade seas.
Baladeva Vidjābhūšana polemiseeris põhiliselt Šankara ja tema järgijate advaitaga, mille järgi maailm on illusoorne ja aatman on samane kvaliteetideta ja isiksuseta brahmaniga. Šankara järgi ei ole brahmanis erinevusi ega põhjusi ja tagajärgi ning ainult maaja mõjul tekivad arvamus, et maailm on reaalne ning kujutlus, et maailmal on Looja ning eksisteerib palju eraldi olendeid. Šankara tõendas seda õpetust "Vedaanta-suutrate" ja upanišadidega. Baladeva Vidjābhūšana väitis neid tekste analüüsides ja kõrvutades, et nad ei anna Šankara järeldusteks alust. Ühtesid väiteid neis tekstides võib vaadelda Jumala, olendite ja maailma absoluutse ühtsuse kinnitusena, teised aga osutavad ühemõtteliselt nendevahelisele erinevusele. Järgides Džīva Gosvāmīt, Višvanātha Tšakravartīt ja teisi eelkäijaid, järeldas Baladeva Vidjābhūšana, et mõlemat laadi väited on tõesed: Jumal, maailm ja olendid on ühtaegu samased ja üksteisest erinevad. Püüdes vastuolu vältida, rajas Šankara oma õpetuse ainult üht laadi väidetele ja heitis teised kõrvale. Tuleb aga võtta tõsiselt kogu pühakirja.
Pärand
Tšaitanja järgijad hakkasid teda austama Višnu kehastusena. Rahvusvaheline Krišna Teadvuse Ühing peab teda oma eelkäijaks ja Krišna avataaraks.
Elektrokeemiline impedantsspektroskoopia
pisi|300px|Dielektrilise läbitavuse [[spekter üle laia sagedusriba. Kujutatud on reaalseid ning imaginaarseid läbitavuse osi ning erinevaid protsesse: iooniline ja dipolaarne relaksatsioon, aatom- ja elektrooniline resonants kõrgematel energiatel]]
Fennistika
Fennistika (inglise keeles Finnish studies, saksa keeles Fennistik) on filoloogia haru, mis uurib soome (fennistika kitsamas mõttes) ja eesti (fennistika laiemas mõttes) keelt, kultuuri ja kirjandust. Mõnikord on fennistikat käsitletud fennougristika osana.
Elektrokeemiline impedantsspektroskoopia
Elektrokeemiline impedantsspektroskoopia (lühendina EIS; tuntud ka kui dielektriline spektroskoopia, impedantsspektroskoopia) on meetod uuritava objekti dielektriliste omaduste mõõtmiseks sageduse funktsioonina. Meetod põhineb välise välja ning analüüsiobjekti elektrilise dipoolmomendi vastastikusel toimel, mida tihti väljendatakse läbitavusena.
EIS meetodi abil kirjeldatakse elektrokeemilisi süsteeme. EIS võimaldab eksperimentaalselt mõõta süsteemi impedantsi laias vahelduvvoolu sageduste vahemikus, tänu millele saab rakendatud potentsiaalil lahutada ja eristada füüsikalisi ning keemilisi protsesse. EIS-i kasutatakse erinevate pinnakatete, patareide, kütuseelementide ja korrosiooni uurimisel. Sageli väljendatakse EIS mõõtmistest saadud andmed Bode või Nyquisti graafikuna.
Impedants ehk näivtakistus on vastasmõjuks vahelduvvoolule komplekssüsteemis. Passiivne elektriline komplekssüsteem sisaldab nii energia hajutamise (takisti) kui ka energia salvestamise (kondensaator) elemente. Kui süsteem on täielikult energiat hajutav, siis vastasmõju vahelduv- või alalisvoolule on lihtsalt takistav. Peaaegu iga füüsikalis-keemiline süsteem, näiteks elektrokeemiline rakk, kiire-massi ostsillaator, ning isegi bioloogiline rakk omab energia salvestamise ja hajutamise omadusi. Just selliseid omadusi EIS uuribki.
Impedantsi mõõtmistel põhinev spektroskoopia on viimaste aastate jooksul osutunud ülitunnustatud tehnikaks ning see meetod on rakendusel paljudes teadusvaldkondades, näiteks kütuseelementide testimisel, biomolekulaarse vastastiktoime ja mikrostruktuuride iseloomustamisel. Sageli saame EIS mõõtmistest informatsiooni elektrokeemilise protsessi reaktsiooni mehhanismi kohta. Teatud sagedustel domineerivad erinevad reaktsiooni etapid, seega EIS-i saadud sageduse tundlikkus võimaldab tuvastada limiteerivate etappide kiirust.
Dielektrilised protsessid
On olemas mitmeid dielektrilisi mehhanisme, mis on seotud viisiga, kuidas eelnevalt uuritud objekt reageerib temale rakendatud väljaga (vaata joonist Dielektrilise läbitavuse spekter üle laia sagedusriba). Iga dielektriline mehhanism on koondatud ümber oma karakteristliku sageduse, mis on vastava protsessi karakteristliku aja pöördväärtus. Üldiselt on võimalik jagada dielektrilised protsessid kaheks – dielektriline relaksatsioon ja resonants. Alustades kõrgeimatest sagedustest, on neist levinumad järgmised.
Elektrooniline polarisatsioon
Kuna elektrooniline polarisatsioon on dielektrilistest protsessidest kõige kiirem, siis elektrooniline polariseeritavus on võimalik ka kuni väga kõrge sagedusega vahelduvvoolu väljas – isegi kuni UV vahemikus (u 1015Hz). Elektrooniline polarisatsioon on resoneeriv protsess, mis esineb neutraalses aatomis, kui elektriväli paigutab ümber vastava aatomi tuuma ümbritseva elektrontiheduse. Selline ümberpaigutus esineb ennistava ja elektriliste jõudude vahelise tasakaalu tulemusena. Elektroonilist polarisatsiooni võib mõista ehk paremini eeldades, et aatomi tuum on kui punkt, mida ümbritseb sfääriline ühikulise laengutihedusega elektronpilv.
Aatomi polarisatsioon
Aatomi polarisatsioon toimub elektronpilve deformeerumisel, kui talle mõjub rakendatud välja jõud. Selleks peab elektriväli omama sagedust optilise infrapuna vahemikus (u 1013Hz). Selle tulemusena moodustuvad negatiivsed ja positiivsed osalaengud. See on resoneeriv protsess. Aatomi polariseeritavus pole otseselt tuvastatav, kuid ta on väike võrreldes elektroonilise polariseeritavusega.
Iooniline relaksatsioon
Iooniline relaksatsioon sisaldab ioonjuhtivust ja faasidevahelist ning ruumilaengu relaksatsiooni. Ioonjuhtivus on ülekaalus madalatel sagedustel ja toob endaga süsteemi kaasa vaid kadusid. Faasidevaheline relaksatsioon esineb siis, kui laengukandjad lõksustuvad heterogeensete süsteemide piirpinnale. Vastavat efekti nimetatakse Maxwell-Wagner-Sillari polarisatsiooniks, mille puhul laengukandjad blokeerituna sisemistel dielektrilistel piirkihtidel (mesoskoopilisel skaalal) või välimistel elektroodidel (makroskoopilisel skaalal), lõpuks lahutuvad üksteisest. Laengud võivad olla eraldatud olulise vahemaaga ning seetõttu on domineeriv pigem dielektriline kadu, mis on suurusjärkudes suurem kui detekteeritav molekulaarne kõikumine.
Dielektriline relaksatsioon
Dielektriline relaksatsioon tervikuna on dipoolide (dipoolide relaksatsiooni) ja elektrilaengute (ioonilise relaksatsiooni) liikumise tulemus. Sellist liikumist põhjustavat vahelduvelektrivälja vaadeldakse tavaliselt sagedusvahemikus 102–1010 Hz. Relaksatsioonimehhanismid on suhteliselt aeglased võrreldes resoneerivate elektronüleminekute või molekulvibratsioonidega, mille sagedused on tavaliselt üle 1012 Hz.
Tasakaaluolek
Redoksreaktsiooni jaoks R O + e, ilma massiülekande piiranguta, laengutiheduse ja ülepinge vaheline suhe on väljendatav Butler-Volmeri võrrandiga:
ja
, kus j_0 on vahelduvvoolu tihedus (A/m2) ning ja  on sümmeetriafaktorid (anoodi ja katoodi laenguülekande koefitsiendid); η on aktivatsiooni ülepinge (defineeritud kui η = (E − Eeq)) ning F on Faraday konstant. pisi|300px|Joon. 1 : Tasakaaluoleku voolutiheduse ning ülepinge suhe redoksreaktsiooni puhul
Joon pole sirge (Joon. 1), seega redoksreaktsioon pole lineaarne süsteem.
Tõivelemb
Tõivelemb on eesti mehenimi. Nimi on muinaseesti (läänemeresoome) päritolu (keskaegsetes allikates kirjutatud kujul Thoyuelembe, Toyuelembi).
Elektrokeemiline impedantsspektroskoopia
Faraday impedants
Redoksreaktsiooni dünaamilist käitumist iseloomustatakse niinimetatud laengu ülekande takistusega, mis on defineeritud kui:
Laengu ülekande takistuse väärtus muutub koos ülepingega. Kõige lihtsam näide sellest on Faraday impedantsi vähendamine kuni takistuseni. On oluline, et:
kus \eta = 0.
Kaksikkiht kondensaatorid
Faasidevahelise piirpinna moodustumine on reeglina seotud elektrilaengute teatava ümberjaotumisega faaside sisemuse ja pindkihi vahel. Seda nähtust nimetatakse elektrilise kaksikkihi tekkeks. Elektroodi | elektrolüüdi piirpind käitub kui mahtuvus, mida nimetatakse elektriliseks kaksikkihtkondensaatori mahtuvuseks. Samaväärne elektrivooluahel redoksreaktsioonide puhul, mis võtab arvesse kaksikkiht mahtuvust, on toodud joonisel Joon. 2. Teine analoog vooluring (inglise keeles analog circuit), mida tavaliselt kasutatakse elektrokeemilise kaksikkihi kujutamisel, on konstantne faasielement.
pisi|300px|Joon. 2 : Ekvivalentne vooluring redokspotentsiaali jaoks ilma massiülekande piiranguta
kus \omega on sinusoidse signaali nurksagedus (rd/s), ning C vastav mahtuvus ja R takistus. See on omakorda tuletatud:
Nyquisti vooluringi impedantsi diagrammiks (Joon. 3) on poolring diameetriga ja nurksagedus tipus on võrdne  (Joon. 3). Võimalik on kasutada ka teisi väljendusviise, nagu Bode diagrammi või Blacki skeeme.
pisi|300px|Joon. 3 : Elektrokeemiku Nyquisti diagramm paralleelse takisti-kondensaatori vooluahela puhul. Nool tähistab suurenevat nurksagedust Ohmi takistus R_\Omega esineb järjestikku reaktsiooni elektroodi impedantsiga ning Nyquisti diagramm kandub paremale.
Impedantsi parameetrite mõõtmine
Nyquist'i diagrammid on koostatud mitmest kaarest just selliste reaktsioonide jaoks, mis on redoksreaktsioonidest keerulisemad ning massiülekande piiranguga.
Wessex
Läänesakside kuningriik (vanainglise Westseaxna rīce), harilikult Wessex oli üks anglosaksi seitsmest kuningriigist. mis eksisteeris Suurbritannia lõunaosas aastast 519 kuni ühendatud Inglise riigi tekkimiseni 10. sajandi algul.
Anglosaksid uskusid, et Wessexi asutasid Cerdic ja Cynric, kuid on võimalik, et see seletus on legend. Kaks peamist allikat Wessexi kuningate kohta on "Anglosaksi kroonika" ja Läänesakside genealoogiline kuningate loend, mis on konfliktsed ja pole täielikult ühildatavad. Pärast Cenwealhi ristimist muutus Wessex kristlikuks kuningriigiks. Tema usuvahetus võib olla seotud liiduga Mercia Penda vastu, kes oli rünnanud Wessexit ja sundinud ta ajutisse maapakku. Cenwealhi valitsusajal läänesakside territoorium laienes. Hilisem kuningas Cædwalla vallutas Sussexi, Kenti ja Wighti saare. Tema järglane Ine andis välja ühe vanima säilinud Inglise seadustekogu ja rajas teise läänesaksi piiskopkonna. Pärast Inet läks troon reale tundmatu genealoogiaga kuningatele.
Kui Wessexisse tungisid aastal 871 taanlased, oli Alfred sunnitud neile kuningriigi säilitamise eest maksma. Nad tulid tagasi aastal 876, kuid sunniti taanduma. Aastal 878 sundisid nad Alfredit otsima varjupaika Somerset Levelsis, kuid said lõpuks Edingtoni lahingus lüüa. Oma valitsusajal andis Alfred välja uue seadustekogu, kutsus õpetlasi oma õukonda ja suutis eraldada vahendeid laevade ehitamiseks, armee organiseerimiseks ja burhide süsteemi loomiseks. Tema poeg Edward vallutas taanlastelt East Midlandsi ja East Anglia ning sai aastal 918 pärast oma õe Æthelflædi surma Mercia valitsejaks. Pärast seda, kui Edwardi poeg Athelstan vallutas aastal 927 Northumbria, oli Inglismaa esmakordselt ühendatud kuningriik. Knud Suur, kes vallutas Inglismaa aastal 1016, asutas rikka ja võimsa Wessexi krahvkonna, kuid aastal 1066 taasühendas Harold II krahvkonna krooniga ja Wessex loobus olemast poliitiline üksus.
Päritolu
Anglosaksi kroonika järgi asutasid Wessex Cerdic ja Cynrici, kes olid Gewisse klanni pealikud, kes olla randunud Hampshire'i rannikul ja vallutanud ümberkaudse maa, sealhulgas Wighti saare. Siiski on mõningate kroonikas esitatud sündmuste suhtes teatud kahtlusi: arheoloogilised tõendid märgivad märkimisväärselt varasemat anglosaksi kohalolu Thamesi jõe ülemjooksu orus, Cotswoldsi alal ja The Washist piki Icknield Wayd. Wessexi raskuskese näib 6. sajandi lõpul ja 7. sajandi algul olevat liikunud rohkem põhja, kui varem, pärast edukat laienemist lõunasse ja läände. Beda märgib, et Wighti saart ei asustanud saksid, vaid jüüdid, kes asusid ka Hampshire'i rannikule, kus neid tunti kui Meonwara, ja et Wessex omandas need alad alles 7. sajandi lõpul. Seetõttu on võimalik, et kroonika seletus tuleneb 8. ja 9. sajandi asjaoludest, mis kanti tagasi minevikku, et luua valitseva soo põlvnemislugu vastavalt kuningriigi kaasaegsele vormile.
Mõnede varajaste läänesaksi juhtide nimed näivad olevat briti päritolu, sealhulgas dünastia asutaja Cerdic (nimekuju Ceredic või Caradoc) ja Cædwalla (nimekuju Cadwallon, kõmri nimi, mis tuletatud samast elemendist etnonüümis katuvellaunid). Need vahelduvad vanainglise nimedega nagu Ceolwulf, Cenberht ja Æscwine. See muutlikkus võib tähendada, et varajased valitsejad tulid Anglo-Briti segadünastiast või et varajase Wessexi valitsemine vaheldus rohkem kui ühe kuningliku klanni vahel, aga see on oletus.
Kaks peamist allikat Wessexi kuningate nimede ja daatumite kohta on "Anglosaksi kroonika" ja sellega seotud dokument "Läänesakside genealoogiline kuningate loend". Kroonika annab väikseid genealoogiaid mitmes kohas, erinevate aastate annaalides. Siiski on need allikad mitmel viisil konfliktis ja ei ole täielikult ühilduvad. David Dumville'i hiljutist analüüsi, mis on andnud läänesaksi kuningatele rea usutavaid daatumeid, on teised õpetlased kasutanud, kuid seda ei peeta lõplikuks.
Kroonika annab aasta 495 Cerdici Britanniasse saabumise daatumiks ("495. There came two eaorlmen to Britain, Cerdic and Cynric his son, with five ships, to a place called Cerdicesora, on the same day they fought the Welsh"), kuid ajaloolane Frank Stenton andis tõendi kahekordsest sissekandest kroonikasse, mis viitab 6. sajandi alguse daatumile Wessex valitsejate esiisa saabumisest. Cerdicesora (või "Cerdici ranniku") asukoht usutakse üldiselt olevat kusagil Southampton Wateris, võib-olla Calshotis.
Pärast sillapea moodustamist ja positsioonide kindlustamast võitlesid sissetungijad järgmiseks brittidega Natanleodi lahingus, mille toimumiskoht on paigutatud Netley Marshi ("508. This year Cerdic and Cynric killed a British king named Natanleod, and five thousand men with him. After that the land was known as Natanleag up to Cerdicesford"). Cerdicesfordi on paigutatud erinevatesse kohtadesse Lõuna-Hampshire'is, sealhulgas Chandler's Fordi. Ajaloolane Albany Major paigutab koha Charfordi Avoni jõe ületuskohal, Wiltshire'i piiri lähedal.
Hampshire'i ja Wiltshire'i vahelise piiri uurimine näib viitavat ka läänesakside edenemisele läände umbes aastal 519. Seda toetab Annales Cambriae antud daatum brittide üliolulisest võidust Mons Badonicuse lahingus aastal 517, mis usutakse olevat peatanud edasise anglosaksi sissetungi Edela- ja Kesk-Britanniasse vähemalt põlvkonnaks.
Pole selge, kui kaua Cerdic valitses, kuid tema järglaseks sai umbes aastal 534 Cynric. Cynric on mõne allika järgi Cerdici poeg, kuid teiste järgi pojapoeg, kelle isa oli Creoda. Oletatakse, et Ceawlin, kes sai Cynrici järglaseks umbes aastal 581, oli tema poeg. Ceawlini valitsusaega peetaksegi palju usaldusväärsemalt dokumenteerituks, kui eelkäijate oma, kuigi kroonika daatumid vahemikus 560–592 erinevad korrigeeritud kronoloogiast. Ceawlin võitis vastupanu osutavaid britte kirdes, Chilternsis, Gloucestershire'is ja Somersetis. Cirencesteri, Gloucesteri ja Bathi vallutamine aastal 577 pärast Mons Badonicuse lahingu põhjustatud pausi avas tee edelasse.
Ceawlin on üks seitsmest kuningast, keda on nimetatud Beda Inglise rahva kirikuajaloos kui Inglismaa lõunaosa "impeeriumi" valitsejat: kroonika kordas hiljem seda väidet, viidates Ceawlinile kui bretwalda ' le või "Britannia ülemvalitsejale". Ceawlin kukutati, võib-olla oma järglase, vennapoeg Ceoli poolt, ja suri aasta hiljem. Kuus aastat hiljem, umbes aastal 594, sai Ceoli järglaseks tema vend Ceolwulf, kelle järglaseks sai omakorda umbes aastal 617 Cynegils. Genealoogid ei nõustu Cynegilse sugupuuga: tema isa on erievalt antud kui Ceola, Ceolwulf, Ceol, Cuthwine, Cutha või Cuthwulf.
Kristlik Wessex ja Mercia tõus
thumb|right|325px|Keldi ja anglosaksi kuningriigid umbes aastal 800
Need rünnakud tähistasid pideva surve algust laienevalt Mercia kuningriigilt. Aja jooksul jätaks see Wessexi ilma oma territooriumidest Thamesist ja Avonist põhjas, julgustades kuningriigi pöördumist lõuna poole. Cenwealh abiellus Penda tütrega, ja kui ta naisest loobus, tungis Penda taas sisse ja ajas ta mõneks ajaks maapakku, võib-olla kolmeks aastaks. Daatumid on ebakindlad, kuid see oli arvatavasti 640. aastate lõpus või 650. aastate alguses. Ta veetis oma maapao East Anglias ja pöörati siin kristlusse. Pärast tagasitulekut seisis Cenwealh silmitsi Penda järglase Wulfhere edasiste rünnakutega, kuid oli võimeline laiendama läänesakside territooriumi Somersetis brittide arvelt. Ta rajas teise piiskopkonna Winchesteris, samas esimene Dorchesteris kaotati varsti, kui Mercia võim lõuna poole jõudis. Winchester kujunes lõpuks Wessexi tegelikuks pealinnaks.
Pärast Cenwealhi surma aastal 673 oli tema lesk Seaxburh umbes aasta troonil; tema järglaseks sai Æscwine, kes põlvnes ilmselt Ceawlini teisest vennast. See oli üks mitmest juhtumist, kus Wessexi kuningavõim on läinud kuningliku perekonna kõrvalharule Cerdicist põlvneva katkematu meesliiniga; need väited võivad olla tõesed, või võivad peegeldada vigast väidet Cerdicist põlvnemisest, et seadustada uus dünastia. Æscwine'i valitsus kestis vaid kaks aastat ja aastal 676 läks troon tagasi vahetule Cenwealhi perekonnale, kui võimule sai tema vend Centwine. Centwine on tuntud selle poolest, et võitles ja võitis lahinguid brittide vastu, kuid detailid pole säilinud.
Centwine järglaseks oli teine arvatav kauge sugulane Cædwalla, kes väitis põlvnemist Ceawlinist. Cædwalla valitses vaid kaks aastat, kuid saavutas kuningriigi võimu dramaatilise laienemise, vallutades Sussexi, Kenti ja Wighti saare kuningriigid, kuigi Kent taastas oma iseseisvuse peaaegu kohe ja Sussex järgnes mõne aasta pärast. Tema valitsemine lõppes aastal 688, kui ta loobus troonist ja läks palverännakule Rooma, kus ta ristiti paavst Sergius I poolt, ja suri varsti pärast seda.
8. sajandil jäi Wessex Mercia varju, kelle võim oli siis haripunktis, ja läänesaksi kuningad võisid ajuti tunnistada Mercia ülemvõimu. Nad olid siiski võimelised vältima põhjalikumat kontrolli, mida Mercia rakendas väiksemate kuningriikide üle. Sel perioodil jätkas Wessex oma järkjärgulist edenemist läände, rõhudes brittide Dumnonia kuningriiki. Sel ajal võttis Wessex de facto kontrolli enamuse Devoni üle, kuigi britid säilitasid Devonis teatava iseseisvuse vähemalt 10. sajandini. Mercia vallutuse tulemusel varasema territooriumi põhjaosas Gloucestershire'is ja Oxfordshire'is moodustasid Thames ja Avon nüüd arvatavasti Wessexi põhjapiiri, kuigi selle südamaa asus Hampshire'is, Wiltshire'is, Berkshire'is, Dorsetis ja Somersetis. Shire ' ide süsteem, millest hiljem moodustus kohaliku halduse alus kogu Inglismaal (ja lõpuks ka Iirimaal, Walesis ja Šotimaal), sai alguse Wessexis ja loodi 8. sajandi keskpaigaks.
Wessexi ülemvõim ja viikingite retked
Aastal 802 Wessexi õnn muutus, kui troonile sai Egbert, kes tuli valitseva dünastia kõrvalharust, mis väitis põlvnemist Ine vennast Ingildist. Temaga läks troon kindlalt ühe sugupuu kätte. Oma valitsemise algusajal viis ta läbi kaks kampaaniat "läänekõmride" vastu, esmalt aastal 813 ja siis taas Gafulfordi lahingus aastal 825. Nende kampaaniate käigus vallutas ta veel Devonis elavad läänebritid ja taandas nad vasallisesisuses Tamari jõe taha, nüüd Cornwallis. Aastal 825 või 826 pööras ta pea peale Inglismaa poliitilise korra, võites Ellanduni lahingus otsustavalt Mercia kuningat Beornwulfi ning võttes Mercialt üle Surrey, Sussexi, Kenti ja Essexi kontrolli, samas tema abiga sai East Anglia välja Mercia kontrolli alt. Aastal 829 vallutas ta Mercia, ajades selle kuninga Wiglafi maapakku ja tagades Northumbria kuningalt tunnustuse oma ülemvõimule. Seeläbi sai ta Britannia bretwalda ' ks või ülemkuningaks. See domineeriv seisund oli lühiealine, kui Wiglaf tuli tagasi ja taastas aastal 830 Mercia iseseisvuse, kuid Wessexi laienemine üle Kagu-Inglismaa jäi püsima.
Aastal 855-856 läks Æthelwulf palverännakule Rooma, noorima poja Alfrediga ja tema vanim elusolev poeg Æthelbald kasutas ära tema puudumist ning hõivas isa trooni. Pärast tagasitulekut nõustus Æthelwulf verevalamisest hoidumiseks kuningriiki oma pojaga jagama, valitsedes uusi territooriume idas, kui Æthelbald valitses vana südamaad läänes. Æthelwulf külastades Frangi õukonda ja korraldas diplomaatilise ja sõjalise liidu loomiseks, kuna nii Lääne-Frangi riiki ja Lõuna-Inglismaa alasid ründasid rüüsteretkedega Taani viikingid, abielu 856. aastal Charles Paljaspea tütre Judithiga. Æthelwulfi surma järel 858. aastal, abiellus Judith Æthelwulfi poja ja järglase, Wessexi kuninga Æthelbaldiga. Æthelwulfi järglased olid kõik tema neli elusolevat poega, kes valitsesid üksteise järel: mässumeelne Æthelbald (858–860), siis (860–865) Æthelberht, kes alguses päris oma isalt idaterritooriumid ja kes taasühendas kuningriigi pärast Æthelbaldi surma, siis (865–871) Æthelred ja lõpuks (871–899) Alfred Suur. See juhtus nii, sest esimesed kaks venda surid sõdades taanlastega, jätmata järglasi, samas Æthelredi pojad olid liiga noored valitsema, kui nende isa suri.
Eel Inglise kuningriik
Aastal 865 koostasid mitu taani väejuhti oma vägedest ühe suure armee ja randusid Inglismaal. Järgmistel aastatel purustas Suur paganate armee Northumbria ja East Anglia kuningriigid. Aastal 871 saabus Skandinaaviast Suur suvearmee tugevdama Suurt paganate armeed. Tugevdatud armee tungis Wessexisse ja kuigi Æthelred ja Alfred said mõned võidud ja suutsid ära hoida oma kuningriigi vallutamise, sundisid mitmed kaotused ja tohutud inimkaod Alfredit taanlastele maksma, et need Wessexist lahkuksid. Taanlased kulutasid mõned järgmised aastad Mercia alistamiseks ja mõned neist asusid Northumbriasse, kuid ülejäänud tulid aastal 876 Wessexisse tagasi. Alfred vastas tõhusalt ja suutis vähese võitlusega sundida nad aastal 877 taganema. Osa taanlaste armeest asus Merciasse, kuid 878. aasta algul korraldasid ülejäänud taanlased talvesissetungi Wessexisse, üllatades Alfredit ja hõivates enamuse kuningriigist. Alfred sunniti koos väikese kaaslastesalgaga otsima varjupaika Somerset Levelsi soodes, kuid mõne kuu pärast oli ta võimeline koguma armee ja alistas taanlased Edingtoni lahingus, sundides nad Wessexist lõplikult taganema ja East Angliasse asuma.
Aastal 879 seilas Thamesi estuaarile kogunenud viikingilaevastik üle kanali uue kampaania alustamiseks mandril. Võimas viikingiarmee mandril julgustas Alfredit kaitsma oma Wessexi kuningriiki. Järgnevatel aastatel teostas Alfred Wessexi valitsemine ja kaitse dramaatilise ümberkorraldamise, ehitades sõjalaevu, korraldades armee kahte vahetusse, mis teenisid vaheldumisi, ja luues kogu kuningriigis kindlustatud burh ' ide süsteemi. See süsteem on üles tähendatud 10. sajandi dokumendis "Burghal Hidage", mis kirjeldab 33 linnuse asukohta ja mehitamise nõudeid, ja mille paigutus kindlustas, et mitte keegi Wessexis ei olnud rohkem kui pika päevatee kaugusel turvalisest kohast. 890. aastatel aitasid need reformid tal minimaalsete kaotustega tõrjuda veel ühe suure taanlaste armee sissetungi, mida aitasid Inglismaal elavad taanlased.
Ruumimeeter
Ruumimeeter (kõnekeeles ka ruum või rumm ) on virnastatud puidu mahuühik (tähis: rm), mis on võrdne ühe kuupmeetri virnastatud nottide või halgude mahuga koos virnastamisel jäänud õhuvahede ja enamasti ka puukoorega. Virna mahtu ruumimeetrites väljendatuna nimetatakse ka virnastusmahuks.
Wessex
Eel Inglise kuningriik
Alfred reformis ka õigussüsteemi, andis välja uue seadustekogu ning võitles teaduse ja hariduse taastamise eest. Ta kogus oma õukonda õpetlasi kogu Inglismaalt ja mujalt Euroopast, ja nende abiga tõlkis hulga ladinakeelseid tekste inglise keelde, tehes enamuse tööd ise, ja juhatas "Anglosaksi kroonika" koostamist. Nende kirjanduslike katsetuste ja Wessexi poliitilise domineerimise tulemusel muutus selle perioodi läänesaksi murre vanainglise kirjakeele standardiks ülejäänud anglosaksi perioodiks ja pärast sedagi.
Ruumimeeter
Tavapraktikas jagatakse tihumeeter koefitsiendiga 0,5–0,6, et saada puidu maht ruumimeetrites
Wessex
Eel Inglise kuningriik
Taanlaste vallutused hävitasid Northumbria ja East Anglia kuningriigid ja jagasid Mercia pooleks, kus taanlased asusid kirdesse, samas edel jäi Inglise kuningale Ceolwulfile, väidetavalt taanlaste nukule. Kui Ceolwulfi valitsusaeg lõppes, sai tema järglasena "Inglise Mercia" valitsejaks mitte teine kuningas, vaid pelgalt ealdorman Æthelred, kes tunnistas Alfredi ülemvõimu ja abiellus tema tütre Æthelflædiga. Protsess, kuidas see Mercia seisundi muutus aset leidis, on teadmata, kuid see jättis Alfredi ainsaks Inglise kuningaks.
Inglismaa ühendamine ja Wessexi krahvkond
Pärast 890. aastate sissetunge jätkusid Wessexi ja Mercia ründamised taani asunike poolt Inglismaal, ja väikeste taani ülemere rüüsteretkede poolt, kuid need sissetungijad löödi tavaliselt puruks, kuna ei olnud enam suuri sissetunge mandrilt. Jõudude tasakaal kaldus järjekindlalt inglaste kasuks. Aastal 911 ealdorman Æthelred suri, jättes oma lese, Alfredi tütre Æthelflædi Mercia eest vastutama. Alfredi poeg ja järglane Edward Vanem annekteeris siis Londoni, Oxfordi ja ümberkaudsed alad, sealhulgas arvatavasti Middlesexi, Hertfordshire'i, Buckinghamshire'i ja Oxfordshire'i, Mercialt Wessexile. Aastatel 913–918 alistati rea Inglise pealetungidega Mercia ja East Anglia taanlased, tuue kogu Inglismaa Humberist lõunas Edwardi võimu alla. Aastal 918 Æthelflæd suri ja Edward Vanem võttis üle Mercia otsekontrolli, hävitades selle iseseisvuse jäänukid ja kindlustades, et sealt alates oli vaid üks Inglise kuningriik. Aastal 927 vallutas Edwardi järglane Æthelstan Northumbria, võttes esimest korda kogu Inglismaa ühe valitseja võimu alla. Wessexi kuningriik oli seega muutunud Inglismaa kuningriigiks.
Kuigi Wessex oli nüüd tõhusalt liidetud suuremasse kuningriiki, mille see laienemine lõi, nagu teisedki endised kuningriigid, jätkas see mõnda aega erineva identiteediga, mis leidis perioodiliselt uue poliitilise väljenduse. Pärast kuningas Edredi surma aastal 955 jagati Inglismaa tema kahe poja vahel, kus vanem Edwy valitses Wessexis, samas kui Mercia läks tema nooremale vennale Edgarile. Siiski suri Edwy aastal 959 ja kogu Inglismaa läks Edgari kontrolli alla.
Pärast Inglismaa vallutamist Taani kuninga Knudi poolt aastal 1016 rajas see endiste Northumbria, Mercia ja East Anglia kuningriikide baasil krahvkonnad, kuid esialgu haldas Wessexit isiklikult. Mõne aasta pärast rajas ta siiski Wessexi krahvkonna, mis hõlmas kogu Inglismaa Thamesist lõunas, oma Inglise käsilasele Godwinile. Peaaegu 50 aastaks olid selle krahvkonna tohutult rikkad omanikud, esiteks Godwin ja siis tema poeg Harold, kõige võimsamad mehed Inglise poliitikas kuninga järel. Lõpuks, pärast Edward Usutunnistaja surma aastal 1066 sai Harold kuningaks, taasühendades Wessexi krahvkonna krooniga. Uut krahvi enne normannide vallutust Inglismaal ei nimetatud ja kui normanni kuningad kaotasid peagi hilise anglosaksi perioodi suured krahvkonnad, tähistab aasta 1066 Wessexi kui poliitilise üksuse kadumist.
Lohe või draakon
Nii Henry Huntingdonist kui ka Matthew Westminsterist rääkisid kuldsest draakonist, mille olla Burfordi lahingus aastal 752 heisanud läänesaksid. Bayeux' vaip kujutab langenud kuldset draakonit, samuti puna/kuldne/valget draakonit seoses kuningas Harold II surmaga, kes oli eelnevalt olnud Wessexi krahv. Siiski olid draakonistandardid selle aja Euroopas laialdaselt kasutusel, olles tuletatud Rooma kohorti tunnusest, ja pole tõendit, et see tähistab Wessexit.
Tahvel 18. sajandi vitraažist Exeteri toomkirikus näitab, et side draakoni kujutisega Edela-Britannias on dateeritav viktoriaanliku ajastu eelsena. Sellest hoolimata populariseeriti sidet Wessexiga alles 19. sajandil, kõige enam Edward Augustus Freemani kirjutiste kaudu. Siis, kui College of Arms poolt anti aastal 1911 Somerseti krahvkonna volikogule vapp, oli (punane) draakon saanud endise kuningriigi tunnustatud heraldiliseks embleemiks. See pretsedent sai järje aastal 1937, kui vapi sai Wiltshire'i krahvkonna volikogu. Kaks kuldset Wessexi draakonit anti aastal 1950 vapi toetajateks Dorseti krahvkonna volikogule.
Briti armees on lohet kasutatud Wessexi kujutamiseks: 43. (Wessexi) jalaväediviis võttis omaks formeerimismärgi, millel kuldne lohe mustal taustal, ja nii Wessexi brigaad kui ka Wessexi rügemendid kasutasid mütsimärki, mis kujutas heraldilist koletist.
Wessexi ühing on edendanud William Cramptoni loodud lipu kasutamist, mis kujutab heraldilist kuldset lohet punasel taustal. See lisati Ühendkuningriigi lipuregistrisse mais 2011.
Väljamõeldud vapp
100px|right
Väljamõeldud vapid läänesaksi kuningatele on prokronistlikud, kuna heraldika arenes välja alles 12. sajandil, kuigi antud juhul põhines disain tegelikul objektil; muster kuningas Edward Usutunnistaja valitsusaja hõbepenni reversil on selline, nagu tõlgendasid hilisemad heeroldid. Need vapid olid kuningriigi esindajana kasutusel sajandeid pärast nende leiutamist ja "Edward Usutunnistaja vapina" ilmus disain kirikuakendele.
Paatre järv
Paatre järv (ka Laitse järv) on järv Harju maakonnas Saue vallas Pohla külas. Veekogu pindala on 0,8 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 417 m.
Ülo Mälgand
Ülo Mälgand (sündinud 14. septembril 1963 Tartus) on eesti muusik, helilooja ja pedagoog.
Tegevus muusikuna
Ülo Mälgand töötas aastatel 1985–1988 metsasarverühma kontsertmeistrina kutselises puhkpilliorkestris Tallinn, aastatel 1988–1990 Eesti Riikliku Filharmoonia kutselise artistina. 2003. aastast on ta Tallinna politseiorkestri (kuni 2021. aasta lõpuni Politsei- ja Piirivalveorkester) ja selle bigbändi rütmisektsiooni kontsertmeister. Ülo Mälgand on olnud ansamblite Modern Fox ja New Murphy Band asutajaliige, arranžeerija ja pianist.
Aastatel 1998–2002 oli Ülo Mälgand Estonian Dream Big Bandi klahvpillimängija. Ta on teinud kollektiiviga koostööd ka mõnes hilisemas projektis. 2002. aastast on ta kuulunud klahvpillimängija ja arranžeerijana ansamblitesse Dave Benton Latin-Caribbean Show & Dance Band ning Dave Benton Perfect Band.
Ta on teinud nii klahvpillimängija kui arranžeerijana koostööd enamiku Eesti tippvokalistide ja -instrumentalistidega. Osalenud ligi 100 heliplaadi salvestusel.
Tegevus salongipianistina
Ülo Mälgand on salongipianistina esinenud paljudel Eestit külastavate riigitegelaste ja teiste nimekate isikute pidulikel riiklikel ja eravastuvõttudel.
Tegevus heliloojana
Ülo Mälgand on võitnud 1986. ja 1988. aastal esikoha Uno Naissoo nimelisel noorte heliloomingu konkursil, neist teisel korral bigbändikompositsiooni "Aine kolm olekut" eest.
Ta on kirjutanud soolotuubale ja vaskpillisekstetile teose "Vapper vaskhiiglane", mille esiettekanne toimus Leningradi Konservatooriumi suures saalis 1988. aastal, solistiks Eesti tuubavirtuoos Urmas Kõiv. 1995. aastal valmis Viljandi linnavalitsuse tellimusel rapsoodia "Viljantrio" ühele klaverile ja kolmele esitajale. Teos oli kirjutatud Viljandi Muusikakooli 50. aastapäevaks ning kujutas endast nelja tuntud Viljandi- ja Mulgimaa-teemalise poplaulu töötlust klassikaliste arendusvõtetega. Ülo Mälgand on kirjutanud Urmas Kõivule ja ansamblile Modern Fox tuuba soolopala "Karupoja ragtime".
Tegevus arranžeerijana
Esimese orkestriseade kirjutas Ülo Mälgand 15-aastaselt Rakvere Metsamajandi puhkpilliorkestrile. Ansamblites Modern Fox ja New Murphy Band oli ta juba peamine arranžeerija. Raimond Valgre laulu "Helmi" tema seades variant on jõudnud eri keeltes esitatuna vähemalt kümnele helikandjale. Veel Valgre lauluvaramu stiliseeritud seadeid ansamblile Modern Fox:
Ülo Mälgand on kirjutanud rea orkestri- ja bigbändiseadeid Politseiorkestrile ning Politsei- ja Piirivalveorkestrile. 2002. aastal ilmus Politseiorkestri Big Bandil koostöös solistide trioga Hedvig Hanson, Kaire Vilgats ja Tanel Padar Ülo Mälgandi arranžeeritud ja produtseeritud plaat "Disco Grande", milles ühe tervikliku popurriina kõlasid paljude bigbändiliku olemusega pophittide töötlused. Ülo Mälgandi seadeid leiab ka teistelt Eesti Politsei- ja Piirivalveorkestri plaatidelt, näiteks 2006. aastal ilmunud Arne Oidi laulude uusversioonide kogumikult "Kaks kuukiirt" ning 2008. aastal salvestatud Tõnis Mäe juubeliplaadilt "Kiik & kirik". 2013. aastal osales Ülo Mälgand nii arranžeerija kui ka klahvpillimängijana Estonian Dream Big Bandi, vokaalansambli Estonian Voices ja Tatevik Hovanesjani kontserditurneel "Valgrest Voorandini".
Tegevus pedagoogina
Mälgand on töötanud 1992. aastast Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis rütmimuusika ainete õpetaja ja rütmimuusika lauluosakonna kontsertmeistrina.
Periooditi on ta töötanud pedagoogina ka Viljandi Kultuuriakadeemias ja Tallinna Ülikoolis ning kontsertmeistrina Saue muusikakoolis.
Raudteehobi
Vedurijuhi pojapojana (isapoolses suguvõsas oli teisigi raudteel töötanud inimesi) on Ülo Mälgand aastakümneid uurinud harrastajana raudteeajalugu. 2003. aastal valmis uurimistöö tulemusena veebileht kunagisest kitsarööpmelisest Viljandi–Mõisaküla raudteeliinist. Ülo Mälgand huvitub ka eri maade raudteetehnoloogiatest ja liikluskorraldusest. Eriliseks huviobjektiks on kujunenud raudtee signalisatsioonisüsteemid.
Václav II
pisi|Václav II portree 14. sajandi käsikirjalises [[Zbraslavi kroonikas]] Václav II (poola keeles Wacław II Czeski, saksa keeles Wenzel II; 27. september 1271 – 21. juuni 1305) oli Přemysliidide dünastiasse kuuluv Böömimaa kuningas (1278–1305), Krakówi hertsog (1291–1305) ja Poola kuningas (1300–1305).
Ta oli Böömi kuninga Otakar II ainus poeg. Tema ema oli Slavoonia Kunigunda, kelle isa Rostislav Mihhailovitš oli Kiievi suurvürsti Mihhail Vsevolodovitši vanim poeg. Kunigunda ema Ungari Anna oli Ungari kuninga Béla IV tütar. Ema vennad langesid sõjas Václavi sünni paiku, ema ja tema õed olid abielus, nii et emapoolse pere valdused Slavoonias jagati kohalike suurnike vahel ära.
Kunigunda oli Otakari teine naine. Esimesest abielust polnud lapsi sündinud, sest esimene naine Margarethe von Babenberg oli juba abielludes olnud 47 aastat vana. Esimene abielu lõppes 10 aastat hiljem lahutusega. Teisest abielust sündis neli last, kellest Václav oli noorim. Vanim laps, vend Henryk suri umbes aastavanuselt enne järgmiste sündi. Václavil oli ka kaks vanemat õde Kunigunda ja Agnes. Lisaks oli tal 2 väljaspool abielu sündinud venda ja mitu abieluvälist õde, kõik temast vanemad.
Václavi isa Otakar tahtis kangesti saada Saksa-Rooma keisriks. Kui sellele kohale valiti 1273 Rudolf I Habsburg, ei tunnustanud Otakar teda, ärgitas paavstigi mitte tunnustama Rudolfit keisrina ja vallutas mõned keisrile kuulunud maa-alad. Seetõttu pani Rudolf Otakari 1276 impeeriumivande alla ehk teisisõnu kuulutas ta lindpriiks. Enam kui 6 sajandi pikkuse aja jooksul, mil impeeriumivannet kasutati, oli üksnes 13 impeeriumivande alla paneku juhtumit. Seejärel võitis Rudolf Otakari samal aastal sõjas ja sundis teda rahu tegema. Rahulepingu osana kihlati sama aasta novembris 5-aastane Václav Rudolfi sama vana tütre Judith von Habsburgiga.
1278 kogus Otakar siiski suure sõjaväe ja püüdis kaotatud alasid tagasi saada, aga sai 26. augustil Dürnkruti lahingus lüüa ja tapeti. Václav polnud siis veel 7-aastanegi, aga kuulutati Böömimaa kuningaks.
Esialgu valitses Václavi eest Brandenburgi markkrahv Otto IV, kes väidetavalt hoidis poissi mitmel pool lausa vangis. Alles 12 aasta vanuselt sai ta Böömimaale tagasi pöörduda. Ema oli vahepeal uuesti abiellunud Zawisch von Falkensteiniga ja sellestki abielust sündis üks poeg. Ema ja kasuisa valitsesid mõne aasta poja eest. Ema suri 1295, tõenäoliselt tiisikusse, ja kasuisa abiellus seejärel uuesti.
Kui kasuisa oma uue naisega Ungarisse sõitis, võttis Václav võimu riigis oma kätte. Kui Zawisch lõpuks tagasi pöördus, süüdistas Václav teda enese vastu mässamises, laskis ta 24. augustil 1290 hukata ja hakkas üksinda valitsema.
Kuigi Otakar II oli murdnud Rudolf I-ga sõlmitud rahu, jäi rahulepingu järgi Václav II ja Judith von Habsburgi vahel sõlmitud kihlus püsima. Nad abiellusid 24. jaanuaril 1285 Egeris. Abielust sündis 10 last. Sagedasest lapsekandmisest kurnatud Judith (ta sünnitas umbkaudu ühe lapse aastas) suri pärast viimase lapse sündi 21. mail 1297. Nende 3 pojast ja 7 tütrest sai täiskasvanuks kõigest üks poeg ja kolm tütart. Kõik nad ka abiellusid. Poja ja tütre Anna abielu jäi lastetuks, aga tütarde Eliška ja Marta järeltulev sugu kestab tänapäevani.
Pärast Judithi surma abiellus Václav uuesti, seekord Poola kuninga Przemysł II ainsa lapse Ryksaga. Ryksa võttis endale abielludes uueks nimeks Eliška ja on tänapäeval tuntud topeltnimega Eliška Ryksa. Sellest abielust sündis tütar Anežka, kes sai täiskasvanuks ja abiellus, aga ei saanud lapsi.
Václavil oli ka abieluväliseid lapsi.
Václav suri 34-aastaselt, tõenäoliselt tiisikusse nagu ta emagi. Talle järgnes troonil tema poeg Václav III. Kuid juba järgmisel aastal Václav III tapeti ja sellega suri Přemysliidide suguvõsa meesliinis välja. Tema järel valiti 1306 Böömimaa uueks kuningaks Václav II tütre Anne abikaasa Jindřich Korutanský ja 1310 pärast riigipööret Václav II tütre Eliška abikaasa Johann von Luxemburg.
Geidučiai
pisi Geidučiai (žemaidi Gėidotē) on küla Leedus Skuodase rajoonis Šatėse vallas. Küla nimi tuleneb isikunimest Geidutis. Külas on Geidučiai kalmistu.
Küla kohta on esimesi teateid XV sajandist. Aastal 1926 sündis külas Telšiai piiskop Antanas Vaičius.
Eesti-Rootsi Vaimse Tervise ja Suitsidoloogia Instituut
Eesti-Rootsi Vaimse Tervise ja Suitsidoloogia Instituut (akronüüm: ERSI; ka: Suitsidoloogia Instituut) on aastast 1993 Tallinnas tegutsev mittetulundusühing.
Põhikirja järgi on ERSI eesmärgid järgmised: "teadus- ja arendustegevus vaimse tervise, suitsidoloogia ning välispõhjustest tingitud mürgistuste ja vigastuste valdkonnas".
Välislingid
Koolikiusamine
Lengenbostel
Lengenbostel on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Rotenburgi kreisis.
Valla pindala on 5,08 km². 31. detsembril 2017 elas seal 458 inimest.
Lengenbostel kuulus 1180. aastal rajatud vürstlikku Bremeni peapiiskopkonda. 1648. aastal muudeti vürstlik peapiiskopkond Bremeni hertsogkonnaks, mida valitseti esialgu personaalunioonis Rootsi krooniga – mille katkestas Taani okupatsioon (1712–1715) – ja 1715. aastast Hannoveri krooniga. 1807. aastal annekteeris üürike Vestfaali kuningriik hertsogkonna, 1810. aastal annekteeris selle Prantsusmaa. 1813. aastal anti hertsogkond tagasi Hannoveri kuurvürstkonnale, mis – pärast Hannoveri kuningriigiks ülendamist 1814. aastal – liidendas hertsogkonna reaaluniooni ning hertsoglikust territooriumist, sealhulgas Lengenbostelist, sai uue 1823. aastal loodud Stade regiooni osa.
Amédée Bollée
Tema isa oli kellavalaja ja leiutaja Ernest-Sylvain Bollée, kes kolis 1842. aastal Le Mansi. Isa jäi 1860. aastatel raskesti haigeks ja jättis oma äride eest hoolitsemise kolme poja hooleks, kellest Amédée oli vanim.
1878. aastal lõi ta auto nimega La Mancelle, mida peetakse esimeseks seeriatootmisse jõudnud autoks (seda valmistati 50 tükki).
1881. aastal ehitas ta auto nimega La Rapide, mille tippkiirus oli 62 km/h.
Gustav Johann von Essen
Gustav Johann von Essen (6. august (vkj 27. juuli) 1637 – 9. oktoober (vkj 28. september) 1703 Ääsmäe mõis) oli Eestimaa aadlik ja Rootsi sõjaväelane (major).
Ta oli 1675. aastast Karjala rügemendi rittmeister ja seejärel teenis Eestimaa aadlilipkonna rittmeisrina, ning oli 1698. aastast major samas väeosas.
1686. aastal ostis ta Piiumetsa mõisa.
Ta mõrvati leitnant Thomas Wyboldti poolt.
Perekond
Gustav Johann von Essen abiellus 17. juulil (vkj 7. juulil) 1663 Tallinnas Gertrude Elisabeth von Rammiga (1642–1717), kes oli Padise mõisniku Claus von Rammi (suri 1684) ja Sophie Elisabeth von Lieveni tütar. Abielust sündis:
Nantua
Nantua (hääldus nan'tüa) on vald ja asula Prantsusmaal Auvergne-Rhône-Alpesi piirkonnas Aini departemangus. See on departemangu alamprefektuur (sous-prefecture) ehk ringkonna halduskeskus. Linn on ka samanimelise kantoni keskuseks.
Linna territoorium asub 427–1125 meetri kõrgusel üle merepinna.
pisi|tühi|Nantua plaan ning valda ja asulat ümbritsevad vallad
Vaheru järv
Vaheru järv (ka Väheru järv, Mäejärv, Vaharu järv) on järv Harju maakonnas Saue vallas Tagametsa külas. Veekogu pindala on 10,3 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 1562 m.
Henry Norris Russelli auhind
pisi|150px|Auhind on nimetatud [[Henry Norris Russelli järgi]]
Henry Norris Russelli loeng (inglise keeles Henry Norris Russell Lectureship) on Ameerika Astronoomiaseltsi teadusauhind väljapaistvate saavutuste eest astronoomias. Astronoomiaseltsi elutööauhind on nimetatud astronoom Henry Norris Russelli (1877–1957) järgi.
Russelli loengu pidamise kui tunnustusavalduse idee autor on toonane seltsi president Harlow Shapley.
Iga-aastast auhinda antakse välja alates 1946. aastast. Esimene, kellele anti au pidada Russelli loeng, oli Henry Norris Russell ise. Tema loeng "The Royal Road of Eclipses" käsitles kaksiktähtede varjutusi.
Ararati tasandik
pisi|350px|Vaade Ararati tasandikule [[Jerevanist]] Ararati tasandik (armeenia keeles Արարատյան դաշտավայր, Araratjan daštavajr) on üks Armeenia mägismaa suurimaid tasandikke, ulatudes Sevani vesikonnast läände ning asudes Geghama mägede jalamil. Põhjas piirneb tasandik Aragatsi mäega ning lõunas Araratiga. Araksi jõgi jaotab tasandiku kaheks: põhjapoolsem osa asub Armeenias ning lõunapoolsem osa Türgis.