cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gruusia
Rahvastik
Seni viimane rahvaloendus toimus Gruusias 2014. aasta 5.–19. novembril. Selle kohaselt elas Gruusias 3 713 804 inimest. Nendest oli grusiine 3 224 564 (86,8%), asereid 233 024 (6,3%), armeenlasi 168 102 (4,5%), venelasi 26 453 (0,7%), osseete 14 385 (0,4%), jeziide 12 174 (0,3%), ukrainlasi 6034 (0,16%), kistiine 5697 (0,15%), kreeklasi 5544 (0,15%), assürlasi 2377 (0,06%) ja teistest rahvustest inimesi 14 346 (0,39%). Vastamast keeldus 591 inimest. 513 inimese rahvus oli märkimata.
Eelajalooline aeg
pisi|püsti|[[Dmanisist leitud 1,8 miljoni aasta vanune Homo erectuse kolju]]
Tõendid varaseima asustuse kohta tänapäevase Gruusia aladel pärinevad 1,8 miljoni aasta tagusest ajast ja need leiti kaevamistelt riigi kaguosas Dmanisis. Tegu on vanimate leitud inimtegevuse jälgedega väljaspool Aafrikat.
Hilisemast ajast pärit Acheuli kultuuri, Moustier' kultuuri ja noorema paleoliitikumi leide on tulnud arvukatest koobastest ja asulakohtadest.
Vanim maaviljeluslik asustus, tuntud kui Šulaveri-Šomu kultuur, on teada perioodist 6000 kuni 5000 aastat eKr. Selle kultuuri esindajad valmistasid obsidiaanist tööriistu, karjatasid veiseid ja sigu ning kasvatasid muuhulgas viinamarju. Samuti hakkasid Šulaveri-Šomu kultuuri esindajad juba 6. aastatuhandel eKr tegelema varajase metallurgiaga.
Aastail u 4000–2200 eKr oli Gruusia koduks Kura-Araxesi kultuurile ning seejärel Trialeti kultuurile. Viimast iseloomustas suurte kurgaanide rajamine ning kõrgel tasemel kullassepatöö.
12. sajandil eKr tekkis Gruusia aladel Diauehi hõimuliit, mis oli piisavalt tugev, et vastu seista naabruses asuva Assüüria rünnakuile. 8. sajandil eKr hõimuliit siiski hävitati sõdades Assüüria ja Urartuga ning osa selle aladest hõivas naabruses asunud Kolchise hõimuliit, mis oli tekkinud Diauehiga umbes samal ajal.
Aastatel 2100–750 eKr tabasid piirkonda hetiitide, urartulaste, meedialaste, proto-pärslaste ja kimmerlaste sissetungid.
Samal perioodil hargnesid proto-kartvelid mitmeks etniliselt erinevaks haruks, mis lõi aluse ka eri keelte (gruusia, svani, megreli ja lazi) tekkeks.
Antiikaeg
pisi|[[Kolchise kuningriik (roheline) ja Ibeeria kuningriik (oranž) aastail u 600–150 eKr]] Kolchise hõimuliidust kujunes 6. sajandiks eKr välja Kolchise kuningriik. Kuni 1. sajandini eKr eksisteerinud Kolchis oli tuntud ka antiikkreeklastele ja see mängis keskset osa kuldvillakulegendis. Aastatel 1000–550 eKr rajasid kreeklased Kolchise rannikualadele mitmeid kolooniaid: Dioscurias (kaasajal Suhhumi), Gyenos (Otšamtšire), Phasis (Phothi), Anakopia (Ahhali Athoni), Bitius (Pitsunda) ja teisi.
4. sajandiks eKr oli tekkinud Gruusia idaosas Ibeeria kuningriik.
Aastatel 653–333 eKr kuulusid Kolchis ja Ibeeria Meedia ja selle langemise järel Ahhemeniidide riigi mõjusfääri. Antiikautorite töödest jääb siiski ebaselgeks, millisel määral suutsid pärslased oma võimu Kolchise ja Ibeeria üle kehtestada. Samuti ei kuulunud kumbki riikidest Aleksander Suure Makedoonia impeeriumi koosseisu.
Perioodil 2. sajand eKr kuni 2. sajand pKr olid Kolchis ja Ibeeria koos oma naaberaladega kohalike suurvõimude Armeenia ja Pontuse ning Rooma vaheliste pikkade ja laastavate sõdade tallermaaks.
Kuningas Artašese valitsusajal (189–161 eKr) hõivas kiirelt laienev Armeenia kuningriik suure osa Ibeeriast ning vahemikus 120–63 eKr alistas Armeenia liitlane Pontus kogu Kolchise ja liitis selle oma riigiga. Aastal 65 eKr vallutas Pontuse ja Armeeniaga sõdinud Rooma väejuht Pompeius Ibeeria, kuid roomlased oma võimu seal ei kindlustanud. Kolchis aga ühendati Rooma riigiga, ning sellest sai Rooma provints Lazicum, mida valitsesid Rooma legaadid.
3. sajandil oli Ibeeria Sassaniidide riigi maksualune, kuid sajandi lõpus oldi taas Rooma vasalli rollis.
3. sajandi alguses sai Lazicumi provints teatud ulatuses autonoomia ning sajandi lõpuks täieliku iseseisvuse Rooma riigist – tekkis Lazica-Egrisi kuningriik, mis 6. sajandil liideti Bütsantsiga.
Kristluse vastuvõtt
pisi|püsti|Kuningas [[Mirian III valitsusajal sai kristlusest Ibeeria riigiusk. Fresko Svetitskhoveli katedraalis]] Alates 1. sajandist oli Ibeerias levinud mitraism ja zoroastrism. Kuningas Mirian III valitsusajal sai Ibeeriast üks esimesi riike, mis võttis vastu ristiusu. Sündmuse täpne aeg on teadmata, kuid eri allikate andmeil on selleks pakutud muuhulgas aastaid 317, 319, 324, 327 ja 330. 4. sajandi keskpaigaks oli kristlus kujunenud ametlikuks usundiks ka Lazicas. Ristiusu vastuvõtt lähendas Ibeeriat Bütsantsile.
Keiser Julianuse ebaõnnestunud sõjakäigu ja hukkumise järel läks kontroll Ibeeria üle pärslaste kätte ning kuningas Varaz-Bakur I-st sai Pärsia vasall. Sassaaniidid määrasid Ibeeriasse oma asekuningad, kes pidid hoidma vasalle kontrolli all. Asekuningate valduses olnud Khvemo Kharthli kujunes pärsia kultuuri keskuseks Gruusias ning 5. sajandi keskpaigaks oli pärslaste zoroastrismist saanud kristluse kõrval teine ametlik usund Ida-Gruusias.
5. sajandi lõpus juhtis vürst Vahtang I Pärsia-vastast ülestõusu, kuid selle käigus saavutatud iseseisvust ei jätkunud kauaks. Tema surma järel aga liideti Ibeeria uuesti Pärsiaga. 580. aastal likvideerisid pärslased Ibeeria kuningriigi, ning muutsid selle Sassaniidide riigi provintsiks, mida valitseks marzpan (asehaldur). 591. aastal jagasid Bütsants ja Pärsia omavahel Ibeeria alad – Mtsketha läks Bütsantsile ning Thbilisi jäi pärslastele. 7. sajandi lõpus jõudsid Kaukaasiasse araablastest vallutajad.
Ühtse Gruusia riigi loomine
pisi|püsti|vasakul|Gruusia ühendaja [[Bagrat III. Fresko Gelati kirikus]] 9. sajandi esimestel kümnenditel vallutas Bagrationi dünastiast Ašot I araablastelt tagasi mitmeid Lõuna-Ibeeria alasid. Ašot tunnistas Bütsantsi oma süseräänina ning ühendas Tao ja Klarjeti vürstiriigid ja Šavšeti, Khikhata, Samtshe, Trialeti, Džavahhethi ning Ašotsi krahvkonnad ühtseks Tao-Klarjeti kuningriigiks. Formaalselt allus see Bütsantsile, kuid tegelikult oli tegu iseseisva riigiga, mille keskuseks oli Artanuji. Kouropalatēs Davith Bagrationi laiendas oma valdusi, vallutades Theodossiopolise ning Armeenia provintsi Basiani. Samuti kehtestas ta protektoraadi Armeenia provintside Kharqi, Apakhuni, Malazgirti ja Ahlati üle.
Palmse vald
pisi|Virumaa valdade piirid enne ja pärast [[1939. aasta vallareformi]] Palmse vald oli vald Virumaal aastail 1939–1950. Vallamaja asus tänapäeva Koljaku küla aladel.
Vald moodustati senise Palmse valla maa-alast, välja arvatud Viitna küla ja Sagadi metsandiku kvartalite nr. 54–57 ja 65–67 maa-alad ning Joaveski vabriku piirkond; senise Vihula valla Jorika, Pihlaspea ja Vergi küla, Loobu metskonna Viitna metsandiku kvartalite nr. 14–18 ning nende vahel asuvate heinamaatükkide maa-aladest.
Vald kuulus Riigivolikogu 67. valimisringkonda, kust valiti Rudolf Penno. Vald kuulus Haljala põllumeeste konvendi tegevus- ja valimispiirkonda.
Vallas on sündinud Jaan Kruusvall.
Gruusia
Ühtse Gruusia riigi loomine
1071. aastal lõi seldžukid Manzikerti lahingus Bütsantsi, Armeenia ja Gruusia ühendväge. 1081. aastaks olid seldžukid hõivanud suurema osa Gruusiast. Vaid mägised Abhaasia, Svaneti, Racha ja Khevi-Khevsureti jäid türklaste võimu alt välja.
Davith IV ja Gruusia tagasivallutamine
Võitlust seldžukkidest sissetungijate vastu juhtis noor kuningas Davith IV, kes oli trooni pärinud 16-aastaselt 1089. aastal. Esimene ristisõda (1096–1099) ja ristisõdijate sõjakäik seldžukkide vastu Anatoolias andsid võimaluse ka edukaks sõjategevuseks Gruusias. 1099. aastaks lõpetas Davith andami maksmise türklastele ning oli suutnud vabastada suurema osa Gruusiast. 1118. aastaks oli vaid Thbilisi endiselt seldžukkide käes.
Türklaste lahkumise järel oli vabaks jäänud tohutu hulk põllumaad, ning Davithi sõjavägi vajas täiendavat inimjõudu, mistõttu saabus aastatel 1118–1119 kuninga kutsel 40 000 kiptšaki sõdalast ühes oma peredega Gruusiasse. 1120. aastal saabus Gruusiasse tuhandeid alaane, kes asusid elama Kharthlisse. Gruusia väkke tuli ka palgasõdureid Saksamaalt, Itaaliast, Skandinaaviast ja Kiievi-Venest.
1121. aastal kuulutas sultan Mahmud Gruusiale džihaadi, kuid sai Didgori lahingus Gruusia vägedelt lüüa. 1122. aastal vallutasid Gruusia väed ka Thbilisi, millest sai riigi pealinn. Järgnevatel aastatel vallutati Širvan ja suur osa Armeeniast. Davith IV suri 1125. aastal, jättes endast maha riigi, millest oli saanud piirkondlik suurvõim.
Kuninganna Tamar
pisi|Gruusia kuningriik, selle vasallid ja sõltlased kuninganna Tamari valitsemisajal Kuninganna Tamari valitsemisajal tõusis Gruusia oma võimsuse tipule. Aastatel 1194–1204 lõid Gruusia väed korduvalt tagasi türklaste uusi sissetunge ning korraldasid edukaid sõjakäike türklaste võimu all olnud Lõuna-Armeeniasse. Nende tulemusel läks suurem osa Lõuna-Armeeniast Gruusia võimu alla.
1204. aastal langes Bütsants ristisõdijate kätte ja Gruusiast ning Bulgaariast said võimsaimad kristlikud riigid Vahemere idaosas. Samal aastal vallutasid Tamari väed Anatoolia kirdeosa, kuhu rajati Trapezundi keisririik, mille valitsejaks krooniti Tamari sugulane, Bütsantsi endise keisri Andronikos I Komnenose pojapoeg Alexios Komnenos. 1210. aastal vallutasid Gruusia väed Pärsia põhjaosa (nüüdse Iraani Aserbaidžaani). Tol ajal saavutas Gruusia suurima territoriaalse ulatuse oma ajaloos.
Tamar Suure valitsusaega peetakse Gruusia kuldajaks – lisaks sõjalistele ja poliitilistele saavutustele õitses tollal ka gruusia kultuur.
Mongolite sissetung ja Gruusia kuningriigi hääbumine
1220. aastatel tungisid Kaukaasiasse ja Väike-Aasiasse mongolite väed. Gruusia-Armeenia ühendväe ja nende liitlaste tugevast vastupanust hoolimata suutsid mongolid vallutada suurema osa piirkonnast.
1243. aastal sõlmis kuninganna Rusudan mongolitega rahuleppe, millega Gruusia jäi ilma oma vasallidest, nõustus maksma andamit ning lasi mongolitel okupeerida üle poole Gruusia riigist. Lisaks sellele hakkas lagunema ka riigi see osa, mis ei olnud mongolite ikke all – Samtshe sõjapealikud ei allunud enam keskvõimule ja 1266. aastaks olid nad sisuliselt Gruusiast eraldunud.
1259. aastal puhkes kuningas Davith VI juhtimisel mongolitevastane ülestõus. Võitlust jätkasid ka kuningad Demetre II (1270–1289) ja Davith VIII (1293–1311). Giorgi V (1314–1346) suutis ära kasutada Ilkhanaadi nõrgenemist ning lõpetas mongolitele andami maksmise ja taastas riigi piirid kujul, nagu need olid olnud enne 1220. aastaid. Samuti tõi ta Trapezundi keisririigi tagasi Gruusia mõjusfääri.
Aastatel 1386–1403 tungisid Timuri väed kaheksal korral Gruusiasse. Gruusia (välja arvatud Abhaasia ja Svaneti) majandus, rahvastik ja linnad said rängalt kannatada.
Türgi ja Pärsia ülemvõim
pisi|püsti|Kharthli kuningas [[Vahtang VI püüdis Gruusiale toetust leida Lääne-Euroopast, kuid katsed jäid tulemusteta]] 15. sajandi keskpaigaks olid kaardilt pühitud Gruusia vanad naaberriigid. 1453. aastal alistus Konstantinoopol, ning kontroll Vahemere ja Musta mere vahelise läbipääsu üle läks türklastele. Gruusia säilitas sideme läänega vaid Genova kolooniate kaudu Krimmi poolsaarel.
Gruusia kuningriik lagunes 1460. aastatel mitmeks väiksemaks riigiks:
15. sajandi lõpuks ähvardas Gruusiat läänest Osmanite riik ning alates 1501. aastast Safaviidide riik idast. Järgnevatel sajanditel oli Gruusia kahe suurvõimu vahelise võimuvõitluse tandriks. 1555. aastal sõlmisid Türgi ja Pärsia Amasya rahu, mis lõpetas Türgi-Pärsia sõja ja jagas Gruusia mõjusfäärideks. Imerethi läks türklastele ning Kharthli-Kahhethi pärslastele. Järgnevates Türgi-Pärsia sõdades oli kaalukauss kord ühe, kord teise poole kasuks, kuid 17. sajandi alguses, järjekordse sõja käigus, suutis Pärsia kehtestada oma võimu peaaegu kogu Gruusias.
1616. aastal surusid šahh ‘Abbās I väed julmalt maha ülestõusu Gruusias. Hulk sõdureid ja kodanikke hukati ning 130 000–200 000 Kahheti elanikku küüditati Pärsiasse. Samuti lasi ‘Abbās surnuks piinata kuningas Teimuraz I ema Ketevani, kes oli saadetud šahhi juurde läbirääkimistele. 17. sajandil langes Gruusia pideva sõjategevuse tõttu suurde vaesusse.
18. ja 19. sajand – Pärsia võimu alt Vene võimu alla
pisi|püsti|Kharthli-Kahheti kuningas [[Irakli II]] Safaviidide riik lagunes sisetülide tõttu 18. sajandi algul ning Türgi ja Venemaa jagasid suure osa Pärsia valdustest 1724. aasta Konstantinoopoli rahuleppega. Kaheks jagati ka Gruusia. Nāder-šahh taastas aga kiirelt Pärsia vägevuse ning 1735. aastaks olid türklased Gruusiast minema löödud. Nadir-šahh määras Kharthli waliks (asevalitsejaks) Bagrationi dünastiast Teimurazi. Reaktsioonina kõrgete maksude kehtestamisel, puhkes gruusia aadli hulgas vastuhakk pärlastele. Teimuraz ja tema poeg Irakli aga jäid ustavaks Nadir-šahhile – osalt seetõttu, et takistada Bagrationide Mukhrani-haru naasmist võimu juurde. Tänutäheks ustavuse eest andis Nadir-šahh Teimurazile Kharthli kuninga ning Iraklile Kahhethi kuninga tiitli.
Nadir-šahh mõrvati 1747. aastal ning Teimuraz ja Irakli kasutasid riigis tekkinud ebastabiilsust, et Pärsiast lahku lüüa. Pärsia garnisonid sunniti Gruusiast lahkuma ning koostöös üksteise ning Aserbaidžaani khaanidega moodustasid Pärsia-vastase liidu. 1752. aastal saatsid nad Venemaale saatkonna, et paluda sõjalist toetust, mis aga kujunes edutuks. pisi|püsti|vasakul|Eestimaalt pärit [[Karl Heinrich von Knorring (1746–1820) oli üks võtmefiguure Gruusia liitmisel Venemaaga. Aastail 1801–1803 oli ta Vene vägede ülemjuhataja Gruusias]]
Teimuraz II suri 1762. aastal ning Irakli II päris temalt ka Kharthli trooni, ühendades nii Gruusia esimest korda kolme sajandi jooksul. Ta pöördus uuesti Venemaa poole, et saada kaitset Türgi ja Pärsia eest. 1783. aastal sõlmiti Irakli II ja Katariina II vahel Georgijevski leping, millega Kharthli-Kahhethi kuningriik tunnistas Venemaa ülemvõimu, kuid tagas Bagrationi dünastia võimulpüsimise ning Gruusia kiriku iseseisvuse. pisi|Pärsia kaotused [[Vene-Pärsia sõjad|Vene-Pärsia sõdades]] 1795. aastal vallutas Pärsia šahh Āghā Moḥammad Khān Gruusia ning vallutas ja rüüstas Thbilisi. pisi|Gruusia alad, [[Osmanite riik ja Pärsia 1855. aastal]] Irakli II surma järel puhkes trooninõudlejate vahel kodusõda ning üks osapooltest palus sekkuda Venemaal ja olukord lahendada. 1801. aastal allkirjastas keiser Paul I määruse, millega Kharthli-Kahhethi kuningriik liideti Venemaa keisririigi koosseisu. Sama aasta mais kõrvaldas kindral Karl Heinrich von Knorring troonipärija prints David Batonišvili ning ametisse astus valitsus kindral Ivan Petrovitš Lazarevi juhtimisel.
Osa Gruusia aadlikest ei nõustunud määrusega kuni 1802. aasta aprillini, mil kindral Knorring piiras nad Thbilisi katedraalis sisse ning sundis neid andma truudusvannet Venemaa keisrile. Kõik keeldujad arreteeriti.
Pärsia üritas tagasi vallutada Gruusiat ja Dagestani, kuid sai Vene-Pärsia sõjas lüüa. 1810. aastal hõivasid Vene väed ka Imerethi kuningriigi. 19. sajandil peetud sõdades Türgi ja Pärsiaga vallutas Venemaa neilt mitmeid varem Gruusiale kuulunud alasid.
Gruusia Vabariik
7. mail 1920 sõlmiti Vene SFSR ja Gruusia DV vahel diplomaatilised suhted ja kirjutati alla lepingule, millega Venemaa tunnustas Gruusia suveräänsust.
1921. aasta veebruaris tungis Punaarmee Gruusiasse, Tbilisi hõivati 25. veebruaril 1921 ja kehtestati nõukogude võim, Gruusia NSV. 12. märtsist 1922 kuni 5. detsembrini 1936 kuulus Gruusia NSV Taga-Kaukaasia SFNV koosseisu.
28. augustist kuni 5. septembrini 1924 toimus Gruusias iseseisvusmeelne ja nõukogudevastane ülestõus (Augustimäss), mis aga maha suruti.
Gruusia iseseisvuse taastamine
1990 võitsid Gruusia NSV Ülemnõukogu valimised Zviad Gamsahhurdia toetajad. Nad hakkasid koostama Gruusia kodanike nimestikke. Taasloodi Gruusia Komitee, mille juhiks sai Zviad Gamsahhurdia. 9. aprillil 1991 andis komitee ülemnõukogule loa taastada Gruusia Demokraatlik Vabariik.
Augustis 2008 leidis Venemaa ja Gruusia vahel aset Gruusia sõda.
Religioon
Põhiseaduse järgi on kirik Gruusias riigist lahutatud, kehtib usuvabadus. Enamik elanikest (82%) on õigeusklikud ja kuuluvad Gruusia Apostlikku Autokefaalsesse Õigeusu Kirikusse. Kiriku roll ühiskonnas on väga suur.
.ma
.ma on Maroko Interneti tippdomeen. Domeen on kasutusel alates 1993. aastast.
Gruusia
Sport
Võidusõidutrass Rustavi asub umbes 20 km kaugusel Gruusia pealinnast Thbilisist. See on saanud nime lähima asula Rusthavi järgi. See on aastatel 2011–2012 täielikult rekonstrueeritud, FIA 2. kategooria standardite järgi esimene professionaalne autodroom Kaukaasia piirkonnas. Renoveeritud autotrassi avatseremoonial, mis toimus 29. aprill 2012, osales president Mihheil Saakašvili, ise olles klassi Vormel-3 boliidi roolis.
Gruusia jalgpalli kõrgeim liiga on Umaglesi Liga.
Progeeria
Progeeria (Hutchinsoni-Gilfordi sündroom) on haigus, mis põhjustab raugastumist lapsepõlves. See on raske ja haruldane haigus. Lapsed näevad välja nagu raugad, juuksed hõrenevad, nahk kortsub, esineb kiilaspäisust, nägu kõhnub ja pungis silmad tungivad esile. Haigestunud lapsed vananevad 6–8 korda kiiremini kui tavalised inimesed. Kui 8-kuuselt tundub laps veel terve, siis 3-aastasel on haigus juba välja kujunenud. Nad surevad tavaliselt südameinfarkti või ajurabandusse.
Põhja suusaalad 1964. aasta taliolümpiamängudel
right|200px|Olümpiasümbol Põhja suusaalade 1964. aasta taliolümpiamängude võistlused toimusid Austria-s Innsbruckis kümnel alal: murdmaasuusatamises oli meestel kavas 15 km, 30 km, 50 km ja 4×10 km teatesõit ning naistel 5 km (uue alana), 10 km ja 3×5 km teatesõit, kahevõistlus ja suusahüpetes lisandus normaalmäele ka suur mägi. Võistlused olid ka kui 1964. aasta maailmameistrivõistlused.
Progeeria
Statistika
Euroopas on ligikaudu 22 ja kogu maailmas 142 registreeritud progeeriahaiget last. Sellise lapse keskmine eluiga on 13 aastat. Haigestumise võimalus on 1:8 000 000. Haigus tekib tavaliselt embrüonaalse arengu varastel staadiumitel ning ei pärandata vanemalt lapsele.
Diagnoos
Rasvkiht puudub. Haigust diagnoosida aitab rangluu ja käelaba röntgenuuring. Haiguse põhjus on geneetiline mutatsioon. Prantsusmaa ja Itaalia teadlased avastasid, et organism ei saa rakutuuma tasemel normaalseks funktsioneerimiseks vajalikku proteiini.
Põhja suusaalad 1964. aasta taliolümpiamängudel
50 km
Kuupäev: 5. veebruar <br style="clear:both" />
4x10 km teatesõit
Kuupäev: 8. veebruar <br style="clear:both" />
5 km
Kuupäev: 5. veebruar <br style="clear:both" />
10 km
Kuupäev: 1. veebruar <br style="clear:both" />
3x5 km teatesõit
Kuupäev: 7. veebruar <br style="clear:both" />
Normaalmägi + 15 km
Kuupäev: 2.-3. veebruar <br style="clear:both" />
Normaalmägi
Kuupäev: 31. jaanuar <br style="clear:both" />
Suur mägi
Kuupäev: 9. veebruar <br style="clear:both" />
Alice Imedemaal (täpsustus)
"Alice Imedemaal" on Lewis Carrolli lasteraamat.
Raamatu järgi tehtud filmid ja etendused:
Danegeld
pisi|Rootsis [[Upplandi maakonnas asuv Inglismaale rändamist kajastav ruunikivi U 241. Selle püstitasid viiking Ulfríkri lapselapsed ligikaudu aastal 1050 mälestamaks seda, et Ulfríkr sai kaks korda Inglismaal danegeldi]] Danegeld ('Taani maks', sõna-sõnalt 'taanlaste tribuut') oli maks, mida koguti viikingitest sissetungijatele tribuudi maksmiseks, et viimased maad rüüstamisest säästaksid. 11. sajandi allikates kutsuti seda kas nimetusega geld või gafol (Anglosaksi kroonikas esinevad nimetused hafol ja gyld ning korra ka heregild) ja termin danegeld ei tulnud kasutusse enne 12. sajandi algust. See oli 9. kuni 11. sajandi valitsejate poliitikale iseloomulik nii Inglismaal kui ka Frangi riigis ja seda koguti kahel kujul: kas tribuut ründajate äraostmiseks või regulaarne maks kaitsjate palkamiseks.
Inglismaa
Inglismaal oli danegeldi näol tegemist varjatud maksuga: algselt võeti maksu tribuudina taanlastele maksmiseks, kuid lõpuks sai sellest püsiv maamaks. Viikingite poolt Inglismaale ette võetud ekspeditsioone juhtisid tavaliselt Taani kuningad, kuid sissetungijate hulka kuulus võitlejaid üle kogu Skandinaavia. Lõpuks tõid nad Inglismaalt koju üle 100 tonni hõbedat.
vasakul|pisi|Upplandi maakonnas Orkestas asuv ruunikivi nr U 344, mis on püstitatud viiking [[Bårresta Ulfi mälestuseks ja mille järgi kogus Ulf kolm korda Inglismaal danegeldi. Esimest korda koos Västergötlandi maakonnast pärit pealiku Skoglar Tostega, teist korda koos Torkel Pikaga ja kolmandal korral koos Knud Suurega]]
Anglosaksi ajastu
Esimene inglastepoolne makse viikingitele leidis aset aastal 991 pärast Essexis peetud Maldoni lahingus saadud kaotust ja selle makse suuruseks oli 10 000 Rooma naela ehk 3300 kg hõbedat. Canterbury peapiiskop Sigeric Tõsine ja edelapoolsete provintside vanemad soovitasid kuningas Ethelred II-l relvastatud võitluse jätkamise asemel pigem viikingitele maksta. Anglosaksi kroonika ühe käsikirja järgi juhtis tollal viikingite vägesid hilisem Norra kuningas Olav Tryggvason.
Aastal 994 naasid taanlased Taani ja Norra kuninga Svend Harkhabeme ja Olav Tryggvasoni juhtimise all ja piirasid Londonit. Taas maksti neile võitlemise asemel hõbedas ja saadud hõbeda kogus jättis taanlastele mulje, et tulusam oli inglastelt makseid välja pressida kui võtta kogu saak, mida nad suutsid röövida.
Seejärel maksti viikingitele aastatel 1002 ja 1007, mil Ethelred ostis 36 000 troy naela (13 400 kilo) hõbeda eest kaks aastat rahu taanlastega. Pärast Canterbury peapiiskopi vangistamist ja tapmist ning Canterbury rüüstamist aastal 1012 osteti taanlased ära täiendava 48 000 naela (17 900 kg) hõbedaga.
Aastal 1016 sai Svend Harkhabeme poeg Knud Suur Inglismaa kuningaks. Pärast kahte aastat troonil tundis ta endal oma uue kuningriigi üle piisavalt võimu olevat, et maksta suuremale osale sissetungil kasutatud laevastikust, et nad Skandinaaviasse naaseksid. Knud jättis neist endale isikliku ihukaitseväena 40 laeva. Selleks kulus aga Knudil tohutu kogus hõbedat: üle riigi koguti seda 72 000 troy naela (26 900 kg) ja Londonist veel lisaks täiendavad 10 500 naela (3900 kg).
pisi|Upplandis Väsby lähedal asuvas metsasalus oleva ruunikivi U 194 püstitas üks viiking mälestuseks selle eest, et ta sai korra Inglismaal danegeldi Sedasorti välja pressitud tribuut ei olnud omane vaid Inglismaale: Snorri Sturlusoni ja Bremeni peapiiskop Rimbert' järgi tasusid Soome ja Balti riikide alade elanikud (nt Grobiņa piirkonnast) samasugust tribuuti rootslastele. Lisaks jutustab Nestori kroonika, et kaitseraha maksvad piirkonnad ulatusid veel ida poole Moskva suunas ja raha tuli maksta seni, kuni soomlaste ja slaavlaste hõimud viimaks mässu tõstsid ning varjaagid mere taha ajasid.
Sarnaselt sellega olid saamid sageli sunnitud karusnahkades tribuuti tasuma. Sarnast praktikat kasutati ka Pürenee poolsaarel, kus tollased kristlikud riigid toetusid suuresti muslimite vürstiriikidest ehk taifadest tribuudina saadud kullale (taifa-kuningriigid tasusid maksu nimetusega parias ehk tribuuti rüüsteretkede (razzia) asemel).
On hinnatud, et anglosakside poolt makstud raha koguväärtus ulatus umbes kuuekümne miljoni pennini. Selle ajajärgu anglosaksi penne on leitud rohkem Taanist kui Inglismaalt ja selle Södra Betebys asuva talu, kus asub reisist läände rääkiv ruunikivi Sö 260, maadelt leiti mitmesajast inglise mündist koosnev aare.
Normannide ajastu
Kõikjal kogusid maksu kohalikud šerifid. Hindamiste ja sissetulekute kohta käivad andmed pärinevad juba normannide vallutuse eelsest ajast, näidates süsteemi, mida James Campbell kirjeldab sõnadega "vana, kuid mitte muutumatu". David Batesi järgi oli tegemist "Lääne-Euroopas tundmatu üleriigilise maksuga". Ka J. A. Green nendib, et danegeldi kogumiseks välja töötatud üleriigiline maa maksustamise süsteem oli esimene selline süsteem, mis Euroopa lääneosas pärast Lääne-Rooma keisririigi langust uuesti kasutusele võeti.
William Vallutaja kasutas seda pigem nii Euroopa mandriosas peetavate sõdade toetamise peamise vahendina kui ka oma kuninglike soovide ja vallutustega seotud kulude katmiseks, mitte viikingite põhjustatava ohu vältimise eest tasumiseks. Tema ja ta järglased kogusid maksu anglosaksidest kuningatest sagedamini ja suuremas summas; kuulus on 1084. aastal kogutud kuue šillingi suurune geld ja aastal 1096 Elys kogutud geld oli teadaolevalt tavapärasest kaks korda suurem. Judith Green väidab, et alates aastast 1110 viisid sõda ja riigis anarhia kaasa toonud Valge laeva õnnetus maksustamise täiendava suurenemiseni. Aastaks 1130 kogus Henry I danegeldi juba igal aastal kaks šillingit adramaa (hide) kohta. Worcesteri Johni kroonika järgi lubas kuningas samal aastal danegeldi kogumise seitsmeks aastaks peatada ning seda lubadust uuendas oma kroonimisel ka kuningas Stephen (kuigi hiljem ta seda lubadust murdis). Henry II taaselustas danegeldi kogumise aastatel 1155–1156, kuid aastad 1161–1962 olid viimased, mil danegeldi kogumine ürikutes (pipe rolls) jäädvustati ja maksu seejärel enam ei kasutatud.
Danegeldi olulisust Inglise kuningriigi varade osakonnale (Exchequer) võib hinnata selle laekumise järgi aastatel 1129–1130: kogutud 2400 naela moodustas ligikaudu kümnendiku sel aastal makstud maksude kogusummast (umbes 23 000 naela).
Hinnates danegeldi kogumist üldisest vaatevinklist, mitte tolleaegsest standardist, lähtuvalt, võib paljutki sellega seotut 12. sajandi alguse näitel kritiseerida. Süsteem põhines maa viljakuse ammustel hindamistel ja kasutusel oli arvukalt teenete eest antud privilegeeritud maksualandusi või -vabastusi, mille eesmärgiks oli jätta need, kes maksu maksma pidid, "mittesoodustatu" valgusse. Judith Green on märkinud, et "maksuvabastused olid väga suures ulatuses kuningliku soosingu küsimus ja neid kohandati muutuvate oludega vastavaks ... selliselt oli danegeld palju paindlikum maksustamisvahend kui suurem osa ajaloolasi on olnud valmis möönma". Henry I andis aastal 1133 maksuvabastuse Londonile ja vabastas linna sellistest maksudest nagu kohalik maks scot, danegeld ja tundmatu isiku mõrvamise eest maksta tulnud murdrum. Alates 12. sajandi lõpust asendas geld'i liikuvale varandusele pandud maks, mille kehtestamiseks oli olnud vaja ka parlamendi nõusolekut.
Bretagne
Ei ole teada, et Bretagne'i hertsogkonnas oleks kogutud üleriigilist danegeldi. Kindlasti maksti viikingitele rohkem kui ühel korral ja sellised maksed võisid lisaks muudele väärisesemetele sisalda ka raha. Kuigi on võimalik, et teatud summad just sel viisil koguti, ei ole allikates jäädvustatud seda, et elanikele oleks tribuudi tasumiseks maksu kehtestatud. Tõenäolisem on, et häda korral koguti selgelt piirkondlikku danegeldi. Aastal 874 alistasid taanlastest viikingid kolm korda bretoonide juhi Nominoe, kes koos oma pojaga põgenes. Alles seejärel alustas viimane viikingite pealikega läbirääkimisi ja ahvatles nad kingituste pakkumisega lahkuma. See on jäädvustatud selleaegses allikas "Annales Bertiniani":
Eelmainitud annaalides ja kroonik Regino töös on jäädvustatud juhtum, mis võimaldab oletata, et taanlased osteti raha kogumise asemel ära muul viisil: samal aastal lõpetas Bretagne'i kuningas Salaun mõned paganate röövretked, andes neile selle eest 500 loomast koosnenud karja.
Ida-Frangi riik
Olulisim Ida-Frangi riigis kogutud danegeld oli see, mida Karl Paks kasutas aastal 882 Elsloo piiramise lõpetamiseks ja Godfridi ristiusku pööramiseks, et teha temast Friisimaa hertsog. Kohalikku danegeldi võidi idapoolses Frangi riigis koguda vastavalt vajadusele: näiteks kogus seda keegi Evesa selleks, et lunastada aastal 880 "väga kõrge hinnaga" välja oma poeg krahv Eberhard (Regino järgi).
Friisimaa
Esimene Friisimaal kogutud danegeld nõuti sisse aastal 810. Sel aastal oli Friisimaal maabunud umbes 200 alusest koosnenud taanlaste laevastik, kimbutades esmalt kõiki rannaäärseid saari ja seejärel piirkonna mandriosa ning alistades seejärel friisid kolmes lahingus. Võidukad taanlased nõudsid seepeale vallutatutelt suurt tribuuti. Varsti pärast seda saadeti Aachenis viibinud ja taanlaste kuninga Godfredi vastu sõjakäiku kavandanud kuningas Karl Suurele sõna, et friisid olid maksustamise teel juba kokku kogunud ja viikingitele ka ära maksnud sada naela hõbedat. Need sündmused on jäädvustatud Karl Suure õukonna ajaloolase Einhardi teostes ("Annales regni Francorum" ja "Vita Karoli Magni"), annaalides "Annales Mettenses priores" ja anonüümse saksi poeedi, keda tuntakse nimega Poeta Saxo, teostes. Summa, mis viikingitele kokku maksti, ei ole teada, kuid kahtlemata koguti see maksude teel, kuna Einhard väidab oma teoses "Vita Karoli Magni" selgesõnaliselt: "ja võidukad taanlased kehtestasid võidetutele tribuudi; maksude teel on sada naela hõbedat friislaste poolt juba loovutatud" (Danosque victores tributum victis inposuisse, et vectigalis nomine centum libras argenti a Frisionibus iam esse solutas).
Friisimaal ei kogutud danegeldi uuesti enne kui keiser Ludwig Vaga valitsemisaja lõpu poole (ta suri aastal 840). Aastal 836 nõustusid mõned Antwerpeni linna ja Wintlas asunud turu maha põletanud skandinaavlased tribuudi saamise järel piirkonnast lahkuma (Ida-Frangi kroonika "Annales Fuldenses" küll selle suurust ei täpsusta). Kas seetõttu, et friisid ei olnud selleks valmistunud või olid nad oma frankidest isandate vaenlaste poole üle jooksnud, õnnestus viikingitel aastal 837 Walchereni saarel maabuda, mitu krahvi ja muud tähtsamat meest vangi võtta ning nad kas tappa või nende eest lunaraha nõuda. Seepeale õnnestus neil mitmel pool "lõputuid" koguseid "eri sorti" raha oma rahakirstudesse kokku ajada. Viikingid liikusid edasi maismaa suunas ja ründasid Dorestadi ning pressisid piirkonna elanikelt tribuuti välja. See sündmus on jäädvustatud paljudes kroonikates: "Annales Fuldenses", "Annales Bertiniani", "Annales Xantenses" ja Trieri Thegani teoses "Vita Hludowici imperatoris". Ludwig Vaga poja Lothar I valitsemisajal sundisid viikingid aastal 846 friise varandust (census) koguma ja neile maksma. Annaalid "Bertiniani" ja Xantenses on jäädvustanud selle, kuidas Lothar, kes oli küll ülekohtust teadlik, ei suutnud seda takistada ja viikingid lahkusid Friisimaalt saaki ning vange täis laevadega.
Viimane kirjapandud friiside kogutud danegeld maksti aastal 852. Sel aastal jäi Friisimaa ranniku lähedal ankrusse 252 viikingilaeva ja viikingid nõudsid friisidelt tribuuti (see, millist tribuuti nad nõudsid, ei ole teada), mida neile ka muretseti. Kui nende nõudmised täideti, lahkusid nad ilma piirkonda laastamata (nagu on kirjas annaalis "Annales Bertiniani" ja pühaku Genti Bavo elust rääkivas allikas "Miracula sancti Bavonis"). See, et need viikingite poolt peale pandud kohustused tasuti friiside maksustamise teel, selgub aastal 873 aset leidnud sündmuste kirjapanekutest. Mitme annaali ("Fuldenses", "Bertiniani" ja "Xantenses") järgi saatis viikingite pealik Rodulf Haraldsson saadikud Friisimaa Ostergau piirkonda tribuuti nõudma. Friisid vastasid, et nad maksavad makse ainult oma kuningale Ludwig Sakslasele ja tema poegadele (Karlmann, Ludwig ja Karl). Sellele järgnes lahing, kus Rodulf tapeti ja tema väed põgenema löödi.
Ühest hilisemast 10. sajandi allikast, mille autor on Dudo Saint-Quentinist ("De moribus et actis primorum Normanniae ducum"), selgub, et Normandia esimene valitseja viiking Rollo sundis friise tribuuti maksma, kuid seda peetakse ebatõenäoliseks. Kogu friiside poolt makstud danegeld oli oma loomult piirkondlik maks, mida kogusid kohalikud juhid ja inimesed ilma kuningliku abi või heakskiiduta.
Lotharingia
Lotharingias koguti danegeldi vaid korra. Aastal 864 nõudis keiser Lothar II kuningriigi iga maaüksuse (mansus, ligikaudu sama, mis hide inglismaal) kohta neli hõbemünti (denarius) ja lisaks sellele suure hulga kariloomi ja palju jahu, veini ning õlut (sõna sicera, mida selles kontekstis on tõlgitud kui "õlu", tuleb vanaheebrea keelest ja võib tähistada mistahes alkohoolset jooki, mis ei ole vein). Allikad ei ole jäädvustanud ei makse suurust ega ka seda, kas seda maksti tribuudina või mõnel muul moel, kuid teada on, et see maksti Rodulfi-nimelise viikingi juhitud salgale. On oletatud, et Lothar järgis Charles II Paljaspea poolt aastal 860 seatud eeskuju: Charles palkas Welandi juhitud viikingid, et nad ründaksid Seine'i jõe Oscelluse saarel laagris olnud viikingeid. Ainsas seda sündmust kajastavas selleaegses kroonikas ("Annales Bertiniani") ei ole aga kirjas ei maksmise põhjust ega selle tulemust:
Dudo Saint-Quentinist on oma teoses "De moribus et actis primorum Normanniae ducum" küll üles tähendanud loo sellest, kuidas Lorraine'i hertsogi Reginhar I naine ta kogu Hainaut' krahvkonna kulda kasutades aastal 880 välja lunastas, kuid tõenäoliselt on tegemist legendiga.
Lääne-Frangi riik
Lääne-Frangi riigis maksti viikingitele esimest korda danegeldi aastal 845, mil viikingid püüdsid Ragnar Lothbroki juhtimise all Pariisi rünnata. Viikingite armee osteti linna hävitamise asemel ära tohutu suure tasuga, mis koosnes ligikaudu kuuest tonnist kulla-hõbedasulamist. 858. aasta novembris koguti taas danegeldi ja seda ilmselt selleks, et maksta see kogu eelneva 857. aasta jooksul Seine'i jõel ja selle ümbruskonnas rüüstanud viiking Bjørnile.
Aastal 862 koondusid Bretagne'i poolsaarel kaks viikingite rühma: suurema laevastiku oli Charles II Paljaspea vahetult enne seda Seine'i jõelt välja ajanud ja väiksem laevastik naasis ekspeditsioonilt Vahemerele. Bretagne'i hertsog Salaun oli palganud Vahemerelt tulnud viikingid Loire'i orgu rüüstama. Neustria markkrahv Robert Tugev vallutas aga kaksteist nende laeva, tappes kõik pardal olnud (välja arvatud üksikud, kes põgenesid). Seejärel alustas ta läbirääkimisi Seine'i jõelt tulnud viikingitega ja palkas nad 6000 naela hõbeda eest Salauni vastu.
Robert ilmselt eeldas, et hoopis Salaun ise palkab alistatud Vahemerelt tulnud viikingite asemel teise, suurema viikingite laevastiku, et seejärel Neustriat kahelt poolt rünnata: viikingite laevadega mööda Loire'i ja bretooni vägedega mööda maad. Ilmselt pidi Robert koguma maksudena suure summa raha, et finantseerida seda mittetribuudist danegeldi, mis oli siiski mõeldud viikingeid Neustriast eemal hoidma.
Teadaolevalt oli ka Charles II Paljaspea ise aastal 860 üldist maksu kogunud, et tasuda sellega 5000 naela suurune danegeld; seega oli kuningas Roberti maksu tõenäoliselt heaks kiitnud. Frankide ja viikingite vaheline leping ei kestnud rohkem kui aasta: aastal 863 sõlmis Salauni rahu ja vaenlasest ilma jäänud viikingid rüüstasid ikkagi Neustriat.
Poliitikas
Suurbritannias seostub fraas sageli sellega, kuidas Neville Chamberlain Adolf Hitleriga rahu sobitas. Enamasti viidatakse danegeldile kontekstis, kus lepitus ei ole jätkusuutlik ja tulevikus tuleb uuesti järeleandmisi teha. Tihti tsiteeritakse selle rõhutamiseks ka mainitud Kiplingi poeemi kahte kõige kuulsamat rida.
Harimalk
Harimalk (ka vares(e)jalad) on õlg- ja rookatuse harja kinnitavad ristamisi asetatud puud ehk malgad.
Malgad(roikad) valmistati ilmastikukindlast kuuse- või kadakapuust, ühendati omavahel otsast pulgaga ning asetati harjale selle püsivuse tagamiseks, üks ühele, teine teisele poole. Harimalkade pikkus oli kuni 1,5 meetrit ja paigaldusvahe 40–60 cm. Tihti seoti nende ülemiste ristuvate otste külge pikk peenike puuvars.
Liberaalne demokraatia
Liberaalne demokraatia: poliitiliste liidrite valitsemine, kelle autoriteet on määratud läbi piiratud mandaadi, universaalse hääleõiguse ja alternatiivsete kandidaatide valiku ning kus on tagatud teatud õigused poliitilisele osalemisele ja oponeerimisele.
Indri
Indri (Indri indri) on Madagaskari vihmametsades elav esikloomaline, oma indri perekonna ainus esindaja.
Indri kasvab 60–70 cm pikkuseks. Täisealine indri kaalub tavaliselt 6–7 kg, kuid võib kaaluda ka üle 10 kg.
Nad elavad 2–5-liikmelistes rühmades, mida juhib emane.
Talis Bachmanni publikatsioonide loend
Loetelu Talis Bachmanni publikatsioonidest.
Gala Éluard
Gala Éluard [elü'aar] (sünninimi Jelena Dmitrijevna (või Ivanovna) Djakonova [dj'akonova] (Елена Дмитриевна Дьяконова); arvatavasti 7. september 1894 Kaasan – 10. juuni 1982 Portlligat (Port Lligat)) oli Paul Éluard'i ja Salvador Dalí abikaasa.
Jelena isa oli ametnik, ema oli Moskva intellektuaal, kes kirjutas muinasjutte.
Hiljem levisid Gala kohta kuuldused, et ta on pärit Karpaatide mägikülast, kus inimesed toituvad jogurtist ja elavad saja-aastaseks.
Gala sattus Pariisi sürrealistliku liikumise keerisesse. Selles osalesid tema abikaasa ning selle sõbrad André Breton, Louis Aragon ja Max Ernst.
Suvel 1929 külastasid Éluard ja Gala koos René Magritte'i ja teiste sõpradega noort maalikunstnikku Salvador Dalíd tema Portlligati peidupaigas Cadaquési lähedal.
Dalí püüdis ekstravagantsel viisil Gala tähelepanu võita: ta võttis kõige ilusama särgi ja tegi selle lühemaks, nii et naba paistis, siis käristas selle käiste ja rinna kohalt katki ning võttis ka krae ära. Ta pööras püksid pahempidi, raseeris oma kaenlaalused ja värvis need siniseks. Et ta ei olnud tulemusega rahul, siis ta eemaldas punase värvi, raseeris kaenlaalused uuesti ja värvis need veripunaseks. Et tal ei olnud muud parfüümi peale odekolonni, siis ta keetis kalaliimi, millesse oli segatud kitsemustust ja želatiini. Kui ta nägi aknast, et Gala tuleb, läks ta ruttu pesema, püüdes haisvat segu eemaldada nii hästi, kui sai. Ta vahetas riided ja jooksis Galale vastu, viskudes naeruhoos tema jalge ette. Galale tundus Dalí algul vastik ja talumatu, kuid ometi said nad sõpradeks.
Iga kord, kui Dalí tahtis Galaga rääkida, haaras meest naeruhoog, ja niipea kui Gala end pööras, väänles Dalí maas, püherdades naerust. Ühe jalutuskäigu ajal Creusi neemele avaldas Dalí ühes lahesopi käärus Es Cayalsis Galale armastust.
Dalí jutustab: "Ta oleks olnud minu Gradiva (edasitõukaja), minu võidujumalanna, minu naine. Selleks pidin ma terveks saama. Ja see ravis mind terveks tänu tema armastuse võitmatule ja põhjatule jõule, milles mõttesügavus ja praktiline oskus ületasid kõige auahnemad psühhoanalüütilised meetodid." Dalí küsis Galalt vabisedes: "¿Qué-quie-res-que-ha-ga?" (Mis sa tahad, et ma teen?). Gala vastas moondunud, kalgi ja türanliku näoga: "Tahan, et sa mind tapad!" Dalí mõtles: "¿Ja kui ma viskaksin ta Toledo katedraali kõrguselt alla?" Dalí jutustab edasi: "Gala vabastas mind minu roimast ja ravis mind terveks minu hullusest. Aitäh! Tahan sind armastada! Abiellun sinuga. Minu hüsteerilised sümptoomid kadusid üksteise järel nagu võluväel ja ma sain jälle oma naeratuse, oma naeru, oma näoilmete peremeheks. Uus tervis puhkes minu peast nagu roos."
Gala tegi kindla otsuse: "Enam me ei lähe kunagi lahku." ("Ya no nos separaremos nunca más.") Kui teised külalised, sealhulgas Éluard, läksid Pariisi tagasi, jäi Gala koos Dalíga Cadaquési.
Paala jõgi
Paala jõeks ehk Pala jõeks on vanemal ajal kutsutud kahte jõge:
Gala Éluard
''Sürrealismi lühendatud sõnaraamatus, mille autorid on Breton, Dalí ja Éluard, on Gala kohta öeldud: "Vägivaldne ja steriliseeritud naine". Dalí: "Gala andis mulle sõna tõsises mõttes struktuuri, mis minu elul oli puudunud. Varem ma ei eksisteerinud rohkem kui auke täis kott, lõtv ja ähmane, alati tugesid otsides. Gala näol leidsin selgroo ja temaga armastades täitsin uuesti oma naha. Kuni selle hetkeni läks mu sperma masturbatsiooniga asjatult kaotsi, Galaga sain selle tagasi ja see trööstis mind. Alguses uskusin, et ta neelab mu alla; aga vastupidi, ta õpetas mind sööma seda, mis on tõeline. Kui ma signeerin oma pilte Gala-Dalí, siis ma ei tee midagi muud kui annan nime eksistentsiaalsele tõele, sest mind ei oleks olemas ilma minu kaksiku Galata".
Gala oli Salvador Dalí modell, muusa ja lahutamatu kaaslane, kes saatis teda reisidel kogu Euroopas ja Ameerika Ühendriikides. Dalí hakkas isegi oma maale signeerima "Gala-Dalí". Nad elasid koos 52 aastat.
Dalí isa ei kiitnud tema suhet Galaga heaks ja katkestas suhted temaga. See jättis nad sissetulekutest ilma. Nad asusid elama hurtsikusse väikeses Port Lligati külas.
1934 sõlmisid Gala ja Dalí ilmaliku abielu.
Teise maailmasõja ajal põgenesid nad 1940 Acheronist (Prantsusmaa) Ameerika Ühendriikidesse. Laevapiletid tellis ja maksis kinni Pablo Picasso. Pärast sõda (1948) naasid nad Hispaaniasse.
1949 käisid Gala ja Dalí paavst Pius XII audientsil. Nad kinkisid paavstile ühe Dalí lõuenditest teemal "Port Lligati madonna". Sellel oli kujutatud Gala madonnana. Inspiratsiooni selleks maaliks sai Dalí Piero della Francesca maalilt Neitsi ja laps inglite ja pühakutega.
Samal audientsil küsisid nad paavstilt luba kiriklikult abielluda. See oli väga raske, sest Gala esimene abikaasa Paul Éluard oli elus ja abielu tühistamiseks ei olnud põhjust. Igatahes nad kuidagi nõusoleku said, sest 8. augustil 1958 sõlmisid nad kanoonilise abielu Gerona Mare de Déu dels Àngels 'i kirikus. Dalí toonasel sekretäril kapten John Peter Moore'il oli Vatikanis sidemeid.
Gala ja Dalí vaheline armastus, mida iseloomustas täielik sõltuvus, andis ainet spekulatsioonideks kunstniku vaimse tervise teemadel.
Aastatel 1971 kuni 1980 elas Gala hooti keskaegses Púboli lossis, mille Dalí talle ostis ja korda tegi. Sellesse lossi Gala ka maeti. Alates 1996. aastast asub seal Gala-Dalí loss-majamuuseum (Casa-Museo Castillo Gala-Dalí).
Thessaloníki
Thessaloníki on Kreeka suuruselt teine linn, Kesk-Makedoonia piirkonna halduskeskus. Elanike arv on 2011. aasta seisuga 325 182.
Linn asub riigi põhjaosas Therme lahe ääres. Ta asub nõos ning on ümbritsetud madalatest küngastest.
ITV1
ITV1 on Suurbritannia kommertstelekanal; ühtlasi suurim ja populaarseim Suurbritannia telekanal, samuti riigi vanim kommertskanal. Kanal kuulub samanimelisele telekommunikatsiooniettevõttele ITV.
Thessaloníki
Bütsantsi võimu ajal kujunes see keisririigi teiseks tähtsamaks linnaks Konstantinoopoli kõrval.
ITV1
Ajalugu
Kanal käivitati Sõltumatu Televisiooni Ameti (inglise Independent Television Authority) juhtimisel 1955. aastal nimega Independent Television, et pakkuda BBC-le konkurentsi.
Thessaloníki
Thessaloníki on Kreeka suuruselt teine majandus-, tööstus-, äri- ja poliitiline keskus ning oluline transpordi sõlmpunkt. Linna kaubasadam on oluline Kreekale ja Kagu-Euroopa sisemaale.
ITV1
Ajalugu
1990. aastal muudeti rahvusringhäälingu seaduse alusel kanali nimeks Channel 3, et vaatajad eristaksid seda teistest tolleaegsetest analoogkanalitest (BBC 1, BBC 2 ja Channel 4). Kanali nimetamisel Channel 3-ks oli ka teine eesmärk: kanal asus kanalite nimekirjas kolmandal kohal. Nii oli ka vaatajatel lihtsam seda kanalit puldiga valida.
Thessaloníki
Linn on tuntud oma festivalide, ürituste ja kireva kultuurielu poolest ning seda peetakse Kreeka kultuuripealinnaks. 1997. aastal oli Thessaloníki Euroopa kultuuripealinn.
Gala Éluard
Gala suri 10. juunil 1982 pärast pikka agooniat Port Lligatis. Dalí viis koos oma autojuhiga Gala surnukeha salaja Púboli lossi, kuhu nad mõlemad tahtsid, et neid maetaks. Nad tahtsid jätta mulje, et Gala suri lossis, kuhu talle keldris oli valmistatud haud. Selles hauas ta puhkab üksi, sest Dalí on maetud Figuerese muuseumi.
Thessaloníki
Thessaloníkisse pole pideva maavärinaohu tõttu ehitatud pilvelõhkujaid ning linn on säilitanud omapärase ilme.
Thessaloníki üks sümboleid on Valge torn (Λευκός Πύργος, Lefkós Pýrgos), mis asub ranniku ääres. See on ehitatud 16. sajandil ja oli algselt osa linnamüürist. Teine sümbol on Rooma-aegne Galeriuse kaar. Antiikajast pärinevad veel ka rotund ja agoraa.
Linnas tegutsevad Thessaloníki Aristotelese Ülikool, Makedoonia Ülikool ja Kreeka rahvusvaheline ülikool.
Alates 1960. aastast on Thessaloníkis toimunud filmifestival.
Jaanuari keskmine õhutemperatuur
Jaanuari keskmine õhutemperatuur on kliimanäitaja, mis arvestatakse mingis kohas tehtud mitmeaastaste vaatluste alusel.
Thessaloníki
Suurimad Thessaloníki spordiklubid on Thessaloníki Aris ja PAOK.
Jaanuari keskmine õhutemperatuur
Jaanuari jooksul mõõdetud õhutemperatuuride alusel arvestatakse kuu keskmine temperatuur. Kogu vaatlusperioodi andmed liidetakse ja jagatakse aastate arvuga.
Jaanuar on kõige külmem kuu suuremas osas põhjapoolkera maismaast.
Tabel
Tabelis on toodud jaanuari keskmine õhutemperatuur aastatel 1981–2010 maailma eri paikades.
Gala Éluard
Dalí veetis üle kahe aasta, väljumata Púboli lossist, kuhu ta Gala eluajal polnud kordagi sisenenud.
Audi
Audi AG on Saksamaa autotootja, peakorteriga Ingolstadtis Baieri liidumaal. Audi kuulub praegu peaaegu täielikult (99,7%) Volkswagen AG-le. Firma on välja kasvanud Audi, Horchi, Wandereri ja DKW liitmisel tekkinud Auto Unionist.
Audi logoks on neli üksteisega seotud rõngast, mis tähistavad autotootjaid, kes moodustasid Auto Unioni.
Ajalugu
Firma asutajaks oli August Horch (1868–1951), insener Karl Benzi autotehases. 1899 lahkus ta sealt ning asutas Kölnis omanimelise autotehase August Horch & Cie.
Oma uues tehases sai August Horch töötada vaid kümme aastat. 1909. aastal tekkisid probleemid juhtkonnaga ning Horch oli sunnitud enda asutatud ettevõttest lahkuma. Samal aastal asutas ta Horch Automobil-Werke GmbH, kuid tema vanal firmal oli aga seaduslik õigus tema perekonnanime kasutamiseks, ning seetõttu oli Horch sunnitud leidma oma firmale uue nime. Horchi tuttava Franz Fikentscheri noor poeg tuli seepeale mõttele nimetada uus firma Audiks, mis tähendab ladina keeles sama mis Horch saksa keeles.
Soome valdade loend elanike arvude järjekorras
Siin loetletakse Soome valdu rahvaarvu järgi 2008. aasta seisuga. Valdade keskmine on Pornaineni vald (4947 elanikku).
Audi
Ajalugu
1928. aastal omandas mootorrattavalmistaja DKW Audi. 1931. aastal toodi välja mudel DKW F1, mis oli maailma esimesi esiveolisi autosid. Auto oli väike ja mootorrattamootoriga, ning sellest kujunes sõjaeelse Saksamaa populaarseim auto.
Soome valdade loend elanike arvude järjekorras
Vaata ka
Classement par la population des municipalités de Finlande Lista de municípios da Finlândia por população
Audi
Ajalugu
Teise maailmasõja ajal tootis Auto Union ka selliseid armeesõidukeid nagu soomusauto Sd-Kfz 222 ja kergtranspordisõiduk KFZ 11.
1944. ja 1945. aastal said kõik Auto Unioni tehased pommitamistes kannatada. Tehastes lõpetati tootmine ning 6. mail 1945 tühistati kõigi järelejäänud töötajate töölepingud. Kõik firma varad riigistati.
1949. aastal kolis firma oma peakorteri ja tegevuse Ingolstadti ning DKW nime all hakati uuesti tootma autosid ja mootorrattaid. Esimene sõjajärgne Auto Unioni sõjajärgne auto oli kaubik F 89 L.
1950. alguseks oli Auto Union juba piisavalt kosunud, firmas oli üle 4000 töötaja, ning tegu oli Saksamaa suurima mootorsõidukitootjaga. 1950. tootis firma 24 000 mootorratast ja 6800 kaubikut. Umbes samal ajal toodi turule ka väga populaarne motoroller NSU Lambretta.