cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Keskaja kirjandus
Keskaja kirjandus on lai valdkond, mis hõlmab sisuliselt kõiki kirjatöid, mis olid saadaval Euroopas ja selle naabermaades keskaja vältel (umbkaudu tuhande aasta jooksul Lääne-Rooma impeeriumi langusest umbes 500. aastal kuni renessansi alguseni Firenzes 15. sajandi lõpul). Sellesse kuuluvad niihästi vaimulikud kui ka ilmalikud teosed. Just nagu tänapäeva kirjandus, oli ka keskaja kirjandus keerukas ja rikkalik, ulatudes pühalikest tekstidest profaanseteni. Laia ajalise ja geograafilise haarde tõttu on raske rääkida keskaja kirjandusest tervikuna, laskumata liigsetesse lihtsustustesse; seepärast on seda kõige parem käsitleda sünnikoha, keele ja žanri alusel.
Keeled
Kuna ladina keel oli roomakatoliku kiriku keel, mis domineeris kogu Lääne- ja Kesk-Euroopas, ning kirik oli peaaegu ainus haridusinstitutsioon, oli ladina keel tavaline ka keskaja kirjanduses – isegi neis Euroopa piirkondades, kuhu Rooma võim kunagi ei jõudnud. Ida-Euroopas muutsid Bütsantsi impeeriumi ja õigeusu kiriku mõju peamisteks kirjakeelteks kreeka ja kirikuslaavi keele.
Lihtinimesed kasutasid igapäevaelus endistviisi kohalikke keeli. Ka neis keeltes sündinud teostest on mõned tänapäeval tuntud, näiteks vanainglise keeles "Beowulf", keskülemsaksa keeles "Nibelungide laul", keskaja kreeka keeles "Digenis Acritas" ja vanaprantsuse keeles "Rolandi laul". Ehkki nende eeposte säilinud versioone peetakse üksikute (kuid anonüümsete) luuletajate teosteks, rajanevad need kahtlemata vanemal rahvalikul suulisel traditsioonil. Keldi traditsioonid on säilinud Marie de France'i bretooni leedes, "Mabinogionis" ja Arthuri-tsükli legendides.
Vaimulik kirjandus
Keskaja raamatukogudest moodustas kõige mahukama osa teoloogilised teosed. Katoliku vaimulikkond oli keskaja ühiskonna intellektuaalne kese ning nende kirjanduslik toodang oli kõige ulatuslikum.
Sellest ajast on säilinud lugematul hulgal hümne (nii liturgilisi kui ka paraliturgilisi). Liturgia ise ei olnud kinnistunud vormis ning arvukad omavahel võistlevad missaraamatud esitasid eri arusaamu missakorraldusest. Vaimulikud õpetlased nagu Anselm Canterburyst, Thomas Aquinas ja Pierre Abélard kirjutasid pikki teoloogilisi ja filosoofilisi traktaate, püüdes sageli ühitada Kreeka ja Rooma paganlike autorite õpetusi kiriku doktriiniga. Sageli kirjutati ka pühakute elulugusid ehk hagiograafiaid, julgustuseks ühtedele ja hoiatuseks teistele.
Jacobus de Voragine'i "Kuldlegend" muutus nii populaarseks, et väidetavalt loeti seda rohkem kui piiblit. Assisi Franciscus oli viljakas luuletaja ning tema frantsiskaanidest järgijad kirjutasid ka ise sageli luulet oma vagaduse väljendajana. "Dies Irae" ja "Stabat Mater" on kaks kõige võimsamat ladinakeelset luuletust usulistel teemadel. Mõned rahulolematud vaimulikud kasutasid oma vaadete väljendamiseks goliarde (neljarealisi satiirilisi värsse). Ainus laialt levinud vaimulik kirjandusžanr, mida ei loonud vaimulikud, olid müsteeriumid: lihtsatest piiblistseenidest (tableau vivant) väljakasvanud näidendid, millest igaüks kujutas oma küla arusaama piibli võtmesündmustest. Nende näidendite teksti kontrollisid sageli kohalikud gildid ning müsteeriume etendati iga-aastastel pidupäevadel, mil need tihtipeale kestsid terve päeva ja tüki ööd pealekauba.
Keskaja vältel tõusis rida silmapaistvaid kirjanikke esile ka Euroopa juutide seast. Hispaanias Cordobas sündinud Maimonides ning Troyes's Prantsusmaal sündinud Rashi olid kaks kõige tuntumat ja mõjukamat keskaegset juudi kirjanikku.
Ilmalik kirjandus
pisi|"Beowulfi" esileht
Selleaegne ilmalik kirjandus jäi oma mahult vaimulikule kirjandusele alla, kuid paljugi sellest säilis ning tänapäeval on meie käsutuses rikkalik kogu. 11. sajandil muutus oluliseks kurtuaasse armastuse teema, eriti romaani keeltes (prantsuse, hispaania, provanssaali, galeegi-portugali ning katalaani), kus rändlaulikuist trubaduurid oma lauludest elatusid. Trubaduuride lüürikat seostatakse tihti vastamata armastusega, kuid see pole päris täpne (vt nt alba). Saksamaal jätkasid trubaduuride traditsiooni minnesingerid.
Lisaks eepilisele luulele germaani traditsioonis (nt "Beowulf" ja "Nibelungide laul") võitsid laia ja kestva populaarsuse ka teised eepikatraditsioonid: chanson de geste (nt "Rolandi laul" ja "Digenis Acritas" ning kurtuaassed romaanid (roman courtois). Kaht viimast eristab mitte üksnes teema – esimene tegeles Prantsuse ja Bütsantsi, teine Rooma ja Briti legenditsükliga -, vaid ka kurtuaasse kirjanduse rõhuasetusega armastusel ja rüütellikkusel, mitte sõjal.
Kirjutati ka poliitilist luulet, eriti ajastu lõpupoole, ning goliardivormi kasutasid nii ilmalikud autorid kui ka vaimulikud. Reisikirjandus oli keskajal äärmiselt populaarne, kuna kaugete maade fantastilised kirjeldused (mis olid sageli ilustatud või täiesti valed) lõbustasid ühiskonda, kus enamik inimesi ei lahkunud oma sünnikohast. (Samas tasub silmas pidada palverändude tähtsust, eriti Santiago de Compostelasse, millest annavad tunnistust ka Geoffrey Chauceri "Canterbury lood".)
Keskaja tuntuimad ilmalikud juudi luuletajad olid Solomon ibn Gabirol ja Yehuda Halevi, kes mõlemad olid ka tunnustatud vaimulikud luuletajad.
Naiskirjandus
Ehkki on tõsi, et keskajal ei saavutanud naised kunagi meestega täielikku võrdsust (ehkki mõnes sektis, näiteks katarite seas, olid naistel kõrgem staatus ja õigused), võisid mõned naised oma kirjanduslike võimetega kuulsust võita. Vaimulik kirjandus oli selleks kergeim tee – naised, kes hiljem pühakuteks kuulutati, avaldasid sageli oma mõtisklusi, ilmutusi ja palveid. Palju sellest, mida me teame keskaja naistest, pärineb selliste nunnade teostest nagu Clara Assisist, püha Birgitta Rootsist ja Siena Katariina.
Sageli pidasid võimulolijad aga naiste religioosseid vaateid mitteortodoksseteks ning selliste autorite müstilised nägemused nagu Juliana Norwichist ja Hildegard Bingenist kirjeldavad keskaja inimese elukogemust, mis oli toona valitsevatele võimuorganitele üsna ebamugav. Naised kirjutasid ka mõjukaid ilmalikke tekste – Marie de France'i ja Christine de Pizani kirjeldused kurtuaassest armastusest ja kõrgseltskonnast pakuvad tänuväärset materjali keskaja elu ja ühiskonna kohta.
Allegooria
Ehkki keskaja kirjanduses tarvitati palju kirjanduslikke võtteid, oli allegooria ehk mõistukõne nii levinud, et väärib eraldi äramärkimist. Suur osa keskaja kirjanikest andis moraali lugejale edasi allegooriate abil – toonases kirjanduses esines hulgaliselt abstraktsioonide, sündmuste ja institutsioonide kehastusi. Võib-olla varaseim ja mõjukaim allegooria oli Aurelius Clemens Prudentiuse "Psychomachia" ("Hingede sõda"). Teised tähtsamad näited on "Roosiromaan", näidend "Igamees", "Piers Plowman", "Roman de Fauvel" ja "Jumalik komöödia".
Lihula JK
Lihula JK on Eesti jalgpalliklubi, mis tegutseb Lihulas.
Moe vald
Moe vald (saksa keeles Muddis) oli vald Järvamaal Ambla kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1892 ja siis liideti see vald Lehtse vallaga.
Kalevalamõõduline luule
pisi|Hea mäluga [[runolaulikuid hinnati kogukonnas kõrgelt. Pildil on Jamase vennad Uhtualt Kalevala luulet esitamas. (1894)]] Kalevalamõõduline luule põhineb läänemeresoome rahvaste rahvalauludes kujunenud muistsel Kalevala-mõõdul ehk kalevalamõõdul ning on levinud läänemeresoomlaste rahvaluules. Kalevala luule on sündinud rauaajal, mistõttu see sisaldab palju teemasid esiaegsest olustikust. Samuti leidub veelgi varasemat šamanistliku sisuga luulet kiviajast ning uuemat ristiusulist ainestikku.
Vana kalevala luule säilis aastasadade jooksul suulise pärandina mälus. Uued sugupõlved õppisid varasemat luulet kuulates neid, kes oskasid lugusid peast laulda. Selleks oli mitmeid laulmisviise, sest loitse arvesse võtmata luule esitati üldiselt lauldes, ei lausudes. Laulu saateks mängiti mõnikord kannelt.
Luule kogumine
Kõige varasemad tuntud kirjapanekud kalevala luulest on ilmselt 16. sajandilt teoses Soome Rahva Vanad Runod aastal 1564 kirjatud loits. Mõned uurijad on tõlgitsenud Novgorodis arheoloogilistel väljakaevamistel 1957 leitud ajaloolist, kirillitsas kraabitud tohtkirja kalevalamõõtu loitsuks.
Esimene märkimisväärne luulekoguja oli 1700. aastatel tegutsenud Christfried Ganander, kes kogus luulet seda kuulates ja üleskirjutades. Gananderi tegevus ei olnud siiski veel nii viljakandev ja meisterlik, kui folkloorikogujatel aastatel 1800. Talletamishetkel sugulussüsteemse kogukondliku külakultuurina elava kalevala luule ja kõige, mis sellest järele oli jäänud, kokkukogumise võib lugeda 19. sajandi Soome Suurvürstiriigi aegse teadlaskonna algatuseks. Elias Lönnrot ja teised, nii õpingud lõpetanud kui ka tudengid, kogusid kokku luulet ja rahvapärimusi soomlaste ja läänemeresoome rahvaste hulgast. Samas selle innuka kogumise käigus selgus, et rahvaluule suuline pärand oli hakanud närbuma. Paljud ärakuulatud jutuvestjad ja -lauljad olid oma suguvõsa või traditsioonide viimased autentsed jutumehed, ning sageli kõrges eas vanakesed. Siiski mõnes perekonnas pärimus jätkus kõigutamatuna ja kandus edasi järgmistele sugupõlvedele, keda taas kuulasid kogujate järgmised põlvkonnad. Suur osa ainestikust saadi kokku kogutud enne, kui 19. ja 20. sajandi vahetusel lugulaulmistraditsioon oli lõplikult väljasuremas. Mõnevõrra luuletusi on talletatu veel 20. sajandi esimeste aastakümnete jooksul. Õieti vaid mõningad lastelaulud nagu "lenda lenda lepatriinu" (soome keeles: "lennä lennä leppäkerttu"), "oli enne onnimanni" (soome keeles: "oli ennen onnimanni") ja "tuu tuu tupakarull" (soome keeles: "tuu tuu tupakkarulla") ning paljud kalevalamõõtu vanasõnad on püsinud suulise pärimusena kuni 21. sajandile välja.
Mõningate arvamuste kohaselt on veel olemas katkematu suulise traditsiooni lugulauljaid, aga selles ei või enam olla täiesti kindel. Paljud 20. sajandil elavad jutuvestjaid ja lauljaid, nagu soome folkloristika ja mütoloogia uurija Martti Haavio neid nimetas, olid "viimased lugulauljad". Ehedaid traditsioone veelgi ustavalt ellu- ja edasiviiva luulelaulu (või leelot) võib pooleks või koguni ära õppida raamatutest või lindistatuid salvestisi kuulates.
Tänu luule kogumisele tänapäeva rahvapärimus- ja vanausuteadlastel on kasutuses suures hulgas võrdlemisi hiljaaegseid ja mitmekülgseid andmeid möödunud sajandite uskumustest ja traditsioonidest. Suur osa talletatud luuletustest, umbes 100 000 erinevast luuletekstist, on kokku pandud Soome Rahva Vanad Runod (soome keeles: Suomen Kansan Vanhat Runot) – nimeline teos. Kõigest kokkukootust kalevalamõõtu luulest vaid väikse siivu võrra kalevala rahvaluulet kasutati ära aastatel 1835–36 Soome rahvuseepose "Kalevala" loomiseks. Ühtlasi võib kõikjal näha selle looja Elias Lönnroti jäetud jälge, nii värssides ja nende paigutuses kui loomislegendis, kuhu ta on teinud olulisi muudatusi.
Kalevala luule jutustab argielust, inimsuhetest ja müütidest ning muuhulgas ajaloolistest sündmustestki. Kalevala-mõõt sisaldab samuti loitse ja palveid. Kalevalamõõtu lauludega sooviti tere tulemast, saadeti teele või valmistati kedagi elu uueks etapiks ette. Näiteks enne pulmi peigmehele ja mõrsjale lauldi argielust abielus, surnuid leinates väljendati kurbust nutulauludega, viletsat elu, vaesust, vallalisust ja poissmehepõlve või halba abikaasat kurdeti kurvameelsete lauludega ning samuti lauldi õnnest.
Kalevala luule kristlikul perioodil
Kristluse levides said Soome kalevalaluule peamiseks aineks olevad müüdid uut sisu. Laulude varasematesse vormidesse põimiti uusi kristlikke kujundeid. Kalevala-mõõtu luule muutumine peegeldub näiteks Soome ühes tuntuimas ja vanimas, 13.–14. sajandist pärit poeemis "Piiskop Henriku surmalaul" ehk "Laulus piiskop Henriku surmast" (soome keeles: "Piispa Henrikin surmavirsi") ja 15.–16. sajandist pärit ballaadis "Elina surm" ehk Elina surmalaulus.
Bang Kapi
Bang Kapi (tai บางกะปิ) on Bangkoki linnaosa (khet).
Kalevalamõõduline luule
Kalevala luule kristlikul perioodil
17. sajandil usku pitseerinud karmi luterliku õigeusklikkuse ehk luterliku ortodoksia perioodil oli kiriku eesmärgiks kogu ebakristliku traditsioonilise luule ja paganlike kommete väljajuurimine ja lämmatamine. See olevat ka üks põhjus, miks Lääne-Soomes, kuhu muuhulgas rajati Soome esimene peapiiskopi diötsees, leidis aset kalevalaluule ja müütide jutustamise mandumine. Kalevala lüürika ei kadunud siiski täiesti Lääne-Soomest ja seda koguti märgataval hulgal 19. sajandil. Kõige tuntumad on helkarunod, nelipühade ajal Valkeakoski lähedal Ritvala küla helkapeol lauldud laulud, kui noored neiud kõndisid Helkamäele. 17. ja 18. sajandil hakkas luterlik vaimulikkond religioosses luules ka ise kasutama kalevalavärsimõõtu või selle mugandusi. Üks tuntumaid on Matias Salamniuse "Ülistuslaul Jeesusest" aastast 1690. Ka ühiskondlikud muudatused avaldasid mõju sellele, et traditsioonilisemad žanrid tõmbusid tagaplaanile ja uued astusid nende asemele.
Bang Kapi
Linnaosa koosneb kahest asumist (khwaeng): Khlong Chan ja Hua Mak.
Bang Kapi linnaosa on moodustatud 1972. aastal.
Kalevalamõõduline luule
Kalevala luule kristlikul perioodil
Kalevalamõõtu luule säilis kauem – kuni 20. sajandini – Ida-Soomes, ajaloolisel Pohjanmaal, Ingeris ja õigeusklikus Karjalas kui Lääne-Soomes. Savo ajaloolises maakonnas oli loitsuluule ja Viena Karjala ehk Viena (vene keeles: Belomorskaja Karelija) alal müütilise eepika õitseaeg jne. Poeetiliste traditsioonide erinevused tulenesid ennekõike eri piirkondade ajaloolisest, kultuurilisest ja ühiskondlikust eripärast.
Kaasaegne kalevala luule
160px|pisi|Talupoegadest luuletajad. Olli Kymäläinen, Pietari Makkonen ja Antti Puhakka lisaks et mäletasid varasemaid, lõid isegi uusi luuletusi Luule- ja värsitekstide kollektiivses suulises mälus säilitamine on tänapäeval peaaegu lõplikult katkenud. Erinevalt ühiselt jagatud rahvaluulest uus kalevalamõõtu luule on kirjutatud teatud indiviidide poolt ning personaalne loovus on täitnud kalevala luules kõrgete väärtustena olnud pikaaegse mälu ja originaalsuse koha. Kaasaegse kalevala lüürika üks tuntumaid loojaid on Eino Leino. Kalevala-mõõtu luulet sünnib veel tänapäevalgi ja selle teemavalik on lõputu. Samuti Soome noorsugu harrastab kalevalamõõdulist luulet.
Kalevala lüürika ja kalevalamõõdu edendamisele tänapäeval aitavad kaasa mh Kalevala Runokeele Selts (Kalevalaisen Runokielen Seura), loodud 1999, ja Viena Karjala Sõbrad ry (Vienan Karjalan Ystävät ry).
Muistendid
Kalevala luule nagu üleüldse rahvaluule üks tähtsamaid komponente on mütoloogilised ehk rahvausundilised muistendid. Lisaks nendele jutustustele inimeste kokkupuutest mütoloogiliste nähtuste ja olevustega on märkimisväärne osa veel loitsudel ja pulmavärssidel. Tuntud legendaarseid teemasid on arvukaid. Kõige laialdasema populaarsusega muistendid on lugu maailma algusest ja sampost. "Legend sampost" räägib imelisest esemest nimetusega sampo ning Kalevala maa kangelaste ja Põhjala vahelistest suhetest.
Väinämöinen
Väinämöinen oli mitme legendi silmapaistev tegelane, seikleja ja võimas võlur, kes lausus oma loistud ja jutustas oma lood luules või lauluna. Väinämöinen osales maailma loomises ja on teinud imetegusid. Väinämöinen oli lisaks veel ebajumal, keda kummardati.
Põhjala emand
Peaaegu kõikides Põhjalaga seotud lugudes esineb Põhjala emand ehk perenaine, kelle nimi on Louhi. Põhjala perenaine on peaaegu alati kuri või ahne ning inetu vanake. Kõigest hoolimata Põhjala perenaine on siiski võimas nõid ja loitsija, ta võib muuta ilmaolusid ja ennastki, näiteks Kokko linnuks.
Lemminkäinen
Lemminkäinen on tuntud sõjamees ja naistemees.
Muud tegelased
Luules on muidki tegelasi. Kangelased, jumalad ja hinged
Kalevala luule geograafia
[[Vuokkiniemi oli üks piirkondi, kus koguti suurel määral luulet. Veel on 19. sajandi miljööd järele jäänud |pisi]] Kalevala luules esineb nii tuntud kui ka müütilisi asukohti. Iseäranis palju erinevaid teooriaid käib kurjakuulutava Põhjala ja kangelaste maa Väinölä paiknemiskoha kohta. On näiteks loomulikuna peetud Põhjala asetsemist kuskil Põhjalahe rannikul. Taas samal ajal on arvamusi, et Põhjala ei ole mingi tegelik, vaid müütides koguni väljamõeldud koht. Selle ettekujutuse kohaselt Põhjala on üks lahendus universumi korraldamises. Vastavalt sellele korraldusele äärmiselt lõunas taevalaotuse serval on soe Linnukodu ja äärmiselt põhjas maailma veerus on külm Põhjala. Samuti Põhjalat peetakse haiguste, vaenlaste, pimeduse, kõleduse ja kurjuse algallikana. Kangelaste kodumaa aga asetsevat seal, kus legende kangelastest lauldakse. Selline on sageli olnud tõeliste lugulauljate arusaam.
Loitsud
Suur osa soome loitsudest on kalaevalamõõdulised loitsud. Nendes sageli jutustatakse, kuidas loitsitav on alguse saanud.
Averdoingt
Averdoingt on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Väike küla asub 30 km Arrasist läänes, teede D81 ja D81E ristumiskoha ümbruses.
pisi|tühi|püsti|
Vaatamisväärsused
pisi|tühi|püsti|Averdoingti kirik
Pravoslavnõi Sobessednik
Pravoslavnõi Sobessednik (venekeelse täieliku nimega Православный собеседник : ежемесячная газета Эстонской Православной Цервки Московского Патриархата) on Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kiriku häälekandja, mis ilmub aastast 2017 Tallinnas (enne seda ilmus Mir Pravoslavija). Ajalehe peatoimetaja on olnud metropoliit Kornelius (Jakobs). Ajaleht ilmub üks kord kuus.
Auxi-le-Château
Auxi-le-Château on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
pisi|tühi|
Vaatamisväärsused
thumb|right|Saint Martini kirik (16. sajand)
pisi|tühi|Auxi-le-Château keskus
Molarotto
Molarotto on väike kaljusaar Itaalias Sardiinia maakonnas Olbia-Tempio provintsis Olbias. Molarotto kuulub Travolara saarestikku.
Molarotto, Tavolara ja Molara saar, Punta Coda poolsaar ning mitu väiksemat kaljut moodustavad kaitsealuse merepargi. Molarotto kõrgeim punkt on merepinnast 51 meetri kõrgusel.
Liepāja Püha Nikolai peakirik
Liepāja Püha Nikolai peakirik ehk Karosta peakirik (Läti keeles Liepājas Svētā Nikolaja pareizticīgo Jūras katedrāle) on Läti Õigeusu Kiriku Riia piiskopkonna kirik Lätis Liepāja linna Karosta linnaosas aadressil Katedrāles ielā 7.
Kirikuhoone
Pseudovene stiilis kirik ehitati Venemaa Keisririigi sõjaministeeriumi kulul mereväe peakirikuks Liibavis (Liepājas). Tegemist on suurima õigeusu kirikuga Lätis. Hoone projekteeris Peterburi arhitekt Vassili Kosjakov. Hoone muudab unikaalseks sammaste puudumine. Kirik on ehitatud valatud betoonist, mida katavad graniit ja liivakivi. Seinad on laotud punastest tellistest, mida katavad kollased tellised. Kiriku neljal frontoonil asuvad kirikuslaavikeelsed piiblitsitaadid. Kiriku keskmist kuplit ümbritsevad neli väiksemat kuplit, need sümboliseerivad Jeesust ja nelja evangelisti. Hoone peasissepääsu juures asub kellatorn. Kirikuhoone on üle 50 meetri kõrge.
Kiriku seinu kaunistab Peterburi meistrite loodud majoolika. Kirikus paiknes kunagi kolm altarit ja vastavalt kolm kahekorruselist ikonostaasi, nende ees asuvale soleale (altariesisele astangule) viib kolm marmorist treppi.
Ajalugu
Aastal 1890 avaldas Aleksander III soovi, et Liepāja sõjasadama ja sõjaväelinnaku juures oleks õigeusu kirik. Kiriku projekteeris Vassili Kosjakov ja ehitustööd algasid aastal 1900. Hoone valmis aastal 1903.
Suurema osa ehitusele kulunud rahast annetas Nikolai II. Ta viibis koos oma perega ka kiriku pühitsemise juures. Hoone hakkas kuuluma Liepājas asunud mereväebaasile ja nagu kõik teised mereväe alluvuses olnud kirikud (ülejäänud kaks asusid Kroonlinnas ja Peterburis) Venemaal, oli ka see pühitsetud meremeeste kaitsepühakule Nikolausele.
Henri Rüütli
pisi|Henri Rüütli (2009) Henri Rüütli (sündinud 16. märtsil 1987) on Eesti jalgpallur.
Salutulikas
pisi|Salutulikas Salutulikas (Ranunculus nemorosus) on tulikaliste sugukonda kuuluv taimeliik.
Liepāja Püha Nikolai peakirik
Ajalugu
Esimese maailmasõja ajal viidi suurem osa kiriku varadest (ikonostaas, kellad) Venemaale. 1930. aastatel võeti hoone kasutusele Läti mereväe Liepāja garnisoni luteri kirikuna. Teise maailmasõja ajal võeti maha ka viimased kirikukellad ja hoone võtsid kasutusele Saksa garnisoni õhutõrjeüksused.
Salutulikas
Ta on Eestis arvatud II kaitsekategooriasse (seisuga 2012).
Henri Rüütli
Ta on mänginud klubides FC Nõmme United, FC Tallinna Flora.
Tema isa on endine jalgpallur ja jalgpallitreener Tarmo Rüütli.
Brwinów
Brwinów on linn Poolas Masoovia vojevoodkonnas Pruszkówi maakonnas, Brwinówi valla halduskeskus. Brwinów asub Varssavi kesklinnast umbes 25 km edelas.
Brwinówit on ürikutes esmamainitud 1406. aastal, linnaõigused sai 1950. aastal.
Jevgeni Kogan
pisi|Jevgeni Kogan (1990) Jevgeni Kogan (vene Евгений Владимирович Коган; 1. jaanuar 1954 Vladivostok – 28. märts 2007 Tallinn) oli venekeelne Eesti ja Nõukogude Liidu ühiskonnategelane ja poliitik.
Jevgeni Kogan sündis Vladivostokis mereväeohvitseri perekonnas. Ema poolt oli ta õigusjärgne Eesti kodanik. Pärast keskkooli lõpetamist õppis ta Kaug-Ida Polütehnilises Instituudis ja Tallinna Polütehnilises Instituudis, mille ta lõpetas 1977. aastal laevaremondiinsenerina. Hiljem õppis ta Tallinna Polütehnilises Instituudis kolm aastat mittestatsionaarselt majandust, kuid stuudium jäi lõpetamata. Aastatel 1972–1982 töötas Jevgeni Kogan Eesti Merelaevanduses ja 1982–1989 Eesti Kalatööstuses (Estrõbprom).
1988. aastal oli Jevgeni Kogan üks nõukogudemeelse Interliikumise loojatest ja temast sai selle esimees. 1988. aasta oktoobris sai ta liiklusõnnetuses raskelt vigastada ning oli seejärel sunnitud pikemat aega kasutama karkusid. 1989. aastal kevadel kandideeris Jevgeni Kogan NSV Liidu Rahvasaadikute Kongressi valimistel Põhja-Tallinna valimisringkonnas ning osutus teises voorus valituks. Rahvasaadikuna osales Jevgeni Kogan aktiivselt impeeriumimeelse saadikurühma Sojuz tegevuses.
Pärast 1991. aasta augustisündmusi jäi Jevgeni Kogan Moskvasse ning pöördus Eestisse tagasi alles 1995. aastal. Moskvas elades osales ta Suur-Venemaa Taassünni Partei juhtorganite tegevuses ning kandideeris 1992. aastal Moskva linnapea kohale. 1996. aasta 20. oktoobril toimunud kohalike omavalitsuste valimisel kandideeris Jevgeni Kogan Tallinna Linnavolikokku valimisliidu "Õiglus – Spravedlivost" nimekirjas Põhja-Tallinnas (valimisringkond nr. 8). Ta kogus 802 häält ning ei osutunud valituks. 17. oktoobril 1999 toimunud kohalike omavalitsuste valimisel kandideeris Jevgeni Kogan Põhja-Tallinnas Tallinna Linnavolikokku valmisliidu "Rahva Usaldus" nimekirjas. Ta kogus 963 häält ning osutus valituks, kuid ta loobus mandaadist. 18. mail 2001 esitas Kogan avalduse oma saadikuvolituste taastamiseks ja ta pöördus tagasi linnavolikokku jäädes Tallinna Linnavolikogu liikmeks kuni selle koosseisu lõpuni. Hiljem Kogan enam poliitikas ei osalenud ning tegeles äriga.
Morna vald
Morna vald (saksa keeles Morne) oli vald Viljandimaal Paistu kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1902 ja siis liideti see vald Õisu vallaga.
Tume nokkhein
pisi|Tume nokkhein Tume nokkhein (Rhynchospora fusca) on lõikheinaliste sugukonda kuuluv taimeliik.
Ta on Eestis arvatud II kaitsekategooriasse (seisuga 2012). thumb|[[Tume nokkhein|Tumeda nokkheina kooslus Läänemaa Suursoos]]
Surnud 14. augustil
Siin loetletakse 14. augustil surnud tuntud isikuid.
Avesnes-le-Comte
Avesnes-le-Comte on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Väike maa-asula asub 17 km Arrasist läänes, teede D8, D75 ja D339 ristumiskoha ümbruses.
pisi|tühi|
Vaatamisväärsused
pisi|tühi|Avesnes-le-Comte'i kirik
Mitchell Duke
Mitchell Thomas Duke (sündinud 18. jaanuaril 1991 Liverpoolis, Uus-Lõuna-Walesis) on Austraalia jalgpallur, kes mängib ründajana Jaapan esiliiga klubis Fagiano Okayama.
Aastatel 2015–2018 mängis ta Jaapani klubis Shimizu S-Pulse.
Hooajal 2019–20 lõi ta Western Sydney Wanderersi meeskonnas Austraalia kõrgliigas 14 väravat ning valiti Austraalia kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu ja klubi hooaja parimaks mängijaks.
Duke kuulus Austraalia olümpiavõistkonda 2020. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril.
Munalaskme vald
Munalaskme vald (saksa keeles Munnalas) oli vald Harjumaal Nissi kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1891 ja siis liideti see vald Riisipere vallaga.
Forseliuse park
pisi|Forseliuse park Forseliuse park on park Tartus.
Park asub Tähe tänava ääres. Pargi suurus on 1,9 hektarit. Pargi vastas asub Tartu Forseliuse Kool.
Pargi kohal ja ümbruses asus ajalooliselt Piiskopi mõis (Bischofshof).
Tartu linnapea, kindral Aleksander Tõnisson laskis 1934. aastal Forseliuse seminari 250. aastapäeva auks sinna mälestuskivi püstitada.
Eesti Giidide Liit
Eesti Giidide Liit (lühend: EGL) on aastal 1994 asutatud kutseliit, mis koondab enda alla Eesti giidide kohalikke ühendusi.
Garissa University College
Garissa ülikooli kolledž on Keenias Garissas 2011. aastal Moi Ülikooli kolledžina varasema pedagoogilise instituudi baasil asutatud avalik kõrgkool. Õppeasutuses valmistatakse ette suur osa riigi pedagoogidest.
Forseliuse park
Forseliuse pargis asuvad kaheharulised harilikud pärnad, mille tüveümbermõõt on üle kolme meetri. Vanim pärn pärineb Forseliuse seminari ajast.
Rahvusvaheline laevakokkupõrgete vältimise eeskiri
Rahvusvaheline laevakokkupõrgete vältimise eeskiri (COLREG) on ohutu meresõidu üks alusdokumente, mille 1972. aasta konventsiooniga ühines Eesti Vabariik 1991. aastal. Eeskiri oli kuni 1972. aastani SOLAS-e lisa ja sealt edasi eraldi kokkulepe, mille täiendamist ja muutmist korraldab Rahvusvaheline Mereorganisatsioon.
Garissa University College
2015. aasta 2. aprilli varahommikul ründas umbes 200 km kaugusel Somaalia piirist asuvat ülikoolilinnakut grupp relvastatud Ash-Shabābi võitlejaid. Esialgsetel andmetel hukkus vähemalt 70 inimest, pantvangi võeti umbes pool tuhat inimest, umbes poolel tuhandel õnnestus põgeneda. Umbes 15 tundi kestnud vastasseisu käigus hukkus vähemalt 148 inimest, vähemalt 79 inimest sai haavata. Vastasseisu lõpus lendasid neli keha ümber lõhekainet kandnud ründajat õhku, teiste seas ka üks riigiametniku poeg, viies ründaja oli eelnevalt vahi alla võetud. Snaipri tabamustest hukkus vähemalt 20 julgeolekutöötajat.
Katschbergi kuru
thumb|Katschbergi kuru
Katschbergi kuru (1641 m) on kõrge mäekuru Austria Kesk-Ida-Alpides Rennweg am Katschbergi Kärnteni liidumaal ja Sankt Michael im Lungau Salzburgi liidumaal vahel.
thumb|left|240px|Katschbergi maantee
Kuru ühendab Kärnteni Katschi oru lõunas koos Salzburgi ajaloolise Lungau piirkonnaga (tänapäeva Tamswegi ringkond) ja Muri jõe põhjas, kust maantee viib edasi Radstadti Tauerni kuruni. Salzburgi ja Kärnteni vaheline liidumaa piir kulgeb üle kuru. Katschberg eraldab ka Kõrg-Tauerni mäestiku Ankogeli rühma (läänes) Nocki mägedest idas, mis on Gurktali Alpide osa.
Paralleelselt Katschberg Straßega (B 99), mis nüüd on piirkondlik maantee (Landesstraße), ületab 1974. aastast aheliku läbi 5898 m pika Katschbergi tunneli Tauern Autobahn.
Ajalugu
Kuigi kuru oli tõenäoliselt tuntud juba keldi tauriskidele ja oli hiljem osa Rooma teest Teurniast Iuvavumisse (Salzburg), on seda esmamainitud 1459. aasta dokumendis, siis Kärnteni hertsogkonna ja Salzburgi peapiiskopkonna vahelisel piiril. Posti saadeti esimest korda üle kuru 1764. aastal.
1929. aastal ehitas J. Kastner Katschberghöhesse esimese võõrastemaja. Matthias ja Gertrude Bogensperger võtsid 1956. aastal võõrastemaja üle ja laiendasid selle neljatärnihotelliks. Neist päevist on piirkonnas arvukalt hotelle, puhkekeskusi ja üürikortereid. 1957. aastal ehitati esimene suusatõstuk Tschanecki tippu.
Suusarajad
Pikim suusarada on "A1" Ainecki mäe tipust Sankt Margarethenisse, 6 km. Kõige järsemad ja raskemad rajad on Aineckist Katschbergi orgu - must rada: Diretissima kuni 100% kaldega esimeses lõigus, mis teeb sellest ühe järsema raja Austrias – 3 km, ja Tschanecki "Nord" rada (must rada 55% kaldega – aga sobib ka peredele – 1,8 km). Algajatele sobivad suurepäraselt platvormtõstuk, Minijet ja "Königswieseni" tooltõstuk Katschbergis, samuti pererada ja Branntweineri rada Aineckis.
Ühendustõstukid
Ühendustõstukiteks on nii 8-kohaline gondel Silverjet 1 Sankt Margaretheni orujaamast Aineckisse kui ka 6-kohaline Tschanecki trossraudtee Katschberghöhelt Tschaneckisse.
Veel tõstukeid
Kärnteni-poolsel mäeküljel on saadaval 6-inimese Gamskogelexpress trossraudtee, Königswieseni trossraudtee ja Sonnalmi trossraudtee. Lisaks on olemas Aineckbahni trossraudtee, samuti kolm vaagentõstukit ja lohistit. Katschberg-Ainecki Salzburgi-poolsel küljel on kolm moodsat gondlit Silverjet 1, Silverjet 2 ja Aineck Gipfelbahni gondel.
Suveturism
Suusakeskuse arenguga on arenenud ka suveturism. Nendest päevadest on piirkonnas 200 km lai matkaradade võrgustik, samuti suviseid tegevusi ja majutusvõimalusi.
Francisco Fernández
Francisco Javier Fernández Torrejón (sündinud 19. augustil 1975 Santiagos) on Tšiili endine jalgpallur, kaitsja.
Alpi nurmikas
Alpi nurmikas (Poa alpina) on kõrreliste sugukonda nurmika perekonda kuuluv rohttaimeliik.
Kirjeldus
Alpi nurmika pööris on läikiv ja üldkujult ümar. Pähikud on keskmiselt 5 mm pikad, 2–5 õiega. Libled ühepikkused ja laisüstjad. Välissõkla välimine osa siidkarvane. Keeleke kuni 3,5 mm pikkune ja tipus kolmnurkjas. Lehed on paadikujuliselt ahenenud, alumised lehetuped on ruljad. Võsude alusel vanadest lehetuppedest kokkukasvanud tihe lühike paksend. Alpi nurmikas kasvab 10 kuni 30 cm kõrguseks. Taimed õitsevad juunis.
Kasvukoht
Alpi nurmikas kasvab loodudel ja paepragudes.
Levik
Eestis Põhja-Eesti loodudel harva.
Kaitsestaatus
Eestis on alpi nurmikas II kaitsekategooria kaitsealune liik.
Põltsamaa kalmistu
thumb|Vaade Põltsamaa kalmistu keskmiselt osalt läbi väravate vana osa kabelile. Foto: Raivo Suni, 29.09.2013 thumb|Põltsamaa kalmistu vana osa. Foto: Raivo Suni, 12.10.2013 pisi|Põltsamaa kalmistu hauad. Foto: Väino Valdmann, 29.09.2012 Põltsamaa kalmistu on kalmistu Põltsamaa kihelkonnas Viljandimaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Põltsamaa linnas Põltsamaa vallas Jõgeva maakonnas.
Põltsamaa vanale kalmistule lõpetati matmine 1773. aastal. Uue-Põltsamaa mõisa tollased omanikud Lilienfeldid andsid Uue-Põltsamaa mõisast maad kihelkonna uue kalmistu jaoks, kuhu edaspidi maeti enamik kihelkonna surnuid.
Põltsamaa kalmistu on praegu kasutusel ning on üldiselt hästi hooldatud.
Lähestikku asuvad Põltsamaa kalmistu ja Uue-Põltsamaa mõisa kalmistu moodustavad alates 1997. aastast ühise kultuurimälestise – Põltsamaa kalmistu. Nende vahele jääb eraldi kultuurimälestisena Põltsamaa II maailmasõja matmispaik, kuid nendel mälestistel on ühine kaitsevöönd.
Kalmistu maa-ala laiendused
Kalmistut on laiendatud korduvalt:
Ehitised kalmistul
Kalmistu vanas osas paikneb matusekabel, mis on ehitatud 1872. aastal. Kalmistu vana ja uue osa vahelt läbiviivale praegusele Jõgeva maanteele paigaldati 1899. aastal kivisillutis. 1911. aastal paigaldati väravatele sepisrauast lehed, mis on kasutusel tänaseni.
Perkinsi maakond (Nebraska)
thumb|Perkinsi maakonna kohtumaja Grantis
Perkinsi maakond (Perkins County) on maakond USA-s Nebraska osariigis.
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Grant.
Religioon Armeenias
pisipilt|right|200px| Armeenia Apostoliku Kriku preestrid [[Protsessioon|protsessioonil]] Kuni 97% armeenlastest on kristlased, kellest enamik on Armeenia Apostliku Kiriku järgijad. Armeenia Apostlik Kirik asutati 1. sajandil pKr ja see sai ka esimeseks kristluse haru esindajaks, millest sai ametlik riigi usund. Armeenia on etniliselt homogeenne ning teised mittekristlikud usundid, nagu näiteks Islam ja jezidism on kristluse kõrval vähe esindatud. 2005. aasta põhiseaduse muudatus sätestab Armeenias usuvabaduse ja õiguse valida või muuta oma usku.
Religiooni demograafia
Armeenia pindala on ligikaudu 30 000 km2, kus elab ligilähedaselt 3 miljonit inimest, kellest umbes 98% on etnilised armeenlased. Nõukogude poliitika tulemusel on Armeenias aktiivseid religiooniaktiviste vähe.
Perkinsi maakond (Nebraska)
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 2970. Aastal 2000 oli elanike arv 3200.
Ajalugu
Perkinsi maakond moodustati 1887. aastal. Maakond on saanud nime raudteepresident Charles E. Perkinsi järgi.
Religioon Armeenias
Religiooni demograafia
Kuigi erinevad hinnangud teiste religioonide esindajate arvukuse kohta Armeenias varieeruvad palju, on Armeenias lisaks Armeenia Apostliku Kiriku järgijatele veel ka teisi väiksemaid gruppe erinevate religioonide esindajaid: katoliiklasi (180 000), jeziide (40 000), määratlemata "karismaatilisi" kristlasi (22 700), Jehoova tunnistajaid (11 500), Armeenia Evangeelsesse kogukonda kuulujaid (5000), baptiste (2000); mormoone (2000); õigeusulisi (1200); Seitsmenda Päeva Adventistide kogudusse kuulujaid (950); nelipühilisi (700); judaiste (500 kuni 1,000) ja Baha'i usundi järgijaid (rohkem kui 200). Lisaks tegutseb Armeenias ka uuspaganlik liikumine, kelle järgijad kutsuvad ennast hetanistideks. Pole teada palju on Armeenias ateiste.
Jeziidid on kontsentreerunud peamiselt põllumajandus piirkondadesse ümber Aragatsi mäe, Jerevani linnast edela poole. Armeenia katoliiklased elavad põhiliselt Armeenia põhjapoolsetel aladel, enamik judaistidest, mormoonidest, Baha'i usulistest ja ortodokssetest kristlastest elavad riigi pealinnas Jerevanis. Jerevanis asub samuti ka väike moslemite kogukond.
Jaan Klaar
Jaan Klaar VR I/3, VR II/2, VR II/3 (kuni 1936 Jaen Klaar; 27. jaanuar 1889 Peedu talu, Viira küla, Muhu-Suure vald – 2. aprill 1943 Vožajoli asula, Ust-Võmi (Jemdini) rajoon, Ustvõmlag, Komi ANSV) oli Venemaa Keisririigi ja Eesti mereväeohvitser (kaptenmajor), kaugsõidukapten ja merendustegelane.
Religioon Armeenias
Religiooni demograafia
Riigis on ka aktiivseid välismissionäre.
Jaan Klaar
Meremehena
1908. aastast sõitis merd, tegi tüürimehena kaasa ümbermaailmareisi Norra parklaeval Saturnus.
Lõpetas 1913 Paldiski merekooli (sai kaugsõidutüürimehe diplomi).
Oli 1912–1914 auriku Hurricane kapten.
Esimese Saksa okupatsiooni ajal oli aprillist detsembrini 1918 auriku Boris Dorni kapten.
1921–1923 töötas ta Merekaubanduse Ühisuse J. Pitka & Co välitööde ja rannaliinide juhatajana, 1923–1925 Balti Päästeseltsi rannasõiduliinide juhatajana.
Venemaa mereväes 1914–1918
Esimeses maailmasõjas mobiliseeriti augustis 1914, teenis Venemaa Läänemere laevastikus 2. ekipaažis, oli miinilaeva Burnõi roolimees. 1915 viidi üle Kroonlinna I Balti ekipaaži lipniku eksamiteks valmistuma. Lõpetas 1916 Kroonlinna mereväelipnike kooli ja oli aprillist 1916 kuni aprillini 1918 vahilaeva Kunitsa vahiohvitser.
Eesti Merejõududes 1918–1921
Vabadussõjas oli suurtükilaeva Lembitu komandör alates 18. detsembrist 1918.
Augustis 1919 täitis ta Merejõudude juhataja kohuseid. Osales kõigil Merejõudude operatsioonidel ja dessantides Soome lahel ja Landesveeri vastu Liivi lahel. 1919 paistis ta silma Väina-Jõesuu kindluse purustamisel. Jaanuaris 1920 ülendati vanemleitnandiks, märtsis 1921 arvati reservi.
Poliitiline tegevus
1930–1934 oli ta Tallinna Linnavolikogu liige.
1931–1932 oli ta Eesti Vabadussõjalaste Liidu Tallinna osakonna esimees.
Ühiskondlik tegevus
Oli Eesti Laevajuhatajate Seltsi esimees, Meremeeste Kodu juhatuse esimees, Põllupidajate Ühispanga nõukogu liige, 1931–1936 ajakirja Laevandus ja Kalaasjandus ärijuht, Allveelaevastiku Sihtkapitali juhatuses.
Sõjaväes ja Kaitseliidus 1925–1940
Oli novembrist 1925 Kaitseliidu Tallinna maleva II malevkonna pealik, veebruarist 1926 Ida malevkonna pealik. Veebruarist 1935 Kaitseliidu peastaabi mereüksuste jaoskonna pealiku kohusetäitja, oktoobrist 1936 pealik.
Aastatel 1937–1939 töötas Hispaania siseasjade mittevahelesegamise rahvusvahelises komitees Prantsusmaal ja Suurbritannias Eesti-poolse kontrollametnikuna.
1938 ülendati ta kaptenmajoriks.
Ta oli Noorseppade vanematekogu liige, Vabaduse Risti Vendade Ühenduse juhatuse liige ja laekur ning selle Tallinna osakonna juhatuse liige.
15. juuni 1940 hilisõhtul oli Kaitseliidu kiirkaatriga teel president Konstantin Pätsi Pühajõe lossi, kui Nõukogude mereväelased kaaperdasid kaatri. Ta arreteeriti, viidi Leningradi ja sealt edasi Komi ANSV-sse laagrisse.
Tunnustus
Ta on ainus Eesti mereväelane, keda on autasustatud kolme Vabadusristiga. Teenete eest Vabadussõjas sai ta 200 000 marka ja tasuta maa.
Nõmme järv (Kose vald)
Nõmme järv (ka Nõmmjärv, Järvesilla järv) on järv Harju maakonnas Kose vallas Kõrvenurga külas. Veekogu pindala on 0,6 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 456 m.
Jaan Klaar
Isiklikku
Tema venna Madise pojapoeg oli Rootsi majan­dus- ja kultuuritegelane, Aja Kirja toimetaja Enno Klaar.
2019. aasta jäähoki maailmameistrivõistlused
2019. aasta jäähoki maailmameistrivõistlused olid 83. jäähoki maailmameistrivõistlused. Võistlused toimusid 10.–26. mail 2019 Slovakkias. Mängud peeti Bratislavas ja Košices. Osales 16 meeskonda.
Kolmandat korda tuli maailmameistriks Soome, kes alistas finaalis Kanada. Soome koondises osales 18 MM-i debütanti ning Soomet ei peetud turniiri eel favoriidiks ega isegi medalinõudlejaks. Eelmine kord tuli Soome maailmameistriks 2011. aastal, kui maailmameistrivõistlused toimusid samuti Slovakkias.
Esimest korda pärast 2006. aasta maailmameistrivõistlusi jäid kõrgeimale astmele tõusnud koondised (Suurbritannia ja Itaalia) kõrgdivisjoni püsima.
Statistika
pisi|170px|Maailmameistrivõistluste resultatiivseim mängija [[William Nylander]] pisi|170px|Maailmameistrivõistluste parim väravavaht [[Andrei Vassilevski]] pisi|170px|Maailmameistrivõistluste väärtuslikum mängija [[Mark Stone]] Allikas: IIHF.com
Väravavahid, kes mängisid oma meeskonna mängudest vähemalt 40%.
Allikas: IIHF.com
Suveaed (Tartu)
Suveaed on park Tartus.
Park asub Vanemuise tänava, Ülikooli tänava, Kitsa tänava ja Struve tänava vahel.
Varem oli Suveaias tantsupõrand, kus korraldati vabaõhu tantsuõhtuid.
Mustajõe vald
Mustajõe vald (saksa keeles Mustajöggi) oli vald Virumaal Vaivara kihelkonnas. Vald eksisteeris 1867 –1924.
Josten Vaidem
pisi|Josten Vaidem (2015) Josten Vaidem (sündinud 23. augustil 1994 ) on Eesti jalgrattur.
2021. aastal tuli ta Eesti meistriks maastikurattamaratonis.
2015. aastal sai ta USA-s Richmondis toimunud maailmameistrivõistlustel maanteerattasõidus 53. koha.
Süüteo koosseisutüübid
Süüteo koosseisutüübid on karistatava teo kirjeldamise viisid. Need kujutavad endast normitehnilist vormi ehk on üks osa õigusloomeprotsessist. Koosseisutüübi tuvastamine on oluline karistusseadustikus (KarS) olevate normide õigeks kohaldamiseks.
Põhi- ja kõrvaldelikt
Põhidelikt on täideviimises seisnev tahtlik lõpuleviidud tegevusdelikt.
Kõik müügiks (film)
"Kõik müügiks" on 1968. aastal valminud Poola mängufilm.
Władysławowo
Władysławowo (saksa Großendorf, kašuubi Wiôlgô Wies) on linn Poolas Pomorze vojevoodkonnas Pucki maakonnas, Władysławowo valla halduskeskus. Władysławowo asub Läänemere kaldal.
Kõik müügiks (film)
Sisu
Film on pühendatud traagiliselt hukkunud näitlejale Zbigniew Cybulskile. Tuntud Poola näitlejad mängivad filmis praktiliselt iseennast.
Teine Venemaa
Teine Venemaa (vene keeles: Другая Россия) on 2006. aastal Venemaal loodud poliitiline organisatsioon.
Władysławowo
Wielka Wieśi asulat on esmamainitud 1248. aastal. Alates 14. sajandi algusest oli asula Saksa ordu võimu all, 1466. aastal läks Poola kuningriigi koosseisu. Esimese Poola jagamise tagajärjel läks asula 1772. aastal Preisi kuningriigile. Tagasi Poolale läks asula 1920. aastal. Sõdadevahelisel perioodil kujunes asula suvituskohaks, 1920. aasta järel alustati kalasadama ehitust. 1954. aastal ühendati Wielka Wieś, Władysławowo ja Hallerowo üheks asulaks. Linnaõigused sai Władysławowo 1963. aastal.
Teine Venemaa
Organisatsiooni liidrid on Eduard Limonov ja Garri Kasparov.
Justiitsministeerium lükkas 2011. aasta jaanuaris tagasi organisatsiooni avalduse parteina registreerimiseks, kuna selle põhikiri olevat mõnes punktis vastuolus seadusega. Augustis lükkas kohus tagasi liikumise apellatsiooni.
Süüteo koosseisutüübid
Teo- ja tagajärjedelikt
Tagajärjedelikt ehk materiaalne koosseisutüüp on teost ajalis-ruumiliselt eraldatud mõju välismaailmas. Tagajärjedelikti koosseisu kuulub koosseisupärane tagajärg ehk lõpuleviidud süütegu. See tuleb tuvastada ja süüdlasele omistada.
Kahjustus- ja ohudelikt
Teoobjekti ründe intensiivsuse alusel eristatakse kahjustus- ja ohudelikte.
Kahjustusdelikti puhul tekib reaalne kahju õigushüvele. Kahjustusdelikt on näiteks raske tervisekahjustuse tekitamine (KarS § 118), kus õigushüveks, mida kahjustatakse oleks elu, tervis jms.
Ohudelikt seisneb aga ohu loomises, ilma et sellega objekti reaalselt kahjustaks. Ohudelikt on näiteks abita jätmine (KarS § 124).
Tegevus- ja tegevusetusdelikt
Tegevusetusdelikti puhul vastutab isik millegi tegematajätmise eest. Tegevusetus on tegevuseks kohustava normi rikkumine, millega seotud isik oleks suure tõenäosusega tagajärje ära hoidnud.
Liitkoosseis, mitmeaktiline ja alternatiiv-aktiline koosseis
Liitkoosseis koosneb vähemalt kahest süüteost. Näiteks röövimine (KarS § 200) sisaldab kahte karistatavat tegu, milleks on vargus (KarS § 199) ja vägivald (KarS § 118, 120-121). Liitkoosseis jaguneb kaheks eriliigiks: mitmeaktiliseks ja alternatiiv-aktiliseks koosseisuks.
Mitmeaktiline koosseis koosneb tegudest, millest vähemalt üks või siis mitte ükski ei ole karistatav. Näiteks vägistamise (KarS § 141) puhul on iseseisvaks süüteoks ainult vägivald.
Alternatiiv-aktiline koosseis kujutab endast normitehnilist võtet, mille puhul koosseisutunnused antakse alternatiivsetena. See loetleb ammendavalt (KarS § 90) või näitlikult (KarS § 89) mitut tegu, millest ühe esinemise korral on süüteokoosseisu täidetud.
Korduv
Süütegu on korduv, kui üks karistatav tegu on realiseeritud vähemalt kahel eraldi korral. Eristatakse faktilist ja juriidilist korduvust ehk retsidiivi. Faktiline retsidiiv esineb siis, kui isik on toime pannud vähemalt kaks süütegu, mille eest ei ole teda varem süüdi mõistetud. Sellise korduvuse puhul tuleb tuvastada isiku varasemad samaliigilised süüteod. Juriidilise retsidiiviga on tegemist siis, kui isik on varem süüdi mõistetud, aga paneb uuesti toime analoogse süüteo. Korduvus peab olema tuvastatud kohtuotsusega ning süüdimõistmine peab kajastuma karistusregistris.
Igor Tšikinjov
pisi|Igor Tšikinjov (2015) Igor Tšikinjov (26. juunil 1961 Kohtla-Järve – 8. detsember 2022) oli Eesti vehkleja ja vehklemistreener.
Meeskondlikult tuli ta 1981. aastal epees ja aastatel 1984–1985 floretis Eesti NSV meistriks, individuaalselt tuli ta 1984. aastal floretis teiseks.
Aastast 2013 oli ta Eesti epeenaiskonna vanemtreener.
Keila-Joa mõisa kalmistu
pisi|Kalmistu kabel ja üks hauarühm (2015) pisi|Hauad kabeli juures ja kaugemal (2015) pisi|püsti|Kalmistu kabel (2015)
Keila-Joa mõisa kalmistu on kalmistu Harjumaal Lääne-Harju vallas Meremõisa külas. Ajalooliselt jäi kalmistu Keila kihelkonda.
Kirjeldus
Kalmistu jääb Keila-Joa mõisa südamest linnulennult umbes 900 m kaugusele läände. Kalmistule on teadaolevalt maetud 10 lahkunut.
Ajalugu
Kalmistu on alates 3. detsembrist 1997 riiklik kultuurimälestis.
Kalmistu kabel
Kalmistul olev kabel on ehitatud kalmistu rajamisest hiljem ning see on alates 21. oktoobrist 1997 riiklik kultuurimälestis.
Tirza vasallilinnus
Tirza vasallilinnus (eesti Tõrsa või Tirseni, saksa Tirsen ) oli Riia Peapiiskopkonna lätlaste aladel asunud vasallilinnus, mis kuulus Kulna (Gulbene) linnusepiirkonda ja oli läänistatud Tiesenhausenite perekonnale ning mis paikneb Lätis, Vidzeme kultuuriajaloolises piirkonnas, Kulna (Gulbene) piirkonnas, Tirza vallas (Tirzas pagasts), Tirza asulas, Tirza (Tõrsa) jõe vasakkalda ja Tirzast Kulnasse mineva maantee vahel, endise mõisa keskuses ning Tirza luteri kirikust 500 m idaloodes.
Muinasajal kuulus piirkond Tālava muinasmaakonna kaguossa ja Atsele maakonna läänepiiri lähedale. Vene tsaaririigi lõpuni kehtinud ajaloolise haldusjaotuse järgi asus linnus Liivimaa kubermangu Valga maakonna Tirza kihelkonnas (Kirchspiel Tirsen).
Piirkond asub künklikul maastikul umbes 140 m üle merepinna, Tirza jõgi suubub paarkümmend kilomeetrit põhja pool Koiva jõkke.
pisi|100px|Kulna (Gulbene) piirkonna vapp.
Alo Jakin
pisi|Alo Jakin Alo Jakin (sündinud 14. novembril 1986 Tartus) on eesti elukutseline jalgrattur.
2014. aastal tuli ta Eesti meistriks maanteesõidus.
2014. aastast sõidab ta klubis Auber 93.
Tirza vasallilinnus
Linnus algusaegadest Poola – Rootsi sõjani
1461 on Tirzat esimest korda ajalooallikates mainitud.
Renmin Ribao
Renmin Ribao (hiina keeles 人民日报, Rénmín Rìbào) on Hiina Kommunistliku Partei häälekandja. Ajaleht on asutatud 1948 ja selle trükiarv on 3–4 miljonit.
Tirza vasallilinnus
Linnus algusaegadest Poola – Rootsi sõjani
1471 pantis Bartholomeus Tiesenhausen Tirza Peter Tuvele (Taube), ent hiljem ilmselt ostis selle jälle välja.
Hingesandid
Hingesandid (ka hinged) on eesti rahvakultuuris Mulgimaal hingedeajal peresid külastanud külanoored, kes teatud riideid kandes või muul viisil püüdsid jäljendada hingesid (vaime). Hingesandid kandsid tavaliselt valgeid riideid või panid ümber valged linad ning ulgudes või ka vaikides hirmutasid pererahvast.
Mädapea vald
Mädapea vald (saksa keeles Mättapäh) oli vald Virumaal Rakvere kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1893 ja siis liideti see vald Rakvere vallaga.
Hingesandid
Käidi mardipäeva ja kadripäeva vahel talust talusse ning igal õhtul mindi uude kohta, nii külastati mitut küla. Mõnel pool toodi söögid-joogid laua peale. Kaasa anti karaskipäts, õunu jms, mõnest kohast ka raha. Kui raha saadi, osteti kompvekke ja präänikuid ning korraldati simman. Mõnes kohas lausa oodati, millal hingesandid tulevad.
Tirza vasallilinnus
Linnus algusaegadest Poola – Rootsi sõjani
1496 on valdust mainitud Tiesenhausenite omandusena.
1522 oli Tirza Fabian von Tiesenhauseni valduses, kellele peapiiskop Jasper Linde läänistas ka Tirseni (Tirza), Adeleni, Wanckeni, Motteni ja Schmordeni vakused.
1533 kinnitas peapiiskop Thomas Schöning lääni Tiesenhausenitele pärusvalduseks.