cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ludvig Puusepp
Elukäik ja teadustegevus
Aastatel 1904–1905 töötas L. Puusepp arstina Vene-Jaapani sõjas ning jätkas pärast seda tööd neuroloogia ja kirurgia ühendamiseks. Akadeemik V. M. Behterevi toetusel avati Peterburi Psühhoneuroloogia Instituudis 4. septembril 1907 maailma esimene neurokirurgia kateeder koos kliinikuga. Uut õppeainet, kirurgilist neuropatoloogiat, asus õpetama eradotsent Ludvig Puusepp. 1910. aastal valiti ta maailma esimeseks kirurgilise neuropatoloogia professoriks ja psühhoneuroloogia instituudi neurokirurgia kliiniku direktoriks. Ta hakkas lugema erikursust ka Peterburi Sõjaväemeditsiini Akadeemia kuulajatele. Samuti pidas ta neurokirurgia loenguid mitmes Euroopa linnas: Pariisis, Londonis, Prahas, Lissabonis. Oma teadustegevuse tulemused võttis ta kokku 1917. aastal ilmunud teoses "Osnovõ hirurgitcheskoi nevropatologij. Tom I".
Tegevus Eestis
1920. aastal opteerus L. Puusepp Petrogradist Eestisse, pärast seda, kui Tartus Eesti ülikool asutati, professor L. Puusepp asus Tartu ülikooli neuroloogia ja närvihaigla professoriks. 2. septembrist 1920 kuni surmani 19. oktoobril 1942 töötas ta Tartu ülikooli neuroloogiaprofessorina ja Tartu ülikooli närvikliiniku juhatajana (mille ta rajas 1921. aastal – seda aastat loetakse Eesti neurokirurgia algusaastaks). Esimese ajuoperatsiooni Eestis tegi ta 8. aprillil 1921. Järgnevate aastate jooksul kujunes Tartu ülikool ainsaks neurokirurgilise ravi keskuseks Baltimaades. Ludvig Puusepa juurde tuldi operatsioonile ka Poolast, Soomest, Jugoslaaviast, Palestiinast, Venemaalt jm. Professor Puusepa õpilastest ja kaastöölistest kujunes kõrge kvalifikatsiooniga kollektiiv. Tartusse saabus tema juurde kogemusi omandama arste paljudest riikidest.
29. juunil 1921 ülendati ta kindralmajoriks. Teda autasustati muu hulgas Eesti Punase Risti I klassi teenetemärgi, Auleegioni ordeni ja Kotkaristi II klassi teenetemärgiga.
1923. aastal oli ta üks Eesti Neuroloogide Seltsi asutajatest, hiljem selle esimees.
Aastatel 1926–1940 oli ta Tartu Pärmivabriku Vesiravila direktor.
Tartu perioodil ilmus Ludvig Puusepa kapitaalne teos "Die Tumoren des Gehirns" (1929, 726 lk), mis tõlgiti ka hispaania keelde. Aastatel 1932-1939 kirjutas ta valmis kaks ja pool köidet neljaköitelisena planeeritud käsiraamatust "Die chirurgische Neuropathologie". L. Puusepa viimaseks suuremaks ilmunud tööks jäi 1941. aastal ilmunud "Peaaju, tema töö ja tervishoid".
Ludvig Puusepa suuri teeneid arstiteaduse arendajana tunnustati tema valimisega paljude teaduslike seltside liikmeks või korrespondentliikmeks (vähemalt 32 seltsis). Ta oli Padua (1922) ja Vilniuse (1928) ülikooli audoktor; Rumeenia, Norra, Viini ja Praha neuroloogiliste ja psühhiaatriliste seltside auliige, Portugali teaduste akadeemia (1928), Ferrara teaduste akadeemia (1939) auliige jm. Ludvig Puusepp oli Eesti Teaduste Akadeemia loodusteaduste sektsiooni liige (1938-1940).
Ludvig Puusepp suri 19. oktoobril 1942 maovähki. Ta on maetud Tartu Raadi kalmistule.
Tunnustus
pisi|püsti|Ludvig Puusepa monument Tartus
Mälestuse jäädvustamine
Ludvig Puusepp oli ainus Eesti kindral, kellele püstitati Eesti NSV-s mälestussammas ja kelle järgi nimetati tänav. Ludvig Puusepa monument asub Tartus L. Puusepa tänava ääres.
Isiklikku
1906. aastal abiellus Ludvig Puusepp Maria Kotšubeiga, kes suri 1929. aastal. Samal aastal kihlus ta Maria Küppariga. Nende tütar Liivia Luts oli neuroloog-füsioterapeut, kes töötas Tartu Riiklikus Ülikoolis neuroloogia dotsendina. Ta elas peale naasmist Eestisse kuni surmani enda majasTartus Kalevi tänav 30.
Inawashiro järv
thumb Inawashiro (jaapani 猪苗代湖 Inawashiro-ko) on järv Jaapanis Honshū saarel. Asub Fukushima prefektuuris 514 m kõrgusel merepinnast. Järve pindala on 103,3 km² (Jaapanis suuruselt neljas). Suurim sügavus on 95 m.
Inawashiro järvest saab alguse Agano jõgi.
Ukuvakk
Ukuvakk oli igas talus Uku ohvrialtarina esinenud vakk. Ukuvakk oli õnnevakk, kuhu toodi erinevaid andameid, et saada vakalt õnne. Vakk valmistati peergudest, puukoorest, tohust või laudadest ja enamasti seisis vakk ukse taga nurgas. Õnnevakas asus tavaliselt küünal.
Õnnevakka pandi toiduaineid igast uudsest - põllu- ja karjasaadustest, toidust jm. Ohverdati majapidamise edendamise, põllusaagi ja karjaarvukuse suurendamise eesmärgil. Lisaks arvati, et vakal on jõudu muuta ka ilma. Polnud haruldane, et põllumehed käisid ukuvakalt vihma palumas.
Edmund Scheibe
Friedrich Edmund Scheibe (18. juuli 1854 Paide – 1889 Tallinn) oli Eesti farmatseut, apteeker ning ettevõtja.
Friedrich Edmund Scheibe sündis Saksimaalt pärit Paide sukakudujameistri Christian Gottlieb Scheibe ja tema abikaasa Helene Marie (sünd. Wekram) kolmanda pojana.
Õppis 1877–1880 Tartu ülikoolis farmaatsiat. Ka kõik tema neli venda õppisid Tartu ülikoolis ja kolmest neist said 19. sajandi lõpus tähelepanuväärsed meditsiinitegelased Eestimaal – Robert Scheibe ja Richard Scheibe olid samuti apteekrid, Reinhold Scheibe oli arst ja meditsiiniametnik. Ajaloolane Heino Gustavson on Edmund Scheibet kirjeldanud kui Scheibe-vendadest andkaimat ja teadushuviliseimat. Pälvis 1877. aastal Clausi-stipendiumi (Clausstipendium), mida otsustati pikendada koguni nelja semestri vältel. Sai 1878. aastal kuldse Suvorovi medali oma üliõpilastöö "Boorsidrunhappe ja selle soolade tutvustus ja kirjeldus" (Darstellung und Beschreibung der Borcitronensäure und ihrer Salze) eest mis trükiti ära ka 1879. aastal ilmunud "Venemaa farmatseutilises ajakirjas" (Pharmazeutische Zeitschrift für Russland). Hiljem avaldati Scheibe kirjutisi ajakirjas regulaarselt.
Töötas 1880–1886 Peterburi Farmatseutilise Seltsi laboratooriumis, ning võeti 13. jaanuaril 1880 seltsi liikmes. Periooditi töötas ka oma vanemale vennale Robertile kuulunud Tartu maantee apteegis proviisorina.
Ööl vastu 27. detsembrit 1889 algasid apteeker Scheibel rasked krambid ning ta suri tund hiljem. Oma abikaasale jõudis ta enne surma veel öelda, et rohukarbis oli vist olnud vale pulber. Surmajuhtumi uurimisel selgus, et Edmund Scheibe oli olnud morfiinitarvitaja ning lahkamise järel usuti surma põhjuseks olevat strühniinimürgistus. Kas tegu oli eksituse või enesetapuga, ei õnnestunud juurdluse käigus välja selgitada. Tema töö Priihospidali apteegis võttis juba järgmisel päeval üle tema noorem vend Richard.
Hüdrodünaamika
Hüdrodünaamika (kreeka hydrōs 'vesi' + dynamikos 'jõusse puutuv, jõu-') on hüdromehaanika ja hüdraulika haru, mis käsitleb vedelike liikumise seaduspärasusi ning liikuva vedeliku ja tahkete kehade vahelist mõju.
Liikuva vedeliku ja liikumatu keskkonna vahekord võib olla kahesugune. Nn välise ülesande puhul uuritakse vedeliku toimet sellest ümbritsetud kehale, nt veevoolu toimet sillasambale. Sisemise ülesande korral uuritakse vedeliku voolamist tahke kehaga piiratud juhtmes, nt torus või avasängis.
Kui hüdrostaatikas piisab seisva vedeliku olukorra kirjeldamiseks rõhu määramisest igas vedeliku punktis p=f(x,y,z) ning vedeliku enda iseloomustamiseks üksnes selle tiheduse ρ teadmisest, siis liikuva vedeliku kohta on vaja teada ka voolamise kiirust ning liikumisega kaasneva hõõrde tõttu ka vedeliku viskoossust.
Voolavas vedelikus toimuv on nii keeruline, et seda on harva võimalik puhtmatemaatilise analüüsiga kirjeldada. Galileo Galilei on öelnud: "Lihtsam on arvutada meist lõpmata kaugete tähtede liikumistrajektoore kui kindlaks teha meie endi silme ees oleva vee liikumisseadusi." Seetõttu tehakse tuletuskäigud tavaliselt ideaalvedeliku kohta, mille puhul ei arvestata sisehõõrdumist. Lüngad arvutustulemustes täidetakse katsete abil. Eksperimendil on hüdrodünaamikas suur tähtsus: igal uurimis- ja õppeasutusel on labor, kus huvipakkuvaid nähtusi uurida.
Hendrik Lindepuu
pisi|Hendrik Lindepuu 8. mail 2014 [[Tallinna Keskraamatukogus kirjandusfestival Prima Vista raames]] pisi|Hendrik Lindepuu 2012. aastal Kirjanike Liidu korraldatud [[Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali aastapreemia nominentide tutvustusesinemisel Tartus.]] Hendrik Lindepuu (sündinud 11. novembril 1958 Mõisakülas) on eesti tõlkija, näitekirjanik ja kergejõustikutreener.
Ta lõpetas 1981 Viljandi kaugõppekeskkooli.
Töötas lukksepana ning tuletõrjes Võhmas ja Viljandis. Aastatel 1991–1996 töötas ta Helsingi raamatukogudes, hiljem on tegutsenud vabakutselisena Laiusel. Alates aastast 1996 Eesti Kirjanike Liidu liige.
Hendrik Lindepu alustas loomingulist tegevust 1979. aastal värsside ja lühiproosaga. Aastatel 1988–1991 oli literaat Viljandis. Ta on kirjutanud kirjandusloolisi näidendeid luuletajatest-kirjanikest (Henrik Visnapuu, Hella Wuolijoki, Juhan Liiv) ning tõlkinud poola keelest, näiteks Sławomir Mrożeki, Stanisław Ignacy Witkiewiczi, Tadeusz Różewiczi, Bogusław Schafferi ja paljude teiste näidendeid ning muid teoseid.
Rohkesti tema kaastööd on poola kirjanduse erinumbris Looming 1997/6 (selle eest sai ta 1998 ajakirja aastapreemia); samasugune poola kirjanduse number on Vikerkaar 1998/12.
Ebba Busch
pisi|Ebba Busch 2018. aastal
Buschi ema on rootslane ja isa norralane, tal on Rootsi-Norra topeltkodakondsus.
Busch kasvas üles Uppsala lähedal ning õppis Uppsala Ülikoolis rahu- ja konfliktiuuringute erialal.
Busch on öelnud, et hakkas poliitikaga tegelema, kuna koges, et sotsiaalhoolekande süsteem kohtles tema vanaema ebaväärikalt.
2007. aastal oli ta praktikal Euroopa Parlamendi saadiku Lars Wohlini juures.
Aastatel 2008–2011 oli ta Kristlike Demokraatide noorteühenduse aseesimees.
2010. aasta parlamendivalimiste eel töötas Stockholmis suhtekorraldus nõunikuna.
Alates 2010. aastast hakkas ta 23 aasta vanusena tegutsema Uppsala munitsipaaltaseme poliitikas.
2013. aasta septembris valiti ta Kristlike Demokraatide juhatusse.
2015. aasta 25. aprillil valiti ta Kristlike Demokraatide esimeheks.
Alates 2018. aasta septembrist on Busch Riksdagi liige.
Buschi jaoks on olulised teemad nagu eakate hoolekanne, tervishoid, bürokraatiavastasus ja maksude langetamine, samuti piir poliitika mõju ja kodanikuühiskonna iseotsustamisõiguse vahel.
Parteisiseselt on olnud kriitikat, et Busch rõhutab küll parempoolsust, kuid jätab kristluse tagaplaanile. Konservatiivsemad erakonnaliikmed on kritiseerinud Buschi osalemist Stockholmi geiparaadil.
Isiklikku
2013. aastal abiellus Busch jalgpallur Niklas Thoriga, 2019. aasta detsembris teatati lahkuminekust. Paar sai kaks last, 2015. aastal sündis poeg ja 2017. aastal tütar.
Kernu Põhikool
pisi|300px|Kernu põhikool. Kernu Põhikool on kool Harju maakonnas Saue vallas Kernu külas, Tallinna–Pärnu–Ikla maantee 39. kilomeetril.
Kooli lähedal asub Kernu Põhikooli staadion.
Ajalugu
Kernu kooli asutas ja püstitas oma kulu ja kirjadega 1869. aastal Kohatu külas Nõukse talus peremees Kustas Ilves, õppetöö algas 15. oktoobril 1869. Püstitatud koolimaja enam pole ning selle asukohal asetseb küngas.
Hoone projekti koostas Põllutöökoja ehitustalitus, mille arhitektide ja ametnikkude sooviks oli ehitada kohalikest ehitustraditsioonidest lähtuvaid koolimaju ja vallamaju. Kernu koolihoone arhitektuuriline stiil põhineb rehielamul, kus silma paistab rehe kõrge kelpkatuse motiiv, ning tavapärasest erinevalt ei asu peauks hoone keskel.
Koolimaja maksis kokku 41 200 krooni, valla poolt tuli 7000 krooni, järgneval eelarveaastal (1933) tuli veel 4840 krooni. Kuna raha jäi siiski puudu (koguda loodeti veel 4000 krooni, ning riiklikust koolimajade ehitusfondist taotleti veel 15 000 krooni laenu), löödi koolimaja ots laudadega kinni, lootuses, et mitte just pika ajast pärast saab edasi ehitada. Hoonele projekteeritud tiib ehitati juurde alles 1995. aastal. 2005. aastal valmisid loodusainete klass, köök ja söökla.
1976 sai kooli nimeks Kernu algkool. 1989 sai kooli nimeks Kernu kool.
2019. aasta sügisel muudeti kool kuueklassiliseks. Kokku alustas kõigi klasside peale kooliteed 32 last.
Sümboolika
Kernu valla ja kooli sümboliks oli Kernu Põhikooli juures Tallinna–Pärnu–Ikla maantee ääres kasvanud ajalooline seitsmekeeruline Kernu kadakas ("Rootsi kuninga kepp"; ümbermõõt 1,3 m, kõrgus 4 m), mille olla Põhjasõja ajal istutanud Rootsi kuningas Karl XII. Legend ütleb, et kui kadakas kuivab, tuleb hea "Rootsi aeg" jälle Eestimaale tagasi.
Aru mõis (Simuna)
Aru mõis (saksa keeles Arro, Brunnenhof ) oli Paasvere mõisa karjamõis Simuna kihelkonnas Virumaal, tänapäeva Rajaküla küla lähedal Alutaguse vallas Lääne-Virumaal.
HD DVD
pisi|HDD DVD tagakülg HD DVD (lühend nimetusest High-Definition/Density DVD) ehk HD-kvaliteediga DVD, ka kõrgtihe DVD on optilise ketta formaat andmete ja kõrglahutusega video talletamiseks.
76. kaardiväe õhudessantdiviis
'''Pihkva 76. õhudessantdiviis' (vene keeles 76-я Гвардейская Краснознамённая десантно-штурмовая дивизия, ka 76-я гвардейская десантно-штурмовая дивизия'') on Venemaa Föderatsiooni õhudessantvägede üksus, mille staap asub Pihkva oblastis Pihkvas.
Ajalugu
Diviis loodi 1. septembril 1939. aastal 157. laskurdiviisi nime all ja oli Põhja-Kaukaasia sõjaväeringkonna koosseisus. 1941. aastal osales Odessa kaitselahingutes ja Feodossija dessandis. 1943. aastal nimetati ümber 76. kaardiväelaskurdiviisiks, osales Stalingradi lahingus. 1946. aastal nimetati ümber 76. kaardiväe õhudessantdiviisiks. 1948. aastal NSV Liidu relvajõududes alanud uute rünnakväeosade loomise raames moodustati kaardiväe laskurdiviisist 2-polguline 76. õhudessantdiviis ja 1947. aastal sai diviisi asukohaks Pihkva.
1948. aastal moodustati loodud õhudessantvägedest otse kaitseministeeriumile (mitte maavägede ülemjuhatusele) alluv üksik õhudessantvägede armee, kuhu kuulus 4 korpust, milles 12 õhudessantdiviisi ja 171. üksik sidepataljon (asub Moskva lähedad Medveži ozero lähedal).
Pihkva õhudessantdiviis osales 1980. aastate lõpus ja 1990. aastate alguses mitmete rahutuste ja konfliktide mahasurumises Armeenias, Aserbaidžaanis, Gruusias, Kõrgõzstanis, Põhja- ja Lõuna-Osseetias, augustiputši käigus saadeti ka Eestisse. Diviisi üks polk saabus 20. augustil Tallinna, piiras 21. augusti hommikul Tallinna teletorni ning lahkus järgmisel päeval Eestist.
2002. aasta lõpul teatas Vene asekaitseminister Vladimir Issakov, et Pihkvas paikneva õhudessantväediviisi elukutseliste süsteemile üleviimise esimene järk on täidetud. Pihkva 76. õhudessantväediviisi 104. polgu kõik ohvitserid ning kolm neljandikku reakoosseisust on komplekteeritud elukutseliste sõjaväelastega.
Diviisi üks õppekeskus asub Petseris, millel on otsene side Eestiga – paljud sealsed ohvitserid on teeninud enne Eestis, tunnevad siinseid olusid hästi ja on säilitanud Eestiga tihedad sidemed.
Diviis on kavas komplekteerida ainult elukutselistest sõjaväelastest. 2009. aastal saavad sõdurid ajateenijad kuutasu 4000 rubla, lepingu alusel teenivad sõdurid 13 000 rubla. pisi|[[BTR-MD Rakuška]] 2020. aastal anti diviisi käsutusse pataljoni jagu tehnikat, 31 BMD-4M ja 8 BTR-MDM Rakuška.
Lahingud
76. õhudessantdiviisi väeosad üritasid 1991. augustiputši ajal 21. augustil, hõivata Pirital Tallinna teletorni, kuid selle käigus said hävitava kaotuse osaks elektrooniliste võitlusvahenditega peetud lahingus Eesti poolele.
Diviis osales Esimeses Tšetšeenia sõjas ja kaotas seal langenutena 45 meest.
Alates 1999. aastast osales 76. õhudessantdiviis ka Teises Tšetšeenia sõjas.
29. veebruarist 1. märtsini 2000 Arguni lähedal kõrgendikul 776 toimunud lahingus kaotas diviis ametlikel andmetel surnutena 84 sõjaväelast.
Diviis osales ka 2008. aasta Lõuna-Osseetia sõjas.
Sõda Donbassis
Üksus osales 2014. aastal Donbassi sõjas. 19. augustil 2014 langes Ukrainas Luhanski oblastis Georgijivka alevi juures Ukraina sõjaväelaste kätte kaks 76. kaardiväe õhudessantdiviisi soomusmasinat BMD-2. Venemaa eitas oma sõjaväelaste osalemist lahingutes Ukrainas, kuid Ukraina võimude väitel on neil piisavalt tõendeid Vene regulaarväelaste osalemisest lahingutes Ukraina vägede vastu. Pihkva ajalehe "Pskovskaja Gubernia" ("Pihkva kubermang") andmetel hukkus Georgijiva juures 76. õhudessantdiviisi 1. rood peaaegu täies koosseisus (80 võitlejast jäi ellu 10). Ukrainas sõdivad vene sõjaväelased nõudsid kohalikelt maa eraldamist oma langenud võitlejate muldasängitamiseks.
Rahvusvahelised missioonid
Sellest diviisist on pärit ka Venemaa 450-meheline rahuvalvepataljon Bosnias.
HD DVD
Kuna kõik variandid peale 3× DVD ja HD REC kasutasid lühema lainepikkusega sinist laserit, saab HD DVD mahutada umbes 3,2 korda rohkem andmeid kihi kohta kui tema eellane (maksimaalne mahutavus 15 GB kihi kohta 4,7 GB asemel).
Ajalugu
Eelmise sajandi viimasest kümnendist alates hakkas levima kõrglahutusega televisioon. Selline HDTV levik tekitas vajaduse andmekandja järele, millele oleks võimalik sal­ves­ta­da HD-pilti. Olid olemas JVC, digitaalne VHS ning Sony HDCAM, kuid odavam võimalus puu­dus. Ammu oli teada, et lü­hema laine­pikkusega laserite kasutuselevõtuga ollakse võimelised tihedamaks andmesalvestuseks. Kui Shuji Nakamura leiutas sinise laseri dioodid, oli see sensatsioon, kuid pika kohtutee tõttu patendi pä­rast ve­nis värske leiutise kaubanduslik tutvustus.
Katsed hoiduda formaadisõjast
22. augustil 2005 teatasid Blu-ray Disc Association ja DVD Forum, et nende läbi­rääkimised kukkusid läbi. Tuli välja, et läbirääkimised seiskusid formaatide ühildumatuse tõttu. Septembri lõpus kuulutasid ühiselt Microsoft ja Intel oma toetust HD DVD-le.
Hewlett Packard (HP) üritas siduda Blu-ray Disc Associationi Microsoftiga, et Blu-ray võtaks kasutusele Microsofti HD ja hülgaks oma Java-lahenduse, samas ähvardades vas­ta­sel juhul HD DVD-d toetama asuda. Sellest hoolimata jätkas Blu-ray Disci grupp sama teed.
Algus
31. märtsil 2006 lasi Toshiba Jaapanis turule oma esimesed tavakasutajatele mõeldud HD DVD mängijad, mille hinnaks oli ¥110 000 (934 USD). Ameerika turule jõudis HD DVD 18. aprillil 2006, mängijate hinnad olid 499 ja 799 USA dollarit.
Müügiarendused
Detsembris 2006 teatas Toshiba umbes 120 000 Toshiba brändi HD DVD mängija müügist Ameerika Ühend­rii­kides ja 150 000 HD DVD tarviku müügist Xbox 360-le.
2007. aasta keskel toodi Jaapanis turule esimesed HD DVD kirjutid.
Novembris 2007 sai HD-A2 esimeseks kõrglahutusega mängijaks hinnaga alla 100 dollari. Sel oli mitmeid tugevaid edasimüüjaid, kes tegid ruumi uutele HD-A3 mudelitele. HD-A2 mängijad müüdi välja vähem kui päevaga. Põhjuseks olid limiteeritud toodete arv ning suur nõudlus antud hinna juu­res. Samal kuul teatas HD DVD Promotion Group, et on müüdud 750 000 HD DVD mängijat. See si­sal­das nii tavalisi mängijaid kui ka Xbox 360 lisasid.
Jaanuaris 2008 teatas Toshiba, et on müüdud peaaegu miljon HD DVD mängijat.
24. juuniks 2008 oli USA-s ilmunud 475 toodet HD DVD-l. 29. aprilliks 2008 oli Jaapanis ilmunud 236 toodet.
Loobumine
4. jaanuaril 2008 teatas Warner Bros, et lõpetab HD DVD toetamise juuniks 2008. Selle põhjustasid klientide rahul­olematuse ja huvipuuduse tõttu langenud müüginumbrid. Lisaks teatas Warner Bros, et väljastab edaspidi HD-fil­me vaid Blu-ray-ketastel. Sellele järgnesid teated Netflixi toetuse lõpetamisest formaadile ja Best Buy otsus reklaamida Blu-ray-kettaid ning loobuda HD DVD mängijatest oma "HDTV advantage'i" reklaamikampaanias. Ka Wal-Mart teatas, et toetab edaspidi vaid Blu-rayd. 19. veebruaril teavitas Toshiba avalikkust nende plaanist lõ­petada HD DVD mängijate edasiarendus, müümine ning tootmine. Endiselt jätkati tugiteenuste osutamist (sealhulgas tarkvarauuendused). HD DVD seadmete toimetamine edasimüüjatele lõpetati märtsi lõ­puks.
Väljaannete lõpp
Viimased HD DVD väljaanded suurematelt stuudiotelt USA-s olid Paramounti Into the Wild ja Warneri "P.S. I Love You" ja "Twister" 27. mail 2008. Juunis ilmus viimane HD DVD – "Freedom: 6" Bandai Visualilt[43], kes oli teadlik HD DVD "surmast", ent soovis siiski väljastada kogu seitsmeosaline Freedomi projekti, millest 6 osa olid juba ilmunud. Viimane osa ilmus augustis 2008. Teatati ka "Disco Pigsi" ilmumisest HD DVD-l, kuid see lükati edasi – uut ilmumiskuupäeva ei teatatud.
Tehnilised andmed
Praeguse HD DVD spetsifikatsiooni informatsioon on avaldatud DVD FLLC veebilehel.
Ketta struktuur
HD DVD-ROM-il, HD DVD-R-il ja HD DVD-RW-l on ühe kihi mahutavuseks 15 GB, ja kahel kihil 30 GB. Sarnaselt originaal-DVD-formaadiga on ka HD DVD-l andmekiht 0,6 mm allpool ketta pinda, et tagada andmekihile füüsiline kaitse kahjustuste eest. Kõik HD DVD mängijad on tagasiühilduvad DVD ja CD-ga.
Failisüsteemid
Nagu eelnevad optilise ketta formaadid, toetab ka HD DVD mitut failisüsteemi, näiteks ISO 9660 ja UDF. Kõik HD DVD väljaanded kasutavad failisüsteemina UDF 2.5 versiooni. Heli ja video talletamiseks kasutatakse selle failisüsteemi EVO pakkfailivormingut.
Audio
HD DVD formaat toetab kuni 24-bit/192 kHz kodeeringut kahel või 24-bit/96 kHz 8 kanalil.
Video
HD DVD-l on video kodeerimiseks võimalik kasutada järgmisi kodeeringuid: VC-1, AVC või MPEG-2. Toetatud on lai valik eraldusvõimeid: madala eraldusvõimega CIF, kõik DVD-Video toetatud SDTV resolutsioonid ja kõrglahutusega televisiooni formaadid: 720p, 1080i ja 1080p. Kõik stuudiofilmid kasutavad 1080 rea formaati koos 480i või 480p lisatäiendustega. Enamus ilmunud filme oli kodeeritud VC-1-ga, ja enamik ülejäänutest kasutas AVC kodeeringut.
Ühilduvus
Kõik HD DVD mängijad on tagasiühilduvad, võimaldades seda kasutada nii HD DVD, DVD kui ka CD esitamiseks. On olemas ka hübriid-HD DVD-formaat, mis sisaldab ühest filmist nii DVD kui ka HD DVD versiooni ühel kettal. See võimaldas "pehmet" üleminekut DVD-lt HD DVD-le stuudiote jaoks, sest seda ketast oli võimalik ka DVD-lugejas mängida. Firmad, mis tegelesid DVD-de kopeerimisega, ei pidanud HD DVD-dele üle minemiseks seadmeid välja vahetama, vaid piisas minimaalsetest täiendustest. Tänu kompaktsemale ühe läätsega optilist pead kasutavale HD DVD mängija struktuurile on võimalik kasutada nii sinise kui ka punase laseri dioode.
Kasutus arvutites
HD DVD mängijaid on võimalik kasutada ka laua- või sülearvutites, mis kasutavad Windows XP, Windows Vista, Mac OS X v10.5 "Leopard", või mõnda Linuxi operatsioonisüsteemi.
2006. aasta novembri lõpus lasi Microsoft turule HD DVD kettaseadme Xbox 360 mängukonsoolile, mis võimaldas sellel HD DVD filme mängida. Müügile toodi seade jaehinnaga 199 USA dollarit. Kaasas oli ka USB 2.0 kaabel konsooliga ühendamiseks. Esimeste kettaseadmetega oli kaasas ka HD DVD-l Peter Jacksoni "King Kong" või "Batman Begins". Alates 25. veebruarist 2008 oli viimane seadme tavahind 129,99 USA dollarit. 23. veebruaril lõpetas Microsoft Xbox 360 HD DVD kettaseadme pakkumise. 26. veebruaril teatas Microsoft Xbox 360 HD DVD lisa kettaseadme järsust hinnalangusest 49,99 dollarini.
Topeltühilduvad kettaseadmed
2007. aastal tõid LG ja Samsung turule eraldiseisva mängija, mis oli võimeline mängima nii HD DVD-d kui ka Blu-ray-kettaid. Kuna seadme hind oli üsna kõrge, siis jäi nõudlus väikeseks. 2008. aasta mais teatasid mõlemad firmad topeltühilduvate kettaseadmete tootmise lõpetamisest.
Mõned arvutitootjad (näiteks HP ja Acer) müüsid arvuteid koos HD DVD/Blu-ray-kettaseadmetega.
HD DVD ja Blu-ray-ketta võrdlus
HD DVD võistles põhiliselt Blu-ray-kettaga. Mõlemad formaadid olid loodud kui edasiarendused DVD-le, mis suudaksid pakkuda kõrgema kvaliteediga video ja heli taasesitust ning suuremat mahutavust video, heli ja arvuti andmete talletamisel. Blu-ray-ketas ja HD DVD kasutavad enamasti samu meetodeid andmete kodeerimiseks. Tänu sellele on heli ja visuaalse kvaliteedi tase neil samaväärne. Erinevuseks on interaktiivsed võimalused, interneti integreerimine, kasutajatugi ja kettaseadme lisavõimalused. Ka andmete mahutavus erineb: kahekihilisele HD DVD-le saab talletada kuni 30 GB andmeid, samas Blu-ray kahele kihile saab paigutada 50 GB andmeid.
Takistus
Takistus on elektrotehnikas füüsikaline suurus, mis iseloomustab juhi omadust avaldada elektrilaengute liikumisele takistavat mõju.
Alalisvoolu korral on juhi takistus arvutatav valemiga: kus l on juhi pikkus meetrites, A ‒ juhi ristlõike pindala ruutmeetrites ja ρ ‒ materjali eritakistus oom-meetrites (Ω•m).
Kui eritakistus on antud ühikuga Ω • mm2/m (nagu harilikult metallide korral), tuleb ka arvutusvalemisse panna ristlõige ruutmillimeetrites.
Alalisvoolutakistust nimetatakse ka aktiivtakistuseks (mis on näivtakistuse komponent).
Vahelduvvooluahelas koosneb takistus ‒ näivtakistus ehk impedants Z ‒ aktiivtakistusest R ja reaktiivtakistusest X. Induktiivsete ahelaelementide reaktiivtakistust nimetatakse induktiivtakistuseks XL ja mahtuvuslike elementide reaktiivtakistust mahtuvustakistuseks XC.
Elektriahela elementi, mille põhiline tunnussuurus on takistus, nimetatakse takistiks.
Elektritakistuse osas eristatakse alalisvoolutakistust ja vahelduvvoolutakistust ehk impedantsi, mis on esitatav kompleksarvu Ż kujul, mistõttu seda nimetatakse ka komplekstakistuseks. Kasutatakse ka keeleliselt ebamäärasemat mõistet näivtakistus.
Elektritakistuse pöördsuurus on elektrijuhtivus. Vahelduvvoolu jaoks on juhtivuse puhul samuti tegemist komplekssuurusega, mistõttu kasutatakse mõistet kompleksjuhtivus.
Elektrilise takistuse puhul kehtib lineaarse kaksklemmi pinge, voolu ja takistuse vahel Ohmi seadus.
Elektriliste suuruste vahel on lineaarsuse tingimus paljudel juhtudel täidetud ideaalilähedaselt. Sama ei saa öelda teiste füüsikaliste protsesside kohta (näiteks pneumaatiliste või veel vähem hüdrauliliste protsesside kohta).
Vaheldusvoolu korral eeldatakse siinuselist pinge ja/või voolu kuju ja objekti lineaarsust kõikide tema parameetrite osas.
Mittesiinuseliste suuruste korral on arvutused elektrilise takistuse kasutamisega teostatavad iga harmoonilise jaoks eraldi.
Alaska laht
Alaska laht asub Vaikse ookeani kirdeosas. Külgneb loodes, põhjas ja kirdes Alaska rannikuga. Rannik on mägine, palju on fjorde.
L'acqua... il fuoco
"L'acqua... il fuoco" on 2003. aasta itaalia film.
Medal "Talvelahing Idas"
thumb|Talvelahing Idas.|200px
Medal "Talvelahing Idas" (saksa keeles Medaille Winterschlacht im Osten 1941/42, ka Ostmedaille) asutati 26. mail 1942 Saksamaal, et tunnustada teenistust Idarindel 15. novembrist 1941 kuni 15. aprillini 1942. Medaleid tehti tsingist või muust metallist. Medali kujundas SS-Unterscharfführer Ernst Kraus.
Medali saamise kriteeriumid
Medali sai iga maavägede sõjamees, kes ajavahemikus 15. novembrist 1941 kuni 26. aprillini 1942 viibis sõjategevuspiirkonnas vähemalt 2 kuud, osales lahinguis vähemalt 2 nädalat või sai haavata. Luftwaffe lendurid pidid medali saamiseks samas ajavahemikus tegema vähemalt 30 lahingulendu.
Panjnad
Panjnad on jõgi Aasias Pakistanis. Algab Sutlej'i ja Trimabi jõe ühinemisel. Suubub vasakult Indusesse.
Christijan Albers
Christijan Albers (sündinud 16. aprillil 1979 Eindhovenis) on Hollandi Vormel 1 sõitja.
Christijan Albers tegi vormel-1 debüüdi 2005. aastal Austraalia GP etapil.
Häältejuhtimine
Häältejuhtimine on muusikas vähemalt kahe meloodia liikumine samas või erinevas suunas.
Samasuunalise häältejuhtimise erikujuks on paralleelne liikumine kvintides või oktavites, mis on klassikalises häältejuhtimises keelatud.
Bewegung (Kontrapunkt) Contrary motion mouvement harmonique
Ukukivi (ohvrikivi)
Ukukivi on pealpool asetseva lohuga suur pae- või raudkivi, millel ohverdati Ukule.
Ukukivi oli ohvrialtariks, kus ohverdati majapidamise edendamise, põllusaagi ja karjaarvukuse suurendamise eesmärgil. Kivi pealmise pinna õõnsusele pandi ohvriannid kas üksikperena või külakaupa. Ukukivi asetses üldjuhul kõrvalises kohas taluaias või koplis.
Adeni laht
thumb Adeni laht on India ookeani osa. Asub Araabia mere lääneosas. On Bab el Mandebi väina kaudu ühenduses Punase merega. Piirneb põhjas Araabia ja lõunas Somaali poolsaarega. Adeni lahe ääres asuvad Jeemen, Djibouti ja Somaalia.
Edivere mõis (Simuna)
Edivere mõis (saksa keeles Eddifer) oli Muuga mõisa karjamõis Simuna kihelkonnas Virumaal, tänapäeva Alekvere küla lähedal Vinni vallas Lääne-Virumaal.
Riikide paremusjärjestus 1992. aasta taliolümpiamängudel
Siin on loetletud 1992. aasta taliolümpiamängudel medaleid saanud riigid medalite järgi arvutatud punktisumma järjestuses.
Meeste 500 meetri kiiruisutamises jagasid hollandlane ja jaapanlane 5.–6. kohta.
Preserv
Preserv on kuumtöötlemata hermeetiliselt pakendatud toode, mis valmib laagerdumise käigus (Tallinna kilud, erisoola heeringas vms).
Zvaniec
Zvaniec (transkribeerituna Zvanets) on küla Valgevenes Homieli oblasti Rahačoŭ rajoonis, Zvanieci külanõukogu halduskeskus. Asula asub oblasti keskusest Homielist 97 ja rajooni keskusest Rahačoŭist 40 kilomeetri kaugusel.
Zvaniecis on põhikool, postkontor, kultuurimaja ja raamatukogu.
Küla juures paikneb Rahačoŭ rajooni kõrgeim punkt (173 m).
Ajalugu
Zvanieci kohal puutusid vanasti kokku Tšernigovi, Turovi, Polotski ja Smolenski vürstiriikide piirid. Sinna püstitati suur kell, mille juures vürstiriikide esindajad XI-XII sajandil kohtusid ja omavahelisi piiritülisid lahendasid. Selle kella järgi on asula ka nime saanud. Küla enda kohta on esimesed kirjalikud teated XVI sajandist.
Aastal 1772 läks Zvaniec esimesel Poola jagamisel Vene impeeriumi koosseisu. Küla hakkas kuuluma Mogiljovi kubermangu ja Rogatšjovi maakonda. Aastal 1824 leidsid seal aset talurahvarahutused. Aastal 1850 hakkas küla läbima Peterburist Kiievisse viiv maantee. Aastal 1880 rajati sinna magasiait. Aastaks 1896 oli seal tegutsema hakanud kihelkonnakool.
Aastal 1958 oli Zvaniec kohaliku sovhoosi keskasulaks. Aastal 1968 püstitati küla keskele skulptuurikompleks, mälestamaks Teise maailmasõja lahingutes ja partisanivõitluses hukkunud küla elanikke, keda oli 178.
Baffini laht
thumb|Baffini laht Baffini laht (inglise Baffin Bay) on Põhja-Jäämere osa, mis piirneb idas Gröönimaaga, edelas Baffini saarega ja loodes Ellesmere'i saarega. Sügavus kuni 2100 meetrit. Valitseb külm kliima. Isegi suvel on lahes triivjääd, ka on palju jäämägesid.
Sootaguse mõis (Simuna)
Sootaguse mõis (saksa keeles Fichtenthal) oli Lasinurme mõisa karjamõis Simuna kihelkonnas Virumaal, tänapäeva Sootaguse küla lähedal Väike-Maarja vallas Lääne-Virumaal.
Venemaa luuretegevus Eestis
Venemaa luuretegevus Eestis on ülevaade Venemaa Föderatsiooni välisluure, sõjaväeluure, tehnilise luure ja vastuluureasutuste avalikuks saanud Eesti vastu suunatud teabekogumis- ja mõjutusoperatsioonidest.
Luuretegevuses Eesti vastu osalevad:
1995. aastal avaldas ajakiri Luup endise NSV Liidu RJK Esimese Peavalitsuse Taani ja Suurbritannia residentuuri residendi asetäitja Oleg Gordijevski hinnangu "Kuidas võiks olla Vene välisluure residentuur Tallinnas üles ehitatud?"
Venemaa SFNV ja Nõukogude Liidu poolt läbi viidud varjatud ja salajast andmekogumist Eesti Vabariigi territooriumil ja Eesti Vabariigi suhtes aastail 1918–1941, vaata Nõukogude Liidu luuretegevus Eestis.
Sauerland
right|thumb|Sauerlandi mäed thumb|Sauerland, [[Nordrhein-Westfalen, Saksamaa]]
Sauerland [ˈzaʊɐlant] on künklik maapiirkond, mis laotub enamikus Nordrhein-Westfaleni kaguosas, ositi raskelt metsane ja peale suurte orgude hõredalt asustatud. Nendel põhjustel valiti see Saksamaal esimeseks kohaks, kuhu taasasustada euroopa piison (pürg).
Sauerland on Nordrhein-Westfaleni suurim turismipiirkond, kus eriti harrastatakse mägiratta- ja jalgrattasõitu ning veesporti ning nauditakse puhkust maalilises ümbruses. Winterbergi linn ja Skiliftkarussell Hochsauerlandkreisis on suur talispordikuurort.
Etümoloogia
Nime Sauerland on esmamainitud 1266. aasta ametlikus dokumendis kui Suderland. Pärast 1400. aastat hakkas d-täht nimest kaduma. Seetõttu on Sauerland = lõunapoolne paik kõige veenvam tähendus, vastupidi teooriale, et Sauer on saksakeelsest sõnast sauer tähendusega hapu ('vilets', 'vaene' pinnas). Keeleliselt sarnaneb suder- vanasaksikeelse sõnaga sûðar (lõunapoolne).
Ajalugu
Enne 1800. aastat oli Sauerlandi lääneosa Altenal põhineva Marki krahvkonna osa; idaosa kuulus Arnsbergi krahvkonda, hiljem tuntud kui Vestfaali hertsogkond, ja see kuulus Kölni kuurvürstkonnale ja peapiiskoppidele. Limburgi hertsogkond kattis väga väikese ala Lenne jõe orus. Pärast Napoleoni sõdu sai ala Preisimaa osaks ja kuulus uude Vestfaali provintsi. Pärast teist maailmasõda liideti Vestfaal uue Nordrhein-Westfaleni liidumaaga. Täna kuulub Sauerland Märkischer Kreis, Olpe ja Hochsauerlandkreis kreisidesse. Hesseni Waldeck-Frankenbergi kreisi lääneosa loetakse ka Sauerlandi kuuluvaks selle geomorfoloogilise, samuti sotsiaal-kultuurilise sarnasuse tõttu, ning terava kontrasti tõttu ülejäänud külgneva Hesseni maastikuga.
Geograafia
thumb|right|550px|Sauerlandi kaart, kus on näidatud kreisi- ja vallapiirid (roheline), samuti jõed, veehoidlad ja järved (sinine) thumb|left|[[Biggesee Olpe ja Attendorni vahel]] thumb|left|[[Sorpe veehoidla Hochsauerlandkreisis]]
Läänes ulatub küngastik Bergisches Landi, lõunas Siegerlandi ja kirdes Teutoburgi metsa. Peamised jõed Sauerlandis on Ruhr ja Lenne. Mitu tehisjärve on loodud väiksematele jõgedele paisude ehitamisega vee kogumiseks Ruhrimaale, suurimad on Möhnesee ja Biggesee. Ehkki Sauerlandi kõrgeim tipp on Langenberg (843 m) Olsbergi lähedal, on kõige tuntum tipp, mis on tuntud lähedal asuvate suusarajatiste, ilmajaama ja vaatetorni poolest, pisut madalam Kahler Asten (842 m) Winterbergi lähedal. Nii Langenberg kui ka Kahler Asten on Rothaargebirge tipud.
Paisud ja veehoidlad (järved)
Sauerlandis on 6 veehoidlat.
Geoloogia
Sauerland on osa Reini Kiltkivimäestikust (Rheinisches Schiefergebirge), sealhulgas Bergisches Land, Westerwald, Siegerland ning Reini oruga eraldatuna Eifel, Hohes Venn ja Hunsrück. Rheinisches Schiefergebirge allutati karboniajastu hertsüünia orogeneesis kurrutusele ja murrangule ning erodeeriti permiajastul peneplaaniks. Tektooniline tõus tänapäevaseks madalaks mäestikuks algas umbes 500 000 aastat tagasi ja kestab siiani.
Enamik Sauerlandi aluspõhja kivimitest pärineb kesk- ja ülemdevoniajastust, mil see oli marginaalse ja madala merepinna all. See on tähendanud, et kildad, liivakivid ja grauvakid on Sauerlandi kõige levinumad kivimitüübid. Mõnes piirkonnas on ülekaalus muistse rifi ääres olevad lubjakivid ja esineb karsti. Sauerlandis leidub koopaid, eriti põhjaosas, suurimad koopad asuvad Attendornis ja Balves. Mõnes Sauerlandi piirkonnas põhjustab plii-tsingi-hõbeda-maagi olemasolu märkimisväärset kaevandustööstust, mille keskmeks oli Meggeni linn. Selles piirkonnas kestis kaevandamine pea 20. sajandi lõpuni, täna Sauerlandis aktiivset kaevandamist ei toimu. Sauerlandi liivakivi, grauvakki ja kvartsiiti ning vähemal määral lubjakivi kaevandatakse veel mitmetes karjäärides. Mõni neist koobastest on nüüd turistidele tagasihoidlikeks vaatamisväärsusteks.
Linnad ja vallad
thumb|[[Balve kesklinn, 2007]] thumb|[[Altena loss|Loss ja Lenne jõgi Altenas, 2005]] thumb|[[Schmallenbergi kesklinn, 2010]]
Sauerlandi suurim linn on Iserlohn; teised suuremad linnad on Lüdenscheid ja Arnsberg. Meschedes on klooster. Veel üks klooster on Bestwigis.
Majandus
Osa Sauerlandist, eriti suured orud loodeosas, kujutab endast vana tööstuspiirkonda. Rauamaagi kättesaadavus ning puidu ja vee rohkus võimaldasid rauatootmist juba ammu enne Ruhrimaa industrialiseerimist ja kivisöe kaevandamist. Täna on säilinud vaid mõned jäänukid kunagisest rasketööstusest; traaditootmine on Altenas endiselt oluline ja paljud väikesed tehased hõivavad endiselt vanu tööstuspiirkondi. Warsteiner on Saksamaa suurim eraomandis olev õlletehas.
Turism
thumb|Keisrikamber [[Decheni koobas|Decheni koopas Iserlohnis]]
Sauerlandist on saanud populaarne turismipiirkond, mis meelitab palju külastajaid Ruhrimaalt ja suhteliselt lähedasest Hollandist. Metsad ja maalilised väikelinnad on matkajatele ja väljas sportimiseks atraktiivsed. Sauerlandi piirkonnas on üle 30 000 km tähistatud matkaradu, mida hooldab Sauerlandi matkaühing (SGV). Mõnel linnal on hea õhukvaliteedi ja ergutava kliima tõttu tiitel Bad (Spaa). Talisport on Sauerlandis populaarne. Bobikelgurada Winterbergis on Saksamaal laialt tuntud, samuti suusahüppetorn Willingenis. Sauerlandis on ka populaarne lõbustuspark Fort Fun.
Balve koobas on üks suuremaid eelajaloolisi koopaid Euroopas ja see asub Balves. Suurim ligipääsetav lubjakivikoobas väljaspool Alpe on Attendornis.
Lawrence Kohlberg
Lawrence Kohlberg (25. oktoober 1927 Bronxville New York – 19. jaanuar 1987 Boston) oli ameerika psühholoog, Chicago ja Harvardi ülikooli õppejõud (haridus- ja sotsiaalpsühholoogia professor).
1958. aastal avaldas Lawrence Kohlberg uurimuse, mis haakus nii positivistide kui ka biheivioristidega – esitades moraalse arengu teooria, milles olid ühendatud teaduse ja moraalsed väärtused ning mis põhines kognitiivsel põhjendatusel (s.t mitte käitumisel).
Kohlbergi ideed põhinevad šveitsi arengupsühholoogi Jean Piaget' töödel, olulist tähelepanu moraalse arengu teooria väljatöötamisel pööras ta Sokratesele. Carol Gibb Hardingu meelest olevat Kohlberg Sokratese lugenud nende väheste inimeste hulka, kes on saavutanud tema teooria kohaselt VI arenguastme.
Kohlbergi moraalse arengu teooria väidab, et moraalne põhjendamine, mis on eetilise käitumise aluseks, omab 6 eristatavat arengutaset, millest iga järgmine vastab moraalsetele dilemmadele adekvaatsemalt kui eelmine. Et mõõta taset, millel inimene moraalselt opereerib, töötas Kohlberg välja rafineeritud intervjuu-protsessi. Selles esitatakse hüpoteetilisi situatsioone, milles esineb moraalne dilemma. Inimese vastused dilemmale ja esitatud põhjendused määravad, millisel moraalse arengu etapil inimene asub.
Kohlbergi moraalse arengu teooria
Kohlberg märkas, et lapsed läbivad kasvades teatud moraalse arengu etappe viisil, mis talle tundus hämmastavalt sarnane Piaget' hästituntud kognitiivse arengu etappidega. Oma tähelepanekud ja katsed laste ja täiskasvanutega üldistas ta oma moraalse arengu teooriaks, milles ta väitis, et inimesed arenevad ühelt moraalse arengu etapilt teisele ühesugusel viisil, ilma etappide järjekorda muutmata ning etappe vahele jätmata. Etappide näol on tegemist kvalitatiivselt erinevate mõtlemise ning probleemide lahendamise viisidega.
Kohlbergi teooria esimesed 5 etappi on leidnud kinnitust hilisemates longituud- ja kultuuridevaheliste uuringutes,, samuti kultuuridevahelistes uuringutes, mis on läbi viidud Türgis, Taiwanil, Yucatanil, Hondurases, Indias, Ameerika Ühendriikides, Kanadas, Suurbritannias ja Iisraelis.
Kohlberg on väga populaarne. 20. sajandi väljapaistvamatest psühholoogidest oli Kohlberg 16. kohal psühholoogiaõpikutes tsiteerituselt ning 30. kohal üldiselt tsiteerituselt (Haggbloom et al. (2002); The 100 Most Eminent Psychologists of the 20th Century. Review of General Psychology, 6, 139-152).
Üks tema tuntumaid kriitikuid oli ta õpilane Carol Gilligan.
Patrick Friesacher
Patrick Friesacher (sündinud 26. septembril 1980 Wolfsbergis Kärntenis) on Austria vormel 1 sõitja.
Patrick Friesacher tegi vormel 1 debüüdi 2005. aastal Austraalia GP etapil.
Gauja rahvuspark
Gauja rahvuspark on (läti keeles Gaujas nacionālais parks) on Läti suurim ja vanim rahvuspark.
Gauja rahvuspark asutati 14. septembril 1973, kuid turistid hakkasid sealkandis käima ja sealset maastikku imetlema juba 19. sajandil. Seda kohta nimetati Liivimaa Šveitsiks. Tänapäevaks on rahvuspark kujunenud ühtlasi tähtsaks turismi- ja õppekeskuseks. Mõned haruldaste loomadega asustatud väiksemad alad on külastajatele suletud, kuid suurem osa rahvuspargist pakub külastajatele jalutamisvõimalusi, auto- ja jalgrattateid, ratsutamisradu jne.
Loodusgeograafiline kirjeldus
Gauja rahvuspargi keskus asub Siguldas. Lisaks Siguldale ja Cēsisele jääb rahvusparki veel Līgatne linn. Pargi alale jääb mitmeid suuri linnu ja asulaid (peale eelnimetatud Cēsis, Sigulda ja Līgatne veel Ragana, Straupe, Priekuļi, Liepa jt), palju vanu mõisaid, teisi ajaloolisi ja looduslikke vaatamisväärsusi. Eraldi kirjeldamist väärivad Gauja sügavates orgudes voolavad lisajõed, rahvuspargi juurde kuuluvad imelised järved, kuid ka Gauja jõgi ise. Gauja jõgi on Läti kõige pikem jõgi ning see on ainus suur jõgi Lätis, mille algus ja lõpp on Läti piirides. 460 km pikkusest jõest voolab 1/5 läbi pargi ning see osa on vaieldamatult kõige maalilisem. Selles osas voolab Gauja läbi laia iidse oru, mis on eelnimetatult 1–2,5 km laiune ning oru maksimumsügavuseks on Siguldas kuni 85 meetrit, millesse lõikub rohkesti jäärakuid ja lisajõgesid. Jõesängi muutumiste tõttu on moodustunud palju soote. Enamik neist on kaotanud ühenduse emajõega, täis kasvanud või kasvamas. Paljud aga ühinevad jõega uuesti suurvee ajal. Suuremad soodid rahvuspargi alal on Tītmani ning Muižnieki Līgatne juures. Mõnel korral on Gauja rajanud uue voolutee läbi kunagiste sootide. Rahvuspargi maa-alale jääb arvukalt järvi, millest kõige suurem on Ungursi järv ehk Rustegsi järv (394 ha). Peale selle tasub nimetada veel Araiši, Raiskumsi, Auciemsi ja Vaidava järve. Järved paiknevad enamasti jõe ülem- ja keskjooksul.
Tähtsaimad pinnavormid
Gauja jõe liivakivist kaldad moodustavad veidraid vorme ja rünkaid ning neis olevatest arvukatest koobastest on mõned moodustunud juba eelajaloolistel aegadel ning üleujutuste tagajärjel. pisi|Gutmani koobas 2014. aastal Siguldas Turaida lähedal asub ka Baltimaade koobastest ruumalalt suurim Gūtmani koobas, mille kõrgus on 10 m, laius 12 m ja sügavus 18,8 m. Silmapaistev kaitsealune geoloogiline objekt on ta ka koopa seina peale tehtud kirjade poolest, millest vanimad pärinevad aastatest 1668 ja 1677. Läti ebatavalisimaks koopaks peetakse Lielā Ellītet (Suur Põrgu), mille kaljukaar on ainus omataolise vormiga looduslik liivakivimoodustis. Tänaseni on koobas eriline: koopa sissepääsu juures on nukid, nišid, õõnsused. Gauja rahvuspargis asub umbes kaks kolmandikku kogu Läti territooriumil asuvatest koobastest. Gauja, Amata ja Brasla jõgede nagu ka väiksematel jõekeste ning ojade kallastel asuvad kõige tähelepanuväärsemad Devoni ajastu petroloogilised paljandid, mis on rahvuspargi üheks suurimaks uhkuseks. Samuti leidub palju liivakivi järsakuid, -kaljusid, -koopaid ja dolomiidipaljandeid. Kõige paremini on näha neid liivakivipaljandeid Gauja jõel paadiga sõites. Jõe kaldaid kaunistavatest devoni liivakivipaljanditest on atraktiivseimad Zvārte ja Ērglu paljand. Ērglu ehk Kotka paljandi kõrgus ulatub 22 meetrini. Kaljul on palju murenemiskohti, täheldatud on ka mitmete plokkide nihke ja lihke tekkeohte. Sinna on rajatud ka matkarada ja vaateplatvorm. Gauja kõrgeim liivakivipaljand on aga hoopis Cēsise ja Lîgatne vahelisel jõelõigul asuv Kûku paljand, mille kõrgus ulatub 43 meetrini.
Gauja piirkond pole kuulus mitte üksnes ilusa looduse, vaid ka suure talispordikeskuse poolest. Looduspargiga tutvumine hobuse peal või süstaga piki jõge sõites on muutunud populaarseks. Eriti ilus on süstamatk, mis algab Cēsisest ning kulgeb lõunasse, Āraiši järve ning Zvārte ja Ergli kalju poole.
Elustik
pisi|Gauja rahvuspargi taimestik Vaid ürgorgu suubuvail arvukail jäärakuil ja oruveerudel kasvab üsnagi looduslikus seisus mets. Metsasuselt jääb lätlaste rahvuspark alla Lahemaale, kus metsamaastik on valitsev. Gauja rahvuspargis katab mets pisut alla poole kaitsealast ehk ligikaudu 47%, kuid tegemist on omapärase laialehisemetsaga, kus majesteetlik tamm on silmapaistval kohal. Ligatne lähistel uhtorgudest liigendatud tasandikul valitsevad männikud, peamiselt küngastel ja orunõlvadel leidub tumedaid varjulisi kuusikuid. Siin-seal kasvavad valgetüvelised kasesalud endistel põllumaadel. Jõgede ääres kohtab halli ja musta leppa, mis kasvavad rahvuspargis jõudsalt.
Gauja rahvuspargi taimestik nõuab eraldi käsitlemist. Eriti massiliselt võib näha maikellukest, kullerkuppu, tulikat, angerpisti, mitut liiki sõnajalgu, mürgist hundimarja, kurekella, liivikuil paiselehte jt. Pargis on loetletud kasvavat umbes 900 liiki taimi. Rahvuspargi loomariik on samuti mitmekesine ja rohkearvuline. Seal elutseb vähemalt 200 selgroogset, sealhulgas 6 liiki kahepaikseid, 5 liiki roomajaid, ligikaudu 200 liiki linde ja 48 liiki imetajaid. Rahvuspark on paljude lindude meelispesapaik. Tihedais põõsais ja põlispuude õõnsustes elutseb hulgaliselt rähne, kakulisi ja tihaseid. Sageli võib kohata Lätis muidu haruldasi linde, näiteks roherähni või väikest kirjurähni. Näeb ka hallrähni.
Kultuuri- ja ajaloomälestised
Pargis on üle 500 ajaloo- ja arhitektuurimälestise. Nende hulka kuuluvad järgmised tähtsad kultuuriloolised paigad: pisi|Turaida piiskopilinnus Gauja rahvuspargi kuulsus kasvab aastast aastasse. Räägitakse, et juba 1980. aastal käis pargis ligi 2 miljonit inimest. Samas ei jõuta iga külalise üle arvet pidada, sest enamus teid on lahti igaühele. Park loodi küll inimeste jaoks, kuid seda tuleb ka inimeste eest kaitsta. Tänapäeval kasutatakse rahvuspargi edelaosa peamiselt riialaste puhkekohana, kirdeosa on rangemini kaitstud.
Home Room
"Home Room" on 2002. aasta USA mängufilm, mille režissöör on Paul F. Ryan.
Film räägib koolitulistamisest, mille tagajärjel saab surma 9 õpilast ja 1 raskelt haavata.
Peaosi mängivad Erika Christensen, Busy Philipps ja Victor Garber.
Novi Pazar
Novi Pazar (serbia keeles Нови Пазар) on Serbia edelaosas asuv linn.
Doŭsk
Asulas on keskkool, muusikakool, kultuurimaja, kolm sidejaoskonda ja kaks raamatukogu. Doŭsk asub suurte maanteede ristumispaigas, seega asub seal mitmeid teeninudettevõtteid (kaks kohvikut, restoran, võõrastemaja). Doŭski lähistel on savilademed, neid kasutab ära sealne tellisevabrik. Tööstusettevõtetest on seal veel piimakombinaat ja asfaltbituumeni tehas, agrolinnake on põllumajandusliku Doŭski eksperimentaalbaasi keskasulaks. Vaatamisväärsuseks on sealne aastal 1864 valminud õigeusu kirik.
Ajalugu
Aastal 1772 läks Doŭsk esimesel Poola jagamisel Vene impeeriumi koosseisu. Küla hakkas kuuluma Mogiljovi kubermangu ja Rogatšjovi maakonda. Aastast 1836 pärinevad esimesed teated sealsest kirikust. Aastal 1850 hakkas küla läbima Peterburist Kiievisse viiv maantee.
Aastal 1859 oli alev Turtšeninovide valduses. 1860. aastal toodi Doŭskisse kui ristmikul asuvasse külla üle seni Jamnajes asunud hobupostijaam. Aastal 1864 ehitati vana kirikuhoone asemele uus kirik, mis muutis Doŭski varasema Małaškavičy asemel kohaliku kihelkonna keskuseks. Aastal 1876 ajati asulasse suhkruvabrik, aastal 1879 asusid seal kruubiveski ja magasiait.
Düü
Düü ehk turbamuda on orgaanikarikas pruunikasmust soosete (järvemuda), mis enamikus koosneb detriidist (valdavalt taimeosistest) ja nendega seostunud rauasooladest. Düü sisaldab rohkesti humiinaineid, eriti -happeid.
Düü on düstroofsetele järvedele iseloomulik sete.
Jaak Lutsoja
pisi|Jaak Lutsoja 2. mail 2013 Vanalinna Kirjandusklubis [[Eia Uusi raamatu "Minu Prantsusmaa" esitlusel akordionit mängimas]] Jaak Lutsoja (sündinud 18. mail 1971) on eesti akordionist ja muusikapedagoog.