cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Veebisait
Tarkvara
Veebisaidi sissetulekuallikaks muutmine on veebiarendajate ja veebisaidiomanike hulgas levinud praktika. Veebisaidi äriks kujundamiseks on mitu meetodit, mis jagunevad peamiselt kahte rühma, nagu allpool kirjeldatud.
Sisul põhinevad veebisaidid
Mõned veebisaidid teenivad raha, müües oma saidil reklaampinda, kas otse või reklaamivõrgustike kaudu.
Toodetel või teenustel põhinevad veebisaidid
Mõned veebisaidid teenivad raha, pakkudes müügiks tooteid või teenuseid. Internetipoodide puhul saab tooteid või teenuseid osta otse veebisaidilt, sisestades krediitkaardi või muu makseviisi informatsiooni maksevormi. Kuigi enamik selliseid saite on füüsiliselt eksisteerivate poodide üks ligipääsuvõimalusi, on üha sagedamaks nähtuseks muutunud saidid, mille kaudu müüdavad tooted on kättesaadavad vaid internetis.
Veebisaidid võivad tulu teenida ka kahte eelmist viisi kombineerides. Näiteks võib veebioksjonisait küsida raha toote müümiseks, samal ajal kolmandate isikute reklaame kuvades, suurendades sissetulekut veelgi.
Veebisaitide tüübid
Veebisaite saab jagada kahte laia kategooriasse: staatilisteks ning interaktiivseteks. Interaktiivsed saidid on osa Web 2.0 saitide kommuunist ning võimaldavad suhtlust saidi omaniku ja külastajate vahel. Staatilised saidid esitavad infot, kuid kasutajatega ei suhelda otseselt.
Veebisaitide variatsioone on palju, millest igaüks keskendub kindlat tüüpi sisule või otstarbele, ning neid saab mitmeti klassifitseerida. Mõned sellised klassid on järgmised:
Mõni veebisait võib kuuluda ühte või mitmesse kategooriasse. Näiteks võib ärisait reklaamida ettevõtte tooteid ja samal ajal pakkuda kasutajatele informatiivseid dokumente. Ülalnimetatutele lisandub palju alamkategooriaid. Näiteks võib pornosait olla üks veebipoe liik, pakkudes müügiks juurdepääsu kogu veebisaidi sisule. Teise näitena on fännisait üks kuulsuste saitide alamliike.
2009. aasta veebruaris avaldas Netcraft, 1995. aastast saati veebi kasvu jälginud interneti uurimisega tegelev ettevõte, et eksisteerib 215 675 903 veebisaiti, millel on domeeninimi ja sisu. 1995. aasta augustis oli selliseid nime ja sisuga veebisaite 18 000.
Auhinnad
Maailma parimaid veebisaite hindavad ja tunnustavad näiteks Webby Awards, Favourite Website Awards, Interactive Media Awards ja WebAwards.
Emil Loteanu
pisi|Emil Loteanu (1972) Emil Loteanu (6. november 1936 Clocușna – 18. aprill 2003 Moskva) oli Moldova filmilavastaja ja kirjanik.
Võhandu jõgi
Võhandu jõgi on pikim täies ulatuses Eesti territooriumil asuv jõgi. Ta algab Saverna külas ja suubub Võõpsu lähedal Lämmijärve. Võhandu jõe pikkus on 165 km ja jõgikonna pindala 1402 km². Vagula järvest ülesvoolu kannab ka nime Pühajõgi ja alamjooksul Voo jõgi.
Aastal 1963 moodustati Võhandu jõe ürgoru kaitseala, kus asuvad mh jõe liivakivipaljandid (kohalikus keeles kutsutud ka taevaskodadeks), millest kõrgeim on Viira veskimüür. 2005. aastal moodustati ka Võhandu jõe hoiuala.
Kirjeldus
Võhandu jõe parempoolsed lisajõed on Sirvaste oja, Kokõ oja, Pühäjõgi, Kärgula oja, Jaaskaoja, Rõuge jõgi, Koreli oja, Iskna jõgi, Palumõisa oja, Pahtpää jõgi, Mädajõgi ja Varesmäe oja. Vasakpoolsed lisajõed on Parisuu oja, Karioja, Virosi oja, Toolamaa oja. Suurimad paisjärved on Leevaku paisjärv ja Räpina järv.
Kohapärimus ja rahvausund
Pühaks peetud Võhandu jõgi on suulises pärimuses seotud äikesejumala Piksega. Johann Gutslaff esitas oma 1644. aastal Tartus ilmunud teoses "Kurtzer Bericht und Unterricht Von der Falsch-heilig genandten Bäche in Lieffland Wöhhanda" ("Vääralt pühaks peetud Võhandu jõest Liivimaal") Erastvere talupojalt, piksepapilt Vihtla Jürgenilt kirja pandud Pikse palve, millega kohalik maarahvas palus suurel ristipäeval härga ohverdades äikesejumalalt Pikselt lepitust ja leevendust põuale, mis algas pärast seda, kui püha jõe peale Osula veski ehitati:
pisi|Pikse palve Gutslaffi raamatus "Voda Picker! Herja anname palvus katte sarve kahn ninck nelli shörre kahn, kündi perrast, külvi perrast, ölje vast, terra kuld. Toucko mujo musto pilvi suhre soh, körkin kondo, laja lahne pähle. Simmasse ilma, messi hohk meile kündjalle, külvjalle. Pöha picken, häja meye pöldu hüvvä ölje allan, ninck hüvvä päh otzah ninck hüvvä terri sisseh."
Seotust piksejumalaga kinnitavad ka 1939. ja 1957. aastal Räpina kihelkonnast kogutud pärimusteated:
Võhandu jõgi kirjanduses
Võhandu jõgi on Aino Kallase jutustuse "Püha jõe kättemaks" keskne tegevuskoht. Lugu räägib sellest, kuidas Sõmerpalu mõisnik laseb veskiehitajal Adam Dörfferil Arnstadti linnast Võhandu jõele veski ehitada ja mis lõppeb sellega, kuidas kohalik rahvas veski hävitab. Tõnn Sarv on Johann Gutslaffi ja Aino Kalda teostele tuginedes kirjutanud novelli "Müüdi sünd".
Tammiku (Kose)
Tammiku on küla Harju maakonna Kose valla loodenurgas.
Külas asus Tammiku mõis.
Küla kagunurgas asub arheoloogiamälestiseks arvatud asulakoht ja mitu kaitsealust kultusekivi.
Küla põhjaosa kuulub Nabala-Tuhala looduskaitseala koosseisu.
Soo-tähthein
Soo-tähthein (Stellaria palustris) on taimeliik nelgiliste sugukonna tähtheina  perekonnast.
Kuni 35 cm kõrge taim püstise neljakandilise harunenud varrega. Lehed varrel kuni 4 cm pikad, kitsad, süstjad, vastastikku asetsevad. Õied valged, kroonlehe ots vähemalt pooleni lõhestatud. Õitseb maist oktoobrini. Kogu taim veidi hallikasroheline.
Sarnane liik on oras-tähthein, kuid viimasel on kogu taim erkroheline, vars pehme, kroonlehtede lõhestatus väiksem. Samuti erinevad liigid kasvutingimuste poolest: oras-tähthein kasvab mõõdukalt niisketel, soo-tähthein märgadel niitudel ja teistel soistel aladel.
Ōita
thumb|250px thumb Ōita (jaapani keeles 大分) on linn Jaapanis, Ōita prefektuuri keskus. Asub Vaikse ookeani Beppu lahe kaldal.
Linnas on keemia-, elektroonika-, terase- ja farmaatsiatööstuse ning laevaehituse ettevõtted.
Vagargals
Vagargals on küla (mazciems) Lätis Talsi piirkonnas Lauciene valla kirdeosas.
Küla jääb valla keskusest Laucienest 10,5, piirkonna keskusest Talsist 22 ja Riiast 123 kilomeetri kaugusele.
Tegumood
Tegumood ehk geenus on pöördsõna morfoloogiline kategooria, mis näitab tegevussubjekti vahekorda grammatilise subjektiga (alusega).
Eesti keel
Eesti keeles on tegumoe kategoorial kaks liiget: isikuline tegumood ehk personaal ja umbisikuline tegumood ehk impersonaal.
Välislingid
Eesti keele käsiraamat / tegumood
Eesti kaitsevägi
Eesti kaitsevägi on Eesti kaitsejõudude tegevteenistuses olev regulaarvägi ja Eesti kaitsejõudude olulisim osa, mis on valitsuse alluvuses olev riigivõimu asutus kaitseministeeriumi valitsemisalas.
Ajalugu
Poliitilised eeldused Eesti rahvusväe loomiseks avas 1917. aastal Venemaal toimunud Veebruarirevolutsioon. Tänu kiirele ja energilisele asjaajamisele said eesti liidrid 1917. aasta aprillis loa eesti päritoluga sõjaväelaste koondamiseks kodumaale. 1917. aasta novembris otsustas Eesti Sõjaväelaste Ülemkomitee koondada üksikud rahvusväeosad Eesti Diviisiks, mille ülemaks valiti suurte juhtimiskogemustega alampolkovnik Johan Laidoner. 24. veebruaril 1918 kuulutas Eesti Päästekomitee seadusliku rahvaesinduse – Maapäeva – nimel Eesti iseseisvaks vabariigiks, kuid 1918. aasta veebruaris algas Saksa okupatsioon ja vastmoodustatud Eesti rahvusväeosad saadeti okupatsioonivõimude korraldusel laiali. Lubati moodustada ainult 3000-meheline Tallinna Omakaitse. 11. novembril 1918 alistus Saksamaa lääneliitlastele ja Tallinnas asus taas tegevusse Ajutine Valitsus, mille reaalseks toeks oli kindral Põdderi juhitud Kaitseliit. 12. novembril 1918 otsustas Ajutine Valitsus luua ka regulaarsõjaväe, mille juhtorganiks oli Eesti Diviisi Staap kindral Larka juhtimisel. 28. novembril tungisid Punaarmee väeosad üle Narva jõe ja algas Eesti iseseisvuse kaitseks Eesti Vabadussõda. Vabadussõja lõpuks oli Eesti sõjaväes 85 000 meest, kellele vahetu reservi moodustasid 32 000 sõjaliselt koolitatud kaitseliitlast. Kaitseliidus tervikuna oli üle 100 000 mehe. Võiduka Vabadussõja Venemaaga lõpetas 2. veebruaril 1920 sõlmitud Tartu rahu, millega Nõukogude Venemaa tunnustas Eesti riiki selle etnilistes piirides ja loobus igaveseks kõigist pretensioonidest Eesti territooriumile. Vabadussõda nõudis ohvriks 5000 eesti sõjaväelase elu. Pärast Vabadussõda säilis Eesti riigikaitse struktuur laias laastus muutmatuna, seades eesmärgiks saada moodsa lääneliku väikeriigi armeeks. Eesti sõjaväe väljaõpe viidi kooskõlla Euroopa põhimõtetega. 1928. aastal loobus Eesti kaheaastasest ajateenistusest ja venepärastest väeüksuste nimetustest (rood, polk) mindi üle euroopalikele nimetustele (kompanii, rügement). 1928. aastal kehtestati "Kaitseväe organisatsiooni ja koosseisude seadluse, mis määratles Eesti kaitseväe rahuaegse organisatsiooni.
Teise maailmasõja eelõhtul oli Eesti sõjaväes 1500 ohvitseri, 2400 kaadriallohvitseri ja 12 000 ajateenijat. Väljaõpetatud reserv küündis 147 000 meheni, kellest 43 000 olid kaitseliitlastena pidevas treeningus. Olude sunnil sõdisid eestimaalased Saksa Wehrmachti, Relva SSi, Soome sõjaväe või Nõukogude Liidu Punaarmee mundris. Pärast seda, kui sügisel 1944 asendus Saksa okupatsioon Eestis Nõukogude okupatsiooniga, hajusid tuhanded eestlased metsadesse ja jätkasid sissisõja taktikaga vastupanu. Alles 1950. aastatel suutsid Nõukogude okupatsioonivõimud massterrori abil murda metsavendade vastupanu, kasutades selleks vastupanuliikumise (metsavendluse) toetusbaasi – maaelanike massideporteerimist ning NKVD hävitusagente ja sõjalisi operatsioone.
Kaitseväe taasloomisel tuli esmalt ära kasutada Nõukogude Armeest saadud kogemused, aga samuti hakati juhtivate ohvitseride initsiatiivil uurima ja võimalust mööda rakendama 1930. aastail Eesti Kalitseväes ja Eesti Sõjaväes kehtinud määrustikke ning terminoloogiat. Oma sisendi andsid muuhulgas Teise maailmasõja päevil Saksa ja Soome sõjaväes teeninud endised vormikandjad. Suur puudus oli haritud ja kogenud ohvitseridest ning vanemallohvitseridest. Riviohvitsere hakati esmalt vabatahtlikest (kel polnud sageli kõrgharidust, kuid kes olid läbinud ajateenistuse) kiirkorras ette valmistama mõnekuulistel Peastaabi Ohvitseride Kursustel, mis toimusid veel kuni 1990. aastate lõpuni. 1990. aastate keskpaiku avanes võimalus suunata mitmeid tulevasi ohvitsere ja allohvitsere õppima Soome kaitseväe õppeasutustesse, hiljem ka lääneriikidesse. Samuti käivitati kaadriohvitseride ja -allohvitseride nõuetekohaseks ettevalmistamiseks vajalikud õppeasutused Eestis.
Suur puudus oli kaitsejõudude algusaastatel ka relvastusest, tehnikast ja varustusest. Esimene suurem partii vene süsteemis automaatrelvi, kuulipildujaid ja granaadiheitjaid saadi Rumeeniast ja Hiinast. Tehnikana kasutati algul peamiselt lahkuvalt Vene armeelt üle võetud transpordivahendeid, kuid peagi saabusid esimesed militaarsõidukid ka abi korras lääneriikidest, eriti endise Ida-Saksamaa varudest.
Juhtimine ja ülesehitus
Kaitseväge juhib kaitseväe juhataja. Kaitseväe juhataja on ühtlasi kaitsejõudude (kaitsevägi ja Kaitseliit) juht. Kaitseväe juhataja nimetab ametisse valitsus kaitseministri ettepanekul.
Praegune Kaitseväe juhataja on kindral Martin Herem.
Isikkoosseis
Ajateenistusse võetakse nõuetele vastavaid kodanikke vanuses 18–27 eluaastat. Teenistuse kestus kaitseväes on 11 või 8 kuud, sõltuvalt teenistusse kutsumise ajast (ja vastavalt sellele ka hilisemast ametikohast). Ajateenistuses omandatakse reservväelasele vajalikud teadmised ja oskused ning ollakse samas vähesel määral valmiduses esmaseks riigikaitseks. Aastas suudetakse tegevteenistusse võtta 2700–3000 ajateenijat (umbes 40% kõigist kutsealustest).
Riik saab sõja korral teenistusse kutsuda 270 994 inimest.
Kaitseväe struktuur
Kaitseväe juhataja vahetus alluvuses on järgmised struktuuriüksused :
Tegevus ja väljaõpe
pisi|Eesti ajateenijad rivis 2014
Sõjaline ettevalmistus ja haridus
Kaadrisõduritel tuleb tavaliselt läbida kaadrikaitseväelase baaskursus.
Kaadriallohvitseri kutse on võimalik omandada Kaitseväe Lahingukoolis, kus antakse ettevalmistust vanemallohvitseridele. Soovitatav ja autoriteeti andev on eelnevalt nooremallohvitseri kursuse läbimine väeosas. Hiljem osaletakse täienduskursustel.
Õppused
Kaitseväe rahuaegsed suuremad õppused korraldatakse tavaliselt ajateenistuse, välisoperatsioonide või reservväe õppetsüklitest lähtuvalt. Korraldatav suurim regulaarne õppus on Kevadtorm.
Ühisõppused NATO vägedega
pisi|Eesti jalaväelased õppusel Steadfast Javelin II 2014 Igal aastal toimuvad kolme Balti riigi ja USA vahelised vastuvõtva riigi toetuse kaardiõppused „Baltic Host”, õppused „Baltops” ja „Sabre Strike”.
Välisoperatsioonid
Kaitsevägi osaleb välisoperatsioonidel juba 1990. aastatest alates. Osalemine rahvusvahelistes rahutagamis- ja sõjalistes operatsioonides on Eesti panus rahu ja stabiilsuse tagamisse. Operatsioonide eesmärk on rahvusvahelise rahu, stabiilsuse ja julgeoleku toetamine sõjaliste vahenditega.
Sõjaväelinnakud
Kaitseväe suurimad sõjaväelinnakud asuvad Tapal ja Võrus. Samuti on mastaapne Ämari lennuväli. Sõjaväelinnakute valve on enamasti kaitseliitlaste ülesanne.
Harjutusväljad
Kaitseväe põhilised harjutusväljad (polügoonid) on:
Täiendavad harjutusalad paiknevad veel näiteks Tsiatsungõlmaa alal (Tsiatsungõlmaa harjutusala), Pottsepa karjääris ja Rutjal.
Tseremooniad, tsiviilkoostöö ja perioodika
Kaitsevägi korraldab iga aasta Eesti Vabariigi aastapäeva puhul paraadi ja osaleb vähemal määral ka võidupüha paraadil. Kaitseväel on kandev roll isadepäeva ürituste korraldamisel.
Väeosades korraldatakse sõduri baaskursuse lõppedes lahtiste uste päevi, kus on võimalik tutvuda elu-olu ja varustusega. Kaadrikaitseväelased osalevad kokkuleppe korras üldhariduskoolides riigikaitseõpetuse läbiviimises.
Kaitseväesiseselt ilmuvad ajaleht Sõdurileht ja ajakiri Sõdur.
Kaitseväe teenetemärgid
Kaitsevägi annab välja järgmisi teenetemärke :
Suveöö unenägu
"Suveöö unenägu" on William Shakespeare'i romantiline komöödia.
770
770. aasta
Alagir
Ajalugu
Asula rajati 1850. aastal endise hõbeda- ja pliikaevanduse juurde, 1938 sai linnaõigused.
Suveöö unenägu
Sisukokkuvõte
Huvitav jutt räägib ühest suveööst. See kõik toimus Ateenas. Theusus ja Hyppolita hakkasid abielluma. Seal oli kuningas, kellel oli tütar Hermia, kes armastas Lysanderit ja Lysander armastas Hermiat vastu, aga Hermia sõbrannal Helenal ei läinud nii hästi. Helena armastas Demetriust, aga Demetrius armastas Hermiat. Hermia isa märkas seda ja ähvardas teda, et kui ta Demetriusega kokku ei lähe, võib ta hukka saada.
770
Aastakümned: 720. aastad 730. aastad 740. aastad 750. aastad 760. aastad - 770. aastad - 780. aastad 790. aastad 800. aastad 810. aastad 820. aastad
Aastad: 765 766 767 768 769 - 770 - 771 772 773 774 775
Philip Gross
Philip Gross (sündinud 1952 Cornwallis) on Inglise proosakirjanik ja luuletaja.
Ta õpetab alates 2004. aastast Glamorgani ülikoolis loovkirjutamist.
Suzanne Brøgger
thumb|right|Suzanne Brøgger Suzanne Preis Brøgger Zeruneith (sündinud 18. novembril 1944) on taani kirjanik ja ajakirjanik. Ta on Taani Akadeemia liige 1997. aastast.
Philip Gross
2010. aastal võitis ta luulekoguga "Water Table" T. S. Elioti luuleauhinna.
Ta viibis Eestis septembris 1994 ja jaanuaris 2011. .
Garlene
Garlene on küla (mazciems) Lätis Talsi piirkonnas Lauciene valla põhjaosas.
Aastal 2017 oli külas 27 elanikku, aastal 2020 oli elanikke 26.
pisi|tühi|Garlene
Vilkitski saar (Kara meri)
Saar on poolkuukujuline, kumerusega põhja poole. Saare laius on kuni 12 km ja pikkus 42 km. Kitsas väin jagab saare kahte ossa. Pinnas on künklik ja liivane, kaetud tundrataimestikuga.
Vilkitski saare avastas 1874 inglise kapten Wiggins. Aastal 1895 uuris seda Andrei Vilkitski juhtimisel hüdrograafiaekspeditsioon. Saar sai nime Vilkitski auks.
Vilkitski saarest lõunas asub märksa väiksem Neupokojevi saar.
Lucius I
Lucius I oli paavst 253–254. Ta oli 22. paavst.
Lucius I sündis "Liber Pontificalise" 1602 trükitud biograafia järgi Toscanas Luccas ja oli Lucianuse poeg, kuid kirikuloolase Cesare Baronio kommentaari alusel "Liber Pontificalise" samas väljaandes oli ta pärit Roomast ja oli Porphyriuse (Purphirius) poeg. Hiljem on Baronio seisukoht Luciuse päritolu osas kujunenud valitsevaks.
Lucius valiti Rooma piiskopiks (paavstiks) Rooma keiser Galluse kristlaste tagakiusamise ajal 25. juunil 253 ja pagendati seejärel keisri käsul Roomast. Alles pärast Galluse surma augustis 253 lubati Luciusel pöörduda tagasi Rooma.
"Liber Pontificalis" märgib tema ametisseasumise aastana 255 ja ametiaja pikkuseks 3 aastat 8 kuud ja 3 päeva.
Lucius I ajal jätkus Corneliuse ajal alanud kirikulõhe vastupaavst Novatianusega. Kartaago piiskopi Cyprianuse kirjast järgmisele paavstile Stephanus I-le selgub, et Lucius I lubas tagakiusamiste ajal usust taganenud kristlastel pärast pihti osaleda missal, millele "puhaste" kirikut sooviv Novatianus oli vastu. Traditsiooni järgi ei lubanud Lucius I koos elada mehel ja naisel, kes pole sugulased või abielus ning keelas vaimulikel elada koos diakonissidega. Ta kohustas "Liber Pontificalise" järgi kaht preestrit ja kolme diakonit elama piiskopiga samas majapidamises, et kohustada piiskoppi järgima vooruslikke eluviise. Lucius I sai 2 kirja piiskopilt Cyprianuselt ja kirja Aleksandria piiskopilt Dionysioselt.
"Depositio episcoporumi" järgi suri Lucius I 5. märtsil 254 Roomas ja maeti San Callisto katakombides asuvasse paavstide krüpti. "Martyrologium Hieronymianumi" järgi suri ta 4. märtsil. Lucius I suri "Liber Pontificalise" järgi märtrina, kui tal löödi keiser Valerianuse algatatud kristlaste tagakiusamise ajal pea maha. Tema märtrisurma mainib piiskop Cyprianus kirjas Stephanus I-le.
Orazio Marucchi andmetel toodi tema säilmed 8. või 9. sajandil San Silvestro in Capite või Santa Prassede kirikusse, kust need viidi Santa Cecilia in Trastevere kirikusse. Tema pea viidi Roskilde katedraali, kuid nüüd asub see Kopenhaageni püha Ansgari katedraalis.
Luciust austatakse katoliku kirikus ja õigeusu kirikus märtri ja pühakuna. Tema mälestuspäev on 4. märts. Ta on Kopenhaageni, Sjællandi ja Roskilde katedraali patroon.
Remigijus Valiulis
Rahvusvahelistel võistlustel esindas ta Nõukogude Liitu.
Moskva olümpiamängudel 1980 võitis ta Nõukogude Liidu koondvõistkonna koosseisus Mihhail Linge, Nikolai Tšernetski ja Viktor Markin kuldmedali 4×400 m teatejooksus ajaga 3.01,08.
EKP Keskkomitee
Eestimaa Kommunistliku Partei Keskkomitee (lühend EKP KK; aastatel 1940–1954 Eestimaa Kommunistliku (bolševike) Partei Keskkomitee, lühend EK(b)P KK) oli Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei struktuuriüksuse Eestimaa Kommunistliku Partei kõrgeim kollektiivne juhtorgan.
EKP Keskkomitee, EKP Keskkomitee Büroo, EKP KK Sekretariaadi ja EKP Parteikontrollikomisjoni liikmed valiti EKP Kongressididel kongressile saadetud Eesti NSV ühiskondlike asutuste parteiorganisatsioonide saadikute (delegaatide) hulgast.
, EKP KK I sekretär, EKP KK Sekretariaat, Eestimaa Kommunistlik Partei, Eestimaa Kommunistliku Partei piirkondlikud asutused pisi|Hoone Tallinnas, Pikk tänav 20, kus 1940. aastal asus EK(b)P KK EKP Keskkomitee asus 1940. aastal aadressil Pikk tänav 20, 1968. aastast spetsiaalselt keskkomiteele ehitatud hoones Lenini puiesteel (Rävala puiesteel).
EKP KK büroo
EKP Keskkomitee büroo koosnes 9–11 liikmest ja 3–4 liikmekandidaadist. Keskkomitee büroosse kuulusid parteiaparaadi esindajad, milleks olid KK sekretariaat ja Keskkomitee osakonnad.
Büroosse kuulusid tavaliselt EKP Keskkomitee sekretärid, keda võis olla 3–5, lisaks Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi esimees, Eesti NSV Ministrite Nõukogu esimees, kohaliku sõjaväe esindaja, tihti Eesti NSV Ametiühingute Nõukogu juht ja Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Komitee esimees, aeg-ajalt EKP KK häälekandja Rahva Hääl toimetaja ning tavaliselt ka Keskkomitee kõige olulisema osakonna juhataja. Tavaliselt oli selleks Partei Organisatsioonilise Töö Osakonna juhataja.
EKP Keskkomitee büroo oli tinglikult kohalik poliitbüroo. Kui midagi oli büroos arutatud, siis Eesti NSV Ministrite Nõukogu ei hakanud seda enam arutama, vaid juba otsust ellu viima. Keskkomitee büroo oli liiduvabariigi võimutasandi võimukese.
1921. aastal valitud EKP KK juhtorganid
EKP II kongressil 1921. aastal valitud juhtorgani liikmed:
1924. aasta riigipöördekatse
Pärast 1. detsembri riigipöördekatset likvideeriti Poliitilise Politsei poolt Eestis EKP juhtorganid ning EKP tegevust Eestis juhendasid üksikud NSV Liidust Eestisse saadetud emissarid. Juhtimist teostasid aastatel 1925–1927 EKP KK Välismaa Büroo liikmed Hans Pöögelmann, Jaan Anvelt, Rudolf Vakmann, Otto Rästas ning EKP Keskkomitee Välismaa Büroo vastutav sekretär Johannes Reesen.
EKP KK juhtorganid 1928–1934
1928. aastal toimus Leningradis EKP KK laiendatud pleenum, millel reorganiseeriti EKP juhtorganid. Loodi EKP KK Poliitbüroo, mis juhendas EKP tegevust Eestis ning Kommunistliku Internatsionaali Eesti sektsiooni büroo ehk Leningradi Büroo, mis teostas sidepidamist Kominterniga ning kuhu kuulusid: Hans Saks (1928–), Friedrich Kiiser (1928–), Johannes Reesen (1928–), Johannes Käspert (1928–), Rudolf Vakmann (1928–). Samal ajal likvideeriti ka ÜK(b)P KK aparaadi koosseisus rahvussektsioonid, sealhulgas ka Eesti sektsioon.
EKP KK juhtorganid 1934–1937
1934. aastal toimus Leningradis EKP KK augustikonverents, millel reorganiseeriti EKP juhtorganid ning loodi Eestis likvideeritud EKP illegaalsete juhtorganite asemel neutraalses Skandinaavias parteitöö poliitiliseks ja organisatsiooniliseks juhtimiseks Skandinaavia Büroo.
EK(b)P KK juhtorganid, 1940–1941
1941. aastal EK(b)P IV Kongressil valitud EK(b)P juhtorganid:
1948. aastal valitud EK(b)P KK juhtorganid
EK(b)P V kongressil, 1948. aastal valitud EK(b)P juhtorganid:
1951. aastal valitud EK(b)P KK juhtorganid
EK(b)P VI kongressil, 1951. aastal valitud EK(b)P juhtorganid:
1952. aastal valitud EK(b)P KK juhtorganid
EK(b)P VII kongressil 1952. aastal valitud EK(b)P juhtorganid:
1954. aastal valitud EKP KK juhtorganid
EKP VIII kongressil 1954. aastal valitud EKP juhtorganid:
1958. aastal valitud EKP KK juhtorganid
EKP X kongressil 1958. aastal valitud EKP juhtorganid:
Kuimetsa motokross
Kuimetsa motokross on igal aastal jaanipäeva paiku toimuv mootorrataste kross Kuimetsa krossirajal. Seda korraldajab spordiklubi Laansoo Motokrossi Team.
EKP Keskkomitee
1959. aastal valitud EKP KK juhtorganid
EKP XI kongressil 1959. aastal valitud EKP juhtorganid:
1960. aastal valitud EKP KK juhtorganid
EKP XII kongressil 1960. aastal valitud EKP juhtorganid:
1961. aastal valitud EKP KK juhtorganid
EKP XIII kongressil, 1961. aastal valitud EKP juhtorganid:
1964. aastal valitud EKP KK juhtorganid
EKP XIV kongressil, 1964. aastal valitud EKP juhtorganid:
1966. aastal valitud EKP KK juhtorganid
EKP XV kongressil, 1966. aastal valitud EKP juhtorganid:
1971. aastal valitud EKP KK juhtorganid
EKP XVI kongressil 1971. aastal valitud EKP juhtorganid:
1976. aastal valitud EKP KK juhtorganid
EKP XVII kongressil, 1976. aastal valitud EKP juhtorganid:
1981. aastal valitud EKP KK juhtorganid
EKP XVIII kongressil 1981. aastal valitud EKP juhtorganid:
1986. aastal valitud EKP KK juhtorganid
EKP XIX kongressil, 1986. aastal valitud EKP juhtorganid
1990. aastal valitud EKP KK juhtorganid
EKP XX kongressil, 1990. aastal valitud EKP juhtorganid:
EKP revisjonikomisjon
EKP revisjonikomisjoni esimees G. Kimask (1986)
Varasemad juhtorganid
Kuna Eestimaa kommunistlik/bolševike partei moodustus ning arenes orgaaniliselt koos Venemaa sotsiaaldemokraatide/bolsevike parteiga, siis organisatsiooni juhtorganid moodustati ja tegutsesid mitte iseseisvalt, vaid alludes Venemaa VSDT(b)P/VK(b)P/ÜK(b)P Keskkomiteele ja lähtudes selle direktiivsetest otsustest.
Eugen Miller
Eugen Ludwig Miller (vene Евгений-Людвиг Карлович Миллер; 25. september 1867, Dünaburg, Vitebski kubermang – 11. mai 1939 Moskva, NSV Liit) oli Venemaa Keisririigi sõjaväelane (kindralleitnant; 1915). Venemaa kodusõjas valgete sõjalise liikumise juht Põhja-Venemaal aastail 1919–1920, hiljem bolševikevastase Venemaa Sõjalise Liidu (POBC) juhataja.
Tegevus emigratsioonis
Aastatel 1924–1930 oli Miller juhtivatel kohtadel Vene Üldsõjalises Liidus, 1930–1937 Vene Üldsõjalise Liidu esimees.
Rööviti 1937. aastal NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaadi Riikliku Julgeoleku Peavalitsuse 3. osakonna ehk vastuluureorganite poolt Prantsusmaalt ning toimetati ebaseaduslikult NSV Liitu, kus mõisteti süüdi kontrrevolutsioonilise tegevuse eest ja hukati 11. mail 1939.
Tuhala
Tuhala on küla Harju maakonna Kose vallas.
Küla on eelkõige tuntud seal paikneva Tuhala karstiala poolest. Tuhala nõiakaev jääb aga naaberküla Kata territooriumile. Kata külas asuvad ka Tuhala kirik ja Tuhala kalmistu.
Külas asus Tuhala mõisa keskus. Tuhala mõisa park on võetud kaitse alla.
Tuhalast voolavad läbi Pirita ja Tuhala jõgi. Tuhala jõele on paisutatud ka Tuhala paisjärv. Pirita jõe ääres paiknevad Tuhala luht ja Otiveski luht. Osaliselt ulatub küla territooriumile Nabala-Tuhala looduskaitseala.
Küla läbivad Vaida–Urge tee ja Kurna–Tuhala tee.
Kultuurimälestistest asub külas asulakoht.
Els Himma
pisi|
Els-Reet Himma (sünninimi Els-Reet Uusväli; sündinud 23. jaanuaril 1940 Tallinnas) on eesti laulja.
Karjäär
Els Himma saavutas rahvusvahelise taseme laulmises iseõppimise teel. 1960. aastail laulis ta ansamblis Kevad. 1970. ja 1980. aastail teenis elatist Tallinna varieteedes ning osales mitmes muusikafilmis, neist tuntuim on Peeter Urbla "Šlaager". Aastast 1991 on ta vabakutseline laulja.
Tuntumad Els Himma esitatud laulud on "Millest sa elad ja hingad", "See tunne pole uus", "Kailakii-kailakoo", "Must mees", "Ootama peab" ja "Üksinduse aeg".
Ta on üles astunud paljudel džässifestivalidel Tallinnas, Leningradis, Soomes, Thbilisis jne.
Isiklikku
Els Himma on olnud abielus muusik Lembit Himmaga (1931–2022). Neil on kaks tütart, kellest Nancy Himma-Mantsik on endine laulja ja Helen Himma elab Rootsis. Els Himma elukaaslane on olnud Mihkel Mutt.
Tema vend oli Rolf Uusväli.
Viljandi lipp
pisi|Viljandi lipp Viljandi lipp on Viljandi maakonnas asuva Eesti linna Viljandi lipp.
Lipp on kinnitatud 20. mail 1992.
Lipu kirjeldus
Viljandi linna ristkülikukujuline lipp koosneb kahest võrdsest horisontaalsest laiust. Ülemine laid on helesinine (koobaltsinine) ning alumine valge. Helesinine laid vastab värvilt Viljandi vapi sinisele, Pantone värviskaala järgi PMS 299-C (läikiv) ja 299-U (matt).
Lipu pikkuse ja laiuse suhe on 2:1 ning normaalsuurus 220x110 cm.
Roman Ubakivi
pisi|Roman Ubakivi [[Nordic Hotel Forumis toimunud Euroopa Parlamendi valimisdebatil "Kuidas tõmmata Euroopa majandus kraavist?" Foto: Ave Maria Mõistlik, 13. mai 2014 ]] Roman Ubakivi (sündinud 24. märtsil 1945) on eesti jalgpallitreener, aastatel 1994–1995 Eesti esindusmeeskonna peatreener.
Roman Ubakivi lõpetas 1971 kaugõppes Tallinna Pedagoogilise Instituudi kehalise kasvatuse õpetajana.
Eesti rahvusest poistest koosnev meeskond, Tallinna Lõvid (esimene eestikeelne elukutseliste jalgpallimeeskond), mille Ubakivi alates 1978. aastast kokku kogus, võitis Nõukogude Liidu nahkpalli turniiri ja kahel korral Helsingi Cupi (sealhulgas 1987 ja 1988). A-klassi Eesti meistrivõistlused võitsid Tallinna Lõvid väravate suhtega 71:4.
Tallinna Lõvide meeskond lagunes 1990. aastal pärast osavõttu Dallas Cupist 1989. Kõige tuntum endistest meeskonnaliikmetest on Mart Poom. Väga edukad on olnud ka Marko Kristal ja Martin Reim. Kaheksa poissi pääsesid Eesti rahvuskoondisse. See oli Eesti jalgpalli taassünni algus.
Hiljem mängisid mitmed endised Tallinna Lõvide meeskonna liikmed klubis Tallinna Sport Nõukogude Liidu teises liigas. Pärast Nõukogude Liidu lagunemist meeskond lagunes ja mängijad läksid välismaa klubidesse.
1993–1995 treenis Ubakivi peamiselt Eesti koondislastest koosnevat jalgpalliklubi FC Flora.
Ajal, kui Ubakivi oli rahvuskoondise treener, oli koondise bilanss 1 viik ja 23 kaotust.
Kuulus Eesti Rahvusliku Sõltumatuse Parteisse, Põllumeeste Kogusse ja Keskerakonda.
1999. aastal kandideeris Ubakivi Sinise Erakonna nimekirjas Riigikokku.
Ta kandideeris 2014. aasta Euroopa Parlamendi valimistel Eestis ja kogus 96 häält.
Ronaldo
Ronaldo Luis Nazário de Lima (sündinud 18. septembril 1976 Rio de Janeiros) on Brasiilia jalgpallikoondise endine jalgpallur.
Esimese suure saavutuseni jõudis ta Belo Horizonte Cruzeiros 1993, kui lõi 60 mängus 58 väravat ja võitis Brasiilia karika.
Harissa
pisi|Harissa oliividega pisi|Kuskuss, merguez ja harissa Harissa on Tuneesiast pärit põletavalt terav maitsekaste, mille valmistamiseks kasutatakse tšillit, küüslauku, vürtsköömneid, köömneid ja oliiviõli.
Ronaldo
Ronaldo debüüt rahvuskoondises oli 24. märtsil 1994, kui mängiti Argentinaga ja saadi võit 2:1. Esimese värava koondise kasuks lõi ta 4. mail 1994, kui võideti Islandit 3:0.
Harissa
Harissa on traditsiooniline lisand kuskussile, kuid seda kasutatakse ka suppide, hautiste ja muude roogade maitsestamisel.
Ronaldo
27. juunil 2006 lõi ta oma 15. värava maailmameistrivõistluste finaalturniiridel, ületades sellega sakslase Gerd Mülleri 1974. aastast püsinud rekordi.
2006. aastal lükkas Ronaldo tagasi 120 miljoni USA dollari suuruse pakkumise mängida järgmised 10 aastat New Yorgi "Red Bullis".
14. veebruaril 2011 teatas Ronaldo, et loobub tippspordist.
Isiklikku
Ronaldo on 183 cm pikk.
Ta abiellus 1997 Milene Dominguesega ja 6. aprillil 2000 sündis neil poeg Ronald Domingues Nazario da Lima. Abielu kestis 4 aastat ja lõppes lahutusega.
Veebruaris 2005 abiellus ta Daniella Cicarelliga. See abielu kestis 3 kuud.
Novembris 2005 sai Ronaldo Hispaania kodakondsuse.
Baueri reegel
Baueri reegel ehk Baueri printsiip on bioloog Ervin Baueri sõnastatud seaduspära, mille kohaselt elussüsteemide iseäraks on püsiv tasakaalutus, s.t. nad funktsioneerivad oma vaba energia arvel füüsikalis-keemilise tasakaaluoleku vastu.
Bauer avaldas selle määratluse oma 1935. aastal ilmunud monograafias "Teoreetiline bioloogia".
Randvere (Saaremaa)
Randvere küla asub Saaremaal Saaremaa vallas Ruhve poolsaarel.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Laimjala valda.
Küla kohta on andmeid alates 16. sajandi esimesest poolest.
Randveres asub kaks kivikalmet. Väiksem kuulub I aastatuhande algusse. Suuremast on leitud hõbedaga kaunistatud odaots ja mõõgaosi, suitsed ja muud. Need leiud on pärit 11. ja 12. sajandist. Arheoloogilised väljakaevamised Randvere kalmetel toimusid 1940 Marta Schiedehelmi ja Richard Indreko juhtimisel. Kivikalmed on ajaloomälestised.
Randvere külast on pärit Johannes Aavik, kes on kasutanud küla nime oma varjunimena.
Külas asub Villemi talu, mis tegeleb viljakasvatusega (peremees Andres Ruus).
Külavanem on Ilvi Pihl. Varem on külavanem olnud Maie Mets.
Karakal
Karakal (Caracal caracal) on kaslaste hulka kuuluv kiskja.
Mõned allikad ("Loomade elu") peavad karakali kasside perekonda kuuluvaks ja annavad tema nimeks Felis caracal.
Iseloomustus
Tema tüvepikkus on 65–82 cm, saba 25–30 cm, mass 11–13 kilo, kõrvatutid on kuni 4,5 cm pikad. Need ongi andnud loomale nime: turgi keeltes tähendab kara-kulak musta kõrva. Kõrva likumist kontrollib kakskümmend lihast.
Väliselt sarnaneb karakal ilvesega ja sellepärast on teda nimetatud kõrbeilveseks. Nad pole siiski lähisugulased. Karakal on ilvesest saledam, ka tema jalad on peenemad ja pikemad. Tema karvastik on harilikult liivakarva, kuid võib olla ka punakas või hallikas. Esineb melanootilisi isendeid.
Karakal on peamiselt ööloom, kuid talvel ja kevadel liigub ka päeval. Ta elab meeleldi okassea- või rebaseurgudes, vahel mitu aastat järjest, aga kevaditi võib ka lihtsalt põõsa all puhata. Saaki (peamiselt närilised ja damaanid) ta ei aja taga, vaid püüab tabada mõne pika, kuni 4,5 meetri pikkuse hüppega. Ta sööb ka siile, okassigu, roomajaid, putukaid, noori jaanalinde, väikekiskjaid ja väiksemaid antiloope. Pojad, keda on 1–4, sünnivad aprilli alguses ja kasvavad aeglaselt.
Ronimises ja hüppamises on karakalid väga osavad. Nad võivad püüda lendava linnu, aga õhku tõusvast linnuparvest koguni mitu lindu.
Nad võivad elada looduses 12 aastat, vangistuses 17 aastat.
Vanasti dresseeriti Indias ja Iraanis karakale jahiloomadeks. Inimesega harjuvad nad suhteliselt kergesti ja USAs peetakse neid koduloomadena.
Vilkitski saar (Ida-Siberi meri)
thumb|300px|Uus-Siberi saared thumb|300px|De Longi saared ja igijää piir Vilkitski saar (vene остров Вилькицкого) on saar Ida-Siberi meres Uus-Siberi saarestiku idaosas, De Longi saarte kõige lõunapoolsem saar. See asub koordinaatidel.
Vilkitski saar asub Aasia mandrist 560 km põhjas, Uus-Siberi saartest 80 km põhjas ja Žohhovi saarest 40 km kaugusel lõunas.
Vilkitski saare pindala on 1,5 km², millega see on De Longi saarte väikseim saar. See on De Longi saartest ainus, mis ei asu igijää piirkonnas, ja ainus, mis pole kaetud igijääga. Administratiivselt kuulub, nagu kõik Uus-Siberi saared, Venemaale Jakuutiasse.
Vilkitski saar koosneb sügavalt erodeerunud basaltlaavavoogudest. Saar on 70 m kõrge ja seda katab arktiline tundra. Sellel kasvavad mõned rohttaimed ja samblikud.
Erinevalt teistest De Longi saartest, mis avastati juba 1881, avastas saare 1913 Põhja-Jäämere hüdrograafiaekspeditsioon, mida juhtis Boriss Vilkitski jäälõhkujatel Taimõr ja Vaigatš. Saar on nime saanud Andrei Vilkitski auks. Avastamisel nimetati see küll Kindral Vilkitski saareks (остров Генерала Вилькицкого), hiljem nimetati ümber lihtsalt Vilkitski saareks.
Subotica
Subotica (serbia kirillitsas Суботица; ungari keeles Szabadka) on linn Serbia põhjaosas Vojvodina autonoomses piirkonnas, Põhja-Bačka ringkonna keskus, Subotica valla keskus.
Subotica on Serbia põhjapoolseim linn, suuruselt Serbia viies ja Vojvodina teine linn (Novi Sadi järel). 2011. aasta seisuga oli linnas 97 910 ja tiheasustusalal 105 681 elanikku.
Subotica jääb Novi Sadist 95 km kaugusele põhja suunas. Suboticast on Ungari piirini 5 km.
Aastatel 1897–1974 oli linnas trammiliiklus.
Õppekava
Õppekava (ingl curriculum) on hariduse eesmärkide elluviimise plaan, mis annab ülevaate sellest, milleks, mida, kuidas ja millise aja jooksul õpitakse ning õpetatakse. Õppekava käsitus oleneb ajastust, õppimis- ja õpetamiskultuurist, õppetasemest ja filosoofilisest käsitlusviisist. Kitsamas tähenduses on õppekava õpingute aluseks olev dokument, mis määrab õppesisu ja õppekorralduslikud alused õppeasutuses.
Õppekava sisu
Õppekava struktuur hõlmab järgmisi osi:
Õppetasemeti on õppekava kui õppe alusdokument erinevalt reguleeritud.
Laiemas tähenduses võib eri käsitlustes õppekavana mõista ka õppeasutuses saadud õpikogemusi, õppija oskust kindlal viisil käituda, õppematerjale jms. Mõistel "õppekava" on ka eri tähendused inglise ja saksa keelel põhinevates kultuuriruumides. Nii näiteks seostatakse saksakeelses kultuuriruumis mõningaid teemasid, mis ingliskeelses kultuuriruumis kuuluvad õppekava uurimise alla, hoopis mõistega "didaktika".
Eestis kehtivad õppekavad
Eesti koolide esimene õppekava oli 1874. aastal Liivimaal ja 1878. aastal Eestimaal kehtestatud ühtne talurahvakoolide õppeplaan. Eestis on riiklikud õppekavad kehtinud alates aastast 1919, mil võeti vastu "Avalikkude rahvakoolide tunnikava ja õppekavad". Õppekavasid on uuendatud aastatel 1928, 1930, 1937, 1938 ja 1940. Nõukogude ajal kehtisid eri sagedusega uuendatud aineprogrammid ja õppeplaanid. Pärast Eesti taasiseseisvumist on põhikooli ja gümnaasiumi riiklikke õppekavasid uuendatud aastatel 1996, 2002 ja 2010 ning alushariduse õppekava aastatel 1999 ja 2008.
Ervin Bauer
Ervin Bauer (19. oktoober 1890 Levice – 11. jaanuar 1938 Leningrad) oli Ungari bioloogiateoreetik.
Elukäik
Alates 1925. aastast elas ta Venemaal, seejuures aastast 1933 Leningradis. Tema esimene abikaasa oli kirjanik Margit Kaffka (suri 1918) ja teine abikaasa matemaatik Stefánia Szilárd (aatomifüüsik Leó Szilárd'i õde).
Bauer ja tema abikaasa Stefánia arreteeriti KGB poolt 4. augustil 1937 ja mõlemad lasti maha 11. jaanuaril 1938.
Vardja (Kose)
Vardja on küla Harju maakonna Kose vallas Vardja–Ravila tee ääres.
Külast voolab läbi Vardja oja, mis suubub küla põhjaosa läbivasse Pirita jõkke.
Eesti NSV ajal asus Vardjas ENSV Tsiviilkaitse staabi linnaväline juhtimispunkt koos sidesõlmega, linnasisene vabariiklik juhtimispunkt asus Tallinnas Rannamäe tee 1. ENSV juhtkonna linnaväline juhtkonnavarjend asus Kosel Kutsekeskkool nr 40 hoovis.
Külas asus Tallinna Üksik-Päästekompanii ja asub Päästeameti logistikakeskus.
Küla lõunaosa läbib Tallinna–Tartu maantee. Küla loodenurgas kulgevad Kose sanatooriumi tee ja Kose–Ravila–Nõmbra tee.
2009. aasta Hiina Grand Prix
thumb|[[Shanghai ringrada]] thumb|Võitja [[Sebastian Vettel]] 2009. aasta Hiina Grand Prix oli 2009. aasta Vormel 1 hooaja kolmas etapp, mis peeti Hiinas Shanghais Shanghai ringrajal 19. aprillil 2009.
Sõideti 56 ringi, võistluse kogupikkus oli 305,066 km. Ilm oli vihmane.
Red Bulli meeskond sai oma ajaloo esimese parima stardikoha, mille võttis Sebastian Vettel. Võistlusel said Red Bulli sõitjad kaksikvõidu, esimene oli Vettel ja teine Mark Webber. Ka GP-võit oli Red Bullile esimene.
Võistluse kiireima ringi sõitis Rubens Barrichello (1.59,592).
Garam masala
Garam masala on India köögist pärinev vürtsisegu. Sõna masala tähistabki Indias vürtsisegu, garam tähendab aga tulist ehk vürtsist (ing k hot).
Garam masala ei ole õigupoolest kindel vürtsisegu, pigem on variatsioone sama palju, kui on india toite valmistavaid kokkasid. Garam masala koostisse võib kuuluda 12 vürtsi, sealhulgas must pipar, nelk, koriander, vürtsköömen, kardemon, kuivatatud tšillikaunad, apteegitilli vilju, muskaadiõied ja muskaatpähkel.
Garam masala on müügil kõigis suuremates kauplustes ka läänemaades. Seda on lihtne ka ise kodus oma maitse järgi valmistada, kuid seda tuleks teha parajas koguses, mitte pikemaks säilitamiseks, sest kokkusegatud vürtsid kaotavad hiljem värskuse.
Sarnaselt muude vürtsidega tuleb garam masala 't säilitada jahedas kuivas kohas valguse eest kaitstult, mitte kauem kui 6 kuud.
Garam masala 't lisatakse roogadele kas nende valmistamise lõppjärgus või riputatakse toidule vahetult enne serveerimist.
Henry Purcell
pisi|[[John Clostermani maal]] thumb|right|160px pisi|Katkend Henry Purcelli aariast "[[Dido ja Aeneas" ]] Henry Purcell (10. september 1659 Westminster, London – 21. november 1695 Westminster, London) oli inglise helilooja ja organist.
Elu
Henry Purcelli perekond elas alates 1659. aastast mõnisada meetrit Westminster Abbeyst läänes. Tema isa Henry Purcell seenior oli Kuningliku kapelli liige ja oli laulnud kuningas Charles II kroonimisel. Tema vanem vend Thomas Purcell (suri 1682) oli samuti muusik. Henry Purcell seenioril oli kolm poega: Edward, Henry ja Daniel. Noorim vend Daniel Purcell (suri 1717) oli viljakas helilooja, kes muuhulgas kirjutas pärast Henry surma suurema osa ooperi "India kuninganna" viimasest vaatusest.
Pärast oma isa surma 1664. aastal sai noor Henry onu hoolealuseks, kes oli temasse väga kiindunud. Ka Thomas oli kuningliku kapelli liige ja korraldas ka Henry vastuvõtmise kooripoisiks. Tema esimene õpetaja oli kapten Henry Cooke (suri 1672) ja hiljem Pelham Humfrey (suri 1674) Henry oli kooripoiss kuni häälemurdeni 1673. aastal, mil ta sai orelimeistri John Hingstoni abiliseks. Hingstoni ülesandeks oli hoida ja hooldada kuninga õukonna pille.
On mainitud, et Henry komponeeris juba üheksa-aastaselt, kuid tema varaseim säilinud teos on 1670. aastal kirjutatud ood kuninga sünnipäevaks. Tema teoseid on hoolimata põhjalikest uuringutest raske dateerida. Arvatakse, et lapsena kirjutas ta kolmeosalise laulu "Sweet tyranness, I now resign" Pärast Humfrey surma jätkas Purcell õpinguid Dr. John Blow juures. 1676. aastal sai ta käsikirjade ümberkirjutaja ametikoha Westminster Abbeys. Ta kirjutas oma esimese hümni "Lord, who can tell" 1678. aastal.
Purcell töötas kuninglikus kapellis organisti ja lauljana. Ka tema haud on Westminster Abbeys oreli lähedal.
Looming
Purcell lõi vaimulikku, kammer- ja lavamuusikat. Tema kirjutatud on ainus inglise barokkooper "Dido ja Aeneas" (1689), Vergiliuse eepose ainetel.
Tadžikistani vabariikliku alluvusega rajoonid
thumb|250px|Vabariikliku alluvusega rajoonide ala Tadžikistanis Tadžikistani vabariikliku alluvusega rajoonid (tadžiki Ноҳияҳои тобеи Ҷумҳурии) on vilajettideks jaotamata territoorium Tadžikistani keskosas. Kuni aastani 2002 kandis see nime Karategin.
Pindala 28 700 km².
Rahvaarv on 1 606 900 (2006).
Haldusjaotus
🇹🇯
Mary vilajett
Mary vilajett on 1. järgu haldusüksus (vilajett) Türkmenistanis.
Nõukogude ajal kandis ta Marõ oblasti nime.
Mary vilajett jaguneb 11 rajooniks ja 2 rajooni õigustega linnaks:
🇹🇲
Turbatsioon
Sõltuvalt läbisegamist esile kutsunud põhjusest eristatakse bioturbatsiooni (elusolendite vahendusel), hüdroturbatsiooni (vee mõjul) ja krüoturbatsiooni (jää mõjul).
Peeter Ilus
pisi|Peeter Ilus Peeter Ilus (sündinud 9. jaanuaril 1948 Saare apteegis Põhja-Tartumaal) on eesti luuletaja ja kirjastaja.
Elulugu
Peeter Ilus sündis Saare vallas Kääpa külas Saare apteegis selle juhataja Ingeborg Nei (neiupõlvenimega Ingeborg Valk) ja õigusteadlase Elmar Ilusa peres. Peeter Ilus on õppinud mitmes Tartu keskkoolis ja lõpetanud Jõgeva õhtukeskkooli 1967. aastal. 1967−1968 õppis ta Tartu Riiklikus Ülikoolis eesti filoloogiat, 1969–1971 Leningradi Teatri-, Muusika- ja Kinematograafia Instituudis teatriteadust ning 1976–1980 Turu ja Helsingi Ülikoolis etnograafiat.
Peeter Ilus on kirjastuse Penikoorem (1985) asutaja ja juht, kuid ta on ka enne oma kirjastuse asutamist osalenud mitme väljaande toimetamisel ja koostamisel.
Ilus on kaasa löönud nõukogudevastases vastupanuliikumises, kuuludes koos Kaido Kama ja Kalle Elleriga 1977. aastal asutatud Kesteni rühmitusse. Sõna "kesten" on pärit mari keelest ning tähendab mari sõjanuia.
Peeter Ilus oli esimese Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna asutajaliige, praegu ei kuulu ta ühtegi erakonda.
Ilus on olnud 1970. aastate lõpus Vabadusraadio eestikeelsete saadete kaastööline, eetris kasutas varjunime Juhan Põder.
Peeter Ilus osales Kaitseliidu taasasutamises 1990. aastal, olles selle Ajutise Juhtimiskeskuse üks kolmest liikmest ja Kaitseliidu teise osakonna ülem Eesti Vabariigi eksiilvalitsuse poolt antud majori auastmes. 2016. aastal andis Kaitseliidu keskjuhatus talle mälestusristi "Kaitseliidu taastaja" ja 2023. aastal Kaitseliidu eriklassi teeneteristi mõõkadega panuse eest Kaitseliidu taastamisse.
Ilus on maausuline ja kuulub Maavalla Kotta. Ta on koostanud sirvikalendreid.
Peeter Ilus on Eesti Kirjanike Liidu, Eesti Esitajate Liidu, Eesti Dendroloogia Seltsi (Mere-Torimo Taimeaed) ja Eesti Autorite Ühingu liige. Ta on Mulkide Seltsi taasasutaja (koos Ülo Ruubeliga) ja olnud ka selle vardja.
Looming
Astunud eesti luuleareenile 1960. aastate lõpul, oli Peeter Ilus sel ajal ilmuma hakanud omakirjastuslike almanahhide (Marm, Kolme mehe laulud, Õitsev tuul, Jumala tuul, Kuller I, "Tõlet" I ja II) üks autoreid.
Ta on tõlkinud eesti keelde Christopher Marlowe näidendi "Edward II" (koos Krista Mitsiga) ning Ivan Nikitini, Fjodor Tjuttševi ja Afanassi Feti luulevalimiku "Ilmsi ja ulmsi" (koos Ly Seppeli ja Andres Ehiniga).
2015. aastal autasustati Peeter Ilusat kirgiisi rahvuseepose "Manas" populariseerimise ning eesti keelde vahendamise eest Kõrgõzstani Rahvusliku Manasi Akadeemia medaliga "Suuremeelne Manas". 2020. aastal autasustas Ülemaailmne Tatarlaste Kongress peakorteriga Kaasanis Peeter Ilusat tänumedaliga tatari rahvuseepose "Jedigei" tõlkimise ja kirjastamise eest.
Peeter Ilus on Eesti Muinsuskaitse Seltsi Toimetiste koostaja-toimetaja.
Isiklikku
Peeter Ilusa isa oli õigusteadlane ning Tartu Ülikooli Rooma õiguse professor Elmar Ilus. Tema onu Peeter Ilus oli kaugsõidukapten. Tema vennad on põllumajandusdoktor Ants Ilus ja ehitusametnik Märt Ilus. Märt on laulja Maarja-Liis Ilusa isa. Peeter Ilusa poolvend (Paul Friedrich Nei ja Ingeborg Nei poeg) on maletaja ja maleraamatute autor Iivo Nei. Tema onu Uno Valk oli metsateadlane, onupojad on arheoloog Heiki Valk, folklorist Ülo Valk ja psühholoog Raivo Valk.
Eosloomad
Eosloomad (Sporozoa) oli takson, mis hõlmas kõiki parasiitseid protiste, ning oli seega selgelt polüfüleetiline.
Tänapäeval arvatakse suur osa endistest eosloomade taksonitest hõimkonda Apicomplexa.
Fenoloogia
Fenoloogia on bioloogia haru, mis uurib looduse aastaajalisi ehk sesoonseid nähtusi, nende arenemist ja ilmnemise ajalist reeglipärasust. Põhineb loodusvaatlustel.
Kvantitatiivse fenoloogia üks alusepanijaid on Tartu Ülikooli teadlane Arthur Joachim von Oettingen.
Eesti Rahvavägi
Eesti Rahvavägi oli Eesti sõjaväe mitteametlik nimetus ja esmane organisatoorne etapp 16. novembrist 1918 kuni 27. märtsini 1920 ja õigusvastaselt 1940. aastal.
Rahvavägi võttis osa Eesti vabadussõjast.
Kuna sõnade rahvavägi ja rahvaväelane kasutamine segadust sünnitas, võeti Sõjaministri päevakäsuga 27. märtsist 1920 nr. 48 kasutusele sõnad sõjavägi, sõjaväelane ja sõdur.
Rahvaväe loomine
Eesti Vabariigi Ajutise Valitsuse korraldusega 21. novembrist 1918 moodustati Eesti rahvavägi ja 1. Diviisi ülemaks määrati kindral Aleksander Tõnisson.
1. Diviisi koosseisus moodustatavate polkude asukohtadeks määrati:
Suurtükiväe-, ratsaväe- ja inseneriväepolkude asukohaks määrati Tallinn.
Viskla
Viskla on küla Harju maakonna Kose vallas Kose–Jägala maantee ääres.
Eesti Rahvavägi
Rahvaväe areng
Rahvaväe esmaste maaväeosade moodustamise järel loodi Eesti soomusvägi (soomusrongid ning soomusautod), suurtükivägi (väli- ja kindlusepatareid) jne.
Viskla
Küla on esmamainitud 1379. aastal nimega Visschele.