cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kihelkonna kihelkond
Piirkonna ajalugu
Kihelkonna kirikukihelkonda on esmamainitud 1228 aastal nimega (Kirchspiel Kiligunde). Kirikukihelkond moodustati Kihelkonna ehk Kihelkonna-Sõrve muinaskihelkonna maadele peale Saaremaa alistamist.
California (täpsustus)
Lõuna-Ameerikas:
Euroopas:
Kihelkonna kihelkond
Piirkonna ajalugu
Aastal 1254 jagati kihelkond majanduslikult Mõõgavendade ordu (Suur-Kihelkonna keskusega Paju ordumõis Virita külas) ja Saare-Lääne piiskopi (Väike-Kihelkonna keskusega Lümanda piiskopimõis) vahel.
California (täpsustus)
Astronoomia:
Kihelkonna kihelkond
Piirkonna ajalugu
Kirikukihelkonna algusajal kuulusid lisaks sinna endise Torgu ja Salme valla maad ja osaliselt ka Mustjala valla maid.
Hilisemata jagunemiste käigus tekkisid Kihelkonna maadest eraldi kihelkondadena 13. sajandil Jämaja kihelkond, 14. sajandil Kärla kihelkond. Osa maid liideti uue Kärla kihelkonnaga ka Kaarma kihelkonnast. 1646. aastal Mustjala kihelkonna moodustamiselt liideti sellega Kihelkonna kirikukihelkonna põhjaosa.
California (täpsustus)
Filmid:
Kihelkonna kihelkond
Piirkonna ajalugu
Kihelkonna kirik ehitati arvatavasti 13. sajandi teisel poolel.
California (täpsustus)
Inimesed:
Asum
Asum on asustusüksus, mis on linna kindlapiiriliste tunnustega osa.
Kihelkonna kihelkond
Kihelkonna kihelkonna mõisad
pisi|[[Loona mõis (2005)]]
Kihelkonna alad tänapäeval
Kihelkonna kihelkonna alad hõlmasid ligikaudu endise Kihelkonna ja Lümanda valla alad, kihelkonna lõunanurk ulatus Lahetaguse mõisa ümbruses ka endisesse Salme valda.
Uhe
Uhe on küla Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Mäetaguse valda.
Uhe külas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 32 inimest. Neist 26 (81,3%) olid eestlased.
Saudi Araabia peaminister
Saudi Araabia peaminister on Saudi Araabia kuningriigi ministrite nõukogu esimees ja de jure valitsusjuht. Alates kuningas Faisalist ehk 1964. aastast, on peaminister olnud troonilolev kuningas.
Ajalugu
Peaministri ja ministrite nõukogu institutsiooni lõi kuningas Saud oma määrusega 9. oktoobril 1953. Kuningas oli perekonnasiseste pingete leevendamiseks sunnitud peaministriks nimetama oma poolvenna, kroonprints Faisali. Kuna lahkhelid jätkusid, pidi Faisal 1960. aastal tagasi astuma ning valitsust hakkas juhtima kuningas Saud. Kuid juba 1962. aastal olid dünastiasisesed tülid uuesti sealmaal, et Saud nimetas Faisali uuesti peaministriks. Aastal 1964 kuningas Saud kukutati ning trooni päris Faisal, kes jättis endale ka peaministri kohused. Kuningas Khalidi võimuajast saati pole monarhid de facto suuremat osa kohustustest täitnud, kuna kas pole jõutud või tahetud; eriti kehtis see 1990. ja 2000. aastate gerontokraatliku korra ajal. De facto peaministrid on olnud kuningate lähedased liitlased, praegu kuningas Salmani poeg, kroonprints Mohammad bin Salman.
Saudi Araabia de jure peaministrite loend
Riigipöördest saadik on peaminister olnud troonilolev kuningas.
Tartu – Viljandi – Kilingi-Nõmme maantee
pisi|Tartu – Viljandi – Kilingi-Nõmme maantee [[Kõpu alevikus (2012)]] pisi|Tartu – Viljandi – Kilingi-Nõmme maantee Uusna külas
Tartu – Viljandi – Kilingi-Nõmme maantee (põhimaantee nr 92) on üks Eesti põhimaanteedest. See saab alguse Tartu linna piiril Tallinna–Tartu–Võru–Luhamaa maantee 185. kilomeetril. Tee pikkus on 122,8 km, sh 4,8 km pikkune lõik Viljandi linnas (Viljandi linna tänavatena Tartu, Uus, Jakobsoni, Tallinna, Vaksali ja Pärnu maantee). Tee lõpeb Väljaküla külas Valga–Uulu maantee 95. kilomeetril.
Tartu – Viljandi – Kilingi-Nõmme maantee loodi 2000. aastate alguses, kui ühendati kaks tugimaanteed: Tartu–Viljandi maantee ja Viljandi – Kilingi-Nõmme maantee.
Viljandi linna liikluskorralduse tõttu toimub liiklus Tallinna ja Tartu tänavate vahel Tartu suunal mööda ühesuunalist Jakobsoni tänavat ja Tartu suunalt mööda ühesuunalist Uut tänavat.
Maantee läbib kolme maakonda: Tartu maakonda (Tartu linn, Elva vald), Viljandi maakonda (Viljandi vald, Viljandi linn, Põhja-Sakala vald) ja Pärnu maakonda (Saarde vald).
Professorite kiri kaitseministrile
Professorite kiri kaitseministrile on avalik kiri, mille saatsid kaksteist Eesti ja Helsingi praegust või endist õppejõudu 23. aprillil 2007 kaitseminister Jaak Aaviksoole. Selles juhiti tähelepanu pronkssõduri teisaldamisega seotud riskidele ning pakuti koostööd nende analüüsil ja võimalikul maandamisel.
Pöördumisele kirjutasid alla Tartu ülikooli professorid Raul Eamets, Jüri Talvet ja Peeter Torop, Tallinna ülikooli professorid Martin Ehala, Mati Heidmets, Aleksander Pulver, Rein Ruutsoo, Raivo Vetik, Rein Veidemann ja emeriitprofessor Mati Hint, Tallinna tehnikaülikooli professor Rainer Kattel ning Helsingi ülikooli õppejõud Tiit Hennoste.
Kirja tähtsusest
Kirja analüüsi kohta vt
Sündinud 2. juulil
''Siin loetletakse 2. juulil sündinud tuntud inimesi.
Otmar von Galen
Otmar von Galen oli Liivi ordu rüütelvend 16. sajandil.
Galen pärines ilmselt Dinkeri kirikukihelkonnast Soesti lähedalt ja võis olla rüütelvend Arnd von Galeni onu. Aastatel 1520–1546 on teda märgitud Laiuse ordulinnuse peamehena, 1522. aastal oli ta selle kõrvalt Viljandis kumpan.
Aastatel 1556–1560 oli Otmar von Galeni nimeline mees Liivi ordu rittmeister, võimalik, et tegu on sama isikuga.
690. aastad
690. aastad
690. aastad on aastad 690–699 pKr.
Sajandid: 6. sajand - 7. sajand - 8. sajand
Kümnendid: 640. aastad 650. aastad 660. aastad 670. aastad 680. aastad - 690. aastad - 700. aastad 710. aastad 720. aastad 730. aastad 740. aastad
Aastad: 690 691 692 693 694 695 696 697 698 699
Võhma (Alutaguse)
Külas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 2 inimest.
Wilhelm von Galen
Wilhelm von Galen oli Liivi ordu rüütelvend 15. sajandi teisel poolel.
1484. aastal on Wilhelmit märgitud Riia või Võnnu Schäfferi ehk ordu majandusülemana, kes just alanud Riia-ordu sõjas riialaste kätte vangi oli langenud. Seega oli Wilhelm sel ametikohal ilmselt Wolter von Plettenbergi järglane. Mis temaga edasi juhtus ei ole teada.
Emil Jellinek
pisi|Emil Jellinek pisi Emil Jellinek (6. aprill 1853 – 21. jaanuar 1918) oli Austria ettevõtja ja diplomaat, kes lõi 1902. aastal Mercedese kaubamärgi oma tütre nime järgi. Ta oli ka esimese kaasaegse auto Mercedes 35 hp tellija.
2. aprillil 1900 tellis Jellinek Daimler Motoren Gesellschaftilt endale 550 000 kuldmarga eest 36 võidusõiduautot, mille ta nimetas Mercedeseks oma tütre järgi. 1901. aastal saatis ta kuus autot Pau Grand Prixle, kus autod aga ebaõnnestusid. Kuid märtsis toimunud Nice-La Turbie mäkketõususõidul olid autod vägagi edukad - juhtisid kogu võistluse aja, saavutasid keskmise kiiruse 51.4 km/h, mis oli 20 km/h kiireim senisest rekordist, ja tippkiiruse 86 km/h. Autod olid nii edukad, et Prantsuse autoklubi president Paul Meyan märkis: "Me oleme jõudnud Mercedese-ajastusse."
Autod hakkasid Mercedese nime kandma 23. juunil 1902, ametlikult registreeriti Mercedes kaubamärgina 26. septembril 1902.
Gustav Adolfi Gümnaasium
pisi|püsti|Gustav Adolfi Gümnaasium
Belasitsa
pisi| Belasitsa (makedoonia ja bulgaaria keeles Беласица; kreeka keeles Μπέλλες) on mäeahelik Kreekas, Põhja-Makedoonias ja Bulgaarias.
Mäeahelik on umbes 60 km pikk ja 7 kuni 9 km lai ning asub Dojrani järvest kirdes.
Gustav Adolfi Gümnaasium
Gustav Adolfi Gümnaasium (lühend GAG) on üldhariduskool Tallinnas, Eesti vanim katkematult tegutsev kool, mis on asutatud 6. juuni 1631.
Kooli põhiruumid paiknesid varem endise Miikaeli kloostri läänetiivas, aga 1990. aastal läks kooli käsutusse ka kloostri idatiib. Võimlahoone teisel pool Suur-Kloostri tänavat valmis 1912. 2021. aastal sai kool 390 aastaseks.
Varasem tegevus hilisemas koolihoones
1219. aastal rajati tänase kooli kohale Ventseli kabel (suure tõenäosusega esimene teadaolev kabel Eestis), mis laiendati 1249. aastal tsistertslaste ordu Püha Miikaeli ehk Mihkli nunnakloostriks, mis tegutses katoliiklikuna 1543. aastani, kui kloostrist sai protestantlik hoolekandekeskus. 1599. aastaks olid kõik kloostrile iseloomulikud jooned kaotatud ja reformatsioonikeerises 1629. aastal suleti uksed.
Belasitsa
Belasitsa kõrgeim mäetipp on Radomir (Kalabak) kõrgusega 2029 m. Mujal on ahelik 300 kuni 1900 m kõrgusel merepinnast.
Gustav Adolfi Gümnaasium
Gümnaasiumi asutamine ja Rootsi aeg
1617. aastal leppisid Tallinna raad ja Eestimaa rüütelkond kokku, et Tallinna on vaja uut kooli. Sobivaks asupaigaks peeti reformatsiooni tagajärjel rae ja rüütelkonna ühisvaldusse sattunud hoonetekompleksi, kus varem oli tsistertslaste klooster. Kooli elluviimisidee takerdus osapoolte erimeelsuste tõttu 26. jaanuarini 1626, kui Rootsi kuningas Gustav II Adolf hakkas riigi kooliuuenduskava rakendama, leidis gümnaasiumi avamist Eestis hädavajalikuks, nähes Eestimaa kaugel asumist lähimatest kõrgeimatest õppeasutustest, ning moodustas riikliku komisjoni koolivaidluste lahendamiseks ja eeltööde tegemiseks. 24. veebruaril 1630 sõlmisid Tallinna raad ja Eestimaa rüütelkond transaktsiooni, mille kohaselt tuli Miikaeli kloostri ruumes asutada gümnaasium, kus saavad haridust nii aadlike kui ka kodanike lapsed. 16. veebruaril 1631 sõlmisid osapooled gümnaasiumi tegeliku asutamislepingu, mille kinnitas Saksamaal sõjaretkel viibinud Gustav II Adolf ning Tallinna Gümnaasium avati pidulikult 6. juunil 1631.
Belasitsa
Piirkonna kliimale avaldab tugevat mõju Vahemeri.
Gustav Adolfi Gümnaasium
Gümnaasiumi asutamine ja Rootsi aeg
1633. aastal avas Christoph Reusner kooli juures trükikoja, kus praegu töötab Tallinna Vanalinna Täiskasvanute Gümnaasium (Kooli tänav 2). 1654. aastal asutati kooli raamatukogu. 1674–1683 töötas gümnaasiumis kantorina Saksa helilooja Johann Valentin Meder, kes 1680. aastal komponeeris ja kandis ette õpilaste abiga esimese ooperi Eestis. Talle on pühendatud Gustav Adolfi Gümnaasiumi aula. Toonase kreeka keele professori Reiner Brockmanni sulest pärinevad esimesed teadaolevad eestikeelsed juhuluuletused. Matemaatikaprofessor Gebhard Himselius juhendas Tallinna bastionide ehitust 1647. aastast ja laskis ehitada Uue-Viru värava ja Väikese Rannavärava bastioni.
1656. aastal kui Vene-Rootsi sõja käigus kapituleerus ka Tartu linn piiravatele Vene vägedele ja Academia Gustaviana töö Tartus katkes, põgenesid Academia Gustaviana professorid ja üliõpilased sõja jalust Tallinna, kuid katse rajada ülikool Eestimaa pealinnas äpardus Tallinna rae vastuseisu tõttu. Professorid said kasutada Tallinna Gümnaasiumi ruume küll kuni 1665. aastani, kus Academia Gustaviana akadeemiline tegevus soikus lõplikult 1665. aastal.
Vene tsaariaeg
Pärast Põhjasõja lõppu Eesti territooriumil osutus koolitegevuse taasalustamine raskeks katsumuseks. 1710. aastal algas õppetöö kolme õpilase ja ühe õppejõuga, retoorika-ajaloo professor Johann Rudolf Brehm. 1716–1718 oli koolihoone sõjaväevõimude käes ning seal hoiti vange. Alles pärast Nystadi ehk Uusikaupunki rahu sõlmimist hakkas taastuma gümnaasiumi vaimne potentsiaal ja palgati uusi professoreid. Usuõpetus asendus dogmaatilise teoloogiaga ja arvutamisest sai rakendusmatemaatika. Üha rohkem praktilisemaks said reaalained: stereomeetrias seati esiotsa praktilised teadmised, geomeetrias tehti väliõppusi ja trigonomeetrias tuli tunda ja osata kasutada siinust ja tangensit. Ajavältel kasvas saksa ja vene keele osakaal õppekeeltena. Samuti õpiti prantsuse keeles jutustama, heebrea ja kreeka keelt lugema. Ladina keele kursuses käsitleti kuulsaid kirjanikke ja kirjandusteoseid. Kooliaasta kestis lihavõttepühadeni. 1734. aastal pühitseti vanasse kloostrikirikusse õigeusklik Issanda Muutmise peakirik. Kooli ümberehitusel planeeriti uus katus, observatoorium (jäi ehitamata) ja raamatukogutuba. 1740–1742 ehitati gümnaasiumihoone ümber.
Aleksander I koolireformiga sai Keiserlikust Gümnaasiumist III astme Tallinna kubermangugümnaasium, mille pidulik avamine toimus 13. jaanuaril 1805. Kahekorruselise koolihoone esimesel korrusel asus gümnaasium ja ülemisel saksakeelne Tallinna kreiskool. 1807. aastaks oli koolis kolm klassi, madalaimaks tertia. Gümnaasiumikursus oli tugeva klassikalise kallakuga. 1820. aastal loobuti ühtluskooli põhimõtetest, gümnaasium määrati jõukamate laste jaoks. Erandiks olid madalamast seisusest andekamad õpilased. 1849. aastal tehti heebrea keele õpe vabatahtlikuks, kärbiti usuõpetuse, ladina ja kreeka keele tunde, suurendati ajaloo, matemaatika, vene ja saksa keele tundide arvu ja juurde võeti masinaõpetus, joonistamine ja prantsuse keel. Hindama hakati viiepallisüsteemis. 1861. aastal muudeti Tallinna Kubermangugümnaasium seitsmeklassiliseks. Esimesed teadaolevad eesti soost õpilased võeti kooli vastu direktor Christoph Adam von Stackelbergi ajal.
Venestamispoliitika ajal 1890. aastal nimetati kubermangugümnaasium ümber Keiserlikuks Nikolai I Gümnaasiumiks ja mindi üle saksakeelselt õppetöölt üleni venekeelsele. Ainult luterlikus usuõpetuses tohtis saksa keeles õppida. Kohustuslikuks sai ka vesihall koolivorm, mida tuli gümnasistidel kanda ka kooliväliselt. 1905. aastal tuli kuraatorilt eesti keele õpetamise luba, mis jäi reaalselt aga kasutamata ning eesti keele õpetamiseni ei jõutud. Kreeka keelest sai valikuvaba aine, ladina keelt hakati õpetama alates kolmandast klassist ja vene keele tunde peeti saksa keele tundide arvelt. 1910. aastal ehitati koolihoonele tolleaegse aadressiga Kloostri tänav 2, juurde korrus ja 1911. aastal avati üle tee koolimajale võimla (vanim Tallinnas) koos uute õpetajate korteritega, 1913. aastal asutati kooli spordiring. Gümnaasiumidirektorina tegutses Grigori Lvovitš Bukovitski. 1912. aastal lisandus kohustuslikuna sõjaline ettevalmistus.
Esimene maailmasõda ja Vabadussõda
Esimese maailmasõja jooksul keskenduti Venemaa ajaloole ja geograafiale ning osa klassiruume muudeti palatiteks.
Saksa vägede pealetungiga 1917. aastal evakueeriti venelastest õppejõud osa koolivaraga Nižni Novgorodi kubermangu. Tallinnasse jäänud lapsevanemate algatasid uue kooli loomise Tallinna Aleksandri Gümnaasiumi ja Nikolai I Gümnaasiumi liitmisel Tallinna Linna Poeglaste Gümnaasiumiks, mis sai olema 8-klassiline ja kus määrati kohustuslikuks õppeaineks eesti keel.
25. veebruaril 1918 alanud Saksa okupatsiooniga Tallinnas kaotati koolide autonoomia. Keelati tsaariaegne koolivorm, määrati õppemaks 80–100 marka, kool nimetati ümber, koolidirektor ja paljud vene päritolu või eestimeelsed õpetajad lasti lahti, mindi üle Preisi koolisüsteemile, võimlasaal muudeti hobusetalliks. Uus õppeaasta lükkus edasi toidunappuse tõttu, mille all oli juba eelneval õppeaastal üle poole õpilastest koolis kannatanud.
1918. aasta novembris algas Vabadussõda. Punaarmeed saatis sõjaalgul edu ja üsna peagi oli ohus Tallinna langemine vaenlase kätesse. Tallinna Linnavolikogu kuulutas kõik Saksa võimude ümberkorraldused (peale õppemaksu) kehtetuks. Õppetööd segas saksa õpetajate lahkumine ja õpilaste mobiliseerimine Kaitseliitu. Asemele võeti eesti õpetajad ja saksakeelsed klassid likvideeriti. 18. märtsiks oli esimest korda kooli ajaloos tegemist täielikult eestikeelse kooliga. Direktoriks valiti Aleksis Kuusik (1919–1940 ja 1944–1946). Kooli ruume kasutasid Soome vabatahtlike abiväed. Vabadussõjas osales üle 130 Tallinna Poeglaste Gümnaasiumi õpilase, noorimad neist 15-aastased. Seitse poissi langes sõjas. Mitmeid autasustati Vabadusristiga ja kõigil osalenuil oli pärast sõda vabastus õppemaksust. Langenutele on pühendatud marmortahvel Mederi saalis, mis avati piduliku aktusega 24. veebruaril 1922.
Eesti Vabariigi aeg
Noores Eestis oli algkool 6-klassiline ning tasuta, kuid gümnaasium tasuline ja enamasti 5-klassiline. 1920. aastal korraldas ja võitis kool linna jalgpalliturniiri ning toimus ajalooline korvpallimatš Tallinna Reaalkooliga, mida loetakse Eesti korvpalliajaloo alguseks.
1931. aastal organiseeriti kooli 300. juubeliks suured spordivõistlused ja arutlusele võeti Tallinna Linna poeglaste humanitaargümnaasiumi nime muutmine. Ettepaneku anda koolile taas Gustav II Adolfi nimi tegi 7. juunil 1931 vilistlane Viktor Päts. 1930. aastate Vabariigi Valitsuse poliitika mõjul saksa keele tähtsuse vähenemisega sai inglise keel esimeseks võõrkeeleks ja saksa keel taandati teiseks. 1937. aastal lisandusid klassijuhataja tunnid, kus käsitleti eetikat, pedagoogikat ja filosoofiat, arendati käitumist. Räägiti ka seksuaalkasvatusest.
Teine maailmasõda
Nõukogude okupatsiooniga vabastati ametist 19. augustist 1940 direktor Aleksis Kuusik ja 19. augustil 1940 sai direktori kohuste täitjaks varem Tallinna Linna Naiskutsekoolis töötanud eesti keele ja kirjanduse õpetaja Karl Taev. Nõukogude Liidus kasutatud koolide nummerdamissüsteemi kaudu sai Tallinna Linna Gustav Adolfi Gümnaasiumist Tallinna I Keskkool. Kaotati õppemaks ning kodanlikke ideoloogiaid propageerivad ained, mis asendati vene keele, konstitutsiooni ja sõjaväelise kasvatusega. Koolis tegutses Tallinna aktiivsemaid kommunistlike noorte algorganisatsioone, kes kogunesid direktori ametiruumides ja levitasid seinalehte "Ise ehitame", kus kritiseeriti koolielu väärnähtusi ja kajastati päevasündmusi. Õppeedukuse tõstmist peetakse nii tähtsaks, et mahajäänuid hakatakse ahistama. 16. veebruaril 1941 kinnitati direktoriks kooliinspektor Vassili Peet. Kartes repressiooni võimude poolt, kirjutas ta väga punaseid kõnesid, mis õpilastele temast vale mulje jätsid.
Kui Saksa väed Tallinna hõivasid, anti direktor Vassili Peet punasena üles ning hukati enda õpilaste poolt. Saksa okupatsiooni ajal taastati Eesti Vabariigi aegne koolikorraldus, mistõttu läks keskharidus taas tasuliseks. Esimeseks võõrkeeleks sai saksa keel, teiseks inglise keel. 28. augustist 1941 paiknesid gümnaasiumihoonetes Saksa väeosad, Raudteevalitsus ja Eesti Leegion. Õpingud toimusid 1941/1942. õppeaastal Tartu maantee 44 majas, 1942/1943 Sakala 51 majas veel kahe kooliga ja 1943/1944 sai läbi viidud algul Reaalkooli ruumides, pärast Narva evakueerimist Jakob Westholmi Gümnaasiumi hoones koos kaheksa erineva kooliga. Puudus oli õpikutest, koolipäev kestis paar tundi. Õppetöö kästi järsult peatada 25. märtsil, kuigi see oli juba pidurdunud 11. märts seoses märtsipommitamisega.
Õppetöö algas uuesti pärast Punaarmee poolt Eesti taasokupeerimist 23. oktoobril 1944 vanas koolihoones Suur-Kloostri tänaval uue direktori Helmi Jürgensteiniga.
Nõukogude okupatsiooniaeg
1945. aastal läks Tallinna 1. Keskkool üle 11-klassiliseks keskkooliks. Uue süsteemi järgi vastas üks õppeaasta ühele klassile. Kooliga liitusid Tallinna 15. Kool, Tallinna 18. Kool ja Tallinna 24. Kool. 1950. aastal võeti sisse esimesed tütarlapsed Tallinna 1. Keskkooli. Tallinna 1. Keskkoolis toimus õppetöö ainult eesti keeles. 1967. aastal avati Tallinna 1. Keskkoolis esimene Nõukogude Eesti prantsuse keele süvaõppega klass, mille loomise eestvedajaks oli Leningradi Ülikooli lõpetanud prantsuse filoloog Maria Piel, kes tuli Tallinna 1. Keskkooli vene keele õpetajaks. . aastal avati matemaatika-füüsika eriklassid. 1981. aastal hakati õpetama vene keelt esimesest klassist peale ning kasutusele tuli arvuti. 1982. aastal sai direktoriks Ain Siimann, kes on kõige kauem kooli ajaloos olnud direktor (23,5 aastat).
Taasiseseisvunud Eestis
6. novembril 1991 nimetati Tallinna I Keskkool ümber Gustav Adolfi Gümnaasiumiks ning kool sai tagasi oma lipu, mille õnnistas sisse Põltsamaa kirikuõpetaja, 1930. aasta vilistlane Herbert Kuurme Kaarli kirikus. Koolilipu kandis pühitsemiseks altari ette abiturient Kristjan-Thor Vähi, keda aitasid Sofia-Carolina Pisk ja Kadri Zupsmann. Eesti taasiseseisvumisest saadik õpetatakse Gustav Adolfi Gümnaasiumis ka rootsi keelt. Pärast Rootsi kuningapaari visiiti 1992. aasta kevadel otsustati avada rootsi keele süvaõppesuund. 1996. aastast hakati gümnaasiumi lõpus tegema riigieksameid ja 1999. aastal tulid kasutusele põhikooli lõpueksamid ning erinevad üleminekuklasside arvestuslikud tööd. 1998. aastal tehti peahoones kapitaalremont, mille käigus kaevati käsitsi välja moonaladu ja ehitati ühendus algklasside ja söökla vahele. 1. septembril 2005 algas õppeaasta vastkorrastatud koolihoovis uue pronksskulptuuriga „Ingel“ ja 28. detsembril 2005 astus direktorina ametisse Hendrik Agur. 2014. aastal avati Mederi saalis Inglismaalt kingitusena saadetud orel.
Tähtpäevad
Teisel koolipäeval toimub sügisene spordipäev Snelli staadionil.
Gustav Adolfi Gümnaasium tähistab oma aastapäeva Gustav II Adolfi surmakuupäeval ehk 6. novembril.
Kooli rootsikeelne õppesuund korraldab aktuse eestirootslaste tähistet luutsinapäeviti 13. detsembril.
Enne jõuluvaheaega tehakse jõululaata algklasside poolt, peetakse jõulupeod filmide ja lavatükkidega, mille hulgast valitakse välja võitja ning käiakse kogu kooliperega Tallinna toomkirikus jõuluteenistusel.
6. veebruaril toimub kooli moeshow "Kuldlõige". Veebruaris toimub talvine spordipäev ehk suusapäev Nõmmel.
23. veebruaril tähistatakse Eesti rahvuspüha, iseseisvuspäeva ehk Vabariigi aastapäeva aktuse ja paraadiga.
14. märtsil toimub aktus emakeelepäeva puhul.
Maikuus toimub kevadine spordipäev.
Gustav Adolfi Gümnaasiumi abituriendid teevad viimasel koolipäeval kooli lõpukella kõlal käsikäes ühes ketis koolile ringi peale ja astuvad läbi ingliskulptuuri koolihoovis.
Sümboolika
Kooli lipp on Eestimaa trikoloor, mille ühele küljele on kuldsega kooli nimi kirjutatud ja teisele küljele kuldsega kooli asutamisaasta.
Kooli hümni sõnad kirjutasid Heiki Vilep ja Piret Rips, viisi Piret Rips. Kooli hümn on kasutusel 23. veebruarist 2007 ning lauldakse aktuste avalauluna.
Koolilaulu kirjutas vilistlane Maire Saar 1966. aastal, laulu lauldakse aktuste lõpulauluna.
Kooli sõrmusel on kujutatud rohe-lilla-valge taustaga vapikilbil tähed GAG. Vapikujulist sõrmuseplaati kaunistavad kahelt poolt tammelehed. Sõrmuseid kannavad gümnasistid ja vilistlased.
Lõpumärgi kujundus on pärit 1920. aastatest. Aversi alumine pool on rohe-lilla-valge põhi hõbedaste tähtedega GAG, mille kohal on õhku tõusev rooma kotkas, küüniste vahel viljapead ja rinnal must emailist ring kooli asutamisaastaga. Reversile graveeritakse abituriendi nimi ja lõpetamise aasta. Lõpumärk käib ketiga vasakule poole rinnale. Lõpumärki kannavad abituriendid ja vilistlased.
Kooli tekkel on musta noka, rohe-lilla-valge äärega, küljelt ja otsast sinine. Gümnasistil on tekli peale tikitud tähed GAG.
Sertab Erener
pisi|right|Sertab Erener (vasakul) ja [[Demir Demirkan]] Sertab Erener (sündinud 4. detsembril 1964) on türgi lauljatar, kes võitis lauluga "Everyway That I Can" 2003. aasta Eurovisiooni lauluvõistluse Riias. Sertab on Türgis üks populaarsemaid lauljaid, kelle plaate on ostetud üle 3 miljoni eksemplari.
Vana-Võidu
Vana-Võidu on küla Viljandimaal Viljandi vallas Viljandi linnast kirdes.
Küla paikneb Tänassilma ürgoru lõunaserval, Viljandist 4 km ida pool. Küla põhjaosas asub oru serval Kivistiku metsapark. Mööda küla lääne- ja põhjapiiri voolab Tänassilma jõgi, läänepiiril asub Rutsniku mädajärv ja põhjapiiril Vana-Võidu Mädajärv. Küla idapiiril voolab Ärmä jõgi.
Külas asus Vana-Võidu mõisa keskus. Tänapäeval tegutseb mõisakompleksis Viljandi Kutseõppekeskus.
Vana-Võidus asub Viiratsi Saeveski. Külas tegutseb Vana-Võidu raamatukogu.
Külas kasvab kaitsealune Viiralti tamm ehk Tamme-Koori tamm.
Külast viib läbi Tartu – Viljandi – Kilingi-Nõmme maantee.
Steffi Graf
Elulugu
Aastatel 1986–1989 ja 1999 valiti Graf Saksamaa aasta naissportlaseks.
Graf lahkus profispordist 1999. aastal, kui ta oli 30-aastane ja asus WTA edetabelis kolmandal kohal.
Ta algatas ja ka rahastas heategevusorganisatsiooni Children For Tomorrow.
Isiklikku
Steffi Graf oli tippsportlasena 176 cm pikk ja kaalus 64 kg.
Samal aastal ütles ta Saksa ajalehele Handelsblatt, et eelistab, kui teda kutsutakse Stefanie, aga mitte Steffi.
Marhanets
Marhanets (ukraina keeles Марганець) on linn Ukrainas Dnipropetrovski oblastis. Asub Kahhovka veehoidla paremal kaldal.
Linn loodi 1938. aastal mitme töölisasula liitmise teel.
710. aastad
710. aastad
710. aastad on aastad 710–719 pKr.
Sajandid: 7. sajand - 8. sajand - 9. sajand
Kümnendid: 660. aastad 670. aastad 680. aastad 690. aastad 700. aastad - 710. aastad - 720. aastad 730. aastad 740. aastad 750. aastad 760. aastad
Aastad: 710 711 712 713 714 715 716 717 718 719
Propithecus edwardsi
Propithecus edwardsi on indrilaste sugukonda sifaka perekonda kuuluv poolahv.
Ta on üsna haruldane. Teda leidub vaid paaril looduskaitsealal Madagaskari kaguosas. Nad elavad vihmametsas 600–1600 m kõrgusel merepinnast. Levila põhiosa jääb Ranamofana rahvusparki. Nende levila põhjapiiriks on Mangoro ja Onive jõgi. Levila lõunaosa ulatub Andringitra rahvusparki ja Rienana jõeni.
Neil on tüüpiline sifaka kehakuju, oranžikaspunased silmad ja lühike must karvutu nägu. Enamik karvastikust on tumepruun või must ja siidine, kuid selja keskel ja külgedel on heledam pruun või kreemikas ala, mille jagab pooleks tume piki selgroogu kulgev joon. Selle heledama ala suurus ja kuju on eri isenditel erinev. Sugulist dimorfismi neil ei esine.
Nende kummagi käe teisel sõrmel on maniküüriküünis, ülejäänud sõrmedel on küüned. Pöial ja suurvarvas võivad ülejäänud sõrmedele ja varvastele vastanduda.
Need sifakad moodustavad mitmest isasest ja mitmest emasest koosnevad mitmesuguses vanuses isendite salgad, mille suurus on 3–9, keskmiselt 4,8 isendit. Salku juhivad emasloomad: see on poolahvidel tavaline, kuid teistel esikloomalistel üliharuldane. Salk võib olla nii polüandriline, polügüünne, polügünandriline kui monogaamne. Salkades elamine pakub kaitset röövloomade eest, kuid salga suurust piirab salgasisene konkurents toidu pärast. Umbes pool Propithecus edwardsi sifakatest lahkub sellest salgast, kus nad on sündinud. Emased lahkuvad noorloomadena, isased nii noorloomade kui täiskasvanutena.
Nad elavad peaaegu kogu elu puu otsas. Selline eluviis nõuab head koordinatsiooni, tugevat haaret ja märkimisväärseid akrobaatilisi võimeid. Edasiliikumiseks hüppavad nad ühe puu otsast teise puu otsa ning liiguvad mööda puuharusid. Hüppe ajal teevad nad tavaliselt poolpöörde: enne hüpet vaatavad nad puud, millelt ära tõukavad, aga hüppe lõpufaasis vaatavad nad seda puud, millele maanduvad. Keha pööramiseks ja kere stabiilsuse hoidmiseks kasutavad nad saba. Tagajalad maanduvad puule enne esijalgu ja saba kasutatakse hüppamise hoo vähendamiseks. Tõenäoliselt suudavad nad hüpata kuni 8 meetrit. Nad suudavad rippuda ka pu otsas, pea ja käed allapoole, hoides end tagajalgadega kinni.
Võimaluse korral liigub Propithecus edwardsi alati puu otsas. Kui on siiski hädavajalik maale laskuda, näiteks tee ületamiseks, liiguvad nad kahel jalal ja hüppavad külgsuunas.
Need ahvid võivad asju, näiteks toitu ka kätes kanda, kuigi eelistavad esemeid kanda suus.
Nad kaaluvad 5–6,5 kg. Nad söövad peamiselt lehti ja seemneid, nii täiskasvanuid kui noori/tooreid. Samuti söövad nad õisi ja puuvilju. Nad tarvitavad toiduks ka pinnast ja maa-aluseid seeni. Päevas liiguvad nad toiduotsinguil keskmiselt 670 meetrit.
Nad saavad suguküpseks 2-3 aasta vanuselt. Paarituvad üks kord aastas, lõunapoolkera suvel detsembris-jaanuaris. Emased sünnitavad talvekuudel maist juulini pärast 179 päeva kestnud tiinust.
Nende suremus on küttimise ja raie tõttu väga suur.
Nende uurimine toimub peamiselt Ranamofana rahvuspargis. Enamikule Propithecus edwardsi isenditele on pandud kaelavõru ja juhtemastele on pandud jälitusseade. Praegu ei peeta vangistuses ühtki selle liigi isendit.
Kunshan
thumb|270px Kunshan (hiina 昆山) on maakonna õigustega linn Hiinas Jiangsu provintsis Suzhou ringkonna õigustega linnas.
Võide
Võide on küla Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Mäetaguse valda. Külas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 4 inimest. Kõik olid eestlased.
August von Kotzebue
thumb|August von Kotzebue August Friedrich Ferdinand von Kotzebue (vene keeles Август Карлович Коцебу) (3. mai ( ukj) 1761 Weimar – 23. märts ( ukj) 1819 Mannheim) oli saksa näitekirjanik, prosaist, publitsist, teatrijuht.
August Friedrich Ferdinand von Kotzebue sündis Saksamaal Weimaris jõuka kaupmehe ja saatkonnanõuniku Lewin Karl Christian Kotzebue (1727–1761) ja Anna Christina Krügeri (1736–1827) pojana.
Siirdus 1781 Saksamaalt Venemaale, kus asus riigiteenistusse. Alates 1783. aastast elas mõnda aega Eestis, kus ta asutas Virumaal Kiiklas 1784 esimese asjaarmastajate teatritrupi, kust teatripisik viidi Paldiskisse ja Tallinna. Tallinna kuberner Heinrich Johann Fabian von Wrangell pantis 1. märtsil 1792 (17 500 hõberubla eest 87 aastaks) riiginõunikuna Eestimaa kubermangu magistraadi presidendi ametis olnud Kotzebuele Koppelmaa mõisa Keila kihelkonnas, kuid juba 4. aprillil 1794 loovutas ta pandi edasi hilisemale Tallinna bürgermeistrile ja sündikule Heinrich Johann von Strahlbornile. Loobunud riigiteenistusest, elas Kotzebue mõnda aega Pariisis ja Mainzis ja alates 1795. aastast Friedenthalis Virumaal. 1798–1800 töötas õueteatri juhina Viinis, Weimaris ja Jenas.
Venemaale tagasipöördumisel, aastal 1800, ta vahistati ning määrati Siberisse asumisele, vaid armuandmispalve tsaar Paul I-le päästis ta ning Kotzebue siirdus Peterburi, kus asus tööle sealse saksa teatri direktorina. Pärast tsaari surma asus taas Saksamaale, kus elas Weimaris ja Berliinis, külastas Prantsusmaad ja Itaaliat ja tuli siis uuesti Eestisse, kus elas 1807–1813 temale kuuluvas Vardi mõisas. 1812–1813 juhtis Kotzebue kutselist saksa teatrit Tallinnas.
Venemaa peakonsulina koostas ta igakuiseid aruandeid keiser Aleksander I-le olukorrast Preisimaa kuningriigis ja ka Prantsusmaalt ida poole levivatest poliitilistest ideedest. Teda peeti Venemaa agendiks ja ta oli veendumustelt ülikonservatiivne ning vastustas rahvuslik-liberaalset liikumist. Pooldas tuliselt Püha Liitu. Kui Prantsusmaa alistas Preisimaa jätkas Kotzebue "kirjasõna abil" võitlust prantslaste vastu.
Kotzebue mõrvati 23. märtsil ukj 1819 Mannheimis saksa tudengi Karl Ludwig Sand poolt.
Looming
Kotzebue on kirjutanud umbes 200 näidendit. Tuntumad neist on "Menschenhass und Reue" ("Inimvihkamine ja kahetsus") (1789), "Die beiden Klingsberg" ("Mõlemad Klingsbergid") (1801), "Die deutschen Kleinstädter" ("Saksa väikelinlased") (1803), "Pagenstreiche" ("Paaži vembud") 1804. Kotzebue näidendeid on ka eestindatud, näiteks tema "Ter Talkus" ("Talgud"), etendati 1816. aastal Pärnus.
Perekond
August von Kotzebue oli kolm korda abielus ja tal oli kokku 18 last, neist üks poeg ja kolm tütart surid noorena. Meile tuntuimad tema lastest oli maadeuurija Otto von Kotzebue ja kunstnik Alexander von Kotzebue.
Esimene abikaasa
21. veebruaril 1785 abiellus Kiiklas Friederike Julie Dorothea von Esseniga (1763–1790), kes oli Tallinna komandandi ja Kiideva mõisniku kindralleitnant Reinhold Wilhelm von Esseni tütar. Abielust sündisid:
Kolmas abikaasa
7. augustil 1804 abiellus ta kirjanik Wilhelmine Friederike von Kurselliga (sünd. Krusenstern, 1778–1852), kes oli Otto Wilhelm von Krusensterni Lohu mõisas sündinud tütar, Leedi ja Mõisamaa mõisniku major Moritz von Kurselli (1776–1834) esimene abikaasa. Abielust sündisid:
University College London
University College London (lühend UCL) on Londonis tegutsev 1826. aastal asutatud Londoni Ülikooli kolledž. UCL on maailma tippülikoolide seas, oli 2018. aastal avaldatud QS World University Rankings järgi maailmas 7. kohal.
Välislingid
University College London
ARPANET
DARPA loeb võrgu ehitamise alguseks aastat 1968, mil sõlmiti leping BBN Technologies-ga ruuterite ehitamiseks, mis võimaldas aasta hiljem 1969 lugeda ARPANET töövõimeliseks.
ARPANET ehitati 1970. aasta paiku kui eksperimentaalne laivõrk (WAN), mis suudaks üle elada tuumasõja. See ühendas omavahel USA ülikoolide arvutuskeskusi. 1971. aastal oli sellesse ühendatud 15 asutust ja 23 arvutit ehk hosti. 1983. aastal oli hoste juba 500. Samal aastal moodustati ainult kaitseministeeriumi kasutamiseks ARPANETi alamvõrk MILNET.
1990. aastal loobuti ARPANET-i kasutamisest, sest võrk oli aegunud.
Blå Schäfer
Blå Schäfer on väliseestlastest koosnev Rootsi progressiivset rokki ja psühhedeelset rokki viljelenud bänd, mis loodi Olev Oti poolt 1971. aastal. Ansambel külastas 1975. aastal Tallinna.
Võrnu
Võrnu on küla Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Mäetaguse valda.
Külas asub Ojamaa kaevanduse tootmiskeskus.
1999. aastal loodi külas Võrnu Külaselts Waerkun.
Kaş
Kaş on linn Türgis  Antalya provintsis.
Linn asus Lüükias ja selle lüükiakeelne nimi oli Habesos.
Mettmanni kreis
Mettmanni kreis on haldusüksus Saksamaa Nordrhein-Westfaleni liidumaa keskosas. See on kõige tihedamini asustatud maaringkond Saksamaal; kreisi loodeosas Ratingeni linna piires on Düsseldorfi lennujaam ning ka Kölni-Bonni lennujaam on lähedal.
Ajalugu
12. sajandil läks tänase kreisi ala Bergi krahvkonna valdusse. Kui Napoleon selle ala 1792. aastal okupeeris, sai sellest kanton Düsseldorfi ringkonnas.
Pärast Viini kongressi läks ala 1816. aastal Preisimaale kui Vestfaali provintsi osa ja loodi esimene Mettmanni kreis. Kreis oli aastatel 1820-1861 liidetud Elberfeldi kreisiga, mis seejärel eraldi linnaks sai (nüüd Wuppertali osa). 1877. aastal viidi halduskeskus Vohwinkelisse. 1929. aastal anti veel alasid Wuppertalile ja kreis liideti Düsseldorfi kreisiga (Landkreis, ilma linna endata), moodustus Düsseldorf-Mettmanni kreis halduskeskusega Düsseldorfis. 1952. aastal sai taas keskuseks Mettmann ja pärast viimast reorganiseerimist 1975./76. aastal sai kreis tagasi oma vana nime. Langenfeldi ja Monheimi linnad liideti siis kreisiga, samas kui Kettwig sai Esseni linna osaks.
Geograafia
Mettmanni kreis asub Ruhrimaast vahetult lõunas, Düsseldorfi kõrval.
Huviväärsused
Kõige kuulsam on väikese Düsseli jõe org Neanderthal, kus leiti esmakordselt inimliigi neandertallase fossiile.
Linnad ja vallad
thumb|300px|left|Linnad ja vallad Mettmanni kreisis
Horisont (ajakiri)
thumb|Kõige esimese Horisondi kaas Horisont on Eesti vanim, 1967. aastast tänini ilmuv populaarteaduslik ajakiri.
Kui algusaastatel oli rõhk reaal- ja loodusteaduste artiklitel, leiavad nüüd käsitlust ka ühiskonna- ja sotsiaalteadused.
Ajalugu
pisi|Rahvusraamatukogu digiteerimiskeskuse digiteerija Eva Püvi [[digiteerimine|digiteerib Zeutscheli raamatuskanneriga ajakirja Horisont esimest, 1967. aasta jaanuaris ilmunud numbrit]] Horisondi toimetus tuli kokku 1966. aasta sügisel, ajakirja esimene number ilmus 1967. aasta jaanuaris tollase ühingu Teadus väljaandena.
Horisont ilmus oma legendaarses väikeses formaadis aastatel 1967–1971. Formaat muudeti praeguseks aastal 1972. Lehekülgi oli väikeses formaadis 80 ja on 2008. aasta tavanumbris 60. Horisondi esimese numbri tiraaž oli 40 000, ajakirja suurim tiraaž 54 000 jääb 1971. aasta juunisse.
Aastail 1967–1991 ilmus ajakiri kuukirjana. 1992–1999 ilmus 8 numbrit aastas. Aastast 2000 ilmub Horisont kuus korda aastas (jaanuaris, märtsis, mais, juulis, septembris ja novembris).
2001. aastast üllitab Horisonti MTÜ Loodusajakiri, mida toetas kuni 2016. aastani Keskkonnainvesteeringute Keskus. 2017. aastast hakkas ajakirja väljaandmist toetama Haridus- ja Teadusministeerium.
Terry O'Quinn
Terrance "Terry" O'Quinn (sündinud 15. juulil 1952 Sault Sainte Maries Michiganis) on Emmy auhinnale nomineeritud USA näitleja.
Ta on eelkõige tuntud John Locke' osatäitjane USA draamasarjas "Teadmata kadunud" ja külalisrollidega telesarjadest "Millennium", "JAG", "Alias" ja "Presidendi meeskond".
Horisont (ajakiri)
Ajalugu
Alates 2015. aasta novembrist kannab Horisont riiklikult tunnustatud teaduse populariseerija tunnusmärki.
Alates 2016. aastast on kõik ilmunud Horisondi numbrid digitaalselt kättesaadavad rahvusraamatukogu digiarhiivis DIGAR.
2017. aasta novembris pälvis ajakiri digiteeritud numbrite avalikkusele kättesaadavaks tegemise eest teaduse populariseerimise auhinna.
Autorid
pisi|1981/1982. aastavahetuse tähistamine Horisondi toimetuses. Taga (vasakult): [[Martin Roogna, Juhan Kivi, Ilmar Palli, Indrek Rohtmets. Ees (vasakult): Maria Saar, Feodor Feodorev, Tiiu Kukk, Boris Murd]] Autoreid on Horisondil 50 aasta jooksul olnud üle 250, enam kui kümne looga on Horisondi veergudel üles astunud Peep Kalv, Harri Jänes, Mart Kuurme, Heino Gustavson, Einar Klaamann, Jaak Lõhmus, Vahur Mägi, Peeter Müürsepp, Tõnu Tuvikene, Enn Kasak, Hendrik Relve, Jaanus Vainu, Ustus Agur, Mihkel Jõeveer, Hergi Karik, Henn Käämbre, Helmut Piirimäe, Ain Raitviir, Anto Raukas, Feliks Vakk, Liivi Aarma, Ants Hein, Urmas Kokassaar, Jüri Krustok, Tiit Kändler, Laurits Leedjärv, Rein-Karl Loide, Indrek Meos, Vello Mäss, Andrus Mölder, Tõnu Tõnso, Juha Valste – ainus nii viljakas välismaalane Horisondi autorite hulgas, Hannes Walter, Valdeko Vende, Lembit Andresen, Jüri Engelbrecht, Juhan Kahk, Sirje Keevallik, Harald Keres, Anti Kidron, Evald Laasi, Arvo Kuddo, Mati Laur, Vello Lõugas, Mati Mandel, Jüri Martin, Helle Martinson, Hubert Matve, Uno Mereste, Gustav Naan, Raimond Preem, Kustas Põldmaa, Jüri Selirand, Ülo Suursaar, Andres Tarand, Avo-Rein Tereping, Peeter Tooming, Evald Tõnisson, Uno Veismann, Harry Õiglane.
Viimastel aastatel on ajakirjas kirjutanud Mart Noorma, Jaan Aru, Andi Hektor, Antti Tamm, Elmo Tempel, Ulrike Plath, Kadri Tüür, Marju Kõivupuu, Kati Lindström, Erki Tammiksaar, Peeter Tenjes, Jaan Pelt, Kristjan Kannike, Ülo Niinemets, Martin Zobel, Mait Metspalu, Ago Pajur, Tõnu-Andrus Tannberg, Hilkka Hiiop, Ken Kalling, Andres Laan, Ain Kallis, Jüri Kamenik, Tanel Tenson, Martin Malve, Tarmo Soomere, Rein Vaikmäe, Jaan Einasto, Rein Einasto, Taavi Tuvikene, Taimi Paal, Udo Uibo, Raivo Jaaniso, Toivo Maimets, Pille Taba, Jüri Kotšinev, Kuulo Kutsar, Rene Levoll, Tiina Kala, Jüri Allik, Mihkel Kama, Jürgen Jänes, Allan-Hermann Pool, Janet Laidla, Henri Ormus, Priit Raudkivi, Lea Leppik, Mart Loog, Kalju Eerme, Andres Salumets, Allan Puur, Hannes Kollist.
Toimetajana ja muudes ametites on Horisondis aastate jooksul töötanud Rein Saluri, Tatjana Elmanovitš, Georg Rajasaar, Juhan Kivi, Udo Roosimaa, Viktor Seppel, Hans Treimann, Boris Murd, Paul Talvre, Maia Saar, Üllar Lehtmets, Renate Roorand, Ilmar Palli, Martin Roogna, Tiit Hunt. Praktiliselt ajakirja algusajast kuni 2012. aastani toimetas reaalteadusi Rein Veskimäe.
Horisonti on kujundanud Heino Kersna, Sirje Eelma, Marje Üksine, Rait Prääts, Epp Marguste, Epp Asper, Joosep Remme, Krista Saare, Kersti Tormis.
Ehrenblatt des Heeres
Jalaväe Auplaat (saksa keeles Ehrenblatt des Heeres) oli Saksamaa sõjaväeline autasu Teise maailmasõja ajal alates 22. juulist 1941. Eestlastest autasustati auplaadiga ainsana kapten Oskar Ruutu.
Schengen
thumb|Schengeni loss Schengen on asula Luksemburgis Remichi kantonis Schengeni vallas. Asub Moseli jõe ääres.
Schengen asub riigi kagutipus Saksamaa ja Prantsusmaa piiri ääres.
14. juunil 1985 sõlmiti seal lepe Belgia, Hollandi, Saksamaa, Prantsusmaa ja Luksemburgi vahel, millega need riigid loobusid piirikontrollist sisepiiridel. See pani aluse Schengeni viisaruumile.
Schengen asub viinamarjakasvatuspiirkonnas.
Rannamõisa kirik
pisi|Rannamõisa kirik talvel
Rannamõisa kirik asub Harjumaal Harku vallas. Kirik on ehitatud põhiliselt aastatel 1900–1901 ja pühitsetud pühakojaks 17. juulil 1905.
Sisetööd jätkusid 1906–1907, käärkamber lisati 1923–1925. Esialgsed võimalikud asukohad olid ka Hüüru ja Muraste.
Kalmistut hakati põldudele rajama 1899. aastal, kui laoti paekivist külgaiad, ja see pühitseti sisse 21. juulil 1902. Kalmistut on laiendatud 1920. aastatel ja XXI sajandi alguses.
2000. aastal võitis Rannamõisa kirik asutuste kategoorias Harku valla heakorrakonkursi.
Rannamõisa kirik asub Tallinna–Rannamõisa–Kloogaranna tee ääres, Tabasalust paar kilomeetrit Vääna-Jõesuu pool.
Kirikut kasutab EELK Rannamõisa kogudus.
Kiriku juures asub Rannamõisa kalmistu.
Saiga
pisi pisi|Saiga levila Saiga (Saiga tatarica) on äärmiselt ohustatud antiloobiliik, mille algne levila hõlmas Euraasia stepialasid Karpaatidest ja Kaukasusest Mongooliani. Tänapäeval on säilinud vaid üks alamliik (S. t. tatarica) Venemaal Kalmõkkias ja Kasahstanis kolmes piirkonnas.
Kuigi aastatuhande alguseks oli saigade populatsioon kahanenud 20 000 isendile, tuleks tänapäeval eelmise sajandi inertsist kasutatavat terminit "äärmiselt ohustatud antiloobiliik", ilmselt pehmendada või selle kasutamine lõpetada. Saigade populatsioon kosus peale küttimiskeeldu 2009 aastal Kasahstanis väga jõudsalt. Aastaks 2015 oli populatsiooni suurus hinnanguliselt kuni pool miljonit isendit, kellest siis ligikaudu 200 000 hukkusid nasaalbakteri epideemias, mille põhjustas erakordselt soe ja niiske aasta. Järele jäänud 200-300 tuhandest isendist sai vaid seitsme aastaga 2022.a. loenduse hinnangul 1.3 miljoni isendi suurune asurkond. Aastal 2023 räägivad Kasahstani keskkonnaspetsialistid, et tõenäoliselt on loomi juba mitu miljonit, ning nad põhjustavad suurt kahju põllumajandussektorile ning loomapidajatele. Hetkel kehtib neile antiloopidele arvukuse piiramise moratoorium kuni aastani 2024, kuid Kasahstani ökoloogiaministri Zulfia Suleimanova sõnul on probleem mastaapne, ning juba 2023. aastal algab põhjalik teaduslik uurimustöö, kuidas nende loomade arvukust oleks kõige otstarbekam piirata.
David Hasselhoff
pisi|David Hasselhoff David Michael Hasselhoff (sündinud 17. juulil 1952 Baltimore'is Marylandi osariigis) on Ameerika Ühendriikide näitleja ja laulja.
Ta on mänginud telesarjades "Knight Rider" (Michael Knight) ja "Baywatch" ning andnud välja albumeid ja singleid. Näiteks tema lugu "Looking for Freedom" juhtis singlimüügitabeleid Saksamaal, Austrias ja Šveitsis.
Väike-Pungerja
Väike-Pungerja on küla Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Mäetaguse valda.
Melchior von Galen
Melchior von Galen (surnud arvatavasti 1552) oli Liivi ordu liige, viimane Karksi foogt.
Väike-Pungerja
Väike-Pungerjal asub Estonia kaevandus ja Väike-Pungerja postijaam.
Melchior von Galen
Melchiori vanemaid pole täpselt teada, kuid Johann von Lünenit on 1538. aastal nimetatud tema just surnud ema vennana. Tema kodukoht oli ilmselt Marki krahvkonnas Vestfaalis.
Väike-Pungerja
Külas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 37 inimest. Neist 33 olid eestlased.
Melchior von Galen
Melchior saabus 16. sajandi alguses Liivimaale ning oli aastatel 1514–1534 Karksi foogt. 1521. aastal, kui toimusid rahuläbirääkimised Saksa ordu kõrgmeistri Albrecht von Hohenzollerni ja Poola kuninga Zygmunt I vahel, viibis ta Preisimaal. 1534. aastal liideti Karksi foogtkond ordumeistri valdustega. Võimalik, et see sai teoks just seetõttu, et Galen oli jätkuvalt tihedates suhetes Liivi ordu üheks suuremaks vaenlaseks muutunud enidse kõrgmeistri ja toonase Preisimaa hertsogi Albrechtiga.
Samas võis tegu olla ka lihtsalt ordumeistri kavaga oma võimu ja sissetulekuid kasvatada.
Melchiorit on aastail 1538–1561 mainitud endise Karksi foogtina. Tõenäoliselt suri ta aga 1552. aastal, sest Pärnu kodanikeraamatus on tema surma tolle aasta sügisel märgitud. Üks eraldiseisev teade on tõepoolest ka 1561. aastast, kuid siis võidi teda vaid meenutada või mainida tema samanimelist poega.
Sündinud 3. juulil
''Siin loetletakse 3. juulil sündinud tuntud inimesi.
Yakety Yak (ansambel)
Yakety Yak on ansambel, mis loodi 1987. aastal Olev Oti (1948–2013) ja Hugo Lepiku poolt.
Anija vald (2002)
Anija vald oli kohaliku omavalitsuse üksus Eestis Harju maakonna idaosas.
Valla pindala oli 517 km² ning see kuulus pindalalt suurimate kohalike omavalitsusüksuste sekka.
Anija valda ümbritsesid Kose, Raasiku, Jõelähtme, Kõue, Aegviidu ja Kuusalu vald Harju maakonnas, Albu vald Järva maakonnas ning Tapa vald Lääne-Virumaal.
Vald hõlmas ajaloolise Harju-Jaani kirikukihelkonna idaosa, mõningaid alasid ajaloolise Kose kirikukihelkonna põhjaosas (Pikva, Alavere ja Voose ümbrus) ning vähese asustusega metsaseid alasid ajaloolise Ambla kirikukihelkonna lääneosas (Mustjõe ja Pillapalu ümbruses).
Valla elanike arv 1. jaanuar 2016 seisuga oli Statistikaameti andmetel 5474 ja rahvastikuregistri järgi 5618.
Anija vallavanem oli Arvi Karotam.
2017. aastal ühinesid senine Anija vald ja Aegviidu uueks Anija vallaks.
Linn
Anija vallas asus üks linn – Kehra.
Ajalugu
Anija vald Harju-Jaani kihelkonnas rajati 19. sajandil Anija mõisa territooriumi talumaid hõlmava tüüpilise mõisavallana. 19. sajandi lõpul ja 20. sajandi esimesel poolel toimunud valdade liitmisel muutus vald algsest suuremaks, hõlmates selle järel ka Paasiku, Kehra ja teisi mõisatele kuulunud maid. Vald likvideeriti 1950. aasta haldusreformiga (analoogiliselt teiste Eesti valdadega) ning taastati nõukogudeaegse Anija külanõukogu põhjal ja piirides 16. jaanuaril 1992. Lõplikud piirid sai vald 2002. aastal, mil vallaga ühines Kehra linn (seni eraldiseisev omavalitsusüksus, mida Anija vald rõngasvallana ümbritses).
Valla kolmekümne ühest külast on esmamainitud 1241. aastal välja antud Taani hindamisraamatus neljateistkümmet küla. Valla maa-alal asus mitu mõisat: 1914. aasta seisuga olid need Anija, Paasiku, Kehra, Kaunissaare, Kaserahu, Pikva ja Alavere peamõisad, lisaks veel mitu kõrval- ja karjamõisat.
Vallale nime andnud Anija mõisast on kirjalikke teateid 1482. aastast. Mõisnikuks oli siis rüütel Herman Soge (Zoege).
2017. aastal ühinesid Anija vald ja Aegviidu uueks Anija vallaks.
720. aastad
720. aastad
720. aastad on aastad 720–729 pKr.
Sajandid: 7. sajand - 8. sajand - 9. sajand
Kümnendid: 670. aastad 680. aastad 690. aastad 700. aastad 710. aastad - 720. aastad - 730. aastad 740. aastad 750. aastad 760. aastad 770. aastad
Aastad: 720 721 722 723 724 725 726 727 728 729
Annami Draakoni orden
paremal|raamita Annami draakoni orden on Annami keiserliku perekonna orden, mis on asutatud 14. märtsil 1886 Đồng Khánhi poolt. Suurmeister on prints Bảo Vang.