cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
47. Relva-SS Grenaderirügement
Sõjategevus Eestis 1944
Sinimägede lahingud kestsid 26. juulist kuni 10. augustini 1944 ja kulmineerusid Punaarmee peamise rünnakukiilu tagasilöömisega 29. juulil. Punaarmee 2. löögiarmee viidi alates 4. augustist 1944 rindelt ära, et alustada 10. augustil pealetungi Tartu suunal. Sinimägede rinnet jäid ründama 8. armee diviisid. Sinimägedes hävis peaaegu täielikult 47. rügemendi III pataljon, millest jäi järgi kaks pisikompaniid. 18. augustil 1944 alustasid Saksa väed taandumist sisemaale vastavalt plaanile "Aster".
Saku külanõukogu
Saku külanõukogu oli külanõukogu Harju rajoonis. Külanõukogu moodustati 1945 Tõdva vallas. Külanõukogu pindala oli 249 km² (1977).
47. Relva-SS Grenaderirügement
Sõjategevus Eestis 1944
1944. aasta augustis, pärast Punaarmee läbimurret Kagu-Eestis, saadeti Narva rindelt Kagu-Eestisse Jürgen Wagneri lahingugrupi alluvusse ka kaks 20. Eesti SS-diviisi lahingugruppi. Ühte neist kuulusid 46. Relva-SS Grenaderirügemendi kaks pataljoni ja soomepoiste I pataljon Võitlusgrupp Vent, mida juhtis 47. Relva-SS Grenaderirügemendi staap ja ülem Paul Vent.
Teise lahingugrupina saadeti Kagu-Eestisse, Võitlusgrupp Rebane 46. Relva-SS Grenaderirügemendi staap ja 47. Relva-SS Grenaderirügemendi II pataljon, ülem Alfons Rebane, millega Tartu all liideti kaks 5. piirikaitserügemendi pataljoni. 47/II hävis seal peaaegu täielikult.
Pärast Eestist evakueerumist koondati oktoobris 1944 Eesti väeosad Saksamaal Neuhammerisse (tänapäeva Poolas 100 km Wroclawist loodes) ning kõik eestlastest koosnevad väeosad koondati 20. eesti diviisi üksustesse.
Johannes Erm
Johannes Erm (sündinud 26. märtsil 1998) on eesti kümnevõistleja.
Elulugu
Johannes Erm on sündinud Tartus ja õppinud alates 2005. aastast Tallinna Reaalkoolis.
Lapsepõlves tegeles Erm jalgpalliga klubis FC Flora treener Priit Adamsoni juhendamisel, kuid 2011. aastast hakkas tegelema kergejõustikuga treener Holger Peeli juhendamisel.
2017. aastal lõpetas ta Tallinna Reaalkoolis gümnaasiumi ning astus USA Georgia ülikooli, kus õppis mehhatroonikat. Aastatel 2017–2021 oli Johannes Ermi treener Petros Kyprianou (varasem Maicel Uibo treener USA-s).
Saavutused
2019. aasta juunis tuli Erm USA üliõpilasmeistriks 8352 punktiga, mis ületas ka Andrei Nazarovile 1987. aastast kuulunud Eesti noorsoo vanuseklassi rekordi (8322)
Tulemuste poolest on ta 2021. aasta augusti seisuga Eesti kõigi aegade kümnevõistluse edetabelis kuuendal kohal ja Eesti kõigi aegade kaugushüppe edetabelis neljandal kohal.
Richard Powers
Richard Powers (sündinud 18. juunil 1957) on Ameerika Ühendriikide kirjanik.
Royal Copenhagen
Royal Copenhagen on portselanesemeid valmistav ettevõtte Taanis Kopenhaagenis.
Portselanimanufaktuuri asutas Frantz Heinrich Müller 1775. aastal nime Den Kongelige Porcelænsfabrik (eesti keeles 'kuninglik portselanivabrik') all. See avati 1. mail 1775.
Royal Copenhageni tuntuim toode on Flora Danica serviis.
Projekt 1241
Projekt 1241 tüüpi raketikaater täiendnimega Molnija (vene k: Молния) ja NATO klassifikatsiooniga Tarantul, on Nõukogude Liidus valmistatud ja Vene mereväe relvastuses olev raketikaater. Nimetatakse ka korvetiks.
Arendus ja teenistus
1241 klass oli mõeldud asendama 205R klassi raketikaatreid, millel oli ilmnenud rida puudujääke. Üks puudujääkidest oli nõrk enesekaitsevõime, mida uutel laevadel püüti parandada. Selleks paigaldati 1241 -dele 76mm kahur, kuid esialgsest OSA-M õhutõrjesüsteemist tuli tänu viimase suurele massile loobuda kerge Strela-3 kasuks.
Vene mereväe koosseisu on tänapäevaks jäänud maksimaalselt 20 1241 klassi kaatrit. Neist 7 on muuhulgas teenistuses Balti laevastikus.
Kultuuri vallast võib mainida komöödiafilmi "Vene kalapüügi eripära" (Aleksandr Rogožkin, STV 1998), milles osa tegevusest toimub antud laevatüübil.
Metanivka
Metanivka (ukraina keeles Метанівка) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Teplõki rajoonis. Elanike arv on 947. Pindala on 0,417 km².
Lester B. Pearson
Lester Bowles Pearson (23. aprill 1897 Newtonbrook, Ontario – 27. detsember 1972 Ottawa) oli Kanada professor, ajaloolane, riigitegelane, diplomaat ja poliitik.
1948–1957 oli ta Kanada välisminister.
Ta sai Nobeli rahuauhinna 1957 Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni erijõudude organiseerimise eest Suessi kriisi lahendamiseks.
Aravuse mõis
Aravuse mõis (saksa keeles Arrawus) oli poolmõis Viru-Jaagupi kihelkonnas Virumaal. Nüüdisajal jääb mõis Lääne-Viru maakonda Vinni valda tänapäeva Aravuse küla lähedal.
Eraldati Kaarli mõisast 1852.
Rick DiPietro
pisi|Rick DiPietro (2011) Rick DiPietro (sündinud 19. september 1981 Winthrop, Massachusetts on endine Ameerika Ühendriikide jäähokimängija (väravavaht). 2000. aastal valis New York Islanders ta NHL-i draft '​is esimese valikuna.
Arju mõis
Arju mõis (ka Tagavere mõis; saksa keeles Taggafer) oli rüütlimõis, hiljem poolmõis Jaani kihelkonnas Saaremaal. Nüüdisajal jääb mõis Saare maakonda Saaremaa valda.
Tuhatnik
Tuhatnik ehk tõsjatskij (vene keeles | Ты́сяцкий; kreeka keeles "chiliarch", inglise keeles "thousandman" ja "town militia commander", ladina keeles "dux"), samuti "Heerzog" oli keskaegse Kiievi- ja Moskva-Vene linna ja selle haldusliku piirkonna kohaliku omavalitsuse militaarne ametnik, kaitseväe kõrgeim ülem ja komandör, družiinast eraldiseisev korrakaitse eest vastutav suurvürsti sõjaväepealik, kaitsejõudude sõjaline juht ja liider, kes juhtis temale teenistuslikult alluva tuhandest vabatahtlikust sõjalisest kaitseväelasest ja korravalvurist või nn. riiklikust miilitsast (ru: земское ополчение) koosneva munitsipaalse üksuse "tõsjatša" (ru:тысяча) tegevust ning kohaldades kaitseotstarbelisi ja järelevalvemeetmeid teostas avaliku korra ja administratiivametnike, ennekõike linnapea eehk possaadniku kaitset keskaegse Venemaa linnas. Hiljem tuntud kui saadik, juriidiline isik, kohtueesistuja ja kohtunik, samuti tsaari õukonna pulmavanem.
Nimetust tuhatnik ei kohta vene varasemas ajaloos, sest keskaegsel Venemaal nimetati kõiki sõjaväepealikke vojevoodideks. Tuhatniku olemasolust aga ei ole kahtlusi. Ajalooliseks pöördehetkeks on aasta 1089, mil vojevoodi ja võimul olevat kiievlasest tuhatnikku mainitakse esimest korda eraldi. Kuna tuhatnikku puudutavad andmed on enamasti otseselt seotud linna ja selle elanike eluoluga, on urbaniseerumist ning linnade ja nende piirkondade laienemist peetud üheks mõjuavaldavaks asjaoluks, mis tõi kaasa selle ameti arenemisele omaette positsiooniks. pisi|Kiievi tuhatnik Jan Võšatitš ja paganad
Esimene tuntud ja 1097. aastal esimest korda kroonikas nimepidi mainitud tuhatnik on Kiievi vürsti Svjatopolk II vojevood Putjata Võšatitš, kuulsa bojaarisuguvõsa järeltulija, kelle ametisse nimetamise päev on jäänud selgusetuks, nagu ei ole suudetud kindlaks teha ka tema täpsemat sünniaega. Tema nimi kordub aga seoses mitmete ajalooliste sündmustega, sh. lahinguga polovetside vastu 1106. aastal, millest ta koos oma venna Jan Võšatitšiga osa võttis. Putjata 15-aastane karjäär lõppes sellega, et pärast vürst Svjatopolk II surma 1113. aastal ja enne uue valitseja leidmist süttinud rahutustega seoses röövisid Kiievi ülestõusnud linnaelanikud tema ja ta sotnike õukonnad paljaks. Pärast seda sündmust Putjata kohta eluloolisi märkmeid ei ole, aga mälestus temast on säilinud Solovje Budimirovitšist ja Zabava Putjatišnast jutustavates bõliinades. Järgmine Kiievi tuhatnik Putjata järel oli Uleb.
Tuhatniku institutsioone on esinenud Tšernigivis, Pereslavlis, Rostovis ja mujal linnades ning üks tuntud Rostovi tuhatnik on nimega Georgi. Esimene Novgorodi tuhatnik oli Mironeg, kes valiti teenistusse 1190. aastal.
Kui suri Moskva tuhatnik Vasili Vasiljevitš Veljaminov, likvideeris Moskva ja Vladimiri suurvürst Dmitri Donskoi oma võimu tsentraliseerimise eesmärgil aastatel 1373–1374 possaadniku ja tuhatniku ametikohad ning asendas need vojevoodi ja namestnikuga. Novgorodis likvideeriti tuhatniku ametikoht 1478. aastal, mil suurvürst Ivan III vallutas linna ja liitis selle ametlikult Moskva suurvürstiriigiga. 1510. aastal likvideeris Moskva suurvürst Vassili III veetšekorra ja iseseisvuse ka Pihkvas.
Tuhatniku valimine
Tuhatnik oli positsioonilt possaadniku järel järgmine mees ning keskaegse Vene linna ja piirkonna üks tähtsamaid ja kõrgemaid vürsti huvisid esindava linnavalitsuse administratiivseid juhte. Ametisse valimine ja seadmine toimus samal viisil kui possaadniku puhul. X–XI sajandil Kiievi suurvürsti võimu all määras selle militaarse ametniku ainuisikuliselt riigipea ise, tehes valiku kõrgest seisusest aristokraatide hulgast, aristokraatliku sõdalase või bojaari peekonnast, määrates ta kaitsjaks possaadnikule, kes tihti oli vürsti oma poeg või mees tema družiinast. Üldiselt astuti ametisse määramatuks ajaks ja teenistusperioodi e. ametiaja pikkus sõltus teenistusse määrajast. Alates XV sajandist hakati tuhatnikku valima tavaliselt üheks aastaks. Tal oli oma pitsat, millega tõestas ja kinnitas dokumentide autentsust. Tuhatnikku peeti linna elanikkonna esindajaks, kuigi teenistusse nimetas ta vürst. Pärast Vladimir Monomahhi surma 1125. aastal lagunes ühtne Kiievi-Vene riik mitmeteistkümneks vürstiriigiks ja vürstid alustasid võitlust suurvürsti tiitli pärast. Vürstide sagedase vahetumise ajal moodustasid ülikute seast valitud asjamehed linna omavalitsusliku juhtimisorgani, mis kaitses linna huvisid vürsti ees. Esimene valitud ja veetše otsusega ametisse nimetatud possaadnik astus ametisse 1126. aastal ning tuhatnik alates 1130. aastast. Linnadesse, kus veetšekord puudus, näiteks Moskvasse ja Tveri, määras tuhatniku suurvürst.
pisi|Novgorodi veetše XII sajandil otsustas Novgorodi veetše Kiievist määratud valitsejad kõrvaldada ja valida vürsti aristokraatlikust suguvõsast, seades talle tingimuseks,et ta ei ürita saada suurvürstiks. Seejärel ümbritseti ta vürsti võimukasutuse kontrollimiseks Novgorodi Vabariigis kohaliku bürokraatiaga. Sõltuvalt valitud vürsti ja Novgorodi esindajate omavahelistest suhetest võidi vürst valitsemisest ka vabastada ja pagendada. Peapiiskop, possaadnik ja tuhatnik valiti kõrgeima võimuorgani, veetše, valimistel toetuskisa tugevuse põhjal. Tuhatniku valimistel võeti arvesse ka tavalise rahva esindajaid. Teenistusse astuva tuhatnikuga sõlmiti leping ning teda assisteerisid saja sõjamehe juht "sotnik" (ru:" Сотник", Сотский") ja kümne mehe juht "desjatskij" (ru:"Десятский"). Tuhatnikul olid tema ülalpidamiseks määratud kindlad sissetulekud Novgorodi eri piirkondadest.
Kuna ametnike valikut mõjutas üldiselt tema oma poja ja lähedaste sugulaste või kogu suguvõsa toetus, ei osutunud ametikoht tihti lõplikult valimistega määratuks, jäi mitmeks aastaks ühe mehe valdusse ning sellest kujunes niiviisi isalt pojale ja põlvest põlve pärandatav teenistuskoht. Mõnikord kasutati seda vaheetapina teel possaadnikuks, mida väljakujunenud soosimiskultuuri tagamaadel eriti hädavajalikuna ei peetud.
Tuhatniku kohustused
Esialgselt olid tuhatniku ülesanneteks sõjaväe juhtimine, linna administratiivsete ametnike, sh possaadniku, kaitsmine, tema volitustekohaste juhtimisülesannete, võimu ja otsuste täidesaatmise toetamine ning korra järelevalve veetšel. Peagi hakkas ta tegelema hoopis maksude kogumise ning sõjalise tähtsusega kohustustele lisandus veel tsiviilkaitse ja üldine korravalve. Kõrvuti nende ülesannetega teostas tuhatnik linna kaitserajatiste järelevalvet ja kutsus kokku veetše. Lisaks tegutses militaarne tuhatnik veel suursaadikuna ja kohtunikuna, rahuperioodil tunduvalt tsiviilsema kaubandusjuhina ja eelarvevahendite volitatud käsutajana ning tegeles äriõigusalaste nõustamistega.
Novgorodis
XII–XIII sajandil Novgorodis esimesed tuhatnikud erinesid teistest keskaegsete linnade tuhatnikest selle poolest, et nad valiti linna elanike hulgast ning nad esindasid madalama seisusega bojaaride, kaupmeeste ja linna vaesema lihtrahva huve. Novgorodi tuhatnik oli ennekõike "tõsjatša" (ru:"тысяча") ehk nn miilitsa juht. Tol ajal Novgorodis oli kolm erinevat maaväeüksust: vürsti družiina, mille koosseisu kuulusid aadlikud ja mis kuulus otse vürsti või nn asevürsti, namestniku alluvusse, piiskopirügement eesotsas bojaarist piiskopiametnikuga ja rahvamiilits, kelle liidrina oli tuhatnik koos sotnikega. Selle kohustuse kõrval kuulusid tuhatniku tegevusvaldkonda veel kaubanduskohus ja hagiasjad, kaubandusalased rahvusvahelised läbirääkimised, kaubanduslike meetmete kontroll ja ärisuhete arendamine eri piirkondade vahel. Nad allusid üksnes veetšele. Olles valitud lihtsama rahva hulgast, tegeles tuhatniku institutsioon muugagi kui vaid bojaaride mõisate ja talude sotsiaalsete vajaduste ja huvide rahuldamisega. Tuhatnik oli Novgorodi kaubanduslepingute asendamatu sõlmija, kaubandusega kaasnevate tulumaksude ametnik, välismaiste saadikutega läbirääkimiste esmane organiseerija ja Vene vürsti juurde saadetava saatkonna liige.
Salme külanõukogu
Salme külanõukogu oli külanõukogu Kingissepa rajoonis. Külanõukogu moodustati 1954. Külanõukogu pindala oli 232 km² (1977).
Tuhatnik
Novgorodis
Novgorodis lahendati 13.–15. sajandil kaubandusvaidlused avaliku ja erasektori initsiatiivil loodud kohtuorganis, mis kaupmeeste pürgimuste kohaselt pidi vähendama riigi sekkumist ettevõtjate kaubanduslikesse afääridesse. Riiklikuna esindajana ja samas kohtu eesistujana võttis sellest osa ka tuhatnik. Juhul kui otsustamine puudutas avalikke huve, oli kohtunikekogu liikmeks ka possaadnik. Kaupmehi esindas kaks ühisuse või artelli staarostit. Istungitel otsustati eri linnade kaupmeeste lahkarvamuste üle ja samuti sätestati Novgorodi õigusaktidega rahvusvaheline jurisdiktsioon.
XIV sajandi esimesel veerandil hakati tuhatnikke valima bojaaride hulgast, kellel õnnestus niimoodi endale haarata possaadniku järel teinegi munitsipaalne võtmepositsioon. Sellest ajast alates peeti tuhatniku ametikohta possaadnikuks tõusmisele eelnevaks seisuseks.
Salme külanõukogu
1960 jaotati Salme külanõukogu Kuressaare, Lümanda ja Torgu külanõukogu vahel. 1972 nimetati Torgu külanõukogu Salme külanõukoguks.
Tuhatnik
Novgorodis
XIV sajandi keskpaigas kujunes Novgorodis asetleidnud reformimuudatustega seoses tuhatniku ametikohast sisemise hierarhiaga kollektiivorgan eesotsas ülem- ehk peatuhatnikuga (ru:степенный (главный)), kes esindas kogu Veliki Novgorodi ja kellele allusid ülejäänud (ru: кончанские) tuhatnikud. XV sajandil algatati peatuhatnike iga-aastane rotatsioon ehk keerd, mis eeldas töötamist ametikohal aastase tähtajaga ja mille käigus sai ta vajalikke töökogemusi tööspetsiifika kohta antud kohal ning samas võimaldas linna eri rajoone esindavate bojaaride annete ja initsiatiivi rakendamist.
Õunhape
Õunhape ehk maloonhape ehk hüdroksübutaandihape (molekulvalem C4H6O5) on värvitu kristalliline orgaaniline aine, süsivesinik. Kuulub dihapete hulka.
Tuhatnik
Novgorodis
Novgorodi esimene tuhatnik valiti 1190. aastal ja tema nimi oli Mironeg. Esimene ülemtuhatnik oli Falalei Andreanovitš (aastast 1360).
Kuigi need linnavalitsuse juhtivad ametnikud olid teenistusse valitud häälteenamusega, ei olnud nad alati linnaelanike meelt mööda ning aastal 1228. aastal lahkus rahvas veetšelt relvis röövima põlatud peapiiskopi Arseni ja tuhatnik Vjatšeslavi vara.
Õunhape
Õunhape sisaldub paljudes puu- ja köögiviljades, nt õuntes, pihlakamarjades, rabarbris.
Tuhatnik
Moskvas
Moskvas ei olnud veetšet ja tuhatniku valis suurvürst. Seoses sealse tuhatniku ametikohaga on mitmeid erinevaid arvamusi ja andmeid. Laialt levinud arvamuse kohaselt likvideeris aastal 1373 või 1374, pärast tuhatniku Vassili Vassiljevitši Veljaminovi surma, suurvürst Dmitri Ivanovitš Donskoi oma ainuõigust ära kasutades selle ametikoha. Teenistuskohale kandideerinud tuhatniku poeg Ivan Veljaminov solvus, põgenes Tveri ja algatas vastuhaku eesmärgiga säilitada ametikoht, aga see luhtus ja 1378. või 1379. aastal ta sai surmaotsuse, hoolimata sellest, et tema suguvõsa oli üks rikkamaid ja tuntumaid Moskvas. Teisalt on ajaloolaste arvamusi, et ametlikult Moskva tuhatniku ametikoha likvideerimist ellu ei viidud, vaid ametikohustused anti üle Vassili Vassiljevitši Veljaminovi hovimehena ning suurvürsti lähedase ja ennastsalgavana toetajana tuntud vennale Timofei Vassiljevitšile.
Õunhape
Õunhapet võib kohata kahe vormina ehk D- ja L-isomeerina. Looduses on levinud happe L-isomeer.
Õunhappe sooli ja estreid nimetatakse malaatideks. Kuna õunhappel ja malaatidel on konserveeriv mõju, kasutatakse neid toiduainetööstuses.
Tuhatnik
Moskvas
Moskvas hiljem tuhatnikke teenistusse ei kinnitatud, kuigi ametinimetus on säilinud kaua aega suurvürstide ja tsaari pulmatseremooniate pulmavanema nime all. Moskva tuhatnikud:
Pihkvas
Pihkvas tuhatnikuinstitutsiooni ei olnud. Linnas valiti kaks possaadnikku, kellest üks oli linnapea, teine aga täitis tuhatniku funktsioone ja teda assisteerisid sotnikud.
Aserbaidžaani peaminister
pisi|200px|Aserbaidžaani vapp
Aserbaidžaani peaminister on Aserbaidžaani valitsuse tähtsaim minister, kes põhiseaduse kohaselt peab korraldama valitsuse igapäevast tegevust ning koordineerima ministrite tööd". Peaministri määrab ametisse Aserbaidžaani president, kuid ametist tagandada saab teda vaid parlamendi umbusaldushääletusega. Presidenti ametikohta peetakse üldiselt peaministrist mõjukamaks.
Peaministri ametikoht loodi 1918. aastal, kui rajati Aserbaidžaani Demokraatlik Vabariik. See kaotati, kui Aserbaidžaani liideti Taga-Kaukaasia SFNV-ga. Pärast Aserbaidžaani taasiseseisvumist 1991. aastal võeti peaministri amet taas kasutusele.
TalTech VK
TalTech võrkpalliklubi (lühemalt TalTech) oli Tallinnas asuv Eesti võrkpalliklubi. Tegemist oli Tallinna Tehnikaülikooli esindusmeeskonnaga, mis osales Balti liigas ja Eesti meistrivõistlustel.
2022. aasta kevadel teatati, et TalTech VK ja Selver Tallinn esindusmeeskonnad liituvad. Uue klubi nimeks sai Selver/TalTech.
STS-98
STS-98 (ISSi ehituslend 5A) oli NASA Space Shuttle'i programmi 102. missioon.
Missiooni teenindas kosmosesüstik Atlantis ja see viis Rahvusvahelisse Kosmosejaama Destiny mooduli. Missioon startis 7. veebruaril 2001 ja naasis Maale 20. veebruaril.
Haveluy
Haveluy on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Aulnoy-lez-Valenciennesi kantonis.
pisi|tühi|Haveluy raekoda
Välko Tuul
Välko Tuul (sünninimi Alfred Tuul; 13. oktoober 1894 – 17. märts 1918 ) oli eesti kunstnik.
Õppis Ants Laikmaa ateljeekoolis.
Bernhard Gregory
Bernhard Gregory (10. aprill 1879 Tallinn – 2. veebruar 1939 Berliin) oli Eesti maletaja, baltisakslane, Eesti meister males.
Välko Tuul
Ta kuulus Noorte Kujurite Ühingusse Vikerla. Kunstiteadlane Reet Mark on ühtlasi oletanud, et ta mängis ühingus olulist rolli.
Suri märtsis 1918 kopsupõletikku.
Bernhard Gregory
Ta lõpetas 1897. aastal Tallinna Reaalkooli. Gregory mängis paljudel rahvusvahelistel võistlustel. Ülevenemaalisel amatööride turniiril 1909. aastal jõudis ta 3. kohale, kuid kaotas Aleksandr Alehhinile. 1913–1914 jagas ta ülevenemaalistel meistrivõistlustel Peterburis 14.–15. kohta, kaotades nii Alehhinile kui ka Aron Nimzowitschile.
Sangla külanõukogu
Sangla külanõukogu (1945-1954 Sangla-Jõesuu külanõukogu) oli külanõukogu Tartu rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1960 ja seejärel liideti see Rannu külanõukoguga.
Solovjov
Solovjov (vene keeles Соловьёв) on vene perekonnanimi. Nime naissoost vorm on Solovjova. See on tuletatud isikunimest Solovei (Соловей), mis tähendab ööbikut.
2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Solovjov 369 inimesel: 344 mehel ja 25 naisel. Perekonnanimede levikult on Solovjov meeste puhul 125. kohal. Perekonnanimi Solovjova oli 382 naisel ja see oli levikult 121. kohal.
David McCallum
pisi|David McCallum (oktoober 2012) David Keith McCallum (sündinud 19. septembril 1933 Glasgow's) on šoti päritolu Ameerika Ühendriikide näitleja.
Ta on Eesti televaatajale tuntud seriaalist "NCIS: Kriminalistid", kus ta 2003. aastast mängib šotlasest koroneri, doktor Donald "Ducky" Mallardit.
Aastatel 1964–1968 mängis McCallum USA spiooniseriaalis "The Man from U.N.C.L.E." Vene spiooni Illya Kuryakinit, kellena ta sai mitte üksnes kuulsaks, vaid ka seksisümboliks. Tema varasemale rollile viidati ka sarjas "NCIS", kui küsimusele "Kuidas Ducky noorena välja nägi?" vastas peategelane LeRoy Jethro Gibbs: "Nagu Illya Kuryakin."
McCallum on ka oboemängija, helilooja ja dirigent. Aastatel 1966–1968 salvestas ta neli albumit instrumentaalversiooni tolleaegsetest hittlugudest.
Isiklikku
Aastatel 1956–1967 oli David McCallum abielus näitleja Jill Irelandiga, kes hiljem abiellus Charles Bronsoniga (kellega koos mängis McCallum filmis "The Great Escape". 1967. aastast on McCallum abielus Katherine Carpenteriga. Neil on poeg ja tütar. McCallumid elavad New Yorgis.
Thornycrofti 72-jalane torpeedokaater
Eesti plaanid
Algselt olid need torpeedokaatrid (toonases keelekujus torpeedopaadid) mõeldud Eestile ja Lätile.
Sõjavägede ülemjuhataja poolt 14. detsembril 1937. a riigivanemale esitatud "Riigikaitse moderniseerimise plaanis" nähti muuhulgas mereväele ette vähemalt kolme kiir-mootortorpeedopaadi soetamise vajadust. Ehituseks aitas raha koguda Allveelaevastiku Sihtkapital. Kampaanias kustuti aluseid ka "allveelaevade hävitajateks". Müüdi vastavat postkaarti.
Toonaste ajalehtede teatel telliti esimene "allveelaevade hävitaja" jaanuaris 1939. 25. mail 1939. a toimunud riigikaitse nõukogu istungil teatas kindralleitnant Paul Lill, et ette on nähtud tellida kolm torpeedopaati. Esimene neist oli juba tellitud Allveelaevastiku Sihtkapitali arvelt, kuna teiste tellimiseks tehtavat eeltööd.
Iirimaa teenistuses
Kaatrite ehitus algas Southamptonis 1939. a. kevadel. Seoses maailmasõja algusega septembrist 1939. a ja tulenenud mereteede sulgumisega polnud võimalik kaatreid enam Inglismaalt aga Baltikumi kohale toimetada. Nii arvati kõik 1940-1943 valminud kaatrid hoopis Iiri Mere- ja Rannavalveteenistuse koosseisu nimedega M.1.-M.6.
Esimene kaater M.1. võeti teenistusse jaanuaris 1940, teine M.2. sama aasta juunis. Hilisematel kaatritel M.3-M.6 tehti mõningaid ehituslikke muudatusi ja need said suuremad. M.2. osales sõja käigus Dunkerque evakuatsioonis, sooritades kaks ülevedu. Seejuures oli kaatril inglise-iiri segameeskond.
Skorogoszcz
Skorogoszcz (saksa keeles Schurgast) on küla Poolas Opole vojevoodkonnas Brzegi maakonnas Lewin Brzeski vallas.
Asulat on esmamainitud 1223. aastal, linnaõigused sai 1271. aastal. Teises maailmasõjas hävis 50% linna hoonetest. 1945. aastal läks Skorogoszcz Saksamaa koosseisust Poolale ja kaotas linnaõigused.
Vellavere kaitseala
Vellavere kaitseala (ka: Vellavere Kogrejärve ja Kullamäe kaitseala) on kaitseala Tartu maakonnas Elva vallas. Kaitseala loodi 1972. aastal Vellavere Kogrejärve ja Kullamäe (mägi oli kaitse alla võetud juba 1964) kaitseks.
KB
KB või Kb või kb või kB võib tähendada järgmist:
Hans Kmoch
Johann "Hans" Joseph Kmoch (25. juuli 1894 Viin – 13. veebruar 1973 New York) oli Austria ja Ameerika Ühendriikide maletaja, maleajakirjanik, maleliteraat ja malekohtunik, rahvusvaheline meister (1950), rahvusvaheline arbiiter (1951).
Paralleelselt maletamisega tegutses ta maleajakirjanikuna.
Kmoch oli Alehhini–Bogoljubowi tiitlimatšides (1929, 1934) Aleksandr Alehhini sekundant, tiitlimatšis Euwe–Alehhin matšidirektor (1935).
Kmoch oli abielus juuditariga. 1932. aastal lahkusid nad Austriast ja asusid elama Hollandisse, 1947. aastal emigreerusid Ameerika Ühendriikidesse, kus Kmoch tegutses maleorganisaatori ja maleajakirjanikuna.
Kui Rahvusvaheline Maleföderatsioon (FIDE) 1950. aastal võttis kasutusele rahvusvahelise meistri nimetuse, oli Kmoch üks neist, kes sai selle nimetuse kohe samal aastal.
Blumau-Neurißhof
Blumau-Neurißhof on vald (Gemeinde) Austrias Alam-Austria liidumaal Badeni ringkonnas.
Tachymenis
Tachymenis on maoperekond.
Klassifikatsioon
Perekonda Tachymenis klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid :
Levila
Need maod elavad Lõuna-Ameerikas.
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Tachymenis seisuga 22.05.2014.
Romblomanoni keel
Romblomanoni keel on Malai-Polüneesia keelte Kesk-Filipiini rühma kuuluv keel, mida kõneldakse Filipiinidel Rombloni provintsis Rombloni, Sibuyani ja Tablase saarel.
Kõnelejate arv on umbes 94 000.
Mooni
Mooni on allasum Tallinnas Lilleküla asumis. See on saanud nime Mooni tänava järgi.
Ruska Lozova
Ruska Lozova (ukraina keeles Руська Лозова) on küla Ukrainas Harkivi oblastis Harkivi rajoonis. Elanike arv oli 2014. aasta seisuga 	5018.
Küla on asutatud 1647. aastal.
Lips
pisi|410x410px|kaelaside Lips ehk kaelaside on kangast valmistatud dekoratiivne rõivaese, mida kantakse kaela ümber, paigutatuna särgikaeluse alla ning sõlmituna kurgu all.
Lipsu tüübid on pikk kaelaside, kikilips ja plastroon.
Lipsu kannavad mehed ametliku riietuse juurde, see võib olla vormiriietusese osa, samuti võidakse seda kanda igapäevariietusega.
Traditsiooniliselt on lipsu kantud päevasärgiga, millel on kõik nööbid kinni. Tänapäeval on hakatud lipsu kandma ka lõdvemalt, mõni ülemine särginööp lahti.
Ajalugu
Vanaajal on kaelasideme taolisi riietusesemeid kandnud Vana-Hiina ja Vana-Rooma sõdurid.
Tänapäevase lipsu traditsioon sai alguse Kolmekümneaastase sõja (1618–1648) aegu, kui Prantsuse vägedes teeninud horvaadi sõdurite kitsad sõlmitud kaelasidemed äratasid huvi pariislaste seas. Horvaatide järgi hakati selliseid kaelasidemeid prantsuse keeles kutsuma cravat. Kravatt kujunes Euroopas moeröögatuseks ning sõlmega kaelasidet hakkasid kandma nii naised kui mehed. 17. sajandi lõpus kandsid mehed pitsist kravatte, mida kinnitati keeruliste sõlmedega.
Aja möödudes hakati kandma teistsuguseid kaelasidemeid, kuid lipsutaoliselt seotud kaelasidemed tulid taas Inglismaal ja Prantsusmaal kasutusele 18. sajandi lõpus.
Päris tänapäevane lips sai alguse tööstusliku pöörde ajal, kui tekkis vajadus kontoris kasutatava kaelasideme järele, mille sõlme oleks kerge teha ja mida oleks võimalik kanda kogu tööpäeva jooksul. Ametlike õhtusöökide tarbeks tuli kasutusele plastroon ehk ascot.
1926. aastal leiutas New Yorgi lipsurätsep Jesse Langsdorf kanga viltuselt lõikamise viisi, mis võimaldas õmmelda lips kokku kolme segmendina. Selline tehnika parandas kanga plastilisust ja võimaldas kangal säilitada kuju. Sellest ajast muutus "Langsdorfi lips" valdavaks.
Esimesest maailmasõjast kuni 1950ndateni olid Ameerika Ühendriikides moes käsitsi maalitud laiad (kuni 11 cm) lipsud. Kuni Teise maailmasõjani olid lipsud keskmiselt lühemad kui tänapäeval (tavaline pikkus 120 cm), kuna mehed kandsid pükse kõrgemal ning tihti ka veste, mille puhul polnud lipsu pikkus oluline. 1944. aasta paiku läksid moodi eriti laiad piltidega lipsud. 1951. aastast kuni 1960. aastateni olid moes kitsamad lipsud ja lipsude keskmine pikkus kasvas 130 sentimeetrini. 1950. aastatel olid lipsud endiselt värvilised, kuid tagasihoidlikumad kui varasemad laiad lipsud. 1960. aastatel tulid moodi tumedad toonid ja tagasihoidlikud mustrid ning lipsude laius kahanes kuni 2,5 sentimeetrini, kuid popkunsti levides hakati eksperimenteerima ka varasemate julgete toonide ja erinevate kujudega.
Inglismaal ja mujal Euroopas on traditsiooniliselt kantud diagonaalsete triipudega lipse, mille triibud jooksevad kandja vasaku õla poolt alla. Ameerikas hakati kandma lipse, mille diagonaalsed jooned jooksevad vastupidises suunas parema õla poolt alla.
1980. aastatel olid moes kitsamad lipsud, 1990. aastatel aga tulid taas moodi laiad lipsud, kasutusele tuli ka väga erineva kujunduse ja materjaliga lipse. Hakati kandma naljalipse, näiteks multifilmitegelaste piltidega. Kuna mehed hakkasid kandma pükse madalamal puusadel, siis pikenesid lipsud kuni 140 sentimeetrini.
21. sajandi alguses tulid jälle moodi 8,9–9,5 cm laiused lipsud. Kanti väga erinevate mustritega lipse, organisatsioonide või muu sümboolikaga, temaatilisi ja muid lipse. Tavaline lipsu pikkus on endiselt 140 cm, kuigi pikkus varieerub 117 sentimeetrist 152 sentimeetrini. Aastatel 2008–2009 tulid taas moodi kitsamat tüüpi lipsud.
Lipsusõlmed
pisi|Tänapäeval on kõige levinum lipsukandmisviis pool-Windsori tüüpi sõlmega Vastavalt materjali paksusele, lipsuriide libedusele jt asjaoludele valitakse lipsusõlm. Levinud on nii ühe-, kahe- kui poolteisekordsed lipsusõlmed. Korrapärane kahekordne ehk topeltsõlm jätab korrektse ja sümmeetrilise mulje, ühekordne sobib hästi pikemate kraenurkade juurde – viimasega istuvad tegelikult kõik sõlmed, väiksema kraega sobib pigem topeltsõlm. Sõltuvalt lipsu laiusest tuleks jälgida, et lipsu laiem osa ei jookseks sõlme sisse ja vastavalt sellele tuleks valida ka sõlmimise stiil.
Ascot ja kikilips on eraldi lipsutüübid ja nende sõlmitakse teistsuguste sõlmedega, mida tavalistel lipsudel ei tarvitata.
Stockholmi Tehnoloogiainstituudi matemaatik Mikael Vejdemo-Johansson on väitnud, et lipsudega on võimalik siduda vähemalt 177147 lipsusõlme.
Lips kui kuuluvuse märk
Klubisse, sõjaväeossa, ülikooli jm kuuluvust tähistavate värviliste lipsude komme pärineb 19. sajandi lõpu Inglismaalt. 1880. aastal sidusid Oxfordi ülikooli Exeteri kolledži sõudjad ühteviisi kaela peale oma õlgkübarate paelad.
Tänapäeval on enamiku Inglismaa keskkoolide koolivormi osaks kindla kujundusega kaelasidemed, sama traditsioon on ka paljudes Austraalia, Uus-Meremaa, Kanada ja India koolides. Algkoolide koolivormis esinevad sellised kaelasidemed tavaliselt erakoolide puhul.
Paljudel asutustel ja organisatsioonidel on väga spetsiifilised värvid ja mustrid, mida kasutatakse lipsudel kuuluvuse näitamiseks. Kasutada võidakse ka vapi- või logomärgiga lipse.
Lipsud naistel
Naised võivad tavalisest sagedamini lipsu kanda ka vastavalt moevoolule, mis sai eriti populaarseks pärast seda, kui Diane Keaton kandis lipsu, mängides nimiosa filmis "Annie Hall".
Vaata ka
pisi| Lipsuklambrid
Simuna külanõukogu
Simuna külanõukogu oli külanõukogu Rakvere rajoonis. Külanõukogu moodustati 1945 Avanduse vallas. Külanõukogu pindala oli 181 km² (1977).
Acta Baltico-Slavica
Acta Baltico-Slavica on Poolas välja antav teadusajakiri.
Ajakiri hakkas ilmuma 1964. aastal. Aastatel 1964–1977 ilmus see Białystokis, 1977–1992 Wrocławis ja alates 1992. aastast ilmub Varssavis.
Romnõ
Romnõ (ukraina keeles Ромни) on linn Ukrainas Sumõ oblastis. Oblastilise alluvusega Romnõ on Romnõ rajooni halduskeskus, kuid ise rajooni koosseisu ei kuulu.
Kirjalikes allikates on Romnõt mainitud esimest korda 1096. aastal.
1239. aastal hävitasid mongolid linna. 16. sajandil etendas Romnõ olulist rolli Venemaa lõunapiiri kaitses. Deulino vaherahuga läks Romnõ Poolale. 1648. aastal vallutasid Bogdan Hmelnõtskõi väed linna. Ametlikult läks Romnõ Vene riigi koosseisu 1654. aastal.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Romnõ elanikest ukrainlasi 93,68%, venelasi 5,42%, valgevenelasi 0,31%, juute 0,08% ja armeenlasi 0,08%.
Oscar Straus
pisi|Oscar Straus (1918) Oscar Straus (tegelikult Oscar Nathan Strauss; 6. märts 1870 Viin – 11. jaanuar 1954 Bad Ischl) oli juudi päritolu Austria helilooja ja dirigent. Viini klassikalise opereti koolkonna üks väljapaistvamaid esindajaid. Aastatel 1894–1952 komponeeris ligi 50 operetti ja muusikalist komöödiat, samuti mitusada laulu, kammermuusikat, muusika kahele balletile, klaveripalu ja hulgaliselt filmimuusikat. Strausi muusikat iseloomustab meloodilisus, vaimukus ja rõõmsameelsus.
Karjääri algus
Kui poiss oli kuueaastane, hakkasid kõigepealt ema ja onu talle muusikat õpetama. Peagi proovis ta ise muusikapalu komponeerida. Johannes Brahmsi soovitusel õppis Viinis Hermann Grädeneri ja hiljem Berliinis Max Bruchi juures komponeerimist ja dirigeerimist.
Aastatel 1893–1899 töötas ta Pressburgi (Bratislava), Brno, Teplitzi (Teplice), Mainzi ja Hamburgi teatrites dirigendina. Komponeerimist alustas salongimuusika ja laulude kirjutamisega. 1894 katsetas koomiliste ooperitega, kuid pärast Johann Straussi soovitust hakata tegelema kergema teatrimuusikaga asus 1900. aastal pianistina ja dirigendina tööle Berliini kabarees Überbrettl ning komponeeris seal esitatavatele kavadele saatemuusikat ja laule. Eriti meeldisid rahvale tema muusikaga kavad "Die Musik kommt" ja "Der lustige Ehemann". pisi|Oscar Straus komponeerimas 1902
Menu ja tähelepanu
1903 asus taas elama Viini, kus kirjutas rea värvikaid operette. Pahandas kõigepealt saksa hingeelu parodeerides kõrgelt idealiseeritud Richard Wagneri muusika jumaldamist offenbachilikult vaimuka burleskiga "Die lustigen Nibelungen" ("Lõbusad Nibelungid", 1904), mille esitamisest Saksamaal on hoidutud ja selle olemasolu ka maha vaikitud. 1907 loodud "Ein Walzertraum" ("Valsiunistus") konkureeris oma populaarsuselt Franz Lehári menutükiga "Die lustige Witwe" ("Lõbus lesk"). Saavutas enne esimest maailmasõda rahvusvahelise kuulsuse teostega "Der tapfere Soldat" ("Vapper sõdur") ja "Rund um die Liebe". Alates 1918. aastast komponeeris Berliini teatritele. Operetid "Der letzte Walzer" ("Viimane valss") ja "Eine Frau, die weiß, was soie will" olid kõikjal populaarsed ning pidevalt mängukavas. Natside võimuletulek 1933 sundis teda Berliinist lahkuma. 1935 Zürichis esietendunud "Drei Walzer" saavutas samuti suure rahvusvahelise leviku. Pärast natside anšlussi 1938 lahkus Viinist Pariisi ning sealt 1940 New Yorki, kus töötas dirigendina. Korraldas kontserdikava "From Strauss to Straus". Töötas Hollywoodi filmitööstuses komponistina.
Tegevus pärast sõda
1948. aastal naasis Euroopasse ning asus elama Bad Ischli. Jätkas tegevust soositud dirigendi ja heliloojana. Kirjutas muusika filmile "La ronde" (1950). Viimase loominguperioodi menukaim teos oli muusikaline komöödia "Die Musik kommt". Kirjutas ka ooperi "Božena", mis aga haledalt läbi kukkus. Seevastu Viini Hofoperile 1911 kirjutatud muusika balletile "Die Prinzessin von Tragant" oli edukas.
Franz Mailer on avaldanud tema biograafia "Weltbürger der Musik. Eine Oscar-Straus-Biographie" (Viin, 1985).
Ashley Young
pisi| Ashley Simon Young (sündinud 9. juulil 1985 Stevenage'is) on Inglismaa jalgpallur, kes mängib ääremängija või kaitsjana Inglismaa kõrgliigaklubis Everton.
Young on Watfordi noorteakadeemia kasvandik. Aastatel 2007–2011 mängis ta Aston Villas ja seejärel kuni 2020. aastani Manchester Unitedis.
2020. aasta jaanuaris sõlmis ta lepingu Itaalia kõrgliigaklubiga Milano Inter, kellega tuli hooajal 2020–21 Itaalia meistriks. 2021. aasta juunis sõlmis ta üheaastase lepingu Aston Villaga. 2022. aasta juulis pikendas ta klubiga lepingut veel ühe hooaja võrra. 2023. aasta juulis sõlmis ta üheaastase lepingu Evertoniga.
Arumäe mõis
Arumäe mõis (ka Samokrassi mõis; saksa keeles Samokraß) oli Narva linnamõis Vaivara kihelkonnas Virumaal.
Nüüdisajal jääb mõis Ida-Viru maakonda Narva-Jõesuu linna alale.
Markku Aro
pisi|Markku Aro (2015) Markku Aro (kodanikunimega Markku Tuomas Puputti; sündinud 3. veebruaril 1950 Mouhijärvil) on Soome laulja.
1971. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ta ansambliga Koivistolaiset Soomet lauluga "Tie uuteen päivään".
Urmas Saarma
pisi|Urmas Saarma 2010. aastal. Urmas Saarma (sündinud 1. jaanuaril 1967 Tartus) on eesti bioloog.
Elulugu
Urmas Saarma on Riina Saarma ja Rein-Valdur Keevalliku (mõlemad arstid) poeg. Mart Saarma õepoeg, Jüri ja Valve Erika Saarma tütrepoeg.
Lõpetas 1985 Tartu 1. Keskkooli (matemaatika-füüsika eriklass), 1990 TÜ bioloogia-geograafia teadusosakonna (bioloog-biokeemikuna), 1997 TÜ-s doktorantuuri, Ph.D. (molekulaarbioloogia, 1997, TÜ, juhendaja Jaanus Remme), väitekiri "Tuning ribosomal elongation cycle by mutagenesis of 23S rRNA" (Tartu, 1997). Täiendas end 1990 Cold Spring Harbor Laboratory's USA-s, 1992–94 Uppsala Ülikoolis Rootsis, 1994 Max Plancki Molekulaargeneetika Instituudis Saksamaal.
Oli 1990–95 Eesti Biokeskuse nooremteadur, 1995–97 teadur, 1997–2004 vanemteadur, ühtlasi 2002–04 TÜ zooloogia ja hüdrobioloogia instituudi erakorraline vanemteadur, 2003–05 samas erizooloogia õppetooli hoidja. Praegune töökoht: TÜ Ökoloogia ja maateaduste instituut, zooloogia osakond, juhtivteadur, terioloogia õppetooli juhataja
Teadustöö
Uurimisvaldkonnad: loomariigi evolutsioon, süstemaatika ja kaasaegsete loomapopulatsioonide erinevate aspektide analüüs. Aastail 1987–98 uuris ribosoomi peptiidsideme moodustumist katalüüsivat peptidüültransferaasset keskust ja multifunktsionaalset GTPaasset keskust, nende ehitust ja funktsiooni ning 23S rRNA osalust nendes funktsioonides, aastast 1999 uurinud loomariigi erinevate taksonite fülogeneesi ja fülogeograafiat. TÜ zooloogia ja hüdrobioloogia instituudi molekulaarse süstemaatika labori rajajaid. Osalenud mitmes rahvusvahelises uurimisprojektis. International Association for Bear Research and Management (IBA), The World Conservation Union Species Survival Commission Bear Specialist Group'i liige. Üle 20 teadustrükise.
Granadill
pisi|Terve ja poolitatud purpurgranadill Granadill (ka marakuja) on kannatuslille (Passiflora) perekonda kuuluva purpur-kannatuslille (P. edulis) söödavate marjade nimetus.
Mõnes paigas kasvatatakse neid taimi eelkõige söödavate viljade pärast.
Kannatuslille viljad
Kannatuslille vili on mahlaka viljalihaga paljuseemneline mari. Söödavad marjad on 50–60 liigil (perekonnas ligi 500 liiki). Osade liikide marjad on vägagi maitsvad.
Kannatuslillede vilju naudivad nii inimesed, loomad kui ka linnud.
Küpsenud vilju süüakse töötlemata värskelt või valmistatakse neist jooke, jäätist, maiustusi, moose jne.
Granadill on kanamunasuurune ja -kujuline.
Desana
Desana on vald Itaalias Piemonte maakonnas Vercelli provintsis.
Granadill
Kannatuslille viljad
Mitte kõikide kannatuslille perekonna liikide söödavaid marju ei nimetata granadillideks, nii on
Desana
Desana kõrgus merepinnast on keskmiselt 131 meetrit. Asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Valve Erika Saarma
Valve Erika Saarma (aastani 1943 Valve Erika Luberg, 23. jaanuar 1920 Tallinn – 13. jaanuar 2005 Tartu) oli eesti arstiteadlane ja terapeut.
Elulugu
Valve Erika Saarma lõpetas 1938. aastal Tallinnas Elfriede Lenderi Tütarlastegümnaasiumi, 1945. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna, meditsiinikandidaat (1956, TRÜ), väitekiri "Vereseerumi koliinesteraasi aktiivsuse ja valge vere pildi muutustest adrenaliini ja insuliini toimel", meditsiinidoktor (1971, TRÜ), väitekiri "Роль аутоиммунологических механизмов в патогенезе заболеваний щитовидной железы". Täiendas end peamiselt Moskvas ja Leningradis. Oli 1944–1950 TRÜ arstiteaduskonna sisehaiguste kateedri assistent, 1950–1955 kehakultuuriteaduskonna arst, 1955–1956 sünnitusabi ja günekoloogia kateedri vanemlaborant ja Tartu sünnitusmaja terapeut-konsultant, 1956–1964 TRÜ hospitaalsisehaiguste kateedri assistent, 1964–1974 dotsent, 1974–1994 professor, ühtlasi oli 1965–1970 TRÜ arstide, stomatoloogide ja farmatseutide täiendamise ja spetsialiseerimise teaduskonna prodekaan, 1970–1975 dekaan. Aastast 1994 emeriitprofessor.
Metüülfenidaat
Metüülfenidaat (kaubanimega Ritalin) on stimulant (fenüülalküülamiin). Amfetamiinile lähedase, kuid nõrgema psühhostimuleeriva ja sümpatikomimeetilise toimega ravim.
Kiefer Sherwood
Aastatel 2013–2015 mängis ta United States Hockey League'i klubis Youngstown Phantoms. Seejärel kuulus ta aastatel 2015–2018 Miami Ülikooli jäähokimeeskonda.
Valve Erika Saarma
Isiklikku
Valve Erika Saarma isa oli jurist. Tal oli kaksikõde Helle Simm. Tema abikaasa oli Jüri Saarma. Tema poeg on Mart Saarma.
Hawston
Hawston on asula Lõuna-Aafrika Vabariigis Lääne-Kapimaa provintsis Overbergi ringkonnas Overstrandi vallas. Hawston asub Atlandi ookeani rannikul.
Metüülfenidaat
Eestis kasutatakse seda tänapäeval ainult aktiivsus- ja tähelepanuhäire korral, kuid varem on kasutatud ka apatiko-abuulilise sündroomiga haigete aktiveerimiseks või muu asteenia või loiduse korral. Üksikutel juhtudel võib ravimi kasutajatel välja kujuneda ravimisõltuvus, see oht on aga tunduvalt väiksem kui amfetamiini puhul.
Hawston
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Hawstoni elanikest värvilisi 95,97%, mustanahalisi aafriklasi 1,19%, valgeid 0,38%, India või Aasia päritolu inimesi 0,19% ja teisi 2,26%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 95,33% inimesi ja inglise keelt 3,46%.
Dennis Farina
pisi|Dennis Farina, 2001 Dennis Farina (29. veebruar 1944 Chicago – 22. juuli 2013 Scottsdale, Arizona) oli Ameerika Ühendriikide filminäitleja.
Ta sai Eesti televaatajale tuntuks seriaalis "Seaduse nimel", kus ta mängis Joe Fontanat. Tema tuntuimad filmirollid olid gangster Jimmy Serrano roll komöödias "Midnight Run" ("Öine põgenemine", 1988) ja Ray "Bones" Barboni roll filmis "Get Shorty" ("Tooge jupats", 1995).
Ta sündis Sitsiilia päritolu Iolanda (koduperenaine) ja Joseph Farina (arst) perekonnas. Tal oli kolm venda ja kolm õde.
1967–1985 töötas ta Chicago politseis.
Kiefer Sherwood
2018. aasta märtsis sõlmis ta lepingu NHL-i klubiga Anaheim Ducks. Hooaja 2017/18 lõpus debüteeris ta American Hockey League'is (AHL) Ducksi tütarklubis San Diego Gulls. NHL-is tegi ta Ducksi meeskonnas debüüdi 4. oktoobril 2017 hooaja avamängus San Jose Sharksi vastu. Esimese värava lõi ta NHL-is üheksa päeva hiljem mängus Dallas Starsi vastu. Debüüthooajal lõi Sherwood NHL-is kuus väravat ja andis 12 väravasöötu. Nii sel kui ka järgmisel hooajal mängis ta NHL-i kõrvalt AHL-is San Diego Gullsi meeskonnas.
Aruselja mõis
Aruselja mõis (saksa keeles Arrosilla) oli Tamme mõisa kõrvalmõis Rannu kihelkonnas Tartumaal. Nüüdisajal jääb mõis Tartu maakonda Elva valda.
Władysław Grabski
pisi|Władysław Grabski (1925) Władysław Dominik Grabski (7. juuli 1874 Borów, Łódźi vojevoodkond – 1. märts 1938 Varssavi) oli Poola poliitik.
Kiefer Sherwood
2020. aasta oktoobris sõlmis ta üheaastase lepingu Colorado Avalanche'iga. Avalanche'i meeskonnas sai Sherwood kirja 27 mängu (lisaks kaks mängu väljalangemismängudes), mille jooksul lõi ühe värava ja andis neli väravasöötu. Hooajal 2021/22 paistis Sherwood silma AHL-is Avalanche'i tütarklubis Colorado Eagles, kui oli liigas resultatiivsuselt viies mängija (36+39).
Władysław Grabski
Ta oli Poola peaminister 27. juunist 1920 kuni 24. juulini 1920 ja 19. detsembrist 1923 kuni 14. novembrini 1925.
Kiefer Sherwood
2022. aasta juulis sõlmis ta üheaastase lepingu Nashville Predatorsiga. 7. oktoobril 2022 lõi ta NHL-i hooaja 2022/23 avamängus, mis toimus NHL-i Global Series'i raames Tšehhis Prahas O2 Arenal, teisel mänguminutil San Jose Sharksi vastu hooaja esimese värava.
Juutide asustuspiirkond
350px|pisi|Juutide asustuspiirkond ja Kongressi-Poola Juutide asustuspiirkond (vene keeles Черта оседлости, täisnimetus Черта постоянной еврейской оседлости) oli territoorium Venemaa Keisririigi lääneosas, kus juutidel oli lubatud ametlikult elada.
Władysław Grabski
1925 anti talle Vabadusristi III liik 1. järk.
Juutide asustuspiirkond
Juutide asustuspiirkonna pindala oli 1 224 008 ruutkilomeetrit. 1897. aasta ülevenemaalise rahvaloenduse andmetel elas juutide asustuspiirkonnas 3 558 000 juuti.
Esimese Poola jagamise tagajärjel 1772. aastal sattus Venemaa võimu alla palju juute. Juutide asustuspiirkonna kehtestas keisrinna Katariina II oma dekreediga 23. detsembril 1791. Esialgu kuulusid juutide asutusala koosseisu Valgevene, Jekaterinoslavi kubermang ja Tauria kubermang. Juutide asustuspiirkonna hulka arvati ka need alad, mis sattusid Venemaa koosseisu Poola teise jagamise tulemusel 1793. aastal ja Poola kolmanda jagamise tulemusel 1795. aastal (Minski kubermang, Volõõnia kubermang, Podoolia kubermang, Kiievi kubermang, Tšernigivi kubermang, Grodna kubermang, Poltaava kubermang, Kaunase kubermang ja Vilniuse kubermang). 1818. aastal arvati juutide asustuspiirkonna hulka ka Bessaraabia kubermang. Kui Kongressi-Poola (ametlikult Poola kuningriik) 1867. aastal kaotati, said juudid 1868. aastal vaba liikumise õiguse Poola kubermangude ja juutide asustuspiirkonna vahel.
1865. aastal piiranguid mõnevõrra leevendati ja osa juute (esimese järgu kaupmehed, kutsetunnistusega käsitöölised ja kõrgharidusega spetsialistid) said õiguse elada väljaspool juutide asustuspiirkonda.
Juutide asustuspiirkonna ja sellega seotud piirangud tühistas Venemaa Ajutine Valitsus oma määrusega 20. märtsil 1917.
1934. aasta Leningradi maleturniir
pisi|180px|Turniiri võitja [[Mihhail Botvinnik]] pisi|180px|Turniiril kuuendaks jäänud [[Max Euwe tuli järgmisel aastal maailmameistriks]]
1934. aasta Leningradi maleturniir oli 1934. aastal Leningradis korraldatud rahvusvaheline maleturniir.
Kaarlo Hillilä
pisi|Kaarlo Hillilä Kaarlo Henrik Hillilä (27. mai 1902 Oulu – 14. mai 1965) oli soome poliitik. Ta oli siseministriks Anders Hackzelli, Urho Castréni ja Juho Kusti Paasikivi teises valitsuses ning varumisministriks Juho Kusti Paasikivi kolmandas valitsuses.
1934. aasta Leningradi maleturniir
Augustis 1934 Leningradis peetud 12 osavõtjaga turniirile said kutse kaks välismaa maletajat: Max Euwe ja Hans Kmoch.
Kaarlo Hillilä
15-aastase lütseumiõpilasena läks ta (veebruarist 1918) valgete poolel Soome kodusõtta. Talvest 1919 oli ta koos noorema venna Erkiga Põhja Poegade koosseisus (Hans Kalmu juhtimisel) Eesti Vabadussõjas, kus nad osalesid Valga vabastamises, samuti oli ta lahingutes Lätis Alūksne all; Lätis sai vend Erkki Hillilä surma. Kevadel 1919 lõpetas ta Oulus lütseumi (fi:Oulun Suomalaisen Yhteiskoulun lukio).
1934. aasta Leningradi maleturniir
Nõukogude Liitu esindasid Mihhail Botvinnik, Nikolai Rjumin, Pjotr Romanovski, Ilja Rabinovitš, Ilja Kan, Vladimir Alatortsev, Grigori Löwenfisch, Georgi Lissitsõn, Vitali Tšehhover ja Mihhail Judovitš.
Kaarlo Hillilä
Aastal 1921 astus ta Helsingi Ülikooli õigusteaduskonda. Ta osales Pohjois-Pohjalainen Osakunta (kus sai tuttavaks Urho Kekkoneniga) töös, samuti võttis osa Akadeemilise Karjala Seltsi tegevusest.
1934. aasta Leningradi maleturniir
Euwe, kes äsja Zürichis tugevakoosseisulisel rahvusvahelisel turniiril tuli esikolmikusse ja seejuures võitis maailmameister Aleksandr Alehhinit, esines Leningradi turniiril kahvatult – ta võitis 11 mängitud partiist vaid kaks. Sai kaks kaotust: Rjuminile ja Rabinovitšile.
Turniiri lõpptulemus
1. Botvinnik 7,5 punkti, 2.–3. Rjumin ja Romanovski 7 p, 4. Rabinovitš 6,5 p, 5. Kan 6 p, 6. Euwe 5,5 p, 7.–8. Kmoch ja Judovitš 5 p, 9.–10. Alatortsev ja Lissitsõn 4,5 p, 11. Löwenfisch 4 p, 12. Tšehhover 3,5 p.
Endel Saarman
Endel Saarman (sündinud 9. augustil 1923 Tallinnas) on eesti tehnikateadlane.
Elulugu
Endel Saarman on raudteelase poeg.
Jean Delville
Jean Delville (19. jaanuar 1867 Leuven – 19. jaanuar 1953 Brüssel) oli Belgia kunstnik.
Endel Saarman
Elulugu
Lõpetas 1941 Tallinnas Prantsuse Lütseumi, õppis 1942–1944 Tallinna Tehnikaülikoolis masinaehitust. Läks 1944 Rootsi, lõpetas 1957 Stockholmi Kuningliku Tehnikaülikooli puidutehnoloogiainsenerina, tehnika-litsentsiaat (1962, samas), väitekiri käsitles okste mõju liimitud konstruktsioonide survetugevusele. Oli 1957–1964 Stockholmis Rootsi Puidutehnoloogia instituudi assistent ja ühtlasi Kuningliku Tehnikaülikooli puidutehnoloogia osakonna abiõpetaja, 1964–1966 Lundi Põllumajandusinstituudi uurimistööde juhataja, 1966–1980 Rootsi Puidutööstusliidu peainsener, 1980–1988 Stockholmis Kuningliku Tehnikaülikooli puidutehnoloogiaprofessor, aastast 1988 emeriitprofessor; koostanud 11 õppe- ja käsiraamatut, olnud 15 taolise väljaande kaasautor.
Jean Delville
Üks ta võimsamaid töid on "Platoni akadeemia" (1889).