cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eesti Omavalitsus
EOV Kohtudirektoorium
Tallinna kriminaalkohtu ringkonda kuulusid Tallinna linn, Harju, Lääne ja Järva maakonnad koos maakonnas olevate linnadega, Tartu kriminaalkohtu ringkonda kuulusid Tartu linn, Tartu, Valga, Võru ja Petseri maakonnad koos maakonnas olevate linnadega; Narva kriminaalkohtu ringkonda kuulusid Narva linn ja Viru maakond ühes maakonnas olevate linnadega; Pärnu kriminaalkohtu ringkonda kuulsid Pärnu linn, Pärnu ja Viljandi maakonnad ühes maakonnas olevate linnadega; Kuressaare kriminaalkohtu ringkonda kuulus Saare maakond ühes Kuressaare Unnaga. Kriminaalkohtud tegutsesid üheisikuliste kohtutena. Kriminaalkohtud tegutsesid üheisikuliste kohtutena. Kriminaalkohtutele allusid süüteoasjad, mis kuni 21. juunini 1940 Eesti maa-alal allusid Eesti Kriminaalkohtupidamise seadustiku järgi jaoskonnakohtutele ja ringkonnakohtutele, kuivõrd need süüteoasjad sõjaväevõimu poolt ei ole eraldatud kriminaalkohtute alluvusest. Kohtuasjade toimetamisel kriminaalkohtud käsitlesid Eesti Kriminaalseadustiku ja Eesti Kriminaalkohtupidamise seadustiku eeskirju, mis kehtisid Eestis kuni 21. juunini 1940 .
EOV Majandus- ja Transpordidirektoorium
Eesti Omavalitsuse Majandus- ja Transpordidirektoorium (saksa keeles Direktorium für Wirtschaft und Transportwesen) loodi 1941. aasta septembris ja reorganiseeriti 1. juunist 1942 Majandus- ja Rahandusdirektooriumiks.
EOV Majandus- ja Rahandusdirektoorium
Eesti Omavalitsuse Majandus- ja Rahandusdirektoorium (saksa keeles Das Direktorium für Wirtschaft und Finanzen) moodustati 1. juunist 1942 reorganiseeritud Majandus- ja Transpordidirektooriumist. MRDga liideti Põllutöödirektoorium ja Sotsiaaldirektooriumi tööosakond. Veeteede, vesiehituse ja tehnilise järelevalve korraldamine anti loodud Tehnikadirektooriumi pädevusse. MR direktooriumis loodi 9 osakonda, valitsust ja ametit. Majandus- ja Rahandusdirektoorium lõpetas tegevuse 1944. aasta septembris.
EOV Tehnikadirektoorium
Eesti Omavalitsuse Tehnikadirektoorium (saksa keeles Das Direktorium für Technik) moodustati 1. juunist 1942 senise Põllutöödirektooriumi ning Majandus- ja Transpordidirektooriumi veeteede, vesiehituse ja tehnilise järelevalve aladest ning Sisedirektooriumi Ehitusvalitsusest.
EOV Põllutöödirektoorium
Põllutöödirektoorium ning Majandus- ja Transpordidirektoorium liideti 1. juunist 1942 Majandus- ja Rahandusdirektooriumiks ja MRDga liideti Põllutöödirektoorium ja Sotsiaaldirektooriumi tööosakond.
Maavanemad ja linnapead
Koos Eesti Omavalitsuse koosseisu määramisega määrati ka sama käskkirjaga maavanemad ja linnapead.
Eesti Omavalitsuse haldusjaotus vastas Eesti haldusjaotuseleː
Eesti SS-leegioni Kindralinspektuur
1944. aastal moodustati ka eestlastest moodustatud sõjaväeüksuste (Relva-SSi Eesti Leegion, kaitsepataljonide ja Piirikaitserügementide) tagalategevuse koordineerimiseks Eesti SS-leegioni Kindralinspektuur (Generalinspektion). Kindralinspektuur moodustas ka Eesti Vabariigi aegse riigikaitsekontseptsiooni (Vaata Eesti sõjaväe ja Sõjaministeeriumi organisatsioon (1939)) alusel sõjaväeringkonnad.
1944. aasta
11. juulil 1944 andis väegrupi „Nord” ülemjuhataja jalaväekindral Johannes Frießner Adolf Hitleri volitusel korralduse, millega täidesaatev võim Eestis, Lätis ja Leedus anti alates 12. juuli keskööst armeede ülemjuhatajatele, sealhulgas Põhja-Lätis ja Lõuna-Eestis 18. armee ülemjuhatajale ning Põhja-Eestis, Viru-, Järva- ja Harju maakondades ning Tartu maakonna põhjaosas armeegrupi „Narwa” ülemjuhatajale. Eesti kindralkomissariaadi kindralkomissar Karl-Siegmund Litzmann allutati otse väegrupi „Nord” ülemjuhatajale. Eesti Omavalitsus Hjalmar Mäe juhtimisel jäi kindralkomissari alluvusse, kuid Eesti Omavalitsuse asutused allusid vastavalt asukohale ka 18. armee ja armeegrupi „Narwa” ülemjuhatajatele.
Ust-Kamtšatsk
Ust-Kamtšatsk (vene Усть-Камчатск) on tööstusalevik (1951–2008 alev) ja sadam Venemaal, Kamtšatka krai Ust-Kamtšatski rajooni halduskeskus. Asub Kamtšatka poolsaare idarannikul Kamtšatka jõe suudmes. Ust-Kamtšatsk asub Kamtšatka lahe kaldal Kljutševskaja Sopka vulkaanist 50 km kaugusel.
Rahvaarv oli 2020. aasta seisuga 3374 inimest (2007 - 4400 inimest).
Manfred von Richthofen
Vabahärra Manfred Albrecht von Richthofen (2. mai 1892 – 21. aprill 1918) oli Saksa hävituslendur, tuntud kui Punane parun (lendas lahingutes üleni punaseks värvitud lennukil).
Ust-Kamtšatsk
Asustati 1731. aastal nimega Ust-Primorski.
Manfred von Richthofen
Ta oli Esimese maailmasõja edukaim lennuäss 80 õhulahingu võiduga.
Hyderabad
Hyderabad on linn Indias, Telangana ja Andhra Pradeshi osariigi ühine pealinn. See on Telangana osariigi suurim linn ja Indias suuruselt neljas linn.
Pärast Telangana osariigi moodustamist 2014. aastal on Hyderabad veel kuni kümme aastat Andhra Pradeshi osariigi pealinn.
Linna asutas 1590. aastal Muḩammad Qulī Quţb Shāh. pisi|tühi|300px|Hyderabad
Vicenza
Vicenza (veneti keeles Vicensa) on linn Itaalias Veneto maakonnas, Vicenza provintsi halduskeskus.
Vicenza asub Berici mägede põhjanõlval Bacchiglioni jõe ääres, umbes 60 km Veneetsiast läänes ja 200 km Milanost idas.
Vicenzat tuntakse kui Andrea Palladio linna; linn ise pakub tema arhitektuuriloomingust hulganisti suurepäraseid näiteid, olles omamoodi palladianismi välimuuseumiks.
Ajalugu
Vicenza (Vicetia) oli alates 49 eKr Rooma munitsiipium, kuid jäi oma naabri Pataviumi varju. Rooma ajast on säilinud vähe. Siiski pärinevad kolm silda üle Bacchiglione ja Retrone ning üksikud akveduktikaared Rooma ajast.
Pärast Lääne-Rooma impeeriumi langemist 5. sajandil muutsid vandaalid Alarichi ja hunnid Attila juhtimisel piirkonna peaaegu inimtühjaks. Hiljem tekkis sellele kohale üks paljudest Lombardia vürstiriikidest, mis ühinesid Lombardia Liigaks Friedrich I Barbarossa vastu.
Keskajal oli Vicenza iseseisev linnvabariik. 1311. aastal vallutasid linna Verona valitsejad Scaligerid, kes kindlustasid seda Milano Viscontide vastu. 1405. aastast kuulus Vicenza Veneetsiale.
Alates 1955. aastast on linnas USA sõjaväeüksused Caserma Del Dini kasarmus linna põhjaosas.
Palladio arhitektuur
Üks Vicenza peamisi tänavaid, Corso Andrea Palladio, on ääristatud meistri ja tema õpilaste projekteeritud hoonetega. Palladio ise elas majas number 163.
Cochabamba
Cochabamba [kotšav'amba] on linn Boliivias, Cochabamba departemangu keskus.
Cochabamba asub Ida-Kordiljeerides 2650 m kõrgusel merepinnast. Linnast voolab läbi Isiboro jõgi, mis Mamoré ja Madeira jõe kaudu viib oma veed Amazonasesse.
Cochabambal ei ole raudteeühendust. Maantee läheb linnast läände Orurosse ja La Pazi, itta Santa Cruzi ning kirdesse mägedest alla tasandikule.
pisi|vasakul|180px|Katedraal Cochabambas
Piirkond oli asustatud juba inkade-eelsel ajal. Seal oli viljaka pinnase ja soodsa kliimaga org, kus elasid mitmest hõimust pärit inimesed.
Esimene eurooplane, kes sellesse orgu jõudis, oli Garci Ruiz de Orellana 1542. Ta ostis suurema osa sellest piirkonnast kohalike hõimupealike käest ära, makstes selle eest 130 peesot. Müügitehing registreeriti 1552 Potosi linnas, mis oli kuningavõimu esindajate asupaik. Orellana elupaik Mayorazgo maja on säilinud ja asub tänapäeval Cochabamba lähedal Cala Calas.
Cochabamba linn asutati nimega Villa de Oropeza 2. augustil 1571 asekuninga, Oropesa krahvi Francisco de Toledo käsul. 1574. aastal vormistati see ametlikult. Sellest sai kohaliku põllumajanduse keskus, mis tootis toiduaineid läheduses olevate kaevandusasulate jaoks Altiplanos, sealhulgas Potosi jaoks, millest sai 17. sajandil üks maailma rikkamaid linnu sealsete hõbedakaevanduste tõttu. Need tohutud hõbedakoormad viidi Hispaaniasse, mis oli tollal üks maailma suurvõimudest. Seetõttu õitses ka Cochabamba oma olemasolu esimestel sajanditel. 18. sajandil hakkasid sealsed kaevandused ammenduma ja seetõttu käis Cochabamba alla.
1793. aasta rahvaloenduse andmetel elas Cochabambas 22 305 inimest, neist 6368 hispaanlast (valget), 12 980 mestiitisi, 1182 indiaanlast, 1600 mulatti ja 175 aafriklasest orja.
2000. aastal toimusid linnas rahutused vee hinna kolmekordse tõusu pärast.
Elanike arv on umbes 800 000 (2003).
Kōchi prefektuur
Kōchi prefektuur on Jaapani prefektuur Shikoku saare lõunaosas Vaikse ookeani kaldal.
Sümbolid
Kōchi prefektuuri tunnuslind on võlupita (Pitta nympha), tunnuspuu on jaapani krüptomeeria (Cryptomeria japonica) ja tunnuslill punane porss (Myrica rubra).
Haldusjaotus
Kōchi prefektuur on jaotatud 35 omavalitsusüksuseks, millest 11 on linnad (市 shi).
Maila Rästas
Maila Rästas (sünninimi Liivoja; 8. aprill 1937 – 19. aprill 2008) oli eesti näitleja.
Ta lõpetas 1955. aastal Tallinna 7. Keskkooli ja 1961. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri 1. lennu.
Aastatel 1961–1992 töötas Maila Rästas Eesti Draamateatris, kus tema tähtrollideks kujunesid näiteks Tiina Anton Hansen Tammsaare näidendis "Inimene ja inimene", Nataša Anton Tšehhovi "Kolmes ões" ja Magda Jaan Kruusvalli "Pilvede värvides".
Räni-kardhein
Räni-kardhein (Ceratophyllum demersum) on veesisene taim kardheinaliste sugukonnast kardheina perekonnast.
Räni-kardhein on kosmopoliitse levikuga mageveetaim.
Enamasti kasvab ta toiteaineterikastes seisvates või väga vaikse vooluga veekogudes suvise temperatuuriga 15–30 °C, kinnitudes mudasele põhjale. Vahel esineb ta ka nõrgalt riimveelistes veekogudes.
Taime vars kasvab 1–3 m pikkuseks. Varrel on hulgaliselt külgvõsusid, mis muudab ühe isendi suureks põõsakujuliseks massiks. Iga leht on 8–40 mm pikk. Lehed on 6–12 kaupa männastes. Lehed on terava servaga hammastega, jäigad ja haprad.
Taim on ühekojaline ja õitseb juulist septembrini. Õied on väikesed, umbes 2 mm pikad, kroonlehti on 8 või rohkem ja need on rohekaspruunikad. Samal taimel moodustuvad eraldi isas- ja emasõied.
Räni-kardhein on juurteta lehesarnaste risoididega.
Räni-kardheina kasvatatakse sageli akvaariumides, sealhulgas külma veega täidetud akvaariumides. Isegi ilma juurteta võib taim kinnituda akvaariumi põhja või akvaariumis olevate esemete külge. Need helerohelised taimed pakuvad suurepärast kaitset vastkoorunud maimudele. Kardheina paljundatakse katkilõikamise teel.
Räni-kardheina kasutatakse veekogude puhastamiseks, sest nad eritavad aineid, mis takistavad tsüanobakterite arengut.
Viisteist luuletust Stefan George "Rippuvate aedade raamatust"
Viisteist luuletust Stefan George "Rippuvate aedade raamatust" (15 Gedichte aus "Das Buch der hängenden Gärten" von Stefan George) on Arnold Schönbergi laulutsükkel häälele ja klaverile Stefan George tekstidele aastast 1908–1909. Teos kuulub Schönbergi vabaatonaalsesse perioodi. Muusika struktuuris on oluline konstruktiivse intervalli printsiip.
Tekst
<td width="50%" align=left>
Alžiir
Alžiir on Alžeeria pealinn ja Alžiiri provintsi keskus. Asub Vahemere kaldal.
Linna kohal oli foiniiklaste asula, kuid tänapäeva linna asutas 944. aastal Buluggin ibn Ziri.
Alžiiri vanalinn Kasbah kuulub UNESCO maailmapärandi nimistusse.
pisi|tühi|Vaade linnale
Grønland
thumb|Grønlandi tänav Grønland on asum Norra pealinna Oslo Gamle Oslo linnaosas Grønlandi tänava ümbruses Akerselva idakaldal. See ulatub Grünerløkkast alla mere äärde Middelalderparkeni ('Keskaja pargi') kaldaalal.
Kesklinnaga ühendavad Grønlandi trammi- ja bussiliinid, Oslo metroo T-liinil on Grønlandi jaam.
Alates 1990ndatest on Grønland arenenud multikultuurseks sulatuskatlaks. Seal asuvad poed, mis kauplevad toodetega kogu maailmast, samuti mošeed, baarid ja paljukultuursed restoranid. Enamiku kaupade hinnad on pisut odavamad kui mujal Oslo kesklinnas. Asum on muutunud hinnatud elukohaks, mida tõestavad tõusvad korterihinnad. Ühtlasi peetakse seda ka üheks ohtlikumaks asumiks, kus kaubeldakse narkootikumidega.
Peeter Simm
pisi|Peeter Simm esinemas [[Tallinna Keskraamatukogus 15. novembril 2012]] Peeter Simm (sündinud 24. veebruaril 1953 Kiviõlis) on eesti filmilavastaja.
Elukäik
Peeter Simm sündis Kiviõlis. 15-aastaselt asus õppima Nõo Keskkoolis füüsikakallakuga klassis. Lõpetas cum laude Moskva Üleliidulise Riikliku Kinematograafiainstituudi mängufilmide režissööri eriala 1976. aastal. Aastatel 1975–1993 töötas Tallinnfilmis, esmalt režissööri assistendina, seejärel mängufilmide režissöörina.
1993. aastal asutas stuudio Lege Artis Film, lisaks teeb vabakutselise režissöörina koostööd paljude stuudiotega. On lavastanud teatris näidendeid, teinud keeleõppe- ja reklaamfilme, telesaateid jms. Töötab Balti filmi, meedia, kunstide ja kommunikatsiooni instituudis filmirežii külalisprofessorina.
Isiklikku
Tema tütred on filosoof Kadri Simm ja tantsija Mari Simm. Tema praegune elukaaslane on tantsija ja näitleja Reet Paavel.
Filmiauhinnad
"Ideaalmaastik"
"Inimene, keda polnud"
"Ankur"
"Ameerika mäed"
"Aida"
"Head käed"
Karl Kook
Karl Kook (6. veebruar 1899 Raadi vald – 10. veebruar 1987 Stockholm) oli eesti arst, günekoloog.
Õppis Tartu Aleksandri Gümnaasiumis. 1918–1919 oli Vabadussõjas. 1919. aastal lõpetas Hugo Treffneri Gümnaasiumi.
Õppis 1919–1926 Tartu Ülikoolis arstiteadust, vahepeal 1922–1924 Berliini ülikoolis. 1933 promoveeriti Tartus arstiteaduse doktoriks ("Võrdlevaid uurimusi mõningate keemiliste ainete toimest embrüonaalsesse koesse ja Rous-sarkoomisse koekultuuris"). 1925–1928 ülikooli naistekliiniku assistent, 1928–1939 naistearst Tartu Eesti Erakliinikus. 1939–1944 Tallinna Keskhaigla naistehaiguste ja sünnitusabi osakonna juhataja. 1944 põgenes Rootsi. 1951–1956 naistearst Luleås, 1956–1961 Hultsfredi jaoskonnaarst, aastast 1962 eraarst-günekoloog Stockholmis.
Karl Kook oli 1919. aastast Eesti Üliõpilaste Seltsi liige. 1946. aasta sügissemestril oli ta Stockholmi koonduse esimees ja alates 1950. aastast vanematekogu liige. 1978 valiti ta EÜS-i auvilistlaseks.
Rõngu kihelkond
pisi|[[Rõngu kirik]]
Piirkonna ajalugu
Rõngu kihelkonna ala kuulus muinasajal Ugandi maakonda. Seal asus mitu linnust, nende hulgas Vooremägi ja Kivivare linnamägi. 1224–1558 oli kihelkonna ala Tartu piiskopkonna osa. Kihelkond tekkis 14. sajandil kirikukihelkonnana. Seda on mainitud esimest korda 1413. aastal. Põhjasõja ajal sai Rõngu kihelkond raskesti kannatada. 1856. aastal hakati kihelkonnas talusid päriseks ostma. 1890ndatel hakkas Elva raudteejaama juurde kujunema Elva alevik, mis 1923. aastal nimetati aleviks ja 1938 linnaks.
Rõngu kihelkonna mõisad
pisi|Vana-Kirepi mõisa peahoone 2013. aastal Kihelkonnas paiknes 9 mõisat – 1 kirikumõis, 6 rüütlimõisast peamõisat koos 1 kõrvalmõisaga ning 1 riigimõis. Lisaks veel 1 karjamõis.
Kihelkonna alad tänapäeval
Kihelkonna ala paikneb tänapäeval Elva vallas.
Lauka
pisi|Lauka, vaade loodest|265x265px alt=Lauka baptistikoguduse palvemaja|pisi|265x265px|Lauka baptisti palvela Lauka on küla Hiiumaal Hiiumaa vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda ja kuni 2013. aastani Kõrgessaare valda.
Laukast põhjas asub Otste, läänes Napi, idas Kurisu ja lõunas Isabella küla.
Nimi
Lauka küla nime tekkelugu pole teada. Vanemates kirjalikes dokumentides esineb saksapärane Lauck, mida seostatakse eelkõige külas asunud Lauka mõisa nimega, mida on esimest korda mainitud 1552. Võimalik, et nimi on tekkinud sõnast "laht" või "laugas" või "lauter", kuna keskajal olevat mere rannajoon ja randumiskoht ulatunud praeguse palvemaja lähedusse. Otste küla metsas asuv Käälu kivi võis olla sadama sissesõidu märgiks.
Loodus
Lauka peamiseks loodusväärtuseks on küla läbiva maantee äärde istutatud lehiseallee, mis oli Ungern-Sternbergide poolt Eestisse kutsutud Isabella metsamõisas elanud metsaülem Karl Friedrich Wilhelm Ahrensi idee. Tema idee oli ka lepiku istutamine Luidja liivaluidete taltsutamiseks, sanglepaallee Lauka mõisani viival sirgel teel, mis puude väljalangemise tõttu on veel osaliselt alles. Küla lõunaosa piirneb Veskilaisi voolava Jaanigu kraaviga.
Ajalugu
Lauka küla kuulub ajalooliselt Reigi kihelkonda, kus 16. sajandil kujunes Lauka mõis. 19. sajandi teisel poolel kuulus Lauka Reigi kihelkonda Kõrgessaare valda. Aastal 1950 moodustati Kõrgessaare valla aladele Lauka külanõukogu. Eesti taasiseseisvumise järel sai Lauka külanõukogu valla staatuse 10. septembril 1992 (esialgu Lauka vald) ja 28. juunil 1993 taastati endine nimi- Kõrgessaare vald.
Lauka asundus kujunes 1920.-ndatel, mis 1977 muudeti külaks. 1940.-ndatest kuulus Lauka koosseisu Napi, 1977–1997 Otste.
Taristu
Küla läbiv maantee on Kõrgessaare–Hüti–Puski tee, mis teeregistris nr. 12155. Selle maanteetee ääres asuvatel ehitiste aadressideks on algusega Käina tee ... majanumbrid. Külas asub 2 bussipeatust: Lauka ja Särglepa.
Kultuur
Alates 1862. aastast said Lauka lapsed haridust Metsiku ja Pandja vallakoolis. Lauka esimese koolihoone lasi 1900 ehitada Lauka mõisnik Ewald Adam Gustav Paul Konstantin von Ungern-Sternberg. Selles alustas 19. oktoobril 1900 tegevust 2-klassiline Lauka vallakool. Vanas koolihoones asuvad praegu kooli muuseum, käsitöö- ja kunstiklass ning töökoda. Järgmine koolihoone valmis 1939. aastal, millele ehitati 1971 juurdeehitis. Kooli juures asub park koos tiigi, peo- ja jaanituleplatsi ning staadioniga. Varem, kui Hiiumaal oli rohkem lapsi, olid Kõrgessaare valla aladel külakoolid lisaks Lauka koolile veel Reigi, Paope, Malvaste, Puski ja Kõpu külades, viimased kolm kooli õigeusu kirikute läheduses.
Koolihoone ees on nimeline tänupink legendaarsele koorijuhile ja muusikaõpetajale Aili-Nelside Soobile, kes on juhtinud Lauka segakoori tegevust aastatel 1956–2013 ja olnud kooli muusikaõpetaja.
Koolimaja hoonete kõrval aadressil Käina mnt 25 on õpetajatele püstitatud kortermaja. See on endine Nõukogude armee Tahkuna baasi palkehitis, mis toodi Laukale ja millele lisati silikaatkividest valge fassaad.
Aadressil Käina tee 38 hoones asub kooli söökla, mis algselt oli EÜE ehitajate abil valmis saadud kolhoosi sööklana ja ETKVL-i kauplusena (puhvet kohalikus kõnepruugis). .
Ettevõtlus
Lauka palvemaja vastas Otste küla koosseisu kuuluval alajaama kinnistul asub Lauka 35 kV/10 kV keskpinge alajaam, mis on üks Hiiumaa elektrivarustuse sõlmkohtadest, kuhu jõuavad Saaremaa ja Soela väina kaudu saare elektrivarustuse põhiliinid Kärdla ja Käina analoogsetest alajaamadest. Lauka alajaamast hargnevad 10 kV keskpingeliinid Hiiumaa läänepoolsetele 10/0,4 kV madalpinge alajaamadele.
Elektrivarustuse sõlmpunktile lisaks asub Laukal ka 1980. aastatel telefonsidekeskusena ehitatud hoone, mis ühendab Kõrgessaare suunast tulevaid välismaailma ühendusi väljuvate sidetrassidega lähikonnas, kaugemalt põhiliselt Isabella ja Lilbi külade suunas.
Ettevõtlikud talumehed (Põhja-Hiiumaa Põllumeeste Selts) ehitasid 1924. aastal pärandkultuuriobjektide hulka arvatud Lauka meierei hoone (aadressil Käina tee 31) koos jääkeldri ja aidaga. Eesti Vabariigi ajal eksporditi meiereist Oskar Vähejausi toodetud võid mujale Euroopasse. Või hinnatud kvaliteedi kohta asuvad tõendid-diplomid Imaveres, Eesti Piimandusmuuseumi püsinäitusel. Meierei töö lõppes, kui 1970. aastate alguses hakati lähikonna majapidamistest meierei suurele trepiplatvormile kokku toodud toorpiima viima edasi töötlemiseks Emmaste meiereisse. Maja võeti kasutusele kolhoosi varuosade laona, hiljem on hoonest lammutatud algselt meierei aurumasina katla küttematerjali ja veel hiljem nitraatväetisete kuuri ja aurumasina-katlaruumi osa, säilinud osas on tegutsenud baar-ööklubi.
Meierei kõrval, aadressil Käina tee 29, asub 1973–1992 Kõrgessaare kolhoosi kontorina ja elamuna kasutatud hoone, Eesti Vabariigi ajal asus samas majas Lauka Piimaühingu kontor ja Kõrgessaare Majandusühingu kauplus.
Aastal 1949 moodustati sundkollektiviseerimise tulemusel 1. Mai nimeline põllumajandusartell ehk kolhoos, mis piirdus Lauka lähikonna küladega (Isabella, Kurisu, Heigi). Sellest kasvas külanõukogus asuvate kolhooside (nt Nurme kolhoos keskusega Heiste külas, Külvaja kolhoos keskusega Reigi külas ja -ümbruses ning 1970. aastate alguses viimane liituja – kolhoos Uus Elu, (mille keskuse praegused kivitööstuse ja laevaehitamise tootmishooned asukohaga Villamaal) liitmise tulemusel välja Kõrgessaare kolhoos, mis hõlmas valdavalt kogu Lauka külanõukogu ulatuses sotsialistliku põllumajandustegevuse.
1970. aastate alguses ehitas ehituskoondis Hiiu KEK Kõrgessaare kolhoosi ehitajatest moodustatud brigaadi endise külaaktiivi tõmbekeskuse- spordiplatsi kõrvale lasteaiahoone, mis on praegu kasutusel päevakeskusena ja raamatukoguna ning saare loodepiirkonna külaelu keskusena.
Lauka esimene kolhoosi lüpsilaut 1959 asus kolhoosi töökoja naabruses ja oli kolhoosajastu lõpus lammutatud, teises lüpsilaudas -valminud 1975, asub praegu Lauka saeveski.
Karpaatia mägedest tulnud hutsuulide ehitatud algselt kuni 30-tonniste sõidukitele mõeldud kaalumaja hoone kujundati Sapardi toetuse abil ümber Kõrgesaare jahtkonna jahimajaks.
Laukal näidati Eesti NSV perioodil regulaarselt (esmaspäeva- ja kolmapäeva õhtuti) kino. Seansse näidati algul kolhoosi 1960 valminud vana töökoja garaažis, kus kinoseansi ajaks masinad välja aeti ning üritus lõppes tavaliselt pillimängu ja tantsuga. Hiljem võeti kasutusele püsiva kinoprojektoritega varustatud hoonena algselt omaaegse saeraami ajami jaoks ehitatud lokomotiivi aurumasina hoone. Kinomaja asukohas on 19. sajandi kaartidelt ära tuntav ristikujuline tingmärk, mida peetakse mõisa rehehoone ristikujuliseks põhiplaaniks.
Vabariigi taasiseseisvumise ajal on Laukal toiminud mõnda aega tankla-kauplus, mis oli ajaliselt kolmas külas kolhoosi vajaduste jaoks ehitatud ja saare erakapitalil tegutsenud tankla.
Asula kolmandana ehitatud tankla naabruses asub kesk-katlamaja hoone, millest kunagi ehitatud keskkütte maapealsed magistraalid tõid tsentraalse keskküttesooja lisaks töökoja hoonetele, Lauka koolile ja kortermajadele Käina tee 14, 26,25, 28, 30, 34, kuid süsteemi suurte trassikadude ja majandusliku ebaefektiivsuse tõttu kasutatakse tänapäeval lokaalseid küttelahendusi. ja soojatrassid on likvideeritud
Ka aadressil Käina mnt 44 ehitatud hoones on peale kolhoosiajastu lõppu arendatud äri- ja müügitegevust. See oli rajamise järjekorras kolhoosi teine tankla, mille ehitamises on osalenud EÜE maleva tudengid.
kolhoosi esimese tankla asukoha mahutite alusmüürid on leitavad telefonsidekeskuse naabruses.
Sanglepaallee kõrval asub tarekuivati – seemnevilja algupärane kuivati, kus kuivatatavad viljad laotati metallplaatidest põrandale õhukese kihina, mida alt köeti suuremast puuküttega ahjust. Söödaviljakuivati – jõusöödaveski asus Lauka mõisa naabruses. Hoone ehitas kolhoosi ehitusmeestest moodustatud Hiiu KEK'i brigaad koos EÜE malevlastega,.
Tempo
Tempo (itaalia keeles tempo, ladina keeles tempus "aeg", "ajavahemik") on muusika esituse kiirus.
Alates 17. sajandist on kasutusel itaaliakeelsed tempotähised, näiteks largo, adagio, andante, presto, allegro.
Pärast metronoomi patenteerimist 1815. aastal kasutatakse tempo tähistamiseks ka metronoominäitu "lööki minutis" ehk bpm (beat per minute). Aeglasemast kiiremani: Larghissimo – väga,väga aeglane (24 bpm või vähem) Adagissimo – väga aeglane Grave – väga aeglane (25–45 bpm) Largo – laialt (40–60 bpm) Lento – aeglaselt (45–60 bpm) Larghetto – üsna laialt (60–66 bpm) Adagio – aeglase väljendusrikkusega (66–76 bpm) Adagietto – aeglasem kui andante (72–76 bpm) või kergelt kiirem kui adagio (70–80 bpm) Andante – kõndimisrütmis (76–108 bpm) Andantino – veidi kiirem kui andante (80–108 bpm) Marcia moderato – mõõdukalt, marsitaktis (83–85 bpm) Andante moderato – andante ja moderato vahel(92–112 bpm) Moderato – mõõdukalt (108–120 bpm) Allegretto – võrdlemisi kiirelt (112–120 bpm) Allegro moderato – allegrolähedane (116–120 bpm) Allegro – kiirelt, liikuvalt, säravalt (120–156 bpm) Vivace – elavalt ja kiirelt (156–176 bpm) Vivacissimo – väga kiirelt ja elavalt (172–176 bpm) Allegrissimo ehk Allegro vivace – väga kiirelt (172–176 bpm) Presto – väga, väga kiirelt (168–200 bpm) Prestissimo – veel kiiremalt kui presto (200 bpm ja rohkem)
A tempo
a tempo (itaalia keeles 'tempos') on muusika noodikirjas tempomärk, mis tähistab naasmist temposse, mis eelnes tempomuutusele (accelerando, ritardando, allargando, a piacere vms).
Varem on samas tähenduses kasutatud märki a battuta.
Liivimaa maamarssal
Liivimaa maamarssal (saksa keeles Livländischen Landmarschall, vene keeles предводитель дворянства) oli 1643–1920 kohaliku aadli omavalitsuse ehk rüütelkonna (Ritterschaft) kõrgem ametnik Liivimaal, kelle ülesandeks oli juhatada rüütelkonna üldkoosolekut ehk maapäeva (Landtag). 18. sajandist alates oli maamarssali ülesandeks esindada ka rüütelkonna huve keskvõimu juures.
Kui maamarssal ei saanud mingitel põhjustel oma kohustusi täita ja astus enneaegselt tagasi või tagandati, siis võis kuni uute korraliste valimisteni valida tema asemele ajutise kohusetäitja (vikarierendes Landmarschall).
Algselt valiti maamarssal ametisse kolmeks aastaks. See kord kinnitati lõplikult 1648 Rootsi kuninganna Kristiina poolt. 1870. aastatest valiti maamarssal määramata ajaks. Valituks osutunud kandidaadi pidi alati kinnitama ka kindralkuberner.
Viimane maamarssal astus ametist tagasi 1919 ja tema asemele uut ametnikku enam ei valitud. Liivimaa rüütelkond likvideeriti 1920.
Accelerando
Accelerando (itaalia keelest) on tempomärge, mis tähistab kiirenevat tempot. Lühend accel. või acc.
Nord-Froni vald
Nord-Froni vald on vald Norras Innlandeti maakonnas. Valla halduskeskus on Vinstre.
Endine Froni vald jaotati 1851. aastal Nord-Froni ja Sør-Froni vallaks. 1966. aastal liideti need vallad taas ja aastal 1977 lahutati jälle. 2019. aastani kuulus vald Opplandi maakonda.
Tilopa
Tilopa oli 10. sajandi mahasiddha, vadžrajaana kagyu (kagjü) koolkonna alusepanija. Legendi järgi pühitseti ta ühe daakini poolt Tšakrasamvara tantrasse (tiibeti keeles kor lo dom pa gyu). Temalt siirdus õpetus edasi Naropale, levis Tiibetisse ja süstematiseerus Naropa kuue jooga õpetusena, mis sai kagyu koolkonna keskseks õpetuseks.
Kuigi esineb vasturääkivusi ajaloolistes allikates, mis käsitlevad joogameistreid ja nelja transmissiooniliini, on nad enam-vähem ühel seisukohal järgmises:
Visegrádi grupp
Visegrádi grupp [v'išegraadi grupp] (ungari keeles Visegrádi Együttműködés, poola keeles Grupa Wyszehradzka, tšehhi keeles Višegrádská skupina, slovaki keeles Vyšehradská skupina) on ühendus, millesse kuuluvad Poola, Tšehhi, Slovakkia ja Ungari.
Visegrádi grupp sai alguse Tšehhoslovakkia, Ungari ja Poola tippkohtumisel Ungari linnas Visegrádis  15. veebruaril 1991, kui kolme riigi juhid otsustasid oma riikide vahelise koostöö kaudu edendada Euroopa integratsiooni. Pärast Tšehhoslovakkia lagunemist liitusid ühendusega nii Tšehhi kui ka Slovakkia.
Hyesan
thumb|Yalu jõgi Hyesanis Hyesan (korea keeles 혜산시, hanja: 惠山市) on linn Põhja-Koreas Ryanggangi provintsis. Asub Hiina piiri ja Yalu jõe ääres.
Elanike arv on 110 000 (2000).
Toomemägi
pisi|Toomemägi ja toomkirik droonilt. 2021. aasta juuli pisi|[[Tartu toomkirik Toomemäel]] Toomemägi (ka Toome) on looduslik sälkorgudega piiratud neemkõrgendik Tartu linnas Emajõe ürgoru paremal kaldal. Toomemäelt on alguse saanud Tartu linn. Seal on asunud Tartu muinaslinnus ja piiskopilinnus, tänapäeval on seal Tartu toomkiriku varemed ja Tartu tähetorn.
Toomemäest üle vallikraavi jääb Kassitoome park, kus kunagises linna kruusa- ja liivakarjääris paikneb Kassiorg ehk Toomeorg.
Toomemägi koos Kassitoomega on looduskaitse all, kooslusena väga liigirikas, kaitstud 19,4 hektarise looduspargina ning osa Tartu vanalinna muinsuskaitsealast.
Ajalugu
Arvatakse, et millalgi 6.–8. sajandil tekkis Toomemäele varaseim eestlaste muinaslinnus – Tarbatu linnus, millest 11.–12. sajandil kujunes välja muinasmaakonna Ugandi üks kahest keskusest. Tegu oli tüüpilise teetõkkelinnusega – nimelt oli Toomemäe lähikond (praeguse Laia tänava otsa juures) ainus paik, kus Võrtsjärvest Peipsi järve voolava Emajõe kallastele sai rajada aastaringselt läbitava tee. Mujal oli jõgi selleks sobimatute soiste kallastega.
1030. aasta paiku vallutas Tarbatu Kiievi-Vene suurvürst Jaroslav Vladimirovitš. Kiievi võim kestis 1061. aastani, mil linnuse vallutasid ja põletasid sossolid.
Tarbatu vallutamine Riia piiskopi ja Mõõgavendade ordu väe poolt 1224. aastal oli Liivimaa ristisõja Eesti alal peetud võitluste üks olulisemaid sündmusi. Samal aastal rajati muinaslinnuse varemetele kivist piiskopilinnus ning Toomemäest sai piiskopkonna keskus. Linnuse lähedale püstitati ka võimas Tartu toomkirik (tänapäeval varemeis). Toomemägi kannatas pildirüüste ja Liivi sõja ajal. Rootsi ajal toimusid Toomemäe ümber suuremahulised mullatööd, rajati mitu bastioni ja nendealust käiku, samuti süvendati mäge ümbritsevat vallikraavi.
pisi|left|[[Vana Anatoomikum, 1860. Louis Höflingeri litograafia]] Praeguse tähetorni kohal asunud piiskopilinnus jäi varemeisse Põhjasõja ajal, misjärel selle varemed arvatavasti lammutati ehitusmaterjaliks. Pärast Põhjasõda rajas Vene sõjavägi mäenõlva linnapoolsesse külge püssirohukeldri. Tartu ülikooli taasasutamise järel 1802. aastal hakkasid Toomemäele kerkima ülikooli ehitised – näiteks klassitsistlik Vana Anatoomikum ja piiskopilinnuse asukohale Tartu tähetorn. Toomkiriku varemete kooriruumi osa kohandati Tartu ülikooli raamatukoguks.
Toomkirikust ida pool asub seal arvatavasti juba keskajal asunud kaev, mille J. W. Krause lasi puhastada ja varustada veetõsteseadega. Krause ehitatud rajatis pole säilinud. 1861. aastal uuendas arhitekt Karl Rathaus kaevu raketise ja ehitas selle ümber tuudorstiilis kaevumajakese, mis on tänaseni alles.
pisi|[[Kohvik Rotund]] Tänapäeval tegutseb toomkiriku restaureeritud osas Tartu Ülikooli ajaloo muuseum, tornidesse on rajatud vaateplatvormid. Endise sünnitusmaja hoonesse on kolinud Tartu Ülikooli sotsiaalteaduskond. Vana Anatoomikum on 2013. aasta suve seisuga restaureerimisel, misjärel sinna asub Tartu Ülikooli teaduse populariseerimise keskus. Tähetorn tegutseb teadusmuuseumi ning hobiastronoomia keskusena. Endise sõjaväehaigla hoones paikneb praegu Riigikohus. Kesklinna poolsel nõlval seisvas kunagises Ado Grenzsteini majas tegutses pikka aega Tartu Mänguasjamuuseum, mis nüüdseks on kolinud Lutsu tänavale; Grenzsteini majast on saanud taas elumaja. Mäe nõlva sisse ehitatud püssirohukeldris tegutseb sellenimeline restoran.
Uushooneid pole Toomemäele viimastel aastakümnetel kuigivõrd rajatud, ainus on 1990. aastatel toomkiriku lähedale ehitatud kohvik Rotund.
Mälestusmärgid
Monumentidest paiknevad seal Kristjan Jaak Petersoni, Villem Reimani, Karl Ernst von Baeri, Ernst Bergmanni ja Friedrich Robert Faehlmanni kujud, samuti Friedrich Georg Wilhelm Struve ja Johan Skytte monument ning ülikooli raamatukogu esimese direktori Karl Morgensterni aia, nn Area Morgensterniana tähis. Seal on asunud N. Burdenko monument (võeti maha 1990). Nõlval Laia tänava alguse kohal on 1982.a asunud Andrus Kasemaa ja Martti Preemi loodud mälestusmärk TÜ revolutsioonimeelsetele õppejõududele ja üliõpilastele.
Toomemäel asub ka Toomemäe ohvrikivi, mille autentsus ja päritolu on teadmata.
Toomemägi eesti kultuuriloos
pisi|[[Tartu tähetorn ]]
Māris Kučinskise valitsus
Māris Kučinskise valitsus oli 11. veebruaril 2016 Läti Vabariigi Seimi kinnitatud ja Māris Kučinskise juhitud kolme erakonna koalitsioonivalitsus. Valitsus lahkus ametist 23. jaanuaril 2019 seoses Arturs Krišjānis Kariņši valitsuse ametisse astumisega.
Koalitsiooni koosseis:
Josip Broz Tito
pisi|Josip Broz Tito 1961 Josip Broz Tito (sünninimi Josip Broz; 7. mai 1892 Kumrovec – 4. mai 1980 Ljubljana) oli Jugoslaavia kommunistlik poliitik ja sõjaväelane, Jugoslaavia tegelik valitseja aastatel 1943–1980.
Tito sündis Kumrovecis (tänases Horvaatias) talupoja perekonnas seitsmenda lapsena viieteistkümnest. Ta isa oli horvaat Franjo Broz ja ema sloveenlanna Marija Javoršek. Noorpõlves oli ta lukksepp Zagrebis, hiljem töötas Daimleri automobiile tootvas tehases Viini lähistel. I maailmasõjas teenis Austria-Ungari armee seersandina Serbia ja Vene rindel; viimasel sai ta haavata ja langes 1915 vangi. 1917 astus Tito Siberis punakaarti. Naasnud 1920 äsja loodud Jugoslaaviasse, astus ta Jugoslaavia Kommunistlikku Parteisse (JKP) ja liitus radikaalse ametiühinguliikumisega.
Väidetavasti osales ta kommunistide põrandaaluses terroristlikus tegevuses, mis põhjustas vangistamise lõhkeainete varjamise pärast. Vabanemisel 1934. aastal liitus Tito JKP pagulaspoliitbürooga. Sel ajal võttis ta nimeks Tito. Pärast partei ridade puhastust 1937. aastal sai Tito 1940. aastal peasekretäriks. Tito uskus vankumatult Jugoslaavia föderaalriiki, mis oli kavandatud Nõukogude Liidu vabariikide eeskujul. Ta oli kompromissitu oma otsustavuses vältida koostööd mittekommunistlike rühmitustega. Neist kahest põhimõttest lähtus ta ka võitluses sakslastega II maailmasõja ajal. Kui Jugoslaaviat rünnati aprillis 1941, tuli Titol leppida Saksa okupatsiooniga, kuid samal ajal rajas ta salaja JKP võrgustiku ja relvastatud organisatsiooni. Sakslaste sissetung NSV Liitu andis Titole viimase tõuke kutsuda kaasmaalased relvile – mitte ainult NSV Liidu abistamiseks, vaid ka selleks, et kasutada sõja pakutud võimalust käivitada relvastatud revolutsioon.
Tito sõjaaegne strateegia oli tegutseda sõltumatult Draža Mihailovići juhitud tšetnikest ja Jugoslaavia eksiilvalitsusest Londonis. Tema partisanid korraldasid iseseisvaid operatsioone, mida ei hõlmanud liitlaste koordineeritud strateegia. Tito organiseeris kohalikul tasandil tiheda poliitilise võrgustiku. 1943. aastal tunnustasid lääneliitlased teda Jugoslaavia vastupanu juhina, sundides eksiilvalitsust temaga koostööd tegema.
Pärast Nõukogude vägede sisenemist Serbiasse oktoobris 1944 seadis Tito oma peakorteri sisse Belgradis. Maiks 1945 oli ta loonud Jugoslaavias kommunistliku riigiaparaadi. Erinevalt Nõukogude relvajõudude poolt okupeeritud Euroopa maadest konsolideeriti Jugoslaavia Tito võimu alla; Tito käivitas revolutsiooni ja seejärel tagandas mittekommunistid valitsusest.
Tito sõltumatus sundis Nõukogude juhtkonda üritama tema kukutamist. Pärast seda, kui Komintern heitis 1948. aastal Jugoslaavia kommunistlikust blokist välja, tagas Lääne abi talle võimaluse kogu stalinismiajastu autonoomselt üle elada. Uue konstitutsiooni alusel valiti Tito 1953 Jugoslaavia presidendiks. 1950.–1960. aastail järgis ta "positiivse neutraliteedi" poliitikat: mitteliitumine välisasjades ja oma jõududele toetumine siserindel, kaasa arvatud riigikaitse. Hoolimata leppimisest Moskvaga 1955, vastustas Tito ülestõusu mahasurumist Nõukogude poolt 1956. aastal Ungaris ja 1968. aastal Tšehhoslovakkias.
Audoktor
Ta oli valitud Ljublana, Zagrebi, Belgradi, Sarajevo, Skopje, Priština, Novi Sadi, Alžiiri, Addis Abeba, Halifaxi, Yangoni, Varssavi ja Mongoolia Riikliku Ülikooli audoktoriks.
Titograd
1946. aastal nimetati senine Montenegro pealinn Podgorica Josip Broz Tito auks Titogradiks. Linna ajalooline nimi taastati 1992. aastal.
Kevin Garnett
Kevin Maurice Garnett (sündinud 19. mail 1976 Greenville'is) on USA endine elukutseline korvpallur, kes mängis korvpalliliigas NBA kokku 21 hooaega, tulles 2008. aastal ka NBA meistriks. 2004. aastal NBA põhihooaja kõige väärtuslikumaks mängijaks valitud Garnett on tulnud ka olümpiavõitjaks.
NBA karjäär
Garnett valiti 1995. aasta NBA draft'i 5. valikuna Minnesota Timberwolvesi, kus ta mängis pika karjääri esimesed 12 hooaega. Ühtlasi oli Garnett pärast 20-aastast pausi esimene mängija, kes valiti NBA-sse otse keskkoolist.
2007. aastal siirdus Garnett Boston Celticsisse, kus moodustas Paul Pierce'i ja Ray Alleniga tähtmängijate trio. Üheskoos võideti 2008. aastal ka NBA meistritiitel, kui finaalis alistati 4 : 2 Kobe Bryanti juhitud Los Angeles Lakers.
Kuus hooaega Bostonis mänginud Garnett liitus seejärel kaheks hooajaks Brooklyn Netsiga, et seejärel oma esimeses koduklubis Minnesota Timberwolvesis 21 aastat väldanud NBA karjäärile joon alla tõmmata. Garnett teatas sportlaskarjääri lõpetamisest 2016. aasta septembris.
Garnett viskas karjääri jooksul 26 071 punkti, millega hoiab NBA kõigi aegade edetabelis 18. kohta. , lisaks hankis Garnett kokku 14 662 lauapalli, mis annab NBA kõigi aegade edetabelis 9. koha.
Rahvuskoondis
2000. aasta suveolümpiamängudel Sydneys võitis Garnett USA koondise koosseisus kuldmedali.
Isiklikku
Kevin Garnettil on kaks õde, Ashley ja Sonya. Lapsepõlves olid tema eeskujud Ameerika jalgpallur Tony Dorsett ja korvpallur Magic Johnson.
Havai vares
Havai vares (Corvus hawaiiensis) on vareslaste sugukonda varese perekonda kuuluv lind.
Havai vares sarnaneb välimuselt mustvaresega, kuid tal on palju paksem nokk ja ümaramad tiivad. Tema kehapikkus on 48–50 cm. Tal on pehme pruunikasmust sulestik ja pikad turris kurgusuled. Jalad, varbad ja nokk on mustad.
Viimased kaks Hawaii saarel looduses elavat havai varest surid 2002. aastal. Nad elasid troopilistes metsades Mauna Loa ja Hualālai nõlvadel 300–2500 m kõrgusel merepinnast, kus aastas sajab 600–2500 mm vihma. Vangistuses on säilinud 2010. aasta juuli seisuga 78 isendit San Diego loomaaias. Loomaaiast vabadusse lastud linnud on langenud havai viu ohvriks, mis on ise samuti ohustatud liik.
16. aprillil 2009 eraldas Ameerika Ühendriikide Kalanduse ja Eluslooduse Amet 14 miljonit USA dollarit, et see 5 aasta jooksul kulutada havai varese elupaikade säilitamiseks ja ohtude haldamiseks.
Havai varese havaikeelne nimi on ʻalalā. Mõnede havailaste jaoks on havai vares ʻaumakua (perejumalus).
Fossiilsete leidude põhjal on järeldatud, et minevikus oli havai vares kõigil Havai saartel üsna rohkearvuline ja elas seal koos veel 4 vareseliigiga, mis on kõik säilinud. Ta oli tuntud oma hea lennuvõime ja taiplikkuse poolest ning tema väljasuremise põhjused on teadmata. Arvatavasti olid selles olulisel kohal valgete kolonisaatorite poolt sisse toodud haigused toksoplasmoos, lindude malaaria ja linnukatk.
Havai vares on segatoiduline. Ta sööb linnumune ja linnupoegi, selgrootuid, puuvilju, nektarit, lilli, sisalikke ja muud. Ta kangutas puudelt koort lahti ja nokkis selle alt putukaid.
Havai varese laul on mitmekesine. Tema kutsehüüd on kahetooniline "ko-o". Ta suudab teha ka madalamat häält, mis meenutab kassi näugumist. Tal on keerukas vulisev laul, millesse kuulub mitmesuguseid helisid.
Soome penikoorem
Soome penikoorem (soome peninkulma) on ajalooline teekonna pikkusühik Soomes, mis vastab tänapäeval täpselt 10-kilomeetrisele teekonnale. Sõna "penikoorem" tuleneb tõenäoliselt soome-eesti ühiskeelest.
Algupärane soome penikoorem oli umbes 5-kilomeetri pikkune teekond, kuid selle pikkus varieerus piirkonniti. 1665. aastal võeti soome penikoorma pikkuseks rootsi miil (rootsi mil), mis oli siis umbes 10 kilomeetrit pikk. Soome minekul Venemaa koosseisu muutus ka soome penikoorma pikkus ja selleks sai 10 versta ehk 10 688 meetrit.
Kui Venemaa läks 1881. aastal üle meetermõõdustikule, siis jäi penikoorem Soomes endiselt tarvitusele, kuigi rahvusvahelisse süsteemi see ei kuulunud. Soome penikoorma pikkuseks sai täpselt 10 000 meetrit. Tänapäevane Soome mõõtühikute süsteem soome penikoormat ei tunne.
Soome keeles kasutatakse sama ühiku vastena lihtsalt sõna peninkulma, eesti keeles on "penikoorma" ette lisatud täiend "soome", et teda mitte segi ajada teiste penikoorma nime kandvate ühikutega.
Guillaume I
Guillaume või Guillaume I nime all on tuntud mitu valitsejat või muud isikut.
Imagine
"Imagine" on John Lennoni kirjutatud laul, mis ilmus 1971. aastal samanimelisel albumil ning hiljem ka singlina.
Tim Duncan
Timothy Theodore Duncan (sündinud 25. aprillil 1976 USA Neitsisaartel) on USA endine elukutseline korvpallur, kes mängis korvpalliliigas NBA. Kogu 19-aastase karjääri San Antonio Spursis veetnud Duncan tuli viis korda NBA meistriks.
Imagine
Ajakirja Rolling Stone 2004. aastal koostatud 500 kõigi aegade parima laulu edetabelis jõudis lugu kolmandale kohale.
Tim Duncan
Nooruspõlv
Duncan tegeles noorena ujumisega ja hakkas korvpalli harrastama üheksandas klassis pärast seda, kui orkaan hävitas tema kodulinnas ainsa olümpiamõõtmetes ujumisbasseini. Kolledži ajal kuulus ta Wake Foresti ülikooli korvpallimeeskonda.
NBA karjäär
Duncani valis 1997. aasta NBA draft'is esimesena San Antonio Spurs, kelle koosseisus mängis ta kuni karjääri lõpetamiseni 2016. aasta juulis.
Ad libitum
Ad libitum (lühend ad lib; ladina keeles 'soovi kohaselt') on noodikirja märgistus, mis lubab heliteose ettekandjal valida kogu teoses või teatud lõigus oma soovi järgi tempot ja/või rütmi, improviseerida meloodiat ettekirjutatud harmooniale, jätta ära mõne mitte tingimata vajaliku pilli või, kui kasutatud fraasis "korrata ad libitum", korrata teoselõiku enda valitud arv kordi.
Imagine
Laul on singli A-poolena välja antud neljal korral: 1971., 1975., 1988. ja 1999. aastal. 1971. aasta singlit ei antud välja Suurbritannias, nii et seal ta edetabelitesse ei jõudnud, küll jõudis laul edetabelis Billboard Hot 100 kolmandale kohale. 1975. aastal anti singel välja ka Suurbritannias, kus ta jõudis 6. kohale. Singel jõudis aga Suurbritannia edetabelisse uuesti 1980. aasta detsembris pärast John Lennoni mõrva ning 1981. aasta jaanuaris püsis see ka neli nädalat esikohal. 1988. aastal jäi singli laeks 45. koht ning 1999. aastal 3. koht. 2003. aastal anti laul välja singli "Happy Xmas (War Is Over)" uusväljaande B-poole lauluna.
Tim Duncan
NBA karjäär
Duncan mängis Spursi eest 1392 kohtumises ning kogus neis keskmiselt 19 punkti ja 10,8 lauapalli. Duncan viskas karjääri jooksul kokku 26 496 punkti, millega ta paikneb NBA kõigi aegade edetabelis 15. kohal. Lauapalle hankis ta karjääri jooksul 15 091, millest on enamat suutnud ainult Wilt Chamberlain, Bill Russell, Kareem Abdul-Jabbar, Elvin Hayes ja Moses Malone.
Koondisekarjäär
Ta kuulus USA koondisse 2004. aasta suveolümpiamängudel, mis lõpetati kolmanda kohaga.
Ad libitum
Samas tähenduses kasutatakse ka itaaliakeelset a piacere, kuid see tähendab tavaliselt vaid tempolis-rütmilist vabadust.
Tim Duncan
Isiklikku
Tema hüüdnimi oli Slam Duncan.
Duncanil on õed Cheryl ja Tricia, kellest viimane esindas 1988. aasta suveolümpiamängude ujumisvõistlustel USA Neitsisaari.
Lys Assia
pisi|Lys Assia Lys Assia (sünninimi Rosa Mina Schärer; 3. märts 1924 Rupperswil – 24. märts 2018 Zollikon) oli Šveitsi laulja, esimene Eurovisiooni lauluvõistluse võitja.
Ta võitis 1956. aasta Eurovisiooni lauluvõistluse lauluga "Refrain". Samal Eurovisioonil esitas ta teisegi laulu, "Das alte Karussell".
Ta esindas Šveitsi veel ka 1957. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel lauluga "L'enfant que j'étais", saades kaheksanda koha, ja 1958. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel lauluga "Giorgio", saades teise koha.
Ehime prefektuur
Ehime prefektuur on Jaapani prefektuur Shikoku saarel Seto kaldal.
Sümbolid
Ehime prefektuuri tunnuslind on jaapani punarind (Erithacus akahige), tunnuspuu on mänd (Pinus) ja tunnuslill satsuma (Citrus unshiu).
Haldusjaotus
Ehime prefektuur on jaotatud 20 omavalitsusüksuseks, millest 11 on linnad (市 shi).
Alexander Frei
thumb|Frei esiplaanil, juuni 2006 Alexander Frei (sündinud 15. juulil 1979 Baselis) on endine Šveitsi jalgpallur, ründaja.
Šveitsi jalgpallikoondise ründajana debüteeris ta rahvusmeeskonnas 24. märtsil 2001 mängus Jugoslaavia vastu. Frei oli Šveitsi rahvuskoondise kapten.
Hooajal 2004–2005 nimetati ta Šveitsi parimaks jalgpalluriks. Ühtlasi on ta kõigi aegade kõige enam väravaid (42 väravat) löönud Šveitsi jalgpallur.
7. juunil 2008 toimunud Euroopa meistrivõistluste avamängus Baseli St. Jakob-Parki staadionil sai Frei raskelt vigastada ja pidi ülejäänud meistrivõistluste mängud vahele jätma.
Isiklikku
Alexander Frei on 179 cm pikk ja kaalub 73 kg.
Metronoom
thumb|Mehaaniline metronoom pisi|Metronoom töös thumb|Digitaalne metronoom Metronoom (kreeka sõnadest metron 'mõõt' ja nomos 'seadus') on elektrooniline või mehaaniline seade, mille abil määratakse heliteose esitamise tempo.
Mehaaniline metronoom koosneb koputusseadisega pendlist, mille võnkesagedust saab muuta.
Esimesena avastas pendli liikumise seadused Galileo Galilei.
Etienne Loulié kasutas esimesena reguleeritavat pendlit esimese mehaanilise metronoomi valmistamiseks 1696. Sellel puudus käivikregulaator ja see ei teinud liikudes mingit häält. Selleks, et saada õiget takti, tuli jälgida hetke, mil pendel läbib püstsihi: kõige vasakpoolsem ja kõige parempoolsem asend muutusid pidevalt, sest töö käigus pendli amplituud vähenes.
Tänapäevasega üsna sarnase mehaanilise metronoomi leiutas 1812 Amsterdamis Dietrich Nicolaus Winkel. Johann Nepomuk Mälzel hakkas 1816 Winkeli metronoome hulgi valmistama. Sellest tuleneb lühend M.M. (Mälzeli metronoom).
Esimene oluline helilooja, kes kasutas oma muusikas metronoomi tähiseid, oli Ludwig van Beethoven 1817.
Mehaaniline metronoom kasutab pendli otsas olevat reguleeritava asukohaga raskust. Tempo kiirendamiseks tuleb raskust libistada allapoole, pendli algusele lähemale, tempo aeglustamiseks ülespoole, pendli algusest kaugemale. Niisugune mehhanism on tuntud kahe kaaluga pendlina, sest mehhanismi sisemuses on veel teine, jäigalt kinnitatud raskus, mida pole väljastpoolt näha. Pendel võngub fikseeritud tempoga edasi-tagasi ja iga kord, kui ta äärmisse punkti jõuab (ükskõik kas vasakusse või paremasse), kostab klõpsuv heli.
Tänapäeval on enamik metronoome elektroonilised ja kasutavad töö täpsuse säilitamiseks kvartsikristalli nagu käekelladki. Kõige lihtsamatel elektroonilistel metronoomidel on tempo muutmiseks nupud või ratasregulaator ning mõned nendest toovad kuuldavale kindla noodi, mille helikõrgus on tavaliselt 440 Hz kandis.
Keerulisemad metronoomid suudavad tekitada korraga kaht või isegi enamat rütmi. Eri rütme tähistatakse eri toonidega, mis erinevad üksteisest helikõrguse, helitugevuse ja/või tämbri poolest.
Enamikku süntesaatoritesse on sisse ehitatud metronoom.
Anomaalne monism
Sellise positsiooni esitas esimesena Donald Davidson artiklis "Mental events" (1970).
Et anomaalne monism samastab vaimusündmused füüsiliste sündmustega, siis on tegemist füsikalismi, seega ka materialismi vormiga. Samuti on tegemist vaimu identsusteooria vormiga; selle eripära seisneb selles, et ei postuleerita sündmuste tüüpide identsust.
Nii Davidson ise kui ka teised anomaalse monismi pooldajad, samuti selle vastased, on seda teesi mitmel moel täpsustanud.
Üldine ülevaade
Kui jaotada erinevad arusaamad mentaalsete nähtuste ja füüsiliste nähtuste vahekorra asjus esiteks selle järgi, kas mentaalseid entiteete samastatakse füüsiliste entiteetidega, ning teiseks selle järgi, kas on olemas ranged psühhofüüsilised seadused, siis tekib neli seisukohtade klassi:
Et anomaalse monismi järgi iga vaimusündmus on mingi füüsiline sündmus, siis näiteks sündmus, mis seisneb selles, et keegi teatud hetkel mõtleb näiteks, et lumi on valge, on närviimpulsside teatud muster tema ajus sel hetkel. See on üks sündmus, mida võib kirjeldada kas teatud tüüpi vaimusündmusena (mõtlemisena, et lumi on valge) või teatud tüüpi füüsilise sündmusena (närviimpulsside teatud mustrina).