cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tasmaania
Tasmaania on Austraalia lõunapoolseim osariik. Valdava osa osariigist moodustab Tasmaania saar, mis on pindalalt maailmas 26. kohal. Saar asub Austraalia mandrist 250 km (150 mi) lõunas. Mandri ja saare vahel on Bassi väin. Osariigile kuulub veel 334 väiksemat lähiümbruse saart. Osariigis on 507 626 elanikku (juuni 2010 seisuga), peaaegu pool neist elab osariigi pealinnas Hobartis.
Tasmaania osariigi pindala on 68 401 km² (26 410 mi²), millest 64 519 km² (24 911 mi²) hõlmab Tasmaania saar. Tasmaania osariigile on iseloomulik puutumata looduse suur osatähtsus, ligi 45% territooriumist moodustavad reservaadid, rahvuspargid ja UNESCO maailmapärandi alad. Osariigis on loodud maailma esimene keskkonnakaitsjate partei (UTG).
Praeguse osariigi on loonud Briti impeerium kui Van Diemeni maa, kuigi Tasmaania aborigeenid olid selle maa asustatud üle 40 000 aasta eest. Aastal 1856 sai osariigist omavalitsusega koloonia ning endine nimi Tasmaania võeti uuesti kasutusele. Aastal 1901 sai Tasmaaniast Austraalia föderatiivse riigi osa.
Tasmaania osariigi haldusalas on ka pooleldi antarktiline Macquarie saar.
Osariigi põhjapoolseim punkt on Boundary laid ning lõunapoolseim punkt Bishopi ja Clerki laid. Osariik on mägine, kõrgeim tipp (1617 meetrit) asub Tasmaania saarel. Elustik on üpris eripärane, esineb palju endeeme.
Nimekujud
Osariik on saanud nime hollandlasest maadeavastaja Abel Tasmani järgi, kes on esimesena teatanud saare leidmisest (see oli 24. novembril 1642). Tasman nimetas saare Anthony van Diemeni maaks oma sponsori Anthony van Diemeni järgi, kes oli kuberner Hollandi Ida-India Kompaniis. Inglased lühendasid selle hiljem Van Diemeni maaks. 1. jaanuaril 1856 nimetati see ametlikult ümber Tasmaaniaks, selle esimese eurooplasest avastaja auks.
Tasmaania kohta kasutati mõnikord ka nime Dervon, näiteks Jerilderie kirjas, mille kirjutas Ned Kelly aastal 1879. Kõnekeeles öeldakse osariigi kohta kas "Tassie" või "Tas".
Põlisrahvas
Esimesena asustasid Tasmaania piirkonna aborigeenid. On tõendeid, et aborigeenid olid Tasmaania regioonis juba 35 000 aastat tagasi. Tõusev mere tase lahutas saare Austraalia mandrist ligi 10 000 aastat tagasi.
Enne eurooplastega kokkupuudet oli aborigeenidel Tasmaanias üheksa peamist etnilist gruppi. Suurbritannia okupatsiooni ja kolonisatsiooni ajal (1803) oli põliselanike rahvaarv 5000 – 10 000 inimest. Nakkushaiguste sissetoomise, mille vastu neil puudus immuunsus, sõja, tagakiusamiste ja segaabielude tõttu vähenes aastaks 1833 põliselanike arv 300 inimesele. Peaaegu kogu põlisrahvas paigutati ümber Flindersi saarele George Augustus Robinsoni käsul.
Naine nimega Truganini (1812–1876) on tuntud kui viimane puhtavereline Tasmaania aborigeen. Palju tõendeid on ka selle kohta, et viimane ellujääja oli Fanny Cochrane Smith, kes oli sündinud Wybalenas ja suri aastal 1905.
Eurooplaste saabumine
Esimene kirjalik teade Tasmaania avastamise kohta eurooplase poolt pärineb 24. novembrist 1642. Selle avastas hollandlane Abel Tasman. Tasman jõudis lahele, mille nimi tänapäeval on Blackman Bay. Aastal 1773 randus esimene inglane, Tobias Furneaux, Tasmaanias Adventure'i lahes. Ka prantsuse uurimisretk, mida juhtis Marc-Joseph Marion du Fresne, randus aastal 1772 Blackmani lahes.
Kapten James Cook randus Adventure'i lahes aastal 1777, temaga koos oli pardal ka noor William Bligh. Bligh pöördus tagasi aastal 1788, ja siis uuesti 1792, temaga oli kaasas noor Matthew Flinders.
Tasmaania koloonia
Tasmaania koloonia oli Briti impeeriumi all, kes eksisteerisid seal aastatel 1856–1901. Nad liitusid teiste viie Austraalia kolooniaga, et moodustada Austraalia Ühendus. Koloonia loomine kinnitati Austraalia Kolooniate Valitsuse Akti üleandmisega, aastal 1850, mis andis kõigile kuuele Austraalia kolooniale seadusandliku võimu.
Van Diemeni maa seadusandlik nõukogu koostas uue konstitutsiooni, mis hakkas kehtima aastal 1854, ning 1855. aastal andis kuninganna Victoria I sellele kuningliku nõusoleku. Hiljem, samal aastal, andis salanõukogu nõusoleku muuta koloonia nimi Van Diemeni maa asemel Tasmaaniaks. 1856. aastal tuli esimest korda kokku äsjavalitud kahekojaline parlament, millega sai Tasmaaniast omavalitsuslik Briti impeeriumi koloonia.
Koloonia elas läbi majanduslikke kõikumisi, kuid enamasti oli jõukas ja pidevas kasvus. Tänu vähesele välisele ohule ning tugevatele kaubanduslikele sidemetele oli Tasmaania koloonial 19. sajandil palju viljakaid perioode, tänu millele saadi maailma laevaehituse keskpunktiks.
Välislingid
🇦🇺
Moringen
Moringen on linn Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Northeimi kreisis. Linna pindala on 82,25 km². 31. detsembril 2019 elas seal 6955 inimest. Linn koosneb Moringeni keskusest ja 8 ümbritsevast külast, Fredelsloh on üks neist.
Ajalugu
Linn ja selle külad asutati üle tuhande aasta tagasi. Linnas on 19. sajandi lõpus asutatud psühhiaatriahaigla. Teise maailmasõja ajal haigla tühjendati ja natsid kasutasid seda koonduslaagrina. Täna on see taas psühhiaatriahaigla.
Meditatsioon
Meditatsioon (ladina keeles meditatio) ehk meeleharjutus (ka mõtisklus, mõlgutus või mõtlus) on vaimne tehnika teadvusseisundi muutmiseks ja rakendamiseks.
"Vaimne tehnika" või "psühhotehnika" tähendab siinkohal seda, et meditatsiooni puhul kasutatakse teadvusseisundi muutmiseks eelkõige vaimseid või psüühilisi ja kehalisi või füsioloogilisi vahendeid, mitte tugevatoimelisi psühhotroopsed ained, nagu narkootikumid, hallutsinogeenid, alkohol vmt.
Nõrgematoimeliste ainete kasutamisel, nagu viiruk, kanep, tubakas, kohv, tee jmt, võidakse muutunud teadvusseisundis viibimist nimetada selgema eristusvajaduse puudumisel siiski ka meditatsiooniks.
Meditatsioonist erinev on autohüpnoos, kuhu võivad viia näiteks ühtlaselt korduvad helid, küünlaleegi ainitine silmitsemine vmt, kas siis teadlikult või ebateadlikult.
Etümoloogia
Sõna "meditatsioon" pärineb ladinakeelsest verbist meditari ('mõtlema', 'mõtisklema'). Alates 12. sajandist on sõna meditatio kasutusel katoliiklikus traditsioonis. Alates 19. sajandist kasutatakse sõna "meditatsioon" ka idamaiste vaimsete praktikate algmõistete tõlkimisel.
Hinduism
Meditatsioon on hinduismi paljudes traditsioonides dhyāna, veedade ajastust pärinev vaimne praktika või tehnika, mõtlus või meditatsioon, mis on kasutusel jooga harjutustes, vahendiks samadhi saavutamisel ja iseenda (atmani) ning tegelikkuse mõistmisel.
Lita Ford
pisi|Lita Ford (2009) Lita Rossana Ford (sündinud 19. septembril 1958 Londonis) on ameerika heavy metali laulja, kelle hiilgeajad jäävad 1980. aastatesse.
Olles 16-aastane, liitus ansambliga "The Runaways". Peale ansambli lagunemist 1979. aastal jätkas soolokarjääriga.
Isiklikku
Lita Ford oli abielus W.A.S.P.i liikmega Chris Holmesiga (1986–1992).
Hordalandi maakond
Hordalandi maakond oli 1. järgu haldusüksus (maakond) Norras. Ta asus Põhjamere kaldal. Hordaland oli rahvaarvu poolest Norra kolmas maakond, ta jäi alla ainult Oslo ja Akershusi maakonnale. Maakonna keskus oli Bergen. Enne 1972. aastat oli Bergen eraldi maakond.
2020. aastal moodustati Hordalandi ja Sogn og Fjordane maakonnast Vestlandi maakond.
Natalie Zemon Davis
Natalie Zemon Davis (sündinud 8. novembril 1928 Detroitis) on Ameerika Ühendriikide ajaloolane, silmapaistvamaid mikroajaloo esindajaid.
Hordalandi maakond
Loodus
Suurim fjord on 179 km pikkune Hardangeri fjord, mis läbib endise maakonna ala edela-kirde suunas. Maakonnas asus umbes pool Hardangervidda rahvuspargist.
Vallad
(elanike arv 1. jaanuaril 2006)
Natalie Zemon Davis
Ajaloolasena on Davis uurinud peamiselt seni ajaloolaste peatähelepanu alt välja jäänud valdkondi, nagu naiste eluolu möödunud aegadel, marginaalsed grupid (juudid, mustlased, moslemid) keskaegses Euroopas jms.
Hordalandi maakond
Vallad
400px|tühi
Natalie Zemon Davis
Tema kuulsaim teos on 1982. aastal valminud raamat "Martin Guerre'i tagasitulek", mis oli (samanimelise) Prantsuse filmi "Le Retour de Martin Guerre" omamoodi kõrvalsaadus. Raamat on ilmunud ka eesti keeles. Oma ajalooteoreetilistelt vaadetelt on Davis mitme üheaegselt kehtiva ja omavahel ühitamatu tõe teooria pooldaja.
Riisipere–Nurme tee
Riisipere–Nurme tee (registrinumbriga 11162) on 6,6 km pikkune kõrvalmaantee Saue ja Märjamaa vallas.
Tee saab alguse Ääsmäe–Haapsalu–Rohuküla maantee üheksateistkümnendal kilomeetril Jaanika külas. Tee kulgeb läbi Jaanika, Ürjaste, Madila, Nurme ja Pajaka küla ning Riisipere aleviku. Tee lõpeb Lehetu–Nurme tee ja Vaimõisa–Nurme tee ristumisel Pajaka külas.
Tee ei ületa ühtegi silda, küll aga 1 truubi. Teele jääb 1 bussipeatus: Nissi koolimaja.
Teega ristub esimesel kilomeetril Riisipere jaama tee, teisel kilomeetril Riisipere–Kernu tee, kolmandal kilomeetril Nissi tee ja Viruküla–Riisipere tee, seitsmendal kilomeetril Vardi–Nurme tee.
Tee on mustkattega. Tee klass on määramata. Liiklussageduse kohta andmed puuduvad. Riisipere alevikus on kiiruspiirang 50 km/h. Kiiruspiirangud on ka Nurme küla tiheasustusega alal (50 ja 70 km/h). Riisipere alevikus on tee valgustatud.
Natalie Zemon Davis
Tunnustus
Natalie Zemon Davis valiti 2011. aastal Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks.
Isiklikku
Natalie Davis on abielus USA-Kanada matemaatiku ja ulmekirjaniku Chandler Davisega.
Punktlaeng
Punktlaeng on elektriliselt laetud keha idealiseeritud mudel, millel puuduvad mõõtmed. Punktlaengu mõiste abil saab lihtsustada elektrinähtuste kirjeldamist juhtudel, kui keha või osakese mõõtmed on tühised, võrreldes tema kaugusega teistest elektrilaengut omavatest kehadest või osakestest. Neil juhtudel võib mõõtmed arvestamata jätta. Punktlaenguna käsitletakse harilikult laenguga elementaarosakesi.
ASCII-kunst
Vaata ka
right|250px|thumb|Sebra ASCII-pildina
Riigivolikogu 47. valimisringkond
'''Riigivolikogu 47. valimisringkond''' oli Riigivolikogu valimisringkond, kuhu kuulusid 24. ja 25. veebruaril 1938 toimunud valimiste ajal Vaimastvere vald, Laius-Tähkvere vald, Laiuse vald, Jõgeva vald, Härjanurme vald, Puurmanni vald ja Jõgeva alev. Alates 1. aprillist 1939 kuulusid ringkonda Sadala, Laiuse, Vaimastvere, Jõgeva ja Kursi vald ning Jõgeva linn.
I Riigivolikogu valimised
Hääleõiguslikke kodanikke oli 8011, neist käis hääletamas 5893 (73%).
Kandideerisid Põhiseaduse elluviimise rahvarinde kandidaat Karl Roomet ja Jaan Järve, kes said vastavalt 3085 ja 2786 häält, seega valiti 47. valimisringkonnast Riigikogusse Karl Roomet.
II Riigivolikogu valimised
II Riigivolikogu liige valimisringkonnast oli Voldemar Sassi, vastaskandidaat Jaan Järve.
Puhas kvart
thumb|Puhas kvart
Puhas kvart on intervall, mille astmeline suurus on 4 ja tooniline suurus 2½ tooni.
Puhta kvardi enharmooniline intervall on suurendatud terts. Puhas kvart on konsoneeriv intervall. Dissoneerivatest intervallidest lahendatakse puhtasse kvarti suurendatud sekund.
Willem Frederik Hermans
Willem Frederik Hermans (1. september 1921 – 27. aprill 1995) oli hollandi kirjanik. Ta kirjutas eksistentsialistikke romaane ja jutustusi. Ta peetakse üheks sõjajärgse hollandi kirjanduse Suurest Kolmikust.
Davos
Davos on vald Lõuna-Šveitsis Graubündeni kantonis Landwasseri jõe ääres.
Davosi tuntakse talispordikeskusena. Davos on murdmaasuusatamise- ja mäesuusatamiskeskus, kus korraldatakse rahvusvahelisi võistlusi.
Jõgevamaa lipp
Lipp on registreeritud 10. oktoobril 1996.
Davos
Davosis on olnud ka maailma majandusfoorumi (World Economic Forum, WEF) keskus.
Jõgevamaa lipp
Lipu kirjeldus
Jõgeva maakonna lipp koosneb kahest võrdse laiusega horisontaalsest värvilaiust, millest ülemine laid on valge ja alumine roheline. Valge laiu keskel on maakonna eritunnusena Jõgevamaa vapp.
Davos
Vald jaguneb järgmisteks osadeks (Fraktion):
Jõgevamaa lipp
Lipu kirjeldus
Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 7:11 ning normaalsuurus 105x165 cm.
Davos
520px|center|thumb|Panoraampilt Davosist suvel 520px|center|thumb|Panoraampilt Davosist suvel
Aznakajevo rajoon
Aznakajevo rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Tatarstanis. Rajooni keskus on Aznakajevo linn.
Rajoonis on 2 linna ja 26 külaasundust, kus on kokku 78 asulat.
2016. aastal oli rajooni elanike arv 62 994. 2010. aasta seisuga olid elanikest 86,1% tatarlased ja 11,2% venelased.
Epilaator
alt=Epilaator Braun Silk-épil 3|pisi|Epilaator Braun Silk-épil 3 toitejuhtmega Epilaator on elektriline seade nahalt karvade eemaldamiseks.
Tüübid
Tänapäeval on väga palju erinevat tüüpi epilaatoreid. Suurem osa on elektrijuhtmega, uuemad akutoitel mudelid võimaldavad kasutamist ka duši all.
Vedrumehhanismiga epilaatorid
Esimesed epilaatorid olid vedru mehhanismiga. Epilaatori epileerpea pöörlemisel surutakse metallvedru kokku, haarates karvad vedru vahele ning seejärel surutakse vedru lahku, eemaldades kinni haakunud karvad koos juurtega nahast.
Pöörlevate metallketastega epilaatorid
Sellisel epilaatoril on mitu rida metallkettaid, mis epileerpea pööreldes surutakse paarikaupa kokku ja lahku. Karvad jäävad metallketaste vahele ning tõmmatakse juurtega nahast välja.
Pintsettketastega epilaatorid
Erinevalt pöörlevate metallketaste põhimõttel toimivast süsteemist, on pintsett ketastega epilaatorite puhul pöörleval silindril palju väikeseid pintsette, mis süsteemselt surutakse kokku ja lahku.
Wolfenstein: Enemy Territory
"Wolfenstein: Enemy Territory" (ET) on vabavaraline FPS-mäng ja iseseisev järg mängule "Return to Castle Wolfenstein".
Vahur Kersna
Vahur-Üllar Kersna (sündinud 4. aprillil 1962 Võrus) on eesti ajakirjanik.
Ta lõpetas aastal 1980 Antsla Keskkooli ja 1985 Tartu Riikliku Ülikooli ajakirjandusosakonna.
Sportlasena
Vahur Kersna täitis 11. klassis NSV Liidu meistersportlase kandidaadi normi VTK talvises mitmevõistluses, pälvis 1980. aastal Eesti NSV noorte meistrivõistlustel hõbemedali vasaraheites, tuli 1981. aastal Tartu meistrivõistlustel karate kumite 's kaalukategoorias kuni 72,5 kg teiseks. Kersna on ka mitmekordne eesti ajakirjanike meister kümnevõistluses (parim tulemus 2003. aastal tehtud 5184 punkti).
Karikaturistina
Aastal 1976 avaldas ta oma esimesed karikatuurid ajalehes Säde, seejärel ilmus neid ajalehtedes Töörahva Elu ja Edasi ning ajakirjas Pikker.
Televisioon
pisi|Vahur Kersna 1989. aastal Foto: Jaan Künnap Vahur Kersna esimene telesaade oli 1982. aastal TRÜ praktika päevil Tallinna Masinatehases filmitud "Ühises töös" (koos Mart Riikojaga). Teletööd Eesti Televisioonis alustas Kersna 1985. aastal "Prillitoosi" spordinurga ja mitmesuguste meelelahutussaadete ("Naeroobika", "Kõverpeegliklassika") toimetajana. Ta on teinud peamiselt meelelahutus- ja publitsistikasaateid. Tema esimeste saadete hulgas olid sarjad "HTV esitab", "Meie Mats", "Kama kaks", "HÄM-TV", "Neljas mõõde", "Hommiku TV". Läbilöök saabus 1986. aastal saatega "Noortestuudio pärastlõuna" (režissöör Jüri Pihel, toimetajad Ulvi Funk ja Urve Tiidus).
Kersna on teinud portreesaateid ka Gunnar Grapsist ("Raudmees" 1991), Sulev Nõmmikust ("Sulev" 1994, "Sulev Nõmmik. Rohkem kui Ärni" 2021), Ervin Abelist ("Ervin" 1994), Kalmer Tennosaarest ("Calmeriino Tenorotti" 1998), Jaak Joalast ("Tundmatu Jaska" 1996 ja "Jaak Joala tähtkuju" 2015), Urmas Otist ( "Urmas Ott. One man show" 2018), Ivo Linnast ("Kõigile Iff" 1996), Tõnis Mägist ("Rohkem kui Mäks" 1996, "Ränd üle raja. Tõnis Mägi 50" 1998), Alo Mattiisenist ("Alo elu" 1997, "Alo. Surematu" 2016), Oleg Sõlest ("Oleg Sõlg - naised ja muusika" 2014), Andrus Veerpalust ("Lõpuks ometi! 1998), ansamblitest "Ruja" ("Need ei vaata tagasi?" 1999), "Kuldne Trio 25" 1998, "Raugematu "Laine"" 2020, "Kukerpillid. Pikk ja kõrge lend" 2022 ja põhjalikke intervjuusaateid Lennart Meriga ("Lihtne, vaene ja ilus" 1998, "Palju õnne, Lennart Meri!" 1999, "Lennart Meri viimane intervjuu presidendina" 2001), Eri Klasiga ("Iga hommik on juubel" 1999), Mati Talvikuga ("Aga Sina, Mati Talvik" 2002, "Mees televisioonist" 2012, "Talvik, Eesti Televisioonist" 2017), Rein Rannapiga ("Klaveripoeg Rannap" 2003), Erki Noolega ("Peab kõva mees olema" 1998), Edgar Valteriga "Edgar Valter - viimane kohtumine" 2006), Evelin Ilvesega ("Nähtus nimega Evelin" 2019), Juhan Peeglist ("Juhan Peegel. Esimesed 100 aastat" 2019). Kultuuridokumentaale ("Oli kord Rock Summer" 2013, "Koeratüdruk Lotte lugu" 2015, "Kersna Kõnnib Kadriorus" 2018, koondportree presidendikandidaatidest "8 Eestit miljonist" (2016), saateid EV 100. aastapäevaks ("PÕS, kallis juubilar", "100 aastat elu" 2018, "100 aastat siia-sinna. Vahur Kersnaga" 2019) Ringhäälingust "Raadiolainetel kroolides ja surfates. Esimene sajand" 2021.
Tema saadetes jõudsid esimest korda laiema avalikkuse ette Onu Bella ("Eesti anderkraund" 1989), Vormsi Enn ("Monoloog tundmatuga" 1989), Contra alias Margus Konnula ("Kuniks elu. Palace" 1995) Koit Toome (Hommiku TV 1995), ansamblid "Terminaator" (Hommiku TV 1993) ja "Smilers" (Jah! Show 1991).
Juunis 1990 osales Kersna Eesti Televisiooni pikimas otsesaates "Öö-TV". Ta juhtis ja toimetas 1988. aastal esimest sõjajärgse "Miss Estonia" valimiste otseülekannet.
Film
Ta on aastal 2003 valminud BEC-i toodetud 6-osalise Eesti esimest Džomolungma ekspeditsiooni dokumenteerinud filmi "Everest" autor.
Kirjutisi
Kirjutanud tekstid mitmele Alo Mattiiseni laulule ("Ei ole ime ükski ime", "Eestile on kombeks üks president korraga", "Lumi on muinasjutt", "Ära ütle, et sina ei naera", "Hiinlase laul", "Elektra ja Must Mees").
Avaldanud hulgaliselt arvamusartikleid, 2017. aastal olid Postimehe veebikeskkonnas kolm tema artiklit loetavuselt 1., 7. ja 13. kohal, 2019. aastal 3., 4. ja 5. kohal, 2020. aastal 1. kohal.
Mäesuusatamine 1952. aasta taliolümpiamängudel
Slaalom
Finaal: 19. veebruar Osavõtjaid: 86 Olümpiavõitja 1948: Edy Reinalter, Šveits Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Suurslaalom
Finaal: 15. veebruar Osavõtjaid: 83 Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Kiirlaskumine
Finaal: 16. veebruar Osavõtjaid: 81 Olümpiavõitja 1948: Henri Oreiller, Prantsusmaa Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Slaalom
Finaal: 20. veebruar Osavõtjaid: 40 Olümpiavõitja 1948: Gretchen Fraser, USA Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Suurslaalom
Finaal: 14. veebruar Osavõtjaid: 45 Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Kiirlaskumine
Finaal: 17. veebruar Osavõtjaid: 42 Olümpiavõitja 1948: Hedy Schlunegger, Šveits Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Nikolaus
pisi|Püha Nikolaus. [[Õigeusk|Õigeusu ikoon, u 1300]] pisi|[[Piero di Cosimo "Püha Nikolaus", 1480–1490]] Püha Nikolaus (ka Nikolaus Myrast, püha Nikolai ja Nikolai Imetegija; 270–343) oli Ida-Rooma keisririigi Väike-Aasia poolsaare lõunaküljel asunud Lüükia provintsi Myra linna peapiiskop, kristlik pühak.
Ajaloolisi andmeid selle pühaku elu kohta säilinud pole, seetõttu katoliku kirikus tema päeva enam ei tähistata. Legendide järgi oli ta rahumeelne, heasüdamlik ja abivalmis inimene ning tulihingeline kristluse levitaja. Oma nimegi on ta saanud sellest, et võitis piiskopina rahva enda poolele (kreeka keeles nikao 'võitma' + laos 'rahvas').
Eestis levis Nikolause kultus keskajal, eriti hansalinnades. Kaks korda aastas, 6. detsembril ja 9. mail, tähistatakse püha Nikolause mälestuspäeva – need on talvine nigulapäev ja kevadine nigulapäev. Õigeusu kirikus on püha Nikolaus üks armastatumaid pühakuid, olles sama tuntud kui Kristus ning neitsi Maarja. On väidetud, et Venemaal pole linna, kus ei leidu temale pühitsetud kirikut või kloostrit.
Ta oli suur heategija: neitsite, meremeeste, vangide, kaupmeeste, pagarite ja laste kaitsja, kes jagas neile jõuluajal kingitusi.
Püha Nikolause isik ja legendid on osaliselt olnud eeskujuks jõuluvana tegelaskuju tekkimisele (ingliskeelsetes maades Santa Claus, mis tuleneb Saint Nicolaus'est).
Legend
Ühel vaesel mehel oli kolm tütart. Ta ei saanud neile anda kaasavara ega seega neid mehele panna ja otsustas tütred lõbumajja saata, kuigi raske südamega ja selle üle kaeveldes. Nikolaus, kes asjast kuulis, viskas kolmel järjestikusel ööl aknast sisse kolm kullakotti ja päästis tüdrukud. (Lastelegendis on lõbumajaähvardus välja jäetud ning kottide asemel on kolm kuldmünti, mis tüdrukute ahju ääres kuivavate sukkade sisse kukkusid. Siit on tulnud inglise keelt kõnelevate maade jõulusukkade komme).
Talle pühitsetud kirikud Eestis
Nikolausele on pühitsetud palju keskajal ehitatud kirikuid: Haapsalu toomkirik, linnakirikutest Niguliste kirik Tallinnas ja Pärnu Nikolai kirik, kihelkonnakirikutest Viru-Nigula, Lääne-Nigula, Põltsamaa, Kose ja Kirbla kirik.
Õigeusu kirikutest on temale pühitsetud Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku Kuressaare Püha Nikolai kirik, Kihnu Püha Nikolai kirik, Plaani Püha Nikolai kirik, Puutli Püha Nikolai kirik ja Võõpsu Püha Nikolai kirik; Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kiriku Mustvee Püha piiskop Nikolause kirik ja Jaama Püha Nikolause kirik, Tallinna Nikolai kirik Vene tänaval ja Koplis Tallinna Püha Piiskop Nikolause kirik.
Kiilkiri
250px|pisi|Sumeri ostu-müügileping savitahvlil kiilkirjaga Kiilkiri on vanas Mesopotaamias kasutusel olnud kiri. Selle moodustavad mõistemärgid, mis vajutatakse kirjutuspulgaga pehmesse savisse. Kiilkiri kujunes umbes aastail 3500–3000 eKr.
AMZ Tur
thumb|Tur I AMZ Tur (poola keeles 'tarvas') on Poola ettevõttes AMZ Kutno 2007 projekteeritud ja toodetav soomusauto.
Kirss-kontpuu
Kirss-kontpuu (Cornus mas) on põõsastaim kontpuu perekonnast.
Levik
Pärineb põhjapoolkera parasvöötmest – Aasia kaguosast ning Kesk- ja Põhja-Ameerikast. Looduslik kasvukoht on kuiv segamets. Kirss-kontpuu on Eestisse introdutseeritud.
AMZ Tur
Soomuk töötati välja Poola välismissioonidel teenivate sõjaväelaste vajaduste rahuldamiseks. See on ette nähtud sõjaväelaste transpordiks ja patrullmasinana ohukolletes, eriti Poola vägedele Iraagis ja Afganistanis.
AMZ Tur on 4,87 m pikk, 2,23 m lai ja 2,35 m kõrge. Tühimaass on 4,8, täismass 6,2 tonni. Mootori võimsus on 122 kW ja töömaht 2998 cm³. Sõidukis on ruumi 5 inimesele. Tema katusele saab paigaldada kuulipilduja. Turil on 6 käiku, sealhulgas tagasikäik. Tal on nelikvedu. Kütusepaaki mahub 220 liitrit kütust ja sellega saab sõita 600 km. Ilma ettevalmistuseta saab läbida kuni 70 cm sügavusi veekogusid.
Kirss-kontpuu
Kirjeldus
Saak valmib hilissügisel, septembris või oktoobris. Vilja nimetatakse luuviljaks. Need on söödavad. Viljad on kujult piklikovaalsed ja kaaluvad umbes 2 grammi. Viljad on valminult tumepunased, kuid esineb ka kollase-, roosa- ja mustaviljalisi vorme. Maitse on hapumagus, parkiv ja kõrvalmaitsega.
AMZ Tur
Tur on projekteeritud turvalisema ja kaasaegsema alternatiivina NATOs kasutatud HMMWVle. Ta peab vastu plahvatusele, mis vastab 6 kg dünamiidile.
Kirss-kontpuu
Kasvunõuded
Kirss-kontpuu eelistab päikesepaistelist, kuid kaitstud asukohta. Kasvab paremini kergel, kuival mullal ja lubjarikkal mullal. Võib hästi kasvada ka liivasel ja kliburikkal pinnasel. Talub hästi põuda.
AMZ Tur
Turi mehaanilised osad (mootor, jõuülekanne, pidurid) on valmistatud peamiselt Itaalia ettevõttes IVECO.
Kirss-kontpuu
Paljundamine
Kirss-kontpuud saab paljundada seemnete ja võrsikutega või silmastades.
AMZ Tur
Hoolimata sõjaväe vajadustest ei olnud 2009. aasta lõpuks tellitud ühtegi Turi. Soomustatud luuresõidukite hankekonkursil ei osaletud. 2008. aasta lõpuks oli valmistatud 5 prototüüpi ja neist 2 oli testide käigus hävitatud.
Kirss-kontpuu
Meetaimena
Kirss-kontpuu on varajane meetaim.
Ilutaimena
Kirss-kontpuu õied ja helerohelised lehed on väga dekoratiivsed.
AMZ Tur
2008. aastal arendas AMZ Kutno uue suurema versiooni Tur II.
Kirss-kontpuu
Biokeemiline koostis
pisi|Kirss-kontpuu viljad Kirss-kontpuu marjade kuivainesisaldus on 13,6%, tiitritavate hapete sisaldus 3,0%, suhkrute sisaldus 11%, C-vitamiini sisaldus 74 mg 100 g toormassi kohta. Lisaks on marjades 0,58% pektiinaineid, 0,82% toortuhka, 0,32% värv- ja parkaineid ning 0,8% tselluloosi.
Telemargi maakond
Telemargi maakond oli Norra maakond. See piirnes Vestfoldi, Buskerudi, Hordalandi, Rogalandi ja Aust-Agder maakonnaga. Maakonna keskus oli Skien.
Vallad
(elanike arv 1. jaanuaril 2006)
400px|tühi
Patkuli trepp
Patkuli trepp on trepp Tallinna kesklinnas, Toompea kõrgendiku põhjapoolsel küljel.
Trepp ühendab all-linna Toompeaga Balti jaama poolsest küljest. pisi|Patkuli trepp 20. sajandi alguses
Patkuli trepp algab Nunne tänava kõrval Snelli tiiki ümbritseva Toompargi Toompea põhjaküljelt ning tõuseb mööda mäenõlva Toompeal Rahukohtu tänav 3 ja 5 hoonete vahelisel alal asuvale Patkuli vaateplatvormile.
Trepp ehitati 1903. aastal ja avati 6. oktoobril 1903. aastal. Trepil on 157 astet. Trepp lõppes üleval väravaga, mis oli 20. sajandi alguses avatud kella kaheksast viieni ning mille lahtiolekut tähistas heisatud lipp, et linnakodanikud asjatult üles ei roniks, kui värav on suletud.
Nimi
Patkuli trepp nimetati Dietrich Friedrich von Patkuli auks (Põhjasõja ajal oli ta aastatel 1707–1710 Tallinna asekuberner ja 1709. aastast Eestimaa kindralkuberneri Nils Strombergi kohusetäitjana Eestimaa asekuberner).
Marss
Marss on neljas planeet Päikesest ja Päikesesüsteemi üks väiksemaid planeete, olles suurem ainult Merkuurist. Marss sai nime Rooma sõjajumala järgi ning seda hüütakse punaseks planeediks, sest planeedi pinnal laialt levinud raud(III)oksiid annab sellele punase värvuse. See on Maa tüüpi planeet, millel on õhuke atmosfäär ja pinnavormid, mis meenutavad Kuu kraatreid ja Maal esinevaid orgusid, kõrbeid ja polaaralasid.
Marsil tegutsevad seitse kosmoseaparaati, millest kuus asuvad orbiidil ja üks planeedi pinnal. Orbiidil tiirlevad 2001 Mars Odyssey, Mars Express, Mars Reconnaissance Orbiter, ExoMars Trace Gas Orbiter, MAVEN ja Mars Orbiter Mission ning planeedi pinnal on Curiosity.
Teleskoobiga on see Maast poole väiksem punakas planeet hästi vaadeldav iga 15–17 aasta tagant suure vastasseisu ajal, kui Marsi ja Maa vaheline kaugus on ainult 55–60 mln km. Sel ajal paistab Marss taevas niisama heledalt kui Veenus.
Marsi kirjeldus
pisi|300px|Maa võrrelduna Marsiga Marsi diameeter ekvaatori kohal on 6974 km, pindala 144,8 miljonit km², ruumala 163,18 miljardit km³ ja tihedus 3940 kg/m³. Planeedi mass on 11% Maa omast (6,4219*1023 kg) ja sealne gravitatsioon on umbes 38% Maa omast. Esimene kosmiline kiirus on 3,6 km/s ja paokiirus 5,0 km/s.
Sisestruktuur
Marss on kihilise ehitusega planeet, millel on tihe metalliline tuum ja mida katavad väiksema tihedusega kihid. Praeguste mudelite järgi on tuuma raadius 1794 ± 65 km ja see koosneb peamiselt rauast ja niklist, ning 16–17% ulatuses väävlist. Tuuma ümbritseb vahevöö, mis on vorminud mitmed tektoonilised ja vulkaanilised pinnavormid. Teadlased pole vahevöös aktiivsust tuvastanud. Planeedi pindmisest kestast ehk koorest on leitud mitmeid keemilisi elemente, peamiselt leidub seal räni, hapnikku, rauda, magneesiumi, alumiiniumi, kaltsiumi ja lämmastikku. Koor on keskmiselt 50 km paksune, maksimaalse paksusega 125 km. Maakoor on seevastu 40 km paksune ehk Marsiga võrreldes õhem.
Geoloogia
Marsil puudub magnetväli, aga on leitud tõendeid et planeedil võis see kunagi olla. Praegu arvatakse, et Marsil esines 4 miljardit aastat tagasi laamtektoonika, aga see lõppes, kui planeedi tuum jahtus. Marsi tuuma jahtumine oli ilmselt ka põhjuseks, miks planeet kaotas oma magnetvälja. Magnetvälja kadumisel ja päikesetuule mõjul kaotas Marss peaaegu kogu oma atmosfääri kosmosesse.
Pärast planeetide tekkimist tabasid planeete mitmed asteroidid ja umbes 60% Marsi pinnalt on leitud sellest perioodist pärinevaid kraatreid. Marsi põhjapoolkeralt on leitud hiiglaslik kraater, Põhja polaarnõgu, mis on mõõtmetega 10 600 × 8500 km ja katab 40% planeedist. See kraater on 4 korda suurem kui Aitkeni kraater Kuul ja on suurim kraater, mis Päikesesüsteemist on leitud.
Marsil on mõningane geoloogiline aktiivsus säilinud ja näiteks 19. septembril 2008 leidis Mars Reconnaissance Orbiter tõendeid, et ühel 700 meetri kõrgusel kaljul oli toimunud laviin.
Marsi pinnas
pisi|300px|Marsikulgur [[Sojourner basaltkaljut röntgenspektromeetriga mõõtmas (1997)]] Enamik Marsi pinda on punakas kivikõrb. Heledamad alad, nn mandrid, on keskmiselt 3 km kõrgemad tumedatest, nn meredest. Mandritel on meteoriidikraatreid rohkem kui meredel, mis viitab sellele, et viimased on tekkinud hiljem. Väiksemad kraatrid (läbimõõduga alla 3 km) on tuulte ja liivatormide mõjul tasandunud. Mäeahelike ja orgude kõrguste vahe küünib 14 km-ni. Marsil asub kustunud vulkaan Olympus Mons, mille jalami läbimõõt on 600 km, kraatri läbimõõt 80 km ja kõrgus 24 km. Silma paistab 5000 km pikkune, 120 km laiune ja kuni 8 km sügavune lõhe Valles Marineris. Osa pinnavorme – kuivanud jõesänge meenutavad orud, poolenisti ärauhutud valliga kraatrid – lubavad arvata, et varem on Marsil olnud vett. Seda kinnitavad ka marsikulgurite Spirit ja Opportunity tehtud pinnaseanalüüsid.
Hüdroloogia
Marsi pinnavormid viitavad sellele, et kunagi oli Marsi pinnal vedelat vett. Planeedi pinnal olevad looklevad pinnavormid, mis on tuntud ka kui Marsi kanalid, on ühe hüpoteesi kohaselt tekkinud voolavast veest. Üks suuremaid kanaleid on Ma'adim Vallis, mis on 700 km pikk, 20 km lai ja 2 km sügav. Noorim kanal arvatakse olevat moodustunud kõigest paar miljonit aastat tagasi. Mujal esinevad orgude võrgustikud sarnanevad maiste valglatega. Nende võrgustike kuju ja levik toetavad teooriat, et Marsil sadas kunagi vihma ja lund.
Kunagisele vedela vee olemasolule viitavad ka teatud mineraalide olemasolu Marsi pinnal. Marsilt on leitud hematiiti ja götiiti, mis tekivad vahel vee olemasolul. 2004. aastal leidis Opportunity jarosiiti, mis tekib ainult vedela vee olemasolul ja tõestab, et kunagi pidi Marsil olema vedelat vett. Hiljutisim tõend, et Marsil oli kunagi vedelat vett, on kipsi leidmine Marsi pinnalt. Kipsi leidis detsembris 2011 marsikulgur Opportunity.
Mõned teadlased arvavad, et madalad põhjapoolkera tasandikud võisid kunagi olla kaetud sadu meetreid sügava ookeaniga, kuid see hüpotees on veel vastuoluline. Märtsis 2015 teatasid teadlased, et see ookean võis olla Põhja-Jäämere suurune. See teooria tekkis, kui teadlased võrdlesid vee ja deuteeriumi hulka Marsi atmosfääris ning nende ainete hulka Maal. Uurimise tulemusel avastati, et Marsil on kaheksa korda rohkem deuteeriumi, kui on Maal ja sellest võib järeldada, et iidsel Marsil pidi olema märkimisväärselt rohkem vett. Curiosity kulgur on Gale'i kraatrist leidnud suure koguse deuteeriumi, kuid see kogus pole piisav, et võiks kindlalt kinnitada ookeani olemasolu. Samas on mõned teadlased hoiatanud, et teooria on kinnitamata ja Marsi kliimamudelid pole veel kinnitanud, et planeet oli veekogude olemasoluks piisavalt soe.
Polaaralad
pisi|300px|Jääkilp Marsi lõunapoolusel Marsil on mõlemad poolused kaetud kuni paarikümne meetri paksuse jääga. Kui poolusel on talv, on see pidevalt varjus ja põhjustab temperatuuri languse. Temperatuuri langemisega sadestub 25–30% atmosfäärist süsihappelumena planeedi pinnale. Kui poolus saab taas päikesevalgust, toimub süsihappelume sublimeerumine, mis tekitab tuuli kiirusega 400 km/h. Need tuuled transpordivad suuri koguseid veeauru ja tolmu, ning tekitab kiudpilvi. Veeaurust tekkinud pilvi pildistas 2004. aastal kulgur Opportunity.
Lõunapoolusel võib mõnes piirkonnas süsihappelumi tekkida kuni meetripaksuste tahvlitena. Kevade saabumisel soojeneb planeedi maapõu ning sublimeeruv süsihappegaas tekitab tahvlite all suure rõhu, mis viib pealispinna purunemiseni. Tahvlite purunemine tekitab geisritega sarnanevaid süsihappegaasipurskeid. Selliste pursete tagajärjel tekivad jääle mustad laigud ning lehviku- ja ämblikukujulised jäljendid.
Geograafia ja pinnavormide nimetamine
Esimestena kaardistasid Marsi pinda Johann Heinrich Mädler ja Wilhelm Beer. Nad püstitasid hüpoteesi, et enamus Marsi pinnavormidest on püsivad ja määrasid täpsemalt ära Marsi pöörlemisperioodi. 1840. aastal joonistas Mädler kümne aasta vaatlusmaterjalide põhjal esimese kaardi Marsist. Beer ja Mädler jätsid pinnavormidele nimed panemata ja tähistasid need tähtedega, pannes näiteks Sinus Meridiani tähiseks "a".
Tänapäevased Marsi kohanimed pärinevad mitmest kohast. Näiteks kraatrid, mis on laiemad kui 60 km, on nimetatud surnud teadlaste ja kirjanike järgi, kes on panustanud Marsi uurimisse. Kraatrid, mille diameeter on alla 60 km, on nimetatud linnade järgi, kus elab vähem kui 100 000 elanikku. Suurte tasandike nimed on kas "Marss" või "täht" eri keeltes ja väikesed tasandikud on nimetatud jõgede järgi.
Suurte pinnavormide nimesid on ka muudetud, et kajastada uusi teadmisi nende kohta. Näiteks Nix Olympica nimetati ümber Olympus Mons'iks, kui saadi teada, et see on mägi. Marss on jaotatud kaheks eri piirkonnaks, mille albeedo on erinev. Heledamaid piirkondi nimetati kontinentideks ja neile anti nimesid nagu Arabia Terra (Araabia maa) või Amazonis Planitia (Amazonase tasandik). Tumedamaid piirkondi peeti meredeks ja sellest tulenevad nimed Mare Erythraeum, Mare Sirenum ja Aurorae Sinus.
Marsi ekvaator määrati planeedi pöörlemise järgi, kuid keerulisem oli määrata Marsi algmeridiaan. Esimestena panid selle paika Mädler ja Beer, kui nad koostasid esimesi Marsi kaarte. Pärast seda kui Mariner 9 saatis 1972. aastal Maale rohkelt pilte Marsi pinnast, määrati algmeridiaan väikese kraatri Airy-0 järgi, mis asub Sinus Meridianis.
Kuna Marsil pole ookeane ja seetõttu pole seal ka merepinda, tuli kõrguse nullpunkt samuti kokku leppida. Kõrguse nullpunktiks sai kõrgus, kus atmosfäärirõhk on 610,5 Pa (6,105 mbar).
Vulkaanid
pisi|250px|Olympus Mons. See on Päikesesüsteemi kõrgeim mägi ja vulkaan
Olympus Monsi kilpvulkaan, on kustunud Marsi vulkaan, mis asub Tharsise platool, kus asub ka muid suuri vulkaane. Olympus Mons on umbes kolm korda kõrgem kui 8,8 km kõrgune Džomolungma. Olympus Mons on Päikesesüsteemi kõrgeim vulkaan ja sõltuvalt mõõtmismeetodist Päikesesüsteemi kõrgeim või kõrguselt teine mägi. Eri allikad pakuvad mäe kõrguseks 21,9–27 km.
Augud
NASA kosmosesond Mars Odyssey on Arsia Monsi külgedelt avastanud seitse auku, mis võivad olla võimalikud sissepääsud Marsi koobastesse. Koobaste sissepääsude laiused varieeruvad 100–252 meetrini ja need on vähemalt 73–96 meetrit sügavad. Koopad on saanud nimed avastajate abikaasade järgi ja need on tuntud kui seitse õde. Kuna valgus ei pääse eriti sügavale, võib nende sügavus ja laius olla tunduvalt suuremad. Ainsaks erandiks on Dena, mille sügavus on 130 meetrit. Teadlased arvavad, et koopad võivad olla kaitstud päikeseloidete, väikeste meteoriitide ja UV-kiirguse eest.
Atmosfäär
pisi|keskel|800px|Marsi pagev atmosfäär vaadatuna MAVEN-i UV-[[Spektroskoopia|spektroskoopist. Vasakult: süsinik, hapnik, vesinik]]
Marss kaotas oma magnetvälja ilmselt 4 miljardit aastat tagasi ja selle põhjuseks arvatakse olevat asteroidide tabamused. Magnetvälja puudumise tõttu mõjutab päikesetuul ionosfääri. Päikesetuul hõrendab väliskihist aatomeid eemaldades Marsi atmosfääri ning seetõttu on rõhk Marsi pinnal on võrreldav õhurõhuga Maal 35 km kõrgusel maapinnast.
Marsi atmosfäärist on leitud ka metaani, kuid seda on seal väga vähe ja see pärineb kindlatest piirkondadest. Teadlased on leidnud kaks piirkonda, kus seda tekib ja arvatakse, et Marss toodab 270 tonni metaani aastas. Metaan püsib Marsi atmosfääris lühikest aega (0,6–4 aastat) ja selle tekkimise põhjusteks on pakutud vulkanismi, komeete ja mikroorganismide tegevust.
Kliima
pisi|300px|Tolmutorm Marsil 25. novembril 2012. Valged täpid näitavad Curiosity ja Opportunity asukohti ja valged nooled näitavad tolmutormi asukohta Kõigist Päikesesüsteemi planeetidest sarnaneb Marss kõige enam Maaga, sest nende pöörlemistelgede kalle on enam-vähem ühesugune. Marsi aastaajad on Maa omadest kaks korda pikemad, sest Marsi aasta on peaaegu kaks Maa aastat. Pinnatemperatuur on sõltuvalt aastaajast +35 °C kuni −143 °C. Suur temperatuuri kõikumine on põhjustatud õhukesest atmosfäärist mis ei suuda suurt hulka Päikese soojust säilitada, madalast rõhust ja Marsi pinna madalatest soojuskadudest. Planeet on Päikesest 1,52 korda kaugemal kui Maa ja Marss saab seetõttu 57% vähem päikesevalgust.
Marsil on Päikesesüsteemi suurimad tolmutormid. Tormid varieeruvad väikesel alal olevast kuni kogu planeeti katvate tormideni. Need tekivad enamasti siis, kui Marss on Päikesele lähedal, sest see tõstab planeedi temperatuuri.
Orbiit ja pöörlemine
pisi|150px|Marsi orbiit võrrelduna Maa orbiidiga Marsi keskmine kaugus Päikesest on 230 miljonit kilomeetrit ja ta teeb täistiiru 687 Maa päevaga. Marsi kaugus Maast on 55–400 miljonit km. Marsi ööpäev ehk sol kestab 24 tundi 39 minutit ja 35,244 sekundit ja Marsi aasta kestab 1,8809 Maa aastat ehk 1 aasta 320 päeva ja 18,2 tundi.
Marsi on orbiidi ekstsentrilisus on 0,09 – Päikesesüsteemi planeetidest on sellest ekstsentrilisem ainult Merkuuri orbiit. 1,35 miljonit aastat tagasi oli Marsi orbiidi ekstsentrilisus umbes 0,002 ehk tunduvalt vähem kui tänapäeval Maal (0,0167). Marsi orbiidi ekstsentrilisus on teiste planeetide gravitatsiooni mõju tõttu tasapisi suurenemas ja Marsi ja Maa vaheline kaugus on järgmise 25 000 aasta jooksul tasapisi vähenemas.
Kaaslased
Phobos ja Deimos on arvatavasti juhuslikult Marsi külgetõmbejõu mõjupiirkonda sattunud asteroidid. Need on korrapäratu kujuga kaljurahnud: nende mõõtmed on vastavalt 25×21×19 km ja 15×12×11 km. Neilgi leidub meteoriidikraatreid ja lõhesid. Phobos tõuseb (läänest) ja loojub (itta) kolm korda ööpäevas, sest ta tiirleb kiiresti: tema tiirlemisperiood on 0,32 Maa päeva. Deimose tiirlemisperiood on 1,26 päeva, ehk teisisõnu tõuseb ja loojub ta 4 päeva jooksul 3 korda.
Marsi uurimine
Marssi on uuritud tuhandeid aastaid ja esimesed vaatlusandmed pärinevad Vana-Egiptuse astronoomidelt. Marssi on vaadeldud Maalt, kuid suurem osa infost pärineb 20. ja 21. sajandil Marsile saadetud kosmosesondidelt, automaatjaamadelt ja kulguritelt. Seisuga 19. veebruar 2021 olid Marsi orbiidil 2001 Mars Odyssey, Mars Express, Mars Reconnaissance Orbiter, ExoMars Trace Gas Orbiter, MAVEN, Mars Orbiter Mission ja Mars Hope Mission ning planeedi pinnal kulgurid Curiosity ja Perseverance. Marsile on oma kosmoseaparaate saatnud Ameerika Ühendriigid, Euroopa, Nõukogude Liit, India, Hiina ja Araabia Ühendemiraadid.
Mehitatud missioone Marsile plaanivad mitmed agentuurid ja tähtajaks on planeeritud 2030. aastad. Thomas Gangale leiutas 1985 Marsi tulevaste kolonistide jaoks kalendri, mille nimetas oma poja järgi Dariuse kalendriks.
Armand Tungal
Ta tõlkis peamiselt ilukirjandust, aga ka populaarteaduslikku kirjandust (sari "Maailm ja mõnda") vene, inglise ja saksa, aga ka tšehhi keelest. Ilukirjandusliku tõlke kõrval oli Armand Tunglal suuri teeneid filmidokumentalistika vahendamisel.
Aam
Aam on vedelike, eriti alkohoolsete jookide (peamiselt õlle ja veini) hulga mõõtmiseks kasutatud mahuühik.
Merenduses on aam mahukas puuvaat, mida laevades kasutati kergestirikneva kauba ja proviandi, ajuti ka niiskust kartvate kaupade veoks (näiteks toodi 16.-17. sajandil Lübeckist meritsi eestikeelseid esmatrükiseid). Vanasti kasutati aame ka kalade eelsoolamiseks. Aam on ühtlasi vedelike mahuühik.
Termorüü
pisi Termorüü on plastikust soojuskahanev kaablile kuumutamise teel paigaldatav isolatsioon.
Termorüüd kasutatakse kaablite parandustöödeks või kaablite kaitseks kulumise vastu. Termorüü on valmistatud polüolefiinist, mis kahaneb kuumutamisel kuni poole enda esialgsest ümbermõõdust. Termorüüd on saadaval paljus eri mõõdus, seetõttu on kasutamisvaldkond väga lai.
Leninogorski rajoon
Leninogorski rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Tatarstanis. Rajooni keskus on Leninogorski linn.
Rajoonis on 1 linn ja 24 külaasundust, kus on kokku 67 asulat.
2016. aastal oli rajooni elanike arv 84 403. 2010. aasta seisuga olid elanikest 51,5% tatarlased, 37% venelased, 4,5% tšuvašid ja 4,6% mordvalased.
Fear Before the March of Flames
Fear Before, varem tuntud kui Fear Before the March of Flames (lühend FBTMOF), on eksperimentaal-/rokkmuusikat tegev bänd, mis tegutseb USA Colorado osariigis Aurora linnas.
Nende varasemat stiili iseloomustab kõige paremini metalcore, mille mõjutajateks on näiteks Converge, The Blood Brothers ja Botch. Ansamblit on nende laulude struktuuri tõttu liigitatud varem ka mathcore 'i alla.
Ajalugu
Pärast võitu oma kõrgkooli bändide võistlusel, lindistuse väljaandmist ja kodulinna ümbruses etenduste andmist, mõtles pop-punkbänd, et on aeg muutuseks. Adam Fisher, Brandon Proff ja Mike Madruga otsustasid otsast alata koos oma armastatud sõbra Dave Marioniga. Kiirelt end Denveri underground-muusika tegevuspaika sisse seadmas, lasid nad 2003. aastal välja Rice Recordsiga oma esimese albumi "Odd How People Shake". Kogudes tuntust väljaspool Coloradot tegid nad lepingu esinduslikuma Equal Vision Records-iga, kes lasid 2004. aastal taas välja Fear Before The March Of Flamesi debüüdi. See oli peamiselt samas joones post-hardcore 'iga, millele oli miksitud karjuvaid vokaale David Michael Marioni poolt ning puhast laulmist Adam Rupert Fisherilt. Instrumentaalselt on "Odd How People Shake" kõige omasem metalcore-stiil. On räägitud, et iga laul albumil põhineb mingist filmist. Näiteks "Sarah Goldfarb, Where are Your Manners?" on väidetavalt pärit filmist "Requiem for a Dream". Teise albumi "Art Damage" laulul "The Story of the Curious Oysters" on rohkem tegemist Disney filmiga "Alice in Wonderland". Nende teine album "Art Damage" anti välja Equal Vision Recordsi poolt septembris 2004. "Art Damage" on palju raskem ja tumedam kui nende debüüt. Bänd jättis maha lihtsuse ja väsimuse oma instrumentaalselt töölt esimeselt albumilt. Seda tänu lihvimisvõimelisustega iseloomustatavaid bände nagu Converge ja Every Time I Die. Liites virtuaalselt kõik karjutud vokaalid koos erandi, veidra koori- või värsiosaga.
Kriitiline konsensus tundub soosivat nende uut suunda ja kontsertidel mängib bänd vaid mõne üksiku laulu oma debüüdilt, kui sedagi. Oma kodulehel rõhutavad nad selgesõnaliselt oma seisukohta, et nad ei mängi üht omapärast laulu oma debüüdilt "On the Brightside, She Could Choke". Sellel on kõige esinduslikumad elemendid emost nende kõikide lugude peale kokku, see võibki olla põhjus, miks bänd selle mängimisse nii vastuoluliselt suhtub.
Nende 2006. aasta septembris ilmunud album "The Always Open Mouth" on märgatavalt teistsuguse stiiliga kui eelmised salvestised. See album sisaldab palju rohkem eksperimentaalset poolt, millel on rohkem tunderõhku antifoonial eeslaulja ja kitarristi Adam Fisher vahel ning märkimisväärselt vähem karjumist. See toob esile kitarri akordide kihilisust (teine kitarrist lisandus bändi veidi enne albumi lindistamist) ja palju elektroonilisi helisid. Varem kasutati raskelt deformeerunud või muul moel mõjutatud kitarri ja süntesaatoreid või järjendajaid ja trummimasinaid, mis andsid rohkem industrial 'i tunnet. Tulemusena pole see album nii raske ja kiire kui eelmised albumid, aga selle asemel on see rohkem eksperimentaalne.
Thunder Bay
Thunder Bay on Kanadas Ontario provintsis Ülemjärve ääres asuv sadamalinn. Linn moodustati 1970. aastal kahe linna Fort Williami ja Port Arthuri liitumise tulemusel.
Linn on suur metsatööstuskeskus. Thunder Bays asub ka 1965. aastast tegutsev Lakeheadi Ülikool.
Linnas tegutseb Eesti Selts ning EELK Välis-Eesti piiskopkonda kuuluv Thunder Bay kogudus.
Thunder Bays toimusid 1995. aasta suusatamise maailmameistrivõistlused. Seal on korraldatud ka maailmakarikavõistluste etappe murdmaasuusatamises, suusahüpetes ja kahevõistluses.
Alates 2018. aastast on Thunder Bay linnapeaks Bill Mauro. Enne teda oli 2010–2018 linnapeaks Keith Hobbs.
pisi|tühi|Satelliidipilt Thunder Bayst
Thomas Curtis
Ta mängis klubis Boston Athletic Association. Elukutselt oli ta elektriinsener.
Ateena olümpiamängudel võistles Thomas Curtis Massachusettsi Tehnoloogiainstituudi üliõpilasena. Esimesel päeval, 6. aprillil võitis ta 100 m jooksus oma eeljooksu 12,2-ga. See aeg andis sakslasele Fritz Hofmannile olümpiahõbeda, kuid Curtis loobus finaalist, sest see oli vahetult enne tema põhiala 110 m tõkkejooksu finaali. 7. aprillil võitis Curtis oma tõkkejooksu eeljooksu (18,0) ja 10. aprillil ka finaali (17,6). Tema peakonkurent inglane Grantley Goulding kaotas finaalis ainult 5 sentimeetriga. Ülejäänud finalistid loobusid võistlusest.
Harrastusfotograafina tegi Curtis Ateena olümpiamängudel palju väärtuslikke pilte. Pärastpoole tegi ta Massachusettsi rahvuskaardis sõjalist karjääri ja oli I maailmasõja ajal Massachusettsi kuberneri Calvin Coolidge'i sõjaline nõunik. Insenerina osales ta röstri leiutamises.
Olümpiamängudest kirjutas ta humoristliku mälestusteraamatu "High Hurdles and White Gloves" (1932).
Opkunst
thumb|Victor Vasarely Opkunst, ka optiline kunst (inglise keeles optical art) on 1960. aastatel abstraktsest kunstist välja arenenud maalisuund.
Opkunsti viljeleti 1960. aastatel peamiselt USA-s ja Lääne-Euroopas.
Kunstisuund keskendub peamiselt optiliste efektide loomisele. Lihtsate geomeetriliste kujundite ja värvi- või valguskontrastide abil püütakse edasi anda ruumilist muljet või liikumist.
Opkunsti tähtsaim esindaja ja n-ö kunstisuuna isa on Victor Vasarely. Teised tuntud esindajad on näiteks J. Le Parci, Bridget Riley ja J. R. Soto.
Opkunst on tugevalt mõjutanud tänapäeva moe-, tarbe- ja eriti reklaamikunsti.
Suurim ühistegur
Naturaalarvude a ja b suurimaks ühisteguriks (SÜT) nimetatakse suurimat naturaalarvu c, millega jaguvad a ja b nii, et jääki ei jää (st jääk on 0). Suurima ühisteguri mõistet on laiendatud ka täisarvudele ja polünoomidele.
Tähistatakse.
Näiteks SÜT(6, 14) = 2, sest suurim naturaalarv, millega 6 ja 14 jäägita jaguvad, on 2; SÜT(9, 7) = 1; SÜT(6, 0) = 6.
Sageli laiendatakse suurima ühisteguri mõistet ka täisarvudele: suvaliste täisarvude a ja b suurimaks ühisteguriks nimetatakse nende arvude absoluutväärtuste suurimat ühistegurit, st SÜT(a, b) = SÜT(|a|, |b|).
Katri Helena
pisi|200px|Katri Helena pisi|200px|Katri Helena 2007. aastal Katri Helena Kalaoja (varasemad perekonnanimed Turunen ja Kalaoja-Rajala, neiupõlvenimi Koistinen, sündinud 17. augustil 1945 Tohmajärvi vallas) on Soome poplaulja ja üks menukamaid Soome naislauljaid paljude aastakümnete jooksul. Teda tuntakse enamasti tema esinejanime Katri Helena järgi.
Suurim ühistegur
Omadused
Olgu a, b, c, n, r naturaalarvud.
Katri Helena
Katri Helena oli 2011. aastaks plaadistanud rohkem kui 440 laulu, andnud välja 45 albumit ja kogumikku ning tema plaate oli ostetud 1,5 miljonit. Ta on saanud 17 kuldplaati, neli plaatinaplaati ja ühe topeltplaatinaplaadi. Katri Helena hittideks on muuhulgas ”Puhelinlangat laulaa”, ”Syysunelma”, ”Kuudenikäinen”, ”Anna mulle tähtitaivas”, ”Katson sineen taivaan”, ”Mun sydämeni tänne jää”, ”Lintu ja lapsi”, ”Vasten auringon siltaa”, ”Katson autiota hiekkarantaa”, ”Ei kauniimpaa” ja ”Me teimme sen”.
Suurim ühistegur
Arvutamine
Levinud on kaks SÜT arvutamise viisi.