cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Berliini Vaba Ülikool
Ülikoolilinnak
Suurim omaette hoonekompleks ülikoolilinnakus on Rost- und Silberlaube (eesti keeles 'rooste ja hõbeda lehtla'), mis koosneb omavahel ühendatud pronksivärvi ja säravvalgetest ehitistest, mis ümbritsevad haljastatud siseaedu. Hiljuti täienes kompleks Briti arhitekti Norman Fosteri loodud ajukujulise filoloogiaraamatukogu võrra.
Ajalugu
Berliini Vabaülikooli rajasid 4. detsembril 1948 üliõpilased ja õppejõud USA liitlasvägede ja Berliini poliitikute toel vastusena Nõukogude süsteemi suhtes kriitiliste üliõpilaste tagakiusamisele jagatud Berliini Nõukogude Liidu haldussektorisse jäänud Humbolti Ülikoolis. Uue ülikooli rajamisega tahtsid üliõpilased ja teadlased näidata, et soovivad omandada haridust ja teha uurimistööd poliitilise surveta keskkonnas. Mitu uut ülikoolihoonet rajati USA annetuste toel ja ülikooli pitsatil on seniajani loomisaja vaimust kantud ladinakeelsed sõnad "VERITAS IUSTITIA LIBERTAS" ('tõde, õiglus, vabadus'). 2007. aastal pühendas vabaülikool monumendi neile ülikooli rajanud üliõpilastele, kes tapeti Nõukogude salateenistuse poolt. Ülikool annab välja ka auhinda neile, kes on andnud märkimisväärse panuse vabaduse nimel töötamisse.
Esimesel semestril pärast ülikooli rajamist õppis Berliini Vabaülikoolis 2140 üliõpilast, 1949. aastaks oli nende arv tõusnud 4946-ni. Kuni Berliini müüri ehitamiseni 1961. aastal tulid Berliini senati toel vabaülikooli õppima ka paljud linna idaosa noored.
1960. aastate lõpul oli vabaülikool Saksamaa vasakpoolse noorsooliikumise keskus.
1970. aastatel algas ülikooli laiendamine ja 1980. aastate keskpaigas ületas üliõpilaste arv 50 000 piiri. Pärast Berliini müüri langemist õppis vabaülikoolis üle 60 000 üliõpilase – kõrgpunkt oli 1991/1992. õppeaasta talvesemestril, kui ülikoolis õppis 62 071 üliõpilast. Sellega oli vabaülikool Müncheni Ludwig-Maximiliani Ülikooli järel suuruselt teine Saksamaal.
Mõni kuu hiljem otsustas Berliini senat, et vabaülikoolis tuleb 2003. aastaks õppekohti vähendada 10 000-ni; 1996. aastal otsustati, et õppekohti tuleb vähendada veel rohkem. Neist otsustest ajendatuna toimusid 1997/1998. õppeaasta talvesemestril suured meeleavaldused. Hoolimata sellest kehtestati ka immatrikuleerimis- ja registreerimistasu. 2002/2003. õppeaasta talvesemestriks oli üliõpilaste arv vähenenud 43 885-ni.
Tulenevalt keerulisest eelarvesituatsioonist otsustas Berliini liidumaa valitsus ümber korraldada meditsiiniõppe. 2003. aastal liideti Berliini Vabaülikooli ja Humbolti Ülikooli meditsiiniteaduskond ühiseks meditsiiniteaduskonnaks nimega Charité – Universitätsmedizin Berlin.
Aastatel 2002–2005 vähenes Berliini Vabaülikooli õppurite arv ligikaudu 20%. Umbes poole sellest moodustavad meditsiiniüliõpilased, kes enam vabaülikooli statistikas ei kajastu.
2007. aasta oktoobris tunnustati vabaülikooli eliitülikoolina (saksa keeles Exellenzuniversität), mis tähendas täiendavat 21 miljoni euro suurust toetust uurimistegevusele viie aasta jooksul.
Struktuur
Ülikooli juhib rektoraat, mis koosneb rektorist Peter-André Altist, esimesest prorektorist Monika Schäfer-Kortingist, prorektoritest Werner Väthist, Michael Bongartist ja Brigitta Schüttist ning kantsler Peter Langest.
Berliini Vabaülikool koosneb 12 teaduskonnast, kolmest interdistsiplinaarsest keskinstituudist ja kaheksast keskasutusest.
Kiviaia tee
pisi|Kiviaia tee
Kiviaia tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas.
Kiviaia tee sai nime 19. septembril 1958. Tänav on saanud nime sealkandis asunud kiviaia järgi.
Tiss (perekonnanimi)
Tiss on eesti perekonnanimi.
Perekonnanime Tiss on pandud Restu mõisavallas Sangaste kihelkonnas Tartumaal ja Sürgavere mõisavallas Suure-Jaani kihelkonnas Viljandimaal. Nimede eestistamisel määrati sellenimelistele isikutele uueks perekonnanimeks Heinsoo, Karimäe, Laikme, Lindsalu, Randlepp, Saarepuu, Talisaar, Tammpere, Tasa, Teesaar ja Tihnola. 1. jaanuaril 2018 sellise perekonnanimega inimesi Eestis ei ela või on neid vähem kui 5.
Guaniin
thumb|120px|Guaniini struktuurivalem pisi|G-C-aluspaari struktuurivalem Guaniin on lämmastikalus, mis kuulub puriini derivaatide hulka.
Guaniini esineb nii DNA kui ka RNA ning bioloogiliselt aktiivsete ja makroergiliste molekulide koostises (GMP, GDP, GTP).
Kirjeldus
Guaniini keemiline valem on C5H5N5O. Selle molaarmass on 151,13 g/mol ja sulamispunkt on 360 °C.
Guaniin on üks kahest puriini nukleobaasist (teine on adeniin), mida kasutatakse nukleiinhapete nukleotiidide sünteesimisel. DNA koosseisus seondub guaniin (G) tsütosiiniga (C) kolme vesiniksideme abil.
Guaniini nukleosiid on DNAs desoksüguanosiin ja RNAs guanosiin.
Guaniini lagunemisel tekib ksantiin ja seejärel kusihape.
Looduses
Guaniini on lindude, nahkhiirte ja roomajate väljaheidete koostises. Lindude ja nahkhiirte väljaheidetest tekib lubjarikkal pinnasel guaano, mille järgi guaniin on nime saanud.
Kasutamine
Esimesena eraldas kristalset guaniini kalasoomustest 1656. aastal François Jaquin, valmistades pärliessentsi, mida kasutati kunstpärlite tegemiseks. Hiinas oli niisuguse essentsi valmistamine tuntud hoopis varem.
Tänapäeval kasutatakse kristalset guaniini teatud kosmeetikumide, näiteks šampoonide ja küünelakkide koostisosana. See annab neile sillerdava efekti.
Venemaa sõjateaduste akadeemia
Sõjateaduste Akadeemia (vene keeles Академия военных наук) on Venemaa Föderatsiooni teadusuurimise suunitlusega valitsusväline organisatsioon, sõjateaduste akadeemia.
Sõjateaduste Akadeemia asutati 1994. aastal Moskvas. Veebruaris 1995 kiitis selle initsiatiivi heaks Venemaa president Boriss Jeltsin.
Akadeemia president selle asutamisest kuni oma surmani (2019) oli armeekindral Muhmat Garejev (1992. aastast erukindral).
Jaanuaris 2021 valis akadeemia üldkogu ühehäälselt uueks presidendiks akadeemia auliikme, Venemaa Föderatsiooni Relvajõudude Kindralstaabi ülema armeekindral Valeri Gerassimovi.
Liikmeskond
Sõjateaduste Akadeemia valib tegev-, korrespondent- ja auliikmeid ning akadeemiaprofessoreid. 2005. aasta seisuga oli akadeemias 584 tegevliiget, 270 korrespondentliiget, 38 auliiget ja 1254 akadeemiaprofessorit.
2020. aastal oli liikmeid kokku umbes 3300.
Ingel Õunmaa
Ingel Õunmaa (sündinud 23. mail 1989) on Eesti paraujuja.
2014. aastal Mehhikos Morelias toimunud VII DSISO maailmameistrivõistlustelt ujumises Downi sündroomiga inimestele saavutas ta pronksmedali 25 meetri vabaltujumises.
Oktoobris 2017 saavutas ta Downi sündroomiga ujujate EM-il 50 m liblikujumises 16. koha.
Õunmaa on ujumisega tegelenud alates aastast 2000.
Saavutused
ITAALIA,FARERRA
1PÄEV
50 m Delf aeg on 53:08
2PÄEV
200 m Delf aeg on 4:34:78
50 m Sel aeg on 58:77
3PÄEV
100 m aeg on Krooli 1:59:44
4PÄEV
50 m Krooli aeg on 46:09
100 m Delf aeg on 1:58:30
I päev
Hamiltoni maakond (Kansas)
Maakonna halduskeskus on Syracuse.
Ingel Õunmaa
Saavutused
Ingel Õunmaa - 100 m seliliujumise 14. koht, 50 m liblikujumise 11. koht
Hamiltoni maakond (Kansas)
Ajalugu
Maakond moodustati 1873. aastal.
Ingel Õunmaa
Saavutused
II päev
Ingel Õunmaa - 200 m liblikujumise 4. koht, 50 m seliliujumise 12. koht
Hamiltoni maakond (Kansas)
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 2690.
Ingel Õunmaa
Saavutused
III päev
Ingel Õunmaa - 100 m vabaltujumise 9. koht
Hamiltoni maakond (Kansas)
Rahvastik
Arvestuslik rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga) :
Ingel Õunmaa
Saavutused
Sardinia Olbia
100 m delfiini 2.00.91
Aivo Osa
Aivo Osa (27. veebruar 1950 Haapsalu – 6. märts 2017 Tallinn) oli Eesti keemik.
Ingel Õunmaa
Saavutused
50 m delfiini 54.95
Aivo Osa
Elulugu
Aivo Osa oli autojuhi poeg.
Ingel Õunmaa
Saavutused
50 m krooli 48.27
100 m krooli 1.53.30
Aivo Osa
Elulugu
Lõpetas 1968 Nõo Keskkooli, 1973 Tartu Riikliku Ülikooli keemiaosakonna, keemiakandidaat (1985, Keemia Instituut), väitekiri "Очистка и химическое модифицирование панкреатической липазы". Oli 1970–1980 Küberneetika Instituudi ja 1980–1984 KBFI nooremteadur, 1985–1988 Keemia Instituudi Katsetehase kesklabori grupijuht, 1988–1992 KBFI arendusettevõtte Kemotex asedirektor, aastast 1992 AS-i Kemotex Bio tegevdirektor.
Teadustöö
Uurimisvaldkond: bioloogiliselt aktiivsete ainete keemia, puhtad biopreparaadid ja nende tootmistehnoloogia. Eesti NSV riiklik preemia (1987). Üle 20 teadustrükise, 5 autoritunnistust.
Ingel Õunmaa
Saavutused
Canada Truro Nova Scotia
50 m krooli 48:11
100 m delfiin 1.57.10
Genova Itaalia
50 m vabalt - 48,11 koht 35, osalejaid 53 (35/53)
100 m vabalt - 1.50,92 (isikliku rekordi parandus 1,36sek) koht 31/41
50 m liblikat - 52,67 (is. rek. parandus 3,29sek) koht 24/48
100 m liblikat - 1.57,10 (isikliku rekordi parandus 3,9sek) koht 11/21 (eurooplastest II)
Mažeikiai rajoon
Mažeikiai rajoon on 1. järgu haldusüksus (rajoon) Leedus endise Telšiai maakonna aladel. Rajoon piirneb põhjas Lätiga.
Rajooni pindala on 1220 km². 2014. aasta seisuga elas seal 56 143 inimest.
Rajoon moodustati 1950. aastal. Rajoon koosneb järgmistest valdadest: Laižuva, Mažeikiai, Reivyčiai, Seda, Šerkšnėnai, Tirkšliai, Viekšniai ja Židikai vald. Eraldi administratiivüksus on veel Mažeikiai linn.
pisi|tühi|Mažeikiai rajooni omavalitsused
Halduskeskus on Mažeikiai linn. Teised suuremad asulad on Seda ja Viekšniai linnad ning Leckava, Laižuva, Pikeliai, Tirkšliai ja Židikai alevid. 2011. aasta seisuga olid elanikest 96% leedulased, 2,29% venelased, 0,32% valgevenelased, 0,23% ukrainlased, 0,17% lätlased, 0,13% poolakad ja 0,8% oli teistest rahvustest.
Rajooni suurimaks jõeks on Venta jõgi. Teised tähtsamad jõed on selle lisajõed Šerkšnė, Varduva, Vadakstis. Rajoon asub suuremalt osalt Kesk-Venta madalikul, osalt ka Lääne-Kurzeme kõrgustikul (kõrgeim koht 123 meetrit Petraičiai küla all) ja Lääne-Žemaidi lavamaal (Sellel paikneb Dagiai küla all rajooni kõrgeim koht - 146,9 meetrit).
Mažeikiai rajooni territoorium jääb osaliselt Venta regionaalpargi territooriumile.
Patrullkaater
pisi|Eesti [[Politsei- ja Piirivalveameti Patrol 19 klassi valvekaater, 2019]] pisi|Venemaa piirivalve [[Mangust-klassi patrullkaater, 2016]] pisi|Filipiinide mereväe Swift Mk 3 klassi patrullkaater, 2017 pisi|Ukraina piirivalve [[Zhuk-klassi patrullkaater, 2012]]
Patrullkaater ehk valvekaater on mereväe või tsiviilametkonna poolt rannikumere või siseveekogu akvatooriumi valve- ja kontrollülesanneteks kasutatav kaater.
Kirjeldus
Patrullkaater on odavam ja lihtsam kui lahingukaater või raketikaater ning väiksem kui patrull-laev või valvelaev.
Türi raadiosaatejaam
pisi|Türi raadiosaatejaama antenn-tornmast
Patrullkaater
Kirjeldus
Sõidupiirkonnaks on siseveed või rannikumeri. Väiksem süvis vähendab mingil määral merekindlust, kuid võimaldab liikuda madalates vetes ja teha kiireid manöövreid.
Patrullkaater võib olla relvastatud kuulipildujatega, harvem väiksekaliibriliste automaatkahuritega, samuti lühimaa õhutõrjerakettidega või allveetõrjerelvadega. Samuti võib tal olla teatav meremiinide veeskamise võime või ette valmistatud merepäästevõime.
Türi raadiosaatejaam
Jaam
Jaama kuulusid
Patrullkaater
Kirjeldus
Militaarotstarbelised patrullkaatrid võivad olla pigem käsitulirelvade ja granaadikildude vastase kerge soomuskaitsega.
Türi raadiosaatejaam
Jaam
Türil Raadiojaama tänaval on säilinud ehitiste vundamente ning elektrijõujaama ja raadiosaatja kahe 75 kW lõpulambi CAT-12 anoodi jahutusveebasseini betoonservad. Asukohas on autoparkla ja infotahvlitega puhkeala.
Patrullkaater
Kasutus
Patrullkaatreid kasutavad oma funktsioonide täitmiseks peamiselt järgnevad organisatsioonid või teenistused:
Türi raadiosaatejaam
Eellugu
20. sajandi alguses oli Eesti raadiojaamade kuuldavus halbade asukohtade ja väikese saatevõimsuse tõttu kehv. Tallinna saatejaama suur võimsus võimaldas seda kuulata Pariisis ja Londonis, kuid probleem oli halb levi Eestis. Paljud raadiomaksu maksjad polnud heli kvaliteediga rahul. Riik oli probleemidest teadlik ja juba 1930. aasta suvel kehtestas teedeminister määruse, mis keelas Tallinnas ja Tartus raadioringhäälingu saatejaamade ümbruses kahe kilomeetri raadiuses püstitada ehitisi ja panna üles aparaate, mis võiksid segada raadiojaamade korralikku tegevust.
Patrullkaater
Kasutus
Patrullkaatreid kasutatakse peamiselt:
Suurem kiirus võimaldab tuvastada veekogul huviobjektidest aluseid ja vajadusel püüda õigusrikkujaid. Lisaülesandeks võib olla sadamate või laevagruppide vahel kullersideühenduse pidamine. Patrullkaatreid kasutatakse ka väekaitse ülesanneteks (ka diversioonitõrjekaater, väekaitsekaater), kontrollimaks ja tõrjumaks sadamatele, reididele või eraldi asuvatele suurematele laevadele lähenevaid väiksemaid vaenulikke või tundmatuid veesõidukeid või allveediversante. Relvastus võimaldab tsiviilmõistes jõu või sunni rakendamist, militaarmõistes lähitõrjet. Patrullkaater pole üldjuhul suuteline kaitsma ennast vastase suuremate sõjalaevade rünnete eest.
Türi raadiosaatejaam
Eellugu
1932. aasta 10. veebruaril teatas Postimees, et kõrge raadio abonentmaks ja saatejaama halb kuuldavus on "Iisaku raadioharrastajate peres kutsunud esile palju nurinat". Kriitilistel kõnekoosolekutel, mis toimusid Pärnus, Võrus , Narvas ja Viljandis , nõuti abonentmaksu alandamist poole võrra. Muidu ähvardati raadio kuulamisest loobuda.
Seepärast otsustati rajada uus, oma aja modernseim saatejaam Türile, Eesti geograafilise keskpunkti lähedale.
Raadiojaama asukoha valik
Türil, Paides ja Põltsamaal paikneva raadiosaatjaga uuriti kiirgusvälja tugevust ja kontrolliti eri kohtades raadiovastuvõtu praktilist kvaliteeti.
Pühapäeval, 21. juulil 1935 saabus Paidest Türile Riigi Ringhäälingu tehniline meeskond koos vajalike seadmetega, mida oldi nädal aega juba katsetatud. Eesmärk oli raadiosaatejaamale sobiv asukoht leida. Mõõteseadmed seati üles linna heinamaale. Viieliikmelist tehnilist meeskonda juhtis insener Fred Olbrei, mõõtmistöid juhatas tehnik L. Stürmer. Türi katsetustele järgnesid katsetused Põltsamaal.
Kõigis linnades, kus kuuldavust prooviti, oli see parem kui Tallinnas.
Varem oli Kaitseliidu Järva maleva staabi juures Paides asunud saatejaama kutsungeid hea asukoha tõttu kuuldud 600 kilomeetri kaugusele merel.
Saatejaama ehitamine
1936. aasta kevadel sõlmiti leping firmaga Marconi Wireless Telegraph Co. Montaažil ja häälestamisel osalesid firma Marconi Wireless Telegraph Co insenerid H. Cantelo, E. Griess ja P. Vivyan. Saatja väljundvõimsuseks pidi kujunema 50 kW, mida võidi suurendada kuni 120 kW-ni. Tegelikult oli valmis ehitatud raadiosaatja võimeline töötama kuni 200 kW võimsusega.
Türi linnavalitsus otsustas müüa saatejaama maa-ala Riigi Ringhäälingule ruutmeetrihinnaga 4 senti. Maa-ala, mida Riigi Ringhääling Türil kasutas, oli 88 554 ruutmeetrit. Maa hinnaks kujunes 3542,16 krooni.
Saatejaama antenni ehitamise leping sõlmiti firmaga Electric Transmission Ltd. 1936. aasta sügisel saabusid Türile Briti insener ja tehnikud, kes asusid raadiosaatejaama antenni ehitama. Ehitustööd Türil algasid 1936. aasta suvel. 9. juulil 1937 paigaldati poltühendustega antenni 28. ehk viimane, 6,75-meetrine sektsioon. Antenni panid kokku inglasest insener H. M. Wallace (26), eestlased Paul Allas (23) ja Johannes Rohtla (20) ning iirlasest vintsimotorist A. M. Sutherland. Neid abistas kümmekond kohalikku meest.
Detsembris 1936 said mõned antenn-torni sektsioonid mereteel Inglismaalt Tallinna tormi tõttu kannatada, keevitatud roostevaba kattega terassõrestiksektsioonide mõned torud ja flantsid olid paindunud kõveraks. Deformeerunud sõrestiklülisid (sektsioone) kasutati hiljem Ranna Raadiojaama ehitusel Tallinnas Kopli ja Tööstuse tänava ristmiku lähedal. Inglismaalt 7. aprillil 1937 asenduseks toodud uue torni paar sõrestikulüli olid Tallinna sadamas laadimisel samuti kõveraks paindunud, seega koostati Türi tornantenn varasema torni ja asendustorni terveks jäänud 6,75 meetri pikkustest sektsioonidest (lülidest).
Tornantenni kõrgus koos raudbetoonist jalgadega oli 196,6 meetrit. See oli sel ajal kõrgeim ehitis Balti riikides ja Põhjamaades. See oli ka esimene vantideta vabaltseisev õhukeseseinalistest roostevaba kattega terastorudest ruumilise sõrestikkonstruktsiooniga torn Euroopas ning kõrgeim seda tüüpi (isolaatoritele püstitatud) tornantenn kogu maailmas. Oma kõrguse kohta oli torn üllatavalt kerge, vaid 86 tonni (64 tonni ).
Augustis 1936 tellis Riigi Ringhääling saatejaamahoone ehitamiseks dr J. Wöhrmanni telliskivivabrikust 210 000 telliskivi. Kuna müüritööle kohapealt töölisi ei leitud, kutsuti nad Tallinnast.
Türi saatejaama ehitust juhtis insener Sööt ning alates 6. augustist tuli Tallinnast töödejuhatajaks insener Nuut. Tööl oli 20 inimest ja saatejaama hoone saadi septembris katuse alla.
Saated
Türi saatja töötas lainepikkusel 410,4 meetrit (raadiosagedusel 731 kHz). Saated valmisid Tallinnas ning jõudsid Türi saatejaama telefoniliini kaudu.
Katsesaadetega alustati 15. oktoobril 1937 kell 11.25. Regulaarset tööd alustas Türi saatja 18. detsembril 1937.
Türi raadiosaatja oli Euroopa üks paremaid ja energiasäästlikumaid, kuna selle madalsagedusega moduleeritav lõppaste töötas nn B-klassi vastastaktlülituses. Seda sai regulaarselt kuulata Ungaris, Saksamaal, Tšehhoslovakkias ja mujal Kesk-Euroopas, pisteliselt isegi Kanadas. Hispaania kodusõja päevil kuulasid eesti vabatahtlikud Riigi Ringhäälingu saateid Pürenee poolsaarel. Võrreldes teiste Euroopas töötavate raadiosaatjatega, mille kasutegur oli enamasti 20–23%, oli Türi raadiosaatja kasutegur erakordselt suur, 30–33%.
Saatejaama tegevuse lõpp
Enne teist maailmasõda oli Eestis kolm kesklainesaatejaama: Tallinnas, Tartus ja Türil. Nõukogude teise okupatsiooni ajal hävitati 1941. aastal kõik kolm. Nõukogude okupatsioonivõimudel oli kavas ka Türi tornantenn demonteerida ja pakkida nii, nagu Türi raadiosaatja aparatuuriga oli juba aegsasti toimetatud ning vedada see Vene NFSV territooriumile (teadaolevalt Moskvasse). Kuid Nõukogude võimu organiseeritud hävituspataljon õhkis nagu plaanitud raadiosaatejaama hoone ja teadmatusest ka tornantenni 10. juulil 1941. Türi raadiosaatejaama seadmete demonteerimise ajal edastas ringhäälingu saateid Tallinna raadiosaatja, alustades hommikul saateid igapäevase signatuuriga "Siin Tallinn, Tartu ja Türi", nagu poleks midagi juhtunud.
Saksa teise okupatsiooni ajal paigaldati Türile Katowicest toodud saatejaam. Torumasti kõrgus küündis peaaegu 80 meetrini. 7. septembrist 1941 kuni 20. septembrini 1944 anti Türilt eetrisse Landessender Revali programmi. Abisaatjad käivitati Tallinnas ja Tartus, lainepikkus oli 415,5 m (raadiosagedus 721,7 kHz). Pärast Tallinna märtsipommitamist 1944. aastal katkes kaabelühendus pealinnaga, misjärel anti ajutiselt terve saateprogramm eetrisse Türilt.
Nõukogude kolmanda okupatsiooni ajal alustas uus kesklainesaatja oktoobris 1949 tööd hoopis Laitses. Seal seati 1949. aastal üles Budapestis NSV Liidu sõjasaagina 1947. aastal demonteeritud ja NSV Liitu toodud Inglismaal 1930. aastate lõpul valmistatud raadiosaatja ja 220 meetri kõrgune raadiomast.
Tallinna FC Ararat
Tallinna FC Ararat TTÜ on Eesti jalgpalliklubi.
RTG TV
pisi|Logo Russian Travel Guide (RTG) on rahvusvaheline Vene telekanal. Telekanal näitab Venemaa kultuuri, looduse ja geograafilisele eripärale teemalisi filme. Telekanalit edastatakse ka inglise keeles.
Tulemine
"Tulemine" on Jaan Tätte 2009 ilmunud album.
Hannescamps
pisi|Sõjaväekalmistu ja kirik Hannescampsis
Hannescamps on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Põllumajandusküla asub 21 km Arrasist edelas, teede D3 ja D8 ristumiskoha ümbruses.
pisi|tühi|
Lõuna-Kuramaa piirkond
Lõuna-Kuramaa piirkond (läti Dienvidkurzemes novads) on 1. järgu haldusüksus (piirkond) Lätis.
Piirkond moodustati 2021. aastal, kui endised Pāvilosta, Aizpute, Grobiņa, Durbe, Priekule, Vaiņode, Rucava ja Nīca piirkonnad ühiseks omavalitsuseks ühendati. Tekkinud uus omavalitsus vastab pindalalt endisele Liepāja rajoonile. Piirkonna halduskeskuseks on Grobiņa linn.
Suur haak
Suur haak on neem Tallinnas Paljassaare poolsaare rannikul. Neeme ümbritseb Paljassaare laht.
Rakvere linnapea
Rakvere linnapea on Rakvere Linnavalitsuse juht.
Lindakivi puiestee
Tänav sai nime 29. juunil 1979.
Päidla vald
Päidla vald (saksa keeles Samhof) oli vald Tartumaal Otepää kihelkonnas. Vallamaja asus Neeruti külas.
Vald eksisteeris aastatel 1866 –1939.
Valla alal asusid Päidla ja Neeruti mõis.
Delta Air Lines
Delta Air Lines, Inc. on üks suuremad lennufirmasid Ameerika Ühendriikides.
Lennufirma lennukid lendavad 2016. aasta seisuga 319 sihtkohta 54 riigis kuuel kontinendil.
Delta Airlines on üks neljast SkyTeami asutajaliikmest ja teeb koostööd paljude SkyTeami liikmeslennufirmadega.
Piirkondlikud partnerid kasutavad kaubamärki Delta Connection.
Kaarel Orviku
Kaarel Orviku (15. juuli 1935 Tartu – 24. juuli 2021) oli eesti meregeoloog ja loodusfotograaf.
Elulugu
Lõpetas 1954 Tartu 1. Keskkooli, 1959 Tartu Riikliku Ülikooli geoloogiaosakonna. Geoloogiakandidaat (1967, Eesti NSV Teaduste Akadeemia), väitekiri "Геологическое развитие и динамика современного морского берега Эстонского района Балтики". Geoloogiadoktor (1992, Tartu Ülikool), väitekiri "Eesti mererandade ehitus ja arengutendentsid".
Ta lõpetas 1971. aastal Moskvas tuukrikooli (2. klassi tuuker) ja 1978. aastal 1. kutsekeskkooli Tallinnas (laevajuht-mehaanik).
Ta täiendas end aastatel 1985 ja 1987 Soome Geoloogia Uurimiskeskuses ning 1988. aastal Turu Ülikoolis.
Ta oli 1959–1993 ENSV TA Geoloogia Instituudi teadur, sh 1977–1990 meregeoloogia sektori juhataja, 1990–1993 juhtivteadur, aastast 1993 AS-i MERIN projektijuht.
Teadustöö
Uurinud randade ehituse ja arengu seaduspärasusi, rannaprotsesside aktiveerumise ja rannajoone muutuste seoseid viimase 100 aasta jooksul, süvenevate tormipurustuste põhjuseid, seoseid loodusprotsesside, kliimamuutuste ja inimtegevuse aktiveerumise vahel rannikul, prognoosinud randade arengutendentse lähitulevikus ning hinnanud hüdrotehniliste rajatiste ja rannikukeskkonna omavahelist mõju. Juurutas Eestis georadari kasutamise rakendusgeoloogilistel, arheoloogilistel jt uuringutel.
Ta on osalenud Eesti NSV Teaduste Akadeemia noorteadlaste kompleksekspeditsioonis Kamtšatkale 1960, NSV Liidu TA Okeanoloogia Instituudi korraldatud Vaikse ookeani uurimisekspeditsioonil 1971 ning veealuse maja/labori "Tšernomor" katsetustel Mustal merel 1968.
Orviku osales ka rahvusvahelistes rannageoloogia uuringutes Poolas 1976 ja Bulgaarias 1978. Ta on töötanud Eesti rannikumeres TA Geoloogia Instituudi uurimislaeval "Yoldia" (1973–1991) ning rahvusvahelise meregeoloogia töörühma juhina Läänemerel Eesti TA uurimislaevadel "Aju-Dag" (1984) ja "A. Veimer" (1986).
Korraldanud mitmeid rahvusvahelisi teadusüritusi, juhendanud noorte teadusringe ja aineõpetajate täiendusseminare.
Teoseid
Umbes 120 teadustrükist ja aimeartiklit.
Liikmesus
Mitme teadusliku seltsi ja ühenduse, sh Euroopa Randade Kaitse Ühingu (EUCC), Eesti Geoloogia Seltsi, Eesti Geograafia Seltsi, Eesti Looduseuurijate Seltsi jt liige.
Isiklikku
Tema vanemad olid Karl ja Leonidia Orviku, tütar Maire Arm.
Hiromichi Yahara
pisi|Hiromichi Yahara Hiromichi Yahara (jaapani keeles 八原博通 Yahara Hiromichi; 12. oktoober 1902 Yonago – 7. mai 1981 Kamakura) oli Jaapani sõjaväelane (kolonel). Ta võttis osa Okinawa lahingust ja oli lahingus ellujäänuist kõrgeima auastmega sõjaväelane.
Ta sündis 1902. aastal Yonagos Tottori prefektuuris. Ta lõpetas 1923. aastal Jaapani Keiserliku Armee Sõjaväeakadeemia.
Saartevahe haak
Saartevahe haak on neem Tallinnas Paljassaare poolsaare rannikul. Neeme ümbritseb Saartevahe lõugas.
Mazsalaca piirkond
Mazsalaca piirkond (läti keeles Mazsalacas novads) oli 1. järgu haldusüksus Lätis. Piirnes põhjas Eestiga.
Arvestuslikel andmetel oli 1. jaanuaril 2011 Mazsalaca piirkonna elanikest lätlasi 89,43%, venelasi 5,82%, valgevenelasi 1,56%, ukrainlasi 1,51% ja teistest rahvustest inimesi 1,77%.
Piirkond asus Põhja-Vidzeme biosfääri kaitsealal.
Piirkond moodustati 2009. aastal Mazsalaca linnast ning Mazsalaca, Ramata, Sēļi ja Skaņkalne vallast. 2021. aastal liideti Mazsalaca piirkond Valmiera piirkonnaga.
pisi|tühi|Skaņais kalnsi liivakivipaljand
Liezde
Liezde on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Ventspilsi piirkonnas Vārve valla keskosas. Liezde jääb valla keskusest Ventavast 12,6, piirkonna keskusest Ventspilsist 12,8 ja Riiast 201 kilomeetri kaugusele.
Kersti Oselin
Kersti Oselin (sündinud 26. juulil 1973 Tartus) on eesti arstiteadlane, farmakoloog.
Elulugu
Kersti Oselin on teenistujate tütar.
Ta on lõpetanud 1991. aastal Tartu 12. Keskkooli, 1997. aastal Tartu Ülikooli arstiteaduskonna, 2003. aastal Tartu Ülikooli doktoriõppe, meditsiinidoktor (2003, TÜ), väitekiri "Studies on the human MDR1, MRP1 and MRP2 ABC transporters: functional relevance of the genetic polymorphisms in the MDR1 and MRP1 gene". Olnud aastatel 1997–1998 Tartu Ülikooli Kliinikumis internatuuris, 1999–2000 Tartu Ülikooli farmakoloogia instituudi assistent, 2000–02 Berliini Humboldti Ülikooli Charité Kliiniku kliinilise farmakoloogia instituudi teadur, 2002–2007 Tartu Ülikooli farmakoloogia instituudi teadur, 2003–2004 ka AS-i EGeen farmakogeneetiliste uuringute projektijuht, 2007.aastast Londonis Briti Ravimiametis.
Teadustöö
Uurimisvaldkonnad: kliiniline farmakokineetika, rakumembraani transporterid, biotransformatsiooni ensüümid. Üle 10 teadustrükise.
Põhja-Eesti Ühispank
Põhja Laenu- ja Hoiu-Ühisus asutati 1913. aastal 1920. aastast registreeriti ümber kui Põhja-Eesti Ühispank.
Cirpstene
Cirpstene on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Ventspilsi piirkonnas Vārve valla põhjaosas. Cirpstene jääb valla keskusest Ventavast 20,5, piirkonna keskusest Ventspilsist 5,1 ja Riiast 193,4 kilomeetri kaugusele.
Küla asub Ventspilsi piiril, sinna ulatub Ventspilsi lennujaam. Üks külas kasvav mänd on looduskaitse all.
Estonian Open (darts)
Estonian Open on Eestis toimuv iga aastane rahvusvaheline noolemänguturniir, mida korraldatakse alates 2004. aastast.
Harvey maakond
Harvey maakond (Harvey County) on maakond Ameerika Ühendriikides Kansase osariigis.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 34 684.
Arvestuslik rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga) :
Kojusala mõis
Kojusala mõis (läti keeles Kojusalas muiža) oli rüütlimõis Lätis Riia linnas Maskavas forštate asumis. Saksa keeles on ilmselt kasutusel olnud nimekuju Manecken Hof.
Kojusala mõisa esimene teadaolev omanik oli Riia sadama ülevaataja Andreas Koje, kellele mõis kuulus aastal 1596. Tema järgi on nime saanud ka endine Daugava jõe saar, millel mõis asus ja mis kandis nime Kojusala. Vaatamata väikesele pindalale oli tegemist rüütlimõisaga, mille valdused liideti Riia linnaga alles aastal 1899. Andreas Koje pere kätte jäi mõis kuni XVII sajandini.
Johann Christoph Brotze Riia ümbruse kaardil Kojusala-nimelist mõisa ei ole, küll aga asub selle koha peal mõis Manecken Hof.
Mõisa hooned on hävinud.
Otsustus
Otsustus (inglise keeles judgment, saksa keeles Urteil) on loogikas mõtlemisvorm, milles midagi jaatatakse või eitatakse, st tunnistatakse (mõttes) mingi propositsioon tõeseks või vääraks.
Kahest kontradiktoorsest otsustusest peab üks olema väär.
Küllätüvä tsässon
Küllätüvä tsässon on Nahtsi (Anastassia Vanema) tsässon Küllätüvä külas Setomaa vallas. Nahtsipäev on 11. novembril ukj (29. oktoobril vkj). Tsässon on ehitatud aastatel 1925–1928 varasema, lagunenud tsässona asemele.
Üldandmed
Tsässon asub Küllätüvä külas Setomaa vallas Võru maakonnas. Paikneb keset küla, selle lähedal on ka paekivist raketega allikas. Hoone ei ole riikliku kaitse all. On heas ehituslikus seisukorras.
Ehituslikud andmed
Küllätüvä tsässon on praegu Eesti Vabariigi territooriumile jäävatest Setumaa kivitsässonatest suurim. See on nelinurkse põhiplaaniga, ühekorruseline, viilkatusega, valatud kividest (seest õõnsad lubjast ja kruusast valatud plokid) ehitatud hoone. Kiviplokid valati Irboskas ja toodi kohale hobustega.
Konstruktsiooniliselt on tsässonal üks siseruum, mis on kergvaheseinaga kaheks jagatud, moodustades palveruumi (35 m2) ja altariruumi (12 m2). Altariruumi pääseb kirikule iseloomuliku kahe poolega ikonostaasivärava kaudu. 1974. aasta inventeerimise ajal oli hoonel veel laastudega kaetud poolkelpkatus, mis oli selleks ajaks väga lagunenud. Seetõttu olid kogu palvemaja ikonostaas, ikoonid ja muu sisustus täielikult hävinud. Hoone välismõõdud on 947 (p) x 580 (l) cm, kõrgus katuseharjani maapinnast 590 cm ja seina kõrgus 260 cm. Altariruumi suurus on 370 x 530 cm.
Sisustus
Tsässonas on kümmekond ikooni, millest enamikku katavad pühaserätid (nii kootud kui ka maalitud). Tsässonas paiknevad analoid ja ristikäikudel kasutatavad kirikulipud. Laest ripub väheldasem õlilamp. Lisaks kiriklikele sisustuselementidele on tsässonas ka lauad ja pingid-toolid, mis leiavad kasutust külarahva kogunemistel nii nahtsipäeval kui ka teistel külatähtpäevadel. Tsässonasse on toodud varjule ka Küllätüvä küla maadele jäävalt külakalmistult pärit keskaegse kiviristi tükid. Hoone loodenurgas asub väike ümmargune metallahi, mida saab puudega kütta ja mille korsten on läbi seina välja toodud.
Louhi (miiniveeskja, 1916)
Louhi, esialgse nimega Voin, oli Vene keisririigi sõjalaevastiku ja alates 1918. aastast kuni 12. jaanuarini 1945 Soome mereväe miiniveeskja. Lasti vette 1916. aastal Kolomnas. Seoses 1917. aasta novembris aset leidnud revolutsioonisündmustega läks laeva meeskond üle Nõukogude võimu poolele. Laev jäeti Helsingi sadamasse 12. aprillil 1918 ja võeti 20. aprillil Soome laevastiku koosseisu, kus sai nimeks M-1 (Miinilaev 1). Detsembris 1939 anti miiniveeskjale isikulisem nimi – Louhi. Saabudes 12. jaanuaril 1945 miinivälja rajamisoperatsioonilt Louhi uppus Saksa allveelaeva U-370 akustilise torpeedorünnaku tagajärjel ja surma sai 11, teistel andmetel 10 meeskonnaliiget.
Vene mereväest Soome laevastikku
Miiniveeskja Voin konstrueeriti ja ehitati I maailmasõja ajal Moskva lähedal Kolomnas, kust toodi Venemaa keisririigi Balti laevastikku Läänemerele ja sooritas siin veel enne sõja lõppu meremiinide paigaldamisoperatsioone. Laev oma aeglase sõidukiiruse, meresõiduks puudulike tehniliste omaduste ja ebapiisava miiniteki poolest õieti ei kohanenud miinide transportimiseks. Viimaste Vene sõjalaevade lahkudes Soomest 1918. aasta aprillis jäeti Voin Helsingi sadamasse ja võeti uuesti kasutusele Soome vastloodud laevastiku poolt, kus sai nimeks M-1 (Miinilaev 1) ja oli tolleaegne suurim miinilaev. Selle nime all laev on rohkem tuntud erioperatsioonide ujuvbaasina ehk mereväe abilaevana allveelaevadele, miinitraaleritele, torpeedokaatritele jt. väiksematele sõjalaevadele. vasakul|pisi|Soome allveelaevad
Rahuperiood
Suvel 1919. aastal sooritas M-1 peamiselt kaugemate miinitõkete loomise ülesandeid ja kontrolli strateegiliselt oluliste piirkondade üle Läänemere idaosas Soome lahe Koivisto maakonna rannikuvetes, kuhu rajati kahes liinis 50-st M/12 meremiinist tõke julgeoleku tagamiseks briti torpeedokaatrite diviisile. Briti eriväeosa oli määratud võitlema Nõukogude Venemaa sõjalaevade vastu kuni Tartu rahu sõlmimiseni 14. oktoobril 1920, mis lõpetas Soome kodusõjaga seoses alanud sõjaseisukorra, mille jooksul Nõukogude võim oli toetanud Soome kommuniste.
Jätkusõja periood
Jätkusõja alates oli Soome laevastiku mineerimisvõimekuse märgatavalt suurem, kuna 1941. aasta kevadel ehitati kaks kaasaegsemat miinilaeva ja kasvatati miiniarsenali Kasutusele võeti miinidest kõige ohtlikumad, sakslaste uusima tehnoloogia kohased magnetilised miinid, mis lõhkevad magnetilisest jms. impulssist või väljast ning ilma, et raudlaev neid puudutaks. Soome oli käivitanud oma miinitootmise. Täienesid ja arenesid nii miiniväljade kavad, miinid kui ka miinide veeskimise võimalused. Samuti ei olnud kasutatud miinide arv väike, kui võtta arvesse, et koos Saksa laevastikuga kaeti Tallinn (Naissaare) – Porkkala liini lõunapoolne osa, mis suve lõpus 1943 põhjustas koos allveelaevade rannikukaitsega suuri kaotusi nõukogude laevastikule.
Seejärel vastutasid laevastiku poolt miiniväljade tugevdamise eest peamiselt miiniveeskjad Riilahti ja Ruotsinsalmi ning vananenud Louhi jäi tagaplaanile ja tegutses rohkem ujuvbaasina või kaubalaevade saatjana.
Louhi uppumine
Louhi saatuseks kujunes Lapi sõja aegne mineerimisoperatsioon Hankost lõuna pool Saksa laevastiku sõjalaevade manöövri- ja tegevusvabaduse piiramiseks, merehõive takistamiseks ja võitlusvõime kahjustamiseks. Olles koos miinilaevaga Ruotsinsalmi ja nõukogude patrull-laevade kaitse all tagasiteel Hanko sadamasse, Russarö majakast 7,5 meremiili kaugusel, kohas koordinaatidega 59°40'01.2"N 23°04'58.8"E toimus Louhi ahtris plahvatus ja laev vajus 2 minutiga 40 meetri sügavusse. Uppumise põhjuseks esialgu arvati kas soomlaste enda poolt 1941. aastal või sakslaste 1944. aastal paigaldatut meremiini. Lõpuks leitud laevavraki lähemate uuringute tulemusena kalduti arvama, et Louhi masinaruumi kohale poordi oli tulnud Saksa VIIC-klassi allveelaeva U-370 torpeedo, millest leidub märge Saksa arhiiviandmetest.
Rasina vald
Rasina vald (saksa keeles Rasin) oli vald Tartumaal Võnnu kihelkonnas. Vallamaja asus Rasina külas.
Vald eksisteeris 1866 –1939.
Haplincourt
pisi|Haplincourt'i vallamaja
Rasina vald
Valla alal asus Rasina ja Kõnnu mõis.
Haplincourt
Haplincourt on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Põllumajandusküla asub 29 km Arrasist edelas, teede D7 ja D20 ristumiskoha ümbruses.
pisi|tühi|
Eluasemelaen
Eluasemelaen ehk kodulaen on laen, mida võetakse eluaseme soetamiseks, ehitamiseks või olemasoleva eluaseme ümberkujundamiseks. Tavaliselt on eluasemelaenu tagatiseks ostetav kinnisvara ehk kinnisvaraobjektile seatakse hüpoteek. Üldiselt pakuvad pangad ühele inimesele ainult üht eluasemelaenu, eeldades, et samaaegselt ei saa mitut kodu olla. Lisaks eluasemelaenule on olemas veel teinegi kinnisvara tagatisel pakutav laen ehk hüpoteeklaen, kuid viimane on laiema otstarbega kui kodulaen.
Laenu suurus sõltub kinnisvara väärtusest ning kinnisvara väärtus sõltub krediidiasutuse hindajast.
Kuni 2023. aastani kehtib eluasemelaenu intressidele Rahandusministeeriumi otsusel tulumaksusoodustus.
Kodulaenu pakkumise eelduseks on laenuvõtja osaline omafinantseering, lisaks panditakse ostetav eluase laenu tagatiseks.
Omafinantseering
Eluasemelaenu saamiseks nõutakse enamasti laenuvõtjalt 20–35% omafinantseeringut ehk sissemakset, kuid erandjuhtudel võib lisatagatise olemasolul omafinantseering ka 0% olla. Kasutades KredExi käendust, võib laenuvõtja kodulaenu alates 10% omafinantseeringuga saada.
Laenusumma suurus oleneb omafinantseeringust ning laenusummast oleneb igakuine laenumakse.
Laenamise protsess
Kõigepealt tutvub koduostja talle pakutava maksimaalse laenusumma ning kuumaksega, sisestades andmed sissetuleku ja omafinantseeringu kohta panga kodulehel olevasse laenukalkulaatorisse. Seejärel valib klient endale sobiva kodu välja ning esitab panka taotluse. Järgmisena lepitakse pangaga tingimused kokku ning pank teeb laenu andmise osas otsuse. Kui pank on otsustanud kliendile eluasemelaenu anda, siis sõlmitakse laenuleping ning viimaks allkirjastatakse notari juures ostu-müügileping.
Laenu taotleja
Eluasemelaenu saab võtta üksinda või koos kaastaotlejaga, selleks võib olla taotleja abikaasa, elukaaslane, ema või isa. Kui laenu võetakse kahekesi ehk kaasomandisse, siis on oluline, et kinnisvara omanikuks saavad samuti mõlemad isikud. Laenuvõtjad vastutavad laenu tasumise eest võrdselt.
Laenu käendamine
Kui laenuvõtja sissetulekud on laenu võtmiseks liiga madalad, siis võib pank nõuda laenuvõtjal käenduse kasutamist.
KredExi käendus
Eluasemelaenu käendust pakub ka KredEx, käenduse eesmärgiks on vähendada esmase sissemakse kohustust. Käendust pakutakse korteri, elumaja, krundi või suvila soetamisel. Krundi puhul nõutakse elamu ehitamist krundile ning suvila ostul selle ümberehitust aastaringseks majaks. KredExi teenus on mõeldud eraisikutele ja peredele, sihtgruppi kuuluvad noored pered, noored spetsialistid, Kaitseväelased, Kaitseliitlased, tagastatud eluruumis elavad üürnikud, energiatõhusa eluaseme omandajad või eluaseme energiatõhusaks rekonstrueerijad. Kasutades KredExi käendust pole lubatud ostetud vara välja üürida. Samuti on nõutud tagatiseks oleva vara kindlustamine.
Laenutagatised
Enamik eluasemelaene nõuavad laenuvõtjalt head finantstausta ning mõistlikku laenu ja vara väärtuse suhet.
Laenuandja nõuab laenuvõtjalt, et tagatis, sh lisatagatis oleks kindlustatud tule- ja veekahjude, loodusõnnetuse ning vandalismi vastu ning see kehtiks kogu laenuperioodi kestel vähemalt taastamisväärtuse ulatuses.
Intressimäär
Laenuandja määrab laenuvõtjale baasintressmäärast ja riskimarginaali summast koosneva intressimäära. Riskimarginaal sõltub laenuvõtjast, laenutingimustest ning tagatisest, kui panga riskid on madalad, siis on ka riskimarginaal madalam.
Üldiselt kasutab pank baasintressimäärana euribori, mis muutub, kas iga kuue või kaheteistkümne kuu tagant. Negatiivset euribori loetakse null baasintressimääraks.
Laenu pikkus
Mida pikem on laenuperiood, seda väiksem on igakuine laenumakse. Eluasemelaenu võtmisel peaks laenuvõtja arvestama sellega, kui suurt laenumakset ta igakuiselt tasuda suudab. Eluasemelaenu maksimaalne tähtaeg on 35 aastat, pank eeldab, et laenuvõtja tasub viimase laenumakse 70–75-aastaselt.
Laenu tagastamine
On olemas kahesuguseid eluasemelaene: annuiteetlaen ja fikseeritud tagasimaksegraafiku ehk võrdsete põhiosa tagasimaksetega laen. Annuiteetlaen tähendab, et kõik laenumaksed tehakse kord kuus võrdsetes osades, laenumakse koosneb nii põhiosast kui ka intressidest. Sellise laenu puhul väheneb alguses laenujääk suhteliselt aeglaselt. Fikseeritud tagasimaksegraafikuga laenu puhul on laenu põhiosa võrdse suurusega ja intressikulu sõltub laenujäägist. Sellisel juhul tagastatakse laenu põhiosa kiiremini, mistõttu intressisumma on madalam.
Laenuvõtmisega seotud tasud
Tasud, mis võivad eluasemelaenule lisanduda jaotatakse ühekordseteks ja perioodilisteks.
Christian Djoos
Christian Djoos (sündinud 6. augustil 1994 Göteborgis) on Rootsi jäähokimängija, kes mängib kaitsjana Šveitsi kõrgliiga klubis EV Zug.
Ta alustas jäähoki mängimist Rootsi klubis Brynäs IF, debüteerides Rootsi kõrgliigas hooajal 2011–12. Brynäsi põhikoosseisu kuulus ta alates hooajast 2012–13.
2012. aastal valis Washington Capitals ta NHL Draft'is 195. valikuna. 2014. aasta mais sõlmis ta Capitalsiga kolmeaastase lepingu. Aastatel 2015–2017 mängis ta American Hockey League'is (AHL) Capitalsi noorteklubis Hershey Bears. Hooajal 2016–17 andis Djoos AHL-is kõikidest kaitsemängijatest enim väravasööte (45). NHL-is debüteeris ta Capitalsi meeskonnas 11. oktoobril 2017 mängus Pittsburgh Penguinsi vastu. Ta lõi selles mängu värava ja andis ka väravasöödu. Sellega sai Djoos Capitalsi ajaloo esimeseks kaitsemängijaks, kes on oma debüütmängus kaks punkti teinud. Debüüthooajal sai Djoos kirja kokku kolm väravat ja 11 väravasöötu. Lisaks võitis ta 2018. aastal Capitalsiga Stanley karika. Hooajal 2019–20 kaotas Djoos aga ka koha Capitalsi põhikoosseisu, naastes Hershey Bearsi.
2020. aasta veebruaris kaubeldi Djoos Daniel Sprongi vastu Anaheim Ducksi. Hooajal 2020–21 mängis ta NHL-is Detroit Red Wingsi meeskonnas.
2021. aasta mais sõlmis ta kaheaastase lepingu EV Zugiga.
Aastatel 2013 ja 2014 võitis Djoos Rootsi kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistrivõistlustel pronksmedali.
Tema isa Pär Djoos on endine jäähokimängija.
Valdai rajoon
Valdai rajoon on haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Novgorodi oblasti kaguosas. Piirneb idas Tveri oblastiga.
Rajoonis on 9 külaasundust (сельское поселение) ja 1 linn. Halduskeskus on Valdai linn.
Valdai rajoonis elavad Valdai karjalased.
Maxime Weygand
pisi|Maxime Weygand Maxime Weygand (21. jaanuar 1867 Brüssel – 28. jaanuar 1965 Pariis) oli Prantsusmaa sõjaväelane (kindral).
Esimese maailmasõja lõpul (1918) oli ta Prantsusmaa sõjaväe staabiülem.
Tema järgi on nimetatud Teise maailmasõja rindejoon Weygandi liin.
29. aprillil 1925 anti talle Eesti Vabadusristi I liigi I järk.
1931. aastast oli ta Prantsuse Akadeemia liige.
Ana de Mendoza de la Cerda
Ana de Mendoza de la Cerda y de Silva y Álvarez de Toledo (29. juuni 1540 Cifuentes, Hispaania – 2. veebruar 1592 Pastrana, Hispaania) oli Hispaania aadlidaam.
Ta on sünnilt teine Francavilla hertsoginna, teine Melito printsess, teine Aliano krahvinna, teine Algecilla markiis. Kui ta abiellus Rui Gomes da Silvaga (hispaaniapäraselt Ruy Gómez de Silva), kes oli Portugali aadlik ja Hispaania kuninga Felipe II favoriit, sai Ana de Mendozast ka Eboli printsess, Estremera krahvinna, Pastrana hertsoginna ja Diano markiis. Suupäraselt kutsutakse teda lihtsalt Eboli printsessiks.
Ana de Mendoza põlvneb Mendozade suguvõsast, mis oli sel ajal üks jõukamaid ja mõjuvõimsamaid perekondi Hispaanias. Ta kuulus kuninglikku õukonda ja vaatamata silmaklapile peeti teda õukonna üheks kõige kaunimaks naiseks. Samuti arvati, et ta on arukas ja oma ajastust ees. Ta abiellus 1553. aastal Rui Gomes da Silvaga ja neil sündis kümme last.
Selle kohta, kuidas Ana de Mendoza paremast silmast ilma jäi, on mitu teooriat. Neist kõige levinum on silma kaotamine mõõgavõitluse tagajärjel. Noor Ana harjutas ühe teenriga mõõgavõitlust, kes torkas tal kogemata silma peast välja. Samuti arvatakse, et parem silm vaatas tal lihtsalt kõõrdi, kuid selle kohta pole leitud kindlaid tõendeid. Silmaklapist hoolimata nägi ta alati elegantne välja ja oli õukonna moeikoon.
Kui Rui 1573. aastal suri, läks Ana kloostrisse, kust ta peagi lahkus.
1579. aastal andis kuningas Felipe II korralduse Ana de Mendoza vangistada. Teda peeti õukondlike intriigide kaasosaliseks, mis viisid Juan de Escobedo tapmiseni. Juan de Escobedo oli Juan de Austria (Felipe II poolvend, kes sündis nende isa Carlos I abieluvälisest suhtest) sekretär. Teine peasüüdlane, Antonio Pérez, põgenes vangist.
Kõigepealt oli Ana de Mendoza vangis Pinto kindlusetornis, seejärel Santorcazi kindluses (tänapäeva Torremocha kindlus). 1581. aastal viidi ta üle Pastrana hertsogipaleesse, kuid temalt võeti ära vanemlikud ja varahaldamise õigused. Talle oli pagenduses seltsiks ja tema eest hoolitses noorim tütar Ana, kes kannab sama nime nagu Eboli printsessi esimene tütargi.
Hertsogipalee laiub Plaza de la Hora väljaku tervel küljel, mis on saanud nime printsessi järgi, kes oli palees vangis ja kellel oli lubatud päevas ühel kindlal tunnil aknale värsket õhku hingama tulla. Trellid lisati aknale 1590. aastal, kui Antonio Pérez vangist põgenes. Ana de Mendoza suri 1592. aastal ja ta on maetud abikaasa kõrvale Pastrana peakirikusse (Colegiata de Pastrana).
Verona Villafranca lennujaam
Lennujaam kannab Valerius Catulluse nime.
Ana de Mendoza de la Cerda
Ana de Mendozast on tehtud mitu filmi ja seriaali. Samuti on ta Giuseppe Verdi ooperi "Don Carlos" üks peategelasi. Verdi ooper põhineb Friedrich Schilleri samanimelisel näidendil, "milles aga nii sündmustes kui ka tegelaskujudes pole kinni peetud faktilisest tõelusest". pisi|tühi|Pastrana hertsogipalee
Trossö
Trossö on saar Rootsis Blekinge läänis.
Trossöl paikneb Karlskrona kesklinn. Peamine vaatamisväärsus on saare kõrgeimas kohas asuv linna keskväljak, mille ääres on kaks kirikut.
Elmar Brok
pisi|Elmar Brok (2014) Elmar Heinrich Brok (sündinud 14. mail 1946) on Saksamaa poliitik (Saksamaa Kristlik-Demokraatlik Liit) ja raadiotoimetaja. 1980–2019 oli ta Euroopa Parlamendi liige.
Ta on olnud Euroopa Parlamendi välisasjade komitee esimees.
11. juunil 2007 anti talle Maarjamaa Risti II klassi teenetemärk.
Richard Wunderlich
Richard Constantin Aleksander Wunderlich (22. september 1902 Viiburi – 3. juuli 1976 Stockholm) oli mööblidisainer ja sisearhitekt. Wunderlich oli 1940–1941 Jaan Koorti nimelise Riigi Rakenduskunsti Kooli (praegune EKA) sisearhitektuuri osakonna juhataja. pisi|Tool presidendi kantseleis
Elu
Richard Wunderlich sündis Viiburis, kuid juba noorena läks koos perega Tallinna elama. Ta õppis Tallinna Kunstkäsitöö koolis ja paralleelselt ka Hans Laipmanni ateljees ning seejärel Pallases Tartus. Richard Wunderlich õppis 1928–1929 Haridusministeeriumi stipendiaadina Kölni Werkschules sisearhitektuuri ning on teadaolevalt esimene eestlane, kes omandas vastava erialalise hariduse. Wunderlich oli aastaid Rakenduskunstnike Ühingu esimees.
1933. aastal lõi Wunderlich koos Erich Birkiga sisustusettevõtte Uudne Mööbel, mis tegeles luksusmööbli disainimisega. Tema disainitud mööblit kasutati muuhulgas kas Kadriorus presidendi kantselei koosolekutesaalis.
1937. aastal Pariisi maailmanäitusel oli Wunderlich Eesti paviljoni peakujundaja. Wunderlich pälvis maailmanäituselt kuldmedali kaladega kapi eest (teine pilt).
Aastal 1944 läks ta Saksamaale, pärast sõda viibis ta DP-laagris Lübeckis; ta kujundas ja osaliselt ka teostas laagri kiriku. Aastal 1947 asus ta Saksamaalt Rootsi, kus ta töötas üle 20 aasta Nordiska Kompanietis sisearhitektina.
Vesioina tänav
Vesioina tänav on Trummi tänavalt algav umbtänav, mis on enam-vähem põhja–lõunasuunaline ja ligikaudu 185 meetri pikkune.
Vesioina tänav sai nime 28. mail 2003 läheduses asuva vesioina järgi. Kuni 16. maini 1958 kandis Vesioina tänava nime samas piirkonnas asuv Padu tänav. .
EKKA
EKKA on lühend, mis võib tähendada järgmist:
Villa Doll
Villa Doll on kaitsealune elamuhoone Viljandi linnas aadressil Carl Robert Jakobsoni tänav 8.
Hoone autori kohta puuduvad kindlad andmed, uurijad on seda omistanud mitmele arhitektile. Kaudsetel andmetel võib autoriks pidada mõnda Moskva arhitekti, samuti on viidatud Karl Burmanile.