cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Seitseteist tantrat
Kaasaegsed tiibetoloogid nagu David Germano ja Christopher Hatchell arvavad, et Vima Nyingthigi koostas tõenäoliselt selle avastaja terton Zhangton Tashi Dorje (1097–1127). Germano leiab ka, et esimene nende tantratega seotud "ajalooliselt tõestatud" tegelane on Chetsün Sengé Wangchuk (lce btsun seng ge dbang phyug, umbes 11. sajand).
Samten Karmay kirjutab, et kuigi allikates on Vimalamitrat tunnistatud budistlikuks mungaks, valitseb selle kuju (ja ka tema arvatava õpilase Nyangban Tingzin Zangpo) suhtes "päris ebakindlus". Vimalamitra nimi esineb siiski mõnel Tiibeti pealdisel. Karmay märgib ka, et teatud Dzogcheni kriitikud väitsid, et Chetsün Sengé Wangchuk oli seitsmeteistkümne tantra autor.
Germano märgib ka, et alates Chetsün Sengé Wangchuki ajast on meil "andmetega [ajaloolisi] figuurid", mis moodustavad seitsmeteistkümne tantra liini. See suguvõsa on järgmine: Chetsün Sengé Wangchuki jünger Zhangton Tashi Dorje (1097-1167), Zhangtoni poeg Nyima Bum (1158-1213), Nyima Bumi vennapoeg Guru jo 'ber (1172-1231), Jople 'berlzhi kettad (Sengge Trulzhik). 'khrul zhig seng ge rgyab pa, 1200ndad), Trulžiki jünger Melong Dorje (1243-1303) ja Melongi jünger Kumaradza (1266-1343), kes oli Longchenpa juurguru (1308-1363).
Traditsiooniline Nyingma ajalugu
Nyingma koolkonnas peetakse Seitseteist Tantrat traditsiooniliselt India tekstide tõlgeteks varajase leviku perioodi tegelaste, peamiselt 8. sajandi India munk Vimalamitra poolt oma õpetaja Shri Singha kaudu. Need on pärit peaaegu ajaloolisest Garab Dorjest (kes väidetavalt sai need Buddha Samantabhadralt). Germano sõnul võib traditsioonilise ülevaate seitsmeteistkümne tantra ajaloost leida Vima Nyingtikast leitud ajaloos sNying thig lo rgyus chen po (Südame suured kroonikad), mille "autor võib olla" Zhangton. Tashi Dorje.
Erik Pema Kunsang kirjeldab traditsioonilist põhiliini järgmiselt:
Dzogcheni liini esimene inimvidyadhara oli Garab Dorje, kes koostas 6 400 000 Suure Täiuslikkuse tantrat. Ta usaldas need õpetused oma peamisele jüngrile Manjushrimitrale, kes seejärel liigitas need dzogtšeni kolmeks osaks: mõistuse sektsioon, ruumiosa ja juhiste sektsioon. Manjushrimitra peamine jünger, suur meister, keda tuntakse Shri Singha nime all, jagas juhiste osa Nyingthigi neljaks tsükliks: välimine, sisemine, salajane ja sisemine ületamatu tsükkel.
Kunsangi sõnul väidavad traditsioonilised Nyingma kirjeldused, et Shri Singha tõi need õpetused Bodhgayast, et Kunsang identifitseerib Hiina. Arvatakse, et Shri Singha edastas Padmasambhavale kaheksateist Dzogchen Tantrat (vt allpool). Väidetavalt peitis Shri Singha need tekstid enne oma surma. Dharma Fellowship (2009), mis põhineb Lalou (1890–1967) töödel, hõlmab "viie tipu mäge", mille Kunsang ja teised on omistanud Wutai mäele Hiinas, on hoopis mägi Kinnauri piirkonna lähedal, mis on seotud ajaloolise rahvusega. 'Zhang-zhung'ist (tuntud ka kui Suvarṇadvīpa).[
India õpetlane Vimalamitra (8. sajand), Sri Singha õpilane, on Nyingma ajaloos tihedalt seotud seitsmeteistkümne tantraga ning traditsiooniliselt arvatakse, et tema õpilane Nyangban Tingzin Zangpo edastas ja varjas need pühakirjad Zha Lhakhangis (zhwa) 'i lha khang, "Mütsi tempel") pärast Vimalamitra lahkumist Tiibetist. Väidetavalt avastas seitseteist tantrat Dangma Lhungyel (11. sajand), Zha Lhakhangi hooldajamunk, kes seejärel edastas need õpetused Chetsün Sengé Wangchukile.
Dmitri Bõkov
Dmitri Lvovitš Bõkov (Дмитрий Львович Быков; sünninimi Dmitri Zilbeltrud; sündinud 20. detsembril 1967 Moskvas) on vene kirjanik ja ajakirjanik.
Dmitri Bõkov lõpetas 1991. aastal Moskva Ülikooli ajakirjanduse teaduskonna kirjanduskriitika eriala cum laude.
Robert Paiste
Robert Paiste (1932 – 16. november 2016) oli eesti päritolu pillimeister, ettevõtte Paiste juht.
Tema ettevõte töötas välja löökpillide taldrikuid ja tootis neid Šveitsis. Viimased 13 aastat juhib pereäri Robert Paiste vennapoeg Erik.
Ettevõttele pani aluse Roberti vanaisa Mihkel Toomas Paiste 1906. aastal Peterburis ja 1917. aastal jätkas ettevõte tegevust Tallinnas.
Pärast seda, kui Robert Paiste isa Michail M. Paiste oli ettevõtte taas tööle pannud esmalt 1940. aastal Poolas ja seejärel siirdunud perega 1945. aastal Põhja-Saksamaale, hakkas isa ettevõttes tööle ka Robert Paiste. 1957. aastal asus perekond Šveitsi. Pereettevõttes töötas ka Roberti noorem vend Toomas Paiste (sünninimi Kurt Paiste).
2008. aastal tegi Switzerland Paiste AG taldrikud ka näiteks ansamblile Metsatöll.
Aseri paekalda paljand
pisi|300px|2010. aasta seisuga on paljand [[Aseri maastikukaitseala koosseisus. Maastikukaitseala kaart.]] Aseri paekalda paljand on paljand Põhja-Eesti paekaldal, halduslikult Lääne-Viru maakonnas Viru-Nigula vallas. Paljand on arvele võetud ürglooduse objektina. Paljandi juures on endine Aseri paemurd. Nii paljandit kui paemurdu kaitstakse Aseri maastikukaitseala koosseisus.
Wagrami vürst
Wagrami vürsti tiitlit on kandnud:
Riia Tehnikaülikooli maleturniir
Riia Tehnikaülikooli maleturniir (läti keeles Rīgas Tehniskās universitātes Open) on rahvusvaheline malefestival (mitmest turniirist koosnev maleüritus), mida peetakse igal aastal Riias alates 2011. aastast.
Augustis 2019 toimus arvult üheksas festival, mille raames peeti kuus turniiri klassikalises males (A-turniir (meistriturniir), Y-turniir (noorteturniir) ja neli turniiri maleharrastajatele (B, C, D, E), kiirmaleturniir ja kaks välkmaleturniiri.
A-turniir
pisi|200px|2019. aasta meistriturniiri võitja [[Igors Kovaļenko]] 2019. aastal osales meistriturniiril 275 maletajat, sealhulgas 30 rahvusvahelist suurmeistrit ja kuus naiste suurmeistrit. Mängiti Šveitsi süsteemis 9 vooru. Võitis Igors Kovaļenko leedu suurmeistri Šarūnas Šulskise ees (mõlemad kogusid 7,5 punkti). Eesti 17-st A-turniirist osa võtnud maletajaist olid edukamad Kaido Külaots (42. koht), Kirill Chukavin (44. koht) ja Mai Narva (63. koht). Turniiril 41. koha saanud Irina Bulmaga oli naiste arvestuses parim, naistest teine oli Mai Narva, kolmas Tania Sachdev (77. koht) ja neljas Günay Məmmədzadə (78).
Varasemate aastate meistriturniiri võitjate seas on Bartosz Soćko (2013) ja Aleksejs Širovs (2015). Ameerika Ühendriikide suurmeister Jaan Ehlvest tuli 2011. aastal teiseks. Esikolmikusse on tulnud teiste seas Alexandr Fier (2012), Daniel Fridman (2012), Robin van Kampen (2013), Richárd Rapport (2014) ja Arturs Neikšāns (2016).
Naismaletajate osas peetakse eraldi arvestust. Naistest on võitnud teiste seas Maria Manakova (2014), Monika Soćko (2015) ja Lei Tingjie (2017).
Anthony Martial
Anthony Joran Martial (sündinud 5. detsembril 1995) on Prantsusmaa jalgpallur, kes mängib ründaja ja äärepoolkaitsja kohal Hispaania La Liga klubis Sevilla (laenul Manchester Unitedist) ja Prantsusmaa jalgpallikoondises. 2015. aastal pälvis ta Golden Boy auhinna kui Euroopa parim noorjalgpallur.
33 (Tallinna bussiliin)
Tallinna bussiliin 33 on Tallinna bussiliin Männiku ja Maleva vahel. Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS ja liiklus toimub iga päev.
Männiku-Kopli (Maleva)
Männiku - Kauge - Pihlaka - Kraavi - Astri - Valdeku - Nurme - Kaare - Hiiu - Metsa - Raudtee - Hiiu jaam - Võsu - Nõmme - Tehnikaülikool - Männi - E.Vilde tee - Kadaka Selver - Joostimägi - Laki - Forelli - Löwenruh - Marja - Välja - Lille - Sõle - Ädala - Kolde puiestee - Nisu - Ehte - Madala - Lõime - Maleva
Kopli (Maleva)-Männiku
Maleva - Lõime - Madala - Ehte - Nisu - Kolde puiestee - Ädala - Lille - Hipodroom - Välja - Marja - Löwenruh - Forelli - Laki - Joostimägi - Kadaka selver - Autobussikoondis - E. Vilde tee - Männi - Tehnikaülikool - Nõmme - Võsu - Hiiu jaam - Raudtee - Põllu - Pargi - Hiiu - Kaare - Nurme - Valdeku - Astri - Kraavi - Pihlaka - Kauge - Männiku
Gătaia
Gătaia (ungari keeles Gátalja, saksa keeles Gattaja, Gothal või Gatei, serbia keeles Гатаја, Gataja) on linn Rumeenias Timiși maakonnas. Gătaia asub ajaloolises Banaadi piirkonnas Bârzava jõe ääres, maakonnakeskusest Timișoarast ligikaudu 40 km lõunakagus.
Linna haldusalasse kuulub viis küla: Butin, Percosova, Sculia, Șemlacu Mare ja Șemlacu Mic.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli linna elanikest rumeenlasi 72,31%, ungarlasi 11,16%, slovakke 7,3% ja teistest rahvustest inimesi 2,52%. Rahvus oli teadmata 6,71%-l elanikest.
Asulat on esmamainitud 1323. aastal. Gătaia sai linnaõigused 2004. aastal.
Albert Paap
Albert Paap (15. juuni 1903 Alatskivi vald – 12. detsember 1987) oli eesti karikaturist ja kunstnik.
Sündis Alatskivi vallas talupidaja perekonnas. Õppis Alatskivi külakoolis, seejärel läks õppima Treffneri gümnaasiumi. Selle lõpetamise järel õppis 1922–1926 kõrgemas kunstikoolis Pallas. Pärast üld- ja maaliklassi lõpetamist oli Konrad Mäe õpilane. Konrad Mäe surma järel jätkas Ado Vabbe õpilasena. Samaaegselt õppis Eduard Wiiralti ateljees graafikat kuni tema Pariisi siirdumiseni. Nikolai Triigi ja Ado Vabbe juhendamisel õppis kompositsiooni. Õppetöö kõrvalt joonistas ka karikatuure. Albert Paabu karikatuurid ilmusid Tartumaa Teatajas ja mitmetes teistes tollaaegsetes ajalehtedes Jorsa pseudonüümi all.
Albert Paap rajas 1935. aastal oma Mäe talus puukooli, kus tal kasvas 25 erisorti õunapuud ja kokku oli seal üle 2000 õunapuu istiku. Lisaks kasvas seal suurel arvul pirni-, kirsi- ja ploomipuid ning vaarikaid ja sõstraid. Samuti oli seal palju ilupuid ja -põõsaid.
1936. aastal oli ta Kaitseliidu Tartumaa Maleva Alatskivi malevkonna gaasikaitse pealik. Selle eest pidi ta kaheksa ja pool aastat viibima Komi ANSV Vorkuta vangilaagris, kus tegeles samuti kunstiga. Pärast vanglast vabanemist 1940-ndatel töötas ta õpetajana Elvas ja Otepääl, õpetades matemaatikat ja joonistamist. 1956. aastal tegeles kunstiga põhitöö kõrvalt, peamiselt viljeles akvarelli ja õlimaali. Esines näitustel. Vanemas eas töötas Kokora kolhoosis aednikuna. Tema isikunäitusi on olnud Tartus, Tallinnas, Jõgeval ja Alatskivil.
Željka Cvijanović
pisi|Željka Cvijanović (2020) Željka Cvijanović (Жељка Цвијановић; sündinud 4. märtsil 1967 Teslićis) on Bosnia ja Hertsegoviina poliitik, alates 16. novembrist 2022 on ta Bosnia ja Hertsegoviina presidentuuri liige ja ühtlasi esimees. Aastatel 2013–2018 oli ta Serblaste Vabariigi peaminister, 19. novembrist 2018 kuni 15. novembrini 2022 Serblaste Vabariigi president.
Albert Paap
Isiklikku
Albert Paabu tütar on nahakunstnik Ülle Paap.
Željka Cvijanović
Cvijanović on õppinud filosoofiat Sarajevo ülikoolis ja õigusteadust ning filosoofiat Banja Luka ülikoolis. Željka omandas magistrikraadi Ta on töötanud õpetaja, õppejõu ja tõlgina. 2006. aastast töötas ta Serblaste Vabariigi peaministri nõunikuna Euroopa integratsiooni ja rahvusvaheliste suhete alal. Aastatel 2010–2014 oli ta Serblaste Vabariigi majandussuhete ja regionaalse koostöö minister. 2014. aastal kandideeris ta Bosnia ja Hertsegoviina presidentuuri serblasest liikme kohale. Ta sai 310 867 häält, kuid kaotas Mladen Ivanićile, kes sai 311 799 häält.
Aastal 2018 kandideeris ta Serblaste vabariigi presidendiks ja võitis 29 999 häälega valimised. Ametisse astus ta 19. novembril 2018. Ta on esimene selles ametis olnud naine.
Cvijanović on abielus ja kahe lapse ema. Ta on isa poolt serblane, aga ema poolt horvaat.
Mihkli kogudus
EELK Mihkli Miikaeli kogudus on luterlik kogudus Mihklis.
The Byrds
pisi|The Byrds (1965) pisi|The Byrds (1970) The Byrds oli USA folkroki ansambel, mis asutati 1964. aastal Los Angeleses.
Mihkli kogudus
Õpetajad
Vt. Mihkli koguduse vaimulikud
The Byrds
Asutajaliikmed olid kitarristid ja lauljad Roger McGuinn, David Crosby ja Gene Clark, basskitarrist Chris Hillman ja trummar Michael Clarke.
1965. aastal ilmunud albumi "Mr. Tambourine Man" nimilugu on Bob Dylani kirjutatud "Mr. Tambourine Man", milles ansambel segas edukalt folkmuusikat rokkmuusikaga. Albumiga kujunes The Byrds üheks folkroki pioneeriks. "Mr. Tambourine Man" sai ansambli läbilöögilooks tõustes nii USA kui Briti edetabelites esikohale.
1967. aastal lahkus ansamblist David Crosby ning asutas ansambli "Crosby, Stills, Nash & Young". The Byrds läks laiali 1973. aastal.
1991. aastal lisati ansambel Rock'n'rolli Kuulsuste Halli.
Tīrumskanuļi
Tīrumskanuļi on küla (mazciems) Lätis Madona piirkonnas Liezēre vallas.
Aastal 2007 oli külas 17 elanikku.
Moritz von Kotzebue
thumb|Moritz von Kotzebue Moritz von Kotzebue (vene keeles Маврикий Евстафьевич Коцебу; 30. aprill 1789 Kiikla – 22. veebruar 1861 Varssavi) oli baltisakslasest Venemaa kindralleitnant ja rännumees.
Henrik Haapala
pisi| Henrik Markku Mikael Haapala (sündinud 28. veebruaril 1994 Lempääläs) on Soome jäähokimängija, kes mängib Soome kõrgliiga klubis Tampere Ilves ründajana vasakäärel.
Moritz von Kotzebue
Ta osales (koos vanema venna Otto von Kotzebuega) aastatel 1803–1806 Adam Johann von Krusensterni juhtimisel toimunud ümbermaailmareisil.
Henrik Haapala
Ta alustas klubikarjääri Soome klubis Tappara, mille meeskonnas debüteeris ta Soome kõrgliigas hooajal 2011–12. Aastatel 2016 ja 2017 tuli ta Tapparaga Soome meistriks. Hooajal 2016–17 oli ta liigas resultatiivseim mängija (15+45) ning pälvis Veli-Pekka Ketola auhinna. Lisaks valiti ta samal hooajal liiga sümboolsesse koosseisu.
Moritz von Kotzebue
Isiklikku
Tema isa oli saksa kirjanik August von Kotzebue, kes elas mõnda aega ka Eestis, ema oli Friederike Julie Dorothea von Essen (1763–1790), emapoolne vanaisa oli Tallinna komandant ja Kiideva mõisnik kindralleitnant Reinhold Wilhelm von Essen. Tema vend oli Triigi mõisnik, maadeuurija ja mereväeohvitser Otto von Kotzebue (1787–1846), kes osales ka Adam Johann von Krusensterni ekspeditsioonil 1803–1806; poolvennad olid kindraladjutant, Odessa sõjaväeringkonna vägede ülemjuhataja, Varssavi kindralkubermangu kindralkuberner ja Ravila mõisnik krahv Paul Demetrius Kotzebue, Venemaa diplomaat ja publitsist, Oru mõisnik Wilhelm von Kotzebue ning maalikunstnik Alexander von Kotzebue.
Henrik Haapala
2017. aasta juunis sõlmis ta kaheaastase lepingu NHL-i klubiga Florida Panthers. Hooaja alguses asus ta mängima Panthersi noorteklubis Springfield Thunderbirds American Hockey League'is. NHL-is tegi ta Panthersi meeskonnas debüüdi 22. novembril 2017 mängus Toronto Maple Leafsi vastu. Kokku pääses ta Panthersi meeskonnas sel hooajal NHL-is väljakule viies mängus ja sai kirja ühe väravasöödu. Hooaja lõpus mängis ta taas Tapparas. 2018. aastal jõudis ta Tapparaga viiendat aastat järjest Soome meistrivõistluste finaali, kuid kaotati Oulun Kärpätele.
Hooajal 2018–19 mängis Haapala Šveitsi kõrgliiga klubis HC Lugano. 2019. aasta mais sõlmis ta kaheaastase lepingu KHL-i klubiga Jokerit. 2022. aasta märtsis liitus ta Tampere Ilvesega.
2014. aastal tuli Haapala Soome kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistriks.
Nattiliki inuiti keel
Nattiliki inuiti murrak (enda nimi Nattiliŋmiutut ᓇᑦᑎᓕᖕᒥᐅᑐᑦ ) on Kanada Nunavutis (Taloyoak ja Repulse Bay) räägitav Netsilingmiuti murde murrak.
Historitsism
pisi|[[Thomas Cole'i maal "Arhitekti unelmate maailm" (1840)]] pisi|Historitsistlik [[villa Bitterfeldis]] pisi|[[Château Frontenac Kanada linnas Québecis valmis aastal 1893]] pisi|[[Eleuterio Pagliano kujutab oma 1880. aasta uusrokokoolikul maalil 18. sajandi vaatepilti, kus geograafiat õpetatakse gloobuse abil]] pisi|Historitsistlik mööbel
Historitsism (tuletub kreekakeelsest sõnast ιστορία istoría, mis tähendab 'ajalugu') on peamiselt arhitektuuris ja maalikunstis esinenud, möödunud ajastute kunstistiilide ajaloolist taasteket kujutanud ja matkinud kunstisuund 19. sajandil ja 20. sajandi alguses.
Keiserlikku miljööd loovaid historitsistlikke uus- ehk neostiile (uusbütsants, uusromaanika, uusgootika, uusrenessanss, uusbarokk, uusrokokoo ja uusklassitsism) kasutati ja rakendati peamiselt arhitektuuris paralleelselt, nii samaaegselt kui üksteisest eraldiseisvalt. Kuigi nii-öelda ajaloolistav kunst võib lähtuda peaaegu mis tahes mineviku kunstivoolust, ei tohi sama kunstiteose piires kasutada mitme kunstivoolu detaile ja eeskujusid. Vastasel juhul on tegemist eklektitsismiga.
Historitsism tekkis romantismi mõjul aastatel 1840–1900 industriaalselt ja majanduslikult arenevas Euroopas ning seejärel tsiviliseeruvas Põhja-Ameerikas. Historitsismile eelnenud klassitsism ja romantism lähtusid samuti eelnenud ajastute stiilidest – klassitsism antiigist ja romantism keskaja eeskujudest. Uus kunstisuund seevastu ei olnud seotud kindla ajalooperioodiga. Sakraalehitistes kasutati romaani ja gooti vorme, profaanehitistes võeti eeskujuks antiiki, renessanssi ja barokki.
Ajaloolistav ehituskunst
Historitsistlikult on kujundatud rohkearvuliselt mõisaid ja villasid, mis ehitati XIX sajandil ning XX sajandi alguses aadlike või uusrikaste tarbeks nii Euroopas kui ka Uues Maailmas. Põhja-Ameerikas mängis tähtsat rolli niinimetatud Keisriosariik, mis peegeldas Briti monarhia ja Euroopa keisririikide mõjusid üle terve mandri.
Britilik historitsism
Tollases Suurbritannia ja Iirimaa Ühendkuningriigis ja Ameerika Ühendriikides levisid:
Prantsuslik historitsism
Prantsusmaal võttis ilmet Teisele keisririigile omane klassitsistlikult barokne Teise keisririigi stiil ja beaux-arts.
Slaavilik historitsism
Venemaa keisririigis kui ka Serbia ja Bulgaaria mõjusfääri aladel Balkani maades taaselustus ehitiste kujundamine Bütsantsi arhitektuuri eeskujudel – uusbütsantsi ja uusvene stiil.
Vaški rajoon
Vaški rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Venemaal Vologda oblastis. Asub Valgjärve põhjakaldal.
Rajooni keskuseks on Lipin Bori küla.
Vaški rajoon jaguneb 3 kohalikuks omavalitsuseks: Andrejevskaja külaasundus, Kisnema külaasundus ja Lipin Bori külaasundus,
Suuremad jõed on Kema, Kovža ja Indomanka. Rajoonis asub üle 100 järve.
Kaspars Dubra
pisi|Kaspars Dubra (2010) Kaspars Dubra (sündinud 20. detsembrilil 1990 Riias) on Läti jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Ukraina kõrgliiga klubis FK Oleksandrija ja Läti jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri Läti klubis Skonto FC. Läti kõrgliigas on ta mänginud veel JFK Olimpsi (2008–2009), FK Ventspilsi (2012–2014) ja FK RFSi ridades. Ta on tulnud Läti meistriks 2010. aastal Skontoga ning 2013. ja 2014. aastal Ventspilsiga.
Lisaks on ta mänginud Poola esiliiga klubis Bytom Polonia (2012), Valgevene kõrgliiga klubis Borissovi BATE (2015–2017), Kasahstani kõrgliiga klubis Pavlodari Irtõš (2017–2018) ja alates 2019. aastast Oleksandrijas. Aastatel 2015 ja 2016 tuli ta Borissovi BATE-ga Valgevene meistriks.
Dubra tegi Läti rahvuskoondises debüüdi 17. novembril 2010 sõprusmängus Hiina vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 29. märtsil 2016 sõprusmängus Gibraltari vastu.
Mul on üks unistus
pisi|Martin Luther King pidamas kõnet "Mul on üks unistus" Lincolni memoriaali trepilt "Mul on üks unistus" (inglise keeles "I Have a Dream") oli avalik kõne, mille Ameerika Ühendriikide inimõiguste aktivist Martin Luther King pidas 28. augustil 1963 Lincolni memoriaali trepilt rohkem kui 250 000 inimesest koosnevale publikule. Kõne oli osa Washingtoni protestimarsist töökohtade ja vabaduse eest ning King kutsus selles lõpetama rassismi Ameerika Ühendriikides. Tegemist on ühe tähtsama seigaga Ameerika kodanikuõiguste liikumise ajaloos.
Kõne algas viitega vabakslaskmise väljakuulutamisele (Emancipation Proclamation), mis vabastas 1863. aastal miljoneid orje. Seejärel tõdes King, et "sada aastat hiljem ei ole Neeger ikka veel vaba". Kõne lõpus lahknes Kingi esitus ettevalmistatud tekstist, pooleldi improviseeritud lõppsõnaks teemal "Mul on unistus". Võimalik, et teda ajendas selleks Mahalia Jacksoni hüüatus: "Räägi neile unistusest, Martin!" Selles kuulajaid enim erutanud ja kõige tuntumas osas kõnest rääkis King oma unistusest vabaduse ja võrdsuse kohta, mis tärkab orjuse ja vihkamise maast. See kõne valiti 1999. aastal õpetlaste seas tehtud küsitlusel Ameerika Ühendriikide tippkõneks 20. sajandil.
Taust
pisi|Rahvamass, kes oli kogunenud kõnesid kuulama Washingtoni protestimarss töökohtade ja vabaduse eest oli osaliselt mõeldud selleks, et näidata massilist toetust president Kennedy poolt juunis välja pakutud kodanikuõiguste õigusaktidele. King ja teised liidrid nõustusid hoidma oma kõned rahulikud, et vältida kodanikuallumatuse provotseerimist, millest oli saanud kodanikuõiguste liikumise tunnus. King kujundas oma kõne algselt austusavaldusena Abraham Lincolni Gettysburgi kõnele ja see pidi ajaliselt kattuma orjade vabastamise 100. aastapäevaga.
Kõne pealkiri ja kirjutamine
King oli unistustest jutlustanud alates 1960. aastast, kui ta pidas kõne NAACP-is pealkirjaga "Neeger ja Ameerika unistus" ("The Negro and the American Dream"). Selles kõnes arutles ta, milline lõhe on Ameerika unistuse ja Ameerika reaalsuse vahel, öeldes, et varjamatult valge rassi üleolekut propageerivad inimesed on unistust rüvetanud kuid ka "meie föderaalvalitsus on unistust armistanud läbi oma apaatia ja silmakirjalikkuse, õigluse eesmärgi reetmise". King pakkus, et "võib-olla on neeger Jumala instrument Ameerika hinge päästmiseks." Ka Detroitis, kus ta osales 1963. aasta juunis koos Walter Reutheri ja reverend C. L. Frankliniga mööda Woodward Avenued kulgenud protestimarsil, oli ta esinenud "unistusest" rääkiva kõnega.
Washingtoni protestimarsi kõnel, mida tuntakse kõnena "Mul on üks unistus", oli mitu erinevat, eri aegadel kirjutatud versiooni. Sellel pole ühte mustandit, vaid see on kokku sulatatud eri kavanditest ja kandis algselt nime "Normaalsus, ei iial enam" ("Normalcy, Never Again"). "Normaalsus, ei iial enam" mustand asub Morehouse College Martin Luther King, Jr. Collection of Robert W. Woodruff Library of the Atlanta University Center and Morehouse College. Mul üks unistus" on tähelepanu keskele sattunud seoses kõne esitusega. Afroameeriklasest gospelilaulja Mahalia Jackson hüüdis kõne lõpu poole Martin Luther Kingile: "Räägi neile unistusest, Martin." King lõpetas ettevalmistatud teksti järgmise ja hakkas "jutlustama", rõhutades iga punkti lausega "Mul on üks unistus.".
Kõne visandamisele aitasid kaasa Stanley Levison ja Clarence Benjamin Jones Riverdale'is New Yorgis. Jonesi sõnul "olid protestimarsiga seotud logistikaküsimused niivõrd koormavad, et kõne polnud prioriteet" ja "teisipäeva, 27. augusti õhtul [12 tundi enne protestimarssi] ei teadnud Martin endiselt, mida rääkida".
Enne kõnet Washingtoni protestimarsil oli King esinenud oma "Mul on üks unistus" fraase kasutanud kõne ajal Cobo Hallis 25 000 kuulaja ees ja pärast 125 000 osavõtjaga Detroiti vabadusmarsil 23. juunil 1963. Pärast Washingtoni marssi andis Detroiti Gordy plaadifirma välja Cobo Hallis tehtud salvestise Kingi kõnest LP-na "The Great March To Freedom."
Kõne
Kingi kõnet peetakse retoorika meistriteoseks. See viitab iseseisvusdeklaratsioonile, vabakslaskmise väljakuulutamisele ja Ameerika Ühendriikide konstitutsioonile. Kõne alguses vihjab King Abraham Lincolni Gettysburgi pöördumisele, öeldes: "Sada aastat tagasi..." Viitena orjuse kaotamisele emantsipatsiooniaktis ütles King: "See oli kui rõõmus päevavalgus, mis lõpetas nende pika vangistuse öö." Anafoor, fraasi tunderõhuline kordus lausete alguses, on retooriline võte, mis leidis kasutamist kogu kõne jooksul. Tuntuim kõnes kasutatud anafoor on "Mul on (täna) üks unistus!", aga neid oli veel: "Me ei jää rahule enne", "Helisegu vabadus" ja "Nüüd on aeg...".
Ametliku programmi järgi oli King kuueteistkümnes kaheksateistkümne esineja seas, kes tol päeval rääkima pidid.
Samal päeval esinenud Ameerika Ühendriikide esindajatekoja liikme John Lewise sõnul: "Dr. Kingil oli jõud, võimalus ja võime muuta need kaks Lincolni memoriaali astet monumentaalseks alaks, mida mäletatakse igavesti. Rääkides nii, nagu ta seda tegi, ta haris, ta inspireeris, ta informeeris mitte ainult seal viibinud inimesi, vaid inimesi kogu Ameerikas ja ka veel sündimata generatsioone."
Muhu Katariina kogudus
pisi|[[Muhu Katariina kirik ]] EELK Muhu Katariina kogudus on luterlik kogudus Muhus.
Kogudus kuulub Saarte praostkonda.
Mul on üks unistus
Kõne
Kõnes välja toodud ideed peegeldavad Kingi enda sotsiaalseid kogemusi mustanahaliste diskrimineerimise osas. Kõne toetub Ameerika müütidele, mis räägivad vabadusele rajatud rahvast ja õiglusest kõigile inimestele ja toetab neid sekulaarseid müüte, asetades need spirituaalsesse konteksti ning argumenteerib, et rassiline õiglus on kooskõlas Jumala tahtega. Seega pakub kõne retoorika Ameerikale lunastust rassistlike pattude eest. King võrdles Ameerika lubadusi "veksliga" mille viimane täitmata on jätnud. Ta ütles, et "..Ameerika on andnud neegrile halva tšeki, mis on tulnud tagasi märkusega "puudub rahaline kate"".
Muhu Katariina kogudus
Koguduse hooldajaõpetaja on Hannes Nelis. Juhatuse esimees on Mari Luup, organist on Koidula Vigla.
Mul on üks unistus
Sarnasused ja vihjed
Kingi kõne kasutab palju fraase ja ideid, mis pärinevad tema enda kõnedest ja muudest tekstidest. Ta oli juba aastaid rääkinud unistustest, tsiteerinud laulu "My Country, 'Tis of Thee" ja loomulikult viidanud palju piiblile. Idee konstitutsionaalsetest õigustest kui "täitmata lubadusest" pärineb Clarence Jonesilt.
Kõne lõpuosa sarnaneb osaliselt Archibald Carey Juniori kõnega 1952. aasta vabariiklaste konverentsil: mõlemad kõned lõppevad tsitaatidega Samuel Francis Smithi populaarse patriootliku hümni "My Country, 'Tis of Thee" esimesest salmist ja mitme mäe nimed, kust mõlemad hüüavad "helisegu vabadus", kattuvad.
Väidetavalt olevat King kõne koostamisel toetunud ka Prathia Halli kõnele, mille viimane pidas mahapõletatud kiriku varemetel USA-s Terrelli maakonnas Georgias 1962. aasta septembris ja kus ta kordab fraasi "mul on üks unistus".
Vastukaja
Kõne sai sellele järgnenud päevadel kiituste osaliseks ja paljud kaasaegsed vaatlejad pidasid seda marsi tippsündmuseks. James Reston ütles New York Timesi kirjutises: "Dr. King puudutas kõiki päevakajalisi teemasid, ainult tegi seda paremini kui keegi teine. Ta pakatas Lincolni ja Gandhi sümbolismist ja Piibli harmooniatest. Ta oli nii sõjakas kui ka kurb ja saatis rahva koju tundega, et pikk teekond oli seda väärt olnud." Reston märkis ka, et sündmus "oli televisiooni ja pressi poolt paremini kaetud kui ükski teine sündmus pärast president Kennedy inauguratsiooni" ja arvas: "Läheb veel kaua aega, enne kui [Washington] unustab meloodiad ja melanhoolse hääle, millega reverend Dr. Martin Luther King Jr. oma unistusi rahvasummale hüüdis."
Ka Föderaalne Juurdlusbüroo (FBI) pani seda kõnet tähele. See tõukas FBI-d COINTELPRO programmi SCLC vastu laiendama ning eriti just Kingi kui USA suurt vaenlast sihikule võtma. COINTELPRO-d juhtiv agent William C. Sullivan kirjutas kaks päeva pärast kõnet koostatud memos Kingi kasvavast mõjust:
Pärand
pisi|Mälestustahvel Lincolni memoriaalil, kohas kust Martin Luther King pidas oma kuulsa kõne Marss Washingtoni survestas Kennedy valitsust edendama Kongressis seadusloomet kodanikuõiguste osas. Arthur M. Schlesingeri päevikud, mis ilmusid pärast tema surma 2007. aastal, väidavad, et president Kennedy kartis, et kui marsile ei õnnestu meelitada piisavalt palju demonstrante, siis võib see kahjustada tema pingutusi kodanikuõiguste osas.
Kõne ja protestimarsi tulemusel valis ajakiri Time Kingi 1963. aasta inimeseks ja 1964. aastal sai temast noorim inimene, kes on pälvinud Nobeli rahuauhinna. Kirjalikult ei ilmunud kõne enne 1983. aasta augustit, mil Washington Post selle transkriptsiooni avaldas.
USA Kongressi raamatukogu lisas kõne austusavaldusena 2002. aastal United States National Recording Registrysse.
National Park Service paigaldas 2003. aasta 22. augustil Lincolni memoriaali trepile – kohta, kus King kõne pidas – marmorist mälestustahvli.
Kõne originaaltekst
Samal ajal, kui King lehvitas rahvale hüvastijätuks, ulatas ta kirjutusmasinal trükitud originaalteksti George Ravelingile. Raveling on endine pesapallitreener, kes tol ajal koos Kingiga poodiumil viibis. Tekst on endiselt tema omanduses.
Kaya Scodelario
pisi|Kaya Scodelario Kaya Rose Scodelario-Davis (sünninimi Kaya Rose Humphrey; sündinud 13. märtsil 1992) on Briti näitleja ja modell. Laiemalt tuntuks sai ta telekanali E4 sarjas "Skins", kus mängis Effy Stonemit.
"Skins"
14-aastaselt ja ilma varasema näitlemiskogemuseta sai ta 2007. aastal Effy Stonemi rolli sarjas "Skins". Esimestel hooaegadel oli tal vähe ekraaniaega ja teksti, kuid aastatel 2009–2010 sai ta üheks peategelaseks. Tema tegelaskuju esineb ainsana kõigil neljal hooajal. Scodelario on olnud nomineeritud rolli eest kaks korda TV Quick Awardsi parima naisnäitleja auhinnale (aastatel 2009 ja 2010).
Aseri paemurd
Aseri paemurd on paemurd Põhja-Eesti paekaldal, halduslikult Lääne-Viru maakonnas Viru-Nigula vallas. Paemurd on arvele võetud ürglooduse objektina. Nii paemurdu kui Aseri paekalda paljandit kaitstakse Aseri maastikukaitseala koosseisus. Aseri paemurrus asuvad Aseri kihistu ja Aseri lademe stratotüübid.
Helmut Rüdmik
Helmut Rüdmik (8. aprill 1923 Tallinn – 19. august 1998 Toronto) oli eesti vaimulik.
Ta õppis aastail 1983–1985 (lõpetas) Torontos Usuteaduste Instituudis.
Isiklikku
Tema onupoeg René Tasmuth (ema vennapoeg) oli EELK vaimulik.
Maskott
Maskott on õnnetoojaks peetav ese (nt ripats, nukk või ehiskujuke auto armatuurlaual vms), aga ka loom või isik.
Klassikalise sõnalavastuse valguskujundus
Klassikalise sõnalavastuse valguskujundus
Žanri tutvustus, ajalugu
Teater kunstivormina on pea 3000 aastat vana. Teatri valguskujundus, sellises mõistes nagu meie seda tänapäeval Põhja-Ameerikas ja Euroopas praktiseerime on vaevu sajandivanune. Renessanssi ajastu oli suuresti murdepunkt Euroopa valguskujunduse sünnile, sest just siis asuti teatrit tegema siseruumidesse. Sellest tingituna oli äärmiselt hädavajalik luua võimalused tehisvalguseks, et publikul oleks võimalik etendajaid näha. Teatri ajaloo jooksul on välja mõeldud palju viise, kuidas siseruumidesse paremat valgust tekitada. Esimese suurema leiutisena tuli gaasi valgus, mis tekitas väga vastakaid tundeid. Ühest küljest oli teatris nüüd rohkem valgust ning seda oli võimalik paremini kontrollida, kuid teisalt täitis gaasi põlemine ruumid kuumuse ja ebameeldiva lõhnaga. Samuti ei olnud see ka tuleohutuse mõttes just kuigi turvaline, kuid siiski turvalisem kui varasemad küünlad ja tõrvikud.
Erinevusi ja sarnasusi teiste žanritega
Iga teatrižanri draama, tants, ooper, muusika, ballett või muu puhul on välja kujunenud oma valguskujunduse viis. Teatris tihti käiv inimene on tihti ka nende stiilidega põgusalt tuttav. Valgus toetab igat žanri täiesti erinevalt. Draama puhul kasutatakse valgust tavaliselt reaalsusele väga lähedal oleva keskkonna loomiseks. Kaasaegses tantsus kasutatakse valgust tekstuuri, emotsiooni ja rütmi edasiandmiseks, mis omakorda võib kas kaasa või vastu mängida etendajale ja lõpptulemusele. Selleks on vaja valgusstiili, mis toob esile keha, kuju ja vormi, mil aga draamateos nõuab hoopis näitleja näo välja valgustamist. „Kui näitlejat pole näha, ei saa ta olla ka kuuldav,“ ütleb Morgan. Väga kummaline oleks valgustada rokk-kontserti viisil, mis sobiks pigem Shakespeare’i tragöödia valgustamiseks või vastupidi. Muusikal vajab hoopis teistsugust lähenemist valgustamisele kui draama. Näiteks tavalise dialoogi ajal ühes stseenis võib muusikali puhul olla lava valgustatud küllaltki realistlikult nagu ka draamateoses, kuid niipea kui tegelane hakkab laulma, on tavaks teda jälgima panna jälgimiskahur. Kohe on realistlikkus kadunud. Samamoodi võib koomiline stseen muusikalis olla valgustatud sarnaste valgustite asetuste ja suundadega, kui koomiline stseen draamateoses, kuid muusikal žanrina lubab tugevamat liialdust ja rikkalikemaid värve. Sellised tavad on erilised igale žanrile eraldi, kuid osad on eri vormide vahel jagatud. Kõikidele dialoogi sisaldavatele vormidele on omane, et komöödia on valgustatud pigem eredalt ja helgelt ning tragöödia hämaramalt ja mõtisklevalt.
Iseloomulikud suunad
Väga olulisteks mõjutusvahenditeks või tööriistadeks teatri valguskujunduse loomisel on suunad. Ka looduses mõjutab päikese asukoht Maa suhtes meeletult seda, kuidas me asju näeme. Madal koidukuma või loojuva päikese viimased kiired valgustavad puid ja maju täiesti erineval moel võrreldes keskpäevase ereda päikesega. Valgus päikesetõusul kaldub pigem olema jahedama tonaalsusega ja krõbe, kuid loojangul soe ja pehme. Keskpäevane lagipähe valgus teeb aga kõik väga lamedaks, kuna asjade varjud langevad nende endi alla. Õhtupooliku langev päike võib aga kõik muuta hoopis suuremaks ja kolmemõõtmelisemaks. Võib täheldada, et kui valgus langeb telliskiviseinale otse peale, siis paistab sein lamedana, kuid kui valgus keerata seina suhtes lauge nurga alla, siis tulevad ka väiksemad kühmud ja ebatasasused välja ning sein muutub ruumilisemaks. Seetõttu on äärmiselt oluline ka valguskujundajal mõista valguse langemise suundi ning õppida neid ära kasutama loo jutustamiseks. Üks olulisematest valgussuundadest teatris, eelkõige sõnalavastuste puhul, on eestvalgus. Selle suuna peamisteks ülesanneteks on laval oleva ühtlane välja valgustamine ning kohati ka selle värvimine. Eestvalgust kasutatakse tihtipeale umbes 30–50º nurgaga lava/laval olija suhtes. Seda just selleks, et näitleja nägu oleks võimalikult hästi välja valgustatud, kuid samas ei muutuks liiga lamedaks. Lamedaks muutumist saab ära hoida ka intensiivsusega mängides, mis eestvalguse puhul on pigem madal, võrreldes teiste valgussuundadega. Eelmainitud nurga all valgust suunates, aitab lavapilti muuta ruumilisemaks ka laval oleva näitleja või eseme vari, mis langeb lavapõrandale. Teiseks oluliseks suunaks on tagantvalgus ehk kontravalgus. Kontravalguse tegemiseks on tavaliselt soovitatav kasutada võimsamaid seadmeid, kui eestvalguseks. Laialdasemalt kasutatakse just Fresneli tüüpi seadmeid. Eelkõige kasutatakse kontravalgust lava ruumilise sügavuse välja toomiseks. Samuti on võimalik selle suunaga tekitada näitlejale aura ning joonistada välja siluett. Kontravalgus peseb eestvalgusest tulenevaid varje lavapõrandal. Kontravalgusega on võimalik kõige hõlpsamalt muuta lavapildi iseloomu, eriti kasutades selleks erinevaid värve. Veel üks teatris laialdaselt kasutatav valguse suund on ülaltvalgus. Ülaltvalguse puhul joonistub välja vaid objekti kuju ja suurus ning objekt tõuseb muust esile, kuid igasugune reljeefsus jääb nägemata. Sellelt suunalt kasutatakse palju profiilprožektoreid. Valgussuundi on lisaks eelmainitutele veel mõni, kuid sõnalavastuste puhul on oluline veel ka taustavalgus ehk horisondivalgus. Horisondi väljavalgustamisega ja värvimisega mõjutatakse laval toimuva meeleolu ning tuuakse välja lava sügavust. Sellel suunal kasutatakse valdavalt samuti PC või Fresneli tüüpi seadmeid ning vahel ka floode. Veel leiab teatris kasutust ka külgvalgus, mida kasutatakse eelkõige keha või objekti reljeefsuse välja toomiseks. Kõige rohkem kasutatakse läbivat suunda just eriti balletis ja muudes tantsulistes etenduskunstides, kus suurem rõhk on kehal.
Iseloomulik koloriit
Värvide kasutamine teatrilaval on täielikult iga kunstniku enda otsustada. Kuid on mõningad tegurid, mida võiks silmas pidada otsuste tegemisel. Oluline on silmas pidada värvide valimisel lavakujundust ja kostüüme. Kui seda mitte arvesse võtta, siis võib juhtuda, et lavastuskunstniku töö on osaliselt asjatu – tema loodu ei näe välja selline nagu plaanitud oli. Lisaks tuleks mõelda ka sellele, millisena võiksid näitlejad laval välja näha. Kas nad võiksid olla kahvatu valged, haiglase väljanägemisega või pigem rõõsad ja terved inimesed. Hea eestvalguse saavutamiseks kasutatakse tihti soojade ja külmade toonide omavahelist kontrasti. Ning loomulikult tuleb värvivalikul juhinduda sellest, millist meeleolu ja atmosfääri on soov tekitada vastavalt loo sisu tõlgendusele. Helgema materjali puhul tuleks kasutada pigem soojema tonaalsusega kollaseid ja oranže värvusi, kuid veidi süngema loo puhul külmemaid siniseid värvuseid.
Ars
Ars (täisnimega: Eesti NSV Kunstifondi Tallinna Kombinaat Ars ) oli 1944. aasta detsembris rajatud Eesti NSV Kunstifondi allasutus.
Asutamise ajal kandis ühendus nime Tarbekunsti Keskus, aastast 1957 kandis nime Kunstitoodete Kombinaat ja aastast 1975 Eesti NSV Kunstifondi Tallinna Kombinaat Ars.
Esimesel aastal töötas kombinaadis 400 inimest, neist 20 kunstnikku, tootmisse läksi 180 kavandit. 1974. aastaks oli kombinaadil keraamika-, nahkehistöö-, metallehistöö-, tekstiili-, dekoratiivkudumis-, kujundustöö- ja monumentaalkunstiateljee. Töötajate üldarv oli 735, nendest 95 kunstnikku. Tootmisse läks 1400 kavandit nii kombinaadis töötavate kui ka vabakunstnike loomingut.
Keraamikaateljee rajati 1948. aastal. Seal valmisid pisiplastika, aiavaasid, vaasid, kohviserviisid, kannud, kruusid jms. 1945. aastal rajatud nahkehistöö ateljees viljeldi eesti nahkehistööle omaseid klassikalisi tehnikaid nahavooli, nahalõiget ja -põletust. Sortimenti kuulusid karbid, karbikesed, rahataskud ja raamatuköited. Metallehistöö ateljees valmistati kuld- ja hõbeehteid, vasest kohvikanne, suveniire ning dekoratiivvorme. Tekstiili- ja dekoratiivkudumise ateljeed loodi koos 1945. aastal. Varsti moodustas kumbki eriharu oma ateljee. Tekstiiliateljees valmistati pearätte ja silmkoeesemeid, dekoratiivkudumise ateljees dekoratiivkangaid.
Kujundustöö ateljeele, tollasele Tarbekunsti Keskuse Dekoratiivkunsti Ateljeele, pani 1948. aastal aluse kunstnik Jaan Siirak.
Aastal 1987 hakkasid Arsi kuuluvad ateljeed ettevõttest eralduma ja iseseisvuma. Esimesed kaks olid Ars-Juveel ja Ars Monumentaal.
Nüüd kuulub hoone Eesti Kunstnike Liidule ning tegutseb ARS Kunstilinnaku nime all.
Tulbi tänav (täpsustus)
Tubli tänav on mitmes Eesti asulas:
Évrose piirkonnaüksus
Évrose piirkonnaüksus (kreeka keeles Περιφερειακή ενότητα Έβρου) on Kreeka piirkonnaüksus Ida-Makedoonia ja Traakia piirkonna idaosas, Kreeka põhjapoolseim piirkonnaüksus. See piirneb idas Türgiga ning põhjas ja loodes Bulgaariaga.
Évrose piirkonnaüksuse territoorium langeb kokku varasema Évrose maakonna territooriumiga. Koos Xánthi ja Rodope maakonnaga moodustab see Traakia geograafilise piirkonna.
Piirkonnaüksuse halduskeskus on Alexandroúpoli.
Haldusjaotus
pisi|vasakul|Évrose vallad Évrose piirkonnaüksus jaguneb 5 vallaks. Need on:
Eurofoobia
Eurofoobia mõiste võib viidata kolmele erinevale ideele:
Plácido Domingo
pisi Plácido Domingo (sünninimi José Plácido Domingo Embil; sündinud 21. jaanuaril 1941) on hispaania laulja (tenor) ja dirigent.
Ta moodustas koos José Carrerase ja Luciano Pavarottiga kuulsa trio Kolm tenorit.
Navarre'i hertsog
pisi|Hertsoginna Joséphine'i vapp Navarre'i hertsog (Duc de Navarre) oli Prantsusmaa aadlitiitel, mille Napoleon I andis 9. aprillil 1810 oma lahutatud naisele Joséphinele.
Tiitel on nimetatud Normandias asuva Navarre'i mõisa, mitte Navarra kuningriigi järgi.
Navarre'i hertsogid on olnud:
Pärnu Vanaaja Uurimise Selts
Pärnu Vanaaja Uurimise Selts (nimetatud ka Pärnu Vana-aja Uurimise Selts, Pärnu Muinasuurimise Selts, sks Pernauer Alterthumforschende Gesellschaft) oli 1896. aastal Pärnus loodud selts. Seltsi juurde loodi ka oma kohamuuseum. Selts pani aluse tänapäeva Pärnu Muuseumile.
Slănic
Slănic on linn Rumeenias Prahova maakonnas. Linn asub ajaloolises Munteenia piirkonnas, maakonnakeskusest Ploieștist ligikaudu 32 km põhjas.
Linnas asub suur soolakaevandus. Slănic on kuurortlinn.
Asulat on esmamainitud 1523. aastal. Soolakaevandamine Slănicis algas 1685. aastal. Kuurordi staatuse sai Slănic 1886. aastal ja linnaõigused 1892. aastal.
Kreeka ajalugu
''See artikkel on ülevaade Kreeka alade ja Kreeka riigi ajaloost. pisi|Kreeka alad 21. sajandil
Viimasel ajal vaidlustamata teadusliku arvamuse järgi rändasid Hellase kultuuri varajasel ajajärgu viimase faasi (Kreeka vanema pronksiaja, umbes 2200–2000 eKr) alguses ja selle ajal Balkani poolsaare lääneosast tänapäeva Kreeka alale indoeurooplased (vaata ka paleobalkani keeled) ja segunesid sealsete kreekaeelsete elanikega, võib-olla vanaeurooplastega. Samal ajal oli Kreetal maailmaajalooliselt olulise Minose kultuuri (umbes 3300–1100 eKr) esimene õitseng (algpaleeline periood), millest pärinevad muu hulgas muljetavaldavad Knossose palee ehitised ja Phaistos.
Mandril arenes 1600. aasta paiku eKr Mükeene kultuur, Euroopa mandri esimene kõrgkultuur ja vanim kultuur, millest pärinevad kreekakeelsed kirjalikud mälestised (vaata ka lineaarkiri B). Tähtsate Mükeene kultuuri paleekeskuste seas, mis tekkisid alates umbes 1400. aastast eKr ja millest tsentraalselt hallati suuremaid piirkondi (vt Hellase kultuuri hiline ajajärk), olid Mükeene, Teeba, Tiryns ja Nestori palee Pylose lähedal. Umbes 1450 eKr vallutasid mandrikreeklased Kreeta ja võtsid võimu ka Küklaadidel, Dodekaneesidel ja teistel Egeuse mere saartel ning seni Minose kultuuriga asulates Väike-Aasia rannikul, sealhulgas Mileetoses. Mükeenlased olid tihedas kokkupuutes Vahemere idaranniku riikidega ning ka mõnede piirkondadega lääne pool, sealhulgas Lõuna-Itaalia, Sardiinia ja Aadria mere põhjarannik. 12. sajandi alguses eKr lõhuti paljud Mükeene kultuuri keskused. Mõnes maakonnas, näiteks Messeenias, jäeti maha ka peaaegu kõik ülejäänud asulad, mis annab tunnistust rahvastiku järsust kahanemisest või ulatulikust rändest. Nende sündmuste põhjused on tänini vaidluse all, end tõenäoliselt on need seotud paljude samaaegsete purustustega ja pööretega paljudes kohtades Vahemere rannikul, mille juures oli nähtavasti sageli mängus mererahvaste käsi. Hoolimata paljudest purustustest peamiselt mandril säilis Egeuse mere piirkonnas veel umbes 150–200 aastat Mükeene kultuur.
Doorlased rändasid Loode-Kreekast Peloponnesosele, hiljem ka Kreetale ja Rhodosele. Millal täpselt doorlaste sissetung aset leidis, see on vaidluse all, aga väga tõenäoliseks peetakse seda, et doorlased tungisid massiliselt lõuna poole 12.–10. sajandil eKr. Mandri elanikud, hellenid, korraldasid alates 8. sajandist eKr suuri ekspeditsioone ning uurisid Vahemerd kuni Atlandi ookeanile ja Musta merd kuni Kaukaasiani. Kogu Vahemere rannikule, Väike-Aasiasse ja Põhja-Aafrika rannikule rajati nende ekspeditsioonide järel uute turgude avamiseks arvukaid kreeka kolooniaid. Klassikalisel ajajärgul (5. sajand eKr) koosnes Kreeka peamiselt polistest, perifeerias oli ka teistsuguse riigikorraga riike, nagu Makedoonia kuningriik, Epeiros ja Bosporose kuningriik. Tähtsaim polis oli Ateena, järgnesid Sparta ja Teeba. Iseseisvussoov ja vabadusearmastus aitasid kreeklastel Kreeka-Pärsia sõdades pärslasi võita. 4. sajandi teisel poolel eKr vallutasid kreeklased Aleksander Suure juhtimisel Pärsia riigi ning suurema osa tol ajal tuntud maailmast. Järgnevad diadohhide sõjad Aleksander Suure impeeriumi lagunemisel tekkinud riikide vahel viisid lõpuks selleni, et Rooma riik ründas Philippos V ajal Makedooniat.
Aastal 146 eKr läks Kreeka Rooma riigi koosseisu. Sellega oli iseseisva Kreeka poliitiline ajalugu peaaegu kaheks aastatuhandeks läbi. Ent kreeka kultuur elas edasi ka Rooma riigis ning avaldas alates 2. sajandist eKr ka Rooma tsivilisatsioonile üha suuremat mõju. Aastal 330 eKr viis keiser Constantinus oma pearesidentsi üle Konstantinoopolisse, pannes sellega aluse Ida-Rooma riigile, mis hiljem sai tuntuks Bütsantsi nime all. Bütsants muundas Kreeka ja Rooma kultuuripärandi uueks kristlikuks tsivilisatsiooniks. Bütsantsi vallutas 1453. aastal Osmanite riik. Kreeklased jäid peaaegu 400 aastaks Osmanite riigi võimu alla. Nad säilitasid oma keele, religiooni ja identiteedi, aga nad ei pidanud end enam helleniteks (nii nimetati paganaid), vaid roomlasteks (bütsantslasteks).
25. märtsil 1821 alustasid kreeklased Türgi-vastast ülestõusu ja võitlesid Kreeka iseseisvussõjas 1828. aastaks kätte iseseisvuse. Sel ajal toimus kreeklaste enesetajus sakslaste, inglaste, prantslaste ja venelaste algatatud muutus: nad hakkasid end üha enam pidama mitte bütsantslaste, vaid antiikaja hellenite järglasteks. Et uus riik hõlmas ainult osa kreeklaste asualadest, käis võitlus järk-järgult edasi. Aastal 1864 läksid Kreeka võimu alla Joonia saared, 1881 Tessaalia ja osa Epeirose. Kreeta, Egeuse mere idaosa ja Makedoonia lisandusid 1913 ja Lääne-Traakia 1919. Pärast teist maailmasõda 1947 anti Kreekale üle ka Dodekaneesid.
Teise maailmasõja ajal 1940 ründas Itaalia Kreekat (Itaalia-Kreeka sõda). Kreela väed suutsid sissetungijad peatada. Lõpuks tuli Saksamaa aprillis 1941 Itaaliale appi (Balkani sõjakäik), Itaalia ja Saksamaa okupeerisid Kreeka. Partisanid osutasid okupantidele vastupanu. Vabanemisele järgnes neljaaastane Kreeka kodusõda, millesse avalikult sekkusid Briti väed, et tagada Lääne mõju Kreeka kommunistide vastu. Kodusõda tõi kaasa uued ohvrid ja suured purustused.
Aastal 1967 toimus sõjaväeline riigipööre; kolonelide diktatuur kestis 1974. aastani. Pärast 1974. aasta Kreeka referendumit kaotati 1975. aastal monarhia ja kehtestati parlamentaarne demokraatia. Kreeta astus 1952 NATOsse ja 1981 Euroopa Majandusühendusse.
Looduslikud tingimused
Balkani poolsaare lõunaosa on tugevasti liigendatud järskude mägedega. See soodustas paljude iseseisvate väikeriikide teket. Liiklussoonteks olid enamasti ida poole voolavad jõed.
Egeuse meri oma saaresildadega Väike-Aasiasse ja Kreetale soodustas majandus- ja kultuurisidemeid idapoolsete maadega. Lääne suunas on Kreeka vähem avatud (erandiks on Kórinthose laht). Majanduse arengut takistasid sidusa põllumajandusmaa väike ulatus, maa karstumine metsade maharaiumise ja metsatulekahjude tõttu, põuad ja maavärinad.
Esiaeg
pisi|[[Mükeene Lõvivärav]] Varaseimad tõendid inimasustusest Balkani poolsaarel on leitud Petralona koopast Põhja-Kreekast ning on dateeritud aega umbes 270 000 aastat eKr. Kiviaja kõik kolm perioodi (Paleoliitikum, Mesoliitikum, Neoliitikum) on Kreekas esindatud. Franchthi koobas on parimaid kiviaegse asustuse näiteid, kuna see oli kasutusel läbi kõigi eespool mainitud perioodide. Neoliitikumi asulakohad Kreekas, mis pärinevad 7. aastatuhandest eKr on Euroopa vanimad ja edestavad järgmisi mitme sajandiga. Selle põhjuseks on asjaolu, et Kreeka jäi sellele teele, mida mööda põlluharimine levis Lähis-Idast Euroopasse. Kreekast on leitud 6. aastatuhandest eKr pärinev sümbolitega märgistatud Dispilió tahvel.
Vana-Kreeka
vasakul|pisi|[[Kreetalt Phaistose paleest leitud Phaistose ketas]]. pisi|Kreeka alad ja kolooniad [[Arhailine ajajärk|arhailisel ajajärgul (750–550 eKr)]]
Kreeka oli koduks esimestele arenenud tsivilisatsioonidele Euroopas ja seda peetakse Lääne kultuuri sünnipaigaks. Vana-Kreeka kultuur sai alguse kolmest Egeuse tsivilisatsioonist: Küklaadide tsivilisatsioon Egeuse mere saartel (alates 3200 aastast eKr), Minose tsivilisatsioon Kreetal (2700–1500 aastat eKr) ja Mükeene tsivilisatsioon maismaal (1900–1100 aastat eKr). Kõik need kultuurid kasutasid kirja. Minose kultuuri esindajad kasutasid seni dešifreerimata lineaarkirja A, mükeenelased aga lineaarkirja B, mis dešifreeriti 1950. aastatel. Minose kultuuri esindajad sulandusid ajapikku mükeenelaste hulka, kuid 1200. aasta paiku eKr, keset vägivaldseid sündmusi pronksiaja kollapsiks nimetatud ajajärgul, varises Mükeene kultuur kokku. Pronksiaja kollapsi murrangulistele sündmustele järgnes tume ajajärk, millest pole säilinud kirjalikke allikaid.