cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Moraali genealoogiast
Teine traktaat. "Süü", "halb südametunnistus" ja muu seesugune
Nii on ka karistus kui protseduur vanem ja varasem kui selle kasutamine karistusena. Karistuse päritolu ulatub tagasi aega, mil karistust selle praeguses vormis veel ei tuntudki. Sel puudub üks ja ainus otstarve, selle asemel on terve rida erinevaid tähendusi, mis lõpuks koonduvad ühte ning neid on raske teineteisest lahutada ja analüüsida, tervik on täiesti määratlematu. (lk 89) Protsessi, millega üks tähendus asendatakse teisega, juhib võimutahe, mis on kogu inimtegevust läbiv domineerimisinstinkt. Nietzsche loetleb üksteist erinevat karistuse otstarvet (või tähendust) ning pakub, et neid on veel palju rohkem. Karistusel puudub aga süütunde ja südametunnistuspiina esile kutsumise funktsioon. Vangide psühholoogia uurimine on näidanud, et karistus muudab tuimaks ja külmaks, kontsentreerib ja teravdab võõrandumistunnet. Pigem on karistus ajalooliselt süütunnet just pärssinud, sest karistatav näeb, et laiduväärseid (karistavaid) vägivallategusid tehakse vähimagi südametunnistuspiinata, kui need on võimu poolt sanktsioneeritud ja õigluse teenistuses. Karistuse tegelik mõju väljendub inimese üldises arukuse suurenemises, mälu pikenemises ja ettevaatlikkuses. Karistus on inimese muutnud taltsamaks ja kartlikumaks, kuid mitte paremaks, pigem vastupidi.
Samal ajal leiab Nietzsche, et kristlusele omane enesepiitsutamine ei ole tingimata põhjustatud jumala mõistest kui sellisest, sest Kreeka jumalad ei pannud inimest iseenda vastu vägivallatsema ning võtsid enda peale pigem süü kui karistuse. See jättis inimestele võimaluse ennast õigustada ka siis, kui nad olid midagi halba teinud, ning täieliku võimatuse ja lunastamatuse tunnet ei tekkinud.
Kolmas traktaat. Mida tähendavad askeesi-ideaalid?
Kolmas traktaat algab tõdemusega, et askees kui ideaal võib eri inimestele tähendada eri asju. Nt filosoofidele ja õpetlastele loob askees head eeldused segamatuks mõttetööks, preestritele on ta võimu tööriistaks, pühakutele aga rahu eimiskis – "neile omane hullusevorm", nagu Nietzsche irooniliselt märgib. Olulisem on aga aru saada, et askees kui selline on ideaalina nii mõjukas olnud sellepärast, et inimtahe ei kannata tühjust (horror vacui), ta vajab eesmärki: "ja pigemini tahab ta eimiskit, kui et ei taha üldse." (lk 114)
Kunstnikele omast askeesilembust analüüsib Nietzsche Wagneri näitel ning toob välja, et kasinus ja meelelisus ei ole tegelikult vastandid või vähemalt ei ole see vastuolu kuigi traagiline ning suured loojad pigem pühitsevad ja ülistavad seda paradoksi kui üritavad oma kehalisust eitada või varjata. Kunstnik jõuab loomingulisse tippu alles siis, kui ta suudab oma loomingule ülalt alla vaadata ja enda üle naerda. Nietzsche peab Wagneri vagatsemist tüüpiliseks ja piinlikuks, kuid toob selle põhjuseks asjaolu, et helilooja ei suutnud hoida oma loomingut lahus oma isiksuslikest ideaalidest. Autorlus on teose vajalik, kuid ebaoluline eeltingimus ning kui soovitakse teosest rõõmu tunda, tuleb selle päritolu unustada. Ka autori enda jaoks on tähtis ennast mitte segi ajada oma kujutatuga: "... kui ta tõesti see oleks, siis ta lihtsalt ei saaks seda kujutada, välja mõelda, ega väljendada. /.../ Täiuslik ja täielik kunstnik on igavesest ajast igavesti ära lõigatud sellest, mis on "reaalne", tegelik /.../." (lk 119) Samal ajal on mõistetav, et kunstnik väsib elamisest pidevas "ebareaalsuses" ning võib hakata tahtma olla iga hinna eest mingiski mõttes tegelik.
Nietzsche ei pea kunstnike askeesi-ihalust üldisemalt tõsiseltvõetavaks, vaid loeb neid filosoofia või religiooni kammerteenriteks, kes toetuvad juba kehtestatud autoriteedile. Näiteks sai Wagner oma püüdlustele kinnitust ja julgustust Schopenhaueri filosoofiast. Tõenäoliselt mõjutas Wagnerit Schopenhaueri seisukoht, et muusikas väljendub puhas tahe, mistõttu on nii muusikal kui ka muusikul metafüüsika seisukohalt eriline positsioon ja väärtus. Schopenhaueri peateos "Maailm kui tahe ja ettekujutus" kujutab endast pikemat kommentaari Immanuel Kanti tunnetusteooriale ja esteetikale. Nietzsche leiab, et nii Kant, Schopenhauer kui ka enam-vähem kõik teised filosoofid on ilu lahtimõtestamisel põhimõtteliselt eksinud, sest nad kõik on esteetika probleemile lähenenud vaataja, mitte looja perspektiivist. Nietzsche on äärmiselt kriitiline Kanti seisukoha suhtes, et ilutunnetus on ebaisikuline ja üldkehtiv, ning vastandab tema iludefinitsioonile ("Kaunis on see, mis ilma huvita meeldib") Stendhali ütluse, et ilu on "une promesse de bonheur" (pr k õnnetõotus), st ilu just äratab tahet ja huvi. Nietzsche peab naiivseks ka Schopenhaueri väidet, et ilu kogemine on "valuta olek", mis vabastab inimese seksuaalsest ihast. Ta leiab, et sellisel juhul pole Schopenhaueri huvi ilu vastu sugugi kantilikult huvitu ega isetu, vaid lähtub just kõige tugevamast isiklikust huvist, nimelt lootusest vabaneda seksuaalsusega seotud piinadest. Soovi kannatusest vabaneda loeb Nietzsche ka üldisemalt filosoofide askeesi-ideaalide tegelikuks põhjuseks.
August Tamman
August Tamman (17. detsember 1893 Halliste küla − 27. juuli 1934 Tallinn) oli eesti ajakirjanik ja kirjanik.
Sündis Viljandimaal Suure-Kõpu vallas Halliste külas Rossa-Anni talus kingsepa pojana. Kasvas üles Pärnumaal Kilingi-Nõmme lähedal Saareoja talus, õppis Lavi vallakoolis ja Pärnu eesti progümnaasiumis (lõputunnistuse sai 1924. aastal eksternina Tartus), 1921−1924 vabakuulajana ja 1924−1930 immatrikuleerituna Tartu ülikoolis õigusteadust, stuudiumit lõpetamata.
Juba varakult hakkas kirjutama ajalehtedele ja oli vaadetelt isegi sotsialist, kuuludes ka õpilaste salajasse organisatsiooni "Laine". Töötas 1912. aastast Pärnus Meie Kodumaa, Tartus Meie Aastasada ja Tartu Päevalehe toimetuses, 1915. aastast Tallinnas Päevalehe ja Tallinna Teataja ning 1918−1933 Vaba Maa toimetuses, 1919. aastast oli ka ajalehe Helsingin Sanomat alaline kirjasaatja. 1926−1929 oli III Riigikogu liige tööerakonnast ja alates 11. detsembrist 1928 Riigikogu juhatuse sekretär, 1931 ETA esindaja Helsingis, 1933 Tallinnas ajakirjandusbüroo juhataja, hiljem Raadio Ringhäälingu asjaajaja. Eesti Kirjanikkude Liidu liige alates 1932 ja selle juhatuse liige alates 1934. aastast.
Lõpetas oma elu enesetapuga vekslivõlgadesse sattumise tõttu Tallinnas Raadio Ringhäälingu ruumides Estonia teatrimajas. Ta on maetud Rahumäe Kaarli koguduse kalmistule.
Ajakirjanikuna ja poliitikategelasena avaldas Tamman ülevaateteoseid, kirjutas ja toimetas ühistegevusalaseid väljaandeid jms. Tema ajalooalastest töödest on tähtsamad "Eesti iseseisvuse teel", "Jüri Vilms" ja "Eesti üldised laulupidud XIX aastasajal" (kõik raamatud anti välja 1923. aastal Tallinnas) ja postuumne lühibiograaf "Johann Woldemar Jannsen" (Tallinn, 1938).
Koos Peet Vallakuga proovisid hakata välja andma raamatusarja "Lääne Euroopa kirjandus". Esimese (ja ka viimase) raamatuna oli neil tõlgitud Arthur Schnitzleri novellid "Kui surnu vaikib. Kiusatus" (Pärnu, 1910).
Tema ilukirjandulikus loomingus on esikohal näitekirjandus.
Jaak Veisserik
Jaak Veisserik (sündinud 17. aprillil 1939 Tallinnas) on eesti sõudja.
Töötanud 24 aastat Pandivere agrofirmas peaspetsialistina ja kommertsdirektorina. Aastast 1994 olnud Koitjärve külas talunik.
Isiklikku
Vend Jüri (22. XI 1936 - 26. IV 2012) tuli 3 korral Eesti meistriks: 1958–59 roolijata neljapaadil ja 1960 roolijaga neljapaadil.
André Messager
André Charles Prosper Messager (30. detsember 1853 Montluçon – 24. veebruar 1929 Pariis) oli prantsuse helilooja, organist, pianist ja dirigent.
Ta komponeeris 29 operetti ja koomilist ooperit, muusika kaheksale balletile, orkestri-, instrumentaal-, kammer- ja koorimuusikat ning üle 20 šansooni ja armastuslaulu. pisi|André Messager
Õpingud
Ta oli pärit varaka maksukoguja Paul-Philippe-Émile Messager' ja tema abikaasa Sophie-Cornélie L'hôte de Selancy perest. Vanemate soovil õppis André lapsena klaverit, kuid poja unistusele kunagi heliloojaks saada oli isa vastu. Seitsmeaastaselt pandi ta õppima Sainte-Marie des Batignolles'i katoliiklikku kooli, kus jätkas ka klaveriõpinguid. Kuid Prantsuse revolutsiooni aegne pangakrahh laostas vanemad. André töötas kirikus organistina ja sai sealt toetuse vaimuliku muusika edasiõppimiseks Louis Niedermeyeri juhitud muusikakoolis (École de Musique) Pariisis. Kuid Pariisi kommuuniga kaasnenud rahutuste vältimiseks evakueeriti kool ajutiselt Šveitsi.
Tagasi Pariisis, jätkas ta klaveriõpinguid Adam Lausset' ja oreliõpinguid Clément Loret' juhendamisel. Lisandusid kompositsioonitunnid Eugène Gigout', Gabriel Fauré ja Camille Saint-Saënsi juures. Tulemuseks oli, et juba pärast nende õpingute lõpetamist peeti teda üheks Pariisi parimaks orkestreerijaks.
1876. aastal võitis ta Société des Auteursi kuldmedali kompositsiooni alal. Võidu tõi tema komponeeritud sümfoonia, mis esitati Théâtre du Châtelet's ja osutus väga menukaks. Messager sai edaspidigi võistlustel esikohti ja auhindu, näiteks kantaatide "Don Juan et Haydée" ja "Prométhée" eest. pisi|Messager nooremas eas
Wagneri-vaimustus
1879. aastal reisis Messager koos Fauréga Kölni, et seal näha Richard Wagneri "Das Rheingoldi" ja "Valküüri" ("Die Walküre"). Münchenis aga vaadati Wagneri "Ringi" tsüklit, samuti "Die Meistersinger von Nürnbergi" ja "Tannhäuseri" etendusi. Sellest kasvas Andrél välja Wagneri-vaimustus, õieti tema mõju alla sattumine. Seda süvendas 1888. aastal Bayreuthis nähtud "Die Meistersinger" ja "Parsifal". Seetõttu spetsialiseeruski ta Pariisis välismaiste heliloojate oopuste lavaletoomises just Wagneri ooperite esitamisele. Tema dirigeerimisel jõudsid Pariisis Prantsusmaa esmaettekannetena lavale "Ring", "Parsifal" ja "Die Meistersinger von Nürnberg".
Karjäär
Messager pidas noorpõlves St. Sulpice'i kirikus organistiametit, mille kõrvalt komponeeris operette ja ballette ("La béarnaise"). Esimeseks menukaks operetiks osutus "La Basoche" (1890), mis andis uue suuna Pariisi Opéra Comique'i repertuaaripoliitikale, taandades mõnevõrra Jacques Offenbachi valitsemist. 1890. aastatel kirjutas ta terve rea tollal väga populaarseks kujunenud operette, nagu "Madame Chrysanthème" ("Madam Krüsanteem"), "Les p’tites Michu" ("Väike Michu") ja "Veronique". Need teosed ei püsinud aga eriti kaua teatrite repertuaaris.
Samal ajal edenes hästi ka tema dirigendikarjäär: aastatel 1898–1903 ja 1919–1920 oli ta maineka Opéra Comique'i muusikajuht ja 1902. aastal juhatas Claude Debussy "Pelléas et Mélisande'i" esiettekannet. Aastatel 1901–1907 oli ta mänedžer Londoni Grand Opera Syndicate'is, kus propageeris Saint-Saënsi ja Jules Massenet' teoseid. Aastatel 1907–1914 töötas Messager dirigendina prantslaste ooperielu lipulaeval Pariisi Opéra Garnier's.
Pärast esimest maailmasõda gastroleeris Messager Põhja- ja Lõuna-Ameerikas. Sel perioodil komponeeris ta veel mõne vähem menukaks osutunud opereti nagu "Monsieur Beaucaire" ja "La petite functionnaire" ("Väike ametnik"), kuid pööras siis ikka rohkem tähelepanu dirigeerimisele ja ooperiteatrite repertuaari kujundamisele. Messager oli tunnustatud Mozarti ja vene heliloojate teoste tutvustaja Prantsusmaal. Ta taaslavastas Christoph Willibald Glucki ja Jean-Philippe Rameau' unustatud barokkoopereid ja innustas Gustave Charpentier'd kirjutama veristliku ooperi "Louise" ja Massenet'd ooperi "Grisélidis".
1924. aastal dirigeeris ta orkestrit ka vene emigrandi Sergei Djagilevi balletitrupi (Ballets russes) etendustel. pisi|Messager töölaua taga
Isiklikku
Londonis viibimise ajal kujunesid Messager'l lähedased suhted sealse menuka laulusõnade kirjutaja Dotie Davisega (tegelikult Alice Maude), keda tunti ka Hope Temple'i ('lootusetempel') hüüdnime järgi. Nad abiellusid 1895. aastal. 1898. aastal sündis sellest abielust Messager' ainus laps, tütar Madeleine Hope Andrée.
1923. aastal valiti Messager Prantsusmaa Dramaturgide ja Teatriheliloojate Ühingu (Société des Auteurs et Compositeurs) presidendiks.
Rohkem kui poole sajandi jooksul komponeeritud lavateosed, millest suurem osa olid operetid ja koomilised ooperid, kujundasid tolle aja prantsuse meelelahutusmaailma nägu. Tema teosed on tuntud elegantsete ja võluvate meloodiate, vaimuka orkestratsiooni ja teatraalsuse poolest. Eestis pole Messager' operette esitatud. Tänapäeval on tema tippteosed teatrite, isegi Prantsusmaa ja Belgia teatrite repertuaaris harvad külalised.
Winteri teeleht
Eestis levinud peamiselt läänerannikul ja -saartel mere ääres ning mujal niisketes kohtades.
Hiiumaa Muuseum
Hiiumaa Muuseum on aastal 1967 Kassari mõisahoones avatud muuseum. Aastast 1998 on muuseumi peamaja Kärdla kalevivabriku direktorite maja (Pikk Maja).
Aastani 1996 kandis muuseum nime Hiiumaa Koduloomuuseum.
Muuseumil on mitu filiaali : nende seas on Rudolf Tobiase Majamuuseum (asutatud 1973) ja Mihkli Talumuuseum.
Niidu-sinepiliblikas
Niidu-sinepiliblikas (Leptidea juvernica) on põualibliklaste sugukonda kuuluv päevaliblika liik.
Välimus
Valmiku tiivad on üldtoonilt valged, ebamääraste tumedamate laikudega eestiibade ülakülje tipuosas. Niidu-sinepiliblikas on pisem kui väike-kapsaliblikas. Sarnaneb väga hariliku sinepiliblikaga (Leptidea sinapis).
Niidu-sinepiliblikas on Eestis nüüdisajal tõenäoselt veidi sagedasem kui harilik sinepiliblikas.
Tubalkain
Tubalkain on eesti perekonnanimi.
Perekonnanime Tubalkain on pandud Atla mõisas Juuru kihelkonnas Harjumaal. Nimede eestistamisel määrati Tubalkaini-nimelistele isikutele uueks perekonnanimeks Kiviloo (Jõelähtme vallas 1936. aastal). 2018. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Tubalkain 11 mehel ja 7 naisel.
Langerhansi rakud
Langerhansi rakud on paljude imetajate epidermise ogakihis, suu, eesnaha ning tupe limaskestas ja tüümuses asuvad suuretuumalised paljude haaradega immuunrakud.
Langerhansi rakkude paiknemine, areng, morfoloogia, histoloogia, mutatsioonid,apoptoos ja patoloogilised seisundid võivad erineda nii liigiti, indiviiditi kui ka arenguastmeti. Nad pärinevad loote rebukotist ja maksa eellasrakkudest ning migreeruvad epidermisesse looteeas.
Florimond Hervé
Florimond Hervé (õieti Louis Auguste Joseph Florimond Ronger; 30. juuni 1825 Houdain, Pas-de-Calais' departemang – 3. november 1892 Pariis) oli prantsuse helilooja, libretist, organist, laulja, dirigent, lavakujundaja ja teatrijuht.
Teda on nimetatud Prantsuse operetikoolkonna isaks või prantsuse operetiloomingu uuele ajastule alusepanijaks. Ta komponeeris 110 operetti, mimodraamat, pantomiimi, burleski, vodevilli, opéra bouffe’i, paroodiat, divertismenti ning muusika 7 balletile ja 7 revüükavale. pisi|Hervé (Florimond Ronger) 19. sajandil
Langerhansi rakud
Langerhansi rakud sarnanevad nii dendriitrakkude kui makrofaagidega. Nad on kudedes paiknevad antigeeni esitlevad rakud. Paiknemise ja päritolu poolest liigitatakse nad makrofaagide hulka, kuid nagu dendriitrakud, migreeruvad nad koest välja lümfisõlme, et esitleda antigeeni T-rakkudele. Nad võivad sugulisel teel HI-viirusega nakatumisel toimida reservuaarina ja esitleda HIV-antigeene CD4-retseptoritele, transportimaks neid CD4+ lümfotsüütidesse.
Florimond Hervé
Õpingud ja karjäär
Noorukina laulis (tenor) Pariisi Saint-Rochi kiriku kooris. Õppis Pariisis Antoine Elwarti ja Daniel Auberi juures. Töötas juba 15-aastaselt organistina nii Bicêtre Hospitalis kui ka mainekas Pariisi St. Eustache’i kirikus. Esines näitleja ja lauljana, esitades Odéoni ja Palais-Royali teatris tenoripartiisid. Oli hiljem nendes teatrites orkestrijuht (chef d´orchestre).
1848. aastal võttis ta varjunimeks Hervé ning hakkas selle all komponeerima kergeid lavalugusid Montmartre'i teatrile. Esines ise seal oma groteskis "Don Quichotte et Sancho Pança" ("Don Quijote ja Sancho Panza") don Quichotte’i rollis. Esimest korda pälvis üldise pariislaste tähelepanu burleskiga "Les folies dramatiques".
Asutas 1854. aastal oma väikese teatri Folies-Concertantes, mis hiljem sai nimeks Folies-Nouvelles. Komponeeris sellele teatrile 31 lühikest lavalugu, mida nimetas bouffonerie-opérette’iks või folie-opérette’iks. Selles teatris esitati ka Léo Delibes'i ja Jacques Offenbachi varasemaid töid.
Langerhansi rakud
Neid seostatakse Langerhansi rakkude histiotsütoosiga ja allergilise kontaktdermatiidiga. Langerhansi rakkude migratsioonihäiretega seostatakse ka psoriaasi.
Florimond Hervé
Operetimaailmas
pisi|Louis Auguste Florimond Ronger - monsieur Hervé Kehva tervise tõttu loobus ta 1857. aastal teatrijuhi, stsenaristi, helilooja ja laulja tööst ning läks välismaale tervist parandama. Pöördunud aasta pärast tagasi Pariisi, võttis endale muusikajuhi ülesanded teatrites Eldorado ja Délassements-Comiques. Alles 1866. aastal hakkas Offenbachi eeskujul komponeerima pikemaid operette (opéra bouffe). Sellest ajast algas tema ja Offenbachi vahel ka karm konkureerimine Pariisi muusikateatrites. Tema "L’oeil crevé, Chilpéric" ("Täppissilm Chilpéric"), "Le petit Faust" ("Väike Faust") ja "Les turcs" ("Türklased") olid väga populaarsed. Ta mängis ise jätkuvalt nendes kandvaid osi.
1870. aastate alguses käis Londonis abistamas inglasi operettide lavastamisel. Komponeeris Gaiety teatrile extravaganza "Aladdin the Second" (Alladin II) ja Covent Gardeni teatrile "Babil and Bijou". Oli mõnda aega Gaiety teatri muusikajuht. 1883. aastal valmis vodevill-operett "Mam’zelle Nitouche", mis on kogu tema operetiloomingust rahvusvaheliselt tuntuim teos ning olnud Offenbachi oopuste kõrval üks väheseid prantsuse operette, mida tänaseni aeg-ajalt esitatakse ka väljaspool Prantsusmaad.
Langerhansi rakud
Langerhansi rakud on nimetatud nende avastaja saksa arsti ja patoloogi Paul Langerhansi (1847–1888) järgi. Paul Langerhans avastas Langerhansi rakud 1868. aastal, olles 21-aastane arstitudeng, ja liigitas need morfoloogia põhjal närvikoe rakkudeks.
Florimond Hervé
Operetimaailmas
Lavateostest on "Mam'zelle Nitouche'i" kõrval olnud enam esitatud "Chilpéric", "Alladin the Second", "Le petit Faust", "Lili" ja "La cosaque" ("Kasakas").
Langerhansi rakud
Kasvajates
2015. aastal pakuti hiiremudeli põhjal välja Langerhansi rakkude võimaliku mehhanismi kiiritusravi vastu võitlemiseks.
Pavel Borodin
Pavel Borodin (Павел Павлович Бородин; sündinud 25. oktoobril 1946 Šahunja linnas Gorki oblastis on Venemaa kõrgem riigiametnik.
Langerhansi rakud
Kasvajates
Leiti, et kiiritades nahas paljunevaid maliigseid kasvajarakke, aktiveerusid spetsiifilised immuunrakud – nahas paiknevad Langerhansi rakud.
Pavel Borodin
Elukäik ja tegevus
1972 lõpetas Uljanovski Põllumajandusinstituudi ökonomistina, 1972–1973 raamatupidamise ja majandusstatistika õppejõud instituudis. 1973–1975 piirkonnaökonomist Ust-Nera külas Jakuutias. 1975 astus NLKP-sse. 1975–1979 ettevõtte Jakutgeologia kapitaalehituse osakonna juhataja, 1979–1980 peadirektori asetäitja. Alates 1980 Viljui rajooni (Jakuutia ANSV), hiljem Jakutski linna täitevkomitee esimees (1990–1993 linnapea). 1985 lõpetas Kõrgema Parteikooli Habarovskis.
Langerhansi rakud
Kasvajates
On demonstreeritud Langerhansi rakkude erakordset võimet parandada ioniseeriva kiirguse põhjustatud DNA-kahjustusi. Rakud parandavad ise oma DNA-d ja muutuvad seeläbi kiirgusele resistentseks. Nii võivad nad kutsuda esile immuunvastuse, mis kulmineerub nahavähiga nagu melanoom, et kaitsta end kiiritamise eest. Leiti, et naha kahjustamisel ioniseeriva kiirgusega liiguvad Langerhansi rakud lähimatesse lümfisõlmedesse ja programmeerivad seal regulatoorseid T-lümfotsüüte. Nii tekib immuunsüsteemi talitlust pärssivate omadustega rakupopulatsioon, mis migreerub kasvajasse ja kaitseb seda teiste immuunsüsteemi rakkude eest.
Pavel Borodin
Elukäik ja tegevus
Veebruarist 1993 oli ta Vene Föderatsiooni presidendi administratsiooni sotsiaal- ja tööstuse peavalitsuse juhataja esimene asetäitja, septembrist 1993 peavalitsuse ülem. 15. novembrist 1993 (ameti loomise hetkest) kuni 10. jaanuarini 2000 oli Venemaa presidendi haldusosakonna ülem. 26. jaanuarist 2000 kuni 2011. aastani Venemaa-Valgevene riikide liidu riigisekretär.
Langerhansi rakud
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Langerhans cell seisuga 28.07.2014.
Pavel Borodin
Kriitika
Jaanuaris 2001 vahistati ta New Yorgi lennujaamas süüdistatuna rahapesus. Pääses aprillis 2001 vabadusse 5 miljoni Šveitsi frangi suuruse kautsjoni vastu, raha selleks eraldas Venemaa-Valgevene riigiliidu täitevkomitee. 2002. aastal loobuti süüdistusest Borodini vastu ja tagastati tema vabastamise eest tasutud kautsjon.
Florimond Hervé
Operetimaailmas
Eestis on esitatud "Mam'zelle Nitouche'i" Estonias 1907, 1915, 1966, Vanemuises 1957 ja Endlas 1926.
Vic-en-Bigorre
Vic-en-Bigorre [vik e(ö)n bi'gorr] on linn Prantsusmaal Hautes-Pyrénées' departemangus.
Linna territoorium asub 192–323 meetri kõrgusel üle merepinna.
Linna ja vallaga seotud isikud
pisi|tühi|Vic-en-Bigorre'i kaart ja teda ümbritsevad vallad
A ja O
"A ja O" on väikeseformaadiline teatmik (taskuteatmik), mis sisaldab fakte paljude valdkondade või mingi valdkonna (nt Eesti, NATO) kohta.
Priapism
Priapismiks (priapismus) nimetatakse osade isasloomade (sealhulgas meeste) suguti valulikku, tunde kestvat seksuaalse erutuseta täielikku või osalist jäikpundumist (erektsiooni), mida ei loeta seotuks seksuaalvahekorraga.
Priapismi ajaline kestvus on varieeruv, mitmete allikate kohaselt hakatakse seda lugema 4 tunnist, kuid andmed varieeruvad ja seisund võib kesta tunde, päevi või nädalaid.
Priapism võib esineda igas vanuses, sh vastsündinutel, kuid sagedamini noortel ja keskealistel meestel ja seda diagnoositakse ilmselgelt füüsilise läbivaatuse käigus, millele lisanduvad radioloogilsed läbivaatused ja laboratoorsed testid.
Priapismi esinemissagedus on 1,5 juhtumit 100 000 inimese kohta aastas.
Ka alkoholi, marihuaana ja kokaiini jmt ainete tarvitamine võib isheemilise priapismi esile kutsuda.
Priapismi etioloogia pole selge, seda võivad põhjustada müelopaatia, mitmed ravimid, veresoonkonna kõrvalekalded, peenise kasvajalised haigused, traumad, ämblikuhammustused, lapseea leukeemia aga see võib tekkida ka teadmata põhjustel.
Priapismiga seostatakse neuroloogilisi haigusi, tserebrovaskulaarseid sündmusi, ajukasvajaid, pea- või seljaaju vigastusi ja närvisüsteemi nakkusi (neurosüüfilisega meespatsientidel). Nende tekkemehhanismid erinevad.
Priapismil on levinud 3 alatüüpi isheemiline (venoosne) ja mitteisheemiline (arteriaalne, harilikult valutu) ja stuttering. Stuttering priapism on isheemilise priapismi variatsioon, mida iseloomustavad korduvad, valulikud ja mööduvad episoodid.
Ristikivi
Ristikivi võib tähendada järgmist:
Karpaatide ja teiste Euroopa regioonide muistsed ja põlised pöögimetsad
Karpaatide ja teiste Euroopa regioonide muistsed ja põlised pöögimetsad (inglise keeles Ancient and primeval beech forests of the Carpathians and other regions of Europe; prantsuse keeles Forêts primaires et anciennes de hêtres des Carpates et d’autres régions d’Europe) on 2007. aastal UNESCO maailmapärandi nimistusse kantud looduspärandi objekt, mis pärast 2021. aasta laienemisi paikneb kokku 94 alal 18 riigis Euroopas.
Priapism
Inimestel ette tuleva isheemilise priaprismi korral on tegu meditsiinilise hädaolukorraga ja see võib vajada erakorralist meditsiinilist sekkumist.
Karpaatide ja teiste Euroopa regioonide muistsed ja põlised pöögimetsad
Ajalugu
Hariliku pöögi (Fagus sylvatica) metsad võeti esmalt maailmapärandisse 2007. aastal kui looduspärand Karpaatides Slovakkia ja Ukraina alal. See oli nende riikide ühispärand (jagatud pärand) ning objekti nimi oli "Karpaatide pöögiürgmetsad".
Priapism
Kastratsiooni ei peeta harilikult vajalikuks, kuna arvatakse, et seisund pole testosterooni vahendatud.
19 (Adele'i album)
"19" on Briti laulja Adele'i debüütalbum. See anti välja 2008. aastal.
Priapism
Kui peenisekoe nekroos või gangreen on ulatuslikud, võidakse kaaluda peenise amputatsiooni (penektoomia) ja kusejuha avamist.
Karpaatide ja teiste Euroopa regioonide muistsed ja põlised pöögimetsad
Ajalugu
2011. aastal laiendati objekti Saksamaale ning objekti nimeks sai "Karpaatide pöögiürgmetsad ja vanad pöögimetsad Saksamaal". Selleaegne objekti alade pindala moodustas objekti alade tänasest pindalast umbes 0,04%.
Priapism
Priapism, harilikult isheemiline priapism, on mitmete ravimite võimalik kõrvaltoime, sh:
Priapism on esinenud eesnäärmevähki põdevatel meestel kiiritusravi kõrvaltoimena.
Karpaatide ja teiste Euroopa regioonide muistsed ja põlised pöögimetsad
Ajalugu
2017. aastal toimus esimene suur laiendus, kui lisandusid pöögimetsad Albaanias‎, Belgias, Austrias, Bulgaarias, Hispaanias, Horvaatias, Itaalias, Rumeenias ja Sloveenias. Väga suurel määral laiendati objekti alasid Ukrainas.
Priapism
Termin "priapism" on tuletatud kreeka viljakus- ja sigitusjõujumala Priapose järgi, kellele olid omased ebaloomulikult võimsad ja pikad erektsioonid.
Priapismi on kirjeldatud juba Vana-Egiptuse papüürustel, näiteks ravi Ebersi papüürusel. Meditsiinikirjanduses on priapismi mainitud 1616 H. De Petraens'i artiklis "Gonorrhoea, Satyriasis et Priapisme".
Karpaatide ja teiste Euroopa regioonide muistsed ja põlised pöögimetsad
Ajalugu
2021. aastal toimus teine suur laiendus, kui lisandusid pöögimetsad Bosnias ja Hertsegoviinas, Põhja-Makedoonias, Poolas, Prantsusmaal, Šveitsis ja Tšehhis. Väga suurel määral laiendati objekti alasid Itaalias ja Slovakkias.
Kirjeldus
Maailmapärandi objekti pöögimetsade kogupindala on umbes 92 km2, millest umbes 30% paikneb Ukrainas. Euroopa mäestike pöögimetsad on silmapaistev näide suhteliselt algsena säilinud parasvöötme metsadest ning iseloomustavad laia valikut ökoloogilisi mustreid ja protsesse hariliku pöögi (Fagus sylvatica) puhastes ja segapuistutes erinevates keskkonnatingimustes. Viimase miljoni aasta jää-aegadel elas pöök ebasoodsad kliimatingimused üle varjupaikades Euroopa lõunaosas. Neid varjupaiku on nüüd dokumenteerinud paleoökoloogilise analüüsi ja geneetiliste uurimuste abil. Pärast viimast jääaega umbes 11 000 aastat tagasi hakkas pöök nendest lõunapoolsetest varjupaikadest laienema, et katta lõpuks suur osa Euroopast. Selle veel kestva laienemisprotsessi käigus moodustas pöök erinevates keskkondades erinevaid taimekooslusi. Keskkondade erinevus, kliimamõjurite ja erinevate liikide genofondide koosmõju on kujundanud ja kujundab jätkuvalt edasi seda pöögimetsade mitmekesiseid kooslusi. Need metsad sisaldavad hindamatut vanade puude populatsiooni ning pöögi ja paljude teiste liikide geneetilist reservuaari.
Ernst Hubel
Ernst Hubel (8. detsember 1894 Tallinn – 1. september 1966 Borgholm, Öland, Rootsi) oli eesti arst.
Ta lõpetas 1913. aastal Tallinna Nikolai I Gümnaasiumi. Aastatel 1913–1921 õppis ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, võttes vahepeal osa Vabadussõjast. Ta kuulus 1913. aastast korporatsiooni Fraternitas Estica ja oli valitud auvilistlaseks.
Ta töötas Tartu Ülikooli närvikliinikus ja Tallinna Keskhaiglas. Ta asutas koos kolleegidega Tallinna Erahaigla, kus töötas aastatel 1939–1944 osakonnajuhatajana. Ta oli Eesti Arstide Liidu aseesimees.
Põgenes sõja ajal 1944. aastal Rootsi, kus töötas günekoloogia abiülemarstina Borgholmi linnas Ölandi saarel.
Ta suri 1. septembril 1966 Borgholmis Rootsis.
Aleksandr Nevski (1957)
Aleksandr Nevski on NSV Liidu ja Venemaa jõereisilaev, mis on ehitatud 1957. aastal VEB Mathias-Thesen-Werft Wismari laevatehases Wismaris Ida-Saksamaal. Laev on nimetatud Vladimiri suurvürsti Aleksander Nevski auks.
Laeva saksa tüübinimetus on BiFa Typ A (Binnenfahrgastschiff Typ A,jõereisilaev, tüüp A) ja tehasenumber 112. Aleksandr Nevski anti Volga Laevakompaniile (1957. aastal nime Волжское объединённое речное пароходство all) üle samal aastal.
2011. aastal ehitati laeva sisemus tublisti ümber ning vahetati seadmeid. 2 peamasinat vahetati plaani järgi talvel 2011/2012.
Laev sõidab Volga jõel liinidel Volgograd–Moskva, Volgograd–Kaasan, Volgograd–Saratov-Samara ja Volgograd– Astrahan.
Süstlehine teeleht
Süstlehine teeleht (Plantago lanceolata) on teeleheliste perekonda kuuluv rohttaim.
Levik
Süstlehine teeleht on levinud parasvöötmelises Euroopas, Põhja- ja Kesk-Aasias. Eestis on see levinud niidutaim.
Botaaniline kirjeldus
pisi|Õisik Süstlehine teeleht on mitmeaastane juurmise leherosetiga rohttaim. Taime kõrgus on 50 cm.
Lehed on süstjad või lineaalsüstjad, terve leheservaga, 3–7 kaardus leherooga, moodustavad juurmise kodariku. Lehtedel on enamasti lidus karvad.
Taimel on väike, kuiv ja helekollakas õisik, mis on kogunenud tihedatesse, lühikestesse, munajatesse viljapeadesse. Tolmukad on helekollased, õiekroonist 4–5 korda suuremad.
Vili on munajas karp, milles on 8–13 seemet.
Taim õitseb maist juulini. Vilja küpsemine toimub juulist septembrini.
Keemiline koostis
Kogu taim sisaldab limaaineid. Seemnete limaainete sisaldus on kuni 40%, lehtedes umbes 6,5%. Limaainete hüdrolüüsil vabanevad ramnogalaktorunaan, arabinogalaktaan, glükomannaan, galakturoonhape, galaktosidoarabinoos, ramnoos, ksüloos jt.
Lehed sisaldavad ka iridoidklükosiide, nagu aukubiin (kuni 2,5%), katapool (0,3–1,0%), asperulosiid jm, mõru- ja parkaineid, saponiine, polüsahhariide, C-vitamiini, K-vitamiini, provitamiin A-d, koliini, allantoiini, steroide, tioglükosiide, vaiku, orgaanilisi happeid.
Teistest ainetest sisaldab taim flavonoide (api­geniini, baikaleiini, luteoliini, skutella­riini, homoplantagiini, plantagosiidi jm), kumariin eskuletiini jm. On leitud ka jälgedena alkaloide bosniakiini ja bosniakiinhappe metüülestrit.
Droog
Droogiks on ürt ja leht, mida saab koguda kogu suve jooksul. Droogi tuleks koguda õitsemise ajal ja kuiva ilmaga, kuna droog on tundlik niiskuse suhtes ja kergesti tumenev (tingitud aukubiini hüdrolüüsist).
Droogi kuivatatakse õhukese kihina (3–5 cm) temperatuuridel 40–50 °C. Kuivatatud kvaliteetne droog peab olema normaalse rohelise värvusega, nõrga lõhna ja mõrkja maitsega.
Kasutamine
Teelehedroog kuulub mitmete köhateede koostisse, suurendab bronhilima eritust ja eraldamist köhimisel. Vesitõmmisena toimib mähkivalt haavandtõve ja gastriidi puhul.
Külmalt valmistatud ve­si­tõmmistel, vedelekstrak­tidel ja mahlal on bakterio­staatiline ja bakteritsiidne toime, see toime puudub kuumalt valmistatud leotistel ja keedistel (aukubiin denatureerub).
Värsketest lehtedest pressitud mahla või värskete lehtede purustatud massi pannakse haava­dele verejooksu sulgemiseks, hõõrdunud, hau­dunud, põletada või muljuda saanud kehaosadele.
Süstlehise teelehe ekstrakt avaldab spasmolüütilist, põletikuvastast, antibakteriaalset, bioadhesiivset, immuunsust stimuleerivat toimet ja tõstab hemoglobiini sisaldust veres.
Ruth Millikan
Ruth Garrett Millikan (sündinud 19. detsembril 1933) on ameerika filosoof, kelle peamised uurimisvaldkonnad on vaimufilosoofia, bioloogiafilosoofia ja keelefilosoofia.
Haridus- ja töökäik
Ruth Millikan lõpetas 1955. aastal Ohios vabade kunstide kolledži Oberlin College. Enda sõnul õppis ta kolledžis rohkem bioloogiat kui filosoofiat. 1969. aastal kaitses ta Yale'i Ülikoolis doktoritöö filosoofias, tema juhendaja oli Wilfrid Sellars. 1977. aastast on ta töötanud Connecticuti Ülikoolis, algul lektorina, seejärel kaasprofessorina ning alates 1992. aastast professorina. 2004. aastast on ta Connecticuti ülikooli emeriitprofessor.
Filosoofia
Millikani enda hinnangul põhineb kogu ta töö bioloogial, eelkõige evolutsiooniteoorial. Samas on ta tegelenud ka teiste valdkondadega, mis on tema uurimistöö jaoks tarvilikud, näiteks psühholoogiafilosoofia ja ontoloogiaga.
Biosemantika
Esimese raamatu "Language, Thought and Other Biological Categories" ("Keel, mõte ning teised bioloogilised kategooriad") avaldas Millikan 1984. aastal. Juba selles nimetas ta keelt bioloogiliseks kategooriaks. Samas suunas jätkates on ta arendanud välja biosemantikaks nimetatud lähenemise. Üks sellekohaseid võtmetekste on ajakirjas The Journal of Philosophy 1989. aastal ilmunud artikkel "Biosemantics".
Aastal 2005 ilmus Millikani raamat "Language: A Biological Model" ("Keel: bioloogiline mudel"), milles ta endiselt rõhutab keele bioloogilist aspekti. Kui soovime mõista keele olemust, peame Millikani hinnangul mõistma, mida ta teeb, seega tema funktsiooni. 2012. aastal avaldati ta biosemantikaesseed saksa keeles raamatuna "Biosemantik: Sprachphilosophische Aufsätze".
Tunnustus
2002. aastal pälvis Ruth Garrett Millikan Jean Nicod' auhinna, mida Prantsuse rahvuslik teadusuuringute keskus (CNRS) annab juhtivatele vaimufilosoofidele ja filosoofilise suunitlusega kognitiivteadlastele. Varem on selle auhinna saanud näiteks Jerry Fodor, Donald Davidson, John Searle ja Daniel Dennett.
Euromaidan
pisi|Meeleavaldus Euroopa Liidu toetuseks Kiievis 27. novembril 2013 pisi|Opositsioonijuhid [[Vitali Klõtško ja Juri Lutsenko seisavad meeleavaldajate seas Euroopa väljakul]] pisi|Euromaidani kaitsja Kiievis 2014. aastal pisi|Euromaidani ohvrite mälestamine 2014. aastal. Pala "Ema, ära nuta", muusika autor ja esitaja Tiana Roz, sõnad Oksana Maksimišin Euromaidan (ukraina keeles Євромайдан) oli meeleavalduste ja rahutuste laine Ukraina pealinnas Kiievis, mis algas 21. novembri õhtul 2013.
Nimetus
Nimi Euromaidan koosneb kahest osast: "Euro" viitab Euroopale ja "maidan" Kiievi keskväljakule nimega Maidan Nezaležnosti ("Iseseisvuse väljak"), kus meeleavaldused toimusid. Nimi Euromaidan levis sotsiaalmeedias sildiga #Euromaidan.
Põhjused
Ukrainlased alustasid spontaanseid proteste pärast seda, kui valitsus peatas ettevalmistused assotsiatsioonilepingu ja vabakaubanduslepingu allakirjutamiseks Euroopa Liiduga. Protestijad nõudsid valitsuse tagasiastumist, umbusaldushääletust president Viktor Janukovõtšile ja ennetähtaegseid valimisi.
Sündmuste käik
Euromaidani alguseks peetakse Mustafa Najemi Facebooki-postitust, milles ta kutsus üles kogunema: "Olgu, võtame seda nüüd tõsiselt. Kes on valmis täna enne keskööd Maidanile tulema? Kui saame tuhat kokku, tuleme välja. On 21. november, aasta 2013." Meeleavaldused jätkusid vaatamata Ukraina miilitsa arvukale kohalolule ning üha enam üliõpilasi ühines meeleavaldajatega. 30. novembri varahommikul ründas valitsus vägivalda kasutades meeleavaldajaid, mis muutis protestid ainult ägedamaks, nii et järgmistel nädalalõppudel (1. ja 8. detsembril) osales meeleavaldustel 400 000–800 000 inimest. Protestijate võimet organiseeruda ja leida toetust välismaalt mõjutasid sotsiaalmeediakanalid, nagu Twitter ja Facebook, samuti laialt levinud mobiilne internet. Euromaidanist kujunes välja 2014. aasta Ukraina revolutsioon.
Hinnangud
Poliitikaeksperdid olid eri arvamusel, kas Euromaidani liikumine on revolutsioon, kuid mitmed meeleavalduste eestvedajad (nagu Oleg Tjagnõbok) kasutasid seda terminit sageli. Mõned Ukraina meediakanalid nimetasid liikumist "Eurorevolutsiooniks" (ukraina keeles Єврореволюція).
Mälestuse jäädvustamine
Alates 2014. aastast tähistatakse Ukrainas 21. novembril väärikuse ja vabaduse päeva.
Hirohall
Hirohall oli aastatel 1988–1991 Tartus tegutsenud kirjandusrühmitus.
Rühmitusse kuulusid Kauksi Ülle, Sven Kivisildnik, Valeria Ränik, Karl Martin Sinijärv ja Jüri Ehlvest.
Kyoko Yano
Koondisekarjäär
Jaapani naiste jalgpallikoondises mängis ta aastatel 2003–2012 74 mängu.
Lodu-teeleht
Lodu-teeleht (Plantago uliginosa) on rohttaim teeleheliste sugukonnast teelehe perekonnast.
Kasvab luhtadel, veekogude kallastel, teeservades.
Aaben
Perekonnanime Aaben (Abben) on pandud Vana-Kariste mõisas Halliste kihelkonnas Pärnumaal ja Karste mõisas Kanepi kihelkonnas Võrumaal. Nimede eestistamisel määrati Aabeni-nimelistele isikutele uueks perekonnanimeks Aabla, Aabna, Aasa ja Aavasalu. 2018. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Aaben Eestis alla viiel mehel ja alla viiel naisel.
Katja Novitskova
pisi|Katja Novitskova teos näituselt Spirit, Curiosity and Opportunity 2014. aastal Berliinis galeriis Kraupa-Tuskany Zeidler Katja Novitskova (tegelikult Jekaterina Novitškova; sündinud 20. juunil 1984 ) on Eesti kunstnik.
Elukäik
Katja Novitskova on lõpetanud 2006. aastal Tartu Ülikooli semiootika osakonna. Aastatel 2006–2007 õppis Novitskova Saksamaal Lübecki Ülikoolis digitaalset meediat ja 2008–2010 Hollandis Sandberg Instituutis Amsterdamis graafilist disaini. Aastatel 2013–2014 läbis Novitskova kaheaastase residentuuri Rijksakademie van beeldende kunstenis Amsterdamis.
Rahvusvaheline kunstiportaal Artnet valis Novitskova 2016. aastal 50 Euroopa kõige huvitavama kunstniku hulka.
2017. aastal tunnustas president Kersti Kaljulaid Novitskovat Noore kultuuritegelase preemiaga.
Looming
Katja Novitskova teoseid leidub mitmetes muuseumi- ja erakogudes – teda peetakse üheks nn internetijärgse kunsti pioneeriks maailmas ja tema fotoskulptuuridest on kujunenud selle suuna õpikunäide. Töötades post-digitaalses voolus, toob Novitskova tavaliselt virtuaalselt ja pildiliselt esitatud info tagasi füüsilisse ruumi, andes sellele niiviisi hoomatava, kehalise vormi. Novitskova teoste puhul on kriitikud sageli välja toonud, et ta muudab kaasaegse, tehnologiseerunud ja globaliseerunud maailma võtmeküsimused tänu selgele ja intrigeerivale pildikeelele mitmel tasandil loetavaks ja suhestatavaks.
Osalemine 57. Veneetsia biennaalil
2017. aastal esindas Katja Novitskova Eestit 57. Veneetsia kunstibiennaalil Kati Ilvese kureeritud näitusega "Kui sa vaid näeksid, mida ma su silmadega olen näinud". Näitusel käsitleb Katja Novitskova kaasaja maailma ulmelise nägemusena, kommenteerides kaasaega kaugest tulevikust, mil maailma sellisena, nagu seda tunneme, ei ole enam olemas. Loomade pilt-skulptuuride, hällidest masinate ja kummastava varjuteatri abil pakub kunstnik välja võimalikke tulevikustsenaariume, kui loomadest on järel vaid masinate tehtud fotod ja kõrgtehnoloogia valitseb inimeste üle. Maailmakäsitluselt langeb Novitskova kokku rahvusvahelises kaasaegses kunstis valitseva suundumusega, kus valitsevatele ebakindlatele poliitilistele oludele ja aina hoomamatuks muutuvale tehnikarevolutsioonile mängitakse kommentaarina läbi erinevaid maailmalõpustsenaariume. Kunstikriitik John Holten nimetab Kanada kunstikriitika portaalis Momus Katja Novitskova näitust üheks parimaks sellise suuna esindajaks tänavusel Veneetsia biennaalil: “Paviljon tundub nagu lähituleviku visioon, kus masinad on üle võtnud meie vanemliku soovi loodust ja maailma korraldada ja säilitada. Siiski meenutab üks osa näitusest, et see ei ole näituse eesmärk. Pigem on selleks võimalus eksponeerida kaasaegset reaalsust rambivalguses: hoolikalt korraldatud, mugandatud, automatiseeritud terra incognitana.”
Teatrinukk
Teatrinukk on nukk, mida kasutatakse nukuteatris.
Teatrinukk võib olla mistahes eluta objekt, mida on võimalik animeerida. Tihti kujutab ta endast kas inimest, looma või mõnda müütilist tegelast. Variatsioone, millist tüüpi on nukk ning millistest materjalidest nukke tehakse, on väga palju. Kõik see sõltub sellest, milleks ja kus seda nukku kasutatakse. Nad võivad olla nii väga keerulise ehitusega, nagu nt marionett, kui ka väga lihtsa ehitusega, nagu näiteks pulga otsa kleebitud papitükk.
Nukuga on võimalik manipuleerida mitmeti: nööride, varrastega või otseses kontaktis inimese käega. Nukumeistri/käsitseja roll on äratada nukk ellu ja anda karakterile vastav hääl, kõnnak vms. Teatrinukud näitlevad/esinevad tavaliselt nukuteatris ning nende ülesandeks on edasi anda lugu.
Kolm nõuet teatrinukule:
Ajalugu
Usutakse, et nukuteatri juured ulatuvad iidsetesse kultuuridesse, mis on vanemad kui 4000 aastat. Esimesed teatrinukud pärinevad ilmselt Egiptusest, kus elevandiluust ja savist liigestest liigutatavaid nukke on leitud sealsetest hauakambridest. Samuti võib leida andmeid nukuteatrist Herodotuse ja Xenophoni kirjutatud töödest, mis on pärit 5. sajandist eKr.
Ka Indias on pikaajaline nukuteatri traditsioon ning seda on kutsutud erinevate nimedega erinevates riigi osades. Näiteks, Tamili kirjandusteoses Silappadikaramis, mis on kirja pandud 2. sajandil eKr kutsuti nukuteatrit “Bommalattamiks”
Meromiktiline veekogu
Meromiktiline veekogu on veekogu (enamasti järv), mis kevadel ega sügisel täielikult ümber ei kihistu.
Meromiktilised järved
pisi|Baikali järv Kihistumise tüübi aluselt jaotatakse järved erinevatesse klassidesse. Suurem osa maailma järvi on holomiktilised ehk segunevad täielikult vähemalt ühel korral aastas ning veeringlus ühtlustab toiteainete ning hapniku hulga veesambas. Märkimisväärne osa Maa järvedest on aga püsivalt kihistunud. Eriti kuuluvad nende hulka suured ning väga sügavad järved nagu näiteks Kaspia meri, Baikal, Tanganyika ning paljud teised, kus puudub piisavalt tugev väline jõud, segamaks omavahel erineva tihedusega veekihte.
Kuid on ka mitmeid väiksemad järvi, mis ei segune tsirkulatsiooniperioodil täielikult, sest tuulte mõju ja konvektsioon jäävad liiga nõrgaks. Selliseid järvi nimetatakse meromiktilisteks ja püsiv kihistumine võib olla tingitud tuulte eest varjatuse, morfoloogiliste ja hüdroloogiliste iseärasuste ning teravatest tihedusgradientidest. Meromiktilistes järvedes toimub tsirkulatsioon vaid pindmises, suhteliselt madala mineraalsusega veekihis ehk miksolimnionis. Kõige põhjalähedasemas kihis paikneb segunemisest väljajääv monimolimnion. Nende vahel asub suurte kontsentratsioonigradientidega kemokliin.
Meromiktilise järve mõiste tõi esimest korda järveteadusesse Ingo Findeneeg 1930. aastal, kui ta Austrias Kärtneri järvede uurimisel avastas, et osades neist toimub segunemine vaid piiratud ulatuses veesambast. Veesamba temperatuurijaotuse poolest on meromiktilised ja holomiktilised järved sarnased. Findenegg eristas holo- ja meromiktilisi järvi selle põhjal, et holomiktilised segunesid vähemalt ühel korral aastas. Teiste autorite arvates peaks kihistus püsima aastaid või aastasadu, kuid täpset määratlust pole ka nemad andnud. Samuti tuleb meeles pidada veel seda, et tõeliste meromiktiliste järvedega võrreldes on palju laiemalt levinud ebaregulaarse segunemisega järved, kus tavaoludes holomiktiline järv jätab vahele ühe või mitu segunemisperioodi, mida nimetatakse osaliseks või mittetäielikuks meromiksiaks.
Meromiksia tekkimine
Meromiksia tekkepõhjuseid on palju ning kõigi erinevate meromiksia vormide kujunemise puhul on olulisteks teguriteks morfoloogilis-hüdroloogilised näitajad, näiteks järve suhteline sügavus ja veevahetuseks kuluv aeg. Seega peaksid pika viibeajaga järved, mille pindala on ainult mõni hektar, kuid sügavus ulatub paarikümne meetrini, muutuma suure tõenäosusega meromiktilisteks. Selline morfoloogiline meromiksia kujuneb enamasti välja vulkaani-, karsti- või söllijärvedes. Siiani on kõige levinum Hutchinsoni klassifikatsioon, mille järgi võib meromiksia olla ektogeenne, kreogeenne või biogeenne.
Peamiseks kihistumise teguriks meromiktsete järvede puhul on lahustunud ainetest, mitte temperatuurist, tingitud tiheduse erinevused. Miksolimnioni ehk kõige ülemise kihi, ning monimolimnioni omavaheline üleminek toimub vaid mõnekümne sentimeetri paksuses kihis, mis moodustab nende vahele terava gradiendi. See gradient võib olla põhjustatud tihedusest, soolsusest või keemilisest erinevusest, vastavalt nimetatakse neid pükno-, halo-, ning kemokliiniks. Tihti kutsutakse seda gradienti üldistavalt kemokliiniks. Meromiksia saab tekkida kui tuulte mõju ja konvektsioon ei ole piisavalt tugevad, et segunemine ulatuks põhjani. Eeldused selleks loovad suured tihedusgradiendid, varjatus tuulte eest või morfomeetrilised ning hüdroloogilised iseärasused. Sellised segunemistüübiga järved on maailmas suhteliselt haruldased, Eestis on sellisteks järvedeks Kooraste Linajärv, Holstre Linajärv ja Kaussjärv. Kõige levinum alavorm sellest on tavaolukorras holomiktiline järv, mis on jätnud vahele ühe või mitu segunemisperioodi. Sellist nähtust kutsutakse osaliseks või mittetäielikuks meromiksiaks ja sellist tüüpi esindab Eestis näiteks Verevi järv. Meromiktiliste järvede monimolimnionis on füüsikalis-keemilised tingimused võrreldes epilimnioniga hoopis erinevad, mis soodustavad peale üldisele isoleeritusele ka mitmesuguste ainete akumuleerumist sinna. pisi|Kaussjärv
Akumulatsiooni soodustavaid tegureid on kolm. Esiteks puudub monimolimnionil otsene kokkupuude atmosfääriga, mistõttu seal puudub lahustunud hapnik ja leidub rohkelt redutseeritud ühendeid. Teiseks avaldab monimolimnionile mõju veesamba hüdrostaatiline rõhk, mis soodustab näiteks gaaside lahustumist. Kolmandaks on selle tihti afootilise veekihi soojusvahetus atmosfääriga suurel osal takistatud. Seega on suurem osal juhtudest monimolimnion külm, tihti pime ja hapnikuta keskkond, mis sarnaselt keldrile on sobilik erinevate asjade säilitamiseks.
Nord Stream 1
Nord Stream 1 ehitus algas 2010. aasta aprillis Rootsi majandusvetes Gotlandi lähistel. Nord Stream 1 esimene torustik paigaldati 2011. aasta maiks ja see avati 8. novembril 2011. Teine Nord Streami torustik paigaldati aastatel 2011–2012 ja see avati 8. oktoobril 2012. 1222 km pikkune Nord Stream on maailma pikim merealune maagaasitorustike süsteem. Nord Streami aastane koguvõimsus on 55 miljardit m3 gaasi ja Nord Stream 2 lisamine eeldatavasti kahekordistab läbilaskevõime 110 miljardile m3. Tavaliselt nimetatakse Nord Streamiks Viiburi ja Greifswaldi vahel asuvat veealust lõiku, mõnikord aga mõeldakse selle all ka juhtme maa peal asuvat osa Venemaal ning võimalikke edasisi ühendusi Lääne-Euroopas.
Meromiktiline veekogu
Meromiksia tekkimine
Kui kihistumine peaks aga kaduma, pääseksid lahustunud mineraalsed toiteained eufootilisse veekihti, mille tagajärjeks oleks massiline planktonvetikate vohamine.
Nord Stream 1
Planeering
Töö torustiku ettevalmistamiseks sai alguse 1997, kui Gazprom ja Soome naftaettevõte Neste (1998. aastal ühinesid Imatran Voimaga, moodustades Fortumi, mis 2004. aastal eraldus taas Fortumiks ja Nesteks) moodustasid ühisettevõtte North Transgas Oy, maagaasi rajatiste ehitamiseks ja käitamiseks. Saksamaa-poolne partner oli Ruhrgas (hiljem E.ON, mis jagunes veel hiljem E.ON-iks ja Uniperiks).Aastal 1998 uuriti võimalust, et juhe kulgeb läbi Soome, Rootsi, Taani ja Saksamaa erimajandusvööndi, ning tehti juhtme teostatavuse uuring. Kaaluti mitut trassi, sealhulgas selliseid, mis sisaldavad maapealseid osi Soome ja Rootsi territooriumil.