cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Neljas Genfi konventsioon
Artikkel 56
Okupeeriv riik koostöös riiklike ja kohalike võimuorganitega on kohustatud tema käsutuses olevate vahendite piires võimalikult suures ulatuses tagama ja säilitama ravi- ja haiglaasutuste ja asjaomaste teenistuste töö ning tervishoiu ja hügieeni okupeeritud territooriumil, pöörates erilist tähelepanu nakkushaiguste ning epideemiate vältimise meetmete võtmisele. Kõigi kategooriate meditsiinipersonalil lubatakse oma ülesandeid täita. Kui okupeeritud territooriumil, kus okupeeritud riigi pädevad asutused ei toimi, rajatakse uusi haiglaid, peavad okupatsioonivõimud vajaduse korral tagama nende tunnustamise vastavalt artiklile 18. Samasugustel asjaoludel peavad okupatsioonivõimud tunnustama ka haiglapersonali ja transpordivahendeid vastavalt artiklitele 20 ja 21. Tervise ja hügieeniga seotud meetmete võtmisel peab okupeeriv riik arvestama okupeeritud territooriumi elanikkonna moraalseid ja [eetilisi nõudmisi. Artikkel 78 Kui okupeeriv riik peab tungivate julgeolekukaalutluste tõttu vajalikuks võtta kaitstud isikute suhtes ohutusmeetmeid, võib ta kõige rohkem määrata neile kohustusliku elukoha või nad interneerida. Sellist kohustuslikku elukohta või interneerimist käsitlevad otsused tehakse vastavalt käesolevas konventsioonis sätestatule okupeeriva riigi kehtestatud korras. Selles korras tuleb ette näha asjaomaste poolte apellatsiooniõigus. Apellatsioonid tuleb lahendada võimalikult lühikese aja jooksul. Kui otsus jäetakse jõusse, peab okupeeriva riigi määratud pädev asutus selle perioodiliselt, võimaluse korral iga kuue kuu järel, üle vaatama. Kaitstud isikute suhtes, kellele on määratud kohustuslik elukoht ja kes peavad seega oma kodust lahkuma, kohaldatakse täiel määral käesoleva konventsiooni artiklit 39.
Peeter-Enn Kukk
Teaduskraad ja kutse
füüsika-matemaatikakandidaat 1969 (TRÜ); dotsent 1973; keemiadoktor 1984 (NSV Liidu TA Uurali Teaduskeskuse Keemiainstituut, Sverdlovsk); professor 1986.
Rzeczpospolita ajalugu (1569–1648)
Lääne- ja idakristlus: vastureformatsioon, Bresti unioon
Uniaadikirik, loodud liitriigi vene rahvastiku jaoks, lülitus oma haldusasjades järk-järgult ümber poola keele kasutamisele. Umbes 1650. aastast alates oli enamus kiriku arhiividokumente loodud poola keeles, mitte mujal kasutatavas vanavalgevene keeles (selle kantseleislaavi erimis).
Varajane barokk-kultuur
thumb|"[[Treny" ('itkud'), Jan Kochanowski, varauusaegse Poola suur poeet (hilisrenessanss)]] Barokkstiil domineeris Poola kultuuris alates 1580. aastatest, tuginedes renessansi saavutustel ja sellega mõnda aega koos eksisteerides, 18. sajandi keskpaigani. Esialgu nautisid barokkkunstnikud ja -intellektuaalid, rebenenud kahe võistleva maailmavaate vahele, väljendusvabadust. Kuid varsti lõi vastureformatsioon siduva vaatepunkti, mis viitas keskaegsele traditsioonile, kehtestas tsensuuri hariduses ja mujal (keelatud raamatute indeks Poolas aastast 1617) ning õgvendas oma keerulisi teid. 17. sajandi keskpaigaks oli doktriin kindlalt taastatud, sarmatism ja religioosne kirg olid saanud normiks. Epohhi kunstilised maitsed omandasid sageli üha orientaalsema iseloomu. Erinevalt eelmise perioodi integreerivatest tendentsidest läksid pürjeli ja aadli kultuurisfäärid oma erinevat teed. Renessansspublitsist Stanisław Orzechowski pakkus välja barokkšlahta poliitilise mõtlemise alused.
Neljas Genfi konventsioon
Rikkumised
Neljandal Genfi konventsioonil on olnud mitmeid rikkumisi, kuulsaim neist on Iisraeli okupeerimine. Ka eestlasi kahtlustati konventsiooni rikkumises Gruusias, ent seljuhul oli tegeminst Kolmanda konventsiooniga.
Juhan Kriisa (jurist)
Esimese maailmasõja ajal
Ta õppis Tartus kaubanduskoolis, mobiliseeriti selle lõpetamise järele Venemaa sõjaväkke, saadeti Pihkvasse sõjakooli ja selle lõpetamise järel lipnikuna uuesti sõjaväkke.
Marmorjas veiseliha
Kvaliteedi hindamine
Kvaliteedi hindamisel võetakse arvesse väga paljusid tegureid, alustades liha hellusest, mahlakusest ja maitsest ning lõpetades nähtavate rasvakihtide jaotusega. Liha küpsust hinnatakse füsioloogilise vanuse järgi – selle näitajad on luu omadused, kõhre luustumine, ribilihase värvus ja tekstuur. Vananedes muutub kõhr luuks, lahja värv tumeneb ja tekstuur muutub vanuse kasvades jämedamaks. Lahjat värvi ja tekstuuri võivad mõjutada ka muud veise surmajärgsed tegurid. Veiseliha marmoriseerituse taset hinnatakse 0–9 pallise süsteemiga, kus 0 tähendab, et liha ei ole marmoriseeritud ning 9 tähendab, et liha on väga hästi marmoriseeritud.
Peeter-Enn Kukk
Teenistuskäik
H. Pöögelmani nimeline elektrotehnika tehase insener 1960–1961.
TTÜs 1961–2003: pooljuhtide uurimisgrupi vanemteadur 1961–1968; füüsikalise keemia kateedri vanemõpetaja 1968–1972, dotsent 1972–1977; füüsika kateedri dotsent 1977–1985, professor 1985–1992; füüsikainstituudi pooljuhtide füüsika erakorraline professor 1992–1995, pooljuhtide füüsika ja optoelektroonika professor 1995–2000; rakendusfüüsika professor 2000–2003.
Juhan Kriisa (jurist)
Esimese maailmasõja ajal
Teenis 172. tagavarapolgus ja läks hiljem 410. Bugurslani polguga rindele. Eesti väeosade loomisel pääses ta Tartusse tagavarapolku.
Peeter-Enn Kukk
Teadustöö põhisuunad
Pooljuhtide füüsika ja keemia, rajas uue suuna ja koolkonna materjaliteaduses – pooljuhtkristallide tekkeprotsesside uurimise. Avaldanud üle 140 publikatsiooni, 2 autoritunnistust. Tema juhendamisel on kaitstud 8 aspirandi kandidaadiväitekirja.
Juhan Kriisa (jurist)
Vabadussõja ajal
Vabadussõja puhkedes liitus ta Eesti rahvaväega. Aitas Tallinnas Johan Pitkal organiseerida soomusronge, teenis hiljem soomusrong nr 2 kuulipildujate II rühma ülemana.
Peeter-Enn Kukk
Teadusorganisatoorne ja -administratiivne tegevus
Eesti Füüsika Seltsi ja Eesti Materjalitehnika Ühingu asutajaliige; Ülemaailmse Rakendusoptika Ühingu (SPIE), IPSi (International Planetarium Society), ISOE (International Society for Optical Engeneering) ja IASEE (International Association for Solar Energy Education) liige. NSV Liidu TA kolme koordinatsiooninõukogu liige; TPI toimetiste pooljuhtmaterjalide sarja toimetaja 1969–1976.
Juhan Kriisa (jurist)
Vabadussõja ajal
Valga ja Võru vallutamise järele määrati ta 2. diviisi staapi, hiljem saadeti Valga linna ja maakonna komandandi abiks ja veelgi hiljem komandandiks. Sellelt kohal viidi ta Soomusrongide Diviisi ja hiljem staapi, kus ta teenis sõja lõpuni.
Pärast Vabadussõda ja Eesti Vabariigi esimese perioodi ajal
Pärast Vabadussõda lõpetas ta 1923. aastal Tartu Kommerts- ja Kaubanduskooli ning õppis aastatel 1923–1927 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas. Akadeemiliselt kuulus ta Korporatsioon Reveliasse.
Peeter-Enn Kukk
Ühiskondlik tegevus
ÜTÜ Vabariikliku konkursikomisjoni ja EÜE rühma kuraator.
Rzeczpospolita ajalugu (1569–1648)
Varajane barokk-kultuur
Selleks ajaks oli üle kogu liitriigi juba umbes nelikümmend jesuiitide kolledžit (keskkooli) loodud. Nad harisid peamiselt šlahtat, vähemal määral pürjelipoegi. Jan Zamoyski, krooni kantsler, kes ehitas Zamośći linna, rajas aastal 1594 sinna akadeemia; see tegutses gümnaasiumina alles pärast Zamoyski surma. Esimesed kaks Vasa kuningat olid tuntud nii kunstide kui ka teaduste patroonidena. Pärast seda koges liitriigi teadus üldist langust, paralleelselt pürjeliklassi sõjaaegse langusega.
Theoderichi mausoleum
Theoderichi mausoleum, ka Theoderich Suure mausoleum on ehitismälestis, mis asub Ravennas, keskaegsest linnasüdamest pisut kõrval, ja on ehitatud 520. aastal Theoderich Suure viimseks puhkepaigaks.
Juhan Kriisa (jurist)
Pärast Vabadussõda ja Eesti Vabariigi esimese perioodi ajal
Töötas õpingute kõrval algul Kaitseliidus instruktorina, olles üks selle ellukutsujaid Tartus ja Kaitseliidu Tartu maleva asutajaid. Pärast õpinguid töötas Tartu Seemnevilja Ühisuses juriskonsuldina.
Theoderichi mausoleum
Ajalugu
Anonüümse ladinakeelse kroonika Anonymus Valesianus sõnul ehitas gootide kuningas "veel oma eluajal endale tahutud kantkividest mälestusmärgi, mille katuseks laskis ta otsida ühe hiiglasliku kivi":
Aastaks 520. oli Ravennas resideerinud Theoderichi käsul püstitatud tulevane hauaehitis enam-vähem valmis. Hoone paiknes kalmistul ja asus toonase linna piiridest väljaspool. Hoone välisviimistlus lõpetati siiski alles pärast valitseja surma. Töid juhtinud ehitusmeistri nimi pole üheski allikas säilinud.
Juhan Kriisa (jurist)
Pärast Vabadussõda ja Eesti Vabariigi esimese perioodi ajal
Hiljem siirdus ta politseiteenistusse, töötades Tallinnas 1., hiljem Kadrioru jaoskonna komissarina ja lõpuks Nõmme jaoskonna komissarina.
Alpi puia
Alpi puia (Puya alpestris) on bromeelialiste sugukonda puia perekonda kuuluv õistaimeliik, mis kasvab Kesk- ja Lõuna-Tšiili kuivadel mäenõlvadel, olles üks lõunapoolsema levikuga liike oma perekonnas. Liigiepiteet tähistab selles kontekstis lihtsalt mäestikku. Kasvatatakse ka Euroopas dekoratiivtaimena.
Juhan Kriisa (jurist)
Teise maailmasõja ajal
Saksa okupatsiooni ajal töötas ta Majandusdirektooriumi rahandusosakonnas vaneminspektorina.
Theoderichi mausoleum
Ajalugu
Umbes 1000. aasta paiku sai mausoleum osaks neitsi Maarjale pühendatud benediktlaste kloostrist. Ülemist korrust kasutasid mungad palvesaalina (oratorio). Et mausoleum asus toona veel mere ääres, oli mausoleumi tipule ehitatud tuletorn ja klooster sai selle järgi nime Santa Maria que dicitur ad Farum. Keskajal kasutati alumist korrust nagu ka Rooma Panteoni prestiižse hauakambrina, kuhu sängitati väljapaistvaid isikuid. Üks nendest oli paavst Victor II (u 1020–1057), kes viimase eluaja elas Ravennas. Endise gootide surnuaia kõrvale tekkis uus.
Juhan Kriisa (jurist)
Hilisem elukäik
Asus 1949. aastal Ameerika Ühendriikidesse, elades alates 1951. aastast Chicago ümbruses, hiljem Los Angelese piirkonnas. Oli tegev kohalikus eesti seltsi- ja kultuurielus, on olnud ka Los Angelese Eesti Maja esimees.
Theoderichi mausoleum
Ajalugu
Nelinurkse põhiplaaniga tuletorn oli juba 12. sajandiks lammutatud. Klooster purustati 17. sajandil. Hoone seisis 18. sajandi keskpaigani hüljatuna ja mattus Po ja Reno üleujutuste setetesse. 16. sajandist kasutati mausoleumi ülakorrust Santa Maria Rotonda kabelina ja aastail 1774–1776 ehitati hoone ülakorrusele viivad kaks treppi kahele poole ukseava. 1844. aastal alustati esimesi koristustöid ehitise juures, et päevavalgele tuua pinnasesse mattunud alumine korrus ja seinad puhastati vundamendini välja. Aastail 1918–1919 lammutati 18. sajandil ehitatud trepid. Väljakaevamistel tuli päevavalgele arvukalt antiikseid müürijäänuseid, mis tänapäeval on osaliselt eksponeeritud.
Juhan Kriisa (jurist)
Isiklikku
Tema abikaasa oli alates 13. detsembrist 1924 hilisem õpetaja ja haridustegelane Alice Kriisa.
Rzeczpospolita ajalugu (1569–1648)
Varajane barokk-kultuur
thumb|left|Vara[[barokk|barokne Pühakute Peetruse ja Pauluse kirik Krakówis; Giovanni Trevano oli selle peamine looja]] 16. sajandi keskpaigaks oli Poola ülikool, Krakówi akadeemia jõudnud kriisini ja 17. sajandi alguses taandus vastureformatsiooni konformismi. Jesuiidid kasutasid lähivõitluse eelist ja asutasid aastal 1579 ülikooli kolledži Vilniuses, kuid nende jõupingutused akadeemia ülevõtmiseks olid edutud. Selliste asjaolude tõttu valisid paljud välismaal õppimise. Krakówi ülikooli rektor Jan Brożek oli mitmekülgne teadlane, kes töötas arvuteooriaga ja reklaamis Koperniku tööd. Ta pandi aastal 1616 kirikuvande alla ja tema jesuiitide-vastane pamflett põletati avalikult. Brożeki kaastöötaja Stanisław Pudłowski töötas mõõtmissüsteemil, mis põhines füüsikalistel nähtustel.
Alpi puia
Kirjeldus
Alpi puia on kuivalembene püsik. Tugevad jäigalt püstiseisvad paralleelsete soontega teravatipulised lehed on kodarikus lühikesel varrel, 2-2,5 cm laiused ja kasvavad kuni meetripikkusteks. Leheserv on varustatud konksjalt kõverdunud poole sentimeetri pikkuste ogadega. Lehe allkülg on kaetud tihedate valgete soomusjate karvadega.
Iga mõne aasta tagant moodustub püstine tihe pöörisjas õisik, mis koosneb paljudest kobarjatest osaõisikutest. Selles on säravpunased kõrglehed ja palju üksikuid õisi. Osaõisikute tipmised osad on viljatud. Õisikuvars on ligi 7 meetrit kõrge. Õied on kolmetised, kolme roheka 2,3 cm pikkuse palja või karvase tupplehega ja kolme 4,5 cm pikkuse metalselt läikiva türkiis- kuni tumesinise teravatipulise kroonlehega, mis pärast äraõitsemist spiraaljalt kokku keerduvad. Kuus tolmukat on säravoranžide tolmukapeadega. Õied on nektaririkkad ja taime õitsemise ajal liiguvad selle ümber koolibrid ja teised nektarist toituvad linnud.
Viljad on kapseljad, neis leiduvad rohked seemned levivad tuulega.
Rzeczpospolita ajalugu (1569–1648)
Varajane barokk-kultuur
Michał Sędziwój (Sendivogius Polonus) oli kuulus Euroopa alkeemik, kes kirjutas arvukalt traktaate mitmes keeles, alates teosest "Novum Lumen Chymicum" (aastal 1604, üle 50 väljaande ja tõlke 17. ja 18. sajandil). Keiser Rudolf II teadlaste ja tarkade ringi liikmena oli ta mõne autoriteedi arvates teerajaja-keemik ja hapniku avastaja, kaua enne Lavoisier'd (Sendivogiuse töid uurisid juhtivad teadlased, sealhulgas Isaac Newton).
thumb|[[Piotr Skarga, mõjukas jesuiidist jutlustaja]] Varajane barokkperiood andis mitmeid märkimisväärseid poeete. Sebastian Grabowiecki kirjutas metafüüsilist ja müstilist usulist poeesiat, esindades kvietismi passiivset voolu. Veel üks šlahta poeet Samuel Twardowski osales sõjalistes ja teistes ajaloolistes sündmustes; tema žanrite hulgas oli eepos. Linnaluule oli üsna oluline kuni 17. sajandi keskpaigani; plebeipoeedid kritiseerisid kehtivat sotsiaalset korda ja jätkasid renessanss-stiili elementide õhkkonnas. Moralist Sebastian Klonowic kirjutas sümbolistliku poeemi "Flis". Szymon Szymonowic portreteeris ilustamata pärisorjade elu raskust. Jesuiit Maciej Sarbiewskit hinnati Euroopas kõrgelt ladinakeelse poeesia eest.
thumb|left|[[Martin Koberi maal Anna Jagiellonkast]] Üks barokile eriti sobiv kunstivorm oli teater. Teatritükke lavastati sagedamini seoses religioossete sündmustega ja moraliseerivalt ning tavaliselt kasutati rahvuslikke elemente. Kooliteatrid muutusid nii protestantlikes kui ka katoliiklikes keskkoolides tavaliseks. Püsiv õukonnateater koos orkestriga loodi aastal 1637 Władysław IV poolt Varssavi kuningalossis; näitlejatetrupp, kus domineerisid itaallased, esitas peamiselt itaalia ooperi- ja balleti repertuaari.
Muusika, nii vaimulik kui ka ilmalik, säilis barokkperioodil. Alates 17. sajandist ehitati kirikutesse kõrgetasemelisi oreleid; hea näide on säilinud Leżajskis. Zygmunt III toetas rahvusvaheliselt tuntud 60 muusikust ansamblit. Selle orkestriga töötasid Adam Jarzębski ja Marcin Mielczewski, Zygmunt III ja Władysław IV õukondade peaheliloojad. Kuninga sekretär Jan Aleksander Gorczyn avaldas aastal 1647 populaarse muisikaõpiku algajatele.
Martin Kober, õukonnakunstnik Wrocławist, töötas Stefan Batory ja Zygmunt III heaks; ta tegi mitu hästituntud kuningaportreed.
Aastatel 1580 kuni 1600 tellis Jan Zamoyski Veneetsia arhitektilt Bernardo Morandolt Zamośći linna ehitamise. Linn ja selle kindlustused loodi, rakendades järjekindlalt renessansi ja manerismi esteetilisi paradigmasid.
thumb|[[Daniel Schultz Danzigist, maalikunstniku autoportree]] Manerism on nimi, mis antud mõnikord kunstiajaloos perioodile, mille jooksul hilisrenessanss eksisteeris koos varabarokiga, Poolas 16. sajandi viimane veerand ja 17. sajandi esimene veerand. Poola kunsti jäid mõjutama Itaalia keskused, eriti Rooma, ja eriti Madalmaade kunst. Imporditud ja kohalike elementide seguna kujunes see originaalseks baroki Poola vormiks.
Barokk-kunst kujunes suures osas katoliku kiriku patronaaži all, kes kasutas kunsti religioosse mõju hõlbustamiseks, eraldades sel eesmärgil oma käsutuses olnud märkimisväärseid rahalisi vahendeid. Kõige tähtsam selles kunstivormi kontekstis oli arhitektuur, esmapilgul üsna kasinate omadustega, kaasates õigel ajal järk-järgult keerukamaid ja rikkalikumaid fassaadi- ja sisekujunduslahendusi.
1580. aastatest alates ehitati arvukalt kirikuid, mis kujundati Rooma Gesù kiriku järgi. Gooti ja teisi vanemaid kirikud täiendati üha barokkstiilis arhitektuuriliste lisandite, skulptuuride, seinamaalingute ja muude kaunistustega, mis on paljudes Poola kirikutes tänapäeval silmatorkavad. Kuningalossi Varssavis, pärast 1596. aastat peamist monarhide residentsi laiendati ja ehitati ümber 1611. aasta paiku. Poola kuningate Ujazdówi loss (1620. aastad) osutus arhitektuuriliselt mõjukamaks, selle disaini matkisid mitmed magnaatide barokkresidentsid.
Realistlik religioosne maal, mõnikord terve rida seotud töid, teenis oma didaktilist eesmärki. Alastus ja mütoloogilised teemad olid keelatud, kuid muu kui see peen kogu lääne maale oli moes. Zygmunt III tõi Veneetsiast Tommaso Dolabella. Viljaka maalikunstnikuna pidi ta oma ülejäänud elu veetma Krakówis ja tekitama tema mõju all töötava Poola maalikunstnike koolkonna. Danzig (Gdańsk) oli ka graafilise kunsti keskus; maalikunstnikud Herman Han ja Bartholomäus Strobel töötasid seal, ning samuti Willem Hondius ja Jeremiasz Falck, kes olid graveerijad. Võrreldes eelmise sajandiga osales kultuurilises tegevuses isegi laiem ring ühiskonnast, kuid katoliikliku vastureformatsiooni surve põhjustas mitmekesisuse vähenemise. Katastroofilised sõjad sajandi keskpaigas nõrgestasid suuresti liitriigi kultuurilist arengut ja mõju piirkonnas.
Seim ja seimikesed
thumb|left|[[Rzeczpospolita seim|Seimi istungjärk kuningalossis Varssavis, 1622]] Pärast Lublini uniooni täiendati liitriigi seimi senatit Leedu kõrgemate ametnikega; ilmalike ja kiriklike isandate, kes olid senati eluaegsed liikmed, positsioon tugevnes, kui juba vähemuses keskmise šlahta kõrgametnikel oli nüüd proportsionaalselt vähem esindajaid ülemkojas. Kuningas võis ka senati eraldi kokku kutsuda, selle kuninganõukogu tavapärases võimekuses, välja arvatud seimi mistahes ametlikud nõupidamised, ja šlahta püüded piirata ülemkoja rolli ei olnud edukad. Pärast ametlikku uniooni ning saadikute lisamist suurvürstiriigist ja Kuninglikult Preisimaalt, mis aastast 1569 samuti krooniga täielikumalt integreeritud, oli seal umbes 170 piirkondlikku alamkoja saadikut ja 140 senaatorit.
Seadusandlikku tööd tegevad seimi saadikud ei saanud üldiselt tegutseda nii, nagu neile meeldis. Piirkondlikud šlahta nõukogud, seimikesed, kutsuti kokku enne Rzeczpospolita seimi istungjärke; siin andis kohalik aadel oma esindajatele põhjalikke juhiseid, kuidas edasi minna ja asjaomase piirkonna huve kaitsta. Teine seimike kutsuti kokku pärast seimi lõppotsust. Seekord andsid saadikud oma saavutustest aru.
thumb|315px|[[Gdańsk|Danzig (Gdańsk) aastal 1575. Linn on ajalooliselt olnud vaidluspunkt Poola, Saksa ja kohalike huvide hulgas]] Seimikesed muutusid liitriigi parlamentaarse elu tähtsaks osaks, täiendades Rzeczpospolita seimi rolli. Nad esitasid mõnikord seimide üldistele väljakuulutamistele üksikasjalikke rakendusi, või tegid seadusandlikke otsuseid ajal, kui seim ei olnud istungjärgul, võttes ajuti ühendust otse monarhiga.
Pürjeliklassile oli väheoluline parlamentaarne esindatus, aga mitte talupoegadele. Juudi kogukonnad saatsid esindajaid nende oma Va'adi, või Nelja maa nõukogusse. Liitriigi parlamentaarse süsteemi kitsas sotsiaalne baas kahjustas selle edasist arengut ja Poola-Leedu riikluse tulevikku.
Alates 1573. aastast kutsuti "tavaline" Rzeczpospolita seim kokku igal teisel aastal kuueks nädalaks. Kuningas võis kokku kutsuda "erakorralise" seimi kaheks nädalaks, kui asjaolud seda nõudsid; erakorralist seimi sai pikendada, kui parlamentaarid nõustusid. Pärast uniooni pidas vabariigi seim aru rohkem keskel asuvas Varssavis, ainult et Kraków jäi kroonimisseimide asukohaks. 17. sajandi vahetus tõi ka kuninga õukonna püsiva kolimise Krakówist Varssavisse.
left|thumb|315 px|[[Lublin aastal 1618]]
Seimi protseduuri kord vormistati 17. sajandil. Alamkoda pidi tegema suurema osa statuudi ettevalmistamise tööst. Mitu viimast päeva kulus tööks koos senati ja kuningaga, kui lepiti kokku lõplikud versioonid ja tehti otsused; lõplik seadusandlik produkt pidi saama riigi kõigi kolme seadusandja – alamkoja, senati ja monarhi – nõusoleku. Alamkoja ühehäälsuse põhimõtet ei olnud 17. sajandi esimesel poolel rangelt jõustatud.
Rzeczpospolita seim oli kollektiivse ja konsensusliku riigivõimu kõrgeim organ. Seimi ülemkohus, mille eesistuja oli kuningas, otsustas kõige tõsisemad kohtuasjad. 17. sajandi teisel poolel erinevatel põhjustel, sealhulgas ühehäälsuse reegli kuritarvitamine (liberum veto), seimi tõhusus langes ja lünga täitsid üha enam seimikesed, kus tegelikult lõviosa valitsuse tööst ära tehti.
Theoderichi mausoleum
Arhitektuur
Hoone on sümmeetrilise kümmenurga kujulise põhiplaaniga tsentraalehitis, küljepikkusega umbes 4,40 m. Koosneb kahest üksteise peal asetsevast identse kujuga, kuid erineva läbimõõduga korrusest, mille ruumid pole omavahel ühenduses. Mausoleumi kroonib 11-meetrise läbimõõduga kuplikujuline monoliitlagi.
Alumine korrus oli ette nähtud hauakambriks ja on võlvitud ristservjoonvõlviga. Ruum laieneb ristikujulisena neljaks müürinišiks, millest ühes on uks sissepääsuks.
Ülemisele korrusele pääseb välistrepi ja silla kaudu. Siseruum oli ringikujuline kabel altarinišiga idaseinas.
Muud
Mõned nn Bismarcki tornid (tornikujuline mälestusmärk Otto von Bismarckile) näivad olevat inspireeritud Theoderichi hauamonumendist, eriti Szczecinis asuv (püstitatud 1913–1921), aga ka Friedrichsruh Bismarcki mausoleumi siseruum (püstitatud 1899) ja 20. sajandi esimesel kümnendil ehitatud tornid Jenas (1906) ja Radebeulis (1907).
Rzeczpospolita ajalugu (1569–1648)
Aadli võim, esimene kuninga valimine
thumb|[[Henri III|Henryk Walezy, Poola kuningas aastatel 1573–1574]] Aadli demokraatia süsteem hakkas tugevamalt juurduma esimese interregnumi ajal pärast Zygmunt II Augusti surma, kes pärast Lublini uniooni tahtis uuesti oma isiklikku võimu kinnistada, mitte šlahta soovide elluviijaks saada. Kokkuleppe puudumine, mis puudutas tema järglase valimise meetodit ja ajastust, oli üks olukorra õnnetustest ja konflikt tugevdas senati magnaatide laagrit. Pärast monarhi surma aastal 1572 asus šlahta oma ühiste huvide kaitseks looma territoriaalseid konföderatsioone (kapturs) kui provintsivalitsusi, mille kaudu kaitsti avalikku korda ja nähti ette põhiline kohtusüsteem. Magnaadid suutsid läbi suruda oma kandidaadi interrexi või regendi ametikohale kuni uue kuninga vannutamiseni, priimas Jakub Uchański isikus. Senat võttis üle valimise ettevalmistused. Ettepanek šlahta üleüldisest osalemisest (mitte seimi poolt valimisest) tundus sel ajal olevat õige idee enamusele šlahta fraktsioonidele; tegelikult selle esimese, samuti järgmiste valimiste ajal magnaadid allutasid ja suunasid, eriti vaesemat šlahtat.
Interregnumi ajal valmistas šlahta ette reeglite ja piirangute kogumi tulevasele monarhile kuuletumiseks tagatisena kindlustamaks, et uus kuningas, kelleks pidi saama välismaalane, järgiks liitriigi poliitilise süsteemi eripära ja austaks aadli eesõigusi. Kuna Henryk Walezy oli esimene reeglite allkirjastaja, said need tuntuks kui Articuli Henriciani. Artiklid sätestasid ka wolna elekcja (vaba valimise) kui ainsa viisi monarhi kestahes järglasele selles ametis, välistades sellega võimaliku päriliku monarhia tulevikus. Articuli Henriciani on kokku võetud Poola aadli kogutud õigused, sealhulgas usuvabaduse garantii, ja kehtestatud täiendavad piirangud valitavale kuningale; nagu sellest veel vähe oleks, allkirjastas Henryk ka niinimetatud pacta conventa, mille kaudu ta nõustus täiendavate erikohustustega. Äsjakroonitud Henryk võttis peagi meetmeid, mille eesmärk oli vabastada ta kõigist kehtestatud takistustest, kuid selle võimuvõitluse tulemusi ei tehtud kunagi kindlaks. Aasta pärast valimist, juunis 1574, pärast oma venna surmast kuulmist läks Henryk salaja Prantsusmaale.
Stefan Batory
Stefan Batory valitsemine tähistab šlahta reformiliikumise lõppu. Võõramaine kuningas oli Poola parlamentaarse süsteemi osas skeptiline ja hindas vähe seda, mida täideviimisliikumise aktivistid püüdsid saavutada. Batory suhted Sienickiga halvenesid varsti, samas kui teised šlahta juhid aadlihierarhias tõusid, saades senaatoriteks või edendades muul viisil oma karjääri. Reformijatel õnnestus aastal 1578 Poolas ja aastal 1581 Leedus viia aegunud apellatsioonikohtu süsteem monarhi alluvusest krooni alluvusse ja Leedu tribunalid aadli alluvusse. Koormav seimi ja seimikeste süsteem, ad hoc konföderatsioonid ja tõhusate mehhanismide puudumine seaduste rakendamiseks pääsesid reformijate tähelepanu alt või püsimistahtest. Paljud arvasid, et ülistatud aadli võim on saavutanud täiuslikkuse.
Kuningas ise oli suur väejuht ja ettenägelik poliitik. Batory vastuoludest aadli liikmetega on kuulus juhtum seotud Zborowski vendadega: Samuel hukati Zamoyski käsul, Krzysztof saadeti seimi kohtu poolt pagendusse ja vara konfiskeeriti. Ungarlasena, nagu teisedki Poola võõramaised valitsejad, muretses Batory oma päritolumaa asjadest. Batory ei suutnud jõustada Karnkowski statuute ja seetõttu ei suutnud ta kontrollida väliskaubandust Danzigi (Gdański) kaudu, millel olid vabariigile väga negatiivsed majanduslikud ja poliitilised tagajärjed. Koostöös oma kantsleri ja hilisema hetmani Jan Zamoyskiga oli ta üsna edukas Liivimaa sõjas. Sel ajal suutis liitriik kasvatada enda sõjaliste jõupingutuste ulatust: kampaaniaks mitmest allikast saadud kombineeritud relvajõud võis olla kuni 60 000 meest tugev. Kuningas Batory algatas piechota wybraniecka, olulise talupoegade jalaväeüksuse loomise.
Sõda Venemaaga Liivimaa pärast
thumb|[[Kircholmi lahing, 1605]] Kuningas Zygmunt Augusti programm "Dominium Maris Baltici" eesmärgiga tagada Poola ligipääs ja kontroll osa Läänemere piirkonna ja sadamate üle, mida riik oli eluliselt huvitatud kaitsma, viis liitriigi osalemiseni Liivimaa konfliktis, millest sai ka järjekordne etapp reas Leedu ja Poola vastasseisudes Venemaaga. Aastal 1563 võttis Ivan IV Połacki. Pärast 1570. aasta Stettini rahu (mis hõlmas mitut riiki, sealhulgas Rootsit ja Taanit) säilitas liitriik kontrolli põhilise osa Liivimaa, sealhulgas Riia ja Pärnu üle. Aastal 1577 võttis Ivan ette suure sõjaretke, saades endale või oma vasallile Magnusele enamuse Liivimaast, välja arvatud Riia ja Revali rannikualad. Poola-Leedu vastupealetungi edu sai võimalikuks, kui Batory suutis aadlilt vajaliku rahastuse saavutada.
Randolphi maakond (Missouri)
Randolphi maakond (Randolph County) on maakond Ameerika Ühendriikides Missouri osariigis.
Rzeczpospolita ajalugu (1569–1648)
Zygmunt III Waza valitsemine
thumb|[[Zygmunt III Waza]] Liitriigi kroonile oli pärast Stefan Batory surma mitu kandidaati, sealhulgas Austria ertshertsog Maximilian. Anna Jagiellonka soovitas ja õhutas oma õepoja Zygmunt Waza valimist, kes oli Rootsi kuninga Johan III ja Katarzyna Jagiellonka poeg ning Rootsi troonipärija. Zamoyski fraktsioon toetas Zygmuntit, Zborowski perekonna juhitud fraktsioon tahtis Maximiliani; korraldati kaks eraldi valimist ja puhkes kodusõda. Habsburgide armee sisenes Poolasse ja ründas Krakówit, kuid löödi tagasi ja purustati taganemisel Jan Zamoyski vägede poolt Sileesias Byczyna lahingus (1588), kus Maximilian vangi võeti.
Randolphi maakond (Missouri)
Maakonna halduskeskus on Huntsville.
Rzeczpospolita ajalugu (1569–1648)
Zygmunt III Waza valitsemine
Vahepeal saabus ka Zygmunt ja krooniti Krakówis, mis tähistas tema pika liitriigi valitsemise (1587–1632) algust kui Zygmunt III Waza. Väljavaade personaalunioonile Rootsiga tõstis Poola ja Leedu valitsevate ringkondade poliitilisi ja majanduslikke lootusi, sealhulgas soodsad Läänemere kaubandustingimused ja ühisrinne Venemaa laienemise vastu. Kuid mis viimasesse puutub, siis Eesti kontrollimine muutus varsti tüliõunaks. Zygmunti ultrakatoliiklus tundus ähvardavat Rootsi protestantlikku üldsust ja aitas kaasa tema troonilt tõukamisele Rootsis aastal 1599.
thumb|left|Zygmunt III valitsemisajal jõudis liitriik pärast [[Deulino vaherahu oma maksimaalse ulatuseni]]
Randolphi maakond (Missouri)
Ajalugu
Maakond moodustati 1829. aastal.
Rzeczpospolita ajalugu (1569–1648)
Zygmunt III Waza valitsemine
Kavatsedes luua liitu Habsburgidega (ja isegi loobuda Poola kroonist oma ambitsioonide täitmiseks Rootsis), asus Zygmunt nendega salaläbirääkimistesse ja abiellus ertshertsoginna Annaga. Süüdistatuna Zamoyski poolt lepingute rikkumises, alandati Zygmunt III 1592. aasta seimil, mis süvendas tema vimma šlahta suhtes. Zygmunt kaldus tugevdama monarhia võimu ja katoliku kiriku vastureformatsioonilist edendamist (Piotr Skarga kuulus tema toetajate hulka). Ükskõiksena üha üldisemate Varssavi konföderatsiooni religioossete kaitsete rikkumiste ja protestantide vastase vägivalla juhtumite suhtes oli kuningas religioossete vähemuste vastu.
thumb|[[Stanisław Żółkiewski]]
1605–1607 tõi kuningas Zygmunti ja tema toetajate ning opositsioonilise aadli koalitsiooni vahele viljatu vastasseisu. 1605. aasta seimil pani kuninglik kohus ette seimi enda põhimõttelise reformi, enamuse reegli kasutuselevõtu traditsioonilise tava, kõigi kohalolnud saadikute ühehäälse heakskiidu asemel. Jan Zamoyski kahandas oma viimases avalikus esinemises end šlahta eesõiguste kaitsjaks, tõstes seeläbi esile demagoogia, mis valitses liitriigi poliitilises kultuuris kümneid aastaid.
Randolphi maakond (Missouri)
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 25 414.
Rzeczpospolita ajalugu (1569–1648)
Zygmunt III Waza valitsemine
1606. aasta seimil esitas kuninglik fraktsioon, lootes ära kasutada kuulsusrikka Kircholmi lahingu võitu ja muud edu, palju põhjalikuma konstruktiivse reformiprogrammi. Selle asemel oli seim hõivatud dissidentliku postulaadiga mittekatoliiklaste vastu suunatud religioossete korrarikkumiste süüdlastest; Skarga soovitusel keeldus kuningas oma nõusolekust kavandatud statuudile.
Aadli opositsioon, kahtlustades katset oma vabaduste vastu, nõudis rokosz 'it, või relvastatud konföderatsiooni. Kümned tuhanded pettunud šlahta liikmed, keda juhtisid ultrakatoliiklik Mikołaj Zebrzydowski ja kalvinistlik Janusz Radziwiłł, kogunesid augustis Sandomierzi lähedal, mis tõi kaasa niinimetatud Zebrzydowski mässu.
Randolphi maakond (Missouri)
Rahvastik
Arvestuslik rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga) :
Rzeczpospolita ajalugu (1569–1648)
Zygmunt III Waza valitsemine
thumb|left|[[Hetman Stanisław Koniecpolski]]
Mässajate poolt koostatud Sandomierzi artiklid puudutasid peamiselt monarhi võimule täiendavate piirangute seadmist. Ohustatuna Stanisław Żółkiewski kuningavägedest, asusid konföderaadid Zygmuntiga kokkuleppele, kuid siis taganesid sellest ja nõudsid kuninga tagasiastumist. Järgnenud kodusõda otsustati aastal 1607 Guzówi lahingus, kus šlahta lüüa sai. Kuid hiljem tegid magnaatide kuningameelse fraktsiooni juhid nii, et Zygmunti positsioon jäi ebakindlaks, jättes vahekohtu võimu senati pädevusse. Mis iganes oli täideviimisliikumisest alles jäänud, hävis koos obstruktsionistliku šlahta elementidega ja saabus kompromisslahendus võimukriisile. Kuid võidukate nõukogu isandate käsutuses ei olnud tõhusat poliitilist masinavärki, mis liitriigi heaolu levitamiseks palju rohkem vajalik, ikka veel oma kuldajastus (või nagu mõni eelistab, hõbeajastus).
Aastal 1611 lubas liitriigi seim Brandenburgi Johann Sigismundil pärida Preisimaa hertsogiriigi läänivaldus, pärast viimase Preisimaa Hohenzollernite liinist hertsogi Albrecht Friedrichi surma. Brandenburgi Hohenzollernite haru juhtis vürstiriiki aastast 1618.
thumb|[[Pidhirtsi loss|Podhorcachi (Pidhirtsi) lossi ehitas hetman Koniecpolski]]
Täideviimisliikumise reformid määrasid selgelt kindlaks seimi kui keskse ja domineeriva riigivõimu organi. Kuid selline olukord ei kestnud tegelikult väga kaua, kui erinevad hävitavad detsentraliseerivad tendentsid, šlahta ja kuningate poolt võetud sammud kahjustasid järk-järgult ning kahandasid keskse seadusandliku organi funktsionaalsust ja ülimuslikkust. Tekkinud tühimik täideti 16. sajandi lõpus ja 17. sajandil üha aktiivsemate ja ennast pealesuruvate territoriaalsete seimikeste poolt, mis pakkusid šlahta aktivistidele kättesaadvamat ja otsesemat foorumit, et edendada nende kitsalt kavandatud kohalikke huvisid. Seimikesed rajasid tõhusa kontrolli, piirates tegelikult seimi võimu; nad võtsid endile riigi- ja kohalike asjade laiaulatuslikuma valiku.
Lisaks keskvõimu rolli destabiliseerimisele üle 70 seimikese poolt hakkas sageli alarahastatud armee looma samal ajal omi "konföderatsioone" või mässe. Röövimise ja terrori abil püüdsid nad oma hüvitist saada ja järgida muid, sageli poliitilisi eesmärke.
Mõningaid reforme hakkas tegema rohkemvalgustatud šlahta, kes tahtis laiendada seimi rolli monarhi ja magnaatide fraktsiooni ning valitud kuningate arvelt. Zygmunt III tegi oma valitsemise lõpuaastatel seimiga konstruktiivset koostööd, kindlustades, et aastatel 1616 kuni 1632 andis iga seimi istungjärk hädasti vajalikud statuudid. Suurenenud jõupingutused maksustamise ja sõjaväeteenistuse säilitamise valdkonnas tegid võimalikuks mõne relvastatud konflikti positiivse tulemuse, mis Zygmunti valitsemisajal toimusid.
Kasakad ja kasakate vastuhakud
Teadlikku ja kavandatud viljaka, kuid vähearenenud piirkonna kolonisatsiooni alustasid 1580. ja 1590. aastatel Volõõnia Vene vürstid. Poolakatest oli 16. sajandi lõpus majanduslikult aktiivne vaid Jan Zamoyski, kes tungis Bratslavi alale. Seal ja Kiievi alal hakkas arenema ka Poola edukus, sageli segaabielude kaudu Vene klannidega. Aastal 1630 domineerisid suurtes Ukraina latifundiumites Vene perekonnad, nagu Ostrogski, Zbaraski ja Zasławski. 1648. aasta suure kodusõja alguses moodustasid Poola asunikud vaevu 10% keskmisest ja alamaadlist, näiteks hästiuuritud Bratslavi ja Kiievi vojevoodkonnas. Varajased kasakate vastuhakud olid seepärast sotsiaalse ülestõusu juhtumid, mitte rahvuslikud Poola-vastased liikumised. Klassivõitlusena suruti nad halastamatult maha riigi poolt, mis mõnikord viis nende juhid Varssavisse hukkamisele.
thumb|Kaasaja Ukraina koos ajaloolise [[Zaporižžja (piirkond)|Zaporižžja piirkonnaga.]]
left|thumb|[[Õigeusu kirik|Õigeuskliku Ostrogi piibli tiitelleht]]
Peale ülestõusude juhtide olid selle aja Ukraina isiksused Dmõtro Višnevetski, Samuel Zborowski, Konstanty Wasyl Ostrogski ja Petro Konaševitš-Sahaidatšni.
Paljud kasakad palgati osalema liitriigi peetud sõdades. See staatus tõi kaasa privileegid ja kujutas endast sageli sotsiaalse ülespoole liikumise vormi; kasakad kurtsid nende palkamise perioodilist vähenemist. Kasakamässud või ülestõusud eeldasid tavaliselt tohutu plebeide sotsiaalse liikumise vormi.
thumb|[[Jakiv Ostrjanin, kasakajuht]]
Rõhuvad jõupingutused, sageli poolakate juhitud, sealhulgas krooniüürnikud või nende juudi täievolilised, liitriigi Vene aadlikud ja isegi kõrgema taseme kasakaohvitserid, kasakaterritooriumite ja rahvastiku allutamiseks ja majanduslikult kasutamiseks Zaporižžja piirkonnas põhjustasid rea kasakaülestõuse, millest varaseimad toimisid hoiatusena šlahta seaduseandjatele. Kuigi Ukrainas toimus märkimisväärne majanduslik areng, ei olnud kasakad ja talupojad suures osas protsessi kasusaajate hulgas.
Aastal 1591 juhtis veriselt mahasurutud Kosinski ülestõusu Krištof Kosinski. Uued võitlused toimusid juba aastal 1594, kui Nalivaiko ülestõus haaras suure osa Ukrainast ja Valgevenest. Hetman Stanisław Żółkiewski võitis kasakaüksusi aastal 1596 ja Severin Nalivaiko hukati. Suhete ajutine rahunemine toimus 17. sajandi alguses, kui paljud sõjad, milles liitriik võitles, vajasid registrikasakate suuremat osalust. Kuid Bresti unioon tekitas uusi pingeid, kuna kasakatest olid saanud õigeusu pühendunud järgijad ja kaitsjad.
thumb|left|Krooni[[hetman Mikołaj Potocki võitles kasakatega, kuid oli ka üks mõistuse ja asjalikkuse hääli: ta apelleeris Poola kuritarvituste piiramise poolt, kutsus üles looma komisjoni, kes tegeleks Ukraina kaebustega, ja kaitses esialgu Bogdan Hmelnõtskõid]]
Marko Žmailo 1625. aasta ülestõusule astus vastu Stanisław Koniecpolski ja see lahenes, kui Mihailo Dorošenko sõlmis Kurukove lepingu. Varsti puhkes veel võitlust, mis kulmineerus 1630. aasta "Tarasi ööga", kui Taras Fedorovitši kasakamässud pöördusid armeeüksuste ja aadlivalduste vastu. Fedorovitši ülestõusu surus maha hetman Koniecpolski. Nendele sündmustele järgnes kasakaregistri suurendamine (Perejaslavi leping), kuid siis kasakavanemate nõudmiste tagasilükkamine 1632. aasta valimisseimil. Kasakad tahtsid vabadel valimistel osaleda kui liitriigi liikmed ja "lahutatud" idakristlaste religioossete õiguste taastamist. 1635. aasta seim hääletas selle asemel edasiste piirangute poolt ja seadustas Dnepri Kodaki kindluse ehitamise, tõhusama kontrolli hõlbustamiseks kasakaterritooriumite üle. Järgmine võitlusvoor, Pavljuki ülestõus, järgnes aastatel 1637–1638. See purustati ja selle juht Pavlo Mihnovitš hukati. Pärast uusi kasakatevastaseid piiranguid ja seimi statuute, mis kehtestasid enamuse kasakate suhtes pärisorjuse, tõusid kasakad aastal 1638 Jakiv Ostrjanini ja Dmõtro Hunia juhtimisel taas üles. Ülestõus suruti julmalt maha ja kasakate maavaldused võeti magnaatide poolt üle.
Liitriigi võitlustele kasakatega hakkas tähelepanu pöörama Moskva Kreml, kes 1620. aastate lõpust alates hakkas pidama kasakaid fundamentaalse ebastabiilsuse potentsiaalseks allikaks Poola-Leedu rivaalis ja naabris. Vene jõupingutused destabiliseerida Poola kuningriiki 1630. aastatel kasakate abil ei olnud veel edukad, isegi kui kasakavanemad ise tõstsid sageli üles võimaluse unioonist tsaaririigiga Poola valitseva eliidi survestamiseks. Piirialad Venemaaga muutusid varjupaigaks kasakatele, tagakiusatud pärast nende nurjunud ülestõuse; liitriigi eeskujul loodi seal lõpuks Vene registrikasakate rügemendid.
Karmid meetmed taastasid aastakümneks suhtelise rahu, aastani 1648. Valitsejate nägemuses "kuldne rahu" oli kasakatele ja talupoegadele halvima rõhumise periood. Sel ajal Ukraina võimukandjate eravürstkonnad, nagu Kalinowski, Daniłowiczi ja Wiśniowiecki perekonnad, laienesid kiiresti ja folwark–pärisorjuse majandus, Ukrainas alles siis tekkimas (palju hiljem, kui teistes Poola krooni osades), põhjustas endiselt enneolematut rõhumist. Liitriigi nõrga kohana tajutud kasakaasjad muutusid üha enam rahvusvahelise poliitika asjaks.
Władysław IV
thumb|[[Władysław IV Waza, Peter Paul Rubens]] Zygmunt III poeg Władysław IV Waza valitses liitriiki aastatel 1632–1648. Sündinud ja üles kasvanud Poolas, ametiks varasest noorusest ette valmistatud, populaarne, haritud, vaba oma isa religioossetest eelarvamustest, tundus ta olevat paljulubav tegevjuhi kandidaat. Kuid Władysław, nagu tema isagi, omas eluunistust saada Rootsi troonile, kasutades oma kuninglikku staatust ja võimu Poolas ja Leedus, mida ta oma eesmärgi saavutamiseks tugevdada püüdis. Władysław valitses mitme tähtsa magnaadi abil, nende seas kroonikantsler Jerzy Ossoliński, hetman Stanisław Koniecpolski ja keskmise šlahta juht Jakub Sobieski. Władysław IV ei suutnud šlahtat laiemalt ligi meelitada ja paljud tema plaanid takerdusid toetuse puudumisel üha ebatõhusamas seimis. Oma sallivuse pärast mittekatoliiklastesse olid Władysławi vastu ka katoliiklik vaimulikkond ja paavst.
Oma valitsemisaja viimastel aastatel püüdis Władysław IV parandada oma positsiooni ja kindlustada oma poja järglust sõjakuulutamisega Osmanite riigile, milleks ta ette valmistas, vaatamata aadli toetuse puudumisele. Selle eesmärgi saavutamiseks töötas kuningas kasakatega liidu moodustamise kallal, keda ta julgustas parandama oma sõjalist valmisolekut ja kavatses kasutada türklaste vastu, tehes sellesuunalist koostööd rohkem, kui tema eelkäijad. Sõda ei toimunud kunagi ja kuningas pidi 1646. aasta "inkvisitsiooniseimil" oma sõjaplaane selgitama. Władysławi poeg Zygmunt Kazimierz suri aastal 1647 ning nõrgenenud, alistunud ja pettunud kuningas aastal 1648.
Ülemvõimu otsimine Ida-Euroopas
thumb|left|300 px|[[Smolenski piiramine (1609–11)]]
16. ja 17. sajandi vahetus tõi muudatusi, mis esialgu nõrgendasid liitriigi võimsaid naabreid (Moskva tsaaririik, Austria Habsburgide monarhia ja Osmanite riik). Poola-Leedu riigi võimalus parandada oma positsiooni sõltus suutlikkusest ületada sisehädasid, nagu isolatsionistlikud ja patsifistlikud tendentsid, mis olid valdavad šlahta valitseva klassi hulgas, või rivaliteet aadlijuhtide ja valitud kuningate vahel, sageli kavatsusega oma võimu piirangutest mööda minna, nagu Articuli Henriciani.
Uue sajandi esimese kolme kümnendi peaaegu katkematud sõjad tõid kaasa liitriigi armee moderniseerimise, kui mitte (riigikassa piiratuse tõttu) suurenemise. Saadaval olev sõjavägi oli vahemikus mõnest tuhandest Kircholmi lahingus kuni üle viiekümne tuhandeni, pluss mobiliseeritud pospolite ruszenie 1621. aasta Hotõni (Chocimi) kampaanias. 17. sajandi esimese poole märkimisväärne suurtükiväearendus tõi 1650. aastal Amsterdamis välja raketiteaduse pioneeri Kazimierz Siemienowiczi raamatu "Artis Magnae Artilleriae pars prima". Vaatamata liitriigi raske- (husaari-) ja kerge- (kasaka-) ratsaväe kõrgele kvaliteedile andsid jalaväe (talupoegade, palgasõdurite ja kasakate üksused) ja võõrvägede kontingendi kasvavad proportsioonid armee, kus vastavad komponendid olid raskelt esindatud. Kahe esimese Vasa valitsemise ajal arenes sõjalaevastik ja võitles edukalt merelahingutes (1609. aastal Rootsi vastu). Nagu harilikult, vähendasid rahalised raskused sõjaväe tõhusust ja riigikassa võimet sõduritele maksta.
Moldova
thumb|[[Moldova (piirkond)|Moldova, Transilvaania ja Valahhia 16. sajandi lõpul]] Varasemate Türgi-vastaste pealetungiplaanide jätkuna, mis ei saanud teoks Stefan Batory surma tõttu, sekkus Jan Zamoyski Moldovas aastal 1595. Liitriigi armee toel sai Ieremia Movilă hospodaritrooni kui liitriigi vasall. Zamoyski armee tõrjus järgnenud Osmanite riigi vägede rünnaku Ţuţora lahingus. Järgmine vastasseis piirkonnas toimus aastal 1600, kui Zamoyski ja Stanisław Żółkiewski tegutsesid Valahhia ja Transilvaania hospodari Mihai Vapra vastu. Esmalt pandi Ieremia Movilă, kes vahepeal oli Mihai poolt Moldovast kõrvaldatud, ametisse tagasi ja seejärel võideti Mihaid Valahhias Bucovi lahingus. Ieremia vend Simion Movilă sai seal uueks hospodariks ja lühikeseks ajaks langes kogu piirkond kuni Doonauni liitriigist sõltuvusse. Türgi taastas varsti oma rolli, aastal 1601 Valahhias ja aastal 1606 Transilvaanias. Zamoyski poliitika ja tegevus, mis moodustas Moldova magnaadisõdade varajase etapi, ainult pikendas Poola mõju Moldovas ja häiris tõhusalt samaaegseid Habsburgide plaane ja ambitsioone selles Euroopa osas. Edasine sõjaline sekkumine lõunapiiril ei olnud enam teostatav, kuna vägesid vajati kiiresti põhjas.
Sõda Rootsiga
thumb|left|[[Lew Sapieha, Leedu suurvürstiriigi suurkantsler.]] Zygmunt III kroonimine Rootsis toimus aastal 1594 keset usulistest vaidlustest põhjustatud pingeid ja ebastabiilsust. Kui Zygmunt Poolasse tagasi tuli, asus tema onu, regent Karl juhtima Zygmunti-vastast Rootsi opositsiooni. Aastal 1598 püüdis Zygmunt lahendada küsimust sõjaliselt, kuid sõjaretk tema päritoluriik sai Linköpingi lahingus lüüa; Zygmunt võeti vangi ja pidi nõustuma karmide tingimustega. Pärast tema Poolasse naasmist aastal 1599 kukutas seisuste riigipäev ta Rootsis ja Karl viis Rootsi väed Eestisse. Zygmunt kuulutas aastal 1600 välja Eesti liidendamise liitriiki, mis oli samaväärne Rootsile sõjakuulutusega, Rzeczpospolita osalemise kõrgpunktis Moldova piirkonnas.
thumb|[[Jakub Sobieski, kuningas Jan III isa]] Jürgen Fahrensbach, kellele oli antud liitriigi vägede juhtimine, sai lüüa Karli poolt piirkonnas kogutud palju suuremalt armeelt, kelle kiire pealetung andis 1600. aastal tulemuseks enamuse Liivimaast ülevõtmise kuni Daugava jõeni, välja arvatud Riia. Enamus kohalikust rahvastikust tervitas rootslaste tulekut, olles selleks ajaks Poola-Leedu võimu suhtes üha rahulolematum. Aastal 1601 saavutas Krzysztof Radziwiłł edu Kokenhauseni lahingus, kuid Rootsi edu ümberpööramine kuni Tallinnani toimus alles pärast seda, kui Jan Zamoyski tõi juurde olulise jõu. Enamus sellest armeest, olles jäänud tasustamata, läks Poolasse tagasi. Puhastustegevust jätkas Jan Karol Chodkiewicz, kes oma väikese väekontingendiga võitis Rootsi sissetungijaid aastal 1604 Paide all.
Aastal 1605 käivitas Karl, nüüd Rootsi kuningas Karl IX, uue pealetungi, kuid tema jõupingutusi ületasid Chodkiewiczi võidud Kircholmi lahingus ja mujal ning Poola edu merel, kuigi sõda jätkus ilma otsustavat tulemust saavutamata. 1611. aasta vaherahuga suutis liitriik säilitada enamuse vaidlusalustest aladest, kui mitmesugused sisemised ja välismaised raskused, sealhulgas suutmatus tasuda palgasõduritele ja uniooni uus osalemine Venemaal välistasid kõikehõlmava võidu.
Katsed allutada Venemaad
left|thumb|325 px|[[Zygmunt III Waza|Zygmunt III Smolenski all]] Pärast Ivan IV ja aastal 1598 tema poja Fjodori, viimase Rjurikovitšist tsaari surma astus Venemaa tõsise dünastilise, majandusliku ja sotsiaalse kriisi ja ebastabiilsuse perioodi. Kui Boriss Godunovile tekkis nii talupoegade masside kui ka bojaaride opositsiooni vastasseis, tuli liitriigis kiiresti mängu mõte muuta Venemaa allutatud liitlaseks, kas uniooni kaudu või Poola-Leedu valitsejatest sõltuva valitseja ametissepanemisega.
Aastal 1600 juhtis Lew Sapieha liitriigi missiooni Moskvasse ettepanekuga uniooniks Vene riigiga, Poola-Leedu uniooni eeskujul, kusjuures bojaarid pidid saama liitriigi aadliga võrreldavad õigused. Otsus ühest monarhist lükati edasi kuni praeguse kuninga või tsaari surmani. Boriss Godunov, kes pidas sel ajal läbirääkimisi ka Rootsi Karliga, ei olnud nii tihedast suhtest huvitatud ja vaid 20-aastases vaherahus jõuti aastal 1602 kokkuleppele.
thumb|[[Tsarinna Marina Mnišek]]