cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Chromecast
Disain ja riistvara
Chromecasti seadmed on adapterid, mis töötavad välise micro-USB või USB toite peal. Videot edastavad Chromecastid ühenduvad TV või monitori HDMI pessa. Ainult audiot edasi andvad mudelid edastavad heli integreeritud 3,5 mm stereo/mini-TOSLINK pesa kaudu. Vaikimisi ühenduvad Chromecastid internetti läbi Wi-Fi, kuid on võimalik osta ka adapter, mis võimaldab kaabliga internetti ühendamist.
Esimene põlvkond
Esimese põlvkonna Chromecast on 72 mm pikk, 35 mm lai, 12 mm kõrge, kaalub 34 grammi, ühes otsas HDMI-pistik ja teises otsas micro-USB-liides. Olemas on ka lähtestusnupp (Reset) ja olekut näitav LED. Sel on Marvell Armada 1500 Mini 88DE3005 SoC 1.2 GHz ARM Cortex-A9 protsessor, 2 GB mäluruumi, 512 MB SDRAM-i, WLAN-i Wi-Fi-moodul, Bluetooth- moodul ja FM-moodul. Maksimaalne video resolutsioon on 1080p ja toetatud Wi-Fi standardid on 802.11b/g/n (802.11n ainult 2,4 GHz).pisi|Esimese põlvkonna Chromecast|alt= pisi|Teise põlvkonna Chromecast|alt=See toetab järgmisi operatsioonisüsteeme:
Teine põlvkond
Teise põlvkonna Chromecast on ümmargune, diameetriga 51,9 mm, 13,49 mm kõrge, kaalub 39,1 grammi, ühes otsas juhtmega pikendatud HDMIpistik ja teises otsas micro-USB-liides. Nagu ka esimesel põlvkonnal, on ka teisel lähtestusnupp ja olekut näitav LED. Sel on Marvell Armada 1500 Mini Plus 88DE3006 SoC, 1,2 GHz dual ARM Cortex-A7 protsessor, 256 MB mäluruumi, 512 MB RAM-i, WLAN Wi-Fi moodul, Bluetooth-moodul ja FM-moodul. Maksimaalne video resolutsioon on 1080p ja toetatud WiFi standard on 802.11ac (2,4 GHz / 5 GHz). pisi|Kolmanda põlvkonna Chromecast
Kolmas põlvkond
Kolmanda põlvkonna Chromecast on ümmargune, nagu ka teise põlvkonna Chromecast. Selle diameeter on 51,9 mm, pikkus 52 mm, kõrgus 13,8 mm ja kaalub 40 grammi. Disain on samasugune eelkäijaga, ümmargune koos HDMI juhtmega. Ka sellel on micro-USB liides. Toetatud lahutusvõime on 1080p 60fps-i juures. WiFi standard on 802.11ac, mis toetab 2,4 GHz ja 5 GHz. Toetatud operatsioonisüsteemid:
Kolmanda põlvkonna Chromecasti riistvaras suuri muutusi ei toimunud. See anti välja 10. oktoobril 2018.
Chromecast Ultra
Chromecast Ultra tuli välja 6. novembril 2016. Selle disain on ümar, mis on sarnane teise ja kolmanda põlvkonna Chromecastile. Ultra diameeter on 58,2 mm, pikkus 58,2 mm, kõrgus 13,7 mm ja kaalub 47 grammi. Üheks suuremaid erinevusi on resolutsioon, mis Ultral on 4K Ultra HD. Võrgukaabli pesa asub toiteploki ääres. See toetab ka 802.11ac (2,4 GHz / 5 GHz) Wi-Fi standardit.
Andrea Gritti
pisi|Portree, õlimaal lõuendil, [[Tizian, 1540]] pisi|Andrea Gritti vapp Andrea Gritti (1455 Bardolina – 28. detsember 1538 Veneetsia) oli Veneetsia 77. doodž aastatel 1523–1538.
Chromecast
Chromecast Ultra
Toetatud operatsioonisüsteemid:
Andrea Gritti
Viibis 1490. aastatel lõpul viljakaupmehena äriasjus sageli Konstantinoopolis, kust saatis veneetslastele ärikirjades teateid türklaste laevastiku liikumise kohta. Vangistati 1499. aastal süüdistatuna spionaažis ja oli mõne aasta vangis. Osales Cambrai liiga sõjas. Doodžiks valituna sõlmis lepingu Karl V-ga, millega lõpetati Veneetsia aktiivne osalus Itaalia sõdades.
Ta on maetud San Francesco della Vigna kirikusse Veneetsias.
Kaer (perekonnanimi)
Kaer on eesti perekonnanimi.
Statistika
2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Kaer 86 inimesel: 45 mehel ja 41 naisel. Perekonnanimede levikult oli Kaer meeste puhul 2372. kohal ja naiste puhul 2961. kohal.
Kaer oli levinumaks nimeks vanuserühmas 0–4 aastat, kus seda oli 10 000 elaniku kohta 1,34. Perekonnanimi Kaer oli kõige sagedasem Lääne maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta keskmiselt 3,91 inimest.
19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus Pärnu maakonna Pärnu-Jaagupi kihelkonna Vee mõisavalla talupojale perenimeks Kair(Kaer).
1930. aastate nimede muutmise kampaania käigus võeti Kaer uueks nimeks kokku 9 korral, kui loobuti nimedest Graube,	Grauberg, Karben, 	Karakoff (2 juhul), Köts, Riiner, Theodorov ja Saalberg.
Mart Siliksaar
Mart Siliksaar (sündinud 15. novembril 1949 Tartus) on eesti sulgpallitreener.
Haridus
Ta lõpetas aastal 1968 Tartu 2. Keskkooli ja aastal 1973 Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna.
Treenerina
Seni on Siliksaare tuntuim õpilane Raul Must, kes osales 2008. aasta suveolümpiamängudel Pekingis ning 2012. aasta suveolümpiamängudel Londonis.
Ta on klubi Triiton juht ning juhendab mitut treeningurühma ja lapsi.
Artur Rasi-zadə
pisi|Artur Rasizade (vasakul) ja Poola president [[Lech Kaczyński (2009]]Artur Tahir oğlu Rasizadə (eesti keeles on kasutatud ka nimekuju Artur Rasizade; sündinud 26. veebruaril 1935 Gəncəs) on Aserbaidžaani poliitik, kes oli 4. novembrist 2003 kuni 21. aprillini 2018 Aserbaidžaani peaminister.
Ta lõpetas 1957. aastal Aserbaidžaani Tööstusinstituudi ja töötas pikki aastaid Aserbaidžaani NSV naftatööstusettevõtetes. Tema tõus riigiaparaadi tippu algas 1978. aastal kui ta nimetati Aserbaidžaani NSV Riikliku Plaanikomitee esimehe asetäitjaks. 1981. aastal edutati ta Aserbaidžaani Kommunistliku Partei Keskkomitee rasketööstusosakonna juhatajaks ja 1986. aastal sai temast Aserbaidžaani NSV Ministrite Nõukogu esimehe esimene asetäitja. Rasizade jäi valitsusjuhi esimeseks asetäitjaks kuni 1992. aastani.
Mais 1996 kutsus president Heydar Aliyev ta taas valitsusjuhi esimeseks asetäitjaks ja sama aasta 26. novembril nimetati Rasizadə esimest korda Aserbaidžaani peaministriks. 4. augustil 2003 taandus ta peaministri esimeseks asetäitjaks, et vabastada peaministri ametikoht presidendi pojale Ilham Aliyevile, kuid jäi sisuliselt valitsuskabineti tegelikuks juhiks. Kui Ilham Aliyev astus novembris oma isa asemel presidendiametisse, siis ennistas ta Rasizade peaministriks.
Veebruaris 2005 autasustas president Ilham Aliyev teda teenete eest Aserbaidžaani majanduse arendamisel Iseseisvuse ordeniga.
Vitebski kubermang
Vitebski kubermang (vene keeles Витебская губерния, valgevene keeles Віцебская губерня, läti keeles Vitebskas guberņa) oli Venemaa Keisririigi ja Vene SFNV kubermangude hulka kuulunud haldusüksus aastatel 1802–1924. Kubermang moodustati Valgevene kubermangu jagamisel Vitebski ja Mogiljovi kubermanguks.
Vitebski kubermang piirnes põhjas Pihkva, idas Smolenski, läänes Kuramaa ja Liivimaa ning lõunas Mogiljovi ja Vilno kubermanguga. Vitebski kubermangu alad olid ajalooliselt kuulunud Rzeczpospolita riiki ning nende liitmise järel nimetati Vitebski, Vilno, Kovno, Grodno, Minski ja Mogiljovi kubermange Venemaa keisririigi Loodekubermangudeks, olles osaks keisririigi Läänekubermangudest, kuhu kuulusid lisaks kuuele loodekubermangule ka Kiievi, Volõõnia ja Podoolia kubermang.
Vitebski kubermang jäi üldiselt juutide asustuspiirkonda, ent sinna ei kuulunud Veliži maakond, Neveli makaond ja Sebeži maakond, samuti kolm Liivimaa maakonda.
Kubermangu haldusjaotus
Kubermangu moodustamisel 1802. aastal jagunes kubermang 12 maakonnaks:
Poogandi järv
Poogandi järv on järv Võrumaal Setomaa vallas Korela küla piires.
Järv asub Mustoja maastikukaitsealal.
Järve pindala on 0,4 ha ja kaldajoone pikkus 280 meetrit.
pisi|vasakul|Poogandi järve puhkeala
Allan Valk
Ta on Eesti Advokatuuri liige alates 6. aprillist 2010.
Arthur Foulkes
Sir Arthur Alexander Foulkes (sündinud 11. mail 1928 Matthew Townis) on Bahama ajakirjanik, poliitik, diplomaat ja riigiametnik; Bahama kindralkuberner (2010–2014).
Ta on töötanud ajalehetrükkali, uudistereporteri ja toimetajana. Progressiivse Liberaalse Partei liikmena oli ta aastatel 1962–1967 partei ametliku häälekandja The Bahamian Times asutaja ja peatoimetaja.
1967. aastal valiti Foulkes esimest korda parlamenti. 1968. aastal sai ta esialgu side-, hiljem aga turismiministriks. 1971. aastal oli ta üks uue erakonna, Vaba Rahvusliku Liikumise asutajaid. Aastatel 1972–1982 oli ta kaks ametiaega parlamendi ülemkoja liige (senaator) ja 1982. aastal valiti ta taas parlamendi alamkotta.
1992. aastast oli Foulkes tegev peamiselt diplomaadina. Aastatel 1992–1999 oli ta Bahama kõrge volinik Suurbritannias ning ühtlasi suursaadik Prantsusmaal, Saksamaal, Itaalias, Belgias ja Euroopa Liidu juures. 1999. aastal nimetati ta Bahama esimeseks suursaadikuks Hiinas ja Kuubal. Diplomaatilisest teenistusest lahkus ta 2002. aastal ja pöördus tagasi ajakirjandusse.
2007. aastal nimetas peaminister Hubert Ingraham Foulkesi valitsuse infoteenistuse juhiks. Kindralkuberner Arthur Dion Hanna ametiaja lõpul esitas peaminister Ingraham ta kindralkuberneri kandidaadiks. 14. aprillil 2010 vannutati ta ametisse ja oli kuni 8. juulini 2014 Bahama kindralkuberner.
2001. aastal löödi ta Püha Miikaeli ja Püha Jüri Ordu rüütliks (GCMG).
Plaueni Jaani kirik
pisi|Jaani kirik
Plaueni Jaani kirik (Johanniskirche) on kirik Saksamaal Plauenis. See on Plaueni praostkonna peakirik. Kiriku pühitsemise ürikus on aastal 1122 esimest korda kirjalikult mainitud Plaueni linna. Praeguse kiriku vanimad osad pärinevad kolmelöövilisest basiilikast, mille ehitust alustati 1224 paiku. Kirdenurgas asub foogtide kabel, mida on esimest korda mainitud aastal 1322.
Kahe 52 meetri kõrguse torniga pühakoda on pärast mitut põlemist gooti kodakirikuks ümber ehitatud.
Põhjaliku ümberehituse käigus (1815) eemaldati enamik kiriku sisustusest, mistõttu ei ole tänaseks kiriku algsest sisustusest peaaegu midagi säilinud. Kiriku välisilmet muudeti 1885–1886, lisandused said aga Teises maailmasõjas tugevasti kannatada ja eemaldati remondi käigus 1951–1963. Viimane põhjalik remont teostati 1991–2002. Praegu asuvad Plaueni Jaani kirikus altar Neustädteli kirikust, kantsel Görlitzi Niguliste kirikust ning skulptuurid ja maalid peamiselt Plaueni Vogtlandi muuseumist. Orel, mis ehitati 1965, on 1991–1996 remonditud.
Ajalugu
Krahv Adalbert von Everstein rajas kiriku Weiße Elsteri oru kõrvale kõrgendikule. Kiriku pühitses Naumburgi piiskop Dietrich I aastal 1122 „kõigeväelise Jumala auks õndsale Jumalaema Maarjale ja pühale Ristija Johannesele“.
Krahv Adalbert andis kirikule kasutada tänase Chrieschwitzi linnaosa kohal ühe adramaa koos nelja slaavi talupoja (smurdi), metsa, heinamaa ja taludega, lisaks pool Weiße Elsteril asuva veski tulust. Uue kiriku heaks loobus piiskop talle kuuluvast Dobnagau piirkonna kümnisest.
Milline kirik välja nägi, selle kohta kindlad andmed puuduvad. Mõni allikas oletab, et tegu oli ainult väikese puust või vahvärkist misjonikabeliga. Aastal 1991 leiti vaid mõned meetrid kirikust edelasse jäävast köstrimajast liivakivist kapiteel, mis pärineb aastast 1180. Võimalik, et see pärineb algsest kirikust.
Basiilika 13.–16. sajandil
Saksa ordu asus Plauenisse tõenäoliselt aastal 1214. Aastal 1224 kinkis foogt Heinrich IV kiriku ja Dobnagau piirkonna ordule, millega ta hiljem ka ise liitus. Aastal 1244 omandas foogt kiriku patrooni õiguse. Paavst Martinus IV kinnitas seda aastal 1281.
Aastal 1264 on kirjeldatud Johannese ja aastal 1265 Maarja kabelit. Nende täpne asukoht pole teada. Kiriku lõunanurgas ristlöövi ja kooriruumi vahel on väike juurdeehitis, mille keldrikorrusel võis asuda kirjeldatud Maarja kabel. Aastast 1322 pärineb kirjalik viide foogtide kabelile kiriku põhjanurgas ristlöövi ja kooriruumi vahel.
1266 asutasid Leipzigi dominiiklased kloostri Plauenisse. Begiinide maja järgi on Nunnatorn nime saanud.
Basiilika sisustuse kohta on säilinud vähe andmeid. Aastal 1357 muretses ordu 16 altarit, kusjuures kõik ei asunud kirikus. Mõnda altarit on ka hiljem mainitud, näiteks 1263. aastal püha Miikaeli, 1266 püha Jüri, 1298 püha Fabiani ja püha Sebastiani, 1320 püha risti ja 1323 Maarja altarit. Lisaks on mainitud ka püha Anna ja püha Katariina altarit. Ükski neist altaritest ei ole tänaseni säilinud.
Linnakirik alates 16. sajandist
Aastatel 1529–1533 viidi Plauenis läbi reformatsioon. Viimane komtuur Georg Eulner tegutses juba 1521. aastal luterlikus vaimus. Aastal 1529 kutsuti ta praostiks (superintendeniks) ja 1533 Vogtlandi ning Meißeni piiskopiks (ülemsuperintendendiks). Seega oli Saksimaa kuurvürstiriigi esimene luterlik praostkond Plauenis.
Linna põlemisel 1548 sai Jaani kirik raskesti kannatada ning see ehitati üles kolmelöövilise kodakirikuna. 1571 ehitati kirikusse rõdud. Linna põlemisel 1635 kannatas kirik taas. Taastamise käigus ehitati tornidele kaheksakandilised otsad ja avatud laternad tornikiivrites.
1815. aastal eemaldati remondi käigus kirikust palju vanu kunstiteoseid ja värviga kaeti kinni vanad maalingud. Välja vahetati vana kantsel, altar ja ristimiskivi. Põhjalik ümberehitus aastatel 1885–1886 muutis oluliselt ka kiriku välisilmet. Järjekordse siseremondi käigus 1912–1913 sai kirik uue, uusgooti stiilis kantsli. Selle ajani elas kiriku kellamees põhjatornis.
Teises maailmasõjas sai Jaani kirik kannatada pommitamise käigus 1945. aastal. Maha põles lõunatorn ja katus hävis täielikult. Kirik taastati 1951–1959, lõunatorn 1963. aastal. Tööde käigus muudeti tagasi 1885–1886 remondi ajal tehtud uuendused. Aastatel 1989–1990 toimusid kirikus rahupalvused. Tollasest praostist Thomas Küttlerist sai Saksamaa ühendamise järel 1990. aastal Plaueni linna aukodanik. Viimane põhjalik remont teostati kirikus aastatel 1991–2002.
Sisustus
Vana sisustus hävitati 1815. aasta remondi käigus.
Altar
Altari hilisgooti nikerdused pärinevad valdavalt Neustädteli kiriku 16. sajandil valminud altarilt. Need on altarile paigutatud koos reljeefiga Kristuse matmisest. Altari vasakul tiival kujutatakse üleval Maarja kuulutamist ja all Jeesuse sündi. Keskel Kuusirbimadonna, millest vasakul seisab Ristija Johannese kuju ning paremal Maarja Magdaleena. Paremal tiival kujutatakse Maarja külaskäiku ja kolme hommikumaa tarka. Altari keskosa all asuval predellal asub Kristuse matmist kujutav reljeef. Altar restaureeriti aastal 2005.
Kuni ümberehituseni aastal 1815 asus kirikus kivialtar, mille Freibergi kunstnik Andreas Lorentz valmistas aastal 1569. Kaks liivakivist reljeefi, mis asuvad praegu foogtide kabelis, võivad pärit olla just sellelt altarilt. Alates 1816. aastast kasutati kirikus Dresdeni kunstniku Johann Friedrich Matthäi valmistatud altarimaali „Püha õhtusöömaaja seadmine“.
Kantsel
Barokkstiilis kantsel on pärit Görlitzi Niguliste kirikust. Selle valmistas oletatavasti Görlitzi skulptor Caspar Gottlob von Rodewitz aastate 1717 – 1721 vahel.
Maalid ja skulptuurid
Kaks barokkstiilis kuju on valmistanud Elsterbergi skulptor Christian Preller. Üks kujutab Moosest, teine Paulust.
Orel
Juba 16. sajandil asus kirikus orel, mida on korduvat suurendatud. 1651 ehitas Jáchymovi meister Jacob Schedlich kirikusse uue oreli 24 registri ja kaheksa lõõtsaga. See vahetati omakorda välja aastatel 1814–1816, kui uue oreli ehitas Adorfi meister Friedrich Wilhelm Trampeli. Järgmise oreli ehitas 1886. aastal Ludwigsburgi meister Eberhard Friedrich Walcker.
Praeguse oreli ehitas 1965. aastal Jehmlichi firma Dresdenis. Pill on kolme manuaali ja pedaaliga ning 48 registriga. Aastatel 1991–1996 on orel remonditud.
Alates 1996. aastast on orelil järgnev dispositsioon:
Kellad
Fiedleri kroonikas räägitakse linna põlemisest 1. mail 1635. Tuli kahjustas ka Jaani kiriku torne ja kelli. Tornid taastati 1644. aastaks ja 1649 pühitseti uued kellad. Kellade valamisel kasutati 1635. a. sulanud kellade materjali. Jean de Lapais ja Jean Maillard Lorraine’ist valasid kellad Plauenis endise Eversteini lossi kohal (praegu Malzhaus). Kellad kaalusid vastavalt 3 ja 4,5 tonni ning üks kell kandis kirja: „Toutes soneres doit louer le bon dieu a jamais“.
Kuurvürst Johann Georg I kinkis kogudusele 1638. aastal 1,8 tonni kaaluva Maarjakella. Kell oli valatud 1497. aastal, kuid selle algne päritolu pole teada. 1782 valati see kell ümber ja kõrvaldati aastal 1900.
1756. aastal soetati 60 cm kõrgune kell, mis kannab kirja: „Christoph Salomon Graulich gos mich zu Hof“.
Enne esimest maailmasõda helisesid tornis seega (tõenäoliselt) kolm pronkskella B-duur kolmkõlas. esimese maailmasõja ajal tuli loovutada keskmine kell. Alles jäid 1907. aastal Dresdenis C. Albert Bierlingi valatud kell (b) ja 1782. aastal Apoldas vendade Ulrichite valatud kell (f). Puuduva kella asendas 1922. aastal Lauchhammeris valatud teraskell.
1943. aastal võeti kirikult sõja tarbeks kirikult ära kaks vana pronkskella, alles jäi vaid teraskell (1922). Pärast sõda valati 1959. aastal kirikule Apoldas kaks uut kella: (f) ja (a). Seega hakkas tornis kõlama d-moll kolmkõla.
Kõik kolm kella olid valatud ebakvaliteetsest materjalist. Seoses kiriku läheneva 900. aastapäevaga (2022) otsustati kellad välja vahetada ja remontida ühtlasi kellatornid ja -mehhanismid. Kuna lähemal uurimisel (14. oktoobril 2011) selgus, et kellade olukord oli arvatust veelgi halvem, võeti põhjalik remont juba varem ette. Suur kell õnnestus taas kasutusse võtta, kahe väiksema asemele aga valati Innsbruckis uued pronkskellad. Saksi piiskop Jochen Bohl pühitseb kellad 13. oktoobril 2013.
Tõuaretus
Tõuaretus (inglise animal breeding) on põllumajandusloomade, sh -lindude tõugude parandamine ja täiustamine ning uute tõugude kujundamine.
Tõuaretusviisidest on tänapäeval levinuim puhasaretus.
Tõuaretus Eestis
Eestis hakati tõuaretust põllumajandusloomade ja -lindude puhul rakendama 19. sajandil.
Viited
Mariage consanguin 근친혼 近親婚 近親婚姻
Dižilmāja
Dižilmāja on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Lõuna-Kuramaa piirkonna Vecpilsi vallas,
Küla asub valla lõunaosas merepinnast 85 meetri kõrgusel maantee A6 ääres. Dižilmāja jääb valla keskusest Vecpilsist 4, endisest piirkonna keskusest Lieģist 14 ja Riiast 184 kilomeetri kaugusele.
Asula tekkis endise Dižilmāja mõisa (Groß-Ilmajen) keskuse juurde. Aastani 2021 kuulus küla Durbe piirkonda.
Külas asub Ilmāja kirik. Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Dižilmāja muinaskalmed ja Ilmāja luteri kirik.
Looduskaitse all on külas kasvav mänd ümbermõõduga 2.58 meetrit ja tamm ümbermõõduga 5.07 ning kõrgusega 30 meetrit.
Aastal 2005 oli külas elanikke 42.
pisi|Ilmāja kirik
Krievbirze
Krievbirze on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Madona piirkonnas Ošupe vallas.
Krievbirze asub valla edelaosas Meirāni kanali kaldal. Küla jääb Riiast 194 kilomeetri kaugusele.
Hajaenergeetika
Hajaenergeetika ehk hajutatud energeetika (inglise distributed generation) on elektrienergia saamine tarbijaga seotult ja hajutatult paiknevates mikro- ja minielektri- ja küttejaamades.
Hajaenergeetika on tänu kasutatavale tehnoloogiale tõhusam ja tarbijate läheduse tõttu on väiksemad ka kaod elektri ülekandel.
Kalnagals
Kalnagals (latgali Kolnagols) on küla (mazciems) Lätis Madona piirkonnas Ošupe vallas.
Kalnagals asub valla lõunaosas Meirāni kanali kaldal. Küla jääb Riiast 193 kilomeetri kaugusele. Sinna jääb Kalnagalsi bussipeatus.
Aastal 1856 sündis külas Vene õukondlane Aloizs Trūps.
Aastal 2016 oli külas 28 elanikku.
Eesti U-23 jalgpallikoondislaste loend
Eesti U-23 jalgpallikoondislaste loend on nimekiri Eesti U23 koondises mänginud jalgpalluritest, nende tegevusaastatest, osaletud kohtumistest ja löödud väravatest. Nimekiri on sorditav nimede, aastate, mängude ja väravate kaupa.
Viimati uuendatud pärast 15. novembril 2016 peetud mängu Inglismaaga.
Eliud Williams
Eliud Thaddeus Williams (sündinud 21. augustil 1948) on Dominica riigiametnik ja poliitik.
Ta oli 17. septembrist 2012 kuni 2. oktoobrini 2013 Dominica president.
Williams on pika staažiga riigiametnik. Ta lõpetas 1985. aastal Lääne-India Ülikooli bakalaureusekraadiga raamatupidamises ja kaitses 1995. aastal samas ülikoolis magistrikraadi ärijuhtimises. Aastatel 1987–2004 töötas ta kantslerina mitmes Dominica ministeeriumis.
Kui president Nicholas Liverpool halva tervise tõttu ametist lahkus, valiti Williams Dominica Tööpartei kandidaadina 17. septembril 2012 parlamendis presidendiks. Williams valiti presidendiks ühehäälselt, sest peamine opositsioonierakond Ühinenud Töölispartei pidas valimisi põhiseadusega vastuolus olevateks ja boikoteeris neid.
Meremäe vallamaja
Meremäe vallamaja on hoone, kus asus endise Meremäe vallavalitsuse kantselei.
Valla algusaastal asus kantselei perekond Kärneri majapidamises Põrste külas. Vallakeskuse asukoha ja nime ümber toimunud vaidluste tulemusena otsustati ehitada vallamaja valla geograafilisse keskpunkti, Mihailova puustusele, ajalooliste Võru-Petseri ja Pankjavitsa-Kiirova-Orava-Räpina teede ristumiskohta. Praegune vallamaja on teine selleks otstarbeks ehitatud hoone. Esimeses vallamajaks ehitatud hoones asub praegu Meremäe noortekeskus.
31. jaanuaril 1929 allkrjastasid Meremäe valla elanik, Unkipa talu omanik Semjon Põhja ja Efim Liivik Meremäe vallakogukonna volinikuna Petseris avaliku notari Johan Piipi juures kinkelepingu, mille kohaselt Semjon Põhja andis oma kinnistust Meremäe vallakogukonna kätte 0,575 hektari suuruse hoonestamata maatüki nime all “Meremäe vallamaja”. Sellega oli vald omandanud vallamaja aluse maaüksuse.
Leiti projekteerija ja 6. märtsil 1931 ilmunud Tehnika Ajakirjast võime lugeda järgmist: “teedeministeeriumis kinnitati Meremäe uue vallamaja projekt, autoriks diplomeeritud insener Anatoli Rožanski”. Varsti pärast seda läks ehituseks ja juba 14. septembril 1932 võis vallavanem oma ruumikas kabinetis rahakapi ust avada. Maja suurusega 23×11,5 m läks maksma 12 015,42 krooni. Maja oli vägagi ruumikas, mida kiitsid ka selle aja ajakirjanikud.
Vallamaja ehitati paljude kohalike inimeste abiga nii ehitusmaterjali kui ka tööjõu näol. Uue vallamaja sissepühitsemine toimus 25. septembril 1932. Ühes sellega tähistati ka Meremäe valla 10. sünnipäeva.
Pavel Kurlov
Pavel Kurlov (5. jaanuar/12. jaanuar 1860 – 20. juuni 1923 Berliin) oli Venemaa keisririigi riigitegelane, Sandarmeeria kindralleitnant.
Ta lõpetas aastal 1879 Nikolai ratsaväekooli.
Olev Liik
Olev Liik (25. veebruar 1957 Tallinn – 12. august 2005) oli eesti energeetikateadlane.
Ta lõpetas 1975. aastal kuldmedaliga Tallinna 36. Keskkooli ja 1980. aastal kiitusega Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) energeetikateaduskonna; oli aastatel 1983–1985 TPI aspirant, kaitses 1988. aastal Uurali Polütehnilises Instituudis (Sverdlovsk) väitekirja ("Учёт неопределённости информации при оптимизации режимов энергетических систем") ja sai tehnikakandidaadi kraadi.
Töötas alates 1980. aastast TPI-s elektrisüsteemide kateedris, hiljem Tallinna Tehnikaülikoolis (TTÜ).
Zsigmond Móricz
thumb|Zsigmond Móricz (1935) Zsigmond Móricz (hääldus: [ˈʒiɡmond ˈmoːrits]; 29. juuni 1879 Tiszacsécse – 5. september 1942 Budapest) oli 20. sajandi tuntuim ungari kriitilise realismi kirjanik, ajakirjanik, toimetaja, rahvaluule koguja.
Olev Liik
Teadustöö
Peamine uurimisvaldkond: Eesti energeetika arengukava, taastuvenergia.
Zsigmond Móricz
Ta sündis 1879. aastal Tiszacsécses talupoja perekonnas. Ema oli Erzsébet Pallagi, isa Bálint Móricz. Tal oli üheksa õde-venda, kellest kaks varakult surid. Noor Zsigmond käis koolis Istvándis, Prügyis, Debrecenis, Sárospatakis ja Kisújszállásis. 1900. aastal kolis ta Budapesti, kus õppis õigusteadust ja filosoofiat. Seal tutvus ta teiste tuntud kirjanikega nagu Mihály Babits, Dezső Kosztolányi, Gyula Juhász, Árpád Tóth, László Bánóczy, Gábor Oláh ja Marcell Benedek. Ülikooliõpinguid ta ei lõpetanud.
Olev Liik
Teoseid
Umbes 100 teadustrükist.
Zsigmond Móricz
Móricz töötas provintsis ajakirjanikuna ja Budapestis ametnikuna. Kogus rahvaluulet, millest sai inspiratsiooni oma teoste jaoks, mis räägivad põhiliselt vaesema rahva elust ja nende huvide vastuoludest valitsevate klasside huvidega.
Mazilmāja
Mazilmāja on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Lõuna-Kuramaa piirkonna Vecpilsi vallas,
Zsigmond Móricz
1905. aastal abiellus ta kooliõpetaja Eugénia Holicsi ehk Jankaga. Nende kolm tütart (Virág, Gyöngyi, Lili) said täiskasvanuks, kaks poega surid lapsena.
Mazilmāja
Küla asub valla kaguosas merepinnast 90 meetri kõrgusel maantee A6 ääres. Mazilmāja jääb valla keskusest Vecpilsist 12, endisest piirkonna keskusest Lieģist 16,5 ja Riiast 181 kilomeetri kaugusele.
Zsigmond Móricz
1908. aastal ilmus tema novell „Seitse kreutserit”, mis oli menukas. Umbes sel ajal sõbrunes Móricz ka Endre Adyga. 1924. aastal tutvus ta näitleja Mária Simonyiga, aasta hiljem sooritas Janka enesetapu. 1926 abiellus Móricz Máriaga. 1937 lahutasid nad abielu ning Móricz tõmbus lõplikult tagasi Leányfalusse, kuhu oli ehitanud maja, mida siiani kasutas suvilana.
Zsigmond Móricz suri Budapestis Józsefvárosis 5. septembril 1942.
Mazilmāja
Looduskaitse all on külas kasvav saar ümbermõõduga 3.78 ning kõrgusega 24 meetrit.
Aastal 2005 oli külas elanikke 26.
Zsigmond Móricz
Looming
Móricz on üks viljakamaid ungari kirjanikke. Ungari marksistlik kirjandusteadlane József Révai on jaotanud Móriczi loomingu kolmeks olulisemaks perioodiks. Teise perioodi jäävad kriitilise realismi vaimus kirjutatud teosed, sealhulgas üks tema olulisemaid romaane „Sugulased” (Rokonok).
Karcag
Karcag on populaarne turismisihtkoht.
Osa linnaelanikest on 13. sajandil tänapäeva Ungarisse tulnud kõptšakkide järeltulijad.
Signe Riisalo
pisi|Signe Riisalo 2022. aasta ArvamusfestivalilSigne Riisalo (neiuna Signe Roos, esimeses abielus Signe Kaplan; sündinud 8. oktoobril 1968 Tallinnas) on Eesti poliitik, 17. aprillist 2023 Eesti sotsiaalkaitseminister Kaja Kallase kolmandas valitsuses.
Töökäik
Ta oli aastatel 1987–1990 Eesti Maaehitusprojekti tehnik ja 1990–1993 Riigikantselei referent. Aastal 1993 oli ta Sotsiaalministeeriumi sotsiaalse turvalisuse osakonna referent, 1993–1997 sotsiaalse turvalisuse osakonna spetsialist, 1997–2010 sotsiaalhoolekande osakonna peaspetsialist, 2010–2016 laste ja perede osakonna nõunik ning 2016–2019 laste hoolekande poliitika juht.
Poliitikas
Ta oli Eesti Liberaaldemokraatliku Partei üks 251 asutajaliikmest 1990. aastal ja valiti noorliikmena erakonna juhatusse. ELDP liige oli Riisalo 1994. aastani, mil erakond Eesti Reformierakonnaks ühines. Sellest peale on Riisalo olnud Reformierakonna liige. Seoses Arto Aasa tagasiastumisega 20. mail 2019 sai Riisalost XIV Riigikogu liige. Riigikogus kuulus ta rahvastikukriisi lahendamise probleemkomisjoni ja sotsiaalkomisjoni.
26. jaanuarist 2021 oli ta Eesti sotsiaalkaitseminister Kaja Kallase esimeses ja teises valitsuses.
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 1 (Haabersti, Põhja-Tallinn ja Kristiine) 4524 häält ning osutus valituks. Kaja Kallase kolmandas valitsuses jätkas ta sotsiaalkaitseministrina.
Isiklikku
Ta on abielus Tiit Riisaloga. Nad abiellusid 1999. aastal ümbermaailmareisil olnud purjeka Lennuk pardal. Alates 2016. aastast nad ei ela koos, kuigi on ametlikult veel abielus. Ta on poja Harri ja tütre Paula ema. Riisalo hobiks on purjetamine.
Riisalo on Kalamaja elanik viiendat põlve. Ta sündis Vabriku tänaval, kasvas üles Tööstuse tänaval ja praegu elab Kalamaja südames Voldemar Lenderi projekteeritud korterelamus.
Mazstroķi
Mazstroķi on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Lõuna-Kuramaa piirkonna Vecpilsi vallas,
Küla asub valla idaosas merepinnast 55 meetri kõrgusel Lāņupe jõe ääres. Mazstroķi jääb valla keskusest Vecpilsist 5,5, endisest piirkonna keskusest Lieģist 13 ja Riiast 191 kilomeetri kaugusele.
Asula tekkis endise Mazstroķi karjamõisa (Klein-Strocken) keskuse juurde. Külas asub endise Stroķi kooli juures uus Stroķi kalmistu. Aastani 2021 kuulus küla Durbe piirkonda.
Aastal 2005 oli külas elanikke 18.
Schleswigi hertsogkond
Schleswigi hertsogkond (saksa keeles Herzogtum Schleswig, taani keeles Hertugdømmet Slesvig, anglosaksi keeles Sliaswic) oli Taani kuninga vasallriik 1866. aastani, Jüüti poolsaare lõunaosas. Taani ajalookirjanduses nimetatud ka Lõuna-Jüütimaa hertsogiriigiks ehk hertsogkonnaks.
Säästev energeetika
Säästev energeetika (inglise sustainable energetics) on sihipärane arengusuund energiamajanduse kahjuliku keskkonnamõju vähendamiseks tehnoloogiauuenduste, taastuvate energiaallikate kasutuselevõtu ja energiasäästu kaudu, kusjuures on tagatud ühiskonna sotsiaal-majanduslikuks edenemiseks ja inimeste kvaliteetseks olmeks piisav ja hinnalt optimaalne varustatus energiaga.
Schleswigi hertsogkond
Ajalugu
11. sajandil moodustunud Schleswigi hertsogkonna 1. valitseja oli Taani kuningas Svend Estridseni poeg Oluf I.
Schleswigi hertsogkond ja 12. sajandil moodustunud, Saksa-Rooma riigi territooriumite hulka kuulunud Holsteini krahvkond (1476. aastast hertsogkond), ühendati 1386. aastal Schleswig-Holstein-Gottorfi hertsogi ühise valitsemise alla Schleswig-Holsteini hertsogkonda. pisi|400px|vasakul|Slesvigi hertsogkond ja Holsteini krahvkond [[10. sajand|10.–12. sajandil ]] 1460. aastast oli piirkond personaaluniooni alusel Taani kuningaga liidus Taani kuningriigiga.
Esimene Oldenburgi dünastia esindaja Taani troonil Christian I oli Taani kuningas alates 1448, Norra kuningas alates 1450 kuni surmani ja Rootsi kuningas 1457–1464. 1460–1481 oli ta ka Schleswigi hertsog, 1460–1471 Holsteini krahv ning 1471–1481 Holsteini hertsog.
Aastal 1544 jagasid Schleswigi hertsog Adolf, Christian ning kolmas vend Johann Holsteini omavahel.
Aastast 1920 on hertsogkonna ala jaotatud Taani ja Saksamaa vahel ja praegu on seal Euroopa Liidu riikidevaheline majandustsoon Lõuna-Jüütimaa – Schleswig (Sønderjylland/Schleswig).
Schleswigi hertsogid
pisi|Jüütimaa
Stūrmežs
Stūrmežs on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Madona piirkonnas Ošupe vallas.
Stūrmežs asub valla lääneosas Meirāni kanali kaldal. Küla jääb valla keskusest Degumniekist 6, piirkonna keskusest Madonast 26 ja Riiast 155 kilomeetri kaugusele. Sinna jääb Stūrmežsi bussipeatus.
Stūrmežsi muinaskalmed on kohaliku kaitse all olev muinsusmälestis.
Aastal 2008 oli külas 45 elanikku.
Võmmorski uus tsässon
Võmmorski uus tsässon on nelipühade ehk suvistepüha tsässon, mis ehitati 1998-1999. aastal Võmmorski vana tsässona lähedale. Paikneb keset Võmmorskit teede ristil Piusa jõest lõuna pool. Tsässon pühitseti 18. augustil 1999. aastal.
Üldandmed
Uue tsässona ehitust alustati, sest vana tsässon oli aastaid tagasi jäetud hooletusse ning selle taastamist ei peetud otstarbekaks. Ehituse eestvedaja oli isa Rafael (Raul Hindrikus). Hoone telliti firmalt Kapa Puit.
Ehituslikud andmed
Hoone on heas ehituslikus seisukorras. Tsässon on ühekorruseline, viilkatusega, nelinurkse põhiplaaniga männipuidust freespalkehitis (palgi diameeter 17,5 cm) välismõõtudega 507 x 386 cm. Hoonel on üks siseruum (9,1 m2) ja väline varjualune (3,1 m2). Seina kõrgus vundamendist seina ja sarika ühenduskohani on 200 cm ja katuseharjani 385 cm. Palgid on nurkades seotud koerakaelanurgaga*. Hoone katus on kaetud kalasabamustriliselt löödud kahekordse männipuidust sindelkattega. Keset katust paikneb puidust tornil sibulkuppel, mille tipus on treitud ümarmaterjalist rist. Hoonel on katuslagi ja eraldi lagi puudub. Välisuks on püstise voodrilauaga kaetud soojustatud ühepoolne uks, mille mõõdud on 178 x 93 cm ning see avaneb väljapoole. Ukses on klaasitud nelja ruuduga aken. Nii hoone põhja- kui ka lõunaküljel on paksude, kohati värviliste klaasidega ühekordsed nelja ruuduga ruudukujulised puitaknad (46 x 46 cm). Hoone välisilme ei ole kümne aasta jooksul muutunud.
Sisustus
Tsässona tagaseinas on ikoonilaud, millel seisab mitmeid väiksemaid uuemaid ikoone. Tagaseina keskel on ikoon „Aabrahami külalislahkus”, mis on traditsioonis tihti kasutusel troitsa (Kolmainu) püha ikoonina. Pühapilt on kaetud linase pühaserätiga. Räti otsad on kaunistatud villase koekirja ja heegelpitsiga. Peaikooni ees ripub seinale kinnitatuna klaasist õlilamp. Põrandal on puuvillane põrandavaip.
Albany-Schenectady eesti kool
Albany-Schenectady eesti kool (inglise keeles Albany-Schenectady Estonian School) oli USAs tegutsenud eesti kool.
See avati täienduskoolina 11. septembril 1960. aastal 12 õpilase ja 4 õpetajaga, juhataja oli siis Helve Parts.
Laine Rebassoo õpetas seal lugemist, kirjutamist ja rahvatantsu.
Aastatel 1994–1997 ilmus viis numbrit kooli väljaannet Pääsuke, toimetaja Hillevi Obet Paul.
Kõõlusleht
Kõõlusleht (Sagittaria) on taimeperekond konnarohuliste sugukonnas.
Perekonda kuulub umbes 30 liiki veetaimi. Enamuse levilaks on Lõuna- ja Põhja-Ameerika, kuid perekond on esindatud ka Euroopas ja Aasias.
Mõningad kõõluslehe liigid on levinud akvaariumi ja tiigitaimed. Tõenäoliselt just tänu inimese sekkumisele on Sagittaria platyphylla naturaliseerunud vähemalt ühes kohas Põhja-Itaalias ning väike-kõõlusleht leidnud koha Lõuna-Inglismaa looduses.
Mitmete liikide mugulad on söödavad ning Põhja-Ameerikas ja Ida-Aasias korjatakse mugulaid loodusest ning kasvatatakse kultuuris.
Credo-Allika kammerkoor
Credo-Allika kammerkoor on Tallinnas tegutsev vaimulik kammerkoor.
Koor asutati 2006, kui ühinesid Tallinna metodisti koguduse kammerkoor Credo ja Tallinna Allika baptistikoguduse kammerkoor.
Baltimore'i Eesti Kool
Baltimore'i Eesti Kool (inglise keeles Baltimore Estonian School) on USA Marylandi osariigis Baltimore'i linnas tegutsev eesti kool.
Kooli asutas 1955. aastal Tõnis Roosmaa.
Chicago Eesti Kool
Chicago Eesti Kool (inglise keeles Estonian School in Chicago) on USAs Chicago linnas tegutsev eesti kool.
Koolis õpetatakse eesti keelt, kodulugu ja muusikat.
Johannisberg (Kõrg-Tauern)
Tipp asub Tauerni peaharja keskosas, kohe Austria Salzburgi ja Kärnteni liidumaade vahelisel piiril, kolmikpunkti lähedal Ida-Tirooliga. Regensburgi botaanik David Heinrich Hoppe andis sellele praeguse nime Johann von Österreichi auks 1832. aastal, ebaõnnestunud katse järel edeneda Riffltori (3094 m) tagusele alale. Johannisbergil on idast vaadatuna firniga kaetud kupli kuju, selle läänekülg on võimas 450 m kõrge ja 50° kaldu sein. Pikad silmapaistvad noaservaga harjad kiirgavad sellest loode ja edela suunas eemale. Mägi on kerge ligipääsetavuse tõttu populaarne sihtkoht jalutajatele ja ronijatele.
thumb|none|Johannisberg vaadatuna [[Eiskögelelt (edelas)]]
Rupsala
Rupsala on küla (mazciems) Lätis Madona piirkonnas Ošupe vallas.
Aastal 2016 oli külas 68 elanikku.
Ledvice
Ledvice (saksa keeles Ladowitz) on linn Tšehhis Ústí maakonnas Teplice ringkonnas. Ledvice asub Bílinast umbes 4 km põhjas ja Teplicest ligikaudu 7 km lõunaedelas.
2006. aastal sai Ledvice vahepeal kaotatud linnaõigused tagasi.
Arthur Theate
Arthur Nicolas R. Theate (sündinud 25. mail 2000 Lièges) on Belgia jalgpallur, kes mängib kaitsjana Prantsusmaa kõrgliigaklubis Rennes ja Belgia jalgpallikoondises.
Noorena kuulus ta mitmetesse Belgia klubidesse. Belgia kõrgliigas debüteeris ta hooajal 2020/21 Oostende meeskonnas. Kohe oma esimesel hooajal moodustas ta Oostende meeskonnas keskkaitses koha koos Anton Tanghega. Hooajal 2021/22 oli Theate laenul Itaalia kõrgliigaklubis Bologna.
2022. aasta juulis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Rennes'iga.
Ledvice
Linna lähedal asub Ledvice soojuselektrijaam.
Arthur Theate
Belgia jalgpallikoondises debüteeris Theate 16. novembril 2021 MM-i valikmängus Walesi vastu. Ta kuulus Belgia koondisse 2022. aasta maailmameistrivõistlustel.
Pasterze liustik
thumb|Pasterze ja Großglockneri massiiv (vasakul) ning Johannisbergi tipp 2014. aastal
Ligikaudu 8,4 km pikk Pasterze on pikim liustik Austrias ja Ida-Alpides. See asub Kärnteni liidumaal Kõrg-Tauerni mäestiku Glockneri rühmas, kohe Austria kõrgeima mäe Großglockneri all. Liustiku pikkus väheneb praegu u 10 m aastas. Selle maht on vähenenud poole võrra alates esimestest mõõtmistest 1851. aastal.
Liustik ulatub Johannisbergi tipust (3453 m) 2100 m kõrguseni merepinnast. Pasterze moodustab Drava vasakpoolse lisajõe Mölli lähtekoha. Selle veed toidavad ka Margaritze veehoidlat, mida kasutatakse elektri tootmiseks Kapruni hüdroelektrijaamas Alpide peaahelikust põhja pool.
Nimi Pasterze on vististi tuletatud sloveeni keelest: pasti, "karjamaa". Tõepoolest, puidu, turba ja õietolmu tuvastamine taanduva liustiku piirkonnas viitab taimestikule ja ka karjamaana kasutamisele viimasel jäävaheajal kuni umbes 1500. aastani eKr.
Ümbruskonna ostis 1918. aastal Saksamaa ja Austria Alpiklubi; täna on liustik osa Kõrg-Tauerni rahvuspargist. Pasterze on peamine turismisihtkoht, kuhu pääseb maalilise Grossglockneri kõrgalpi maantee ja köisraudtee kaudu, mis viib selle servani. Alates selle avamisest 1963. aastal on liustiku serv alumisest jaamast umbes 300 m tagasi tõmbunud.
Tanel Laanmäe
Tanel Laanmäe (sündinud 29. septembril 1989 Valgamaal) on Eesti odaviskaja.
Ta on odaviskes kolmekordne Eesti meister (2009, 2014 ja 2016).
Tanel Laanmäe nimel püsib 6. juunil 2007 Tartus visatud juunioride odaviske Eesti rekord 76.35 ja 19. septembril 2009 oma kodulinnas Tõrvas püstitatud noorsooklassi odaviske Eesti rekord 81.96.
21. juunil 2015 püstitas ta võistkondlikel Euroopa meistrivõistlustel Kreekas Irákleios isiklikuks rekordiks 82.67 ja teenis sellega esikoha.
Juulis 2015 Lõuna-Koreas Gwangjus toimunud suveuniversiaadil võitis ta tulemusega 81.71 kuldmedali.
Laanmäe isiklik rekord on 85.04, mille ta püstitas 13. juunil 2016 Tartus.
Võistlustel esindab ta Spordiklubi Viraaž.
Haridustee
Pärast 9. klassi lõpetamist läks ta Tallinna Audentese spordigümnaasiumi. Keskkooli lõpetamise järel siirdus Tanel õppima Tallinna Ülikooli kehakultuuri erialale.
Treenerid
Tema esimene treener oli Heiti Annus (2002–2005), aastatel 2005–2010 treenis teda Toomas Merila. Alates 2010 kuni 2015 oli treeneriks Heino Puuste.
Flora (koor)
Flora on Tallinnas tegutsev koor. Koori juhendavad Kaie Sauga ja Erki Meister.
Koor asutati 1989.
Kooris laulub umbes 35 lauljat (seisuga umbes 2019).
Wahbi Khazri
pisi|Wahbi Khazri (2018) Wahbi Khazri (araabia keeles وهبي خزري‎; sündinud 8. veebruaril 1991 Ajaccios) on Prantsusmaal sündinud Tuneesia jalgpallur, kes mängib ründava poolkaitsja või äärepoolkaitsjana Prantsusmaa kõrgliiga klubis Saint-Étienne ja Tuneesia jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri Bastias, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2003. aastal. Prantsusmaa esiliigas debüteeris ta klubi põhimeeskonnas 2009. aastal. Hooajal 2011–12 valiti ta Prantsusmaa esiliiga sümboolsesse koosseisu. 2014. aastal liitus ta Prantsusmaa kõrgliiga klubiga Bordeaux' Girondins, kus mängis kaks hooaega.
2016. aasta jaanuaris sõlmis ta nelja ja poole aasta pikkuse lepingu Inglismaa kõrgliigasse kuuluva Sunderlandiga. Inglismaa kõrgliigas lõi ta esimese värava 13. veebruaril 2016 mängus Manchester Unitedi vastu. Hooajal 2016–17 jäi Sunderland liigas viimaseks ja langes esiliigasse. Khazri mängis Sunderlandis ka hooaja 2017–18 alguses, kuid suundus 2017. aasta augustis laenule Prantsusmaa kõrgliiga klubisse Stade Rennais. 2018. aastal liitus ta Saint-Étienne'iga.
Khazri pidas 2012. aastal ühe mängu Prantsusmaa alla 21-aastaste koondises. 2013. aastal debüteeris ta Tuneesia jalgpallikoondises. Sama aasta 23. märtsil lõi ta MM-i valikmängus värava Gaboni vastu. Ta on kuulunud Tuneesia koondisse 2018. aasta maailmameistrivõistlustel ning alates 2013. aastast neljadel Aafrika rahvaste karikavõistlustel. 2018. aasta maailmameistrivõistlustel lõi ta värava Belgia ja Panama vastu.
Zvidziena
Zvidziena asub valla idaosas Zvidze järve ja Abaine jõe kaldal. Küla jääb valla keskusest Degumniekist 8, piirkonna keskusest Madonast 39 ja Riiast 168 kilomeetri kaugusele.
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Zvidziena kõrtsi (Zvidze) asulakoht ja Smaudži muinaskalmed.
XIII Riigikogu
pisi|XIII Riigikogu erakonnad: {{legend|#009f6b|[[Eesti Keskerakond|Keskerakond (25)}} {{legend|#c40233|SDE (14)}} {{legend|#0087bd|Isamaa (11)}} Opositsioon:{{legend|#EFC800|Reformierakond (30)}} {{legend|lightblue|Vabaerakond (6)}} {{legend|#001f9a|EKRE (7)}} {{legend|#666666|Fraktsioonitud (8)}}]] XIII Riigikogu on Riigikogu 13. koosseis, mille valis Eesti kodanikkond 2015. aasta Riigikogu valimistel 1. märtsil 2015. XIII Riigikogu kogunes avaistungile 30. märtsil 2015. Riigikogu esimeheks valiti Eiki Nestor (SDE), aseesimeesteks Helir-Valdor Seeder (IRL) ja Jüri Ratas (Keskerakond). Seoses Jüri Ratase asumisega Eesti Vabariigi peaministriks toimusid 5. detsembril 2016 Riigikogu aseesimeeste valimised. Esimeseks aseesimeheks valiti 50 häälega Enn Eesmaa (Keskerakond) ning teiseks aseesimeheks 43 häälega Taavi Rõivas (Reformierakond). 22. märtsil 2018 toimunud Riigikogu juhatuse valimiste kohaselt on Riigikogu esimees Eiki Nestor, esimene aseesimees Enn Eesmaa ning teine aseesimees Kalle Laanet.
XIII Riigikokku kandideeris 872 inimest. 10 erakonna üles seatud nimekirjades kandideeris 859 inimest ja 13 inimest kandideeris üksikkandidaadina.
Riigikokku saamiseks Riigikogu valimise seadusega ettenähtud viie protsendi künnise ületas kuus erakonda – Eesti Reformierakond, Eesti Keskerakond, Sotsiaaldemokraatlik Erakond, Isamaa ja Res Publica Liit, Eesti Vabaerakond ja Eesti Konservatiivne Rahvaerakond.
Valimised võitis Eesti Reformierakond, kes sai 158 971 häält (27,7%) ning 30 kohta Riigikogus, kuid ainsana eelmise koosseisu parteidest parandas oma tulemust Eesti Keskerakond, saades +1,5% rohkem hääli (24,8%) ja 1 koha rohkem (27 kohta) kui eelmistel valimistel.
Valituks osutunud XIII Riigikogu liikmed
pisi|300px|XIII Riigikogu liikmed 30. märtsil 2015 Valimiskünnise ületas 6 erakonda, ükski üksikkandidaat Riigikokku ei pääsenud.
Tõmblukk
pisi| Plastist ja [[nailonist tõmblukk ]] Tõmblukk on kahest vastastikku hambuvast metallist või plastist hammastikust ja lukustist koosnev sulgemisvahend, mida suletakse ja avatakse lukustit piki hammastikku tõmmates.
XIII Riigikogu
Eesti Keskerakond
Eesti Keskerakonna nimekirjast valiti Riigikokku 27 liiget: Edgar Savisaar, Jüri Ratas, Rein Ratas, Marika Tuus-Laul, Aadu Must, Viktor Vassiljev, Martin Repinski, Kersti Sarapuu, Kalev Kallo, Yana Toom, Kadri Simson, Heimar Lenk, Siret Kotka, Olga Ivanova, Erki Savisaar, Vladimir Velman, Valeri Korb, Toomas Vitsut, Mihhail Kõlvart, Mihhail Stalnuhhin, Mailis Reps, Enn Eesmaa, Mihhail Korb, Tarmo Tamm, Märt Sults, Priit Toobal, Lauri Laasi. Seoses Edgar Savisaare haigestumisega jäi üks koht Keskerakonna fraktsioonis esialgu täitmata.
Tõmblukk
Tõmblukk ise on odav, aga kui see rikki läheb, siis võib rikkis tõmblukuga ese muutuda kasutuskõlbmatuks. Tõmbluku vahetamine võib olla keeruline ja kallis ning mõnel esemel ei saagi tõmblukku vahetada, nii et kui tõmblukk rikki läheb, siis tuleb ese ära visata. Kõige kergemini tekivad probleemid lukustiga: kui see katki läheb, siis see ei joonda ega ühenda enam hambaid vaheldumisi, nagu peaks. Rikkis tõmblukk võib kinni jääda, nii et lukustit enam liigutada ei saa, või osaliselt ära murduda.
XIII Riigikogu
Sotsiaaldemokraatlik Erakond
Sotsiaaldemokraatliku Erakonna nimekirjast valiti Riigikokku 15 liiget: Sven Mikser, Helmen Kütt, Mihkel Raud, Kalvi Kõva, Urve Palo, Rainer Vakra, Eiki Nestor, Jevgeni Ossinovski, Heljo Pikhof, Indrek Saar, Ivari Padar, Andres Anvelt, Tanel Talve, Hannes Hanso, Jaanus Marrandi.
Isamaa ja Res Publica Liit
Isamaa ja Res Publica Liidu nimekirjast valiti Riigikokku 14 liiget: Juhan Parts, Marko Mihkelson, Margus Tsahkna, Aivar Kokk, Viktoria Ladõnskaja, Urmas Reinsalu, Marko Pomerants, Andres Metsoja, Priit Sibul, Maire Aunaste, Helir-Valdor Seeder, Ken-Marti Vaher, Raivo Aeg, Jaak Aaviksoo.
Tõmblukk
Ajalugu
Alles 42 aastat hiljem, 1893 patenteeris Whitcomb Judson, kes seni oli tegutsenud rohkem suruõhu toimel töötava linnatranspordi idee kallal, niinimetatud "haaklukusti". See sarnanes väga Howe leiutisega, aga oli mõnevõrra keerulisem. Seda kasutas ta üksnes jalanõude sulgemiseks. Ta asutas koos kolonel Lewis Walkeriga ettevõtte Universal Fastener Company, et oma seadet toota. Juba samal aastal esitles ta seda Chicagos maailmanäitusel, aga esialgu ei äratanud see suurt tähelepanu.
XIII Riigikogu
Eesti Vabaerakond
Eesti Vabaerakonna nimekirjast valiti Riigikokku 8 liiget: Artur Talvik, Krista Aru, Jüri Adams, Andres Herkel, Andres Ammas, Monika Haukanõmm, Ain Lutsepp, Külliki Kübarsepp.
Tõmblukk
Ajalugu
1906 palkas Universal Fastener Company rootsi päritolu elektriinseneri Gideon Sundbäcki. Tänu headele tehnilistele oskustele ja abielule ettevõtte juhataja tütre Elvira Aronsoniga tõusis Sundbäck ettevõtte peainseneriks. Pärast naise surma 1911 pühendus Sundbäck tööle ja 1913. aasta detsembris projekteeris ta tänapäevase tõmbluku. Sundbäck paigutas kinnituselemente tihedamalt: enne oli neid 4 tükki tollis (umbes 6,4 mm vahega), temal 10–11 tollis (umbes 2,5 mm vahega). Ta võttis kasutusele kaks hammaste rida, mida kinnitiga ühendada sai, ja andis pooleldi avatud tõmblukule Y-kuju. Juba järgmise aasta lõpuks tootis tema ettevõte sadakond meetrit tõmblukke päevas.
Aastaid kasutati tõmblukku peamiselt jalanõudel, eriti mitmesuguse tegumoega kummisaabastel. Meeste pükstel võeti tõmblukk kasutusele alles 1937 Prantsusmaa moetööstuses. See idee levis väga kiiresti.
XIII Riigikogu
Eesti Konservatiivne Rahvaerakond
Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna nimekirjast valiti Riigikokku 7 liiget: Mart Helme, Jaak Madison, Arno Sild, Henn Põlluaas, Uno Kaskpeit, Martin Helme, Raivo Põldaru.
Riigikogu tegevus
Nelja aasta jooksul peeti 459 istungit (454 korralist ja 5 täiendavat istungit). Riigikogu töö jagunes üheksaks istungjärguks ning lisaks oli kuus erakorralist istungjärku. Kokku liidetuna kestsid istungid 1451 tundi ja 42 minutit.
Tõmblukk
Ajalugu
Hiljem on leiutatud veel sellised tõmblukud, mida saab avada ükskõik kummast otsast, nii ülevalt kui alt, ja seda kasutatakse näiteks jakkidel.
pisi|left| pisi|center|
XIII Riigikogu
Riigikogu tegevus
XIII Riigikogu võttis nelja aasta jooksul vastu 588 akti, sealhulgas 423 seadust, 159 otsust ja 6 avaldust.
Dižstroķi
Dižstroķi on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Lõuna-Kuramaa piirkonna Vecpilsi vallas.
Küla asub valla idaosas merepinnast 70 meetri kõrgusel Lāņupe jõe ääres. Dižstroķi jääb valla keskusest Vecpilsist 6,5, endisest piirkonna keskusest Lieģist 14 ja Riiast 192 kilomeetri kaugusele.
Looduskaitse all on külas kasvav vaher ümbermõõduga 3.85 meetrit ja saared ümbermõõtudega 3.57 ning 4.83 meetrit.
Aastal 2005 oli külas elanikke 20.
Avatša laht
pisi|Avatša lahe ja Avatša abaja satelliidipilt Avatša laht (vene keeles Авачинский залив) on Vaikse ookeani laht Kamtšatka poolsaare kaguosas.
Koosneb välisosast (Авачинский залив) ja siseosast (Avatša abajas, Авачинская губа), mille rannik on väga liigestatud ja jaguneb omakorda lahtedeks: Tarja laht, Tihhaja laht, Rakovaja laht, Babja laht, Petropavlovskaja laht, Seroglazka laht, Mohhovaja laht jt).
Avatša lahte suubuvad Avatša, Paratunka ja Nalõtševi jõgi.
Toomas Pikhof
Toomas Pikhof (sündinud 24. jaanuaril 1973 Jõhvis) on eesti õpetaja, alates 2016. aastast Pirita Majandusgümnaasiumi direktor.