cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aleksander Nevski katedraal (Sofia)
Ajalugu
Kirik otsustati ehitada tolleaegse Sofia kõrgeimasse kohta, mille kõrgus oli 552 meetrit.
Projekti saamiseks pöörduti Venemaa poole. Peterburist saadigi seepeale viis ettepanekut, millest vürst valis välja arhitekt Ivan Bogomolovi aastatel 1884–1885 valminud projekti, mis aga hiljem sobimatuks osutus. Et Bogomolov peagi suri, valiti uueks peaarhitektiks Peterburi Kunstide Akadeemia professor Aleksandr Pomerantsev. Pomerantsevil olid abiks arhitektid Aleksandr Smirnov ja Aleksandr Jakovlev. Ivan Bogomolovi projekt tehti põhjalikult ümber. Kiriku sisekujundus on peaaegu tervenisti Aleksandr Jakovlevi kätetöö.
Kiriku nurgakivi pandi 19. veebruaril 1882, kuid ehitust alustati alles 1904. aastal. Kirik valmis 1912. aastal ja pühitseti 1924. aastal. Vana tava järgi pandi nurgakivi sisse metallanum valitsejate nimedega ja ehitamise põhjustega.
Ehitustöös osalesid muu hulgas Bulgaaria, Venemaa ja Austria-Ungari arhitektid, kunstnikud ja töölised. Marmordetailid ja uusampiirstiilis valgustid tehti Münchenis, uste metalldetailid Berliinis, nikerdustega uksed ise aga Karl Bambergi tehases Viinis. Mosaiigid valmistati Veneetsias ja kellad Moskvas. Mosaiigid valmistati Itaalias ja Saksamaal. Marmorpõranda tegid bulgaarlased. Ikoonide ja seinamaalide autorid on 32 vene, 16 bulgaaria ja üks tšehhi kunstnik. Kokku on kirikus 82 õlivärvidega lõuendile maalitud ikooni.
Kui Venemaa merevägi Esimeses maailmasõjas 1915. aastal Varnat pommitas, tekitas see suurt pahameelt. Seetõttu otsustati 1916. aastal kiriku nime muuta. Uueks nimeks sai Pühade Kirilluse ja Metoodiuse kirik. Aastal 1920 taastati vana nimi.
Teises maailmasõjas sai kirik kannatada. 1944. aasta õhurünnak tekitas purustusi eelkõige kiriku loodepoolsele nurgale. Pärast sõda kirik taastati.
Aastal 1953 sai kirik patriarhi katedraaliks. Alates 1955. aastast on Aleksander Nevski katedraal riiklik kultuurimälestis.
Arhitektid ja kunstnikud
Kiriku ehitamist juhtis Itaalias koolitatud vene arhitekt Aleksandr Pomerantsev. Tal olid abiks kaasmaalased Aleksandr Smirnov ja Aleksandr Jakovlev ning bulgaarlased Petko Momčilov ja Jordan Milanov.
Kujude loojad olid muu hulgas skulptorid Georgi Kiselinčev ja Marko Markov. Seinamaalingud valmisid vene maalikunstniku Aleksandr Kisseljovi käe all. Abiks oli hulk vene kunstnikke, nende seas Viktor Vasnetsov. Bulgaaria kunstnikest osalesid teiste seas Ivan Mǎrkvička, Anton Mitov, Georgi Željaskov, Stefan Ivanov, Asen Belkovski, Nikola Marinov, Nikola Petrov, Hristo Berberov, Petko Tavliev, Avgust Rozental, Ceno Todorov, Vasil Dimov ja Konstantin Štǎrkelov.
Koroonakriis Eestis
pisi|Võrdlemisi inimtühi [[Tartu kesklinn 18. märtsil 2020]]
Koroonakriis Eestis on osa üleilmsest koroonakriisist, mis avaldab mõju majandusele, poliitikale, kultuurile, haridusele ja enamikule teistele ühiskondliku elu valdkondadele. Kriisi põhjustas koroonapandeemia puhkemine 2020. aasta alguses ja sellel eeldatakse olevat pikaajaline mõju.
Eesti Pank hindas märtsi lõpul, et Eesti majandus kahaneb selle tulemusena 2020. aastal vähemalt 6% ning seda juhul, kui olukord leeveneb mai alguseks. Juunis prognoosis Eesti Pank majanduslanguseks 10 protsenti ning hindas, et majanduse taastamiseks kulub kaks aastat. Seejuures on maailmas prognoositud ka 2007.–2008. aasta finantskriisiga võrreldavat või sellest isegi suuremat majanduslangust. Erinevalt eelmisest majandussurutisest oli Eesti majandus kriisiks paremini valmis ja seeläbi loodetakse kiiremat taastumist. Swedbank prognoosis novembri algul Eesti 2020. aasta majanduslanguseks 3,2 protsenti. Statistikaameti andmetel kujunes 2020. aastal majanduslanguseks 2,9 protsenti.
Valitsus kuulutas 12. märtsil pandeemia tõttu välja eriolukorra, mille järk-järgult karmistatud reeglid avaldasid mõju kõigile eluvaldkondadele. Valitsusele on heidetud ette kriisiaegse eriolukorra ärakasutamist oma poliitiliste eesmärkide saavutamiseks, sh Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni osalist peatamist, kliimaeesmärkide eiramist ja põlevkivitööstuse toetamist õlitehase rajamise otsustamisega, diislikütuse aktsiiside langetamist, pidurdunud pensionireformi läbisurumist pensionikindlustuse teise samba maksete peatamisega, immigratsiooni ja välismaalaste Eestis viibimise piiramist, ebaeesmärgipäraste jälgimismeetmete kehtestamise ettevalmistamist. Eriolukord kehtis kuni 17. maini, kuid mitmed piirangud jätkusid ka pärast seda.
Alates 11. märtsist 2021 hakati taas rakendama tugevamaid meetmeid haiguse leviku takistamiseks.
On hinnatud, et Eesti majandus oli 2020. aastal 1,57 miljardit eurot väiksem, kui oleks võinud oodata kriisieelsete prognooside põhjal.
Taust
pisi|Pandeemia algusperioodil levis viirus kõige rohkem Saaremaal 2019. aasta detsembris tuvastati Hiinas Wuhanis tundmatu viirushaiguse puhang. 9. jaanuaril anti teada, et kopsupõletiku puhanguga seoses kahtlustatakse uut tüüpi koroonaviirust. 11. veebruaril andis Maailma Terviseorganisatsioon viirushaigusele ametliku nime COVID-19. Maailmas oli sel ajal haigusse surnud üle tuhande inimese ja haigestunuid oli teadaolevalt ligi 42 000.
Esimene nakatumisjuhtum Eestis leidis kinnitust 27. veebruaril. 11. märtsil liigitas Maailma Terviseorganisatsioon haiguspuhangu pandeemiaks. Samal päeval tuvastati Eestis neli uut koroonaviirusega nakatunut, mille järel suurenes nakatunute arv 17 inimeseni. 12. märtsil teatas Terviseamet juhtude arvu suurenemisest 27-ni ning haiguse kohalikust levikust. Sama päeva hilisõhtul kehtestati Eestis eriolukord. 25. märtsil anti teada esimesest haiguse kätte surnust Eestis. 24. aprillil otsustas valitsus pikendada eriolukorda 17. maini.
2. aprilli õhtuks ületas üle maailma ametlikult kinnitatud haigusjuhtumite arv miljonit ja haigusse oli surnud üle 51 tuhande inimese. Eestis oli 5. aprilliks tuvastatud 1097 haiget ning haiglaravil oli juba 130 inimest. Terviseameti erakorralise meditsiini osakonna juhataja Martin Kadai ei välistanud samal päeval antud intervjuus, et tegelik juhtumite arv Eestis võis olla kuni 10 tuhat inimest. Samas hakkas aprillis tuvastatud uute haigusjuhtumite arv päevas vähenema ning terve mai jooksul tuvastati Eestis kokku ainult 180 uut juhtu. Juuni alguseks oli Eestis tuvastatud 1870 nakatunut, kellest tervenenuks loeti 1625.
Maailmas oli aga aprilli lõpuks kinnitatud haigusjuhtumite arv ületanud 3 miljoni piiri (millest enam kui 1 miljon juhtumit oli registreeritud Ameerika Ühendriikides ) ning haiguse tõttu oli surnud enam kui 220 tuhat inimest. Juuni alul ületas ametlikult kinnitatud nakkusjuhtumite arv maailmas 7 miljoni piiri ja haiguse läbi oli surnud enam kui 400 tuhat inimest.
Koroonaviiruse seireuuringud
23. aprillil 2020 algas Tartu Ülikooli eestvedamisel koroonaviiruse levimuse seireuuring „COVID-19 aktiivne seire“, mille eesmärk on selgitada välja koroonaviiruse tegelik levik ja epideemia kulg Eestis. Uuringu käigus küsitletakse ja testitakse juhuvalimi alusel inimesi üle Eesti. Sel moel selgitatakse välja viiruse levik nii haigustunnustega kui ka haigustunnusteta inimeste seas. Uuringumeeskond esitab valitsusele iga uuringuetapi järel vahekokkuvõtte, mis on abiks viiruse levikut pidurdavate meetmete tulemuslikkuse hindamisel ja muutmisel. Alates 21. veebruarist 2021 määratakse seireuuringus osalejatel ka koroonaviirusevastaste antikehade hulk. Analüüsi tulemused võimaldavad hinnata immuunsuse teket ühiskonnas.
Koroonaviiruse levimuse seireuuringut juhib Tartu Ülikooli peremeditsiini professor Ruth Kalda. Uuringumeeskonda kuulub 17 teadlast viiest ülikooli instituudist. Partneritena on kaasatud uuringufirma Kantar Emor ning tervishoiuettevõtted Synlab Eesti ja Medicum. Seireuuringut rahastab Vabariigi Valitsus.
Alates 2020. aasta augustist teevad Tartu Ülikooli tehnoloogiainstituudi teadlased regulaarset koroonaviiruse seiret reovees. Rahvusvaheline kogemus näitab, et reoveeproovidest on võimalik avastada viiruse jälgi enne kliiniliste patsientide leidmist. Reoveeseire annab Terviseametile varajast infot nakkuse piirkondliku leviku kohta. Uuringu eesmärk on avastada varjatud nakkuskoldeid ja jälgida puhangudünaamikat. Uuringu käigus võetakse reoveeproove kõigis maakonnakeskustes, üle 10 000 elanikuga linnades ning vajadust mööda ka väiksemates asulates. Proovide kogumisel teeb Tartu Ülikool koostööd Eesti Keskkonnauuringute Keskuse ja vee-ettevõtetega, kes käitavad linnade reoveepuhasteid. Proovide analüüsid tehakse Tartu Ülikooli tehnoloogiainstituudi laborites. Uuringu eestvedajad on Tartu Ülikooli antimikroobsete ainete tehnoloogia professor Tanel Tenson ja molekulaarse ökoloogia kaasprofessor Veljo Kisand.
Digilahendused
pisi|Jüri Ratase videokõne KOVidega 29. mail 2020 Riigi Infosüsteemi Amet on loonud koroonakriisile reageerides riikliku failivahetusportaali ja suhtluskeskkonna.
Garage48 korraldas 13.–15. märtsil 48-tunnise häkatoni "Hack the crisis", mis laiendati globaalseks ning ülemaailmne koroonakriisi häkaton toimus 9.–12. aprillil.
Laialdast tähelepanu pälvis ka kriisihäkatonil Garage48 loodud koroonakaart.
Samas on ette heidetud ka seda, et varem ei olnud loodud kriisiolukorra puhuks mingeid lahendusi ning siiamaani puudub riigil digitaalne õpikeskkond.
Koroonatõendite kontrollimise vajadus soodustas ühtlasi Euroopa Liidus riikideüleste digilahenduste arengut.
Majandus
Eesti Pank on ennustanud majanduse kahanemist 6–14 protsenti sõltuvalt sellest, kas kriis leeveneb kevadel või hilissuvel.
Äripäeva infopanga kiiranalüüsi järgi hinnati märtsis, et Eestis võib töö kaotada 65 000 inimest. Prognoositi, et kõige rohkem inimesi kaotab töö töötlevas tööstuses, ehituses, transpordis, laonduses ning kaubanduses, keerulises olukorras on majutus, toitlustus, meelelahutus, kinnisvaraalane tegevus, mäetööstus ja reisikorraldus.
Valitsuse koroonakriisi lisaeelarve arvestab tööpuuduse 10-protsendise kasvu ja 8-protsendise majanduslangusega.
Swedbank prognoosis novembri algul majanduslanguseks 3,2 protsenti. Leiti, et majandus taastus kevadisest kukkumisest oodatust kiiremini, kuigi taastumist aeglustab viiruse uus laine.
Riigipoolse toetusena ettevõtetele kriisi ajaks on Töötukassa, Maksu- ja Tolliamet ning KredEx töötanud välja toetusskeemid.
Kritiseeritud on valitsuse tegevust majanduse toetamisel, mille puhul on nähtud teatud ettevõtete eelistamist teistele. Näiteks on avaldatud arvamust, et Tallinkile lubatud hiigellaen on antud märksa soodsamatel tingimustel, kui teistel ettevõtetel on võimalik laenu saada, ja see toetab eelkõige ettevõtte suuromanikke. Madis Müller on ka välja öelnud, et suurettevõtetele laenu andes peaks riik võtma neis ettevõtetes osaluse, et maksumaksjatel oleks samuti võimalus sellest tegevusest kasu saada. Riigikontroll on ka välja toonud, et Kredex on jaganud kriisilaene ja käendusi ähmaste kriteeriumite ja eesmärkidega.
Tähelepanu on pälvinud ka valitsuse suhtumine iduettevõtluse suunal. Selle näiteks kujunes takso- ja kullerteenuseid vahendav Bolt, mis küsis riigilt abi 50 miljoni euro laenamiseks, kuid millest keelduti. Indrek Neivelt on hoiatanud, et nii võib Bolt oma peakontori Eestist ära kolida.
Tallinki ja Bolti ümber käinut on seostatud ka sellega, miks EKRE vahetas väliskaubanduse- ja IT-ministri kohalt välja Kaimar Karu, kes suhtus iduettevõtetesse soosivalt ning pooldas Tallinki puhul lähemat analüüsi. Samas ei tahtnud Karu aasta algul kooskõlastada ka välismaalaste seaduse muudatusi, mille juures leidis mitmeid probleeme.
Jürgen Ligi sõnul toppis valitsus kriisimeetmetesse parteilisi meetmeid, mis "maksavad tohutult palju raha ja ei aita kedagi". Ka Siim Kallase ja Andrus Ansipi hinnangul püüab osa ministreid kriisis pigem poliitilisi plusspunkte koguda kui riigi ja rahva heaolu eest seista.
Kinnisvara
Võrreldes 2019. aasta märtsiga sõlmiti Eestis 2020. aasta märtsis üle 200 tehingu vähem. Prognoositi tehingute arvu kuni 50-protsendilist vähenemist ja teisel poolaastal 10-protsendilist hinnalangust. Viiruspuhang mõjutas märtsis kõige enam Harjumaa turgu, kus tehingute arv vähenes 189 võrra 968-ni.
Religioon
Usuühendustele eraldab riik koroonakriisis 2 miljonit eurot. Kuna inimesed ei saanud kriisi ajal jumalateenistusteks koguneda, siis oli see kaasa toonud annetuste vähenemise. Samuti viisid kümned kogudused eriolukorra ajal oma teenistused läbi veebis ning paljud soovivad toetust oma tehnilise võimekuse parandamiseks.
Meedia
Eesti meediakontsernid teatasid töötajate palkade kärpimisest 15–30% võrra alates aprillist.
Eesti Meediaettevõtete Liidu liikmesväljaannete tasuliste digitellimuste arv kasvas 2020. aasta märtsis võrreldes eelmise kuuga 5,07%.
Aprillis teatas Äripäev, et hakkab nii tellijate kui ka reklaamiraha suundumise tõttu digikanalisse paberlehte välja andma üksnes kord nädalas. Seni oli Äripäeva paberleht ilmunud viiel päeval nädalas ja suviti kolmel päeval nädalas.
Omavalitsused
Kriis pani eelkõige löögi alla kohalike omavalitsuste eelarve, mille leevendamiseks jagatakse kriisileevendusmeetmetena omavalitsustele ka suures mahus investeeringutoetusi. Samas muutus senisest tähtsamaks piirkondade digivõimekus.
Tartu
Tartu linn vabastas lapsevanemad lasteaia kohatasu maksmisest 16. märtsist kuni 1. maini. Linnal on koroonaviirusest tuleneva eriolukorra veebisait, 16. märtsil otsustati teavitada elanikke digiekraanide ja otsepostituste teel, kuid 27. märtsil käivitas teavituskampaania, mille käigus paigutati linnaruumi surma võimalusele osutavad plakatid üleskutsega: "Püsi kodus!". Tartu linn koondab infot vabatahtlike, abivajajate ja abistamisega seotud kodanikualgatuste kohta ning linna kodulehel saab end vabatahtliku abistajana või abivajajana üles anda.
Tallinn
11. maist hakati Tallinnas järk-järgult avama linnale kuuluvaid mängu- ja spordiväljakuid. Teises etapis plaaniti 18. maist avada noortekeskused, perekonnaseisuamet, raamatukogude filiaalid, linnaarhiiv ja kalmistute kabelid ning kolmandas etapis 1. juunist avalikud rannad, loomaaia siseruumid, eakate päevakeskused ja sotsiaalkeskused. Tallinna koolid pidid jääma õppeaasta lõpuni distantsõppele ning linna ühistransport olema kuni mai lõpuni kõigile tasuta.
Linn võttis ka 70 miljonit eurot laenu investeeringuteks, kuid mitmete suurprojektide valmimine on sattunud kahtluse alla.
Diana Gurtskaja
thumb|Diana Gurtskaja thumb|Diana Gurtskaja Diana Gurtskaja (gruusia keeles დიანა ღურწკაია (Diana Gurtskaia); sündinud 2. juunil 1979 Suhhumis) on megreli rahvusest Gruusia-Vene pime laulja.
Ta õppis Thbilisis pimedate koolis ning hiljem Moskvas Gnessinite-nimelises instituudis laulmist. Ta elab Moskvas.
Ta valiti lauluga "Peace Will Come" Gruusia esindajaks 2008. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel. Laul tuli finaalkontserdil 11. kohale.
Ühiskondlik positsioon
1. märtsil 2014 kirjutas alla Venemaa kultuuritegelaste pöördumisele, mis toetas president Vladimir Putini poliitikat Ukrainas, sh Krimmis.
Toetab Venemaa patriarhi Kirilli ideed keelata Venemaal abordid.
Jaanuaris 2018 registreeriti Gurtskaja Putini usalduisisikuks 18. märtsil 2018 peetud presidendivalimistel.
Isiklikku
21. septembril 2005 abiellus ta advokaat Pjotr Kutšerenkoga (1977–2023), kes juunis 2021 edutati Venemaa kõrgharidusministri asetäitjaks ja kes suri 20. mail 2023 naastes tööreisilt Kuubalt.
Dobrič
Dobrič on linn Bulgaaria kirdeosas, Dobriči piirkonna keskus. Asub Dobrudžas 30 km kaugusel Musta mere rannikust.
Ajalugu
Linn rajati 16. sajandil ja kandis 19. sajandi lõpuni oma asutaja järgi nime Hacıoğlu Pazarcık. 1913–1940 kuulus linn Rumeeniale nime all Bazargic. 1940 läks linn koos Lõuna-Dobrudžaga Bulgaariale. 1949–1991 kandis linn nime Tolbuhin nõukogude marssali Fjodor Tolbuhhini järgi.
Linna lähedal asub 146 m kõrgune Dobriči teletorn.
Digitaalallkiri
Digitaalallkiri ehk digitaalne allkiri ehk digiallkiri (või ka elektrooniline allkiri ehk e-allkiri) on tavalise allkirja analoog digitaalsel kujul oleva info allkirjastamiseks. Digitaalallkirja abil on tuvastatav seos dokumendi ja allkirjastaja vahel. Digitaalallkiri koos ajatempliga moodustab dokumendiga ühise andmekogumi, mille koostisosi ei ole hiljem võimalik eraldi muuta.
Digitaalallkirja seadus defineerib mõiste järgnevalt: Digitaalallkiri on tehniliste ja organisatsiooniliste vahendite süsteemi abil moodustatud andmete kogum, mida allkirja andja kasutab, märkimaks oma seost dokumendiga. Digitaalallkirja seadus muutus kehtetuks 26. oktoobril 2016 ja selle asemel võeti vastu E-identimise ja e-tehingute usaldusteenuste seadus.
Digitaalallkirja loetakse vastavaks eIDASe artikli 3 punktis 12 sätestatud kvalifitseeritud e-allkirja nõuetele.
Digiallkiri on tavalise allkirja asendaja, mis aitab tagada elektrooniliste dokumentide (e-kirjad, tekstifailid jne) turvalisust. Turvalisuse tagamine digiallkirjaga tähendab, et dokumendi signeerija on teada ning dokumenti pole muutnud kolmandad isikud. Digitaalallkirjal on samad õiguslikud tagajärjed nagu omakäelisel allkirjal.
Digitaalallkirja on võimalik lisada arvutis olevatele failidele ID-kaardi ning vastava riist- ja tarkvara abil. Digitaalselt allkirjastatud dokumente on võimalik salvestada andmekandjale, edastada arvutivõrgu kaudu jne.
Digitaalselt allkirjastatud dokumentide avamiseks ja lugemiseks vajalik tarkvara on kättesaadav üldkasutatava arvutivõrgu kaudu.
eIDAS-määrus jaotab allkirjad nelja kategooriasse, lähtuvalt nende tugevusest:
Ajalugu
1976. aastal kirjeldasid Whitfield Diffie ja Martin Hellman esimest korda digitaalse allkirjastamise võimalust. Sellest ajast peale on arendatud mitmeid avaliku võtme krüpteerimissüsteeme. Avaliku võtme algoritmid põhinevad numbrite teoorial ehk uute algoritmide loomisel, milleks on vaja leida uusi matemaatilisi võrrandeid erinevate toimingute jaoks. Tänapäeval kasutatakse enamasti kolme avaliku võtme süsteemi: Diffie-Hellmani võtmevahetus, DSA/DSS, RSA.
Werner von Melle
Werner von Melle (18. oktoober 1853 Hamburg – 18. veebruar 1937 Hamburg) oli Hamburgi poliitik.
Digitaalallkiri
Ajalugu
Diffie-Hellmani võtmevahetus põhineb krüptograafiliste võtmete jagamisel osapoolte vahel. Metoodika ei põhine otseselt krüpteerimisel, kuid see loob võimaluse arendada ning vahetada salastatud võtit avaliku kanali kaudu. Süsteemi toimimiseks peavad mõlemad osapooled kokku leppima kindlates numbrikombinatsioonides ning seejärel valmistatakse enda salastatud võti. Võtmete valmimisel vahetatakse numbrikombinatsioone ja arvutatakse välja kolmas toimiv võti, millega kaitsta jagatud informatsiooni võimalike ründajate eest.
. DSS põhineb digiallkirja algoritmil ehk DSA-l (Digital Signature Algorithm). DSS-i saab kasutada ainult digiallkirjade puhul, kuid DSA-d saab rakendada ka krüpteerimisel.
RSA on 1977. aastast pärit avaliku võtme krüptograafia süsteem, mille lõid kolm professorit: Ronald Rivest, Adi Shamir ja Leonard Adleman. RSA algoritm on digiallkirja süsteemi ning informatsiooni krüpteerimise aluseks.
Need leiutised panid küll aluse digiallkirja tekkele, kuid elektrooniliste allkirjade levik algas tänu masinale – faksile. 1980. aastatel hakati paberdokumentide kiireks edastamiseks kasutama faksiaparaati. Tänaseks on faksist saanud mujal maailmas ärimaailma lahutamatu osa, Eestis mindi kiirelt faksilt palju kiiremale ja turvalisemale digitaalallkirjasüsteemile.
Esimese lepingu allkirjastamine ja faksimine algatas arutelu allkirja tõelevastavusest. See oli esimene kord ajaloos kui allkirjastatud dokument edastati masina ja sideliini abil vastuvõtjale, kes sai dokumendi digitaalse koopia koos kopeeritud allkirjaga. Allkirja teekond läbi ülekandevõrgu ei olnud kontrollitav, mistõttu oli allkirja kehtivust raske uskuda. Faksimise ning elektroonilise allkirja tähendused olid kõigile mõistetavad, kuid puudus kindlus, et saadetavat allkirja pole kolmandate isikute poolt muudetud. Segaduse lahendamiseks määrasid kohtud faksitud allkirjale samasuguse tähtsuse nagu viibiksid dokumendi mõlemad osapooled samaaegselt ühes ruumis. Pärast seda määrust muutus faksimine standardprotseduuriks üle kogu maailma.
Eelised
Allkirjastatud dokumendi puhul on võimalik kontrollida, et seda ei ole pärast kolmandate isikute poolt redigeeritud (selle võimaluse kõrvaldavad matemaatilised seosed), samuti on võimalik kontrollida allkirjastamise kuupäeva, sest ajatempel on üks digitaalallkirjastamise osa.
Puudused
Digitaalallkirja vorming peab olema piiratud, sest on võimalik, et erinevad keskkonnad võivad dokumenti näidata erineval moel. Kõige olulisem ja tõsisem risk digiallkirja kasutamise juures on see, et allkirja andmise õigused on varastatavad koos privaatvõtmega- sertifikaadi omaja peab hoolikalt jälgima, et sertifikaadiga seotud privaatvõti ei väljuks selle omaniku ainuvaldusest. Tänapäeval on välja mõeldud erimeetodeid selle vastu võitlemiseks ning risk on kahanemas.
Digitaalallkirjastamine Eestis
Digitaalallkirja seadus (DAS) jõustus Eestis 15. detsembril aastal 2000. Digitaalallkiri on võrdsustatud tavaallkirjaga ning seda võib tänapäeval kasutada põhimõtteliselt kõikjal. Eesti avalikud asutused on kohustatud vastu võtma digitaalselt allkirjastatud dokumente.
ID-kaardi väljastamisel antakse inimesele kaks sertifikaati. Üks on isiku tuvastamiseks ja teine digiallkirjastamiseks. Tähtis on see, et vastavad sertifikaadid ei oleks aegunud, muidu ei ole võimalik digitaalselt dokumente allkirjastada kuni sertifikaadid on uuendatud.
USA
1999. aastal töötati välja UETA projekt, mille kohaselt USA igale osariigile saab esitatud õigusliku baasi elektrooniliste allkirjade kasutamiseks. UETA oli vastu võetud 48 osariikide, Columbia ringkonna ja USA Virginia saarte poolt.
ESIGN on koordineeriv õigusakt, kuna selle vastuvõtmise ajaks olid asjakohased regulatiivõigusaktid enamikus osariikides juba olemas.
Kanada
PIPEDA on Kanada föderaalne seadus, mis kaitseb isikuandmeid ja elektroonilisi dokumente. Seadus määratleb üldise elektroonilise allkirja kui "allkiri, mis koosneb ühest või mitmest digitaalsest tähest, märgist, numbrist või muust digitaalsest tähemärgist, mis sisaldub sellele lisatud või sellega seotud elektrooniline dokument" ja turvalise elektroonilise allkirja kui "elektrooniline allkiri, mis on reeglitega ette nähtud tehnoloogia või protsessi rakendamise tulemus".
Québec on ainus provints, millel on oma elektroonilise allkirja seadused. Praktikas käsitletakse Kanadas käsitsi kirjutatud ja elektroonilisi allkirju samal tasemel ühe lisanõudega. Mõlemad allkirjastamisel osalevad pooled peavad allkirja õiguslikult siduvaks muutmiseks nõustuma elektrooniliste allkirjade seaduslikkusega.
Läti
Ettevõtjad saavad kasutada e-allkirja enda ja/või klientide vahel vastastikusel kokkuleppel ning kõik riigi ja kohaliku omavalitsuse asutused on kohustatud vastu võtma elektroonilisi dokumente füüsilistelt ja juriidilistelt isikutelt.
Leedu
Leedu Vabariigi elektroonilise identimise ja elektrooniliste tehingute jaoks vajalike usaldusteenuste seadus näeb ette, et määruses sätestatud kvalifitseeritud elektroonilise allkirja nõuetele mittevastava elektroonilise allkirja õiguslik toime on samaväärne käsitsi kirjutatud allkirja kehtivusega, kui sellise elektroonilise allkirja kasutajad on eelnevalt kirjalikult kokku leppinud ja kui on võimalik leping usaldusväärsele andmekandjale salvestada.
Digitaalse allkirja kontrollimine
Eesti standardprogramm digiallkirja koostamisel ning kontrollimisel on DigiDoc Client, mis on ID-kaardi tarkavara osa. Lisaks digiallkirjastamise funktsionaalsusele võimaldab programm andmeid salastada ja salastatud andmeid muuta kõigile loetavale kujule. See võimaldab lisada ka olemasolevatele allkirjadele uusi allkirju. Allkirjade kehtivuse kontroll teostatakse automaatselt DigiDoc faili avamisel. Sertifikaadi kehtivuse kontrolliks peab Windowsi sertifikaadihoidlasse olema paigaldatud allkirjastaja sertifikaadi väljaandja sertifikaat (Eestis AS Sertifitseerimiskeskus) ja kehtivuskinnituse teenuse sertifikaat (sertifikaadid, mis olid kasutusel allkirjastamisel hetkel).
Digiallkirja kontroll
Digiallkirjade õigsuse kontroll toimub krüptograafiliselt. Digiallkirja puhul on olulised õigsus, et allkirja andja on selle päriselt andnud, ja terviklikkus, et allkiri on antud täpselt nendele andmetele.
Digitaalallkirjade andmiseks avaliku võtme krüptograafiat ja sellega seotud infrastruktuuri. Avaliku võtme krüptograafia alustalaks on avaliku võtme ja privaatvõtme kombinatsioon. Privaatvõti on teada ainult omanikule, aga avalikku võtit jagatakse igale arvutile, mis soovib turvaliselt privaatvõtme omanikule andmeid edastada.
Tulevik
Kuigi praegu on Eestis laialtkasutatav Digidoc, leidub maailmas ka teisi.
MicroStation kasutab digiallkirjastamisel rahvusvaheliseks standardiks kujunenud tehnoloogiat, kasutada saab ka Eesti ID-kaarti ja sellega kaasnevat sertifikaati. Microstationi failile lisatud digiallkiri vastab Eesti Vabariigi digitaalallkirja seaduse (DAS) nõuetele. Eraldi seadistamist ei ole vaja MicroStationi puhul teha.
Bentley tarkvara võimaldab lisada digitaalallkirja nii joonisefaili kui terviku suhtes, aga ka faili üksikute osade (Models) või üksikute elementide (cell'ide) allkirjastamiseks. See on vaid näide võimalustest, mis meid tulevikus ees ootavad ja täpselt ei oska keegi spekuleerida, mis tulla võiks.
Jyväskylä vald
Jyväskylä vald (soome keeles Jyväskylän maalaiskunta) oli Soomes Lääne-Soome läänis Kesk-Soome maakonnas vald, mis liideti 1. jaanuaril 2009 Jyväskyläga. Vallas elas 36 400 inimest ja rahvastiku tihedus oli 80,7 in/km². Naabervallad olid Jyväskylä linn, Korpilahti, Laukaa, Muurame, Petäjävesi, Toivakka ja Uurainen.
Jyväskylä vald oli Soome viimane maalaiskunta nimetust kandnud vald.
Külad
Haapaniemi, Kaunisharju, Puuppola, Kuohu, Leppälahti, Nyrölä, Oravasaari, Palokka, Tikkakoski, Jyskä, Vaajakoski ja Vesanka
Jyväskylä valla sõprusvald Eestis oli Tartu vald.
Lewisi happed ja alused
Lewisi hape (kasutatud on ka vorme Lewis'i hape ja Lewise hape) on keemiline ühend A, mis võib vastu võtta elektronpaari Lewisi aluselt B (see on elektronpaari doonoriks) moodustades adukti AB.
Gilbert N. Lewis esitas selle definitsiooni 1923. aastal.
Lewisi happed
Kaasaegse definitsiooni kohaselt on Lewisi hape atomaarne või molekulaarne osake, millel on vaba orbitaal (LUMO), mis võib vastu võtta elektronpaari. Seega Lewisi hape on määratletud kui elektronpaari aktseptor. Brønstedi hape on määratletud kui prootoni doonor, kuid mitte elektronpaari aktseptorina. Orgaanilises sünteesis kasutatakse Lewisi happeid (AlCl3, TiCl4, ZnCl2, BF3, EtAlCl2 jt) mitmete elektrofiilse liitumise reaktsioonide katalüsaatoritena, näiteks halogeenimine, hüdrohalogeenimine, alküülimisreaktsioonid nagu Friedeli-Craftsi reaktsioon, katioonne telomerisatsioon ja polümerisatsioon jt.
Lewisi alused
Lewisi alus on atomaarne või molekulaarne osake, millel on vaba elektronpaar (HOMO). Tüüpilisi näiteid:
Barbi Pilvre
pisi|Aivar Kullamaa foto pisi|Riigikogu liige Barbi Pilvre, september 2016 Barbi-Jenny Pilvre-Storgård (sündinud 19. aprillil 1963) on eesti kommunikatsiooniekspert, ajakirjanik ja poliitik. Ta oli XII ja XIII Riigikogu liige.
Haridus
Pilvre on lõpetanud 1981. aastal Tallinna 21. Keskkooli. Tal on MA eesti filoloogias (1987. Tartu Ülikool, eesti keel ja kirjandus) ning M.Sc psühholoogias (TPedI/Tallinna Ülikool 2000). 26. augustil 2011 kaitses ta Tartu Ülikoolis doktoritöö (Ph.D) "Naiste meediarepresentatsioon Eesti ajakirjanduskultuuri ja ühiskonna kontekstis".
Töö
Pilvre on töötanud ajalehes Eesti Ekspress, olnud selle kultuurilisa Areen juhataja ja arvamustoimetaja. Ta on sageli võtnud sõna soolisuse teemadel ning nimetanud ennast ise "valvefeministiks", kellelt ajakirjanikud alatasa kommentaare küsivad.
Kuni 2022 oli Pilvre Tallinna Ülikoolis Balti Filmi, Meedia, Kunstide ja Kommunikatsiooni Instituudi (BFM) dotsent. 2022. aasta märtsist töötas ta Fenno-Ugria projektijuhi ja kommunikatsioonijuhina. Alates 1. veebruarist 2023 on ta Fenno-Ugria Asutuse direktor.
Poliitiline tegevus
Pilvre kuulub Sotsiaaldemokraatlikku Erakonda. Ta on Pirita linnaosakogu liige ja alates juunist 2023 taas Tallinna volikogu liige.
2011. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta 2. valimisringkonnas (Tallinna Kesklinna, Lasnamäe ja Pirita linnaosa). Ta sai 1187 häält, kuid valituks ei osutunud. Märtsist 2014 märtsini 2015 oli ta Riigikogu liige justiitsministri kohale asunud Andres Anvelti asendusliikmena.
2015. aasta Riigikogu valimistel sai ta 909 häält ning valituks ei osutunud. Alates 23. novembrist 2016 kuni 2019. aastani oli ta taas Andres Anvelti asendusliige XIII Riigikogus.
Barbi Pilvre oli vabaühenduste liidu EMSL nõukogu liige 2008–2013, Pirita halduskogu esimees aastatel 2009–2017 ja Tallinna Linnavolikogu liige 2013–2014 ja märtsist 2015 novembrini 2016.
Isiklikku
Tema noorem vend Glen Pilvre on muusikaprodutsent, vennanaine Kadi Toom on laulja.
POP
POP või pop võib olla:
POP on levinud lühend:
Inimesed:
1950. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused
Ajalugu
Eelmisest MM-finaalturniirist oli möödas juba 12 aastat, enne kui sai järgmisi korraldada. Põhiliseks takistuseks oli teadagi sõda. 1946. aasta 1. juulil kogunes Luxembourgis FIFA kongress ning ühe punktina oli kavas ka järgmiste MM-võistluste korraldaja valimine.
Matsi rand
Randa ümbritsevad kadastikud ja männimetsad, samuti ka ranna- ja puisniidud. Rannapiirkonda on rajatud rohkesti puhkemaju ja matkaplatse. Matsi rand ei ole ametlikult suplusrand.
1950. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused
Ajalugu
Esialgu oli plaanis MM korraldada juba 1949, kuid lõpuks otsustati siiski veel aasta oodata. Ainus kandidaat oli Brasiilia. Peapõhjuseks oli, et Euroopa vajas aega sõjakahjustuste likvideerimiseks.
Matsi rand
Ajalugu
Varblat on esmamainitud 1426. aastal. 1883–1889 läksid paljud kohalikud talupojad üle vene õigeusku. Varbla valla vapp kinnitati 3. juuni 1996. Vapil kujutatakse sinisel kilbil hõbedast ujuvat kühmnokkluike ja hõbedasel lainealusel sinist lainelatt. Varbla valla vapil kujutatud laine viitab 60 km pikkusele rannaäärele.
1950. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused
Ajalugu
Selle eest, et kolm korda maailmameistrile auhinnaks olnud karikas sõjakeerises kaduma ei läinud, peab tänama üht Itaalia jalgpalliliidu ametnikku, kes seda kogu sõja vältel oma voodi all peidus hoidis. FIFA 1946. aasta kongressil otsustati, et austusest veerandsada aastat maailma jalgpalliliitu juhtinud Jules Rimet' vastu kannab auhind edaspidi Jules Rimet Trophy nime.
Matsi rand
Ajalugu
Esialgu oli rand kalurite ja hülgeküttide sadam, millest on säilinud mõrrakuur. Mõrrakuuris korraldatakse tänapäeval meelelahutusüritusi.
1950. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused
Ajalugu
Tagantjärele võib öelda, et otsus valida Brasiilia MM-i korraldama oli õige. Tegemist oli ju Lõuna-Ameerika valitseva meistriga ning jalgpallivaimustusest pole sellel maal kunagi puudust tuntud. FIFA oli veendunud, et brasiillased korraldavad vaatemängulise jalgpallipeo. Mängupaikadeks olid Belo Horizonte, Curitiba, Pórto Alegre, Rio de Janeiro ja Sao Paulo.
Matsi rand
Varbla murre
Matsi ranna teevad eriliseks sealsed elanikud, kellest mõned kasutavad kõnekeeles kohalikku murret. Selle murde näiteid saab helisalvestistena kuulata Eesti Keele Instituudi eesti murrete ja soome-ugri keelte arhiivis (kataloogis "Kihelkond Varbla").
Üritused
Matsi rannas korraldab Riigimetsa majandamise keskus iga aasta augusti alguses liivaskulptuuride meisterdamist. 2007; 2008; 2009; 2010. aastal toimus rannajalgpalli turniir. Igal aastal, enamasti suvel, toimuvad komöödiaõhtud, kontserdid ja muud meelelahutusüritused.
1950. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused
Ajalugu
31. detsembriks 1948 registreerus valikmängudeks küll 34 meeskonda, kuid tegelikult mängis 25, neist 7 esimest korda. Erinevatel põhjustel jõudis Brasiiliasse täpselt sama palju meeskondi kui kakskümmend aastat varem Uruguaysse: 13. Osalusõiguse saanutest loobusid finaalist India, Türgi ja Šotimaa. Kõige kummalisem oli India loobumise põhjus: FIFA ei lubanud neil mängida paljajalu! Uruguay, Boliivia, Tšiili ja Paraguay ei pidanud finaalturniirile pääsemiseks pidama ainsatki valikmängu.
Matsi rand
Filmivõtted
Matsi rannas on toimunud mitme suursuguse filmi võtted.
1950. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused
Ajalugu
Järjekordselt muudeti maailmameistri selgitamise süsteemi. Kuna meeskondi oli vähe, moodustati kaks neljaliikmelist alagruppi, üks kolme- ja üks kaheliikmeline. Iga grupi võitja pääses finaalturniirile, kus kõik mängisid kõigiga läbi. Esimest ja viimast korda MM-ide ajaloos polnud kavas finaalmängu. Meeskonnad loositi gruppidesse 30. aprillil 1950 Londonis.
Jalgpalli sünnimaa Inglismaa alustas oma esimest MM-i võiduga Tšiili üle 2:0. Esimese värava lõi Stan Mortensen, teise Wilf Mannion. 29. juunil Belo Horizontes sündis aga MM-võistluste ajaloo üks suuremaid üllatusi: Inglismaa jäi alla USA-le 0:1! Inglaste treener otsustas Stanley Matthewsile puhkust anda, sest ameeriklastega pidanuks kergelt hakkama saama ka Tom Finney, Billy Wright ja Stan Mortensen. Inglastel nende arvestuste järgi ei läinud ning Haitil sündinud kesktormaja Larry Gaetjensi tabamus jäi selle kohtumise ainsaks.
MM-iks valminud Rio de Janiero hiiglaslikul Maracanã staadionil elas 16. juulil peetud mängule kaasa ligi 200 000 (193 850) pealtvaatajat ning mängu lõppedes ei uskunud nad oma silmi: Uruguay oli 0:1 kaotusseisust võitnud 2:1 ja tulnud teist korda maailmameistriks. Albino Cardosa Friaca viis Brasiilia kaks minutit pärast teise poolaja algust ette, kuid uruguaylastest vastasid talle Alcides Ghiggia ja Juan Schiaffino.
Edukaimad väravalööjad
9 – Ademir Marques de Menzes (Brasiilia) 5 – Juan Schiaffino (Uruguay) 5 – Estanislao Basora (Hispaania) 4 – Chico (Brasiilia) 4 – Telmo Zarra (Hispaania) 4 – Omar Miguez (Uruguay) 4 – Alcides Ghiggia (Uruguay)
Teaduste klassifikatsioon
Teaduste klassifikatsioon (inglise research classification, ka classification of R&D) on teaduste liigitamine ehk klassifitseerimine erinevate kriteeriumide alusel.
Liigitamine uurimisvaldkonna järgi
Teadusliku uurimistöö valdkonna järgi jagunevad teadused teadusvaldkondadeks ehk teadusharudeks. Valdkondi liigitatakse erinevalt. Kõige üldistatum jaotus on reaalteadused ja humanitaarteadused. Sellest pisut täpsem jaotus on reaalteadused, loodusteadused, humanitaarteadused ja sotsiaalteadused (varem kasutati ka nimetust "ühiskonnateadused"). Need jaotused on aga väga üldised ja teaduses kasutatakse eri riikides enamasti siiski täpsemaid klassifikatsioone, kus eristatakse rohkem valdkondi ja nende sees omakorda alamvaldkondi ja erialasid.
Liigitamine uurimiseesmärgi järgi
Teadusliku uurimistöö eesmärgi järgi eristati traditsiooniliselt alusteadusi ehk fundamentaalteadusi (mille eesmärgiks on saada uusi teadmisi, orienteerumata otseselt nende teadmiste rakendustele) ja rakendusteadusi (mille esmaseks eesmärgiks on uurida mingi (uue) teadmise rakendusvõimalusi). Tänapäeval ei ole selline teaduste eristamine enam asjakohane, kuivõrd sama teadusharu, eriala või isegi ühe uurimisprojekti sees võib esineda nii alus- kui rakendusteaduslikke uuringuid. Seepärast eristatakse pigem:
Teaduste klassifikatsioon Euroopas
Euroopa teadusruumis on kasutusel peamiselt kaks teaduste klassifikatsiooni:
1. OECD Frascati käsiraamatu teadusvaldkondade ja -erialade klassifikaator jagab teadusharud kuude valdkonda
2. Common European Research Classification Scheme (CERCS) teadusvaldkondade ja -erialade klassifikaator jagab teadusharud viide valdkonda:
Teaduste klassifikatsioon Eestis
Eestis on kasutusel ka Eesti Teadusinfosüsteemi (ETIS) klassifikaator, mis eristab nelja valdkonda:
Kännas
thumb|Kännase skemaatiline joonis Kännas (corymbus) on õisik, mille õieraod algavad küll erinevalt kõrguselt, ent õied ulatuvad ikkagi enam-vähem samale kõrgusele.
Kännas esineb roosõielistel, kanarbikulistel, liilialistel jt.
Vaata ka
Traube
Lamav kiht
Lamav kiht on kiht, mis on sellel lasuva kihi all.
Rikkumata lasumuse korral on lamav kiht lasuvast kihist vanem.
Garliava
Garliava on linn Leedus Kaunase maakonnas Kaunase rajoonis. Garliava on Kaunase eeslinn, mis asub kesklinnast 10 km edelas, merepinnast 97 meetri kõrgusel. Linna vana saksakeelne nimi oli Goddlau.
Ajalugu
Garliava kujunes kiiresti aleviks, kuhu rajasid oma sünagoogi ka juudid. Aastal 1812 külastas asulat ka Napoleon I. Asula on saanud nime oma rajaja järgi, algselt olid selle kohta leedu keeles kasutusel nimekujud Godleva ja Godlevas. Alevi elanikud osalesid jaanuariülestõusus. Tsaari ajal oli alevi venekeelne nimekuju Годлево. Kuna piirkonnas oli palju luterlasi, siis ehitas Józef Godlewski aastal 1870 ka neile oma kiriku.
XX sajandi alguseks oli leedukeelses nimekujus d-täht muutunud r-iks, asula kohta olid kasutusel nimekujud Gorliava ja Garleva. Tänapäevane nimekuju võeti kasutusele aastal 1925.
Aastal 1908 avati alevis kino, esimene Leedus, mis ei asunud mõnes linnas. Aastal 1923 olid 60% alevi elanikest juudid, leedulasi oli 30%. Sõdadevahelisel ajal oli Kaunase ja Garliava vaheline teelõik kõige intensiivsema liiklusega tee toonastel Leedu aladel. 28. augustil 1941 hukkasid Saksa okupatsiooniväed alevis elanud juudid.
Teise maailmasõja järel tegutsesid alevi ümbruskonnas Leedu metsavennad. Aastal 1958 sai Garliava linnaõigused. Aastal 1988 moodustati linnas Sąjūdise grupp, linna elanikud osalesid laulvas revolutsioonis.
Elanikkond
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Garliava elanikest leedulasi 98,11%, venelasi 0,87%, valgevenelasi 0,12% ja poolakaid 0,11%.
Arno Suislep
Arno Suislep (sündinud 6. mail 1980 Haapsalu ) on eesti laulja ja helilooja.
Ta on tegev olnud bändides Irdhing ja Melotrap.
Ta oli saate "Eesti otsib superstaari" teise hooaja üks superfinaliste ning tuli saates 2. kohale. Ta sai võitja otsustanud rahvahääletusel 47,1%. Võitis Jana Kask.
Läänemaa silmapaistva esindamise eest konkursil "Eesti otsib superstaari" valiti ta maakonna 2008. aasta tunnustatud kultuuritegijate hulka.
Lasuv kiht
Lasuv kiht on kiht, mis on tema all oleva lamava kihi peal.
Rikkumata lasumuse korral on lasuv kiht lamavast kihist noorem.
Koonga
Koonga on küla Pärnu maakonnas Lääneranna vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal oli küla Koonga valla halduskeskuseks.
Aruvälja teederistil on Koonga-Ellamaa endine kõrtsihoone, 19. sajandi algusest pärinev kiviehitis, mille fassaadil on kuus ümarsammast.
Koonga oli aastaid Soontaga kolhoosi keskus.
Mari-Ann Remmel
Mari-Ann Remmel (sündinud 2. augustil 1966) on eesti folklorist, kes tegeleb peamiselt kohapärimuse uurimisega.
Ta töötab Eesti Kirjandusmuuseumis.
Elulugu
Ta on looduskaitsetegelase Jaan Remmeli tütar.
1984. aastal lõpetas ta Tallinna 24. Keskkooli ja 1991. aastal Tartu Ülikooli eesti filoloogia osakonna. Tartu Ülikoolis sai ta ka 2001. aastal teadusmagistri kraadi Mall Hiiemäe juhendatud väitekirjaga "Eesti kohapärimus folkloristliku uurimisainena". Aastast 2004 on Remmel Tartu Ülikooli doktorant.
Remmel töötas aastatel 1985–1986 Muuseumide ja Kultuurimälestiste Teaduslik-Metoodilise Nõukogu fondisektori nooremteadurina, aastast 1991 Kultuuriministeeriumi rahvaluule osakonna (aastast 1995 Eesti Rahvaluule Arhiiv) teadurina. Ta on ISFRN-i, Akadeemilise Rahvaluule Seltsi ja Akadeemilise Usundiloo Seltsi liige.
Teadustöö kõrval tegeleb ka kunstiga (maalikunst, raamatuillustratsioonid).
Teadustöö
Uurimisvaldkond: kohapärimuse eri aspektid, ekspeditsioonipäevikud kui rahvaluule kogumise ajaloo ja ühiskonnamuutuste peegeldajad. Üle 20 teadustrükise (monograafiad, artiklid).
Külgrood
thumb|[[Ogaõuna leht keskroo ja külgroodudega]] Külgrood on lehe pearoost lähtuvad külgmised rood, mis võivad lõppeda lehe tipul, serval või enne lehe serva, samuti omavahel kaarjalt liituda.
Johannes XIII
Johannes XIII (ladinapäraselt Ioannes XIII) oli paavst 965–972. Ta oli 133 paavst.
Johannes (erinevates allikates ka Giovanni, Bon, Bono, Sergio, Joannes Bonus) oli sündinud Roomas ja ta oli Johannes Episcopuse poeg. "Catholic Encyclopedia" järgi võis ta pärineda Crescenzi (Crescentii) suguvõsast ja tema ema võis olla Teodora Noorem, kelle abikaasa oli paavsti ametnik (vestararius) Johannes Crescentius (Giovanni Crescenzi), kes sai 940. aasta paiku Narni piiskopiks. Nende peres oli kolm poega ja kaks tütart.
Paavst Johannes XII määras Johannese bibliothecariuseks ja 962. aastal valiti ta Narni piiskopiks. Johannes osales novembris 963 Roomas toimunud sinodil, kus tagandati Johannes XII ja valiti Leo VIII. Salvador Miranda järgi sai ta Benedictus V ajal umbes aastal 964 kardinalpreestriks.
Johannese nimi esineb 10. detsembril 961 avaldatud bullas "Quonian semper sunt", millega Johannes XII kinnitas Fulda kloostrite privileegid, 12. veebruaril 962 avaldatud bullas "Si pastores ovium", millega Johannes XII andis palliumi Trieri peapiiskopile Heinrichile, 8. märtsil 962 avaldatud bullas "Convenit apostolico" ja 9. detsembril 963 avaldatud bullas "Convenit apostolico moderamine", millega Leo VIII kinnitas Salzburgi peapiiskopkonna privileegid.
Paavstiks saamine
Leo VIII suri kevadel 965, mistõttu Rooma vaimulikud ja aadlikud soovisid esmalt Hamburgis pagenduses viibinud Benedictus V naasmist Rooma, kuid Saksa-Rooma keiser Otto I keeldus Benedictust tunnustamast ega lasknud teda Itaaliasse.
Johannes XIII valiti paavstiks kompromisskandidaadina Otto I saadikute Cremona piiskopi kroonik Liutprandi ja Speyeri piiskopi Ottgari (Otger) juuresviibimisel. Ta pühitseti ametisse 1. oktoobril 965.
Suhted Saksa-Rooma keisriga
Johannes XIII andis Privilegium Ottonianumi alusel truudusvande keiser Otto I-le, kes aitas tal 966 Rooma naasta. Keiser viibis 966–972 Itaalias.
Otto I laiendas aprillis 967 Ravennas toimunud sinodil Kirikuriigi piire.
Johannes XIII kroonis 25. detsembril 967 Saksa-Rooma kaaskeisriks Otto II ja 14. aprillil 972 sõlmis tema abielu Bütsantsi printsessi Theophanoga.
Suhted Tšehhiga
Tšehhi vürst Boleslav II soovis paavstilt, et see rajaks Praha piiskopkonna. Paavst määras Hradčany kloostri abtissiks vürsti õe Milada.
Suhted Saksa piiskoppidega
Johannes XIII kinnitas Magdeburgi piiskopkonna staatuse peapiiskopkonnana. Ta kinnitas 20. aprillil 967 Magdeburgi peapiiskopkonna privileegid ja andis 18. oktoobril 967 peapiiskop Adalbertile palliumi. Ta andis Magdeburgi peapiiskopile privileegi, mille alusel võis ta rajada uusi piiskopkondi.
Kloostrireform
Johannes XIII andis 970 Metzi St. Vincentiuse kloostri abtile privileegi, mille alusel võis abt kanda dalmaatikat.
Ta kinnitas Cluny kloostri privileegid.
Tsölibaadi edendamine
Johannes XIII kutsus aprillis 967 Ravennas peetud sinodil vaimulike järgima tsölibaati.
Uued kardinalid
Johannes XIII määras 10 uut kardinali. Tema ajal said kardinaliks hilisemad paavstid Benedictus VI ja Benedictus VII ning vastupaavst Bonifatius VII.
Johannes XIII kultuuriloos
Johannes XIII ajast hakati paavsti dokumente dateerima Jeesus Kristuse sündimise järgi.
Ta soovitas Otto I-le õpetlast Gerbertit.
Kirikuloolase Cesare Baronio järgi hakati Johannes XIII ajal nimetama kirikukelli pühakute järgi.
Surm
Johannes XIII suri 6. septembril 972 Roomas ja maeti San Paolo fuori le Mura kirikusse.
Ujuleht
Ujulehed on veepinnal ujuvad lehed vee- ja sootaimedel. Ujulehed esinevad näiteks vesiroosidel ja kilbukatel.
Ujulehtedega veetaimi on mõnedes süsteemides käsitletud ka veetaimede ühe eluvormina, mida hüdrobotaanikas kutsutakse ujulehisteks veetaimedeks ehk nümfeiidideks.
Litoloogiliselt heterogeenne põiksus
pisi Litoloogiliselt heterogeenne põiksus (inglise nonconformity) on kristalsetest kivimitest koosneva kivimkeha ja setteist või settekivimeist koosneva kivimkeha vaheline põiksus.
Litoloogiliselt heterogeenne põiksus on näiteks lamava aluskorra ja lasuva pealiskorra vaheline põiksus.
Ahti Mänd
Ahti Mänd (sündinud 11. veebruaril 1958 Tallinnas) on Eesti kodanike komiteede liikumise aktiivne liige ja sellest väljakasvanud niinimetatud Nõmme valitsuse minister.
Sündis kunstnik Roman Männi ja kirjanik Heljo Männi neljalapselises peres. Ahti Mänd lõpetas 1973. aastal Tallinna 27. 8-klassilise kooli ja 1976. aastal Tallinna 10. Keskkooli (XLIII lend). Töötas üle 10 aasta Tallinnfilmis helitehniku ja helioperaatori kohusetäitjana. Seejärel on ta põhielatist teeninud ehitustöölisena. Samal alal tegutseb praegugi. Aastail 2004–2006 katsetas Ahti Mänd äritegevuses ja tegeles käsitöönduslikult valmivate reljeefsete maakividest fassaadiplokkide (Eesti Patendiameti tööstusdisainilahendus nr D200400095) tootmise ja müügiga.
Poliitiline tegevus
Ahti Mänd osales Eesti 1990. aastate ärkamisaja liikumises.
Lamav vars
pisi|[[Harilik söötreiarohi]] Lamav vars on kogu pikkuses maapinnal lebav vars, mis sõlmekohtades ei juurdu. Lamava varrega taim on näiteks söötreiarohi.
Ahti Mänd
Poliitiline tegevus
Mänd oli Eesti kodanike komiteede liikumise aktiivne liige, ühtlasi kodanike registreerija Nõmmel, hiljem Eesti Kongressi liige. 26. septembril 1992 keeldus maha panemast oma volitusi Eesti Kongressi liikmena ja kutsus kokku Eesti Kongressi XI istungjärgu, mis ebaõnnestus osavõtjate vähesuse tõttu.
Eesti kodanike komiteede tegevuse soikumise järel üritas Mänd asutada nende alusel üle-Eestilist vastupanuorganisatsiooni. 19. oktoobril 1991 osales Eesti Kodanike Keskerakonna asutamises ja sai 8. jaanuaril 1992 selle esimeheks. Eesti Kodanike Keskerakond registreeriti 20. jaanuaril 1992 Eesti Kongressi poolt, vältimaks lülitumist Eesti NSV järglasriigi poliitilisse süsteemi. Vabariigi Valitsus eksiilis võttis erakonna loomise teatavaks oma koosolekul 23. veebruaril 1992. Eesti Kodanike Keskerakonna tegevus lõppes 1994. aasta sügisel seoses liikmete passiivsusega.