cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tartu Linnaraamatukogu
Tartu Linnaraamatukogu keskkogu asub Tartus, aadressil Kompanii 3/5. Harukogud paiknevad Annelinnas (Kaunase puiestee 23), Karlovas (Tehase 16), Tammelinnas (Suur kaar 56) ning Ilmatsalus (Kooli tee 5). Lisaks on avatud Lubja laenutuspunkt aadressil Staadioni 73 ning raamatukoguteenuseid on pakutud ka Tähtvere päevakeskuse külastajaile aadressil Veski 35.
Raamatukogu veebilehe vahendusel on võimalik kasutada e-kataloogi ESTER.
Statistikat
Tartu Linnaraamatukogu keskkogus ja harukogudes käis 2019. aastal päevas keskmiselt 1800 külastajat. Aasta lõpul oli raamatukogus arvel 37 759 lugejat, 2011. aastal kasutas neist raamatukogu teenuseid 31 540. Aastaga kogunes umbes 547 000 külastust ja 1,06 miljonit laenutust. Aasta vältel korraldati 938 üritust ja koolitust, raamatukogus toimus 98 näitust.
Ajalugu
Raamatukogu asutas 1913. aastal Tartu Rahvaraamatukogu Selts. 1940. aasta lõpust tegutseb (vaheaegadega) suviti rannaraamatukogu, algul Emajõe ja hiljem Anne kanali ääres. 1952. aastal nimetati Tartu Linna Keskraamatukogu seoses Nikolai Gogoli 100. surma-aastapäevaga Eesti NSV Ministrite Nõukogu otsusega ümber N. V. Gogoli nimeliseks Tartu Linna Keskraamatukoguks. 1972. aastal alustas Tartus tööd Eesti esimene raamatukogubuss. 1987. aastast kannab raamatukogu Oskar Lutsu nime.
Esimene internetituba avati Annelinna harukogus 1999. aasta detsembris, keskkogus 2000. aasta augustis. Elektronkataloogile ja elektroonilisele laenutusele mindi üle 1997–2002, 2004. aastal hakati teavikuid laenutama lisaks lugejapiletile ka ID-kaardi alusel.
Raamatukogu direktoriks on olnud
Bernhard Kellermann
pisi|Bernhard Kellermann (1949) pisi|Bernhard Kellermann ja [[Otto Nagel (1950)]]
Elukäik
Bernhard Kellermann astus 1899. aastal Müncheni Tehnikakõrgkooli; hiljem õppis ta germanistikat ja maalikunsti.
1904. aastal, kui üks ta varasemaid teoseid, "Yester und Li", saavutas suure edu, sai ta tuntuks romaanikirjanikuna. Enne esimest maailmasõda ilmusid romaanid, mille aluseks olid reisid Ameerika Ühendriikidesse ja Jaapanisse.
1913. aastal ilmus Kellermanni peateoseks peetav romaan "Tunnel" ("Der Tunnel"), mis tõi autorile ja raamatu välja andnud kirjastusele S. Fischer Verlag suure tuntuse. Teos on tõlgitud 25 keelde. 1933. aastal tehti selle põhjal mängufilm (režissöör Kurt Bernhardt).
Esimese maailmasõja ajal töötas Kellermann ajalehe Berliner Tageblatt korrespondendina.
Alates 1922. aastast ilmus Kellermann peamiselt novelle ja jutustusi ning 1926. aastal sai temast Preußische Dichterakademie liige. 5. mail 1933 arvati ta liikmete hulgast välja, ehkki ta oli allkirjastanud lojaalsusdeklaratsiooni natsionaalsotsialistlikule võimule. Romaan "Der 9. November" keelustati ja põletati avalikult. (See kuulus ka Eesti raamatukauplustest ja avalikest raamatukogudest kõrvaldamisele kuuluva kirjanduse nimestikku.) Kellermann ei emigreerunud, ent ei avaldanud ka režiimile vastupanu, vaid kirjutas nn triviaalromaane ehk bulvarikirjandust.
Pärast natsionaalsotsialistliku režiimi kokkuvarisemist rajas Kellermann koos Johannes R. Becheriga Saksa DV Kultuuriliidu (Kulturbund). Temast sai Saksa Demokraatliku Vabariigi parlamendi Rahvakoja (Volkskammer) saadik ning Saksa-Nõukogude Sõpruse Seltsi (Gesellschaft für Deutsch-Sowjetische Freundschaft) esimees.
Romaani "Totentanz" eest pälvis Kellermann 1949. aastal Saksa DV riikliku preemia. Poliitiline tegevus sõjajärgseil aastail Saksa DV-s tõi kaasa Lääne-Saksa kirjastajate boikoti tema teostele ning Lääne-Saksamaal vajus tema nimi unustusse.
Siberi raudtee
pisi|Siberi raudtee on tähistatud punasega, [[Baikali-Amuuri magistraalraudtee (BAM) rohelisega]]
Siberi raudtee, ka Trans-Siberi raudtee, (vene keeles Транссибирская магистраль) on raudtee Venemaal, mis ühendab Moskvat Ida-Siberi ja Kaug-Ida tähtsamate tööstuslinnadega.
Raudtee idapoolseim punkt on Vladivostok. Raudtee pikkus on 9288,2 km.
Raudtee ehitus algas 1891. Esimene rongisõit toimus 3. novembril (vkj 21. oktoobril) 1901. 21. juulil 1904 avati 14 aastat ehitatud Siberi raudtee 4600 kilomeetri pikkune esimene lõik, 1916. aastaks pikendati seda raudteed kuni Vladivostokini.
Kalju Orro
pisi|Kalju Orro Tallinna Linnateatri 48. hooaja avamisel augustis 2012 pisi|Kalju Orro 15. mail 2010 ETV lastesaate "Saame kokku Tomi juures" hooaja lõpetamisel Kalju Orro (sündinud 27. märtsil 1952 Tartus) on eesti näitleja ja lavastaja.
Ta lõpetas 1971. aastal Tartu 17. Kutsekeskkooli ja 1976. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri 7. lennu näitlejana.
Ta on näitlejana töötanud aastatel 1971–1972 Vanemuises ja 1976–1978 Eesti Draamateatris. Alates 1978. aastast kuni 31. maini 2023 töötas Kalju Orro näitlejana Tallinna Linnateatris, kus on ka lavastanud.
Õppejõuna on ta töötanud aastatel 1976–1994 Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedris, aastatel 1995–1999 Tallinna Pedagoogikaülikooli režii õppetoolis ja alates 1998. aastast Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikoolis.
Näitlejatöid
Kalju Orro on mänginud filmides "Enn Vetemaa kinovariatsioonid teemal "Püha Susanna ehk Meistrite kool"" (Eesti Telefilm 1984), "Lammas all paremas nurgas" (Tallinnfilm 1992) ning telelavastustes "Kuidas kuningas kuu peale kippus" (1976), "Pärast viimast ööd" (ETV 1979), "Kollane mask" (ETV 1979), "Üle linna Vinski" (ETV 1983) ja "Wikmani poisid" (ETV 1995), osalenud lastesaates "Saame kokku Tomi juures" (ETV 2007–2011). Alates 2013 – Kanal 2 komöödiasarjas "Naabriplika" (Insener).
Orro on teatriloo talletajana koostanud erialaseid raamatuid (kaheköiteline "Lavakooliraamat") ning valmistanud rohkesti fotosid eesti teatrielust.
Isiklikku
Kalju Orro abikaasa oli teatriteadlane ja teatrikriitik Reet Neimar. Poeg on arhitektuuriteadlane Oliver Orro.
Kaspar
Kaspar on mehenimi.
Eestis elas Rahvastikuregistri andmetel 8. mai 2012 seisuga 1863 Kaspari-nimelist inimest.
1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Kaspar 2195 mehel. Kaspar on Eestis populaarsuselt 78. mehenimi.
Kõige populaarsem oli eesnimi Kaspar vanuserühmas 5–9, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 44,82 ning Lääne maakonnas, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 23,61. Kaspar oli keskmiselt 18 aasta vanune (mediaanvanus oli 16).
Philon Aleksandriast
Philon sündis Aleksandrias u 30–20 eKr, rikkas juudi perekonnas. Ta sai hellenistliku haridus, õppis põhjalikult Vana Testamenti ning platonistlikku filosoofiat ja stoikute elutarkust. Philon oli Aleksandria juutkonna juhtpoliitik. Tema surma-aasta pole teada.
Keisrite Tiberiuse ja Caligula ajal muutus Egiptuse juutide õiguslik seisund, mis põhjustas riide ning rahvuslikku vaenamist kohalike võimude poolt. Aastal 39/40 pKr lähetati juudi saatkond Rooma keisri Caligula juurde õigust nõudma. Selle saatkonna eesotsas oli Philon. Lähetus ei andnud tulemusi, Philon eemaldus poliitikast ning pühendus filosoofiale ja kirjanduslikule tegevusele.
Karikakrad
"Karikakrad" on 1966. aastal valminud Tšehhoslovakkia mängufilm.
Philon Aleksandriast
Philon jätkas Aristobulose tööd, ühendades vanatestamentliku monoteismi ja taaselustuva platonismi. Philon püüdis näidata, et Vana Testamendi ja platonismi allikad on samad. Maailm (kõik, mis maailmas leidub) on Philoni järgi käsuõpetuse ja kogu filosoofilise mõtlemise algallikas. Sellise ühitamiskatse eelduseks oli Vana Testamendi tõlgendamine allegoorilise meetodiga.
Karikakrad
Sisu
Eksperimentaalse filmi peategelasteks on kaks noort neidu, kelle mõlema nimi on Marie. Film koosneb absurdse sisuga dialoogidest ja stseenidest. Peategelased leiavad, et kuna maailm on nagunii hukka läinud, siis pole millelgi tähtsust ja nad võivad teha kõike, mida iganes soovivad.
Philon Aleksandriast
Philoni ümber polnud õpilaste ringi ja tema teosed ei olnud mõeldud laiemale avalikkusele. Tema allegoorilist pühakirjatõlgendust judaismis ei mõistetud.
Philoni filosoofiat ja meetodit kasutati kahe sajandi pärast antiikse filosoofia loojangul kujunevas uusplatonismis (mille eelkäijaks teda nimetatakse) ning kujunevas kristlikus kirikus ristiusu õpetuse kaitsmisel ja sõnastamisel.
Ilmselt kristliku gnostitsismi mõjul muutus Philon usulise sünkretismi ideoloogiks. Sarnast suunda esindas 2. sajandi lõpul rühmitus, kelle ideoloog oli Hermes Trismegistos.
Paljud varakristlikud mõtlejad ja teoloogid, eelkõige Philoni hilisemad kaaslased Clemens Aleksandriast ja Origenes, ammutasid teadmisi Philoni vaimsest pärandist. Nende kristlaste teostes leidub arvukalt lauseid tema kirjutistest, mis Aleksandrias tegutsevaile õpetlastele pidid olema hästi kättesaadavad.
Philoni õpetused
Philoni mõttemaailm on pigem teoloogiline kui filosoofiline. Ta taotleb vanatestamentliku monoteistliku jumalakäsitluse sobitamist kreekalike filosoofide jumalakäsitlusega. Selleks tuli vanatestamentlik jumalakäsitlus vabastada antropomorfismist. Tulemuseks kujunes tundmatu jumal, kelle olemasolus ollakse kindel, kuid kes vabana kõigist omadustest, jääb inimesele tunnetamatuks.
Inimene erineb muust loodust vaba tahte poolest ja seetõttu vastutab oma tegude eest jumala ees. Kõik hea inimeses on pärit jumalast ja on tema vaimu peegeldusest. Kurjus lähtub ainest. Tavaline inimene kuuletub maailmamõistusele ja elab loomu- ja mõistuspärast elu. Targa eesmärk on jõuda samastumisele jumalaga, milleks tuleb ületada meeleline maailm, ideed ja logos. Sellise inimese enesmääratlus on juma poeg.
Käitumisõpetuses (eetikas) järgis Philon therapeute.
Alarma
¡Alarma! on:
Lampjalgsus
Lampjalgsus ehk lamppöidsus on inimese ortopeediline häire, mille korral jalalaba keskkoht ei asetse seismise ajal jalalaba ülejäänud osadest kõrgemal, vaid vastu maad.
Ärahoidmine
Inimestel, kellel on lampjalgsus, soovitatakse käia paljajalu kumerate kivide peal, et jalg läheks jälle õigesse asendisse.
Taara sõjaväelinnak
Taara sõjaväelinnak on Eesti kaitseväe linnak Võrus.
Ajalugu
Esimesed Taara linnaku sõjaväehooned ehitati vahemikus 1926 kuni 1928.
Meister Francke
Meister Francke oli dominiiklasest kerjusmunk ja maalikunstnik, kes tegutses 15. sajandi alguses Hamburgis Saksamaal. Tema stiil kuulub selgelt rahvusvahelisse gootikasse ja ta oli selle stiilisuuna üks kõige markantsemaid esindajaid Põhja-Saksamaal.
Eluloolist
Ta võis olla sündinud 1380. aasta paiku. Viimasel ajal on arvatud, et ta oli dominiiklaste ordu munk Zutpheni linnast Madalmaade keskosast, sest ühes dokumendis viidatakse temale sõnadega "Fratre Francone Zutphanico". Oletatud on, et ta oli õppinud miniatuurimaalijaks, võib-olla Pariisis või Flandrias. Francke töötas algul Vestfaalis Münsteris ja seejärel Hamburgis. Allikate järgi tegutses ta vähemalt aastani 1436.
Looming
Meister Francke stiili iseloomustab väga keerukas värvikasutus, samuti tema kujutatud isikute rõhutatult emotsionaalsed näoilmed ja püüd illusionistlikkuse poole ruumikujutuses. Järjestikustes stseenides püüab ta esitada mitut eraldiseisvat plaani, mille vahel tegelased liiguvad otsekui lavakujunduse osade vahel. Mitmes tema teoses täidab esiplaani lage pind, mis meenutab liivadüüni; teisal hoiavad inglid draperiid, mis katab pildi alumise osa. Franckel olid lähedased kontaktid läänepoolsete maadega, eriti Burgundiaga. Stiililt kuulub ta rahvusvahelisse gootikasse ja tema mõju on ulatunud üle terve Põhja-Saksamaa ning Läänemere ranniku.
Barbara altar
Francke varasem – umbes aastaist 1415-1420 pärinev, kuid vahel dateeritud ka 1425. aastasse – mahukam teos on püha Barbara altariretaabel, mis nüüd asub Helsingis Soome rahvusmuuseumis. Kappaltari keskosa on täidetud ühe suure ja nelja väiksema tammepuust reljeefiga, mis pole meister Franckelt, kuid külgtiibadel on kaheksa pilti püha Barbara elust. Pühakulugu pärineb 10. sajandi Bütsantsi menologionist, mille Saksa ordu 1300. aastal uuesti välja andis. Stseenid võisid ollagi maalitud ekspordiks Soome, Võib-olla Turu toomkirikusse, kus 1412. aastal oli Barbara altar, mis aga eemaldati reformatsiooni ajal. Muuseumi jõudis retaabel väikesest Nykyrko kirikust Edela-Soomes 1908. aastal koos kohaliku pärimusega, et altar olevat imelisel viisil merest rannale uhutud.
Thomas Becketi altar
Üks meister Francke suuremaid säilinud teoseid on püha Thomas Becketi altariretaabel Inglismaaga kauplevate kaupmeeste gildi jaoks. Sellel on stseenid Kristuse kannatusloost ja püha Thomas Becketi elust. Retaabli valmistamise leping allkirjastati 1424. aastal, kuid maalid võisid valmida mitte enne 1430. aastate keskpaika. Lepingus seisab meistri nimi kirjapildis "Mester Franckenn", allkirjastajad olid kaks gildivanemat ja tellimuseks oli gildi altar Hamburgi dominiiklaste Püha Johannese kiriku lõunakülge. Summa altari eest oli hiiglaslik – 100 Lüübeki marka. Tänapäeval asub retaabel Hamburgi Kunstihallis. See pole säilinud täielikult, mingil ajal oli see võetud lahti ja saadetud Schwerini, kus uuesti kokku pandi, kuid kaduma on läinud kaks liikumatut altaritiiba (Standflügel) ja predella, samuti enamik suurest Kolgata stseenist, mis kunagi moodustas altari keskme.
Gennadi Podelski
Gennadi Podelski (2. aprill 1927 Leningrad – 10. november 1983 Tallinn) oli Eesti helilooja, pianist ja ansamblijuht.
Meister Francke
Muud maalid
Leipzigis asub üks harduspilt Kristusest Valumehena. Teos on originaalraamis, mille moodustavad tumesinised ja kuldsed viielehelised roosid (võib-olla viidates püha Bernardi rosa mystica'le, mille viis kroonlehte tähistavad Kristuse viit haava). Teos on dateeritud umbes Barbara altari valmimise perioodi, kuna Kristuse keha on kujutatud lihtsamalt. Paneeli teisele küljele on maalitud Veronika rätt. Hamburgi Kunstihallis asub teine maal Kristusest Valumehena ja samal ajal maailma kohtumõistjana. See on Leipzigis asuvast teosest kaks korda suurem, peaaegu elusuuruses, ja hilisem, loodud umbes 1435. Oletatud on, et selle tellis Püha Risti vennaskond, kelle altar asus samuti Johannese kirikus, ja maal võis valmida Thomas Becketi altariga ühel ajal. Kristuse keha on võimsam ja paremini vormitud kui Leipzigi maalil. Esiplaani varjab brokaaditükk, mida hoiavad kaks inglit, näidates, et tegemist on visiooniga. Kristuse kujutis järgib Valumehe ikonograafiat, kuid lisatud on Viimsele kohtupäevale viitavad detailid: halastuse sümbol liilia ja õigluse sümbol leegitsev mõõk, see on teadaolevalt varaseim nende sümbolite kasutus.
Gennadi Podelski
Aastal 1954 lõpetas ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi kompositsiooni eriala Eugen Kapi klassis.
Meister Francke
Seos Eestiga
Meister Francke maalitud oli Tallinna Mustpeade vennaskonna Püha Kolmainsuse altari retaabel (pole säilinud). Kohapeal nikerdatud predellaosaga altarikorpus saadeti 1429. aastal Hamburgi maalingutega kaunistamiseks ning 1436. aastal saabus see meister Francke maalituna tagasi Tallinna.
Gennadi Podelski
Aastatel 1956–1958 oli ta ansambli Meloodia muusikaline juht. Ta oli ansambli Laine asutajaid ja kunstiline juht.
Podelski kirjutas muusika filmildele "Vallatud kurvid" (1959), "Ohtlikud kurvid" (1961) ja "Suur atraktsioon" (1974).
Kaspar (auruvedur)
pisi|300px|Auruvedur L-3297 Kaspar [[Tallinn-Väike vedurite ringdepoo|Tallinn-Väikese depoo territooriumil (2020).]] L-3297 Kaspar on 1953. aastal Vorošilovgradi Veduritehases ehitatud L-tüüpi auruvedur.
Tööd alustas vedur algselt Kuibõševi raudteel. Tehnilistest dokumentidest selgub, et veduri koduks sai 14. novembril 1953 Uljanovski veduridepoo ning esimesed töösõidud tehti Ufa raudteel.
Jõudmine Eestisse
1967. aasta veebruaris saabus vedur Valga depoosse, kus asus tollal suur veduribaas.
1996. aastal anti vedur Eesti Raudtee Tapa veduridepoo omandist Edelaraudteele ja toodi Valga tsehhist üle Türile. 1997. aastal toimetati masin remondiks Mõisakülla. Katsesõidud teostati mais 1998 Pärnu–Mõisaküla raudteel, koos tsisternvagunitega ka Mõisaküla–Lelle lõigul.
Vedurile nime leidmiseks korraldati avalik konkurss. Parimaks tunnistati Mehis Helme pakkumine Poola päritolu mehe Kaspar Krzizanowski järgi, kes oli Eesti esimene kitsarööpmelise raudtee ülem. Nime andmise ristsed peeti koos meeskooriga Kiisa raudteejaamas.
1998. aasta suvel toimus värskelt “Kaspariks” ristitud veduril esimene suurem sõit: Eesti Rahvusmeeskoori kontserditurnee „Hei-hei-hei, tule jaama!”, mille raames vedas Kaspar mööda Eestit ringi rongi koosnedes neljast elamis- ja söögivagunist, lahtisest lavavagunist ja muuseumvagunist (külastati muuhulgas ka Võrut, Mõisakülat ja Haapsalut).
1998. aastal oli Kaspari läbisõiduks 1510 km, 1999. aastal 1563 km ja 2000. aastal 500 km.
Seoses Haapsalu raudtee 95. sünnipäevaga toimus 2000. aasta novembris erirongi väljasõit Tallinnast Haapsallu, veduriks L-3297 Kaspar.
Pärast 2001. aastat jäi vedur mitmeks aastaks kasutult Türile seisma. 2005. aastal avastati, et veduri katla ressurss hakkab otsa saama.
Veduri uus elu
Auruvedur L-3297 Kaspar restaureeriti veel kord AS Edelaraudtee, Eesti Raudteekultuuri Sihtasutuse ja vabatahtlike abiga Edelaraudtee Türi töökodades 2010. aastal. Auruveduri taastamine läks maksma 200 000 krooni.
Veduri taastamisjärgne avareis toimus 10. septembril 2010. Kaspar väljus hommikul Balti jaamast, peatus Raplas ning jõudis pärastlõunaks Türile.
2011. aastal koostatud aruande kohaselt oli Kaspari koguläbisõiduks 1 807 202 km.
2012. aasta suvel osales auruvedur rahvusvahelisel raudteelaste vahelisel käsidresiinivõistlusel nimega relsiralli.
2016. aastal kasutati Kasparit filmi "Seltsimees laps" võtetel Võru raudteejaamas. Pärast seda seisis Baltimaade ainus töökorras laiarööpmelise raudtee auruvedur Tallinn-Väike depoo territooriumil. 2023. aasta mais liigutati vedur Türile.
Katavi piirkond
Katavi piirkond on 1. järgu haldusüksus (piirkond) Tansaanias. Piirkond asub riigi lääneosas.
Rannaniidu tänav
Rannaniidu tänav on tänav Tallinnas Haabersti linnaosas Tiskre asumis.
Rannaniidu tänav sai nime 23. veebruaril 2000. Tänav on saanud nime selle järgi, et on rajatud rannaniidule.
Johan Huizinga
Johan Huizinga (7. detsember 1872 Groningen – 1. veebruar 1945 De Steeg, Holland) oli hollandi ajaloolane, 20. sajandi esimese poole üks olulisemaid kultuuriajaloolasi ja ühiskondlikke publitsiste.
Elu
Johan Huizinga sündis 7. detsembril 1872 Groningeni ülikooli füsioloogiaprofessori perekonnas. Ta astus 1891 samasse ülikooli õppima hollandi filoloogiat, keskendudes peatselt võrdlevale keeleteadusele ja orientalistikale. 1897. aastal kaitses ta doktoritöö, mis käsitles vanaindia näitekirjandust. Seejärel töötas ta kooliõpetajana Haarlemis, kuni valiti 1905. aastal Groningeni ülikooli Hollandi ja üldajaloo professoriks. 1914. aastal pälvis ta üldajaloo ja ajaloolise geograafia professuuri Leideni ülikoolis, kuhu ta jäi oma akadeemilise karjääri lõpuni 1942. aastal, mil Saksa okupatsiooni käigus ülikool suleti ja Huizinga arreteeriti. Pärast lühikest vangistust saadeti Huizinga pagendusse De Steegi linnakesse, kus ta 1. veebruaril 1945 suri.
Looming
pisi|150px|Johan Huizinga Homo ludensi prantsuskeelse tõlke väljaanne Huizinga kõige tuntum teos on 1919. aastal ilmunud hiliskeskaja Euroopa kultuuriajaloole pühendatud uurimus "Herfsttij der Middeleeuwen: Studie over levens- en gedachtenvormen der veertiende en vijftiende eeuw in Frankrijk en de Nederlanden" ("Keskaja sügis: uurimus 14.–15. sajandi elu- ning mõttevormidest Prantsusmaal ja Madalmaades"). Selles on antud paeluv sissevaade hiliskeskaja mõttemaailma ja tõstatatud teemasid, mis kujundasid oluliselt kultuuriajaloo arengusuundi 20. sajandil. Teine Huizinga peateos on "Homo ludens. Proeve eener bepaling van het spel-element der cultuur" ("Mängiv inimene. Kultuuri mänguelemendi määratlemise katse", 1938). Nendele lisaks kirjutas Huizinga veel mitu ajaloolist uurimust, sealhulgas raamatu Rotterdami Erasmusest (1924), ning mõned ühiskonnakriitilised esseekogumikud, sh "In de schaduwen van morgen. Een diagnose van het geestelijk lijden van onze tijd" ("Homse varjus. Meie ajastu vaimse haiguse diagnoos", 1935).
Andersoni maakond (Texas)
Andersoni maakond (Anderson County) on maakond Ameerika Ühendriikides Texase osariigis.
Maakonna halduskeskus on Palestine. Maakonna pindala on 2774 km².
Maakond moodustati 1846. aastal.
Come Taste the Band
"Come Taste the Band" on ansambli Deep Purple 1975. aastal ilmunud, kümnes stuudioalbum.
See on ansambli ainuke album, kus mängib kitarrist Tommy Bolin, kes võttis üle ansamblist lahkunud Ritchie Blackmore'i koha.
Suurbritannia albumimüügi edetabelis tõusis album 19. kohale ja USAs Billboard 200s 43. kohale.
Jaan Mark
Enne tööd maavanema kohusetäitjana oli Mark Harju maavalitsuses maaosakonna juhataja, pärast seda on ta olnud arengu- ja planeerimisosakonna juhataja.
Ta kuulub.
Shame and Scandal
"Shame and Scandal" on populaarne laul, mille originaalesitajaks oli kalüpsolaulja trinidadlane Sir Lancelot (õieti Lancelot Victor Edward Pinard). Laul kuulub kalüpso-, reggae ja ka ska-muusika klassikasse.
Lugu kirjutati RKO toodetud Jacques Tourneur' õudusfilmi "I Walked with a Zombie" (1943) tarbeks ning kandis pealkirja "Fort Holland Calypso Song". Loo autorid on Lancelot Pinard ja filmi stsenarist Ardel Wray. Laulu tekstis kõlab fraas "Shame and sorrow for the family". Algne versioon räägib naisest, kes teeb "seda" oma vennaga ja kellest saab zombi.
Millalgi ajavahemikul 1943–1946 (täpne aeg teadmata) andis Sir Lancelot loo välja ka heliplaadil koos Gerard Clarki Caribbean Serenadersiga. Lugu erines tunduvalt filmis kasutatust ja kandis pealkirja "Scandal In The Family".
1956. aastal andis loo välja USA folkartist Odetta Holmes (Gordon) LP-l "Sings Ballads And Blues", pealkirjaks esmakordselt "Shame And Scandal".
1962. aastal salvestas loo Trinidadi kalüpsolaulja Lord Melody (õieti Fitzroy Alexander). Lugu kandis pealkirja "Wau Wau", aga see versioon on enamasti tuntud pealkirja "Shame And Scandal In The Family" all. Sellest ajast saati võib laulu autoritena kohata nimesid Pinard/Alexander (ja nende nimede variatsioone). Selle versiooni refrään on küll sama mis Sir Lancelotil, aga laulu tekst räägib nüüd juba pojast, kes ei saa abielluda, kuna isa teatab talle, et see tüdruk, kellega ta abielluda soovib, on tema õde.
1964. aastal The Kingston Trio kontsertalbumil "Back In Town", pealkirjaks "Ah, Woe, Ah, Me". 1964. aastal andis loo oma stuudioplaadil välja veel Shawn Elliott ("Shame And Scandal In The Family"). Selle laulu autoriteks aga ei ole märgitud ei Pinard ega Alexander, vaid hoopiski tundmatud ja ilmselt väljamõeldud nimed Huon Donaldson ja Slim Henry Brown. Neid nimesid kohtab autorinimedena veel ka väga paljude hilisemate versioonide puhul.
Samuti 1964. aastal ilmus laulust ka The Blues Bustersi versioon ("Shame And Scandal"). 1965. aastal avaldasid laulu reggae-muusik Peter Tosh koos The Wailersiga ning briti koomik Lance Percival.
1965. aastal tegi ansambel Cocktail Trio loost hollandikeelse versiooni ("Groot Schandaal In De Familie") ja Sacha Distel prantsuskeelse ("Scandale dans la famille"). Prantsuskeelsete sõnade autor on Maurice Teze ning seda on hiljem esitanud veel Les Surfs, Dalida, La Compagnie Créole, Bernard Menez ja André Verchuren.
1969. aastal esitas koos Odettaga oma sõus seda lugu Johnny Cash.
Hiljem on loo salvestanud veel Clint Eastwood & General Saint (1982), Freddie McGregor (1994, Africando (2000, tšatša pealkirjaga "Scandalo"), R.L. Burnside (2002, humoristlik jutt pealkirjaga "He Ain't Your Daddy" avaldatud CD-l "Burnside On Burnside, sisu kattub Lord Melody laulu sisuga), David Lindley & Wally Ingram (2003), Relator (2003) ja Madness (2005, ska-pop, selle versiooni puhul kasutatakse enamasti kirjapilti "Shame & Scandal").
Eestikeelse teksti kirjutas laulule Heldur Karmo ja selle aluseks on Lord Melody esitatud versiooni laulutekst. Loo esitajaks on ansambel Rock Hotel. Laul on ka eesti keeles tuntud kahe pealkirja all, "Häbi ja skandaal" ning "Skandaal perekonnas".
Blockstack
Blockstack märgib nii avatud lähtekoodiga detsentraliseeritud andmetöötlusplatvormi kui ka ettevõtet, mis arendab selle aluseks olevat tarkvara. Eestikeelne vaste sellele sõnale puudub, kuid selleks võiks olla näiteks "plokikogum".
Blockstackil põhinev tehnoloogia eesmärgiks on tagada tarbijate privaatsus, pakkuda neile kontrolli neid puudutava informatsiooni leviku ja kasutamise üle ning piirata tsentraliseeritud teenuseid pakkuvate suurettevõtete võimalusi kuritarvitada nende valduses olevat teavet. (4) Seda tehnoloogiat rakendades on tarkvaraarendajad hakanud pakkuma detsentraliseeritud alternatiive populaarsetele internetiteenustel.
Aluspõhimõtted
Blockstacki andmetöötlusplatvormi põhimõtted on järgmised: (lk 174-175)
Rakendused
Blockstacki algne eesmärk oli installida plokiahelasse domeeninime ja pakkuda sellel põhinevat teenust (DNS – domain name service). Tõlkides erinevates keeltes kirjutatud nimed ja lehtede nimed interneti-aadressi numbriteks, osaleb DNS faili igas liikumises interneti keskkonnas. DNS-i paigutamisega plokiahelasse kõrvaldab Blockstack koha, mis on aldis häkkerite rünnakutel. Sellega muutub DNS usaldusväärseks kolmandaks osapooleks (nt Verisign, GoDaddy).
Algselt kavatsesid tarkvaraplatvormi loojad kasutada Nemecoini plokiahelat, mis oli optimeeritud muutumatute nimede salvestamiseks ja oli ühtlasi üks esimesi Bitcoini konkurente. Kuna see sattus aga 2016. aastal häkkerite rünnakute alla ja osutus haavatavaks, siis otsustati üle minna kõige robustsema, turvalisema ja usaldusväärsema Satoshi Bitcoini plokiahelale. (8)
Failide eristamiseks genereerib plokiahel funktsionaalseid sümboleid, nagu näiteks tähelepanu äratav nahkhiir (bat?), superarvestuse gnt või graafikatöötlemise funktsiooni rndr. Samuti luuakse
Lisaks lõi plokiahela liikumine vahendid, mida kasutades saab teostada tehinguid erinevates fondides kasutatavate token’ite vahel, sõltumata nende vormist ja omadustest. Sellisteks on Ripple xrp, Bancor ja trezor.
Maalimine
pisi|[[Adriaan van Ostade. Autoportree ("Maalija oma ateljees"). Õli, puu. 38 × 35,5 cm. 1663]] pisi|Kunstniku maalimisvahendid: [[palett, pintslid, õlivärvituubid.]] Maalimine on mingile pinnale visuaalsete kujundite tegemine maalimisvahenditega – värvi ning pintsli, sõrme või pahtellabidaga. Maalimisega tegeleja on maalija või maalikunstnik. Maalimise lõpptulemus on maal ehk maaling.
Kyōgen
Kyōgen (狂言) on üks neljast peamisest jaapani teatriliigist keskaja ja uusaja Jaapanis, ülejäänud kolm neist on nō, kabuki ja bunraku. Kyōgen on nō-teatriga tihedalt seotud koomiline teatrivorm – lühikesed koomilised etendused, kus näideldakse stiliseeritud liigutuste ja häälitsustega. Süžeed võivad olla lisaks tavapärasele humoorikatele lugudele ja tantsudele ka jämekoomikale ja mustale huumorile, absurdsele fantaasiale või nō parodeerimisele keskenduvad. Kyōgen 'i huumor väljendub selles, et tegelaskujud naeruvääristavad enamikku ühiskonna klasse ja inimlikke nõrkusi, nagu näiteks nutikad teenrid ja lihtsameelsed isandad, mehed ja nende abikaasad, ühiskonna snoobid, väimehed ning budistlikud vaimulikud. See koomika antakse edasi erinevate võtetega teatrikunstist, näiteks stiliseeritud häälekasutus, sõnamängud, tantsulased elemendid, ning, nagu eelpool mainitud, füüsiline koomika ja pantomiim. pisi|Kyōgen etendus budistlikus [[Mibu-dera templis Kyōtos Jaapanis]]
Ajalugu
Kyōgen hakkas arenema 14. sajandil Kamakura ja Muromachi perioodil. Kyōgen, nii nagu ka nō-teater, kujunes välja Hiinast tulnud sangaku 'st, mis hiljem arenes sarugaku 'ks. Täpsemalt arenes sarugaku koomilistest etüüdidest välja uusaegne kyōgen. Lisaks arvatakse ka kyōgen olevat arenenud välja kagura lavakunstist. Kagura on üks shintō 'ga seotud lavakunstidest, see on muusika- ja tantsuvorm mille teemad keskenduvad jumalatele ehk shintō usus kami 'dele. Olles nō-etenduse stseenide vahel esitatav „vahepala“, hakati kyōgen 'it vahetevahel nimetama ka ai-kyōgen 'iks, mis tähendabki „vahepealne kyōgen“.
Tänapäeval on kyōgen etendused stsenaariumite järgi etendatud, kuid algselt see nii ei olnud. Enne 17. sajandit oli kyōgen improviseeritud, näitlejad juhindusid kõigest sisulistest sõlmpunktidest, kuid pärast 17. sajandit hakati näidendeid üles kirjutama.
Kyōgen 'i-etenduse olemus
Kyōgen 'i etendused on koomilised stsenaariumid (näidendid on eelnevalt täpselt üles kirjutatud) mis on arusaadavad ja naljakad universaalselt kõigile, erinevalt nō-teatrist, kus iga žest ja liigutus võib midagi tähendada ning süžeed peab nō vormi arvestades eelnevalt teadma, ning seega eeldab nō-teater teadlikku publikut. Kyogen 'i koomika antakse edasi erinevate võtetega teatrikunstist, näiteks stiliseeritud häälekasutus, tantsulased elemendid, sõnamängud ning pantomiim ja füüsiline koomika. Üldiselt mängivad etendustes laval vaid kaks või kolm tegelaskuju. Kyōgen 'i näitlejad etendavad naljakaid situatsioone ja lugusid, kasutades selleks väga vähe vahendeid, peamiseks esemeks on lehvik. Kuna laval eriti lisavahendeid ja -esemeid ei kasutata, on näitlejatel tavaks mängida miimikaga nii, nagu oleks laval need esemed nähtamatuna olemas. Näitlejad loovad ettekujutatava asukoha ja esemed, seda läbi „liialdatud“ füüsilise väljenduse ja stiliseeritud kuid väga täpse ja detailse füüsilise miimika.
Kyōgen ja Nō
Tänapäeval esitatakse kyōgen 'it jätkuvalt nō-etendustele vahelduvalt, pakkudes huumori abil publikule vaheldust ja vabanemist nō temaatika süngusest, kuid aina enam esitatakse kyōgen 'i etendusi ka eraldiseisvalt, iseseisva programmina. Varem oli kyōgen nō-etendustega veelgi enam põimunud. Näiteks võisid mõnikord kyōgen 'i näitlejad nō-etenduse sõlmpunkte publikule kohalikus keelemurdes lahti seletada ning pakkuda etenduse sündmustele taustainformatsiooni, andes publikule võimaluse näidendite keerulises keeles pakutavast sisust paremini aru saada. Vahetevahel võisid kyōgen 'i näitlejad ka ise nō-etendustest osa võtta, näiteks oli tavaks võtta just kyōgen 'i näitlejate seast kerjuse osa mängiv näitleja, mis lisas nō-etenduse sisule mõningaid lisatähendusi.
Tänapäeva teatrialases uurimuses on jäänud kyōgen nō-teatri varju, seda kyōgen 'i ja nō ajaloolise seotuse tõttu. Seega on kyōgen 'i teaduslik uurimine kui nō 'st eraldiseisev erinev traditsioon jäänud tagaplaanile. Küll aga on nō ja kyōgen 'i vahel palju erinevusi, neist kõige märgatavamad ehk sisulised erinevused. Kõige suurem erinevus on üldine sisu kahe teatriliigi vahel – nō on väga aeglane, väljapeetud, pigem süngemate teemadega, kyōgen aga liialdatud häälitsuste ja valjude häälitsustega koomiline esitlus. Erinevalt nō-etendustest puudub kyōgen 'is muusikaline saade ning maske kasutatakse harva. Lisaks on kyōgen 'i ja nō vahel üks suur erinevus ka tegelaskujude ühiskondlik staatus, nimelt erinevalt nō-teatri kõrgklassi tegelaskujudest kuuluvad kyōgen 'i tegelased lihtrahva hulka. Huvitaval kombel tekitas see ka vastavate teatrikunstide näitlejate vahel samasuguse klassieristuse, kuigi see ei pruukinud reaalsuses näitleja kui isiku staatusele ühiskonnas viidata. Suuri erinevusi on ka teematikas: erinevalt nō budistlike ehk surmajärgsele maailmale keskenduvatest ebamaistest teemadest keskendub kyōgen konkreetsele „siin ja praegu“ eksisteerivale materiaalsele maailmale.
Wavrans-sur-Ternoise
pisi|Wavrans-sur-Ternoise'i kirik
Wavrans-sur-Ternoise on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Wavrans-sur-Ternoise asub u. 45 km Arrasist loodes, teede D343 ja D99 ristumiskoha ümbruses, Ternoise'i jõe kallastel.
pisi|tühi|
Roolahe tänav
Roolahe tänav on tänav Tallinnas Haabersti linnaosas Tiskre asumis.
Roolahe tänav sai nime 23. veebruaril 2000. Tänav on saanud nime Kakumäe lahe roogu kasvanud lõunaosa mõjul.
Singida piirkond
Singida piirkond on 1. järgu haldusüksus (piirkond) Tansaanias. Piirkond asub riigi keskosas.
Willencourt
pisi|Willencourt'i vallamaja
Willencourt on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Willencourt asub u. 53 km Arrasist läänes, teede D118 ja D118E ristumiskoha ümbruses, Authie jõe kallastel, Somme'i departemang piiri ääres.
16-bitine arvutiarhitektuur
pisi|16-bitise arvuti [[Whirlwind I muutmälu]] Arvutiarhitektuuris on 16-bitiste täisarvude, mäluaadresside või muude andmeüksuste maksimaalseks laiuseks 16 bitti (2 baiti). 16-bitised protsessorite ja aritmeetika-loogikaplokkide arhitektuurid põhinevad sellise suurusega andme- ja aadressisiinidel või registritel. 16-bitisteks nimetatakse ka mikroarvutite põlvkonda, milles kasutati 16-bitiseid mikroprotsessoreid.
16-bitine register mahutab 216 erinevat väärtust. 16-s bitis on võimalik salvestada märgiga täisarve ulatuses −32 768 (−1 × 215) kuni 32 767 (215 – 1), märgita täisarve aga ulatuses 0 kuni 65 535 (216 – 1). Kuna 216 on 65 536, on 16-bitiste mäluaadressidega protsessoril otsene juurdepääs bait-adresseeritavale mälule suurusega 64 KiB.
16-bitine arhitektuur
1951. aastal valminud MIT Whirlwind I on tõenäoliselt esimene 16-bitine arvuti. Teiste varaste 16-bitiste arvutite hulka kuuluvad IBM 1130, HP 2100, Data General Nova ja DEC PDP-11. Mõned varasemad 16-bitised mikroprotsessorid on National Semiconductori poolt loodud IMP-16 ja PACE, Western Digitali MCP-1600, HP BPC ja TI TMS9900. Teiste märkimisväärsete 16-bitiste protsessorite hulka kuuluvad Intel 8086, Intel 80286, WDC 65C816 ja Zilog Z8000. Intel 8088 on binaarselt ühilduv Intel 8086-ga ning selle registrid on 16 bitti laiad. Kuigi selle välissiin on 8 bitti lai, võib see täita 16-bitiseid aritmeetilisi käske.
16-bitised protsessoreid enam personaalarvutite tööstuses sisuliselt ei kasutata. Manusrakendustes kasutatakse neid vähem kui 32-bitiseid (või 8-bitiseid) protsessoreid.
16/32-bitine Motorola 68000 ja Intel 386SX
Motorola 68000 nimetatakse mõnikord 16-bitiseks, sest selle sisemised ja välised andmesiinid on 16 bitti laiad. Siiski võib seda pidada 32-bitiseks protsessoriks selle 32 bitti laiade üldregistrite ja 32-bitist aritmeetikat toetavate aritmeetikakäskude tõttu. See on mikroprogrammeeritud protsessor kolme sisemise aritmeetika-loogikaploki üksusega. Motorola 68000 tarkvara on loomult 32-bitine ja edasiühilduv teiste sama perekonna 32-bitiste protsessoritega. 68008 on Motorola 68000 versioon 8-bitise välise andmeraja ja 1 megabaidise adresseerimisega 48-viigise DIP (Dual In-line Package) versiooni jaoks ning 4 megabaidise adresseerimisega 52-viigise PLCC (Plastic Leaded Chip Carrier) versiooni jaoks. Mitu Apple Inc. Macintoshi mudelit kasutasid kulude säästmiseks 32-bitiseid 68020 ja 68030 protsessoreid 16-bitisel andmesiinil.
Intel 80286 asendusprotsessor Intel 386SX on 32-bitine protsessor 32-bitise aritmeetika-loogikaploki ja sisemiste 32-bitiste andmeradade, 16-bitise välissiini ja 24-bitise adresseerimismeetodiga.
Sega Mega Drive’i 68000 protsessor oli mängukonsooli rohkelt reklaamitud tunnusjoon. Tõhusa reklaamimise tõttu nimetatakse mängukonsoolide ajastut vahemikus 1988–1995 (neljas põlvkond) 16-biti ajastuks.
Inteli 16-bitised mälumudelid
16-bitine Inteli arhitektuur võimaldab erinevaid mälumudeleid ehk võimalusi konkreetse mäluasukoha juurdepääsuks. Põhjus konkreetse mälumudeli kasutamiseks peitub assembleri käskude või viitade jaoks tarviliku mälu suuruses.
Tilluke (tiny)
Kood ja andmed asuvad samas segmendis (registrid CS, DS, ES ja SS viitavad kõik samale segmendile). Alati kasutatakse 16-bitiseid viitasid. Koodi, andmete ja pinu kogusuurus ei ületa 64 KB.
Väike (small)
Kood ja andmed on erinevates segmentides, kasutatakse lühikesi viitasid. Seal on 64 KB ruumi koodi ja 64 KB andmete/pinu jaoks.
Keskmine (medium)
Koodis kasutatakse pikki viitasid, mis võimaldavad suurust 1 MB. Andmeviitade tüüp on jätkuvalt lühike.
Kompaktne (compact)
Kompaktne mälumudel on keskmise vastand. Andmete jaoks kasutatakse pikki ja koodi jaoks lühikesi viitasid.
Suur (large/huge)
Koodi- ja andmeviidad on pikad.
16-bitine rakendus
IBM-ühilduvate ja Winteli riistvara platvormide kontekstis on 16-bitine rakendus tarkvara, mis on kirjutatud operatsioonisüsteemidele MS-DOS, OS/2 1.x või varajastele Microsoft Windowsi versioonidele, mis algselt kasutasid 16-bitiseid Intel 8088 ja Intel 80286 mikroprotsessoreid. Sellised rakendused kasutasid 20-bitiseid või 24-bitiseid segmente, et suurendada adresseeritavate mälukohtade vahemikku. Enam kui 216 baiti (64 kilobaiti) korraldusi sisaldavad programmid vajasid seega erijuhtnööre oma 64-kilobaidiste segmentide vahel ümberlülituste tegemiseks. See suurendas 16-bitiste rakenduste programmeerimise keerukust.
Kraśniczyn
Kraśniczyn on küla Poolas Lublini vojevoodkonnas Krasnystawi maakonnas, Kraśniczyni valla halduskeskus. Kraśniczyn asub Krasnystawist umbes 14 km idakagus ja Lublinist ligikaudu 66 km kagus.
Andrewsi maakond
Andrewsi maakond (Andrews County) on maakond Ameerika Ühendriikides Texase osariigis.
Maakonna halduskeskus on Andrews.
Maakond moodustati 1876. aastal.
Hella Tedder
Hella Tedder (aastani 1943 Hella Liima; 11. juuni 1921 Juuru alevik, Harjumaa – 21. oktoober 2002 Tallinn) oli eesti kirikumuusik, koorijuht ja helilooja.
Lapsepõlv ja haridus
Hella Tedder sündis köster Gustav Liima (1875–1943) ja kooliõpetaja Ida Liima (neiuna Vrager, 1894–1986) tütrena. Köster Liima peres kasvasid lisaks poeg Johannes (1916–1934) ja tütred Aino (1918–1977), Aita (1919–1940) ja Helene (1926–2012).
Hella sai muusikalised algteadmised oma isalt Gustav Liimalt, kes oli Juuru Mihkli koguduse köster-organist. Aastail 1938–1942 õppis Hella Tedder Tallinna konservatooriumis orelit ja kirikumuusikat Werner von zur Mühleni ning August Topmani, koorijuhtimist Udo Topmani ja Tuudur Vettiku juhendamisel.
Töö
Aastail 1939–1941 töötas Hella Tedder Nõmme Rahu koguduses, 1942–1949 Juuru Mihkli koguduses organistina. 1943. aastal abiellus ta Juuru koguduse õpetaja Lembit Tedderiga, kes 1947. aastal valiti Tallinna Toompea Kaarli koguduse õpetajaks ja 1949. aastast elas pere Tallinnas, kus sündisid poeg Jaan (1947–2022) ja tütar Ruth (sünd. 1949).
Kui Hella Tedder pärast sõda tahtis uuesti astuda konservatooriumi, et täiendada end heliloomingu alal, ei võetud teda vastu, kuna oli abiellunud kirikuõpetajaga – soovitati hoopis lahutada!
Aastatel 1951–1991 töötas Hella Tedder Tallinna Toompea Kaarli koguduses organist-koorijuhina ning aastast 1952 ühtlasi Usuteaduse Kõrgema Katsekomisjoni orelimängu ja koorijuhtimise õppejõuna.
1952. aastal asutas ta Kaarli koguduse segakoori ja 1982. aastal EELK organistide-koorijuhtide segakoori. Tema juhatusel on ette kantud selliseid vokaalsuurvorme nagu C. Kreegi "Reekviem", G. F. Händeli oratoorium "Simson", L. van Beethoveni Missa C-duur. Ta on olnud paljude praostkondlike laulupäevade üldjuht ning olnud vaimulike laulupidude taasalgataja (Otepää 1989).
2001. aastal anti Hella Tedderile EELK Konsistooriumi ja Kirikumuusika Liidu tänukirjad elutöö eest. Hella Tedder suri 21. oktoobril 2002. aastal ja on maetud oma abikaasa kõrvale Rahumäe kalmistule.
11. juulil 2021 avati Juuru kirikuaias Hella Tedderi mälestuspink. 26. septembril 2021 avati Juurus Hella Tedderi sünnikodu seinal mälestustahvel.
Helilooming
1939. aastal kirjutas helilooja oma esimese segakoorilaulu "Palve". Tema koorilooming on sisukas ning huvitava helikeelega. Aastal 1995 ilmus Kirikumuusika Liidu eestvedamisel trükist noot, milles 17 laulu segakoorile, mis nüüd kõik heliplaadile jäädvustatud. Peale kogumikus avaldatu on Hella Tedder loonud mõningaid mees- ja naiskoorilaule, teinud kooriseadeid.
Küsimusele, kuidas sünnib tema looming, vastas ta: Ma ei oska küll seletada, kuidas see muusika paberile jõuab. Kahjuks pole ta, nagu paljud teisedki andekad improviseerijad, kirja pannud oma oreliimprovisatsioone.
2006. aastal ilmus Hella Tedderi segakoorilaulude heliplaat "Sull’ olgu au" Tallinna Kaarli koguduse kontsertkoori esituses ja Ene Üleoja juhatusel.
Hella Tedderi kui muusiku tähendus eesti kultuuriloos on erakordselt märkimisväärne. Nõukogude võimu tingimustes oli kirikumuusika ja kristliku kultuuri areng maha surutud. Vaid tugevad isiksused ja pühendunud ning tõeliselt andekad inimesed nagu Hella Tedder suutsid hoida kooride taset ning pakkuda orelimuusikas kõrgetasemelist helikunsti.
Okrzeja
Okrzeja on küla Poolas Lublini vojevoodkonnas Łukówi maakonnas Krzywda vallas. Okrzeja asub Krzywdast 10 km ja Łukówist 29 km edelas ning Lublinist 64 km põhjaloodes.
Okrzeja sai linnaõigused 1458. aastal. Okrzeja kaotas linnaõigused 1820. aastal.
Vaagi tänav
Vaagi tänav on tänav Tallinnas Haabersti linnaosas Tiskre asumis.
Vaagi tänav sai nime 23. veebruaril 2000. Tänava nimi on Kaisla tänava paarisnimi (vaak – 'kamarranna taim').
The House of Blue Light
"The House of Blue Light" on ansambli Deep Purple 1987. aastal ilmunud, kaheteistkümnes stuudioalbum.
Selle andis 1988. aastal välja ka firma Meloodia.
Isikupuutumatus
Isikupuutumatus (inglise keeles security of person) on iga isiku põhiõigus: isik on kaitstud ebaseadusliku vahistamise eest ja tal on õigus kohtu kaitsele elu, tervise ja teiste isiklike õiguste ning vara ründamise puhul. Eesti keele seletav sõnaraamat selgitab terminit "isikupuutumatus" järgmiselt: "kodaniku põhiõigus ja demokraatlik vabadus, mis kaitseb teda kohtu otsuseta või prokuröri sanktsioonita vahistamise eest". Isikupuutumatus on Eesti Vabariigi põhiseadusega kaitstav väärtus. Põhiseaduse § 20 esimese lause alusel on igaühel õigus vabadusele ja isikupuutumatusele.
Isikupuutumatuse kaitse õigusaktide alusel
Isikupuutumatus on tagatud mitme õigusaktiga.
Põhiseadus ja isikupuutumatus
Põhiseaduse § 20 esimese lause kaitseala on füüsiline (kehaline/ruumiline) vabadus ja turvalisus, kuid säte ei hõlma vaimset, majanduslikku, keskkonnaga seotud, sotsiaalset või muud liiki vabadust.
Kui isikult on võetud vabadus kinnipidamise, vahistamise või vangistusega, mille eest vastutavad avaliku võimu organid, siis põhiseaduse § 20 kaitseb isikut selliste tegevuse eest. Isikud peavad olema kaitstud õigusvastaste rünnete eest, näiteks meelevaldse vabaduse võtmise eest. See tähendab, et vahistamist või kinnipidamist ei saa läbi viia ilma seadusliku aluseta ja asjakohase kohtuliku kontrolli tegemiseta või ebaproportsionaalset, ülemäärase intensiivsusega.
Põhiseaduse § 26 lause 1 järgi on igaühel õigus perekonna- ja eraelu puutumatusele. "Riigiasutused, kohalikud omavalitsused ja nende ametiisikud ei tohi kellegi perekonna- ega eraellu sekkuda muidu, kui seaduses sätestatud juhtudel ja korras tervise, kõlbluse, avaliku korra või teiste inimeste õiguste ja vabaduste kaitseks, kuriteo tõkestamiseks või kurjategija tabamiseks." Kohtupraktika põhjal saab järeldada, et § 26 tõlgendatakse kui kogu isiku integriteeti kaitsvat sätet, seega hõlmab § 26 ka õigust füüsilisele enesemääramisele ja kehalisele puutumatusele. Paragrahvi 26 riive esineb näiteks sundvaksineerimisel või toimingutes meditsiinis ja bioloogia valdkonnas, kui isikutelt selleks nõusolekut ei küsita.
U. Lõhmus kirjutab artiklis "Kas õigus isikupuutumatusele on põhiõigus?": "Isikupuutumatuse riived kuuluvad üldjuhul põhiseaduse § 26 kaitsealasse, raskematel juhtudel §-de 16 ja 28 kaitsealasse." Üksikjuhtudel võib riive kuuluda ka näiteks § 19 kaitsealasse.
Koikküla mõis
Koikküla mõis (saksa keeles Adsel-Koiküll) oli rüütlimõis Hargla kihelkonnas Võrumaal. Nüüdisajal jääb mõis Valga maakonda Valga valda.
228th Street
pisi|228px|Püha Stefani Ühendatud Metodisti Kirik 228th Street on Ameerika Ühendriikides New Yorgi linna Manhattani linnaosa põhjapoolseim nummerdatud tee. See asub Marble Hilli naabruskonnas.
Koikküla mõis
Mõisat on esimest korda mainitud 16. sajandil.
Pärast Põhjasõda on mõis kuulunud von Delwigitele, von der Brüggenitele, von Wulfidele, von Mensenkampffidele, von Fölkersahmidele. 1907-1919 omas mõisat Gottlieb von Fersen.
Isikupuutumatus
EIÕK ja isikupuutumatus
Euroopa Inimõiguste Kohus (edaspidi: EIK) on õiguse isikupuutumatusele lahti seletanud järgmiselt.
Küsimused, mis võivad kuuluda EIÕK artiklite 2, 3 ja 8 kaitsealasse ning millega EIK käsitab isikupuutumatuse õiguse kaitseala, hõlmavad vägivallajuhtumeid, reproduktiivõigusi (nt rasedus, abort ja sünnitamine), sunniviisilisi meditsiinitoiminguid, vaimuhäirete ja puuetega inimeste kohtlemist, elu lõpu küsimusi, matuseid, seksuaalset sättumust ja seksuaalelu ning keskkonna seisundit.
Ristiküla raudteejaam
Ristiküla raudteejaam oli raudteejaam kitsarööpmelise Riisselja–Orajõe raudtee 5,5 kilomeetril. Jaama asukoht jääb tänapäeval Pärnumaa Saarde valla Ristiküla külla. Jaam avati aastal 1923. Rajamisel jäi see Pati valda.
Riistikülale eelnes Riisselja poolt Riisselja raudteejaam ja järgnes Timmkanali raudteejaam.
Nikolai Vekšin
Nikolai Vekšin (ka Nikolai Wekschin; 23. mai (vkj 10. mai) 1887 Haapsalu – 15. jaanuar 1951 Norilsk) oli Eesti purjetaja.
Ta lõpetas Peterburis Karl May gümnaasiumi ja Peterburi Tehnoloogiainstituudi. Ta hakkas purjetamisega tegelema aastal 1911 Peterburi Keiserlikus Jahtklubis.
Ta oli Nikolai Judenitši armee ohvitser. Ta töötas 1925–1940 firmas Baltic ning Põhja Paberi- ja Puupapivabrikus. Oli Eestimaa Merejahtklubi liige ja kuulus juhatusse. Ta tegutses purjetamis- ja jääpurjetamiskohtunikuna (1945 vabariiklik kategooria).
1912. aasta suveolümpiamängudel kuulus ta Venemaa purjetamismeeskonda varumehena. Ta võitis 1928. aasta suveolümpiamängudel Amsterdamis pronksmedali paadil "Tutti V" 6-meetriste paatide klassis. Meeskonda kuulusid veel William von Wirén, Eberhard Vogdt ning vennad Georg ja Andreas Faehlmann.
Vekšin arreteeriti NKVD poolt aastal 1949 ja ta suri Siberis, Nõukogude vangilaagris Norilskis.
Angelina maakond
Angelina maakond (Angelina County) on maakond Ameerika Ühendriikides Texase osariigis.
Maakonna halduskeskus on Lufkin.
Maakond moodustati 1846. aastal.
I Ain't Worried
"I Ain't Worried" on Ameerika pop-rokkansambli OneRepublicu laul, mis avaldati 13. mail 2022 Mosley Music Groupi ja Interscope Recordsi kaudu. See on filmi "Top Gun: Maverick" (2022) heliriba teine ja viimane singel. Laulu kirjutasid ja produtseerisid Ryan Tedder, Brent Kutzle ja Tyler Spry, produtseerisid Simon Oscroft ja John Nathaniel. Lugu sisaldab ka elemente Peter Bjorn and Johni 2006. aasta hittsinglist "Young Folks" ja sisaldab taustavokaali Tedderi pojalt Copelandilt. OneRepublic oli ainus bänd, kes esitas filmi jaoks originaallaulu. Muusikaliselt on "I Ain't Worried" pop-rokk ja päikesepaisteline poplugu.
Välislingid
"I Ain't Worried" muusikavideo YouTube'is
Willerval
pisi|Willervali vallamaja
Willerval on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.