cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Osmanite-Veneetsia sõda (1714–1718)
Austria sekkumine ja sõja lõpetamine
Kuna paavst Clemens XI pakkus rahalist abi ja Prantsusmaa tagas Austria valdused Itaalias, tundis Austria olevat valmis sekkuma. 13. aprillil 1716 uuendas keiser Karl VI oma liitu Veneetsiaga, misjärel kuulutasid Osmanid Austriale sõja. Austria oht sundis Osmaneid oma vägesid Veneetsia allesjäänud valdustest eemale suunama, kuid Serenissima oli liiga nõrk, et alustada ulatuslikku vastupealetungi. Ainult selle merevägi võttis taas agressiivsema hoiaku, kusjuures Egeuse merel toimusid Veneetsia ja Osmanite laevastike vahelised mereväe tegevused, nagu Imbrose lahing ja kuu hiljem Matapáse lahing, kuid need olid üldiselt mitteotsustavad ja ei mõjutanud sõja tulemust. Ainus püsiv Veneetsia edu oli Préveza ja Árta kindluste vallutamine 1717. aastal. Kuid Austria võitudega Petrovaradini lahingus ja Belgradi piiramisel olid Osmanid sunnitud sõlmima Passarowitzi rahu. Kuigi Osmanid kaotasid olulisi territooriume Austriale, säilitasid nad oma vallutused Veneetsialt Peloponnesosel ja Kreetal, peale Préveza (langes 1717. aastal veneetslaste kätte) ja mõned kindlused Hertsegoviinas (Imotski vallutati 1717. aastal).
Tagajärjed
Pärast sõja lõppu muudeti Veneetsia vabariik de facto Habsburgide vasalliks, kui sõltumatuks tegelaseks rahvusvahelises poliitikas, kuni selle kaotamiseni 1797. aastal.
Kristi Tammik
pisi|Kristi Tammik [[Ants Taelaga oma raamatu esitlusel Solarise keskuse Apollo raamatupoes Foto: Ave Maria Mõistlik, 20. märts 2012 ]] Kristi Tammik (sünninimi Kärmas; sündinud 8. juunil 1941) on endine eesti laulja, eesti ajakirjanik Saksamaal.
Ta on elu eri etappidel olnud varieteelaulja, raadio-ajakirjanik ja moelooja ning on töötanud ka Inturisti giidina ja Tallinna teeninduskombinaadi Junor juuksurina.
1968. aastal abiellus ta džässmuusiku, pianisti ja helilooja Raivo Tammikuga. 1975. aastal läksid nad Saksamaale ja jäid sinna.
Kristi Tammik töötas 20 aastat Vabadusraadio – Raadio Vaba Euroopa eesti saadete toimetuses. Tema autorisaade seal oli "Vikerkava".
2011. aasta noortelaulupeol esitati Kristi ja Raivo Tammiku loodud "Öölaulu".
2012. aastal ilmus Kristi Tammiku mälestusteraamat "Piirilkõndja tee. Nõukogude Eestist Vabasse Euroopasse" Varraku kirjastamisel.
Petrus van der Aa
Petrus van der Aa (ka Pieter van der Aa, Vanderanus; 1530 Leuven – 1594 Luksemburg) oli Brabandi hertsogkonna kohtunik ja õigusteadlane.
Ta omandas Leuvenis 1559. aastal Doctor iuris utriusque kraadi. Kolm aastat hiljem valiti ta samas professoriks.
30. oktoobril 1583 sai ta tiitli eques auratus.
Vergi ülemine päevamärk
Päevamärgi geograafilised koordinaadid on.
Terasest metallsõrestiktorni kõrgus jalamist on 17 meetrit.
Päevamärk ehitati 1973. aastal.
Apple II
Apple II seeria on 8-bitiste arvutite seeria, mida tootis Apple aastatel 1977–1993.
Apple II
pisi|Apple II originaalmudel Esimene Apple II mudel tuli müüki 5. juunil 1977. Arvuti kasutas MOS Technology 6502 mikroprotsessorit taktsagedusega 1 MHz. Arvutil oli 4 kB muutmälu(võimalik oli osta liides, mis võimaldas suurendada mälu mahtu kuni 48 kilobaidini, audiokasseti liides programmide laadimiseks ja info salvestamiseks ning püsimällu sisse ehitatud Integer BASICu programmeerimiskeel. Arvuti originaalhind oli 1298 USA dollarit.
Apple II Plus
Apple II Plus tuli müüki 1979. aasta juunis. Arvuti sisaldas programmeerimiskeelt Applesoft BASIC. Erinevalt Apple II originaalmudelist oli Apple II Plusil 48 kB muutmälu, mida võis lisakaardi abil suurendada 64 kB-ni. Muude näitajate poolest oli ta identne Apple II-ga.
Apple II Europlus ja J-Plus
Kuna Apple II oli tohutult populaarne USA-s, otsustas Apple laiendada oma turgu Euroopasse ja Aasiasse. Euroopas tuli müüki Apple II Europlus. Parameetrite poolest oli ta identne Apple II Plusiga. Videoedastusmeetodiks oli värvilise NTSC-meetodi asemel ühevärviline PAL-meetod. Värvilise PAL-graafika jaoks oli vaja eraldi graafikakaarti. Jaapanis välja lastud mudelil J-Plus oli klaviatuur muudetud standardsest QWERTY-klahvipaigutusest jaapani Katakana paigutuseks.
Apple IIe
pisi|Apple IIe kuvariga Aastal 1983 tuli Apple turule uue mudeliga Apple IIe. See mudel erines eelmistest, kuna kasutas muudetud kiibistikku, klaviatuuri ja korpust. Arvutil oli 64 kB muutmälu, mida võis lisakaardiga laiendada 128 kB-ni. Arvutile võis juurde panna mälukaardi, mis võimaldas kasutada suurema eraldusvõimega ekraani. Apple IIe oli Apple II seeria kõige populaarsem mudel ja tihti rääkides Apple II-st peetaksegi silmas seda mudelit. Tegemist oli kõige kauem tootmises olnud Apple'i arvutiga, mida toodeti peaaegu muutusteta 11 aastat.
Apple IIc
Apple IIc tuli välja aastal 1984. Seda reklaamiti kui esimest kaasaskantavat arvutit, kuna ta oli disainitud nii, et teda oleks lihtne kaasas kanda. Erinevalt tänapäevastest kaasaskantavatest arvutitest polnud IIc-l sisseehitatud kuvarit ega akut. Arvuti küljes oli mugavamaks kandmiseks käepide. Arvutile oli võimalik juurde osta vedelkristallkuvar, mis võttis vähem ruumi, kui tavaline kuvar. Kõrge hinna tõttu see aga populaarseks ei osutunud.
Apple IIGS
Apple IIGS tuli välja 15. septembril 1986 ja erines radikaalselt eelmistest mudelitest. IIGS kasutas 16-bitist protsessorit, mis töötas sagedusel 2,8 MHz ja võimaldas paigaldada kuni 8 MB muutmälu. Arvuti võis ekraanile kuvamisel valida 4096 värvi vahel, kuigi korraga võis ekraanil olla ainult 4 värvi resolutsioonil 640×200 või 16 värvi resolutsioonil 320×200. Apple IIGS oli kõigi eelnevate Apple II mudelitega tagasiühilduv.
Apple IIc Plus
Apple IIc Plusi mudel tuli turule aastal 1988. Kujult ja suuruselt meenutas ta IIc mudelit, erinevus oli selles, et uus mudel kasutas 5,25-tolliste diskettide asemel 3,5-tolliseid diskette ning toiteplokk oli viidud korpuse sisse. Arvuti kasutas oma aja kohta kiiret 4 MHz protsessorit ja toetas kuni 1 MB muutmälu.
Apple IIe kaart
Apple IIe kaart oli lisakaart Macintoshi seeria arvutite jaoks. Sisuliselt oli tegemist kaardiga, mis emuleeris IIe arvutit Macintoshis. Kaart tuli välja aastal 1991.
Kloonid
Apple II seeria arvuteid imiteeriti tihti teiste tootjate poolt nii USA-s kui ka välismaal. Need kloonid nägi tihti välja identsed Apple II arvutitega ja talitlesid sama moodi. Tihti anti neile ka erinevate puuviljade nimed (kuna Apple tähendab inglise keeles õuna). Mõned kloonid olid toodetud Apple'ilt saadud litsentsi alusel, kuid enamus oli valmistatud ilma Apple'i nõusolekuta. Apple üritas vahelduva eduga nende kloonide tootmist kohtu kaudu peatada. Tuntumad kloonid on näiteks Nõukogude Liidus toodetud Agat (vene keeles Агат), Saksamaal toodetud Basis 108 ja USA-s toodetud The Ace.
Mõju tööstusele
Apple II seerial oli tohutu mõju tehnoloogia tööstusele ja igapäevaelule. Apple II oli paljude inimeste jaoks esimene kokkupuude arvutitega, selle hind oli kesk-klassi inimestele taskukohane ja seda kasutati paljudes koolides õppe-eesmärkidel. Apple II populaarsus aitas kaasa arvutimängutööstuse ja tekstitöötlusprogrammide arengule. Apple II edu julgustas konkurente looma oma arvuteid mis suurendas veelgi personaalarvutite populaarsust, mis omakorda aitas kaasa interneti tekkele.
Apple ll ajaskaalal
100px|pisi|Apple II
100px|pisi|Apple III 100px|pisi|Apple IIe
100px|pisi|Apple IIc
100px|pisi|Apple IIGS
Tartu ülikooli pedagoogilis-filoloogiline seminar
Tartu ülikooli pedagoogilis-filoloogiline seminar (kuni 1820. aastani üldine õpetajate ehk pedagoogiline instituut) oli Tartu ülikooli juures aastatel 1803–1856 töötanud õppeasutus, mis koolitas õpetajaid kolme Balti kubermangu tarvis, eeskätt kreiskoolidele ja gümnaasiumidele.
Üldine õpetajate ehk pedagoogiline instituut (1803–1820)
Üldine õpetajate ehk pedagoogiline instituut asutati Tartu ülikooli 1803. aasta põhikirja alusel (eesmärgiga varustada õpetajatega kolme Balti kubermangu koole) ametlikult 5. detsembril 1803, õppetöö agas 1804. aasta esimesel semestril. Selle asutuse loomise algataja ja esimene juhataja oli Karl Morgenstern.
Instituudi õpilasteks (arvult 10, keda nimetati seminaristideks) võeti hoolsuse ja andekuse poolest silmapaistvaid noormehi niihästi üliõpilaste hulgast kui ka väljastpoolt. Seminariõpe vältas 2-3 aastat ja lõppes eksamiga. Tavaliselt läbiti esimesel aastal teoreetilised õpingud ning teisel aastal toimusid praktilised harjutused koolis. Seminaristid said stipendiumi, mille eest nad kohustusid õpetajatena töötama vähemalt 6 aastat.
Pedagoogilis-filoloogiline seminar (1821–1856)
Ülikooli uue põhikirja kohaselt sai institituut 1821. aastal uue põhimääruse ja nimetati nüüd pedagoogilis-filoloogiliseks seminariks. Uue seminari peamine õppesuund oli filoloogia, alles paarkümmend aastat hiljem hakati õpetama ka matemaatikat.
Pedagoogikakursusi lugesid filosoofia- või kirjandusloo professorid, väljapaistvamaks pedagoogikaõppejõuks oli nimetatud perioodil Ludvig Strümpell (1812–1899).
Asta Niinemets
Asta Niinemets (sündinud 18. märtsil 1953) on eesti ajakirjanik, toimetaja ja tõlkija.
Tartu ülikooli pedagoogilis-filoloogiline seminar
Pedagoogilis-filoloogiline seminar (1821–1856)
Tartu ülikooli pedagoogilis-filoloogilise seminari on teiste seas lõpetanud keeleteadlane Ferdinand Johann Wiedemann ja läti rahvusliku liikumise tegelane Kaspars Biezbārdis.
Asta Niinemets
Asta Niinemets õppis reaalteaduste kallakuga Nõo Keskkoolis 1960–1971, jätkas õpinguid 1973–1980 Tartu Riiklikus Ülikoolis, kus õppis eesti keelt ja kirjandust.
Töötas sept 1971-juuni 1977 sekretärina Tartu Linna Rahvakohtus, juulist 1977 – juulini 2007 oli ametis ajakirjaniku ja tegevtoimetajana AS Postimees (kuni 1990 kandis päevaleht nime Edasi), septembrist 2007 – Eesti Kirjandusmuuseumi folkloristika osakonna perioodiliste teadusväljaannete ja väljaannete keeletoimetaja, kuulub Eesti-uuringute tippkeskuse koosseisu.
Tartu ülikooli pedagoogilis-filoloogiline seminar
Pedagoogilis-filoloogiline seminar (1821–1856)
Seminar likvideeriti 1856. aastal, sest õpilasi polnud.
Asta Niinemets
1990. aastatel toimetas ta ajalehes Postimees rahvakalendrit ja rahvaluule lühivorme tutvustavaid rubriike. Pärimushuvi sidus teda alates 2000. aastast MTÜ Eesti Folkloori Instituudi tegevusega, ta oli abiks nii instituudi kui ka Eesti Kirjandusmuuseumi folkloristikaväljaannete toimetamisel ja tõlkimisel, aga ka rahvaluule kogumisel.
Tartu ülikooli pedagoogilis-filoloogiline seminar
Pedagoogilis-filoloogiline seminar (1821–1856)
Aastatel 1861–1867 olid Tartu ülikoolis pedagoogikakursused ja 1911–1915 keskkooliõpetajate ettevalmistamise kursused.
Asta Niinemets
Aastast 2007 on Asta Niinemets teadusväljaannete Folklore, Mäetagused, Sator tegevtoimetaja ja paljude Eesti Kirjandusmuuseumi väljaannete keeletoimetaja. Ta on tõlkinud vene, soome ja inglise keelest, sh soome-ugri rahvaste mütoloogiat puudutavaid teoseid. väljaanded. Ta on kuulunud teaduskonverentside ja seminaride korraldustoimkondadesse, kogunud rahvaluulet.
Asta Niinemets on rahvusvahelise naisteorganisatsiooni Zonta International Tartu klubi asutaja- ja tegevliige.
Omar Mascarell
Omar Mascarell González (sündinud 2. veebruaril 1993 Santa Cruz de Tenerifes) on Hispaania jalgpallur, kes mängib kaitsva poolkaitsjana Hispaania kõrgliigaklubis Mallorca.
2010. aastal liitus ta Madridi Realiga. Enne seda kuulus ta Tenerife jalgpalliklubidesse. Aastatel 2011–2014 mängis Mascarell Madridi Reali reservmeeskonnas Hispaania tugevuselt kolmandas liigas. Ainsal korral mängis ta Madridi Reali põhimeeskonnas 1. juunil 2013 Hispaania kõrgliiga hooaja viimases mängus CA Osasuna vastu. Hooajal 2014/15 oli ta Madridi Realist laenul Inglismaa esiliiga klubis Derby County ja 2015/16 Hispaania kõrgliiga klubis Sporting Gijón.
2016. aasta juulis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Saksamaa kõrgliiga klubiga Eintracht Frankfurt. 2018. aastal võitis ta Frankfuridga Saksamaa karikavõistlused, kui karikafinaalis alistati Müncheni Bayern tulemusega 3:1. 2018. aasta juunis siirdus Mascarell Saksamaa kõrgliiga klubisse Schalke 04, kus mängis kolm hooaega.
2021. aasta augustis naasis Mascarell Hispaaniasse, sõlmides üheaastase lepingu kõrgliigaklubiga Elche. Ta mängis seal kuni hooaja 2022/23, mil kõrgliigast välja langeti.
2023. aasta juunis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Mallorcaga.
2013. aastal mängis Mascarell ühel korral Hispaania kuni 20-aastaste koondises.
Annie Saumont
Annie Saumont (16. märts 1927 Cherbourgis – 31. jaanuar 2017 Pariis) oli prantsuse kirjanik ja tõlkija.
Ta sündis 1927. aastal Cherbourgis ja kasvas üles Rouenis. Ülikooliõpingute ajal keskendus ta hispaania ja inglise keelele ja kirjandusele, ta spetsialiseerus anglosaksi kirjandusele. Ta on tõlkinud prantsuse keelde J. D. Salingeri "Kuristik rukkis", lisaks John Fowlesi, V. S. Naipauli, Nadine Gordimeri ja teiste autorite teoseid.
Eesti keeles on talt ilmunud aastal 2018 Loomingu Raamatukogus "Aeg elada ja teisi jutte". Jutud tõlkis Maria Esko.
Andres Panksepp
Aastail 1982–1993 laulis Tartu poistekooris, keskkoolipäevil kergemuusikakooris Daalia ning pärast seda lühikest aega Tartu noortekooris.
Aastail 1990–1991 ja 1992–1996 töötas Tartu Laste ja Noorte Maja metoodikuna. Aastail 1993–1997 tegi kaastööd Tartu Q Raadiole ja Tartu Kukule, 1996–1997 oli Tartu Ülikooli peahoone intendant. 1997. aastal oli Tartu Kuku hommikuprogrammi toimetaja-produtsent. Aastail 1998–2000 oli raadio Elmar tegevtoimetaja, alates 2000. aasta 1. jaanuarist peatoimetaja. 2001. aasta veebruarist 2002. aasta juunini oli Eesti Televisiooni hommikuprogrammi "Terevisioon" Tartu stuudio saatejuht.
Aastatel 2004–2016 oli Raadio Uuno peatoimetaja. Aastast 2021 on Raadio Elmar peatoimetaja.
Soome jäähokikoondis
pisi|150px|Soome koondise võistlusriietus [[2022. aasta jäähoki maailmameistrivõistlused|2022. aasta maailmameistrivõistlustel]] pisi|Soome mängijad pronksmedalitega 2010. aasta olümpiajääl pisi|Maailmameistri tiitli tähistamine Helsingis 2011 Soome jäähokikoondis on Soome esinduskoondis jäähokis.
Koondise koduhall on Helsingi Hartwall-areena.
Oma esimese maavõistluse pidas Soome koondis 29. jaanuaril 1928 Rootsiga. Mäng kaotati 1:8. Suurima võidu sai koondis 25. veebruaril 1960, kui võideti Norrat 20:1; suurim kaotus 0:24 saadi 3. märtsil 1958 Kanada vastu.
Soome on tulnud neli korda jäähoki maailmameistriks, aastatel 1995, 2011, 2019 ja 2022. Esimesel kahel korral oli finaalivastane Rootsi, kolmandal ja neljandal korral Kanada. MM-ilt on lisaks võidetud kaheksa hõbe- ja kolm pronksmedalit. Olümpiamängudelt on Soome võitnud kuldmedali aastal 2022 ja lisaks kaks hõbe- ja neli pronksmedalit.
Kõige rohkem mänge (331) on Soome koondises mänginud Raimo Helminen. Talle kuulub ka punktirekord (207).
Raimo Helmise ja Jari Kurri auks ei anta nende mängijanumbreid 14 ja 17 enam kellelegi teisele.
pisi|Poolfinaal venelastega 2012. aasta MM-il pisi|Raimo Helmise "pensionilesaatmine" 2008. aastal
Tim Krul
pisi|Tim Krul (2014) Timothy Michael Krul (sündinud 3. aprillil 1988 Haagis) on Hollandi jalgpallur, kes mängib väravavahina Inglismaa kõrgliiga klubis Norwich City.
Ta alustas klubikarjääri Newcastle Unitedis. Klubikarjääri jooksul on ta mänginud veel Inglismaa klubides Carlisle United, Brighton & Hove Albion, Šotimaa kõrgliiga klubis Falkirk ning Hollandi klubides Jong Ajax ja AZ Alkmaar.
Hollandi jalgpallikoondises mängis Krul aastatel 2011–2015. Ta kuulus koondisse 2012. aasta Euroopa meistrivõistlustel ja 2014. aasta maailmameistrivõistlustel.
Vara ohvritamm
Vara ohvritamm (ka Vara kiriku tamm) on pühapuu Tartumaal Maarja-Magdaleena kihelkonna Kuusiku külas Vara kirikaias.
Helsingi Kodanike Komitee
Helsingi Kodanike Assamblee (inglise k. Helsinki Citizens Assembly, HCA) on rahvusvaheline valitsusväline pluralistlik kodanike sõltumatu liikumine.
Innustatuna Berliini müüri avamisest ning kahe Saksamaa ühinemisprotsessi algamisest kogunes 19.–21. oktoobril 1991 Prahas rahuaktivistide foorum. Seda juhatas tšehhi president Václav Havel. Juhindudes Euroopa Julgeoleku- ja Koostöönõupidamise (CSCE) 1975. aasta Helsingi lõppakti sätetes fikseeritud inimõiguste austamise ja avaliku arvamuse ning seisukohtade väljaütlemise õiguse printsiipidest ning Praha 1989. aasta sametrevolutsiooni apellatsioonidest formuleeriti Praha Üleskutse. Selles seati eesmärgiks asutada Helsingi lõppaktile alla kirjutanud riikide ja Helsingi järelevalvegruppidega seotud kodanike ning sotsiaalsete ja poliitiliste rühmituste vabatahtlik foorum, kus on võimalik välja öelda oma seisukohti ja nägemusi Euroopa ühiskonna arengu ning julgeoleku kohta, vahetada mõtteid Euroopa integratsiooni, riikidevaheliste suhete, keskkonna- ning majandusprobleemide ja mistahes aktuaalsete sotsiaal-majanduslike ja poliitiliste küsimuste üle.
Külma sõja lõppemine ning sotsialistliku maailmasüsteemi lagunemine on temaatikat muutnud. Inimõiguste problemaatika pole täielikult päevakorrast kadunud, kuid enam mitte peateema. Aktuaalseks on muutunud keskkonnaküsimused, inimeste vaba liikumise küsimused rahvusvahelisel tööturul samuti massiimmigratsioon Euroopa välistest riikidest.
Assamblee seadis eesmärgiks koguneda foorumitele kord kahe aasta tagant, mida pole alati suudetud järgida. Foorumitel analüüsitakse Helsingi protsessi üldist kulgemist ja kavandatakse tegevussuunad. Jooksvat tööd korraldab Koordineerimiskomitee (peab istungeid vähemalt 2 korda aastas), kuhu kuulub igast liikmesorganisatsioonist 2 esindajat. Koordineerimiskomitee valib 12-liikmelise Presiidiumi, mis peab koosolekuid 4 korda aastas ning moodustub Euroopa erinevate regioonide ja Põhja-Ameerika esindajatest põhimõttel, et oleks esindatud 6 naist ja 6 meest. Sellel arutatakse Euroopa, eriti Kesk- ja Ida-Euroopa sotsiaal-majanduslikke ja poliitilisi küsimusi, korraldatakse seminare ja kõnekoosolekuid, koostatakse üksikute probleemide kohta raporteid ning antakse välja uudislehti.
Liikmed
Albaania, Armeenia, Aserbaidžaani, Austria, Belgia, Bosnia ja Hertsegoviina, Bulgaaria, Eesti, Gruusia, Hispaania, Hollandi, Horvaatia, Iirimaa, Itaalia, Kanada, Kreeka, Leedu, Läti, Põhja-Makedoonia, Moldova, Norra, Poola, Prantsusmaa, Rootsi, Rumeenia, Saksamaa, Serbia ja Montenegro (Jugoslaavia), Slovakkia, Sloveenia, Soome, Suurbritannia, Šveitsi, Taani, Tšehhi, Türgi, Ukraina, USA, Valgevene ning Venemaa ühiskondlikud ja inimõigusi kaitsvad organisatsioonid ning üksikisikud. Assamblee tööst võtavad hääleõigusega osa ka Austraalia, Iisraeli, India, Iraagi, Islandi, Jordaania, Küprose, Malta, Pakistani, Portugali, Tuneesia ja Ungari üksikisikud. Peakorter asub Haagis (Holland).
Tartu Töölisteater
Tartu Töölisteater oli Tartus aastatel 1926–1932 ja 1937–1939 tegutsenud teater.
Georg Wilhelm (Pfalz-Zweibrücken-Birkenfeld)
Reini pfaltskrahv, Baieri hertsog, Veldenzi ja Sponheimi krahv Georg Wilhelm (6. august 1591 – 25. detsember 1669) oli Zweibrücken-Birkenfeldi hertsog aastatel 1600 kuni 1669.
Tartu Töölisteater
Tartu Töölisteatri esimesel perioodil (1926–1932) toimusid etendused Tartu saksa teatris (praegu Vanemuise teatri väike maja), teisel perioodil aga Tartu Eesti Käsitööliste Abiandmise Seltsi ruumides.
Aastal 1937 oli trupi juhiks August Torop, 1938 Viktor Hion ja 1939 Kaarel Ird.
Tarmo Tamm (poliitik, sündinud 1965)
Tarmo Tamm (sündinud 20. mail 1965) on Sotsiaaldemokraatliku Erakonna poliitik, Helme vallavanem 2017. aastani.
Habemenuga
Habemenoa teritamine luisu või teritamisrihmaga eeldab kasutajalt märkimisväärset vilumust ja sellega habeme ajamine nõuab ettevaatlikkust. Nende oskuste omandamine moodustas kunagi suure osa juuksurite-habemeajajate koolide õppekavast.
Georg Wilhelm (Pfalz-Zweibrücken-Birkenfeld)
Elu
thumb|150px|Georg Wilhelmi vapp Georg Wilhelm sündis Ansbachis pfaltskrahv Karl I vanima pojana. Ta järgnes oma isale aastal 1600 kui Sponheimi krahv. Ta oli ühisvalitseja Sponheimi kondomiiniumis koos Badeni markkrahvi Wilhelmiga, kelle vastureformatsioonilist liikumist ta vaevaliselt tõrjus. Georg Wilhelm lõpetas oma isa alustatud Birkenfeldi lossi laiendamise ja pani lossikabeli nurgakivi. Teda peetakse säästlikuks ja usaldusväärseks valitsejaks, kuigi ta ei saanud Kolmekümneaastase sõja ajal palju teha. Tema maid rünnati Kolmekümneaastase sõja ajal aastal 1635 ning samal aastal puhkes katk, tappes 416 inimest. 1666. aastal nimetas ta Günter Heyleri õukonnajutlustajaks Birkenfeldi. Georg Wilhelm suri Birkenfeldis. Ta maeti Birkenfeldi kihelkonnakirikusse; hiljem viidi tema sark Birkenfeldi lossikabelisse ja lõpuks Meisenheimi.
Habemenuga
Ajalugu
Nugasid on habeme ajamiseks kasutatud tuhandeid aastaid. Habemenoad on olnud erineva kuju (näiteks poolkuu) ja suurusega ning materjalist (pronks, raud), samuti võis see olla kahe teraga.
Georg Wilhelm (Pfalz-Zweibrücken-Birkenfeld)
Abielu
Georg Wilhelm abiellus 30. novembril 1616 krahv Otto tütre Dorotheaga ja nad said järgmised lapsed:
Georg Wilhelm abiellus 30. novembril 1641 Salm-Grumbachi Julianega. Abielu jäi lastetuks ja lahutati pärast seda, kui Juliane sünnitas lapse nii ruttu pärast pulmi, et Georg Wilhelm ei saanud olla isa.
Habemenuga
Ajalugu
Sheffieldi teras, kõrgpoleeritud teras, mida kutsuti ka Sheffieldi hõbeteraseks ja mis oli tuntud kõrgläike poolest, peetakse äärmiselt kvaliteetseks ning seda kasutab Prantsusmaal tänapäevani näiteks selline tootja nagu Thiers Issard. Habemenuga oli enne 20. sajandit kõige levinum habemeajamisvahend ning püsis paljudes riikides kuni 1950. aastateni eelistatuima raseerimisvahendi positsioonil.
Georg Wilhelm (Pfalz-Zweibrücken-Birkenfeld)
Abielu
Georg Wilhelm abiellus 8. märtsil 1649 krahv Ludwig Eberhardi tütre Anna Elisabethiga. Abielu jäi lastetuks.
Habemenuga
Ajalugu
Habemenoa esimeseks tõsiseks konkurendiks oli King C. Gillette’i toode: kahe lõiketeraga terapardel, millel olid väljavahetatavad žiletiterad. Nende uute ja ohutumate raseerimisvahendite kasutamine ei nõudnud erilist vaeva. Žiletiterasid oli äärmiselt keeruline teritada ja need tuli pärast kasutamist ära visata – kui neid üritati kauem kasutada, hakkasid terad roostetama. Samuti oli terapardel ühekordse ostu korral odavam, kuid selle kauaaegsem kasutamine kujunes habemenoast kulukamaks. Pikaajalisel kasutamisel ilmnevatele eelistele vaatamata kaotas habemenuga märkimisväärse osa turust. Kuna habemeajamine muutus nüüd lihtsamaks ja mehed hakkasid end rohkem ise raseerima, vähenes ka nõudlus habemenoaga raseerimise teenust pakkuvate habemeajajate järele.
Habemenoa osade kirjeldus
Habemenoa osad ja nende funktsioon: noa kitsam ots pöörleb ümber telje ehk tihvti. Tihvt paikneb kahe seda kinni hoidva detaili vahel, mis moodustavad käepideme. Noa tagaotsa kitsas, teisele poole tihvti jääva osa üles kaarduvat lõiku kutsutakse noasabaks ja see toimib hoovana, mille abil lõiketera käepidemest välja käänatakse. Lisaks saab raseerimise ajal noasabale ühe või kahe sõrme toetamisega lõiketera stabiliseerida. Noasaba ja lõiketera vaheline kitsas lõik on vars. Varre küljes on mõnikord ilustatud dekoratiivelemendid ja päritolumaale viitav märk. Varre üla- ja alaosa võivad vahel rihveldatud olla. Lõiketera varrepoolset kumerat nurka kutsutakse noakannaks.
Noa käepidemes on tavaliselt kaks, mõnikord ka kolm tihvti. Kui habemenoal on kolm tihvti, siis kolmas, omamoodi distantspuks, asub käepideme keskosas ja see on tavaliselt plastmaterjaliga kaetud. Selle funktsiooniks on hoida käepideme külgede vahel distantsi, et neid poleks võimalik kokku pigistada. Kui habemenuga käepidemesse murtakse, on noatera juhuslike vigastuste eest kaitstud ja ka noa kasutaja ei saa end kogemata vigastada. Pärast noa käepidemesse käänamist toimib noaselg, mis on lõiketerast paksem ja sageli kumera läbilõikega, iseenesliku lukustina, takistades noa edasi liikumist ning käepideme teiselt poolelt välja tulemist. Käepideme külgede ja noasaba vahelist liugehõõret, mis tekib tihvti juures, nimetatakse pingeks ja see määrab selle, kui kergelt nuga pöördepunkti ümber liigub. Kasutaja ohutuse tagamiseks peab mingi pinge olemas olema, et nuga lahti või kinni käänates liiga vabalt liikuma ei pääseks.
Tänapäev
Habemenuga on Eestis olnud viimased paar aastakümmet juuksurite töövahend ja selle kasutamise oskust eeldatakse neilt tänini. Samuti on see habemeajamisviis seoses hipsterlusega osaliselt taas moodi läinud.
Habemenuga Eestis
Eesti läänerannikul Kasekülas on 1973. aastal leitud kivikirstkalmest tõenäoliselt ligi tuhat aastat eKr maetud pronksist habemenuga.
Siksälä külast Võrumaalt on kalmust leitud kaks 14. sajandi habemenuga. Mõlemad noad olid liigendjätkega ja koolutatud teraga klappnoad, needi abil tekitatud liigendiga puuplaatidest pideme vahel. Sarnaseid nuge on leitud Otepää linnamäelt (12.–13. sajand) ja Madi kalmest Viljandimaalt. Pronksiaja, arvatavasti Jüütimaalt pärinev habemenuge on leitud ka põhjarannikult Rebala kivikirstkalmest.
Tarmo Tamm (poliitik, sündinud 1966)
pisi|264x264px|Tarmo Tamm Gaasituru aastakonverentsil 6. oktoobril 2022 Tarmo Tamm (sündinud 27. juulil 1966) on eesti puidutööstur, XV Riigikogu liige.
Ta 2023. aasta Riigikogu valimistel osutus valituks Riigikokku erakonna Eesti 200 nimekirjas, kogudes 6. ringkonnast Lääne-Virumaal 876 häält.
Haridus
Tarmo Tamm on 1991. aastal lõpetanud Kirovi Põllumajanduse Akadeemia jahindusbioloogia erialal ning Estonian Business Schooli rahvusvahelise ärijuhtimise programmi (1996).
Töö ja ühiskondlik tegevus
Ta on olnud 1991–1995 Mahtra Riigijahipiirkonna asedirektor, 1997–2000 ASi Estimpeks Puit juhatuse liige; 2000–2008 OÜ TreTimber (praegu Thermory) juhatuse liige ning OÜ Peetri Puit osanik ja 2002–2023 juhatuse liige. Kuni 2023. aasta 8. maini esindas mittetulundusühingut Käsmu Majaka Sadam ja on ettevõtte Arcwood osanik ning juhatuse liige.
Alates 19. aprillist 2023 oli ta Riigikogu keskkonnakomisjoni esimees, kuid asendati sama aasta 2. juunist Züleyxa Izmailovaga seoses Keskkonnaameti poolt Tamme suhtes algatatud kahe väärteomenetluse ning ühe haldusmenetlusega.
Eraelu
Tarmo Tamm on vabaabielus, tal on kaks last.
Ta elab Käsmus ja Tallinnas.
Weaver
Weaver tähendab inglise keeles 'kuduja'. See on ka koha- ja isikunimi:
Vagelpimemadu
Vagelpimemadu (Xerotyphlops vermicularis) on pimemadulaste sugukonda Xerotyphlops perekonda kuuluv maoliik.
Klassifikatsioon
Hedges, Marion, Lipp, Marin ja Vidal liigitasid vagelpimemaod 2014. aastal Asiatyphlopinae alamsugukonda Xerotyphlops perekonda.
Kirjeldus
pisi|vasakul|Vagelpimemadu Täiskasvanud vagelpimemaod kasvavad kuni 40 sentimeetri pikkuseks. Välimuselt ei sarnane see madu ühegi teise Euroopas elava maoga. Keha on silinderjas ja saba pool veidi jämedam, pea on kehast eristamatu. Pea ülaosas paiknevaid silmi katavad soomused, nii et näha on ainult kaks musta täppi. Saba on väga lühike (laius ja pikkus on võrdsed) ja tipneb ogaga. Teravaotsalist saba kasutab maapinnal liikudes ankruna. Isastel on saba mõnevõrra pikem kui emastel.
Soomused paiknevad ristipidi ja neid on ümber keha 21–24 rida. Suuri kõhukilbiseid ei ole. Värvuselt on madu pruunikas, enamasti kollaka, roosaka või punase toonivarjundiga. Mao kõht on ülejäänud kehast veidi heledam.
Paljunemine
Emased munevad 4–8 piklikku kollakasvalget muna, mille otsad on teravnenud. Munad on 11–25 millimeetrit pikad.
Levik ja elukeskkond
Vagelpimemadusid leidub Balkanil Dugi Otoki saarel, Edela-Montenegros, Lääne-Albaanias, Põhja-Makedoonia kirde osas Vardari orus, Lõuna-Bulgaarias, Türgi Euroopa osas ja Kreeka saartel (Ándrosel, Chíosel, Euboial, Kalymnosel, Korfu, Kýthiral, Lèrosel, Lesbosel, Megistil, Náxosel, Pátmosel, Rhodosel ja Skýrosel), Edela-Aasias ja Kaukaasias ning Armeenias.
Armeenias leidub seda liiki Jerevanis, Širaki, Aragatsotni, Armaviri, Kotajkhi, Ararati, Vajotsh Dzori, Sjunikhi, Lori ja Tavuši maakonnas.
Vagelpimemadu eelistab kuiva, madala taimestikuga avatud rohtunud elupaika, kus leidub mõningaid kive. Sarnaselt vihmaussidega ronib ta kitsastesse pinnaseurgudesse. Suvel kaevub sügavamale maasse ja kevaditi võib teda leida maa seest kivi alt. Vahel on neid leitud mere äärest ja viljatutelt aladelt. Maapinnale tuleb peamiselt videvikus või vihmase ilmaga, päeval teeb seda harva.
Vagelpimemadu sööb peamiselt väikseid selgrootuid, eriti sipelgaid ja nende vastseid. Harva sööb ka väiksemaid ämblikke, sadajalgseid, mardikaid ja kilke.
Koroonapandeemia Peruus
Koroonapandeemia Peruus on osa 2019. aasta sügisel Hiinast Wuhanist alanud ja 2020. aasta märtsis pandeemiaks kasvanud ülemaailmsest koroonapandeemiast.
Esimese positiivne koroonaproov saadi 25-aastaselt Hispaanias, Prantsusmaal ja Tšehhis reisinud meesterahvalt 6. märtsil 2020.
2021. aasta juuni alguse seisuga oli Peruus enim koroonasurmi miljoni elaniku kohta (2103 ) maailmas ehk kaks korda enam kui näiteks Brasiilias.
Balti vabakaubanduspiirkond
Balti vabakaubanduspiirkond (inglise keeles The Baltic Free Trade Area, lühendatult BAFTA) oli vabakaubandusleping Eesti, Läti ja Leedu vahel, mis eksisteeris aastatel 1994–2004.
See loodi, et aidata riikidel valmistuda liitumiseks Euroopa Liiduga. Seega BAFTA loodi pigem Euroopa Liidu initsiatiivil kui Balti riikide omavahelise kaubanduse soovist: nad olid rohkem huvitatud pääsust Euroopa turule. BAFTA leping sõlmiti 13. septembril 1993 ja see jõustus 1. aprillil 1994. 1. jaanuaril 1997 laiendati lepingut põllumajandussaadustega kauplemiseks. 1. mail 2004 liitusid kõik kolm riiki Euroopa Liiduga ning BAFTA lakkas olemast. BAFTA oli osa üldisest koostööst kolme riigi vahel, mille eeskujuks oli Põhjamaade koostöö. Juhid said kokku regulaarselt ning lisaks vabakaubanduspiirkonnale moodustasid nad ka ühtse viisaruumi ning alustasid sõjalist koostööd Venemaa läheduse tõttu.
Pascual Pérez
Pascual Nicolás Pérez (4. mai 1926 Rodeo del Medio vald, Maipú ringkond, Mendoza provints, Argentina – 22. jaanuar 1977 Buenos Aires) oli Argentina poksija.
Pérez võitis kärbeskaalus (kuni 51 kg) 1948. aasta Londoni olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks.
Pérez poksis detsembrist 1952 kuni märtsini 1964 elukutselisena. Ta pidas kokku 92 kohtumist, millest võitis 84 (neist 57 nokaudiga) ja kaotas 7 (neist 3 nokaudiga) kohtumist ning 1 kohtumine jäi viiki. Ta on olnud elukutseliste nii Argentina kui ka maailmameister.
Elin Cullhed
Elin Cullhed (sündinud 1983 Uppsalas) on Rootsi kirjanik, õpetaja ja kultuuriajakirjanik.
Elu ja looming
Cullhed on töötanud loovkirjutamise õpetaja ja kultuuriajakirjanikuna muu hulgas väljaandes Uppsala Nya Tidning. Tema esimene, tänapäeva teismeliste elu käsitlev romaan ilmus 2016. aastal ja kandis pealkirja "Gudarna" ('Jumalad').
Cullhedi teine raamat "Eufori" ("Eufooria", e.k. 2022) ilmus 2021. aastal ja on kirjanduslik fantaasia Ameerika luuletaja ja kirjaniku Sylvia Plathi (1932–1963) viimasest eluaastast, mis lõppes enesetapuga. Autor kirjeldab fiktiivse päeviku vormis Plathi meeleheidet ja ummikseisu, püüet ühendada kirjaniku- ja koduperenaise elu. "Nii on loov naine 1960ndatel kukkunud rumalasse ja väljapääsmatusse auku: ta peab täitma asise maailma rolle, süüa tegema, last kandma, imetama, kuidagi pusima oma tunnete kallal, millest mõnesid tuleb omajagu häbeneda – ning loominguks on järele jäänud vaid aja ja jõu riismed." 2021. aastal sai Cullhed raamatu eest Augustipreemia ilukirjanduse kategoorias.
Kirjanik astus 2023. aastal üles ka Tallinnas kirjandusfestivalil HeadRead.
Elin Cullhedil on kolm last.
Eesti keeles ilmunud
"Eufooria", tõlkinud Maarja Aaloe, Varrak, Tallinn, 2022
Välislingid
Intervjuu ERRis
Intervjuu Eesti Ekspressis
Kärdla alumine päevamärk
pisi|Kärdla alumine päevamärk (2014)
Kärdla sihi alumine päevamärk on endine päevamärk Hiiu maakonnas Kärdla linnas.
Päevamärgi geograafilised koordinaadid on.
Karl II Otto (Pfalz-Zweibrücken-Birkenfeld)
Karl II Otto (5. september 1625 – 30. märts 1671) oli Zweibrücken-Birkenfeldi hertsog aastatel 1669–1671.
Kärdla alumine päevamärk
Terasest metallsõrestiktorni kõrgus jalamist on 9 meetrit.
Karl II Otto (Pfalz-Zweibrücken-Birkenfeld)
Elukäik
Karl Otto sündis Birkenfeldis pfaltskrahv Georg Wilhelmi ainsa pojana. Ta järgnes oma isale aastal 1669. Karl Otto suri Birkenfeldis ja maeti Meisenheimi.
Karl Otto abiellus 30. novembril 1616 Hohenlohe-Neuensteini krahvi Kraft VII tütre Margarete Hedwigiga ja nad said järgmised lapsed:
Kesselaiu kihid
pisi|Kesselaiu kihtide stratotüüp Kesse pank Kesselaiu kihid (inglise Kesselaiu Beds) on siluri ladestu Jaagarahu lademe Muhu kihistusse kuuluvad kihid.
Kihte hakkas esimesena eristama Ago Aaloe aastal 1958. Kihtide stratotüübiks on Kesselaiu pank. Need on nime saanud Kesselaiu järgi.
Kihid koosnevad valdavalt ühtlasest dolomiidist, sisaldades lubjakivist riffe.
Ragnitz
Ragnitz on vald (Gemeinde) Austrias Steiermargi liidumaal Leibnitzi ringkonnas.
thumb|left|Rohri loss
Valla pindala 20,77 km² ja 2018. aasta alguses elas seal 1469 inimest.
Ragnitzi territooriumil asub kolm lossi: Schloss Frauheim, Schloss Laubegg ja Schloss Rohr.
Segerstadi kihistu
Segerstadi kihistu (inglise Segerstad Formation) on ordoviitsiumi ladestu Aseri lademe kihistu. Seda hakkasid esimesena eristama Vladimir Jaanusson ja Harry Mutvei aastal 1953.
Kihistu koosneb punakaspruunist muguljast suure savisisaldusega lubjakivist. Segerstadi ja Aseri kihistute vahelised üleminekukivimid loetakse vahel Rokiškise kihistusse kuuluvaks.
Sadala raamatukogu
pisi|Sadala raamatukogu sissepääs Sadala raamatukogu on raamatukogu Jõgeva maakonnas Jõgeva vallas Sadala asulas. Raamatukogu juhataja on Ulvi Luht.
Esimesed teated kohalikust raamatukogust on aastat 1880. 1909. aastal koliti värskelt valminud külaseltsi majja, mis põles 1929 ja taastati 1931. Aastal 2001 sai raamatukogu uued ruumid Sadala munitsipaalmajas.
Urvaste Püha Urbanuse kogudus
EELK Urvaste Püha Urbanuse kogudus on luterlik kogudus Urvastes.
Kogudus kuulub Võru praostkonda.
Jumalateenistused on igal pühapäeval algusega kell 11.00 Urvaste kirikus, kell 16.00 Antsla palvemajas, iga kuu kolmandal pühapäeval kell 14.00 Kraavi kirikus ja kaks korda aastas Heimtali Peetri kirikus.
Daugava Kotkad
Daugava Kotkad (läti keeles Daugavas Vanagi) on Läti veterani organinisatsioon, mille asutasid Läti leegionis võidelnud sõjaväelased 28. detsembril 1945.
1946–1969 juhtis organisatsiooni endine SSi ohvitser Vilis Janums.
Kuni Läti taasiseseisvumiseni tegutses organisatsioon Rootsis ehk oli eksiilorganisatsioon.
Organisatsioon on kutsunud ellu Läti leegionäride päeva.
Kärdla ülemine päevamärk
Päevamärgi geograafilised koordinaadid on.
Terasest metallsõrestiktorni kõrgus jalamist on 14 meetrit.
Torn oli navigatsioonimärgina kasutusel 2014. aastani. Ta moodustas sihi Kärdla alumise päevamärgiga. Märkide vahekaugus on 401 meetrit ja sihi asimuut oli 161,3°.
Väino Kaljuvee
Väino Kaljuvee (22. oktoober 1924 – 14. juuli 1993) oli eesti põllumajandustegelane, majandijuht ja rahvasaadik.
Aastatel 1967–1971 oli ta Eesti NSV Ülemnõukogu VII koosseisu saadik, seaduseelnõude komisjoni liige.
Aastatel 1968–1989 oli ta Taevaskoja kolhoosi esimees.
1977. aastast oli ta Eesti NSV Ülemkohtu rahvakaasistuja.
Ta on maetud Põlva kalmistule.
Diana Krall
Diana Jean Krall (sündinud 16. novembril 1964) on Kanada päritolu džässpianist ja laulja, kes on tuntud oma kontraaldi poolest.
pisi|vasakul|Diana Krall
Jaagarahu kihistu
pisi|Kihistu stratotüüp asub Jaagarahu karjääris Jaagarahu kihistu (inglise keeles Jaagarahu Formation) on siluri ladestu Jaagarahu lademe kihistu.
Kihistut hakkas esimesena eristama Artur Luha aastal 1946. Kihistu stratotüüp asub Jaagarahu murdudes ja Jaagarahu puuraugus. Kihistule on nime andnud Jaagarahu sadam.
Kihistus eristuvad järgmised kihid:
Kihistu esineb Saaremaa loodeosas. See koosneb erinevatest madalaveelise tekkega lubjakividest, mis sisaldavad ka bioherme.
Balti Instituut (1970–1996)
Balti Instituut oli 1970–1996 Rootsis tegutsenud uurimisinstituut. Instituut loodi eesmärgiga edendada teadus- ja kultuurialast koostööd Baltimaade teadlaste ja kultuuritöötajate vahel. Suure osa instituudi liikmetest moodustasid eksiilis elavad eestlased.
Instituudi silmapaistvamate tegelaste seas olid Bruno Kalniņš ja Arvo Horm.
Instituut andis välja ajakirja Zari.
Philips van der Aa
pisi Philips van der Aa (suri pärast 1586. aastat) oli Madalmaade ja Hollandi Vabariigi poliitik.
Pioneer 1507
Geneetiliselt muundatud mais Pioneer 1507 ehk maisisort Pioneer 1507 ehk GM Bt mais 1507 ehk Pioneer 1507 ehk mais 1507 ehk TC1507 on geneetiliselt muundatud maisisort. 'Pioneer 1507' on Roundup-resistente taim.
Geenimuundus
GM maisi 'Pioneer 1507' embrüote DNA-fragmente (pärilikkustegureid) on, kirjelduste kohaselt, ettevõttes DuPont Pioneer (varasem nimetus Pioneer Hi-Bred International/Mycogen Seeds) transgeenseid geenitehnoloogiaid kasutades muudetud järgmiselt:
Riskid
Euroopa Toiduohutusameti riskianalüüsi alusel võivad 'Pioneer 1507'-e õietolmu tõttu ohtu sattuda väga tundlikud liblikad ja ööliblikad.
Taft
Taft on tihe siledapinnaline labases siduses kangas, mis algselt oli kootud siidist, kuid tänapäeval tehakse seda ka tehiskiududest, näiteks viskoos-, atsetaat- või polüesterkiust.
Furaan
Furaan on heterotsükliline orgaaniline ühend, mis kuulub aromaatsete ühendite klassi.
Furaan on värvitu kergesti süttiv vedelik, mis lahustub tavalistes orgaanilistes solventides, kuid vähe vees. Tema keemistemperatuur on lähedane toatemperatuurile. Furaani tarvitatakse lahustina ning sünteetiliste vaikude ja keemiliste kiudainete lähteainena.
Keemilises mõttes on furaani molekul aromaatne, kuna hapniku aatomi vaba elektronipaar on delokaliseeritud üle kogu tsükli; see molekul on tasapinnaline ja selles ei esine karakteerseid kaksiksidemeid. Furaan astub kergesti aromaatse elektrofiilse asenduse reaktsioonidesse, aga ka Diels-Alderi reaktsioonidesse kui dieen.
Lützeni lahing
Lützeni lahing peeti 16. novembril 1632 (ukj) Saksa-Rooma riigi ja Katoliikliku Liiga ning protestantliku Rootsi ja Saksimaa ühendvägede vahel Kolmekümneaastase sõja raames Põhja-Saksamaal Leipzigi linnast 20 kilomeetrit edelas Lützeni küla lähistel. Seda peetakse sõja üheks olulisemaiks lahinguks.
Rootsil Kuningriigile oli lahing Pyrhhose võit: katoliiklaste pealetung Saksimaal löödi tagasi, kuid kaotati ligi 6000 meest ja lahingus langes protestantlike vägede ülemjuhataja Rootsi kuningas Gustav II Adolf. Saksa-Rooma riik kaotas lahingus umbes 5000 meest, välimarssal krahv Gottfried Heinrich zu Pappenheim sai lahingus raskelt haavata ja suri järgmisel päeval.
Eellugu
Kaks päeva enne Lützeni lahingut 14. novembril otsustas Saksa-Rooma keisririigi väejuht Wallenstein jagada oma väed kaheks ning taganeda oma vägedega Leipzigi linna. Ta eeldas, et erakordselt külma sügise tõttu Rootsi armee ei tungi enam edasi, kuna külm oli muutnud tõttu välilaagris olemise oli raskeks ning kurnavaks.
Locquignol
Locquignol on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Avesnes-sur-Helpe'i kantonis.
Lützeni lahing
Eellugu
Öö jooksul paigutas Wallenstein oma väed Lützen-Leipzig tee äärde kaitsepositsioonidele ning valmistus järgneval päeval rootsi vägesid vastu võtma. Wallensteini sõdurid kaevusid, kuid säilitasid kompaktsuse, et viia üksusi kiiresti ühelt tiivalt teisele. Wallenstein paigutas Lützeni linnaäärsele künkale kaudtulerelvad ning külgedele ratsaväe eesmärgiga takistada vastase tiibmanöövreid. Kuna Pappenheim polnud veel tagasi jõudnud, pidi Wallenstein juhtimisega improviseerima ning määrama vasakule tiivale uue juhi. Katoliiklaste ülemjuhataja juhtis ise paremat tiiba, kuid ei jäänud sinna kogu lahingu ajaks.
Locquignol
pisi|tühi|Külakeskus
Lützeni lahing
Eellugu
Albrecht von Wallenstein teadis, et katoliiklik vägi peab viivitama Gustav II Adolfi vägesid seni kuni Pappenheim jõuab neile appi. Gustav II Adolf sai aru, et lahingu võitmise võti peitub Wallensteini armee purustamises enne kui talle Pappenheim jõuab oma jõududega appi.
Lahingu käik
Hommikuks oli aga lahinguväljale tõusnud sedavõrd tihe udu. Nähtavus oli oluliselt halvenenud ning seetõttu ei saanud vägesid liigutada enne koitu, nagu oli eelnevalt planeeritud. Ilmaolude paranemisel hakkas Gustav II Adolf oma vägesid Lützenile lähemale liigutama.
Wallensteini vasak tiib oli nõrk ning sealt otsustaski Gustav II Adolf rünnata. Rootslaste rünnakut takistas aga tihe udu, mistõttu viibis rootslaste rünnak. Pärast udu hajumist ründasid Rootsi üksused Wallensteini vasakut tiiba ning see rünnak oleks Wallensteini väed purustanud, kuid rootslaste hommikune viibimine andis Pappenheimile võimaluse oma ratsaväeüksustega Wallensteini juurde tagasi jõuda ning rootslaste rünnak tiivale nurjata. Lahingu käigus sai Pappenheim surmavalt haavata.
Samaaegselt liikus Rootsi armee jõudsalt edasi ning vallutasid Wallensteini liini keskel asunud suurtükid. Hõivatud suurtükid suunati katoliiklaste vastu ning tundus, et rootslatel on võit käeulatuses, ent rootsi vägede edasist manööverdamist segas udu ning lahingutegevusse tekkis paus. Wallenstein kasutas lahingpausi ära oma vasaku tiiva kindlustamiseks Piccolomini kürassiiridega ning liini keskpaigas asunud rootslaste vallutatud suurtükid võeti katoliiklaste poolt tagasi.
Rootsi vägede vasak tiib, Bernhard von Sachsen-Weimari juhtimisel, oli Wallensteini tugeva surve all ning oli oht, et rinne murtakse läbi. Gustav II Adolf otsustas seetõttu sekkuda koos Smålandi ratsaväerügemendiga ning juhtis isiklikult vasturünnakut oma vägede eest. Peaaegu kohe sai ta surmavalt haavata ning tundus, et katoliiklased on initsiatiivi haaramas ning võidu endale kallutanud.
Bernard von Sachsen-Weimar võttis Rootsi vägede juhtimise üle ning suutis kindlustada Rootsi vasaku tiiva ning jätkata keskelt pealetungi. Saabunud Pappenheimi jalavägi ei suutnud lahingusse enam pööret tuua ning Wallenstein otsustas pimeduse saabudes eemalduda ning kontaktist lahti murda. Rootsi väed ei asunud neid jälitama, kuna mõlemad osapooled olid kandnud raskeid kaotusi ning lahingust kurnatud üksustel olid jõuvarud ammendunud.
John Singleton Copley
John Singleton Copley (3. juuli 1738 Boston, Massachusettsi lahe provints – 9. september 1815 London, Inglismaa) oli Inglise-Ameerika kunstnik. Ta tegi põhiliselt portreesid ja maale ajaloolistel teemadel ning oli Ameerika koloniaalaja üks silmapaistvamaid kunstnikke.
Copley lapsepõlvest on vähe teada. Kunstiga sai tuttavaks tänu oma kasuisale Peter Pelhamile, kes oli graafik ja graveerija. Enne 20. eluaastat oli Copley juba tunnustatud joonestaja. Peagi avastas ta, et tema oskused avaldusid kõige paremini portreemaali juures. Teda mõjutas rokokoo portreestiil. Portreedel kujutas ta inimesi nende loomulikus töö- või elukeskkonnas, andes oma töödele elavuse ja teravuse, mis ei olnud 18. sajandi Ameerika maalikunstis levinud nähtus. Ta tegi portreesid teiste seas Ameerika iseseisvussõja kangelastest.
Euroopas hakkas ta portreemaalide kõrval tegema ajaloomaale. Üks tema tuntumaid ajaloomaale on "Watson ja hai" ("Watson and the Shark"; 1778), mis kujutab 19. sajandi romantismi ühte tähtsamat teemat: inimese heitlus looduse vastu. 1779. aastal võeti ta Inglismaa Kuningliku Kunstide Akadeemia liikmeks. Inglismaal tehtud maalid olid võrreldes Bostonis tehtud portreemaalidega akadeemiliselt keerukamad ja iseteadlikumad, kuid neis puudus erakordne elulisus ja tungiv realism. Kuigi tema tervis halvenes tema viimastel eluaastatel, jätkas ta maalimist märkimisväärse eduga peaaegu kuni oma surmani.
Bostonis on tema järgi nimetatud Bostonis asuvad väljak Copley Square ja hotell Fairmont Copley Plaza.
Lützeni lahing
Tagajärjed
Strateegilisest küljest oli Lützeni lahing protestantide võit, kuid taktikalisel tasandil ei jäänud kumbki osapool otsustavalt peale. Kindlustatud positsioone rünnanud rootslased kandsid küll suuremaid kaotusi, ent võtsid lahinguvälja oma kontrolli alla ning sundisid katoliiklased taganema. Pikemas perspektiivis tekkis protestantide leeris segadus ja killustatus, kuna protestandid ühise eesmärgi alla ühendanud Gustav II Adolf oli langenud ning Rootsi liitlased olid sõja käigus tugevnenud Rootsi mõju suhtes kriitilised.
Wallenstein ei suutnud rootslasi Läänemerest ära lõigata ning pidi talvituma oma vägedega tänapäeva Tšehhis.
Gustav Adolfi surm võimaldas katoliiklastel tugevamat kontrolli Habsburgide vastase liidu üle. Rootsi uus kuningas pidi aga leppima aga sellega, et tema võim polnud enam nii suur. Kristiina oli troonile tõustes kuueaastane ja sisuliselt kogu võim riigis läks Axel Oxenstierna kätte.
Ametlik vaherahu sõlmiti 1648. aastal Vestfaali rahuga.
Ramsi alumine päevamärk
Ramsi sihi alumine päevamärk on päevamärk Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas Ramsi neemel.
Rafael Iglesias
Argentino Rafael Iglesias (25. mai 1924 Avellaneda, Suur-Buenos Aires, Buenos Airese provints – 1. jaanuar 1999 San Juan, San Juani provints, Argentina) oli Argentina poksija.
Ramsi alumine päevamärk
Päevamärgi geograafilised koordinaadid on.
Rafael Iglesias
Iglesias võitis raskekaalus (üle 80 kg) 1948. aasta Londoni olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks.
Ramsi alumine päevamärk
Terasest märgi kõrgus jalamist on 6 meetrit.
Saduküla raamatukogu
Raamatukoguhoidja on Inna Kübarsepp.
Ramsi alumine päevamärk
Päevamärk moodustab sihi Ramsi ülemise päevamärgiga. Märkide vahekaugus on 111 meetrit ja sihi asimuut on 168,3°.
Tornist 120 m itta jääb Mandri-Eesti kõige läänepoolseim punkt.
Päevamärk ehitati 1999. aastal.
Rhamnophis aethiopissa
Rhamnophis aethiopissa on Colubridae sugukonda kuuluv maoliik.
Jakobimõisa ohverdamiskoht
Jakobimõisa ohverdamiskoht on looduslik pühapaik Viljandimaal Tarvastu kihelkonna Jakobimõisa külas.
Seal on olnud hiiemänd (Jakobimõisa hiiemänd) ja on ohvrikivi (Jakobimõisa ohvrikivi).
Beveren
Beveren on kohanimi.
Rokiškise kihistu
Rokiškis kihistu (inglise Rokiškis Formation) on ordoviitsiumi ladestu Darriwili lademe kihistu. Seda hakkasid esimesena eristama Jevlampijus Laškovas, Nijolė Sidaravičienė ja Juozas Paškevičius aastal 1976. Kihistik on nime saanud Rokiškise linna järgi Leedus. Kihistu stratotüüp on Butkunai 241 puurauk, kus kihistu kivimid esinevad 732,40...737,90 meetril.
Kihistu koosneb punakaspruunist ja lapilisest lubjakivist, mis sisaldab üksikuid götiidist ooide. Tegemist on Segerstadi ja Aseri kihistute vaheliste üleminekukivimitega, mille eristamine on subjektiivne.
Steven Hawley
Steven Alan Hawley (sündinud 12. detsembril 1951) on Ameerika Ühendriikide astrofüüsik ja endine NASA astronaut.