cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hermann von Helmholtz
Lapsepõlv ja noorus
Ametikohtade mitmekesisus näitab tema huvisid ja kompetentsi, kuid ei peegelda viisi, kuidas tema mõistus töötas. Ta mitte ei alustanud meditsiinis, ei liikunud edasi füsioloogiasse ega jätkanud matemaatika ja füüsikaga, vaid suutis kogemusi, mida ta omandas eri distsipliinidest, rakendada igale probleemile, mida uuris. Tema suurimat tööd, "Füsioloogilise optika käsiraamatut" (1867), kirjeldati – nagu ka kõiki teisi tema teaduslikke töid – terase filosoofilise nägemusena, mida kujundavad täpsed füsioloogilised uuringud ning illustreerivad matemaatiline täpsus ja tugevad füüsikalised põhitõed. Laiem teema, mis kulgeb läbi enamuse, kui mitte kogu Helmholtzi töö, pärineb tema "loodusfilosoofiast" loobumisest. Loobumise kirglikkus võib näidata just selle kaasakiskuva nägemuse varajast atraktiivsust tema jaoks. "Loodusfilosoofia" pärines Kantilt, kes 1780. aastatel pani ette, et aja, ruumi ja põhjuslikkuse kontseptsioonid ei ole meelte kogemuse tulemid, vaid mõistuslikud atribuudid, mille kaudu on võimalik tajuda maailma. Sellest tulenevalt ei salvestanud teadvus pelgalt looduse korrapära, nagu empiirikud väitsid, vaid organiseeris tajude maailma selliselt, et peegeldades jumalikku põhjuslikkust, suudab ta järeldada maailma süsteemset toimimist mõnest aluspõhimõttest tulenevalt. Helmholtz oli sellele seisukohale vastu, väites, et kogu teadmine tuleb läbi meelte. Veelgi enam, kogu teadus saab olla ja peab olema taandatud klassikalise mehaanika seadustele, mis tema arvates ületavad mateeriat, jõudu ja hiljem ka energiat kui täiuslik reaalsus. Helmholtzi lähenemine loodusele oli ilmne juba tema esimestes teadustöödes, mida ta tegi Mülleri laboratooriumis oma doktoritöö raames. Nagu enamus biolooge, oli Müller vitalistina veendunud, et on võimatu taandada eluprotsesse tavalistele mehaanilistele füüsika ja keemia seaduspärasustele. Organism tervikuna oli tema arvates suurem kui pelgalt selle füsioloogiliste osade summa. Peab olema mingi elutähtis jõud, mis koordineerib organite füsioloogilist toimimist selleks, et tagada harmooniline ja orgaaniline toimimine, mis iseloomustab üht elusolendit. Selline elutähtis jõud ei allu teaduslikule katsetamisele ning Müller järeldas, et tõeliselt eksperimentaalne füsioloogia on seetõttu võimatu.
Mülleri laboratooriumis kohtus Helmholtz grupi noorte meestega, kelle hulgas oli ka Emil Heinrich Du Bois-Reymond, eksperimentaalse neurofüsioloogia asutaja, ja Ernst Wilhelm von Brücke, kellest sai hiljem inimsilma operatsioonide ekspert. Du Bois-Reymond väljendas nende vastuseisu Mülleri vaadetele avaldusega, mis täielikult väljendas ka Helmholtzi enda vaateid. "Brücke ja mina," kirjutas Du Bois-Reymond, "oleme lubanud üksteisele, et kinnitame elementaarset tõde selle kohta, et organismis ei ole muudel jõududel mingit võimu peale tavaliste füsiokeemiliste jõudude …"
Selle suhtumisega alustas Helmholtz 1842. aastal oma doktoritöö tegemist närvirakkude ja närvikiudude ühenduste teemal. See juhtis ta peagi laiemale uurimispõllule – loomade soojuse allikale. Hiljutised avaldatud kirjutised Prantsusmaal olid kahtluse alla seadnud varasemad kindlad veendumused sellest, et kogu soojus, mille looma keha toodab, tekib erinevate keemiliste elementide, nagu süsinik, vesinik ja hapnik koosmõju tulemusena. 1842. aastal üritas Justus von Liebig taasluua looma soojuse mehaanilist teooriat oma raamatus "Looma keemia" ("Animal Chemistry") või "Orgaaniline keemia ja selle rakendused füsioloogias ja patoloogias" ("Organic Chemistry in Its Application to Physiology and Pathology"). Liebig proovis teha seda eksperimentidega, samas kui Helmholtz valis palju üldisema tee. Olles omandanud teadmisi nii füüsikas kui ka matemaatikas, suutis Helmholtz seda, mida ükski tolle aja füsioloog isegi ei proovinud – allutada probleemi matemaatilisele ja füüsikalisele analüüsile. Ta eeldas, et kui eluline soojus ei ole kõikide orgaanilises kehas toimuvate keemiliste reaktsioonide ja neis osalevate ainete summa, siis peab selleks olema mõni muu soojusallikas, mis ei allu füüsikaseadustele. See oligi ju täpselt vitalistide argument. Kuid selline allikas, jätkas Helmholtz, annaks võimaluse luua igavesti liikuva masina juhul, kui seda soojust saaks mingil moel talitseda. Füüsika oli sellise igavesti liikuva masina loomise võimaluse ümber lükanud juba 1775. aastal kui Pariisi teaduste akadeemia sellisest otsusest teada andis. Seetõttu, järeldas Helmholtz, peab eluline soojus olema organismi mehaaniliste jõudude tulem. Sealt edasi üldistas ta oma tulemused teatades, et kogu soojus on seotud tavapäraste jõududega ning lõpuks kinnitades, et jõudu ennast ei saa kunagi hävitada. Tema uurimistöö "Jõu säilitamisest" ("On the Conservation of Force"), mis ilmus 1847. aastal, märkis epohhi lõppu nii füsioloogia kui ka füüsika ajaloos. Füsioloogias pani see aluse orgaanilise looduse määratlusele, mis lubas füsioloogidel edaspidi katsetada materjali ja energia tasakaaluga samamoodi nagu tegid seda kolleegid füüsikas ja keemias. Füüsika teadustele andis see ühe esimese ja kindlasti kõige selgema energia jäävuse printsiibi.
1850. aastal lõi Helmholtz veel ühe naela vitalismi kirstu. Müller oli kasutanud närviimpulsi näitena elulisest funktsioonist, mida ei saa kunagi teaduslikult mõõta. Helmholtz leidis, et see impulss on täiesti mõõdetav ja on märkimisväärselt madala liikumiskiirusega 90 jalga (27 meetrit) sekundis. See mõõtmistulemus saavutati müograafi leiutamisega ning illustreerib Helmholtzi võimet luua uusi instrumente. Närviimpulsi aeglus toetas omakorda nende väidet, kes leidsid, et see peab sisaldama kaalu omavate molekulide ümberpaiknemist, mitte elulise jõu müstilist liikumist.
Helmholtzi kõige väärtuslikumate leiutiste hulgast leiab ka optalmoskoobi ja optalmomeetri (või keratomeetri), mõlemad valmisid aastal 1851. (Inglise matemaatik ja leiutaja Charles Babbage arendas 1847. aastal välja instrumendi, mis sarnanes väga optalmoskoobiga). Töötades silmade kallal, ning muuhulgas näidates, et need pole sugugi perfektselt tehtud ning seega pole kooskõlas vitalistliku ideega jumalikust loomistööst, avastas Helmholtz, et ta saab suunata võrkkestalt peegelduvat valgust nii, et tekib koest selge kujutis. Optalmoskoop on jäänudki arstide üheks tähtsaimaks tööriistaks, mida saab kasutada uurimaks võrkkesta veresooni ning leidmaks viiteid kõrgele vererõhule või arteriaalsetele haigustele. Optalmomeeter suudab mõõta silma kohandumist muutuvate optiliste tingimustega aidates muuhulgas ka määrata sobivaid prille.
Helmholtzi uuringud silmade kohta sisalduvad tema "Füsioloogilise optika käsiraamatus" ("Handbook of Physiological Optics"), mille esimene osa ilmus aastal 1856. Teises osas (1867) uurib Helmholtz edasi optilisi ilminguid, ning mis kõige tähtsam, jõuab filosoofilise probleemini, mis köitis teda mitmeid aastaid – Kanti väide, et sellised baaskontseptsioonid nagu aeg ja ruum ei ole läbi kogemuste omandatavad, vaid on mõistuse loodud selleks, et mõista seda, mida me kogeme. Probleemi tegi keerulisemaks Mülleri väide, mida ta kutsus spetsiifiliste närvienergiate seaduseks. Müller avastas, et sensoorsed organid reageerisid alati endale omase aistinguga/tajuga olenemata sellest, kuidas neid stimuleeriti. Näiteks löök vastu silma, millel ei ole iseenesest midagi tegemist optiliste fenomenidega, kutsub esile löögi saajal "tähtede" nägemise. Ilmselgelt ei vahenda silm väga täpselt välismaailma, kuna reaalsuseks on löök, mitte tähed. Kuidas on siis võimalik usaldada seda, mida meie meeled annavad teada välismaailma kohta? Helmholtz uuris seda küsimust põhjalikult nii oma optikat käsitlevates töödes kui oma 1863. aastal ilmunud meistriteoses "Kõla tajumisest kui füsioloogilisest alusest muusikateooriale" ("On the Sensation of Tone As a Physiological Basis for the Theory of Music"). Mida ta üritas teha, täieliku eduta, oli jälgida aistingute liikumist läbi sensoorsete närvide ja anatoomiliste struktuuride (näiteks sisekõrva) ajju lootuses avastada taju täieliku mehhanismi. Tuleb märkida, et see ülesanne pole tänaseni lahendust leidnud ning füsioloogid püüavad siiani avada müsteeriumi selle kohta, kuidas meie meel teab üldse midagi välismaailmast.
Helmholtzi matemaatilised anded ei olnud piiratud selliste teoreetiliste tasemetega nagu mitteeukleidilise geomeetria (non-Euclidean geometry). Ta ründas ja lahendas võrrandeid, mis olid füüsikuid ja matemaatikuid kaua frustreerinud. Aastal 1858 andis ta välja kirjutise teemal "Hüdrodünaamiliste võrrandite integraalid, millele kohanevad keeriste liikumised" ("On the Integrals of Hydrodynamic Equations to Which Vortex Motions Conform"). See ei olnud pelgalt matemaatiline jõuüritus, vaid lühikest aega tundus olevat võtmeks mateeria alusstruktuuridele. Üheks Helmholtzi matemaatilise analüüsi tulemuseks oli ideaalse vedeliku keeriste hämmastav stabiilsus, mis tähendas, et nad võisid elastselt üksteisega kokku põrgata, kokku põimuda ning moodustada keerulisi sõlmelaadseid struktuure ja taluda pinget ning rõhku kaotamata oma identiteete. Aastal 1866 tegi William Thomson (hiljem tuntud kui Lord Kelvin) ettepaneku, et need keerised, juhul kui nad koosnevad eetrist, mida peeti optiliste, elektriliste ning magnetiliste fenomenide aluseks, võiksid käituda täpselt nagu tahke aine iidsed aatomid. Seega saaks eetrist ainus kosmoses olev aine ning kõiki füüsikalisi fenomene saab mõõta selle staatiliste ja dünaamiliste omaduste kaudu.
Hilisem elu
Helmholtzi töö elektri ja magnetismiga näitas tema veendumust, et klassikaline mehaanika on ilmselt parim tõendusviis teaduslikes argumentatsioonides. Ta oli üks esimesi saksa teadlasi, kes hindas briti teadlaste Michael Faraday ja James Clerk Maxwelli töid elektrodünaamika valdkonnas. Faraday tundus raputavat Newtonliku füüsika alustalasid põlates ebatavalisel viisil kahe ruumis oleva keha omavahelise tegutsemise, muutmata nende vahel oleva meediumi, teooria. Maxwell omakorda näitas, tõlgendades Faraday seaduste matemaatikat, et newtonliku füüsika ning klassikalise mehaanika vahel ei ole vastuolusid. Helmholtz arendas edasi elektrodünaamilist matemaatikat. Ta veetis oma viimased aastad proovides edutult taandada kogu elektrodünaamikat väheste matemaatiliste printsiipideni. See oli katse, milles ta pidi üha rohkem toetuma eetri, mida peeti kogu ruumi läbivaks aineks, mehaanilistele omadustele.
Helmholtz ei nõustunud Maxwelliga täielikult elektri olemuse osas. Erinevalt Maxwellist oli Helmholtz huvitatud elektrokeemiast ning oli seda ka uurinud, eriti just galvaanilise raku olemust. Maxwell oleks pidanud elektrivoolu ainuüksi eetri, või mistahes meediumi kaudu vool liikus, polarisatsiooni tulemuseks. Helmholtz aga oli täiesti tuttav Faraday elektrolüüsi seadustega, mis seostasid elektrokeemilist rakku läbiva voolu hulga poolustele asetatud elementide samaväärsete raskustega. Aastal 1881 väitis Helmholtz Faraday auks peetud loengul Londonis, et kui teadlased aktsepteerisid keemiliste aatomite olemasolu, nagu ka enamik tolle aja keemikuid tegi, siis viitasid Faraday seaduspärasused elektri erilisele olemusele. See hüpoteetiline osake nimetati peagi elektroniks ning üksnes tema olemasolu füüsika aitas iroonilisel kombel ümber lükata Helmholtzi elektrodünaamika teooriad.
Kuigi ta oli edutu oma püüdlustes sõnastada elektrodünaamikat, suutis Helmholtz peaaegu järeldada kõiki elektromagnetilisi mõjusid eetri oletatavatest omadustest. Raadiolainete avastamist tema õpilase Heinrich Hertzi poolt aastal 1888 käsitleti kui eksperimentaalset kinnitust Faraday, Maxwelli ja Helmholtzi teooriatele. Albert Einsteini pakutud erilised ja üldised relatiivsusteooriad hävitasid Helmholtzi teooriad eetri kõrvaldamise läbi.
Helmholtzi varased tööd heli ja muusika osas olid pannud ta uurima lainete liikumist. Tema töö energia jäävusega tutvustas talle energia kandumise probleeme. Need kaks valdkonda liitusid hiljem tema meteoroloogia uuringutes, aga uuritavad fenomenid olid nii keerulised, et ta ei suutnud muud kui viidata tulevikus uurimist vajavatele valdkondadele.
Helmholtzi töö oli klassikalise mehaanika arengu lõppsaadus. Ta nihutas piire nii kaugele kui sai. Kui Helmholtz suri, oli füüsika maailm revolutsiooni äärel. Röntgenikiire, radioaktiivsuse ning relatiivsuse avastamine viis uut sorti füüsikani, milles Helmholtzi saavutustel, olgugi muljetavaldavatel, ei olnud palju pakkuda uuele generatsioonile.
Panus teadusse
pisi|Helmholtzi kuju [[Berliini Humboldti Ülikooli ees]] Füsioloogias uuris Helmholtz värvitaju. Uuringute põhjal lõi ta akommodatsiooniteooria, leiutas oftalmoskoobi ja resonaatori ning kasutas seda helianalüüsiks, uurides heli tekkimise taju füsioloogilisi aluseid. Ta avastas soojuse tekke lihastes ja mõõtis seda. 1845–1847 uuris ta lihase kontraktsiooni. 1850–1854 uuris ja mõõtis ta erutuse levimise kiirust närvides.
1847 andis Helmholtz mehhanistliku seletuse energia jäävuse seadusele ning kasutas seda keemiliste, elektriliste ja füsioloogiliste protsesside uurimisel. Ta võttis kasutusele vabaenergia mõiste termodünaamikas (seda nimetatakse tema järgi ka Helmholtzi energiaks). Ta tõestas 1881 teoreetiliselt elementaarlaengu olemasolu. Mehaanikas uuris ta vähima mõju printsiipi ja hüdrodünaamikas pööriste teooriat. Lisaks uuris ta dispersiooniteooriat. Tema arvukad teadustööd ulatuvad teoreetilise füüsika vallast Päikesesüsteemi tekkimise ja universumi vanuse arutamiseni.
Helmholtzi nimetatakse ka üheks psühholoogia loojaks. Tema panus psühholoogiasse:
Arnold Susi
Arnold Susi VR I/3 (23. detsember 1895 (vkj)/ 4. jaanuar 1896 Livonia, Kubani oblast – 29. mai 1968 Tallinn) oli Otto Tiefi valitsuse haridusminister, ametilt advokaat.
Elulugu
Arnold Susi sündis Põhja-Kaukaasias eesti külas kooliõpetaja peres. Alates 1902 elati Armaviri linnas, 1907 tuli pere Tallinna. Õppis 1907-1914 Tallinna Nikolai gümnaasiumis, 1915-1916 Petrogradi Ülikooli ajaloo-filoloogia instituudis.
Esimeses maailmasõjas
Esimese maailmasõja ajal mobiliseeriti ning lõpetas augustis 1916 1. Peterhofi lipnikekooli. Abiõpetaja sõjakoolis.
Jaanuarist 1917 nooremohvitser 3. tagavarapolgus, juulist 1917 296. Grjazovetsi jalaväepolgus. Võttis osa lahingutest Austria-Ungari vägede vastu Galiitsias.
Eesti Vabadussõjas
Vabadussõjas oli algul laiarööpmelisel soomusrongil nr 1. Ja seejärel alates 14. jaanuarist 1919 1. Tallinna kaitsepataljoni kooliõpetajate roodu rühmaülem, kellena osales lahingutes Punaarmee vastu Lõuna-Eestis ja Lätimaal.
Märtsist 1919 Sõjaministeeriumi asjaajaja, septembrist 1919 lähetati Pihkvasse rahudelegatsiooni juurde, oktoobrist 1919 Sõjaministeeriumi kodifikatsiooni osakonnas ja juulist 1920 Sõjaministeeriumi juriskonsuldi (juriidilise nõuandja) sekretär.
Alamleitnant märtsist 1920, leitnant aprillist 1920, alamkapten maist 1920, kapten jaanuarist 1924. Augustis 1920 vabastati teenistusest.
Sai autasuks prii kooli kõrgkooli lõpuni.
Eesti Vabariigis
Peale Vabadussõda tööl Põllutööministeeriumi maakorralduse peavalitsuses.
1924. aastal lõpetas Tartu Ülikooli õigusteaduskonna, alates 1924 Tallinnas advokaadi abi ja advokaat.
Oli Tallinna linnavolikogu liige, Eesti Muuseumiühingu, Estonia seltsi, Eesti Rahvuslaste Klubi, Eesti-Inglise Kultuuriühingu ja Vabaduse Risti Vendade Ühenduse Tallinna osakonna liige.
Saksa ajal Eesti Vabariigi Rahvuskomitee liige, septembrist 1944 Otto Tiefi valitsuse haridusminister.
Vangilaagris ja asumisel
Nõukogude võim arreteeris ta 9. oktoobril 1944 Tallinnas.
2. juulist - 3. juulini 1945 toimunud NSVL Ülemkohtu sõjakolleegiumi kohtuistungil Moskvas mõisteti Arnold Susi süüdi Vene SFNV kriminaalkoodeksi § 58 / 2 järgi, mille säte kõneleb katsest eraldada Nõukogude Liidu küljest mõni tema territooriumi osa. Alles mõni nädal hiljem kvalifitseeriti süüdistus ümber § 58 / 1a järgi, mis käsitleb nõukogude isamaa reetmist.
Mõisteti 8 aastaks vangi ja 8 aastaks asumisele. Oli vangis kuni 1952. aastani Komi ANSV-s PetšorLagis ja Karaganda oblastis Spasski vangilaagris. Oktoobrist 1952 asumisel Krasnojarski krais Abakanis, kust vabanes jaanuaris 1958.
Tutvus vanglas Aleksander Solženitsõniga, kellest sai paljuski tema mõjul kirjanik, dissident ja vabadusvõitleja. 1963-1968 külastas A. Solženitsõn teda ja tema perekonda mitu korda Vasulas ja lõpetas seal raamatu Gulagi arhipelaag kirjutamise.
Isiklikku
Abikaasa Ella-Adelgunde oli Lenderi gümnaasiumi ajaloo-, psühholoogia- ja kodanikuõpetuse õpetaja (1899-1963, küüditati 1949, vabanes 1958). Tema vanem poeg Heino Susi (1925-1987) oli soomepoiss, kirjanik ja biokeemik, noorem poeg Arno Susi (1928-1993, küüditati 1949, vabanes 1958) oli majandusteadlane ja tütar Heli Susi (1929-2020, küüditati 1949, vabanes 1957) oli saksa keele õpetaja ja tõlkija.
Mälestusteraamatud
Aastatel 1957–1960 Hakassia pealinnas Abakanis asumisel olles kirjutas ta mälestusi, mis avaldati pool sajandit hiljem.
Madeleine McCann
Madeleine McCann (sündinud 12. mail 2003 Leicesteris) on inglise tüdruk, kes on tuntud oma kadumise tõttu 3. mail 2007 Portugalis, kus ta oli koos vanematega reisil, ja sellega seotud spekulatsioonide tõttu.
Eeva
pisi|[[Johann Köler. Eeva pärast pattulangemist]]
Eeva on Piibli järgi üks esimestest inimestest, Aadama naine, kelle Jumal tegi ühest Aadama küljeluust (1 Mo 2:21–23).
Eeva lapsed olid Piibli järgi Kain, Aabel ja Sett. Juubelite raamatu järgi oli tema vanem tütar ja Kaini naine Awan ning noorem tütar ja Seti naine Azura. "Kuldse legendi" järgi olid Eeva tütred Calmana ja Delbora.
Eevale omistati hiljem üleni hõbedase kilbiga vapp.
Tartumaa lipp
thumb|[[Tartu maakond|Tartu maakonna lipp]] Tartumaa lipp on Eestis asuva Tartu maakonna lipp.
Lipp on registreeritud 25. septembril 1996.
Lipu kirjeldus
Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 7:11 ning normaalsuurus 105x165 cm.
Viljandimaa lipp
pisi|[[Viljandi maakond|Viljandi maakonna lipp]] Viljandimaa lipp on Eestis asuva Viljandi maakonna lipp.
Lipp on registreeritud 26. augustil 1996.
Lipu kirjeldus
Viljandi maakonna lipp koosneb kahest võrdse laiusega horisontaalsest värvilaiust, millest ülemine laid on valge ja alumine roheline. Valge laiu keskel on maakonna eritunnusena Viljandimaa vapp.
334
334. aasta
Sajandid: 3. sajand - 4. sajand - 5. sajand
Aastad: 329 330 331 332 333 - 334 - 335 336 337 338 339
Oru loss
pisi|300px|Oru loss Oru loss oli ehitis Virumaal Jõhvi kihelkonnas nüüdisajal Ida-Viru maakonnas Toila vallas.
Pühajõe suudmes asunud loss oli algselt Peterburi suurkaupmehe G. G. Jelissejevi puhkemaja, alates 1935. aastast Eesti riigipea suveresidents.
Ajalugu
thumb|Oru loss [[1930. aastad|1930-ndatel.]] thumb|Oru loss 1930-ndatel 1897. aastal ostis Vene suurkaupmees Grigori Jelissejev Toila kandis Pühajõe mõisa, selle karjamõisa (Föhrenhofi) ja tulevase lossi kõrval asuva kahe talu maad (u 140 hektarit), et rajada sinna endale loss, mida nimetati ka omaniku järgi Jelissejevi lossiks.
Hoone projekteeris Itaalia uusrenessanss- või uusbarokkstiilis arhitekt Gavril Baranovski, pargi arhitekt oli Georg Kuphaldt. 57 toaga kolmekorruseline hoone, mida hakati peatselt nimetama Oru lossiks, valmis 1899. aastal. Lossi juurde kuulusid iluaed, talveaed, jõe suunas laskuvad terrassid, õigeusu kirik, paadisild, maneež ja hobusetallid. Pargi suurus oli umbes 100 hektarit, suur osa sellest oli kujundatud looduslikus stiilis. Pargi ehitustöödel osalesid paljud kohalikud talupojad. Lossi ja pargi ehitamise väidetav kogumaksumus oli 5 miljonit kuldrubla.
Bolševike oktoobripöörde järel lahkus Jelissejev Pariisi, naturaliseerudes Prantsusmaal, ja loss jäi hooldamata. Lossi juurde kuuluv maa-ala jäi võõrandamata, kuna see polnud mõisa-, vaid talumaa. 1924. aastal mõisteti August Aloe ja Hans Rosenstrauch 1920. aastal Oru lossist mööbli varastamise eest vastavalt 2½ ja 1 aastaks vangiroodu. 1934. aastal ostsid Eesti tööstusringkonnad lossikompleksi Jelissejevilt 100 000 krooni eest ja kinkisid Eesti riigile riiklikuks otstarbeks. Jelissejev ei olnud nõus lossi müüma eraisikule, vaid ainult riigile.
Üleandmislepingu kirjutasid alla riigisekretär Karl Terras ja Ado Anderkopp Toompea lossis 22. veebruaril 1935. Annetuse hulka kuulusid järgmised kinnisvarad: Orro-nimeline mõisamaa koht ühes sellel asuva lossiga, teiste ehitistega ja muude päraldistega; Föhrenhofi-nimeline mõisamaa koht ühes kõigi ehitistega ja muude päraldistega; Pühajõe mõisa järgi Nõiametsa-nimeline mõisamaa koht ühes kõigi päraldistega. Koos lossiga anti üle ka selle sisustus.
Vapsid levitasid Haapsalus kuulujuttu, et Kadrioru lossist ehitatavat Oru lossi salajast tunnelit, mille eest töölised saavat palka 5 krooni päevas.
Renoveerimistööd kestsid 1936. aastani. Loss võeti kasutusele Eesti riigipea (tol ajal Konstantin Päts) suveresidentsina.
1. aprillil 1938 jõustunud Vabariigi Presidendi Kantselei vabateenijate koosseisu järgi teenis Oru lossi alal autojuht, motorist-elektrik, kaks motoristi abi, hobusemees, kaks valvur-töölist, aednik, asjaajaja ja kaks abiaednikku, kokku 11 isikut. 1938. aastal alustati lossi juures uue sadama, nn Presidendi sadama ehk Toila sadama ehitustöid Pühajõe suudmes.
Oru lossi komandant oli aastatel 1936–1939 kolonelleitnant Enn Urbalu, alates 1939. aastast major Harry Ottmaa.
Oru lossi garnisoni kuulusid 1. Jalaväerügemendi II pataljoni 4. kompanii ja rügemendi ratsakomando. Garnisoni ja kompanii ülem oli kuni 1939 kapten Harry Ottmaa, alates 1939. aastast kapten Alfred Ruben. Ratsakomando ülem oli kuni 1939. aastani kapten Alfred Ruben, alates 1939. aastast leitnant Hans Jaanhold.
1940. aasta juunipöörde järel hakati lossi laastama, osa väärtuslikumast varast (maalid, lauahõbe jms) veeti Venemaale. 13. augustil 1941 süütasid taganevad punaarmeelased lossi ja see hävis suuremas osas. Varemed, kus asus miiniladu, lasti õhku Saksa vägede poolt 1944. aastal.
Nanaid
thumb|Nanai kütt [[Dersu Uzala]] Nanaid (vanem nimetus goldid, omanimetus nana ja hezhen) on tunguusi-mandžu rahvas Kaug-Idas.
Alo Kurvits
Alo Kurvits (sündinud 16. juulil 1980 Alatskivil) on eesti näitleja.
Nanaid
Nanaisid oli 1970 umbes 10 000. 2002. aasta rahvaloenduse andmeil elas Venemaal 12 160 nanaid. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel elas Venemaal 12 003 nanaid. Hiinas elas 2004. aastal 4640 nanaid (peamiselt Heilongjiangis). Nanaisid leidub teisteski riikides, näiteks Ukraina 2001. aasta rahvaloendusel andis 42 inimest end nanaina üles, ehkki nanai keelt väitis end peamise keelena rääkivat kõigest 4 Eestis elas 2000. aasta rahvaloenduse andmeil 3 nanaid, kes olid kõik naised.
Nanaid räägivad mandžu keelte hulka kuuluvat nanai keelt.
Nanaid elavad Amuuri alamjooksul Habarovskist allavoolu, samuti Ussuuri jõe kallastel ja Ohhoota mere ääres.
Alo Kurvits
Alates 2005. aastast on ta vabakutseline näitleja.
Nanaid
Valentin Avronin (1907–1977) koostas koos oma kaastöölistega nanai keele kirja standardi, mis põhineb kirillitsal. Seda õpetatakse Habarovski krais 13 koolis.
Religioon
Nanaid on peamiselt šamanistid ja animistid. Nad kummardavad karu ja tiigrit. Nad usuvad, et šamaanidel on võim palvete abil kurje vaime välja ajada. Hingestatud on nende meelest nii Päike, Kuu, mäed, vesi kui ka puud. Nad usuvad, et kõigel siin maailmas on oma vaim ja et vaimud suudavad omapäi ilmas ringi rännata. Sellepärast isikustavad nanaid sageli elutuid objekte, näiteks tuld kujutavad nad ette vana naisena. Lastel ei lubata joosta ümber tule, sest nad võivad tuld ärritada, ja mehedki on tule juuresolekul ikka aupaklikud. Nanaide uskumuse järgi oli maapind tasane seni, kuni suured maod roomasid seda mööda ringi ja nende roomamisjälgedest moodustusid jõeorud.
Nanaide, nagu teistegi tunguusi rahvaste šamaanidel on iseloomulik riietus, mis koosneb särgist ja seelikust, kooniliste metallist ripatsitega nahkvööst, sisalike, madude või konnade kujutistega labakutest ning mütsist, mille külge on kinnitatud karu või hundi kihvad või rebase nahk. Mõnikord oli riietuse koosseisus hiina peegli tükikesi.
Jack London
Jack London (tegelikult John Griffith Chaney; 12. jaanuar 1876 – 22. november 1916) oli ameerika kirjanik ja ajakirjanik, kelle tuntuimad teosed on "Ürgne kutse" ja "Valgekihv".
Looming
1897. aastal Alaska osariigis Klondike'is kulda otsinud London hakkas pidevalt kirjutama 1898. aastal. Kuulsaks sai ta 1903. aastal jutustusega "Ürgne kutse", mille eest ajaleht The Saturday Evening Post maksis Londoni esimese suurema honorari (750 USA dollarit) ja mille raamatuna väljaandnud Macmillani kirjastus korraldas suure reklaamikampaania.
1903. aastal ilmunud dokumentaalraamatu "The People of the Abyss" ("Kuristiku rahvas") jaoks andmeid kogudes elas London mitu kuud Inglismaal Londoni linna toonases vaestelinnaosas East Endis, ööbides korduvalt tänaval ja töömajades. Raamat tekitas Briti ühiskonnas laialdase diskussiooni, mille tagajärjeks olid mitmed reformid sotsiaalhoolekandes ja tööseadustes. Praeguseks kuulub teos uuriva ajakirjanduse klassikasse.
1904. aastal palkas ajaleht San Francisco Examiner Jack Londoni korrespondendiks Vene-Jaapani sõtta. Sõjakorrespondendina Jaapani poolel arreteeriti ta kolm korda ning vabanes viimasel korral alles pärast USA presidendi Theodore Roosevelti isiklikku sekkumist.
Mälestuse jäädvustamine
pisi|Wolf House varemed Californias Tema järgi on nimetatud 2326 meetrit kõrge Mount London, mis asub Alaska ja Briti Columbia piiril.
Californias Oaklandi linnas asub tema järgi nimetatud väljak.
Venemaal Magadani oblastis on tema järgi nimetatud järv (Jack Londoni järv).
Paika, kuhu Jack London lasi endale koduks rajada hoone Wolf House, mis hävis tules vahetult enne tema sissekolimist, kaitstakse tänapäeval kui Jack London State Historic Park.
1943. aastal valmis temanimeline film, kus nimiosa mängis Michael O'Shea.
Kaur Lass
Kaur Lass (sündinud 10. mail 1973) on Eestis elav ettevõtja, arhitekt ja planeerija.
Haridus
Ta on lõpetanud Eesti Kunstiakadeemia arhitektuuri alal 1998. aastal magistrikraadiga ja õppis ruumilist planeerimist Rootsis Karlskronas (Högskolan i Karlskrona-Ronneby).
Töö planeerimiseksperdina
Kaur Lass on tegelenud peamiselt rahvusvaheliste planeeringuprojektide koostamise konsulteerimise ning üld- ja detailplaneeringute koostamisega. Samuti on ta osalenud eksperdi ja projektijuhina mitmete üld- ja detailplaneeringute keskkonnamõju strateegilisel hindamisel, sh tegi ta kaasa keskkonnamõju hindamise pilootprojekti Naissaare üldplaneeringu koostamise ajal ja oli selle alase trükise "Naissaare üldplaneering. Keskkonnamõjude hindamise aruanne" (koostajad: Maa ja Vesi Oy, ENTEC AS, väljaandjad: Soome Keskkonnaministeerium, Eesti Keskkonnaministeerium, Tallinn, 1997), toimetaja Kaur Lass. Ta on üks käsiraamatu "Soovitused üldplaneeringu koostamiseks" põhiautoreid ja selle raamatu toimetaja. Lisaks on ta kirjutanud hulgaliselt artikleid planeeringute kohta ajakirjades Keskkonnatehnika, Ehitaja, ajalehes Äripäev jne.
Aastatel 2010–2012 oli Kaur Lass üleriigilise planeeringu Eesti 2030+ projektijuht.
Kaur Lass oli üks demokraatliku planeerimise säilitamise eest eestvõitleja Eestis aastatel 2013-2015, mil Justiitsministeerium koostas uut planeerimisseadust ja ehitusseadustikku. Seadus aga jõustus vaatamata korruptsiooni kahtlustele ja selle väljakuulutamata jätmise palve saatmisele Eesti presidendile T. H. Ilvesele ja kehtestamise vaidlustamisele õiguskantsleri juures nii Kaur Lass kui Eesti Planeerijate Ühingu poolt. Kaur Lass kirjutas seaduse valiku täitmise probleemidest: "Varem kehtis lihtne põhimõte, ehitada ei tohtinud teisti, kui määras kehtiv detailplaneering. See tagas avalikkuse ees kokku lepitu arusaadavuse ja planeeringute järgimise. Praegu kehtiv seadus kaotas nii detailplaneeringu eskiisi avalikud arutelud kui ka planeeritavale maa-alale välja pandavad infotahvlid. Kaasamiskoosolekute asemel on nüüd kirjalik menetlus, mis on omavalitsused ja riigi üle külvanud bürokraatiaga. On selgunud, et valitud saavad projekteerimistingimuste abil planeerimisest ka mööda hiilida ja riik ei täida ka ise oma seaduseid. Ruumi kujundamist on nii saanud salatsev poliitika."
Kaur Lass tegutsemisest planeerijana annab ülevaate ajakirjas Ehitaja ilmunud persoonilugu "Valin, millele oma aega kulutan", mille koostas Lauri Leet.
12.10.2017 tunnustas Muinsuskaitseamet Harku Vallavalitsust "Hea planeerija auhinnaga". Tunnustus anti vallale pärandit väärtustava "Harku Valla ehitustingimusi, miljööväärtuslikke alasid ja väärtuslikke maastikke määrava ning tihehoonestusalasid täpsustava teemaplaneeringu" koostamise eest. Teemaplaneeringu koostamist juhtis ja planeeringu sisuväljatöötamist korraldas projektijuhina Kaur Lass. See üldplaneering valmis OÜ Head, OÜ Sfäär Planeeringud ja Harku Vallavalitsuse koostöös.
Ettekanded konverentsidel
Kaur Lass on modereerinud rahvusvahelisi planeerimis- ja ehitusvaldkonna konverentse, nt rahvusvahelise koostööprojekti "Via Baltica Spatial Development Zone" konverents: "Via Baltica ruumilise arengu koridor", Rapla, 29.04.1999; "Keskkonnasõbralik planeerimine" ("Green Planning"), Tartu 26.09.2013 ; Euroopa Ehitusinseneride Liidu konverents "Civil Engineering and Cultural Heritage", Tallinn 01.06.2018.
Kaur Lass on teinud ettekandeid planeerimis-, ehitus- ja keskkonnavaldkonna koha rahvusvahelistel konverentsidel :
Töö koolitaja ja õppejõuna
Kaur Lass on pidanud loenguid ruumilisest planeerimisest ja planeeringute keskkonnamõju strateegilisest hindamisest Eesti ülikoolides ja kõrgkoolides (nt Tallinna Tehnikaülikool, Tartu Ülikool, Tallinna Ülikool, EKA, EBS, TKTK jmt) ning viinud Eestis läbi hulgaliselt täiendõppe kursuseid ja seminare planeerimise, planeeringute keskkonnamõju hindamise või planeeringutesse avalikkuse kaasamise strateegiate alastel teemadel. Ta on koolitanud nii ministeeriumite, maavalitsuste kui ka omavalitsuste töötajaid ning erafirmades töötavaid kinnisvaraarendajaid, projekteerijaid ja planeerijaid. Ta on planeerimise ja planeeringute keskkonnamõju hindamise alaseid koolitusi läbi viinud nii Keskkonnaministeeriumi, Siseministeeriumi, Maavalitsuste kui ka mitmete erakoolitusfirmade tellimusel. Aastatel 2013-2017 pidas ta transpordiplaneerimise teemalisi loenguid Tallinna Tehnikaülikoolis.
Teadusartiklid
Kaur Lass on koos Urmas Kasega (pikaaegne Pärnu Maavalitsuse arendusnõunik) avaldanud kaks teaduslikku artiklit planeerimisvaldkonnas:
Ettevõtlus
Alates 2013. aastast on Kaur Lass keskendunud planeerimisest enam äri- ja juhtimiskonsultatsioonidele (näiteks nõustas surugaasitanklate äriplaani AS-ile Eesti Gaas jms) ja tegutsemisele ettevõtjana. Ta on kirjutanud mitmeid artikleid ettevõtluse ja vaimse vormi kohta (ajalehtedes Postimees, Äripäev, Ärileht, ajakirjades Personali Praktik ja Director).
Konverentside ja e-koolituse korraldamine
Kaur Lass korraldab koos Helena Lassiga alates 2015. aastast Teadliku Ettevõtluse Konverentse ja on Conscious Initiative OÜ tegevjuht. 2017. aastal tõi see ettevõte turule ingliskeelse e-koolituste platvormi Wellness Orbit. Wellness Orbit e-koolitused on suunatud töötajate vaimse vormi edendamiseks ja neis on unikaalsel viisil kombineerinud teaduspõhine teadlikkuse käsitlus, ettevõtlusalased teadmised (nt initsiatiivi võtmine, vastutuse võtmine, sihipärane tegutsemine) ja kaasaegsed psühhiaatria ja psühholoogia alased uuringud. Kaur Lass on sel teemal kirjutanud: "Vaimne vorm tagab hea töövõime ja võimaluse edeneda oma eesmärkides. Kui seda pole, seisame vastastikku kasvavate vaimse tervise probleemidega, mis vähendavad inimese töövõimet või kaotavad selle üldse. Depressioonist saab WHO andmetel juba aastaks 2030 suurim globaalne terviseprobleem ja Eestis võetakse 1/3 haiguslehti vaimse tervise probleemiga. Seega vajadus senist lähenemist proaktiivseks muuta on pakiline."
Kreml
Kreml on Venemaa linnade keskaegne kindlustus. Kreml oli linna sõjaline ja poliitiline keskus. Enamik keskaegseid Venemaa linnu kujuneski keskvalitsuse loodud kremlite ümber, sest erinevalt Lääne-Euroopast polnud Vene linnade puhul primaarne mitte kaubanduslik, vaid sõjaline funktsioon. Seetõttu oli ka linna valitsemine koondunud vaid tsaari ametniku kätte, kes resideeris kremlis.
Tuntumad kremlid asuvad Smolenskis, Nižni Novgorodis, Kolomnas, Novgorodis, Pihkvas ja muudes Venemaa vanades linnades. Neist kuulsaim on Moskva kreml, kus kuni 18. sajandi alguseni elasid Moskva suurvürstid ja tsaarid. Pärast Esimest maailmasõda sai Moskva kremlist Nõukogude Venemaa, seejärel Nõukogude Liidu ja hiljem Venemaa Föderatsiooni valitsuse ja presidendi asupaik. Seepärast kasutatakse suurtähelist sõna "Kreml" ka lihtsalt Venemaa juhtkonna tähenduses.
Einbeck
thumb|Vahvärkhoonetega tänav Einbeckis
Einbeck on linn Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Northeimi kreisis. Linna pindala on 231,31 km². 31. detsembril 2017 elas seal 30 925 inimest.
Linn asub Hube kõrgustikust otse lõunas, kus Ilme jõgi suubub Leinesse.
Võrumaa lipp
thumb|[[Võru maakond|Võru maakonna lipp]] Võrumaa lipp on Eestis asuva Võru maakonna lipp.
Einbeck
Esiajalugu
Praeguse Einbecki linna ala oli asustatud juba eelajaloolisel ajal. Einbecki linnast ja seda ümbritsevatest küladest on aastate jooksul välja kaevatud mitmesuguseid paleoliitikumist pärinevaid esemeid.
Võrumaa lipp
Lipp on registreeritud 12. detsembril 1996.
Lipu kirjeldus
Võru maakonna lipp koosneb kahest võrdse laiusega horisontaalsest värvilaiust,millest ülemine laid on valge ja alumine roheline. Valge laiu keskel on maakonna eritunnusena Võrumaa vapp. Vapi kõrgus normaalmõõtmetega lipul 42 cm.
Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 7:11 ning normaalsuurus 105x165 cm.
Kurtna
Kurtna on mitme küla nimi Eestis:
Einbeck
Õlu
Linn omandas tähtsust Grubenhageni hertsogite valitsemisajal. Väiksemad külad nagu Oldendorf või Tiedexen tühjenesid ja elanikud kolisid linnamüüride vahele. Kirjalikud tõendid Einbeckeri õlle väljaveost pärinevad aastast 1351. Õlut pruuliti suuremates majades, millel oli õigus pruulida. Need majad on endiselt kergesti tuvastatavad nende kaarekujuliste uste kaudu, mis olid vajalikud keedukatelde liigutamiseks, mida kutsuti pruulimispanniks. Protsessi korraldamist ja õlle turustamist juhtis linna raad. Einbeck ühines 1368. aastal Hansa Liiduga, laiendades sellega turustamisala, mis nüüd ulatus Antwerpenist läänes Riiga idas ja Stockholmist põhjas Münchenisse lõunas. Münchenis hääldati nime Einbeck valesti, "ein bock", ja kui hertsogi pruulikoda maitse kopeeris, oligi Bock-stiilis õlu sündinud.
Küüneviil
pisi| Küüneviil on tööriist, mida kasutatakse sõrme- ja varbaküünte õrnaks lihvimiseks ja kujundamiseks pärast seda, kui küüs on maniküüril või pediküüril küünetangidega lühemaks lõigatud. Küüneviilid võivad olla kas ühekordsed, keraamilised, klaasist, kristallist, lihtsast metallist või metallviilid, mis on kaetud abrasiiviga (nt: safiir).
Einbeck
Kloostrid
14. ja 15. sajandil loodi mitu kloostrit: Maarja ja Magdaleena õed, augustiinide erakuteklooster ja klarisside klooster. Kantside ja tornide süsteem ehitati väljapoole linnamüüre eelhoiatussüsteemina vaenlaste kohta. Sel ajal oli Einbeck üks suuremaid linnu Põhja-Saksamaal. See oli Einbecki kuldajastu.
Küüneviil
Ühekordsed küüneviilid on tehtud papist, millele on liimitud abrasiivpaber. Seetõttu on need ühteaegu poleerivad ja painduvad ning neid on mugav kasutada sõrme- ja varbaküünte hoolduseks, kujundamiseks ja silumiseks. Küüneviilid võivad aga põhjustada ka haiguste edasikandumist, kui sama viili kasutatakse rohkem kui ühel inimesel ilma piisava steriliseerimiseta. Nii on ühekordsed viilid hügieeniliseks alternatiiviks metallist viilidele. Enamasti on ühekordsed viilid odavamad ja soovitatav pärast kasutamist ära visata.
Einbeck
Kloostrid
thumb|püsti|Dieki torn koos puuri koopiaga
Küüneviil
Ühekordselt kasutatavad küüneviilid on tavaliselt vähem abrasiivsed kui metallist küüneviilid, mistõttu võtab nende abil küünte lihvimine rohkem aega. Küüne silumiseks ja kujundamiseks tehakse kergeid, ühtlaseid ja täpseid tõmbeid ühesuunaliselt üle küüne otsa. Pikkade sõrmeküünte lühendamiseks kulub tavaliselt 20–30 kerget tõmmet, 5–6 tõmbest aga enamasti piisab küüntele kuju andmiseks.
Einbeck
Uusaeg
1540. aasta juulis hävines Einbecki linn peaaegu täielikult tulekahjus, mille algatas süütaja. Millist rolli mängis usuline nihe pärast hiljuti juurutatud reformatsiooni, pole teada. Kuriteo eest süüdi mõistetud süütajat Heinrich Dieki piinati ja suri, olles avalikult raudpuuris välja pandud. See puur on raekojas veel näha. Kuna linn oli enne tulekahju üsna jõukas, ehitati see kiiresti üles. Einbeck ühines Schmalkaldeni liiduga, luterlike vürstide ja linnade sõjalise kaitse süsteemiga, mis oli väga kulukas tegevus. 1549. aastal pühkis tuli taas kord üle linna. Seekord oli mõjutatud peamiselt linna lõunaosa ja 580 maja põles maha. 1580. aastal allkirjastas raad Formula concordiae, mis lõpetas reformatsiooni. 1597. aastal võttis katk tohutu surmalõivu. Kolmekümneaastase sõja ajal okupeerisid vaenlase väed linna 1632. ja 1641. aastal ning mõnisada maja purustati. Seitsmeaastase sõja ajal võeti linnaväravad maha ja enamus linnamüürist purustati.
Küüneviil
Kitarrimängijad kasutavad ühekordseid küüneviile selleks, et pilli sõrmitsemisest tekkinud ja kitarrikeelte taha takerduvaid nahapaksendeid pehmendada.
Einbeck
Uusaeg
Kõik see põhjustas majandusliku ja poliitilise haavatavuse. Kui naaberküla Rotenkirchen arenes piirkonna halduskeskuseks, suutis selle suverään piirata Einbecki autonoomiat. Hiljem sai Einbeckist jalaväeüksuste garnison, mis leevendas selle majanduslikke raskusi. Napoleoni sõdade ajal sai sellest aastateks 1807–1813 Einbecki kreisi halduskeskus. 1826. aastal põles Püha Maarja ümbrus maha, asendati uue kreisikohtuhoonega "Amtsgericht". Pärast Preisimaa võitu 1866. aasta sõjas Hannoveri kuningriigi vastu ehitati kasarmud Preisi armeele, nüüd 'Uus raekoda' ja linnanõukogu haldushoone. Einbeck oli esialgu vastu plaanidele ühenduda Hannoveri–Kasseli raudteeliiniga, kuid 1879. aastal ehitati liin Salzderheldeni ja Einbecki vahele. 1885. aastal tehti Einbeckist äsjaloodud Einbecki kreisi keskus. Alates 1890. aastast kujunes August Stukebroki jalgrataste tootmise ja kaubandusettevõte suurimaks postimüügi äriks Saksamaal, kuigi see läks hiljem ülemaailmse majanduskriisi ajal 1931. aastal pankrotti. 1896. aastal garnison suleti ja hoonet kasutati 1907. aastani tehnikakõrgkoolina.
1946. aastal Einbecki rahvaarv kahekordistus ümberasustatud isikute sissevoolu tõttu Saksamaa endistelt idaterritooriumitelt, peamiselt Sileesiast. See tõi kaasa uute eluasemete ja hiljem ka tööstushoonete ehitusbuumi. Elamumajandus laiendas linna ida suunas, samas kui tööstushooned kasvasid lõunasuunas. Mõned olulised ettevõtted asutasid Einbeckis kaupluse, suurim on täna (2013) KWS.
1971. aastal liideti Einbecki linnaga Holtenseni, Hullerseni, Immenseni ja Odagseni külad, samas Einbecki kreis kaotati 1974. aastal. Samal ajal liidendas Einbeck veel 27 küla vanadest Einbecki, Gandersheimi ja Northeimi kreisidest. Einbeck on (2013) halduslikult 'keskmine keskus', mis tähendab, et see pakub teenuseid, nagu keskkool, haigla, notar, kohalik kohus jne. 2005. aastal hävitas tuli ühe ajaloolise hoone ja kahjustas veel viit. Seitse aastat hiljem hävitas tuli veel kaks pärandinimekirja hoonet.
19. oktoobril 2011 kiitis linnavolikogu heaks otsuse liidendada naaberkogukond Kreiensen alates 1. jaanuarist 2013.
Majandus
Einbeckis on aja jooksul olnud erinevaid tööstusharusid, mis tulid ja läksid. Samas on õlu juba väga varakult olnud toode, mille poolest Einbeck juba sajandeid kuulus on, siiani müüakse kaubamärgi Einbecker Bier all. Einbeck on bock-õlle sünnikoht, see õlu on kõrge alkoholisisaldusega. Keskajal palgati õllemeister Einbeckist "Einpöckisch Bier" Münchenis pruulima. Nimi läks katki ja sellest sai "Oanpock" ja seejärel "Bock". Õlle väljavedu oli väga tähtis äri, nii et Hamburgi sagamalinnas oli Einbeckil oma turustuskeskus (ja kõrts) Eimbeck'sches Haus. Pruulikoda tegutseb siiani Einbeckis nime all Einbecker Brauhaus. Ettevõte on noteeritud Hannoveri börsil.
Veel ühel Einbecki ettevõttel on väga pikk traditsioon: Einbecker Blaudruck, traditsiooniline viis kangale trükkimiseks. Eraettevõte asutati 1638. aastal ja on vanim tegutsev seda liiki ettevõte Euroopas.
Rahvusvaheline ettevõte, mille peakorter asub Einbeckis, on KWS SAAT AG, mis on loetletud Saksa SDAX-is. See kasvas välja suhkrupeedi seemnearetusest ja on nüüd kogu põllumajandussektori seemnetarnija. KWS juhib rohkem kui 60 tütarettevõtet üle maailma müügiga ligi 1 miljard € ja kokku 3800 töötajaga. Peamine uurimis- ja arendustegevus toimub Einbeckis.
Kayser Automotive Systems on rahvusvaheline osade tarnija autotööstusele. Kayser on pereettevõte peakorteriga Einbeckis. Einbeckis tegutseb autoosade tarnija Dura Automotive Systems filiaal. E. Oppermann on perekonna kontrolli all olev rahvusvaheline turvavööde tootja. Ketitootjal Renold on Saksa tütarettevõte Einbeckis. Kurt König on ehitusmasinate teenindus- ja müügifirma.
Kultuur ja huviväärsused
thumb|Tiedexer Straße põhjakülg thumb|Puunikerdused värviti alles 20. sajandi alguses thumb|Turuplats St. Jakobi kirikuga
Einbecki ajalooline keskus pakub peaaegu täielikku näidet hiliskeskaegsest linnast, mis ehitatud vahvärkhoone ehitusmeetodil.
Pärast tulekahju 1540. aasta juulis, mis hävitas peaaegu kõik eluhooned, ehitati linn järgmise 15 aasta jooksul väga kiiresti üles. Ehitamise aasta on väga sageli karkassi sisse nikerdatud. Seetõttu leidub kesklinnas väga sarnase stiiliga hooneid. Vanad keldrid või vundamendid hoonete all, mida tuli ei mõjutanud, võeti taaskasutusse uute hoonete samasse kohta ehitamiseks. Väga kena näide on Tiedexer Straße põhjakülg. Seal võib näha laiu kaarjaid uksi, mis on vajalikud vankritega liikumiseks. Rohkem kui pooltel neist hoonetest oli õigus pruulida.
Kirikud
thumb|Hobujõu pood (PS-Speicher)
Muuseumid, arhiivid, raamatukogu
thumb|upright|Roheline purskkaev, Stiftsgarten
Meedia
Kohalik päevaleht Einbecker Morgenpost ilmub esmaspäevast laupäevani. Lehel on oma töötajad ja sisu kohalikeks uudisteks ning rahvusvahelised ja riiklikud leheküljed võetakse lehest Hannoversche Allgemeine Zeitung. Kolmapäeval ja pühapäeval levitatakse Einbecki piirkonna reklaamlehte Die Eule.
Mälestusmärgid
thumb|Jõuluturg turuplatsil
Tuntud inimesi
Einbeckis on sündinud Henry Muhlenberg, kes emigreerus 1742. aastal Pennsylvaniasse ja sai Muhlenbergi perekonnadünastia patriarhiks, samuti Luteri kiriku asutajaks Ameerika kolooniates. Friedrich Sertürner, morfiini avastaja (1804), avas seal oma esimese apteegi. Conrad Wilhelm Hase (1818–1902), arhitekt ja konservaator, aukodanik.
Aacheni rahu
Aacheni rahu nime kannab kaks rahulepingut.
Tikkurila
Tikkurila on Vantaa linnaosa.
Tikkurila populaarseim vaatamisväärsus on Heureka teaduskeskus.
Üldplaneering
Üldplaneering on ruumiline planeering, mille eesmärk on valla või linna territooriumi arengu põhisuundade ja tingimuste määramine.
Üldplaneering tugineb valla või linna arengustrateegiale ja peab olema kooskõlas valla või linna (kohaliku omavalitsuse) arengukavaga.
Üldplaneering valmistab ette alused detailplaneerimise kohustusega aladel ja juhtudel detailplaneeringute koostamiseks. Väljaspool detailplaneeringu kohustuseta alasid või juhtusid on üldplaneering otseseks maakasutuse- ja projekteerimistingimuste väljastamise aluseks. Seda sellepärast, et planeerimisseaduse järgi võib kinnisomandile planeeringu alusel seada seadusest tulenevaid maakasutus- ja ehitustingimusi ning kitsendusi:
Üldplaneering koostatakse kogu valla või linna territooriumi või selle osade kohta. Üldplaneeringut võib koostada teemaplaneeringuna (näiteks rohevõrgustiku teemaplaneering, teede teemaplaneering jne).
Üldplaneeringutega saab tavaliselt tutvuda maavalitsuses või kohalikus omavalitsuses ning valla või linna ametlikul kodulehel. Planeerimisseaduse järgi tuleb üldplaneeringu koostamise vältel seda avalikustada koos olulisemate lisade, eelkõige uuringute, kooskõlastuste, arvamuste ja muu ajakohase teabega üldplaneeringu koostamise korraldaja veebilehel.
Tartu komandant
Tartu komandant (rootsi keeles kommendant i Dorpat) oli Rootsi kuningriigi ja Venemaa keisririigi võimuperioodil Tartu kindluse ja garnisoni ülem. Tartu kustutati kindluslinnade nimekirjast 1782. aastal ja komandandi ametikoht kaotati pärast seda.
Groitzsch
Groitzsch on linn Saksamaal Saksimaa Leipzigi kreisis.
Linnaosad
pisi|tühi|Groitzsch
Laukasoo
Laukasoo-nimelisi soomassiive on Eestis mitu:
Sett
Sett oli Vana Testamendi järgi Aadama ja Eeva kolmas poeg, kes sündis pärast Aabeli tapmist. Sett oli Noa esivanem.
Balkaši järv
thumb|Satelliidifoto Balkaši järvest Balkaš (kasahhi Балқаш көлі) on soolajärv Kasahstani kaguosas.
Järve voolab küll kõrgmägedest vett ammutav Ile jõgi, kuid suur osa selle veest kasutatakse kunstlikuks niisutamiseks ja tööstuse tarbeks. Järve keskossa suubub äravoolu poolest teine jõgi Karatal. Veehulk Balkaši järves on vähenemas.
332
332. aasta
Sajandid: 3. sajand - 4. sajand - 5. sajand
Aastad: 327 328 329 330 331 - 332 - 333 334 335 336 337
Musljumovo rajoon
Musljumovo rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Tatarstanis. Rajooni keskus on Musljumovo.
Rajoonis on 19 külaasundust, kus on kokku 71 asulat.
2016. aastal oli rajooni elanike arv 20 421.
333
Sajandid: 3. sajand - 4. sajand - 5. sajand
Peetla soostik
thumb|Turbatootmine Peetla rabas Peetla soostik (ka Peedla soostik) on sooala Pandivere kõrgustikul, halduslikult asub Lääne-Viru maakonnas. Soostiku pindala on 5460 hektarit.
333
Aastakümned: 280. aastad 290. aastad 300. aastad 310. aastad 320. aastad - 330. aastad - 340. aastad 350. aastad 360. aastad 370. aastad 380. aastad
Aastad: 328 329 330 331 332 - 333 - 334 335 336 337 338
Brian Aldiss
thumb|Brian Aldiss, 2005 Brian Wilson Aldiss (18. august 1925 East Dereham Norfolk – 19. august 2017 Oxford) oli inglise kirjanik. Ta oli üks 1960. aastate uue laine ulme (New Wave) juhtfiguure.
Teosed eesti keeles
Sisu: Väljas; Eluilmaski; Juudas tantsis; Jagatud rõõm; Eraklik harrastus; Hiigeljumala ketserid; Totaalne keskkond (Eesti ulmeauhind Stalker / parim tõlkejutt / 2005); Superlelu kogu suveks; Kontramorfoos; VAKM; Jumal, kes magas naistega; Kui Hamleti onu olnuks meeldivam sell; Kirjutamata armastuskiri
Riia tänav
Riia tänav on tänav Tartus, üks linna peatänavaid.
Tänava pikkus on umbes 4,4 km. See kulgeb Emajõest (Rahu sillast) edelasse kuni linna servani. Varem oli raudteesillast edasi kulgeva tänavaosa nimeks Riia maantee.
Tänavat ületavad Riia tänava raudteesild ja detsembris 2021 valminud Vaksali kergliiklussild. pisi|Riia tänava algus. Vaade [[Emajõgi|Emajõe suunas. Taamal Emajõe Ärikeskus Võidu silla juures]]