cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
André Kaminski
Ta sündis Poolast pärit juudi psühholoogi peres. Õppis ajalugu Genfi ja Zürichi ülikoolis. Veendunud sotsialistina läks ta 1950. aastal Poola elama. Töötas seal produtsendi ja dramaturgina. 1968 saadeti ta Poolast välja. Pärast lühikest peatust Iisraelis tuli ta 1969 Šveitsi tagasi. Alates 1983. aastast ilmunud autobiograafilise taustaga romaane saatis suur menu.
Michael Cunningham
thumb|Michael Cunningham Michael Cunningham (sündinud 6. novembril 1952) on Ameerika Ühendriikide kirjanik.
Romaani "Tunnid" eest on Michael Cunninghan pälvinud Faulkneri ja Pulitzeri preemia (1999).
Annasciems
Annasciems on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Talsi piirkonnas Strazde valla idaosas.
Küla asub merepinnast 90 meetri kõrgusel Bemberupīte oja kaldal. Annasciems jääb valla keskusest Strazdest 3,4, piirkonna keskusest Talsist 22 ning Riiast 98 kilomeetri kaugusele.
Külas asub Annasciemsi kalmistu. Kultuurimälestistest asuvad seal riikliku kaitse all olevad Ilbatase muinaskalmed ehk Kullakünkake.
Saulīšciems
Saulīšciems on küla (mazciems) Lätis Talsi piirkonnas Strazde valla keskosas.
Küla asub merepinnast 97 meetri kõrgusel Bemberupīte oja kaldal. Saulīšciems jääb valla keskusest Strazdest 2, piirkonna keskusest Talsist 20 ning Riiast 99 kilomeetri kaugusele.
Küla kujunes endise Strazde mõisa Saulīši karjamõisa (Sophienhof, Sofienhof) keskuse juurde. Kultuurimälestistest asuvad seal riikliku kaitse all olevad Strazde linnamägi, hiiepaik Strazde Kirikumägi ja Strazde muinaskalmed.
Mikroorganismid
pisi|[[Kolibakterite kobar, suurendatud 10 000 korda]] Mikroorganismid ehk mikroobid (rahvapäraselt ka pisikud) on väikseimad organismid, mis on nähtavad ainult mikroskoobiga. Mikroorganismidele vastanduvad makroorganismid, mida näeb palja silmaga. Teadust, mis tegeleb mikroorganismidega, nimetatakse mikrobioloogiaks. pisi|[[Soolekepikesed mikroskoobi all]]
Evolutsioon
Ainuraksed mikroobid, esimesed elusorganismid Maal, tekkisid arvatavasti umbes 3,5 miljardit aastat tagasi. Raku tekke aluseks oli membraani moodustumine teatud ürgsete orgaaniliste struktuuride ümber. Eukarüootse elu varasemaid mikrofossiilid on umbes 1,8 miljardit aastat vanad. Teadlased on hinnanud mitokondrite ja kloroplastide tekke samasse ajaperioodi. Järgnev evolutsioon oli väga aeglane ning mitmerakulised liigid ilmusid elustikku arvatavasti umbes miljard aastat tagasi, kuid neist pole fossiilseid tõendeid säilinud. Parimad fossiilinäited esimestest loomadest pärinevad Austraalias asuvast Ediacara mäestikust. Need on umbes 650 miljoni aasta vanused kivistised meduusisarnastest organismidest.
Ajalugu
pisi|[[Antoni van Leeuwenhoek|Leeuwenhoeki mikroskoop]] Esimesed teadmised mikroorganismidest olid puudulikud ning põhinesid spekulatsioonidel, kuna uurimismetoodika ja -vahendid olid puudulikud.
Leeuwenhoek sai inspiratsiooni oma mikroskoobi loomiseks inglise teadlaselt Robert Hooke’ilt (1635–1703), keda tänapäeval teatakse kui mikroskoobi täiustajat, organismide rakulise ehituse kirjeldajat ja Hooke’i seaduse sõnastajat. Hooke’i peetakse ka raku avastajaks.
Lazzaro Spallanzani (1729–1799) tõestas, et kasvumeediumi steriliseerimisel mikroobid hukkuvad ning uued mikroorganismide kolooniad saavad kasvama hakata vaid siis, kui meedium puutub kokku õhuga.
Louis Pasteur (1822–1895) arendas Spallanzani ideed veelgi edasi ning esines 1864. aastal Sorbonne’is ettekandega, millega tõestas, et elusorganisme ei teki abiogeneesi teel ehk elu ei saa tekkida vahetult eluta ainest. Ta kasutas oma katsetes kurekaelaga kolbe, milles olev ainete segu steriliseeriti. Kolvi otsas oli avaus, mis tagas õhu juurdepääsu, kuid kolvi kael takistas mikroobide liikumist. Kui kolb purustati, hakkasid mikroorganismid segus aktiivselt paljunema. Lisaks töötas Pasteur välja pastöriseerimine protsessi, lõi vaktsiinid siberi katku ja marutõve vastu.
Robert Koch (1843–1910) oli meditsiinilise mikrobioloogia rajaja. Uurides mitmeid bakterioloogilisi haigusi ja kasvatades baktereid söötmetel, leidis ta, et mitmeid haigustekitajaid on võimalik meediumil kasvatada ning seejärel süstida tervetesse loomadesse, põhjustades nende haigestumise. Ta töötas välja ka Kochi postulaadid.
Bibikovi ratsasalk
Hiljemalt 1919. veebruarikuust nimetati seda Ratsajäägrite (Конно-егерский) divisjoniks.
Mikroorganismid
Klassifikatsioon
Mikroorganismide hulka kuuluvad bakterid, mikroseened, arhed ja protistid; siia alla ei kuulu aga viirused ja prioonid, mida üldiselt loetakse elututeks, kuigi paljud mikrobioloogia harud uurivad ka viirustega seotud protsesse.
Eukarüoodid
Eukarüoodid on väga mitmekesine domeen, kuhu kuuluvad nii silmaga nähtavad organismid kui ka paljud mikroorganismid. Erinevalt bakteritest ja arhedest on eukarüootidel olemas rakutuum, kus asub DNA, ning membraanidega ümbritsetud organellid. Eukarüootide DNA on pakitud keerukatesse kromosoomidesse. Eukarüootides esinevad organellid – mitokondrid ja kloroplastid – arvatakse olevat prokarüootset päritolu. Ehkki nad on eukarüootse raku osad, on neil oma DNA ning neid ei sünteesita kokku osadest, vaid neid tekib juurde olemasoleva organelli pooldumisel. Ilmselt tekkisidki eukarüootsed rakud prokarüoote "alla neelates".
Protistid
Protistid on kõik eukarüoodid välja arvatud seened, loomad ja taimed. Nad võivad olla ainu- või hulkraksed. Protiste leidub peaaegu kõikjal, kus on vett. Traditsiooniliselt jaotatakse protiste nende toitumistüübi alusel: ainurakse looma sarnased protistid e algloomad, taimesarnased protistid e ainuraksed vetikad, seentesarnased limakud ja veeseened. Paljud neist on olulised primaarprodutsendid, moodustades suure osa ookeanide planktonist. Herbi- ja bakteriovoorsetel protistidel on tähtis roll mageveekogude ökosüsteemides. Mitmed protistid on ka haigustekitajad, neist tuntuim on parasiitne algloom plasmoodium, mis põhjustab malaariat. Ka toksoplasmoosi ja trihhomonoosi põhjustavad protistid.
Loomad
vasakul|pisi|Mikrofoto [[varbussidest. Heiti Pavese foto]] Kuigi paljud mikroskoopilised loomad on hulkraksed, siis enamikku neist on ilma mikroskoobita peaaegu võimatu märgata. Aerjalalised ja vesikirbulised on väikesed lülijalgsete hõimkonda kuuluvad mikroorganismid, kes koos keriloomade ja protistidega moodustavad zooplanktoni ehk loomhõljumi, mis on oluliseks toiduallikaks kõrgematele organismidele. Huvitavad loomsed mikroorganismid on ümarussid ehk nematoodid, kes on levinud kogu Maal – meres, magevees, maismaal ja parasiitselt teistes organismides. Nematood Caenorhabditis elegans ehk varbuss on bioloogias oluline mudelorganism. Üldiselt on mikroskoopilised loomad väga laia levialaga ning peavad muutlikele keskkonnatingimustele hästi vastu.
Seened
Paljud seeneliigid on üherakulised. Tuntuimad pärmseened on teaduses mudelorganismina kasutatavad pagaripärm (Saccharomyces cerevisiae) ja pärmseen Candida albicans, mis põhjustab inimestel naha seenpõletikke. Need seened läbivad oma elutsüklis nii haploidse kui ka diploidse faasi ning paljunevad pungumise või jagunemise teel.
Taimed
Rohevetikate hulgas on mitmeid mikroskoopilisi liike. Kuigi paljud ainuraksed vetikad kuuluvad protistide hulka, siis osad paigutatakse taimede riiki – rohevetiktaimed (Chlorophyta) ja mändvetiktaimed (Charophyta) on pisikesed vetikad, mida leidub enamasti mageveekogudes. Fotosünteesivõime muudab vetikad olulisteks primaarprodutsentideks.
Bakterid
pisi|Bakteri pooldumine Bakterid on mikroskoopilised organismid, mis elavad üksikrakkudena või moodustavad mitmerakulisi funktsioneerivaid kolooniaid. Nende genoomiks on rõngas-DNA, mida nimetatakse ka bakterikromosoomiks. DNA asub raku kõrgelt struktureeritud alas ehk nukleoidis. Lisaks võib bakterites esineda väikseid DNA rõngasmolekule ehk plasmiide, mis replitseeruvad genoomist sõltumatult. Bakterid paljunevad pooldumisega, mõnel juhul ka pungumise või sugulise paljunemise teel. Eriti huvitavalt paljuneb Epulopiscium fishelsoni, mille tütarrakud arenevad organismi sees ja väljuvad hiljem pilude kaudu. Selline paljunemine meenutab sündimist.
Arhed
Arhed ehk ürgid on samuti mikroskoopilised prokarüoodid, mida hakati alles molekulaaruuringute abil bakteritest eristama. Ribosoomi RNA uuringute põhjal on arhedel rohkem ühist eukarüootide kui bakteritega. Alles 1990. aastal moodustati tänaseks tuntud kolm eluslooduse domeeni: bakterid, arhed ja eukarüoodid. Arhed erinevad bakteritest geneetiliste ja biokeemiliste tegurite poolest. Näiteks arhede rakumembraanides esinevad eeterlipiidid, bakterite membraanides aga esterlipiidid. Siiski sarnanevad arhede elutsükkel ja toitumine rohkem bakterite kui tüüpiliste eukarüootide omaga.
Elupaigad ja ökoloogia
Mikroorganismid elavad Maal peaaegu kõikjal, kus on vett (ka geisrites ja ookeani põhjas), samuti sügaval maapinnas. Eluvõimelisi mikroorganisme on leitud isegi miljonite aastate vanusest igijääst. Mikroorganismid võivad olla ka sümbiontses suhtes teiste organismidega: mutualismi puhul elavad kaks eri liigist organismi teineteisest sõltuvalt koos vastastikku kasulikku kooselu. Samblik on mutualistlik eluvorm, mis koosneb kahest sümbiondist: seenkomponendist ja fotobionist (vetikas ja/või tsüaanobakter). Seeneniidistik võtab ümbritsevast keskkonnast vett, mineraalaineid ja süsihappegaasi. Bakteri- ja/või vetikarakud saavad seeneniidistikust vajalikud ained ning toodavad fotosünteesides toitaineid, mida seen fotobiondist imeb. Parasitismi puhul on parasiit see, mis saab oma peremeesorganismi elutegevusest teatavat kasu. Parasiitne mikroorganism on näiteks peamiselt troopilises kliimas leviv düsenteeria-siseamööb (Entamoeba histolytica), mis inimese seedekulglasse sattudes hakkab seal paljunema ning soolerakke hävitama, põhjustades ägedat kõhulahtisust ja põletikke. Ekstremofiilid on mikroorganismid, mis suudavad ellu jääda ka karmides keskkonnatingimustes, mis tavaliselt oleks elusorganismidele surmavad. Teadlased on leidnud ekstremofiile, mis suudavad ellu jääda isegi vaakumis, on resistentsed suurtele annustele ultraviolettkiirgusele, millest võib järeldada, et teatud mikroorganismid oleksid võimelised isegi kosmoses ellu jääma. Looduses on mikroorganismid aineringes sageli lagundajad, muundades mineraliseerumise käigus surnud orgaanilised ained anorgaanilisteks aineteks, mida saavad uuesti kasutada autotroofsed taimed. Kuna mõned mikroobid seovad lämmastikku, mängivad nad olulist rolli lämmastikuringes.
Toiduainetööstus
pisi|Saccharomyces cerevisiae ehk [[pagaripärmi rakud mikroskoobi all]] Paljusid mikroorganisme kasutatakse toiduainetööstuses, spetsiifilisemalt veini- ja õlletootmisel (pagaripärm), küpsetamisel (pagaripärm) ja marineerimisel (äädikhappebakterid). Eriline osa on piimhappebakteritel piimatoodete käärimisel ehk fermentatsioonil – juustu, kohupiima ja muude hapupiimatoodete valmistamisel. Jogurtitele lisatakse probiootilisi piimhappebaktereid, mis soodustavad seedeprotsesse ja pärsivad haigustekitajate paljunemist.
Energia
Mikroobide etanoolkäärimise tulemusena tekkivat etanooli kasutatakse autotööstuses bensiinilisandina. Energia tootmiseks kasutatakse ka lagunemisprotsessides tekkivat biogaasi, metaani. Alates 2011. aasta märtsist sõidavad Tartu linnas biogaasil töötavad bussid. Lisaks uurivad teadlased võimalusi, kuidas vetikad saaksid efektiivselt toota vedelkütuseid.
Biotervendus
Reovee puhastussüsteemides kasutatakse lisaks mehaanilisele ja keemilisele puhastamisele ka mitmeid mikroobiliike, mis on spetsiaalselt kasvatatud ja kohandatud, et puhastada vett ökoloogilisemal viisil ning vähem kemikaale kasutades.
Mazstrazde
Mazstrazde on küla (mazciems) Lätis Talsi piirkonnas Strazde valla loodeosas.
Küla asub merepinnast 100 meetri kõrgusel maantee A10 ääres. Mazstrazde jääb valla keskusest Strazdest 1,5, piirkonna keskusest Talsist 18 ning Riiast 102 kilomeetri kaugusele.
Küla kujunes endise Mazstrazde mõisa (Klein-Strasden) keskuse juurde. Külas asub mälestuskivi punaste partisanide komandörile Kārlis Paldiņsile.
Jaak Salumets
Jaak Salumets (sündinud 30. jaanuaril 1949 Paides) on endine Eesti poliitik ning endine korvpallur ja korvpallitreener.
Ta oli alates 18. detsembrist 2016 kuni 17. detsembrini 2020 Eesti Korvpalliliidu president.
Haridus
Jaak Salumets lõpetas Tallinna Pedagoogilise Instituudi 1978. aastal.
Brocken
thumb Brocken (ka Blocksberg) on Harzi mäestiku kõrgeim mägi. Kõrgus 1142 m.
Jaak Salumets
Sportlasena
Aastatel 1967–1978 mängis ta korvpalli Tallinna Kalevis ja Eesti koondises, 1967–1968 NSV Liidu juunioride koondises.
Brocken
Brockeni mäega on seotud palju legende. Johann Wolfgang von Goethe "Fausti" põhjal käisid iga aasta 30. aprilli ööl vastu 1. maid nõiad mäe otsas tantsimas.
Mäele ehitati 1935. aastal maailma esimene televisioonimast. USA lennuvägi purustas 17. aprillil 1945 mäe otsas oleva ilmajaama ja Brockeni hotelli, kuid teletorn jäi terveks. Selle hävitasid USA väed 1947, vahetult enne seda, kui pidid sellest piirkonnast lahkuma.
Aastatel 1973–1976 ehitati uus televisioonimast. Piirkond kuulutati 1957 suletud alaks ning seda kasutasid Nõukogude armee ja Stasi, sealhulgas spionaažiks. Ümber mäetipu ehitati 3,6 meetri kõrgune kivimüür, mis tänapäevaks on lammutatud.
Jaak Salumets
Sportlasena
1968. aastal võitis NSV Liidu juunioride koondise koosseisus kuldmedali Euroopa juunioride meistrivõistlustel. Finaalmängus Jugoslaavia vastu viskas ta 33 punkti, aidates meeskonna üllatusvõidule.
26. augustil 1970 osales ta ajaloolises Eesti NSV ja Ameerika Ühendriikide noortekoondise vahelises mängus, mille võitmisele aitas kaasa 25 punktiga. 1970–1974 mängis Nõukogude Liidu koondises.
1973. aastal võitis NSV Liidu koondises Hispaanias toimunud Euroopa meistrivõistlustel pronksmedali.
1973. aastal võitis NSV Liidu koondises Moskvas toimunud 12. suveuniversiaadil hõbemedali.
Treenerina
Jaak Salumets töötas Tallinna Spordiinternaatkooli treeneri-pedagoogina 1980–1985.
Ta on töötanud treenerina järgmistes klubides:
1974. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused
1974. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused olid 10. maailmameistrivõistlused jalgpallis, mis toimusid 13. juunist 7. juulini Lääne-Saksamaal.
Jaak Salumets
Treenerina
1985–1991 Tallinna Kalevi peatreenerina, viies klubi 1991. aastal NSV Liidu meistriks.
1974. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused
Ajalugu
Pärast Mehhikot oli MM-võistluste kümnes toimumispaik jaheda ja vihmase suvega Lääne-Saksamaa, kes sai FIFA-lt õiguse finaalturniiri korraldamiseks 6. juulil 1966 Londonis. Kaks aastat varem Müncheni olümpiamängudel juhtunud traagilistel sündmustel oli oma mõju ka suurele jalgpallipeole, sest nii tõsiseid turvameetmeid kui 1974. aastal polnud ühelgi suurvõistlusel varem rakendatud.
Jaak Salumets
Treenerina
1991–1993 BC Lahti NMKY peatreenerina.
Louis Kahn
Louis Isadore Kahn (sünninimi Itze-Leib Schmuilowsky; 5. märts 1901 Kuressaare – 17. märts 1974 New York) oli Eestis sündinud juudi päritolu Ameerika Ühendriikide arhitekt.
Jaak Salumets
Treenerina
1993–1994 Kaunase Žalgirise peatreenerina, viies klubi 1994. aastal Leedu meistriks.
1974. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused
Ajalugu
Kolm päeva enne maailmameistrivõistluste algust valis FIFA 10. juunil endale uue presidendi. Kolmteist aastat ametis olnud inglase Stanley Rousi asemele astus maailmaliidu ajaloos esimest korda mitteeurooplane, João Havelange Brasiiliast.
Louis Kahn
Elukäik ja töö
Ta sündis finantsametniku Leib Schmuilowsky (hilisema nimega Leopold Kahn) peres, tõenäoliselt Saaremaal, kuid sünnikoht ei ole päris täpselt teada ka sündide raamatu sissekannete järgi. Kindel on, et esimesed viis aastat elas ta Saaremaal.
Jaak Salumets
Treenerina
1997–1998 BC Nybiti peatreenerina
1974. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused
Ajalugu
Kuid FIFA-l polnud mitte ainult uus juht, vaid ka uus auhind, mida 16 meeskonda alates 13. juunist jahtima hakkasid. Itaallase Silvio Gazzanigga valmistatud uue karika nimeks pakuti küll Stanley Rous Cup ja Churchill Cup, kuid FIFA otsustas lihtsama ja selgema variandi kasuks – FIFA World Cup.
Jaak Salumets
Treenerina
Jaak Salumets oli aastatel 1993–1997 Eesti korvpallikoondise peatreener.
Tema juhendamisel tuli Eesti koondis 1993. aasta Euroopa meistrivõistlustel kuuendaks.
1974. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused
Ajalugu
Kümnendaks finaalturniiriks olid FIFA ametnikud taas uue süsteemi välja mõelnud. Alguses jagati osalejad küll nelja alagruppi, kuid edasi ei jätkatud mitte veerand- ja poolfinaalidega, vaid iga grupi kahest paremast moodustati veel kaks niinimetatud poolfinaalgruppi. Gruppide võitjad kohtusid finaalis, teise koha saajad selgitasid pronksiomaniku. Uus oli ka see, et esimest korda eelistati võrdsete punktide korral parema väravate vahega meeskonda.
Louis Kahn
Elukäik ja töö
1906. aastal emigreerus pere USA-sse. Kahn kasvas üles Philadelphias ja sai USA kodakondsuse 1914. aastal.
Jaak Salumets
Poliitiline tegevus
Jaak Salumets oli Keskkerakonna liige 1999–2004. Alates 2004. aastast on Salumets Reformierakonna liige.
1974. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused
Ajalugu
1974. aasta MM-i peamine märksõna oli Hollandi jalgpallikoondis. Johan Cruijff ja tema meeskond mängis suurepärast ründavat jalgpalli, kuid lisaks sellele tutvustati maailmale ka uut taktikat ehk totaalset jalgpalli, kus kaitsjate ülesanne polnud ainult kaitsta ja ründajatel rünnata, vaid mehed võisid väljakul vabalt üksteist asendada. Samas olid uue stiili juurutajad finaalturniirile pääsenud üle noatera, sest Belgiat edestati valikgrupis vaid tänu paremale väravate vahele.
Jaak Salumets
Poliitiline tegevus
Aastatel 2002–2007 oli ta Viimsi Vallavolikogu liige.
1974. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused
Ajalugu
Esimest korda MM-ide ajaloos ei osalenud avamängus korraldava maa esindus. Turniiri avasid 13. juunil Frankfurdi Waldstadionil tiitlikaitsja Brasiilia ja Jugoslaavia, kuid 62 000 pealtvaataja meelehärmiks ei löönud sissejuhatajad juba kolmandat MM-i järjest ainsatki väravat. Mäng ise oli aga ülimalt jõuline – kohtunik määras kokku 46 vabalööki.
Louis Kahn
Elukäik ja töö
1929. aastal külastas ta Eestit ja Saaremaad.
Jaak Salumets
Poliitiline tegevus
Aastatel 2007–2011 oli ta XI Riigikogu liige.
Vergilius
pisi|Vergiliust kujutav antiikaegne mosaiik (Landesmuseum Trier, Saksamaa) Publius Vergilius Maro (15. oktoober 70 eKr Andes – 21. september 19 eKr Brindisi) oli Vana-Rooma kirjanik, kelle tuntuimaks teoseks on eepos "Aeneis".
Louis Kahn
Elukäik ja töö
Ta õppis Pennsylvania ülikoolis ja oli samas professor aastast 1955, kuid täiendas end ka Euroopas.
Kahni peetakse 20. sajandi üheks olulisemaks arhitektiks. Ta arendas välja oma arhitektuurifilosoofia. Kahni hooneid iseloomustavad lihtsad suursuguselt monumentaalsed vormid, palju betooni ja loomulikku valgust. Kahni tähtteosed pärinevad 1960. aastatest.
1974. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused
Ajalugu
Poolfinaalturniiriks sattusid esimesse gruppi Argentina, Brasiilia, Ida-Saksamaa ja Holland ning siin näitasid viimased oma tõelist sisu. Kõik vastased võideti üldskooriga 8:0 ja oma väravasse ei lastud seejuures ainsatki palli! Pronksimäng jäi brasiillastele, kes Hollandile kaotasid 0:2, kuid võitsid Argentina 2:1 ja Ida-Saksamaa 1:0.
Teises grupis võitis Saksamaa LV Jugoslaavia 2:0 ja seejärel turniiri parimas mängus 0:1 kaotusseisust Rootsi 4:2. Samade vastastega sai hakkama ka Poola ning finalisti pidi otsustama omavaheline kohtumine viimases voorus. Parema väravate suhtega sakslasi rahuldas ka viik. 0:0 püsis Frankfurdis 76. minutini, ehkki 23 minutit varem oli Uli Hönessil olnud suurepärane võimalus võõrustajad juhtima viia. Paraku tõrjus poolakate väravavaht Jan Tomaszewski tema penaltilöögi. Punkti i-le pani ei keegi muu kui Gerd Müller ja Lääne-Saksamaa võitis 1:0.
Brasiilial oli sel MM-il väljas tublisti kahvatum koosseis kui neli aastat varem. Polnud enam Pelét, Tostão'i ega Gersoni ning näiteks mängus Hollandiga oli nende allajäämine ilmne.
Finaal Müncheni Olympiastadionil oli dramaatiline, kuid õnneliku lõpuga võõrustajatele. Inglise kohtunik Taylor määrast Johan Cruyffi kukutamise eest hollandlaste kasuks penalti juba teisel minutil ning Johann Neeskens saatis palli kõhklusteta Sepp Maieri puuri. 25. minutil teenisid penalti ka sakslased ning Paul Breitner kavaldas üle hollandlaste väravavahi Jan Jongbloedi.
Lahendus saabus kaks minutit enne poolajavilet, mil Gerd Müller lõi oma selle turniiri neljanda, üldse aga MM-ide neljateistkümnenda värava (see rekord püsis 2006. aastani, mil selle ületas Ronaldo). Teisel poolajal enam skoori muuta ei suudetud ning üks Saksamaa koondis oli pärast 20-aastast vaheaega taas tulnud maailmameistriks ja saanud vastaste FIFA World Cupi esimeseks valdajaks.
Vihaara
pisi|Balambu vihaara. [[Katmandu, Nepal.|250x250px|alt=]] Vihaara (sanskriti ja paali keeles vihāra ‘peatuspaik’; tiibeti keeles gnas pa, dgon pa; hiina keeles 精舍 jingshe; jaapani keeles shoja) on budistlik klooster, nii pühendunute ja maailmast eraldunute asupaiga kui ka institutsiooni tähenduses. Matha on samuti üks nimetus kloostri kohta India traditsioonis.
Vihaara võib olla vaid üksiku munga või nunna erakla, aga ka kloosterülikool, kuhu võib kuuluda tuhandeid munkasid ja nunnasid. Vihaara kui peaklooster võib koosneda ka mitmetest eraldi asuvatest kloostritest, eraklatest, retriidikeskustest jmt.
Ajalugu
Algupäraselt tähendas vihaara Buddha ja tema järgijate pikemaajalist peatuspaika vihmaperioodil. Püsivamatest peatuspaikadest kujunesid ajapikku kloostrid ja õppeasutused.
Suurim ja kuulsaim vihaara Vana-Indias oli Nālandā. Sõna "vihaara" järgi on saanud nime tänapäeva India Bihari osariik ja tõenäoliselt Buhhaara linn tänapäeva Usbekistanis, mis enne muslimite vallutusi oli üks budismi keskusi Kesk-Aasias. Võimalik, et seal asunud vihaara avaldas mõju islami kõrgkoolide – medresede – ja nende kaudu Euroopa varasemate ülikoolide kujunemisele.
Asukad
Vihaara asukad on üldiselt ordineeritud mungad või nunnad, kuid sagedasti on seal ka ilmalikke inimesi ehk ilmikuid, kes võivad teenida nii vabatahtlike abilistena kui ka võtta osa vaimsest praktikast, järgides vastavaid reegleid.
Budistlik klooster ei pea tingimata olema rangelt vaid munkadele või nunnadele; paljudes suuremates vihaarades asub pikemat või lühemat aega nii naisi kui mehi, nii ordineerituid kui ilmikuid. Paljud vihaarad on avatud kõigile, kas lühiaegseks külastamiseks või ka pikemaks peatuspaigaks vastavalt kloostri reeglitele, mis võivad väga suurel määral varieeruda.
Vihaara üldine juhtimine, administreerimine, reeglite määramine jmt on kloostriülema pädevuses, keda katoliiklusest laenatud mõistega nimetatakse ka abtiks (inglise keeles abbot).
Rajatised
Vihaaras paiknevad rajatised on üldiselt kahte liiki, sakraalsed (vaimse praktika jaoks) ja utilitaarsed (tavaelu jaoks), seega vähemalt üks koht (üheskoos) mediteerimiseks, retsiteerimiseks, jutluste kuulamiseks – ja teine koht (üksinduses) enesearenguks, puhkamiseks, magamiseks. Lisaks nendele on igas vihaaras ka koht hommikusöögiks, mis võibki olla päeva ainuke söögikord ja nii sakraalne kui utilitaarne toiming.
Enamasti leidub vihaara alal mitmesuguseid loodusobjekte – puid, metsasalusid, tiike, ojasid, mägesid, koopaid jne, mis on samuti ühel või teisel viisil kasutuses. Paljud kloostrid olidki algupäraselt rajatud koobastesse või mäetippudele.
Puude ja lillede eest hoolitsetakse, tiikides võib tihtipeale näha lootosi ja muid pühaks peetavaid veetaimi õitsemas. Oma tarbeks maitse- ja ravimtaimede kasvatamine on vihaaras väga tavaline, niisamuti nagu ka poolmetsikult kasvavate banaanide või kookospähklite toiduks tarvitamine.
Tegevused
Igapäevased tegevused vihaaras toimuvad tavaliselt ühesuguse päevaplaani kohaselt, mis sisaldab enamasti varajast ärkamist, mediteerimist, retsiteerimist, jutlust, almuste kogumist, hommikusööki, mitmesuguseid koristus- ja korrastustöid jmt.
Näide: alt=|pisi|360x360px|Nagsen Buddha Vihaara. Sillod city, Jalna, [[Maharashtra, India]]
"04.00 Äratus 04.30 Meditatsioon 05.15 Retsiteerimine 05.45 Jutlus 06.00 Jooga 06.30 Almuste kogumine 08.30 Hommikusöök 09.30 Töötoimkonnad 12.00 Meditatsioon 14.00 Individuaalne praktika 17.30 Töötoimkonnad 18.00 Tee, vestlused 19.00 Meditatsioon 21.00 Öörahu"
Igapäevased tegevused toimuvad vihaaras üldiselt vaikides ning vaikimine on reegliks enamasti ka retriitidel. Tihtipeale võib kloostri asukas pidada mõnda aega täielikku vaikimist või olla üldse hoopis eraldatuses. Igapäevases kloostrielus on äärmiselt vähe suhtlemist. Lisaks retsiteerimistele ja jutlustele pole kellelgi nagunii eriti midagi ütelda, harva ehk vaid mõni vajalik teadaanne. Erinevates kloostrites võivad olla muidugi erinevad reeglid ja kombed, näiteks võimalus vestelda õhtuse teejoomise ajal vmt.
Lisaks igapäevastele tegevustele võib budistlikes kloostrites toimuda veel väga mitmesuguseid sündmusi, mis on seotud paljude budistlike pühadega või kohalike tähtpäevadega, nagu näiteks kloostri asutaja või kloostriülema sünnipäev, auväärse isiku krematsioon, munkade ordineerimine vmt. Seesuguste sündmuste puhul saabub vihaarasse palju ilmik-järgijaid, kes toovad kaasa suurel hulgal annetusi.
Suurematesse ja külalistele avatud vihaaradesse tullakse kaugelt bussiekskursioonidega, nii koolidest ja muudest asutustest. Sagedasti toimuvad vihaarades lühemad või pikemad koolitused või seminarid, peetakse loenguid, toimuvad konverentsid, sümpoosionid, praktikumid, meditatsioonilaagrid, retriidid jne. Suuremates vihaarades võib samaaegselt toimuda mitmeid üritusi.
Linnades lasevad nii mõnedki vihaarad oma ala kasutada täiesti praktilisel otstarbel, näiteks autode ja mootorrataste parkimiseks. Aeg-ajalt korraldatakse nädalapikkusi pidustusi ümbruskonna rahvale koos laada, söögikohtade, karussellide, vabaõhu-kino, elava muusika ning kõikvõimalike muude atraktsioonide ja lõbustustega.
659. Eesti Pataljon
659. Eesti Idapataljon (saksa keeles Estnische Ostbatailon 659) oli Eesti vabatahtlike väeosa Saksa sõjaväes aastatel 1942–1944.
659. Eesti Pataljoni tuumikuks oli 1941. aasta sügisel moodustatud 182. Eesti julgestusgrupp.
659. Idapataljon
Oktoobrist 1942 muutus pataljon tagalateenistusüksusest rindeüksuseks ja 182. Eesti Julgestusgrupp nimetati ümber '''659. Idapataljoniks' (Ost-Bataillon 659'').
Pataljoni ülem oli endine Omakaitse staabiülem Richard Tammemägi, pataljoni koosseisus oli 4 kompaniid.
Pärast täiendamist viidi pataljon Gattšina-Luuga raudteele valveteenistusse, kus asuti Divenskaja raudteejaamas.
14. novembril 1942 sõitsid lumetormis pataljoniülemaga koos Saksa soomusrongi alla ja hukkusid pataljoniülem Richard Tammemägi ja dreziinajuht, raskelt said vigastada saksa sideohvitser R. Link ja kapral Luik, tervelt pääses aga leitnant U. Põld.
Lasva vald
Lasva vallavanem oli Juris Juhansoo.
659. Eesti Pataljon
659. Eesti Pataljon
1942. aasta jõulude ajal (1. jaanuaril 1943) muudeti pataljoni nime veel kord, '''659. Eesti Pataljoniks' (Estnische-Batailon 659'').
Lasva vald
Asustus
pisi|püsti|Lasva vallamaja
Külad
Lasva vallas oli 37 küla: Andsumäe, Hellekunnu, Husari, Kaku, Kannu, Kõrgessaare, Kääpa, Kühmamäe, Lasva, Lauga, Lehemetsa, Listaku, Madala, Mõrgi, Mäessaare, Noodasküla, Nõnova, Oleski, Otsa, Paidra, Peraküla, Pikakannu, Pikasilla, Pille, Pindi, Puusepa, Pässä, Rusima, Saaremaa, Sooküla, Tammsaare, Tiri, Tohkri, Tsolgo, Tüütsmäe, Villa ja Voki-Tamme küla.
659. Eesti Pataljon
659. Eesti Pataljon
1943. aasta veebruaris sai pataljon marsikäsu Novgorodi alla Ilmeni järve äärde, kuhu jõudis ainult 5. kompanii koos staabiga. 6., 7. ja 8. kompanii eraldati 18. armee korraldusel pataljonist ja saadeti Leningradi rindele Kolpino lõigule, kus Punaarmee oli hispaanlaste Sinise Diviis (Divizion Azul) lõigus läbi murdnud. Kolpino rindelõigus oli luureandmetel oodata uut rünnakut marssal Kliment Vorošilovi juhtimisel. Pataljoni kolm kompaniid allutati operatiivselt 658. Idapataljoni ja major A. Rebase üldjuhtimise alla.
Lasva vald
Ajalugu
Lasva vald moodustati 1992. aasta 7. mail.
659. Eesti Pataljon
659. Eesti Pataljon
19. märtsil 1943 toimunud Punaarmee suurpealetungil kandis pataljon suuri kaotusi kuna pataljoni 7. kompanii lõiku oli suunatud Punaarmee rünnaku põhiraskus. 7. kompanii ridades langes ka alles ametissemääratud pataljoniülem kapten Rudolf Mikumägi. Eesti üksused, vaatamata suurtele kaotustele säilitasid oma positsioonid.
Lasva vald
Ajalugu
2017. aastal otsustas Vabariigi Valitsus liita Lasva vald haldusreformi käigus moodustatava Võru vallaga. Lasva Vallavolikogu ei soovinud vabatahtlikult ühineda ja vaidlustas sundliitmise Riigikohtus, kuid jäi seal kaotajaks.
659. Eesti Pataljon
659. Eesti Pataljon
Kolpino lahingute lõppedes suunati pataljoni kolm kompaniid Ilmeni äärde, kus 5. kompanii koos staabiga juba ees oli. Pataljon hakkas kuuluma lahingugruppi Bücher, mis koos 660. Idapataljoniga allus 2. lennuväe välidiviisile (Luftwaffen Felddivision 2). Pataljon võttis osa lahingutegevusest põhja pool Novgorodit Hutõni kloostri piirkonnas.
Lasva vald
Vaatamisväärsused
EELK Pindi Jaani kirik ja kalmistu
659. Eesti Pataljon
659. Eesti Pataljon
14. aprillil 1943 sai pataljoniülemaks Georg Sooden.
Mais 1943 saadeti pataljon Poberesje küla juures asuva Punaarmee sillapea vastu, mis oli seal püsinud juba Volhovi lahingutest saadik. Seal oldi võideldes kuni sügiseni, kui rindelõigu võttis üle 28. Jäägridiviis. 659. pataljon saadeti tagasi Novgorodi alla Jurjevo kloostri lähikonda.
Lasva vald
Vaatamisväärsused
Lasva veetorn-galerii
659. Eesti Pataljon
659. Eesti Pataljon
10. jaanuaril 1944 on pataljonis 275 meest.
14. jaanuaril 1944 murdis Punaarmee marssal Meretskovi juhtimisel Volhovi sillapeal Podperezje juurest, kus suvel olid ka Soodeni ja Rebase pataljonid, hõredast Saksa rindest läbi. Teine rünnakukiil tungis läbi Ilmjärve otsa Staraja Rakoma küla kohal rünnaku raskuspunktiga Soodeni pataljoni lõiku. Kuna rünnak oli ootamatu ja väga suurte massidega jõudsid venelased eestlaste positsioonidesse ja murdsid selle läbi. Mõned kilomeetrid tagapool suudeti küll Soodeni pataljoni poolt rünnak peatada. Rindele paisati ka 300 Eesti tööteenistuslast, kellest järelejäänud kaks veoautotäit noormehi liideti hiljem Eesti pataljonidega.
Nõrk Saksa rinne ei suutnud enam rinnet hoida ja oli sunnitud taganema Luuga suunas. Soodeni ja Rebase pataljonid aitasid rinnet, tänu Rebase suurele organiseerimistööle, küll stabiliseerida ja taganemist katta kuid ei enamat.
Soodeni ja Rebase pataljon koos 58. jäägrirügemendi ühe pataljoniga lõid hävitavalt Punaarmee etterutanud rünnakukiilu Voškovo juures. Punaarmee kaotused olid üle 3000 langenu.
Punaarmee tankikiilud möödusid kahelt poolt Voškovost ning eestlased on sunnitud tagasi tõmbuma. Pärast taganemist peatuti Tortšinovost lõunas.
1944. aasta veebruari teisel poolel saadeti pataljon Eestisse. 1. märtsil 1944 jõuti Tartusse, kust saadeti kohe Krivasoosse Putki lahingusse Punaarmee läbimurret tõkestama. Seal satuti järjekordselt piiramisrõngasse, kust vabastati alles neljandal päeval.
Pataljoni võitlusvõimet näitavad päevakäsud ja tunnustuskirjad niisugustelt väejuhtidelt nagu kindralooberst Georg Lindemann, rindel langenud kindralmajorid Basse ja Guurran, kindralmajorid Kochling ja Reymann kindralleitnandid Herzog ja Speth ja paljudelt teistelt.
Kaotused märtsis 1944: langenud 1 ohvitser ja 4 allohvitseri ning alamväelast, haavatud 1 ohvitser ja 22 allohvitseri ning alamväelast (kõik Eestist).
1. aprillil 1944 oli pataljoni koosseisus sakslasi: 1 ametnik, 6 allohvitseri, 2 alamväelast; Eestist: 5 ohvitseri, 40 allohvitseri ja 215 alamväelast.
Pataljoni likvideerimine
Aprillis 1944 liideti 659. Eesti Pataljon 20. Eesti SS-diviisiga selle 47. Relva-SS Grenaderirügemendi I pataljoniks ning täiendati täiskoosseisuliseks. Pataljoniülemaks jäi major Georg Sooden.
Yits'ẖak Rabin
Yits'ẖak Rabin (kasutatakse ka nimekuju Yitzhak Rabin; 1. märts 1922 Jeruusalemm – 4. november 1995 Tel Aviv) oli Iisraeli poliitik ja sõjaväelane.
Yits'ẖak Rabini ema Roza Cohen oli sündinud Venemaa Keisririigis Mogiljovis (praegu Valgevenes) ning oli töölisliikumise aktivist ja ühiskonnategelane. Ta oli kümne aasta jooksul Tel-Avivi linnavolikogu liige. Rabini isa Neẖemya Rabin (sünninimega Robitšov) oli sündinud Ukrainas.
Rabin astus noorena Iisraeli armeesse, kus teenis lõpuks välja kindrali auastme.
1964–1968 oli ta kindralstaabi ülem.
1968–1973 oli ta Iisraeli suursaadik Ameerika Ühendriikides.
1984–1990 ja 1992–1995 oli Rabin Iisraeli kaitseminister ja 1974–1977 ning 1992–1995 Iisraeli peaminister.
1992–1995 oli Yits'ẖak Rabin Iisraeli Tööpartei juht.
1993. aastal valis ajakiri Time ta aasta inimeseks ja 1994. aastal sai ta koos Shim'on Perese ja Yassir Arafatiga Oslo lepingute sõlmimise eest Nobeli rahuauhinna.
Yits'ẖak Rabin mõrvati 4. novembril 1995 Tel Avivis, kus teda pärast kõnet üritusel "Jah rahule, ei vägivallale" tulistas paremäärmuslane Yig'al Amir.
Leviraat
Leviraat on paljudele rahvastele omane olnud ja mõnel pool praegugi levinud tava, mille järgi abielumehe surma puhul abiellub lesega ta vend või mõni muu lähisugulane. Sageli (näiteks juutidel) on tingimuseks see, et lesel ei ole lapsi.
Leviraatabielust sündinud lapsed (või ainult esimene poeg, nagu juutidel) loeti surnu lasteks. Juutidel loeti leviraatabielust sündinud esimene poeg oma ema surnud abikaasa pojaks ja pärijaks.
Soolekepike
Soolekepike ehk soolebakter ehk coli-bakter ehk kolibakter (Escherichia coli, lühendatult E. coli) on üks paljudest enterobakterite sugukonda kuuluvatest pulgakujuliste bakterite liikidest, kes elab põhiliselt imetajate soolestikus. Jämesooles elavad soolekepikesed aitavad kaasa jääkainete töötlemisele ja toidu imendumisele, samuti toodavad nad K-vitamiini. E. coli on seedetrakti normaalse mikrofloora üks tuntumaid esindajaid, kelle kontsentratsioon jämesooles on 107–108 mikroobirakku/g. Enamik Escherichia coli tüvesid on ohutud, kuid leidub ka haigust tekitavaid serotüüpe.
Ajalugu
Escherichia coli ja Salmonella typhimurium lahknesid umbes 102 miljonit aastat tagasi, mis langeb kokku nende imetajatest peremeeste evolutsiooniga.
Soolekepikesed avastas 1885. aastal saksa lastearst ja bakterioloog Theodor Escherich, uurides tervete inimeste fekaale. Ta pani neile nimeks Bacterium coli commune, kuna neid leidub käärsooles. Hiljem paigutati nad uue perekonna Escherichia alla, mis on saanud nime avastaja järgi. Arvatakse, et algupärane Escherichi kirjeldatud tüvi on välja surnud ning seetõttu on valitud uus tüüpesindaja NCTC 9001, mis on patogeenne kanadele ja omab serotüüpi O1:K1:H7. Kuid sellegipoolest kasutatakse uurimistöödes esindustüvena kas O157:H7, K-12 MG1655 või K-12 W3110 tüve.
Bioloogia ja biokeemia
Soolekepike on gramnegatiivne pulkbakter suurusega 0,5–0,8 × 1,0–2,0 μm. Suurem osa tüvedest omavad vibureid ja on liikuvad. Ta on fakultatiivne anaeroob, kelle olulisemateks omadusteks on gaasi tekitamine glükoosist, laktoosi fermentatsioon ja aminohappe lüsiini lõhustamine. Nad suudavad oma geneetilist materjali horisontaalselt üle kanda bakteriaalse konjugatsiooni, transduktsiooni ja transformatsiooni teel. Selle mehhanismiga kandsid üle bakteriofaagid Shiga toksiini kodeerivad geeni Shigellalt Escherichia coli O157:H7 tüvele.
E. coli optimaalne kasvutemperatuur on 37 °C, kuid mõned laboritüved suudavad paljuneda ka 49 °C juures.
Mitmekesisus
Escherichia coli hõlmab väga suurt bakterite populatsiooni, millel on väga kõrge geneetiline ja fenotüübiline mitmekesisus. E. coli isolaatide ja temaga suguluses olevate bakterite genoomide sekveneerimine on andnud alust kaaluda taksonoomilist ümberpaigutamist, kuid seda pole tehtud tema meditsiinilise olulisuse tõttu. Escherichia coli on geneetiliselt kõige kirjum bakteriliik, kuna ainult 20% genoomist on ühine kõikidele tüvedele. Evolutsiooniliselt peaksid Shigella perekonna liikmed klassifitseeruma E. coli tüvedena, kuid nad on märgitud hoopiski parafüleetilise rühmana. Kuid seevastu E. coli tüvi K-12, keda kasutatakse sageli rekombinantse DNA tegemiseks, peaks kuuluma hoopis teise perekonda, kuna on piisavalt erinev tüüptüvest.
Genoomi plastilisus
Uued Escherichia coli tüved tekivad sarnaselt kõikide teiste eluvormidega looduslikes bioloogilistes protsessides, milleks võivad olla näiteks mutatsioonid, geeni duplikatsioonid ja horisontaalsed ülekanded. Umbes 18% laboratoorse E. coli tüve MG1655 genoomist on horisontaalselt omandatud Salmonella'st lahkemise käigus. Mikrobioloogias pärinevad kõik kolibakteri tüved E. coli K-12 või B tüvedest. Mõnel tüvel arenevad tunnused, mis võivad olla kahjulikud oma peremehele. Virulentsed tüved põhjustavad tavaliselt kõhulahtisuse hooge, mis on tervetele täiskasvanutele ebameeldiv, kuid arengumaades elavatele lastele võib olla letaalne. Tüvi O157:H7 on rohkem virulentne ning võib põhjustada vanematel inimestel, noortel või immuunpuudulikkusega indiviididel tõsiseid haigusi ja koguni surma.
Genoom
Esimene Escherichia coli täielik DNA sekveneerimine toimus aastal 1997 ja seda tehti laboratoorse tüve K-12 derivaadi MG1655-ga. Selgus, et tema genoomiks on tsirkulaarne DNA molekul, pikkuseks 4,6 miljonit aluspaari ja proteiine kodeerivaid geene on 4288, mis on organiseeritud 2584 operoni. Samuti leiti ka seitse ribosomaalse RNA operoni ning 86 transport RNA geeni. Hoolimata faktist, et teda on intensiivselt kasutatud juba umbes 40 aastat geneetilises analüüsis, oli suur hulk neid geene varem teadmata. Kodeerimise intensiivsus on väga kõrge, keskmine distants kahe geeni vahel on ainult 118 aluspaari pikk. Genoomis täheldati ka suurt hulka transponeerivaid ja korduvaid elemente, arusaamatuid profaage ja bakteriofaagi jääke.
Nüüdseks on saadaval üle 60 Escherichia ja Shigella liigi täieliku genoomse järjestuse. Nende kahe liigi järjestuste võrdlemisel on nähtud väga suurt mitmekesisust, umbes 20% genoomsest järjestusest on esindatud kõikides isolaatides. Iga individuaalne genoom koosneb 4000–5500 geenist, kuid täielik arv erinevaid geene, mis on E. coli kõikidest sekveneeritud tüvedest pärit, ületab 16 000. Selline suur varieeruvus komponentsete geenides osas tähendab seda, et kaks kolmandikku kolibakteri täielikust genoomist on pärit teistelt liikidelt ning on omandatud horisontaalse geeniülekande teel.
Roll normaalses mikroflooras
Tavaliselt koloniseerub E. coli vastsündinu seedetraktis 40 tunniga, pärinedes toidust või inimestelt, kellega imik kokku puutub. Sisikonnas kinnitub ta jämesoole lima külge. On seega inimese sooletrakti primaarne fakultatiivne anaeroob, kes suudab elada nii hapniku juuresolekul kui ka hapnikuvaeguses. Kuni bakterid ei omanda geneetilisi elemente, mis kodeerivad virulentsusfaktoreid, jäävad nad healoomulisteks kommensalistideks.
Mittepatogeenseid E.coli tüvesid kasutatakse probiootikumide toimeainena meditsiinis, põhiliselt mitmesuguste seedetrakti infektsioonide raviks.
Patogeenne Escherichia coli
E. coli on fakultatiivselt patogeenne, tema adhesiooni ja invasiooni kodeerivad geenid asuvad sageli plasmiidides ning tal on palju virulentsusfaktoreid. Lisaks üldistele faktoritele, mis esinevad kõikidel enterobakteritel, esinevad uropatogeensetel ja gastroenteriiti põhjustavatel tüvedel veel spetsiifilised virulentsusfaktorid, mis jagunevad kahte suurde kategooriasse – adhesiinid ja eksotoksiinid.
Epidemioloogia
Lisaks seedetraktile võib E. coli esineda väikestes hulkades ka suguteedes. Väliskeskkonnas on nad vastupidavad ja esinevad pinnases, vees ja taimedel. Kui haigust tekitavad kolibakteri tüved pärinevad inimese enda sooletraktist, nimetatakse seda endogeenseks nakkuseks. Saastunud toidust või veest pärinev nakkus on fekaal-oraalne seedeinfektsioon ning haigla personali kätelt või määrdunud instrumentidelt saadud on hospitaalinfektsioon. Samuti esineb kaasasündinud infektsiooni, mis on saadud ema sünniteedest.
Kliiniline pilt
Escherichia coli on kõige sagedasem uroinfektsioonide tekitaja. Nakkus on astsendeeruv, mille korral jämesooles elutsevad tüved koloniseerivad lahkliha ja ureetrat ning satuvad sealt kusepõide, kus migreeruvad neeruvaagnasse. Infektsiooni põhjustavad spetsiifilised E. coli serogrupid, kes omavad erilisi pilisid, mis on vajalikud kinnitumiseks kuseteede epiteelirakkudele. Samuti on ta kõige sagedasem sepsisehaige verest isoleeritud gramnegatiivne mikroorganism.
Gastroenteriiti põhjustavad E. coli tüved jagatakse 5 gruppi: enteropatogeenne (EPEC), enterotoksigeenne (ETEC), enterohemorraagiline (EHEC), enteroinvasiivne (EIEC) ja enteroagregatiivne (EAEC).
ETEC
Kõige sagedasem E. coli põhjustatud enteriit on niinimetatud reisijate kõhulahtisus, mis on eriti sage arengumaades. Põhilised serotüübid on O6:H16, O8:H9, O27:H7 ja O78:H11. Haiguse patogeneesi aluseks on enterotoksiinide produktsioon. Esmalt peab mikroob adheeruma spetsiifiliste pilide abil ning sellele järgneb enterotoksiini produktsioon. Toksiinid on seotud plasmiidide esinemisega mikroobirakus. ETEC põhjustatud haiguse korral soole limaskestas põletikulisi muutusi ei täheldata.
Pärast fekaaloraalset nakatumist tekib 1–2-päevase inkubatsiooni järel 3–4 päeva kestev keskmise raskusastmega vesine diarröa. Esineda võivad ka iiveldus ja oksendamine. Arengumaades on praktiliselt kõik inimesed lapseeas selle haiguse läbi põdenud, seetõttu kohalikel täiskasvanutel seda haigust ei täheldata.
EPEC
EPEC on üks esimesena avastatud kõhulahtisust tekitavatest E. coli tüvedest ja põhjustab haigestumist peamiselt alla kahe aasta vanustel lastel. Sageli tekib nakkus üleminekul rinnapiimatoidult kunstlikele piimasegudele, sest rinnapiimas leiduvad oligosahhariidid inhibeerivad EPEC adhesiooni. Täiskasvanud haigestuvad harva, haiguse teket soodustab alatoitlus. Spetsiifilisteks serotüüpideks on O111:H7, O86:H34 ja O55:H7.
Haigusele on iseloomulik bakterite adhesioon peensoole epiteelrakkudele. Mikroob kinnistub lühikeste ja peente pilide kimbu abil mikrohattudele, seejuures peab sellele eelnema mikroobide omavaheline kokkukleepumine ja infektsioossete ühikute teke. Virulentsus on määratud mikroobi plasmiidide ja kromosoomis olevate adhesiooni geenide olemasoluga. Haigusspekter võib olla kergest vormist (vesine diarröa) raske kurnava pikaajalise diarröani. EPEC kõhulahtisus on tavaliselt mitteverise roojaga, kuigi mikroob on võimeline sisenema rakku. Kaasneb ka oksendamine, alatoitlus, kaalukaotus ja arengupeetus.
EIEC
Enteroinvasiivse E. coli põhjustatud infektsioone esineb tänapäeval arenenud maades harva, sagedasemateks serotüüpideks on O28, O29, O124, O143, O164. EIEC tüved sarnanevad biokeemiliselt, geneetiliselt ja patogeneetiliselt Shigella spp. tüvedega. Nende tüvede patogeneesis on oluline penetratsioon läbi epiteeli, endotsütoosi põiekeste lüüs, intratsellulaarne paljunemine ning levik mööda aktiininiite lähedalasuvatesse epiteelirakkudesse. Tulemuseks võib olla tugev põletikuline reaktsioon ja jämesoole haavandite teke.
EIEC põhjustatud haiguse korral esinevad palavik ja kõhukrambid, roojast leitakse rohkesti leukotsüüte ja erütrotsüüte. Mõnikord võib tegemist olla ka vesise diarröaga.
EHEC
EHEC on tänapäeval arenenud riikides peamine verise kõhulahtisuse tekitaja. Haigus pärineb tõenäoliselt koduloomadelt. Inimesele kandub nakkus üle toidu ja määrdunud kätega. Mikroob on väga virulentne, infektsiooni tekkeks on tarvis vähem kui 100 mikroobirakku. Enamik haigusi on tekitatud O157:H7 serotüübi poolt. EHEC tüved on tundlikud mao madalale pH-le. Infektsiooni patogeneesi aluseks on Shiga toksiinide produktsioon, mis sisenevad rakku peremehe soole hattudel ja neeru endoteelil asetseva glükolipiidi retseptori abil. Kliinilist pilti iseloomustab hemorraagilise koliidi esinemine, mis mõnikord tüsistub hemolüütilis-ureemilise sündroomi tekkega.
Enterohemorraagiline E. coli tuvastati ebatavalise soolenakkuse põhjustajana esimest korda 1982. aastal. EHEC nakkus võib põhjustada hemolüütilis-ureemilist sündroomi, mille korral vere punalibled lagunevad, vereliblede arv väheneb ning tekib äge neerupuudulikkus. See võib tekitada püsivaid neerukahjustusi ja lõppeda surmaga.
EAEC
Võib põhjustada kauakestvat vesist diarröad arengumaades nii lastel kui ka sinna reisivatel täiskasvanutel. EAEC bakterid kleepuvad pilide toimel omavahel kokku ja adheeruvad enterotsüütidele. Tema toimel soole hatud lühenevad, hatu tipus tekib hemorraagiline nekroos ja põletikureaktsioon.
Aeratsioonivöönd
thumb|400px|Õhustusvööndi skemaatiline kujutamine Aeratsioonivöönd ehk õhustusvöönd (ka aeratsioonivöö) on maakoore ülemine, maapinnast põhjavee pealispinnani ulatuv osa, mille poorides on nii õhku kui vett.
Aeratsioonivöös olevat vaba või seotud vett nimetatakse ripp- ehk vadoosseks veeks.
Aeratsioonivööndi geoloogilisest ehitusest sõltub põhjavee kaitstus.
Thomas Mann
pisi|Thomas Mann Paul Thomas Mann (6. juuni 1875 Lübeck – 12. august 1955 Kilchberg Zürichi lähedal) oli saksa kirjanik.
Elukäik
Thomas Mann sündis Lübeckis jõuka kaupmehe ja senaatori Thomas Johann Heinrich Manni perekonnas. Tema ema Júlia da Silva Bruhns oli Brasiilia päritolu. Pärast isa surma 1891. aastal kolis pere Münchenisse.
1905. aastal abiellus Thomas Mann jõukast juudi perest pärit Katia Pringsheimiga (1883–1980), neil oli kuus last.
1933. aastal lahkus Mann Saksamaalt ning jätkas Šveitsis ja USA-s elades võitlust inimsuse ja kultuuriväärtuste eest. Elu viimastel aastatel elas ta Šveitsis.
Looming
Thomas Mann kujutab nii inimese hingeelu kui ka sotsiaalset keskkonda erakordse täpsusega ning suhtub ainesse tihti irooniliselt.
Thomas Manni esikteos oli novellikogu "Väike härra Friedemann" (1898).
Ta sai tuntuks esikromaaniga "Buddenbrookid: ühe perekonna langus" (1901), mis jälgib ühe suurkaupmeeste suguvõsa mandumist nelja põlvkonna vältel. Romaani aluseks on tema perekonna lugu.
Isiklikku
Kirjanik Heinrich Mann oli Thomas Manni vanem vend.
Ka Thomas Manni poeg Klaus Mann oli kirjanik, kelle tuntuim teos on "Mefisto". Romaani ainetel valmis ungari režissööril István Szaból 1981. aastal samanimeline film.
Thomase naine oli Katia.
Mari Möldre
Mari Möldre (sündinud Elviine Annuk, hiljem Elviine Möller, Mari-Ann Möller ja Mari-Ann Tarmo; 13. oktoober 1890 Saadjärve vald, Äksi kihelkond – 5. jaanuar 1974 Tallinn) oli eesti näitleja.
Nimi
Mari Möldre sünninimi oli Elviine Annuk, seda kandis ta 1910. aastani. Nimetatud aastal abiellus ta Hartius Mölleriga ning mängis Vanemuise teatris A. Schitzleri "Armumängus" Mizzi rolli, millest peale tunti teda Mizzi Mölleri hüüdnime all.
1936. aastal võttis ta endale eesnimeks Mari-Ann. Hiljem lahutas ta oma abielu ning abiellus Ruut Tarmoga. Aastast 1937 kandis ta ametlikku nime Mari-Ann Tarmo.