cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rapla–Virtsu raudtee
Rajamine
Mullatööd ja sildade rajamine kulgesid plaanipäraselt ja said enamasti valmis 1930. aasta sügisel, välja arvatud Konuvere ja Rumba raudteesildade juures, kuhu tuli kõrgete raudteetammide jaoks kaugelt mulda viia. Teetammi täitematerjali tuli kohati ka kaugemalt kohale vedada, selleks tuli ehitada eraldi raudteeharud. Kogu mullatööde maht oli hinnanguliselt 613 000 kantmeetrit. Virtsu juures Rame lahel müüriti 500 meetri pikkuselt tammi äärde kokku 13 600 kantmeetri jagu kive. Tammil tehti mullatöid 2900 kantmeetri jagu. Kivid, kruus ja liiv saadi enamasti tööde piirkonnast, Vigala ja Rumba piirkonnas oli raskusi kivide ja korraliku ehitusliiva leidmisega, need veeti kohale kaugemalt. Sillad ning truubid rajati kivimüüritusega, betoonist ja raudbetoonist kandeosadega.
Rööbaste mahapanekut ja tee ballastimist alustati juunis 1930 nii Virtsu kui ka Rapla poolt. Virtsu poolt tööde alustamiseks vajalikud ehitusmaterjalid ja raudteeveerem (rööpad, liiprid, vedurid, vagunid jm) saadeti Virtsu mere kaudu. Raudtee pealisehitises kasutati 1926.–1927. aastal Teedeministeeriumi soetatud rööpaid (tüüp nr 16, kaal 19 kg/m), varuteedel ka vanemaid kergemaid rööpaid (tüüp nr 11, kaal 11,16 kg/m). Rööpapaarid ühendati 23. septembril 1931 tee 58. kilomeetril. Rööbaste vahekaugus oli 750 mm.
Raudteele oli rajatud 49 silda, 5 truupi ja 150 ülesõidukohta. Enamik jaamahooneid sai valmis 1930.–1931. aasta jooksul. Märjamaale, Vigalasse, Lihulasse ja Virtsusse ehitati sama tüüpi veetornid, et varustada auruvedureid veega. Raudteeametnikele rajati jaamahoonete juurde elamuid järgnevalt: Koiksesse 1, Märjamaale 2, Vigalasse 2, Lihulasse 1 ja Virtsusse 4.
Raudtee ehitustöödest võttis osa 400–500 töölist. Nendest oli palju töölisi teistest rahvustest: venelasi, leedulasi, poolakaid jt. Planeeritud summast läks raudtee ehitamine 7,6% kallimaks, mille tõttu tuli kärpida veerevkoosseisu muretsemiseks ettenähtud vahendeid.
Raudtee kasutamine aastatel 1931–1968
pisi|Vigala jaamahoone ehitus 1930. aastal pisi|[[Corpet-Louvet auruvedur 1930. aastal Rapla-Virtsu raudteel]] pisi|Rumba suurvee ajal 1932 Raudtee oli kasutusel 1. detsembrist 1931 – 26. maini 1968.
Uute vedurite tellimisega sai tõuke Eesti veduriehitus, kokku valmistati 1931–1940. aastatel 16 auruvedurit. Kuna auruvedurite kiirused polnud bussidega võrreldes kuigi suured ning mõned peatused võisid kesta kuni 20 minutit, siis võeti Rapla–Virtsu raudteel reisirongiliikluse konkurentsivõime parandamiseks 1938. aastal kasutusele Tallinna Sadamatehases valmistatud diiselelektriajamiga mootorvagunid, milles oli 40 kohta reisijatele. Mootorvagunile võis järele haakida ka ühe reisivaguni, milles oli 44 istekohta. Mootorvagunid olid kahe vaguni ja auruveduriga reisirongist oluliselt kiiremad ja ligi kaks korda ökonoomsemad. Reisirongi kulud ühe kilomeetri läbimiseks olid 1930. aastatel 65–77 senti, diiselmootorvagunil vaid 31 senti. Mootorvagun sõitis Tallinna-Sadama raudteejaamast Märjamaale keskmiselt üks tund ja 50 minutit, mis oli ligi 50 minutit lühem aeg kui reisirongil.
Raudtee üldine aastane veoste maht oli 1961. aasta andmete järgi 70 000 tonni. Sellest kogusest moodustas pealelaadimine 15 000 tonni (peamiselt ehitusmaterjalid, põllumajandussaadused jm). Mahalaaditavate kaupade kogumass oli 55 000 tonni, mille hulgast moodustasid naftasaadused 10 000 t, ehitusmaterjalid 15 000 t, väetised 4500 t, teravili 3000 t jm. Kaubavedu käis peamiselt järgnevalt. Kopli kaubajaamas laaditi kaup laiarööpmelistest vagunitest veoautode peale, millega see veeti Tallinn-Väikse jaama, kus toimus laadimine Virtsu suunduva kaubarongi peale. Sarnaselt toimus laadimine Pärnus või suuremates tehases. Kõik laadimistööd toimusid enamasti käsitsi.
1935–1936 müüdi raudteeliini piletikassadest aastas keskmiselt 42 000 sõidupiletit. Rahvasuus Virtsu ekspressiks hüütud rong sõitis Virtsust Tallinna natuke üle kolme tunni ja oli peamine transpordivahend saarlastele, kes hakkasid Rohuküla sadama asemel Virtsu sadamat kasutama. Varem sõideti laevaliinil Roomassaare-Rohuküla või Kuivastu-Rohuküla. 1939. aasta suvel oli Tallinn-Virtsu kiirrongi keskmine kiirus 51,5 km/h.
1942. aastal sõitis auruveduriga reisirong Virtsust Tallinna 8 tundi ja 40 minutit, Virtsust Raplasse aga 3 tundi ja 53 minutit. 1957. aastal toodi Eestisse Kaluga masinaehitustehases toodetud diiselvedurid TU2 (ТУ2), mis arendasid kiirust kuni 50 km/h. 1966. aastal sõitis diiselveduriga reisirong Tallinn-Väiksest Virtsu 4 tundi ja 23 minutit, sellest kulus peatustele kokku 38 minutit. Virtsust Raplasse sõiduks kulus aga 2 tundi ja 32 minutit.
Viimane reisirong väljus Virtsust 25. mail 1968 kell 21:06. Rööpad võeti valdavas osas üles 1969. aastal, liiprid jäeti alles. Raikkülani käisid rongid 1971. aastani, et teenindada seal asunud NSV Liidu sõjaväebaasi.
Raudteel liikusid reisirongidest nii Tallinna–Virtsu kiirrongid kui ka tavarongid.
Virtsus töötas muuhulgas ka reparatsioonivedur Kč-4-100, mis seisis mälestusmärgina 1. septembrist 1975 kuni 28. oktoobrini 2021 Tallinna Transpordikooli ees. Siis veeti see Raudtee- ja Sidemuuseumisse Haapsallu, kus see on ekspositsioonis museaalina.
Peatused
Rapla raudteejaam asub Tallinna–Lelle raudtee ääres. pisi|Karuse raudteejaam 1930. aastatel pisi|Raikküla jaamahoone Rapla–Virtsu raudtee ääres asusid järgmised jaamad ja peatused:
Õnnetused ja juhtumid
11. augustil 1934 peatus Virtsu–Tallinna rong veidi enne Hanila peatust, kus veduril tehti kindlaks kahjustused, mis ei võimaldanud sõitu jätkata. Seepeale liikus rong tagurpidi tagasi Virtsusse, kus vahetati vedur ja väljuti graafikujärgsest ajast 1 tund ja 50 minutit hiljem. Raplast väljus sama rong 12 minutit hiljem ja Tallinnas oli õigel ajal.
16. novembril 1934 põrkas Märjamaa jaamas vedur kokku lahtihaagitud vaguniga, mille tulemusel vedur rööbastelt maha tuli.
2. juulil 1935 jäi rong seisma Virtsus semafori juures, sest aururegulaatori klappide kinnijäämine ei võimaldanud edasi sõita.
3. augustil 1938 jooksis lambakari Raikkülast Raplasse teel olnud rongi ette. Üks lammas jäi veduri ette ja paisati kraavi, veduril purunes lumeraud.
5. septembril 1938 purunesid Virtsust väljunud kiirrongi vasakpoolne aurusilinder ja selle esikaas. See toimus Pühatu ja Koikse vahel, kiirusel 50 km/h. Raplasse sõideti parempoolse aurusilindriga, sinna tuli vastu teine rong.
20. septembril 1944 hävisid Teise maailmasõja lahingutes Virtsu jaamahoone, üks raudteeametnike elamu, veetorn ja puulao valvurimaja.
Kevadel 1957 jäi Märjamaa ja Paeküla jaama vahel Vana–Pärnu maantee ülesõidul rongile ette takso. Vedur tuli rööbastelt maha, üks kaubavagun kukkus külili. Takso muutus vrakiks. Inimohvrite kohta andmed puuduvad.
Tänapäev
pisi|Raudteelaste elamu [[Virtsus]]
Mitu raudteetammi osa on tänapäeval kasutusel autoteena. Kohati on tegemist metsatee, kohati kruusatee, kohati mustkattega teega. Veekogusid ületanud sillad on valdavalt säilinud, kohati rekonstrueeritud.
Rapla–Märjamaa maantee 9.–19. kilomeeter ja Kirbla–Rumba–Vana-Vigala tee 13.–20. kilomeeter (kaasaarvatud Rumba sild) on rajatud raudteetammile.
Raudteetammi äärde jäävad muuhulgas Laelatu puisniit ja Ohemäe kruusa- ja liivakarjäär. Lihulas on tammil Piiri tänav.
Jaamahoonetest on hävinud Kirbla (lammutatud 1980. aastatel) ja Virtsu (purustatud 1944). 1944 purustati Virtsus ka üks raudteeametnike elamu ja veetorn. Kolm Virtsu raudteeametnike elamut, sealhulgas üks, mis jaamahooneks kohandati, on säilinud. Samuti on säilinud kõik raudteeametnike elamud Koikses, Märjamaal, Vigalas ja Lihulas.
Raudtee nime kannavad tänavad Lihulas, Vana-Vigalas ja Virtsus. Jaama nime kannavad tänavad Märjamaal, Vana-Vigalas ja Lihulas. Virtsus asub ka Tammi tee. Vana-Vigalas asub Jaama bussipeatus. Jaama nimega talud või talukohad asuvad Raikküla, Koikse ja Pühatu jaamahoonetes ning nende ümber (tänapäeval vastavalt Raela, Koikse ja Riidaku küla piirides), samuti Tuudil.
Alates 26. juunist 2009 sõidab Virtsust Raplasse (ja vastupidi) AS Sareta Kuressaare–Paide liinibuss. Liin on käigus esmaspäeviti, reedeti, laupäeviti ja pühapäeviti (välja arvatud riigipühad). Teisi bussiliine Rapla ja Virtsu vahel käigus ei ole.
Mark Wahlberg
pisi|Wahlberg 2011. aastal pisi|Mark Wahlberg 2007. aastal Mark Robert Michael Wahlberg (sündinud 5. juunil 1971 Bostonis Massachusettsis) on Oscarile nomineeritud olnud USA filminäitleja ja teleprodutsent, varem Marky Mark nime all tuntud räppar.
Tema tuntuimate filmirollide hulka kuuluvad osatäitmised filmides "Boogie ööd", "Ahvide planeet", "Itaalia rööv", "Invincible" ja "Kahe tule vahel".
Fossbergom
Fossbergom (ka Lom) on asula Norras Innlandeti maakonnas, Lomi valla keskus.
Fossbergomis elab 789 inimest (2008). Asula pindala on 1,63 km².
Fossbergomis asuvad Lomi kirik ja Norra mägedemuuseum.
Lembit-Kaur Stöör
Lembit-Kaur Stöör (sündinud 8. detsembril 1976 Viljandis) on eesti arhitekt.
Ta on õppinud Viljandi Valuoja Põhikoolis aastatel 1984–1992 ja Viljandi C. R. Jakobsoni nimelises Gümnaasiumis 1992–1995. Aastatel 1995–2001 õppis ta Eesti Kunstiakadeemias arhitektuuri.
Stöör on töötanud aastatel 1999–2000 Indrek Näkk Arhitektid OÜ-s ja 2001–2008 arhitektuuribüroos KOKO Arhitektid OÜ. 2008. aastast töötab ta arhitektuuribüroos ÖÖ-ÖÖ OÜ.
Tema projekteeritud on näiteks Kuldala elurajoon, Tallinna Inglise Kolledži võimla, Tallinna sünagoog ning Metro Plaza äri- ja büroohoone. Neid iseloomustab julge materjalikasutus, värvirohkus ning ülimodernne vormikeel. Lembit-Kaur Stööri on saatnud edu ka mitmel arhitektuurivõistlusel.
Isiklikku
Tema isa on arhitekt Ülo Stöör.
Muistend
Muistend on teatud liiki rahvajutt. Muistend kirjeldab kunagi toimunud üleloomulikku või pöördelist sündmust ning selle sisu on seotud kindla koha, aja, inimeste või sündmustega.
Kujundiliselt on see muinasjutust vähem viimistletud, vabama vormiga, tavaliselt üheepisoodiline. Erinevalt muinasjutust, mida esitatakse kuulamiseks teadliku fiktsioonina, on muistend üldjuhul tõsielulisena võetav ja tavalisse kõnevoolu või vestlusse sulanduv jutustus. Kui muinasjututüübid ja -motiivid on rahvusvahelised, siis muistend peegeldab ja seletab pigem kohalikku kogemust.
Muistendeid on erinevalt liigitatud, kuid liikide piirid ei ole selged ega ranged, paljud muistendid võivad kuuluda mitmesse alamliiki.
On kirjutatud ka kunstmuistendeid (näiteks Friedrich Robert Faehlmanni "Emajõe sünd", "Koit ja Hämarik" jt.)
Alates 1950. aastatest on folkloristid uurinud ka nn tänapäeva muistendeid (ufojutud jms).
Thorkild Hansen
Thorkild Hansen (9. jaanuar 1927 – 4. veebruar 1989) oli taani kirjanik.
Thorkild Hanseni 1978. aastal ilmunud Knut Hamsuni biograafia "Protsess Hamsuni vastu" (Prosessen mod Hamsun I–III) tõi kaasa elava avaliku arutelu ja autorit süüdistati lausa natsisõbralikkuses. Pigem oli siiski tegemist kirjaniku katsega mõista, miks läks Hamsun koostööle natsidega. Triloogia põhjal kirjutas Rootsi kirjanik Per Olov Enquist stsenaariumi filmile "Hamsun" (1996, filmijutustus ilmus eesti keeles Loomingu Raamatukogu sarjas 1998).
2009 ilmus eesti keeles poolelijäänud dokumentaaljutustus "Camus' surm" (tõlkinud Ene Mäe, järelsõna: Gitte Jæger ja Lars Peter Rømhild, kirjastus Eesti Raamat).
Justin Kirk
thumb|right|Justin Kirk (2008) Justin Kirk (sündinud 28. mail 1969 Salemis Oregonis) on Kuldgloobuse ja Emmy nominatsioonidega USA filminäitleja.
Ta on eelkõige tuntud Prior Walteri osatäitjana 2003. aasta minisarjas "Ameerika inglid" ja Andy Botwinina telesarjas "Weeds".
Haagi konventsioon (täpsustus)
Haagi konventsioon võib tähendada järgmiseid Haagis allkirjastatud rahvusvahelisi lepinguid:
Öskemen
Öskemen on linn Kasahstanis, Ida-Kasahstani oblasti keskus. Asub Altai mäestiku läänenõlval Irtõši ääres, umbes 100 km kaugusel Venemaa piirist.
Asula on rajatud 1720. aastal Venemaa sõja- ja kaubandustugipostina ja kandis 1993. aastani nime Ust-Kamenogorsk. Nõukogude ajal kujunes kaevanduste ja metallurgia keskuseks. Kaevandatakse vaske, hõbedat, tsinki ja pliid. Linnas asub Öskemeni HEJ.
Linna jalgpalliklubi Öskemeni Vostok ja jäähokiklubi Kaztsink-Torpedo mängivad riigi kõrgliigades.
Pärnu põllumeeste konvent
Pärnu põllumeeste konvent oli põllumeeste konvent Pärnu linnas.
Konvendi tegevus- ja valimispiirkonda kuulusid Sauga, Paikuse, Tahkuranna ja Häädemeeste vald.
17. mail 1936 valiti konvendi liikmeteks Jaan Viilik, Martin Koger, Kristjan Nurmoja, Tõnis Alasoo, Andres Heinluht, Kaarel Kandla, Voldemar Raba, Kustas Juhanson, Aleksander Kolla, Johann Laas, Kaarel Toomela, Voldemar Soovik, Jüri Kosenkranius, Daavet Martinson ja Nikolai Pull.
Suur-Ljahhovi saar
thumb Suur-Ljahhovi saar (vene keeles Большой Ляховский остров) on saar Põhja-Jäämeres, Ljahhovi saarte suurim saar. Mandrist eraldab seda Dmitri Laptevi väin, Väike-Ljahhovi saarest Eterikani väin. Suur-Ljahhovi saarest edelas asub Hopto-Tereri laid.
Pindala on 4600 km². Pinnamood on tasane, saare kõrgeim punkt on Emi-Tassi mägi (293 m).
Saare kagurannikul asuva Šalaurova neeme ilmajaama andmete järgi on aastane sademete hulk 184 mm (arvutatud seitsmeaastase perioodi, aprillist 1994 septembrini 2000 põhjal). Umbes kaks kolmandiku sademeid sajab juunist septembrini. Sama perioodi aasta keskmine õhutemperatuur oli –13,6 °C. Külmim kuu on jaanuar keskmise õhutemperatuuriga –31,0 °C ja kõige soojem kuu on august keskmise õhutemperatuuriga +2,4 °C. Madalaim ööpäeva õhutemperatuur oli –40,5 °C ja kõrgeim +9,4 °C.
Saarel on üle 60 jõe, suurimad nendest on Bolšoi Eterikan (111 km), Bludnaja jõgi (151 km), Orto-Juräh (69 km).
Saare avastasid ja seda uurisid 1712. aastal Jakov Permjakov ja Merkuri Vagin (tema auks on nimetatud saare kõige läänepoolsem neem). Saar on saanud nime jakuudi kaupmehe Ivan Ljahhovi auks. 17. sajandi keskpaigani nimetati seda Bližni saareks, 1760. aastatel nimetati jakuudi töösturi Eterikani auks Eterikani saareks ja 1770. aastatel nimetati ümber Katariina II käsu järgi Suur-Ljahhovi saareks.
Hermann Ovelacker von Wischlingen
Hermann Ovelacker von Wischlingen oli Liivi ordu liige, Karksi foogt ja Bremeni komtuur 16. sajandi esimesel poolel.
Hermanni vanemad olid Bernd Ovelacker ja Fye von der Leiten. Tema vend oli samuti Liivi ordusse kuulunud Anton Ovelacker von Wischlingen. Nende suguvõsa kuulus Marki krahvkonna alamaadli hulka.
Hermann astus ordusse tõenäoliselt enne 1490. aastat. 1497. aastal on teda märgitud Viljandi linnusekomtuurina, võimalik, et ta pidas seda ametit kuni 1500. aastani. 1502. aastal sai ta Karksi foogtiks ja seejärel, pärast lühiajalist Karksi linnusemarssaliks olekut, sai ta 1513. aastal Bremeni komtuuriks. Kuid juba kahe aasta pärast naasis ta Liivimaale, kus ta pärast mõneaastast olulisema ametita olekut määrati Kursi komtuuriks, mis sisuliselt tähistas tema errusaatmist.
Astyanax
Homerose "Ilias" (VI 399–496) kirjeldab Astyanaxi vanemate liigutavat hüvastijättu temaga, enne kui Hektor asub võitlusse Achilleusega ning viimane tapab ta. Amm toob Astyanaxi oma isa ette. Väike Astyanax ehmub, nähes isa pronksrüüd ja kiivriehet. Isa võtab kiivri ära ning võtab poja käte vahele, et teda julgustada.
Bouasone Bouphavanh
thumb|right|Bouasone Bouphavanh Bouasone Bouphavanh (sündinud 3. juunil 1954 Salavani provintsis) on Laose poliitik.
Astyanax
"Iliase" XXII laulus (485–507) võtab Andromache vastu oma abikaasa surnukeha, mida Achilleus on oma sõjavankri järel lohistanud, ja kurdab orvuks jäänud poja saatust. XXIV laulus (732–738), kui Priamos on Hektori lahinguväljalt ära viinud, ennustab Andromache poja saatust.
Bouasone Bouphavanh
Ta on omandanud hariduse Laoses ja Nõukogude Liidus ning osalenud üliõpilasrahutustes parempoolse valitsuse vastu 1975. aastal.
Leipzigi lahing
Leipzigi lahing (tuntud ka kui rahvastelahing) toimus 16.–19. oktoobrini 1813 Leipzigi lähistel Napoleoni-vastase VI koalitsiooni (Venemaa, Austria, Preisi, Rootsi) ning Prantsusmaa vägede vahel.
Astyanax
pisi|vasakul|Neoptolemos viskab Astyanaxi müürilt alla Trooja tsükli järgi tapetakse väike Astyanax pärast Trooja vallutamist, et ta hiljem isa eest kätte ei maksaks. Tema surma asjaolud on eri versioonides erinevad: "Iliu persises" ja Ovidiuse "Metamorfoosides" (XIII 415) tõukab Achilleuse ja Deidameia poeg Neoptolemos ta põleva Trooja müüridelt alla ning ütleb oma emale: "Et minu isa tappis tema isa, siis võib ta püüda surma eest kätte maksta. Ta võib ka saada Trooja kuningaks, ja me ei taha rohkem Trooja kuningaid!" Pärimuse järgi (Euripidese "Troojalannad", Pseudo-Apollodoros V 22) viib Neoptolemos täide kreeka hõimujuhtide otsuse. "Aeneis" üksnes mainib "kadunud Astyanaxi" (II 457). Pausaniasel (X, 25), kes toetub "Väikesele Iliasele", tapab Astyanaxi Odysseus. Euripidese tragöödia "Troojalannad" lõpeb Astyanaxi matuste stseeniga.
Leipzigi lahing
Lahingu käik
Lahingu alguses oli koalitsioonil (ülemjuhataja Austria feldmarssal K. P. Schwarzenberg, 1771–1820) 133 000 meest (Böömi armee), Napoleonil 122 000 meest. Koalitsioonil õnnestus juurde tuua 172 000 meest (Sileesia armee, Põhjaarmee ja Poola armee), Napoleonil 87 000 meest. Suurtükke oli liitlastel umbes 1400, prantslastel umbes 700. Suuri kaotusi kandnud Prantsusmaa vägi pidi 19. oktoobri hommikul taganema.
Astyanax
pisi|Hektor külastab viimast korda oma perekonda enne kahevõitlust Achilleusega. Astyanax on Andromache põlvedel ning sirutab end katsuma isa kiivrit. Apuulia [[punasefiguuriline stiil|punasefiguuriline krateer. Umbes 370–360 eKr. Leitud Ruvost. Jatta palee Ruvos]] Veel hilisemate versioonide järgi jääb Astyanax ellu ja rajab uue Trooja ("Iliase" skoolionid XXIV 735). Ta teeb seda koos Aenease poja Ascaniusega. Ühes versioonis ei suuda Odysseus Astyanaxit tappa ning surmab tema asemel ühe orja lapse. Astyanax rajab asulad Korsikal ja Sardiinias ning üks tema kaugetest järeltulijatest on Roland, kes "Rolandi laulus" kannab sama mõõka, mida kandis Hektor. Ühe versiooni kohaselt rajab ta riigi Epeiroses.
Leipzigi lahing
Osapoolte kaotused
Prantslased kaotasid ligikaudu 80 000 meest (neist 20 000 vangilangenuna) ja peaaegu kõik suurtükid. Liitlasvägi kaotas umbes 54 000 meest.
Astyanax
Jean Racine'i tragöödias "Andromaque" on ta Neoptolemose vang ja järgneb oma emale Epeirosesse. Pierre de Ronsard poeemis "La Franciade" rajab Astyanax Francioni nime all Prantsusmaa kuningriigi. Legendi järgi põlvnes Astyanaxist Karl Suur. Matteo Maria Boiardo poeemis "Orlando innamorato" (Raamat III, Laul V) asendas Andromache Astyanaxi teise lapsega, kelle kreeklased tema pähe tapsid, ning peitis õige lapse metsa. Pärast viis üks Hektori sõber Astyanaxi Sitsiiliasse, kus ta sai Zaragoza kuningannaga poja Polydorose, kelle soost sündis Ruggero. Seejärel tappis kreeklane Aigistos Astyanaxi. Mõnel vanakreeka vaasil on kujutatud, kuidas Neoptolemos tapab Priamose, kes on püha altari juurest varju otsinud. Vapustatud pealtnägijate silme ees lööb ta Priamose Astyanaxi surnukehaga surnuks. Astyanaxit on kujutatud ka Polygnotose Trooja hävitamist kujutavatel maalidel Delfis Lesches. Astyanaxi surma kujutavad mitmed vanakreeka vaasid, sealhulgas üks Lydose amfora 6. sajandi keskpaigast eKr, millel Neoptolemos hoiab abitut Astyanaxit ühte jalga pidi. Sama stseen on kujutatud vaasimaalija Brygose ühel kausikujulisel vaasil (5. sajand eKr). Vaasimaalija Kleophrades kujutab Priamost, kes hoiab süles Astyanaxi verist surnukeha (umbes 485 eKr; Napoli).
Bouasone Bouphavanh
3. oktoobrist 2003 kuni 8. juunini 2006 oli Bouasone Bouphavanh peaministri esimene asetäitja. Varem on ta olnud peaministri kolmas asetäitja ja Riikliku Plaanikomitee esimees. Ta on ühtlasi Laose Rahvarevolutsioonilise Partei keskkomitee poliitbüroo liige.
8. juunist 2006 kuni 23. detsembrini 2010 oli ta Laose Demokraatliku Rahvavabariigi peaminister.
Leipzigi lahing
Lahingu tulemused
Leipzigi lahingu tagajärjel vabanes Napoleoni ülemvõimu alt kogu talle allunud ala Reinist ida pool.
Astyanax
Astyanax on ka ühe luuletuse nimitegelane Giórgos Seférise tsüklis "Mythistorima".
Silvia Talts
Silvia Talts (aastani 1933 Silvia Krastin; 24. november 1901 Rūjiena – 29. juuni 1992 Tallinn) oli läti päritolu Eesti botaanik.
Ta oli üks "Eesti NSV floora" peamisi autoreid. Ta tegeles ka taimefüsioloogia ja taimkatte uurimisega.
Abaj (linn)
Abaj on linn Kasahstanis Karagandõ oblastis. Asub Karagandõst edelas.
Kandis algselt nime Šerubaj-Nura (Шерубай-Нұра). 1961 sai linnaks ja tänapäevase nime rahvuskirjaniku Abaj järgi.
Saksimaa kuurvürst
Saksimaa suurvürstid olid iseseisva Saksimaa kuurvürstiriigi valitsejad aastatel 1356–1806.
Askaania dünastia
Pärast Askaania dünastia väljasuremist päris Meißeni markkrahv Friedrich IV Saksi-Wittenbergi valdused ja kuurvürsti tiitli. Tekkis uus Saksimaa kuurvürstiriik, mida tuleb eristada vanast Saksi hõimuhertsogkonnast (peamiselt praeguse Alam-Saksimaa territooriumil).
Leipzigi jagamine
Pärast Friedrich II surma valitsesid vennad Ernst ja Albrecht algul koos, kuid aastal 1485 sõlmisid Leipzigis lepingu, millega jagasid Wettinite valdused ja tiitlid omavahel. Ernstile ja tema järglastele (Ernesti liin) jäid Saksi-Wittenberg (ka hilisem Kuurkreis), suurem osa Tüüringist ja kuurvürsti tiitel. Albrechtile ja tema järglastele (Alberti liin) jäid Meißeni tuumikala ja Dresden ning Saksi hertsogi tiitel.
Wettini dünastia, Ernesti liin
Schmalkaldeni sõdade tulemusena pidi Schmalkaldeni Liiga juht Johann Friedrich loovutama suure osa oma maadest ja kuurvürsti tiitli oma nõole ja rivaalile Moritzile.
Mäginulg
Mäginulg (Abies lasiocarpa) on männiliste sugukonda nulu perekonda kuuluv igihaljas okaspuu.
Teisendid
Liigil eristatakse kahte teisendit:
Kirjeldus
vasakul|pisi|Noored käbid vasakul|pisi|Korginulu tüvi Puu kasvab tavaliselt 15–30, harva kuni 50 m kõrguseks. Tüve läbimõõt on 30–60 (harva kuni 100) cm. Puu eluiga on 150–250 (harva 300) aastat. Võra on kitsaskoonusja kujuga ja ulatub tihti maapinnani. Tavaliselt sihvakas puu võib päikesepaistele avatud ja kehvades pinnaseoludes olla ka madala kasvuga ja põõsakujuline.
Pungad on ümarad, hallikaspruunid, vaigused. Okkad on 1,5–4 cm pikkused, tömbi tipuga, pealt hallikasrohelised, alt helerohelised, kahe õhulõheribaga. Okkad paiknevad kasvul spiraalselt, aga asuvad selle ülapoolel või küljel, kasvu alapoolel okkaid tavaliselt ei leidu. Okastele tehtud värsked kriimustused muutuvad punakaks.
Juured kasvavad kiiresti ja tungivad paksemates muldades küllaltki sügavale.
Puu kasvab hästi varjus, aga ei talu liigset kuumust ega põuda. Kõrgemal mägedes on kasv esimestel aastatel üsna aeglane. 10–15 aasta keskmine juurdekasv on 2,5 cm. Väikestel kõrgustel on soodsates tingimustes keskmine aastane juurdekasv 8,1–11,4 cm.
Küllalt tihti esineb tormiheidet, mis on tingitud karmidest ilma- ja pinnaseoludest. Samuti esineb tormiheidet juure- või südamemädaniku tõttu, mida põhjustavad seenhaigused.
Levikuala ja ökoloogia
Mäginulg kasvab üsna suurel territooriumil Põhja-Ameerika kirde- ja keskosa mägedes. Levila lõunaosas kasvab ta 2400–3650 m kõrgusel üle merepinna, tõustes metsapiirini. Levila põhjaosas kasvab ta ka madalamal, 300–900 m kõrgusel, kasvades levila põhjapiiril ka merekaldail.
Suure-Jaani põllumeeste konvent
Suure-Jaani põllumeeste konvent oli põllumeeste konvent Suure-Jaani linnas.
Mäginulg
Kasvupinnas
Pinnase suhtes pole mäginulg väga nõudlik. Ta kasvab nii kuivadel mäenõlvadel kui ka veega küllastunud pinnastel raba piiril. Hästi kasvab ta väikestel kõrgustel jõelammidel ja liustike poolt mahajäetud moreenil, kõrgemal aga hästi dreneerival (peene või keskmise fraktsiooniga) liiv- ja liivsavimuldadel, mis on moodustunud peamiselt basaldist, andesiidist ja kildast. Kesisemalt kasvab ta jämeda fraktsiooniga purdpinnasel ja veega küllastunud pinnasel. Samas asustab mäginulg pioneerliigina laavaga kaetud tasandikke, rusukallakuid ja laviinide poolt rajatud "koridore".
Suure-Jaani põllumeeste konvent
Konvendi tegevus- ja valimispiirkonda kuulusid Vastemõisa, Olustvere ja Taevere vald.
17. mail 1936 valiti konvendi liikmeteks Jüri Soolo, Martin Mein, Julius Kool, August Vomm, Hans Vaga, Jaan Hansen, Ado Tirmann, Jaan Talur, Peet Siim, Johan Pooland, Johan Ihloff, Johan Johanson, Jaan Vahtramäe, Karl Hansen, Theodor Koppel.
Kaitseliidu Harju malev
Harju malev on Kaitseliidu malev, mis tegutseb Harjumaal.
Mäginulg
Kasvupinnas
Mäginulg kasvab põhiliselt järgmistel muldadel:
Muldade keskmine pH on vahemikus 4,5—5,9.
Kaitseliidu Harju malev
Alates 1. augustist 2022 on Harju maleva pealikuks kolonelleitnant Arbo Probal.
Mäginulg
Kaasliigid
Mäginulg kasvab puhaspuistus enamasti vaid rasketes tingimustes (järsud nõlvad, kesine pinnas). Tavaliselt kasvab mäginulg segametsas koos teiste, peamiselt okaspuudega). Mäginulu kaaspuuliigid on järgmised:
Kaitseliidu Harju malev
Maleva loomise ajaks loetakse 25. septembrit 1917, kui maakonnanõukogu võttis vastu otsuse, millega tehti vallavalitsustele ülesandeks organiseerida öiseid vahisalku kaitsmaks elanikkonda ja nende vara marodööritsevate Vene sõjaväe jõukude eest.
Ajalugu
Maleva loomise ajaks loetakse 25. septembrit 1917, kui maakonnanõukogu võttis vastu otsuse, millega tehti vallavalitsustele ülesandeks organiseerida öiseid vahisalku kaitsmaks elanikkonda ja nende vara marodööritsevate Vene sõjaväe jõukude eest.
Mäginulg
Paljunemine
pisi|Pudenenud käbid Mäginulg on ühekojaline okaspuu. Ta paljuneb peamiselt seemnete abil, rasketes pinnaseoludes sageli ka vegetatiivselt (alumiste okste juurdumisega). Sellised iseloomulikud kohad on laavaga kaetud alad, rusunõlvad ja metsavööndi piir.
Kaitseliidu Harju malev
Ajalugu
Eesti Kaitse Liidu loomisel 11. novembril 1918 määrati Ernst Põdderi päevakäsuga nr 1 Kaitseliidu Tallinna ja Harju maakonna ülemaks ning Tallinna linna komandandiks Peeter Kann. Tallinna linna komandandina oli tema käsutuses tugevaima ja kindlaima jõuna 3. Eesti polgu ohvitserkond, kes pärast polgu likvideerimist Saksa okupatsioonivõimude poolt peagu täies koosseisus astus spordiselts "Kalevisse" selleks, et kokku jääda ja koos olla. Peeter Kann oli okupatsiooni ajal ja ka varem 3. Eesti polgu ülem ja tundis selle polgu ohvitsere, mispärast oli kerge nende seast endale kaastöölisi valida. Peeter Kann abid kaptenid Karl Erma ja Кarunga ja jaoskondade ülemad Bernhard Abrams, Eugen Dreverk, Johan Schmidt, Kuusik, Vokk, Lepp, Vunk olid kõik 3. Eesti polgu ohvitserid.
Tallinna linna komandandi kasutuses oli ka okupatsiooni ajal organiseeritud Tallinna keskkoolide vanemate klasside õpilaste rühm, mis koosnes umbes õpilasest ja mida juhtisid vennad Riibergid ja veel mõned teised. See õpilaste rühm arenes mõne päeva jooksul mitmekordseks, ja hiljem nimetati see õpilaste salk tolleaegse kaitseministri K. Pätsu poolt Tallinna Kooliõpilaste Pataljoniks. Detsembrikuus sõitis sellest pataljonist õpilast löögipataljoni nime all Aegviidu raudteejaama kindral Aleksander Tõnissoni käsutusse.
Mäginulg
Paljunemine
Valgusküllases kasvukohas kasvaval puul võib käbikandvus alata 20 aasta vanuselt, puistus siiski aastaid hiljem.
Kaitseliidu Harju malev
Ajalugu
Harju maleva Linnaümbruse malevkonda, hilisema Rävala malevkonda kuulus 14 iseseisvat malevkonna üksust.
Mäginulg
Paljunemine
Okstel püsti seisvad käbid on 6–12 cm pikkused, silinderjas-ellipsoidsed, vaigused, noorelt tumepurpurpunased kuni hallikassinised, küpsedes muutuvad pruuniks ja lagunevad ise, paisates seemned tuulde. Seemned on tiibadega ja valmivad sügisel. Seemne mass on 10–12 mg.
Mäginulg õitseb mais-juunis. Seemned varisevad septembris-oktoobris. Ületalve säilivad seemned lume all või sees. Idanema hakkavad nad mõni päev pärast lume sulamist. Seemnete idanemisvõime säilib ühe aasta. Head seemneaastad korduvad 3–4 aasta järel.
Puidu omadused ja kasutamine
Mäginulu puit on lõhnatu, kerge, pehme, väikse väände- ja survetugevusega. Puit on kergesti töödeldav ja liimitav. Mäginulu puidust saab väga kvaliteetset tselluloosi. Mäginulu puitu kasutatakse peamiselt sisetingimustes: ehituskonstruktsioonides ja pooltoodete valmistamisel. Välitingimustes saab seda kasutada vaid tugevalt immutatuna, kuna laguneb kiiresti.
Mäginulg on USA-s levinud jõulupuu. Selle teisend korginulg on ühtlasi ilupuu.
Kasvatamine Eestis
Mäginulg pole Eestis levinud. Meil kasvavad nii tüüpteisend kui korginulg. Suuremad puud (kuni 12 m) kasvavad Järvseljal, Lasila pargis, Vana-Varbla pargis jm. Puudusteks on väga aeglane kasv ja vastuvõtlikkus mustale pahktäile.
McDonald's
thumb|McDonald'si peakorter [[Illinoisis Oak Brookis]] pisi|McDonald'si hamburger Big Mac thumb|McDonald's Kosher, [[Buenos Aires (Argentina)]]
McDonald's Corporation on maailma suurim kiirtoidurestoranide kett.
Üldiseloomustus
McDonald's teenindab päevas 64 miljonit inimest. McDonald'si restorane on maailmas üle 36 500. McDonald's pakub tööd 1,8 miljonile inimesele ning iga kaheksas USA kodanik on seal vähemalt korra elu jooksul töötanud. Enamik McDonald'si restorane müüb toitu nii kaasa kui ka kohapeal söömiseks ja pakub läbisõiduteenust, müües toitu autojuhtidele, kes ei pea ostmiseks autost väljuma. Igas sekundis müüb McDonald's 75 hamburgerit.
McDonald's alustas tegevust 1940. aastal, kui vennad Dick ja Mack McDonald avasid USA-s California osariigis San Bernardinos oma esimese restorani. 1948 juurutasid nad kiirteenindussüsteemi, mis sai moodsa kiirtoitlustuse aluseks.
Turunduses keskendub McDonald's lastele. Restorane või osa sellest saab üürida sünnipäevade pidamiseks, paljudes restoranides või nende juures on väikelaste mängukohad või mänguväljakud.
Ray Kroc rajas 15. aprillil 1955 USA-s Illinoisi osariigis Des Plainesis frantsiisi alusel oma McDonald'si restorani, mis oli maailmas 9. Hiljem ostis ta McDonaldsitelt nende osa välja ja muutis ettevõtte ülemaailmseks. Alates 1965 on ettevõte noteeritud börsil. McDonald's i aktsia kuulub Dow Jonesi tööstuskeskmise börsiindeksisse.
1984 oli McDonald's Los Angelese olümpiamängude peasponsor ja korraldas kampaania "When The US Wins, You Win" – iga USA võidetud kuldmedali eest sai Big Maci, hõbemedali eest friikartulid ja pronksmedali eest Coca-Cola. Pärast idabloki riikide boikotti võitsid USA sportlased palju medaleid, ning McDonaldsi Ameerika restoranid kaotasid palju raha.
McDonald'si maskott oli algselt mees, kes kandis kokamütsi hamburgerikujulise pea otsas. Mehe nimi oli Speedee. Alates 1963 on McDonaldsi maskott kloun Ronald McDonald.
McDonald's Eestis
Eestis on McDonald'si restoranid alates 1995. aastast, esimene neist avati Tallinnas. 2013. aastal oli McDonald'sil Tallinnas kuus restorani: Lasnamäe, Viru tänava, Sõle, Rocca al Mare, Mustamäe ja Ülemiste; Tartus oli restorane kaks: Turu ja Lõunakeskuse; Pärnus ja Narvas oli üks restoran. Igal aastal külastab Eestis McDonald'sit üle 3 miljoni inimese.
McDonald'si Eesti restorane haldab frantsiisi alusel Premier Restaurants Eesti AS. McDonald'si peamine konkurent Eestis on Hesburger.
Kriitika
Väljapaistva näitena ameerika kiirtoidutööstuse globaliseerumisest on McDonald'si menüü, laienemine ja äritavad sageli kriitika märklauaks sattunud.
1990. aastal jagasid väikese rühmituse London Greenpeace (see rühmitus ei ole seotud ülemaailmse liikumisega Greenpeace) aktivistid lendlehti pealkirjaga "Mis on viga McDonald'sis?", milles väitsid, et McDonald's kahjustab keskkonda, eriti arengumaades, kahjustab oma klientide tervist ja ekspluateerib oma töötajaid. McDonald's pidas seda laimavaks ja nõudis vabandust, ähvardades vastasel korral kohtuga. Kolm aktivisti vabandasid, kaks (Helen Morris ja David Steel) mitte ning McDonald's kaebas nad kohtusse, süüdistades neid laimus. 1997 rahuldas kohus hagi ning nõudis Morriselt ja Steelilt välja 60 000 Suurbritannia naela. Kostjatel polnud seda summat ja nad kaebasid otsuse edasi. Järgmisel aastal vähendas kohus summat 20 000 naelani. 2005. aastal mõistis Euroopa inimõiguste kohus Morrise ja Steeli õigeks. Kohtuprotsessist valmis dokumentaalfilm "McLaim" ("McLibel").
Merriam-Websteri sõnaraamatu 2003. aasta väljaandesse oli lisatud sõna "McJob" tähenduses 'väheseid oskusi ja väheseid karjäärivõimalusi pakkuv töö'. McDonald's vastas avaliku kirjaga, milles nimetas seda kõrvakiiluks ja arvas, et õigem tähendus sõnale "McJob" oleks 'õpetab vastutustunnet'. Merriam-Webster teatas, et seisab oma definitsiooni korrektsuse ja kohasuse eest.
Morgan Spurlocki 2004. aasta dokumentaalfilm "Ülisuur mina" räägib sellest, et McDonald'si toit aitab kaasa ühiskonna rasvumisele ega ole tervislik, aga McDonald's ei teavita oma kliente selle toiteväärtusest.
Agustín Delgado
Agustin Delgado (sündinud 23. detsembril 1974 Ambuquí) on endine Ecuadori jalgpallur, ründaja.
Ecuadori jalgpallikoondisse kuulus Delgado aastatel 1994–2006. Ecuadori rahvuskoondises mängis ta esimest korda 14. augustil 1994, kui kohtuti Peruuga. Ta on 31 väravaga Ecuadori läbi aegade suurim väravakütt. 2002. aasta maailmameistrivõistluste alagrupimängus lõi ta värava Mehhiko vastu ning 2006. aasta maailmameistrivõistluste alagrupimängus värava Poola ja Costa Rica vastu. Pärast jalgpallurikarjääri lõppu astus Delgado poliitikasse. 2013. aastal valiti ta Ecuadori parlamenti.
Isiklikku
Agustín Delgado on 187 cm pikk ja kaalub 83 kg.
Paistu põllumeeste konvent
Paistu põllumeeste konvent oli põllumeeste konvent Viljandi linnas.
Konvendi tegevus- ja valimispiirkonda kuulusid Rimmu, Kõpu, Raudna, Paistu ja Karksi vald.
17. mail 1936 valiti konvendi liikmeteks Johan Sumeri, Jaan Viilip, Heinrich Lauri, Karl Joosep, Julius Kõrb, Mihkel Laarmann, Peeter Kallit, Karl Laatsarus, August Roger, Johan Pruuden, Jüri Martinson, Märt Meet, Aleksander Arak, August Halme ja Juhan Hion.
Amöboos
Amöboos ehk amööbtõbi (vanem nimetus amöbiaas) on siseamööblaste (Entamoebidae) tekitatud soole nakkushaigus.
Carlos Tenorio
thumb|right|Carlos Tenorio Carlos Vicente Tenorio Medina (sündinud 14. mail 1979) on Ecuadori jalgpallikoondise endine ründaja.
Ecuadori rahvuskoondises mängis Tenorio esimest korda 14. novembril 2001, kui kohtuti Tšiiliga. Aastatel 2001–2011 mängis ta koondises kokku 51 korda ja lõi selle aja jooksul 12 väravat.
Tenorio esines Ecuadori koondises kahtedel maailmameistrivõistlustel. 2006. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel lõi ta koondise esimeses mängus Poola vastu avavärava.
Isiklikku
Carlos Tenorio on 182 cm pikk ja kaalub 78 kg.
Roger Vadim
pisi|Roger Vadim Roger Vadim (pärisnimega Roger Vladimir Plémiannikov; 26. jaanuar 1928 Pariis – 11. veebruar 2000 Pariis) oli slaavi päritolu prantsuse produtsent, stsenarist, näitleja ja režissöör. Tema loodud filmid said kuulsaks oma erootilise taustaga ja ta ise oma rohkete romantiliste suhetest poolest noorte kaunite näitlejannadega.
Varasem elu
Rogeri valgevenelasest isa Igor Plemiannikov (И́горь Никола́евич Племя́нников) oli endise sõjaväelasena immigreerunud Tsaari-Venemaalt. Hiljem sai Igorist naturalisatsiooni teel Prantsusmaa kodanik.
Igor Plemiannikov oli Prantsusmaa asekonsul Egiptuses, asudes Aleksandrias, hiljem oli konsul Türgis. Vadimi ema Marie-Antoinette (neiuna Ardilouze) oli prantsuse näitlejanna. Vadim elas oma varases nooruses diplomaadilapsena Põhja-Aafrikas ja Lähis-Idas. Peale isa surma, kui Vadim oli üheksa-aastane, läks pere tagasi Prantsusmaale, kus tema ema leidis tööd hosteli juhatajana.
Vadim õppis Pariisi ülikoolis ajakirjandust ja kirjandust, kuid kool jäi lõpetamata.
Karjäär
19-aastaselt sai temast filmirežissööri Marc Allégret assistent, kellega koos tehti filmid "Blanche Fury" (1948), "The Naked Heart" (1950), "Blackmailed" (1951) jt. 1953. astal kirjutas ta stsenaariumi filmile "Armastuse kool" (School for Love/Futures vedette), kus mängisid peaosades Brigitte Bardot (kellega Vadim oli abiellunud) ja Jean Marais, kuid filmil polnud edu. Aga järgmised tema kirjutatud stsenaariumiga filmid "Daisy noppimine" (Plucking the Daisy/En effeuillant la marguerite) ja "Ulakas tüdruk" (Naughty Girl/Cette sacrée gamine) olid suure menuga. See võimaldas Vadimil saada rahalist tuge oma esimesele filmile režissöörina.
Iidla
Iidla asumit hakati rajama 16. juulil 1973, mil asuti kaevama esimese maja vundamendisüvendit.
Roger Vadim
Karjäär
Tema esimeseks režissööritööks oli "Ja Jumal lõi naise", mis baseerus tema enda kirjutatud stsenaariumil ja mille peaosades olid Brigitte Bardot, Curt Jurgens ja Christian Marquand. Film ei saavutanud suurt edu mitte ainult Prantsusmaal, vaid kogu maailmas ning kujundas Brigitte Bardot maailmaikooniks.
Iidla
Enne asumit asus seal Puru-Altserva küla, mis 1970. aastal koos talumajadega tehti maatasa.
Roger Vadim
Karjäär
Tema järgmine film režissöörina oli "Ohtlikud armusuhted", kus mängisid Gérard Philipe (oma viimases filmis) ja Annette Stroyberg, Taani modell, kellest sai Vadimi teine abikaasa. Film kujunes Prantsusmaal suureks hitiks.
Viljandi põllumeeste konvent
Viljandi põllumeeste konvent oli põllumeeste konvent Viljandi linnas.
Roger Vadim
Karjäär
Roger Vadim alustas 1961. aastal suhet noore Catherine Deneuve'iga, kes mängis filmis "Tales of Paris"(Les parisiennes), mille stsenaariumi kirjutas Vadim. Deneuve osales ka filmis "Pahe ja voorus" (1963), kus Vadim oli lavastajaks.
Iidla
Nimi on pandud Puru küla Iidla (ka Idla) talu järgi.
Roger Vadim
Karjäär
Vadimi järgmine erootilise taustaga film oli "Armastuse ring", mille üks paljudest staaridest oli tõusev USA täht Jane Fonda, kes alustas Vadimiga romantilist suhet. Nende koostöös järgnes film "Mäng on läbi", mis oli Prantsusmaal väga populaarne, kuid USA-s vähem. Abielu ajal Fondaga saatis Vadim teda USA-s, kui naine seal filme tegi, kuid 1973. aastal nad lahutasid.
Lodewijk van Heyden
right|thumb|Portree aastast 1832 thumb|Postmark Lodewijk Sigismund Vincent Gustaaf van Heyden (vene Логин Петрович Гейден; 7. september 1773 Haag – 17. oktoober 1850 Tallinn) oli Hollandi päritolu admiral, riigikrahv 1790, juhtis Venemaa keisririigi laevastikku Navarino lahingus 1827, Tallinna sõjakuberner 1834–1850 ja ühtlasi Tallinna sadama kõrgeim ülem 1838–1850.
Ta on maetud tänapäevaks hävinenud Kopli kalmistule.
Perekond
Abiellus Taanist pärit Johann Akkeley tütre Annaga. Abielust sündisid:
Roger Vadim
Karjäär
1980. aastatel asus Vadim taas USA-sse elama. Ta lavastas filmi "Öised mängud" (1980), millega ta püüdis teha Cindy Picketti staariks, olles temaga ka lühiajalises romantilises suhtes. Vadim üritas oma endist edu taastada filmiga "Ja Jumal lõi naise..." (1988), millel oli uus versioon ning peaosas Rebecca de Mornay. Film oli väga erinev originaalist (kasutas tegelikult ainult sama pealkirja), sai tuntavat kriitikat ja kukkus äriliselt läbi.
Viljandi põllumeeste konvent
Juhatuse liikmed: Karl Moks ja Jakob Korts.
Roger Vadim
Karjäär
Tema viimased aastad möödusid peamiselt televisioonis töötades. 1993. aastal kirjutas stsenaariumi ja lavastas telefilmi "Amour fou". Selle peaosas mängis Marie-Christine Barrault, kellest sai tema viimane naine.
Viljandi põllumeeste konvent
Põllutöökoja liige: Hans Kunstal.
Roger Vadim
Karjäär
Roger Vadim suri 72-aastaselt lümfoomi tagajärjel ning on maetud Saint-Tropez' kalmistule Prantsusmaal. Tema matustel osalesid ka tema endised abikaasad Bardot, Fonda, Schneider ja Strøyberg.
Viljandi põllumeeste konvent
Konvendi liikmed: Oskar Parvet, Jaak Koort, Tõnis Pedak, Jaan Põru, Jaan Siilak, Hans Mikk, Johan Reier, Julius Ott, Jaan Soots, Hans Karu, Johan Koni, Karl Vabrit (seltskondlikkude organisatsioonide poolt), Jaan Pullisaar (ühistegeliste asutuiste poolt), Marie Erits (maanaiste poolt).
Konvendi piirkonnas 1796 talu, valimisõiguslikke majapidajaid 1936. aastal 1508, nendel kokku 98 562 puhaskasurubla.
Roger Vadim
Vadimi režissööritöid
Roger Vadim on öelnud: "Kui ma teen filmi inimestevahelistest suhetest, on sellel erootiline taust ning ma ei saa sinna midagi parata! Seks on olnud alati inspiratsioon, suurim inspiratsioon sellest ajast peale, kui kunst eksisteerib."
Viljandi põllumeeste konvent
Talundite rahvastik kokku 8606 inimest, kellest talupidaja perekonnaliikmeid 6854 ja töölisi 1752.
Maad konvendi piirkonna taludel 46 681 hektarit.
Lehmade arv 7767.
Jalgpalli maailmameistrivõistlused
Jalgpalli maailmameistrivõistlused (ametlik ingliskeelne nimetus FIFA World Cup – FIFA maailmakarikavõistlused) on maailmameistrivõistlused jalgpallis. Need toimuvad alates aastast 1930 iga nelja aasta tagant FIFA korraldusel. Aastatel 1942 ja 1946 Teise maailmasõja tõttu turniiri ei toimunud.
Praegune maailmameister on Argentina jalgpallikoondis, kes võitis FIFA 2022. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlus 2022 MM-i. See oli argentiinlaste kolmas meistritiitel.
2022. aastal toimusid 22. MM-võistlused. Seni on turniiri võitnud ainult 8 riigi võistkonnad: Brasiilia (5), Itaalia (4), Saksamaa (koos Lääne-Saksamaaga (4), Argentina (3), Uruguay (2), Prantsusmaa (2), Inglismaa (1) ja Hispaania (1). Brasiilia koondis on ainus, mis on osalenud iga võistluse finaalturniiril.
Ajalugu
1924. aasta olümpiamängudel jalgpallis võidu saanud Uruguay esindus tegi avalduse, milles soovis korraldada MM-võistlused juba 1925. aastal. Kuigi FIFA ütles neile ära, ei laitnud maailmaorganisatsiooni esindajad mõtet ja asusid MM-finaalturniiri korraldamisega seonduvaid probleeme lahendama.
15.–26. mail 1928. aastal Amsterdamis toimunud FIFA kongressil võeti häältega 27:5 vastu otsus korraldada jalgpalli maailmameistrivõistlused esimest korda 1930. aastal ning seejärel iga nelja aasta tagant. Veel jäi lahtiseks korraldajamaa, kuid 17.– 18. mail 1929. aastal Barcelonas toimunud 18. kongressil anti see õigus Uruguayle.
Tulemused
<references group="märkus" />
Medaliriigid
pisi|Jalgpalli maailmameistrivõistlused 1978
pisi|right|upright=2|Tulemused
Pilistvere põllumeeste konvent
Pilistvere põllumeeste konvent oli põllumeeste konvent Võhma alevikus.
Konvendi tegevus- ja valimispiirkonda kuulusid Kabala, Kõo ja Imavere vald.
17. mail 1936 valiti konvendi liikmeteks Jaak Kask, Hans Sukk, Joosep Rätsepson, Jüri Martin, Jüri Vain, Mart Arro, Karl Rass, Jaan Ilumäe, Hans Leis, Bernhard Raadik, Hans Israel, Jaan Reinik, Tõnis Lükk, Martin Nõmmeots ja Vidrik Rebane.
Žezkazgan
Žezkazgan (varasem ka Džezkazgan) on linn Kasahstanis, Ulõtau oblasti keskus. Asub riigi keskosas Ulõtau mäestikust kagus Kengiri veehoidla ääres.
Skisma
Skisma (kreeka keeles σχισμα (σχιζω) – jagunema) tähendab kiriku lõhenemist.
Žezkazgan
Peamine majandusharu on metallurgia. Linna ümbruses asuvad vase-, mangaani- ja rauamaagivarud. Kaevandatakse ka kulda.
Skisma
Skismaatikuks nimetatakse skisma algatajat, skisma õhutajat või skisma tagajärjel eraldunud rühmituse liiget.
Žezkazgan
2011. aastal oli linna elanike rahvuslik koosseis järgmine: 60,8% kasahhid, 27,2% venelased, 4% ukrainlased, 1,4% sakslased, 1,3% tatarlased ja 0,9% valgevenelased.
Skisma
Skismade puhul on tegu erinevate kiriku võimustruktuuride tülidega või ideoloogia muudatustega. Esineb eksiarvamus, nagu oleks kristlus olnud kunagi ühtne struktuurilt ja ideoloogialt.
Žezkazgan
Linn rajati 1929. aastal vasemaagimaardla juurde. Linna nimi tähendab kasahhi keeles vasekaevanduse kohta. Stalini ajal asus linna lähedal suur sunnitöölaager.
Aastail 1973–1997 oli linn Žezkazgani oblasti keskus. Aastail 1997–2022 kuulus linn Karagandõ oblastisse.
Linnal on raudteeühendus Karagandõga ja lennujaam.
pisi|tühi|Linnavalitsuse hoone
Põltsamaa põllumeeste konvent
Põltsamaa põllumeeste konvent oli põllumeeste konvent Põltsamaa linnas.
Konvendi tegevus- ja valimispiirkonda kuulusid Põltsamaa, Lustivere ja Pajusi vald.
17. mail 1936 valiti konvendi liikmeteks Aleksander Pedriks, August Lehtsaar, Arnold Martins, Hans Kalep, Karl Vulff, Juhan Rämma, August Tiimann, Karl Rump, Emil Mällo, Eduard Tael, Elmar Andressoo, August Laur, Ernst Alles, Julius Mänd ja Evald Kutsar.
Paul von Tiesenhausen
pisi|Krahv Paul von Tiesenhausen Autor: [[Pjotr Fjodorovitš Sokolov ]]
Krahv Paul von Tiesenhausen (vene keeles Павел Иванович Тизенгаузен; 27. august/7. september 1774 Tallinn – 30. november/12. detsember 1864 Tallinn) oli baltisaksa päritolu Venemaa sõjaväelane ja riigitegelane.
Paul von Tiesenhausen sündis Sausti, Valtu, Alu, Hertu ja Rapla mõisniku Hans Heinrich von Tiesenhauseni ja Katharina Friederike von Stackelbergi pojana.
Astus noorena Vene armeesse, teenis polkovnikuna keiserliku ihukaitseväe Semjonovi polgus. Oli suurvürst Aleksander Pavlovitši adjutant. Võttis osa Aleksandr Suvorovi 1799. aasta Aleksandr Suvorovi sõjakäigust Itaaliasse ja Šveitsi, mille eest autasustati Püha Anna ordeni 2. järgu (25.8.1799) ja sai Johanniitide ordu rüütliks (23.9.1799). Sai kindralmajori auastme ja oli aastal 1801 Riia ja 1802 Tallinna komandant.
Aastal 1815. oli ta lühikest aega Eestimaa rüütelkonna peamees.
Hiljem oli ta senaator (1827–1845), tõeline salanõunik ja 1833. aastast ka Venemaa Evangeeliumi Luteriusu Kiriku Peakonsistooriumi president.
Paul von Tiesenhausenit autasustati Püha Aleksander Nevski ordeni ja mitmete muude autasudega.
Talle kuulusid Sausti, Valtu, Alu, Hertu ja Rapla mõis.
Perekond
Paul von Tiesenhausen abiellus 1803. aastal krahvitar Julie Charlotte von der Pahleniga (1782–1862), kes oli Venemaa riigitegelase ja sõjaväelase Peter Ludwig von der Pahleni tütar. Abielust sündisid:
Oleksandrija
Oleksandrija (ukraina Олександрія) on oblastilise alluvusega linn Ukrainas Kirovogradi oblastis, Oleksandrija rajooni keskus. Linn asub 75 km oblasti keskusest Kropõvnõtskõist idas Inhuletsi jõe ääres.
Linna rajasid 1746. aastal kasakad Ussivka külana. 1784. aastal sai linnaõigused.
Linna haldusalasse kuuluvad ka 2 alevit ja 4 küla.
Püha Tool
thumb|Püha Tool Püha Tool ehk Püha Aujärg (ladina keeles Sancta Sedes (ka Apostellik Tool, Apostellik Aujärg) on kas paavst üksi või koos Rooma kuuria asutustega, mille kaudu katoliku kirikut juhitakse.
Kuigi Püha Tooli nimetatakse ka Vatikaniks, on ta erinev Vatikani Linnriigist, mis on riik oma territooriumi, kodanikkonna ja riigivõimuga. Siiski on paavst Vatikani Linnriigi riigipea ning Püha Tool esindab seda riiki riikidevahelises suhtluses.