cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mantelhai
Ta on munastpoegija. Emane toob ilmale 3–12 järglast. Emashai tiinus kestab arvatavasti 1 kuni 2 aastat.
Mantelhaid elavad küllaltki suurtes sügavustes (50–1500 m) põhja lähedal.
Toiduks on peajalgsed, limused ja kalad.
Esineb Atlandi ookeanis Aafrika edela- ja põhjaranniku ning Euroopa ranniku lähedal, ka Lõuna-Ameerika, Austraalia, Jaapani ja California vetes.
Roheline kärbseseen
Roheline kärbseseen (Amanita phalloides) on kärbseseeneliste sugukonda kärbseseene perekonda kuuluv seen.
Levila ja kasvukohad
Ta on lehtpuude mükoriisaseen. Puude suhtes ei ole ta väga valiv: ta kasvab koos kase, kastani, pähklipuu, sarapuu, pöögi ja valgepöögiga, samuti männi ja kuusega. Kuid rohelist kärbseseent on viidud ka mujale, kus ta moodustab mükoriisat kohalike liikidega: Californias tammeliigiga Quercus agrifolia, Tansaanias ja Alžeerias eukalüptidega ning Uus-Meremaal mürdiliste Leptospermum 'i ja Kunzea 'ga. See tähendab, et rohelisel kärbseseenel on potentsiaali saada invasiivseks liigiks. Teistesse maadesse on ta viidud ümberistutatud puude juurte ümber oleva mullaga.
Roheline kärbseseen on levinud Euroopas ja Loode-Aafrikas. Põhjas ulatub tema levila Skandinaavia lõunaranniku ja Eestini, idas Põhja-Iraani metsadeni.
Kirjeldus
Roheline kärbseseen on hallikas-, kollakas- kuni pruunikasrohelise, keskel oliivpruuni, vanalt tihti üleni vaid kollakaspruuni kumera kiulise limase, tavaliselt ebemeteta kübaraga, mille läbimõõt on kuni 15 cm. Eoslehekesed on jäävalt valged; seeneliha valge, muutumatu värviga. Jalg kuni 2 cm läbimõõduga, valkjal põhjal oliivkollastest soomustest kirju, selle alusel avar kotjas tupp ja ülaosas püsiv nahkjas rippuv, ülaküljel rihveljas rõngas.
Toksilisus
Roheline kärbseseen on inimesele surmavalt mürgine. Ta sisaldab rakumürke amatoksiine ja fallotoksiine. Amatoksiinide surmav annus on 0,1 mg kehakaalu kilogrammi kohta. 70 kg kaaluvale inimesele on surmav 7 mg amatoksiini, mis sisaldub 35 grammis värskes seenes. Täiskasvanud seen kaalub umbes 50 grammi. Esimesed mürgistusnähud ilmnevad 8–12 tundi pärast seene söömist. Surm saabub umbes 5 päeva pärast maksa ja neerude kahjustuse tõttu. Rohelised kärbseseened on nii mürgised, et neid ei tohi panna isegi samasse korvi söögiks mõeldud seentega, mis võivad ise seepeale samuti mürgiseks muutuda. Rohelise kärbseseene mürgisus ei vähene ka küpsetamise, kupatamise, külmutamise ega kuivatamise käigus.
Kuni 20. sajandi keskpaigani ei tuntud seenemürgistuse vastu sobivat ravi. Seetõttu suri rohelisi kärbseseeni söönud inimestest 60–70%. Tänapäeval on see vähenenud ning oli Euroopas 1970. aastatel 22,4%, sealjuures alla 10 aasta vanustest lastest 51,3% ja vanematest 16,5%. Tänapäeval on see veelgi madalam, umbes 10–15%. Kuid tüüpiline on, et ellujäänud inimesed vajavad maksasiirdamist.
Tuntud ohvreid
1972 avaldas USA mükoloog Robert Gordon Watson raamatu "The death of Claudius, or the mushroom for murderers", milles analüüsib paljude tuntud inimeste surma, kes kuulu järgi olid surnud seenemürgistusse. Tõe väljaselgitamine on siin tavaliselt võimatu, sest surnuid hakati lahkama surma põhjuste väljaselgitamiseks suhteliselt hiljaaegu ning kirjalikud allikad surma asjaolude kohta on sageli lünklikud ja vastuolulised.
Üks seenemürgistusse surnuist olevat olnud paavst Clemens VII. Watson seda eriti ei usu, sest Clemens oli enne surma haige 5 kuud, mis ei klapi rohelise kärbseseene mürgistuse tundemärkidega.
Vene tsaari Aleksei Mihhailovitši naine ja Peeter I ema Natalja Narõškina suri pärast seda, kui oli söönud suurel hulgal marineeritud seeni. Kuid pole selge, kas need olid tõepoolest mürkseened. Võib-olla olid need toiduseened, lihtsalt marinaad oli pahaks läinud.
Saksa-Rooma keiser Karl VI sai mürgistuse pärast paneeritud seente söömist ja suri sellesse 10 päeva hiljem. Kõige tõenäolisem mürgitati ta rohelise kärbseseenega. Karli surm vallandas Austria pärilussõja ja see andis Voltaire'ile alust öelda, et see seeneroog muutis Euroopa saatust. Voltaire'il polnud siiski päris õigus: pärilussõda oleks puhkenud niikuinii, lihtsalt kui Karl oleks kauem elanud, oleks see juhtunud vastavalt hiljem.
Rooma keiser Claudius suri samuti pärast seente söömist. On teada, et Claudius hindas väga keiser-kärbseseenest tehtud roogi; need on söödavad. Antiikaegsed autorid Tacitus ja Suetonius on ühel meelel selles, et Claudius sõi söögiseeni, aga seeneroog oli eelnevalt mürgitatud.
Louise Reiss
Louise Marie Zibold Reiss (23. veebruar 1920 Queens, New York – 1. jaanuar 2011 Pinecrest, Florida) oli USA arst.
Piimahammaste uuring
Ta uuris 1950ndatel ja 1960ndatel sündinud Saint Louise ümbruse laste piimahambaid, et kindlaks teha tuumakatsetuste mõju. Selgus, et pärast 1963. aastat sündinud laste piimahammastes oli kuni 50 korda rohkem strontsium-90 kui enne regulaarsete tuumakatsetuste algust sündinud lastel. Esialgsed tulemused 1961. aasta lõpust aitasid veenda USA presidenti John Kennedyt kirjutama alla tuumakatsetuste osalise keelustamise lepingule, millega keelustati tuumarelvakatsetused atmosfääris, kosmoses ja vee all.
Joosep Kapp
pisi Joosep Kapp (12. mai (vkj 30. aprill) 1833 Rutikvere vald – 20. veebruar (vkj 8. veebruar) 1894 Suure-Jaani) oli eesti koolmeister ja muusik.
Kapp sündis Rutikveres Põltsamaa kihelkonnas. Tema isa oli koolmeister, kes venestamise alguses asus Adavere mõisa aidameheks. Alghariduse sai Joosep Kapp Rutikveres isa käe all, kuid peagi saadeti Tartusse Kreiskooli. Õpingudi jätkas ta Tartu gümnaasiumis ja aastatel 1850–1853 Cimze seminaris, kus tema klassikaaslaseks oli C. R. Jakobson, kellega ta jätkas koostööd ning kirjavahetust ka pärast kooli.
1853. aastal sai temast 20-aastaselt Suure-Jaani kihelkonnakooli õpetaja ja kohalik köster. Joosep Kapi juures on õppinud mitmed hilisemad tuntud nimed. Erilist rõhku pani Kapp külakoolmeistrite väljaõpetamisele, üsna pea olid kõik oma kihelkonna õpetajad juba tema käe alt tulnud.
Üritades rikastada tolleaegset kehva koolikirjanduse valikut koostas Kapp 1878. aastal "Geomeetria. Kihelkonnakoolidele ja iseöpetuseks välja annud J. Kapp", mis jäi paljudeks aastateks esimeseks ja ainukeseks selleteemaliseks õpikuks. 1879. aastal ilmus temalt "Eesti ema - lühikene teejuht emadele, kuidas nad oma lapsi esimeste eluaastate siis kasvatama peavad".
Õpetajatöö kõrvalt leidis Kapp aega osaleda ka seltsiliikumises: asutas Suure-Jaani mees- ja mängukoori ning oli Aleksandrikooli liikumise raames aastast 1870 Eesti Aleksandrikooli peakomitee liige. Samuti oli ta Viljandi Eesti Põllumeeste Seltsi asutajaliige, kuni 1872. aastani selle president, hiljem asepresident. Ta kuulus ka Eesti Kirjameeste Seltsi ning tegi kaastööd ajalehtedele Eesti Postimees ja Sakala. 1887. aastal asutas Joosep Kapp Suure-Jaani haridusseltsi Ilmatar.
Joosep Kapp on maetud Suure-Jaani kalmistule. 1896. aastal püstitati tema hauale Kapi endise õpilase, harrastusskulptor Meineri kavandi järgi hauasammas. Põhjaka nõmmelt leitud maakivist hauatähis on 5 meetrit kõrge ning läks maksma 500 rubla. Samba avamispäevaks oli Kapi noorim poeg Artur, kes siis õppis Peterburi Konservatooriumis, komponeerinud ühe oma esimestest lauludest.
Isiklikku
Tema pojad olid Artur, Aleksander ja Hans Kapp.
Valgekõht-soomusloom
Valgekõht-soomusloom (Manis tricuspis) on valge karvkattega soomusloomaline. Valgekõht-soomuslooma võrdlemisi väikesed soomused on varustatud tillukeste ogadega, mida eriti hästi näeb seljal. Tüvepikkus 35-45 cm, saba pikkus 40-50 cm. Elab Lääne- ja Kesk-Aafrika troopikametsade puudel. On öise eluviisiga.
Elatuskorje
Elatuskorje on mesilaste korjatud mesi, millest jätkub ainult mesilaspere enda eluvajadusteks.
Selline olukord on näiteks kevadel, kui pere hakkab end suureks kasvatama: rohkem tegeldakse haudme toitmise kui korjega. Veel võib mee vähesuse põhjuseks olla kuiv suvi, kui nektar kuivab õie sees ära ja mesilased ei saa seda kätte, aga ka pikad sajud, mille ajal mesilased korjele ei lenda.
Kurovitsõ
Kurovitsõ (vene Куровицы) on küla Venemaal Leningradi oblastis Gattšina rajoonis. Kuulub Siverski linnaasunduse haldusalasse.
2002. aastal oli elanike arv 733.
Studia Philosophica Estonica
pisi|Studia Philosophica Estonica 1. köide 2008. aastast ilmus esimesena ka paberil, kuid alles 2011. aasta sügisel Studia Philosophica Estonica (SPE) on Tartu Ülikooli filosoofiaosakonna kirjastatav ning Tartu Ülikooli kirjastuse trükitav eelretsenseeritav filosoofiaajakiri, milles avaldatakse inglise-, saksa- ja eestikeelseid artikleid ning raamatuarvustusi.
Studia Philosophica Estonica on veebipõhine ajakiri, kuid 2011. aastal ilmusid kaks erinumbrit (1.1 & 1.2, 2.2) ka paberil. Ajakiri jaguneb "köideteks", nii et igas köites on ühe aasta jooksul avaldatud artiklid. Alates 2009. aastast hõlmab iga köite 1. number kõik tavapärased artiklid, numbrid 2 kuni n on erinumbrid. Ajakirjanumbrite numeratsioon koosneb niisiis kahest osast: köitest ja numbrist. 2008. aasta põhinumber on 1.1, 2009. aasta põhinumber 2.1, sama aasta esimene erinumber 2.2 jne.
SPE juhindub avatud ligipääsu poliitikast, tagades kõigile vaba ja tasuta ligipääsu oma sisule.
Ajalugu
Ajakirja ajalugu nähakse lähtuvana 1893. aastast, mil hakkasid ilmuma Tartu Ülikooli toimetised nime Acta et Commentationes Universitatis Tartuensis all. Nõukogude ajal ilmusid filosoofiakogumikud ülikooli toimetiste alamseeriana ning 1993. aastast nime Studia Philosophica. Praegusel kujul ilmub ajakiri aastast 2008.
Toimetus
Ajakirja peatoimetaja on Toomas Lott. Teoreetilise filosoofia toimetaja on Bruno Mölder, filosoofia ajaloo toimetaja Karin Kustassoo, praktilise filosoofia toimetaja Kadri Simm, Teadusfilosoofia toimetaja on Edit Talpsepp ning tegevtoimetaja Mats Volberg.
Kolleegium
Studia Philosophica Estonica kolleegiumi kuuluvad (3. september 2019 seisuga): Jüri Allik (TÜ), Ruth Chadwick (Cardiffi Ülikool), Daniel Cohnitz (Utrechti ülikool) Günter Figal (Freiburgi Ülikool), Matti Häyry (Aalto ülikool), Piret Kuusk (TÜ), Eero Loone (TÜ), Endla Lõhkivi (TÜ), Ülo Matjus (TÜ), Arne Merilai (TÜ), Jürgen Mittelstrass (Konstanzi Ülikool), Peeter Müürsepp juunior (TTÜ), Ilkka Niiniluoto (Helsingi Ülikool), Herlinde Pauer-Studer (Viini Ülikool), John Perry (Stanfordi Ülikool), Ahti-Veikko Pietarinen (Nazarbajevi ülikool), Dag Prawitz (Stockholmi Ülikool), John Sallis (Boston College), Andres Soosaar (TÜ), Margit Sutrop (TÜ), Jan Szaif (UC Davis), Peter Trawny (Wuppertali Ülikool), Tõnu Viik (TLÜ) ja Jonathan Wolff (Oxfordi ülikool).
Šõnggõstau ahelik
Šõnggõstau ahelik (kasahhi Шыңғыстау жотасы) on mäeahelik Aasias, Kasahhi kulumiskingustiku kaguosas.
Kulgeb loode-kagu sihis. Kõrgus kuni 1305 meetrit.
Varem tuntud venekeelse nimega Tšingiztau ahelik (vene хребет Чингизтау).
Henrik Visnapuu
pisi|Henrik Visnapuu, 1917 Henrik Visnapuu (2. jaanuar 1890 Helme kihelkond – 3. aprill 1951 Long Island, New York) oli eesti luuletaja, proosakirjanik ja kirjanduskriitik.
Ta oli Marie Underi kõrval rühmituse Siuru kesksemaid luuletajaid.
Elukäik
Ta õppis Reola vallakoolis, Ropka ministeeriumikoolis ning Vana-Kuuste vallas Sipe ministeeriumikoolis, mille lõpetas 1905. aastal. 1907. aastal läbis ta Narva Gümnaasiumi juures algkooliõpetaja kutseeksami ja hakkas vallakooli õpetajaks. 1912. aastal suundus ta Tartusse, kus esialgu õpetas tütarlaste gümnaasiumis eesti keelt ja kirjandust. Õppis Tartu ülikoolis klassikalist filoloogiat. Henrik Visnapuu oli Korp! Sakala liige.
1935. aastast töötas Visnapuu Riikliku Propaganda Talituses kultuurinõunikuna.
1944. aastal põgenes ta Nõukogude okupatsiooni eest Saksamaale ja emigreerus sealt 1949. aastal Ameerika Ühendriikidesse.
Henrik Visnapuu suri 3. aprillil 1951 New Yorgis ootamatult südameataki tagajärjel 61-aastaselt. 26. juunil 2018 maeti ta ümber Tallinna Metsakalmistule.
Looming
Tema luuletusi hakati avaldama ajakirjanduses 1908. aastast. Osales kirjanduslikes koguteostes "Moment : Esimene" (1913), "Roheline Moment" (1914) ja "Looming" I (1920), äratas tähelepanu futuristlike ja ekspressionistlike esinemistega. Henrik Visnapuu oli Marie Underi kõrval rühmituse Siuru kesksemaid luuletajaid.
Mälestuse jäädvustamine
Pärast Henrik Visnapuu surma ütles Ülemaailmne Eesti Kirjanduse Selts välja mõtte asutada fond, mis annaks välja Henrik Visnapuu kirjanduspreemiat. Fond loodi 21. oktoobril 1952. Auhinda kavatseti välja anda igal aastal eesti kirjandusteose autorile proosa, luule või memuaristika vallas. Alates 1953. aastast antaksegi luuletaja sünniaastapäeval 2. jaanuaril välja Henrik Visnapuu preemiat.
Luunja vald on kuulutanud 2020. aasta Henrik Visnapuu 130. sünniaastapäeva auks Henrik Visnapuu aastaks. Mitmesuguste ettevõtmistega meenutatakse aasta jooksul Luunjas elanud luuletajat. Loone Otsa kohendatuna ja lühendatuna lavastati Luunjas Visnapuu näidend "Keisri usk", mis kirjeldab "apostliku õigeusu sissetungi Eestisse ja võitlust usuküsimuse ümber tsaarivalitsuse ajal", kuid mille esietendus Estonia teatris 1939. aastal ära jäeti.
Isiklikku
Henrik Visnapuu vend Eduard Visnapuu oli eesti muusikateadlane ja pedagoog, vennapoeg Herk Visnapuu (1920–2013) oli arhitekt.
Thallwitzi vald
Kuni 2008. aastani kuulus vald Muldentali kreisi.
Vallast voolab läbi Mulde jõgi, mis suubub Elbesse.
Valla pindala on 53,00 km². Vallas elas 1. jaanuari 2007 seisuga 3838 ja 31. detsembri 2009 seisuga 3793 inimest.
Vallaosad on Böhlitz, Canitz, Kollau, Lossa, Nischwitz, Röcknitz mit Treben und Zwochau, Zwochau, Thallwitz ja Wasewitz.
Valla keskus asub 110 m kõrgusel merepinnast.
16. sajandil ehitasid kohalikud elanikud Thallwitzi lossi, mis koos pargiga on tänapäevani valla üks peamisi vaatamisväärsusi. Aastal 1575 on mainitud Canitzi ja Dallwitzi asulat. Tänapäevast nimekuju on esimest korda kasutatud alles 1791. Teine loss ja park asub Nischwitzis ja ka Röcknitzis on härrastemaja. Lisaks on vallas säilinud viis kirikut: Böhlitzis, Nischwitzis, Röcknitzis, Thallwitzis ja Wasewitzis.
Pärast Saksa DV 1952. aasta haldusreformi oli Thallwitzi vald palju väiksem tänapäevasest. Selles elas üksnes tuhatkond inimest. 1957 liideti vallaga Kollau, 1973 Canitz ja Lossa ning 1993 Nischwitz. 1. aprillil 1996 liideti vallaga Röcknitz ja Böhlitz.
Vallast läheb läbi raudtee, aga reisirongiliiklus lõpetati sellel 1978. Nüüd asub lähim raudteejaam Ellenburgis, mis asub samuti Mulde jõe ääres umbes 5-6 km põhja pool. Ellenburg asub Halle–Cottbusi raudteeliinil. Tänapäeval läbib igal tööpäeval valda mitu bussiliini.
Väär
Väär on üks tõeväärtustest.
Seda tähistatakse sageli tähega F, eestikeelses kirjanduses tähega V. Matemaatilises loogikas samastatakse seda sageli arvuga 0 ning tähistatakse numbriga 0.
Kahendsüsteemis tähistab sõna "väär" tihti ka numbrit 0.
Zschadraßi vald
Zschadraß oli vald Saksamaal Saksimaa liidumaal Leipzigi kreisis.
Kuni 2008. aastani kuulus vald Muldentali kreisi. 2011 liideti Colditzi linnaga.
Vallaosad
Zschadraß, Zollwitz, Terpitzsch, Hausdorf, Erlbach, Bockwitz, Meuselwitz, Commichau, Zschirla, Kaltenborn, Skoplau, Collmen, Erlln, Koltzschen, Maaschwitz, Podelwitz, Raschütz, Tanndorf.
Afüllia
Afülliaks ehk lehituseks nimetatakse botaanikas roheliste lehtede puudumist kõrgemate taimede puhul.
Ray Charles
thumb|Ray Charles 1960. aastatel Ray Charles (pärisnimega Raymond Charles Robinson; 23. september 1930 Albany, Georgia osariik – 10. juuni 2004 Beverly Hills, California osariik) oli USA laulja, laulukirjutaja ja pianist.
Afüllia
Afülliat esineb sageli kohastumusena kuivustaimedel, kel seeläbi väheneb veekaotus. Seejuures toimub fotosüntees siis sageli vaadeldava taime teistes rohelistes organites (näiteks varres). Afüllia on omane ka mitmetele parasiittaimedele.
Ray Charles
Lapsepõlves jäi ta glaukoomi tõttu pimedaks. 1950. aastatel oli Charles soul muusika pioneere, kui kasutas koos bluusi, džässi, rütmi ja bluusi ja gospelmuusika elemente. 1960. aastatel lisandusid tema muusikasse ka kantri- ja popmuusika. Plaadifirma ABC Records abil sai üheks esimeseks mustanahaliseks muusikuks, kes sai oma muusikalise karjääri üle sõltumatult otsustada.
Billboardi edetabelisse jõudis ta esimest korda 1949. aastal Maxin Trio koosseisus. 1952. aastal sõlmis ta plaadilepingu Atlantic Recordsiga. Singlite edetabelis Billboard Hot 100 oli tal kokku kolm esikohasinglit: "Georgia on My Mind" (1960), "Hit the Road Jack" (1961) ja "I Can't Stop Loving You" (1962). Tema teised tuntumad laulud olid muuhulgas "I Got a Woman" (1954), "What'd I Say" (1959), "Night Time Is the Right Time" (1959), "One Mint Julep" (1961), "Unchain My Heart" (1961), "Baby Grand" (duett Billy Joeliga; 1986) ja "A Song For You" (1993). Billboardi R&B-singlite edetabelis oli tal kokku 44 ja Hot 100-s üksteist esineljakümne singlit. Tema 1962. aasta album "Modern Sounds in Country and Western Music" oli tema esimene esikoha album plaadimüügiedetabelis Billboard 200.
Charlesi lauluhääl on Ameerika Ühendriikide muusikas üks äratuntavamaid. Ta on mõjutanud paljusid nimekaks saanud artiste, teiste seas Elvis Presleyt, Aretha Franklini, Stevie Wonderi, Van Morrisoni ja Billy Joeli.
2002. aasta oktoobris esines Charles Tallinnas Saku Suurhallis.
Ta võitis 18 Grammy auhinda, millest viis postuumselt. 1987. aastal tunnustati teda Grammy elutööauhinnaga. Kümme tema salvestist on kantud Grammy Kuulsuste Halli. 1986. aastal oli Charles üks esimestest, kes võeti Rock'n'rolli Kuulsuste Halli liikmeks. 1981. aastal sai ta Hollywoodi kuulsuste alleele omanimelise tähe. 2021. aastal nimetati ta Kantrimuusika Kuulsuste Halli liikmeks. Ajakiri Rolling Stone on valinud Charlesi kõigi aegade parimate artistide seas kümnendale ja parimate lauljate seas teisele kohale.
Aatomisuurtükk
pisi|Aatomisuurtüki test Ameerika Ühendriigis aastal [[1953]] Aatomisuurtükivägi on väeliik sõjaväes, mis on relvastatud eriliste, tuumalaenguga mürskude (taktikaliste tuumarelvade alamliik) tulistamiseks kohandatud raskesuurtükkidega.
Matšeete
Matšeete on suur nuga, mille tera on tavaliselt 50–60 cm pikk ja alla 3 mm lai. Nuga kasutatakse tihkete taimede, näiteks suhkruroo läbilõikamiseks. Algselt võeti matšeete kasutusele Ladina-Ameerikas.
Kaftan
Kaftan on siidist või puuvillasest riidest meeste pealiskuub, mis ulatub pahkluuni ja mille saab eest kinni nööpida.
Kaftan võeti kasutusele Osmanite riigis, kuid keskajaks levis see ka Indias, Pärsias, Hiinas, Veneetsias ja Genovas.
Aafrika rand
thumb|Aafrika rand aastal [[2010]] thumb|Lindude ausammas Aafrika rannas Aafrika rand (varem Aafrika kallas) on umbes 200 m pikkune ida poole suunatud rannariba Haapsalu kirdeservas vanalinnast idas Promenaadi idapoolse tipu ääres, Promenaadi tänava ja Rudolf Tobiase pargi kõrval Tagalahe kaldal.
Kunagi olid Aafrika rannas tenniseväljakud.
Siplase looduskaitseala
Siplase looduskaitseala on looduskaitseala Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Aafrika rand
1920ndate lõpus rajati sinna liivarand. Merepõhja süvendati, nii et kalda äärde kujunes suplusbassein. Merre rajati hüppetorn ja liurada. 1930ndatel oli see Haapsalu põhiline supelrand, kuhu toodi igal aastal uut liiva. Rannas olid riietumiskabiinid ning tegutses rannatoolide ja päikesevarjude laenutus. Rannas oli laste turnimispostide ja kiikedega mänguväljak. Peale selle olid seal Roman Haavamägi loodud värviline puust Krokodill, Marabu, Kärbseseen päkapikkudega ja Miki Hiir ning mängumajake. Suvitushooajal (1. juunist augusti lõpuni) mängis iga päev kell 12 päeval suveorkester. Toimusid tantsuõhtud ja iludusvõistlused.
Siplase looduskaitseala
Kaitseala hõlmab 206,7 ha.
Aafrika rand
Nõukogude ajal suunati Aafrika ranna lähedale kanalisatsiooniveed, mistõttu rand suplemiseks enam ei kõlvanud. Rannarajatistest on säilinud ainult rannapaviljon.
Siplase looduskaitseala
Siplase looduskaitseala keskkonnaregistri kood on KLO1000588.
Siplase looduskaitseala eesmärk on kaitsta:
Aafrika rand
Aastal 2000 hakati Aafrika randa korrastama. Praegu on seal laste mänguväljak ja linnuvaatlustorn rändlindude jälgimiseks (lõunapoolses osas; valmis 2002). Randa on toodud liiva. Rannakompleks on kavas osaliselt taastada (taastatakse ka suplusbassein ja hüppetorn).
Koha saksakeelne nimi on olnud Afrikanische Küste ja venekeelne nimi Африканскій берегъ.
Nikolai Gogol
Nikolai Vassiljevitš Gogol (ukraina keeles Микола Васильович Гоголь, vene keeles Николай Васильевич Гоголь; 1. aprill (vkj 20. märts) 1809 Velõki Sorotšõntši, Poltava kubermang – 4. märts (vkj 21. veebruar) 1852 Moskva) oli ukraina päritolu vene kirjanik.
Elukäik ja looming
Nikolai Gogol sündis Poltava kubermangus Bolšije Sorotšintsõs mõisniku Vassili Gogol-Janovski peres. Tema ema oli poja sündides alles 18-aastane. Nikolaid mõjutasid tugevasti ema vagadus ja kalduvus tegeleda müstiliste rahvauskumustega.
Nikolai Gogol õppis Poltava rahvakoolis ja Nežini gümnaasiumis (1821–1828). Pärast koolide lõpetamist siirdus ta Peterburi, soovides hakata näitlejaks. Seal loobus ta poolapärasest nimeosast. Näitlemisest ei tulnud midagi välja ning ta otsustas hakata kirjanikuks.
Aastal 1829 ilmus anonüümselt tema esimene teos, idülliline lugu värssides "Hans Küchelgarten". Suurema tähelepanu saavutas ta 1831/1832 ilmunud novellidega "Õhtud külas Dikanka lähedal". Pärast novellide ilmumist sõbrunes Gogol Aleksandr Puškiniga.
Aastatel 1834–1835 töötas Gogol ajaloo õppejõuna Peterburi ülikoolis. Pärast lühiajalist riigiteenistust asus Gogol tööle tütarlaste gümnaasiumi õpetajana ja üritas saada ajaloo professori kohta Peterburi ülikoolis, mis aga ei õnnestunud. 1835. aastal loobus ta dotsendi kohast ülikoolis, pühendus täielikult kirjutamisele ja avaldas veel samal aastal kogumikud "Arabeskid" ja "Mirgorod", mis sisaldasid muuhulgas novelle "Nevski prospekt" ja "Tarass Bulba" (1842). Novellid ilmusid ka ajakirjades, näiteks grotesk "Nina" (1836).
Aastal 1836, varsti pärast komöödia "Revident" edukat esietendust, lahkus Nikolai Gogol Venemaalt. Põhiliselt elas ta Roomas, kus suhtles tihedalt maalikunstnik Aleksandr Ivanoviga. Viimane maalis temast 1841. aastal kaks portreed ja on kujutanud teda ka oma suurteosel "Kristuse ilmumine rahvale".
Venemaalt oli Gogol ära kokku 12 aastat, pöördudes sinna tagasi 1848.
1848. aastal käis Gogol palverännakul pühal maal. Naastes Venemaale, töötas Nikolai Gogol ka "Surnud hingede" teise osa kallal, kus ta püüdis vastukaaluna esimesele osala, näidata Venemaa olustikku veidi positiivsemast küljest. Kuid selline lähenemine ei läinud kokku tema kriitilise realismi meetodiga. Sellest on säilinud vaid peatükkide visandeid. Selline lähenemine tundus Gogolile võlts, ta langes surmani kestnud loomekriisi ja veidi enne surma põletas depressioonis kirjanik ka käsikirja.
Pärast surma maeti Nikolai Gogol Daniili kloostri kalmistule, 1931. aastal maeti ta ümber Moskva Novodevitšje kalmistule.
Teosed
Eesti keeles ilmunud:
Gustav Rose
Gustav Rose (18. märts 1798 Berliin – 15. juuli 1873 Berliin) oli saksa mineraloog. Tema isa oli farmakoloog Valentin Rose (1762–1807), tema vend Heinrich Rose (1795–1864) oli samuti mineraloog ja tema poeg Edmund Rose (1836–1914) oli tunnustatud kirurg.
Ta õppis Berliini Ülikoolis mineraloog Christian Samuel Weissi (1780–1856) käe all. Lisaks õppis ta Stockholmis füüsikalise keemiku Jöns Jakob Berzeliuse käe all. Stockholmis kohtas ta Eilhard Mitscherlichi (1794–1863), kellest sai tema eluaegne sõber ja kellel ta aitas kristallide isomorfismi seadust välja töötada. Temast sai 1826. aastal Berliini ülikooli mineraloogia abiprofessor, aastal 1856 sai temast Berliinis asuva Kuningliku Mineraloogiamuuseumi direktor ja alates 1863. aastast kuni oma surmani oli ta Saksa Geoloogiaühingu president.
Ta osales 1829. aastal toimunud teaduslikus ekspeditsioonis Venemaale koos Alexander von Humboldti ja Christian Gottfried Ehrenbergiga. Ekspeditsiooni ajal uuris ta mineraale Altai ja Uurali mäestikes ning Kaspia mere äärses piirkonnas. Aastal 1850 käis ta koos Mitscherlichiga geoloogilisel uurimisreisil Vesuuvi ja Etna juures ning Lipari saartel. Aastal 1852 uuris ta Lõuna-Prantsusmaa kustunud vulkaane ja 1856. aastal sooritas ta geognostilisi uurimusi Krkonošes.
Gustav Rose uuris kristallograafiat ja petroloogiat. Tema tuntuimad uurimistööd käsitlesid meteoriite ja kondreid. Koos Gustav Tschermak von Seyseneggi ja Aristides Brezinaga (1848–1909) töötas ta välja süsteemi meteoriitide klassifitseerimiseks: Rose-Tschermak-Brezina klassifikatsiooni.
Eriti huvitasid teda mineraalide kristallstruktuuri ja füüsikaliste omaduste seosed. Ta uuris kristallide vormi ja elektrilise polarisatsiooni seoseid, samuti kaltsiumkarbonaadi heteromorfismi. Teda peetakse sellise mineraalide süsteemi koostajaks, mis arvestab mineraalide keemilist koostist, isomorfismi ja morfoloogiat. Ta uuris kvartsi, päevakivi ja graniiti, põikintrusiivsete tardkivimite komponente jne. Roset peetakse peegeldava goniomeetri esmakasutajaks Saksamaal.
Tirool
Tirool on Austria liidumaa. Selle pealinn on Innsbruck. Liidumaa piirneb Saksamaa, Šveitsi ja Itaaliaga. Tirool koosneb kahest geograafiliselt lahusolevast alast: Põhja-Tiroolist ja Ida-Tiroolist.
Gustav Rose
Tema järgi on nimetatud roosat värvi mineraal roseliit ja teda peetakse perovskiidi avastajaks. Perovskiit sai nime Vene mineraloogi Lev Aleksejevitš von Perovski (1792–1856) järgi. Teda peetakse terminite "hovardiit" ja "enkriit" väljamõtlejaks.
Tirool
Haldusjaotus
Liidumaa jaguneb üheksaks haldusringkonnaks:
Viited
🇦🇹
Amanda Peet
thumb|Amanda Peet Amanda Peet  (sündinud 11. jaanuaril 1972 New Yorgis) on USA filminäitleja.
Tema tuntuimateks rollideks on osatäitmised telesarjades "Jack & Jill" ja "Studio 60 on the Sunset Strip" ning filmides "Üheksa jardi" (2000), "Kümme jardi" (2004) ja "2012" (2009).
Pikksaba-soomusloom
Pikksaba-soomusloom (Manis tetradactyla) on soomusloomaliste hulka kuuluv dendrobiont. Pikksaba-soomuslooma väga pikas sabas on 46–47 selgroolüli, seega rohkem kui ühelgi teisel imetajal. Tüvepikkus 30–40 cm, saba pikkus 60–70 cm. Asustab Lääne-Aafrika troopilisi vihmametsi.
Konsensus
Konsensus ehk ühismeel on grupi inimeste arvamuse ühisosa või ühine arvamus. Konsensuse leidmise protsessiks on väitlus, arvamuste vahetus, mille kaudu võidakse jõuda arvamuste kokkulangemisele vaadeldavas küsimuses. Konsensuse liigiks on ka kompromiss, mida võib pidada osaliseks konsensuseks.
Konsensuslik otsustamine on grupiviisilise otsustamise meetod, mis taotleb kõigi osalejate nõusolekut ning vastuväidete lahendamist. Konsensuslik otsus erineb ühehäälsest otsustamisest ja solidaarsusest.
Konsensusliku otsustamise protsessis püütakse saavutada nii grupi kui kõigi selle liikmete huvide parimal viisil rahuldamist, mitte võistlevate seisukohtade seast eduka välja valimist. Grupi liikmetelt eeldatakse võimalikult võrdsel määral panustamist otsuse kujundamise protsessi, kõigil on võimalus ettepanekuid teha, arvamust avaldada ja vetoõigust kasutada. Kaasata püütakse võimalikult laia asjasse puutuvate isikute ringi.
Konsensuslik otsustamine on alternatiiviks otsuste langetamisele häälteenamusega või ülalt alla suunatud otsustamisega. Vahevormina praktiseeritakse kaasamist, kus otsustajad konsulteerivad huvirühmadega, kellel on arvamuse avaldamise õigus, kuid mitte otsustamises osalemise õigus. Konsensuslikku protsessi kasutatakse ka häälteenamusega vastu võetavate otsuste ettevalmistamisel.
Konsensusliku otsustamise käigus võidakse taotleda kõigi grupi liikmete nõusolekut või seada reeglid, mitme mittenõustuja korral loetakse üksmeel saavutatuks.
Konsensusliku otsustamise plussiks peetakse parema kvaliteediga otsuseid, kuna arvesse võetakse paljude isikute huvisid, samuti kaasnevaid paremaid grupisuhteid. Miinuseks peetakse otsustamise ajakulukust. Samuti eeldab konsensusliku otsustamise eetika osalejatelt, et nad seaksid üldjuhul grupi huvid isiklikest huvidest ettepoole ning kasutaksid vetoõigust vastutustundlikult.
Novõi Urengoi
Novõi Urengoi (vene 'uus Urengoi') on linn Venemaal Jamali Neenetsi autonoomses ringkonnas. Linn asub Lääne-Siberis Jevojahha jõe ääres.
Ajalugu
Linna hakati rajama 1973. aastal Urengoi gaasimaardlasse. 1980 sai linnaõigused. Novõi Urengoi on Venemaa suurim maagaasi tootmise keskus.
Transport
Linnal on raudteeühendus Tjumeniga ja lennujaam.
pisi|tühi|Novõi Urengoi
Alam-Sileesia Oberlausitzi kreis
Alam-Sileesia Oberlausitzi kreis oli 1994–2008 kreis Saksimaa idaosas, otse Poola piiri ääres. Kreis oli Saksamaal idapoolseim ja ka pikima nimega. 2008. aastast kreisi vallad Görlitzi kreisi koosseisus.
Kreisi omavalitsusüksused
(Elanike arv 31. detsember 2006)
Vallad:
Villem Daniel
Adolf Villem Daniel (ka Adolf Vilhelm Daniel; 19. jaanuar 1896 Võru – 4. august 1963 Tallinn) oli eesti õigusteadlane ja vandeadvokaat.
Õppis Tartu Ülikoolis 1915–1918 ja 1923–1924 (lõpetas) õigusteadust ja 1920–1923 kaubandust, Fraternitas Estica vilistlane.
Osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas. Sai 1924. aastal leitnandi auastme ja arvati reservi.
Kandideeris Vabadussõjalaste Rahvaliikumise kandidaadina (270. kolmikus koos Hans Laane ja Ferdinand Ruudiga) Tallinna linnavolikogu valimistel ja oli üks 77 hääleõiguslikust kodanikust, kes kirjutas alla Andres Larka riigivanema kandidaadi esitamiskirjale. Oli aastatel 1934–1935 vandeadvokaat Tallinnas, 1938–1940 õiguskantsleri nõunik ja asetäitja.
Fulda jõgi
pisi|Fulda [[Kasselis]] Fulda on jõgi Saksamaal. Jõgi on oma 218 km pikkusega riigis 24. kohal, Hesseni liidumaal pikim. Fulda valgala on 6932 km². Tema suurimad lisajõed on Haune ja Eder. Fulda jõe ääres asuvatest linnadest on suurimad Kassel ja Fulda.
Sahhalini oblast
Sahhalini oblast on 1. järgu haldusüksus (oblast) Venemaal Kaug-Ida föderaalringkonnas. Hõlmab Sahhalini saare ja Kuriilid.
Fulda jõgi
Fulda algab 850 meetri kõrgusel üle merepinna Hesseni ja Baieri liidumaa piirilt Rhöni mäeahelikust allikast, mis on tänapäeval vaatamisväärsusena tähistatud. Ta voolab valdavalt põhja. Alam-Saksimaal Hannoveri Mündenis 117,5 meetri kõrgusel üle merepinna ühineb ta Werraga ja moodustab Weseri, mis suubub Bremeni lähedal Põhjamerre. Ka Fulda ja Weseri ühinemiskoht on vaatamisväärsus.
Sahhalini oblast
Oblast moodustati 20. oktoobril 1932, 1947. aastal liideti Sahhalini oblastiga Lõuna-Sahhalini oblast.
Fulda jõgi
Nime "Fulda" päritolu ei ole teada.
Sahhalini oblast
Loodus
Oblastis on mussoonparaskliima aasta keskmise õhutemperatuuriga 0...5 °C. Jaanuar on Sahhalini saare kõige külmem kuu keskmise õhutemperatuuriga –6 °C lõunaosas kuni –20 °C põhjaosas. Kuriili saarte kõige külmem kuu on veebruar keskmise õhutemperatuuriga –5 °C. Oblasti kõige soojem kuu on august õhutemperatuuriga 11...16 °C Kuriili saartel, 12–16 °C Sahhalini põhjaosas kuni 19 °C lõunas. Mägedes on õhutemperatuur madalam.
Rahvastik
2002. aasta rahvaloenduse andmetel elas oblastis 546 695 inimest, kellest 84,3% olid venelased, 5,4% korealased, 4% ukrainlased, 1,3% tatarlased ja 1% valgevenelased. Sahhalini saare põliselanikke nivhe oli 2450. 2009. aasta alguses oli oblasti rahvaarv 514 500.
Haldusjaotus
Oblastis on 1 rajooni õigustega linn (Južno-Sahhalinsk) ja 17 rajooni:
Eesti Naisüliõpilaste Selts
ENÜSi põhimõtted on individuaalsus, demokraatia ja rahvuslikkus.
Eesmärgid
Eesti Naisüliõpilaste Selts on üliõpilasorganisatsioon, mille eesmärgiks on liikmete igakülgne arendamine. Seltsi juhtmõteteks on rahvuslikkus, individuaalsus ja demokraatia. Oma eesmärki ellu viies on seltsis alati oluliseks peetud oma liikmetes solidaarsuse ja tolerantsuse arendamist, avameelsust ja üksteise mõistmist ning iga üksikliikme omapära säilimise soodustamist.
Eellugu
Eesti Naisüliõpilaste Seltsi asutasid Linda Marie Eenpalu, Amalie Krims-Kotkas, Lydia Mahlstein-Männik, Lucie Martna-Nipman, Aleksandrine Pedusaar ja Marie Pill 1911. aastal. Selleks ajaks oli Tartus loodud neli eesti mehi ühendavat akadeemilist organisatsiooni, kuid naisüliõpilased olid Tartu elus võrdlemisi uueks ja harjumatuks nähtuseks. Täieõiguslike üliõpilastena naised ülikoolielus osaleda ei saanud ja diplomit neile ei väljastatud. Naise hariduse tipuks peeti gümnaasiumiharidust, kuid õppida oli siiski võimalik arsti- ja loodusteadusi õpetava Rostovtsevi Eraülikoolis ning Jassinski ajaloo-, keele- ja õigusteaduse Kõrgematel Naiskursustel. Naisorganisatsiooni asutamine oli sellel ajal aga midagi ennekuulmatut. Seda, et Jassinski ja Rostovtsevi naiskursustel osalejad kokku tulla julgesid plaaniga luua naisüliõpilasi ühendav selts, tuleb lugeda ajajärku arvestades ääretult südikaks teoks.
Tol ajal polnud võimalik ENÜSi ametlikult registreerida ning ka illegaalselt koosolekuid pidada oli ohtlik. 1913. aastal otsustati hakata tegutsema Noor-Eesti raames Eesti Naisüliõpilaste Rühmana. Algul ei olnud naisseltsiga suhtlusest huvitatud ka tolleaegsed meesorganisatsioonid. 1916. aastal vahetati esmakordselt nimekirju EÜSiga ning 1917. aasta sügisel ka juba kõigi vanemate akadeemiliste organisatsioonidega.
Tegevus 1918–1940
Pärast Vabadussõda jätkati tegevust juba eestikeelses Tartu Ülikoolis. 14. novembril 1919 kinnitas Tartu Ülikooli valitsus lõpuks ka seltsi põhikirja ja ENÜS sai täieõiguslikuks akadeemiliseks organisatsiooniks, olles ainus naisorganisatsioon Eestis. Naiskorporatsioonide traditsioon sai alguse alles 1920. aastal, kui asutati korp! Filiae Patriae ning samal aastal lõi ENÜSist lahkunud rühm ENÜS Ilmatari.
Estonian Journal of Ecology
Estonian Journal of Ecology oli ökoloogiaalane teadusajakiri, mida andis välja Eesti Teaduste Akadeemia Kirjastus.
Eesti Naisüliõpilaste Selts
Tegevus 1918–1940
1930. aastateks oli ENÜSil kindel positsioon teiste akadeemiliste organisatsioonide hulgas, tsiteerides frater liviensise Arvo Mägi mälestusi: "Eesti Naisüliõpilaste Seltsil oli sama positsioon naiste hulgas, mis Eesti Üliõpilaste Seltsil meeste hulgas. See oli küllaltki suur ja vabameelse hoiakuga. Liikmete kombed ja "moraal" ei etendanud nii suurt tähtsust, kui naiskorporatsioonides."
Eesti Teaduste Akadeemia Kirjastus
Eesti Teaduste Akadeemia Kirjastus (inglise keeles Estonian Academy Publishers) on Eesti Teaduste Akadeemia kui avalik-õigusliku juriidilise isiku asutus. Kirjastus tegutseb alates 1. jaanuarist 1994. a, mil hakkas välja andma Eesti Teaduste Akadeemia teadusajakirju, erinevatel aegadel ka raamatuid, monograafiaid, kogumikke ja aastaraamatuid. Täna on kirjastuse põhitegevuseks Eesti Teaduste Akadeemia täielikult avatud juurdepääsuga (Open Access) ja rahvusvaheliselt eelretsenseeritavate teadusajakirjade väljaandmine.
Eesti Naisüliõpilaste Selts
Tegevus okupatsioonide ajal
1. augustil 1940 andsid Nõukogude okupatsioonivõimud käsu likvideerida kõik üliõpilasorganisatsioonid ning siis algas ka ENÜSi ajaloos varjusurma ajajärk. Sõja käigus emigreerunud lõid koondised oma uutes asukohamaades Rootsis, Ameerika Ühendriikides, Kanadas, Austraalias ja Suurbritannias. ENÜSi koondised olid järgmised :
Nõukogude Eestis hakati võimaluse piires salaja koos käima: algul kohtuti ettevaatlikult väikeste rühmadena kohvikutes, hilisematel aegadel julgeti juba suuremal arvul kokku tulla, näiteks koguneti üksteise kodudes sünnipäevade nime all, tähistati aastapäevi, korraldati suvepäevi.
Estonian Journal of Ecology
Ajakiri ilmus iseseisva väljaandena aastail 2008–2014.
Enne seda ilmus ajakiri nimega Proceedings of the Estonian Academy of Sciences: Biology, Ecology.
Varem ilmus sisu Eesti Teaduste Akadeemia Toimetistes ja nõnda loeb väljaanne enda ajaloo alguseks 1952. aastat.
Eesti Naisüliõpilaste Selts
Tegevus okupatsioonide ajal
Ajal, mil Eesti oli okupeeritud, sai ENÜSist ülemaailmne organisatsioon, mis tegutses samadel alustel ja samade ideaalide kohaselt kui kunagi Eestis. Väliskoondiste roll ENÜSi ajaloos on äärmiselt oluline – tänu neile on tagatud ajalooline järjepidevus ja elus hoitud olulised traditsioonid.
Taasasutamine
ENÜSi taasasutamise idee levis 1988. aasta sügisel algul ajaloo- ja hiljem ka filoloogiaüliõpilaste hulgas. Motiiviks oli ka igatsus sõdadevahelise vabariigi järele: tollane akadeemilistes üliõpilasorganisatsioonides valitsev vaba ja intellektuaalne vaim tundus peaaegu muinasjutulisena. Seltsi taasasutajad tutvusid organisatsiooni ajalooga ja võtsid ühendust vilistlastega, kes tundsid taasasutamise idee üle siirast heameelt, kuid suhtusid samas neisse plaanidesse suhteliselt ettevaatlikul, kuid pikemate mõttevahetuste käigus leiti peagi ühine keel. ENÜSi taasasutamispäevaks loetakse 14. novembrit 1988. Alates 26. veebruarist 1996 kuulub taasasutatud Üliõpilasseltside Liitu.
Tegevus tänapäeval
Tänapäeval teadvustatakse ENÜSis tugevalt seltside ja korporatsioonide põhimõttelist vahet. Eelkõige väljendub see erinevus hierarhia ja range kasvatuse puudumises, ka igapäevases seltsielus rõhutatakse demokraatiat kui inimestevaheliste suhete avatust ja arvamuse kujundamise vaba voli, sallivust ja liberaalsust. Kui võtta arvesse naiste jaoks avatud organisatsioone, siis võib ENÜSi vaadelda kui keskteed korporatsioonide ja seltside vahel. Ühesoolise organisatsioonina on ENÜS segaseltsidest põhimõtteliselt erinev ja neist mõneti rangem, kuid korporatsioonidega võrreldes siiski tunduvalt vabameelsem. Nii kuulubki ENÜS ühest küljest naisorganisatsioonide perre, kuid teisest küljest üliõpilasseltside hulka.
Seltsil pole oma ametlikke välismärke. Enne okupatsiooni kanti sarnaselt teiste tudengitega tolleaegset üliõpilasmütsi. Teistest eristava tunnusena võeti müts esmalt kasutusele väliskoondistes ning sinise äärega ja valge põhjaga mütsi kannavad seltsi liikmed ka tänapäeval. Ametlike välismärkide puudumine eristab seltsi enamikust akadeemilistest organisatsioonidest ja rõhutab liikmete individuaalsust.
ENÜSi liikmed on väga eripalgelised isiksused, kuid kõiki liikmeid seovad ühised väärtused ja põhimõtted – ideaal haritud ja edasipüüdlikust eneseteadlikust eesti naisest.
Eteläsuomalainen osakunta
ENÜSi sõprusorganisatsiooniks Soomes on Eteläsuomalainen osakunta (ESO). ESO loodi 1905. aastal, sõprusleping ENÜSiga allkirjastati 1930. aastal.
Västmanlands-Dala Nation
ENÜSi sõprusorganisatsioon Rootsis on Västmanlands-Dala nation (sv). Sõprussuhted loodi pärast seltsi taastamist.
Utria pank
pisi|360px|Utria panga paljandid. Esiplaanil Utria savikallas, kaugemal kõrgekallas augustis 2007.
Utria klindisaar ja pank on kirdepoolsem osa Vaivara Sinimägedega sarnase tektooniliselt rikutud keerulise ehitusega klindivööndist. Klindiserv on kaetud rusukalde, pinnase ja taimkattega ning moodustab suuremal osal oma umbes 3 km pikkusel alal Pimestiku pangast Meriküla pangani avamusala.
Panga idapoolses osas on kaks paljandit Utria savikallas (24 meetrit üle merepinna) ja Utria kõrgekallas (38 meetrit üle merepinna, mõningatel andmetel 42 meetrit) mille vahelt lõhestab klindisaart Utria oja ürgorg.
Selle panga paljandid on viimaseks kohaks Põhja-Eesti pangal enne klindi pöördumist sisemaale, kus meri pangaastangut murrutama ja kujundama ulatub.
Utria kõrgekallast kattev paeplaat on tihedalt lõhenenud (10 lõhet meetri kohta). Paeplaadi all on kurrutatud liivakivimi ja sinisavikihid. Utria savikalda peal puudub paeplaat. Panga ülemised kihid on moodustunud kurrutatud liivakivist, alumised aga sinisavist.
Utria pank on Udria kihistiku stratotüüp. Ülemise osa moodustab Valgejõe kihistiku savikate vahekihtidega lubjakivi, selle all on Udria kihistiku kirju dolomiidistunud lubjakivi. Udria kihistiku all on 20 cm Sillaoru kihistu suure rauasisaldusega ooide sisaldavat lubjakivi, paelasundi alumise osa moodustab aga Toila kihistu. Panga alumise osa moodustab liivakivi.
Vaata ka
pisi
Looduslik rohumaa
pisi|Rohumaa Looduslik rohumaa on rohumaa, kus on säilinud looduslik rohukamar ning kus inimtegevus piirdub põhiliselt rohusaagi kasutamisega.
Looduslike rohumaade hulka kuuluvad looduslikud karjamaad ja looduslikud niidud.
1100
1100. aasta
Sajandid: 10. sajand - 11. sajand - 12. sajand
Aastakümned: 1050. aastad 1060. aastad 1070. aastad 1080. aastad 1090. aastad - 1100. aastad - 1110. aastad 1120. aastad 1130. aastad 1140. aastad 1150. aastad
Aastad: 1095 1096 1097 1098 1099 - 1100 - 1101 1102 1103 1104 1105
Kuristiku
Kuristiku on asum Tallinnas Lasnamäe linnaosas. Asum piirneb Priisle, Mustakivi, Tondiraba, Katleri ja Kose asumiga. Kuristiku asumi pindala on 0,84 km².
Kuristiku asum on saanud nime Kuristiku küla järgi, mis asus Tondi raba serval. Küla sai nime lähedal asunud kurisu järgi, kuhu valgus kogu ümbruskonna vesi, mis imbus lõpuks põhjavette. Nõukogude ajal tunti asumit Lasnamäe 7. mikrorajoonina.
Ajalugu
Kuristiku küla aladele tekkis inimasustus juba nooremal pronksiajal (10.–7. sajand eKr). Inimasustuse laienemist tõendavad kivikalmed, mis pärinesid rauaajast (3. sajand eKr kuni 1. sajand pKr). Rootsi ajal asus Kuristiku küla piirkonnas kiviraidurite külake. Pärast Rootsi aega ei olnud Kuristiku piirkonnas arvatavasti mõnda aega püsivat inimasustust.
19. sajandi teisel poolel hakati Kuristiku külla uusi hooneid ehitama. Veel 1930. aastatel oli säilinud Saueaugu rehielamu, mis oli ehitatud 1890. aastal. Kuristiku küla juures asus linnapiir, mida mööda kulges lai ja sillutamata külatee; mõlemal pool teed olid pikad paekiviaiad. Mustakivi rändrahn oli küla kultuskiviks ning tähistas hiljem ka linnapiiri. Lisaks põlluharimisele tegelesid külaelanikud ka turba lõikamise ja lumeveoga, samuti käidi paemurrus.
Lasnamäe 7. mikrorajoon ehitati aastatel 1987–1988. Vanad külahooned hävisid pärast 5- ja 9-korruseliste majade ehitamist asumisse.
Elanikkond
2016. aastal moodustasid 0–17aastased asumi elanikkonnast 18–22%, üle 68aastased aga 3–9%. Eestlaste osakaal jäi 18–49% vahele.
Territoorium
Kuristiku asumis asub Linnamäe tee turg.
Haridus ja kultuur
Kuristikus asuvad Tallinna Läänemere Gümnaasium ja Tallinna Linnamäe Vene Lütseum.
Tuumatooraine
Tuumatooraine ehk aatomitooraine on briideris tuumkütuse laiendatud taastootmiseks kasutatav uraani või tooriumi isotoop (uraan-238, toorium-232).
Nurm
Nurmeks võidakse nimetada
Nurm on ka perekonnanimi.
Aatomrefraktsioon
Aatomrefraktsioon on molekulrefraktsiooni komponent, mis vastab molekuli ühele aatomile.
Puhmas
thumb Puhmas ehk kääbuspõõsas (varasemas eesti keeles ka jässikpõõsas) on puittaimede eluvorm.
Puhmad sarnanevad põõsastega, kuid on neist madalakasvulisemad (kuni 0,5 m).
Eestis kasvavad puhmastest näiteks igihaljad pohl, sookail ja kanarbik ning heitlehine mustikas.
Tšita oblast
Tšita oblast (ka Tšitaa oblast) oli Venemaa 1. järgu haldusüksus. Kuulus Siberi föderaalringkonda.
11. märtsil 2007 toimunud referendumil kiideti heaks ühinemine Aga Burjaadi autonoomse ringkonnaga, mille tulemusel moodustati 1. märtsil 2008 Taga-Baikali krai.
Hans Ester
Hans Ester (20. aprill 1887 Vigala vald (Vigala kihelkond), Läänemaa – 23. juuni 1941 Tallinn) oli eesti advokaat.
Lõpetas 1914 Peterburi Ülikooli õigusteaduskonna.
Osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas, alates 1924 advokaat Viljandis. Kaitseliitlane.
Aleksei Juhhanovi tänav
pisi|Aleksei Juhhanovi tänav. Juuni 2020 pisi|Aleksei Juhhanovi tänav. Juuni 2020 Aleksei Juhhanovi tänav on tänav Narva Sutthoffi linnaosas. Algab Jõesuu tänavalt, kulgeb lääne poole, ristub Tapamaja tänavaga, pöörab lõuna poole Tapamaja tänava jätkuna ja lõpeb Rakvere tänavaga ristudes. Tänava pikkus on 510 m.
Enne teist maailmasõda oli olemas ainult tänava lõunapoolne osa (mis on praegu Tapamaja tänava jätk). 1912. aasta linnaplaanil on selle tänavalõigu nimi Uus-Tapamaja tänav, 1929. ja 1940. aasta linnaplaanidel Tapamaja tänav.
Enne 1990. aastaid kandis tänav vene keeles nime улица А.Юханова.
Tänav sai nime Nõukogude Liidu kangelase Aleksei Juhhanovi järgi.
Lääs
thumb
Lääs (W) on üks neljast põhi-ilmakaarest, mille asimuut on 270 kraadi.
Tähis W on pärit saksa keelest Westen ja inglise keelest west.
Puurmani valla lipp
thumb|Puurmani valla lipp Puurmani valla lipp on Jõgeva maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Puurmani valla lipp.
Lipp kinnitati 5. jaanuaril 2000.
Lipu kirjeldus
Lipu normaalmõõtmed on 105x165 cm ning laiuse ja pikkuse suhe 7:11.
Eesti Laul 2017
"Eesti laul 2017" oli üheksas "Eesti laulu" võistlus ja 24. Eurovisiooni lauluvõistluse Eesti eelvoor. Poolfinaalid peeti 11. ja 18. veebruaril Eesti Televisiooni stuudiotes. Finaal toimus 4. märtsil 2017 Saku Suurhallis.
Võistluse võitja esindas Eestit 62. Eurovisiooni lauluvõistlusel Ukraina pealinnas Kiievis. Laul tuli 11. mail 2017 peetud 2. poolfinaalis 14. kohale ja finaali ei pääsenud.
1. poolfinaal
1. poolfinaal toimus 11. veebruaril 2017. Saatejuhid olid Marko Reikop ja Elina Netšajeva.
Esimese poolfinaali žüriisse kuulusid Metsakutsu, Kadri Voorand, Niko Nykänen, Eva Palm, Jüri Pihel, Maia Vahtramäe, Sten Teppan, Aleksandr Žedeljov, Ingrid Kohtla, Meisterjaan ja Allan Roosileht.
Edasi pääsesid Elina Born, Ivo Linna, Lenna Kuurmaa, Karl-Kristjan & Whogaux feat. Maian. Teisest voorust pääses viiendana edasi Ariadne.
2. poolfinaal
2. poolfinaal toimus 18. veebruaril 2017. Saatejuhid olid Marko Reikop ja Elina Netšajeva.
Niit
Niit ehk heinamaa on ökosüsteem, milles taimkatte moodustavad peamiselt tihedalt kasvavate mitmeaastaste mesofüütide kooslused, mille mullas toimub kamardumine ja mida võidakse regulaarselt niita. Niitusid jaotatakse primaarseteks ja sekundaarseteks. pisi| Rebane heinarullidega niidul Primaarsed niidud on rohumaad, mis on kujunenud ilma inimese olulise osaluseta. Primaarseiks niitudeks võivad Eestis olla mõned lamminiidud (kus üleujutuse ja jää mõjul ei kasva puid) ja mõned rannaniidud (eelkõige maatõusu alal, mis veel pole metsastunud).
Sekundaarsed niidud on kas
Puisniidud on looduslikud niidud, millel leidub põõsaid ja puid.
Magadani oblast
Magadani oblast on 1. järgu haldusüksus (oblast) Venemaal Kaug-Ida föderaalringkonnas.
See piirneb idas Ohhoota merega ja Vaikse ookeaniga, põhjas Tšuktši autonoomse ringkonna ja Kamtšatka kraiga, läänes Sahha Vabariigiga ja lõunas Habarovski kraiga. Kolm neljandikku pindalast on kaetud tundra ja metsatundraga. Tähtsamad jõed on Kolõma ja Ajan-Jurjah.
Rahvastik
Oblasti põliselanikeks on eveenid ja jukagiirid. 1989. aastal oli oblasti rahvaarv 385 300.
2002. aasta rahvaloenduse andmetel oli rahvaarv 182 726, millest venelasi oli 80,2% (146 511), ukrainlasi 9,89% (18 068), eveene 1,38% (2257), valgevenelasi 1,19% (2169) ja tatarlasi 1,1 % (2006).
2009. aasta alguses oli oblasti rahvaarv 163 000. Rahvaarv oli 2010. aasta rahvaloenduse andmetel 156 996, kellest 84,1% (127 936) oli venelasi, 6,5% (9857) ukrainlasi, 1,7% (2635) eveene ja 0,9% (1415) tatarlasi. Jukagiire oli 71.
Haldusjaotus
Oblast on jaotatud 8 rajooniks ja 2 linnaks.
Rajoonid:
Linnad: