cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ferrotüüp
Ferrotüüpia Eestis
Tallinna ja teistesse Eesti- ja Liivimaa linnadesse jõudis märgkolloodiummenetlus hiljem, tõenäoliselt üldise äreva olukorra, majanduslike raskuste ja kaubateede katkemise tõttu Krimmi sõja ajal. Seepärast fotomaterjalide sissevedu katkes ja nii jõudiski ferrotüüpide valmistamise mood Eestisse alles 1880. aastatel. Eestist võib leida kindlaid viiteid ferrotüüpia kasutamisele 1883.–1885. aastatest, mil teatatakse uuest fotograafide seas levima hakanud menetlusest – nn ameerika päevapiltidest – mida kasutasid ka näiteks J. Livenström, B. Lais jt. Paiksetele ateljeede kõrval valmistasid ferrotüüpe ka esimesed nn kiirpäevapiltnikud (nt Nikolai Nissen, Ivan Strahhov jt), kes tegutsesid valdavalt laadahooaegadel, omamata pikemalt tegutsevaid ateljeesid. Seni ei ole Eesti muuseumide ja arhiivide fotokogudes säilinud ferrotüüpide täpne arv teada: neid on sadakond, millest 63 asuvad Tallinna Linnamuuseumi Fotomuuseumi kollektsioonis, 12 Rahvusarhiivi ajalooarhiivis ja 9 Eesti Ajaloomuuseumi fotokogus.
Elisabeth Kenilworthi lossis
-         Elisabetta (sopran),  Inglismaa  kuninganna
-         Roberto Dudley (tenor),  Leicesteri krahv
-         Warney (tenor / bariton),  Leicesteri tallmeister
-         Fanny (metsosopran), Amelia teenijanna
Süžee
Tegevus toimub kuninganna Elizabeth I valitsemisajal Kenilworthi lossis. Teatatakse, et kuninganna Elizabethi külastab oma lemmikut Leicesteri krahvi tema Kenilworthi lossis. Krahvil on uus armastatu Amelia Robsart, kellega ta on abiellunud. Kartes kuninganna pahameelt, palub ta oma teenijal Lambourne'il varjata Ameliat kuni Elizabethi lossis viibib. Leicesteri tallmeister Warney viib Amelia lossi kõrvalisse kambrisse ja püüab seal teda võrgutada. Warney seletab, et naine on kambrisse paigutatud, sest krahv ei armasta teda enam. Amelia lükkab Warney lähenemise tagasi. Warney ähvardab kätte maksta.
Warney soovib viia oma kättemaksu ähvardust täide ja üritab Amelia Kenilworthist ära viia. Ta valetab Ameliale, et see on Leicesteri soov. Naine keeldub Warneyga kaasa minemast. Seejärel üritab Warney Ameliat mürgitada, kuid tema ustav teenijanna Fanny takistab selle toimeviimist. Lõpuks annab Elizabeth käsu Warney arreteerida, annab Leicesterile ja Ameliale armu ning kiidab kõigi juubeldades nende abielu heaks.
Helisalvestused on tehtud 1977, 1989 ja 2019. aastal.
Muusikalood
-         Koor „Amici a che solleciti?”
-         Leicesteri kavatiin „Veggo ahimè! l'ingenua sopsa”
-         Amelia ja Warney duett „Non mentir, su quella fronte”
-         Koor „Eccola! Oh, vedi!”
-         Elisabetta kavatiin „Sì miei figli: il più bel dono”
-         Amelia ja Leicesteri duett „Dal genitor che fea”
-         Koor „Cauti, guardinghi e taciti”
-         Warney aaria „Taci amor, se amica soeme”
-         Ansambel „Della caccia il lieto segno - Alme indegne schermita io son”
-         Elisabetta e Leicester  duett „Ah! Sospira! - Paventa, o perfido”
-         Amelia aaria „Par, che mi dica ancora”
-         Koor „La Sovrana!”
Allikad
-         William Ashbrook. Donizetti and His Operas, Cambridge University Press, 1982
-         Charles Osborne. The Bel Canto Operas of Rossini, Donizetti, and Bellini, Portland, Amadeus Press, 1994
-         Fonit Cetra. Gaetano Donzetti  Elisabetta al castello di Kenilworth CD, Milano 1989
IEEE-488
IEEE-488 on digitaalne 8-bitine paralleelliides, mis on eelkõige mõeldud mõõte- ja testseadmete ühendamiseks arvutiga. Siini disainimisel loodeti saavutada optimaalset andmeedastuskiirust vältides liigsete liinide kasutamist. Tulemuseks on 24 liiniga siin, millest andmeedastuse jaoks on eraldatud 8 liini. Siin lubab ühendada korraga 15 seadet, millest üks on süsteemi kontroller. IEEE-488 on tuntud ka kui GPIB (General Purpose Interface Bus).pisi|300px|GPIB ühenduskaabel
Siini ajaloost
Algupärase siini valmistas aastal 1965 firma Hewlett Packard ja kandis nime HPIB (Hewlett Packard Interface Bus). Siin oli mõeldud HP programmeeritavate seadete ühendamiseks ja juhtimiseks. Aastal 1975 standardiseeris IEEE (Institute of Electrical and Electronic Engineers) antud liidese, määratledes selle elektrilised, mehaanilised ja funktsionaalsed parameetrid. Standardi tunnuseks sai IEEE-488. Aastal 1978 täiendati standardi dokumentatsiooni, kuid jätkuvalt ei sisaldanud dokument formaadi ega süntaksi sätteid. Siini populaarsus kasvas ja tekkis vajadus erinevate testsüsteemide ühendamisel tagada ühilduvus ja konfigureeritavus. Edasise töö eesmärk oli tagada konfigureeritavus ja ühildavus erinevate testsüsteemide vahel. Tulemusena töötati 1978. aastal välja standard IEEE-488.2, mis tõi kaasa veatöötluse, määras sõnumite süntaksi ja kasutavad andmestruktuurid. Aastal 1990 ilmus SCPI (Standard Commands for Programming Interface), mis võttis standardi IEEE-488.2 käsustruktuurid ja lõi ühe kompleksse programmeerimiskäskude kogu, mida saab kasutada iga SCPI-d kasutava instrumendi juures. Kõige hilisem versioon on HS-488 (High-Speed IEEE-488), mis toodi avalikkuse ette aastal 1993 ja mille töötas välja National Instruments.
Ühendamine
Üldjuhul on GPIB-ühenduspesal emane ja isane ühenduslüli. See võimaldab seadmeid lihtsal viisil juurde liita. Lisaks on GPIB-pesal kinnituskruvid, mis fikseerivad pesad. Seadmed ühendatakse "Daisy Chain" viisil. GPIB-süsteemis võib kasutada seadmete jadaühendust, tähtühendust või nende variatsioone.
IEEE-488 siini ühendamiseks arvutiga kasutatakse enamasti GPIB-laienduskaarte, mis paigutatakse arvuti emaplaadi ISA- või PCI-pessa. Saadaval on ka GPIB/USB üleminekud.
GPIB-siin koosneb :
Piirangud
Tagamaks süsteemi normaalset toimimist peab kinni pidama järgmistest nõuetest :
Andmevahetus
GPIB-ühenduses võib seade täita kolme erinevat ülesannet, olles : kontroller, kuulaja või saatja. Ühel ajahetkel saab seade esineda vaid ühes olekus.
Ühendusliinid
Madal signaal tähendab loogilist ühte (true) ja kõrge signaal loogilist nulli (false).
Kätlemine (handshake)
GPIB kasutab 3 juhtme kätlust. Käskude saatmise korral peavad kõik seadmed kätlemisest osa võtma, aga andmete edastamise korral kätlevad ainult kuulajad. See võimaldab kiiret andmeedastust kahe kiire seadme vahel ka juhul kui siini külge on ühendatud palju aeglasem seade.
Kätlemise etapid :
Kätlemine on analoogne kui andmeid edastab saatja, vaid ATN-liin on kõrges olekus ja kätlemises osalevad ainult aktiivses olekus kuulajad.
Adresseerimine
Siinil töötavate seadmete eristamiseks kasutatakse 5-bitist siiniaadressit. Seadmed võivad aadressi vabalt valida, juhul kui see ei kattu ühegi olemasolevaga. Aadressid on kahte sorti, primaarsed ja sekundaarsed. Ühel primaaraadressil võib olla kuni 32 sekundaaraadressi. Keerulisemate süsteemide puhul võivad primaaraadressid alamsüsteemide puhul kattuda, kuid siis erinevad sekundaaraadressid. Juhtkäskude saatmisel kasutab süsteemi kontrollel seitset andmeliini, kus bitid 0–4 viitavad adresseeritava seadme primaaraadressile. Bitte 5 ja 6 kasutatakse, et panna mingi seade, kas kuulaja või saatja rolli. Väärtustades 5. biti ühega, kästakse seadmel kuulata ja kui 6. bitt omab väärtust üks, siis asetub seade saatja rolli. Seitsmenda biti väärtust ignoreeritakse ehk väärtus loetakse alati nulliks. Sekundaaraadressile sõnumi saatmisel tuleb kõigepealt aktiveerida primaaraadress ja seejärel käsu saatmisel määrata nii viies kui ka kuues bitt üheks.
Metsaküla (Simuna)
pisi|Pedja jõgi ülemjooksul Metsakülas Metsaküla on endine küla Simuna-Käru teel. Tänapäeval jääb endine küla Käru küla alale.
Küla lähedal suubuvad Pedja jõkke Karaski oja ja Padu peakraav. 18. sajandi Ludwig August Mellini kaardi järgi oli Simuna–Käru tee ääres Karaski kõrts. Karaski kõrtsi ja Simuna vahele jäi 2 vesiveskit (vt. Mällu veskijärv). Metsakülast Käru poole jäid veel kaks vesiveskit koos Pallasvere ja Tuulivere abimõisatega (Tuulivere ja endise Käru küla vahel paikneb tänapäeval Käruveski kalakasvandus).
Metsakülast Karaski bussipeatuse juurest läheb tee Laekvere vallas paiknevasse Sootaguse külasse, samuti Kõrve Pärtlivälja suunas. Kõrves oli luuletaja ja maalikunstniku Aleksander Suumani kodu, kus Suumanni pere elas alates 1936. aastast, kurvil künka juures olnud sünnikodu ei ole säilinud.
Koordinaadid:
Viil (arhitektuur)
pisi|Viilud on värvitud kollaseks Viil ehk viiluväli on ehitise katuse (enamasti viilkatuse) otsas olev seinapind.
Eristatakse astmik-, kolmnurk- ja voluutviilu.
Antiiktemplites kasutatud viilutaolist elementi nimetatakse tümpanoniks. Renessanss-, barokk- ja klassitsistlikus arhitektuuris nimetatakse hoonete esifassaadi viilu frontooniks.
Samosata Paulus
Samosata Paulus (200–275) oli Antiookia piiskop 260–268.
Ta uskus monarhianismi ja tema õpetust peetakse adoptsionismi eelkäijaks.
Japan Airlines
{{Lennufirma }} }} Japan Airlines Co., Ltd. (JAL) (日本航空株式会社; Nihon Kōkū Kabushiki-gaisha) on Jaapani rahvuslik lennukompanii. See on suuruselt teine lennufirma Jaapanis.
Danas Rapšys
Danas Rapšys (sündinud 21. mail 1995 Panevėžysis) on Leedu ujuja. Mitmekordne Leedu rekordi omanik meeste selili, vaba- ja liblikujumises. Ta on kahekordne võitja 2017. aastal Taiwanis Taipei toimunud universiaadil. Rapšys on Panevežysi Žemyna klubi liige, teda juhendab Ina Simeliūnaitė.
Japan Airlines
Sellel on kaks peamist kodulennujaama, mis mõlemad asuvad Tokyos. Nendeks on Narita rahvusvaheline lennujaam ja Haneda rahvusvaheline lennujaam.
Danas Rapšys
2013. aastal tuli ta Euroopa juunioride meistriks. Araabia Ühendemiraatides Dubais peetud FINA juunioride maailmameistrivõistlustel 2013. aastal võistlesid Rapšys 4 × 100 meetri kompleksujumise segateateujumises koos Rūta Meilutytė, Povilas Strazdase ja Eva Gliožerytė, saavutasid ajaga 3.55,74 sekundit kolmanda aja ja kvalifitseerusid finaali. Finaalis lõpetasid Meilutyte, Rapšys, Strazdas ja Gliožerytė teisena ning võitsid hõbemedali ajaga 3.52,52 sekundit. 2013. aasta maailmameistrivõistlustel jõudis ta poolfinaali 200 m seliliujumises.
Japan Airlines
Lennufirmal on rohekem kui 161 lennukit, millega teenindatakse enam kui 92 sihtkohta üle terve maailma.
Danas Rapšys
2017. aastal Taiwani Taipeis toimunud suveuniversioonil võistles Rapšys neljal alal: 100 meetri seliliujumine, 200 meetri vabaujumine, 200 meetri seliliujumine ja 4 × 100 m kompleksujumise teateujumises.
Oma esimesel võistlusel saavutas Rapšys 100 m seliliujumises pronksmedali ajaga 54,17 ja jäi hõbemedalist viis sekundi sajandikku (0,05) jaapanlase Kosuke Hagino taha. Rapšys võitis 200 meetri vabaujumise finaalis ajaga 1.45,75 kuldmedali ja ületas Leedu rekordi. Ta võistles ka 200 m seliliujumise finaalis, kus ta võitis teise kulla ajaga 1.56,52.
2017. aasta maailmameistrivõistlustel ületas Rapšys Leedu rekordi peaaegu kõigis isiklikes startides, parandades kokku 4 Leedu rekordit. Meeste 200 m vabaujumise eelujumises oli ta 10. (1.46,93) ja kuigi poolfinalist oli kiirem (1.46,56), ei pääsenud ta finaali. Meeste 200 m seliliujumises oli ta eelujumises kolmas (1.56,67) poolfinaalis kaheksas (1.56,11), kindlustades sellega oma sportlaskarjääri esimese maailmameistrivõistluste finaali. Finaalis sai ta ajaks 1:.56,96) ja sai 8. koha.
2019. aasta lühiraja Euroopa meistrivõistlustel Glasgow's tuli Rapšys Euroopa meistriks nii 200 m (1.41,12) kui ka 400 m vabaujumises (3.33,20).
Argo Raag
Argo Raag (sündinud 24. jaanuaril 1972 Tartus) on endine Eesti maadleja.
Ta võitis 1993. aastal Eesti meistrivõistlustel Kreeka-Rooma maadluses esikoha.
Saavutused
1987. aasta – 1. koht (kadett);
1989. aasta – 1. koht (juunior);
1990. aasta – 2. koht (juunior);
1991. aasta – 2. koht (juunior);
1992. aasta – 3. koht (juunior);
1993. aasta – 1. koht.
A. Raag kuulus spordiklubis "Englas" treener Voldemar Pressi treeninggruppi.
Kvaternaar
Kvaternaar ehk antropogeen on uusaegkonna (kainosoikumi) kolmas periood geokronoloogilises skaalas. Kvaternaar on nii kronostratigraafiline üksus (ladestu) kui ka geokronoloogiline üksus (ajastu). Kvaternaarile eelnes neogeen. Kvaternaar algas 2,588 ± 0,005 miljonit aastat tagasi ning kestab ka praegu. Kvaternaari iseloomustavad kliima järsk jahenemine ja tsüklilised muutused, liustike kujundatud pinnavormid ning inimese suurenenud mõju. Inimtegevus on suuresti muutnud keskkonda, sh mõjutanud ja kujundanud maastikku ning elu Maal. Kliimamuutused on kiirendanud taimestiku, loomastiku ja inimese evolutsiooni.
Kvaternaargeoloogia on geoloogia haru, mis uurib Maad viimase 2,5 miljonit aasta jooksul. Kvaternaari geokronoloogias kasutatakse palju radiosüsiniku meetodit ja paleomagnetismi. Kliima rekonstrueerimiseks kasutatakse dendroklimatoloogiat, hapniku stabiilsete isotoopide suhet jääpuursüdamikes (vt ka isotoopgeoloogia) ning isegi õietolmuanalüüsi.
Ajalugu
Termini "kvaternaar" on võtnud 19. sajandil kasutusele prantsuse geoloog Jules Desnoyers. Ta nimetas nii Pariisi nõo nooremaid setetteid. 1830. aastal jagas šoti geoloog Charles Lyell kvaternaari kaheks ajastikuks: holotseen ja pleistotseen. 1948. aasta rahvusvahelisel geoloogiakongressil Londonis määrati kindlaks pleistotseeni ladestiku alumine piir. Selleks kasutati stratotüübina (ehk tüüpläbilõikena) paljandit, mis asub Calabrias Lõuna-Itaalias.
Kvaternaari uurimisel on tekkinud jääaja teooria, mida esialgu ei toetatud. Jääajale viitavad tõendid tõi 1877. aastal esile James Geikie. Ta kirjeldas nelja jääaja settekihti Ida-Inglismaal. Nende kihtide vahele jäid jäävaheagade settekihid. On ka bioloogilisi tõendeid, mis kinnitavad kliima muutusi kvaternaaris. James Smith on tõestanud kodade fossiilide põhjal, et minevikus oli meri külmem Lääne-Šotimaa piirkonnas.
Ajastikud
Pleistotseen on kvaternaari esimene ja kainosoikumi kuues ajastik, mis vältas 2 588 000 kuni 11 700 aastat tagasi. Pleistotseeni lõpp ühtib viimase, Weichseli jäätumisega Põhja-Euroopas. Pleistotseen on jagatud neljaks eaks ehk lademeks: Gelasia, Calabria, Ionia ja Tarantia. Kõik need lademed on määratletud Lõuna-Euroopas. Mandrite nüüdne asend sarnaneb pleistotseenis olnuga. Pleistotseenis esines El Niño Vaikse ookeani lõunaosas koos lõunasuunaliste passatidega. Seetõttu liikus soe vesi Vaiksel ookeanil läänest itta.
Pleistotseeni kliimas esinesid korduvad jäätumised ja jäävaheajad. Liustikukeeled ulatusid 40. laiuskraadini, mis tähendab, et 30% Maa pinnast oli kaetud jääga. Liustiku paksus ulatus 1500–3000 meetrini, maailmamere veetase langes seejuures vähemalt 100 meetri võrra. Liustik kattis niihästi kogu Antarktika ja Gröönimaa kui ka Põhja-Euroopa ning suurema osa Põhja-Ameerikast. Jäätumise haripunktis oli kogu Baltika jääga kaetud. Jääkilpide ette oli tekkinud igikeltsa vöönd, mis haaras sadu ruutkilemeetreid Põhja-Ameerikast ning Euraasiast. Keskmine temperatuur ulatus liustikul −6 kraadini ning liustiku lähivööndis 0 kraadini.
Pleistotseeni maismaa- ja mereloomastik oli põhijoontes nüüdisaegne. Olulised kliimamuutused mõjutasid suuresti floorat ja faunat. Iga jää pealetung sundis taimestikku ja loomaastikku taganema lõuna poole. Imetajate suurim väljasuremine algas hilispleistotseenis ning jätkus holotseenis. Sel ajavahemikul algas Homo neanderthalensise ehk neandertallase väljasuremine.
Kultuuridevaheline psühholoogia
Kultuuridevaheline psühholoogia on teadusharu, mis uurib inimese käitumist ja psüühilisi protsesse erinevates kultuurilistes oludes; uurides sealjuures nii nende varieeruvust kui ka muutumatust. Laiendades uurimismetoodikaid, et need tunnistaksid käitumise, keele ja tähenduse kultuurilist varieeruvust, püüdleb teadusharu psühholoogia laiendamise ja edasi arendamise suunas. Kuna psühholoogia kui akadeemiline teadusala arenes olulisel määral Põhja-Ameerikas, hakkasid mõned psühholoogid tundma muret selle üle, et universaalsena aktsepteeritu ei pruukinudki olla nii muutumatu, kui varem arvati; seda eriti pärast seda, kui mitmeid katseid, mis püüdsid korrata märkimisväärseid eksperimente teistes kultuurides, saatis vaid vahelduv edu.
Kuna on küsitavusi kas selliste kesksete teemadega nagu afekt, tunnetus, enesekontseptsioonid, psühhopatoloogia, ärevus ja depressioon tegelevatel teooriatel võib teistesse kultuurikontekstidesse "eksportides" puududa väline valiidsus, uurib kultuuridevaheline psühholoogia neid uuesti, kasutades selleks kultuurilisi erinevusi arvesse võtma loodud metoodikaid. Kuigi mõned kriitikud on osutanud kultuuridevahelise psühholoogia uurimuste metodoloogilistele vigadele ja nad väidavad, et kasutatud teoreetilistes ja metodoloogilistes põhialustes olevad tõsised puudujäägid pigem takistavad kui aitavad psühholoogia universaalsete põhimõtete teaduslikke otsinguid, on kultuuridevahelise psühholoogiaga tegelevad teadlased järjest enam uurimas seda, kuidas erinevused aset leiavad, mitte ei otsi sarnaselt füüsika või keemiaga universaale.
Aastal 1972 rajati kultuuridevahelise psühholoogia rahvusvaheline ühing International Association of Cross-Cultural Psychology (IACCP). See psühholoogia haru on järjest laienenud, kuna huvi kultuuri ja mitmekesisuse uurimustesse liitmise vastu järjest kasvab.
Kultuuridevahelist psühholoogiat eristatakse kultuuripsühholoogiast, mille näol on tegemist psühholoogia haruga, mis on arvamusel, et inimese käitumist mõjutavad olulisel määral kultuurilised erinevused; see tähendab, et psühholoogilisi fenomene saab teineteisega kultuurideüleselt võrrelda vaid väga piiratud ulatuses. Vastupidi sellele hõlmab kultuuridevaheline psühholoogia ka võimalike käitumise ja vaimsete protsessidega seotud universaalide otsimist. On ka öeldud, et kultuuridevahelisest psühholoogiast "võib mõelda pigem kui uurimismetodoloogia tüübist, mitte kui psühholoogia täiesti eraldiseisvast valdkonnast".
Definitsioonid ja varased tööd
Valdkonna definitsioonide hulka kuuluvad: "inimese käitumise ja selle edasikandumise teaduslik uurimine, mis võtab arvesse viise, kuidas ühiskondlikud ja kultuurilised jõud käitumisi kujundavad ja mõjutavad" ja "erinevate kultuurirühmade liikmete, kellel on olnud erinevad kogemused, empiiriline uurimine, mis viib ennustatavate ja kaalukate erinevusteni käitumises". Kultuuri tervikuna võib ka defineerida kui "rühma inimeste jagatud eluviisi".
Kultuuridevahelise psühholoogia varajased tööd ilmusid Lazaruse ja Steinthali ajakirjas Zeitschrift fur Völkerpsychologie und Sprachwissenschaft, mida hakati välja andma aastal 1860. Pärastpoole tegi empiirilisema suunitlusega teadustöid Williams H. R. Rivers (1864–1922), kes püüdis mõõta Austraalia ja Uus-Guinea vahel asuva Torrese väina piirkonnas elanud päriselanike intelligentsust ja sensoorset täpsust.
Eetiline vs. eemiline
Psühholoogia teised valdkonnad keskenduvad sellele, kuidas isiklikud suhted inimese käitumist mõjutavad; ent neil ei õnnestu võtta arvesse seda jõudu, mis kultuuril inimese käitumisel olla võib. Bronislaw Malinowski selleteemaline lausung keskendub ideele, et vaja on mõista konkreetse ühiskonna kultuuri selle enda kontekstis, mitte lähtuda tavapärasest otsingust kogu inimkäitumisele kehtiva universaalse seaduspärasuse järele. Kultuuridevahelise psühholoogiaga tegelevad psühholoogid on juba mõnda aega kasutanud eemilise/eetilise eristamist. Eemiline lähenemine uurib käitumist kultuurist seestpoolt ja põhineb peamiselt ühel kultuuril; eetiline lähenemine uurib käitumist väljastpoolt kultuurisüsteemi ja põhineb mitmel kultuuril. Tänapäeval kasutavad paljud kultuuridevahelisi uurimusi läbi viivad psühholoogid nn pseudoeetilist lähenemist. See pseudoeetiline lähenemine on tegelikult eemilisel põhinev lähenemine, mis töötati välja lääne kultuuriruumis ja on seetõttu loodud töötama eetilise lähenemisena. Irvine ja Carroll kasutasid intelligentsuse mõõtmise testi teisel kultuuril ilma, et nad oleksid kontrollinud seda, kas see test ikka mõõdab seda, mida see pidi mõõtma. Seda saab pidada pseudoeetiliseks tööks, kuna erinevatel kultuuridel on intelligentsuse jaoks omad kontseptsioonid.
Geert Hofstede ja kultuuri dimensioonid
Geert Hofstede tegi valdkonnas revolutsiooni 1970. aastatel, mil ta viis IBM-i jaoks läbi ülemaailmset väärtuste alast uurimistööd. Hofstede kultuuridimensioonide teooria ei ole mitte ainult kultuuridevahelise psühholoogia ühe kõige aktiivsema uurimistraditsiooni hüppelaud, vaid seda tsiteeritakse ulatuslikult ka juhtimist käsitlevas kirjanduses. Oma esialgse tööga leidis ta, et kultuurid erinevad neljas dimensioonis: võimu distants, ebakindluse vältimine, mehelikkus-naiselikkus ja individualism-kollektivism. Hiljem, pärast seda, kui organisatsioon Chinese Culture Connection tema uurimistööd hiinlaste kohta käivate materjalidega täiendas, lisas ta viienda mõõtme "pikaajaline orientatsioon" (algse nimega Konfutsiuse dünaamilisus), mida leidub ka teistes kultuurides peale Hiina. Veel hiljem, pärast koostööd Michael Minkoviga, lisas ta uuringu "World Values Survey" andmeid kasutades kuuenda mõõtme – soovidele järele andmine vs tagasihoidmine.
Vaatamata selle populaarsusele on McSweeney Hofstede töös tõsiselt kahelnud (2002). Lisaks sellele vaidlevad Hofstede tööle vastu ka Berry jt, kes pakkusid välja alternatiivsed individualismi ja kollektivismi hindamise viisid. Individualismi-kollektivismi debatt on tõesti osutunud problemaatiliseks ja Sinha ja Tripathi (1994) on väitnud, et tugevad individualistlikud ja kollektivistlikud orientatsioonid võivad samas kultuuris ka koos eksisteerida (nemad räägivad sellega seoses Indiast).
Nõustamine ja kliiniline psühholoogia
Kultuuridevahelised kliinilised psühholoogid (nt Jefferson Fish  ) ja nõustavad psühholoogid (nt Paul Pedersen  ) on rakendanud kultuuridevahelise psühholoogia põhimõtteid psühhoteraapias ja nõustamises. Lisaks sisaldab raamat "Multikultuurse nõustamise ja teraapia printsiibid" (Principles of Multicultural Counseling and Therapy, autoriteks Uwe P. Gielen, Juris G. Draguns ja Jefferson M. Fish) mitmeid peatükke kultuuri rakendamisest nõustamises. Selles raamatus on loetletud Joan D. Koss-Chioino, Louise Baca ja Luis A. Varrga, kes kõik töötavad ladinaameeriklastega ja kelle teraapiaviisi teatakse kui "kultuuriliselt tundlikku". Oma teraapias tekitavad nad näiteks "neljanda eluruumi", mis võimaldab lastel/noorukitel peegeldada raskusi, millega neil võib olla vaja silmitsi seista. Lisaks mainitakse raamatus, et eri riigid alustavad multikultuursete sekkumiste liitmist oma nõustamispraktikatesse. Seal loetletud riikide hulka kuulusid: Malaisia, Kuveit, Hiina, Iisrael, Austraalia ja Serbia. Lõpuks pakuvad Hardin L. K. Coleman ja Jennifer J. Lindwall peatükis "Multikulturalism ja koolinõustamine: aktuaalsete laiahaardeliste suunamis- ja nõustamisprogrammide loomine" välja viisi kuidas kultuurilisi komponente koolide nõustamisprogrammidesse liita. Eriti rõhutavad nad vajadust, et nõustajal oleks olemas multikultuurne kompetents ja suutlikkus seda teadmist teistega töötamisel rakendada.
Isiksuse viiefaktoriline mudel
Kas Ameerika psühholoogide poolt kindlaks määratud iseloomuomadusi saab üldistada teistest riikidest pärit inimestele? Sellest tulenevalt on kultuuridevahelises psühholoogias sageli arutletud selle üle, et kuidas isiksuse omadusi kultuurideüleselt võrrelda. Selle välja selgitamiseks on viidud läbi rida isiksusega seotud tegureid mõõtvad uurimusi, mis kasutasid eri keeltest pärit iseloomustavate tunnustega seotud omadussõnu (selliseid uurimusi tuntakse kui leksikaalseid uurimusi). Aja jooksul on need uurimused jõudnud järelduseni, et ekstraversioon, meeldivus ja kohusetunne esinevad peaaegu alati, kuid neurootilisus ja avatus kogemustele mõnikord ei esine. Seega on keeruline määrata kindlaks, kas neid omadusi teatud kultuuris ei eksisteeri või kas tegemist on kasutatud omadussõnade komplektist tingitud nähtusega. Kokkuvõttes on tehtud kindlaks, et isiksuse omaduste "suur viisik" on universaalne ja seda saab kasutada nii kultuuridevahelistes uurimustes kui ka uurimustes üldiselt. Ent oluline on panna tähele seda, et teised kultuurid võivad sisaldada veelgi enam tähtsaid tunnuseid või "suures viisikus" sisalduvaid tunnuseid laiendada.
Hinnangud emotsioonile
Uurijad on sageli soovinud teada, kas inimesed tõlgendavad eri kultuurides emotsioone sarnaselt. Kultuuridevahelise psühholoogia valdkonnas on Paul Ekman viinud läbi uurimusi, mille raames vaadeldi kultuuridevaheliselt hinnanguid miimikale. Üks tema uurimustest hõlmas osalisi kümnest kultuurist, kellel paluti osutada emotsioonile ja selle intensiivsusele. Selle tulemusena leiti, et sõltumata kultuurist oldi üksmeelel selles, milline emotsioon oli kõige intensiivsem ja milline intensiivsuselt järgmine. Need leiud toetavad mõnede kultuuridevahelise psühholoogiaga tegelevate psühholoogide vaadet, et leiduvad universaalsed emotsiooni tähistavad näoilmed. Vaatamata sellele on oluline panna tähele, et uurimuses olid erinevused viisis, kuidas eri kultuuridest pärit osalejad emotsioonide tugevust hindasid.
Kuigi räägitakse, et on olemas universaalselt ära tuntavad näoilmed, viis Yueqin Huang koos kolleegidega läbi uurimuse, milles käsitleti seda, kuidas kultuur võib erinevate emotsioonide väljendamist eri moodi "sildistada". Eriti uurisid Huang jt (2001) emotsiooni näolise väljendamise tajumist hiinlaste seas võrreldes ameeriklastega. Nad leidsid, et Hiina päritolu osalejad ei ole neist eri kultuuridest pärit inimeste universaalsete emotsioonide väljendamise tajumises nii oskuslikud kui Ameerikast pärit osalejad. Need leiud toetavad arvamust, et emotsioonidele hinnangute andmisel on olemas kultuuridevahelised erinevused. Huang jt järgi võivad asiaadid kasutada emotsioonide tõlgendamiseks teistsuguseid näol asuvad signaale. Kuna igal kultuuril on erinevad väärtused ja normid, on samuti oluline analüüsida neid erinevusi selleks, et saada paremini aru sellest, miks teatud emotsioone tõlgendatakse erinevalt või ei tõlgendata üldse. Nagu Huang jt oma töös ka esile toovad, on tavaline, et "negatiivsed emotsioonid" ei ole mitmes Aasia kultuuris teretulnud. See oluline teave võib olla kriitilise tähtsusega määramaks kindlaks Aasias ja Ameerikas universaalsetele emotsioonidele antavate hinnangute kultuuridevahelisi erinevusi.
Subjektiivse heaolu erinevused
Terminit "subjektiivne heaolu" kasutatakse psühholoogias sageli ja see koosneb kolmest osast: 1) rahulolek eluga (tunnetuslik hinnang inimese elule), 2) positiivsete emotsionaalsete kogemuste olemasolu ja 3) negatiivsete emotsionaalsete kogemuste puudumine. Eri kultuurides võivad inimestel olla erinevad arvamused subjektiivse heaolu "ideaalsest" tasemest. Näiteks on uuringutega selgunud, et kui brasiillaste jaoks on positiivsed emotsioonid väga soovitavad, siis hiinlastel ei olnud positiivsete emotsioonide olemasolu soov nii suur. Seega paistab subjektiivset heaolu kultuuridevaheliselt hinnates olevat oluline võtta arvesse seda, kuidas isikud ühes kultuuris võivad ühte aspekti teistest kultuuridest pärit isikutega võrreldes erinevalt hinnata; see ei näe seega ette universaalset indikaatorit selle kohta kui palju subjektiivset heaolu nad teatud aja jooksul kogevad.
Üks oluline teema on see, et kas õnnelikumad on individualistlikest või kollektivistlikest riikidest pärit isikud ja kumba päritolu isikud saavad subjektiivse heaolu osas kõrgema tulemuse. Diener, Diener ja Diener panid tähele, et individualistliku kultuuri liikmed leitakse olevat õnnelikumad kui kollektivistlikku kultuuri kuuluvad inimesed (1995). Oluline on panna tähele ka seda, et õnnelikumad rahvad ei pea olema alati jõukamad rahvad. Kuigi sissetuleku ja subjektiivse heaolu vahel on tugevad seosed, on vaidlused teemal "rikkam=õnnelikum" jätkuvalt väga kirglikud. Üks tegur, mis võib sellesse väitlusse panustada, on see, et majanduslikult stabiilsematel rahvastel võib olla erinevaid mittematerialistlikke erijooni nagu stabiilsem demokraatlik valitsus, inimõigused jne, mis võivad kokkuvõttes panustada kõrgemasse subjektiivsesse heaolusse. Seetõttu tuleb veel kindlaks teha, kas kõrgem subjektiivse heaolu tase on seotud materiaalse külluse või muude erijoontega, mis jõukatel ühiskondadel sageli olemas on.
Kuidas erinevad kultuurid konflikte lahendavad
Grossmann jt on oma uurimuses kasutanud tõestusmaterjali näitamaks, kuidas kultuurid erinevad ühiskondlikule konfliktile lähenemise viisidelt ja kuidas kultuur on jätkuvalt inimese arengu oluline tegur ka vanasse ikka jõudes. Eriti uuris artikkel vanusega seotud erinevusi "targas arutlemises" Ameerika ja Jaapani kultuurides. Uuringus osalejate vastused tõid esile selle, et tarkus (nt mitmete perspektiivide äratundmine, isiklike teadmiste piirid ja kompromissi olulisus) kasvas ameeriklaste seas koos vanusega, kuid jaapanlaste hulgas ei olnud kõrgem iga "targemate" vastustega otseselt seotud. Veelgi enam: nooremad ja keskealised Jaapani osalejad näitasid grupikonfliktide lahendamisel kõrgemaid tulemusi kui nende Ameerika eakaaslased. Grossmann jt leidsid ka, et ameeriklased tõstavad esile individuaalsust ja lahendavad konflikte otsesel viisil; samas kui jaapanlased panevad rõhku sotsiaalsele sidususele ja lahendavad konflikte rohkem kaudsemalt. Jaapanlased on motiveeritud inimestevahelist harmooniat säilitama ja konflikti vältima, lahendades viimaseid paremini ja on ka "targemad" varem oma elus. Ameeriklased kogevad konflikti järk-järgult ja selle tulemuseks on pidev õppimine kuidas konflikti lahendada ja suurenenud "tarkus" nende hilisematel eluaastatel. Käesolev uurimus toetas kontseptsiooni, et erinevad kultuurid kasutavad konflikti lahendamiseks erinevaid meetodeid.
Kvaternaar
Ajastikud
Holotseeni kliima on olnud üsna stabiilne. Jääpuursüdamikest saadud teave näitab, et ajastikule eelnes kliima soojenemise ja jahenemise periood. Loomastik ja taimestik ei ole holotseeni jooksul palju muutunud, kuid liikide areaalid on nihkunud. Ajastiku alguses hakkasid välja surema Põhja-Ameerika loomastiku esindajad: mammutid, mastodonid, smilodonid, mõõkhambulised tiigrid. Megafauna väljasuremist on seostatud indiaanlaste esivanemate saabumisega.
Kultuuridevaheline psühholoogia
Kuidas erinevad kultuurid konflikte lahendavad
Erinevusi konflikti lahendamises võib kultuuriti näha ka kolmanda osapoole kaasamisega: kui konflikti sekkub lahenduse välja pakkuv kolmas osapool. Aasia ja Ameerika kultuuritavad mängivad rolli selles, kuidas neist kumbki konfliktiga tegeleb. Kui Korea päritolu ameeriklaste poolt kasutatud tehnika võib peegeldada Konfutsiuse õpetustest lähtuvaid väärtusi, siis Ameerika tehnika on vastavuses nende kapitalistlike vaadetega. Ameeriklaste vastavas protsessis on rohkem struktuuri, mis varustab neid standarditega tulevikus esineda võivate sarnaste situatsioonide tarbeks. Vastupidi Ameerika kommetele ei ole Korea päritolu isikutel konfliktide lahendamisel nii palju struktuuri; nendel on probleemi lahendamisel pigem rohkem paindlikkust ja nende jaoks ei pruugi õige viis olla alati kindlaks määratud, kuid see võib tavaliselt olla paari võimaliku lahenduseni piiratud.
Soorolliga seotud erinevused
Williams ja Best (1990) on uurinud erinevaid ühiskondi valitsevatest soolistest stereotüüpidest, sooga seotud enesetajust ja soorollidest lähtuvalt. Nad mõlemad leidsid pärast rohkem kui 30 rahva uurimist nende rahvaste sees ja vahel nii universaalseid sarnasusi kui ka erinevusi. Teos "The Handbook of Cross Cultural Psychology" ('Kultuuridevahelise psühholoogia käsiraamat') sisaldab ka suurepärast ülevaadet soo ja kultuuri teemal. Üks peamisi üleüldisi leide oli, et sugusid puudutavatel teemadel olid kultuuridevahelised sarnasused suuremad kui erinevused. Lisaks on leitud, et viis, kuidas mehed ja naised teineteisega sotsiaalsetes gruppides suhtlevad, on erinevates kultuurides sarnane. On räägitud ka vajadusest uurida soolise arengu teooriaid ja ka seda, kuidas kultuur nii meeste kui ka naiste käitumist mõjutab.
Kirjandus
Olulisemad kultuuridevahelise psühholoogiakirjanduse ülevaated :
Järgmised selleteemalised publikatsioonid on tehtud Google'i raamatuotsingu kaudu kas tervikuna või märkimisväärse eelvaatena veebis kättesaadavaks:
Kvaternaar
Viimane jäätumine
Viimase jäätumise ajal katsid tohutud jäämassiivid Põhja-Ameerikat, Euraasiat, Siberit. Märgatavalt olid jääga kaetud Himaalaja, Andid ja Alpid. Hüdroloogiline tsükkel katkes, sest vee tsirkulatsioon oli peatunud jäämassiivide tõttu. Jäätumiste vahel olid lühemad soojemad perioodid ehk interglatsiaalid, mis siiski ei põhjustanud liustiku taandumist. Interglatsiaale määratakse mullaprofiilide ning jää- ja jõesetete järgi, sest jää pealetungiga muutus settimise keskkond.
Mandrijää lihvis ja kujundas liikumisel enda all olevaid kivimeid. Jäämassiivi surve all tekkisid eriomased kulutusvormid, näiteks kaljuvoored või jääkriimud kivimite pindadel. Viimased näitavad liustiku liikumissuunda. Liustiku all olevad kaljud said voolujoonelise kuju, moodustades omakorda oinapäid ja silekaljusid. Laiemalt levisid mandrijää kaasa haaratud ja välja sulanud sorteerimata purdsetted. Need omakorda moodustasid moreentasandikke.
Simon Baron-Cohen
Autism ja vaimuteooria
1985. aastal viis Baron-Cohen koos Leslie ja Frithiga läbi uuringu, kus ta esitas korrelatsiooni autismiga laste ja vaimuteooria ehk TOM-i arengu hilistumise vahel. See on tuntud kui Sally–Anne test. TOM (TOM – theory of mind) on võime mõista teiste inimeste emotsioone ja mõtteid ning Baron-Coheni järgi hilistub see oskus tavaliselt autismiga lastel.
Autism ja äärmuslikult mehelik aju
Baron-Cohen leidis vastsündinuid uurides (välistamaks sotsiaal-kultuurilised mõjud), et poisid eelistasid vaadata füüsilis-mehaanilist masina liikumist, kuid tüdrukud eelistasid vaadata nägusid, mis kinnitas, et soolised erinevused on ka bioloogilist päritolu. Baron-Coheni uuring 12 kuud vanade imikutega näitas, et poisslaste tähelepanu köitis rohkem autode liikumine ja tüdrukute tähelepanu köitis rohkem bioloogiline liikumine, mis veelkord kinnitas sugudevahelise erinevuse bioloogilist alust. Baron-Cohen oletas, et mehelikus ajus domineerivad ruumilised oskused sotsiaalsete oskuste üle, ning tuues välja asjaolu, et enamasti esineb autism meessoost indiviididel, esitas Baron-Cohen oletuse, et autismile on omane äärmuslikult mehelik aju. Baron-Cohen oletas, et inimeste sooerinevusi seletavad kaks kognitiivse profiili süsteemi, mis on empatiseeriv ja süstematiseeriv. Mehelik aju on omane neile, kel domineerib süstematiseeriv süsteem empatiseeriva üle, ning autismi võib lugeda meheliku aju äärmuseks. Süstematiseeriv kognitiivne profiil domineerib tavaliselt perekondades, kus esineb autismispektrihäiret. Baron-Cohen kahtlustas, et süstematiseeriva fookusega inimesed valivadki paarilisteks samasugused ning saavad tõenäolisemalt autismiga lapsed. Seetõttu võivad mõned "nohikud" olla autismigeenide kandjad, kusjuures nemad ei ole tõsise autismiga, kuid kui nad abielluvad sarnase partneriga, siis lapsed saavad topeltannuse autismi geene ja jooni.
"Autismispektri koefitsient"
2001. aastal koostas ta "Autismispektri koefitsiendi" ("Autism Spectrum Quotient", AQ), mis on 50 küsimusega küsimustik, mis selgitab, kas täiskasvanul esinevad autismile omased sümptomid. Seda küsitlust on kasutatud väga paljudes uuringutes
Tour Égée
Tour Égée on 155 meetri kõrgune büroopindadega pilvelõhkuja, mis asub Pariisi kõrghoonestatud ärikeskuses La Défense'is.
40-korruseline hoone valmis 1999. aastal. Selles on 53 000 m² põrandapinda.
1934. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimised
1934. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimised toimusid 7. ja 8. jaanuaril 1934 (vallavolikogudesse) ning 15. ja 16. jaanuaril 1934 (linna- ja alevivolikogudesse).
Need olid ainsad vapside (vabadussõjalaste rahvaliikumise nime all) osavõtul toimunud valimised Eesti ajaloos ja võimaldavad seetõttu hinnata nende tegelikku toetust hääleõiguslike kodanike hulgas.
Valmimised olid korraldatud partei- ja isikuvalimiste sümbioosina: kandidaatide nimekirjad esitati kolmikutena, mille vahel sai valida, samuti võis kandidaate omaenda eelistusjärjekorras järjestada, samuti võisid valijad oma eelistuse järgi kolmikuid moodustada. Nii ei olnud valijad nende valimiste puhul enam seotud parteide poolt määratud nimekirjadega.
Vapsid võitsid 507 linnavoliniku kohast 174 (34,32%), 268 alevivoliniku kohast 44 (16,42%) ja 6847 vallavoliniku kohast 698 (10,19%), kokku 7622 kohast 916 (12,02%).
Vapsid ei saavutanud mitte üheski maakonnas enamust.
17 alevis elas 27 976 elanikku, neist olid hääleõiguslikud 18 955, valimistel osales 15 792 (78%).
Alevivolikogudes oli kokku 268 kohta. Vapsid saavutasid neist 44 (16,4%), enamus kohtadest läks erinevate nimetustega valimisliitudele.
Linnavolikogudes said vapsid suhteliselt rohkem hääli, kui valdades ja linnades (Tallinnas 51,7%, Tartus 49,2%, Narvas 45%, Viljandis 40%, Nõmmel 36,7%, Võrus ja Valgas 30%, Tapal 26,7%, Rakveres 23,3%). Türi linnavolikokku ei saanud vapsid ühtegi kohta. Linnavolikogude (eriti Tallinna) valimistulemuste põhjal väidetakse kirjanduses tavaliselt, et 1934. aasta kohalike omavalitsuste valimised võideti ülekaalukalt vapside poolt ja nad oleksid võitnud ka samal aastal toimuma pidanud Riigivanema ja VI Riigikogu valimised.
26. jaanuaril 1934 tühistas Võru 3. jaoskonna rahukohtunik valimisseaduse rikkumise pärast Laitsna-Rogosi ja Misso vallavolikogu valimised.
Vabadussõjalaste rahvaliikumise ja teiste vapside nimekirjade alusel valitud kohalike omavalitsuste volikogude liikmete volitused lõpetati Riigikorra kaitse seaduse § 3 (RT 1934, 25, 185) alusel pärast 19. märtsi 1934.
1934. aastal valitud volikogud jäid ametisse kuni 1939. aastal valitud volikogude volituste alguseni 1. detsembril 1939.
Adaptiivne kiirushoidik
Kohanev kiirushoidik on maanteesõidukite valikulise kiirushoidiku süsteem, mis muudab automaatselt sõiduki kiirust, et säilitada ohutu vahemaa eesmise sõidukiga. Adaptiivsel kiirushoidikul on 2019. aastaks tekkinud 20 erinevat nimetust, mis kirjeldavad sama funktsiooni. Sageli kasutatakse ka dünaamilise kiirushoidiku nimetust.
Tööpõhimõte
pisi|Schema ICC Süsteem töötab sensoritest saadud informatsiooni abil, sensorid asuvad üldjuhul tuuleklaasi taga või eesmises kaitserauas. Enamlevinud sensori tüübid on radar, lasersensor ja kahe kaamera koostööst saadav ruumiline pilt. Sensorid mõõdavad distantsi eesolevast autost ja võimaldavad vastavalt distantsile muuta sõidukiirust. Takistuste puudumisel hoiab adaptiivne kiirushoidik juhi seadistatud piirkiirust. Takistuse ilmumisel sõidurajale pidurdab sõiduk automaatselt, kuni on saavutatud juhi seadistatud distants eesoleva sõiduki suhtes. Adaptiivne kiirushoidik ei paku täielikku automaatikat, vaid on mõeldud juhi abistamiseks; autot peab endiselt juhtima sõiduki juht.
Funktsionaalsus
Adaptiivset kiirushoidikut peetakse kohanemisvõimeliste autode üheks tähtsamatest juhtimisosadest. See suurendab sõidukijuhtide turvalisust ja sõidutee mahutavust, kuna optimeerib autodevahelist kaugust ja muudab selle ühtlaseks. Sõidukeid, millele on paigaldatud adaptiivne kiirushoidik, peetakse SAE International definitsiooni järgi 1. taseme isesõitvateks autodeks. Sõidukeid, millel on lisaks adaptiivsele kiirushoidikule lisatud ka mõni teine arukas süsteem, näiteks sõiduraja hoidmise süsteem, kutsutakse 2. taseme isesõitvateks autodeks.
119 eKr
Aasta 119 eKr ehk ab urbe condita DCXXXV (635).
Sirli Zupping
pisi|Sirli Zupping 2015. aastal Sirli Zupping (sündinud 25. juulil 1981 Värskas) on eesti keeleteadlane ja orienteeruja.
Haridus
pisi|Sirli Zupping 2018. aastal Tartu ülikooli ajakirja [[Universitas Tartuensis toimetuses Miljon+ ettevõtmist tutvustamas.]] Lõpetas 1999. aastal Tartu Hugo Treffneri Gümnaasiumi. 2005. aastal lõpetas Tartu Ülikooli eesti ja soome-ugri keeleteaduse eriala bakalaureuseõppe, 2007. aastal sama ülikooli üldkeeleteaduse magistriõppe ja kaitses teadusmagistrikraadi tööga "Partiklite veel, juba, alles, jälle tähendused eesti kirjakeeles" (juhendaja professor Renate Pajusalu). 2013. aastal kaitses Tartu Ülikoolis filosoofiadoktorikraadi üldkeeleteaduses tööga "Eesti keele ajasõnade omandamine" (juhendajad professor Reili Argus ja professor Renate Pajusalu).
Töö
Töötanud 2007. aastal Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna eesti ja üldkeeleteaduse instituudi spetsialistina, aastatel 2007–2008 keeleteaduse ja -tehnoloogia doktorikooli erakorralise teadurina. Aastatel 2008–2012 eesti ja üldkeeleteaduse instituudi üldkeeleteaduse osakonna spetsialist, aastatel 2012–2019 üldkeeleteaduse teadur, 2014. aastast lektor. Alates 2019. aastast Haridus- ja Teadusministeeriumi keeleosakonna nõunik.
Zupping on tegutsenud ka Miljon+ projektijuhina.
Sporditulemused
Harrastab orienteerumist 1989. aastast. Tegutsenud Värska Orienteerumisklubi Peko juhatuse liikmena.
2000. aastal tuli Eesti juunioride meistriks orienteerumisjooksus lühirajal ja öisel tavarajal.
2005. aastal võitis Eesti meistrivõistlustel orienteerumisjooksus pronksmedali teatevõistlusel Värska OK Peko naiskonnas (koos Epp Käpa ja Anu Annusega) ning 2009. aastal suusaorienteerumises pronksmedali märketeates Värska OK Peko naiskonnas (koos Epp Käpa ja Ingrit Kalaga).
Rogaini Euroopa meistrivõistlustel 2014. aastal Põlvamaal Oraval võitis segavõistkondade arvestuses koos Neeme Looritsaga hõbemedali.
2015. aasta rogaini maailmameistrivõistlustel Soomes Kiilopääl võitis ta segavõistkondade arvestuses koos Neeme Looritsaga pronksmedali. Harrastanud ka seiklussporti.
Suhlendorf
Suhlendorf on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Uelzeni kreisis. Valla pindala on 61,04 km². 31. detsembril 2017 elas seal 2456 inimest. Valda kuuluvad Molbathi, Nestau, Groß ja Kleine Ellenbergi külad.
Legenda aurea
"Legenda aurea" ehk "Legenda sanctorum", eestindatult "Kuldlegend" on Jacobus de Voragine koostatud pühakute elulugude (hagiograafiate) kogu, mis oletatavasti valmis aastail 1259–1266, kuigi sellele on tekste ka hiljem lisatud. Kogumik levis laialt keskaja Euroopas ja sellest on säilinud enam kui tuhat käsikirjalist eksemplari, paljud neist rikkalikult illumineeritud.
Ajaloost
Algselt oli teose pealkiri "Legenda sanctorum" ('lugemised pühakutest'), kuid teos võitis populaarsuse "Kuldlegendi" nime all, mis on tänaseks ka rohkem tuntud. See ületas oma detailsusega varasemaid lühendatud pühakulegendikogumikke, nagu dominiiklasest kroonikule Jean de Maillyle omistatud "Abbreviatio in gestis et miraculis sanctorum" ja dominikaani jutlustaja Trento Bartolomeuse "Epilogus in gestis sanctorum". Pärast trükkimise leiutamist 15. sajandi keskpaigas ilmusid ja levisid selle uued väljaanded mitte ainult ladina keeles, vaid peaaegu kõigis suuremates Euroopa keeltes. Inkunaablite hulgas on "Legenda aurea" väljaandeid säilinud rohkem kui piibli väljaandeid.
Kirjeldus
Teos on kirjutatud lihtsas kergesti loetavas ladina keeles. Iga peatükk on pühendatud ühele kristlikule pühale. Raamatusse on koondatud pühakute elulood, aga ka juhtumised Kristuse ja neitsi Maarja elust ning teave pühakupäevade ja suurte pühade kohta terve kirikuaasta vältel. Raamat on vaadeldav peaaegu keskaegse pühakute entsüklopeediana ja see on hindamatu allikmaterjal kunstiajaloolastele ja medievistidele, kes püüavad kunstiteostel identifitseerida pühakuid nende tegude ja atribuutika alusel. Teose eesmärgiks arvatakse olevat siiski pühakulugude koondamine allikmaterjaliks jutluste jaoks, mitte meelelahutus.
Rahvusvaheline Uisuliit
pisi Rahvusvaheline Uisuliit (Ing.k International Skating Union) või ISU on uisutamise rahvusvaheline katusorganisatsioon. See asutati 1892. aastal Hollandis Scheveningenis. ISU on vanim rahvusvaheline talispordiföderatsioon, sellesse kuulub 88 riiklikku uisuliitu. ISU on alates 2016. aasta juunist juhtinud hollandlane Jan Dijkema.
Rahvusvaheline uisuliit edendab iluuisutamist, sünkroonuisutamist, kiiruisutamist ja lühirajauisutamist.
Rahvusvahelise uisuliidu (ISU) eesmärk oli kehtestada uisuspordi jaoks ühtsed reeglid ja eeskirjad ning korraldada rahvusvahelisi võistlusi. 1895. aastal ühtlustas ISU oma missiooni tegeleda ainult amatöörvõistlejatega, mitte aga elukutseliste sportlastega. Ja tema egiidi all toimusid esimesed amatööruisutamise meistrivõistlused 1896. aasta veebruaris Peterburis Venemaal.
Suur veeuputus (ooper)
"Suur veeuputus" (originaalis Il diluvio universale) on Gaetano Donizetti ooper (azione tragico-sacra) kolmes vaatuses Domenico Gilardoni libretole Lord Byroni draama Heaven and Earth (1821) ning  Francesco Ringhieri tragöödia Il diluvio (1788) järgi. Esmaettekanne toimus 28. veebruaril 1830 Napoli Teatro San Carlos. Rollide esmaesitajad olid Luigi Lablache (Noè), Gennaro Ambrosini (Jafet), Giovanni Arrigotti (Sem), Lorenzo Salvi (Cam), Fabiani (Tesbite), Edvige Ricci (Asfene), Cecilia Grassi (Abra), Berardo Calvari Winter (Cadmo), Luigia Boccabadati (Sela), Gaetano Chizzola (Artoo) ja Maria Carraro (Ada).
Ajalugu
Donizetti ja tema libretist esitasid 1830. aasta paastuajal Il diluvio universale kirikutsensorile kontrollimiseks. Paastuajal oli keelatud teatrites ooperite ettekandmine. Erand tehti, kui oli tegemist piibli sündmustega kokkulangeva teosega. Autorid esitasid ooperi oratooriumi kujul ja said loa selle esitamiseks.
Esmaettekanne polnud edukas, ehkki Noè (Noa) peaosa esitas tolle aja juhtiv bass Luigi Lablache. Ooperit esitati veel vaid mõnel korral. Donizetti revideeris teose Genova Teatro Carlo Felice lavastuseks, mis toimus 6. märtsil 1834. Kuid ooper polnud ka selles redaktsioonis oluliselt edukam ning pärast Pariisi lavastust (1834) kadus 147 aastaks teatrite mängukavast. Järgmised ettekanded olid Genovas (1985), Londonis (2005) ja Sankt Galleni festivalil (2010).
Tegelased
-         Jafet (bariton), Noè poeg
18. novembra iela
thumb|18. novembra iela tammil 18. novembra iela ('18. novembri tänav') on tänav Läti linnas Daugavpilsis, üks linna peatänavatest. Tänav on nime saanud sellest, et Läti Vabariigi iseseisvuspäev on 18. novembril.
Suur veeuputus (ooper)
Tegelased
-         Sem (tenor), Noè poeg
18. novembra iela
Tänav eraldab Centrsi ja Gajoksi linnaosasid, kulgedes nende vahel kunagi Daugava üleujutuste tõkkeks rajatud tammil. Seejärel läbib tänav Jaunbūve linnaosa, järgides endise Peterburi maantee trassi. Seal kandis ta kunagi Maantee tänava nime. Viimaks läbib tänav Vecstropi linnaosa, jätkudes linna piiri taga Rēzekne ja Krāslava suunas viiva maanteena. Tänavat mööda kulgevad kõik Daugavpilsi kolm trammiliini.