cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Juss Haasma
Spordiga seotud tegevus
Juss Haasma osales täpselt saja osaleja seas 30. juunist 1. juulini 2018 toimunud Nike teatejooksul "Tipust topini". See on juba mitmendat korda igal aastal joostav 335 km pikkune distants, mis saab esimese päeva hommikul alguse Suure Munamäe jalamilt, kulgeb siis läbi Rõuge, Otepää, Elva, Tartu, Palamuse, Porkuni, Tapa, Lehtse, Jäneda, Kõrvemaa, Raasiku ja Saha ning lõpeb teise päeva pärastlõunal finišis Tallinnas Pirita Purjespordikeskuses. Osaleb 10 kümneliikmelist võistkonda, iga jooksja jookseb distantsi jooksul kolm korda 8–15-kilomeetrist lõiku.
Barcelona krahvkond
Sõltumatus
Seejärel kasvatas Barcelona krahvkond tähtsust ja laiendas edukate krahvidega oma territooriumi. See võttis üle teised Hispaania krahvkonnad ja laienes aeglaselt lõunasuunas lahingute tulemusel Al-Ándalusi vastu ja piirkondade taasrahvastamisega nagu Tarragona ja seda ümbritsevad maakohad.
Juss Haasma
Isiklikku
Tema isa on ansambli Kukerpillid akordionist, laulja ja lugude arranžeerija Arne Haasma ja noorem vend on Uku Haasma.
Barcelona krahvkond
Sõltumatus
Ramon Borrelli valitsemisele järgnes tema poja Berenguer Ramon I valitsemine (1018–1035). Tema ema oli jõuline Ermessenda de Carcassona. Berenguer Ramon I tugevdas krahvkonna võimu mässulise Penedese aadli allutamisega, olles liidus Urgelli ja Pallarsi krahvidega, omandas Carcassona ja Rasèsi krahvkonnad, ründas paariaid Saragossa ja Lleida kuningriikides ja uuendas krahvkonna raamseadust, võimaldamaks Barcelona Usatgesi sisseviimist. See oli reeglite ja tavade kogum, mis järgnevatel aastatel kasvas. Oma tahtmist mööda otsustas ta territooriumi enam mitte jagada, kuid ta andis ühisvalitsemise üle oma kaksikutele poegadele Ramon Berenguer II-le ja Berenguer Ramon II-le. Pärast kriisi, mille põhjustas Ramon Berenguer II mõrv ja tema süüdistamine vennatapus, kes suri Esimeses ristisõjas, oli tema ja Apuulia ja Calabria hertsogi Robert Guiscardi tütre Matilda poeg ja pärija Ramon Berenguer III (1086–1131) võimeline konsolideerima ja laiendama krahvkonna piire. Ta vallutas osa Empúriese krahvkonnast ja, juhtides laia koalitsiooni, püüdis vallutada ka Mallorcat, kuid pidi sellest loobuma Almoraviidide vägede edenemise tõttu poolsaarel. Ta sai pärandina ka Besalú ja Sardiinia krahvkonnad, moodustades järk-järgult territooriumi, mis oli kord Vana-Kataloonia. Ta liikus ka Lleida suunas ja taasrahvastas piirialad nagu Tarragona, taastades tõhusalt piiskopkonna. Ta laiendas ka oma üle Püreneede valitsemist Provence'i krahvkonna (Comtat de Provença) liidendamisega abielu kaudu krahvinna Dolça I de Gavaudaniga aastal 1112. Provence'i krahvi Raymond Berenguer I-na valitses ta Provence'i aastatel 1112–1131 ja tema järeltulijad Katalaani dünastiast valitsesid Provence'i aastani 1246.
Lepassaare raudteejaam
Jaamahoone
Kroonuhistoritsistlikus stiilis poolkelpkatusega puidust jaamahoone ehitati tüüpprojekti järgi sarnaselt Elva ja Sangaste jaamahoonetega ning on silmapaistvalt autentsena säilinud tänaseni. Tegemist on ainsa seda tüüpi esindava jaamahoonega Eestis, mis säilitanud täielikult originaalkubatuuri. Märkimisväärselt hästi on säilinud ka hoone asulapoolse külje dekoor.
Barcelona krahvkond
Aragóni kuningriigi sünd
Siiski teine abielu, mille Barcelona krahv (1131–1162) Ramon Berenguer IV sõlmis Aragoni Peronellaga (aragoni keeles Peyronela/Peronella), andis tulemuseks dünastiate liidu: Barcelona krahvid ja Aragoni kuningasuguvõsa. 1150. aastal abiellus Aragóni kuninganna Barcelona krahv Ramon Berenguer IV-ga. Ramon Berenguer IV oli kuni oma surmani Barcelona krahv ja Aragoni prints. Nende poeg Aragoni Alfons (Alfons II d'Aragó) oli esimene Aragoni kuningas, kes omakorda oli Barcelona krahv. Alfonso II päris mõlema vanema valdused, pannes aluse Aragóni kroonile. Sealt alates pärisid kõik Aragoni krooni kuningad need tiitlid. Kumbki liidu moodustanud territoorium säilitas oma traditsioonid, tavad, raha ja arendas aja jooksul välja kohaliku valitsemise institutsioonid. Aragóni kroon hõlmas lisaks Aragóni kuningriigile eri aegadel ka Kataloonia vürstiriigi, Mallorca, Valencia, Sitsiilia ning Napoli kuningriigi, Ateena ja Neopatria hertsogkonna, samuti Korsika, Sardiinia, Andorra, Roussilloni ja Malta.
Lepassaare raudteejaam
Jaamahoone
Jaamahoone ruumijaotus oli tüüpiline: keskosas asus ootesaal, millele lisandusid ametiruumid maja mõlemas otsas. Tänu kohalikule kogukonnale on jaamahoone säilitamiseks asutatud MTÜ Vana Vaksal, kelle tegevuse tulemusel on viimastel aastatel renoveeritud suur osa jaamahoonest eesmärgiga rajada aastaringselt kasutatav Lepassaare külakeskus.
Barcelona krahvkond
Aragóni kuningriigi sünd
13. ja 14. sajandi kestel valitsesid krahvkonda veel Aragoni kuningad, kuid Caspi lepingu tulemusel läks omandus Kastiiliast pärinevale Trastámara dünastiale, kui Aragoni Fernando II abiellus Kastiilia Isabel I-ga ja krooniti kuningaks. Seejärel tähendas dünastiline liit Kastiilia ja Aragoni kroonide vahel krahvkonna liidendamist Habsburgide valitsetud territooriumidega.
Lepassaare raudteejaam
Jaamahoone
1980. aastate alguses rajati vana jaamahoone kõrvale uus silikaattellistest elektritsentralisatsiooni post, kuhu viidi üle raudteejaama kollektiiv ning mis on jaama automaatika- ja signalisatsiooniseadmete juhtimiseks kasutusel ka tänapäeval.
Barcelona krahvkond
Krahvkonnast loobumine
Vaatamata krahvkonna ühendamisele Hispaania monarhiaga jäi Barcelona krahvkonna õiguskord jõusse kuni selle kaotamiseni aastal 1714 Nueva Planta dekreetidega pärast Hispaania pärilussõda. Sealt alates lakkas krahvkond olemast suveräänne poliitiline üksus ja tänapäeva Kataloonia poliitilist areeni saab defineerida vaid 1932., 1979. ja 2006. aasta autonoomiastatuutide kaudu. Barcelona krahvi tiitel on nüüd ühendatud Hispaania krooniga. Juan Carlos I andis selle oma isale Juan de Borbónile, taastades selle pärast tema surma Hispaania krooni kuningliku tiitlina.
Mount Davidson
pisi|220px|Mount Davidson vaadatuna [[Twin Peaks (San Francisco)|Twin Peaksilt]] pisi|Mount Davidsonil asuv rist Mount Davidson on USA-s California osariigis asuva San Francisco linna kõrgeim looduslik punkt. Selle kõrgus merepinnast on 283 meetrit.
See asub San Francisco geograafilise keskpunkti lähedal Twin Peaksi küngastest lõunas. Selle geograafilised koordinaadid on 37°44′18″N 122°27′12″W. Selle ümbruses asub 15 hektari suurune Mount Davidsoni park.
La Mantovana
"La Mantovana" ehk "Ballo di Mantova" ('Mantova tants') või Aria di Mantova on populaarne 16. sajandi lauluviis, mida on kasutatud muusikalise teemana ka hiljem.
Silvia Kiik
Elulugu
Keskkooli lõpetas Kiik kuldmedaliga.
Mount Davidson
Mount Davidson on saanud nime geodeedi ja geograafi George Davidsoni järgi.
La Mantovana
Meloodia varaseim ilmumine trükis on 1600. aastal Itaalia tenori Giuseppino del Biado madrigalide kogumikus tekstiga "Fuggi, fuggi, fuggi da questo cielo". Osa uurijaid omistab meloodia Biadole, osa peab seda varasemaks ja märgib anonüümse autori omaks. "Ballo di Mantova" ja "Aria di Mantova" nimede all sai viis Euroopas väga populaarseks.
Antoine Roussel
pisi|Antoine Roussel 2014. aastal [[Dallas Starsis mängimas]] Antoine Roussel (sündinud 21. novembril 1989 Roubaix's) on Prantsusmaa jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis Arizona Coyotes ründajana vasakäärel.
La Mantovana
Meloodia
Erinevatest varastest allikatest pärit kaks viisivarianti on järgmised:
Silvia Kiik
Elulugu
1951. aastal alustas ta tööd Õhtulehe toimetuses ajakirjanikuna.
Mount Davidson
Mount Davidsonil asub 31,4 meetri kõrgune betoonist rist, mis on valminud 1934. aastal. Rist on püstitatud California esimeste asunike mälestuseks. Mount Davidsonil ja seal asuva risti juures on filmitud üks 1971. aasta märulifilmi "Räpane Harry" ("Dirty Harry") stseene.
Silvia Kiik
Elulugu
1952. aastal abiellus ta kirjanik Heino Kiigega. Abielu kestis 15 aastat.
Antoine Roussel
Ta on kogu oma klubikarjääri jooksul mänginud Põhja-Ameerika liigades. Aastatel 200–2010 mängis ta Quebec Major Junior Hockey League'i klubis Chicoutimi Saguenéens. Seejärel mängis ta American Hockey League'i (AHL) klubides Providence Bruins ja Chicago Wolves.
Silvia Kiik
Elulugu
Aastatel 1954–1959 töötas ta Noorte Hääle koosseisulise korrespondendina Lõuna-Eestis. Töö kõrvalt õppis Kiik Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonnas, spetsialiseerudes eesti kirjandusele. Ülikooli lõpetas ta 1959. aastal.
Antoine Roussel
2012. aasta juulis sõlmis ta lepingu NHL-i klubiga Dallas Stars. Hooaja 2012–13 esimeses pooles mängis ta AHL-is Texas Stars, mis on Dallas Starsi noorteklubi. Hooaja teises pooles debüteeris Roussel Dallas Starsi meeskonnas NHL-is. Dallas Starsis mängis Roussel aastatel 2012–2018 kokku kuuel hooajal. 18. veebruaril 2017 tegi ta mängus Tampa Bay Lightningi vastu kübaratriki. Ta sai sellega pärast Paul MacLeani teiseks Prantsusmaa sündinud mängijaks, kes on NHL-is kübaratriki teinud.
Silvia Kiik
Elulugu
Aastatel 1959–1961 oli ta vabakutseline ajakirjanik.
Aastatel 1961–1962 töötas ta Eesti Televisiooni kirjandus- ja draamasaadete toimetajana.
1962. aasta juunist kuni pensionile jäämiseni 1999. aastal oli Kiik Tallinnfilmis toimetaja, toimetuskolleegiumi liige ja hiljem ka animafilmide peatoimetaja.
Latgalid (tänapäev)
Väljakujunemine
Tänapäeva latgalite eelkäijateks võib pidada muinasajal Ida-Lätit asustanud latgalite hõimu. 17. sajandiks oli teised Läti ala balti hõimud sel määral assimileerinud, et neist kui eraldiseisvatest üksustest enam rääkida ei saanud – välja oli kujunemas läti rahvas. Rahvastiku ühtlustumise protsessi edasisest arengust jäid aga kõrvale Läti kaguosa latgalid/lätlased, kes elasid Poola-Rootsi sõja järel 1629. aastal sõlmitud Altmargi vaherahuga Poola-Leedu riigile määratud Liivimaa vojevoodkonnas (hiljem tuntud Latgale nime all). Suurem osa latgalitest/lätlastest jäi aga Rootsile kuuluvale Liivimaale. Poliitiline piir tõi kaasa erinevad suunad ühiskondlikus ja kultuurilises arengus, ennekõike katoliikluse kinnistumise Leedu-Poola alal ja luterluse kinnistumise Rootsi alal. Kuigi 1772. aasta esimese Poola jagamise järel ühendati need alad jälle ühe riigi, Venemaa keisririigi koosseisu, jäid nad üksteisest õiguslikult eristuvate haldusüksuste koosseisu, mis (lisaks kultuurilistele erinevustele) samuti tihedamaid omavahelisi kokkupuuteid takistasid. Latgale läks kõigepealt Dvinski provintsina Pihkva kubermangu, 1778. aastast Polotski kubermangu, 1796. aastast Valgevene kubermangu ja 1802. aastast Vitebski kubermangu. Samal ajal kui lääne pool Liivimaa kubermangus balti hõimude keelte kokkusulamisega tekkinud läti keele arengut mõjutas tugevasti saksa keel, kujunes Latgales poola, leedu ja vene keele mõjusfääris välja latgali keel. 18. sajandi alguses loodi latgali kirjakeel ja 19. sajandiks võimaldati seda teatud juhtumitel ka ametlikul tasemel kasutada. Pärast poolakate valitsusvastast Jaanuariülestõusu, millest võtsid osa ka Latgale poolakad, otsustas keisririik seal aga 1865. aastal alustada venestamispoliitikat, mis tõi kaasa ka latgali keele kasutamise takistamise ametlikes instantsides ning ladina tähestikus latgalikeelsete raamatute ja ajakirjanduse väljaandmise keelu kuni 1904. aastani.
Silvia Kiik
Kirjanduslik tegevus
1977. aastal ilmus Silvia Kiige raamat "Elavad muinaslood". Lastele kirjutatud raamat jutustab Tallinnfilmi stuudio loomingust, filmitegijatest ja nende tööst. Raamatu on illustreerinud Halja Klaar, Henno Käo, Avo Paistik ja Georg Štšukin.
Antoine Roussel
Prantsusmaa jäähokikoondise koosseisus on Roussel osalenud viitel maailmameistrivõistlustel. 2014. aasta maailmameistrivõistlustel lõi ta kuus väravat ja andis viis väravasöötu ning valiti turniiri sümboolsesse koosseisu.
Latgalid (tänapäev)
Ühendamine teiste lätlastega
1917. aasta aprillis-mais kokku tulnud Esimene Latgale kongress, kus osalesid peamiselt kodanikuühenduste esindajad ja katoliku kiriku vaimulikud, leiti, et Vitbski kubermangu kuulumine takistab Latgale arengut ja et latgalitel kui Latgale lätlastel on parem ühineda teiste lätlastega Liivimaa kubermangus. Vastav ettepanek edastati ka Ajutisele Valitsusele. Samas väljendas kongress seisukohta, et liitumisel peab säilima Latgale lätlaste täielik autonoomia keele, usu, kirikute, kooli, talude ja maa küsimustes. Latgalite eriõigustega nõustus ka hiljem samal aastal toimunud ülelätiline kongress. Ajutine Valitsus nõudmistele siiski vastu ei tulnud. Pärast Oktoobrirevolutsiooni kogunenud Teine Latgale kongress tegi taas ettepaneku Latgale ühendamiseks Liivimaaga ja seekord Vene SFNV Rahvakomissaride Nõukogu täitis selle soovi. Situatsioon kinnistus 1920. aasta Riia rahuga, mille põhjal sai vastloodud Läti Vabariik endale nii latgali- kui ka lätikeelsed alad.
Läti Vabariigis ja Läti NSV-s
Läti Vabariigi 1920. ja 1930. aastate alguse vähemuste suunas sõbraliku hoiakuga valitsused tagasid latgali keelele osalise ametliku tunnustuse, kuid mitte keele, vaid murdena. Pärast 1934. aasta riigipööret algatas aga uus valitsusjuht Kārlis Ulmanise lätistamiskampaania, mille raames keelati latgalikeelse kirjanduse avaldamine ja keele ametlik kasutamine ning nimetati ümber latgalikeelseid isiku- ja kohanimesid. Latgali keele õigused taastati lühikeseks ajaks Saksa okupatsiooni ajal (1941–1944). Pärast Teist maailmasõda tekkinud Läti NSV-s oli riigivõim latgalite ja latgali keele suhtes üsna negatiivselt meelestatud. Ühelt poolt tulenes see valitsuse lätlaste ühtsust pooldavatest hoiakutest, teisalt religioonivastasusest (latgalid olid enamuses katoliiklased). 1956. aastal anti Läti keeleteadlaste soovitusel välja seadus, mis väljendas läti keele osas puristlikke vaateid ja soovitas kooliõpetajatel lugeda latgali keele kasutamine valeks käitumiseks. Laiema mõjuna soosis see latgali keele prestiiži langust ühiskonnas. Alates 1960. aastatest lõppes igasugune latgalikeelsete trükiste avaldamine Läti NSV-s.
Tänapäev
Võimalus latgalikeelset trükisõna avaldada taastus alates 1989. aastast. Siiski jäi suuresti kestma nii riigivõimu kui ühiskonna negatiivne suhtumine. Latgali keelt on nähtud kui väheharitud maainimeste keelt, riigivõimu esindajate poolt ka kui separatismi ilmingut. Üleskutsetele seni ametlikult murdeks peetud latgali keelt keelena tunnustada ja sellele ametlik staatus anda pole siiani vastu tuldud. Selle toetajad on argumentidena välja toonud, et latgali ja läti keele vahel on märkimisväärsed keelelised erinevused, mida kinnitavad mitmed tänapäeva lingvistid, et latgali keelel on juba olemas eraldi kirjakeel ja et selle kõnelejatel on tekkinud oma piirkondlik identiteet. Vastased toetuvad traditsioonilisele ja levinumale keeleteadlaste seisukohale, et latgali keel on läti keele ülemmurde osa ja väidavad, et latgali keelele eristaatuse andmine ohustaks läti keele positsiooni, luues pretsedendi ka vene keelele samasuguse staatuse andmiseks, ja lõhestaks läti rahvast. Mõne arvamuse kohaselt finantseerivad ja juhivadki latgali aktiviste Venemaa eriteenistused. Samas selliseid latgali aktiviste peaaegu pole, kes ei näeks oma latgali identiteeti läti identiteedi osana. 2006. aastal Latgales läbi viidud küsitlusuuringu kohaselt toetas seal latgali keelele regionaalkeele staatuse andmist 43,3% vastanutest, vastu oli 29,8% ja 26,9% kindel seisukoht puudus.
Itsunori Onodera
pisi|Itsunori Onodera Itsunori Onodera (jaapani keeles 小野寺 五典 Onodera Itsunori; sündinud 5. mail 1960 Kesennumas) on Jaapani poliitik, ta on Liberaaldemokraatliku Partei liige. Ta oli aastatel 2012–2014 ja 2017–2018 Jaapani kaitseminister.
Ta sündis 1960. aastal Kesennumas Miyagi prefektuuris. Ta lõpetas aastal 1983 bakalaureusena Tokyo Mereteaduse ja -tehnoloogia Ülikooli (en:Tokyo University of Marine Science and Technology). Lisaks õppis ta Tōkyō Ülikoolis politoloogiat.
Latgalid (tänapäev)
Tänapäev
21. sajandil on latgali keel saavutanud nähtavama kohta Läti kultuurielus. Varasemast enam võib latgali keelt kuulda teleintervjuudes, mõningast ülelätilist tuntust on kogunud latgali keeles laulvad bändid (Green Novice, Sovvaļnīks, Borowa MC, Dabasu Durovys), kohati leidub latgalikeelseid tänavanimede ja poesilte.
2011. aasta Läti rahvaloenduse andmetel, mis luges latgali keelt läti keele osaks, kasutas seda igapäevaelus 164 500 inimest (8,8% rahvastikust), kes elasid peamiselt Latgales (97 600) ja Riias (29 400). Kogu Latgales oli igapäevaste keelekasutajate osakaal 35,5% (71,9% lätikeelsetest ja 12,3% venekeelsetest), küündides üksikutes piirkondades üle 90%: Ciblas 94,7%, Kārsavas 94,0%, Riebiņis 91,5%, Rēzeknes 90,9%. Nooremate vanuserühmade väiksem latgali keele kasutamine ennustab selle kõnelejate arvu kahanemist tulevikus: kui üle 44 aasta vanustest Latgale lätikeelsetest inimestest kasutab igapäevaelus keelt üle 80%, siis 20–24-aastaste seas veidi üle 60% ja 5–9-aastaste seas u 40% inimestest. Väljaspool Lätit elab hinnanguliselt 2000 latgali keele kõnelejat, kellest pooled asuvad Siberis ning ülejäänud USA-s, Kanadas, Saksamaal ja mujal lääneriikides.
Itsunori Onodera
Ta on valitud mitu korda Jaapani Parlamendi alamkoja liikmeks. Esimest korda oli ta Jaapani kaitseminister 26. detsembrist 2012 kuni 3. septembrini 2014. Teist korda oli ta Jaapani kaitseminister 3. augustist 2017 kuni 2. oktoobrini 2018.
Isiklikku
Ta on abielus ja tal on kaks last.
Ljudmilla
Ljudmilla (vene keeles Людмила) on naisenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 61. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Ljudmilla 2440 naisel.
Näsa-kuldsamblik
Näsa-kuldsamblik (Caloplaca verruculifera) on samblik.
Ta on Eestis arvatud II kaitsekategooriasse (2012).
Eestist on teada tema kaks leiukohta: Vilsandi rahvuspargi alalt (Vilsandi ja Vesiloo saarelt) ning üks leid Pedassaarelt Harjumaal.
Rongikoosseis
pisi|Kaubarongi koosseis Lagedi-Muuga liinil (juuli 2009). Rongikoosseis on mitmest veeremiüksusest koostatud tervik, mida on võimalik käsitleda rongina.
Raudteeveeremi puhul saab teatud juhtudel ühte tüüpi veeremiüksusi kokku haakida ja juhtida neid ühest juhikabiinist ühe rongina.
Eristatakse:
Helmut Puur
Helmut Puur (29. august 1928 Saue vald, Harjumaa – 15. mai 2007 Tallinn) oli eesti maadleja.
Saavutused
Ta võitis Nõukogude Liidu meistrivõistlustel kokku neli medalit.
Helmut Puur oli üheksakordne Eesti meister Kreeka-Rooma maadluses – (1946, 1947, 1948, 1949, 1950, 1951, 1952, 1953, 1954, 1955, 1956, 1957) ja viiekordne Eesti meister vabamaadluses – (1949, 1950, 1951, 1952, 1953)
NSV Liidu meistersportlane Kreeka-Rooma maadluses – 1951.
Vabariikliku kategooria kohtunik – 1972.
2023. aasta Mahdia koolitulekahju
2023. aasta Mahdia koolitulekahju oli 21. mail Guyana Potaro-Siparuni piirkonna keskuses Mahdias asuva keskkooli tütarlaste ühiselamus puhkenud tulekahju, milles hukkus vähemalt 20 inimest. See tulekahju oli üks surmavamaid, mis on seotud koolide ühiselamutega viimase 30 aasta jooksul.
Riigi president Irfaan Ali kuulutas riigis välja kolmepäevase leina.
Raimondas Vainoras
Raimondas Vainoras (sündinud 16. juulil 1965) on Leedu endine jalgpallur.
1993 mängis ta klubis FC Flora.
1992–1999 mängis ta Leedu jalgpallikoondises.
Modestas Stonys
Modestas Stonys (sündinud 17. jaanuaril 1980) on Leedu jalgpallur.
Ta on mänginud ka Eesti klubides:
Seemnepuu
Seemnepuud on lageraie käigus säilitatavad elujõulised puud, millel on head omadused: kiire kasv, sirge ja sihvakas tüvi ning heas seisundis ja viljakandmisvõimeline tihe võra. Seemnepuud võivad paikneda ühtlaselt üle langi või rühmiti, et suurendada puude püsivust. Seemnepuid ei ole vaja jätta väikesele lageraielangile, mille kõrval asuvad sobivas eas ja sellele kasvukohale sobivate puuliikidega puistud.
Seemnepuule vajalikud omadused
Seemnepuid jättes on oluline välja valida kõige paremad ja tugevamad isendid soovitud puuliigist, sest sellest oleneb, millised liigid raielangil kasvama hakkavad ja kui kaua võtab aega metsa uuenemine. Väljavalitud puud peavad vastama kindlatele omadustele. Puu peab olema haigusevaba, suure ja elujõulise võraga, hästi laasunud ning võimalikult sirge tüvega. Juhul kui seemnepuudeks jäetakse halvema kvaliteediga puud, jääb peale raiet langile ebakvaliteetne seemnevaru.
Seemnepuude arvu valides on vaja arvestada sellega, et idanevad kõigest 1–3% seemnetest, millest kasvavad välja puud. Samuti on vaja arvestada seemnepuude paiknemist valides tuulesuunaga, mis valitseb seemnete langemise ajal. Seemnepuud peavad asetsema nii, et tuul oleks võimeline seemned kandma ettenähtud suunas. Eesti metsaseaduse järgi jäetakse seemnepuuks ühe hektari kohta 20–70 üksteisest kaugel või mõnepuuliste rühmadena paiknevat mändi, arukaske, saart, tamme, sangleppa, künnapuud või jalakat.
Seemnepuude jätmise ohud
Seemnepuude kasutamisel on ka oma miinused. Üksikutel puudel on suurem võimalus langeda tuule ja äikese ohvriks, mispärast tuleks valida tormikindlamad puuliigid. Samuti kahjustavad neid putukad ja raietööd, mida tehakse puu läheduses. Peab arvestama, et seda meetodit kasutades on tulevikus vaja harvendada, samuti puudub täielik kontroll selle üle, millised puuliigid kasvama hakkavad. Sanitaarraie käigus eemaldatakse oma ülesande täitnud seemnepuud metsast.
Seemnepuu meetodi sobimatus
Seemnepuid ei jäeta, kui langil on uuendamiseks metsa kasvukohatüübile sobivate puuliikide elujõuline järelkasv, mis säilitatakse tulevaste raietööde käigus, või kui raiutava metsa koosseisus puuduvad seemnepuudeks sobivad puud. Seemnepuude jätmine pole kohustuslik langil, mis on lähemal kui 30 meetrit seemnekandvuse vanuses okaspuupuistu või 50 meetrit seemnekandvuse eas arukaasiku ühest servast.
Priit Loog
pisi|Priit Loog filmis "Tõde ja õigus" Priit Loog (sündinud 6. jaanuaril 1984 Viljandis) on eesti näitleja.
Ta lõpetas 2002. aastal Viljandi Maagümnaasiumi ja 2007. aastal Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia VI teatrilennu. 2007. aastast töötab näitlejana Endla teatris.
Isiklikku
Priit Loogi elukaaslane on Margit Paju. 2017. aastal sündis neil tütar Olivia.
Johannes Nõmm
Vabadussõjas oli ta 12. jaanuarist 1919 3. jalaväepolgu 2. roodus. Sai lahingus Lõve mõisa all 28. jaanuaril 1919 raskelt haavata ning oli kaks kuud ravimisel sõjaväehaiglas Juhkentalis Tallinnas. Aprillis 1919 nimetati 3. jalaväepolgu 2. roodus jaoülema kohusetäitjaks. Osales lahingutes punaväe ja Landesveeri vastu Lõunarindel.
Johannes Nõmm sai 2. juulil 1919 lahingus Riia lähedal Salaspilsi kipsitehases (saksa keeles Kurtenhof) Landesveeri sõduritega peetud käsitsivõitluses haavata, langes vangi ja tapeti metsikult. Ta maeti algul samas Salaspilsi raudteejaama ligidal asuva Augšskrabeņe talu maale Eesti sõdurite ühishauda. Kaks nädalat hiljem kaevati surnukeha välja, viidi tsingitud kirstus Eestisse ning maeti 20. aprillil 1919 Põltsamaa uuele kalmistule.
Brjanski rinne
Brjanski rinne (vene keeles Брянский фронт) oli Teises maailmasõjas idarindel võidelnud Nõukogude Liidu väeüksus.
Ajalugu
Brjanski rinne moodustati 16. augustil 1941. Koosnes 13. ja 50. armeest, 23. augustil anti rinde alluvusse veel 3. ja 21. armee. Septembri algusest alates ründas rinne ebaõnnestunult Saksa 2. tankigrupi tiiba. Oktoobri alguses alanud operatsiooni Taifuun käigus piirati sisse ja hävitati enamik rinde vägesid Brjanskist põhjas ja lõunas. Rünnates laial rindel Smolenskist Brjanskini, murdsid kolm Saksa tankigruppi Reinhardti 3. tankigrupp, mille suund oli põhja läänerinde kaitse vastu, Guderiani 2. tankigrupp Brjanski rinde kaitse vastu lõunasse ja Höpneri 4. tankigrupp, suuri auke Nõukogude kaitseliini ning piirasid kiiresti sisse viis Nõukogude armeed (16., 19., 20., 24. ja 32.) Vjazma kandis ning kolm Nõukogude armeed (50., 3. ja 13.) Brjanskist põhjas ja lõunas. Purustanud enamiku Nõukogude Lääne, Reserv- ja Brjanski rinde vägedest, olid sakslased oktoobri lõpuks vallutanud Rževi, Kalinini, Brjanski, Vjazma, Orjoli ja Kaluga. Rinne saadeti laiali 10. novembril 1941.
Rinne saadeti 10. oktoobril laiali. Rinde 3., 11., 50. ja 63. armee viidi keskrinde käsutusse ning rinde staabist 11. kaardiväe armee ja 15. õhuarmeed kasutati Balti rinde moodustamiseks.
Moskva Jumalaema Uinumise katedraal
pisi|Jumalaema Uinumise katedraal (2009)
Alar Sikk
pisi|Alar Sikk. [[Jaan Künnapi foto]] pisi|Alar Sikk Alar Sikk (sündinud 4. jaanuaril 1966 Võrus) on eesti alpinist.
Moskva Jumalaema Uinumise katedraal
Moskva Jumalaema Uinumise katedraal (vene Успенский собор) on katedraalkirik Venemaal Moskva kremlis.
Saint Pauli katedraal
Saint Pauli katedraal (inglise keeles St Paul's Cathedral) on anglikaani kiriku Londoni piiskopkonna peakirik. Katedraal paikneb City of Londoni linnaosa kõrgeimal künkal Ludgate Hillil.
pisi|Öine vaade katedraalile, esiplaanil jalakäijate sild [[Millennium Bridge]]
Ajalugu
Katedraal rajati Londoni suures tulekahjus hävinud vana katedraali asemele. Praeguse kiriku ehitus algas arhitekt Christopher Wreni juhtimisel pärast Londoni 1666. aasta hiigeltulekahju. Pühakoda õnnistati sisse 1711. aastal.
Arhitektuur
Pühakoda valmis inglise barokkstiilis ja oli aastatel 1710–1967 Suurbritannia pealinna kõrgeim ehitis (111 m maapinnast).
Georg Johannes Parikas
Georg Johannes Parikas (30. oktoober 1880 – 22. oktoober 1958) oli eesti fotograaf.
Ta sündis Järvamaal Türi-Alliku mõisa (Allenküll) veskirentniku Peet(er) Parikase ja tema naise Mari pojana (ekslikult on sünnikohana käibel ka Roosna-Alliku). Parika perekonnanimi saadi 1779. aastal samanimelise järve, küla, raba ja talu nime järgi. Johannes alustas 1883. aastal õppimist alguses Laeva külakoolis, pärast seda Pilistvere kihelkonnakoolis, Viljandi linnakoolis ja Borman-Heine eragümnaasiumis, mille lõpetas 1899. aastal. Kooli lõpetamise järel töötas ta vanemate soovil rentniku-praktikandina Lustiveres, Vastseliinas ja Sõmerpalu mõisates. 20-aastaselt hakkas Johannes huvituma fotograafiast, mis sai lühikese ajaga tema hobiks. Peale fotograafia meeldis talle veel jalgrattasõit, mille eest ta sai ka medaleid.
Püha Pauluse katedraal (täpsustus)
Püha Pauluse katedraal on mitme kiriku nimi või nimevariant.
Albaania:
Ameerika Ühendriigid:
Austraalia:
Belgia:
Elevandiluurannik:
Lomnice nad Lužnicí
Lomnice nad Lužnicí (saksa keeles Lomnitz an der Lainsitz) on linn Tšehhis Lõuna-Tšehhi maakonnas Jindřichův Hradeci ringkonnas. Lomnice nad Lužnicí asub Jindřichův Hradecist umbes 22 km lääneedelas ja České Budějovicest ligikaudu 21 km idakirdes.
Pikkrahu (Hiiu maakond)
Pikkrahu (varem ka 2. Kukka rahu) on Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Suuresadama küla alal Kukka lahes asuv 7,4 hektari suurune saar (rahu).
Püha Pauluse katedraal (täpsustus)
India:
Pikkrahu (Hiiu maakond)
Pikkrahu asub 500 meetrit Sadamalaiust loodes, selle kõrval asub Kukka rahu. Rahu on liivase pinnamoega.
Püha Pauluse katedraal (täpsustus)
Kanada:
Pikkrahu (Hiiu maakond)
Rahu koordinaadid on.
Lomnice nad Lužnicí
Lomnice nad Lužnicít on esmamainitud 1220. aastal, linnaõigused sai 1382. aastal.
Pikkrahu (Hiiu maakond)
Rahu kuulub Väinamere hoiuala koosseisu ja on looduskaitse all.
Püha Pauluse katedraal (täpsustus)
Keenia:
Piusa raudteejaam
Piusa raudteejaam on raudteejaam Võru maakonnas Võru vallas Piusa külas. Läbi Piusa kulgeb Valga–Petseri raudteelõik, mis valmis 1889. aastal osana Riia-Pihkva-Peterburi raudteest.
Püha Pauluse katedraal (täpsustus)
Lõuna-Korea:
Malta:
Piusa raudteejaam
Tänu 2011. aastal valminud Koidula raudteejaamale sai võimalikuks Tartu–Koidula rongiliini pikendamine Piusani, mis teostus alates 2012. aasta suveperioodist, kui Piusal valmis uus lühike perroon. Varem sõitsid reisirongid läbi Piusa viimati 2001. aastal (liinil Valga–Veski). Piusa raudteejaamale eelnes sellel liinil Valga poolt tulles Tuderna raudteepeatus ja järgnes Veski raudteepeatus. Jaamas asuvad pöörmed ja kõrvalteed ning võib toimuda ka kaupade rongidele ning neilt maha laadimine.
Püha Pauluse katedraal (täpsustus)
Mosambiik:
Piusa raudteejaam
Ajalugu
Piusa raudteejaam rajati 1930. aastatel seoses liivakaevandusega. Valmimise ajal jäi jaam Orava valda.
Püha Pauluse katedraal (täpsustus)
Saksamaa:
Piusa raudteejaam
Ajalugu
Esialgne jaamahoone hävis II maailmasõjas. Uus kergete modernismi sugemetega stalinistlikus stiilis jaamahoone valmis 1950. aastate lõpus. Ülimadala kelpkatusega hoone ehitati tüüpprojekti järgi sarnaselt Mustjõe, Reola, Veriora ja muude jaamahoonetega. Piletimüük lõpetati jaamahoonest 1990. aastate keskpaigas. Hoone on praeguseks renoveeritud ning alates 2003. aastast tegutseb seal keraamikaateljee Piusa Savikoda
Raudteejaama lähedal asuvad Piusa koopad, liivamaardla ja külastuskeskus.
Püha Pauluse katedraal (täpsustus)
Suurbritannia:
Juuliristi orden
Juuliristi orden (prantsuse keeles Ordre de la Croix de Juillet) on aastail 1831–1848 eksisteerinud Prantsusmaa orden.
Ordeni asutas Louis-Philippe I 30. aprillil 1831 Juulirevolutsioonis osalenute autasustamiseks. Kokku anti 1789 ordenit. Kavaleride hulgas olid François Arago, Leonard Chodźko, Alexandre Dumas vanem, Gilbert du Motier de La Fayette, Pierre-Victorien Lottin, Pierre Claude Pajol, François-Vincent Raspail ja Adolphe Thiers.
Ordeni juurde kuulus väiksemate teenete eest antav Juulimedal.
Mainimine kirjanduses
"Läinud kord ühe maksejõuetu kliendi juurde möödalastud tähtajaga arve tasumist nõudma, küsis ta oma raha, kuid talle pakuti tugitooli; ta esitas oma arve, kuid talle pakuti aumärki; ta oli tulnud lihtsa vürtspoodnikuna, kellel polnud mingit raha rinnas, lahkus aga Juuliordeniga ehitult."
John Pori
Johannes Pori (enne eestistamist Aleksei-Johannes, alates 22.04.1937 Juhan Porisammul, artistinimena John Pori; 11. november 1906 Barnaul – 26. juuni 1947 Tartu) oli eesti orkestrijuht ja tantsumuusik.
Ta sündis aastal 1906 Barnaulis, kuid aastal 1912 tuli ta pere Eestisse. Pillimänguoskuse omandas ta iseõppijana. Ta oli viiuldaja, saksofonist ja trompetist. Ta lõpetas aastal 1928 Viljandi Maagümnaasiumi, kus asutas aastal 1927 poiste tantsuansambli The Bonzo Band. Aastal 1928 läks ta kaitseväkke aega teenima, moodustas seal 11-liikmelise orkestri Side Bonzo, üleajateenijana jätkas orkestri juhtimist aastani 1931.
Pärast ajateenistust mängis ta oma orkestriga (John Pori orkester) mitmes Tallinna restoranis: Grand Marinas, keldrirestoranis Must Kass, aastal 1932 Mereklubis, aastal 1933 Glorias, aastal 1934 Marcelle'is, aastatel 1935–1938 Estonia teatri Valges saalis ja aastatel 1939–1940 restoranis Paris. Nii Estonia valgest saalist kui ka restoranist Paris, aga ka Estonia suveaia kõlakojast toimusid korrapärased raadioülekanded ning tehti ka plaadistusi.
1940. aasta sügisel moodustas ta Punalipulise Balti Laevastiku Maja džässorkestri, paraku tegutses see orkester alla aasta. 1941. aasta augustist oli ta Tallinna Töölisteatri džässorkestri juht. Saksa okupatsiooni ajal töötas ta taas orkestrijuhina (septembrini 1942 mängiti Estonia einelauas ning märtsini 1944 restoranis Gloria; lisaks oli ta mõnda aega Landessender Revali tantsukapelli saksofonist. Oktoobrist 1944 mängis ta 11-liikmelise orkestriga restoranis Gloria ja sügisest 1945 ansambliga Tallinna Laevastiku Ohvitseride Maja restoranis.
Ta kirjutas ja tõlkis laulusõnu, mis on kujunenud rahvalikeks lauludeks: Wilhelm Gabrieli "Õllepruulija" (originaalis "In München steht ein Hofbräuhaus"), Alfrēds Vintersi "Viljandi paadimees" (originaalis "Gaujas laivinieks" ehk "Koiva paadimees"), "Mulgimaale" (originaalis "They are tough, mighty tough in the West"), A. Marcsi "Postipoiss" ja Evert Taube'i "Calle Schewens vals" ("Mu kodu on Roslagen...").
Johannes Pori suri 26. juunil 1947 Tartus ja ta maeti 30. juunil 1947 Tallinna Aleksander Nevski kalmistule.
Isiklikku
Tema tütar oli arhitekt ja laskesportlane Aino Asszonyi, tütretütar Aile Asszonyi on laulja (sopran); õepoeg Robert Ots on kontrabassimängija.
Torikulaadsed
Torikulaadsed (Polyporales) on klassi Agaricomycetes kuuluv kandseente selts.
Jean-François Lyotard
Jean-François Lyotard (10. august 1924 Versailles – 21. aprill 1998 Pariis) oli prantsuse filosoof, kelle tööd puudutavad keelefilosoofiat, esteetikat ja sotsiaalteadusi. Lyotardi teostes on tähtsal kohal suurte jutustuste kriitika, paganluse ja postmodernismi mõistete omapärane käsitlus ning Immanuel Kantist lähtuv ülevuse teooria.
1924–1967
Jean-François Lyotard sündis Versailles’s Île-de-France’i piirkonnas müügimehe perekonnas. Ta käis Pariisis Louis-le-Grand’i lütseumis, õppis seejärel Sorbonne’is filosoofiat ja kaitses 1950 magistritöö "Ükskõiksus kui eetiline mõiste" (L'Indifférence comme notion éthique), kus analüüsis ükskõiksuse ja eraldumise vorme zen-budismis, taoismis, epikuurluses ja stoitsismis. Samal ajal õppisid Sorbonne’is François Châtelet ja Gilles Deleuze, kes jäid hiljem Lyotardi lähedasteks mõttekaaslasteks, ning kirjanikud Michel Butor ja Roger Laporte.
1950–52 viibis Lyotard Alžeerias, õpetades Constantine’is filosoofiat. Siis tuli ta Pariisi tagasi, õpetas mõnda aega lütseumides ja seejärel Sorbonne’i ülikoolis. 1954 avaldas ta oma esimese raamatu "Fenomenoloogia" (La Phénoménologie), kus fenomenoloogiat vastandatakse psühhologismile ja pragmatismile, kuna see püüab uuesti kehtestada teaduslikkuse tingimused. Samal aastal liitus Lyotard libertaarsotsialistliku rühmaga Socialisme ou Barbarie, mis oli võtnud eitava hoiaku Nõukogude Liidu suhtes ja kritiseeris niihästi marksistlik-leninistlikku peavoolu kui ka selle trotskistlikku alternatiivi. 1964 tekkisid Lyotardil erimeelsused rühma asutaja Cornelius Castoriadisega ja ta lõi rühmast lahku.
1968–1978
1968 osales Lyotard Vincennes’i Ülikooli loomises ja hakkas seal ka ise õpetama. 1971 kaitses ta doktoriväitekirja "Diskursus, figuur" (Discours, figure), mis lähtub fenomenoloogiast ja kritiseerib platonistlikku eristust meelelise ja mõistelise vahel, liikudes seejärel psühhoanalüüsi suunas. Figuuri mõiste seotakse tugevasti Freudi unenäotõlgendusega, sest Lyotardi arvates pole unenägu teadvustamata mõtete varjamine, vaid iha figuur. Psühhoanalüüsiga tegelevad samuti Lyotardi järgnevad esseekogud "Kõrvalekalle Marxist ja Freudist" (Dérive à partir de Marx et de Freud) ja "Tungiseadeid" (Des dispositifs pulsionnels). 1974 avaldas Lyotard mahuka essee "Libidinaalne ökonoomia" (Économie libidinale), kus platonismi kriitika läheb üle nihilismi kriitikaks, mõistes nihilismi kui looduse ja inimese taandamist pelgaks teadmise vahendiks. Teadmist kehastab tänapäeval teaduse ja tehnika progress, millele Lyotard vastandab iha-libiido kui teadmisest sõltumatu inimtegevuse allika.
1977 avaldas Lyotard "Paganlikud rudimendid" (Rudiments païens) ja "Paganlikud õpetused" (Instructions païennes), mis annavad paganluse mõistele poliitilise sisu. Sõna pagan tuleb ladina sõnast pagus ‚küla, maarahvas’; pagus on Lyotardi jaoks ala, mis jääb konsensuaalsest poliitikast väljapoole ja võimaldab seda vaidlustada, sest paganad ei allu üheleainsale poliitilisele koodile.
1979–1998
1979 tellis Quebeci Ülikoolide nõukogu Lyotardilt teaduse ja ühiskonna vahekorda puudutava ülevaateteose, mis sai pealkirjaks "Postmodernne olukord" (La Condition postmoderne). See muutus kiiresti Lyotardi kõige tuntumaks teoseks. Postmodernset olukorda määratleb umbusk suurte jutustuste vastu (grands récits), mis püüavad maailma seletada üheainsa uskumuste süsteemi kaudu, nagu kehtiks see püsivalt terve inimkonna jaoks; suurtele jutustustele vastandab Lyotard väikesed jutustused (petits récits), mis seletavad asju väikesele rühmale kindla aja vältel. Postmodernsuse teema juurde tuli Lyotard hiljem mitmes teoses tagasi, neist tuntuim on 1988 ilmunud kirjasari "Postmodernsusest lastele" (Le Postmoderne expliqué aux enfants).
Teose "Postmodernne olukord" eesmärk on kirjeldada teadmiste olukorda arenenud ühiskondades (vaidlus J. Habermasiga). J-F. Lyotard: "Meie tööhüpotees on selline, et teadmise staatus on muutunud, kuna ühiskond on jõudnud postindustriaalsesse ja kultuur postmodernistlikusse ajastusse".
1983 oli Lyotard üks Collège international de philosophie asutajaid (hiljem ka president). Samal aastal avaldas ta oma peateose "Keelelõhe" (Le Différend). Siin esitab ta fraasi mõistel põhineva keeleteooria, mille eeskujuks on Ludwig Wittgensteini keelemängude-idee. Keelelõhe on vähemalt kahe osapoole vaheline konflikt, mida ei saa õiglaselt lahendada, sest üks osapool ei saa kehtivate reeglite järgi oma seisukohta sõnastada. 1987 sai Lyotard Vincennes’i Ülikooli emeriitprofessoriks, pärast seda õpetas ta hilise eani paljudes ülikoolides USA-s, Kanadas ja Brasiilias. 1991 avaldas ta "Loengud ülevuse analüütikast" (Leçons sur l'analytique du sublime), mis käsitlevad ülevuse kategooriat Kanti "Otsustusvõime kriitikas" (§§ 23–29). Lyotard suri 1998 Pariisis ootamatult alanud leukeemia tõttu. Samal aastal avaldati raamatuna tema poolelijäänud käsikiri "Augustinuse pihtimus" (La Confession d'Augustin).
Filosoofilised vaated
1. Teadmised. Viimaste aastate teadused on kaasa aidanud mitme uue teaduskeele ja lingvistilise teooria sünnile. Teadmised on võõrandunud selle kandjast. Teadmine on muutunud vahetusväärtuseks. Teadmine on postmodernismi ajastul nagu raha (ostetakse, müüakse, vahetatakse).
Põhiküsimus: kelle käes on teadmised, kes kontrollib infot?
Tekivad hargmaised monopolid (IBM), kes kontrollivad tohutute andmepankade kaudu informatsiooni. Arvutid, infovõrgud – "uus loodus". Tulevikusõdu peetakse teabe (info), mitte territooriumide pärast. Leiutajate ja isemõtlejate aeg on läbi saanud, maailm on seotum kui kunagi enne.
Teadmine ja poliitika. Kui rahvusvahelised korporatsioonid (nt IBM) söövad end sisse väikeriiki, siis kaotab riik kontrolli oma tegevuse üle.
Teadmine, teadus, haridus. Üksikute väljapaistvate teadlaste aeg on ümber saamas. Asemele tekivad interdistsiplinaarsed uurimisrühmad. Oluliseks muutub see, et teadlastel oleksid võrdsed võimalused teabe juurde pääseda ja seda kasutada. Edukam ja rikkam on see, kes kasutab teavet kiiremini, näeb uusi seoseid, muudab esimesena keele kasutamise reegleid.
Hariduse kui etteantud projekti (sk bildung) aeg on möödas.
Õpetamise põhiküsimus on, kuidas kasutada teabepanku (mitte kraadi taotlejate, vaid spetsialistide koolitamine). Uute ülikoolide (akadeemiate) eesmärk on kujundada oskusi, mitte ideaale. Oskusi on kaht tüüpi:
1) oskused, mis aitavad läbi lüüa maailmaturul;
2) oskused, mis aitavad kaasa sotsiaalse süsteemi edukale toimimisele (õpetajad, arstid jm). Üliõpilase ja õppejõu suhe muutub radikaalselt. Teave on võrdselt kättesaadav kõigile. Seetõttu ei toimi enam endine loengute süsteem.
Õppejõu põhiülesanne: Kuidas tõstatada probleeme, lahendada ootamatuid ülesandeid, kuidas teabega ümber käia, kuidas teha otsustusi õigel ajal ja õiges kohas.
2. Legitimeerimine on protsess, mille käigus seadusandja põhjendab kuulutatud seadused normidena. Legitimeerida võib kahel viisil:
1) algusest (müüt);
2) lõpust (eesmärk).
Algusest legitimeerivad end need ühiskonnad, mis püsivad koos status quo pideva reprodutseerimise kaudu ning rajavad oma identiteedi eelkõige päritolule. Ajalooline aeg on justkui peatatud. Lõpust ehk tuleviku eesmärgi kaudu legitimeerivad end ühiskonnad, kus põhiküsimuseks on tuntud kantiaanlik küsimus: millised me peaksime olema? Järelikult pole eesmärgiühiskond kunagi lõplikult määratud. Kõik sõltub meie vastusest algküsimusele. Iga vastus on tõlgendus, mis seletab ideed. Idee ise jääb sündmuste käigus tegelikult samaks, esinedes kord vabaduse, kord sotsialismi, kord üldise heaolu ideena. Idee kaudu legitimeeritakse eesmärgiühiskonna norme. Legitimeeriva jõu annab ideele absoluutsuse taotlus.
3. Suured jutustused (narratiivid helgest tulevikust) on kaotanud oma usutavuse ja asendunud väikeste, tihti üksteisele vastu käivate lugudega. Metanarratiivide (suurte lugude) asemele tuleb keelte pluralism. Nt küsimus: mis on inimene? Vastused on erinevad. Kõik sõltub vaatenurgast. Kasutades ühte keelt, elimineerime paratamatult teised. Postmodernne olukord välistab ühe suure metakeele (narratiivi), mis suudaks haarata kõiki objektkeeli.
4. Keelemängud. Keeles (nagu ka mängus) on lause määratud reeglitega. Kui pole reegleid, pole ka mängu. Keelemängud on loov võitlus, mitte aga nivelleeriv konsensus (nagu arvab J. Habermas).
5. Keelelõhe on olukord, kus pooled ei suuda lahendada omavahelist konflikti seetõttu, et nende väiteid ei saa käsitleda samade reeglite alusel.
Beaufort West
Beaufort West (afrikaani keeles Beaufort-Wes) on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Lääne-Kapimaa provintsis, Kesk-Karoo ringkonna halduskeskus.
Oliiv-helksamblik
Oliiv-helksamblik (Cetrelia olivetorum) on samblik.
Ta on Eestis arvatud II kaitsekategooriasse.
Ta on õhu saastumise suhtes väga nõudlik.
Beaufort West
Linn on asutatud 1818. aastal. 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Beaufort Westi elanikest värvilisi 72,7%, mustanahalisi aafriklasi 18,2%, valgeid 8,1%, India või Aasia päritolu inimesi 0,5% ja teisi 0,6%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 81,2% inimestest, koosa keelt 13,6% ja inglise keelt 2,6%.
Elektrėnai elektrijaam
Elektrėnai Elektrijaam (ka Leedu Elektrijaam) on 1800 MW soojuselektrijaam Leedus Elektrėnais, umbes 50 km Leedu pealinnast Vilniusest lääne pool. Seda kasutab Lietuvos Energija tütarettevõte Lietuvos Elektrinė.
Jaam ehitati aastatel 1960–1972 aastaste etappide kaupa. Strėva jõele ehitati jahutusvee saamiseks pais, mis tekitas Elektrėna reservuaari. 2008. aastal oli jaamas kaheksa töökorras plokki, kus põletati maagaasi, rasket naftat ja bituumenil põhinevat kütust orimulsiooni. Orimulsiooni on imporditud Venezuelast. See oli kavandatud baasvõimsuse jaamana ja genereeris kuni 1992. aastani umbes 10 TWh elektrit aastas. Seejärel kasutati seda Leedu tagavarajaamana ja seepärast vähenes väljundvõimsus viie protsendini. 2012. aastal avati 9. plokk.
Pärast Ignalina tuumaelektrijaama sulgemist 2009. aastal sai jaamast Leedu põhiline elektrienergia allikas. Kuna jaam ei vasta Euroopa Liidu keskkonnanormidele, on parandamiseks välja pakutud mitmeid täiustusi. 2008. aasta septembris valmis suitsu väävlist eemaldamise projekt. 2007. aasta detsembris andis Leedu majandusministeerium teada uue 400 MW kombineeritud tsükliga ploki ehitamisest. Uue ploki ehituse maksumuseks hinnati 252 miljoni eurot, millest 57% pidi tulema Euroopa Liidult, 33% jaamalt ja ülejäänud 10% riiklikust Ignalina sulgemise fondist. Üheksas plokk, mis avati 2012. aastal, läks tegelikult maksma 377 miljonit eurot.
Jaam varustab ka 1962. aastal töölistele rajatud Elektrėnai linna keskküttega.
Kaks korstent kolmest on kasutusel elektripostidena.
Andrei Zarenkov
Andrei Zarenkov (sündinud 31. augustil 1959 Tallinnas) on Eesti juudi päritolu poliitik.
Ta on Eesti antifašistliku komitee juht.
Ta lõpetas aastal 1982 Lunatšarski nimelise Riikliku Teatrikunstiinstituudi režissööri kvalifikatsiooniga.
Valhalla (portaal)
Valhalla on Põhjamaade Ministrite Nõukogu internetiportaal laste- ja noortekultuuri kajastamiseks Põhjamaades: Taanis, Soomes, Fääri saartel, Gröönimaal, Islandil, Norras, Rootsis ja Ahvenamaal.
Andrei Zarenkov
Ta tegeleb Maardus kultuuritegevuse koordineerimise ja korraldamisega (ta töötab Maardu rahvamaja direktorina). Lisaks on ta ka Eesti Venemaa Kaasmaalaste Koordinatsiooninõukogu liige. Zarenkov on olnud Eesti Konstitutsioonierakonna esimees. Ta on Eesti Vasakpartei keskjuhatuse liige.
Valhalla (portaal)
Valhalla eesmärgid on:
Gustav Fabergé
right|pisi|Gustav Fabergé 1860. aastatel.
Gustav Fabergé (1814 Pärnu – 1893 Dresden) oli baltisaksa kullassepp, Peterburis tegutsenud Fabergé kullassepaäri asutaja.
Gustav Fabergé oli Peter Carl Fabergé isa.
2015. aasta 3. jaanuaril avati Gustav Fabergé sünnilinnas Pärnus tema ausammas. Pronkskuju kinkis linnale Peterburi juveeliäri Tenzo Jewellery House omanik Alexander Tenzo, selle autor on Alexander Tenzo ja Vladislav Yakovskiy. Skulptor Evgeniy Burkov. Mälestusmonumendi püstitamise eestvedajad olid Pärnu Fabergé Seltsi asutanud kunstnik Tiina Ojaste ja seltsi liige Toomas Kuter.
Brock Boeser
pisi|Brock Boeser (2016) Brock Boeser (sündinud 25. veebruaril 1997 Burnsville'is Minnesotas) on USA jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis Vancouver Canucks ründajana paremäärel.
Aastatel 2013–2015 mängis ta United States Hockey League'is. Seejärel liitus ta Põhja-Dakota Ülikooli jäähokimeeskonnaga, kus mängis kaks hooaega. Hooajal 2015–16 tuli ta Põhja-Dakota Ülikooliga ülikoolide meistriks.
2015. aastal valiti ta NHL-i draft'is Canucksi poolt 23. valikuna. 2017. aasta märtsis sõlmis ta klubiga kolmeaastase lepingu. NHL-is debüteeris ta 25. märtsil 2017 mängus Minnesota Wildi vastu ja lõi selles mängus ka oma NHL-i karjääri esimese värava.
4. novembril 2017 tegi ta mängus Pittsburgh Penguinsi vastu kübaratriki. Boeser sai sellega alates 1990. aastast pärast Trevor Lindeni esimeseks Canucksi mängijaks, kes on NHL-is teinud kübaratriki enne 20-aastaseks saamist. Temast nooremana olid Canuksis kübaratriki teinud vaid Linden ja Tony Tanti.
2018. aastal valiti ta NHL-i tähtede mängule.
2016. aastal võitis Boeser USA kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistrivõistlustel pronksmedali.
Marfa
Marfa (vene keeles Марфа) on naisenimi. See on variant nimest Marta (Martha).
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 1400. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Marfa 32 naisel.
Vilde tee (telesaade)
"Vilde tee" oli telesari, improvisatsioonikomöödia teatrilaval (Endlas) publiku ees. Saate formaat pärineb Saksamaalt ("Schillerstraße").
"Vilde tee" tootja oli Ruut Pictures. Sarja näitas TV3. Esimene osa oli eetris 2009. aasta sügisel, teine hooaeg 2010. aastal jäi viimaseks.
Osatäitjad
Külalistena astusid üles Peeter Oja, Mart Sander, Tanel Padar, Tarvo Krall jpt.
Marius Bezykornovas
Marius Bezykornovas (sündinud 22. augustil 1976 Kybartais) on endine Leedu jalgpallur (poolkaitsja).
Stukmaņi mõis
pisi|Stukmaņi mõisa peahoone Stukmaņi mõis (Stukmaņu muiža, saksa keeles Stockmannshof) oli mõis Lätis Koknese kihelkonnas. Tänapäeval asub endine mõisasüda Aizkraukle piirkonnas Klintaine vallas Stukmaņis.
Marius Bezykornovas
Aastatel 1994-2004 mängis ta FBK Kaunases, kellega tuli kuus korda Leedu meistriks. Klubikarjääri jooksul mängis ta veel paljudes Leedu klubides ning lisaks 2008. aastal Läti klubis SK Blāzma ja aastatel 2010–2011 Eesti Meistriliiga klubis FC Narva Trans.
Stukmaņi mõis
Mõis sai alguse 15. sajandil, mil omanikuks oli Johann Loksten, aga peagi sai mõisa omanikuks Arend Stockmann. 16. sajandil kandis mõis juba praegust nime. 18. sajandil said mõisa Kronstjernid, seejärel Baiernid, aga aastal 1780 Löwensternid. Aastal 1878 müüdi mõis Medemitele. Mõis sai esimeses maailmasõjas kannatada ning Läti riik omandas selle aastal 1920.
Marius Bezykornovas
1997–2003 mängis ta Leedu jalgpallikoondises seitse korda ja lõi kaks väravat.
Vêves'i linnus
Vêves'i linnus (prantsuse keeles Château de Vêves ja hollandi keeles Kasteel van Vêves) on keskaegne linnus Belgias Namuri provintsis Houyet' vallas.
Stukmaņi mõis
Park rajati mõisast Daugava poole eri tasanditele. Seda ilmestasid labürindid, paviljonid ja kasvuhooned.