cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
UHF-sagedusala
Detsimeeterlainealast kõrgema sagedusega on sentimeeterlaineala (SHF, Super High Frequency) ja madalama sagedusega meeterlaineala (VHF).
Detsimeeterlaineid kasutatakse maapealse leviga televisioonis, mobiilsides, raadiolokatsioonis, Wi-Fi-võrgus jm.
Televisioonisaateid edastatakse detsimeeterlainealas sagedusvahemikus 470–862 MHz (kanalid 21–69).
Saverna raamatukogu
Saverna raamatukogu on raamatukogu Põlva maakonnas Kanepi vallas Saverna külas. Raamatukogu juhataja on Tiina Hoop.
Tuuleliist
pisi|Kahepoolsete uste vahelist pilu katab tuuleliist Tuuleliist on kahepoolsete uste või akende sulgemisel tekkivat pilu kattev profileeritud liist. Tuuleliist paigaldatakse akende või uste kokkupuutekohale nii, et see ei segaks ukse või akna avamist ja sulgemist.
Tuuleliist peab kinni tuult ning kaitseb sademete eest.
Valgjärve raamatukogu
Valgjärve raamatukogu on raamatukogu Põlva maakonnas Kanepi vallas Valgjärve külas. Raamatukogu juhataja on Ilse Aigro.
William Nurmet
William Erich Arnold Nurmet (kuni 1939 Neumanskraft ; 13. juuli 1914 Tallinn – 18. juuni 1942 Ussollag) oli Eesti sõjaväelane (nooremleitnant).
Ta teenis Õhukaitse Suurtükiväegrupis, kõrgendati nooremleitnandiks 27. novembril 1939.
Ta arreteeriti Nõukogude Liidu okupatsioonivõimude poolt 17. oktoobril 1940 ja hukati.
Isiklikku
Tema abikaasa oli hilisem väliseesti tegelane Šveitsis Õie Nurmet ja nende tütar on Irja Cilluffo (sündinud 1941), kellest sai 2006. aastal Eesti aukonsul Portsmouthis New Hampshire'i osariigis Ameerika Ühendriikides.
Kassari mõisa tuuleveski
pisi|Tuulik 2011. aastal pisi|Tuulik 2022. aastal Kassari tuulik asub Kassari saarel Hiiumaa vallas Kassari külas. Hollandi tüüpi tuulik valmis 19. sajandi keskpaigas.
Eesti Vabariik riigistas tuuliku ning andis selle 1920. aastate alguses välja Kassari mõisas maad saanud asunikele. 1941. aastal tehti tuuleveskisse Nõukogude Balti sõjalaevastiku vaatetorn ning 1940. aastate lõpus Nõukogude piirivalve torn. Pärast oma otstarbe kaotamist piirivalvetornina seisis hoone tühjalt ja lagunes.
Tuulik restaureeriti 2007. aastal. Neljakorruseline tuulik on arvatud ehitismälestiseks.
Ülihiid
Ülihiidudeks nimetatakse väga heledaid ja massiivseid tähti, mille absoluutne heledus on vahemikus −3...−8 ja temperatuur vahemikus 3500 – 20 000 K.
Spektraalne heleduse klass
pisi|Neli heledaimat tähte NGC 4755 täheklastris on sinised ülihiiud, mille vahel paistab ka punane ülihiid. (ESO VLT) Ülihiide saab tuvastada selliste spektrite põhjal, kus leiduvad suurele heledusele ja väiksele pinnagravitatsioonile tunnuslikud jooned. 1943. aastal formaliseerisid astronoomid Morgan ja Keenan spektraalsete heledusklasside definitsioonid, kus I klass viitab ülihiidudele. Sama süsteem on uute vaatluste põhjal tehtud täpsustustega kasutusel ka tänapäeval.
Ülihiiud esinevad igas spektraalklassis alates noortest sinistest O-klassi ülihiidudest kuni kaugele arenenud punaste M-klassi ülihiidudeni. Peajada tähtedega võrreldes on neil rohkem raskeid elemente, madalam pinnagravitatsioon ja intensiivsem massikaotus, mille tagajärjel saavad väljapaisatud materjali pilved tekitada kiirgusjooni.
Morgani-Keenani (MK) süsteem määrab tähtedele heledusklassid järgmiselt: Ib ülihiidudele, Ia üliheledatele ülihiidudele ja 0 või Ia+ hüperhiidudele. Tegelikult niivõrd eraldatavaid klassifikatsioone pigem ei ole; näiteks vahepealsete heledustega ülihiidude jaoks on kasutusel Iab.
Arengulised ülihiiud
Ülihiide on võimalik määratleda ka teatud tähtede konkreetse arengufaasi põhjal. Tähtedel, mille algmass on suurem kui 8–10 Päikese massi (M☉), algab pärast vesiniku ammendumist kiirelt heeliumi tuumasüntees ning heeliumi ammendumise järel raskete elementide süntees, kuni rauast kujuneb tuum. Kui tuum lõpuks kokku variseb, tekib supernoova. Pärast selliste massiivsete tähtede peajadalt lahkumist paisub nende atmosfäär ning nad saavadki ülihiidudeks. Tähtedel, mis on algselt väiksemad kui 10 M☉, ei teki kunagi rauast tuuma ja nad ei saa ülihiidudeks. Pärast heeliumi ammendumist ei sünteesi sellised tähed süsinikku ega raskemaid elemente, seega kaotavad nad lõpuks oma välimised kihid ja muutuvad valgeks kääbuseks.
Omadused
Ülihiiud on Päikesest 8–12 korda suurema massiga ja 1000 kuni üle miljoni korra suurema heledusega. Nende raadius varieerub 30–500 või isegi üle 1000 Päikese raadiuse (R☉).
Temperatuur
Ülihiidude temperatuurid kuuluvad laia vahemikku, alates umbes 3500 kelvinist M-klassi tähtede puhul kuni üle 40 000 kelvinini kuumimate O-klassi tähtede puhul. Kuigi ülihiide leiab igast klassist O–M, kuulub enamik B-klassi.
Heledus
Tähe bolomeetriline heledus võtab arvesse kogu tähelt tulevat energiat. Bolomeetriline heledus on iga väga kuuma ja väga külma tähe jaoks näivast heledusest märkimisväärselt kõrgem, mõnikord isegi viis või rohkem korda kõrgem.
Kõik ülihiiud on sama temperatuuriga peajada tähtedest suuremad ja heledamad. Kuumad ülihiiud asuvad seega heledate peajada tähtede kohal üsna kitsal ribal. Kuna B0 põhijada täht on heledusega −5, siis kõik B0 ülihiiud on sellest palju heledamad. Isegi kõige tuhmimate siniste ülihiidude bolomeetrilised heledused on kümneid tuhandeid suuremad Päikese bolomeetrilisest heledusest (L☉). Kõige heledamad võivad olla kuni miljon L☉ ja on tihti ebastabiilsed, näiteks α Cygni muutlikud tähed ja heledad sinised muutlikud tähed (ingl luminous blue variable).
Kollased ülihiiud võivad absoluutsest tähesuurusest −5 tunduvalt tuhmimad olla, näiteks −2. Nad pole aga massiivsed, vaid pigem vahepealse massiga tähed, millel on suhteliselt madal pinnagravitatsioon.
Punastele ülihiidudele on kindel ülemine heleduse piir poole miljoni L☉ juures. Enamik punaseid ülihiide on olnud 10–15 kordse Päikese massiga peajada tähed ja on nüüd heledusega alla 100 000 L☉. Leidub väga vähe eredaid M klassi ülihiide. Kõige tuhmimad punased ülihiiud on absoluutse tähesuurusega umbes −3.
Siniste, kollaste ja punaste ülihiidude suhteline arv osutab tähearengu kiirusele ja täiustab massiivsete tähtede arengumudeleid.
Muutlikkus
Enamik ülihiide ilmutab mingil määral fotomeetrilist muutlikkust, kuid nende seas on määratletud ka kindlat tüüpi muutlikud tähed. Paljud kollased ülihiiud on klassikalised tsefeiidid. Lisaks on tüüpe nagu RV Tauri ja PV Telescopii muutlikud tähed. RV Tau tähtedele määratakse nende madala pinnagravitatsiooni tõttu tihti ülihiidude heledusklass. Nendest veel haruldasemad PV Tel tüübi esindajad on väiksema heleduse ja üliväikese vesinikusisaldusega.
Hiiglaslike pursetega heledad sinised muutlikud tähed kuuluvad üldiselt üli- või hüperhiidude alla, kuid nad on nii ebatavalised, et neid käsitletakse ka täiesti omaette kategooriana. Nende temperatuur on purske ajal umbes 8000 K ja 20 000 K rahulikumas olekus.
Tuntud näited
[[Pilt:Star-sizes-est.jpg|pisi|Päikesesüsteemi planeetide ja mitmete tuntud tähtede, sh ülihiidude suhtelised suurused.
1. Merkuur < Marss < Veenus < Maa
2. Maa < Neptuun < Uraan < Saturn < Jupiter
3. Jupiter < Wolf 359 < Päike < Siirius
4. Siirius < Pollux < Arcturus < Aldebaran
5. Aldebaran < Rigel < Antares < Betelgeuse
6. Betelgeuse < Mu Cephei < VV Cephei A < VY Canis Majoris.]]
Ülihiiud on haruldased ja lühikese elueaga, kuid nende kõrge heleduse tõttu on neid võimalik palja silmaga taevas näha. Rigel, Orioni tähtkuju erksaim täht on tüüpiline sini-valge ülihiid. Deneb, Luige tähtkuju erksaim täht, on valge ülihiid. Delta Cephei, tuntud tsefeiidi prototüüp, on kollane ülihiid ning Betelgeuse, Antares ja UY Scuti on punased ülihiiud. μ Cephei on üks punasemaid silmale nähtavaid tähti ja üks suurimaid Galaktikas.
Õnne tänav
pisi|Puitelamu, Õnne tänav 33 Õnne tänav on tänav Tartus Karlova linnaosas.
Tänav algab Võru tänavalt ja kulgeb üldiselt itta. Õnne tänavaga ristuvad Kesk, Tähe, Linda ja Salme tänav. Tänav lõpeb Kalevi tänaval, kust edasi kulgeb Sõpruse puiestee. Tänava pikkus on 770 meetrit.
Hübriidhaab
Hübriidhaab (Populus × wettsteinii Hämet-Ahti ehk Populus tremula × Populus tremuloides Michx.) on hariliku haava (Populus tremula L.) ja Põhja-Ameerikast pärit ameerika haava (Populus tremuloides Michx.) looduslikul ristumisel või ristamisel saadud puuvorm. Mõlemad vanemliigid kuuluvad pajuliste sugukonna paplite perekonna sektsiooni Populus.
COSPAR ID
COSPAR ID (tuntud ka kui NSSDC ID) on rahvusvaheline satelliitide ja kosmosemissioonide nimetamissüsteem.
Hübriidhaab
Esimesena kirjeldas hübriidhaaba Austria taimearetaja Wolfgang von Wettstein 1920. aastate alguses Saksamaal Münchebergi taimearetusjaamas. Hübriidhaava uurimise, paljundamise ja kasvatamisega on tegeldud peamiselt Soomes, Rootsis, Saksamaal, Norras, Taanis, Poolas, Lätis, Leedus, Austrias, Eestis, Kanadas ja USA-s. Eestis on see võõrliik.
COSPAR ID
COSPAR ID koosneb stardiaastast, kolmekohalisest stardinumbrist ja kuni kolmetähelisest koodist, et eristada sama missiooni erinevaid osi. Näiteks "1990-037A" tähistab kosmosesüstik Discovery teenindatud missiooni STS-31, mis viis orbiidile Hubble'i kosmoseteleskoobi. Koodi neli esimest numbrit tähendavad, et start toimus 1990. aastal ja see oli selle aasta 37. edukas start. Kosmoselaevadele, mis ei jõua Maa orbiidile, ei määrata tavaliselt COSPAR ID koodi.
Hübriidhaab
Kirjeldus
Morfoloogilistelt ja bioloogilistelt tunnustelt sarnaneb hübriidhaab väga oma lähteliikidega, mõnevõrra rohkem ameerika haavaga. Harilik ja ameerika haab on mõlemad suure geneetilise varieeruvusega ning liikidevaheline geneetiline varieeruvus (DNA tasemel) võib olla isegi väiksem kui liigisisene. Sarnaselt vanemliikidega on hübriidhaab keskmise kõrgusega heitlehine lehtpuu, kuid soodsates oludes võib kasvada 35–40 meetri kõrguseks tüveläbimõõduga (rinnakõrguselt) üle 1 meetri. Võra on munajas või ümarovaalne ja koosneb tugevatest skelettoksadest, millel on võra allosas rohkesti kõverdunud lühivõrseid. Hübriidhaab on väga suure valgusnõudlikkusega. Lehed on hübriidhaaval ümarad või munajad, paljad, teravatipulised ja saagja servaga. Lehekuju on üks tunnuseid, mis võimaldab võrdlemisi lihtsalt eristada teda lähteliikidest. Esineb lehtede dimorfism. Hübriidhaava tüvi on tavaliselt heledama ja siledama koorega kui harilikul haaval. Juurestik on pinnapealne ja ulatub võra piiridest oluliselt kaugemale. Puude juured on omavahel seotud, raiutud puu juured lähevad kasvamajäänute või juurevõsude kasutusse. Hübriidhaab kasvab paremini viljakamatel, parasniisketel muldadel ning põllumaale rajatud kultuuri kasv on parem metsamaale rajatust.
Hübriidhaava kui ristandliigi eeliseks on heteroosi efektist, suuremast kahjurikindlusest ja siirdeefektist (kasvuperiood on võrreldes hariliku haavaga 31–46 päeva pikem) tulenev kiirem kasv. Soodsates kasvutingimustes võib ta tagavara juurdekasvus ületada oma lähtevanemaid kaks korda. Hübriidhaaba peetakse ka paremini laasuvaks, kui kasvatada koos kuusega, siis intensiivistub valguskonkurentsi tõttu laasumine veelgi, ja sirgetüvelisemaks.
COSPAR ID
Nimetamissüsteem sai nime Rahvusvahelise Teadusnõukogu Kosmoseuuringute Komitee järgi, mille lühend on COSPAR. COSPAR võttis Harvardi ülikoolis väljatöötatud nimetamissüsteemi kasutusele 1958. aastal ning esialgu kasutati nimetustena Kreeka tähestiku tähti. Näiteks Sputnik 1 sai COSPAR ID tähiseks "Alpha 2". Harvardi süsteemi kasutati kuni 1963. aastani, mil võeti kasutusele tänapäevane süsteem. Esimesena sai uue süsteemi alusel tähistuse Sputnik 25, mis sai tähiseks 1963-001B. Uue süsteemi alusel asendas NSSDC tagasiulatuvalt ka vanad nimed.
COSPAR ID kataloogi haldab NASA koosseisu kuuluv Riiklik Kosmoseteaduse Infokeskus (NSSDC).
Hübriidhaab
Paljunemine
Sarnaselt teiste haabadega paljuneb hübriidhaab looduses enamasti juurevõsudega. Pärast raiet võib haavik anda 20 000 – 200 000 juurevõsu hektari kohta, sest võsud kasutavad juba eksisteerivat juuresüsteemi. Valgusnõudliku puuliigina ei paljune haab juurevõsudega väheses valguses, näiteks vana metsa all. Hübriidhaab on kahekojaline puu ehk emas- ja isasõied paiknevad eri puudel. Looduslikult tekkinud teise põlvkonna hübriide ei ole seni leitud, kuigi teoreetiliselt võivad hübriidhaavad ristuda hariliku haavaga ja ka omavahel. Hübriidhaavad annavad rikkalikult seemet, aga sellegipoolest on neil seemnelise paljunemise võime tunduvalt väiksem kui lähteliikidel ja seemnest kasvanud hübriidhaavad on märgatavalt nõrgema elujõuga kui harilik haab ning hukuvad halbade valgusolude, külmakahjustuste või rohttaimede konkurentsi tõttu. Metsaaretustöös paljundatakse hübriidhaaba enamasti mikropaljunduse teel, see võimaldab saada kiiresti hulgaliselt geneetiliselt identseid järglasi. Alternatiiviks on juurelõikude meetod, mis seisneb juurte mõnesentimeetristest lõikudest uute taimede kasvatamises.
Eestimaa Konstitutsiooniline Erakond
Eestimaa Konstitutsiooniline Erakond (saksa keeles Konstitutionelle Partei in Estland) oli aastail 1905–1914 Eestimaal tegutsenud erakond.
Kollane sõrmkübar
Kollane sõrmkübar (Digitalis lutea) on mailaseliste sugukonda sõrmkübara perekonda kuuluv mitmeaastane rohttaim.
Hübriidhaab
Kahjustajad
Hübriidhaava võimalikud kahjustajad on kõik seni harilikul haaval leitud seenhaigused ja putukkahjurid ning närilised, jänesed, metskitsed ja põdrad.
Eestimaa Konstitutsiooniline Erakond
Erakond asutati 4/17. novembril 1905, ta taotles kõigi kohalike keelte kasutamise õigust asjaajamises ja emakeelset haridust. Esimees oli Christoph von Mickwitz (ka hilisem Eestimaa Saksa-Balti Erakonna esimene esimees).
Kollane sõrmkübar
Kollase sõrmkübara kõrguseks võib olla 50–100 cm. Läikivatest pikliksüstjatest lehtedest koosneva kodarikuga ja juunis-juulis väikeste, 2–3 cm pikkuste torujas-kellukjate kahvatukollaste õitega tihedas paljuõielises õisikus.
Eestimaa Konstitutsiooniline Erakond
1906. aasta algul oli erakonnal umbes 2000 liiget. Liikmete hulka kuulusid Paul Schiemann, Eduard Stackelberg, Erhard Dehio ja Jakob Kõrv.
Hübriidhaab
Kahjustajad
Putukkahjuritest on esineb mitu liiki haavasikku (levinuimad on suur ja väike haavasikk), kelle tõugud närivad käike haava tüvesse ja okstesse, põhjustades ainevahetushäireid, soodustavad käigud seenhaiguste levikut ja vähendades tüve tormikindlust. Lehekahjureid on haaval Eestis suhteliselt vähe ning nende kahjustus enamasti väike, aga noorendikes võivad need pidurdada puude kasvu. Loomadest kahjustavad haaba närilised (hiired) ning jänesed, süües noorte puude koort, koprad, kes võivad langetada väga jämedaid haabasid. Metskitsed, hirved ja põdrad söövad haava võrseid, peeni oksi ning ka lehti, mis põhjustab noorte puude kiratsemist ja liigset harunemist. Põdrad koorivad ka tüvesid. Puude kaitseks hiirte, jäneste ja metskitsede eest paigaldatakse ümber noorte puude tüvede biolagunevast plastist torusid ja võrke. Kaitseks metskitsede ja põtrade eest võib kultuuri tarastada või kasutada repellente (lõhnatara). Kulukate kaitserajatiste asemel võib aga lihtsalt istutada natuke tihedamalt: see kompenseerib metsloomade tekitatud kahjud.
Kasutamine
Paplite perekonda kuuluvaid kiirekasvulisi lehtpuid ning nende hübriide on parasvöötme metsaistandustes puidu biomassi, mida kasutatakse peamiselt tselluloosi- ja paberitööstuse toormena, saamiseks kasvatatud juba mitu aastakümmet. Hübriidhaava puitu peetakse väga heaks paberipuuks: lühikesed (keskmine pikkus 0,86 mm) õhukeste seintega puidukiud sobivad kõrgekvaliteedilise paberi tootmiseks ning puit sisaldab vähe ligniini ja palju hemitselluloosi ja tselluloosi. Hübriidhaava puidul on paberitööstuse toormena isegi teatud keskkonnakaitselised eelised: puidu heleduse tõttu kulub tunduvalt vähem pleegitusaineid, mistõttu vähenevad nii tootmiskulud kui ka keskkonnareostus. Raieküpsetest jämedamatest puudest saab muu hulgas kvaliteetset saepalki. Hübriidhaavapuitu saab toormaterjalina kasutada veel ka saetööstuses, farmaatsiatööstuses (lehtedes sisalduvad glükosiidid), Keemiatööstuses (äädikhappe ja furfurooli tootmiseks) tuletikutööstuses, vineeritööstuses, laastplaaditööstuses ja mööblitööstuses. Varem on selle kasutust takistanud raskused kvaliteetse tooraine saamisel looduslikest haavikutest. Traditsiooniliselt on haavapuitu kasutatud palkmajade ehitusel, küttepuudena, katuselaastude, haabjate, puunõude, suuskade, kastide, tünnide, hokikeppide ja laastukorvide valmistamisel. Halva soojusjuhtivuse ning vaigu ja pindude puudumise tõttu kasutatakse haavapuitu saunalavade ja -ruumide viimistlusmaterjalina. Hübriidhaava puidu tihedus on 350–370 kg/m3, erinedes erivanuselistel puudel / kõrgustel. Hübriidhaaba kasutatakse ka energia tootmiseks. Tüvepuidu energiasisaldus on 19,3–20,3 kJ/g okstes, mis on võrreldav teiste Põhja-Euroopa puuliikidega.
Majandamine
Hübriidhaaba kasvatatakse enamasti põllumaadele rajatud puude monokultuurides ehk puupõldudel (kasutatakse ka mõistet plantatsiooniline metsandus) Viimastel aastakümnetel on hübriidhaaba kultiveeritud Põhja-Euroopas rohkem kui 4500 hektaril. Hübriidhaavakultuuride majandamisel soovitatakse lühikest raieringi, olenevalt kasvukohast ja -tingimustest 20–30 aastat, järgmised põlvkonnad saadakse juurevõsudest, seega kulutused piirnevad ainult esimese põlvkonna istutamisega. 25 aastaga võib hübriidhaavik kasvada 20 m kõrgeks ja hektaritagavara võib olla üle 300 tm. Maapind küntakse ja puud istutatakse vagude põhja. Soovituslik istutustihedus on 1000–1400 taime hektarile (mis on 2–3 korda väiksem kui teiste liikide puhul). Istutusmaterjalina on kasutatud mikropaljundatud taimi, mida toodetakse ka Eestis. Raieringi jooksul tehakse üks kuni kaks harvendusraiet. Kui eesmärgiks on saada lisaks paberipuidule ka haavapalki, siis tuleks tüvesid laasida.
Kasvatamine Eestis
2004. aastal andis keskkonnaminister loa kasvatada hübriidhaaba Eestis metsapuuna. 1990ndate alguses jäi Eestis sööti 200 000 – 300 000 hektarit põllumajandusmaad, hübriidhaavaistandikud oleksid üks alternatiiv nende maade kasutamisele, veel sobiksid need karjääride taasmetsastamiseks. Eestis alustati hübriidhaava istandike rajamist 1999. aastal ja 2005. aastaks oli rajatud ligi 700 ha istandusi. Keskkonnainvesteeringute keskuse, põllumajandusministeeriumi ja Eesti Teadusfondi toetusel on Eesti Maaülikooli metsateadlased rajanud 51 püsikatsealast koosneva, kogu Eestit katva katsealade võrgustiku, kus uuritakse hübriidhaava sobivust meie oludes. Korrapärase kujuga hübriidhaavaistandused mõjuvad looduses võõrkehana ja seetõttu tuleb arvestada istandike loomisel nende sobivust kohalikul maastikul, samuti on võimalik korrapära vähendada alusmetsas kuuse kasvatamisega. Vastupidi levinud eksiarvamusele, ei kasvatata Eestis, ega ka mujal maailmas, istandikes GMO hübriidhaaba. Eestis kasvatatavate ja paljundatavate istandike kloonimiseks kasutatud algmaterjal on saadud Soomes 1950ndatel tehtud ristanditelt. Hübriidhaaba kasutatakse ühe katsealuse liigina metsaökosüsteemi õhuniiskusega manipuleerimise eksperimendis (FAHM – Free Air Humity Manipulation), mis annab infot puu kasvu kohta muutunud niiskustingimustes.
Willi maakond
Maakonna halduskeskus on Joliet.
Ajalugu
Maakond moodustati 1836. aastal.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 677 560.
Arvestuslik rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga) :
Zeelandikeelne Vikipeedia
pisi|Logo Zeelandikeelne Vikipeedia (zeelandi keeles Zeêuwstaelihe Wikipedia) on Vikipeedia zeelandikeelne versioon.
Zeelandikeelsele Vikipeediale pandi alus 2005. aastal.
Seal on artiklit, millega see on artiklite arvult. keeleversioon.
Vender (perekonnanimi)
Vender on perekonnanimi.
Perekonnanime Vender (Wender) on pandud kuues mõisavallas Viljandi-, Harju- ja Virumaal.
Nimede eestistamisel määrati Venderi-nimelistele isikutele uueks perekonnanimeks Meidla, Ruusna, Toompuu, Vallimäe, Veemets, Velgre, Vendla ja Vergi.
Uljaste Mädajärv
Uljaste Mädajärv (ka: Mädajärv, Väike Uljaste järv, Uljaste Soojärv) on järv Ida-Viru maakonnas Lüganuse vallas. Järv ürglooduse objektina.
Järve pindala on 2,6 ha, sügavus 4 m.
Mooste raamatukogu
Mooste raamatukogu on raamatukogu Põlva maakonnas Põlva vallas Mooste asulas. Raamatukogu juhataja on Kaie Koser.
Keldi kunst
Keldi kunst on keldi hõimude loodud kunst Kesk- ja Lääne-Euroopas ajavahemikus 5. sajandist eKr kuni selle hääbumiseni Euroopa mandriosas gallo-rooma kultuuri mõjul meie ajaarvamise esimestel sajanditel. Briti saartel olid keldi kunsti ajalised piirid teised, seal loetakse keltide kunsti kujunemist alates 250. aastatest eKr ja see püsis elujõulisena 8.–9. sajandini, sulades iiri-anglosaksi kunsti sisse (nn insulaarstiil).
Üldised jooned
Keldi kunsti iseloomustab keeruka spiraalornamendi rohke kasutus, taimed ja loomad stiliseeriti peaaegu abstraktseteks mustriteks, enamikul kujutaval kunstil arvatakse olevat sümboolne tähendus. Briti saarte keltide kunstile on iseloomulik elegantne spiraal-, hiljem ka põimornamentika ja fantaasiaküllane abstraheeritud figuurikäsitlus.
Kõrgel tasemel oli metallide töötlemise oskus ja metallehistöö, iseloomulik kaunistus on tugevalt reljeefsed kumerduvad nupud ja spiraalselt keerduvad vormid. Kulda, hõbedat, pronksi ja rauda kasutades valmistati peenelt töödeldud ehteid, relvi, nõusid ja muid tarbeesemeid. Dekooriks kasutati granaate, värvilist klaasi ja emaili.
Periodiseering
Periood, mil keldi kunsti omapärased jooned kõige selgemini avalduvad, on rauaaegne La Tène'i kultuur. Selle mõjutajateks arvatakse olevat Euroopa varase rauaaja Hallstatti kultuur, mida kunstiajalooliselt veel ei loeta keldi kunstiks, etruski kunst ja kreekapärane kunst Itaalias. Keldi kunsti Briti saartel valitsenud hilisperiood jääb varakeskaega ja seob endasse tugevad varakristliku, rahvasterännuaegse ja viikingite kunsti mõjud.
Hallstatti periood
Erinevalt lingvistidest ja arheoloogidest ei loe kunstiajaloolased Hallstatti kultuuri kunsti veel keldi kunsti alla, kuna selles puuduvad selgelt hilisemale keldi kunstile tüüpilised jooned. Hallstatti kultuuri esemeid iseloomustab pigem geomeetriline kui kõverjoontest ornament, kuid sarnaselt hilisema keldi kunstiga on ornament keerukas ning täidab kogu olemasoleva ruumi.
La Tène'i periood
La Tène'i kultuur oli jätkuks Hallstatti kultuurile. Selles elas edasi vana abstraktne ornamentika, kuid uue elemendina lisandus spiraalimotiivi kasutus. Üha enam mõjutas keltide ainelist kultuuri etruskide ja kreeklaste kunst. Ehete ja tarbeesemete ornamentika ning viimistlus olid nüüd palju peenemad ja keerukamad kui eelnenud perioodil. Tehnoloogias lisandusid mitmesugused panustehnikad, eelkõige värviline emailkaunistus. Vahemere maade kunstist lisandusid ornamenti palmeti-, viinapuuväädi- ja anteemionimotiivid, mis aga kujundati keldipäraselt ümber abstraktselt spiraalidena ja kõverjoontena keerduvaks joonornamendiks. Samuti paigutati esemetele Vahemere maade kaudu omaks võetud idamaiseid looma- ja maskimotiive. Figuraalsetel kujutistel on keldipäraseks elemendeks silma tugev rõhutamine suurendatult ja ette kumerduva vormiga.
Rooma-järgne periood
Keldi kunsti Rooma-järgne periood, mida loetakse juba kuuluvaks varakeskaegse kunsti alla, kestis umbes 700 aastat 5. sajandist kuni romaani kunsti väljakujunemiseni 12. sajandil. Iirimaal ja osal Britanniast kestis rauaaegne La Tene'i kunst katkematult 7. sajandini, kristluse saabumisega piirkonda 7. sajandil lisandusid hilisantiigi ja germaanlaste kunstitraditsiooni mõjud. Kujunenud iiri-anglosaksi kunsti kuldaeg oli 8.-9. sajandil, viikingite invasioon lisas sellele tugevaid vanaskandinaavia kunsti mõjusid. Keldi kunsti traditsioon hääbus lõplikult normannide vallutusega 12. sajandil.
Järelkajad hilisemas kunstis
Keldi kunsti mõjusid leiab Euroopa varakristlikus ja varakeskaegses kunstis, kõige rohkem iiri-anglosaksi kunstis, eriti raamatumaalis 7.–9. sajandil. Iiri-anglosaksi kunst omakorda mõjutas Mandri-Euroopas merovingide kunsti ja osa Karolingide-aegsete käsikirjakoolkondade kaudu romaani kunsti kiviraidkunsti, metallehistööd ja raamatumaali.
Arvo Nuut
Arvo Nuut (13. aprillil 1941 – 1. märts 2021) oli eesti filmioperaator ja -produtsent.
Ta oli 1961. aastast filmistuudio Tallinnfilm nukufilmide osakonna operaatori assistent, aastatel 1964–1989 operaator, 1989–1992 produtsent. 1992. aastast OÜ Nukufilm direktor ja produtsent.
Uhaku juga
Uhaku juga asub Ida-Viru maakonnas Lüganuse vallas, 0,4 km põhja pool Purtse-Kiviõli maanteest, kus Purtse jõkke suubub Erra jõgi Uhaku karstialal.
Uhaku lubjakivist joaastangu kõrgus on kuni 1,5 m. Uhaku juga on Eesti jugade seas ainulaadne. See ainuke juga, mis ei asu Põhja-Eesti klindi tsoonis. See on ainuke karstilehtrisse laskuv juga.
Uhaku karstiala puhul räägime mitmest joast. Huvitav on see, et need kaks Uhaku juga ei tegutse ühel ajal. Madala veeseisu korral neeldub Uhaku jõgi enne, kui see otseselt karstilehtrite piirkonda jõuab, ning väljub allikatena Purtse jõe ääres Kõrgekaldal. Sel juhul ei kosta veekohinat kummastki joast.
Kui veetase on keskmine, täitub mitu karstilehtrit ning Pikkhauda tekibki esimene väike juga. Seda nimetatakse Uhaku väikeseks joaks. Juga on tekkinud kahe karstilehtri kokkupuutekohale. Kui Uhaku väike juga tegutseb, siis suurem on tavaliselt veel kuiv või vett ainult niriseb. Kui veetase tõuseb, ujutatakse Pikkhaud veega üle ning Uhaku väikese joa tegevus katkeb. Vesi, mis maapinnas olevatesse karstilõhedesse ei mahu, hakkab liikuma otse Lüganuse kiriku suunas piki kanjonilaadset orgu ning tekitab sinna laskudes umbes meetri kõrguse Uhaku suure joa.
Sargakivi
Sargakivi on rändrahn Harju maakonnas Saue vallas Kiia külas. Sargakivi asub Vääna-Postilt 1 km loode pool, Vääna-Posti–Vääna teest vasakul põllu ääres. Rahnu mõõtmed on 4,2 x 3,0 x 2,0 m. Kivi juures on tahvel kirjaga: "Arheoloogiamälestis. Kultusekivi I aastatuhat e.m.a. On riikliku kaitse all". Sargakivi on alates 1999. aastast arheoloogiamälestisena kaitse all.
Pjotr Rjabov
pisi Pjotr Rjabov (Пётр Владимирович Рябов), tuntud ka kui Kalaganon Kerjaz (Калаганонь Керяз, sündinud 6. septembril 1961 Podlesnaja Tavla külas Kotškurovo rajoonis Mordva ANSV-s) on Mordva skulptor-puunikerdaja.
Sündis talupoja peres. Vene NFSV teenelise kultuuritegelase I. N. Mastini õpilane. Õppis N. P. Ogarjovi nimelises Mordva Riiklikus Ülikoolis filoloogiateaduskonnas, mille lõpetas 1989. Töötas Mordva ANSV kohaliku tööstuse ministeeriumi juures tegutsenud suveniiritöökojas ja juhtis Tavla suveniiride ühistut. Praegu elab Podlesnaja Tavla külas.
Alates 1999. aastast juhib Rjabov Tavla meistrite liitu "Ermez", 2003. aastast Venemaa kunstnike liidu liige. Ta kuulub ersade ja mokšade piirkondliku liikumise nõukogusse. On osalenud paljudel puuskulptuurinäitustel.
2006. aastal asutati Pjotr Rjabovi algatusel Podlesnaja Tavla külas muuseum "Etno-kudo", mis kannab rahvamuusikakollektiivi "Toorama" looja, folklorist Vladimir Romaškini nime. Pjotr Rjabov töötab muuseumi direktorina selle avamisest alates.
Mikitamäe raamatukogu
Mikitamäe raamatukogu on raamatukogu Võru maakonnas Setomaa vallas Mikitamäe külas.
Raamatukogu juhataja on Kaiu Suurmann.
Lasíthi piirkonnaüksus
Lasíthi piirkonnaüksus (kreeka keeles Περιφερειακή ενότητα Λασιθίου) on Kreeka piirkonnaüksus Kreeta piirkonna idaosas.
Piirkonnaüksuse halduskeskus on Ágios Nikólaos.
Paupys
pisi| Paupys on Vilniuse linnaosa, mis asub linna keskosas Senamiestise valla territooriumil. Paupys piirneb lõunas Rasų kolonijaga, idas Markučiaiga, läänes Vilniuse vanalinnaga, põhjas üle Vilnia jõe Užupisega.
Lasíthi piirkonnaüksus
Haldusjaotus
Lasíthi piirkonnaüksus jaguneb 4 vallaks. Need on:
pisi|200px|tühi|Lasíthi piirkonnaüksuse vallad
Paupys
Linnaosa on pikka aega olnud tööstuspiirkond. Paupyse nimi tuleneb tõenäoliselt valgevene keelest, kus selle vanem nimekuju tähendas üleujutatavat luhta.
Paupyses on kolm allikat, mille vesi puidust torustiku kaudu Vilniust veega varustas. XVII sajandil rajati sinna paberivabrik, mis tegutses XVIII sajandi keskpaigani, hiljem rajasid Tiesenhausenid sinna veski. 1830. aastal rajati sinna sünagoog. 1897. aastal oli Paupyses 2965 elanikku. XIX sajandil oli Paupyses looma- ja kalaturg.
1939. aastal kandis Paupys nime Paplauja eeslinn. Nõukogude perioodil asuti sinna rajama tööstusettevõtteid: 1946. aastal rajati sinna parkimistöökoda, 1948. aastal elektriliste mõõteriistade vabrik. 1956. aastal valmis raudbetoonkonstruktsioonide vabrik ning ketrus- ja kudumisvabrik Audėjas. 1959. aastal avati Paupysis Feliks Dzeržinski majamuuseum. Tehaste rajamise käigus hävitati suur osa varasemast hoonestusest.
Doric (1922)
pisi|Doric Doric (algselt prefiksiga RMS 'kuninglik postiaurik') oli 181,1 meetri pikkune Briti ookeaniliinilaev, mida haldas laevakompanii White Star Line. Tema sõsarlaev oli Regina (aurulaev).
Doric oli White Star Line'i teine ja viimane turbiinpropelleri jõul liikuv laev maksimumkiirusega 15 sõlme. Laev ehitati Harland and Wolffi laevatehases Belfastis Põhja-Iirimaal ning lasti vette 1922. aastal. Esmareis algas 8. juunil 1923 Liverpoolist Montréali. See aurulaev võttis peale kuni 2300 reisijat ja 350 laevapereliiget.
Väinasališi keel
Väinasališi keel on sališi keelkonna rannikusališi keelte hulka kuuluv keel, mida kõneleb Kanadas Vancouveri saarel ja vähesel määral ka Ameerika Ühendriikides Washingtoni osariigis umbes 100 inimest.
Väinasališi keel jaguneb kuueks murdeks (Lummi, Saanich, Samish, Semiahmoo, T'sou-ke, Songhees) millel ühine omanimetus puudub ja millest neli on juba hääbunud.
Balti Konstitutsiooniline Erakond
Balti Konstitutsiooniline Erakond (saksa keeles Baltische Konstitutionelle Partei) oli aastail 1905–1914 Liivimaal tegutsenud erakond.
Erakond asutati 27. oktoobril/9. novembril 1905 ja registreeriti Vene Liivimaa kuberneri poolt 30. juunil/13. juulil 1906. Esimehed olid Erwin Moritz, Nikolai von Klot ja Robert Erhardt.
1906. aasta lõpus oli erakonnal üle 7800 liikme, neist Riias 6682. Eesti Liivimaal tegutsesid Tartu, Pärnu, Valga ja Kuressaare kohalikud grupid (Ortsgruppe), neist aktiivseim ja arvukaim (jaanuaris 1906 600 liiget) oli Tartu grupp. Erakonda kuulusid Karl Dehio, Werner Zoege von Manteuffel, Oskar Brackmann ja Hermann Ammende.
III Riigiduuma valimistel osutusid Eestist valituks Balti Konstitutsioonilise Partei kolm esindajat: Otto Benecke, Oskar Brackman, Alfred von Schilling.
Erakond kuulus alates 1910. aastast Baltimaade Konstitutsiooniliste Parteide Liitu.
Mühlen
Mühlen, ka zur Mühlen, varem tor Molen ja thor Moelen on Eestimaalt pärit aadlisuguvõsa.
Zur Mühlenid olid 1792. aastast Saksa-Rooma riigiaadel, 1797. aastast immatrikuleeriti Liivimaa, 1824. aastast Eestimaa, 1845. aastast Kuramaa ja 1865. aastast Saaremaa rüütelkonda.
Suguvõsale kuulusid eri aegadel Eesti alal nt Muraste mõis, Vahastu mõis, Eistvere mõis.
Aru suguvõsaliin
Georg von zur Mühlen (12.03.1798 Eistvere – 30.05.1877 Pindi), Tartumaal Nõo kihelkonna Aru mõisnik, Aru perekonnaliini rajaja Tartumaal.
Leedi suguvõsaliin
---
Ahja raamatukogu
Ahja raamatukogu on raamatukogu Põlva maakonnas Põlva vallas Ahja asulas. Raamatukogu juhataja on Külli Vardja.
Johan Elm
Johan Elm (sündinud 23. märtsil 1991) on eesti lavastaja ja dramaturg.
La Trobe
La Trobe (ka Latrobe, saksa keeles de la Trobe) on Prantsusmaa päritolu aadlisuguvõsa.
Johan Elm
Johan Elm õppis aastatel 2010–2013 Eesti Kunstiakadeemias graafikat, aastatel 2014-2018 Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikoolis. Lõpetas selle 28. lennu lavastajana.
La Trobe
Perekonnale kuulusid Liivimaa alal Paenasti (Pajusby) mõis ning Eestimaa alal Triigi (Ottenkyll) ja Kulina (Kullina) mõis.
Johan Elm
Ta on 2019. aasta suvel Albus A. H. Tammsaare muuseumi väljal etendunud Paide Teatri suvelavastuse "Eesti jumalad" (lavastaja Jan Teevet) dramatiseerija.
Pajulehine sõrmkübar
Pajulehine sõrmkübar (Digitalis obscura) on mailaseliste sugukonda sõrmkübara perekonda kuuluv mitmeaastane rohttaim.
Hispaaniast pärinev püsik peenikeste läikivate lehtedega. Õied kollakasoranžid punakate märgistega. Kasvab hästi huumusrikkal, vett läbilaskval kasvukohal. Kõrgus 50 cm..
Proteiinkinaas B
Proteiinkinaas B (PKB, tuntud ka kui Akt ja proteiinkinaas B-d (PKBα/β/γ) (geenid: Akt1, Akt2, Akt3) on kinaassete ensüümide perekond, mis modifitseerivad valke fosfaatrühma lisamise teel (fosforüleerides) ja liigitatakse eukarüootsete organismide valkude superperekonna proteiinkinaaside hulka.
Akt on seriin/treoniinkinaas, mis reguleerib rakus mitmeid olulisi protsesse. näiteks transkriptsiooni, glükoosi metabolismi ning rakkude apoptoosi, jagunemist ja migreerumist.
Hiljuti on avastatud, et laborihiirte PKB-l on tähtis roll postnataalses aju arengus.
Nimetus Akt ei ole seotud valgu funktsiooniga. Jacob Furth nimetas Ak-ks hiirteliini, kellel areneb spontaanselt tüümuse lümfoom. Nimele lisatud t tähistab tümoomi. Liinist isoleeriti transformeeruv retroviirus, millele anti nimi Akt8 ning viiruse kodeeritud onkogeeni nimeks v-Akt. Hiljem hakati inimese analoogseid geene nimetama sama süsteemi järgi.
Akt ülevaade ja isovormid
Akt ehk proteiinkinaas B on seriini- ja treoniini spetsiifiline kinaas, millel on oluline roll mitmetes rakuprotsessides. Substraate fosforüleerides osaleb Akt glükoosi metabolismi, apoptoosi, translatsiooni, rakkude jagunemise ja migratsiooni regulatsioonis. Rakkude jagunemist reguleerib Akt rakutuuma lamiine fosforüleerides, mis võimaldab mitootilisel rakul läbida rakutsükli G2/M kontrollpunkti. Pärast kontrollpunkti toimub tuumamembraani lagunemine, mis on eelduseks tütarrakkude moodustumisele. Akt on fosfoinositiid-3-kinaasi signaaliraja üks komponente ning arvatakse, et on seeläbi seotud vähirakkude vohamise ning teistesse kudedesse tungimisega.
Akt-d leidub rakus kolme isovormina: Akt1 ehk PKBα, Akt2 ehk PKBβ ning Akt3 ehk PKBγ. Akt isovorme kodeerivad erinevad geenid, mis paiknevad erinevates kromosoomides, kuid olenemata sellest on kõigil isovormidel sarnane struktuur. Erinevate isovormide vaheline homoloogia on 80%.
Akt1 inhibeerib apoptoosi ning indutseerib valgusünteesi, mis avaldub Akt1-defektsete hiirte väiksemas kasvus. Valkude sünteesi reguleerimise kaudu mõjutab Akt1 ka kudede moodustumist ja arengut. Apoptoosi inhibeerimise tõttu mängib see isovorm olulist rolli erinevate kasvajate tekkes.
Akt2 on oluline komponent insuliini signaalirajas ja seega vajalik glükoosi homöostaasi säilitamiseks. Akt2-defektsed hiired on diabeedile iseloomuliku fenotüübiga.
Akt3 roll on ebaselge, kuid peamiselt on selle ekspressiooni tuvastatud ajus. Akt isovormid on üleekspresseeritud mitmetes kasvajates.
Akt struktuur
Akt kuulub cAMP-ist sõltuvate proteiinkinaaside perekonda. Kõikidel selle perekonna kinaasidel on homoloogiline struktuur ja sarnane aktivatsioonimehhanism. Akt isovormid on sarnase ülesehitusega, sisaldades PH-domeeni, kinaasi domeeni ja C-terminaalset regulatoorset domeeni, mis sisaldab hüdrofoobset motiivi.
N-terminaalne PH-domeen koosneb keskmiselt 120 aminohappest ja seondub PIP3-ga (fosfatidüülinositool-3,4,5-trisfosfaat, ingl phosphatidylinositol-3,4,5-trisphosphate), mis asub membraanil. PH-domeenist C-terminuse poole jäävad katalüütiline domeen ning regulatoorne domeen. Katalüütilise domeeni koosseisus on säilinud treoniinijääk, mille fosforüleerimine on vajalik Akt aktivatsiooniks. Kinaasi domeenile järgneb C-terminaalne regioon, mis sisaldab hüdrofoobset motiivi: F-X-X-F/Y-S/T-Y/F (F - fenüülalaniin, Y - türosiin, S - seriin, T - treoniin, X - varieeruv aminohape). Hüdrofoobse domeeni seriini- ja treoniinijäägid peavad olema fosforüleeritud, et tagada Akt täielik aktiivsus. Esimesena toimub aga Akt kotranslatsiooniline fosforüleerimine proteiinkompleks mTORC2-ga (ingl mammalian target of rapamycin complex 2) positsioonis T450. mTORC2 on seotud endoplasmaatilise retiikulumi ehk tsütoplasmavõrgustikuga ning fosforüülimine stabiliseerib Akt ja kaitseb valku lagundamise eest. PH-domeeni ja katalüütilise regiooni kinaasi vahele jääb lühike α-helikaalne regioon, mille funktsioon on ebaselge, kuid mis oletatavasti tingib Akt signaalide spetsiifilisuse.
Akt aktiivsuse regulatsioon
Akt funktsioneerimist kontrollitakse aktiveerimise ja inhibeerimise teel. Aktiveerimiseks on olulised signaalirajad, mille tulemusena Akt fosforüleeritakse. Akt inhibeerimiseks on vajalik aga fosfataaside stimuleerimine.
PI3K/Akt/mTOR signaalirada
Akt erinevad isovormidel on ühine mitmeetapiline aktiveerimisrada, mis on võimalik nende sarnase struktuuri tõttu. Kõik Akt isovormid asuvad inaktiivsena tsütoplasmas. Akt aktiveeritakse plasmamembraani tsütoplasmapoolsel küljel, kuhu Akt on seondunud PIP3 abil.
PI3K signaalirada on keeruline võrgustik, mis algab ligandi (nt kasvufaktori) seondumisega retseptor türosiinkinaasiga (RTK). RTK on rakumembraanil asuv retseptor, mille tsütoplasmaatilisel poolel on türosiinkinaas. Kasvufaktori seondumine toob kaasa türosiinkinaasi dimeriseerumise ja vastastikuse fosforüleerimise ehk trans-autofosforüleerimise. Tekkinud fosfotürosiiniga seondub heterodimeerne fosfoinositiid-3-kinaas (PI3K), mis koosneb katalüütilisest (p110) ja regulatoorsest (p85) alaühikust. Fosfotürosiiniga seondumise tulemusel muutub PI3K konformatsioon ning aktiveeritakse katalüütiline alaühik, mis fosforüleerib fosfatidüülinositool-4,5-bisfosfaadi (PIP2) fosfatidüülinostiool-3,4,5-trisfosfaadiks (PIP3). PIP3-ga seondub PH-domeeni kaudu Akt, mis tähendab, et Akt liigub tsütoplasmast plasmamembraanile. Plasmamembraanile kinnitunud Akt aktiveeritakse mitme järjestikuse etapi tulemusel. Lisaks Akt-ile seondub PIP3 abil plasmamembraanile fosfoinositiidsõltuv kinaas 1 (PDK-1). Membraanile kinnitumine kutsub esile PDK-1 konformatsiooni muutuse, mille tagajärjel muutub aktiivseks kinaasne domeen. Aktiveeritud kinaas fosforüleerib Akt treoniinijäägi (T308). Akt täielikuks aktiveerimiseks on vajalik veel seriinijäägi (S473) fosforüülimine, mis kuulub C-terminaalse hüdrofoobse motiivi koosseisu. Seriini fosforüleerimise mehhanism ei ole täielikult selge. On pakutud küll mitmeid kinaaside kandidaate, mis on rakutüüpidele spetsiifilised, kuid universaalset kinaasi ei ole leitud. Seriinijäägi fosforüülimine on üks aktivatsiooni olulisemaid sündmusi, sest see tagab Akt aktiivse vormi stabiilsuse.
Pärast T308 ja S473 fosforüülimist vabaneb Akt tsütoplasmasse või translokeerub tuuma. Seega on seondumine membraaniga lühiajaline. Tsütoplasmas säilitab Akt katalüütiliselt aktiivse konformatsiooni ning võib rakusiseselt liikuda oma substraatide juurde. Tsütoplasmas aktiveerib Akt näiteks mTORC1.
Fosfataasid ja PIP3
Fosfataasid kontrollivad PI3K-st sõltuvat Akt aktivatsiooni. PTEN on fosfataas, mis kuulub tuumorsupressorvalkude hulka. Tuumorsupressorite ülesanne on inhibeerida rakkude jagunemist ja kasvajate ehk tuumorite teket. PTEN on PI3K antagonist ehk defosforüleerib PIP3 PIP2-ks. PIP3 puudumine ei võimalda Akt-il raku plasmamembraanile kinnituda ning ühtlasi välistab Akt fosforüleerimise. PTEN-i aktiivsuse suurenedes Akt ja tema substraatide aktiivsus väheneb märkimisväärselt.
PIP3 võivad 5’-positsioonis defosforüleerida ka SHIP perekonda kuuluvad inositoolfosfataasid SHIP1 ja SHIP2. Vastavad ensüümid defosforüleerivad samuti PIP3 PIP2 tekkega.
Akt degradeerimine
Normaalsetes rakkudes fosforüleeritakse Akt kotranslatsiooniliselt T450-positsioonis (türosiinijääk 450). Kui sellele aminohappejäägile fosfaatrühma ei lisata, ei voltu valk õigesti. Defektse konformatsiooniga Akt-ile lisatakse ubikvitiinijääk, mis suunab valgu proteasoomi. Proteasoomis lagundatakse valgud proteaaside ehk proteolüütiliste ensüümide poolt.
Lisaks võib toimuda Akt fosforüleerimine positsioonides T308 ja S473 vastusena IGF-1-le (insuliini sarnane kasvufaktor 1, ingl insulin-like growth factor 1). Tulemuseks on polüfosforüleeritud Akt, millele lisatakse ubikvitiinijääk. Suurem osa polüfosforüleeritud ja ubikvitinüleeritud Akt-ist lagundatakse samuti proteasoomis. Osa modifitseeritud Akt-ist translokeerub tuuma, kus fosforüleerib oma substraadid. Kasvajatest leitud mutantne Akt1 (E17K, 17. aminohape PH-domeenis on asendunud) on sagedamini fosforüleeritud ja ubikvitinüleeritud kui looduslik (ingl wild type) Akt. Lisaks translokeerub Akt1-E17K efektiivsemalt tuuma ja võib seeläbi olla seotud kasvajate kujunemisega. Akt-E17K mutantset varianti on leitud näiteks inimese rinna- ning kopsuvähi rakkudest.
Funktsioon
Aktiveeritud Akt translokeerub tsütoplasmasse ja tuuma, kus paiknevad ensüümi substraadid. Akt mõjutab substraate neid fosforüleerides. Fosforüleerimine võib olla stimuleeriv või inhibeeriv ehk substraate aktiveeriv või inaktiveeriv.
Rakkude ellujäämine ja apoptoos
Aktiveeritud Akt mõjutab mitmeid faktoreid, mis osalevad apoptoosis, kas transkriptsiooni reguleerides või neid otseselt fosforüleerides. Tuumas inhibeerib Akt transkriptsioonifaktoreid, mis on vajalikud apoptoosiks, ja stimuleerib antiapoptootiliste geenide avaldumist. Lisaks aktiveerib Akt transkriptsioonifaktoreid, mis on olulised raku ellujäämist tagavate geenide ekspressiooniks. Näiteks fosforüleerib Akt IκB kinaasi ja võimaldab seeläbi transkriptsioonifaktor NFκB aktiivse vormi tekkimise. See transkriptsioonifaktor on samuti oluline apoptoosi regulatsioonis, lisaks mõjutab see rakkude kasvu, kudede arengut ja immuunvastust.
Rakutsükkel
Akt võimaldab rakutsüklis G1-S-faaside vahelist üleminekut, fosforüleerides ja inaktiveerides glükogeeni süntaas-kinaasi 3 (GSK-3). See takistab tsükliin D1 ja β-kateniini degradatsiooni. Tsükliini ja β-kateniini kuhjumine omakorda suurendab tsükliin D1 ekspressiooni ehk toimub positiivne tagasiside. Akt suurendab ka tsükliin D1 translatsiooni mTOR-i fosforüleerimise kaudu. mTOR on seriin/treoniin-proteiinkinaas, mille üheks eesmärgiks on valkude sünteesi regulatsioon. Tsükliinide kuhjumine võimaldab ülemineku rakutsükli järgmisse faasi. S-faasis toimub DNA replikatsioon, mis on vajalik rakkude jagunemiseks.
Rakkude migratsioon
Akt fosforüleerib mitmeid valke, mis osalevad tsütoskeleti komponendi aktiini polümeriseerimisel ja stabiliseerimisel. Näiteks fosforüleerib Akt valku girdinit, mis mõjutab filamentide paiknemist ja on hädavajalik raku migratsiooniks. Normaalsetes rakkudes aktiini polümeriseerumine stabiliseerib teisi tsütoskeleti komponente või kutsub tsütoskeleti ümberkujundamise tulemusena esile rakkude migratsiooni. Lisaks interakteerub Akt teiste tsütoskeleti komponentidega. Näiteks fosforüleerib Akt vimentiini ja seeläbi takistab selle filamendi degradatsiooni. Vimentiin on vajalik kudede stabiliseerimiseks.
Seos kasvajatega
Akt reguleerib rakkude vohamist, kasvu (suurust), liikuvust, glükoosi metabolismi ja angiogeneesi ehk veresoonte moodustumist. Nende protsesside regulatsioonihäired viivad kasvaja tekkeni. Mitmed uuringud on näidanud, et paljudes kasvajatüüpides on Akt üleaktiveeritud ning see tõik on muutnud Akt signaaliraja oluliseks kasvajavastase võitluse märklauaks. Akt üleaktiveerimiseni võivad viia näiteks Akt geeni amplifikatsioon või liiga suur transkriptsioonimäär ning PTEN-i inaktivatsioon.
Angiogenees
Angiogenees ehk uute veresoonte moodustumine on hädavajalik kasvajarakkude elus püsimiseks ning toitainetega varustamiseks. Akt aktiveerib endoteliaalse lämmastikoksiidi süntaasi (eNOS), mis suurendab lämmastikoksiidi (NO) tootmist. Lämmastikoksiid osaleb veresoonte ümberkujundamises.
Glükoosi metabolism
Kasvajarakkudes on Akt seotud glükoosi metabolismi aktiveerimisega. Kasvajarakud eelistavad energiat saada glükolüüsi kaudu, mitte oksüdatiivse fosforüleerimise teel, isegi kui hapnikuallikas on olemas. Sellist nähtust nimetatakse Warburgi efektiks ehk aeroobseks glükolüüsiks. Akt suurendab glükoosi transporterite GLUT1 ja GLUT4 arvu plasmamembraanil, aktiveerib heksokinaasi ekspressiooni ning fosforüleerib GSK3 (glükogeen süntaas-kinaas 3). Need muutused mõjutavad glükoosi metabolismi ning stimuleerivad glükogeeni sünteesi. Lisaks mõjutab Akt glükolüüsi kaudselt transkriptsioonifaktorite ning fosfofruktokinaas-2 (PFK2) fosforüleerimise kaudu. PFK2 omakorda aktiveerib fosfofruktokinaas-1 (PFK1).
Maaritsa raamatukogu
Maaritsa raamatukogu on raamatukogu Põlva maakonnas Kanepi vallas Maaritsa külas.
Maaritsa küla tekkis 1873. aastal Vene valitsuse ehitatud õigeusu kiriku juurde. Õigeusukogudus tekkis Maaritsa e Prangli (Wrangelshofi) külas 1848. aastal. Veerandsada aastat hiljem ehitati viie kupliga kivikirik, mis pühitseti 17. jaanuaril 1874 ja oli kasutusel 1951. aastani. Kiriku juurde kuulusid omal ajal ka kirikumõis ja apostliku õigeusu kihelkonnakool, kus on kooliharidust saanud kirjanikud Friedebert Tuglas, Gustav Wulff-Õis ja Willem Buk.
Maaritsa raamatukogu 50 aastat juhtinud Niine Rattik kirjutab raamatukogu kroonikas 1969. aasta tulekahjust: 3. augustil toimunud tulekahju tagajärjel hävines raamatukogu ruum ja fond täielikult. Esialgu puudusid ruumid ja raamatukogu ei saanud uut fondi komplekteerima hakata. Fondi hakati komplekteerima rajooni vahetusfondi ja Rajooniraamatukogu baasil. Komplekteerimisega olid tõsised raskused, kuna vahetusfondis olid põhiliselt vanemad, seisma jäänud raamatud.
2002. aastal kolis raamatukogu uutesse ruumidesse Maaritsa Kultuurimaja teisel korrusel. Seda seoses interneti punkti avamise ja arvuti kasutamisega raamatukogutöös. Raamatukogu sai ka uue juhataja, kelleks oli Marje Sado. Tema töötas raamatukogu 2007. aasta veebruarini. 2007. aastal oli raamatukogujuhataja lühikest aega ka Egle Sõmer ning 2007. aasta lõpust Anneli Siilbek.
2012. aasta lõpust hakkas raamatukogujuhatajana tööle Jaanika Tappo, kes töötab tänaseni. Raamatukogus toimub alates 2013. aasta lõpust laste lauamängu- ja meisterdamisring. Kogud on ümber korraldatud, riiulid vahetatud ning külastajate ja laenutuste arv kasvab stabiilselt igal aastal veidi.
Pittsburgh (laev)
pisi|Pittsburgh Pittsburgh oli 183 meetri pikkune ookeaniliinilaev, mille ehitas American Line'i jaoks Harland & Wolffi laevatehas Belfastis Põhja-Iirimaal.
Esialgne ehitus algas 1913. aastal, kuid lükkus Esimese maailmasõja tõttu edasi. Aurulaev valmis 1920. aastal ja tegi oma esimese reisi 1922. aastal juba White Star Line'i laevakompanii omana. 1925. aastal, kui laev sai uue nime Pennland, alustas see opereerimist Red Star Line'i laevakompanii nimistus. Laev muudeti teise maailmasõja ajaks ümber liitlasvägede sõjaväe transpordilaevaks. Laeva pommitati 25. aprillil 1941 Ateena lähistel ning see vajus merepõhja.
Vähikivi
Vähikivi on rändrahn Harju maakonnas Kose vallas Tammiku külas.
See asub Tuhala-Kohila-Kolu teekolmnurgas, Nõmme teeristist 400 m Tuhala poole, maanteest 100 m lõunas, riigimetsa ääres, Sepa talu aiast 50 m kagus.
Nikolai Jegorov (näitleja)
Nikolai Jegorov (vene keeles Николай Егоров; 16. oktoober 1916 Garubino küla, Moskva oblast, Venemaa – 30. detsember 1981 Tallinn) oli Vene päritolu Eesti näitleja.
Vähikivi
Kaitse
Vähikivi ei kuulu kaitsealuste objektide hulka. Soovitav säilitada ilmeka maastikuelemendina Tuhala karstipiirkonnas.
Nikolai Jegorov (näitleja)
1939. aastal lõpetas ta Moskva Akadeemilise Kunstiteatri stuudiokooli. Aastatel 1939–1942 ja 1945–1947 mängis Vene NFSV teatrites, 1942–1945 oli Punaarmees. 1949. aastast surmani oli ta Eesti NSV Riiklikus Vene Draamateatris näitleja.