cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lugemis-kirjutuspea
Metallpiluga laminaatpead
Metallpiluga lugemis-kirjutuspead (Metal in Gap – MIG) on algupäraselt ferriitpead, kus on metall C-kujulise pea pilus, kuhu magnetväli on kontsentreeritud. See lubab palju väiksemaid salvestuspindasid kasutada (suurendades andmetihedust). Hiljem arenesid need õhukestest materjalikihtidest koosnevateks laminaatpeadeks, mida tehti fotolitograafiaga, mis lubab väga õhukeste materjalikihtide ja väikeste detailide loomist. Uuemal tehnoloogial valmistatud pead olid palju väiksemad. Tänu sellele suudeti 1995. aastal esmakordselt 3,5-tolliste kõvaketaste mahtuvust kasvatada 4 gigabaidini. Kuna ideaalne geomeetria lugemis- ja kirjutusprotsessiks ei ole sama, siis kasutatakse lugemiseks erinevaid sensoreid (vt "Lugemispead").pisi|345x345px|Pikisuunalise ja ristsuunalise salvestuse diagrammid
Ristsuunaline magnetsalvestus
Ristsuunalise magnetsalvestuse (perpendicular magnetic recording – PMR) puhul orienteeritakse magnetdomeenid pinnaga risti, s.t pinnanormaali suunas, erinevalt traditsioonilisest pikisalvestusest, kus magneetumus on pinna tasandis. Tänu sellele saavutatakse suurem andmetihedus ja parem stabiilsus. Optimaalne salvestuskeskkonna paksus ristsalvestuse korral on suurem kui pikisalvestuse korral; samuti kuna geomeetria on efektiivsem, kirjutusväli keskkonna juures on tugevam. See meetod nõuab teistmoodi lähenemist kirjutusprotsessile ja kirjutuspea struktuurile ning salvestusmeediumi disainile, muutused lugemissensorile on väiksemad.
Kui pikisuunalise salvestuse pea on C-kujuline, siis ristsuunalise pea on "monopoolne", mis tähendab, et magnetväli on koondatud väga järsult ühe pooluse tippu, mitte see ei ole homogeenne pilu ulatuses. Seda on tarvis, et täpselt koondada magnetväli ühele salvestusbitile ning ristsuunas pinnaga.
Meetod võeti kommertsiaalselt kasutusele 2005. aastal.
Soojusabistatud magnetsalvestus
Soojusabistatud magnetsalvestuse (Heat-assisted magnetic recording – HAMR) puhul kasutatakse väikest laserit, et soojendada seda ketta osa, kuhu kirjutatakse. Soojus eemaldab superparamagnetilise efekti, muutes materjali magnetomadusi ja koertsiivsust lühikeseks ajaks, mil toimub kirjutamine. Meetod lubab kirjutada andmeid palju väiksemale pinnale kui kunagi varem, suurendades märkimisväärselt andmetihedust.
2014. aasta seisuga ei ole ühtegi kommertsiaalselt müüdavat HAMR-kõvaketast saadaval, lubatavasti jõuavad need turule 2015. aasta lõpus või kaugemal tulevikus.
Lugemispead
Minevikus kasutati lugemispeades samu materjale nagu kirjutuspeadeski. Sellel oli kindlasti eelis salvestuspeade komponentide arvu vähendamise mõttes. Siiski on väljad, mis emiteeruvad salvestatud andmebittidest, küllalt väikesed ja sellepärast on lugemispeas elektromagnetilise induktsiooni läbi genereeritud signaalid nõrgad.
Magnetotakistus
Tänapäeval kasutatakse biti detekteerimiseks eraldi komponenti, mis põhineb anisotroopseks magnetotakistuseks (anisotropic magnetoresistance – ARM) või nn. gigantseks magnetotakistuseks (giant magnetoresistance – GMR) kutsutaval nähtusel, mitte niivõrd magnetilisel induktsioonil.
Seeli keel
Seeli keel oli keel, mida kõnelesid kuni XV sajandini seelid. Keelest ei ole säilinud kirjalikke ülestähendusi, aga kohanimede ja murrete analüüsi põhjal kuulus keel balti keelte hulka. Kuigi seelide kultuur sarnanes latgalite kultuuriga, oli keel ilmselt leedu keelega väga sarnane, sarnanedes mõnedes üksikasjades kurelaste keelega.
Lugemis-kirjutuspea
Magnetotakistus
Magnettakistuse tõttu materjali takistus muutub magnetvälja mõjul. Magnetotakistusel põhinevad pead suudavad lugeda väga väikeseid elemente, aga neid ei saa kasutada andmete kirjutamiseks, kuna nendega ei saa luua piisavalt tugevaid magnetvälju. Esialgu kasutati (anisotroopsel) magnetotakistusel põhinevaid lugemispäid, hiljem hakati kasutama kvantmehaanikal põhinevat efekti nn. gigantset ehk hiiglaslikku magnetotakistust. ARM pead võeti kasutusele 1996. aastal IBMi poolt, koos sellega hakkas andmetihedus kõvaketastes kasvama ligi 100% aastas. 2000. aastate alguses võeti kasutusele hiiglaslikul magnetotakistuse efektil töötavad GMR pead.
Tüüpilised gigantse magnetotakistuse väärtused on suurusjärgu võrra kõrgemad kui AMR materjalides. GMR materjalides on õhukesed magnetmaterjalide kihid eraldatud mittemagnetilise materjali kihtidega.
Sõltuvalt mittemagnetilise materjali kihtide paksusest, sidestuvad magnetilised kihid kas ferromagnetiliselt või antiferromagnetiliselt. Sidestumise mehhanismi detaile eriti ei tunta.
Tunnelmagnetotakistus
Tunnelmagnetotakistus (tunneling magnetoresistance – TMR) on magnetotakistuslik efekt, mis esineb magnettunnelühenduses (magnetic tunnel junction – MTJ), mis on komponent, mis koosneb kahest insulaatoriga ühendatud ferromagneetikust. Kui insulaator on piisavalt õhuke (mõni nanomeeter), võivad elektronid tunnelleeruda ühest ferromagneetikust teise, tekitades induktsioonivoolu. Tegemist on kvantmehaanilisenähtusega.
Krihvel
pisi|Krihvel pisi|Krihvlitoos Krihvel oli 19. sajandil ja 20. sajandi alguses koolides kasutatud pliiatsikujuline kiltkivist kirjutusvahend. Igal õpilasel oli kirjutamiseks krihvlist ja puitraamis kiltkivist tahvlist koosnev kirjutuskomplekt.
Lugemis-kirjutuspea
Probleemid andmesalvestusega
Turustamise terminites on maksumuse ja mahutavuse järgne lisategur andmete kirjutamise ja lugemise kiirus (data rate). See kiirus on määratud salvestuspea võimega bitte keskkonnas ümber lülitada. Magnetilised lülitusajad on u 10 nanosekundi suurusjärgus ja sellest allpool hakkavad nii peade kui ka keskkondade magnetomadused märgatavalt muutuma. Näiteks kõrgematel lülituskiirustel isegi laminaatpead hakkavad tekitama keerisvoole. Veel fundamentaalsem piirang seisneb selles, et bitid vajavad mõnda nanosekundit lülitumiseks magnetvälja rakendamise järel, sest lülitusprotsess sõltub välja poolt indutseeritud pretsessiooni allasurumisest. Probleem võimendub kui osakese suurus läheneb superparamagnetilisele piirile ja bitid muutuvad vähemstabiilseteks.
Tavaline pidevsalvestuskeskkond koosneb üksikutest magnetiseeruvatest osakestest, mida saab sõltumatult ümber lülitada ja mis seega formeerivad magneetunud bitirakke. Osakese või kristalliidi suurus peab skaleeruma ühe biti salvestamiseks tarviliku regiooni suurusega ja mida väiksem see on, seda vähem on pindala tarvis ühe biti peale. Samas muutuvad liiga väikesed regioonid termiliselt/soojuslikult mittestabiilseteks (superparamagnetism).
Meštšovski rajoon
Meštšovski rajoon (vene keeles Мещовский район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Kaluga oblasti keskosas. Rajooni keskus on Meštšovski linn.
Rajoon piirneb põhjas Juhnovi rajooniga, idas Babõnino rajooniga, kagus Kozelski rajooniga, lõunas Suhhinitši rajooniga, läänes Barjatino rajooniga ja loodes Mossalski rajooniga.
Rajooni pindala on 1238 km². Elanike arv oli 2012. aastal 12 729, 2009. aastal 12 156 ja 2002. aastal 13 044.
Meštšovski rajoonis on 121 asulat, mis kuuluvad ühe linnaasunduse (Meštšovski linn) ja nelja külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Serena ja Tureja.
Heivi Pullerits
Heivi Pullerits (aastani 1963 Heivi Ilsjan; 25. august 1938 Tartu – 10. detsember 2013) oli eesti kultuuriloolane ja museoloog.
Ta lõpetas 1956. aastal Tartu 2. Keskkooli, 1961. aastal Tartu Riikliku Ülikooli vene keele ja kirjanduse osakonna, 1968 kaugõppeaspirantuuri Tartu Ülikoolis, filoloogiakandidaat (1975, TRÜ), väitekiri "Vene dramaturgia Eestis (kuni 1940)".
Ta oli 1961–1966 Eesti Teatri- ja Muusikamuuseumi teadur, 1966–1979 Tartu Linnamuuseumi filiaali (Oskar Lutsu Majamuuseumi) juhataja, 1979–2002 Tartu Linnamuuseumi direktor, 2002–2012 juhtivteadur.
1989. aastal anti kahe ja poole sajandi vanune puust elamu Jaani 16 Tartu linnamuuseumi käsutusse. Heivi Pulleritsu eestvõttel avati seal 7. juulil 1993 linnamuuseumi filiaalina 19. sajandi Tartu linnakodaniku muuseum. Direktori aktiivsel eestvedamisel rajas linnamuuseum oma uue ekspositsiooni muuseumi Narva mnt 23 hoones. Ekspositsiooni elavdamiseks ja tartlaste huvi tõstmiseks linna ajaloo vastu korraldas Heivi Pullerits muuseumis näitemänge.
Teadustöö
Pulleritsu uurimisvaldkonnad olid kultuurilugu ja museoloogia. Temalt ilmus 15 teadustrükist.
Isiklikku
Heivi Pullerits oli raudteeametniku tütar, Rein Pulleritsu abikaasa, Priit ja Teet Pulleritsu ema.
Friuli hertsogkond
thumb|250px|[[Langobardide kuningriik|Langobardide territooriumid Itaalias VII sajandil]] Friuli hertsogkond oli langobardide hertsogkond tänapäeva Friulis, esimene, mis rajati pärast Apenniini poolsaare vallutamist aastal 568.
See oli üks suuremaid domeene Langobardia Maioris ja tähtis puhver Langobardide kuningriigi ning slaavlaste, avaaride ja Bütsantsi vahel. Esialgne peamine linn provintsis oli roomlaste Aquileia, kuid langobardide pealinn Friulis oli Forum Julii, tänapäevane Cividale.
Koos Spoleto, Benevento ja Trento hertsogitega püüdsid Friuli isandad sageli saavutada sõltumatust kuningavõimust Pavias, kuigi tulutult. Pärast Karl Suure langobardidevastast kampaaniat ja kuningas Desideriuse võitmist 774. aastal valitses viimane Friuli hertsog Hrodgaud aastani 776. Pärast tema surma liidendati Friuli margina Karolingide impeeriumiga.
Ajalugu
Veneetsia territoorium Forum Iulii ümber, ikka veel Gooti sõjast laastatud, oli esimene endises Italia provintsis, mille Langobardid oma kuninga Alboini juhtimisel aastal 568 vallutasid. Enne sissetungi jätkamist kaugemale Itaalia lõunaossa jättis Alboin suure garnisoni ja pani paika piirkonna valitsuse oma vennapoja ja kaaslase Gisulfi juhtimisel, kes sai tiitli dux ja kes sai valida aadliperekonnad, kellega see maa üheskoos asustada.
Gisulf, Paulus Diaconuse kroonika Historia Langobardorum järgi võimekas valitseja, olles Rooma rahvastiku Friulis maha surunud, saavutas langobardide interregnumi ajal pärast kuningas Klefi surma aastal 574 isegi suurema mõju. 610. aasta paiku tungis Friulisse avaaride vägi, rüüstates langobardide asustuse. Kui kuningas Agilulf ei võtnud midagi ette, tapeti hertsog Gisulf II lahingus, kui sissetungijad hõivasid tema residentsi Cividales, kust tema pojad Tasso ja Kakko suutsid napilt põgeneda. Nende ühisvalitsemise ajal ulatus hertsoglik territoorium ajutiselt kuni Matreini tänapäeva Ida-Tiroolis. thumb|250px|Karolingide impeerium koos kagupoolse Friuli margiga pärast 843. aasta [[Verduni lepingut]] 615. aastal vallutati Concordia ja 642. aastal Opitergium, kui hertsogid laiendasid oma võimu Ravenna eksarhaadi arvelt lõuna poole. Aastal 663 vallutati Cividale avaaride poolt lühikeseks ajaks, kuid Benevento hertsog Grimoald võttis selle tagasi.
Pärast Pavia piiramist 774. aastal võimaldas Karl Suur Hrodgaudil hertsogkonda säilitada. Kui Hrodgaud mässas ja 776. aastal lahingus tapeti, asendas Karl Suur ta Macariusega. Hertsogkond jätkas frankide võimu all aastani 828, kui see jagati krahvkondadeks ja lagunes. Aastal 846 reformiti see Friuli margiks.
Mongun-Taiga kožuun
Mongun-Taiga kožuun on 2. järgu haldusüksus Venemaa Tõva Vabariigis.
Kožuuni halduskeskus on Mugur-Aksõ.
Kožuun jaguneb 3 kohalikuks omavalitsuseks, kus on kokku 3 asulat.
Campolieto
Campolieto on vald Itaalias Molise maakonnas Campobasso provintsis.
734 meetri kõrgusel merepinnast asuva Campolieto asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Campolieto piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Castellino del Biferno, Matrice, Monacilioni, Morrone del Sannio, Ripabottoni, San Giovanni in Galdo.
Kolmekümne aasta (1961–1990) vaatluste andmetel on kõige jahedam kuu jaanuar (keskmine temperatuur +3,6 °C) ja kõige soojem kuu august (keskmine temperatuur +22,5 °C).
Pinus maximartinezii
Pinus maximartinezii on männiliste sugukonda männi perekonda viieokkaliste mändide rühma kuuluv okaspuu.
Botaanilised tunnused
Puu kasvab tavaliselt 5–15 m kõrgeks, tüve läbimõõt on 10–30 cm. Niisketes jõeorgudes võib kõrgus ulatuda kuni 20–22 m ja tüve läbimõõt kuni 110 cm. Võra on avatud ja ümarja kujuga.
Puukoor on noorelt tuhkhall ja sile, vananedes muutub hallikaspruuniks ja rõmeliseks. Pungad on vaigused, 4–8 mm pikkused. Võrsed on punakaspruunid, vahased, karvadeta. Okkad on viiekaupa kimbus (harva ka kolmekaupa), 7–10 (13) cm pikkused, pealt ere- kuni sinakasrohelised, sirged, pehmed ja elastsed.
Levikuala ja ökoloogia
Pinus maximartinezii on Mehhiko endeem ning tema väga väike levikuala asub Zacatecase osariigi lõunaosas, kus ta kasvab kivistel mäenõlvadel 1650–2500 m kõrgusel merepinnast. Mäenõlvade kalle kasvukohtades on kuni 30–55°.
Suuremad puud kasvavad kõrgemal mägedes. Kuivema ja kuumema kliima tõttu esineb madalamal teda hajusalt. Asurkonnas kasvab umbes 2000–2500 puud ning levila suurus on ligikaudu 400 ha.
Levila kliima on poolkõrbeline, aasta keskmine õhutemperatuur jääb vahemikku 20...22 °C. Sademeid esineb aastas keskmiselt 700–850 mm, millest 75% langeb juunist septembrini. Külmavaba periood aastas on ligi 250 ööpäeva, veebruari keskpaigast kuni novembrini.
Puu on äärmiselt soojalembene, külmakahjustused võivad tekkida juba temperatuuril alla –1 °C.
Kasvupinnase mullad on moodustunud lubjakivist ning nende pH on vahemikus 6,8–7,5.
Paljunemine
Pinus maximartinezii on ühekojaline okaspuu ning paljuneb seemnete abil. Viljakandvus algab 25 aasta vanuselt. Õitseb veebruarist märtsini, sõltuvalt kasvukoha kõrgusest. Seemned valmivad augustis, 27–28 kuud pärast tolmlemist, mis on ebatavaliselt pikk periood. Avanenud käbidest variseb seemneid vaid vähesel hulgal ning neid levitavad tavaliselt linnud. Pinus maximartinezii tõusmetel on kuni 24 idulehte, mis on suurim teadaolev arv taimede hulgas.
Avastuslugu
Pinus maximartinezii kasvab väikesel maa-alal eraldatud paigas, mistõttu teda ei avastatud kuni 1964. aastani, mil Ukrainas sündinud poolakas Jerzy Rzedowski märkas, et turgudel müüakse ebatavaliselt suuri käbisid, ja hakkas uurima, kust need pärinevad. Ühelgi teisel männil ei ole nii suuri käbisid. Seemned on söödavad nagu puu lähimatel sugulastelgi ja tänapäeval korjatakse enamik valminud käbidest toiduks. See piirab mändide loodusliku taastootmise võimet.
Asurkonda ähvardavad ohud ja kaitsemeetmed
pisi|Kultiveeritud puu [[California Ülikool Berkeleys|California Ülikooli botaanikaaias]] Pinus maximartinezii asurkonna vähenemisel on olnud kolm peamist põhjust:
Viimastel aastatel on pööratud rohkem tähelepanu selle haruldase männiliigi kaitsele. Kohalikele inimestele makstakse seemnete eest, mida kasutatakse puude kasvatamiseks. Seemnete laialdane toiduks tarvitamine on lõpetatud. Puid ei kasutata enam küttepuuna ning seemikute ümbert puhastatakse võsa, et vältida põlengu poolt puude kahjustamist.
Viimasel ajal on teda hakatud kasutama ilupuuna.
Matthäus Merian vanem
Matthäus Merian vanem (22. september 1593 – 19. juuni 1650) oli Šveitsis sündinud graveerija, kes töötas suurema osa oma elust Frankfurdis, kus juhtis ka kohalikku kirjastust. Ta oli ülikliku Meriani suguvõsa liige.
Merle Leppik
Merle Leppik (ka: Merle-Mall Leppik; sündinud 1936) on eesti keeleteadlane.
Aastatel 1959–1997 töötas ta Eesti Keele Instituudis ja aastast 1978 ühtlasi sealsamas soome-ugri keelte sektori vanemteadur.
Paadla külanõukogu
Paadla külanõukogu oli külanõukogu Kingissepa rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1954 ja seejärel liideti see Kärla külanõukoguga.
Oru külanõukogu
Oru külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1954.
Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ning maarajoonide moodustamisega arvati Oru külanõukogu 1950 septembris Kose rajooni koosseisu.
1954 juunis Oru külanõukogu likvideeriti ja selle territooriumist koos likvideeritud Kurena külanõukogu maadega moodustati Kuivajõe külanõukogu.
Robert Kasemägi
Robert Kasemägi (21. mai 1919 – 30. aprill 2015) oli eesti muusik ja muusikaõpetaja.
Elulugu
Robert Kasemägi sündis Venemaal Peterburi lähistel. Muusikahuvi oli tal olnud lapsest peale ning ta õppis iseseisvalt klaverit ja bajaani mängima.
1937. aastal sai ta õppida viiekuulistel koori- ja orkestrijuhtide kursustel, kus valmistati ette isetegevuskollektiivide juhte. Keskkooli lõpetas ta kiitusega ja õppis aastail 1939–1941 instituudis bioloogiat ja geograafiat. 1942. aasta talvel sõitis pere Eestisse.
1946. aastal astus Robert 26-aastaselt Tallinna Konservatooriumi ettevalmistuskursusele, kui seal kuulutati välja täiendav vastuvõtt kõigile erialadele, ja lõpetas konservatooriumi 1953. aastal.
1950. aastal alustas ta metsasarvemängijana Estonia teatri orkestris, kus töötas seitse aastat. Järgnes 12 aastat ERSO-s, kus ta oli metsasarverühma kontsertmeister.
Aastail 1958–1998 oli Robert Kasemägi Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli õpetaja ja osakonnajuhataja. Tema käe all on õppinud paljud tänased mängijad (näiteks Arvi Miido), Robert Kasemäge nimetatakse Eesti metsasarvemängijate sõjajärgse koolkonna kujundajaks.
Aastail 1988–2009 töötas ta Märjamaa muusikakoolis. Ta on juhatanud ka Märjamaa puhkpilliorkestrit.
Viktor Päri
Viktor Päri (vene keeles Виктор Хансович Пяри; 13. jaanuar 1919 Guss-Hrustalnõi, Vladimiri kubermang – surmaaeg teadmata) oli eesti päritolu Nõukogude Liidu tantsija ja ballettmeister.
Loomekarjäär
Ta oli aastatel 1939–1946 Saratovi ooperi‑ ja balletiteatri, Taškendi ooperi‑ ja balletiteatri ning Stanislavski ja Nemirovitš‑Dantšenko Moskva Akadeemilise Muusikateatri tantsija.
Balletilavastajana alustas Päri tööd 1951. aastal Ufas, kus ta oli aastatel 1951–1955 Baškiiri ooperi- ja balletiteatri ballettmeister. 1955. aastal pakkus ta trupis tantsija kohta 17-aastasele Rudolf Nurejevile, kes aga keeldus pakkumisest.
Aastatel 1956–1964 töötas Päri peaballettmeistrina Eesti NSV Riiklikus Akadeemilises Ooperi- ja Balletiteatris Estonia.
Alates 1973. aastast töötas ta Dušanbe ooperi‑ ja balletiteatris peaballettmeistrina.
Eda Reinot
Elukäik
Eda Reinot on apteekrite tütar ja Tõnu Reinoti abikaasa.
Ta lõpetas 1979. aastal Antsla Keskkooli ja 1985 Tartu Riikliku Ülikooli keemiaosakonna; magistrikraad ärijuhtimises (2005, Iowa Osariigi Ülikool).
Eda Reinot töötas aastatel 1985–1992 Eesti NSV Teaduste Akadeemia Füüsika Instituudi inseneri ja nooremteadurina, 1994. aastast on olnud keemik, laborijuhataja ning teadus- ja arendusdirektor Saksamaa biotoodete ettevõttes Becker-Underwood.
Booking.com
Booking.com on reisisait ja metaotsingu-mootor majutuse leidmiseks. Veebilehte haldab selle omanik ja peamine tuluallikas, USA päritolu ettevõte Booking Holdings. Booking.com'i peakorter asub Amsterdamis.
Saidil on võimalik majutust broneerida 28 889 846 majutusasutuses, mis asuvad 229 maa 137 971 asukohas. Iga päev broneeritakse saidi kaudu 1 550 000 ööbimist. Veebilehte saab sirvida 9 eri keeles
Plurivoltiinsus
Plurivoltiinsus ehk multivoltiinsus ehk polüvoltiinsus on organismide arengukäigu omadus, mille korral aastas on mitu (rohkem kui kaks) pesakonda või põlvkonda.
Tuuleveski kask
Tuuleveski kask on kaitsealune kask Jõgeva maakonnas Põltsamaa vallas Kaavere külas endise Põltsamaa metskonna Tuuleveski kvartalis. Puu võeti kaitse alla 1959.
Puu ümbermõõt on 324 cm (mõõdetuna 1,3 m kõrguselt) ja kõrgus 34 m.
Konstantinos V
Konstantinos V (kreeka keeles: Κωνσταντῖνος, (Kōnstantīnos) ladinapäraselt Constantinus; juuli 718 – 14. september 775) oli Bütsantsi keiser aastatel 741–755.
Tema valitsemisajal tuli riigil kaitsta end mitmete välisohtude eest. Võimeka väepealikuna kasutas keiser ära moslemimaailma kodusõda ning korraldas rünnakuid araablaste vastu. Kindlustades idapiiri, sai ta ette võtta kampaaniaid bulgaarlaste vastu. Ta tagas tugevama kontrolli Balkani aladel sellega, et asutas Araabia piirialadelt kristlasi Traakiasse.
Lapsepõlv ja noorus
Konstantinos sündis 718. aasta juulis ning sai isa kaasvalitsejaks juba 720. aastal. Seega kuulusid vähemalt formaalselt näiteks saavutatud võidud araablaste üle ka talle. Mingis mõttes see väide polegi vale, sest Konstantinos oli otseselt oma isa kõrval, kui Bütsantsi vägi 740. aastal Väike-Aasias Akroinoni all moslemitele hävitava löögi andis.
Konstantinose puhul on üle pika aja põhjust rääkida ka tema abikaasast. 732. aastal pani Leon III oma poja poliitilistel kaalutlustel paari kasaaride valitseja tütrega. Eelnevalt ristitud neiu sai enesele nimeks Irene ja temast sai hiljem, eriti pärast abikaasa surma, oluline poliitiline figuur.
Võimuletõus
Vaatamata sellele, et Konstantinos oli Leon III eluajal pikalt isa ametlikuks kaasvalitsejaks, ei sujunud tema asumine troonile libedalt. Vahepealsete, peaaegu sajandi kestnud segaduste ajajärgul oli kadunud järjepidevuse traditsioon, mis kinnitas automaatselt võimu ülekandumise isalt pojale. Seega oli küllalt neid (eriti lähisugulasi), kes leidsid, et neil on sama suur õigus troonile kui Konstantinosel. Kõige pretensioonikamaks oli Konstantinose õe Anna armeenlasest mees, tuntud väepealik Artabastos (või Artavasts või armeeniapäraselt Artavast).
Artabastose mäss
Saanud teada äia Leon III surmast, võttis ta oma sõjameestelt vande, et nad ei tunnista keisrina kedagi peale tema. 742. aasta juulis ründasid Artabastose ustavad väed ootamatult Konstantinose sõjaväelaagrit, kus keiser valmistus parajasti sõjakäiguks araablaste vastu. Rünnak oli niivõrd ootamatu, et 25-aastane keiser pidi oma elu päästmiseks kiiresti põgenema. Samal ajal sisenes usurpaatori poeg Nikephoros pealinna ning linna müüridele ja väravate ette asusid usurpaatori sõjamehed. Linlaste poolehoiu võitmiseks jagati raha ning taastati pühapiltide austamine. Konstantinos V kuulutati surnuks ja patriarh pühitses uueks keisriks Artabastose. Seega esineb Bütsantsi keisrite nimekirjas vahel ka Artabastose nimi (sünni- ja surma-aasta teadmata; keiser 742–743). Kusjuures Rooma võttis selle teate vaimustunult vastu. Kuid keisririigi olulisemad piirkonnad, ning eriti idaprovintsid, jäid ustavaks Konstantinosele. Üsna pea õnnestus tal koguda uued väed ja 743. aasta mais anda Artabastosele tugev hoop. Järgnevalt purustasid Konstantinose väed isale appi tõtanud usurpaatori noorema poja. Pärast neid kaotusi ei jäänud Artabastosel muud üle kui taganeda Konstantinoopolisse.
743. aasta septembris piiras Konstantinos pealinna ümber. Lisaks õnnestus tema laevastikul katkestada linna varustamine toiduainetega, mille tulemusena kimbutas Konstantinoopolit peatselt nälg. Et vähendada näljaste suude arvu, sundis Artabastos kõiki, kes polnud võimelised relvi kandma, linnast lahkuma. Selle korraldusega pidas usurpaator silmas naisi, lapsi ja vanureid, kuid tegelikult kasutasid pealinnast põgenemise võimalust ka paljud mehed, kellel polnud mingit tahtmist võidelda tema poolel. Seejuures riietusid põgenikud isegi naisterõivastesse.
Peagi õnnestus Konstantinosel teist korda Nikephorose jõud purustada ja ta vangi võtta ning võib vaid ette kujutada, kuidas mõjus Artabastose sõjameeste kaitsetahtele müüride ette talutatud ahelates usurpaatori poja nägemine. Ja lõpuks, 743. aasta 2. novembril vallutati Konstantinoopol tormijooksuga. Artabastos jõudis küll põgeneda, kuid ta püüti kinni ning torgati koos poegadega pimedaks. Mis usurpaatorist edasi sai ja millal ta suri, seda pole teada. Üldiselt aga toimis Konstantinos võidetutega tolle aja arusaamade järgi üsna leebelt. Usurpaatori ja tema poegadega koos sandistati ja saadeti maapakku vaid üksikud mässulised. Ka patriarh Anastasios, kes oli toetanud mässajaid, sai üsna omapärase karistuse osaliseks. Alasti patriarh pandi tagurpidi eesli selga ning nii lasti tal sooritada "auring" hipodroomil. Sellist häbistamist pidas keiser piisavaks ja Anastasios sai oma ameti tagasi. Arusaadavalt polnud patriarhil pärast sellist ratsasõitu enam mingit autoriteeti, Konstantinos aga demonstreeris veel kord, kellele kuulub Bütsantsis sõnaõigus.
Võitlus pühapiltidega
pisi|Sõdurid rikuvad/lammutavad Konstantinos V käsul ikoone (vasakul); Mansase kroonika, 14. sajandi käsikiri Konstantinos V peaaegu kõikidest ettevõtmistest kumab läbi soov käia isa jälgedes. Selleks oli tal ka piisavalt pealehakkamist ning julgust. Konstantinos tugevdas veelgi sõjaväge, saavutas mitmeid olulisi võite lahingutes ning laiendas riigi piire, vallutades tagasi vahepeal kaotatud maid. Kõigest sellest hoolimata arvatakse Bütsantsi õigeusklikus traditsioonis Konstantinos siiski halbade ja nurjatud keisrite hulka. Põhjus seisneb selles, et Konstantinos jätkas agaralt isa poolt alustatud võitlust pühapiltidega. Keiser oli fanaatiline ikonoklast, kes viis oma ideid julmalt ellu. Selle poolest erines ta ka oma ikoonikummardajate suhtes küllaltki leebest isast. Vist ükski teine keisririigi valitseja ei pälvinud oma elu ajal nii häbistavaid hüüdnimesid kui Konstantinos. Ning pole mingit kahtlust, et nende nimede panijateks olid keisri vaenlased pühapiltide austajate ridadest. Ühe pilkenime sünnilugu kirjeldab Bütsantsi ajaloolane Theophanes. Nimelt olevat pisikese Konstantinose ristimisel juhtunud piinlik äpardus ja nagu pahatahtlikud keeled kõnelesid, oli ta sel moel – pühamut rüvetades ise ennast ristinud. Nii saigi ta enesele hüüdnime Copronymus (Väljaheitenimeline). Teise hüüdnime – Märalembene – aga sai keiser tänu suurele kiindumusele hobustesse. Loomulikult ei julgenud keegi neid nimesid keisrile otse näkku öelda. Konstantinose kohta käisid ka sellised iseloomustused nagu näiteks "verejanuline loom, kellele pole miski püha". Varasematest Rooma keisritest on aga teda võrreldud Julianus Apostataga (361–363), kes hülgas ristiusu ja üritas taastada vanade paganlike jumalate kummardamist.
Eriti massilisteks muutusid pühapiltide austajate tagakiusamised pärast 754. aasta kirikukogu, mida metropoliidina juhtis Theodosios III poeg. Kirikukogu otsusega keelati täielikult nii ikoonide kui pühade säilmete kummardamine, kuulutades otsesõnu, et puutükkide ja kontide kummardajad on ketserid. Loomulikult polnud paljud, ja eriti mungad, kirikukogu otsusega rahul. Keiser omalt poolt aga vastas "pimeduse kandjatele" äärmuslike repressioonidega. Purustati kloostreid, nende maad konfiskeeriti, sajad mungad sandistati ja heideti vangikongidesse. Teistele aga pakuti valida: kas abielu ja ilmalik elu või piinamised ja surm. Paljud sundvaliku ette asetatud mungad eelistasid viimast. Lisaks korraldati munkadele-pildikummardajatele häbistavaid rongkäike, kus neid püüti igati mõnitada. Konstantinos ei piirdunud ainult oma vastaste füüsilise mõjutamisega, vaid võttis kasutusele ka ideoloogilised vahendid – kuni otsese ajaloo võltsimiseni välja. Nii näiteks kirjutati ikonoklastide seisukohast lähtuvalt ringi vanu kiriklikke tekste. Lõpptulemusena viisid kõik need keisri sammud selleni, et tuhanded vaimulikud ja mungad põgenesid riigist.
Konstantinose äge võitlus pühapiltidega andis Roomale ja teistele Itaalia linnadele hea põhjenduse eraldumispüüeteks ning eemaldumiseks Konstantinoopolist, mis sai nüüd toimuda õige usu kaitsmise loosungi all. Rooma paavst hakkas aina rohkem ja rohkem orienteeruma Bütsantsi asemel Frangi riigile. Nii näiteks asus viimane kreeklasest paavst Zacharias (741–752) ametisse keisri luba küsimata ning järgmine paavst Stephanus II (752–757) seadis Rooma otseselt Frangi kuninga kaitse alla, omistades esimesele Frangi kuningale Pippinile ja tema järeltulijatele tiitli Patricius Romanorum (Roomlaste Kaitsja). Samal ajal hakkasid paavstid nõudma endale sõltumatu maaisanda õigusi. Oma nõudmistes tuginesid nad võltsitud ürikule ehk "Constantinuse kingitusele" (Donatio Constantini), mille järgi juba Constantinus Suur oli pärandanud riigi lääneosa kirikule.
Seega võib kokkuvõtteks öelda, et pilditüli kiirendas Bütsantsi sisulise kontrolli kadumist Rooma üle ning tegelikult jäid keisririigist sõltuvaks vaid Lõuna-Itaalia ja Sitsiilia. Kusjuures keisri usupoliitika vastu olid ka need kristlased (näiteks Jeruusalemmas), kes elasid araablaste võimu all.
Rahulolematus Konstantinos V poliitikaga ei piirdunud passiivse vastuhakuga, vaid viis relvastatud väljaastumisteni ja ülestõusudeni, mis ei jätnud puudutamata ka pealinna. Näiteks 764. aastal linnas toimunud mässust võtsid osa isegi mitmed väljapaistvad õukondlased. Kuid keisril õnnestus see vastuhakk maha suruda. Osa mässajatest hukati, teised aga saatis keiser välja, määrates neile lisakaristuseks iga-aastased 100 piitsahoopi. Vangistusest ja hilisemast hukkamisest ei pääsenud ka pühapiltide austajaile sümpatiseerinud patriarh. pisi|Bütsants Konstantinos V valitsemisaja lõpul
Välispoliitika
Konstantinose tulihingeline võitlus pühapiltidega võib esmapilgul jätta mulje, et tal ei jäänudki muuks tegevuseks aega. Kuid see mulje on petlik. Näiteks välispoliitilisel rindel polnud keiser mitte vähem aktiivne. Ta pidas mitu võidukat sõda ja laiendas oluliselt riigi piire – suurema osa oma valitsemisajast veetiski ta mitte pealinnas, vaid sõjakäikudel.
Araablased
Valitsemise esimestel aastatel õnnestus Konstantinosel vallutada araablastelt tagasi Põhja-Süüria ja 746. aastal purustada moslemite laevastik Kreeta saare lähistel. Pannes nii aluse edukale pealetungile, suurendas ta järgmistel aastatel veelgi survet araablastele. Kuna ta ei lootnudki hoida enese käes kõiki vallutatud linnu, siis andis ta käsu nad purustada. Vastasel korral oleksid moslemid saanud hiljem neid kasutada kindlustena. Osa hõivatud piirkonna elanikkonnast aga asustati ümber katkuepideemia ajal enim kannatanud keisririigi piirkondadesse. Lisaks komplekteeriti vangilangenud moslemitest-araablastest mõned väeosad, mille ülesandeks sai pärast nende ümberasustamist piirikindlustuste kaitsmine teisel rindel bulgaarlaste vastu. Konstantinos V edukas tegutsemine Idas oli ka üheks põhjuseks, mis sundis Abbassiidide dünastia kaliifi al-Mansuri 762. aastal viima oma residentsi Damaskusest ära Bagdadisse.
Kuigi sõjad araablastega olid kestnud juba väga pikka aega, muutus Leon IIl ja tema poja Konstantinos V ajal nende iseloom. Sõjapidamine oli nüüd muutunud mõlemalt poolt vaadatuna pühaks sõjaks. Samas aga jäi selle sõja lõplik eesmärk mõlemale poolele ikkagi kättesaamatuks. Araablased ei suutnud vallutada Konstantinoopolit ja bütsantslased Jeruusalemma. Sellises õhustikus hakkasidki levima ideed maailma lõpust, mille eel alles astub kristlik valitseja Jeruusalemma ja ulatab oma maise krooni Päästjale. Samalaadsed olid ka moslemite arusaamad, mille järgi maailma lõpule pidi eelnema Konstantinoopoli langemine.
Bulgaarlased
pisi|Bütsantsi kampaania Bulgaaria vastu Konstantinose valitsemise ajal Kuid araablased polnud kaugeltki ainsateks Bütsantsi vaenlasteks, Konstantinosel tuli korduvalt sõdida ka bulgaarlastega. Pärast seda, kui keiser andis käsu alustada Balkanil piirikindlustuste ehitamist, saabus Konstantinoopolisse bulgaarlaste saatkond nõudmisega suurendada makseid rahu säilitamise eest. Kuid keisririigi pealinnas suhtuti saadikutesse üleolevalt ja nende nõudmine lükati tagasi. See andiski bulgaarlastele põhjuse sõjategevuse alustamiseks.
Kui palju sõdu ühtekokku on Konstantinos bulgaarlastega pidanud, pole täpselt teada, aga tavaliselt on nende arvuks toodud 8–10. Neist üks ohtlikum algas 762. aastal, kui bulgaarlaste khaan Telets asus pealetungiks suurt väge koondama. Samal ajal viibis Konstantinoopolis khaani saatkond, kelle tegelikuks ülesandeks oli koguda luureandmeid ja jälgida keisri tegutsemist. Seega pidi Konstantinos, kes kavatses khaanist ette jõuda, valmistuma ennetavaks löögiks saatkonnale täiesti märkamatult. Ning see ka õnnestus. Bütsantslased paigutasid salaja ratsanikud laevadele ning 762. aasta 30. juunil ootamatult maabudes purustasid täielikult bulgaarlaste väe. Khaanil aga ei jäänud muud üle kui põgeneda. Järgmisena ründasid keisri väed juba Makedoonia slaavlasi ning andsid ka neile purustava löögi, kusjuures Bütsantsi allikate andmetel olevat võetud 208 000 vangi. Bütsantsi vägede kätte sattusid vangi ka mõned ülejooksikud-kreeklased, kes olid loobunud ristiusust. Nende juhi käskis Konstantinos hukata niivõrd julmal moel, mida isegi tol ajal polnud keegi näinud. Järgmine edukas sõjakäik toimus 765. aastal, kuid tagasiteel räsis torm tugevalt bütsantslaste laevastikku. Pärast veel üht sõda saabus khaan Telets 772. aastal alandlikult Konstantinoopolisse rahu paluma.
Võitluses bulgaarlaste vastu ei kasutatud edukalt mitte ainult relvi, vaid ka vana äraproovitud Bütsantsi mõjutusvahendit-kulda. Kulla tõttu oli Konstantinosel laialdane informaatorite võrk khaani õukonnas. Praktiseeriti ka teist vaenlase mõjustamise viisi – varjupaiga andmist khaani vastastele, keda sai vajadusel oma huvides ära kasutada. Näiteks 767. aastal põgenes pärast riigipööret Konstantinoopolisse khaan Sabin, kelle toetamisega ähvardades esitati erinevaid nõudmisi uuele khaanile. Kuid kord kavaldati ka Konstantinos ise üle. Järjekordne bulgaarlaste khaan, kellel tekkis kahtlus, et mitmed tema lähikondlased tegelikult petavad teda, saatis keisrile erakordselt sõbraliku kirja, kus anus keisrit teatada talle "keisririigi sõprade", nagu ta informaatoreid kutsus, nimed. Seda olevat khaanil vaja, et nende abile tuginedes asuda võitlusesse sisevaenlastega. Üllatav, aga Konstantinos läkski õnge ja teatas khaanile õiged nimed. Seepeale andis khaan kohe käsu reeturid hukata. Kui keiser sellest teada sai, siis olevat ta kibestunult katkunud oma halle juukseid. Lõppude lõpuks sai Konstantinos tänu valdavalt edukatele sõjakäikudele bulgaarlaste vastu enesele veel ühe, eespool nimetatutest tunduvalt sümpaatsema hüüdnime – Esimene Bulgaarlastehävitaja.
Surm
775. aastal toimus järjekordne sõjakäik bulgaarlaste vastu, kuid Konstantinos haigestus raskelt. Ta viidi kanderaamil sadamasse ja tõsteti laevale, kuid pealinna tema silmad enam ei näinud. 775. aasta 14. septembril Konstantinos V suri.
Florida madude loend
Florida osariigi madude loend Florida Ülikooli andmetel :
Barjatino rajoon
Barjatino rajoon (vene keeles Барятинский район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Kaluga oblasti keskosas. Rajooni keskus on Barjatino asula.
Rajoon piirneb põhjas Smolenski oblastiga, kirdes Mossalski rajooniga, idas Meštšovski rajooniga, kagus Suhhinitši rajooniga, lõunas Kirovi rajooniga ja läänes Spass-Demenski rajooniga.
Rajooni pindala on 1110,3 km². Elanike arv oli 2012. aastal 6249, 2009. aastal 5307 ja 2002. aastal 6614.
Barjatino rajoonis on 103 asulat, mis kuuluvad viie külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Nerutš, Užat, Vorona ja Degna.
Jüri Jaama
Jüri Jaama (29. detsember 1936 Tallinn – 8. august 2004 Tallinn) oli Eesti arhitekt, Eesti Arhitektide Liidu liige ja juhatuse esimees, Tallinna linna peaarhitekt.
Elukäik
Sündis pangaametniku perekonnas.
Jaama koolitee algas 1944. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi Harjutuskoolis. Hiljem astus ta Tallinna 2. keskkooli, mille lõpetas 1955. aastal.
Pärast keskkooli astus Jüri Jaama Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitusteaduskonda tsiviil- ja tööstusehituse erialale. Eriala kolmandal kursusel läks üle Eesti Riikliku Kunstiinstituudi arhitektuuri teaduskonna teisele kursusele. ERKI arhitektuuri eriala diplomi ja arhitekti kvalifikatsiooni sai Jaama 1963. aastal. Samal aastal astus Eesti NSV Arhitektide Liitu.
Õpingute ajal töötas Jaama Tsentrosojuzprojekti Tallinna filiaalis tehnikuna, Riiklikus Projekteerimise Instituudi Eesti Tööstusprojekt arhitektina ning RPI-s Eesti Projekt vanemarhitektina. 1966. aastast RPI Maaehitusprojekt grupijuhi, projekti peaarhitekti, osakonna peaarhitekti ja arhitektuurse planeerimise töökoja juhatajana
1978–1993 oli Jaama juhtiv arhitektuuriametnik Tallinna Linnavalitsuses. 1980–1990 oli Jaama linna peaarhitekt. 1990–1993 Tallinna Linnaplaneerimise Ameti juhataja.
1993. aastast tegutses oma büroos Esperon (hilisem Jüri Jaama Arhitektuuribüroo).
Jaama abiellus 1963. aastal.
Tegevus Arhitektide Liidus
Aastatel 1984–1989 oli Jaama Eesti Arhitektide Liidu juhatuse esimees. Jaama juhtis liitu tormilistel aegadel, kui Liidu ja Riikliku Ehituskomitee vahel arenenud vastasseis Ehituskomitee arhitektuurivaenuliku poliitika pärast lahenes soodsalt just arhitektidele ja 1987. aastal loodi komitee juurde Eesti Arhitektuuri Peavalitsus. Selle sünni juures oli olulisel kohal 1986. aastal esimees Jaama partei keskkomitee sekretärile ja ministrite nõukogu esimehele saadetud pikk kiri, mis kirjeldas arhitektide ja Ehituskomitee vahelisi keerulisi suhteid – muuhulgas takistusi näitustegevusele, liidu esitatud žüriiliikmete väljavahetamist võistlustel ja muud sarnast õõnestavat tegevust.
Liiduga korraldati ka vastuolulisi kohaliku ehituskunsti mainet tõstnud näitusi: 1985. aastal Tallinna Matkamajas ja Riias Peetri kirikus ning 1986. aastal Moskva Arhitektide Majas.
1987. aastal loodi just arhitektide juhtimisel loomeliitude kultuurinõukogu. Selle kroonina korraldati 1988. aasta Loomeliitude ühispleenum, kus arhitektid muuhulgas kritiseerisid masselamuehituse kehva kvaliteeti ja kiirustamise tõttu elamurajoonides ehitamata jäänud polikliinikuid, saunu ja raamatukogusid ning nõudsid võimalust ehitada ka eriprojektide mitte vaid tüüpprojektide järgi.
Samal aastal hakati välja andma Eesti Nõukogude Arhitektide Liidu esimese esimehe Alar Kotli nimelisi arhitektuuripreemiaid.
Looming
Projekteeris modernistlikke avalikke hooneid ning linna- ja maaelamuid.
Uus raadiomaja
Hoone koosneb kahest korpusest – saledast kümnekorruselisest tornmajast ja selle kontrastina postidele tõstetud tummseinte ja katuseakendega terrasiitkrohvitud nn valge saali osast. Madalama ploki nurka ehib Riho Kulla valge rahutuvi skulptuur. Vana ja uut raadiomaja ühendab pikk galerii, mis saab alguse tornist.
Uue raadiomaja torniplokile on projekteeritud mõjuvaim ribifassaad Tallinnas. Olude sunnil asendati metallribid raudbetoonribidega. Eenduv valge ribistus ning mustjad klaasitud pinnad ja aknad jätavad vastavalt lähenemise suunale erinevaid muljed – Gonsiori tänavalt liikudes paistab tegemist olevat valge fassaadiga, Politseipargist või Kreutzwaldi tänavat mööda liikudes avaneb aga läikivmust. Nõukogude arhitektide leidlikkust kasina materjalivaliku juures ilmestab see, et mustade klaaspindade saavutamiseks kasutati toonklaasi asemel tavalist 4 mm kirgast klaasi, mille taha oli asetatud mustaks värvitud eterniiditahvel.
Detailideni viimistletud interjööri eest hoolitsesid Ado Eigi ja Aate-Heli Õun. Valge saali uhkuseks on Enn Põldroosi mosaiikpannoo "Raadiolill".
2014. aastal taasavati arhitekt Andres Kase projekti järgi renoveeritud uus raadiomaja. Kahjuks on originaalne betoonribi rekonstrueerimise käigus vahetatud alumiiniumribistuse vastu. Seetõttu kaotas hoone ka osa omanäolisusest.
Pärnu KEK-i administratiivhoone
1960. aastate lõpul hakkas Kolhoosi Ehitus Keskus Pärnu piirile rajama suurt tootmis- ja elamukompleksi. Sinna kuulusid lisaks Jüri Jaama ja Andres Ringo projekteeritud administratiivhoonele ka Ringo projekteeritud puidu- ja metallitsehhid, Toomas Reinu projekteeritud kortermajad ja lasteaed ning Ell Väärtnõu elamud.
Ridaelamu "Kuldrannake"
1971. aastal Pärnu KEK-ile ehitatud viiest neljatoalisest korterist koosnev ridaelamu kuulub esimeste neofunktsionalistlike majade hulka Eestis, esindades üleminekut karniisarhitektuurilt.
Krundi väiksuse tõttu ei ole ridaelamu juures neile nii tüüpilist aiaosa. Ristkülikukujulist hoonet liigendavad põikkandeseinte eenduvad otsad ja kahe erineva materjali, krohvi ja puidu, vaheldumine. Iseloomulikud on rohked rõdud (avar rõdu elutoa juures, mis moodustab varikatuse sissepääsule, lisaks kaks väiksemat rõdu magamistubade ees). Kuldrannakese näol on tegemist ühega vähestest 3-korruselisest ridaelamutest.
Kakumäe küla, Pajusti
Maaehitusprojektis 1974. aastal planeeritud uus eksperimentaalne kolhoosiasustuse tüüp. Küla asub 12 hektaril. Hoonestus koosneb kahekümnest majast, mis valmisid 1985. aastal. Kasutati mitut tüüpi maju ja hoonestama hakati mitmest küljest korraga. Eesmärk oli luua hajaasustuse simulatsioon – individuaalelamud asetsevad ümber väikeste küngaste. Põhjaservas paiknevad ühekorruselised madala viilkatusega elamuhooned, mis on liidetud majandushoonega, on Jüri Jaama projekteeritud.
Neutraalne monism
Neutraalne monism on vaatenurk vaimufilosoofias, mille järgi mentaalne ja füüsiline on kaks erinevat moodust kirjeldamaks üht ja sama elementi, mis on neutraalne, mis ei ole füüsiline ega mentaalne. See eitab, et füüsiline ja mentaalne (vaimne) on kaks fundamentaalselt erinevat asja. Neutraalne monism väidab, et keha ja vaim on kaks erinevat võimalust samade asjade organiseerimiseks või kirjeldamiseks, mis ise oma olemuselt on "neutraalsed", st ei füüsilised ega vaimsed.
Peeter Kirti mälestusvõistlus
Peeter Kirti mälestusvõistlus; ka Peeter Kirdi mälestusvõistlus on Peeter Kirdi mälestuseks korraldatav kergejõustikuvõistlus, mis esmakordselt toimus 20. septembril 2015 Tõrva Gümnaasiumi staadionil. Peeter Kirti mälestusvõistlust toimub koos Tõrva kergejõustikupäev olümpialastega, mida korraldatakse Tõrva Gümnaasiumi staadionil juba aastast 2008.
Neutraalne monism
Ajalugu
pisi|Neutraalne monism võrreldes [[füsikalismi, idealismi ning keha ja vaimu dualismiga]]
Peeter Kirti mälestusvõistlus
Esimene kergejõustikupäev olümpialastega toimus 20. septembri 2008. aastal Margus Kübara ja olümpiapronks Aleksander Tammerti eestvedamisel. Esimeseks kettaheitevõistluse võitjaks krooniti ungarlane Gabor Mate, kes heitis tänaseni kehtiva staadionirekordi 65.65. Teiseks tuli kahekordne olümpiahõbe ja maailmameister Piotr Małachowski Poolast.
Neutraalne monism
Ajalugu
Keha ja vaimu probleemi on kirjeldanud C. D. Broad ühes oma varaseimas teoses "Mõistus ja selle koht looduses". Broadi nimekiri võimalikest nägemustest keha ja vaimu probleemi üle, mis sai tuntuks nimega "Broadi kuulus nimekiri 1925", sisaldab aluspõhja, mida see teooria on endast kujutanud. On veel mõned ise-hakanud neutraalsed monistid, aga enamus filosoofe, kellel see vaade on olnud, on klassifitseeritud peale nende surma. Mõned näited on Baruch Spinoza, David Hume, Ernst Mach, Richard Avenarius, Kenneth Sayre, Joseph Petzoldt ja Jonathan Westphal.
Peeter Kirti mälestusvõistlus
2015. aastal võitis kettaheitevõistluse tulemusega 64.86 Martin Kupper, kelle jaoks oli see paremuselt hooaja teine tulemus. Teise koha sai tulemusega 62.93 Gerd Kanter. Odaviskevõistluse võitis tulemusega 78.83 Tanel Laanmäe. Teise koha sai 75.60 visanud Ranno Koorep, kolmanda Magnus Kirt tulemusega 75.28. Naiste odaviske võitis Liina Laasma tulemusega 55.78.
Neutraalne monism
Ajalugu
Seda mõistet on maininud William James oma essees "Kas teadvus eksisteerib?" aastal 1904. Whately Carington oma raamatus "Aine, mõistus ja mõte" (1949) toetus neutraalsele monismile. Ta leidis, et mõistus ja aine mõlemad sisaldavad sellist komponenti, mis on tuntud kui "cognita" või meelteandmed. Stephen Stichi ja Ted Warfieldi arvates ei ole olnud neutraalne monism väga populaarne vaade filosoofias, kuna neutraalsete elementide olemust on raske arendada või mõista.
Peeter Kirti mälestusvõistlus
2020
XIII Tõrva kergejõustikupäev olümpialastega ja Peeter Kirdi mälestusvõistlus toimus 29. augustil 2020. Võistlusel osalesid lapsed kuni 12 eluaastani kolmel spordialal. Kokku pani võistlusele kirja 115 sportlast. Põhivõistlust täiskasvanutele (kuul, odavise, kettaheide) koroonaviiruse tõttu ei toimunud, seoses kehtivate reisimispiirangutega.
Neutraalne monism
David Chalmers
David Chalmers käsitleb kivide teadvust nagu termostaati, kuigi ta väldib ideed, et kividel on teadvus:
Peeter Kirti mälestusvõistlus
2019
XII Tõrva kergejõustikupäev olümpialastega ja Peeter Kirdi mälestusvõistlus toimus 14. septembril 2019. Osalesid lapsed kuni 14 eluaastani kolmel spordialal. Täiskasvanute põhivõistlust ei toimunud, sest sportlased valmistusid Doha kergejõustiku maailmameistrivõistlusteks.
Neutraalne monism
David Chalmers
"Ma ei arva, et see on päris täpne öelda, et kividel on kogemused… kuid kividel võib olla seotud kogemusi ümbritsevaga… Isiklikult olen naturaalse dualismi suhtes palju enesekindlam, kui panpsühhismis. Viimane küsimus tundub olevat väga avatud, aga loodan, et olen piisavalt öelnud, et me peame tõsiselt võtma mingisuguse panpsühhismiga võimaluse: näib, et selle seisukohaga pole vastuolusid ning sellel on mitmeid positiivseid põhjuseid. (Chalmers 1996: 299)"
Peeter Kirti mälestusvõistlus
2018
XI Tõrva kergejõustikupäev olümpialastega ja Peeter Kirdi mälestusvõistlus toimus 15. septembril 2018. Toimusid lastevõistlused ning täiskasvanute põhivõistlused odaviskes, kettaheites ja kuulitõukes.
Neutraalne monism
David Chalmers
Chalmers arutleb ettevaatlikult neutraalse monismi ja panpsühhismi varianti, mida ta püüab nimetada "Tüüp-F monismiks". Ta tunnistab:
Peeter Kirti mälestusvõistlus
2018
Meeste odavise
Neutraalne monism
David Chalmers
"Tüüp-F monismi vaade on küll spekulatiivne ning esimesel kuulamisel võib see tunduda kummalisena. Paljud leiavad, et on äärmiselt vastuoluline, et fundamentaalsetel füüsikalistel süsteemidel on fenomenaalsed omadused, näiteks nagu midagi sellist nagu elektron."
Peeter Kirti mälestusvõistlus
2018
Naiste odavise
Meeste kuulitõuge
Meeste kettaheide
Naiste kettaheide
2017
X Tõrva-Helme kergejõustikupäev olümpialastega ja Peeter Kirdi mälestusvõistlus toimus 10. septembril 2017. Osales 117 sportilast ning toimus täiskasvanute põhivõistlus.
Meeste odavise
Naiste odavise
Meeste kettaheide
Naiste kettaheide
Meeste ja naiste kuulitõuge
Meeste odavise
Tabelis on ära toodud 5 parimat tulemust
Meeste kettaheide
Tabelis on ära toodud 5 parimat tulemust
Villem Aleksander Reinok
Villem Aleksander Reinok (15. märts 1882 Riia – 10. märts 1958 Elva) oli eesti tehnikateadlane.
Elulugu
Lõpetas 1902 Riia reaalkooli ning 1908 Riia Polütehnilise Instituudi insener-tehnoloogina. Oli 1909–1911 Trans-Baikali raudteel Olovjannajas ja Verhneudinskis piirkonnaülema abi, 1911–1912 Kramatorski tehastes (Harkivi kubermang) insener, 1914–1917 Tallinnas elektriäri Reinok & Co omanik (ehitas Peeter Suure Merekindlusele elektrijaamu), 1918 Eesti Tehnika Seltsi tehnika erikursuste elektrotehnika osakonna juhataja (luges elektri algõpetuse kursust), 1918–1919 Raudtee Valitsuse veoosakonna juhataja ja 1919–1927 Raudtee Valitsuse ülem, 1927–1930 Tallinna Tehnikumi õppejõud ja soojusjõu labori juhataja, ühtlasi Riikliku Katsekoja soojustehnika osakonna juhataja, osales 1929–1931 Tartu–Petseri raudtee ehitusel, 1935–1937 Insenerikoja sekretär, 1935–1940 Narva Linaketramise Manufaktuuri juhatuse liige, Riigi Turbatööstuse nõukogu ja juhatuse liige.