cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Intentsionaalsus
Intentsionaalsuse reduktsioon
Reduktsiooni püütakse läbi viia mitmel moel. Enamasti tehakse kõigepealt eristus algse intentsionaalsuse (original intentionality; John Haugeland 1998) või seesmise intentsionaalsuse (intrinsic intentionality; John Searle 1992) ja tuletatud reaalsuse (derivative intentionality, Haugeland; derived intentionality, Searle) vahel. Haugelandi järgi on asjal tuletatud intentsionaalsus, kui see on seletatav millegi muu intentsionaalsusega, muul juhul on tema intentsionaalsus algne. Tuletatud intentsionaalsus omistatakse tavaliselt keelemärkidele ja muudele konventsionaalsetele märkidele, mis saavad intentsionaalsuse vaimuseisunditelt (kavatsustelt ja omaksvõetud konventsioonidelt). Siis taandub intensionaalsuse reduktsioon vaimuseisundite intensionaalsuse reduktsioonile. Donald Davidson (1985) eitab keelemärkide intensionaalsuse taandamist vaimuseisundite intensionaalsusele.
Füsikalistlikku reduktsiooni püütakse läbi viia kolmel moel.
Esiteks, kausaalsete kovariatsiooniliste teooriate järgi representeerivad vaimuseisundid umbes nagu aastarõngad. Lihtne näide oleks järgmine: uskumusseisundil S propositsiooniline sisu, et p siis ja ainult siis, kui tõsiasi, et p põhjustaks selle, et subjekt on seisundis S. (Füsikalistlik reduktsioon nõuab veel ka uskumusseisundi reduktsiooni.) Seda lähenemist esindavad Dennis Stampe (1977), Fred Dretske (1981), Robert Stalnaker (1984) ja Jerry Fodor (1990).
Teiseks, teleoloogilised teooriad püüavad seletada vaimuseisundite intentsionaalsust nende bioloogilise funktsiooni kaudu (funktsiooni omakorda saab redutseerida evolutsioonile). Lihtne näide oleks järgmine: uskumusseisund S representeerib, et p, siis ja ainult siis, kui tingimustes, milles subjekti tunnetussüsteem toimib nii, nagu evolutsioon on ta ette näinud toimima, oleks subjekt seisundis S siis ja ainult siis, kui on tõsi, et p. Seda lähenemist esindavad David Papineau (1987), Ruth Millikan (1993) ja Fred Dretske (1995).
Kolmandaks, funktsionaalse rolli teooriate järgi tuleneb representatsiooni või sümboli tähendus tema funktsionaalsest rollist, tema põhjuslikust interaktsioonist teiste representatsioonidega. Lihtne näide oleks järgmine: kahekohaline lausekonnektor & tähendab 'ja' siis ja ainult siis, kui lausete P ja Q aktsepteerimine kaldub põhjustama lause P&Q aktsepteerimist ning lause P&Q aktsepteerimine kaldub põhjustama lausete P ja Q aktsepteerimist. Mõtlemise puhul eeldab see lähenemine sobilikke neuraalseid representatsioone, võib-olla mõttekeele sõnu. Pikakäeliste funktsionaalse rolli teooriate puhul võetakse arvesse ka põhjuslikud interaktsioonid keskkonnaga (Gilbert Harman 1999), lühikäelised funktsionaalse rolli teooriad jätavad need välja, mistõttu neid sageli peetakse vaimuseisundite kitsa sisu teooriateks (Ned Block 1986).
Robert Brandomi (1994) inferentsialism püüab redutseerida intentsionaalsust normatiivsusele, nimelt järelduspraktikaid reguleerivatele normidele.
Budakoda
Budakoda (varasema nimega Tallinna budismikeskus) on budistlik hariduskeskus Tallinnas ja Tartus. Budakoda kuulub Triratna budistliku kogukonna (varasema nimega Lääne budistliku vennaskonna sõbrad (FWBO)) ülemaailmsesse võrgustikku. Tallinna Budakoda asub aadressil Luha 1, Tartu Budakoda asub aadressil Kastani 42.
Kirjandus
[http://www.folklore.ee/tagused/nr53/liiders.pdf Lauri Liiders. Triratna Budistlik Kogukond: juhtumiuuring budistlikust kogudusest Eestis. – Ajakiri "Mäetagused" nr 53, 2013, lk 91-110.]
Heltermaa
Heltermaa on küla Hiiumaa valla idaosas Väinamere ääres.
Küla piirneb põhiosas Arukülaga, küla lõunaserv vähesel määral Soonlepa ja Sarve külaga.
Nimi
Kohta on esmamainitud 1620. aastal kui Heltermecki. 1688. aastal oli kohanimi Helterma. Paul Ariste järgi on nime esiosa päritolu selgusetu.
Ajalugu
Heltermaal asus algselt Hiiu-Suuremõisa mõisale kuulunud kõrts. Kui senine Vahtrepa sadam muutus laevatamiseks liiga madalaks, rajati 1860. aastal Heltermaa sadam, mille kaudu toimub tänapäeval Hiiumaa parvlaevaühendus mandril asuva Rohuküla sadamaga. Külas asus piirivalvurite klubi.
Heltermaa senised talud kuulusid Aruküla koosseisu. Omaette külaks sai Heltermaa 1977. aastal.
Elanike arv
Külas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 40 inimest. Neist 36 olid eestlased. 2000. aastal oli elanikke 53.
Taristu
Heltermaa külast algavad Heltermaa–Kärdla–Luidja maantee ja Heltermaa–Sarve–Aruküla tee.
Heltermaal asub hotell, ilmajaam, Mägi tuulik, Heltermaa käsitöömaja ja Heltermaa rannapatarei.
Navigatsioonimärkidest on külas Heltermaa alumine ja ülemine tulepaak.
Agaav
Agaav (Agave) on sukulentide perekond aspariliste sugukonnast, agaaviliste alamsugukonnast.
Süstemaatika
Esimesena kirjeldas agaavi perekonda Carl von Linné. Välise sarnasuse põhjal peetakse agaave sageli kaktustele lähedasteks. Tegelikult pole nad kaktuste sugulased. Agaavid on lähedased liilia ja amarüllise perekonnale. Varem paigutatigi agaavid amarülliliste sugukonda. Perekonda kuulub mitusada liiki.
Levila ja kasvukoht
Agaavid kasvavad peamiselt Mehhikos, kuid ka Ameerika Ühendriikide lõuna- ja lääneosa ning Lõuna-Ameerika sademetevaestes piirkondades.
Kirjeldus
Tihedalt asetsevad lihavad sakiliste või ogaliste servadega lehed moodustavad tavaliselt kodariku, kinnitudes lühikesele varrele ja jättes sageli mulje, et lehed kasvavad välja otse maa seest. Suurte agaavide kodariku läbimõõt võib ulatuda mitme meetrini.
Agaav õitseb ainult ühe korra; pärast seda taim sureb. Sellest hoolimata võib taime eluiga ulatuda mitmekümne aastani, sest sageli hakkavad agaavid õitsema alles 10–30-aastaselt. Paljudel agaavidel on tugev kõrge (kuni 10 meetri kõrgune) õisikuvars, mis võib kanda tuhandeid lehterjaid õisi.
Noored taimed kasvavad surnud agaavi juurevõsudest või seemnetest.
Paljude agaaviliikide mahl ärritab nahka ja põhjustab sagedasel kokkupuutel nahaga nahavähki. Kokkupuude agaavimahlaga põhjustab naha punetust ja ville, mis püsivad üks-kaks nädalat. Kipitus võib esineda veel aasta otsa, isegi kui kokkupuutekohas enam midagi näha pole. Kuivanud taimeosi võib seevastu käsitseda paljaste kätega.
Agaaviokka torge võib põhjustada veritsust. Kui torge on sügav, siis võib torkekohas ja sellest kuni 6–7 cm kaugusel nahk veel paar-kolm nädalat sinakas olla.
Kasutamine
thumb|Õitsev [[händagaav ]] thumb|[[Sisaliagaav ]] thumb|Õitsev ameerika agaav thumb|[[Tampiko agaavi seemned]]
Agaavidel on söödavad õied, lehed, varred ja mahl. Sageli süüakse agaavi marineeritult.
Agaavi õisik võib kasvada kuni 12 m pikkuseks ja 30 cm jämeduseks ning sisaldada kuni 17 000 õit. Õisiku kasvamisel voolab palju mahla mööda taimesooni ülespoole. Maapinna lähedale taimevarresse tehakse sisselõige, mille kaudu kogutakse taimemahla. Seda mahla nimetatakse agaavisiirupiks ehk nektariks ja kasutatakse suhkru asemel magusainena.
Agaavimahlast valmistatakse kanget alkohoolset jooki mezcal'it. Üks selle liike on tekiila, mida tehakse ühest kindlast agaaviliigist, tekiila-agaavist (Agave tequilana) (seda nimetatakse ka siniseks agaaviks).
Sisaliagaavist (Agave sisalana) ja mitmest teisest liigist saadakse sisalit – kiudu, millest valmistatakse köisi ja punutisi.
Agaavid on väga levinud dekoratiivtaimedena haljastuses ja toataimedena. Esimest korda toodi agaav Euroopasse 1561. Nende populaarsus ilutaimedena sai alguse 19. sajandil. Välitingimustes kasvatatakse neid Vahemere maades ja Musta mere kaldal. Suurte mõõtmete tõttu ei saa kõiki agaave toas kasvatada. Kõige rohkem kasvatatakse ameerika agaavi (Agave americana), mis on just Ameerikas levinuim liik.
Agaavimahla on kasutatud muu hulgas seedehäirete ja artriidi leevendamiseks ning diureetikumina.
Agaavilehed sisaldavad steroidide hulka kuuluvaid saponiine, mida kasutatakse hormoonpreparaatide, näiteks kortisooni ja progesterooni sünteesimiseks. Hiinas valmistatakse agaavist rasestumisvastaseid preparaate.
Astrolaab
pisi|16. sajandist pärit astrolaab pisi|18. sajandist pärit astrolaab lahtivõetuna Astrolaab (< kreeka astron 'täht' + lambanein 'võtma, haarama') ehk tähesihik on vahend taevakehade kõrguse mõõtmiseks ja kalendriarvutuste tegemiseks.
Tuntuim on tasapinnaline taevaskera kujutav astrolaab, mille aluseks on ekvaatori tasandile kujundatud taevaskera. Tüüpiline astrolaab oli vasest, kuni 60 cm läbimõõduga plaat, millele oli kraabitud taevakaart. Plaadi keskpunkti oli kinnitatud 15 cm läbimõõduga ring, mis oli jaotatud kraadideks ja tundideks. Ringile oli kinnitatud sihikuga visiir ehk alidaad, mis suunati taevakehale. Tagaküljele graveeriti arvutuste tegemiseks vajalikud nomogrammid (näiteks araabia astrolaabidel olid seal palvuse aja ning Meka suuna leidmise skaalad).
Antiik-Kreeka esimesi taevauurijaid Hipparchos, kes koostas täheteatmiku, leiutas ka riista taevakeha kõrguse mõõtmiseks, mida loetakse esimeseks astrolaabiks. Taolist vahendit kasutas ka Ptolemaios.
Keskajal kasutasid taevakehade kõrguse, kohaliku aja ja kohaliku laiuse määramiseks laialt astrolaabi araablastest taevauurijad, meremehed ja ennustajad. Mekasse suunduvad palverändurid leidsid kõrbes tee samuti astrolaabi abil. Araabia taevauurija Muhammad al-Fazari leiutas esimesena astrolaabi pärsia-araabia rahvaste seas, järgnevalt al-Battani ja az-Zarqali täiendasid astrolaabi nii, et vaatlusi sai teostada mitte üksnes kindlal geograafilisel laiusel, vaid igal pool. Keskaegsesse Euroopasse tuli astrolaab läbi islami võimu all oleva Andaluusia 12. sajandil. 15. sajandist on säilinud Abraham Zacuto poolt jäädvustatud astrolaabi kirjeldus ja kasutusjuhend Lissabonis.
Astrolaab jäi tuntuimaks taevakehade mõõtmisvahendiks 17. sajandi keskpaigani, mil selle vahetasid välja lihtsamini kasutatavad mõõteriistad. Arvestades astrolaabi kohmakust, mitme inimese osaluse vajadust vaatlusel ja kasutamiskeerulisust õõtsuval laeval, leidis astrolaab meresõidus vähest kasutust. Selle asemel võeti tarvitusele lihtsustatud mereastrolaab, mis koosnes vaid kraadideks jaotatud ringist koos alidaadiga. Sellist vahendit kirjeldas esimesena Mallorcalt pärit taevauurija Ramon Llull 1292. aastal ning see oli meresõidu puhul kasutusel kuni 17. sajandi lõpuni, mil seda hakkasid asendama veelgi lihtsamini käsitletavad kvadrant ja Davise kvadrant.
Piparmündiõli
Õli on kahvatu- või rohekaskollase värvusega, tugeva, meeldiva lõhna ja maitsega. Seistes muutub õli viskoosseks ja värvuselt tumedamaks. Külmutatud õlist kristalliseerub välja mentool. Õli sisaldab 50–55% mentooli ning lisaks metüülatsetaati, mentooni ja väiksemas koguses muid komponente.
Piparmündiõli on üks kõige populaarsemaid ja enim kasutust leidvaid eeterlikke õlisid. See on kergelt antibakteriaalse ja valu vaigistava toimega. Õliga maitsestatakse alkohoolseid jooke, maiustusi, kompvekke, närimiskumme, seepe, pastille, sigarette jne.
Olümpiasümbol
Olümpiasümbol ehk olümpiarõngad on sümbol, mis koosneb viiest omavahel põimunud rõngast (olümpiarõngast), mida kasutatakse kas ühe- või mitmevärvilisena.
Rõngaste värvid ülalt vasakult on sinine, must ja punane ning alt vasakult kollane ja roheline. Kollane rõngas ühendab sinist ja musta ning roheline musta ja punast rõngast. Kogu kujund on korrapärane trapets, mis sümboliseerib viie maailmajao liitu ning kogu maailma sportlaste kohtumist olümpiamängudel ausas ning sõbralikus võistluses.
Olümpiasümboli mõtte esitas Pierre de Coubertin 1913. aastal: kuuest värvusest (kaasa arvatud olümpialipu valge põhi) kuulub iga riigi lipuvärvide hulka vähemalt üks.
Olümpiarõngaid tõlgendatakse ka nii, et rõngad vastavad maailmajagudele: sinine sümboliseerib Euroopat, must Aafrikat, punane Ameerikat, kollane Aasiat ja roheline Austraaliat. Tõlgendusi on ka teisi.
III liiga
III liiga on Eesti klubijalgpalli tugevuselt viies liigaaste.
Nadalama
Nadalama on mitme koha nimi:
Moraalirelativism
Moraalirelativism ehk eetiline relativism on relativismi variant, mille kohaselt moraalistandardid ei ole absoluutsed, vaid tulenevad sotsiaalsetest tavadest ja teistest allikatest. See filosoofiline positsioon ulatub tagasi vähemalt Protagoraseni, kelle järgi "Inimene on kõikide asjade mõõt". Tänapäeva tõlgenduses võiks see tähendada, et asjad on olemas üksnes neid vaatlevate inimeste kontekstis.
Moraalirelativism vastandub moraaliabsolutismile, mis näeb moraali determineerituna inimese absoluutse loomuse poolt (John Rawls) või selliste välisallikate poolt nagu jumalused (paljud religioonid) või universum ise (objektivism). Need kes usuvad moraaliabsoluutidesse, on moraalirelativismi suhtes sageli väga kriitilised ning mõnikord isegi samastavad seda ebamoraalsusega.
Moraalirelativismi on mõnikord vastandatud etnotsentrismile. On väidetud et ühe ühiskonna liikmete üle otsustamine teise ühiskonna moraalistandardite alusel on etnotsentrismi vorm. Mõned moraalirelativistid väidavad, et inimeste üle tohib kohut mõista ainult lähtudes nende enda ühiskonna kommetest. (Analoogiliselt väidavad sageli ajaloolased, et ajalooliste isikute üle ei tohi kohut mõista tänapäeva standardite alusel, vaid ainult nende enda aja kontekstis.) Teised moraalirelativistid väidavad, et kuna moraalikoodeksid on eri ühiskondades erinevad, siis saab ühiskondade vaheliselt moraaliasjade üle otsustada üksnes lähtudes "ühiselt pinnalt".
Sellise vaate (mida tuntakse ka kultuurirelativismi nime all) üks järelm seisneb printsiibis, et iga otsustus ühiskonna kui terviku poolt on kehtetu: indiviidide üle mõistetakse kohut nende enda ühiskonna standardite alusel; ühiskondadel endil ei ole laiemat konteksti, milles otsustus oleks kas või mõttekaski. See on moraalirelativistide ja moraaliabsolutistide vahelise konflikti üks allikas, sest absolutist väidaks, et saab kohut mõista terve ühiskonna üle selle eest, et ta aktsepteerib mõnd "ebamoraalset" praktikat, näiteks orjapidamist. Sellised otsustused ei ole relativismiga kooskõlas, kuigi praktikas relativistid siiski sageli sääraseid otsustusi teevad (näiteks relativist hakkab vaevalt orjapidamist relativistlike argumentidega kaitsma).
Teine moraalirelativismi vorm on emotivism, mis rõhutab, et inimesed otsustavad moraali üle omaenda emotsioonide ja tunnete alusel. Universism väidab, et ainult mingit tegu toime panevad või sellest otseselt mõjutatud indiviidid võivad teha otsustusi selle kohta, kas see tegu on lõppkokkuvõttes õige või väär. Need otsustused võivad põhineda mõistusel, kogemusel või emotsioonidel.
David Hume ei olnud moraalirelativist, sest uskus inimloomuse ühetaolisust, kuid mõned emotivismile sarnased printsiibid teoses Enquiry Concerning the Principles of Morals (1751) võivad olla mõjutanud hilisemat relativismi.
Välislingid
Relativismus
Mullageograafia
thumb|300px|Maailma muldade kaart pisi|[[Vassili Dokutšajev – mullageograafia rajaja]] Mullageograafia on loodusgeograafia ja mullateaduse allharu, mis tegeleb maakera muldade levimise seaduspärasuse uurimisega mullageograafilise rajoneerimise eesmärgiga.
John McCrae
Ta võttis osa Esimesest maailmasõjast ning tema tuntum luuletus on "In Flanders Fields".
Ta suri 28. jaanuaril 1918 kopsupõletikku.
Nadalama (Väike-Maarja)
Nadalama (18. sajandi kaartidel Naddalem) on küla Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas.
Olümpialipp
pisi|Olümpialipp Olümpialipp on valge, ilma ääristuseta põhjaga plagu, mille keskel asub viievärviline olümpiasümbol.
Esimene olümpialipp valmistati 1913 Pariisis. 3 meetrit pika ja 2 meetrit laia lipu valgel põhjal on kujutatud olümpiasümbol ehk olümpiarõngad. Selle kujutise laius on 2 meetrit ja läbimõõt 60 cm.
Esimest korda heisati olümpialipp 5. aprillil 1914 Pan-Egiptuse mängudel Aleksandrias.
Ametlikult heisati olümpialipp esimest korda 1920. aasta suveolümpiamängudel Antwerpenis.
Olympic symbols
Annobóni provints
Annobóni provints on Ekvatoriaal-Guinea provints, kuhu kuuluvad Annobóni saar ja ümberkaudsed väiksemad saared.
Provintsi halduskeskus on San Antonio de Palé Annobóni saare põhjatipus.
Provintsis on üks kohaliku omavalitsuse üksus.
Provintsi pindala on 17 km².
Demograafilised näitajad
Elanike arv rahvaloenduste järgi:
2006. aasta arvutuslik elanike arv on 4279.
2001. aasta rahvaloendusel loeti kõik elanikud linnaelanikeks. Nähtavasti vaadeldakse kogu provintsi ühe linnalise asulana.
Keskmine inimeste arv leibkonnas oli 1994. aastal 4,1, 2001. aastal 5,0.
Saared
Peale Annobóni saare on tähtsamad saared sellest kirdes paiknevad  Tortuga saar (Isla Tortuga) ja Ye Cuín.
Saarte seas on ka väike koonilise kujuga Ye Cuchí (Islote de La Pirámide, Islote Pirámide), mis asub Palmari neemest veidi põhja pool. Selle saare ja peasaare vahel on provintsi parim ankrukoht.
Läänepoolsest Ave neemest veidi põhja pool on Yebatelu saared (Isletas de Yebatelu, Islotes de Yebatelu). Need kaks saart on järsud ja paljad ning kumbagi ümbritsevad kuivad kaljud.
Läänepoolse Paso neeme lähedal on koonilise kujuga saared Tortuga saar (Islote Tortuga) ja Bayala saar (Islote Bayala). Nende saarte ja neeme vahel on veel väike tasane ja tuletorniga Paso saar (Islote del Paso).
Kohanimede loend
Punta Onfon, neem
Meta Vannas
Meta Vannas (neiupõlvenimi Jürgenson, 1949–1975 Jangolenko; 9. jaanuar 1924 Suuremõisa, Hiiumaa – 25. november 2002 Tallinn) oli Eesti NSV riigitegelane.
Ta lõpetas 1950. aastal Kärdla Keskkooli ja 1961. aastal NLKP Kõrgema Parteikooli.
Saksa okupatsiooni ajal oli ta vangis Haapsalus ja Tallinnas ning 1944–1945 Stutthofi koonduslaagris.
1952–1954 oli ta ELKNÜ Jõhvi Rajoonikomitee I sekretär, 1954–1957 Jõhvi Rajooni TSN TK esimehe asetäitja. Ta oli 1957–1960 EKP Jõhvi Rajoonikomitee III sekretär.
1960–1969 oli Meta Jangolenko Narva Linna TSN TK esimees.
Ta oli Eesti NSV teenindusminister 1969–1975, Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi esimehe asetäitja 1975 – 25. mai 1978, Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi esimehe kohusetäitja 25. mai 1978 – 26. juuli 1978, Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi esimehe asetäitja 26. juuli 1978 – 1985.
Ta oli EKP Keskkomitee liige 1961-1986 ning ENSV Ülemnõukogu VI, VII, VIII, IX ja X koosseisu saadik.
Ühiskondlik tegevus
Vannas on olnud Keskerakonna juures tegutseva Sundüürnike Kogu liige ning rahvusvahelise organisatsiooni Rombergpark komitee viitsepresident.
Nõlva
Nõlva on küla Rapla maakonnas Kehtna vallas.
Keelefilosoofia
Keelefilosoofia keskseks teemaks on kindlasti keelelise tähenduse loomus. Selle mõiste kaudu on omavahel seotud enamik teisi keskseid teemasid – tõde, osutus, tõlgendus, keele mõistmine, keele valdamine, keele seos mõtlemisega jne. Seetõttu on suurima tähtsusega teemaks keelefilosoofias tähendusteooria, õieti erinevad lähenemised sellele mõistele. Paljude filosoofide arvates ei olegi keelefilosoofia midagi muud kui tegelemine tähendusteooriaga. Näiteks üks tuntumaid keelefilosoofe Michael Dummett ütleb koguni, et terminit "keelefilosoofia" pole vaja kasutada, piisab "tähendusteooriast" kui "keele toimimise üldisest kirjeldusest".
Keelefilosoofia on keele filosoofiline uurimine. Analüütilises filosoofias mõistetakse keelefilosoofia all tavaliselt ainult analüütilist keelefilosoofiat.
Uniejów
Uniejów on linn Poola keskosas Łódźi vojevoodkonnas Poddębice maakonnas, Uniejówi valla halduskeskus. Uniejów asub Suur-Poola vojevoodkonna piiri ääres.
Eesti vallavanemate loend (1939)
Eesti vallavanemate loend on Eesti Vabariigi siseminister Richard Veermaa poolt käskkirjaga 28. veebruarist 1939 loodud uute valdade moodustamisest 1. aprillil 1939 kuni vallavolikogude valimiseni vallavanemateks nimetatud isikute loetelu:
Atentaat
Atentaat on tuntud isiku (enamasti avaliku elu tegelase, näiteks võimukandja või poliitiku) tapmine või tapmiskatse ühe või enama isiku poolt.
Atentaadi põhjused on enamasti poliitilised, kuid võivad olla ka usulised, ideoloogilised või sõjalised. Vahel on eesmärk materiaalse kasu saamine (nt palgamõrv, sel juhul tegutsevad otses(t)e täideviija(te) palkajad sageli eespool toodud põhjustel), kättemaks või tähelepanu saamine.
Sõnas „atentaadikatse“ (kui 'tapmiskatse katse') on liiasus.
Ohekatku
Külas asuvad Ohekatku hiiemägi, looduskaitsealune Ohekatku tamm ja kultuurimälestiseks arvatud Ohekatku kultusekivi.
Aramil
Aramil on linn Venemaal Sverdlovski oblasti lõunaosas, Aramili linnaringkonna keskus. Linn asub Isseti ääres 15 km Jekaterinburgist kagus.
Asula tekkis 1675. aastal riigi lõunapiirile rajatud sõjaväeposti juurde. Linnaõigused sai 1966. aastal.
Pae (Kehtna)
Pae on küla Rapla maakonnas Kehtna vallas.
Küla alal asub Pae maastikukaitseala.
Olümpiadeviis
Olümpiadeviis ehk moto on üleskutse, millega Rahvusvaheline Olümpiakomitee (ROK) pöördub kõigi olümpialiikumises osalejate poole. Olümpiadeviisi idee pärineb Prantsuse preestrilt Henri-Martin Didonilt. Moto võttis kasutusele kaasaegsete olümpiamängude isa, parun Pierre de Coubertin aastal 1894.
Olümpiadeviisiga "Citius, Altius, Fortius" kutsub ROK liikumises osalejaid mängudel silma paistma kooskõlas olümpiavaimuga. Ladinakeelne Citius, altius, fortius tähendab eesti keeles 'kiiremini, kõrgemale, tugevamini'.
Tihti on eesti keeles kasutatud ka deviisi "Kiiremini, kõrgemale, kaugemale", kuid selle deviisi ladinakeelne vaste on Citius, altius, longius.
Olümpiamängudel on lisaks antiiksele deviisile kasutusel ka iga korraldajamaa oma deviis.
Öakse laid
Öakse laid (ka Öakselaid) on 7,82 hektari suurune saar (laid) Hiiumaast kagus Salinõmme poolsaare lähistel. Laid jääb Hiiumaa valla Salinõmme küla territooriumile.
Asend
Öakse laid asub Hiiumaa rannikust 500 meetrit kagus Salinõmme sadama lähedal. Öakse laiu ja Hiiumaa vahel asuvad veel Auklaid ja mitu väikest kare ja rahu. Saarest põhja pool asub Suur Pihlakare. Saarest 600 meetri kaugusele lõuna poole jääb Saarnaki laid.
Loodus
Öakse laid kuulub Hiiumaa laidude maastikukaitseala Laidude sihtkaitsevööndisse. Laiul on lubatud viibida 15. juulist kuni jääkatte lagunemiseni kaitseala valitseja nõusolekuta ning 1. juulist 15. juulini kaitseala valitseja nõusolekul.
Carl Magnus von der Pahlen
pisi|240px|Vabahärra Carl Magnus von der Pahlen [[George Dawe (1781–1829) maalil]] Vabahärra Carl Magnus von der Pahlen, vene keeles Матвей Иванович фон дер Пален (19. veebruar (ukj 2. märts) 1779 Tallinn – 20. mai (ukj 1. juuni) 1863 Palmse), oli baltisakslasest Venemaa sõjaväelane, riigitegelane ja mõisaomanik.
Päritolu ja lapsepõlv
pisi|150px|Pahleni suguvõsa vabahärravapp Ta põlvnes vanast baltisaksa suguvõsast, kelle kohta on Liivimaal teateid juba 1290. aastast. Sündis Palmse ja Vanamõisa mõisniku erustunud alampolkovniku vabahärra Hans von der Pahleni (1740–1817) ja tema abikaasa Beate Ulrika Sophie Stenbocki (1759–1845) vanima pojana. Talviti elas ta Tallinnas, kus sai koos noorema venna Alexisega ema juhendamisel koduhariduse. Suved veetis Palmse mõisas, mis oli suguvõsa valdus 1676. aastast.
Varajane sõjaväeline karjäär
1784. aastal, mil ta oli vaid viieaastane poiss, lasi isa ta kirjutada ratsaväkke ning temast sai kortermeister. Tegevteenistusse astus 22. jaanuaril 1797, mil temast sai Riia karabinjeeripolgu (aastast 1796 kürassiiripolk) kornet. 1806–1807 osales Poola sõjas Prantsusmaa vastu ja sai oma esimese autasu – talle anti Püha Vladimiri IV klassi orden. 20. aprillil 1807 viidi ta üle kavalergardide polku. Sama aasta 30. aprillil osales sõjalises kokkupõrkes Ostrolenka juures, lahingus ilmutatud isikliku vapruse eest autasustati teda Kuldmõõgaga. Pärast sõjategevuse lõppu määrati 31. augustil 1807 teenima kavalergardide väeossa ja 13. septembril nimetati 5. armee juhataja kindralmajor Nikolai Aleksejevitš Tutškovi adjutandiks.
Sõda Rootsiga
1808–1809 osales ta adjutandina sõjas Rootsi vastu. 30. oktoobril 1808 toimus Idensalmis öölahing, milles osalemise eest autasustati teda Püha Georgi IV klassi ordeniga. 11. novembril võttis osa Uleåborgi vallutamisest. Alates 1809. aastast juhatas ratsaväesalka kindralmajor krahv Pavel Aleksandrovitš Stroganovi väeüksuses. Samal aastal ülendati rittmeistriks.
pisi|Vene laager Silistra all 1810. aastal sõjas Türgiga. Jermolai Ivanovitš Jessakovi maal
Sõda Türgiga
Vene-Türgi sõjas oli ta Moldaavia armees kindral Fjodor Uvarovi adjutant ja võttis osa Silistra ning Šumla linna vallutamisest. 1810. aasta juunis osales polkovnikuks ülendatuna ebaõnnestunud katses vallutada Ruse linna, kus ta sai ka paremasse õlga haavata. 26. augustil Batini linna hõivamisel ilmutatud vapruse eest autasustati teda Püha Anna II klassi ordeniga. 15. oktoobril osales Nikopoli linna vallutamises.
Napoleoni sõjakäigu ajal 1812. aastal nimetati ta kindralleitnant Nikolai Aleksejevitš Tutškovi juurde korrapidajaohvitseriks, alates 14. oktoobrist 1812 käsutas lendsalka ja osales Königsbergi vallutamises 24. detsembril 1812.
1813. aasta jaanuaris osales ta oma lendsalgaga Preisimaa linna Pillau (tänapäeva Baltiisk) piiramises ning piiratavast linnast abivägede ja varustuse eemalhoidmises. Kahe moonavoori ja vastase väljatungide tõrjumise eest autasustati teda Püha Anna 2. järgu ordeni juurde kuuluvate teemantkaunistustega ning määrati Königsbergi linna komandandiks.
Märtsist 1813 juhatas Pahlen krahv Aleksandr Tšernõšovi vägedes Riia ja Soome tragunipolke ning kasakaid. Paistis silma Lüneburgi vallutamisel, mille eest anti talle 21. märtsil 1813 kindralmajori auaste. Lahingute eest Dennewitzis autasustati teda 3. järgu Püha Georgi ordeniga. Leipzigi lahingus juhatas Põhjaarmee avangardi ning sai lahingus ülesnäidatud vapruse eest Püha Anna 1. järgu ordeni.
12. juulil 1818 läks omal soovil erru.
Tegevus riigiametnikuna
Carl Magnus von der Pahlen oli 18. veebruarist 1821 kuni 1827. aastani Eestimaa maanõunik, 1828 ülendati salanõunikuks ja senaatoriks,, Tartu õpperingkonna ja Tartu ülikooli kuraatoriks (1828–1835).
1830 ülendati ta kindralleitnandiks ja määrati aastateks 1830–1845 Riia sõjakuberneriks, sealhulgas oli ta ka Liivi-, Eesti- ja Kuramaa kindralkuberner. Tema adjutant oli suurvürstinna Jelena Pavlovna kürassiiripolgu rittmeister August von Kotzebue (1799–1876). Balti kubermangude kindralkubernerina osales ta 1831. aastal Kuramaa kubermangu levinud Poola ülestõusu mahasurumises.
Rahutuste mahasurumises osales Carl Magnus von der Pahlen isiklikult, organiseerides selleks Miitavi ja Riia elanikest sõjasalga (milles oli 2000 meest ja 6 suurtükki), kellele anti sõjavarustust vastavalt keiser Nikolai I korraldusele riiklikest varudest (relvad, hobused ja majanduskulud). Rahutuste mahasurumise eest autasustati von Pahlenit ka 6. detsembril 1831 Püha Aleksander Nevski ordeniga.
Juhtis 1840. aastatel Liivimaa talurahvaülestõusu mahasurumist. 1841. aastal tekkisid rahvarahutused. Selle põhjustajateks olid õigeusu propageerimine ning Cēsise ja Valga maakonna usuvahetajatele maadejagamislubaduste täitmata jätmine Venemaa lõunaosas.
1845. aastal määrati Carl Magnus von der Pahlen Riiginõukogu liikmeks.
1847. aastal läks ta haiguse tõttu erru ning talle määrati riiklik pension 6000 rubla aastas.
Ta on maetud Ilumäe kalmistule Ilumäe külas.
Estofiil
Tartu ülikooli ajalooprofessor Hendrik Sepa andmetel pöördus Pahlen XIX sajandi keskpaigas Venemaa keisri poole palvega anda Eestimaa kubermangu talupoegadele rohkem vabadust ja parandada nende elujärge. Iseäranis aktiivselt võitles ta talupoegade huvide eest pärast erruminekut. Kindrali eesti keel oli laitmatu.
Mõisavaldused
pisi|Palmse mõis. Pahlenite perekonna valdus 1676−1919 Pärast oma isa surma päris 1818. aastal Palmse suguvõsamõisa, mis kinnitati tema nimele samal aastal. 1823. aastal ostis ta kindraliproua von Tollilt Arbavere rüütlimõisa, tema poeg Alexander müüs selle maha 1886. aastal. Abielu Elisabeth von Esseniga tagas langesid Pahlenitele ka Aruvalla ja Vaida mõisad, mõlemad müüdi 1886. aastal.
Perekond
pisi|Carl Magnuse teine abikaasa Katharina Wilhelmine Arvelius (1800–1869) Carl Magnus von der Pahlen oli kaks korda abielus. Esimest korda naitus 1817. aastal Riia sõjakuberner von Esseni tütre Elisabeth Anna Dorothea von Esseniga (1795–1820). Sellest liidust sündis poeg 1823. aastal abiellus ta Tallinna gümnaasiumi professori tütre Katharina Wilhelmine Arveliusega (1800–1869). Sellest abielust sündisid:
Kõpu
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal oli alevik Kõpu valla halduskeskus.
Kõpu paikneb Tartu – Viljandi – Kilingi-Nõmme maantee ääres.
Alevikus asub OÜ Kõpu PM keskus, Kõpu apteek, ambulatoorium, sotsiaalmaja, milles on lasteaed ja hooldekodu, Kõpu Põhikool, spordihoone. Sotsiaalmaja: hooldekodu ja alates 1999. aastast lasteaed. Sotsiaalmajas kohti 20 hoolealusele, lasteaias 19 kohta.
Vallamajas asuvad ka raamatukogu lugemissaaliga, avalik internetipunkt ja postkontor. Sellesse hoonesse on koondunud ringide tegevused ning seal viiakse läbi kultuuriüritusi.
Alevikus on kaks kauplust, puidufirmad, Kõpu kalmistu ja Kõpu kirik. Alevikus voolab Koolioja, millele on paisutatud Kõpu paisjärv.
pisi|Kõpu kirik pisi|[[Kõpu apteek]]
Vanim arheoloogiline leid (Kõpu kaelavõru) on dateeritud 2. sajandisse.
NSV Liidu Olümpiakomitee
NSV Liidu Olümpiakomitee (vene keeles Национальный Олимпийский комитет СССР) oli Nõukogude Liidu riiklik olümpiakomitee.
NSV Liidu Olümpiakomitee asutati 1951. aastal. Mais 1951 astus ta Rahvusvahelise Olümpiakomitee (ROK) liikmeks ja sai õiguse osaleda 1952. aastal Helsingi olümpiamängudel.
Nõukogude Liit võttis osa kõigist olümpiamängudest pärast 1984. aastal Los Angeleses peetud suveolümpiat.
Aastatel 1951–1977 oli NSV Liidu Olümpiakomitee esimees Konstantin Andrianov. Aastatel 1977–1983 oli selleks Sergei Pavlov, kelle ametiajal korraldati 1980. aastal Moskvas suveolümpiamängud.
NSV Liidu Olümpiakomitee likvideeriti märtsis 1992. Selle õigusjärglaseks sai Venemaa Olümpiakomitee. 1992. aastal Barcelonas toimunud olümpiamängudel esinesid endise Nõukogude Liidu sportlased ühendvõistkonnas olümpialipu all.
Sokoke kass
pisi|Isane sokoke kass Sokoke kass on Keeniast Arabuko-Sokoke metsast pärit ja praegugi seal vabalt elav kassitõug, mida varem tunti khadzonzo (girlama keeles "näeb välja nagu puukoor") nime all.
Tõenäoliselt on sokoke kassid selles metsas elanud sajandeid. Haruldase tõu avastas Keenias Watamu küla lähedal elav briti päritolu Jeni Slater 1978. aastal, kui tema aednik leidis aiast emakassi koos poegadega. Kaasajal teavad kohalikud elanikud tõust paraku vähe või üldse mitte midagi.
Metsas elavate sokoke kasside arvu ei oska keegi ka ligikaudselt hinnata. Impordinõuded lemmikloomade sissetoomiseks Euroopa Liitu on üsnagi ranged. Väljaspool oma looduslikku keskkonda leidub sokoke kasse üsna vähe, peamiselt Põhja-Euroopa riikides ja USA-s. Eri allikate andmetel arvatakse väljaspool Keeniat olevat ligikaudu 30 poegimisealist ja -võimelist emast.
Nad on elavaloomulised ja väga uudishimulikud kassid, kel läheb uue elukohaga kohanemiseks aega. Sokokekasvatajad kinnitavad, et need kassid kiinduvad tugevasti nii oma pere inimestesse kui ka teistesse kassidesse, mis teeb nende sisseelamisaja uues kodus pärast võõrutamist tavapärasest pikemaks. Sülekassielule eelistavad nad jooksmist ja mängimist ning vaatamata päritolule pole nad agressiivsed.
Eestis sündis esimene sokoke tõugu kasside pesakond augustis 2009.
Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kirik
Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kirik (ametlik lühend MPEÕK, vene keeles Эстонская Православная Церковь Московского Патриархата) on üks kahest Eestis tegutsevast õigeusu kirikust (teine on Konstantinoopoli oikumeenilise patriarhi jurisdiktsioonis tegutsev Eesti Apostlik-Õigeusu Kirik).
2011. aastast on Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kirikul kaks piiskopkonda: Tallinna piiskopkond, mida juhib Tallinna ja kogu Eesti metropoliit, ja Narva ja Peipsiveere piiskopkond, mida juhib Narva ja Peipsiveere piiskop.
Kiriku eestseisja oli aastatel 1992–2018 metropoliit Kornelius (Jakobs), alates juunist 2018 juhib kirikut metropoliit Jevgeni (Rešetnikov). Narva ja Peipsiveere piiskop on alates 30. maist 2011 Lazar (Gurkin), kes täitis 19. aprillist kuni 3. juunini 2018 ajutiselt ka kiriku eestseisja kohuseid. 5. veebruaril 2017 pühitseti ametisse Tallinna piiskopkonna vikaarpiiskop Sergi (Telihh), tiitliga Maardu piiskop. Nii on kirikul kokku kolm piiskoppi.
Kiriku liturgiline keel on kirikuslaavi keel, kuid üksikutes kogudustes peetakse ka eestikeelseid jumalateenistusi. Kiriku häälekandja on igakuiselt ilmuv venekeelne ajaleht Mir Pravoslavija (Мир Православия).
MPEÕK vaimulikud teenindavad 32 kogudust ja kirikut. Liikmed on põhiliselt Eesti venekeelse elanikkonna seast, neid on hinnanguliselt umbes 150 000.
Pae (Lääne-Harju)
Pae on küla Harju maakonnas Lääne-Harju vallas.
Pae
Pae on mitme koha nimi:
Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kirik
pisi|[[Pühtitsa Jumalaema Uinumise Stavropigiaalne Naisklooster, Moskva ja kogu Venemaa patriarhi otsealluvuses]]
Juhtimine
MPEÕK kirikupea tiitel on alates 2000. aastast Tallinna ja kogu Eesti metropoliit. Kiriku põhikirja kohaselt valitakse kirikupea MPEÕK täiskogul ja ta astub ametisse pärast tema ametisse kinnitamist Moskva ja kogu Venemaa patriarhi ning Vene Õigeusu Kiriku Sinodi poolt. Kirikupeal ei ole ametiaega, ta võib ametisse jääda kuni surmani.
MPEÕK kõrgeim haldusorgan on kiriku täiskogu, mille koosseisu kuuluvad kõik MPEÕK palgalised vaimulikud ja üks ilmikute esindaja igast kogudusest. Täiskogu koguneb igal aastal vähemalt korra.
Täiskogude vahelisel ajal juhib kirikut MPEÕK Sinod, mille liikmed valitakse kolmeaastaseks ametiajaks kiriku täiskogul. MPEÕK piiskopid kuuluvad sinodisse automaatselt, valitavaid liikmeid on kokku kuus – neli vaimulike ja kaks ilmikute esindajat. Kirikupea on automaatselt sinodi esimees.
12. mail 2015 valitud sinodi koosseisu kuuluvad: Tallinna ja kogu Eesti metropoliit Kornelius (Jakobs, suri 19. aprillil 2018), Narva ja Peipsiveere piiskop Lazar (Gurkin), ülempreester Oleg Vrona, ülempreester Vitali Gavrilov, munkpreester Iona (Golovastikov), ülempreester Daniel Lepisk, ilmikud Sergei Männik ja Oleg Burdeinõi.
Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kiriku juhid (aastast 1992)
11. augustil 1992 taastas Vene Õigeusu Kiriku Püha Sinod patriarh Tihhoni otsuse aastast 1920, millega Eesti Õigeusu Kirik oli tunnistatud autonoomseks. Ametlikult registreeriti Moskva patriarhaadile alluv Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kirik Eestis iseseisva juriidilise isikuna alles 2002. aastal.
Tabelis on lisaks MPEÕK eestseisjatele esitatud ka nende asetäitjad (vikaarpiiskopid).
Ajalugu
MPEÕK on moodustatud Eesti Õigeusu Kiriku nime all vastavalt Moskva Patriarhaadi Pühima Sinodi otsusele 11. augustist 1992, millega taasjõustati patriarh Tihhoni 1920. aasta otsus toonasele Eesti õigeusu piiskopkonnale autonoomia (omavalitsuse) andmise kohta.
Reaalselt moodustati MPEÕK alates 1945. aastast Eesti territooriumil tegutsenud Vene Õigeusu Kiriku Tallinna ja Eesti piiskopkonna põhjal. Ajalooliselt ja õiguslikult peab MPEÕK ennast siiski 1920. aastal loodud autonoomse Eesti Õigeusu Kiriku õigusjärglaseks, olles kuulutanud kanooniliselt vigaseks selle kiriku mineku Konstantinoopoli oikumeenilise patriarhi jurisdiktsiooni alla 1923. aastal.
Sellest tulenevalt ollakse tülis ennast sama kiriku õigusjärglaseks pidava ja Eesti võimude poolt sellena 1993. aastal tunnustatud Eesti Apostlik-Õigeusu Kirikuga, mis tegutseb endiselt Konstantinoopoli patriarhi jurisdiktsiooni all. Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku registreerimise tõttu võimude poolt ei saanud MPEÕK ennast registreerida Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku nime all ja keeldus seetõttu aastaid üldse oma tegevuse legaliseerimisest. Alles 2002. aastal jõuti Eesti valitsusega kokkuleppele kiriku registreerimises Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kiriku nime all.
Kogudused ja kirikud
Alates 30. maist 2011 on MPEÕK kogudused jagatud kahe piiskopkonna vahel. Erandi moodustab siinsete koguduste seas Tallinna Aleksander Nevski stavropigiaalne kogudus, mis on Moskva ja kogu Venemaa patriarhi otsealluvuses, kuid mida teenindab MPEÕK vaimulikkond.
Veneetsia
Veneetsia (itaalia keeles Venezia) on sadamalinn Itaalia põhjaosas Aadria mere looderannikul, Veneto maakonna città metropolitana di Venezia halduskeskus.
Linn oli aastatel 697–1797 eksisteerinud Veneetsia vabariigi keskus. Oma kõrgaegadel oli see riik Vahemere piirkonna võimsamaid ja rikkamaid ning linn hoidis enda kontrolli all suurt osa Vahemere idaosa kaubandusest.
2018. aasta alguses elas linnas 261 321 inimest, kelles ligikaudu 55 000 elas ajaloolises linnasüdames. Koos Padova ja Treviso linnaga moodustab Veneetsia linnastu, kus elab kokku ligi 2,6 miljonit inimest.
Veneetsia on tuntud üleujutuste poolest, mis meretaseme tõusu tõttu järjest sagenevad. Linna kaitsmiseks on ellu kutsutud MOSE projekt ning ühe võimaliku lahendusena nähakse ka põhjavette vee juurdepumpamist, et kergitada Veneetsia alust pinnast.
Linnas toimub Veneetsia biennaal, mille raames korraldatakse ka näiteks Veneetsia filmifestivali.
Ajalugu
Veneetsiat on esimest korda mainitud 5. sajandil eKr. Sel ajal elas praeguse Veneto, Friuli ja Trentino ümbruses venetite hõim, kes legendi järgi olevat läinud sinna Väike-Aasiast pärast Trooja vallutamist.
181 rajasid roomlased Aquileia linna ja piirkond liideti Rooma riigiga. 5. sajandil, mil barbarid hakkasid Rooma riigi piire proovile panema, vallutasid sealsed alad üksteise järel hunnid (452. aastal), idagoodid ja langobardid. Just neil rahututel aegadel sai alguse Veneta laguuni saarte asustus: algul ajutiste redupaikade näol, siis juba püsiva asukohana.
Administratiivselt jagunesid Veneetsia valdused kolme peamisse ossa:
Hiljem, kui põhilised kaubateed läksid Vahemerelt Atlandi ookeanile, hakkasid Veneetsia tähtsus ja jõud vähenema ning 1797 langes linn Napoleoni kätte. Hiljem kuulus linn mitut puhku Austriale.
Aastal 1866 ühines Veneetsia Itaalia kuningriigiga.
Üleujutused teevad linnale üha kasvavat kahju, sest saarestik vajub aeglaselt Aadria merre.
Minevikus oli Veneetsias kombeks, et kurjategijad kandsid maske, et neid pärast ära ei tuntaks. Sellepärast keelati linnas ametlikult maskide kandmine, välja arvatud mõned päevad aastas. Hiljem kujunesid nendel päevadel maskiballid Veneetsias suureks turistiatraktsiooniks.
Linnaosad
Veneetsia koosneb kahest osast: ajalooline tuumik paikneb laguuni 119 saarel, sadama- ja tööstuslinnaosad (Mestre ja Porto Marghera) asuvad mandril.
Veneetsia jaguneb kuueks linnarajooniks (sestiere): Cannaregio, San Polo, Dorsoduro, Santa Croce, San Marco, Castello.
Majandus
Veneetsia on üks Itaalia suuremaid sadamaid ja tähtsamaid turismilinnu.
Saartel on tavapärased tegevusalad klaasi, pitsi, juveelide, mosaiigi ja nahkesemete valmistamine; mandril värviline metallurgia, naftatöötlemis-, keemia-, tekstiili-, toiduaine-, elektrotehnika- ja optikatööstus ning laevaehitus.
Transport
Veneetsia on Euroopa suurim autovaba piirkond. Kogu liiklemine ajaloolises kesklinnas toimub jalgsi. Täpsemalt öeldes viib Veneetsiasse mööda laia silda küll mitmerealine autotee, kuid saartel lõpeb see kohe. Autod saab panna tohututesse parkimismajadesse ning edasi tuleb liikuda jalgsi. Suure hulga treppide tõttu pole võimalik liigelda mootor- ega jalgrattaga.
Ainsateks transpordivahenditeks on veesõidukid. Linna tähtsaim veetee on Suur Kanal; seda mööda toimub ka veebusside ehk vaporetto'de regulaarliiklus. Veneetsia traditsiooniline liiklusvahend gondel leiab tänapäeval kasutust peaasjalikult turistide sõidutamisel.
19. sajandil ehitati raudteeühendus maismaaga, 20. sajandil lisandus sellele ka autotee koos kesklinnalähedase parkimisalaga.
Mestre idaosas asub rahvusvaheline Marco Polo lennujaam.
Kanalid
Tänavate aset täidavad Veneetsias suures osas kanalid. Neid on üle saja, kõige pikem (3,8 km) ja laiem on Suur Kanal. Kanalitel on umbes 400 silda. Üle Canal Grande viib kolm silda: Rialto sild, Scalzi sild ja Akadeemia sild. Kanalid on väga reostunud veega.
Kirikud
thumb|Vaade Veneetsia Suurele Kanalile ja Rialto sillale hoone [[Fondaco dei Tedeschi katuselt juulis 2017]] thumb|Suur Kanal thumb|Tüüpiline Veneetsia kanal
Kõrkküla kivirist
pisi|Kõrkküla kivirist Kõrkküla kivirist on paekivist rist Lääne-Viru maakonnas Viru-Nigula vallas Kõrkkülas Tallinna-Narva maantee vasakus ääres.
Paekivist raidkirjadega rist püstitati tee äärde, siin 1590. aastal surma saanud vene bojaari Vassili Rosladini mälestuseks.
Paekivist tahutud kiviristi kõrgus põhjapoolsest 209 cm, lõunapoolsest äärest 193 cm, jalami laius 86 cm, laius külgmiste haarade alt 26 cm, ülemise haara kõrgus 48.5 cm. Ülemise nupu läbimõõt 6 cm, kõrgus 4 cm. Külgmise haara pikkus 38 cm, külgmise haara nupu läbimõõt 8 cm ja kõrgus 2 cm. Haarade otste laius 43 cm, paksus 14 cm. Risti tüve paksus on 83 cm kõrgusel 15 cm. Kiviristi lõunapoolne haru on murdunud, lääneküljel on 84 cm kõrgusel mõra, sellest allpool ca 4 cm paksune kiht risti tüve küljest lahti ja selle kohalt on 4 cm paksune kiht ära kukkunud. Kiri ristil on väga halvasti loetav ja kohati hävinud.
Kirje ristil: „ЛЬ[т](а) 7098 (=1590) м(еся)ца фе[враля] ... на памет с(вя)т(о)го Сiдора П(е)лус(иис)ко(го) убиен быс(ть) на се[м] м(е)сте ра[б] б(о)же[и] Ва[с]илеи В[о]лод(и)м(и)ро в с(ы)нъ [Р]осладин. А ...”
Eesti keeles: „Aastal 7098 (=1590) veebruari kuus Püha Sidori Pelusiiski mälestuspäeval tapeti sellel kohal jumalasulane Vassili Volodimiri poeg Rosladin. A...”
Aleksandr Žukov
pisi| Aleksandr Žukov (2009) pisi| [[Venemaa president|Venemaa presidendi abi Arkadi Dvorkovitš (hilisem FIDE president) ja Venemaa asepeaminister Aleksandr Žukov (2011)]]
Aleksandr Dmitrijevitš Žukov (vene keeles Александр Дмитриевич Жуков; sündinud 1. juunil 1956 Moskvas) on Venemaa riigi- ja sporditegelane.
Žukov lõpetas 1978. aastal Lomonossovi-nimelise Moskva Riikliku Ülikooli majandusteaduskonna. 1991. aastal sai ta Harvardi Ülikooli diplomi. Spetsialiseerus seadusandlusele valuuta, maksunduse ja tolli valdkonnas.
Žukov valiti 1993. aastal Venemaa Riigiduumasse. Ta kuulub võimupartei Ühtse Venemaa juhtkonda. Aastatel 2004–2011 oli ta Venemaa Föderatsiooni asepeaminster ja on alates 2011. aastast esimene asepeaminster.
Žukov oli aastatel 2003–2009 Venemaa Maleföderatsiooni ja 2010–2018 Venemaa Olümpiakomitee president. Ühtlasi oli ta 2006–2018 Suure Teatri hoolekogu liige.
Nooruses osales Žukov malevõistlustel. Täitis meistrikandidaadi järgu.
Püha Tõnu kiusamine
"Püha Tõnu kiusamine" on 2009. aasta Eesti draamafilm. Filmi on lavastanud Veiko Õunpuu.
Filmi võtted toimusid 1. oktoobrist 30. novembrini 2008 peamiselt Tallinnas, Saaremaal ja Ida-Virumaal.
2009. aasta jooksul käis filmi Eesti kinodes vaatamas 6282 inimest.
Süžee
Filmi tegevustik keerleb ümber keskikka jõudnud keskastme juhi Tõnu, keda mängib Taavi Eelmaa.
Festivalid ja auhinnad
Filmiprojekt võitis 2008. aasta Cannes'i filmifestivalil Euroopa talendi auhinna.
2009. aasta lõpus valiti film Ameerika Sundance'i filmifestivali põhivõistlusprogrammi. 28. detsembril valis Eesti Filmiajakirjanike Ühing filmi aasta filmiks 2009.
2010. aasta alguses valiti film Rotterdami rahvusvahelisele filmifestivalile VPRO Tiigri auhinna võistlusprogrammi. Veebruaris näidati filmi Göteborgi filmifestivalil lõpufilmina ja veebruari keskel osales film Berliini filmifestivali Berlinale filmiturul. Märtsis-aprillis linastus film Hongkongi rahvusvahelisel filmifestivalil. Septembris valiti film 46 filmi hulka, mille seast valitakse välja Euroopa filmiauhindade pretendendid. Novembris valiti film parima kunstnikutöö auhinnale kandideerijate hulka. Novembris tunnistati Taavi Eelmaa Saksamaal Cottbusis toimunud rahvusvahelisel filmifestivalil parimaks meesnäitlejaks, film ise osales mängufilmide kategoorias. Novembris pälvis film Šveitsis Genfis toimunud filmifestivalil Cinéma Tous Ecrans FIPRESCI auhinna. Novembris valiti film 2010. aasta Pimedate Ööde filmifestivali võistlusprogrammi EurAsia ja Balti täispikkade filmide võistlusprogrammi.
2011. aasta aprillis võitis film Brüsseli rahvusvahelisel ulme- ja õudusfilmide festivalil Euroopa täispikkade mängufilmide kategoorias (7. Orbit) peaauhinna.
Popkultuuris
2009. aastal pilas Märt Avandi ja Ott Sepa huumorisaade "Tujurikkuja" sketšiga filmi "Püha Märdi kiusamine".
Walesi lipp
Walesi lipp on Suurbritannia ajaloolise piirkonna - Walesi lipp.
Lipukangas on jagatud horisontaalselt kaheks võrdseks väljaks, ülemine on valge ja alumine roheline. Kanga keskel on punane lohe, mida on Walesi lahingulippudel kasutatud juba 7. sajandist. Ametlikult võeti see lipp kasutusele 1959. aastal.
Arno Kirt
Arno Kirt (30. märts 1939 – 5. detsember 2016 ) oli eesti majandusteadlane.
Töö
Aastatel 1988–1994 oli ta Eesti Majandusjuhtide Instituudis kateedrijuhataja, õppetooli juhataja, dotsent, erakorraline professor. Pärast seda töötas kaks aastat Eesti Innovatsioonipangas nõunikuna. 1997. aastal oli AS Dvigateli peadirektori asetäitja-arendusjuht. 1998–2003 töötas Mainori Majanduskoolis õppetooli hoidja ja erakorralise professorina. 2003–2005 oli Audentese Ülikoolis erakorraline professor. Alates 2005. aasta sügisest töötas Mainori Kõrgkoolis ettevõtluse erakorralise dotsendina.
Ühiskondlik tegevus
Alates 1976. aastast oli ta Eesti Ajakirjanike Liidu liige, alates 1991 Eesti-Soome Seltsi juhatuse liige (aastast 2003 esimees), alates 1994 Eesti Konsultantide Assotsiatsiooni asutajaliige, alates 1997 "Viro-vuosikirja" (Helsingi) toimetuskolleegiumi liige, 2004 Eesti Rukki Seltsi nõukoja liige.
Palasi (Kehtna)
Palasi on küla Rapla maakonnas Kehtna vallas.
Armuhaigus
Armuhaigus (ka armuvalu; ladina keeles amor hereos, morbus amatoris, philocaptio) on hullumeelsus, milleni võib viia vastamata või õnnetu armastus.
Armuvalu
Armuvalu all peetakse tavakeeles silmas inimese emotsionaalset reaktsiooni alles armudes, vastamata armastusele või katkenud armusuhtele.
Vahel ka sügava armumisega seotud füsioloogilist sündroomi.