cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Asi iseeneses
Kant väitis, et on olemas objektiivne maailm, "asi iseeneses", kuid me ei saa selle kohta midagi väita. See asi iseeneses mõjutab meie meeleelundeid ja tekitab aistinguid, mille tulemusena tekib "asi meie jaoks" (saksa Ding für uns). Tunnetada saabki ainult nähtumusi, nii nagu nad meile meie meeleelundite läbi on antud, asjad iseeneses on põhimõtteliselt tunnetamatud. Näiteks me tajume maailma ajas ja ruumis, kuid tegelikult on see meie mõistuse iseärasus, et me maailma sellisena tajume. Aeg ja ruum on tunnetuse vormid – maailm (asi iseeneses) ei eksisteeri ei ajas ega ruumis. Seda, millest Kant kõneles, nimetatakse filosoofia skandaaliks: keegi ei ole suutnud näidata, kuidas teadmine välismaailma asjade kohta tuleneb meeltega saadud andmetest. Keegi pole suutnud seda probleemi lahendada.
Peine
Linna pindala on 119,51 km². 31. detsembril 2017 elas seal 49 901 inimest. See asub Fuhse jõe ja Kesk-Saksa kanali ääres, umbes 25 km Braunschweigist läänes ja 40 km Hannoverist idas.
Põlva vald
Põlva vald on vald Põlva maakonnas.
Peine
Ajalugu
1130. aasta dokument mainib Berthold von Paginit, Saksa-Rooma keisri Lothar III ministeriaali, kes andis oma nime linnale kujul Peine. Linnus, Burg Peine, pärineb sellest või varasemast ajast.
Põlva vald
Põlva vald moodustati 22. oktoobril 2017 Ahja valla, Mooste valla, Laheda valla, Põlva valla ja Vastse-Kuuste valla ühinemisel.
Vallavalitsus asub Mammaste külas ja Põlva linnas.
Peine
Ajalugu
1201. aasta Hildesheimi kroonika kirjeldab vaenust piiskop Hartbert von Hildesheimi ning vendade Ekbert ja Gunzelin von Wolfenbütteli vahel. Krahv Gunzelin von Wolfenbüttel oli Saksa armee ülemjuhataja ja Saksa-Rooma keisri Otto IV senešall. Gunzelin võitis ning sai kontrolli Burg Peine ja ümbruskonna üle.
Põlva vald
Põlva vallavanem
2017 - 2021 - Georg Pelisaar
Peine
Ajalugu
Linnusest lõunas asutas Gunzelin 1218. või 1220. aastal Peine linna. 1223. aastal sai asula linnaõiguse. Gunzelini vapp on sellest ajast linna sümbol.
Põlva vald
Põlva vallavanem
2021 - Martti Rõigas
Linn
Põlva
Peine
Ajalugu
Braunschweig-Lüneburgi Otto I, Hildesheimi piiskop, 1260–1279, andis krahv Wedekind von Poppenburgile Peine linnuse, linna ja maakonna lääniks. Otto liidendas Peine hiljem kui turulinna.
Põlva vald
Alevikud
Vallas on 3 alevikku: Ahja, Mooste ja Vastse-Kuuste
Peine
Ajalugu
1260. aastal teenis Peine välja ka õiguse vermida münte ja oli, mõne vaheajaga, Hildesheimi piiskopkonna rahapaja 1428. aastani. 1954. ja 1956. aastal leiti Stederdorfer Straße ja Horstwegi tänavate alt kaks suurimat Saksa keskaegset hõbeda-aaret (95 ümarat kangi, kaaluga 7,5 kg, pärit 14. sajandist).
Põlva vald
Külad
Vallas on 70 küla:
Aarna – Adiste – Akste – Andre – Eoste – Himma – Himmaste – Holvandi – Ibaste – Jaanimõisa – Joosu – Kaaru – Kadaja – Kanassaare – Karilatsi – Kastmekoja – Kauksi – Kiidjärve – Kiisa – Kiuma – Koorvere – Kosova – Kähri – Kärsa – Lahe – Laho – Leevijõe – Logina – Loko – Lootvina – Lutsu – Mammaste – Meemaste – Metste – Miiaste – Mustajõe – Mustakurmu – Mõtsküla – Naruski – Nooritsmetsa – Orajõe – Padari – Partsi – Peri – Pragi – Puskaru – Puuri – Rasina – Roosi – Rosma – Savimäe – Soesaare – Suurküla – Suurmetsa – Säkna – Säässaare – Taevaskoja – Terepi – Tilsi – Tromsi – Tännassilma – Uibujärve – Valgemetsa – Valgesoo – Vana-Koiola – Vanaküla – Vanamõisa – Vardja – Viisli – Vooreküla
Votice
Votice (saksa keeles Wotitz) on linn Tšehhis Kesk-Tšehhi maakonnas Benešovi ringkonnas. Votice asub Benešovist ligi 17 km lõunas ja Táborist umbes 26 km põhjas.
Voticet on esmamainitud 1359. aastal. Linnaõigused sai Votice 1588. aastal.
Riia lahing (1215)
Riia lahing oli 1215. aastal toimunud sõjaline kokkupõrge Riia linna kui Riia piiskopkonna ja Mõõgavendade ordu peamist tugipunkti piirama saabunud saarlaste väe ja linna kaitsjate vahel. Nende tegevuse toetamiseks ründasid läänemaalaste, sakalaste ja ugalaste väed samal ajal riialaste liitlaste – liivlaste ja latgalite – alasid. Linna vallutamise katse ebaõnnestus: pärast linlaste vastuastumist ründajatele ja parajasti Riiga teel olnud ristisõdijate laevade nähtavale ilmumist saarlased taandusid. Sündmuste kirjelduse ainsaks allikaks on Henriku Liivimaa kroonika.
Piiramise ettevalmistamine
Pärast Turaida vaherahu lõppu toimunud kahele Riiast lähtunud sõjakäigule Ridalasse ja Leole linnuse alla kavatsesid saarlased, läänemaalased, sakalased ja ugalased vastata samaaegsete ja omavahel kooskõlastatud rünnakutega Liivimaa sakslaste ning nende liitlaste – liivlaste ja latgalite – vastu. Peaeesmärgiks seati Riia alistamine. Plaani kohaselt pidid sakalased ja ugalased ründama latgalite ning läänemaalased liivlaste ala, et nii takistada nende appiminekut Riiale, mille vallutamise ülesanne jäi saarlaste kanda. Sarnast sõjalist koostööd oli tehtud ka varem. 1211. aastal kavandasid üheaegset Liivimaale tungimist ugalased, sakalased ja läänemaalased ning Turaida piiramisel osalesid nii saarlased, läänemaalased kui revalased. 1215. aktsioon oli aga nendega võrreldes veel laiaulatuslikum, hõlmates nelja maakonna sõjajõude.
Kevadel pärast jää sulamist sõitsid saarlased laevadega Koiva suudmesse, kus nad said kätte ühe Riia poole teel olnud tsistertslaste ordu preestri ja selle kaaskonna. Preestrit ja ta õpilast piinati ja lõpuks tapeti. Mõned vangistatud liivlased viidi endaga kaasa Saaremaale. Selle retke näol võis tegemist olla luurekäiguga eelseisva sõjalise operatsiooni tarbeks ja kinnivõetud kristlastelt ilmselt nõutati selleks vajalikku informatsiooni.
Linna ründamise katse
Hiljem samal kevadel ilmuski saarlaste suur laevastik Daugavgrīvasse, Väina jõe suudmesse. Kaasa toodud vanad laevad ja kohapeal ehitatud puitehitised täideti kividega ja uputati jõkke, et moodustada tõke, mis sulgeks veetee suurema süvisega alustele, kuid mis võimaldaks saarlaste endi kergematel laevadel sealt läbi pääseda. Samal ajal sõitis osa väest Riia alla ning hõivas kaldapealse ja linnaesise välja, kus peagi linnast väljatunginud ordu ja linlaste sõjasulased ning liivlased neid ründasid. Kaotusi kandes põgenesid saarlased tagasi laevadele ja taandusid jõele, kusjuures seda tehes olevat üks nende laevadest purunenud ja koos meeskonnaga uppunud. Ülejäänud sõitsid tagasi jõesuudmesse. Riialased kogusid kokku kõik olemasolevad sõjajõud ja liikusid neile järgi, ühed mööda maad ja teised laevadega mööda jõge. Väe Daugavgrīvasse jõudes tõmbusid saarlased jõe teisele kaldale. Samal ajal ilmus merel nähtavale kaks ristisõdijate koget. Kui nad olid piisavalt lähedale jõudnud, et eristada lippudega endast märku andvaid kristlasi nende vastastest, võtsid nad suuna saarlaste poole. Sama tegid Riiast saabunud laevad. Kokkupõrget ära ootamata asusid saarlased oma alustele ja põgenesid merele, kaotades seejuures mõned oma laevadest neid jäitama asunud riialastele. Saarlaste ehitatud veealuse tõkke lõhkusid hiljem jõevool ja meretormid ära ning selle jäänused tõmmati sakslaste poolt välja.
Toetusvägede tegevus
Sakalaste ja ugalaste ühisvägi liikus latgalite alale ja asus piirama Autine linnust. Saades teada linnusele appisaabuvatest Võnnu orduvendadest, piirajad lahkusid. Trikātasse edasi läinud eestlastel õnnestus vangistada kohalik ülik Talibald, kellelt hakati tule kohal piinamise abil raha välja pressima. Algul andis Talibald osa oma rahast neile kätte, aga kui teda ikka edasi piinati, keeldus ta ülejäänud raha asukohta avaldamast. Eestlased põletasid Talibaldi, kuni ta suri. Pärast seda pöördusid nad oma maale tagasi.
Tagajärjed
Ebaõnnestunud suurpealetungi esimeseks tagajärjeks oli Talibaldi surma eest kätte maksta soovivate latgalite, eelkõige tema poegade Rameko ja Drivinalde, rüüsteretkede seeria Ugandisse. Talibaldi piinamisele vastati samasuguste metsikustega. Need sõjakäigud tõid peagi kaasa Riia piiskopi ülemvõimu tunnistamise ugalaste ja sakalaste poolt. Järgmisel aastal, kui saarlased koos Polotski vürstiga plaanisid uut Riia ründamist, paigutasid piiskopimehed ja orduvennad kindlustatud ja mehitatud koge Daugavgrīva juurde alalisse valvesse, et takistada võimalikku uut saarlaste katset jõesuud sulgeda.
Viiekümneaastane sõda
Viiekümneaastane (maailma)sõda hõlmab sõdade perioodi 1904–1953 Vene-Jaapani sõjast kuni Korea sõjani. Mõiste pärineb šoti päritolu ajaloolase Niall Fergusoni raamatust "The War of the Word" (2006, New York). Ferguson toob sellega esile Lääne tsivilisatsiooni, vähemalt kui imperiaalse jõu, senise keskse osa allakäigu alguse.
Ehkki raamatu pealkiri nimetab seda perioodi maailmasõjaks, selgub tekstis et on siiski mõeldud maailmasõda. Tegemist on uudse lähenemisega, mille koha ja väärtuse ajalooteaduses selgitab aeg. Igal juhul on teema, Sigmund Neumanni (1946) poolt välja pakutud I ja II maailmasõda hõlmava Teise kolmekümneaastase sõja (1914–1945) kõrval, juba osaliselt lahtikirjutatud (eesti keeles on raamatu mahuks 760 lehekülge). Teise kolmekümneaastase sõja eest kostis esimene I maailmasõja eelne hoiatus juba vananeva feldmarssal von Moltke viimases kõnes Riigipäevas: ''Härrased, see võib olla seitsmeaastane sõda, see võib olla kolmekümneaastane sõda ... . ''
Samas on ajaloolaste erinevaid vaatepunkte väljendavana kasutatud ka mõisteid "Euroopa kodusõda" (enamasti 1870–1945) ja "pikk sõda" (1914–1990).
18. sajandi viimasel kolmandikul olid nii riiklikult kui ka majanduslikult uuenenult esile kerkinud Saksamaa, Itaalia ja Jaapan (teljeriigid). Selleks ajaks oli USA läbi immigratsiooni ja majanduslik-tehnilise arengu tõusnud arvestatavaks ja seejärel juba ka juhtivaks maailma suurriigiks. Sajandi lõpus, kui Lääne-Euroopat oli haaranud uus kolonialismilaine (1875–1900 vallutasid eurooplased 79,65% Aafrikast) ja üldise sõjaväekohustuse kehtestamine, alustasid USA, Saksamaa ja Jaapan hegemonistlikku maailmapoliitikat.
Üldisest vaatepunktist oli, peale Vene-Jaapani sõja, tegemist demokraatia ja n-ö autokraatia (siinkohal absolutism (keisririigid) ning hiljem fašism ja Stalini kommunism, viimased ka kui natsionaalsotsialism ja sotsialism) vahelise kuuma sõjaga. Kusjuures see militaarne „autokraatia” oli pärast I maailmasõda haaranud ka Lääne-Euroopa riike. Demokraatlikud institutsioonid jäid 1918–1945 püsima ainult Suurbritannias, Soomes, Iirimaal, Rootsis ja Šveitsis. Kokku 27 riigist 17-s saadeti esinduskogud laiali enne sõda ja 5-s kaotati sõja ajal. Selles sõjas sai kommunistlik NSV Liit läbi tasakaalupoliitika, koos sellega seotud subsiidiumidega, „tõhusaks tööriistaks” (Erich Hobsbawm) piiri panemisel fašismile.
Mõiste "50-aastane sõda", erinevalt enam Lääne tsivilisatsiooni kesksetest I ja II maailmasõjast, toob hulga enam esile industrialiseeritud keiserliku Jaapani. Ja seda esimese olulise tegijana, kes kuulunud lääne tsivilisatsiooni. Jaapani osaks oli: sõda Venemaaga (ka osalemine kodusõjaaegses interventsioonis), Korea annekteerimine, Mandžuuria vallutamine, sõda Hiinaga, sõda USA-ga ja Indoneesia vallutamine (oli sel ajal USA valduses).
Samas sisaldab see ka tavaliselt mitte ühtse tervikuna nähtud NSV Liidu ettevõtmisi: vallutusi (osa Soomest, Baltikum, osa Poolast, Preisimaa, ...), II maailmasõja järgset Berliini blokeerimist, idaploki kujundamiseks korraldatud pöördeid Kesk- ja Ida-Euroopa riikides, Mandžuuria ja Korea hõivamist, abi kommunistliku Hiina tekkimisele ja ka Korea sõda. Korea sõtta saatis oma vägesid 18 riiki ja seal hukkus 3 miljonit inimest. Sõjas osales ka vähemalt 150 NSV Liidu lennukit ja lendurit, ehkki NSV Liit seda avalikult ei tunnistanud.
28. aprillil 1952 kirjutasid 48 riiki alla San Francisco rahulepingule Jaapaniga, allakirjutamisest keeldusid NSV Liit ning ta sõltlased Poola ja Tšehhoslovakkia. Vastuväited esitanud Hiina selles ei osalenud. Selle, vähemalt Jaapani osas, II maailmasõja ametlikuks lõpuks saanud rahulepinguga lõppes USA okupatsioon Jaapanis. Korea sõda lõppes aastal 1953.
Carteri maakond (Missouri)
Carteri maakond (Carter County) on maakond Ameerika Ühendriikides Missouri osariigis.
Askoldi haud
Askoldi haud (ukraina keeles Аскольдова Могила) on park Kiievis.
Carteri maakond (Missouri)
Maakonna halduskeskus on Van Buren.
Ajalugu
Maakond moodustati 1859. aastal.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 6265.
Arvestuslik rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga) :
Kulutusrand
Kulutusrand on ranna tüüp, millel lainetuse toimel toimub pidev setete ärakandumine merre.
Kulutusrannad on maailmas kõige levinumad.
Rush (telesari)
Sisu
"Rush" jälgib taktikalise reageerimise (TR) rühma liikmete elusid. Taktikalise reageerimise rühm baseerub Victoria politsei Critical Incident Response Teamil, mobiilsel üksusel, mis täidab tühimiku tavalise politsei ja eriüksuse vahel. Rühm reageerib sarjas vägivaldsetele juhtumitele, nagu autoärandamised, enesetapud ja relvastatud seaduserikkumised. Kuueliikmeline rühm on jagatud kahe auto peale: TR01 ja TR02.
Rühm kaotas tegevusaja jooksul kolm liiget: Grace Barry sai pommiplahvatuses viga ja suri ootamatult haiglas. Dominic Wales hukkus, kui üritas pommi demineerida, ning Michael Sandrelli sai kurjategijate käe läbi üliraskelt vigastada ja suri haiglas.
On Being Me
"On Being Me: A Personal Invitation to Philosophy" ("Sellest, et mina olen mina: isiklik kutse filosoofiasse") on David Vellemani filosoofiline raamat. Selle andis välja Princeton University Press 2020. aastal.
Eessõna
Vellemani jaoks algab filosoofia hämmeldusest selle üle, mis tunne on olla isik. Miks see on just niisugune tunne, kui järele mõeldes sageli tundub, et see pole võimalik? Ta on vältimatult mõelnud sellest esimeses isikus, sest sellega, mis tunne on olla inimene, on ta tuttav esimese isiku vaatekohast. Ta on saanud mõjutusi Elizabeth Anscombe'ilt, Michael Bratmanilt, Daniel Dennettilt, Gareth Evansilt, Harry Frankfurtilt, Gilbert Harmanilt, Christine Korsgaardilt, Iris Murdochilt, Thomas Nagelilt, Derek Parfitilt, John Perrylt ja Bernard Williamsilt ning eriti Aristoteleselt ja Immanuel Kantilt. Olulised allikad on ka John Locke ja William James, Sigmund Freud, Prescott Lecky, William Swann ja Kurt Vonnegut.
Need mõtisklused ei puuduta kõiki isik olemise aspekte. Suhteid teiste inimestega, mida ei saa käsitleda introspektsiooni meetodil, käsitleb Vellemani raamat "How We Get Along".
Kui Velleman uurib oma isik olemist, siis tema mõtted lähevad pikaks ja keeruliseks, sest olla isik on pikk ja keeruline. Eneseteadvus ei ole ainult teadlikkus enesest, vaid ka teadlikkus oma eneseteadvusest jne.
Argumente siin ei ole. On ainult Vellemani tähelepanekud sellest, mis tunne tal on olla isik, ja spekulatsioonid selle kohta, miks see nii on. Velleman arvas kaua aega, et argumendid on mõeldud lugeja veenmiseks, kuid siis ta leidis, et teda jätab kummalisel kombel külmaks, kui on vähe lugejaid, kes end veenda lasevad. Lõpuks sai ta aru, et on kogu aeg andnud aru isiklikest maadeavatustest, koostades reportaaže uuritud elust. Ta on lootnud, et need pakuvad huvi isegi siis, kui pole tõestatud, et need kõigi isikute puhul paika peavad.
Velleman tõdeb piinlikkusega, et selle raamatu sisemonoloog sarnaneb René Descartesi omaga "Meditatsioonides". Ta võtab vastu Descartesi väljakutse filosofeerida seestpoolt väljapoole.
1 Rõõmustamine selle üle, et ma sündisin
Ma võlgnen selle vanematele. Mitte et nad oleksid eostanud mind minu pärast. Nad ei teadnud, et see olen mina. Polnudki midagi, mida teada, polnud identiteeti, mis oleks oodanud kehastumist. Nii et võib-olla ma ei võlgne vanematele oma olemasolu eest midagi. Nad lihtsalt viskasid tühjusse elu anni, lootes, et materialiseerub vastuvõtja. Võib-olla minu elu ei olnud isegi kingitus. See ei teinud mul elu paremaks kui enne või kui muidu oleks olnud. Ja mul poleks sellest midagi olnud, kui mulle elu poleks kingitud. Praegugi ei lähe talle korda mõte, et ta oleks võinud olemata olla. Hoopis teine asi on mõttega olemasolu lõppemisest.
2 Tahtmine edasi olemas olla
Kui ma juba olemas olen, siis ma tahan edasi olemas olla. Tavaliselt ma eeldan, et ma olen olemas seni, kuni ma hingan. Aga dementsuse või kooma puhul elab keha mind üle. Ma ei tea, kas see on väljavaade või väljavaatetus. Ma ei suuda sellistesse olekutesse sisse näha, ma ei tea, kas mind siis enam on.
Mõned ütlevad, et hoopis mina elan surma üle, surematu hingena. Aga kui mul olekski hing, läheks selle ellujäämine mulle korda ainult sellepärast, et see oleks mina. Ma tahan olla edasi mina. Aga mida see tähendab? Küsimus tundub haihtuvat. Milles muus saab minu edasiolemine seisneda kui selles, et edasi on keha, hing või miski muu, mis ma olen? Aga mis see ka poleks, mul on ükskõik, kas see asi on edasi olemas, kui selle jätkumine poleks minu jätkumine, ja siis jääb ikkagi küsimus, mis on minu olemise jätkumine. Kui ma seda ei tea, siis ma ei tea ka, mille jäädvustamist oma kehalt, hingelt või milleltki muult loodan. Ma pean tuleviku elaniku kohta, kes on kindlasti mina, milles see seisneb, et tema on mina. Aga siis on vastus triviaalne. Mina olemine on täpselt nagu siin olemine, mis pole üldse olemise viis. Sõna "siin" osutab kohale, kus seda kasutatakse, kuid ei kirjelda seda kohana, kus seda kasutatakse, vaid lihtsalt näitab sellele, nii nagu näpuga näidatakse. Ka "mina" lihtsalt käib isiku kohta, kes seda kasutab, nagu siis kui pöidlaga oma rinnale näidatakse, ega kirjelda seda isikut mitte üks raas. Nii et mina olemine ei seisne mitte milleski.
Aga kuidas on lugu selle isikuga, kes homme minu voodis ärkab ja minu riided selga paneb? Kuidas ma saan öelda, et ta on mina, kui ma ei saa mõttes pöialt tema peale suunata? Või ikkagi saan? Ma ju praegu saan enda peale näidata, ja tema on seesama isik, kelle peale ma näitan. Aga kui jutt on sellest, kas minu olemasolu jätkub, siis tundub, et tolle isiku olemasolu jätkumine pole otsustavam kui keha või hinge oma. Ma võin hoolida edasi mina olemisest isegi kui juhul, kui ma ei oleks olemas sama isikuna. Sellest isikust lahkumist on raskem ette kujutada kui sellest kehast lahkumist, aga ma olen ju seda ette kujutanud, kuigi ma sel ajal magasin. Nägin unes, et olen Sokrates, ja kui ma üles ärkasin, siis ma ei öelnud, et nägin und, milles mind polnud olemas. Ja mõned inimesed, ütlevad, et nad mäletavad möödunud elusid, kus nad olid keegi teine. Muidugi ma nägin ainult unes, et olen Sokrates, ja need, kes räägivad oma möödunud eludest, parimal juhul eksivad. Need kogemused ei näita, et on tegelikult võimalik olla teine inimene. Aga need näitavad, et seda on võimalik abstraktselt mõtelda ja ka üksikasjalikult kujutleda. Nii et minu olemasolu jätkumine saab mulle korda minna ka juhul, kui see ei oleks ka David Vellemani olemasolu jätkumine. See oleks ju ikka parem kui üldse mitte edasi olemine.
Aga mida ma mõtlen, kui ma mõtlen endast kui mõnest teisest isikust? Ma teen praegu kabinetis tööd, ja ma mõtlesin äsja: "ma kirjutan veel edasi, ja tunni aja pärast ma lähen lõunale". Muidugi ma eeldasin, et olen vähemalt tund aega edasi. Aga see mina ei ole mõlemal juhul sama. Esimesel korral on see see mina, kes ma seda mõtlesin. Teisel korral on see isik, kes läheb tunni aja pärast lõunale. Muidugi on see teine seesama isik kes esimene. Aga kas ma sellepärast nimetasingi teda minuks? Ma ei mõelnud sellest, kes mina olen või kes tema on, ja siis tundub, et asi ei olnud sellest, et meil on sama identiteet.
Miks ma siis nimetasin teda minuks? Minu mõte oli kava, ja see kava tuli meelde jätta, et see õigel meelde tuleks. See kava ei jää mällu muutumatult pidama. Juhuslik pilk kellale kaasajastab kava, nii et poole tunni pärast on see: ma lähen poole tunni pärast, ja siis: ma lähen kümne minuti pärast. Need ei ole uued otsused, vaid algse kava ajakohastused. Lõpuks saab sellest: nüüd ma lähen. Alles siis saab kava teoks teha.
Ma oletan, et algne kava oleks võinud öelda, mida "tema" tunni aja pärast teeb. "Tema" tähendaks siis tulevast subjekti, kes leiab eest kava ajakohastatud versiooni, mille järgi tegutsemise aeg on "nüüd". Aga siis tuleks ka asesõna ajakohastada, sest muidu poleks arusaadav, kellest jutt. Ajalised ajakohastused on vajalikud aja üle arvepidamiseks, aga isiku ajakohastamine on kasutu. Ma võin ka algusest peale öelda "ma", sest ma delegeerin tulevase teo tulevasele isikule, kelle kohta see sõna siis käib, kui aeg on käes. Sest kes muu võiks mu kava teoks teha kui see, kes mõtleb selle viimast ajakohastust? Ja kuidas teisiti peaks see siis talle kui selle mõtlejale osutama kui esimeses isikus?
Tulevasest subjektist saan ma esimeses isikus mõelda sellepärast, et ma saan moodustada esimeses isikus mõtteid, mille mõtleja ma siis olen, kui on aeg tegutseda. Asesõna on otsekui haak, mille ma viskan tulevikku, lootes, et ma taban vajalikku isikut, pöördudes tema poole tema enda vaatekohast, otsekui näidates tema peale sisemise pöidlaga. Aga tegelikult ei ole kindlat isikut, keda ma tabada tahan. Vajalik isik on ükskõik kes, keda mul selle asesõnaga õnnestub tabada. Mitte et ma loodan, et tema teeb kava teoks, sest tema on mina, vaid tema on mina sellepärast, et temast ma loodan, et ta teeb kava teoks.
Ma kasutan sõna "ma" umbes nagu ma kasutan sõna "te" oma mobiiltelefoni häälpostisõnumit. Ma oletan, et oleksin võinud oma kavas kasutada teist isikut. Oleksin võinud ka vastava lipiku teises isikus kirjutada. Aga kava ei ole täpselt nagu kirjapandud meeldetuletus. See, kes peaks lipiku järgi tegutsema, oleks teises isikus adressaat, aga see, kelle hooleks ma oma kava täitmise jätan, on see, kes seda kell kaksteist mõtleb, ja teda tuleb adresseerida teises isikus: "ma lähen". See, kes ütleb: "ma kirjutan veel edasi, ja poole tunni pärast ma lähen," kasutab asesõna kahtemoodi. Esimesel korral see käib isiku kohta, kes seda praegu mõtleb, teisel korral seda, kes seda meeles peab ja hiljem seda mõtleb. Need on siin sama isik, aga ma ei kasutanud sama asesõna mitte sellepärast.
Kui ma kava kümne minuti pärast ajakohastan, siis ma võib-olla mäletan, kuidas ma kogesin seda hetke, kui ma kell 11 istusin siin tööd tehes, lause pooleli ja kella 12-ni tund aega aega. Mälu ei näita selle elamuse subjekti, vaid ainult läbielatud asju. Kuid implitsiitselt esitab mälu neid asju läbielatuna subjekti poolt, kes on meelesolevate vaatepiltide, helide ja mõtete vaataja, kuulja ja mõtleja. Mängus on kaks subjekti: üks mäletab seda hetke, ja teine on see, kelle läbielatuna seda hetke mäletatakse. Üks on mälu subjekt, teine on subjekt mälus. Kui ma ütlen: "Ma mäletan, kui ma nägin, et kell on 11," siis "ma" osutub algul ühele, siis teisele subjektile. Kuigi need on tegelikult üks ja seesama isik, ei nõua selle ütluse grammatika, et see nii oleks. Sama grammatikaga on "Ma nägin unes, et ma olin Sokrates," kus "ma" osutab eri inimestele. Mina ei olnud Sokrates. Unenäos ma isegi ei teadnud, et olen David Velleman. Teine "ma" käib subjekti kohta unenäos, subjekti kohta, kes unenäo järgi unenäomaailmas elas. Aga kuidas ma saan öelda, et "ma" käib minust erineva isiku kohta? Unenägu pidi kuidagi sisendama, et Sokrates oli selles sisemine subjekt. See sai olla ainult nii, et unenägijal oli mõte "Ma olen Sokrates".
Kui ma midagi näen või kuulen või mõtlen, siis ma olen teadlik, et mina näen jne seda. Siis ma olen ka teadlik, et mina olen selle elamuse subjekt. Siis ma võin ka öelda "ma näen" jne. "Ma" käib siin nägemise jne sisemise subjekti kohta, keda elamuses kätkev eneseteadvus esitab selle subjektina. See seesmine subjekt on tavaliselt seesama, kelle elamus see on, väline subjekt, aga unenägude puhul ei pruugi see nii olla. Kui ma ütlen, et ma nägin unes, et ma olen Sokrates, siis ma tahan öelda, et ma nägin unes Sokratest tema esimese isiku vaatepunktist.
Kui ma mäletan, mida ma nägin jne kell 11, siis ma mäletan vaimuseisundit, milles ma nägin jne neid asju, olles samal ajal teadlik, et olen David Velleman. Aga see viimane osa on enesestmõistetav.
Proffen
Proffen oli baltisaksa aadlisuguvõsa.
Suguvõsale pani Eestimaal aluse Alam-Saksimaalt pärit Rootsi sõjalaevastiku arst Georg Heinrich Proffen, kes langes 1788. aastal Suursaare merelahingus vastase vägede kätte vangi ja astus Venemaa keisririigi teenistusse. Ta tegutses edaspidi sõjaväekirurgina ning tõusis lõpuks Eestimaa kubermangu meditsiiniinspektoriks.
Ataraksia
Ataraksia (kreeka Ἀταραξία (ataraxia) 'hingerahu') oli vanakreeka filosoofide Pyrrhoni ja Epikurose kasutatud termin (erilise) hingerahu kohta, mis peaks saavutatama pärast välismõjudest (sh muredest, valust ja ängist (inglise distress)) vabanemist.
Proffen
Sugupuu
Proffenite sugupuu, mille esitamiseks on kasutatud de Villiers/Pama süsteemi (en)
1969. aasta U21 noormeeste Euroopa meistrivõistlused võrkpallis
Võistlusel osales 17 noormeeste võistkonda ja võitis Nõukogude Liit.
Raúl Prebisch
pisi Raúl Prebisch (17. aprill 1901 – 29. aprill 1986) oli Argentina majandusteadlane. Alates 1950. aastast töötas ta ÜRO-s mitmesugustel ametikohtadel, näiteks Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni Kaubandus- ja Arengukonverentsi peasekretärina 1963–1969.
Prebisch oli Buenos Airese ülikooli majandusprofessor aastatel 1925–1948. Sel perioodil oli ta ka riigi rahandusministri asetäitja ja Argentina Panga president. Teadlasena tundis Prebisch eriti hästi arengumaade probleeme ja pakkus välja kaitsetariifid, suurendas rahalist abi arengumaadele ja eksporti arengumaadest, et nende positsiooni parandada. 1974. aastal sai Prebisch India valitsuselt Jawaharlal Nehru auhinna mõistmise, hea tahte ja inimestevahelise sõpruse edendamise eest.
Rudolf Marnot
Rudolf Marnot (17. september 1895 – 7. september 1942 Holm) oli Eesti sõjaväelane (major).
Ta teenis 10. Jalaväerügemendis, Tallinna Garnisonis ja Kalevi Üksikus Jalaväepataljonis. Ta oli Oleg Marnoti vend.
András Schiff
pisi Sir András Schiff ['andraaš šiff] (sündinud 21. detsembril 1953 Budapestis) on Ungari juudi päritolu pianist.
Max Bösiger
Max Bösiger (23. detsember 1933; Badeni vald, Badeni ringkond, Aargau kanton – 7. juuni 2019) oli Šveitsi poksija.
Bösiger oli kokku viiekordne Šveitsi meister raskekaalus (üle 81 kg) aastatel 1955 ja 1958 ning 1959–1961.
Bösiger osales raskekaalus (üle 81 kg) 1960. aasta Rooma olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis hilisemale pronksmedalivõitjale Günter Siegmundile (SÜV) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Bösiger osales raskekaalus (üle 81 kg) 13. Euroopa meistrivõistlustel (Luzern, 1959), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Andrei Abramovile (NSV Liit) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Loopre mõis
Loopre mõis (saksa keeles Loper) oli rüütlimõis Pilistvere kihelkonnas Viljandimaal. Selle süda asus praeguse haldusjaotuse järgi Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas Loopre külas.
1782. aastal oli Loopre rentnik Eberhart Gustav von Smitten.
Jakob Zwiebelbergi pärijad müüsid 1879. aastal mõisa 60 000 rubla eest titulaarnõunik Arved Seelandtile, kes 1909. aastal pärandas selle oma tütrele. 1912. aastal omandas mõisa 40 000 rubla eest meditsiinidoktor Johannes Bolz.
Loopre mõisa pani 2007. aastal müüki üks noor pere, kes oli soovinud seal alustada turismiäri, kuid nende plaanid ei teostunud. Kompleks koos maaga maksis 4,5 miljonit Eesti krooni.
Aasta eurooplane
pisi|Esimese inimesena nimetati aasta eurooplaseks 2007. aastal kirjanik [[Jaan Kross.]]
Sensormolekul
Sensormolekul on selline molekul, mida saab kasutada mingite kindlate teiste molekulide või ioonide määramiseks lahusest. Selleks peab sensori ja analüüdi vaheline vastastikmõju põhjustama tuvastatava muutuse lahuse omadustes.
Aasta eurooplane
Aasta eurooplane on Eesti Euroopa Liikumise antav aunimetus. Eesti Euroopa Liikumise antava aasta eurooplase nimetusega tunnustatakse neid eestlasi ja organisatsioone, kes on andnud väärika panuse Eesti ja Euroopa suhete kujundamisse, toetanud kodanikuühiskonna arengut ning aidanud suurendada Eesti ühiskonna teadlikkust Euroopast.
Sensormolekul
Sensormolekulide tööpõhimõte ja tuvastamine
pisi|Sensor-analüüt kompleks saab moodustuda vesiniksidemete abil, antud pildil on indolokarbasooli atsetaatkompleks
Tööpõhimõte
Lahuses seondub uuritav molekul või ioon sensormolekuliga ja moodustab sensor-analüüt kompleksi, mida järgnevalt lahusest tema optiliste või elektrokeemiliste omaduste põhjal määratakse. Kompleks saab moodustuda näiteks vesiniksidemete, ühise ioonpaari tekke, solvofoobsete vastastikmõjude või hüdrofoobsete efektide abil. Selleks peab uuritav osake seonduma sensormolekuli siduvate rühmadega. Sageli on sensormolekulide puhul kasutusel luku ja võtme põhimõte, kus sensormolekul peaks seonduma vaid kindla, tema jaoks sobiva analüüdiga.
Noodijoonestik
Noodijoonestik on lääne muusika noodikirjas vahend muusika ülesmärkimiseks. Tänapäevane noodijoonestik koosneb viiest üksteise kohal asuvast horisontaalsest noodijoonest ja neljast noodijoonte vahele jäävast joonevahest. Noodijooni ja joonevahesid loendatakse alt üles: alumine joon on esimene noodijoon, järgneb esimene joonevahe, siis teine noodijoon, siis teine joonevahe jne. Iga joon ja joonevahe märgib erinevat alusheli. Täpsele helikõrgusele viitab noodijoonestiku alguses olev noodivõti.
Sensormolekul
Tuvastamine
Moodustunud kompleksi tuvastamiseks on palju meetodeid, mille kasutamise võimalus sõltub konkreetsest molekulist. Markerrühmade olemasolul kompleksis määratakse seda markerrühma poolt lisatud omaduse põhjal. Kõige levinumateks tuvastamisvõimalusteks on fotomeetriline määramine, fluorestsentsil põhinev tuvastamine ja Uv/Vis spektrite analüüs.
Noodijoonestik
Noodijoonestik funktsioneerib analoogselt graafikuga matemaatikas: sellel kujutatakse helikõrgusi aja suhtes. Muusika üleskirjutamiseks asetatakse vajalikud noodikirja sümbolid noodijoonestikule. Helikõrgust väljendab sümboli vertikaalne asukoht joonestikul ning parempoolsemad noodid mängitakse ajaliselt vasakpoolsematest hiljem. Erinevalt graafikust ei ole aga nootide täpsed ajalised algused ja kestused proportsioonis sümbolite horisontaalse asendiga. See on määratud sümbolite erineva kujuga ja muusika tempoga.
Sensormolekul
Tuvastamine
Fotomeetrilise tuvastamise korral on sensor-analüüt kompleks värviline, sensormolekuli enda või analüüdi lahused aga värvitud või teist värvi. Kui lahus muudab sensormolekuli lisamisel värvi, on seal uuritav analüüt sees, tema kontsentratsioonist lahuses sõltub selle värvuse intensiivsus. Fotomeetrilise määramise korral on kvalitatiivne määramine sageli teostatav ka palja silmaga ja pole vaja keerulisi seadmeid, mis annab talle mõningase eelise teiste meetodite ees.
Noodijoonestik
Helikõrguste jaoks, mis on noodijoonestiku ulatusest väljas, kasutatakse abijooni.
Saadet Yüksel
Saadet Yüksel (sündinud 7. detsembril 1983 Istanbulis) on Türgi jurist.
Sensormolekul
Tuvastamine
Kui sensormolekul-anioon kompleks või algne sensormolekul on fluorestseeruv, saab teda kindlaks määrata fluorestsentsi intensiivsuse või selle muutumise abil. Üldiselt lisatakse selleks sensormolekulile fluorestseeruv markerrühm. Sõltuvalt molekulist ja analüüdist võib kompleksi teke põhjustada nii fluorestsentsi intensiivsuse kustumist või suurenemist. Intensiivsuse muutuse toimumine sõltub konkreetsest liituvast ioonist, on võimalik, et see ühega muutub, teistega aga mitte.
Noodijoonestik
Kahest või enamast noodijoonestikust koosnevat süsteemi tähistab akolaad ehk klamber.
Sensormolekul
Tuvastamine
Meetod kasutab ära seda, et kompleksi tekke tõttu muutub Uv/Vis spektri kuju ning maksimumi asukoht ja kõrgus, muutuse ulatus sõltub analüüdist ja tema kontsentratsioonist lahuses.
Soe front
pisi|Soe front pisi|Sooja frondi märk ilmakaardil Soe front on atmosfäärifront, mis tekib, kui soe õhumass liigub külma õhumassi suunas ja tõuseb üles. Sajab vihma, sageli on see hoovihm. Soe front liigub keskmise kiirusega 10 km tunnis. Selle järel tuleb soe õhumass.
Ilmakaardil kujutatakse sooja fronti punase värvusega või frondi liikumise suunas osutavate mustade poolringidega.
Sensormolekul
Tuvastamine
Kompleksi tekkel võivad muutuda ka molekuli elektrokeemilised omadused ja uurida saab nende muutust. Näiteks on võimalik valmistada sensormolekulil põhinev ioonselektiivne elektrood, leida ioonidest põhjustatud membraanpotentsiaal ja selle abil vastavate ioonide kontsentratsioon lahuses. Määramismeetoditena on lisaks eelpool nimetatutele kasutusel ka teisi meetodeid, näiteks NMR spektroskoopia, mille abil saab uurida vesiniksideme moodustamist ja võimalikku sensormolekuli deprotoneerumist.
Sensormolekulide selektiivsus
On olemas nii väga selektiivseid (mõeldud ühele kindlale molekulile või ioonile) kui ka väga mitteselektiivseid (seovad enamikku lihtsaid anioone või katioone, sensormolekul-analüüt kompleksi tugevus sõltub konkreetsest ioonist) sensormolekule. Sensormolekulid saavad selektiivsed olla ka mingi kindla aineklassi molekulide suhtes. Nende kasutamisel on oluline teada nii nende selektiivsust uuritavate ainete suhtes kui ka vaadeldavas lahuses leiduvaid võimalikke segajaid. Tähtsad on ka lahuse pH ja solvendiefektid. Solvendiefektid mõjutavad molekulide struktuuri ja paiknemist lahuses, mistõttu mõnede sensormolekulide tööks sobivad vaid aprotoonsed väikese veesisaldusega lahustid. Lahuse pH muutumine võib põhjustada nii määratavate anioonide kui ka sensormolekulide endi protoneerumist või deprotoneerumist, mistõttu on vajalik leida sensormolekuli kasutamiseks sobiv pH vahemik. Selektiivsust mõjutab ka sensormolekulide ja analüütide hüdrofoobsus – hüdrofoobsed ioonid seonduvad üldiselt paremini hüdrofoobsete siduvate rühmadega. Tähtsad on ka steerilised efektid, sest sensor-analüüt kompleksi moodustumiseks peab seotav analüüt jõudma siduvatele rühmadele piisavalt lähedale. Oluline on kindlaks määrata ka kompleksimoodustumise stöhhiomeetria – alati pole sensor-analüüt molekulide suhe kompleksi moodustamisel 1:1, see võib sõltuda nii konkreetsest ioonist kui ka iooni kontsentratsioonist lahuses.
Siduvad rühmad
Sensormolekul peab sisaldama siduvat rühma või siduvaid rühmi, mille külge uuritav osake saaks kompleksi moodustamiseks seonduda. On võimalikud ka puurikujulised molekulid, mille korral uuritav osake kinnitub tsüklikujulise ahelaga molekuli ahela keskele jäävasse vabasse ruumi.
Markerrühmad
Sageli lisatakse sensormolekulidele ka markerrühm, mille abil saab sensor-analüüt kompleksi tuvastada. Näiteks võidakse sensormolekulile lisada fluorestseeruv rühm. Kompleksi moodustamise korral toimub sellisel juhul fluorestsentsi intensiivsuse muutus, mida uuritakse. Võimalik on molekulile lisada ka mitu markerrühma ja tuvastada saadud kompleksi mitmel viisil. Kasutatakse ka selliseid markerrühmi, mis kompleksi moodustamisel sensormolekuli küljest lahti tulevad ja mida edasi lahusest määratakse. Antud meetodi eelisteks on indikaatorrühma sõltumatus siduvatest rühmadest, samuti aitab see mõnel juhul parandada analüüsi selektiivsust. Kui sensormolekuliga seonduvad hästi kaks iooni, millest määrata on vaja vaid üht, tuleks üritada leida selline eralduv indikaatorrühm, mille suudab eemaldada vaid määratav ioon. Sellisel juhul on sensor muudetud vajalikule ioonile selektiivseks.
Adam Larsson
Nils Erik Adam Jeremy Larsson (sündinud 12. novembril 1992 Skellefteås) on rootsi jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis Seattle Kraken.
Sensormolekul
Sensormolekulide liigid
On olemas väga palju erinevaid sensormolekule, mida saab jaotada analüüdi liigi järgi.
Lucas Alario
Lucas Nicolás Alario (sündinud 8. oktoobril 1992 Tostados) on Argentina jalgpallur, kes mängib ründajana Saksamaa kõrgliiga klubis Leverkuseni Bayer.
Adam Larsson
2021. aasta juulis valis Seattle Kraken Larssoni NHL-i Expansion Draft'is, misjärel sõlmis ta klubiga nelja-aastase lepingu.
2018. aastal tuli ta Rootsi jäähokikoondisega maailmameistriks. Larsson valiti lisaks turniiri sümboolsesse koosseisu.
Saadet Yüksel
1. juulist 2019 on ta Euroopa Inimõiguste Kohtu kohtunik.
Sensormolekul
Anioonselektiivsed sensormolekulid
pisi|EDTA
Katioonselektiivsed sensormolekulid
Katioonselektiivsed sensormolekulid seovad positiivse laenguga ioone. Nende tuntuimateks näideteks on EDTA (seob metalliioone) ja pH indikaatorid (vesinikioonide suhtes selektiivsed molekulid).
Kodutehnika
Kodutehnika on üldmõiste, mis hõlmab kodus kasutatavaid masinaid, elektritoitega majapidamisriistu ja tarbeelektroonika tooteid.
Sensormolekul
Neutraalseid molekule siduvad sensormolekulid
On olemas ka sensormolekule, mis interakteeruvad neutraalsete molekulidega lahuses, peamiselt kasutatakse neid bioorgaaniliste molekulide (valgud, peptiidid, DNA lõigud) uurimiseks.
Sensormolekulide kasutusalad
Sensormolekulidel on palju kasutusvaldkondi. EDTA-d kasutatakse titrandina metalliioonide määramiseks lahustest. Sensormolekulid on ka pH indikaatorid: nad on fotomeetrilised ja selektiivsed lahuses leiduvate vesinikioonide suhtes. Valkude uurimisel on kasutusel spetsiaalselt selleks otstarbeks mõeldud ühendid. Sensormolekulide süsteeme kasutatakse ka elektroonilise nina töös (väikesele pinnale on kantud palju erinevaid sensormolekule, millest igaüks on spetsiifiline kindlale analüüdile või kindlatele analüütidele – nii saab määrata keerulisest segust korraga palju komponente). Immunokeemia põhineb uuritavate analüütide seondumisel vastavate antikehadega, meetodile on sageli omane väga suur selektiivsus.
Voldemar Öövel
Voldemar Öövel (21. august 1927 Pöide, Saaremaa – 29. juuli 2008 Ahja, Põlvamaa) oli agronoom ning Eesti Kodukaitse komandör ja taasiseseisvunud Eesti kagupiiri esmase kaitse ülesehitajaid.
Lucas Alario
Ta alustas klubikarjääri Argentina klubis Colón, debüteerides Argentina kõrgliigas 2011. aastal. Esimese värava lõi ta Argentina kõrgliigas 22. märtsil 2014 mängus Tigre vastu.
Voldemar Öövel
Elulugu
Voldemar Öövel sündis Saaremaal Pöide vallas Välta külas vanaisa Johan Vaheri mõisnikult päriseks ostetud esiisade talus. Ta oli isa Andrei Öövli ja ema Miina vanem laps, tal oli noorem õde Õie. Käis kohalikus Kõljala põllutöökoolis (kus oli president Arnold Rüütli koolivend), hiljem lõpetas Olustvere põllumajandustehnikumi.
Lucas Alario
Aastatel 2015–2017 mängis ta Argentina kõrgliiga klubis River Plate. Hooajal 2016–17 lõi ta Argentina kõrgliigas 12 väravat ja saavutas River Plate'iga liigas teise koha. Aastatel 2016 ja 2017 võitis ta klubiga Argentina karikavõistlused. 2016. aastal võideti karikafinaalis Rosario Centrali tulemusega 4:3 ning Alario tegi selles mängus kübaratriki. 2015. aastal võitis ta River Plate'iga Copa Libertadorese ning finaalseeria teises otsustavas mängus alistati Tigres UANL tulemusega 3:0 ning lõi ka Alario lõi seal ühe värava. 2016. aastal alistati Lõuna-Ameerika superkarika finaalis Colombia klubi Santa Fe ning Alario oli üks kahest River Plate'i mängijast, kes finaalseeria teises mängus värava lõi.
Voldemar Öövel
Elulugu
Juba 15-aastaselt oli Voldemar Öövel kahe meetri pikkune. 1944. aasta varakevadel osales ta Saksa noormeeste väljaõppelaagris Poolas Różanis ja määrati sama aasta sügisel soomepoistest moodustatud kuulipilduja MG-42 meeskonda. Tagasi Eestisse tuli ta lennuväe abiteenistuse rühmavanemana. Sakslaste taandudes ei sattunud pea olematu relvastusega Eesti sõdurpoisid otsesesse lahingutegevusse ja redutasid 1944. aasta septembrini Aegviidu metsas. Voldemar Öövel on ise öelnud, et ta ei varjanud kunagi Saksa sõjaväkke kuulumist ja see olevat aidanud tal hiljem kolhoosis parteisse astumist edasi lükata.
Lucas Alario
2017. aasta septembris sõlmis ta viieaastase lepingu Leverkuseni Bayeriga. Tema kõige resultatiivseim hooaeg on Saksamaa kõrgliigas olnud 2020–21, mil ta lõi 11 väravat.
Voldemar Öövel
Maaspordi edendaja
Öövel juhtis aastatel 1948–1950 suusaspordi vabariiklikku föderatsiooni (tänane Eesti Suusaliit). Ta oli maanoorte spordiseltsi Jõud üks käivitajatest. Aastatel 1947–1953 oli Öövel spordiseltsis Jõud kesknõukogu instruktor ja osakonnajuhataja, hiljem valiti kesknõukogu liikmeks ja aseesimeheks, oli kuni 1953. aastani seltsi palgaline tegevjuht. Aastast 1967 oli ta spordiseltsi Jõud auliige.
Lucas Alario
Argentina jalgpallikoondises tegi Alario debüüdi 1. septembril 2016 MM-i valikmängus Uruguay vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 13. juunil 2017 sõprusmängus Singapuri vastu.
Voldemar Öövel
Põllumees
Öövel töötas Eesti NSV Põllumajandusministeeriumis ja oli Kaagvere erikutsekooli direktori abi. Aastal 1962 valiti Voldemar Öövel parteitu agronoomina kolhoosi Punane Koit (asus praeguses Ahja vallas Põlvamaal) esimeheks. Väidetavalt ei soovinud kommunistliku partei liikmetest kandidaadid nii kaugele ääremaale minna. Majandi juhina pühendus ta kohaliku elu edendamisele ja maainimeste elujärje parandamisele. Öövel kutsus endiselt Petserimaalt Ahjale 18 eesti peret, organiseeris neile kohalikud passid ja korraliku palga. Ta asutas laulukoori ja edendas spordielu. Neli aastat hiljem sunniti teda ja kolhoosi juhtkonda siiski astuma parteisse, kuid alles jäid vastuolud parteijuhtidega, kes süüdistasid Öövlit "käitumises väikese Dubcekina", kuna ta seisis vastu kolhooside liitmisele.
Pensionärina kasvatas ta 1988. aastast oma Vahtra talus Põlvamaal Pilpa külas kartulit.
Poliitiline tegevus
1990. aastal valiti Voldemar Öövel Eesti Kongressi hääleõiguslikuks saadikuks ja Eesti Komitee teise koosseisu, mille tegevust kajastas artiklitega Põlvamaa ajalehes Koit.
Voldemar Öövel osales ka Rahvarinde liikumises, olles Põlvamaa esindaja Rahvarinde üle-eestilises volikogus.
2.11.1998–18.01.2011 oli ta Eestimaa Rahvaliidu liige.
Eesti piirikaitse ülesehitaja
Voldemar Öövel oli seitse aastat Eesti Kodukaitse Põlvamaa Maleva komandör. Tema juhtimise all oli üle kahesaja väljaõppinud vabatahtliku, kes osalesid Eesti Vabariigi kagupiiri kaitse väljaarendamisel ja sisejulgeoleku tagamisel.
Eesti Kodukaitse sündis rahvaalgatuse korras vastuseks Interrinde rünnakule valitsuse vastu Toompeal 15. mail 1990. Esimene kodukaitse rühm Põlvamaal moodustati Voldemar Öövli juhtimisel 3. juunil 1990 Ahjal; see asus maavanema palvel sama aasta oktoobrist valvama Eesti majanduspiiri kagus.
Eesti iseseisvumise suunas liikuva Edgar Savisaare valitsuse eesmärk oli võtta Eesti ida- ja lõunapiir majanduspiiri valvamise ettekäändel oma kontrolli alla. Valitsuse korraldusega loodi 15. oktoobril 1990 kodukaitse koosseisus majanduspiiri kaitseteenistus ja alustasid tööd majanduspiiri kontrollpunktid. Majanduspiiri kehtestamise eesmärk oli pidurdada riigile vajalike kaupade väljavedu ja tõkestada kuritegevust. Samal ajal viibisid Eesti territooriumil veel Nõukogude Liidu väed.
Eesti Riiklik Piirikaitseamet moodustati valitsuse määrusega 8. aprillil 1991. Sama aasta kevadel pingestus olukord lõunapiiril ning kevadsuvel ründas ja rüüstas Riia OMON korduvalt Luhamaa, Murati ja Ikla piiripunkte, tehes seda ka Leedus ja Lätis. Rünnakud kulmineerusid 9. juuli hilisõhtul pommiplahvatusega kodukaitse ja piirikaitseameti majas Toompeal.
Esimese viie kuu jooksul valvasid Eesti majanduspiiri Põlvamaa lõiku Voldemar Öövli juhtimisel 78 vabatahtlikku. Öövel meenutab Maalehes 14. jaanuaril 1999 : "Kuue mehe peale oli meil üks kumminui ja üks automaadiga militsionäär. Leedus tapeti samal ajal piiril kaheksa meest korraga."
Kodukaitse Remniku väljaõppelaagris toimus 24. veebruaril 1991 Öövli eestvõttel ja majanduspiiri valvajate kolme kompanii osavõtul esimene Teise maailmasõja järgne Eesti iseseisvuspäeva paraad.
Kui kodukaitse 1996. aastal valitsuse otsusel likvideeriti, oli Põlvamaa malevas 426 liiget, kes jätkasid Voldemar Öövli juhtimisel abipolitseinike üksusena.
Põlva kodukaitsjate eestvedaja Voldemar Öövli initsiatiivil 1996. aastal alguse saanud piirivalve, hiljem politsei- ja piirivalveameti ning Põlva laskespordiklubi vaheline karikavõistlus laskmises sai 2011. aastal temanimeliseks – Voldemar Ööveli karikas.
Ebavöödik
Ebavöödik (Leucocortinarius bulbiger) on šampinjonilaadsete seltsi vöödikuliste sugukonda ebavöödiku perekonda kuuluv seen.
Voldemar Öövel
Isiklikku
Voldemar Öövlit tunti tema üle 2 meetri pikkuse koguka kere ja pika valge habeme järgi.
Ebavöödik
Seen on söödav.
Nüwa
Nüwa (hiina keeles 女媧 / 女娲; pinyin'is nǚwā) on emajumalanna hiina mütoloogias. Ühe Hiina loomismüüdi kohaselt voolis Nüwa savist esimesed inimesed. Nüwa abikaasa oli Fu Xi – tema vend, jumal ja esimene Hiina keiser.
MIM-104 Patriot
MIM-104 Patriot on Ameerika Ühendriikide maaväe peamine maa-õhk tüüpi raketisüsteem (SAM) ja peamine ballistiliste rakettide tõrjerakett. Patrioti kasutavad ka mitmed USA liitlased. Patriot-süsteem asendas nii Nike-Ajaxi kui ka HAWKi raketisüsteemi.
Raketi nimi viitab nii patrioodile kui ka lühendile sõnade "Phased Array Tracking Radar to Intercept Of Target" esitähtedest.
Aasta lind (Lõuna-Aafrika Vabariik)
Lõuna-Aafrika Vabariigis valitakse aasta linde alates 2007. aastast. Valimist korraldab BirdLife South Africa.
Chora kirik
Chora kirik ehk Kariye mošee (türgi keeles Kariye Camii) on Bütsantsi-aegne õigeusu kirikuhoone İstanbulis Türgis, alates 16. sajandist mošee. See on peamiselt tuntud oma silmapaistvate hilisbütsantsi mosaiikide ja freskode poolest.
Ehitis on väljapaistev näide Bütsantsi arhitektuurist. Interjöör on kaetud peente ja detailirohkete Bütsantsi kristlike mosaiikide ja freskodega, mis säilisid Osmanite riigi perioodil, kui kirikus tegutses mošee. 1945. aastal muudeti kirik muuseumiks ja freskod ning mosaiigid restaureeriti. 2020. aastal sai Chora kirikust president Recep Tayyip Erdoğani ajal uuesti mošee.
Esimene ehitusjärk
Kiriku algne ehitis püstitati 4. sajandi alguses kloostri jaoks, mis loodi Constantinus Suure käsul väljapoole Konstantinoopoli linnamüüre Kuldsarve lahest lõuna poole. Kui Theodosius II ehitas 413–414 välja linnakindlustused, jäi kirik nende sisse, kuid säilitas nime Chora (kreeka keeles ἡ Ἐκκλησία τοῦ Ἁγίου Σωτῆρος ἐν τῇ Χώρᾳ, hē Ekklēsia tou Hagiou Sōtēros en tēi Chōrāi 'Püha Lunastaja kirik põldudel').
Teine ehitusjärk
Enamus praeguse hoone ehituskehandist pärineb aastaist 1077–1081, kui Maria Doukaina, Alexios I Komnenose ämm, lasi kiriku ehitada ristkuppelkirikuks, mis oli sel perioodil populaarne arhitektuurivorm. 12. sajandil osa kirikust varises, oletatavasti maavärinas.
Kolmas ehitusjärk ja kaunistamine
Kiriku ehitas üles Isaak Komnenos, Alexiose kolmas poeg. Sellisel kujul on hoone säilinud tänaseni. Riigimees Theodoros Metochites lasi kiriku aastail 1315–1321 kaunistada paljude mosaiikide ja freskodega. Mosaiike loetakse Palaiologoste renessansi aegse kunsti üheks kõige säravamaks näiteks. Teoste autorid pole teada. 1328. aastal saatis Andronikos III Palaiologos Theodorose pagendusse. Kaks aastat hiljem, kui tal lubati naasta, elas ta oma kaks viimast eluaastat Chora kloostri mungana.
Kariye mošee (u 1500–1945)
Umbes 15 aastat pärast Konstantinoopoli vallutamist käskis sultan Bayezid II suurvesiir Hadım Ali Pasha muuta kiriku mošeeks. Nimetus Kariye on tuletatud kloostri kreekakeelsest nimest. Mosaiigid ja freskod kaeti islami pildikeeldu järgides krohvikihiga.
Muuseum (1945–2020)
1945. aastal muutis Türgi valitsus hoone muuseumiks. 1948. aastal alustati Ameerika Bütsantsi Instituudi ja Dumbarton Oaksi Bütsantsi-uuringute keskuse eestvõttel ja rahastamisel restaureerimistöid. Mošee tegevus lõpetati ja 1958. aastal avati Chora Muuseum (Kariye Müzesi).