cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Thales
Thalese võimalikud teosed
Aristoteles püüab ainult ära arvata, miks Thales peab vett ürgalgeks, sest Thalese teost tal ei olnud, ning seda ei olnudki olemas. Just see, et Aristoteles tunnistab, et ta ei tea Thalese vaate päritolu ja tema argumente, paneb uskuma, et vaade ise kuulub tõepoolest Thalesele. Ükski Aristotelest vanem autor ei tea midagi Thalesest kui teadlasest ja filosoofist, vaid teda tuntakse inseneri ja leiutajana.
Kambja kirik
Seal on töötanud piiblitõlkija ja talurahvakooli asutaja Andreas Virginius, köster Ignatsi Jaak, vennastekoguduse edendaja Albrecht Sutor, orelimeister Johann Thal, eestikeelse koorilaulu algataja Heinrich Andreas Erxleben jpt. Kambja kirik oli ka Georg Becki, Cornelius Laalandi ja Julius Kuperjanovi kodukirik.
Kivikiriku ehitamine 15. sajandil
Kivikirik ehitati oletatavasti 15. sajandi lõpus. Enne seda on kirjalikult mainitud Kambja preestrit (1330), Kambja kihelkonda (1471) ja Moskva vägede rüüsteretke Tartumaale 1480/1481. aasta talvel. Võimalik, et just see andis põhjuse uue kivikiriku ehitamise alustamiseks.
Taastamine 1642
Kirik purustati esimest korda 17. sajandi alguse sõdades ning taastati 1642. aastaks.
Taastamine 1721
Teist korda purustati kirik Põhjasõjas ja taastati 1721. aasta sügiseks.
Juurdeehitus 1874
1874. aastal ehitati pikilöövile juurde põiklööv.
Varemed 1944–1989
Kolmandat korda purustati kirik Teises maailmasõjas 1944. aastal. Nõukogude okupatsiooni ajal ei lubatud kogudusel oma kirikut taastada.
Taastamine 1989–2009
pisi|Kambja kirik 1987. aastal, kui Kambjas tähistati rahvakooli aastapäeva, tekkis tõsine plaan kirik uuesti üles ehitada. Taastamistöid oli võimalik alustada 1989. aastal. 1991 laoti üles käärkamber, 1992–1993 ehitati kiriku katus ja tornikiiver, 1994 aknad. 1994. aasta jõuluõhtu jumalateenistus peeti kirikus tellingute vahel. Aastatel 1995–1996 valmis lagi ja 1997 betoonpõrand. Töid tehti arhitekt Liivi Ehmanni jooniste järgi.
1996. aastal avati kiriku seinal Wastse Testamendi mälestustahvel.
Kokkuvõtteks
Kirik ehitati tõenäoliselt 15. sajandi teisel poolel, mil püstitati võlvimata pikihoone, ruutjas kooriruum ja käärkamber. Hiljem on kirikut mitmel korral taastatud ja laiendatud.
17. sajandi alguses kirik purustati, kuid taastati 1640. aastaks. Põhjasõja järel taastati 1721. aastaks. 1874. aastal toimusid kiriku juures taas ehitustööd laiendamise eesmärgil: vana kooriruumi asemele ehitati avar uusgooti vormides põikhoone koos polügonaalse altariruumiga. 1937. aastal ehitati arhitekt A. Matteuse projekti järgi uus trepikodadega läänetorn.
Kirik põles 1944. aastal. 1990. aastatel kirik taastati.
Kirik tänapäeval
Lisaks pühapäevastele jumalateenistustele toimuvad kirikus leeritunnid, kontserdid jne. Kirik on populaarne laulatuste paik. Kiriku aias kasvab Tartu Ülikooli 300. juubelipidustuste ajal ka Kambjat külastanud Rootsi kroonprintsi Gustav Adolfi istutatud tamm. 2008. ja 2012. aastal peeti Kambja kirikus üle-eestilise kristliku noortelaagri (JäPe) üritusi.
pisi|Kambja kiriku sisevaade (2009) pisi|Kambja kiriku sisevaade (2009)
Altar
Kiriku varasematest altarite kohta pole peaaegu midagi teada.
1853. aastal sai Kambja kirik uue altaripildi ("Kristus ristil"), mille maalis kunstnik Carl Sigismund Walther Tallinnas.
Taas sai kiriku uue altarimaali 1888. aastal. Selle maalis Rudolf Julius von zur Mühlen Tartus. Kolmest osast koosneval maalil oli keskel Kristus ristil, paremal (lõuna pool) Paulus mõõgaga ja vasakul (põhja pool) Mooses käsutahvliga. Eelmine altaripilt leidis edaspidi koha käärkambris. Mõlemad maalid võeti 1929. aastal muinsuskaitse alla, mõlemad hävisid 19. augustil 1944 sõjatules koos kirikuga.
Praeguse altari sai kirik 2004. aastal. Selle valmistamist toetas Gunther Schmitz. Altarimaali aset täidab krutsifiks, mille kinkis kogudusele skulptor Endel Taniloo. Krutsifiksi tükid leidis Endel Taniloo 1951. aastal Tartus Aleksandri tänavas asunud valukoja pööningult. Taniloo oletuse kohaselt on tegu skulptor Anton Starkopfi tööga 1930. aastatest. Kuna altarisein veel puudus, kinnitati krutsifiks keskmisele aknale. 1. detsembril 2002 pühitses krutsifiksi praost Joel Luhamets.
Aastatel 2003–2013 kasutati kirikus ajutist altarivõret, mis alates 2013. aastast asub Tartu Pauluse kiriku krüptis. Samast ajast asub Kambja kirikus suurem altarivõre, mida seni kasutati Tartu Pauluse kirikus ja oli sinna ehitatud 1997. aastal.
Kellad
1. detsembril 2002 pühitses praost Joel Luhamets Kambja kiriku kolm uut tornikella. Kolm pronkskella (78% vaske, 22% tina) koos elektroonilise kellalöömismehhanismi ja kellade puidust alusega kinkisid kirikule Wilhelm Johanning, Gunther Schmitz, Günter Kammeier ja Gerhard Bösch. Kellad valati 27. septembril 2002 Gescheri linnas Saksamaal. Kellad helisevad iga päev kell 12.00, 15.00 ja 18.00.
Orel
Esimese oreli Kambja kirikusse ehitas kohaliku köstri 16-aastane poeg Johann Thal 1772. aastal. Põhjaliku remondi läbis orel 1847. aastal.
Teise oreli sai Kambja kirik 1878. aastal. Selle 17 registriga pilli ehitas Guido Knauf Gotha linnas Tüüringi liidumaal. Orel hävis 19. augustil 1944 sõjatules koos kirikuga.
Kolmanda oreli pühitses 3. augustil 2003 peapiiskop emeeritus Kuno Pajula. Orelil on 2 manuaali, 12 registrit ja 758 vilet. See ehitati Rootsis John Grönvalli orelitöökojas 1951. aastal. Kuni 1995. aastani kasutas orelit Träslövsläge kogudus. Träslövsläge puukirik ehitati 1926. aastal, 1951. aastal sai see uue oreli ning 1995. aastal vahetati see remondiga seoses taas uue vastu. Senine orel kingiti 1995. aastal taastatava Kambja kiriku tarvis, kuid ülespanek viibis pooleliolevate ehitustööde ja rahanappuse tõttu. 2002. aasta sügisel eraldas Eesti Kultuurkapital 80 000 krooni oreli paigaldamiseks. Oma õla panid majanduslikult alla ka Kambja vallavalitsus ja üksikisikutest annetajad. Oreli paigaldas Olev Kentsi orelitöökoda.
Thales
Thalese võimalikud teosed
Tõenäoliselt ei kirjutanud Thales midagi, või vähemalt ei olnud Aristotelese ajaks midagi säilinud. Hilisemate autorite poolt mainitud teosed on tõenäoliselt võltsid. Antiikajal omistati Thalesele proosateosed „Ürgalgetest”, „Päikeseseisakust”, „Võrdpäevsusest”, „Mereastroloogia”. Meie teadmised Thalese vaadetest pärinevad hilisematest teadetest, mis nähtavasti põhinevad suulisel pärimusel.
Simplikios omistas Thalesele „Meresõitja tähejuhi”. Diogenes Laertios avaldas kahtlust nende ehtsuses, kuid kirjutas, et teiste autorite järgi olid tema ainsad teosed „Päikeseisakust” ja „Võrdpäevsusest”. Lobon Argosest väitis, et Thales kirjutas kokku 200 rida. Plutarchos seostas Thalest luulevormis arvamuste ja selgitustega. Hesychiose järgi kirjutas ta taevastest eepilises värsis, võrdpäevsusest ja paljust muust. Kallimachos omistas Thalesele nõuande navigeerida Väikese Vankri järgi, mis võis tal kuskil kirjas olla.
Diogenes Laertios mainib luuletajat Choirilost, kelle sõnul olevat Thales esimesena väitnud hinge surematust ). Teoses „Hingest” kasutab Aristoteles fraasi „sellest, mis on [Thalese] kohta kirja pandud”, mis viitab sellele, et Aristotelesel oli tema kohta kirjalik allikas. Diogenes Laertios ütleb, et mõnede allikate (nagu Eudemose „Astronoomia ajalugu”) järgi otsustades uuris Thales esimesena astronoomiat, ennustas päikesevarjutusi ja pani paika päikeseseisakud, mille tõttu teda imetlesid Xenophanes ja Herodotos ning mainisid Herakleitos ja Demokritos . Võib-olla Eudemos teadis pealkirju „Päikeseseisakust” ja „Võrdpäevsusest” ning võib-olla teistel nimetatud autoritel oli kasutada mõni Thalese teos.
Proklose teatel oli Thalesel palju, sealhulgas kuulsaid geomeetritest järgijaid, nende seas tema õpilane Mamerkos, Hippias Elisest, Pythagoras, Anaxagoras, Eudoxos Knidosest, Philippos Mendest, Eukleides ja Aristotelese sõber Eudemos, kes kirjutas aritmeetika, astronoomia ja geomeetria ajaloo. Võib-olla mõnel neist oli Thalese kirjutisi.
Thales võis teha märkmeid.
Proklos omistab Thalesele mitu teoreemi (Kommentaar Eukleidese „Elementide” esimesele raamatule 65. 8–9; 250. 16–17). Siis võisid Thalese avastused tema allikal Eudemosel kuskil kirjalikul kujul olemas olla. Igatahes Thalese tõestused kuskil kirjas olema. Võib-olla olid Thalese astronoomilised teosed Eudemose allikaks.
Võltsfragment: Pseudo-Galenos (Kommentaar Hippokratese teosele „Mahladest”, I, 1): „Seega segunevad kurikuulsad neli, millest esimeseks ning just nagu esimeseks elemendiks me arvame vee, omavahel maailmasiseste kehade ühinemiseks, kõvenemiseks ja moodustumiseks. Aga kuidas, seda ütlesime esimeses raamatus.”
Aristotelese võimalikud allikad
Aristoteles kasutab fraasi „Thales ütleb”, mis viitab sellele, et tal oli usaldatav allikas, võib-olla Thalese enese kirjutis. Allikaks võisid olla Anaximandros ja Anaximenes, võib-olla ka Herakleitos, Anaxagoras, Alkmaion, Hippon Samoselt või Hippias Elisest.
Ian Smith
pisi|Ian Smith (1953 või 1954) Ian Douglas Smith (8. aprill 1919 Selukwe – 20. november 2007 Kaplinn) oli Rodeesia ja Zimbabwe poliitik, aastatel 1965–1979 selle riigi peaminister.
Noorpõlve poliitiline tegevus
Smith sündis Rodeesias Selukwe kaevanduslinnas kolmelapselise perekonna noorima lapsena. Teise maailmasõja ajal teenis ta algul Rodeesia kuninglikes õhujõududes ja viidi seejärel piloodina üle Suurbritannia kuninglike õhujõudude teenistusse. Ta teenis lennuväes sõja lõpuni vaatamata 1943. aastal läbi elatud raskele lennuõnnetusele, mille tulemusel vajas ta plastilise kirurgia abi.
Pöördunud pärast sõda tagasi kodumaale Rodeesiasse, ostis ta Selukwe lähistele talu ja hakkas kaasa lööma kohalikus poliitilises elus. 1948. aastal osales ta Lõuna-Rodeesia Liberaalse Partei nimekirjas seadusandliku kogu valimistel ja sai selle liikmeks. 1953. aastal vahetas ta oma senise partei Ühinenud Föderaalse Partei vastu. Selle sammu tingis tema toetus kolme Suurbritannia koloonia – Lõuna-Rodeesia, Põhja-Rodeesia ja Njassamaa – ühendamisele.
Nimetatud partei koosseisus valiti ta sama aasta detsembris kolme koloonia ühendamisel loodud Rodeesia ja Njassamaa Föderatsiooni parlamendi liikmeks. Poliitiliselt jäi ta siiski püsimatuks, lahkudes 1962. aastal ka Ühinenud Föderaalsest Parteist ja moodustades uue, Rodeesia Reformipartei. Mõne kuu pärast ühines see Dominiooniparteiga, moodustades Rodeesia Rinde. Uue partei koosseisus valiti Smith 1962. aastal parlamenti tagasi ja nimetati peaminister Winston Fieldi valitsuses rahandusministriks.
Peaminister
Peaminister Winston Field oli sunnitud suutmatuse tõttu saavutada Rodeesia iseseisvust aprillis 1964 tagasi astuma ja uueks peaministriks valiti senine rahandusminister Ian Smith.
Smithi valitsus keeldus täitmast Suurbritannia nõuet tagada enne iseseisvuse väljakuulutamist neegritest koosnevale elanikkonna enamusele võrdsed poliitilised õigused, väites, et nende hariduslik ja majanduslik tase ei ole piisav nende kaasamiseks riigi juhtimisse.
11. novembril 1965 kuulutas ta Rodeesia ühepoolselt iseseisvaks ja sai uue riigi esimeseks peaministriks. Kõik riigid keeldusid Rodeesia iseseisvust tunnustamast ja ÜRO kehtestas Rodeesia vastu sanktsioonid.
1969. aastal töötas Ian Smithi valitsus välja uue põhiseaduse projekti, millega pidi Rodeesiast saama vabariik. Seni oli riigipeana tunnistatud Suurbritannia monarhi Elizabeth II. Vabariik kuulutati välja järgmisel, 1970. aastal ja esimeseks presidendiks sai Clifford Dupont peaminister Smithi Rodeesia Rindest.
Kuigi rahvusvaheline mittetunnustamispoliitika ei mõjutanud oluliselt Rodeesia igapäevaelu, muutis see keeruliseks rahvusvahelise suhtluse. Samuti põhjustas hulgaliselt probleeme üha tugevamaks muutuv neegrite enesemääramisliikumine Rodeesia sees, mis viis ka relvakonfliktideni. 1970. aastatel jätkasid mõjukad riigid nagu Ameerika Ühendriigid, Lõuna-Aafrika Vabariik ja Suurbritannia Smithi valitsuse mõjutamist.
1976. aastal nõustus Smith lõpuks muutma valimissüsteemi, andes võimaluse ka neegritele riigi poliitilises elus osaleda. Tegelikult alustas ta osavat venitamispoliitikat, pidades iga üksikasja üle detailseid kõnelusi rahvusvahelisel tasandil. Smithi venitamistaktika tõi kaasa riigisiseserelvavõitluse ägenemise. Aastad 1977–1979 olid Rodeesia kodusõjas kõige verisemad.
1979. aastal toimusid Rodeesia esimesed mitmerassilised parlamendivalimised, kus peamised vasakpoolsed opositsiooniparteid keeldusid osalemast. Valimiste järel nimetati Rodeesia ümber Zimbabwe Rodeesiaks ja juunis 1979 loovutas Ian Smith peaministri ameti piiskop Abel Muzorewale, riigi esimesele ja ainsale neegrist valitsusjuhile.
Opositsiooni kõrvalejäämise tõttu valimistest aga kodusõda jätkus ja septembris 1979 sõlmitud kokkuleppe kohaselt kehtestati sama aasta detsembris riigis uuesti Briti koloniaalvõim, mis asus rahvusvahelise kogukonna toel valmistama ette uusi demokraatlikke valimisi.
Hilisem poliitiline tegevus
1980. aastal toimunud parlamendivalimised võitis ülekaalukalt Robert Mugabe juhitud vasakpoolne ZANU partei. Pettunud Smith ja tema toetajad Rodeesia Rindest nõudsid valimistulemuste tühistamist, samuti tehti plaane sõjaväelise riigipöörde korraldamiseks, et takistada Mugabe võimuletulekut.
Thales
Vesi on ürgalge
Ei ole selge, kas Aristoteles annab täpselt edasi Thalese sõnu ja mõtet, sest ta paigutab Thalese vaate oma mõttekäigu konteksti. Kui Aristoteles ütleb, et Thalesel archē on vesi, siis ei ole selge, kas Thales ise kasutas sõna archē või annab Aristoteles selle sõna abil lihtsalt Thalese vaadet edasi. Aristotelese pärandatud kontseptsiooni traditsioonilise tõlgenduse järgi tahtis Thales öelda, et vesi on kõikide asjade alge, kuivõrd kõik elemendid on veest moodustunud ning on põhialuselt ikka vesi. See tees sisaldab algetena järgmised tähtsad metafüüsilised eeldused: a) asjade paljuse aluseks on ühtsus; b) nähtumuse aluseks on tõeline olemus; c) saamist tuleb mõista püsiva substraadi muutumisena; d) kõikide põhjuslike seoste aluseks on esmaalus. Hans-Georg Gadameri järgi on Thalese küsimus ürgaine järele niisugune: „Mis on jääv selles juhtumise ja möödumise lakkamatus voolus, mis annab talle reegli ja korra ja usaldatava tagasituleku?”
Mõned autorid väidavad, et Thales võttis oma vaated üle Kreeka ja Lähis-Ida allikatest, kuid Thalest austati algupärase mõtlejana, kes ütles traditsioonist lahti, mitte olemasolevate mütoloogiate edasiandjana. Aristotelese esitusest on näha, et Thales asendas müüdilised seletused vaadeldavatel loodusnähtustel põhinevatega. Aristoteles ei nimeta Thalest teoloogiks nagu Pherekydest, vaid loodusfilosoofia rajajaks. Ta hakkas kasutama seletuseks teaduslikke oletusi.
Aristoteles määratles tarkust teatud algete ja põhjuste teadmisena. Ta alustas eelnenud filosoofide tarkuse uurimist esimese filosoofi Thalesega, keda ta nimetab loodusfilosoofia rajajaks. Ta ütleb: „Thales, ütleb, et see [ archê, ürgalge] on vesi”, üks materiaalne substants. Aristoteles ei kasuta siin oma terminoloogiat. Ta esitab oma väite kindlas vormis ning hakkab ettevaatlikult rääkima alles siis, kui ta oletab, miks Thales niimoodi arvas.
Küsimus oli selles, mis loomus on mateerial ja selle teisenemisel asjadeks, milles maailm koosneb. Et Thalese oletus oleks usutav, tuleb näidata, kuidas kõik saab veest tekkida ja veeks tagasi muutuda. Platoni „Timaioses" (49B–C), räägib Timaios tsüklilisest protsessist. See koht algab sõnadega „See, mida me praegu nimetame veeks” ning esitab teooria, mis võis olla Thalese oma. Thales võis tunnistada aurumist ja olla tuttav traditsiooniliste vaadetega, näiteks udu toitvus ja isetärkamine, mida ta Aristotelese arvates võis olla vaadelnud. Isetärkamise lükkas ümber alles Louis Pasteur.
Lihtne metallurgia oli tuntud juba ammu enne Thalest, nii et ta teadis, et kuumus võib metallid vedelaks muuta. Vee muutused on ilmsemad kui teistel elementidel, ta võib olla vedelik, aur või jää. Thalese teesi seisukohast on oluline, et vesi võib muutuda maaks, mida Thales sai Mileetoses vaadelda. Mileetos oli Lade lahe ääres Meandrose suudmes, ja Lade saar oli kasvanud ning jõekaldad olid jõele peale tunginud, nii et Prienes tuli laod rannale lähedale tuua. Kunagise sadamalinna Mileetose varemed on praegu 10 km kaugusel rannast ja Lade saar on viljaka tasandiku osa. Maa tekkimist veest võis vaadelda ka näiteks Halyse, Doonau, Tigrise ja Eufrati ning Niiluse deltas. Maa tekkimise veest lükkas ümber alles Antoine Lavoisier 1796. Thalese järgi toitis ja tekitas vesi kogu kosmost. „Filosoofide arvamused” (I, 3) omistavad Thalesele vaate, et „isegi päikese enda ja tähtede tuld toidab vete aurumine".
Edasi võib küsida, kuidas asjad veest tekivad. Hiljem on niisugust muutumist tõlgendatud tihenemise ja hõrenemisena, seega kvantitatiivse muutumisena, mis jätab alles algaine kvaliteedi. Ei ole aga teada, kas kujutlus tihenemisest ja hõrenemisest ulatub tagasi Thaleseni. Mis kutsub esile algaine teisenemist? Thales ei rääkinud veele väljastpoolt toimuvast jõust. Nähtavasti ta eeldas, et liikumapanev jõud peitub algaines endas. Liikumine on algainele on loomuomane. On võimalik, et ta seostas seda algainele omast iseliikuvust millegi hingetaolisega.
Mõnede tõlgendajate arvates (näiteks Gigon, kes tugineb kohale dio kai tên gên eph hydatos apephaineto einai) pärineb maa Thalesel veest ainult selles mõttes, et ta oli algul täiesti üle ujutatud ning siis ilmus pinnale. Ilma tema mõtlemise metafüüsilise põhistruktuurita ei oleks siiski mõtet näha Thaleses esimest filosoofi ning ilma järjepidevuseta oleks Anaximandros järglasena vaevalt mõeldav. Kommentaar Aristotelese vaimus: Filosoofide arvamused (I, 2): „Thales Mileetosest peab esmaalget ja elemente samaks asjaks. Kuid nende vahel on suur erinevus, sest elemendid on liitsed, kuid meie väidame, et esmaalged ei ole ei liitsed ega protsesside tulemus. Nii me nimetame maad, vett, õhku, tuld elementideks; ja me nimetame neid esmaalgeteks sellepärast, et neile ei eelne midagi, millest nad pärineksid, sest see ei oleks esmaalge, vaid hoopis see, millest ta tuleneb. Aga on midagi maale ja veele eelnevat, nimelt mateeria, mis on vormitu ja nähtamatu, ja vorm, mida me nimetame entelehhiaks, ja ilmaolek. Nii et Thales eksis, kui ta nimetas vett elemendiks ja esmaalgeks.” Servius (Aeneise kommentaar, XI 186 (II, 497, 3)): „Eri rahvastel olid erinevad matmisviisid... Thales, kes väidab, et kõik sünnib veest, ütleb, et kehad tuleb matta, et nad saaksid laguneda niiskuseks.”
Maa ujub vee peal
Aristoteles väidab, et Thalese järgi ujub Maa (mida ta nähtavasti pidas lamedaks kettaks) vee peal (sellel vaatel on eellasi Egiptuses). See seletas maa püsimist maailma keskmes, samuti maavärinaid.
Simplikios (Kommentaar sellele kohale, 522, 14): „Aristoteles esitab Mileetose Thalese arvamuse: Maa ujub nagu puu vee peal või mingi muu aine, millele on loomuomane vee peal ujuda. Aristoteles vaidleb sellele arvamusele vastu. Tõenäoliselt valitses see arvamus sellepärast, et niisugune arvamus on müüdi vormis väljendatuna egiptlastel, ja Thales laenas selle tõenäoliselt sealt.”
Seda, et Maa ujub vee peal, tõlgendatakse ka vee substantsiaalsuse naiivse või piltliku väljendusena: vesi asub sõna otseses mõttes kõige selle all, mis tema peal ujub.
„Metafüüsikas” (983 b21) väitis Aristoteles täiesti ühemõtteliselt, et maa on vee peal. Aristoteles selgitas raamatud „De caelo” Thalese teooria raskusi. Võib-olla Thales ennetas neid raskusi, omistades maale ujuvuse nagu puul. Mileetoses sai ta vaadelda veest raskema lastiga laevu; ujuvus võis olla ka laevadel. Paistab, et Thalese oletus põhines vaatlustel ja arutlustel. Seneca (Quaestiones naturales III.14) järgi kannabki Thalesel vesi maad nagu paati. Aristotelese esitusest jääb mulje, et tema meelest Thales uskus, et kuna vesi on püsiv entiteet, siis maa ujub vee peal. Thales võis arutleda, et maa kui vee modifikatsioon peab olema kergem, ja ujuvad saared on olemas. Herodotos (II.156) räägib ujuvast saarest Chemmisest 38 km Naukratisest kirdes; Thales arvatavasti käis seal. Seneca rääkis Lüüdia ujuvatest saartest, mis koosnevad kergetest pimsitaolistest kividest (Quaestiones naturales, III.25. 7–10). Plinius Vanem kirjeldas mitmeid ujuvaid saari, sealhulgas Pillirohusaared Lüüdias (HN, II.XCVII), kus Thales võib-olla käis, ning Plinius Noorem (Ep. VIII.XX) kirjeldas sõõrjat saart, selle ujuvust ja liikumisviisi. Ka siin ei maininud Thales jumalaid.
Maa kuju
Uusaja kommentaatorite järgi pidas Thales Maad lamedaks, õhukeseks ja sõõrjaks, kuid vanaajast pole tunnistusi selle kasuks. Vastupidi, Aristoteles võis Thalesele omistada Maa kerakujulisuse teadmise. Seda arvamust teatavad „Filosoofide arvamused” (III. 9–10) ja Pseudo-Plutarchos (Epit. III.10). Aristoteles kirjutas, et mõned peavad seda kerakujuliseks, teised lamedaks ja trummikujuliseks (De caelo 293 b33 – 294 a1), ning omistas see järel usu lamedasse maasse Anaximenesele, Anaxagorasele ja Demokritosele (294 b14–15). Kui Aristoteles järgib kronoloogilist järjestust, siis kerakujulisus käib Thalese kohta.
Thales võis pidada Maad kerakujuliseks samadel kalutlustel nagu Aristoteleski (De caelo 297 b25 –298 a8). Esiteks, päikesevarjutust põhjustab see, et Maa on Kuu ja Päikese vahel, ja vari, mida Maa sel ajal heidab, on alati ringikujuline, mitte elliptiline. Teiseks, eri maakohtades ei nähta täpselt samu tähti. Kolmandaks, taevas paistab Maad ümbritsevat nagu võlvm mis puudutab kõverana paistvat horisonti. Eri aastaaegadel tehtud vaatlused näitavad, et see võlv pöörleb. Laev ilmub merest nähtavale just nagu tõustes, kõrgemalt vaatamisel ilmub ta nähtavale varem. „Filosoofide arvamustes” on ära toodud Thalese, Anaximandrose ja Anaximenese erinevad arvamused Maa kuju kohta (III.9–10). Cicero omistas Thalesele esimese taevagloobuse ehitamise (Rep. I.XIII.22). Pole tõendeid selle kohta, et Thales ei pidanud Maad kerakujuliseks.
Ian Smith
Hilisem poliitiline tegevus
Smithi poja Aleci vahendusel jõuti 3. märtsil 1980 siiski läbirääkimisteni Mugabe ja Smithi vahel, mille tulemusena saavutati kompromiss ja lepiti kokku ühisvalitsuse moodustamises.
Ian Smithist sai parlamendiopositsiooni ametlik juht. Kuigi tema toetus vahepeal vähenes, saavutas ta koos oma toetajatega 1985. aasta valimistel taas edu, võites 15 valgetele reserveeritud 20 parlamendikohast. Kuna see ei meeldinud üha enam diktaatorlikke meetodeid rakendavale Mugabele, tühistas ta lihtsalt valgetele määratud parlamendikohtade kvoodi, milleks tal oli ka konstitutsiooniline õigus.
Smith loobus seejärel poliitilisest tegevusest ning asus elama oma talusse, asudes kritiseerima uut süsteemi ajakirjanduse ja raamatute veergudel. Aastal 1997 ilmus tema autobiograafia "Suur reetmine" ("The Great Betrayal") ja 2001. aastal selle järg "Kibe lõikus" ("Bitter Harvest").
2005. aastal suundus Smith ravile Kaplinna Lõuna-Aafrika Vabariiki, kuhu jäigi elama. Kuni Ian Smithi surmani novembris 2007 kandis tema eest hoolt lesestunud kasutütar Jean.
Isiklikku
Ian Douglas Smith abiellus 1948. aastal Janet Wattiga. Neil oli üks poeg, Alexander ehk Alec Smith (1949–2006), aga peres kasvas ka kaks last Janet Watti eelmisest abielust – Robert ja Jean.
Thales
Jumalad
On oluline, kas jumalatel on Thalese teooriatel oma osa.
Aristoteles (De anima I, 5 411a7=11 A 22 DK) ütleb: „Mõned väidavad ka, et hing on segatud kogu universumisse; võib-olla lähtudes sellest Thales arvaski, et kõik on täis jumalaid (panta plêrê theôn einai).” („καὶ ἐν τῶι ὅλωι δέ τινες αὐτὴν [sc. τὴν ψυχήν] μεμεῖχθαί φασιν, ὅθεν ἴσως καὶ Θαλῆς ὠιήθη πάντα πλήρη θεῶν εἶναι.”) Teises kohas ütles Aristoteles: „Nähtavasti pidas ka Thales – selle järgi, mis temast räägitakse – hinge võimeliseks liikuma panema, sest ta väitis, et magnetil on hing, sest ta liigutab rauda.” („ἔοικε δὲ καὶ Θαλῆς, ἐξ ὧν ἀπομνημονεύουσι, κινητικόν τι τὴν ψυχὴν ὑπολαβεῖν, εἴπερ τὸν λίθον ἔφη ψυχὴν ἔχειν ὅτι τὸν σίδηρον κινεῖ.”) (De anima 405 a20–22)
Viimases tsitaadis viitab Bruno Snelli (1944:170) arvates „selle järgi, mis temast räägitakse” sellele, et Aristotelese käsutuses oli tegelik lause Thalese vaadete kohta, mis puudutavad magnetit. Esimeses tsitaadis peab Aristoteles „mõnede” all silmas Leukippost, Demokritost, Apollonia Diogenest, Herakleitost ja Alkmaionist, kes võtsid üle Thalese vaate, et hing on liikumise põhjus, mis läbistab ja elustab kogu maailma.
Pole selge, kust Aristoteles võttis, et Thalese järgi on kõik asjad täis jumalaid, kuid mõnede autorite arvates on allikaks Platon. Ent vastavad kohad ei käi Thalese kohta, sest Thales eitas vanu jumalaid. „Sokratese apoloogias” (26c) mainib Sokrates, et taevakehad on jumalad, ja ütleb, et see on üldine arusaam. „Kratyloses” (399de) selgitab Sokrates seost hinge kui eluandva jõu, hingamisvõime ja elustamisvõime vahel. „Timaioses esitab Timaios teooria, mille järgi hing läbistab kogu maailma.
Arvatavasti ei ole vesi lihtsalt vesi, vaid „mõistuslik”, jumalik vesi. Aristoteles ütleb, et Thalese järgi kõik asjad on täis jumalaid ning et magnetil on hing, sest ta liigutab rauda.
„Niisugune vaade tekitab mõned kahtlused. Nimelt: miks hing asudes õhus või tules ei tekita elusolendit, asudes aga elementide segus, tekitab, kuigi nendes kahes elemendis ta on just nagu parem.”
See on apoftegma, mis ei pruugi kuuluda Thalesele kui Mileetose koolkonna rajajale, vaid lihtsalt kui ühele seitsmest targast.
Niisuguseid mõtteteri võidi omistada suvaliselt mis tahes targale. Rödi järgi jääb see mittemehhaaniline seletuskatse veel täiesti müüdi sfääri ning näitab, et teadusliku mõtlemise tähelepanuväärsete algete kõrval seisavad veel selgelt müütilised kujutlused. Hans-Georg Gadamer mõistab: „Looduses endas kätkevad jõud, mis määravad oma juhtumist ja inimese olemasolu looduses. Sellega on pandud algus loodusmõtlemisele, mis vastandina müüdi toimivatele jumalatele mõistab kõiki toimivaid jõude loodusimmanentsetena.”
Aristoteles (Loomade sündimisest, III, 11, 762a 18–21): „Loomad tärkavad maas ja vedelikus, sest maas sisaldub vesi, vees pneuma, pneumat aga läbistab psüühiline soojus, nii et teatud mõttes „kõik on täis hinge”.
Platon (Seadused X 899b): „Ateenlane: Ja kas me peame kõikidest planeetidest, Kuust, aastatest ja kuudest ja kõigist aastaaegadest rääkima mingit muud lugu kui sedasama, et kuna hing või hinged, ja need täiusliku headusega hinged, on osutunud kõikide põhjusteks, siis neid hingi me peame jumalateks, kas nad siis juhivad maailma elades kehades nagu elusolendid või milline ka oleks nende toimimine? Kas keegi, kes jagab seda uskumust, talub, kui öeldakse, et kõik asjad ei ole „täis jumalaid?”
Filosoofide arvamused: (IV, 2, 1): „Thales kuulutas esimesena hinge igiliikuvaks või iseliikuvaks substantsiks.”
Filosoofide arvamused (1, 7, 11): „Thalese järgi on vaim universumi jumalus, kõik on elus ja täis jumalaid.”
Isegi kui Thales nimetas vett jumalaks, ei tähenda see tingimata mingit kindlat religioosset uskumust.
Siin on Thalese vaade antud stoitsistlikus fraseoloogias ning maailmamõistus on samastatud jumalaga. Kõik see tugineb Aristotelese ettevaatlikule väitele.
Niisugust vaadet nimetatakse hülosoismiks. Või: polüteism. (Veel: panpsühhism, panenteism, pandemonism). Versus. Nähtavasti ei olnud sellel arusaamal tema jaoks teoloogilist tähtsust, vaid see oli püüe seletada asjades (nagu magnetis) peituvat väge. Kas see tähendab, et mateeria on iseliikuv? Cicero (De legibus II, 26): „Thalese sõnul arvavad inimesed, et kõik, mida kaetakse, peab olema täis jumalaid”. Need jumalad on maailmas toimivad jõud, nad on ka hinged kui kehade iseliikumise allikad. Aristoteles: (De anima I, 2 405 a10=11 A 22 DK; eelnevatest filosoofidest mõned lähtuvad kontseptsioonist, et hing on liikumise printsiip, teised sellest, et hing on aistingu ja tunnetuse printsiip): See on tõenäoline, et Thales ütles, et magnetil ja merevaigul on hing. Kuid see tähendab pigem, et teistel asjadel ei ole hinge.
Johannes Philoponos (Kommentaar sellele kohale, c. 86, 13 Hayduck): „Viis, kuidas ta mainib Thalese arvamust, tekitab kohmaka mulje. Kuna tal tuli tõestada, et need, kes lähtusid kontseptsioonist, et hing on tunnetuse printsiip, pidasid teda koosnevaks samadest algetest mis asjadki, sest „sarnast tunnetatakse sarnasega”, ei öelnud ta Thalese arvamust esitades midagi sarnast sellele, mida ta ütles teiste kohta; ta ütles vaid, et Thales pidas kivi, mis rauda külge tõmbab, elusaks, sest ta pidas hinge eristavaks tunnuseks liikumist. Esitades nende vaateid, kes lähtusid kontseptsioonist, et hing on liikumise printsiip, ütles ta, et igaüks neist pidas hinge elemendiks seda elementi, mis talle tundus kõige liikuvamana... kuid Thalese arvamuse kohta, kes pidas kõige algeks vett, ta samuti ei öelnud midagi sarnast. Nii näiteks ta ei öelnud, et Thales peab hinge veeks ning seetõttu väidab, et magnet tõmbab rauda ligi, sest ta koosneb veest. Selle asemel ta ütles vaid, et Thales pidas magnetit elusaks. Miks? Võib-olla sellepärast, et tema teosed ei ole säilinud, vaid on pärandunud vaid mälestused temast, sellepärast Aristoteles hoidus, omamata Thalese teoseid, süüdistamast teda õpetuse vulgaarsuses? Või siis sellepärast, et ta tundis tema vastu pieteeti, sest mälestused on säilitanud palju Thalese märkimisväärseid vaateid? Nii näiteks ütles ta, nagu räägitakse, et Kaitselmus (Pronoia) tungib kosmose äärmiste piirideni ja miski ei lipsa tema eest kõrvale, isegi mitte kõige väiksem. Sel põhjusel ta ei omista talle arvamust, mille järgi hing koosneb veest, vaid ütleb ainult, et tema samuti omistas hingele liikumise. Kuid Hipponile ta omistab allpool vaate, mille järgi hing on veest, sest ka Hippon pidas kõikide asjade algeks vett.”
Simplikios (kommentaar Aristotelese „De animale”): „Thales postuleerib vett elemendina, kuid see on kehade element, ja ta ei arva, et hing on üldse keha. ...rääkides nõnda Thalesest, lisab ta teatava etteheitega, et ta omistas hinge magnetkivile kui jõu, mis liigutab rauda, et ta oleks võinud tõestada, et hing on selles liikumapanev jõud; kuid ta ei väitnud, et see hing on vesi, kuigi vesi oli määratud elemendiks, sest ta ütles, et vesi on substantside element, aga hinge ta arvas olevat mittesubstantsiaalne vorm... Sest ma oletan niisiis, et Thales arvas, et kõik asjad on täis jumalaid ning jumalad on nendega segunenud; ja see on imelik.”
Cicero (De natura deorum, I, 10, 25): „Thales Mileetosest, kes esimesena uuris sarnaseid (teoloogilisi) küsimusi, pidas vett kõikide asjade algeks, jumalat aga selleks mõistuseks (mens=nous), kes lõi kõik veest.”
Cicero, kes toetub epikuurlikule allikale, jätab kõrvale stoa panteismi ning muudab maailmamõistuse Platoni demiurgiks. Kõik see tugineb Aristotelese ettevaatlikule väitele.
Aponius (Ülemlaulu tõlgendus, V c. 95 Bottino–Martini): „Thales... kuulutas oma õpetuses vee kõikide asjade algeks ja allikaks, millest kõik on loonud Nähtamatu ja Suur; liikumise põhjus aga on tema arvates vaim (spiritus=pneuma), mis pesitseb vees. Ja samuti avastas ta tänu teravale mõistusele geomeetriakunsti, mille kaudu ta arvas ära, et on olemas kõikide asjade üks Looja.”
Pidada seda väidet maailmahinge olemasolu kinnituseks (Filosoofide arvamused I, 7, XI (11 A 23 DK)) ning samastada siis seda maailmahinge Jumalaga (või Platon]i [[Demiurgiga (Cicero, De natura deorum, I, 10, 25 (D samas)), nagu viimane vormiks kõik asjad veest, on liiga vaba tõlgendus. Cicero sõnad, et Thales vastandas mateeriale Jumala loovat vaimu, reedavad ühest küljest stoikute terminoloogiat, teisest küljest tekitavad kahtluse, et Thalest aetakse segamini Anaximandrosega. Ei ole alust arvata, et Thales tegi selget vahet maailmamoodustava jõu (jumaluse või vaimu) ja aine vahel. Friedrich Engels rõhutab, et Thalese stiihiline materialism kätkes endas „hilisema lõhe seemet”. Kosmose jumalus on mõistus. Meie ees ei ole üksnes Thales antimütoloogilisus, kes pani Zeusi asemele mõistuse, logose, Zeusi poja, kes eitas oma isa, vaid ka protofilosoofilises õpetuses kätkev idealismi võimalus.
Filosoofide arvamused IV, 2, 1: „Thales kuulutas esimesena hinge igiliikuvaks ehk iseliikuvaks substantsiks.”
Filosoofide arvamused (I, 7, 11=11 A 23 DK): „Thales arvab, et jumal on kosmose mõistus (nous), ja Universum on elus ja samal ajal täis jumalusi; elementaarset niiskust läbistab jumalik jõud, mis paneb vee liikuma.”
Thalese kui filosoofi iseloom
Thales kujutas endast omamoodi segu filosoofist ja praktilisest teadlasest. On küll võimalik, et Thalese märkuses magneti elususe kohta elab edasi primitiivne animism, milles hing-fantasmi (inimese varjutaoline teisik, keda tajutakse unenägudes) mõiste laienes kogu orgaanilisele elule ning isegi anorgaanilise maailma jõududele, kuid sel juhul on tegemist vaid jäänusega, sest Thalese näol on selgelt tegemist üleminekuga müüdilt teadusele ja filosoofiale, ning Thales on ikkagi kreeka filosoofia rajaja. Ilmselt on matemaatiliste uurimustega ning nende poolt äratatud teadusliku vaimuga seotud tema katse leida teistsugune, mittemütoloogiline vastus küsimusele asjade viimsetest alustest; teisest küljest, selle kõige vanema kreeka matemaatika elementaarsele iseloomule vastab see, et Thalese füüsika ei jõudnud kaugemale algelisest seisundist. Thalese õpetuse filosoofiline tähtsus seisnes eelkõige selles, et ta esimesena inimkonna ajaloos püstitas küsimuse, mis sai hiljem kogu kreeka filosoofia põhiküsimuseks: „Mis on kõik?” Ainuke kindel ja ainuke tõeliselt tähtis asjaolu Thalese õpetuses on see, et ta mõistis asju ühe algelemendi vormidena. See, et ta peab selleks elemendiks vett, on tema ajalooline eripära, kuid ta on esimene kreeka filosoof sellepärast, et ta esimesena mõtleb ühtsusest erinevuses ning püüab seletada ilmset mitmekesisust ühtsuse alusel. On loomulik, et filosoofia püüab mõista kogetavat paljusust, selle olemist ja olemust, ja mõistmine tähendabki aluseks oleva ühtsuse või esmaalge leidmist. Kuni ei teadvustata selgelt mateeria ja vaimu põhimõttelist erinevust, mõistetakse reaalsust materiaalse ühtsusena nagu Thalesel või ideena. Ühe ja palju vahekorda kogu selle keerukuses mõistetakse õigesti alles siis, kui mõistetakse reaalsuse olemuslikke astmeid ning olemise analoogia õpetust. Thales suutis anda mõistusliku (ratsionaalse) vastuse olemise ja saamise probleemile (olemise jäävuse lause) ja ühtsuse ja paljuse probleemile. Sellega vahetub välja müütiline maailmaseletus (Hesiodos: sigitamine Uranose ja Gaia poolt) teaduslik-füüsikalise vaatlusviisi algusega. Taevakehasid ei peeta enam jumalaiks, vaid „hõõguvateks massideks”. Jõud on asjadele immanentsed. Thalese ontoloogiline monism on seotud tema gnoseoloogilise monismiga: kogu teadmine tuleb taandada ühele ühtsele alusele. Thales ütles: „Paljusõnalisus ei ole sugugi mõistliku arvamuse näitaja”. Siin astus Thales välja mütoloogilise ja eepilise paljusõnalisuse vastu. „Otsi midagi ühte tarka, vali välja mingi üks hea, nii sa tõkestad lobisejate tühisõnalisuse”. Niisugune on esimese muinaslääne filosoofi deviis, tema filosoofiline testament.
Joonias tekib avatud teaduslik kõnelus. Uued mõtlejad vajavad üksteist, et jõuda õigele teele. Uued mõtlejad taotlevad teadmist teadmise pärast, küsimata teadmise praktilise kasu järele. Niiluse üleujutuse seletus on täiesti kasutu, ta on tegelikult kasutum kui egiptuse seletus pikasarvelise Chnumi kaudu. Uurimine võib edasi minna igas suunas ja lõputult, sest ta ei taotle kindlat eesmärki. Ka kõige varjatum teadmine leitakse sel kombel üles, ja nii võib teadmine iseenesest sünnitada uut teadmist. Ratsionaalsust Thalese mõtlemises (vastandina müütilisele maailmapildile) tõlgendatakse erinevalt: a) traditsiooniliste müütiliste kujutluste formaalne ratsionaliseerimine (maailma tekkimise personifitseeriva esituse elimineerimine); b) (ka müüdivõõraste) loodusetõikade seletamine põhjusliku seosega.
Transdutsiin
pisi Transdutsiin (ka Gt) on heterotrimeerne G-valk, mis esineb selgroogsete võrkkesta fotoretseptor-rakkudes (kepikestes ja kolvikestes). Ta täidab olulist osa fototransduktsioonis.
Igas rakutüübis on erineva struktuuriga transdutsiin (ekspresseerub erinev geen).
Heterotrimeerse transdutsiini (alaühikud α, β ja γ) aktiveerib konformatsioonimuutus rodopsiini või jodopsiini valgustundlikus osas retinaalis footoni neeldumise tõttu. Aktivatsiooni tõttu vahetub α-alaühikuga seotud guanosiindifosfaat (GDP) lahusest võetud guanosiintrifosfaadiga (GTP) ning α-alaühik eraldub β- ja γ-alaühikust. Aktiivne transdutsiin-α suurendab siis tsüklilise GMP fosfodiesteraasi (PDE) aktiivsust: ta lõhustab selle, sidudes end PDE inaktiveeriva γ-alaühikuga; järele jäänud PDE kompleks muutub ensümaatiliselt aktiivseks. Seetõttu väheneb rakusisese signaalaine (second messenger) tsüklilise guanosiinmonofosfaadi (cGMP) kontsentratsioon. See omakorda viib cGMP poolt avatava ioonikanali sulgumiseni ning raku hüperpolarisatsioonini. Seda signaalsündmuste ahelat nimetatakse ka selgroogsete fototransduktsioonikaskaadiks.
Transdutsiin regenereerub mõne aja pärast iseenesest ning kaotab aktiivsuse: (aktiivne) GTP-ga seotud transdutsiini α-alaühik hüdrolüüsub väikese GTPaasi toimel transdutsiin-GDP-ks (GTP hüdrolüüsub GDP-ks). Seda protsessi kiirendab kompleks, mis koosneb G-valgu signaali regulaatorist (RGS) ja efektori γ-alaühikust tsüklilisest fosfodiesteraasist. Transdutsiini α-alaühiku kompleks γ-PDE-ga laguneb ning α-alaühik ühineb jälle β-γ-alaühikuga.
Transdutsiin osaleb ka silma adaptatsioonis valguse intensiivsusega. Tavaliselt paikneb see valk koos rodopsiini või jodopsiiniga fotoretseptor-raku välissegmendis. Ent kui võrkkest on pikemat aega valgusele eksponeeritud, suundub transdutsiin fotoretseptor-raku sisesegmenti. Transpordimehhanism pole veel selge.
Karatšajevsk
Karatšajevsk (vene Карачаевск; karatšai-balkaari Къарачай шахар; abasiini Хъебтей, Къарча къала; kabardi-tšerkessi Карачаевск) on linn Venemaal Karatšai-Tšerkessi Vabariigis, Karatšajevski rajooni keskus. Asub Kubani jõe ääres, Teberda ja Mara suudmes, umbes 900 m kõrgusel merepinnast.
Kaart
pisi|[[Johannes Kepleri maailmakaart]] pisi|Tartu linnaplaan [[Louis Höflingeri 1860. aasta kaardil]] pisi|[[Karepa küla kaart]] pisi|1375. aastal Abraham ja Jehuda Cresquesi [[Mallorca|Mallorcal asunud kartograafiakojas loodud meresõitjate kaart, millel rannikujooned ja sadamad on eriti täpselt tähistatud. Kaart haarab alad Atlandi ookeanist kuni Hiinani, selle keskpunkt on Mallorca. See on üks esimesi geograafilisi kaarte, millele on märgitud kompassiroos.]] Kaart on maapinna (või üldisemas tähenduses ka mõne muu taevakeha pinna) üldistatud, vähendatud ja leppemärkidega seletatud mõõtkavaline kujutis, mis näitab, kuidas objektid üksteise suhtes paiknevad.
Kuna Maa pind on kumer, tuleb tasapinnalise kaardi valmistamisel kasutada kaardiprojektsioone.
Kaardistatava ala ja kaardi suuruse erinevusi iseloomustab mõõtkava, mis näitab, mitu korda on tegelikku maastikku kaardil kujutamiseks vähendatud. Mõõtkava järgi jaotatakse kaardid suure-, keskmise ja väikesemõõtkavalisteks.
Kaardid jagunevad sisu poolest üldgeograafilisteks, temaatilisteks, erikaartideks ja turismikaartideks. Üldgeograafilisel kaardil on enamasti kujutatud objekte ja nähtusi, mis on maastikul viibijale tegelikult jälgitavad (näiteks veekogud, asulad, reljeef, teed jm). Üksikasjalikke üldgeograafilisi kaarte nimetatakse topograafilisteks kaartideks. Temaatilistel kaartidel kujutatakse mingit kindlat objektide klassi või nähtust ja enamasti ei ole need maastikul viibides reaalselt jälgitavad (näiteks klimatoloogia-, kultuuri- või rahvastikuteemalised). Erikaardid on näiteks merekaart ja orienteerumiskaart.
Kaarte saab jaotada ka otstarbe või ülesande järgi, näiteks teaduslikud, katastri-, propaganda-, teatme-, õppe-, mere-, lennu-, teede-, turismi- või muud kaardid.
Kaardile esitatavad nõuded: ajalis-ruumilisus, abstraktsus, sisu vastavus tegelikkusele, valikulisus, sünteetilisus, ühemõttelisus, katkematus, piltlikkus, ülevaatlikkus, täielikkus.
Objektide tähistamiseks kaardil kasutatakse leppemärke, kusjuures püütakse lähtuda kas väljakujunenud tavadest või loogilisest seosest leppemärgi ja tegeliku objekti vahel. Leppemärkide selgitused on keerulisemate kaartide puhul esitatud kaardi legendis.
Tänapäeval kasutatakse oma asukoha määramiseks lisaks kaardile ka GPS-i ehk globaalset asukohamääramise süsteemi.
Kaartidega tegelevat teadusharu nimetatakse kartograafiaks.
Tõde
Tõe all mõeldakse tavaliselt tegelikku asjade seisu ja tegelikke asjaolusid või siis tõeste propositsioonide, väidete ja muude tõekandjate sisu.
Analüütilises filosoofias kasutatakse sõna "tõde" sageli 'tõesuse' tähenduses.
Nii tavakeeles kui ka teistes eluvaldkondades ning filosoofia ja religiooni keelepruugis kasutatakse sõna "tõde" ka teistes tähendustes.
Sõna "tõde" eri keeltes
Ladina sõnal veritas on mitu tähendust; ta väljendab (kokkuleppelist) tegelikkust ja on seotud aususe, heausklikkuse ja siiruse mõistega.
Mõlemas keeles on see ka jumalanna (Aletheia, Veritas) nimi. Selle jumalanna tütar on Voorus.
Romaani keeled kasutavad sõnu, mis tulenevad ladina sõnast veritas, balti keeled sarnaseid sõnu `patiesība´(läti) ja `tiesa´(leedu).
Germaani keeled peale inglise keele eristavad "ustavuse" tõde ja "tegelikkuse" tõde. Faktuaalsuse väljendamiseks on põhjagermaani keeltes tuletised sõnast sanna 'tõendama, kinnitama', läänegermaani keeltes (saksa ja hollandi keeles) tuletised sõnast wara 'usk, usaldus, leping'. Sellele vastavad ladina sõna verus 'tõene' ja slaavi věra '(religioosne) usk'.
Inglise sõna truth hõlmab nii 'ustavust, truudust, lojaalsust, siirust, tõepärasust' kui ka 'vastavust asjaolu või tegelikkusega'. Vanainglise sõna sōþ on tänapäeva inglise keeles sooth (tõesti, päriselt). Vanapõhja tru tähenduseks on 'usutavus, ausõna; usk, veendumus' (inglise troth 'lojaalsus, ausus, hea usk').
Tõde kui elutõde
Kunstis ja kirjanduses kohatava seisukoha järgi tugineb inimene elamiseks elutõele: tõeselt võetavatele kui usutavatele asjadele ja tõsiseltvõetavatele kui usaldatavatele inimestele. Sellega on seotud ka teadustõde, kunstitõde, filosoofia tõde ja usutõde. Samas on elus oluliseks ka tõenditele, ekspertide hinnangutele, tunnistajate vannetele tõtt räägida ja nende ütlustele tuginev õigusemõistmise aluseks olev kohtutõde ja moraalne tõde. Kohtu ja tõe seostamine on enam levinud läänes, kui Andreste ja Pearude maal. Enamikus lääne kohtutes algab tunnistamine veel siiani "kogu tõtt ja midagi muud peale tõe" seotud kohtuvande erikujudega.
Jidiši keeleruumis on tõde tõde ja vastavalt usule tuleb alati öelda tõtt, sest kohtus on keelatud öelda valet. Heebrea keeles tõlgitakse filosoofiale omaseid mõisteid tõde ja väär sõnadega "õige" ja "vale". Võimalik et see pelglikkus tuleneb Moosese käskudest, kus valetunnistaja võidi ja sageli ka visati kividega surnuks. Midagi sarnast on ka "Vanema Edda" "Vafthruudniri laulus" (täpsustada): "Kui sul jaksu oli juba mu kotta tulla..., et koja põrmandal tahad vaagida võimalikku..., vaimujaksu nüüd peade hinnaga hinnakem ..." Selle kohta on ka hilisemal ajal soome-rootsi kirjanduses küsitud: "Mis su tõde maksab?" (Elmer Diktonius).
Tõde kui väärtus
20. sajandil sai läbi mõiste sissetoomise alguse (Paul Lapie 1902, E. von Hartmann 1908) antiikaja filosoofia väärtuskäsitluste edasiarendus aksioloogiaks Selle arenduses väärtusteooriaks (ka John Dewey (1859–1952) Theory of Valuation) tuuakse eetiliste, esteetiliste ja teiste inimelu väärtuste kõrval esile ka tõde. Rõhuga sellel, et tõde erinevalt tõelusest on inimese jaoks juba tõdetud tõelus. Tõde on filosoofidele olnud väärtuseks juba alates Sokratesest ja seda väljenditki peetakse juba truismiks. Tõe olemasolu väärtusena eesti kultuuriruumis on jäädvustunud läbi A.H. Tammsaare "Tõe ja õiguse".
Aile Asszonyi
Aile Asszonyi lõpetas 1999. aastal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia, aastal 2002 sai magistrikraadi. Ta täiendas ennast muu hulgas Itaalias Carlo Bergonzi eraakadeemias.
Aastatel 1995–1998 laulis ta Eesti Filharmoonia Kammerkooris, aastal 2000 tegi debüüdi ooperilauljana.
Aile Asszonyi on esinenud Estonia ja Vanemuise ooperites, Viini Kammerooperis, Moskva Uues Ooperis, Grazi ooperiteatris, Bonni ooperiteatris, Amsterdami Concertgebouws ning paljudes Euroopa kontserdisaalides ja festivalidel.
Tõde
Tõde kui väärtus
Paradoksaalselt on tõe väärtus läbi pettuse esiletulev Hiina kultuuriruumis. Rahvarikkaima riigi keeruline sotsiaalne hierarhia, ülerahvastusega seotud terav maa-ja muude ressursside puudus, pidevad rändrahvaste ründed ja sõjad, suured looduskatastroofid ja igapäevne mure ellujäämise pärast kujundasid hiinaliku maailmapildi elust kui sõjast ja sõjast kui elu võrdkujust. Tuhandete aastate kogemused sõdadest ja konfliktidest töötati läbi ja kontseptualiseeriti traktaatides sõjapidamise kohta, mis on nende arusaamade järgi pettuse tee (Sunzi 1). Lõppkokkuvõtteks on neile sõjapidamise peaeesmärgiks olnud saavutada inimeste ellujäämine. Näiliselt pettusega seotud salaplaanid on olnud Hiinas suurte inimeste ja materiaalsete vahenditega seotud kahjude vältimisviisiks.
Aile Asszonyi
Aastal 2004 oli ta Belgias peetud Kuninganna Elisabethi konkursi finalistide hulgas.
Tõde
Tõde kui väärtus
Ehkki Aristoteles oli oma õpilasele Kallisthenesele õpetanud ka elutõdesid, hiilgas see valel ajal ja vales kohas (sõjaretkel) oma filosoofiliste tõdedega Aleksander Suure ees ja maksis selle eest eluga.
Aile Asszonyi
2011. ja 2012. aastal esines ta Saaremaa Ooperipäevadel.
Keskkonnapoliitika
Keskkonnapoliitika on ametlikult kinnitatud põhimõtete, väärtushinnangute, kavatsuste, strateegiliste sihtide ja tegevuseesmärkide kogum, mis põhineb riigi õigusaktidel ning on avaliku, era- ja mittetulundussektori tegevusjuhis keskkonnaküsimustes.
Aile Asszonyi
Isiklikku
Aile Asszonyi ema oli arhitekt Aino Asszonyi. Vanaisa John Pori oli orkestrijuht ja tantsumuusik.
Keskkonnapoliitika
Keskkonnapoliitika olulised valdkonnad on keskkonnakorraldus, looduse mitmekesisuse kaitse, loodusvarade kasutus, jäätmekäitlus, veekaitse ja -kasutus jne.
Keskkonnapoliitikat teostab enamasti riik, kuid seda võivad kujundada ja mõjutada ka ettevõtted ja organisatsioonid.
Aile Asszonyi
Isiklikku
Aile Asszonyi elab Hollandis.
Tõde
Tõde kui usk
Budismi alust nimetatakse tõdedeks: neli õilsat tõde. Luterlikus Piiblis kohtab sõna "tõde/tõe" 720 salmis. Rääkimata mittetõlgitud sõnast Aamen (tõesti). Sagedaseimaks vormiks on pidevalt korduv kinnitus: tõesti (, tõesti). See usk on kindel usaldus ja veendumus (Hb 11.1) oma kõrgemalt saadud tõest (Jh 3.3). Selle tõe läbi uskliku inimese usk sünnib ja elab (Jk 1.18). Kristus on "täis armu ja tõde" (Jh 1.14) ning "tee ja tõde ja elu". (Jh 14.6) "... ning te tunnetate tõde ja tõde teeb teid vabaks."(Jh 8.32) Selle veendumuse pärast tões on mindud märtrisurma, peetud nõiajahti, mindud ja saadetud teisi ristisõdadesse ja tuleriidale. Lev Gumiljov on selliseid nähtusi püüdnud üldistada läbi passionaarsuse mõiste. Kaasaja tõe diskursuste vägivaldset külge on uurinud ja kirjeldanud Michel Foucault.
Tõde kui tõestus (formaalsed teooriad)
Tõde loogikas, tõde matemaatikas ja tõde semantikas.
Tõde kui tõesus
Analüütilises filosoofias kasutatakse sõna "tõde" sageli kontekstides, milles selle võib asendada sõnaga "tõesus". Erinevad arusaamad tõe mõistest (tõeteooriad) tulenevad siis enamasti sellest, mida tähendab see, et antud propositsioon (või mõni teine tõesusekandja) on tõene.