cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Zimbabwe
Iseseisvus ja kodusõda (1965–1979)
Tänu Lõuna-Aafrikale sai Rodeesia ÜRO majanduslikest sanktsioonidest mööda hiilida, aga kodusõda kurnas riiki. 1979. aastal loobus Smith peaministri kohast musta piiskopi Abel Muzorewa kasuks, kuid teised riigid ei pidanud seda piisavaks. Algasid läbirääkimised, mille tulemusel toimusid 1980. aastal valimised. Võitjaks osutus Isamaarinne ja Zimbabwet kui iseseisvat riiki tunnustati rahvusvaheliselt. Valitsusjuhiks sai Robert Mugabe, kes oli aastatel 1988–2017 president.
Alates 1980. aastast
2009. aastani kehtis riigis dollar (ZWD). Hüperinflatsiooni tõttu loobuti aprillis 2009 oma rahast ja riigis kasutatakse naaberriikide raha, USA dollareid ja eurosid.
Haldusjaotus
400px|pisi|Zimbabwe haldusjaotus Zimbabwe on jaotatud kaheksaks provintsiks, millele lisandub kaks provintsiõigustega linna. Provintside nimed tulevad Mashonlandi ja Matabelandi jagamisest kolonisatsiooni käigus. Mashonlandi okupeeris Briti Lõuna-Aafrika Kompanii pioneeriüksus ja Matabeland vallutati Esimese Matabele sõja käigus. See jaotus vastab umbes etnilisele piirile enne koloniseerimist.
Provintsi valitseb provintsikuberner, kelle määrab ametisse president.
Rahvastik
Zimbabwe rahvaarv on 12 miljonit.
Zimbabwe arvukaim rahvus on šonad (82%), kes elavad riigi kesk- ja idaosas. Arvukuselt teine rahvas on lääne- ja lõunapiirkondi asustavad ndebeled (17%). Suurim vähemus on valged, keda on vähem kui 1% rahvaarvust. Valged on enamasti inglise päritolu, kuid leidub ka buuride, kreeklaste, portugallaste, prantslaste ja hollandlaste esindajaid. Valgete kogukond oli arvukaim 1975. aastal, kui neid oli umbes 278 000 ehk 4,3% rahvastikust. Tänapäeval on neid vähem kui 50 tuhat.
Umbes 75% elanikest on vähemalt osaliselt kristlased ja 24% usub muistsetesse jumalatesse.
2016. aasta andmetel oli 13,5% Zimbabwe elanikest nakatunud HI-viirusega.
Kolmnurkne püstprisma
موشور مثلثي Zhumwi regonyonhatu Triangular prism Triangula prismo Prisme triangulaire 삼각기둥 Tristrana prizma
Aafrika vabastamise päev
1963. aasta 25. mail, Aafrika Ühtsuse Organisatsiooni asutamisel  Addis Abebas toimunud I Aafrika maade ja valitsuste konverentsil tõsteti Aafrika vabastamise päev 25. maile.
Budism Jaapanis
Kofuni ajajärk (250–538)
Ajalokroonika Liáng Shū (kirjutatud 635) kohaselt külastasid viis Gandharast pärit munka Jaapanit aastal 467 ning tutvustasid sealsetele elanikele budistlikku õpetust.
Asuka (538–710) ja Nara (710–794) ajajärgud
Sellel perioodil levisid Jaapanis kuus Hiinast tulnud koolkonda:
PR
PR on lühend, mis võib tähendada järgmist:
Budism Jaapanis
Asuka (538–710) ja Nara (710–794) ajajärgud
Vastukaaluks aristokraatlikule akadeemilisele budismile tegutsesid ka üksikud erakuelu elavad mungad, näiteks Gyōgi (u 670–749), kes elas maal ja tegi rahva hüvanguks imetegusid. Tihti puudus neil tegelik mungapühitsus ning nende õpetus oli segu budistlikest ja taoistlikest elementidest.
Heiani ajajärk (794–1185)
Heiani ajajärgul jõudsid Hiinast Jaapanisse kaks uut koolkonda: õpetaja Saichō (767–822) vahendusel tendai (hiina k. tiantai) koolkond ja õpetaja Kūkai vahendusel shingoni koolkond. Heiani perioodil algas kuni 19. sajandini kestnud budismi ja shinto lõimumine. Süvenes ka visioon ühiskonna pöördumatust allakäigust (mappō teooria), mida toetas poliitilise stabiilsuse murenemine.
Heiani ajajärgul kasvas preestrite mõjukus; preestrid olid aristokraatidega võrdsel positsioonil ka siis, kui nad olid madalat päritolu.
Kamakura ajajärk (1185–1333)
Kamakura ajajärgul tekkisid Jaapani budismile iseloomulikud vormid, mida soodustas Hiina mõjutuste katkemine ning rahulolematus seniste koolkondade tegevusega. Kamakura ajajärgul tekkind koolkondi iseloomustab rõhuasetus ühele lihtsale praktilisele teostusviisile, mida oleks võimalik järgida ka toonasel kodusõdade ja näljahädade ajastul, ning populaarsus lihtrahva seas.
Zen (hiina k. chan) budism saabus Jaapanisse 12. ja 13. sajandil. Õpetaja Eisai (1141–1215) tõi Jaapanisse rinzai (hiina k. línjì) õpetuse. Sōtō (hiina k. caodong) õpetuse tõi Jaapanisse õpetaja Dōgen (1200–1253). Mõlemad koolkonnad said populaarseks, kuid eri ühiskonnaklassides: rinzai levis eelkõige samuraide hulgas, sōtō rohkem talupoegade seas.
Nichireni (1222–1283) rajatud koolkonnal Hiinas vastet ei leidu. Nichiren sai mungapühitsuse tendai koolkonnas, kuid jõudis järeldusele, et Jaapani heaolu nimel on tarvis tagasi tuua tõelised budistlikud õpetused, mida ta samastas "Lootossuutra" õpetusega. Koolkonna põhiliseks harjutusmeetodiks on daimoku ehk fraasi namo myōho renge kyō (jaapani k. "pühendan end "Lootossuutrale"") kordamine. Nichiren õpetus sai populaarseks kaupmeeste seas.
Muromachi, Azuchi–Momoyama ja Edo ajajärgud (1336–1868)
Muromachi ajajärgul suurenes rinzai zeni populaarsus keisri ja shoguni õukondades, mis viis budismi mõju tugevnemiseni Jaapanis. Azuchi–Momoyama ajajärgul kaotas budism mõjuvõimu konfutsianismile ja shintole. Edo ajajärgul tekkis Jaapanis zeni Ōbaku õpetusliin, mis nagu rinzaigi pärineb Hiina linji õpetusliinist.
Meiji ajajärk
Meiji ajajärgul võttis valitsus tugeva budismivastase hoiaku, kuna budismi seostus võimult kukutatud shogunitega, ning hakkas jõuliselt propageerima shintot.
Märkused
Väide pärineb kroonikast Nihon Shoki (日本書紀).
Vaata ka
<!--Jaapani religiooni ajaloo uurija Masaharu Anesaki andmeil saabus Jaapanisse nimekas budist Shiba Tachito aastal 522. Pole teada, milliste ringkondadega ta Jaapanis suht­les. Ametlikult on budismi leviku algus Jaapanis siis, kui Koreas asuva riigi Backche delegatsioon saa­bus Jaapanisse kas 538 või 552. Saatkond külastas Yamato õukonda ja tõi kingituseks kaasa buda ku­jusid ja hiinakeelseid budistlikke tekste. Budism on üsna agressiivne enda religioosses väljenduses, eri­ti tol ajal, kui ta positsioonid Indias kaotas ja leidis uue levikuala Ida-Aasias. Jaapanis tegid budistid kingitusi mõ­jukatele Jaapani suguvõsadele, ülistasid budismi voorusi ja kasutasid ära Jaapani valitsejate keerulist olu­korda – teatud välisvalduste kaotus Koreas, Kjūshū saare vürstide vähene kuulekus keisrile jne. 6. sa­jan­di teisel poolel tõusis esile Soga klann, kes omandas suure mõju keisrikojas, eriti keisrinna Suiko (592–628) ajal. Budismi levik Jaapanis põhjustas ühiskonnas erinevaid reaktsioone, oli kaks n-ö parteid:
Nende parteide vahel algas äge võitlus, mille oli põhjustanud võimu saamine. Soga klannil oli suur mõju keisrikojas (abi­­elusidemete kaudu), nad nägid budismis võimalust oma võimu kindlustada. Pro-budistid võit­sid. 587 ehitati esimene budistlik tempel – Tõe Sünni Tempel. Mõni aasta hiljem kuulutas prints Shō­to­ku budismi Yamato riigiusuks. Ta konstitutsioon aastast 604 käskis innukalt austada budat, ta seadust ja buda munkade vennaskonda. Ta ei püüdnud varasemaid uskumusi välja juurida, vaid luua multi­reli­gioos­set süsteemi. Faktiliselt selline süsteem Jaapanis välja kujunes, ehkki ta üksikud komponendid olid eri aegadel domineerivad. Budismi soodustamine tähendas buda munkade ja pühamute arvu kasvu – Shō­to­ku surma järel 622 loetleti juba 46 budismi pühakoda, maal 816 buda munka ja ligi 600 (?) nun­na. Bu­dist­liku pühamud olid esialgu seotud vaid klanniga, nad, nagu ka shintō pühamud, polnud üleriiklikud. Budd­ha kujudelt oodati eri võimu ja budistlikke tekste retsenseeriti seepärast, et neil arvati olevat maa­gi­li­ne võim, mis õnnistab pere liikmeid hea tervisega, toob õnne, annab retsenseerijale pika eluaja, annab ma­­jandusliku õitsengu jne. Shōtoku ajal saavutas budism valitseva seisundi, kuid ei suutnud välja tõrjuda shin­tōt. Budism oli sunnitud kohandama rituaale Jaapanis shintō traditsioonidele. Isegi buda templi ehi­tamisel tuli arvestada kohalike kamide poolehoiu võitmise vajadust. Küsimus muutus eriti aktuaalseks, kui Taiko pööre kukutas Soga suguvõsa, mis oli buda munkadele ohuks, hakati otsima koosolemise või­malust shintōga: Shintōl tuli omakorda arvestada budismi positsioonidega, oli 4 vastust budismi levikule: Sünkretismi ilmingutega kujunes shintō ja budismi vahel funktsionaalne tööjaotus. Shintō tegevuse sfää­riks olid sugulussuhted: inimese suhe loodusega, esivanemate austus, kultuur. Jaapanlaste arvates on kul­tuur ja loodus samatähenduslikud, nad peegelduvad teineteises. Loodus on kamide olemisviis, elu allikas, ta on iseenesest hea, ei vaja täiustumist, kuid kultuur peab loodust mõtestama ja kujutama. Budismi te­ge­vu­se sfääriks jäid inimeste omavahelised suhted, eelkõige valitseja ja lihtrahva vahel. Budism toetas tsent­raliseeritud valitsemissüsteemi, ta seadis riikliku esiplaanile sugukondliku ees ning tsentristliku esi­plaa­nile perifaalse ees. Sellest hoolimata püsivad aristokraatlikul ja feodaalsel ajastul teatud pinged shin­tō ja budismi vahel.
8. sajandil ehitati grandioosne Tōdaiji budistlik tempel ("Suur Ido Tempel"), mis kujunes riiklikuks püha­ko­haks, levisid riiklikud templid. Igas väiksemas kohas pidi olema tempel, mis riigi poolt finantseeritud. Shin­tō preestrid pidasid tähtsaimaks Amaterasule pühendatud Ise templit. 10.–11. sajandil saavutasid shin­tois­tid Ise templikompleksi tähtsuse tõusu. Ise templis läbi viidud preestrite õnnistamise tseremoonia kuu­lu­tati riikliku tähtsusega sündmuseks. Nara perioodile 8. sajandi lõpul järgnes Heiani periood, kus keisri residents oli Heianis (Kyōto). See pol­nud vaid poliitiline muutus, vaid uus faas Jaapani kultuuris ja religioonis. Paljud kultuuri- ja religiooni ele­­mendid tulid Hiinast, kuid ei jäänud Hiina originaalkujudena, vaid japaniseerusid. Heiani perioodil sai prees­­terkond riigis mõjusa positsiooni, olid aristokraatiaga võrdsel tasemel ka siis, kui polnud kõrget su­gu­­kondlikku põlvnemist. On arvamus, et paljud läksid templi teenistusse, et rikkust ja privileege saada. Preest­rid ei elanud templi juures, vaid omandasid eemal maatüki ning muutusid maaomanikeks. Heiani ühis­kond aktsepteeris ilma diskrimineerimata shintō, budismi ja konfutsianismi, mille vahel teatud "töö­jao­tus". Konfutsianism tegeles haridusega, shintō arendas esivanemate kultust, budism tegeles valitsemise prob­leemidega. Budism oli kõige mõjukam religioon sel perioodil ning arenedes tekkis vajadus muuta bu­dism rohkem jaapanipärasemaks. Jaapanis tekkis nn esoteeriline (salajane) budism, mille arendasid välja 2 koolkonda 8.–9. sajandil – tendai ja shingon. Tendai sekti rajajaks sai Saichō (766–822), kes oli pärit Hiina immigrantide perekonnast, sai kas­vatuse klassikalise budismi vaimus, oli 19-aastasena mungaks Tōdaiji templis. Sõitis Hiinasse, kus tut­vus sealsete õpetlaste doktriinide ja meditatsiooni saladustega. Jaapanis rajas aluse tendai koolkonnale, mis inkorporeeris endasse:
Nostalgia pooldajad koostasid kroonikaid, neil õnnestus riigis suurendada shintō templite tähtsust. Shin­tōs toimus ka sisulisi muudatusi – shintō rituaale hakati tõlgendama konfutsiaanlikus laadis, paljud shintō preest­­rid kasutasid Hiina terminoloogiat ja taoistlikke ideid. Kami looduslikku olemust hakati käsitlema bu­distlikuna, paljud budismi vaated leidsid koha shintōs. Mõningaid jumalusi hakati Heiani perioodil eriti aus­tama, eriti neid, mis sobisid nii budismi kui shintōga, nt Amida (igavese valguse buda), mis aitas sur­nute hingi päästa põrgu kannatustest. Hakati otsima Jaapanis paradiisi, eriti leiti mägedes kohti, kus ra­ja­ti kloostreid ja tehti palverännakuid. Oli võrdlemisi tugev budismi ja shintō segunemine ja kooselu.
·    kuidas ta saab tunnetada lunastust?
·    Kuidas sai võimalikuks Kamakura võit keisri vägede üle, kui keisri vägede eest palvetasid Shin­goni ja Tendai preestrid?
Aastatel 1242–1253 elas Hiei mäel tendai õpetlaste keskel. Siin jõudis veendumuseni, et mõlema prob­lee­mi vastus peitub Lootuse suutras. Tendai ("suure looduse") koolkonna aluseks sai Saicho õpetus, kust ten­dai shintō sünkretistliku õpetuse kaudu võrsus Nichireni enda õpetus ja koolkond. Nichiren alustas oma õpetusega 1253, kutsudes rahvast üles pöörduma tagasi Lootuse suutra õpetuse juurde. Seal oli tema ar­vates buda õpetuse tõeline tuum, kõik teised budismi kirjatükid jättis kõrvale. Ta suhtus vaenulikult teis­tesse budismi vooludesse ja sektidesse. 1260 esitas võimudele essee selle kohta, kuidas rajada rah­vu­se­le õiglus ja julgeolek. Ta hoiatas võimusid riigi sisehädade ja välise agressiooni eest. Selle eest kan­na­tas ta palju – võimud ja Nichireni ideoloogilised vastased tegid atentaate, oli korduvalt vangis ja asu­mi­se­le saadetud. Nichireni hoiatused läksid täppi, sest 1268 nõudsid mongolid Jaapanilt tribuuti, 1274 ja 1281 kor­raldasid nad invasiooni Jaapanisse. Nichiren oli neid sündmusi ette näinud, kuid sellest hoolimata oli ta võimude põlu all kuni oma surmani. Nichireni õpetus oli sisuliselt katse reformida tendai õpetust Jaa­pa­ni rahva huvides. Palju toetajaid oli samuraide hulgas. Pärast ta surma levist ta õpetus Kyōtosse 13. sa­jan­di lõpus ja veelgi laiemalt 14. sajandil, kuid kutsus esile ka sõjalisi kokkupõrkeid. 1536 sai sekt tõsise kao­tuse – võimude poolt hävitati 21 sekti pühamut, surma sai 58 000 Nichireni järgijat. Sekt jäi siiski püsi­ma. Nichireni tänapäevastest järglastest on tuntuim Shōka Gakkai ("väärtuste rajamise ühend"), mis tekkis 1930 ja võitis jaapanlaste poolehoiu. Ta lubas liikmetele rikkust, tervist, hüveolu. Ehitati üles oma tem­­pel, kus on maailma tekkimist sümboliseeriv maal, mille Nichiren ise olevat teinud ning sellel olevat imet te­gev jõud. Nichireni sekti liikmed jagunevad 7 astmesse, kõrgemale astmele saamiseks tuleb sooritada ek­samid. Pärast Teist maailmasõda on Shōka Gakkai arendanud tormilist tegevust. 1964 rajasid sekti liik­med Puhta Poliitika Partei (Komeito), mis astub välja rahvamasside heaolu eest. See sai peagi esinduse Par­lamendis, kus kujunes keskparteiks. Ta põhiseisukohad on:
1.   riik ja ühiskond peavad baseeruma religioonil
2.   ainsaks õigeks religiooniks on Nichireni budism
3.   selle religiooni alusel tuleb rajada budistlik demokraatia, kus religioon ja poliitika on ühen­datud
4.   tuleb võidelda Jaapani budistliku tsivilisatsiooni eest, mis on
a)  vastukaaluks Euroopa ja Ameerika tsivilisatsioonidele
b)  vastukaaluks pahempoolsele rahvusvahelisele ekstremismile
1. rinzai sekt, mille tõi Jaapanisse Hiinast 1191 Eisai (1141–1215). Ta rajas 2 templit – ühe Kyō­tosse ja ühe Kamakurasse, kuid need funktsioneerisid kui neo-konfutsianistlikud koolid. Eisai­le omandatakse ka tee tseremoonia Jaapanis, ta on kirjutanud essee "Joo teed ja pikenda elu". Eisail ja ta järeltulijatel suur tähelepanu maa kultuurilisele arengule, kuid mitte liht­ini­me­sele. Rinzai sekti järgijatel olid 13.–14. sajandil rasked ajad, sest neid jälitati ametivõimude poolt. Nad said siiski sõjaväe juhtide soosingu ja Kamakura perioodil riigiusundi aupaiste. Has­hikaga perioodil 14.–16. sajandil ehitati igasse provintsi üks zen-budistlik tempel, mis arendas suh­teid Hiinaga. Rinzai preestrid olid kõrgelt haritud, nende käes suured maavaldused, raa­ma­tu- ja kunstikogud. Nad oli võimelised ka teiste kultuuri taset arendama. Arenesid kunst, kir­jandus, teejoomise kultus, no teater. Zen-budism mõjutas kogu Jaapani kultuuri
2. sōtō sekt, mille tõi Hiinast 1227 munk Dōgen (1200–1253). Dōgeni koolkond rõhutas tra­dit­sioo­ni säilitamise vajadust, õpetaja autoriteeti ja meditatsiooni rolli õndsuse saavutamisel. Dō­geni peetakse Kamakura perioodil üheks suuremaks intellektuaaliks. Ta ei taotlenud isik­lik­ku au, kuid oli suures lugupidamises. Ta arvates oli budistlik vaimuvalgus saavutatav kõi­gi­le, ka naistele. Ta suhtus kriitiliselt Hiina zen-budistlikesse kirjutistesse, mis ignoreerisid buda suutraid, tema arvates võis buda tõelisi kavatsusi leida vaid ta suutrates. Tal oli lahk­­arvamusi Nichireni õpetusega, sest Dōgeni õpetus rõhutas kõigi buda kirjutiste auto­ri­tee­ti ja kõigutamatut usku budasse
3. fuke sekt tekkis 1255, kuid ei omandanud sellist mõju nagu 2 eelmist Oli olemas ka ōbaku sekt 17. sajandi keskel, kuid suurt mõju sellel polnud. Zen-budismil on suur tähtsus kogu ta eksisteerimise vältel. Töötati välja oma kasvatusteadus, millel on palju ühist samuraide aukoodeksiga. Zen-budistlik kasvatus rõhutas:
Kogu zen-budistlik kasvatus mõjutas eelkõige samuraisid, kuid tal oli mõju kogu Jaapani arengule. Täna­päe­val on hakatud zen-budismi levitama ka Euroopas. Zuzuki (1870–1966) on õpetlane, kes esimesena hak­kas lääne tsivilisatsioone tutvustama zen-budismiga. Deshimaru (1914–1982) oli hakanud mungaks 1965, ta reisis Euroopas ja Põhja-Aafrikas, rajas üle 60 zen-budistliku meditatsiooni keskuse. Budismi sektide edu pole suutnud kõrvale tõrjuda shintō koolkondi ja sekte. Feodaalsel ajal valitses shin­tō pooldajate hulgas teatud ebakindlus, polnud kindel, mis on õige. Üks osa shintoiste pürgis shintō puh­tu­se poole, teine osa taotles shintō allutamist budismile, kolmas osa püüdis leida võimalust nende ise­seis­vaks arenguks, neljas osa otsis shintōs ja budsimis ühiseid jooni. Mõned filosoofid tahtsid budistlikku filo­­soofiat harmoniseerida. Tokugawa šogunaadi ajal 17. sajandil sai alguse shintō taassünd. See leidis oma väljenduse Jaapani rah­vus­­liku koolkonna kujunemises ja tegemistes. Nende esindajad nõudsid shintō puhastamist budismi ja kon­­futsianismi mõjutustest, nad:
1.   ütlesid, et tugineda tuleb vaid esivanemate tarkusele ja kogemusele
2.   rõhutasid müütilise loomejõu tähtsust
3.   arvasid, et ei tule otsida lahendusi võõrastest usunditest, kõik tuleb jätta kami hooleks
Meji ajal 19. sajandil saavutas shintō riigiusundi positsiooni. Konstitutsioon deklareerib küll usuvabadust, kuid eelistas shintōt. Kuni Meji ajastuni oli 2 tüüpi shintōt: templi shintō ja rahva shintō. Nüüd lisandus veel kolmas tüüp: sekti shintō. Ajapikku on tekkinud shintō sekte 13, neil järgmised liigid:
1.   shintō taassünni sektid
2.   shintō konfutsianistlikud sektid
3.   shintō puhastamise sektid
5.   usu tervendamise sektid
Kúkai (Kóbó Daishi, 774–835) – shingon budism Oskas klassikalist hiina keelt, sanskriti, tundis budismi kirjandust. Müstilisele maailmanägemusele põhinev, mandalate teemadel mediteerimine. Meeldis aristokraatidele, kõik tahtsid kiiresti kirgastuda, meeldisid rituaalid.
õpetati mappo nime all lihtsustatud budismi. Uued suunad tekkisid 12, 13 sajandil 1. Jiriki koolkond väidab, et mappo ajal ei saa inimene budistlikule institutsioonile loota, kirgastumine on inimese enda kätes. 2. Tariki koolkond – võõra jõu koolkond – rahu võib leida lootes ülimasse võimu buda Amithabasse.
Tariki
Amitabha – Amida puhas maa Jodo (Sukhavati) Esimene Amida kogudus mantra – Nembutsu – Rajatud Rjõnini poolt juba 1124. aastal nägi pääseteed lõputus nembutsu (palve, mantra "Nami-Amida-Butsu", kordamises .lugemises mille abil Puhtale maale ümber sünnitakse).
Munk Genku, tuntud kui Hõnen Shõnin (1133–1212), võttis Tariki kasutusele kui ainukese praktika. Selle koolkonna toetajate hulgas on läbi aegade olnud palju fanaatilisi inimesi.
Üks munk arvas, et võib ka naistega magada – läinud keisri naiste juurde – ta võeti kinni ja raiuti pea maha. Hoonen kui kahjuliku õpetuse levitaja saadeti maapakku, hiljem tuli tagasi, kuid ei saanud enam kunagi nii mõjukaks kui enne.
Eraldatuna hakkas Jōdo-Shinshū koolkond, rajaja Shinran Shonin oli samuti Hiei mäel. Sulgus pikaks ajaks oma ruumi mediteerima, talle ilmus Boddhisattva, kes käskis uskuda Amitabhat ning lubas munkadel abielluda, käskis temalgi seda teha ja Puhta Maa usku levitada. Ei olnud vaja pidevalt nembutsut korrata – piisas ühest korrast Toetajad koondunud majapidamistesse, mis olid hierarhilises seoses. Moodustasid tugeva poliitilise jõu kuna neil oli oma demokraatlik korraldus.
Kõige olulisem periood arengus oli 15., 16. sajand, kui koolkonna ees oli Rennyo (1415–1499), kes kasutasid oma aja poliitilist olukorda selleks, et Shin-budismi esile tõsta. Tollal veel tugevad koolkonnad seotud Jaapani algupärase maailmapildiga. Talupojad polnud rahul ei poliitilise olukorraga ega ka budismiga, mis rõhutas kami ja shinto ühtsust. Kamid olid tihti maaomaniku nime järgi.
Liikumine Ikko ikki.
Shin budismi talupojad hakkasid ise juhte valima ning valdasid ise oma maad. Ka aristokraadid hakkasid toetama, hulk samuraisid läks üle shin budismi. Lõppes Jaapani ühendamisega – Oda Nobunaga ei sallinud shin budismi Jishu – ajalik puhta maa koolkond. Alguses juba probleem palju pidi nembutsut ütlema. Oluline oli nembutsu ja usk Amithabasse.
Rajaja Ippen Shonin (1239–1289). Rändas Kumano poolsaarele, kus arvati olevat värav surnute riiki. Seal asuvad rajad, mis moodustavad mandala. Seda mööda käimine aitab kaasa kosmilise korra ülalhoidmisele. Tal olid saviplaadid, kuhu oli kirjutatud Amitabha nimi ning ta jagas neid vastutulijatele. Üks munk aga ütles, et ta ei taha – tal polnud usku. Öösel ilmus talle kohalik kami, kes ütles, et isegi usku pole vaja – teadvus olgu puhas. Usk tähendab toetumist oma jõule. Ippen hakkas oma usku levitama. Muutus populaarseks. Käisid ringi ja jagasid savitahvleid. Täiendasid nembutsu lausumise mõistet. Hiljem kui oma templid tekkisid, hakkasid ka vaatemänge korraldama. Vastuolijad leidsid, et see on ebasünnis. Ippeni jälgijad tahtsid ennast peale tema surma surnuks nälgida, kuid kohas, kus nad asusid,selle maaomanik ei tahtnud endale probleeme ja veenis nad ümber, et nad ikka usku edasi kuulutaksid.
Eisai (Yosai, 1146–1215) tutvustas õpetust Kamakura välivalitsuselemis muutus kohe populaarseks. Eisai oli ka hea diplomaat ja suutis endale Kamakuras poolehoidjaid leida. See, mis ta Jaapanisse tõi, oli Rinzai-zen 520. aastal, saabus Hiinast Boddhidharma. Ilmusid mõisted ja tehnikad;
Zeni õpetati kaua õpetajalt õpilasele, kuni tekkisid zen kloostrid. Jagunes põhja ja lõuna zeniks. Hiinas oli zenil palju õpetajaid, üks radikaalsemaid neist Linji. Jaapanis hakkasid zeniga segunema kohalikud tantristlikud õpetused, sisaldas ka igasuguseid rituaale ja müstilisi pühendusi. Erines oluliselt Hiina chanist Kutsuti Jaapanisse Rankei Doryu e. Lanji Daolong (1213–1278) et ta korraldaks zen institutsiooni. Õpetas juba oma aegset zeni, mis oli rangema distsipliiniga kui Linji ajal. Kamakuras 5 suurt templit, üks neist Gozan.
Oli range, kloostri distsipliin oli karm. Peale tema surma õpilased lihtsustasid ja populaarsus kasvas. Praegu populaarsem kui rinzai.
Nichireni koolkond, rajanud Nichiren (1222–1282), teda häiris, et koolkondi on liiga palju.oli vihaselt kõigi teiste koolkondade vastu – ka soovis teisi templeid maha põletada (kutsus inimesi üles), mis tõid talle poliitilisi probleeme. Ähvardas: kui kogu maa juhtimist kohe tema kätte ei anta, juhtub igasuguseid koledaid asju; kamid on ammu jalga lasknud ja Puhta Maa budistid juhivad inimesi otse põrgutesse. Vahepeal mõisteti isegi surma enda ideede propageerimise eest kuid saadeti siiski maapakku. Seal ajas ta kõik hulluks. Ulus kuu poole, väites, et ta on nii universumiga üks. Siis ilmus mongolite poolt vallutusoht Jaapanile. Nichiren rõõmustas, et tema ettekuulutus on täide läinud. Nõudis juba konkreetselt võimu enda kätte. Talle pakuti osalust rituaalides ja tseremooniates, kuid ta keeldus kuna seal osalesid ka teised budismi koolkonnad. Talle kogunes palju pooldajaid. Kolis koos pooldajatega Minobu mäele.
Õpetus – kõige parem õpetus on lootossuutra, daimoku : Namu-Myoho-Renge-Kyo. Koolkond on olnud agressiivne läbi aegade samuti ka hilisematel aegadel, võtsid hulgaliselt ette ka sõjakäike teiste koolkondade vastu. -->
Greta Kaupmees
Greta Kaupmees (sündinud 27. detsembril 1974 ) on eesti ajakirjanik.
Õppinud ärijuhtimist ja töötanud ajakirjanikuna mitmes ajakirjandusväljaandes. On töötanud ka Suhtekorraldajana ja olnud mitme telesaatesarja toimetaja.
Ta on olnud ajakirja Müstilised Lood peatoimetaja ja ajakirja Naised toimetaja.
Demokraatlik Partei (Poola)
pisi|Demokraatliku Partei logo Demokraatlik Partei (Partia Demokratyczna – demokraci.pl, Partia Demokratyczna, PD) oli Poola sotsiaalliberaalne partei.
Partei asutati 7. mail 2005 ning see liitus 12. novembril 2016 Euroopa Demokraatide fraktsiooniga Poola seimis, mille tagajärjel tekkis Euroopa Demokraatide Liit.
Juriidiliselt oli erakond Vabaduse Liidu eelkäija.
Partei esimees oli Janusz Onyszkiewicz. Juhtivate liikmete seas olid ka Marcin Święcicki, Wojciech Baluch, Władysław Frasyniuk, Bronisław Geremek, Tadeusz Mazowiecki, Jerzy Hausner ja Marek Belka.
Valimised
Erakond on kandideerinud seimi kahel korral: 2005. aastal ja 2007. aastal.
2005. aastal osales erakond valimistel ja sai 2,5 protsenti häälest. Kuna valimiskünnis Poolas seimi valimistel on 5%, ei saanud nad ühtegi kohta seimis.
2007. aastal osaleti valimistel Vasakpoolsete ja Demokraatide valimisliidu osana. Valimisliit sai 13,15% häältest ning sai 53 kohta seimis, millest 3 läksid Demokraatliku Partei liikmetele.
Alfred Sisley
Teda tuntakse kui kõige järjepidavamat impressionismiviljelejat, kes pühendus eelkõige vabas õhus maalimisele. Ta ei maalinud kunagi inimesi ning erinevalt näiteks Camille Pissarrost ja Auguste Renoir'st ei arvanud kunagi, et impressionism ei suuda tema kõiki kunstilise eneseväljenduse vajadusi rahuldada.
Fichtelgebirge
thumb|Fichtelgebirge, oktoober 2006 Fichtelgebirge (tšehhi Smrčiny) on mäestik Euroopas Tšehhi massiivi lääneosas Tšehhi ja Saksamaa piiril.
Alfred Sisley
Alates 1862 õppis ta Pariisis Kaunite kunstide koolis Šveitsi kunstniku Marc-Charles-Gabriel Gleyre'i ateljees. Seal tutvus ta Frédéric Bazille'i, Claude Monet' ja Auguste Renoir'ga. Nad maalisid koos maastikke pigem vabas õhus kui stuudios, et realistlikult kujutada päikesevalguse efekte. See lähenemine oli omas ajas uuenduslik. Niimoodi sündinud maalid olid värvilisemad ja rohmakamalt maalitud kui publik oli harjunud. Sellepärast oli Sisleyl ja tema sõpradel esialgu vähe võimalusi oma teoseid müüa. Pariisi kõige tähtsama iga-aastase kunstinäituse salongi kuraatorid ei võtnud tavaliselt nende teoseid vastu. Siiski oli Sisley 1860. aastatel oma kaaslastest natuke paremal majanduslikul järjel, sest isa toetas teda.
Fichtelgebirge
Piirneb loodes Frangi metsaga, kirdes Maagimäestikuga ja lõunas Böömi metsaga. Kõrgus kuni 1053 meetrit.
Alfred Sisley
1868 võeti Sisley pildid lõpuks Salongi vastu, aga näitus ei toonud talle rahalist edu ja kriitikudki ei arvanud tema teostest hästi. Edu ei toonud järgmisedki näitused.
1870 puhkes Prantsuse-Preisi sõda, milles 28-aastane Bazille hukkus. Sõja tulemusena varises Sisley isa äri kokku ja nüüd jäi Alfredi ainsaks sissetulekuallikaks oma maalide müümine. Kogu ülejäänud elu elas ta vaesuses, sest kuni surmani ei toonud tema maalid palju raha sisse. Aeg-ajalt siiski leidis ta patroone, kes teda toetasid, ja nii sai ta muuhulgas teha paar sõitu Inglismaale.
Sisley esimene Inglismaa-reis toimus 1874, varsti pärast impressionistide esimest sõltumatut näitust. Ta veetis mõned kuud Londoni lähedal ja tal valmis kakskümmend maali Thamesist Molesey lähedal, mis asub umbes 20 km kaugusel Londonist.
pisi|"Sild Hampton Courtis" (1874) pisi|"Moret' papliallee" Kuni 1880 elas Sisley oma perega Pariisist läänes Moret-sur-Loingis Fontainebleu metsa lähedal, kus paarkümmend aastat varem olid töötanud Barbizoni koolkonna kunstnikud. Sealne maastik oma pidevalt muutuva õhustikuga sobis Sisleyle hästi. Ta ei pidanud vajalikuks otsida mässava mere dünaamikat ega Prantsuse Riviera eredaid värve.
1881 tegi Sisley teise reisi Inglismaale.
1898 taotles Sisley Prantsusmaa kodakondsust. Palve lükati tagasi. Järgmisel aastal esitas ta uue taotluse. Seekord politsei toetas seda, aga haigus tuli vahele ja nii jäigi Sisley surmani Suurbritannia kodanikuks. Kunstnik suri Moret-sur-Loingis 29. jaanuaril 1899, mõni kuu pärast oma naise surma.
Sisley tudengiaja teosed on kaduma läinud. Tema varaseim teadaolev teos, "Allee väikese linna lähedal", on usutavasti valminud 1864. aasta paiku. Tema esimesed maastikumaalid on sünged, maalitud tumepruunide, roheliste ja kahvatusinistega. Sageli valmisid need Marlys või Saint-Cloud's, mõlemad Pariisi külje all.
Teiste impressionistide hulgas jääb Sisley Claude Monet' varju, kuigi kõige rohkem sarnanevad tema teosed Pissarro omadega.
Nice'i kunstimuuseumis olevat Sisley maali "Moret' papliallee" on varastatud kolm korda. Esimene vargus toimus 1978, kui see oli laenatud Marseille'sse, ja maal avastati mõne päeva pärast linna kanalisatsioonitorustikust. Teine vargus toimus 1998 ning selle eest mõisteti muuseumi kuraator varguses süüdi ja talle määrati 5 aastat vangistust. Kolmandat korda varastati maal 2007. aasta augustis ja see leiti 4. juunil 2008 koos veel 3 varastatud maaliga Marseille' lähedalt kaubikust.
Molonglo jõgi
pisi|Mustad luiged Molonglo jõel Molonglo on jõgi Austraalias. Algab Suurest Veelehkmeahelikust, voolab ülemjooksul põhja, seejärel pöördub loodesse ja läände, suubub paremalt Murrumbidgeesse.
Mart Külvik
Mart Külvik (sündinud 20. detsembril 1960) on eesti geograaf ja looduskaitsebioloog.
Ta töötab Eesti Maaülikoolis.
On olnud Eesti Kongressi ja Tartu Linnavolikogu liige; Eestimaa Looduse Fondi ja Eesti Rohelise Liikumise asutajaliige. Mitmekordne Eesti meister orienteerumises.
Kaur Hanson
Elulugu
Ta on arvutiteadlase Vello Hansoni ja sotsiaaltööspetsialisti Siiri Hansoni poeg.
1992–1993 oli Hanson Comexi marketingiosakonna juhataja, tema tööandja oli rahvusvaheline pettur Indrek Samusenko.
1993     mööblivabriku Vikero turundusdirektor
1993–1995 Eesti Tarbijateühistute Keskühistu (ETK) reklaamiosakonna juhataja
1995–2001 Zoom Copywriter, strateeg, projektijuht, juhataja, osanik
2002–2003 Saurused Juhataja, infoarhitekt, strateeg
2003–2004 Bravocom Turunduse ja tootearenduse direktor
2002–2009 Res Publica / IRL Valimiskampaania strateeg, hiljem ühtlasi Res Publica ja ka IRL poliitikasekretär
2003–2005 Lastevanemate Liidu peasekretär
2008–2009 Kadrioru Saksa Gümnaasiumi hoolekogu esimees
Turunduspraktik on Hanson olnud alates 1992. aastast. Kaur Hanson on õppinud Tartu Riiklikus Ülikoolis aastatel 1987–1991 ajakirjandust ja psühholoogiat. Seitse aastat juhtis ta reklaamiagentuuri Zoom, seejärel asutas veebifirma Saurus. Hansoni maailmavaadet kujundas olulisel määral Aleksander Pulver. Psühhodiagnostika laboris alanud koostöö jätkus hiljemgi ühiste propagandistlike artiklite kallal. Seejärel on Kaur Hanson turundanud poliitikat, aidates teoks saada kuuel valimiskampaanial. Samuti on ta töötanud turundusjuhina kaubanduses ja telekommunikatsioonis, käivitanud Eesti Lastevanemate Liidu, kirjutanud hulga artikleid ning tõlkinud paar turundusraamatut.
Kaur Hanson on Res Publica partei ja Euroopa Liitu astumise hääletuse reklaamikampaaniate autor. Samuti on tema välja mõeldud laialdast tähelepanu saanud sotsiaalkampaania "Ära löö last!". Kaur Hanson on juhtinud reklaamibürood Zoom, olnud Lastevanemate Liidu peasekretär ja Lastekaitse Liidu Vanemate kogu liige, kirjutanud artikleid lastekaitse teemal. Tegutsenud ka Lastekaitse Liidu ridades ning on olnud Lastekaitse Liidu Remniku laagri vanemkasvataja. Hanson oli Toomas Meola (varasema nimega Toomas H. Liiv) kaasautor ja sõber.
Hansonit süüdistati alaealiste vägistamises ja muul moel pilastamises. Tema teod ulatuvad veel eelmise sajandi lõppu, viimased leidsid aset 2009. aastal.
Politsei pidas Hansoni kinni 11. märtsil 2009 Tallinna Kesklinnas. 9. detsembril 2009 mõistis Harju Maakohus ta pedofiilia eest kümneks aastaks vangi.
2019. aasta kevadel vabanes ta vangistusest.
Mellin
pisi|Mellini perekonna aadlivapp Mellin on Mecklenburgist pärit Rootsi, Eestimaa, Liivimaa ja Soome põlisaadli suguvõsa.
Ajalugu
Mellinid kandsid algselt perekonnanime Mallin. Nende kohta on esimesi teateid aastast 1229, mil Mecklenburgis Parchimis mainiti Gerardus de Malyni nimelist rüütlit. Tema järeltulijad jäid Mecklenburgiga seotuks 15. sajandini. Seejärel asus perekond ümber Pommerisse. Juba 15. sajandil hargnes perekond mitmeks eri liiniks. Reymer von Mellinist põlvnes Kammini liin, mis kustus XVII sajandil. Tema poolvend Paul von Mellin rajas Trieglaffi liini, mis suri meeliinis välja 1800. aastal. Faustin von Mellin (suri pärast 1547) rajas katoliikliku Orłowo (pl) liini, mis võeti 1677. aastal Poola aadelkonda ja mis oli alles veel XX sajandi algulgi. Viimase vend Christoph von Mellin (suri pärast 1575) oli esimene, kes Eestimaal maavalduse soetas. Temast põlvnesid erinevad liinid Rootsis, Soomes, Pommeris, Eestimaal ja Liivimaal. Läänemereprovintsidesse elama asunud Mellinite peamiseks valduseks oli 18. sajandi lõpuni Tuhala Eestimaal, seejärel kandus nende valduste keskus aga Liivimaa läti distrikti.
1668. aastal immatrikuleeriti suguvõsa Rootsi rüütelkonda (aadliperekondade registris nr 736) ja 1696. aastal vabahärrade registris (nr 92). ning krahvide suguvõsana nr 43. 1746. aastal kanti Mellinid Eestimaa rüütelkonna ja 1783. aastal Liivimaa rüütelkonna aadlimatriklisse. 25. jaanuaril 1818 immatrikuleeriti üks haru Soome rüütelkonda vabahärrade perekonnana nr 4.
Vabahärrade Mellinite haru kustus meesliinis 1964. aastal, krahviliin aga 1967. aastal.
Suguvõsa ei tohiks segi ajada Vestfaalist, Brabantist ja Austriast pärit samanimeliste aadliperekondadega.
Andrew Fletcher
Talle kuulus ka plaadifirma Toast Hawaii.
Tema muusikaline panus bändi loomingusse oli väike ning ta oli tuntud rohkem ansambli eestkõnelejana.
Mihkel Aksalu
Mihkel Aksalu (sündinud 7. novembril 1984 Kuressaares) on Eesti jalgpalliväravavaht, kes mängib Paide Linnameeskonnas.
Haridustee
Õppinud Kuressaare Vanalinna Koolis, Saaremaa Ühisgümnaasiumis ja Audentese Spordigümnaasiumis.
Klubikarjäär
2010. aasta jaanuaris liitus ta Inglismaa esiliiga klubi Sheffield Unitediga, kuid klubi esindusmeeskonnas ta ühtegi liigakohtumist ei pidanud. Sama aasta oktoobris siirdus Aksalu laenulepingu alusel Inglismaa tugevuselt viiendasse liigasse Mansfield Towni.
Enne seda mängis ta JK Sörves, FC Valgas, FC Kuressaares ja FC Floras. Flora koosseisus tuli ta meistriks (2003) ja saanud pronksi (2004). 2012. aastal mängis ta taas Floras.
Aprillis 2013 liitus ta Soome jalgpalliklubiga Seinäjoki JK.
Koondisekarjäär
Eesti jalgpallikoondis debüteeris Aksalu 2007. aastal.
Isiklikku
Mihkel Aksalu on 194 cm pikk, kaalub 84 kg, tema jalanumber on 45,5. Ta harrastab bowling 'ut, ujumist ja minigolfi.
Kalaramp
pisi|Kalaramp Jägala jõel, Vetla küla hüdroelektrijaam 2021. aastal. pisi|Kalaramp Vetla paisjärvel. 08. veebruar 2021 Kalaramp on vooluveekokku paisu juurde rajatud kare kaldpind, mis võimaldab veeorganismidel liikuda üle paisu.
Kalarampi peetakse looduslähedaseks kalapääsuks. Väliselt meenutab kalaramp suuresti tehiskoske (kalapääs), kuid erinevalt tehiskosest on kalarambil ainult osa paisu nõlvusest muudetud karedaks.
Ajalugu
Esimesed kirjalikud ülestähendused lihtsakoelistest kalarampidest pärinevad 17. sajandi Prantsusmaalt, kus haokimpude abil rajati järskudesse kanalitesse astmed. Üks versioon patenteeriti 1837. aastal Richard McFarlani poolt Kanadas, kus ta disainis kalade jaoks tee, et nood tema vee jõul töötava saeveski tammist läbi pääseksid. Tööstusliku pöörde edenedes muutusid tammid ja teised vooluveekogude tõkked suuremaks ja arvukamaks, tekitades vajaduse kaladele läbipääsuvõimaluste loomise järele.
Romaani kunst
pisi|[[Cluny kloostrikirik]] pisi|Romaani kiriku raidportaal. [[Pons, Charente-Maritime]] thumb|Kristliku basiilika üldine ehitus: kitsam [[kooriruum idaseinas, külgkabelid, hoonemahu jaotus kaheks erineva kõrgusega osaks, mille vahel on valgmiku aknad]] pisi|Romaani ristvõlv (servjoonvõlv) Romaani kunst, ka romaanika või romaani stiil on kunstistiil, mis oli keskajal levinud üle kogu Lääne-Euroopa ja seega esimene suuremat piirkonda hõlmav kunstistiil pärast Vana-Rooma kunsti. Ajaliselt järgnes karolingide ja ottode kunstile, mida nimetatakse ka eelromaani kunstiks (mõni kunstiajalugu paigutab siiski ka ottode kunsti romaanika alla), ja eelnes gootikale, millega arenes umbes pool sajandit paralleelselt. Romaanikat iseloomustavateks joonteks on ümarkaare ja piilaritele toetuvate silinder- ja ristvõlvide kasutamine, skulptuurdekooriga raidportaalid ning ehitiste üldine massiivne proportsioon.
Romaanika alguseks loetakse kokkuleppeliselt umbes 11. sajandi keskpaika ja lõpuks 13. sajandi algust; geograafiliselt oli tegemist üleeuroopalise stiiliga, ehkki eksisteerisid regionaalsed omapärad. Romaanika teke on seotud 10.–11. sajandi kloostrireformidega (näiteks Cluny klooster ja reform) ning seetõttu avaldus stiil kõige selgemal kujul sakraalarhitektuuris.
Romaani kunsti kujunemist toetas tähelepanuväärselt tehnika areng sellel perioodil, ilmusid keerulise planeeringuga ehitised sh erinevad võlvimissüsteemid, kiviskulptuurid, metallehistöö ja käsikirjade illumineerimise meisterlikkus saavutas väga kõrge taseme.
Etümoloogia
Eesti keelde on sõna romaanika jõudnud saksa keele vahendusel (Romanik, romanische Kunst). Esimest korda kasutas keskaegse ümarkaarstiili kohta sõna romanesque prantsuse õpetlane Charles de Gerville (1769–1853) 1818. aastal ühes oma kirjas arheoloogist sõbrale. Juba 1819. aastal kasutas terminit oma raamatus "Inquiry into the Origin and Influence of Gothic Architecture" inglise vaimulik ja kirjamees William Gunn. Sõna on tuletatud romaani kunsti sarnasusest vanarooma arhitektuuripärandiga, millest võeti keskajal kasutusele ümarkaar, piilarid, sambad ja silinder- ning ristvõlvid. Sama loogika alusel nimetatakse Euroopas ladina keele baasil kujunenud rahvuskeeli romaani keelteks.
Romaani arhitektuur
Kujunes välja 10. sajandi lõpuks. Palju mõjutusi oli antiik-, varakeskaja, Bütsantsi ja armeenia kunstist.
Üldised iseloomulikud tunnused olid: paksud müürid (6–8 m), ümarkaared, kitsad ning väikesed uksed ja aknad.
Eriti tähtsal kohal oli keskajale omaselt sakraalarhitektuur, mis domineeris ilmaliku üle. Romaani profaanarhitektuuri on säilinud vähe.
Nõukogude Venemaa
Nõukogude Venemaaks (vene keeles Российская Советская Республика) nimetatakse mitteametlikult Venemaad alates Venemaa Nõukogude Vabariigi väljakuulutamisest II Ülevenemaalise Nõukogude Kongressi seadlusega 7. novembril (vkj 25. oktoobril) 1917 kuni 30. detsembrini 1922, mil sellest sai liiduvabariik Nõukogude Sotsialistlike Vabariikide Liidu koosseisus (19. juulist 1918 kandis see ametlikku nime Venemaa Sotsialistlik Föderatiivne Nõukogude Vabariik).
Romaani kunst
Sakraalarhitektuur
pisi|left|10. sajandi basiilika San Piero a Grado [[Pisa lähedal]] Romaani kirikute eeskujuks oli karolingide basiilika. Romaani ehitusmeistrid pikendasid pikihoonet teisele poole transepti, nii et transepti ja apsiidi vahele tekkis kooriruum. Pikihoone ja transepti lõikumiskohta nimetatakse nelitiseks. Koori all oli sageli krüpt.
Tornid
Torne ehitati kirikutele rohkesti. Tavaliselt oli massiivne torn nelitisel. Lisaks sellele kaunistasid tornid tihti ka läänefassaadi (leidub nii ühe kui ka kahe fassaaditorniga kirikuid). Torne leiab ka transepti ja koori nurkadest, samuti transepti lõuna ja põhjaseina vastu ehitatuna.
Torn on ehitatud sageli ka läänepoolse apsiidiga koori kohale.
Võlvid
Vanemad romaani kirikud olid varakristlike basiilikatega sarnaselt lameda laega: võlvid olid vaid külglöövidel. Alates 11. sajandi lõpust hakatakse laialdaselt võlvima ka kesklöövi.
Hilisromaani kirikutes leidub juba ka roidvõlve.
Sambad
Lihtsaim kapiteel oli kuupkapiteel, tellisehitusega aladel trapetskapiteel, hilisromaanikas lisandus rohke dekooriga kuup-karikkapiteel.
Profaanarhitektuur
Võrreldes kirikutega on romaani profaanarhitektuuri säilinud vähe, need on põhiliselt linnused ja elumajad. Tuntuimad näited on kuningalossid pfaltsides: kõige terviklikumalt on säilinud Wartburgi linnus Eisenachis ja Goslari keisripalee, Braunschweigi Dankwarderode loss on fantaasiarikkalt uuendatud, Chebi ja Gelnhauseni lossid on varemetes. Säilinud on üksikuid elumaju, näiteks kaks 12. sajandi elumaja Tournai katedraali juures, majad Clunys, Gentis, Rosheimis (Heidenhaus), Kölnis (Overstolzenhaus) ja Trieris (Dreikönigenhaus).
Prantsusmaa
Prantsusmaa oli romaani stiili sünnimaa ja siin asusid ka kõige silmapaistvamad romaani ehitised, sealhulgas suurim romaani kirik (tänapäeval säilinud tükk transepti ja üks torn): viielööviline kahe põikihoonega Cluny kloostri basiilika. Arhitektuuris eristatakse kümmekond koolkonda. Tähtsamad:
Itaalia
pisi|Vaade [[Veneetsia Püha Markuse kirikule. Autor Carlo Grubacs. 1849]] Itaalia kirikutele on iseloomulik kellatorni (kampaniili) paiknemine eraldi kiriku kõrval. Välis- ja sisedekooris esineb sageli erivärviliste marmorisortide kasutamine kaunistuseks.
Hispaania ja Portugal
Hispaania romaanika – Pürenee poolsaare põhjaosas on palju väikesi kuningriike, püstitatakse väikesi ehitisi, milles esialgu annavad tunda Lombardia, hiljem Prantsusmaa mõjud, näiteks aamvõlvi eelistamine. Muslimite riikidele kuulunud aladelt tulnud käsitööliste ja ehitajate vahendusel esinevad paljudel Hispaania romaani ehitistel mauri kunsti jooned, mida nimetatakse ka mosaraabia arhitektuuriks.
Inglismaa
Inglismaa ja Šotimaa romaani kirikud on proportsioonidelt massiivsed, enamasti väikesed ehitised, iseloomulikud on pikad kooriruumid ja massiivne torn nelitise kohal. Sageli võlviti vaid külglöövid, pealööv on kaetud puitlaega. Väga tüüpiline on rohke geomeetrilise dekoori kasutamine portaalidel, friisidel ja arkaadidel, mõnikord ka sammastel ja piilaritel. Arvatavasti ka anglosakside püstitatud hooned kandsid vararomaani stiili tunnusjooni (normannide-eelne Yorki kirik, Edward Usutunnistaja püstitatud Westminster Abbey, Stow' kloostrikirik), kuid pärast Inglismaa vallutamist normannide poolt püstitati hulgaliselt väikesi kirikuid juba kindlasti romaani stiilis (ingliskeelne Norman architecture tähendab romaani arhitektuuri). Ehitisi: Durhami katedraal (osaliselt üleminekustiil).
Romaani skulptuur
Romaani skulptuur avaldus põhiliselt ehitusplastikas, eriti lamereljeefina. Kõige enam kaunistati portaale, samuti fassaadi ja sambakapiteele.
Nii ornament- kui ka figuraalsed kujutised olid stiliseeritud.
Nõukogude Venemaa
III Ülevenemaalisel Nõukogude Kongressil 10. juulil 1918 vastu võetud ja 19. juulil jõustunud Venemaa SFNV Konstitutsiooni järgi sai riigi ametlikuks nimeks Venemaa Sotsialistlik Föderatiivne Nõukogude Vabariik.
Romaani kunst
Romaani skulptuur
Tuntuimad skulptorid romaani perioodist ja ühed vähestest, kelle nimed on teada, on Gislebertus, meister Mateo Santiago De Compostelast ja Benedetto Antelami.
Romaani maalikunst
Romaani maalikunstis viljeldi peamiselt miniatuurmaali. Säilinud on ka freskosid. Romaani ajastul sai alguse vitraažikunst.
Lähedal maalikunstile on ka nn Bayeux' vaip, millele on tikitud William Vallutaja Inglismaa-retke lugu.
Uusromaani stiil
Uuesti levis romaani stiil Eestis historitsismiperioodil 19. sajandi teisel poolel uus- ehk neo- ehk pseudoromaani stiilina. Selle parimad näited on Kaarli kirik Tallinnas ja Rapla kirik (1901).
Omapärane uusromaani stiili ja kaasaegsete arhitektuuristiilide õnnestunud segu oli ka 1980. aastatel püstitatud Sakala keskuse uus korpus (tollal: Poliitharidusmaja).
Martin Saarla
Martin Saarla (kuni 1936. aastani Martin Stern; 9. november 1900 – 20. veebruar 1972 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (major, 1940).
Pühajõgi
Pühajõgi (ka Ädise, Edise jõgi) on jõgi Ida-Viru maakonnas.
Pühajõgi saab alguse Amula külast ja suubub Narva lahte. Jõe pikkus on 32,6 km ja valgla pindala 219,7 km².
Jaan Põder
Jaan Põder (15. oktoober 1898 Tõlliste – 25. juuni 1976 Valga) oli Eesti mereväelane (kaptenmajor).
Ta oli Suuropi ning alates 4. märtsist 1940 Aegnasaare komandant.
Sharon Stone
Sharon Vonne Stone (sündinud 10. märtsil 1958 Meadville'is Pennsylvanias) on filmiauhinnale Oscar nomineeritud ning Emmy ja Kuldgloobusega pärjatud USA filminäitleja, filmiprodutsent ja endine modell.
Ta on tuntud eeskätt filmidest "Ürginstinkt", "Casino", "Kiirem jääb ellu" ja "Bobby".
Katalaani keel
Katalaani keel on romaani keelte hulka kuuluv keel, mida kõneldakse Hispaania kirdeosas (Kataloonias, Valencias ja Baleaaridel), Andorras, Prantsusmaa lõunaosas ning Sardiinias.
Mary Harris Jones
thumb|right|Mary Harris Jones, 11. aprill 1902 Mary Harris Jones (tuntud ka nimega ema Jones; 1. august 1837 – 30. november 1930) oli Ameerika kooliõpetaja, õmbleja ja ühiskonnategelane. Ta oli üks ametiühingu Industrial Workers of the World (IWW) asutajaid.
Katalaani keel
Kirjakeel 12. sajandi lõpust – 13. sajandi algusest.
Mary Harris Jones
Elulugu
Mary Harris sündis katoliiklasest farmeri peres. Encyclopædia Britannica annab tema sünnikuupäevaks 1. augusti 1837. Ta ise luges oma sünnipäevaks aga 1. maid 1830 – arvatavasti usu tõttu, et varasem sünniaasta annab talle emalikuma väljanägemise. 1. mai oli valitud ka seetõttu, et see on rahvusvaheline töörahvapüha.
Tema tegevuses oli kaks pöördepunkti. Esimene neist oli kollapalaviku epideemia, mille ajal Tennessees surid tema abikaasa ja neli last, teine aga Suur Chicago põleng 1871. aastal, milles ta kaotas kogu oma varanduse. Pärast seda osales ta töölisliikumises Knights of Labor, mis oli organisatsiooni Industrial Workers of the World eelkäija. Sajandi algul oli ta seotud ka organisatsiooniga United Mine Workers (UMW) ja Ameerika Sotsialistliku Parteiga.
Straight Outta Compton (singel)
Straight Outta Compton oli gangsta räpi bändi N.W.A singel teiselt albumilt, mis kandis samasugust pealkirja. Samuti on see ilmunud N.W.A parimate hittide albumil ja hääletud 100 parima räpploo seas 19. kohale.
Video tehti sellele singlile 1989. aastal. Selles teevad kaasa bändi liikmed Eazy-E, Ice Cube, Dr. Dre, MC Ren, Krazy Dee ja DY Yella. Videos näidatakse suure kuritegevuse poolest tuntud Comptoni linna. Videos võtavad politseinukud kinni N.W.A bändiliikmed, kes proovivad põgeneda. Samuti on videost välja lõigatud ropud sõnad. Video lasti esmakordselt eetrisse 1989. aasta mais.
Mary Harris Jones
Elulugu
1903. aastal juhtis ta laste tööd veskites ja kaevandustes. Mary Harris viis läbi ka nn Laste Ristiretke, marsi, mis sai alguse Kensingtonist ning lõppes Oyster Bay linnas New Yorgi osariigis, kus asus president Theodore Roosevelti kodu. Mary Harrise juhtimisel lehvitasid lapsed plakateid, kus nõudsid endale rohkem mänguaega ja võimalust minna kooli. Ehkki president keeldus kohtumast marsil osalejatega, leidis laste töötamine ja nende vabaduse äravõtt suurt vastukaja mitmetes Ameerika ajalehtedes.
All My Sons (telefilm)
"All My Sons" on 1986. aastal Jack O'Brieni poolt Arthur Milleri näidendi "All My Sons" põhjal lavastatud USA telefilm.
Produtsendid olid John Blanchard ja Michael Brandman, helilooja Conrad Susa, monteerija Bill Goddard.
Peaosades olid: