cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kahkjaspunane sõrmkäpp
Kaitsestaatus
Kahkjaspunane sõrmkäpp on III kaitsekategooria liik.
Bogosort
Suvalisust kasutav bogosort
Järgnev on näide, kus ülemise pseudokoodi pealt on loodud C# bogosordiprogramm:
Kahkjaspunane sõrmkäpp
Sarnased taksonid
Täpiline sõrmkäpp, kelle lehed on tumedate laikudega mõlemalt poolt, mis lehe tipus sulavad ühte; kollakas sõrmkäpp, kelle õied on valkjas-kollased.
Bogosort
Suvalisust kasutav bogosort
Järgnev on näide, kus ülemine pseudokood on implementeeritud programmeerimiskeeles Python3:
Kahkjaspunane sõrmkäpp
Välislingid
http://www.orhidee.ee/index.php?id=25
Bogosort
Jõudlus
Determinismliku bogosordi parim ajaline keerukus on O(n), keskmine on O((n+1)!) ja halvim on O((n+1)!).
Suvalisust kasutava bogosordi parim ajaline keerukus on O(n), keskmine O(n*n!) ja halvim O(∞).
Suure ajalise keerukuse tõttu bogosorti praktikas ei kasutata, küll aga kasutatakse seda sorteerimisalgoritmide õpetamisel.
Kvantbogosort
Kvantbogosort on humoorne hüpoteetiline bogosordi edasiarendus. Oletades, et kehtib kvantmehaanika paljude maailmade interpretatsioon, pannakse elemendid suvalisse järjekorda kasutades kvantmehaanikat. Selle tulemusena tekib n! paralleeluniversumit. Kõik universumid kus hulk ei ole sorteeritud hävitatakse. Seega jääb alles vaid universum, kus kvantbogosort sorteeris elemendid ühe segamise abil. Teoreetiliselt on kvantbogosoridi parim, halvim ja keskmine ajaline keerukus O(n).
Jade abajas
thumb|right|360px| Jade [[laht (Jadebusen) all keskel ]] thumb|360px|Jade abaja ja vahepealse Weseri delta arenemine: • sinised alad = veekogude edenemine • rohelised alad = maa kasv • hallikad kahvatusinised alad = vahetevahel üle ujutatud • hallikaslillad alad = äsjasaadud maa taaskaotatud • hallikasroosad alad = taassaadud maa taaskaotatud • pruunid kuni punased jooned = tammid • rasvane intensiivne helesinine joon = tänane rannajoon • helesinised jooned = tänane padumere piir • rasvased kahvatusinised jooned = padumere piir u 1810 • määrdunud lillad jooned = padumere piir u 1645 • heleroosad kuni helelillad, ooker- ja helerohelised jooned = geoloogilised pinnasepiirid. Rohekad alad (v.a mõned sinakasrohelised) kujutavad uut võidetud maad. Kaotuste tagasivõtmine on enamasti tähistatud vaid tammidega.
Jade abajas (või Jade laht; saksa: Jadebusen) on abajas või laht Põhjamere Saksamaa rannikul. See oli varem tuntud lihtsalt kui Jade või Jahde. Väga vähese siseneva magevee hulga tõttu liigitatakse see laheks, mitte estuaariks.
Mere sissetung
Pindalaga umbes 180 km² loodi Jade 13.–16. sajandil suuresti tormilainete poolt. 14. sajandi algusest oli sel ühendus itta Weseri estuaariga. Mõnda aega oli jõe ja abaja vahel kolm püsivat ühendusharu ja üks voolusäng, mis moodustasid estuaari delta. Esimene nendest ühendustest suleti tammidega 1450. aastal ja viimane 1515. aastal. Kuid möödus umbes sajand, enne kui enamus nende ühenduste poolt üleujutatud aladest saadi tagasi karjamaadeks ja haritavaks maaks.
Läänes tungib Jade sügavale Friisi poolsaarde. 16. sajandi algusest ehitati arvukalt tamme tormilainete vastu ja haritava maa saamiseks. Peamine tamm, Ellenser Damm, ehitati aastatel 1596–1615 Oldenburgi krahvkonna poolt enne kokkuleppe edukat lõpetamist vastuvaidleva Ida-Friisi krahvkonnaga.
Friisi kogukonna lagunemine
Jade abaja ja selle harude laiendamine killustas vabade friiside territooriumid: Rüstringen Bant loodes, millest enamus on lainetesse kadunud, Bovenjadingen ('Jade kohal') madalate Friesische Wehde moreenküngastega edelas, Butjadingen ('väljaspool Jadet') kirdes, mis oli peaaegu kaks sajandit saar, ja Stadland, millest sai 1384. aastal kitsas saar piki Weseri vasakut kallast. Üleujutuste hävitustöö ja maa kaotus nõrgestasid Friisi kogukonda. 1400. aasta paiku püüdis Vabalinn Bremen valitseda Standlandi ja Butjadingenit. 16. sajandi alguses vallutasid kõik maad ümber Jade abaja Oldenburgi krahvid.
Organiseeritud tammide ehitamine
Koos Stadlandi saare vallutamisega katkestati Weseri delta suurim haru Lockfleth 1515. aastal tammiga Ovelgönnes. Järgnenud aastatel katkestati veevool rohkemates kohtades. Kõige olulisemad projektid enne 1650. aastat olid aastatel 1596–1615 Ellenser Damm üle Schwarzes Bracki lahest läänes ja 1643. aastal Uus Hobeni tamm idas. Sellest tammist lõunas muutus rannik samblarabaks. Raba mõjutasid suured üleujutused ja rappa ehitatud tammid osutusid väga nõrkadeks.
Sadam
Loodete vool teeb Jade abaja kaelast sügavaima loodusliku kanali Saksamaa Põhjamere rannikul. 1853. aastal ostis Preisi kuningriik Oldenburgilt osa lahe läänekaldast, et kasutada sadamat Preisimaa mereväebaasina, mis sai hiljem nimeks Wilhelmshaven. Esimese maailmasõja ajal baseerus Saksa avamerelaevastik (Hochseeflotte), Saksa keiserliku mereväe (Kaiserliche Marine) peamine lahingulaevastik, Wilhelmshavenis Jade abajas. Pärast Teist maailmasõda sai Wilhelmshavenist peamine Saksa sadam bensiini impordiks.
Loodus
Jade abaja kaldaalad moodustavad osa Saksa padumere rahvusparkidest.
thumb|left|Jadebusen ja Weseri estuaar
Lydia Laas
Lydia Laas (16. juuli 1909 Viiratsi vald – 17. september 1978) oli eesti skulptor.
Šabo keel
Šabo keel on keel, mida räägivad šabod Etioopia lääneosas Lõunarahvuste, rahvusrühmade ja rahvaste osariigis. Keel on tõsiselt ohustatud, kõnelejaid on kokku umbes 400 inimest.
Lydia Laas
Elulugu
Lydia Laas sündis Viiratsi mõisa puusepa tütrena. Õppis Vastemõisa valla algkoolis ning töötas kuni 1934. aastani kodutalus. 1934. aastal alustas ta õpinguid Kõrgemas Kunstikoolis Pallas, kus tema juhendaja oli Anton Starkopf. Kuue aasta pärast arvati Laas lõpetajate hulka, kuid ainelistel põhjustel venis diplomi saamine 1943. aastani. Laasi elukoht ja ateljee hävisid pommitamisel ning 1944. aastal naasis ta kodutallu, kust kolis 1945. aastal elama Tallinna, kus töötas vabakunstnikuna.
Šabo keel
Šabo keelt on arvatud Niiluse-Sahara hõimkonda, kuid võimalik, et see on isolaatkeel.
Lydia Laas
Elulugu
Lydia Laas on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Looming
Tema 1950. aastate looming oli natuuritruu ja detailirikas, 1960. aastatel leidis aga kunstnik iseloomuliku lihtsa, veidi askeetliku käekirja. Laas oli suur muusikaarmastaja. Noorena laulis ta Vastemõisa Noorsoo Seltsi segakooris. Laasi lemmikteemad olid noored, sport ning muusika. Tema loomingusse kuuluvad teosed "Noor viiuldaja", "Muusikaõpilane", "Rahvatantsija", "Noor akrobaat", aga ka näiteks "Koolinoor laskeharjutusel" ning "Trummilööja pioneer". Üks ilmekamaid ja isikupärasemaid teoseid on 1957. aastast pärinev "Leelutaja". Esmajoones tervislikel põhjustel jäi skulptori osalemine kunstielus suhteliselt lühiealiseks, tema viimane esinemine näitusel toimus 1965. aastal. Ka jäi suur osa töid materjali viimata.
Titani hukk
Titani sukeldamisõnnetus toimus 18. juunil 2023. aastal, mil OceanGate'i käitatav ja sukeldatav süvavee sukelaparaat Titan jäi kadunuks rahvusvahelistes vetes Atlandi ookeanis. Neljandal õhtul pärast teadmata kadumist informeeriti üldsust rusude leidmisest.
Newfoundlandi rannikul asuvast Saint John's i linnast ehk lähtesadamast ligikaudu 690 km kaugusel lõunakagus ning umbes 3 km ja 780 m sügavusel ookeanipõhjas paiknevad aurulaeva Titanicu kaheks murdunud vrakid ja nende rusuväli. Titanic hukkus 1912. aasta kevadel rutakal esmareisil Loode-Euroopa kolmest sadamalinnast New Yorgi suurlinna Põhja-Ameerikas. Titan oli sealkohal oma neljandal turismiekspeditsioonil, et viie inimesega pardal vaadelda luksuslikku ookeaniliinilaeva jäänukeid ja riismeid. Sel korral katkes ühendus sukelaparaadiga tund ja 45 minutit pärast vrakkide kohal sukeldumist.
Ameerika Ühendriikide ja Kanada ametivõime teavitati paaritunnise hilinemisega, kui Titan ei tõusnud samal päeval plaanitud ajaraamides ookeani pinnale. Alustati ulatuslikke otsingu- ja päästeoperatsioone, arvatavasti ammendunuks pardal olnute neljapäevane hapnikuvaru 22. juuni hommikuks.
Ookeani ohud ja tehnilised riskid
Intsidendis võis esineda mitmeid kokkusattumisi. Titani sideseadmed võisid üles öelda, mis tähendab, et nad ei saanud pinnal oleva meeskonnaga kontakti, kuigi võisid vabalt navigeerida. Juhtimisseadmed allusid konsoolilaadsetele mängukontrolleritele. Samuti oli võimalik, et probleem seisnes ballastisüsteemis, mis vastutas sukelaparaadi ujuvuse juhtimise eest. Teine stsenaarium oli see, et Titan sattus lõksu või sattus prahitükile, mis takistas tõusmist ookeanipinnale. Sukelaparaat võis saada kahjustusi, seal võis tekkida mehaanilisi rikkeid, mis põhjustasidki survekambri implosiooni. Veealuse tohutu välisrõhu tõttu hukkuksid nad viivitamatult, mainimata väga madalat veetemperatuuri. Neid võis enne seda psühhosotsiaalsetes ohutegurites vaevata ka teadmatus/teadvusetus ning kompressioontõbi, hüpoksia, hüpotermia, malnutritsioon ja dehüdratsioon.
Titanis viibinud inimesed
Nargeolet on autoriteedina juhtinud mitmeid ekspeditsioone vrakile ja jälginud tuhandete esemete taastamist. Ta on IFREMER-i liige ning E/M Group & RMS Titanic allveeuuringute direktor. Ülejäänud reisijad peale piloodi olid turismiekspeditsioonile koha ostnud jõukurid, väidetavalt maksis 8-päevane reisimine edasi-tagasi kuni 250 000 USA dollarit.
Surmad
Süvaookeani veerõhust tingitud katastroofilises implosioonis surid imekiiresti rusustuvas sukelaparaadis viibinud isikud tõenäoliselt millisekunditega, tuhandetesse kelvinitesse ulatuvas temperatuuris. Nende kolbad ja organid purunesid kiiremini kui närviimpulsid suutsid aistinguid ajudesse edasi kanda, seega olid surmad valutundetud ja silmapilksed.
Otsingu- ja päästetööd
Ameerika Ühendriikide mereväe patrull- ja luurelennuk P-8 Poseidon alustas piirkonna kaardistamist ja merealust kuulamist juba järgmisel päeval pärast kadumist. Otsingupiirkonnas registreeriti kolkimisi või kolksumisi, mis võisid lähtuda ka vrakkidest.
Šotimaa sadamalinna Lossiemouthi lähedaselt RAF-i sõjaväelennuväljalt tõusid sündmuspaiga heaks õhku kaks transpordilennukit A400 Atlas ja C-17 Globemaster III, mis laetakse maha St. John'si rahvusvahelises lennujaamas. Hiljem samal päeval leitigi otsingupiirkonnast prahiväli, mis lähtus kadunud sukelaparaadist.
Slovakkia meedia
Slovakkia meedia all mõistetakse Slovakkias toimivat massimeedia süsteemi. Vaba meedia hakkas riigis arenema pärast 1993. aastat, mil Tšehhoslovakkia ametlikult lagunes ja aset leidsid ulatuslikud reformid. Reporters Without Borders kohaselt on Slovakkia meedia küllaltki vaba. 2010. aasta indeksid seadsid Slovakkia meedia vabaduse põhjal 44. kohale 178 seast.
Aprillis 2011 hakati Slovakkias kasutama süsteemi Project Piano, mis maksustab märkimisväärse osa meedia sisust. Selle süsteemiga on ühinenud 9 mõjukat meediaorganisatsiooni riigis; tasulised on neli ajalehte, kaks ajakirja ja telejaam. Ühtlasi tuleb tasuda Slovakkia vanima ajalehe Pravda lugemise eest. Projektis osalevate meediumite tarbijad peavad edaspidiseks tarbimiseks tasuma kas nädala või kuu lõikes. Firma saab tulust endale 30%, ülejäänud summa läheb jagamisele väljaannete vahel, põhinedes ajal, mis inimesed nende saitidel veedavad. Projekti juhib Tomáš Bella, ajalehe SME endine veebipeatoimetaja.
Trükimeedia
Trend näitab, et päevalehtede lugejaskond ja trükiarv on Slovakkias vähenemas. Uuringud kinnitavad, et vaid ligikaudu 50% elanikkonnast loeb päevalehti regulaarselt.
Madleen
Madleen on naisenimi.
Slovakkia meedia
Ajalehed
2009. aasta seisuga ilmus Slovakkias 9 tasulist päevalehte, sealhulgas 7 üleriigilist ja 2 regionaalset. Auditooriumi hõlmatus ajalehtedega riigis on 60% rahvastikust, sealhulgas naiste seas 45% ja 55% meeste seas.
Madleen
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 1059. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Madleen 55 naisel.
Slovakkia meedia
Ajalehed
Päevalehed World Press Trends 2009 järgi.
Slovakkias ilmub ka tasuta pühapäevaleht Dennik, trükiarvuga 30 000, mida kirjastab Dennik 24. Tasulistest väljaannetest ilmub riigis veel Nový Čas’i; pühapäevaväljaanne Nový Čas Nedela, trükiarvuga 55 000 – 60 000 eksemplari; naisteväljaanne Nový Čas pre ženy; nädalalehed Život, Šarm, Báječná Žena, Emma, Brejk; ungarikeelne nädalaleht Uj Szo; regionaalsete nädalalehtede võrgustik My.
Veebimeedia
Kõigil päevalehtedel on oma veebilehed. Trüki- ja veebiversioon on tavaliselt erinevad. Mõnede ajalehtede trükiversioonid esitatakse lisaks erinevale internetiversioonile ka PDF-vormingus. Juurdepääs väljaannete arhiveeritud materjalile on enamasti tasuline.
Mõnel nädalalehel on oma väljaandest elektrooniline versioon, aga üha suurenev suundumus on kasutada maksumüüri või vähemalt nõuda tasu mõne artikli täisversiooni või autoriõigustega kaitstud sisu eest. Mõned väikese trükiarvuga väljaanded nagu Slovo avaldavad internetis oma artiklid täispikkuses.
Uudiseportaalid
Välismaised:
Omanikud
Slovakkia ajalehed ja ajakirjad kuuluvad võrdlemisi vähestele meediafirmadele. Kodumaised omanikud ei ole meediat kasutanud üksnes kasumi teenimiseks, vaid ka vahendina ebaõiglaseks mõjutus- ja lobitööks. Antud trend on siiski normaliseerumas. Enamikul trükimeediast puudub läbipaistev omanikustruktuur. Slovakkia meediat iseloomustab välisriikide jälgimine ning nende eeskujuks seadmine eeskätt meedia professionaalsel tasemel arendamise nimel. Seepärast jälgiti Tšehhi ja Austria meedia näidet nii formaadi kui ka kirjastiili poolest (eriti 1990. aasta lõpus). Slovakkidest omanikud on palganud ka Tšehhi toimetajaid, parandamaks meedia kvaliteeti.
Liider omanike seas on Šveitsi firma Ringier Slovakia. Tähtsuselt teine meediaettevõte on slovaki kapitalil põhinev Spoločnosť 7 Plus, mis kuulub kolmele slovakist omanikule. Ettevõte asutati 1990. aastal. Suuruselt kolmas kirjastus on Petit Press, mis kuulub Saksa meediakontsernile MEDIA Group RP ja Slovaki kontsernile Prvá slovenská investičná Spoločnosť. Petit Press kirjastab 31 regionaalset ja riiklikku perioodikaväljaannet, mille nädalane trükiarv kokku ületab 800 000 eksemplari. Slovakkias ilmuvate väljaannete omanikud on veel Sport Press, Ecopress, slovaki ettevõtja Ladislav Rehák, slovaki juhtidest koosnev ettevõte Trend Holding, British Daily Mail ja General Trusti allüksus DMGT Nortcliffe Perex, Saksa kirjastuskontsern Verlagsgruppe Handelsblatt ning ühtlasi Saksa firma Bauer Media Group.
Ajakirjad
Slovakkia ajakirjade ja perioodika hulgas on üle 560 väljaande, mille trükiarv on ligi 17,2 miljonit. Alates 1989. aastast on väljaannete arvukus turul kasvanud 168 protsenti, trükiarv seejuures vähemalt poole võrra. Trükiarvuga 230 000 on kord nädalas ilmuv ajakiri Slovenka, mis on Slovakkia 17 naisteajakirja seas turuliider. Populaarne on ka naisteajakiri Emma. Naisteajakirjade summaarne trükiarv küündib 1,2 miljonini. Arvamusajakirjade seas on Nedel’na ja Plus 7 dni (trükiarv 140 000 – 150 000). Mõlemad analüüsivad nädala jooksul aset leidnud sotsiaalseid sündmusi, kirjandust ja poliitikat. nagu ka ajakiri Trend. Viimane keskendub lisaks ka majandusele. Religioosse sisuga perioodika arv on pärast 1989. aastat peaaegu kolmekordistunud. Katolicke Noviny trükiarv on 100 000, lugejaskond 300 000 inimese ringis ning väljaanne on Slovakkia kümne peamise ajakirja hulgas. Popmuusikale keskenduv Bravo on juhtival positsioonil kolmekümne nelja noorteväljaande hulgas, trükiarvuga 90 000. Vähemalt 235 teaduslikku ja erialast ajakirja moodustavad summaarse trükiarvu, mis ületab miljoni. Nädalas ilmub Slovakkias üle 46 tasuta reklaamväljaande, mis jõuavad ligi 3,5 miljoni inimeseni. Slovakkias on ka vähemusrahvustele suunatud ajakirju, näiteks ungarikeelsed Szbad Ujsah Vasarnap ja Jang-Kep. Lisaks on ka rumeenlastele ja sakslastele pühendatud väljaandeid.
Raadio
Umbes kolmveerand Slovakkia rahvastikust kuulab regulaarselt raadiot. Riigi ringhäälingu keskkonnas edastavad nii suulist sõna kui muusikat Slovakkia Raadio ja 27 kommertsjaama. Slovakkia Raadio alustas tegevust Bratislavas 3. augustil 1926, tehes ülekandeid kaks korda nädalas. Sama aasta 2. oktoobriks edastati saateid juba iga päev.
Raadiojaamad
Slovakkia Raadio edastab viit jaama tavalise raadiovastuvõtja ja kuuendat satelliidi kaudu.
Aastatel 2009–2010 loodi kolm uut digitaalset jaama: Rádio Litera, Rádio Klasika ja Rádio Junior.
Multiregionaalsed eraraadiojaamad: Rádio EXPRES (liiklusinfo raadio), Rádio VIVA, Rádio FUN (orienteeritud noortele), Rádio Europa 2 (endine Rádio Okey), Jemné melódie, Rádio HEY ja Rádio KISS. Rádio Lumen ja Rádio 7 on evangeelsed raadiojaamad.
Piirkondlikud raadiojaamad: Rádio MAX, Rádio HIT FM, Rádio FRONTINUS, Rádio Tatry, Rádio G3, Rádio ZET, Rádio BEST, Rádio Sity ja Rádio Hornet (laialdane spordiuudiste edastamine).
Kohalikud raadiojaamad: ONE Rádio, Rádio Metropola, Rádio GO DeeJay, Rádio Prešov, Rádio Košice, Rádio YES, Rádio WOW ja Tour Radio.
Kuulajaskond
2009. aasta oktoobri ja 2010. aasta jaanuari vahel kogutud andmed ("kuulasin eile") raadiokanalite populaarsusest Slovakkias.
'''Raadiojaamade kuulatavus ("kuulasin eile"; protsent kõikidest kuulajatest) Slovakkias 2009. aasta oktoobrist 2010. aasta jaanuarini.'''
Olulise tähtsusega on ka Slovakkiaga külgnevad Ungari raadiojaamad (Kossuth Rádió, Petöfi Rádió ja Kék Duna). Ungari vähemus kuulab nimetatud jaamu tihti (kõikjal 9%). 2004. aastal läbi viidud meediauuringust ilmnes, et 0,4% Slovakkia elanikkonnast kuulab Austria kanaleid (Ö1, Ö3, Radio Wien, Radio Niederösterreich, Antenne Wien, 88.6 ja Kronehit. Lisaks kahele riiklikule kanalile (Rádio Litera ja Radio Junior) on veebis võimalik kuulata veel 27 raadiojaama.
Veebis kuulatavad Slovakkia raadiojaamad
Televisioon
Kokku on Slovakkias 38 telejaama, millest kolm on avalik-õiguslikud ja 35 erakanalid. Kaks kolmandikku slovakkidest vaatab telerit iga päev. Slovakkia televisioonis näidatakse ka tšehhikeelseid saateid. Riigitelevisiooni saated on alati olnud tugevalt poliitikast mõjutatud.11 Kuigi riigis on mõned kodumaised meediakontsernid, kuuluvad kõige tähtsamad meediakanalid osaliselt või täielikult välisfirmadele, erandiks on Slovakkia Televisioon. 2010. aasta alguses oli Slovakkias umbes 40 interneti-, televisiooni- ja telefoniteenuste pakkujat. Suurtes linnades oli võimalusi rohkem kui väikelinnades ja külades. 2009. aastal oli Slovakkias 5,4 miljoni elaniku kohta 1,952 miljonit leibkonda, kellest 1,938 miljonit kasutas televisiooni. Litsentsitasusid enam ei nõutud, ent igal leibkonnal tuli maksta avalik-õigusliku meediateenuse eest juhul, kui omati juurdepääsu elektrile. 2009. aastal oli digi-TV 289 000 leibkonnal (14,8% kõigist leibkondadest). Kaabel- ja satelliitsidet kasutati võrdselt. Mõlemat kasutas 42% majapidamistest.
Vaadatavuselt populaarseim telekanal on erakanal Markiza, mille turuosa 2009. aastal oli 31,1%. Võrreldes varasema aastaga oli see tulemus 4% võrra madalam. Markiza kuulub suures osas Ameerika firmale Central European Media Enterprises. Time Warner Company ostis umbes ühe kolmandiku kõigist Central European Media Enterprises aktsiatest 2009. aastal. Markiza alustas tegevust 31. augustil 1996. Tegemist on ööpäevaringse telekanaliga, mis oma leviga katab 86% riigist ja 91% majapidamistest. Lisaks on see kanal saadaval ka digitaalselt. Markiza populaarsemad programmid on "Televizne noviny", mis on terve kümnendi olnud vaadatuim uudistesaade Slovakkias. Markiza näitab ka populaarseid saateid aktuaalsetest teemadest ja probleemidest ühiskonnas, näiteks "Na telo", "Pal’ba", "Lampáreň" ning ühtlasi rahvusvaheliselt populaarseid saateid ("Slovakkia otsib supertalenti", "Tantsime", "Superstaar" ja "Bailando") Septembris 2009 tuli turule sõsarjaam Doma, mis on suunatud keskealistele naistele. Veebruaris 2010 oli viimase osakaal turul 2,2%.
Teisel kohal oli vaadatavuselt eratelekanal Joj osakaaluga 19,9%, mida on rohem kui kolmel avalik-õiguslikul telekanalil kokku. Joj kuulub J & T Enterprises'ile. See telekanal alustas ülekandeid 2. märtsil 2002, olles teine täisformaadis kommertstelekanal Slovakkia teleturul. Joj asutas Nova Holding group, mis omab Tšehhi kõige edukama telejaama TV Nova litsentsi. Kultuuri ja keele suhe kahe turu vahel laseb nimetatud kahel kanalil edastada oma saateid, vähendades nii oluliselt kulusid. Jo] katab oma leviga 80% riigist ja jõuab 68%-ni inimestest. Programm, mida näidatakse, sisaldab meelelahutust, krimisarju, võistlusi, uudiseid ja filme. Oktoobris 2008 alustas tööd Joj sõsarjaam Joj+, mille eetris on ’’emajaamaga’’ sarnased saated. Erinevus seisneb selles, et Joj+ edastab filme ja seriaale 80% oma ajast. Joj+ turuosa on 3%.
Riigile kuuluv Slovak Television STV omab kanaleid Jednotka, Dvojka ja Trojka, millest vaadatavuselt kolmandal kohal on avalik-õiguslik telekanal Jednotka 13% osakaaluga. Jednotka on sarnane Austria või Tšehhi kommertstelekanalitega, kuigi kvaliteedilt on viimane kehvem võrreldes teiste kommertskanalitega. Jednotka on kättesaadav 97,3% Slovakkias, 95,8%-le populatsioonile. Teine avalik-õiguslik telekanal Dvojka pakkus huvi 6,6%-le vaatajatest. Dvojka katab 89,4% Slovakkiast ja 88,7% populatsioonist. Dvojka fookuseks on haridus, sotsiaalteemad, religioon ja rahvusvähemused, lisaks ka poliitika. 2007. ja 2008. aastal kandis Dvojka üle 258 ja 236 tundi rahvusvähemustega seotud programme. Sellest arvust pool oli suunatud ungarlastele ja 15–20% romide vähemustele. Kestva rahapuuduse tõttu kannab Dvojka üle paljusid saateid oma arhiivist. Ülejäänud telekanalid omavad vähem kui 5% turust, igaüks eraldi. Tšehhi televisioonikanaleid vaatasid 6,5% kõikidest vaatajatest. Ungarikeelseid telekanaleid vaatas umbes 4% kõikidest vaatajatest.
Internet
2007. aastal oli Slovakkias üle 2 miljoni internetikliendi. Üle 660 000 internetikliendi kasutas lairibateenust. 2010. aastaks oli internetikasutajate arv pea kahekordistunud. 2010. aasta alguses oli Slovakkias umbes 40 interneti, televisiooni- ja/või telefoniteenuste pakkujat. Peamised ettevõtjad interneti, lauatelefoni ja televisiooni valdkonnas on UPC, T-Com ja Orange ning mobiilside valdkonnas Orange, T-Mobile ja O2-Telefonica. Väiksemate internetiühenduse pakkujate hulka kuuluvad Swan, Slovanet, GTS Slovakia, Satro, RadioLan jt. ITU (International Telecommunications Union) andmetel oli 2010. aasta juuni seisuga Slovakkias kokku 4 063 600 internetikasutajat, mis moodustas rahvastikust 74,3%. Slovakkia internetikasutajad moodustuvad 0,9% Euroopa kasutajatest. Kõigi maailmariikide võrdluses on Slovakkia 58. kohal. 2010. aasta seisuga oli Slovakkias umbes 1,1 miljonil majapidamisel internet, mis on maailmas 41. tulemus.
Internetikasutajad Slovakkias 2000–2010
Uudisteagentuurid
Slovakkias on kaks suurt kodumaist uudisteagentuuri. Eraagentuur SITA (Slovakkia Informatsiooni- ja Pressiagentuur) asutati 1997. aasta jaanuaris. Riigi toetusega avalik-õiguslik uudisteagentuur TASR (Slovakkia Vabariigi Uudisteagentuur) asutati 1993. aastal. Olemas on ka romadele spetsialiseerunud uudisteagentuur. 2008. aastal sai TASR-ist riiklik avalik-õiguslik, sõltumatu avalikku informatsiooniteenust pakkuv asutus. TASRil on 114 klienti, sh neli rahvusvahelist uudisteagentuuri. 2008. aastal tootis TASR peaaegu 139 000 uudiselugu, 57 000 joonist, kaarti ja fotot, peaaegu 13 000 hääluudist ja üle 3100 videouudiste kogumit. Tal on 16 regionaalset filiaali ja kaks püsivalt Prahas ja Brüsselis resideerivat rahvusvahelist korrespondenti. TASRil on üle 150 töötaja. TASR-il oli erileping Kultuuriministeeriumiga, mis tähendas agentuurile 1,746 miljoni euro suurust toetust.
SITA-l on üle saja kogenud, põhikohaga reporteri, toimetaja ja analüütiku. Agentuuril on ka palju poole kohaga töötajaid. SITA toodab üle 400 uudise päevas ja mitmesuguseid ülevaateid erinevates keeltes ning pakub ka meediaseireteenust. Roma Uudisteagentuur keskendub romasid puudutavatele teemadele. Selle tegevust finantseeriti 2009. aastal Avatud Ühiskonna Instituudilt saadud toetusest.
Pressiagentuurid
Ametiühingud
Slovakkia Ajakirjanike Sündikaat, mis on suurim ajakirjanikke ühendav organisatsioon, on mittetulunduslik ajakirjanike ametiliit. Oma staatuselt on see kodanikuühendus. Sündikaat on Rahvusvahelise Ajakirjanike Föderatsiooni ja Euroopa Ajakirjanike Föderatsiooni liige. Slovakkia Ajakirjanike Sündikaadil on oma eetikakoodeks, mis on siduv kõigile Slovakkia ajakirjanikele ja kirjastajatele. Lisaks üleüldiselt siduvale eetikakoodeksile on avalik-õiguslikul meedial oma sisemised ametialased juhendid. Trükimeedia väljaannetel on sageli oma ametialased käitumisjuhised või eetikakoodeksid.
Ametiühingud
Regulatiivne ametiasutus
Järelevalvet elektroonilise meedia ametialase ja eetilise käitumise üle teostab peamiselt Ringhäälingu ja Ülekannete Nõukogu, vähesel määral ka Slovakkia Televisiooni Nõukogu (ainult avalik-õigusliku televisiooni üle) ja Raadio Nõukogu (ainult avalik-õigusliku raadio üle). Need organid tegelevad oma pädevuse piires järelevalvega, mille eesmärgiks on kaitsta meedia ja kultuurilist pluralismi, toetada kultuurilist ja keelelist mitmekesisust, kaitsta lapsi ja noori, inimväärikust, tarbijaid ja autoriõigusi. Riigikontrolli ülesanne on teostada järelevalvet avalik-õiguslike asutuste üle. Ringhäälingusektorit reguleerivad veel Kultuuriministeerium, Telekommunikatsiooniamet ja Monopolismivastase võitluse amet.
Meediaregulatsioon
Slovakkia põhiseadus tagab piisava meedia- ja väljendusvabaduse. 2010. aastal koosnes meediat reguleeriv õigusraamistik järgmistest seadustest:
Likėnai
Likėnai on küla (endine alev) Leedus Biržai rajoonis Pabiržė vallas.
Külas asub Likėnai rehabilitatsioonihaigla, mis on Panevėžysi haigla osakond.
Vaatamisväärsusteks on sealne park ja looduskaitsealused Smardonė allikad.
Küla järgi on nimetatud Pirgu lademe Likėnai kihistik. Sealne puurauk on siluri Apaščia kihistu ja Stačiūnai kihistu neostratotüüp. Lisaks on see ordoviitsiumi Biržai kihistu ja Geidžiūnai kihistiku, Gulbinai kihistiku, Smilgiai kihistiku, Raubonysi kihistiku ning Likėnai kihistiku neostratotüüp.
Allikad
Smardonė allikad koosneb kahest veesilmast (läbimõõdud 15 ja 17 meetrit). Aastal 1961 andsid nad sekundis 540 liitrit vett, olles sellega veerohkeimad allikad Leedus. Sel aastal viidi ümbruskonnas läbi maaparandustööd, mistõttu tänapäeval annavad allikad sekundis 14 liitrit vett, ka oli enne maaparandustöid allikaid kolm. Allikate vesi on suure mineraalisisaldusega ning pärineb Tatula lademe kivimitest, sisaldades ka vesiniksulfiidi ja kaltsiumsulfaati. Kirjalikes allikates on allikatest esimest korda juttu aastal 1587, mil nende vett hakati Birzaissse kümblustünnidesse transportima. Esimene allikate vee uurija oli Theodor Grotthuß.
Lisaks allikatele ammutatakse seal mineraalvett ka kahest puuraugust. Esimese vesi sisaldab kloriide ja sulfaate, naatriumit ja kaaliumit (mineralisatsiooni aste 7,4 g/l). Sealset vett villitakse pudelitesse ja turustatakse. Teise puuraugu vesi sisaldab kloriide ja bromiide, naatriumit, kaaliumit ja kaltsiumit (mineralisatsiooni aste 114 g/l). Nii selle puuraugu vett kui ka lähedase turbaraba turvast kasutatakse Likėnai haiglas raviotstarbel.
Ajalugu
pisi|Likėnai rehabilitatsioonihaigla Küla on esimest korda mainitud aastal 1643. Asula varasemad nimekujud olid Smardone või Lukėnai. Liudvikas Chodakauskas rajas kohaliku mõisa juurde võõrastemaja ja kümblushoone, pannes seega aluse kuurordile. Aastail 1890–1891 ravis end seal 168 tõbist. Aastal 1891 hävisid need hooned tules ja see tegi asulale kui kuurordile ajutiselt lõpu.
3. augustil 1946 sai Likėnaist alev. Aastal 1970 liideti sellega ka Pabiržė, ent aastal 1989 sai sellest taas omaette alev. Aastal 2002 kujundati sealne sanatoorium ümber rehabilitatsioonihaiglaks. .
We Are the World
"We Are the World" on laul, heategevuslik muusikaprojekt ja singel, mille algselt salvestas 1985. aastal paljudest tuntud esinejatest koosnev ansambel "United Support of Artists (USA) for Africa". Selle on kirjutanud Michael Jackson ja Lionel Richie ning produtseerinud Quincy Jones ja Michael Omartian albumile "We Are the World".
Laul ilmus albumi "We Are the World" esimese singlina 7. märtsil 1985. See saavutas ülemaailmset edu nii läbimüügilt kui ka kogu maailma edetabelites ning sellest sai kõige kiiremini müüdud Ameerika popsingel. Laul pälvis esimesena USA heliplaaditööstuse ajaloos neli plaatinaplaadi sertifikaati ning hulgaliselt auhindu, sealhulgas kolm Grammyt.
Tagamaad
Laulu "We Are the World" salvestamine oli osa ulatuslikumast heategevusprojektist "USA For Africa", millega abistati Aafrika näljahädalisi. Projekti hulka kuulus ka 1986. aastal moodustatud inimkett, mis ühendas USA lääne- ja idaranniku ning mida kajastas Michael Jacksoni video ja laul "Cry".
Mõju
Laul "We Are the World" aitas kaasa paljudele heategevuslikele projektidele Aafrika ja teiste vaesuse all kannatavate piirkondade abistamiseks. Sarnane oli näiteks Kanada muusikute samal ajal salvestatud laul "Tears Are Not Enough", Bob Geldofi ja Midge Ure'i 1984. aastal kirjutatud laul "Do They Know It's Christmas?" Etioopia näljahädaliste abistamiseks jpm.
Sellest laulust on inspireeritud ka Eesti helilooja Alo Mattiiseni isamaaline laul 1987. aastast "Ei ole üksi ükski maa".
Märts 2018
2018. aasta märts algas neljapäeval ja lõppes 31 ööpäeva pärast laupäeval.
UNESCO maailmapärand Botswanas
Botswana alal on UNESCO maailmapärandi nimistus kaks objekti ja seitse objekti kandidaati.
Nimistusse on kantud:
Konföderatsiooni Patendiamet
Patendiameti ülem oli Rufus R. Rhodes. Välja anti vähemalt 266 patenti.
Lauri Kettunen
Lauri Einari Kettunen (10. september 1885 Joroinen – 26. veebruar 1963 Helsingi) oli silmapaistev soome murrete ja läänemeresoome keelte uurija. Töötas Tartu Ülikooli ja Helsingi Ülikooli professorina.
Õpinguaeg
Kettunen sündis põllumehe pojana Joroineni kihelkonnas. 1905. aastal lõpetas Kuopio Soome Ühiskooli, misjärel hakkas Helsingi ülikoolis õppima soome keelt ja sugulaskeeli. Tollal õpetas Kettust teiste seas tuntud fennist professor E. N. Setälä.
1908. aastal pärast kolme aastat õpinguid kirjutas Kettunen kandidaadiuurimuse soome keele ja kirjanduse erialal. Samal aastal külastas ta esimest korda Eestit. Litsentsiaadiks sai ta 1912. aastal ja aasta hiljem kaitses doktoriväitekirja. Doktoriväitekiri käsitles eesti keele Kodavere murraku häälikuajalugu ("Lautgeschichtliche Untersuchung über den kodaferschen Dialekt").
Akadeemiline karjäär
1914. aastal sai Kettunen Helsingi Ülikooli soome keele dotsendiks. Aastail 1920–1925 tegutses ta Tartu Ülikooli läänemeresoome keelte professorina.
Seejärel töötas Kettunen Helsingi Ülikooli soome filoloogia dotsendina. 1929. aastal nimetati Kettunen Helsingi Ülikooli läänemeresoome keelte professoriks. Selles ametis oli ta 1938. aastani. Ametikoht muudeti 1939. aasta algusest eesti ja lähisugulaskeelte professuuriks. Sellest ametist jäi Kettunen pensionile 1953. aastal. Palgata puhkuste ajal tegutses ta aastatel 1935–1937 ja 1941–1944 õppejõuna Budapestis Ungari Kuninglikus Péter Pázmány Ülikoolis.
Lauri Kettunen osales Kotikielen Seura, Soome-Ugri Seltsi ja Soome Kirjanduse Seltsi tegevuses. Ta oli 1920. aastal loodud Akadeemilise Emakeele Seltsi asutajate seas ja aastail 1920–1924 seltsi esimees. 1959. aastal sai Kettunen Soome Teaduste Akadeemia auhinna (500 000 marka) tunnustusena teenete eest läänemeresoome keelte uurijana.
Kettusel olid sageli väga selged seisukohad ja ta vaidles korduvalt Lauri Hakulisega muu hulgas keeleajaloo teemadel. Rohkem kui ühes vaidlusküsimuses on alles hilisem uurimistöö suutnud näidata "rabulist Kettuse" seisukoha õigsust. Keelekorralduses esindas Kettunen sageli vabameelsemat seisukohta kui Hakulinen ja E. A. Saarimaa, kelle õpiku "Hyvää ja huonoa suomea" vastukaaluks kirjutas Kettunen õpiku "Hyvää vapaata suomea".
Ekspeditsioonid
Hõimurahvaste kultuur ja selle arendamine oli Lauri Kettuse südameasi. Kettunen käis palju läänemeresoome keeli rääkivate rahvaste juures, kogudes keelenäiteid. Kettunen külastas oma reisidel eestlasi, vadjalasi, vepslasi, liivlasi ja karjalasi ning samuti Värmlandi metsasoomlasi Rootsis.
1920. aastate lõpus ja 1930. aastatel reisis Lauri Kettunen Soomes, uurides soome murdeerinevusi ja kaardistades murdealasid. Töö oli tohutu, sest Kettuse eesmärgiks oli külastada peaaegu kõiki Soome kihelkondi. Kettunen intervjueeris inimesi nende kodudes, aga ka vanadekodudes ja vanglates. Reisides liikus Kettunen jalgratta, suuskade, mootorratta ja hiljem autoga.
Uurimistöö tulemusena valminud "Murrekartasto" sisaldab 213 tähtsama murdenähtuse levikut näitavat kaarti. Hilisemad lühendatud trükid sisaldavad 64 kaarti.
Pere ja vaba aeg
Lauri Kettusel ja tema naisel Hiljal oli kolm last, kellest kaks surid noorelt.
Lisaks teaduslikule karjäärile harrastas Lauri Kettunen ilukirjandust. Ta kirjutas proosat, luulet ja näidendeid. Osa Kettuse ilukirjanduslikust loomingust avaldati varjunime Toivo Hovi all. Kettunen tõlkis soome keelde eesti luuletaja Bernard Kangro luuletusi ja kirjutas ise eestikeelse luulekogu "Südame sillad" (1960). Ta oli ka teosoofia toetaja.
Kettunen on maetud Helsingisse Hietaniemi kalmistule.
Mälestuse jäädvustamine
Tartu Ülikooli peahoone auditooriumis 139 asub Lauri Kettuse bareljeef.
2005. aastal toimus Tartus ettekandekoosolek "Lauri Kettunen 120".
Orienteerumisklubi West
Orienteerumisklubi West (OK West) on Pärnumaal tegutsev orienteerumisklubi.
Klubi on asutatud 6. jaanuaril 1988. aastal Pärnu linnas. Klubi ühendab spordihuvilisi ja orienteerumisega tegelevaid või selle spordiala arendamisest ja toetamisest huvitatud isikuid.
OK West korraldab igal aastal Pärnumaa orienteerumisneljapäevakuid, pargituuri , Pärnu linna- ja maakoolide orienteerumise meistrivõistlusi, OK West AV ja Pärnumaa meistrivõistlusi orienteerumises.
OK West on Eesti Orienteerumisliidu liige.
Klubi juhatuse-juhtide ajalugu
Klubi juhtimine põhineb demokraatial. Klubi kõrgeimaks organiks on klubi liikmete üldkoosolek. Üldkoosolekul võivad osaleda kõik klubi liikmed. Üldkoosoleku kutsub kokku juhatus vähemalt üks kord kalendriaasta jooksul. Klubil on juhatus, mis seda juhib ja esindab. Klubi juhatuse liikmete alammäär on 5 ja ülemmäär 9. Juhatus valitakse kaheks aastaks ning selleks ajaks valitavate juhatuse liikmete arvu otsustab üldkoosolek. Juhatuse liige peab olema teovõimeline füüsiline isik. Vähemalt pooled klubi juhatuse liikmed peavad olema isikud, kelle elukoht on Eestis. Juhatuse liikmete valimisel on otsustavaks ülesseatud kandidaatidele antud suurem häältearv eeldusel, et kandidaadi poolt hääletab üle poole koosolekul osalenud klubi liikmetest või nende esindajatest. Juhatuse liikmed valivad endi seast presidendi. Juhatus võtab vastu otsuseid klubi juhtimise küsimustes. Juhatuse liikmed esindavad klubi kõikides õigustoimingutes ühiselt, välja arvatud president, kes esindab klubi ainuisikuliselt.
Klubi liikmete parimad saavutused
Klubi liikmete kõrgeimad tulemused Eesti ja rahvusvahelistelt võistlustelt
Treeningud
Orienteerumise treeningud Pärnumaal toimuvad Pärnu Spordikoolis ja Saarde Spordiklubis
Klubi tunnused ja sümboolika
pisi|OK West logod läbi aegade pisi|OK West lipp Klubi asutamisest alates on mõeldud sümboolika peale, mis iseloomustaks klubi ja selle tegemisi. Aastate jooksul on klubil välja kujunenud oma logo, lipp ning klubi värvides (kollane, punane ja sinine) jooksudress. Klubi esimene logo (kajakaga) valmis 1980. aastate lõpus klubi asutamise järgselt. Sajandivahetusel said klubi üheks peamiseks sümboliks vahtralehed. Aja jooksul on sümboolikat uuendatud, kuid vahtralehed on jäänud püsima. Neid on kujutatud ka klubi uusimatel logodel, mis kinnitati 25. aprillil 2013. OK West logo ilutseb ka klubi lipul, mis valmis 2007. aastal.
Orienteerumisklubidel on olemas klubi värvides ja logodega jooksuvormid ning esindusdressid. Need on olemas ka OK Westil. Esimeste jooksuvormide hankimise kohta täpsed andmed puuduvad kuid teada on, et esimene klubivärvides jooksuvorm tuli kasutusele 2000. aastate alguses. Aastate jooksul on vormi väljanägemist uuendatud ning 2006. aastal lisandus valikusse ka klubi esindusdress. Klubi jooksuvorm sai uusima kujunduse 2013. aastal.
Oskar Liigand
Ta on mänginud paljudes Eesti filmides, sealhulgas "Ühe küla mehed", "Jääminek", "Jäljed", "Põrgupõhja uus Vanapagan","Me olime 18-aastased", "Keskpäevane praam", "Valge laev", "Tuuline rand", "Ukuaru", "Surma hinda küsi surnutelt", "Kõrboja peremees", "Nipernaadi", "Mardipäev", "Lammas all paremas nurgas", "Saatana pisar" ja "Elutuba".
Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Toller Cranston
Toller Shalitoe Montague Cranston (20. aprill 1949 – 24. jaanuar 2015) oli Kanada iluuisutaja.
Curtis Joseph
pisi|Curtis Joseph Curtis Shayne Joseph (sündinud 29. aprill 1967 Keswick, Ontario) on endine Kanada jäähokimängija (väravavaht).
Toller Cranston
Aastatel 1970–1976 oli ta kuuekordne Kanada meister iluuisutamises.
S85 (Berliin)
S85 (Berlin) S85 (Berliinin S-Bahn)
Ryan Miller
pisi|Ryan Miller Ryan Dean Miller (sündinud 17. juuli 1980 East Lansing, Michigan) on endine USA jäähokimängija (väravavaht).
Marvelė
Marvelė on Kaunase linnaosa, mis asub linna lääneosas Aleksotase valla territooriumil Nemunase kaldal. Marvelė piirneb idas Aleksotasega, üle Nemunase viib sild Veršvaisse.
Marva
Marvelė läänepoolseim osa kannab nime Marva. Seal asub Marvelė ehk Marva mõisa hoonetekompleks, ka paiknevad seal Kaunase veepuhastusjaam ja hobusetallid. Marva idapiiriks on Via Baltica, mis ühendab Marvelėt Vilijampolė vallaga.
Marva läänepoolseimas otsas Via Baltica ääres asub Marvelė linnamägi. See on 17–20 meetri kõrgune küngas, mis oli kasutusel teise aastatuhande algul. See on nelinurkse põhiplaaniga, 13 meetrit pikk ja 7 meetrit lai. Selle ligipääsutee asus lõunaküljel, tee-ehitus on seda osaliselt rikkunud. Linnuse all Nemunase orus asub samast ajast pärit ühe hektari suurune aastal 1986 uuritud muinasasula.
Marvelė muinaskalmed
Marvelės asub ka muistne kalmistu, mis on pindalalt Baltimaade suurim. Sealsete kalmete kogupindala on 58 995 m², kalmistu on aastast 1912 muinsuskaitse all. Kalmistu koosneb kahest kalmete rühmast.
Eesti armeenlased
Armeenlased on Eesti üks vähemusrahvuseid.
2000. aasta rahvaloenduse andmetel elas Eestis 1444 armeenlast ning 2011. aasta rahvaloenduse koostamise ajaks oli armeenlaste ametlik arv langenud 1042 inimeseni. . Suurem oli armeenlaste arv Nõukogude Liidu 1989. aasta rahvaloenduse andmetel, nimelt 1669. Suurem osa Eesti armeenlastest elab Tallinnas (2000. aastal 58%).
Pärast Eesti Vabariigi taasiseseisvumist aastal 1991 ei antud Nõukogude perioodil sisse rännanud immigrantidele ega nende Eestis sündinud lastele automaatselt kodakondsust.
Ararati järgi on nime saanud Tallinnas tegutsev jalgpalliklubi Tallinna FC Ararat TTÜ, millel on sidemeid Armeenia jalgpalliklubiga FC Ararat Yerevan.
Kõdu-koralljuur
Kõdu-koralljuur (Corallorhiza trifida) on käpaliste sugukonda kuuluv taimeliik, mis on Eestis arvatud II kaitsekategooriasse (seisuga 2012).
Eesti orhideekaitse klubi valis 2013. aasta orhideeks kõdu-koralljuure.
Kõdu-koralljuurel puuduvad juured, selle asemel on maa all koraljas risoom. Tavaliselt nimetatakse seda liiki koralljuureks, sest teisi koralljuure liike Eestis ei levi. Taim vajab seemnete idanemisel seente abi, et korvata toitekoe puudumist. Roheliste lehtede tekkimisega kaob koralljuurel ja seenel omavaheline side. Koralljuured kasvavad tavaliselt puude lähedal. 77% süsinikust ja 52% lämmastikust, mida leidub koralljuure taimes, pärineb seentelt. Lisaks sisaldab taim klorofülli ja toodab ise ka osa süsinikku ja lämmastikku. Võsud on taimel 10–40 cm. Õisik võib sisaldada tosin õit. Õie kollakad õiekattelehed ja valkjaspunaste täppidega huul ei ületa 0,5 sentimeetrit. Taim hakkab õitsema mais ja õite kiratsemine lõpeb juuni lõpus. Rippuvad viljad on koralljuurel kuni 1 cm pikkused. Üks vili sisaldab 1200–1500 seemet. Seemned tärkavad pärast 7–8 kuud ektomükoriisse puu läheduses. Sagedamini leidub kõdu-koralljuurt hanepaju ja arukase lähedusest, niisketest, märgadest metsadest, sooservadest ja saartest ning soiste veekogude kallastel. Veel pole päris selge, kuidas koralljuure tolmeldamine toimub, aga arvatakse, et teatud rolli mängivad õisi külastavad putukad. Pigem levib arusaam, et taim on isetolmleja. Teadaolevalt leidub Eestis kõdu-koralljuurt 115 kohas.
Elujärv
Elujärv (ka Paliküla järv ja Paluküla järv) on looduslik järv Sakala kõrgustiku keskosas, Viljandi maakonnas Mulgi vallas Tuhalaane külas.
Järve pindala on 1,1 ha, pikkus 160 m, laius 60 m, kaldajoone pikkus 454 m ja kõrgus merepinnast 76,5 m. Järve edelatipust voolab välja oja, mis 150 m kaugusel suubub Vidva ojasse. Järv kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda. Järv on avalikult kasutatav veekogu.
Järves leidub särge, ahvenat, haugi, latikat.
John Stewart Bell
John Stewart Bell (28. juuni 1928 – 1. oktoober 1990) oli Põhja-Iirimaa füüsik.
Ta tõestas Belli teoreemi, mis täpsustab klassikalise füüsika ja kvantfüüsika erinevust.
Alexander Anton Hörschelmann
Alexander Anton Wilhelm Hörschelmann (11. august 1836 Martna – 30. mai 1885 Tallinn) oli Eesti vaimulik.
Alexander Anton Hörschelmann sündis Martna Püha Martini koguduse õpetaja Otto August Leopold Hörschelmanni ja Charlotte Wilhelmine Marie Hörschelmanni (sünd. Luther) pojana. Tema emapoolne vanaisa oli Tallinna kaupmees Dietrich Martin Luther. Vaimulikukutse valisid ka tema vennad Ferdinand Dietrich Nicolai, August Konstantin ja Johannes Eduard Robert.
Õppis Tallinna toomkoolis 1850–1854 ning Tartu ülikooli usuteaduskonnas aastatel 1855–1858. Oli koduõpetaja Kloodil. Eestimaa pastorvikaar 10. veebruar 1863.
Kutsuti Hageri Lambertuse koguduse õpetajaks 12. mail 1864 (introdutseeriti 21. juunil 1864). Aastal 1865 asutas ta Hageri abipiibliseltsi ja oli selle eestseisja. Alates 8. oktoobrist 1876 oli Harjumaa koolikomisjoni vaimulik liige, tegutses köstri- ja pastorileskede kassa juures. Kuna kogudus oli mitmeid kordi suurenenud, algatas kiriku uuendamiseks korjanduse, kuid 1882 tabas teda kirikumõisas pikselöök ning ta jäi seda põdema kuni surmani.
Isiklikku
Tema väimees oli Koeru Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja Adolf Georg Haller.
Tiina Jaaksoo (laulja)
Tiina Jaaksoo (aastani 1952 Eugenie Puks, aastatel 1952–1959 Tiina Kuusmaa; 25. august 1931 Leningrad – 7. märts 2013) oli eesti laulja (sopran) ja Estonia teatri solist.
Ta õppis muusikat Tallinna Muusikakoolis (Linda Sauli ja Ann Olbrei klassis), lõpetades kooli aastal 1955; hiljem täiendas ta end Elsa Maasiku juures.
Ta oli aastatel 1956–1960 Estonias koorilaulja ja aastatel 1960–1987 solist.
Ta oli aastast 1961 Eesti Teatriliidu liige.
Sillus
pisi|Sillus on joonisel kollaseks värvitud. Joonis kujutab keskajal levinud konsoolsillust Sillus on ehitustarind, mis ülalt katab seinas olevat ava ja võtab vastu kõrgemal asetseva konstruktsiooniosa koormuse. Näiteks ukse- või aknaava sildav kaar, võlv või tala. 450px|pisi|Vasakpoolsel joonisel on vähendab kiilkividest laotud lõik silluse kohal silluseplaadile mõjuvat jõudu, parempoolsel täiendab [[kiilkividest sillust kergenduskaar]]
Park Row Building
pisi|Park Row Building vana ajakirja esikaanelt Park Row Building (teatud ka kui Ivins Syndicate Building) on 30-korruseline büroopindadega varane kõrghoone New Yorgis. See asub Lower Manhattani ärikeskuse südames, aadressil 15 Park Row. See oli aastatel 1899–1908 maailma kõrgeim hoone, mis oli ühtlasi üks esimesi, mida kutsuti pilvelõhkujaks.
119,2-meetri kõrgune terasstruktuuriga ja kaksikkuplitega hoone valmis arhitekt Robert Henderson Robertsoni kavandite järgi isepärases beaux-arts ' i stiilis 1899. aastal.
1999. aastal määras New York City Mälestusmärkide Säilitamise Komisjon ehitise kaitsealuseks mälestusmärgiks (New York City Landmark). 2005. aastal kanti hoone Ameerika Ühendriikide Ajalooliste Paikade Riiklikusse Registrisse (National Register of Historic Places).
Sofija Gubaidulina
pisi|Sofia Gubaidulina ([[Sortavala, 1981)]] Sofija Gubaidulina (София Асгатовна Губайдулина, tatari keeles София Әсгать кызы Гобәйдуллина, tatari latiniseeringus Sofia Äsğät qızı Ğöbäydullina; sündinud 24. oktoobril 1931 Tšistopolis) on tatari päritolu Venemaa helilooja.
Gubaidulina lõpetas 1954 Kaasani konservatooriumi klaveri ja kompositsiooni erialal. Ta õppis kompositsiooni edasi Moskva Konservatooriumis Nikolai Peiko juures, hiljem aspirantuuris Vissarion Šebalini juures.
Gubaidulinat loetakse Alfred Schnittke ja Edison Denissovi kõrval üheks juhtivaks vene uue muusika rajaleidjaks. Läänes sai ta tuntuks eelkõige tänu oma viiulikontserdi "Offertorium" esitustele Gidon Kremeri poolt.
1992. aastast elab Gubaidulina Saksamaal.
Kalle Mälberg
Kalle Mälberg (sündinud 13. oktoobril 1948 Räpinas) on eesti ajakirjanik, kujunduskunstnik ja filmirežissöör.
Ta lõpetas 1967. aastal Nõo Keskkooli ja 1973. aastal Tartu Riikliku Ülikooli psühholoogia erialal ning 1989. aastal Sydney Ülikooli juures asuva kolledži rahvusvahelise turunduse alal.
Kuni 1981. aastani töötas ta ajakirjanikuna ajalehtedes Õhtuleht ja Kodumaa ning Eesti Televisiooni saatejuhina, pärast seda Eestis sisepaguluses ehitajana.
1987–1996 elas ta ajuti Austraalias. Töötas Rootsi MUST, USA Informatsiooniagentuuris ja BBC Ida-Euroopa Monitooringus.
1994. aastast alates on Mälberg teinud raadiosaateid (Raadio 2, Kuku Raadio) ning telesaateid (RTV, Kanal 2, TV3, Eesti Televisioon), eelkõige ühiskonna ja looduse teemadel. 1996–2002 juhtis ta sihtasutuse Eesti Loodus teletoimetust, seejärel MTÜ Vabaakadeemia loominguline juht.
Töö keskkonnaministeeriumis ja kohtuasi
Alates 1996. aastast töötas Kalle Mälberg keskkonnaminister Villu Reiljani meedianõunikuna.
1998. aastal mõistis Tallinna linnakohus keskkonnaministri eksnõuniku Kalle Mälbergi süüdi aastatetaguses ametiseisundi kuritarvitamises, karistades teda kolmeaastase vabadusekaotusega tingimisi sama pika katseajaga.
2003. aastal mõistis Tallinna linnakohtunik Leo Kunman "Eesti Looduse" teletoimetuse loomingulise juhi Kalle Mälbergi keskkonnaministri Heiki Kranichi algatatud kohtuasjas õigeks. Kõik kohtuastmed kuni Riigikohtuni kinnitasid õigeksmõistmist.
Raamatud ja artiklid
2004. aastal avaldas Mälberg raamatu "Perävald. Maailm omaette", ajalooline burleskromaan "Melanhoolia" ilmus 2016. aastal. Kirjutanud teksti koguteosele  "Räpina vald sõnas ja pildis"
Töötanud kujunduskunstnikuna (KUMU fuajee valgustid, Ivo Nikkolo kauplus, Savoy hotelli baar jms). Teleinstallastioone- Puuparlament, VEEESTI, Kaak ja Pügisoolikas, SOOEESTI, Euroopa Aknad, PUUEESTI,  Pöörlev Päikesemaja,  jõuluinstallatsioon 1995.a. koos Kalev Mark Kostabiga,  ,  maalinäitused Räpina Loomemajas 2016. aastal ja Ahja Tuglase muuseumis 2020..Osalenud Tartu kunsti aastanäitusel 2018, 2019. ning 2020. aastal.
Filmograafia : vt. Eesti filmiarhiiv