cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tadeusz Walasek
Walasek oli kokku seitsmekordne Poola meister II keskkaalus (kuni 75 kg) aastatel 1958-1964. Ta sai Poola meistrivõistlustel II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 1956. aastal 2. koha. Ta võistles Poola eest maavõistlustel 32 korda ning võitis neist 28 ja kaotas 4 kohtumist.
Walasek sai II keskkaalus (kuni 75 kg) 1960. aasta Rooma olümpiamängude poksivõistlustel hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedali- ja olümpiavõitjale Edward Crookle (USA). Ta sai II keskkaalus (kuni 75 kg) 1964. aasta Tōkyō olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Valeri Popentšenkole (NSV Liit) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Ta osales II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 1956. aasta Melbourne'i olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 1. ringis hilisemale hõbemedalivõitjale Frederick Tiedtile (Iirimaa) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Walasek võitis II keskkaalus (kuni 75 kg) 14. Euroopa meistrivõistlustel (Belgrad, 1961) kuldmedali ning tuli Euroopa meistriks. Ta sai hõbemedali I keskkaalus (kuni 71 kg) 12. Euroopa meistrivõistlustel (Praha, 1957), kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Giovanni Benvenutile (Itaalia) ning II keskkaalus (kuni 75 kg) 13. Euroopa meistrivõistlustel (Luzern, 1959), kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Gennadi Šatkovile (NSV Liit).
FireEye
FireEye on 2004. aastal asutatud küberturbeettevõte peakorteriga Ameerika Ühendriikides California osariigis Milpitases. Küberturbe valdkonnas tegev FireEye on olnud kaasatud olulisemate küberrünnete tuvastamisse ja ennetamisse.
Andres Parmas
pisi
Andres Parmas (sündinud 3. juunil 1977 ) on Eesti jurist, kohtunik. Ta on 2020. aastast riigi peaprokurör.
Ta lõpetas 1995. aastal Tartu 3. Keskkooli. Seejärel õppis Tartu Ülikoolis õiguse erialal bakalaureuseõppes aastatel 1996–2002, magistriõppes 2002–2005. Alates 2005. aastast on tal õpingud pooleli doktoriõppes.
Ta on olnud Tartu Ülikooli Balti õpingute programminõukogu liige 2007–2011 ning Tartu Ülikooli õigusteaduskonna nõukogu liige 2008–2012. Ta on pidanud 2003–2017 Tartu Ülikoolis loenguid kriminaalõiguse alal.
2. juunil 2014 nimetas president Toomas Hendrik Ilves Riigikohtu üldkogu ettepanekul Andres Parmase kohtunikuks Tallinna Ringkonnakohtusse alates 1. juulist 2014. Ta töötas kuni 2. veebruarini 2020 Tallinna Ringkonnakohtu kriminaalkolleegiumis, mil tema volitused peatati seoses tema nimetamisega riigi peaprokuröriks.
9. jaanuaril 2020 nimetas Vabariigi Valitsus ta viieks aastaks riigi peaprokuröri ametikohale alates 3. veebruarist 2020.
Ta on olnud järgmiste erakondade liige: Demokraadid – Eesti Demokraatlik Partei (29.04.1997–01.01.2006) ning Isamaa ja Res Publica Liit (09.01.2006–06.03.2013).
Vaskjõe looduskaitseala
Vaskjõe looduskaitseala on looduskaitseala Pärnu maakonnas Pärnu linnas. Kaitseala kaitse-eesmärk on kaitsta kaitsealuseid liike ja nende elupaiku, samuti EÜ nõukogu direktiivis 92/43/EMÜ nimetatud elupaigatüüpe, näiteks vanu loodusmetsi. Kaitseala pindala on 290,7 ha.
Kaitseala moodustati 2007.
Gelnica
Gelnica (ungari keeles Gölnicbánya, saksa keeles Göllnitz) on linn Slovakkias Košice maakonnas, Gelnica ringkonna halduskeskus.
Geograafiline asend
Gelnica asub Slovaki maagimäestikku kuuluva Voloveci mäestiku nõlvadel Hnileci jõe ääres, Košicest ligi 19 km kirdes.
Ajalugu
Asulat on esmamainitud 1246. aastal. Linnaõigused sai Gelnica 1264. aastal. 1435. aastal kuulutati Gelnica vabaks kaevanduslinnaks. Piirkonnas kaevandati hõbedat, vaske, pliid ja rauamaaki.
Rahvastik
Slovakkia 2021. aasta rahvaloenduse andmetel oli Gelnica elanikkonnast slovakke 91,38%, mustlasi 2,45%, sakslasi 0,32% ja tšehhe 0,3%. Rahvus oli teadmata 4,89% elanikest.
Rahvusvahelise tsiviillennunduse konventsioon
pisi|Konventsiooni allkirjastamine Rahvusvahelise tsiviillennunduse konventsioon (ka Chicago konventsioon; inglise keeles (Chicago) Convention on International Civil Aviation) on 7. detsembril 1944 Chicagos vastu võetud konventsioon, mis pani paika rahvusvahelise lennunduse põhiprintsiibid.
Konventsiooni järgi moodustati Rahvusvaheline Tsiviillennunduse Organisatsioon (ICAO).
Eesti ühines konventsiooniga 1992.
Ameerika Ühendriikide välisministeeriumi ametnik Adolf Berle oli rahvusvahelise lennunduse konventsiooni diskussiooni aktiivne edasiviija ning inimene, kelle tõttu jõuti 1944. aastal rahvusvahelise lennunduse konventsioonini. Adolf Berle oli välisministeeriumi riigisekretäri abi, ülikooli professor ning pikaaegne Ameerika presidendi Franklin D. Roosevelti toetaja.
Konventsiooni ajalugu
Enne rahvusvahelist tsiviillennunduse konventsiooni olid rahvusvaheliselt välja kujunenud õhuvabadused, millega oli riikidel õigus omavahel kaubelda. Siiski ei olnud need vabadused ühtselt kasutusel kõikides riikides, muutes ühtse reguleeritud õhuruumi tagamise keeruliseks.
Õhuvabaduste väljakujunemise ajal tegid omavahel koostööd ning pidasid läbirääkimisi kaks suurriiki: Ameerika Ühendriigid ja Suurbritannia. Esialgsed välja töötatud lennunduse õigused ning kokkulepped taheti seada vaid nende kahe riigi vahel, kuigi mõlemad osapooled teadsid, et tulevikus tuleb kõik õigused kooskõlastada kõikide riikidega. Siiski arvestati võimalusega, et kokkuleppest jäetakse välja Nõukogude Liit.
Ameerika Ühendriikide president Roosevelt andis 1944. aasta septembris võimaluse korraldada Chicagos rahvusvaheline lennunduse konventsioon. Konventsioon algas 1. novembril ja selle alguses luges konverentsi presidendiks valitud Adolf Berle ette president Roosevelti pöördumise. Roosevelt rõhutas oma pöördumises, et usub, et rahvusvaheline lennundus aitab tagada maailmas rahu.
Konventsiooni liikmesus
Kuigi algselt lootis Suurbritannia, et konventsioonile kutsutakse ainult riigid, kes on nende riigi arvates sümpaatsed, siis konventsioonile kutsuti kõik mittevaenulikud riigid. Konventsioonil olid kohal eestkostjad 54 riigist. Kõige esmalt dokumenteeriti kohalolek järgmistest riikidest: Prantsusmaalt, Ameerika Ühendriikidest, Kuubalt, Tšehhoslovakkiast, Austraaliast, Belgiast, Kanadast, Indiast, Uus-Meremaalt, Türgist, Lõuna-Aafrikast, Brasiiliast, Peruust, Hiinast, Poolast, Mehhikost, Hollandist, Norrast, Rootsist, Islandilt, Iirimaalt ja Suurbritanniast.
Konventsioonil kujunes välja kaks leeri: Suurbritannia toetajad ning Ameerika Ühendriikide toetajad. Mõlema leeri vahel tekkis usaldamatus ning kardeti, et üksteisega kohtutakse teise osapoole selja taga. Kanadalasest vaatleja vahendas konventsiooni kohta lisaks, et konventsioonil osalenud riigid ei usaldanud teineteist, ei uskunud teineteise koostöövalmidusse ning võimesse läbirääkimisi pidada. Mitmel korral puhkesid läbirääkimistel sõnelused, mille tõttu oli teiste rahvuste esindajaid oli raske kuulata. Lisaks süüdistas Suurbritannia Ameerika Ühendriike kõnede pealtkuulamises, mille Ameerika Ühendriigid hiljem ka üles tunnistasid.
Konventsiooni tulemusena nõustusid kõik riigid, et rahvusvahelise lennuliikluse ohutu ja korrigeeritud arengu järelevalveks on vaja alalist rahvusvahelist organisatsiooni. Kuigi selle organisatsiooni suurust, osapooli ning võimude jaotamist ei olnud veel otsustatud, pani see aluse Rahvusvahelisele Tsiviillennunduse Organisatsioonile.
Juha Kankkunen
Juha Matti Pellervo Kankkunen (sündinud 2. aprillil 1959 Laukaas) on soome endine rallisõitja, neljakordne maailmameister.
Kankkunen tuli maailmameistriks aastail 1986, 1987, 1991 ja 1993. Kokku osales ta 162 MM-sarja kuuluval rallil ja võitis neist 23. Esikolmikusse tuli ta 75 korda. Ta võitis MM-sarjas 700 kiiruskatset ja kogunud 1140 punkti.
Aastal 1993 valiti ta Soome aasta sportlaseks.
Michael Ende
Michael Andreas Helmuth Ende (12. november 1929 Garmisch-Partenkirchen – 28. august 1995 Filderstadt) oli saksa laste- ja noortekirjanik, kes sai tuntuks fantaasiarikaste filosoofiliste muinasjutt-romaanidega.
Mitut tema teost on saatnud rahvusvaheline menu, neist on tehtud filme, teatrilavastusi ja telesaateid. Ende teoseid on ilmunud kokku üle 30 miljoni eksemplari.
Elust ja loomingust
Ende isa oli sürrealistlik maalikunstnik Edgar Ende, ema nimi oli Luise Bartholomä. Ende varases lapsepõlves kolis perekond Münchenisse. 1930. aastail tabas peret kriis, kui natsionaalsotsialistid keelasid ideoloogilistel põhjustel Ende isa teoste levitamise. Paljud isa sõbrad ja kolleegid, kelle hulgas oli mitmeid juute, arreteeriti. Ende õppis juba lapsena, et võõrastele ei tohi rääkida kodus kuuldud asjust. 1940. aastast õppis käis Michael Ende Müncheni Maximiliangymnasiumis, olles enda sõnul halb õpilane, kes jälestas kooli. Sõja tõttu lõpetas Ende aga 1948. aastal hoopis Stuttgardi Waldorfi kooli. Selle järel käis Ende Münchenis asuvas näitlejate koolis, ehkki tema põhieesmärk ei olnud saada näitlejaks, vaid näitekirjanikuks. Kooli lõpetamise järel töötas ta mõned aastad kohalikes teatrites näitlejana, kirjutades paralleelselt kabareetekste, ning 1954–1962 töötas ka Baieri ringhäälingus filmikriitikuna, mis oli tema esimene kindel sissetulekuallikas. Tema enda kirjutatud enamasti dramaatilised näidendid talle edu ei toonud. 1950. aastate lõpus kirjutas Ende raamatu "Jim Knopf und Lukas der Lokomotivführer". Ta kirjeldab oma üsna ebaharilikku tööprotsessi nii: "Istusin kirjutusmasina taha ja kirjutasin: "Maa, kus vedurijuht Luukas elas, oli üsna pisike." See oli esimene lause, misjärel mul polnud õrna aimugi, kuidas võiks kõlada järgmine. Mul polnud loo kirjutamiseks vähimatki plaani ega ideed. Nii avastasin enda jaoks kirjutamise kui seikluse. Lugu aina kasvas ja kasvas, sellesse sekkus üha rohkem tegelaskujusid ning sündmuste ahelad hakkasid mu suureks üllatuseks omavahel põimuma." Seda kummalist tööstiili võrdles Ende kunstnike töömeetodiga, mille käigus kasvab ähmasest ideest välja midagi hoopis paremat. Järgmise poolteise aasta jooksul lükkasid käsikirja tagasi kokku kaksteist kirjastust, kuna see olevat lasteraamatu kohta liiga pikk. Raamat avaldati alles 1960. aastal ja see sai saksa noorsookirjanduse auhinna. Selle raamatu edu muutis Ende ka materiaalselt sõltumatuks. Näitleja Ingeborg Hoffmanniga abiellunud kirjanik elas 1965–1971 Müncheni lähedal. Ende jaoks tõi suure pettumuse tema tragikomöödia "Die Spielverderber" edutu lavastus, mille kriitikud maatasa tegid. Kriitikud heitsid Endele ette eskapismi ja seda, et ta ei valmista oma positiivsete muinasjuttudega lapsi tõeliseks eluks ette. Kriitikud nimetasid teda põlastavalt lastekirjanikuks. Eskapismi debatt oli üks põhjusi, miks Ende kolis perega Itaaliasse. Ende sõnul ei tõmmata Itaalias nii selget joont realistliku ja fantaasiakirjanduse vahele, seal on tähtis vaid kirjutatu kvaliteet.
Ende on öelnud: "Kirjanduslikku salongi tohib astuda igast uksest: vanglauksest, hullumaja uksest või ka bordelliuksest. Ainult lastetoast ei tohi sa tulla. Seda kriitikud ei andesta. Omal nahal sai seda tunda juba Rudyard Kipling. Ma imestan ikka ja uuesti, kust on pärit see kummaline põlgus kõige suhtes, mis on seotud lapsega." Itaalias kirjutas ta 1973. aastal muinasjutt-romaani "Momo", mida on müüdud nüüdseks üle seitsme miljoni eksemplari ning mis on tema rahvusvaheliselt kõige edukam teos. Ende on aidanud kirjutada sellest ka samanimelise filmistsenaariumi ja loonud ooperilibreto. 1979. aastal kirjutas Ende lasteraamatu "Die unendliche Geschichte" ("Ilma lõputa lugu"), mida on tõlgitud rohkem kui 40 keelde ja müüdud üle kümne miljoni eksemplari. "Die unendliche Geschichte" põhjal valminud film aga pahandas Endet väga. Kirjanik nimetas seda "hiiglaslikuks melodraamaks, mis koosneb kitšist, kommertsist, plüüsist ja plastikust" Tema sõnul puudub filmil sisemine loogika ning see ei anna edasi raamatu põhisõnumit. Ende kaebas filmitegijad kohtusse ja nõudis, et need muudaksid filmi pealkirja või lõpetaksid selle tootmise. 1980. aastail saavutas Ende ka oma populaarsuse kõrgpunkti ning oli Saksamaa raamatumüügi edetabelites esindatud paljude raamatutega. 1983. aastal avaldas Ende eeskätt täiskasvanuile mõeldud jutukogu "Der Spiegel im Spiegel". Kuid saksa kirjanduskriitikud (välismaised vähem) jäid Ende suhtes endiselt tõrjuvaks. 1989. aastal ilmunud lasteraamat "Der satanarchäolügenialkohöllische Wunschpunsch" ("Satanakardinalkohõlepusapörgulik võlujook ehk Vunšpunš") tõi talle aga kirjandusauhinna La vache qui lit. 1994 ilmunud raamatus "Zettelkasten" avaldas Ende märkmeid oma arhiivist ning kirjutas esimest korda otseselt enese elust. 1985 pöördus Ende pärast abikaasa ootamatut surma Münchenisse tagasi. Ta abiellus 1989. aastal jaapani tõlkija Mariko Satoga. Ende armastas väga jaapani kultuuri ning käis Jaapanis korduvalt. Ende suri 1995. aastal Filderstadtis maovähki. Ta on maetud Müncheni Waldfriedhofi kalmistule.
Maailmavaade
Ende teoseid on oluliselt mõjutanud Rudolf Steiner ja antroposoofia põhimõtted. Ende jaoks oli kirjanduse ja kunsti ülesanne anda inimese elule mõte.
"Olen veendunud, et väljaspool füüsiliste meeltega tajuvata maailma on olemas veel teinegi reaalne maailm, kust inimene on pärit ja kuhu ta jälle tagasi läheb. Loodus ei ole minu meelest lihtsalt keemia ja füüsika summa. (…) Minu jaoks näeb maailm välja selline, et kogu kosmos on otsekui hiiglaslik amfiteater täis jumalaid ja deemoneid, kes vaatavad hinge kinni hoides, mida inimesed siin teevad. Pean meid universumi keskpunktiks. Kui ma enam sellesse uskuda ei suudaks, siis ei teaks ma, miks üldse elada."
Valik teoseid
Laste- ja noorteraamatuid
Luule
Näidendeid ja ooperilibretosid
Filme
Masturbeerimispäev
Masturbeerimispäev tuntud ka kui üleriiklik masturbeerimispäev (inglise keeles National Masturbation Day) või rahvusvaheline masturbeerimispäev on igal aastal 7. mail tähistatav päev, mis on suunatud kõigi inimeste õigusele masturbeerida ja selle õiguse toetamisele.
Loomisest saadik on rahvuslikku masturbeerimispäeva laiendatud hõlmama kogu maikuud kui masturbeerimiskuud.
Mari-Anne
Mari-Anne on naise eesnimi.
Eestis
2021. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis eesnimi Mari-Anne 71 naisel. Mari-Anne on populaarsuselt 944. naisenimi.
Vanim Mari-Anne on vanuserühmas 85+, noorim vanuserühmas 15–19. Mari-Anne on keskmiselt 55 aasta vanune (mediaanvanus on 58). Kõige populaarsem on eesnimi Mari-Anne vanuserühmas 80–84, kus neid on 10 000 elaniku kohta 2,22.
Kõige rohkem on eesnimega Mari-Anne sündinuid juulis, kokku 9. Kõige populaarsem on eesnimi Mari-Anne Põlvamaal, kus neid on maakonna 10 000 elaniku kohta 2,02.
Thomas Marshburn
Thomas Henry Marshburn (sündinud 29. augustil 1960 Statesville'is) on Ameerika Ühendriikide arst ja astronaut.
Ta osales 2009. aastal Endeavouri lennul STS-127 rahvusvahelisse kosmosejaama (ISS). Seejärel käis ta kosmoses Sojuzi pardal lennuga Sojuz TMA-07M ning viibis rahvusvahelises kosmosejaamas detsembrist 2012 kuni maini 2013, olles 34. ekspeditsiooni liige.
10. novembrist 2021 kuni 6. maini 2022 oli ta 66. ja 67. ekspeditsiooni koosseisus rahvusvahelises kosmosejaamas.
Philipp III (Baden-Rodemachern)
Philipp III Baden-Rodemachernist (15. august 1567, Rodemachern – 6. november 1620, Hochburgi linnus Emmendingenis) oli Baden-Rodemacherni markkrahv 1588. aastast kuni oma surmani.
Elu
Philipp III oli Christopher II ja Cecilia Vasa teine poeg.
Ta päris Baden-Rodemacherni pärast oma venna Eduard Fortunati surma 1600. aastal ja asus elama Ettlingeni lossi.
1605. aastal värbas Philipp sõdureid Baden-Badeni vabastamiseks, mis oli 1594. aastast Baden-Durlachi poolt okupeeritud. Katse nurjus ja Philippi nõbu Georg Friedrich võttis ta vangi. Philippi hoiti Durlachis ja hiljem Hochburgi linnuses, kus ta 1620. aastal lastetuna suri.
Lajos Keresztes
Lajos Keresztes (28. aprill 1900 – 9. august 1978) oli Ungari maadleja.
1928. aasta suveolümpiamängudel võitis ta Kreeka-Rooma maadluses kuldmedali ja 1924. aasta suveolümpiamängudel hõbemedali.
1925. aastal tuli ta Kreeka-Rooma maadluses Euroopa meistriks.
1927. aasta Euroopa meistrivõistlustel saavutas ta viienda koha (kolme võidu kõrvale sai ta kaotuse eestlaselt Osvald Käpalt).
Rockradio
"Rockradio" oli Soome Rahvusringhäälingu rokk- ja popmuusikat mänginud raadiosaade, mida toodeti aastatel 1980–1990 ja 2000–2009.
Taust
Kuni 1980. aastateni oli Yleisradiol Soomes raadioringhäälingu monopol. Tegutses kaks üleriigilist soomekeelset ja üks rootsikeelne raadiojaam. Raadio tegevus oli rangelt reguleeritud ja seda mõjutasid parlamendi poliitilised võimusuhted. Raadiosaateid peeti tähtsaks rahva harimise vahendiks ja seepärast ei vastanud seal pakutav muusika mitte rahva eelistustele, vaid ülekaalus oli klassikaline muusika ja kõrgkultuuri propageerimine. Popmuusikat mängiti väga harva isegi veel 1970. aastatel. Muusika tsenseerimiseks kasutati keelatud plaatide nimekirju, kuhu sattus vähegi "kahtlane" muusika. Oli ka liberaalsemaid perioode, näiteks 1960. aastate nn Reporadio, kui peadirektoriks sai Eino S. Repo, kes lubas raadiosse noored ühiskonnakriitilised saatejuhid, kes olid maailmavaatelt vasakpoolsed radikaalid. 1970. aastate lõpus algas raadios uuesti konservatiivsem ajajärk. Yleisradio oli jagatud poliitiliselt: Koonderakond juhtis Radio 1 ja vasakpoolsed Radio 2. Neist ainult põhikanaliga paralleelne Yleisradio Radio 2 programm mängis vähesel määral popmuusikat.
1970. aastate lõpus tehtud uuring näitas, et noored inimesed kuulavad üha vähem raadiot. Seepeale esitas rühm Radio 2 rokisaadete tegijaid raadio juhtkonnale ettepaneku, kuidas probleemi lahendada. Nad kritiseerisid raadio muusikapoliitikat, selle liialt elitaarset muusikavalikut ja noorematele kuulajatele ebasobivaid eetriaegu.
Kampaanias osalenud ajakiri Soundi kogus rokisaate toetuseks toetusallkirju festivalidel ja koolides.
Raadio juhtkond andis nõusoleku ja määras "Rockradiole" regulaarsed saateajad ja lisaressursid Radio 2 meelelahutussaadete toimetuse koosseisus.
1980. aastate "Rockradio"
"Rockradio" alustas tegevust 2. juunil 1980  Yleisradio paralleelkanalil (Radio 2).
Mõned vanemad rokisaated, nagu "Härmärock", "Matkalla maineeseen" ja "Viikon pop-LP" said osaks "Rockradiost", teised jätkasid endisel kujul. Esialgu kõlas "Rockradio" eetris kahe tunni kaupa esmaspäeva, kolmapäeva ja reede pärastlõunati, hiljem saateajad muutusid. 1980. aastatel vaheldus "Rockradioga" Radio 1 noortesaade, mis keskendus roki asemel rohkem tantsu- ja diskomuusikale.
Toimetajad
"Rockradio" saatejuhtideks olid teiste hulgas Jake Nyman, Heikki Harma (Hector), Holle Holopainen, Jukka Haarma, Juhani Kansi, Juha Tynkkynen, Tero Liete, Aki Sirkesalo, Hannu "Haud" Blommila ja Outi Popp, kellest igaüks andis saatele oma isikupära ja stiili. Paljud neist olid kogenud toimetajad Yleisradio varasematest rokisaadetest ja ka tegevmuusikud, nagu näiteks Heikki "Hector" Harma ja Heimo Holopainen. Saatejuht Juha Tynkkynen läks paar aastat pärast "Rockradios" alustamist konkurendi Radio City teenistusse. 1988. aastal siirdus ka Heimo Holopainen Helsingi kommertsjaama Radio Syke peatoimetajaks.
Saadete sisu
Esitati uuemat rokkmuusikat, aga ka souli, bluusi, reggae- ja alternatiivmuusikat. Lisaks sellele vahendati noorte nägemust maailma asjadest, käsitleti noorsoo probleeme ja tehti sellega seonduvat teavitustööd. Seetõttu ei olnud "Rockradio" identne Ameerika ja Euroopa raadiojaamade rokiprogrammidega, mis töötasid enamasti kommertsalustel, ja neis ei käsitletud liialt tundlikke teemasid. Raadio kaudu teavituse ja teadlikkuse tõstmise eesmärk oli Soomes jõuliselt esiplaanil ja üldsuse poolt aktsepteeritud, eriarvamused olid vaid selles, millist maailmavaadet kuulajates kujundada.
Saadete muusikavalikule lisasid vürtsi saatejuhtide esitatud sketšid, milles käsitleti päevakajalisi teemasid teravmeelses stiilis ja mis samas püüdsid valgustada kuulajaid; muu hulgas tuletati festivalide publikule meelde raseduse vältimise vajadust ning suitsetamise ja liigse alkoholi tarbimisega seotud ohtusid. 1980. aastate "Rockradiost" said alguse Heimo Holopaineni hiljem laiema tuntuse saavutanud raadiotegelased, nagu näiteks Leo Eläin ('Loom'), Susi ('Hunt')-Kalle Andersson ja Kapten Sika ('Siga').
"Rockradios" leidis koha ka kuulajate saadetud oma koduste vahenditega lindistatud muusika, mida esitati rubriigis "Nauhaposti" ('lintsaadetised'). Samuti olid saadetes intervjuud, ülevaated, vastused kuulajate küsimustele ja publiku lemmikute hääletused. Programm sisaldas ka muusikatoodangu ja plaadifirmade arvustusi.
1980. aastatel ei mängitud Yleisradios veel müügipõhiseid edetabeleid, muusikavaliku dikteerisid toimetajate eelistused ja otsused.
Igal aastal korraldas "Rockradio" ka Härmärocki kontserte, mida kanti üle otsesaadetena raadioeetris ja telepildis ning kus esinesid soome roki tipud.
Edu
1981. aastal läbi viidud uuringu tulemused näitasid, et "Rockradio" eesmärk oli saavutatud: alla 30-aastased olid taas raadiot kuulama meelitatud. Uuringu tulemustest selgus ka see, et "Rockradio" oli noorte seas populaarsem kui peamiselt noorsoole suunatud Nuortenradio ja selle dokumentaalsaated, eelkõige kajastus see vanusegrupis 13–20-aastased. Ka veidi vanemad kuulasid "Rockradiot", iseäranis saatejuhte Jake Nymani ja Outi Poppi.
Kriitika ja konfliktid
Yleisradio Radio 2 toodetud "Rockradiot" kritiseerisid 1980. aastate alguses Radio 1 noorteprogrammi toimetaja Anneli Tempakka ja vanema põlvkonna toimetaja Maija Dahlgren. Nad kritiseerisid saadetes mängitava uuema soome rokkmuusika keelekasutust, aga ka saatejuhtide tekste ja hoiakuid, väites need olevat poliitiliselt kallutatud. See oli omamoodi jätkuks 1960. aastatel ja 1970. aastatel raadios peetud nn kultuurisõjale, milles oli oma osa ka poliitilistel ja maailmavaatelistel erimeelsustel. Üks tüli põhjus oli ka konkurents kuulajate pärast, sest noored kuulasid parema meelega "Rockradiot" kui konservatiivseid, täiskasvanute vaatenurgast tehtud raadiosaateid. Vastuolud valitsesid ju ka kahe poliitilise leeri vahel jagatud Radio 1 ja Radio 2 vahel. Muu hulgas jagasid nad ülepäeviti Yleisradio paralleelprogrammi pärastlõunast noortesaadete eetriaega. Juba "Rockradio" asutamise ajal süüdistas algatusgrupp Radio 1 toimetust noorteprogrammi hambutuses, muusikavaliku liigses kommertslikkuses ja kodumaise muusika diskrimineerimises.
Kriitikud sildistasid "Rockradio" ja selle saatejuhid kommunistideks ja kommunistliku propaganda levitajateks. Tegelikult ei olnud aga 1980. aastate noored enam poliitikast huvitatud, vaid pigem poliitikavastased, samuti olid seda mitmed "Rockradio" toimetajad. . Siiski kritiseeriti neid, eriti Holopainenit, muu hulgas selle eest, et nad õhutasid astuma tööteenistusse kaitseväe asemel, ülistasid oma sõnades vägivalda ja mängisid saates roppusi sisaldavat muusikat.
Veel isegi 1970. aastatel võis avalik kriitika, näiteks ebatsensuurne keelekasutus ja ärritavad arvamusavaldused, põhjustada saatejuhi hoiatamise või vallandamise Yleisradio juhtkonna poolt. 1980. aastatel enam nii ei juhtunud, arveid klaariti ajaleheveergudel ja saatejuhid (ka Holopainen) võisid jätkata stiilis, mis neile meeldis ja mis oli toonud neile populaarsuse.
1990. aastad: Radiomafia
1980. aastate lõpus vähendati noorsooprogrammidele suunatud ressursse, eetriaega tõmmati koomale ja killustati. Soomes oli see aeg, mil ridamisi alustasid tegevust uued kohalikud raadiojaamad. See oli uus väljakutse ka Yleisradiole ja "Rockradiole".
Suure Yleisradio kanalite reformiga asutati "Rockradio" asemel uus rokk- ja popmuusikale suunatud raadiojaam Radiomafia, mis oli eetris aastatel 1990–2003.
Pärast aastat 2000
2000. aastatel taaselustas "Rockradio" saateformaadi ja nime raadiojaam YleQ. Saate eetriaeg oli pealelõunasel ajal, saadet juhtis Tero Liete.
"Rockradio" jätkas aastatel 2007–2009 Radio Suomi kanalil kolmapäeva ja neljapäeva hilisõhtuti. Saadet tegid Tero Liete, Kalevi Pollari ja Kai Ulmanen.
Aastatel 2010–2011 asendusid Radio Suomi jaama "Rockradio" saated reedeti kõlanud 50-minutilise Nyrokradio saatega.
Parmas
Parmas on kuivade vilja vihkude kogum.
Vilja käsitsi lõikamisel seoti see vihku kohe lõikamise ajal, v.a. hommikul kastega lõigatu, mil lasti kuivada õhtuni. Vihud köideti kokku kõrtest keeratud sidemetega ning pandi 4–10 kaupa kokku või üksteise peale hunnikusse, mida nimetati parmas. Samal päeval laoti vihud parmastest hakki, napra või auna. Mõnel pool nimetati parmaseks ka süle- või hangu täit sidumata suvivilja.
Helge
pisi|Helge 2015. aasta oktoobris [[Malusi saared|Malusi saarte juures hülgevaatlusretkel]]
Helge on Eesti rannasõidu reisilaev, mida kutsutakse ka postipaadiks.
Ajalugu
Laev sõitis aastaid Kelnase ja Leppneeme sadamate vahel, tagades ühendust Prangli saare ja mandri vahel. Pärast teiste suuremate aluste liinile tulekut on Helget kasutatud tellimussõitudeks.
Kirjeldus
Laev on suure kalapaadi puitkerega. Laev mahutab kuni 36 reisijat. Laev kapten on Iivar.
Kilklutikas
Kilklutikas (Geocoris grylloides) lutikaliste alamseltsi kuuluv putukaliik.
Putukat on ka Eestis.
Rahu (kino)
Rahu oli kino Tallinnas Pelgurannas Pelguranna, Kopli ja Sõle tänava ristil, ametliku aadressiga Kopli 69b.
Niobrara maakond
pisi|Asend Wyomingi osariigis Niobrara maakond (Niobrara County) on maakond USA-s Wyomingi osariigis.
Rahu (kino)
Pelguranna rajatava asumi ühte keskusse kavandati ka kino. Hoonet hakati projekteerima 1955. aastal, projekt valmis 1956. aastal. Projekti alusena kasutatud üleliidulist tüüpprojekti muutsid ja sidusid arhitektid Heili ja August Volberg.
Niobrara maakond
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Lusk.
Maakonna pindala on 6806 km², millest 5 km² moodustab veepindala.
Elanike arv on 2015. aasta seisuga arvestuslikult 2542. 2010. aasta rahvaloenduse kohaselt oli elanikke 2484. Asustustihedus on 0,37 in/km². See on elanike arvult osariigi väikseim maakond.
Rahu (kino)
Kino lõpetas tegevuse 1994. aastal. Pärast seda on hoones tegutsenud sisustusmaterjalide esinduspood ja kuni 1. detsembrini 2018 oli seal kasiino.
Väätsa looduskaitseala
Kaitseala moodustati 2005.
Niobrara maakond
Ajalugu
Maakond moodustati 21. veebruaril 1911 Converse'i maakonna osast ja organiseeriti 1913. aastal. Maakond on saanud nime Niobrara jõe järgi, mille läte asub Luski linna lähedal.
Maanteed
pisi|Maantee Niobrara maakonnas
Kaitsealad
USA Ajalooliste Paikade Riikliku Registrisse on kantud Niobrara maakonnas 6 objekti.
Rahu (kino)
Hoone lammutati aprillis 2019 ja asemele ehitati Maxima kaubanduskeskus
Supluse puiestee
Supluse puiestee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Pirita asumis. Supluse puiestee algab Pirita rannahoone juurest, ristub Merivälja tee, Metsavahi põigu ja Jahimehe põiguga ning lõpeb Eduard Bornhöhe teel. Supluse puiestee on lääneloode-idakagusuunaline ja ligikaudu 470 meetri pikkune.
Supluse puiestee sai nime 14. veebruaril 1958. Tänav on saanud nime Pirita supelranna järgi.
Pūpoli 2
Pūpoli 2 (ka Gaujasmala, vanasti ka Gaujmaļi) on küla (vasarnīcu ciems ehk suvilapiirkond) Lätis Valmiera piirkonna Brenguļi vallas. Küla asub valla loodeosas Koiva jõe kaldal.
Külas asub bussipeatus Pūpoli 2. Aastail 2009–2021 kuulus küla Beverīna piirkonda.
Asulas kasvav Gaujmaļi tamm ümbermõõduga 4 meetrit on looduskaitse all. Küla ise jääb Ziemeļgauja kaitstavale maastikule.
Rakett
pisi|Kanderakett [[Sojuz-U]]
Rakett (itaaliakeelsest sõnast rocchetto, 'kedervars') on tavaliselt silindrilise kujuga, vedel- või tahkekütusel töötav lennuseade, mille panevad reaktiivtõuke mõjul edasi liikuma kütuse süütamisel tekkivad ja läbi lennuseadme tagaosa düüsi väljuvad kuumad põlemisgaasid või ioonid. Lihtsama ehitusega on ilutulestiku- ja signaalraketid, keerulisema ehitusega aga ballistilised raketid (sõjanduses) ning kanderaketid (kosmosetranspordis).
Raketis oleva kütuse põlemine ei sõltu ümbritsevast atmosfäärist. Raketi liikumist atmosfääris mõjutab siiski õhutakistus, millega tuleb arvestada.
Rakette võib liigitada:
Tom Bradshaw
Thomas William Bradshaw (sündinud 27. juulil 1992 Shrewsburys) on Inglismaal sündinud Walesi jalgpallur, kes mängib ründajana Inglismaa esiliigaklubis Millwall.
Ta alustas klubikarjääri Walesi klubis Aberystwyth Town.
2014. aasta juunis sõlmis ta kaheaastase lepingu Inglismaa tugevuselt kolmanda liiga League One'i klubiga Walsall. Ta mängis seal kaks hooaega ja lõi mõlemal hooajal League One'is 17 väravat.
2016. aasta juulis sõlmis ta kolmeaastase lepingu äsja Inglismaa esiliigasse tõusnud klubiga Barnsley. Hooajal 2016/17 lõi ta Inglismaa esiliigas kaheksa väravat. Hooajal 2017/18 oli Bradshaw Barnsley suurim väravakütt (12 väravat, millest üheksa liigas), kuid Barnsley langes esiliigast välja.
2018. aasta augustis läks Bradshaw Barnsleyst laenule Millwalli. 2019. aasta jaanuaris läks ta sinna püsivalt üle. Tegemist oli väidetavalt Millwalli läbi aegade suurima üleminekuga (enne seda oli Millwalli suurim ost Paul Goddard 1989. aastal 800 000 naelsterlingi eest).
Walesi jalgpallikoondises debüteeris Bradshaw 28. märtsil 2016 sõprusmängus Ukraina vastu.
Labatorn
Labatorn on eesti perekonnanimi.
Perekonnanime Labatorn (Labbatorn) on pandud Kose-Uuemõisa mõisas Kose kihelkonnas Harjumaal. Nimede eestistamisel määrati Labatorni-nimelistele isikutele uueks perekonnanimeks Aasa (1937. aastal Tallinnas). 1. jaanuaril 2018 sellise perekonnanimega inimesi Eestis ei ela või on neid vähem kui 5.
Salitsiin
pisi pisi Salitsiin on fenoolglükosiidide hulka kuuluv orgaaniline ühend, milles glükoos ja salitsüülalkohol ehk saligeniin on ühendatud O-glükosiidsidemega.
Leidumine looduses
pisi|[[Hõberemmelgas|Hõberemmelga lehed.]] Salitsiin jt salitsüülhappe derivaadid esinevad looduses pajudes (näiteks hõberemmelgas), aaskannikeses, harilikus angervaksas, lamavas taliharjas ja paplites (hõbehaab, Populus candicans, must pappel, harilik haab).
Boalased
Boalased (Boidae) on madude sugukond. Sinna kuuluvad peamiselt Ameerikas, aga ka Euraasias ja Aafrikas ning mõnedel Vaikse ookeani saartel elavad mürgitud kägistajamaod.
Salitsiin
Farmakoloogiline toime
Salitsiinil on põletikuvastane ja palavikuvastane toime.
Boalased
Klassifikatsioon
1978. aastal klassifitseeriti boalaste sugukonda kaks alamsugukonda: pärisboalased (Boinae) ja püütonlased (Pythoninae).
Meelte ja tunnete taimed
"Meelte ja tunnete taimed" (“Mielen ja rakkauden kasvit”) on Soomes 2006. aastal Werner Söderström Osakeyhtiö avaldatud taimeraamat, millesse autorid Sinikka Piippo ja Ulla Salo on kogunud valiku taimedest (ja üksikutest seentest).
Boalased
Klassifikatsioon
Tänapäeval liigitatakse boalaste sugukonda järgmised alamsugukonnad :
Salitsiin
Farmakoloogiline toime
Salitsiin jt salitsüülalkoholi glükosiidid (salireposiid, salikortiin, fragiliin, pitseiin jt) lõhustatakse sooles salitsüülalkoholiks ja glükoosiks. Salitsüülalkohol muundatakse maksas salitsüülhappeks. Salitsüülhape pärsib prostaglandiinide sünteesi, blokeerides ensüüm tsüklooksügenaasi (COX).
Ajalugu
Salitsiini eraldas esimest korda pajukoorest 1828 Müncheni ülikooli farmaatsiaprofessor Johann Andreas Buchner. Tal õnnestus saada väike kogus kollast ainet.
Boalased
Klassifikatsioon
Boalaste sugukonda on liigitatud ka väljasurnud maoperekonnad
Meelte ja tunnete taimed
Kirjeldatud on maailma eri paigus kasvavaid taimi, nagu beetlipähkel, guaraana, kakaopuu, kohvipuu, katapõõsas, kokapõõsas, teepõõsas, harilik humal, teekummel, tseiloni kaneelipuu, harilik ingver, paprikad, sojauba, harilik vanill, harilik viinapuu, amasoonase kaapiväät, peioote-uimakaktus, must belladonna, harilik kanep, meskaliini-keepuu, inglitrompetid, kookospalm, kreeka pähklipuu, liht-naistepuna, harilik rosmariin, hõlmikpuu jpt.
Taimede kirjeldustele on lisatud teavet botaanika, biokeemia, füsioloogia, farmaatsia, taimede ajaloo, kulinaaria, kosmeetika ja veel mitme valdkonna kohta ning illustratsioonid.
Kate Beckinsale
Kathrin Romany Beckinsale (sündinud 26. juulil 1973) on Suurbritannia näitleja ja modell.
Tema tuntuimate rollide hulka kuuluvad osatäitmised filmides "Disko viimased päevad" ja "Armastus ja sõprus" ning "Teispoolsuse" filmisarjas.
Harilik röövlutikas
Harilik röövlutikas (Reduvius personatus) lutikaliste alamseltsi kuuluv putukaliik.
Putukat on ka Eestis.
Appelle mon numéro
"Appelle mon numéro" on Mylène Farmeri elektro-pop-laul. See on teine singel albumilt "Point de suture", mis ilmus 3. novembril 2008. Üldiselt sai see kriitikutelt positiivseid arvustusi ja seda näidati televisioonis rohkem kui tema eelmist singlit "Dégénération". See oli tema 6. singel, mis sai edetabelis esikoha.
Kadzina
XX sajandi alguses asusid sinna elanikud praeguse Čavusy rajooni alale jäävad Kadzinast, pannes oma asulale nimeks Novaje Kadzina ehk Uus Kadzina. Küla tekkis aastal 1939, mil liideti Novy Lubuž ja Novaje Kadzina. Ühtlasi sai külast kohaliku kolhoosi keskasula, aastast 1958 aga kohaliku sovhoosi keskasula. Aastal 1983 sai Kadzinast külanõukogu halduskeskus, administratiivhoonena võeti kasutusele sovhoosi kontor. Aastal 2008 valmis Kadzina õigeusu kirik.
Torma pasunakoor
Aastatel 2006–2018 tegutses Torma pasunakoor koostöös Kaitseliiduga, oli registreeritud mittetulundusühinguna ja kandis nime Kaitseliidu Jõgeva Maleva ja Torma Valla Ühisorkester. 2018. aastal muudeti nimi uuesti Torma puhkpilliorkestriks, sest haldusreformi tulemusel lakkas Torma vald eksisteerimast.
Torma pasunakoor on Eesti vanuselt teine pasunakoor. Eesti esimene pasunakoor on Väägvere pasunakoor, mis asutati 1839. aastal.
Torma pasunakoorile pani 1848. aastal aluse Torma kihelkonnakooli õpetaja Adam Jakobson.
Pasunakoor on osalenud kõikidel Eesti üldlaulupidudel (v.a 1965).
Dirigendid
Alfred Õunapuu jäi dirigeerimisest kõrvale tegelikult 1998. aastal, kuid lõi pillimehe ja organisaatorina orkestri tegevuses kaasa kõrge vanuseni. 1998. aastal andis ta dirigendikepi üle Enno Tublile. Seejärel on orkestrit juhtinud Kaido Järvsoo, Raino Kubjas, Veronica Lass, Vairi Niinep ja Kristi Talistu.
Indoeuroopa laenud eesti keeles
Indoeuroopa laenud on indoeuroopa algkeelest uurali algkeelde laenatud ja sealt eesti keelde jõudnud laentüved, mida on kokku 16-37. Need laenud on ühtlasi ka eesti keele vanimaks laenukihiks. Indoeuroopa laensõnad on nt iva, mesi, müü-(ma), nimi, pelga-(ma), sool (kristalne aine), veda-(ma), vii-(ma). .
2023. aasta 4. mai tulistamine Serbias
2023. aasta 4. mai õhtul avas vintpüssiga relvastatud 21-aastane serblasest mees autost tule alul Dubona ning seejärel Malo Orašje külas; Belgradist umbes 100 km kaugusel kagus toimunud rünnakus hukkus vähemalt kaheksa inimest ja sai vigastada 12–14 inimest.
Oleg Marnot
Oleg Peeter Valdek Marnot (7. märts 1915 – 31. juuli 1941 Kautla) oli Eesti sõjaväelane (lipnik, 1939).
Ta lõpetas 1935. aastal Tallinna Reaalkooli.
Lipnik Marnot organiseeris sõjasuvel 1941 Tartumaal metsavendade salga ja osales lahingutes Tartu all. Sakslased viisid ta üle Riia lennukiga Helsingisse ja sealt Eestisse tagasi, et tugevdada Erna gruppi ohvitseridega.
Cairnryan
Cairnryan (šoti keeles The Cairn; gaeli keeles Machair an Sgithich) on küla ajaloolises Wigtownshire'i maakonnas Šotimaal. Asula paikneb Loch Ryani idakaldal, kümme kilomeetrit väikelinnast Stranraerist põhjas.
Oleg Marnot
Kautla lahing
31. juulil 1941. aastal ründas Oleg Marnoti 13-meheline salk ülekaalukat punaarmee üksust, kes sõitis kohale 28 veoauto ja bussiga. Punaarmeelastele, kelle arv võis küünida 500 meheni, avati äge tuli püstolkuulipildujaist ning samaaegselt sadasid punaarmeelaste sõidukeisse käsigranaadid. Langevarjurite kuulid ja granaadid tegid venelaste seas kohutava hävitustöö. Kohalikud elanikud, kes hiljem nägid langenud ja haavatud punaarmeelaste äravedu, arvestavad punaarmeelaste kaotusi kuni paarisajale mehele.
Cairnryan
Merendus
Külal on tagasiulatuv laevandusajalugu. Tänapäevalgi on sealsel sadamal kaks praamiühendust Põhja-Iirimaaga (Belfasti ja Larne'iga).
Caio Collet
pisi|Caio Collet Caio Jotta Collet (sündinud 3. aprillil 2002 São Paulos) on Brasiilia võidusõitja, kes võistleb praegu 2022. aasta FIA Vormel 3 Meistrivõistlustel MP Motorsporti meeskonnas. Ta on 2018. aasta Prantsusmaa F4 Meistrivõistluste meister ja Alpine Academy liige.
Oleg Marnot
Kautla lahing
Vaenlase ülekaal oli siiski nii ränk, et langevarjurid lõpuks pidid taanduma. Keset ägedaimat heitlust sai Marnot kuulipilduja valangust rängalt haavata, kuid ta jäi võitluspositsioonile, et oma kuulipildujaga katta kaaslaste taandumist. Omakorda ei lahkunud võitlusplatsilt ka seersant Jüri Rosin, et aidata Marnotil pääseda. Nad mõlemad langesid.
Leitnant Marnoti ja seersant Jüri Rosina laibad leiti hiljem metsikult purustatuina, nii et neid õnnestus ära tunda üksnes riietuse järgi. Leitnant Marnoti õe Anita Marnoti kohaselt oli Oleg Marnot hävituspataljonlaste kätte langedes veel elus. Informatsiooni saamiseks piinati mees surnuks. Neli päeva pärast Kautla lahingut vangistati Tallinnas Oleg Marnoti õed Anita Marnot ja Helmi Marnot. Arreteerida taheti ka Marnoti venda major Rudolf Marnotit, kellel õnnestus aga põgeneda.
Koos võidelnud ja koos langenud langevarjurid maeti Kautla lahinguväljale ühishauda. 1942. aastal korraldas vend Rudolf Oleg Marnoti ümbermatmise Maarjamäe Sõjaväekalmistule.
Caio Collet
Kardisõit
Collet alustas oma karjääri kardis seitsmeaastaselt, võitis mitmeid tiitleid oma kodumaal Brasiilias, enne kui kolis Euroopasse, kus tema esinemiste tõttu sõlmis ta 2016. aastal lepingu Birel ART meeskonnaga ja lõpuks Nicolas Todti skeemi All Road Management.
Madalamad valemid
2018. aasta alguses debüteeris Collet 2017–2018 AÜE Vormel 4 Meistrivõistlustel Silberpfeil Energy Dubai meeskonnas üheistmelise autoga. Collet avaldas muljet, kui ta lõpetas oma esimese võistluse Leon Köhleri ​​ja David Schumacheri järel 3. positsioonil, Collet võistles vaid hooaja 3. ja 4. voorus, kuid nendel seitsmel võistlusel saavutas ta igas võistlusribas poodiumil. See andis 124 punkti ja 6. positsiooni, tema ainus võit tuli 4. voorust 3. sõidust, kus ta võitis poodiumi kõrgeimale astmele marokolase Sami Taoufiku ja soomlase William Alatalo.
23. numbri all sõitnud Collet oli 2018. aastal ainuke brasiillane Prantsusmaa F4 ruudustikus. Collet lõpetas neli esimest võistlust poodiumil, sealhulgas võitis sel hooajal esimese seitsmest võidust. Colletil oli võimalus Jerezis tiitel varakult võita. Esimeses sõidus võttis Collet teiba ja ehitas aeglaselt, eelise teiseks kvalifitseerunud Adam Eteki ees. Sõidu lõpetas Collet 1., Leclerc 2. ja külalissõitja Ghiretti 3. kohal. Tagurpidises ruudustikuvõistluses alustas Collet 10. kohalt tänu varasemale vooru võidule, kus ta tõusis läbi väljaku ja lõpetas De Pauw ja Leclerci vahel 5. kohal. Domineeriv finaalsõit, mille ta võitis, kinnitas tema kohta tšempionina, hoolimata sellest, kus tema rivaalid selle võistluse lõpetasid. Collet kogus sel hooajal 303,5 punkti koos 11 poodiumikoha ja 3 pole-positsiooniga ning saavutas 66,5 rohkem kui lähim meistrivõistluste rivaal Ugo de Wilde. See andis Colletile koha Renault Noorte Juhi Programmis.
Vormel Renault Eurocup
Tänu edule 2018. aasta Prantsusmaa F4 Meistrivõistlustel sai Collet sõita 2019. aasta Vormel Renault Eurocupi meistrivõistlustel koos R-ace GP-ga koos Oscar Piastri, Aleksandr Smoljari ja Grégoire Saucyga. Collet tõusis Monacos esimest korda poodiumile kolmandas voorus, kus ta saavutas 3. koha. Collet lõpetas hooaja 5 poodiumiga, millest parim oli Spa-Francorchampsi teine ​​koht, 5. oli Collet 207 punktiga lõpptulemus, mis jäi tšempioni ja meeskonnakaaslase Piastri alla 113 punktiga.
Collet jääb 2020. aasta hooajaks R-ace GP-sse. Tema hooaeg algas tugevalt, esimese kolme sõiduga saavutas kolm poodiumit, mille hulka kuulus ka tema esimene Eurokarika võit Imola ringrajal. Kuigi Nürburgringi kolmandal ringil jäi brasiillane poodiumilt sootuks välja, kuna tema endine Renault tallikaslane Victor Martins võitis mõlemad võidud. Järgmise paari vooru jooksul saavutavad esimese ja teise koha Collet ja Martins vastavalt Magny-Coursis ja Zandvoortis, kuid Circuit de Barcelona-Catalunya ringrajal suutis prantslane kahe võiduga meistritiitli üle kontrolli tagasi saada. Hooaja seitsmes sündmus Spa-Francorchampsis oli Collet' tiitlilootuste jaoks veelgi hullem, sest esimest korda nelja vooru jooksul ei jõudnud ta tribüünile, samas kui rivaal jõudis. Imola kaheksandas voorus põrkas Collet tagasi ja võitis esimese sõidu, kuid David Vidales võttis ta esimesel ringil teiselt kohalt välja, kaotades sellega Prantsusmaa ART-i sõitjale. Ja kuigi brasiillane võitis Hockenheimis esimese sõidu, ei suutnud ta teises sõidus esinenud mehaanilise probleemi tõttu Martinsile edetabelis enam läheneda. Hooaja eelviimasel võistlusel võitis Martins tiitli, kui aasta lõpus lahutas Martinsi ja Collet 44 punkti.
Toyota Racing Series
Collet võistles 2020. aasta Toyota Racing Series MTEC Motorspordis. Esimeses sõidus saavutas ta peaaegu täiusliku võistluse teiba, kiireima ringi ja sõiduvõiduga, kuid ta sooritas harjutusstardi formatsiooniringil, mis tähendab, et tema võit pärandas Kiwi Liam Lawsonile, kuna Collet sai 5-sekundilise karistuse, mis tähendab, et ta saavutas 7. koha. Collet võitis lõpuks võistluse järgmisel ringil Teretonga Pargis, mis oli tema esimene ja ainus võit ja poodium sellel kampaanial. Collet saavutas 219 punktiga seitsmenda koha.
FIA Vormel 3
2020. aasta oktoobris liitus Collet Kataloonias hooajajärgse testiga, osaledes teisel päeval koos MP Motorspordiga ja saavutades pärastlõunasel sessioonil P10 finiši. Hiljem samal kuul liitus Collet valitseva meeskonnameistri Prema Racingiga, et osaleda Jerezis teisel hooajajärgsel katsel esimesel päeval.
10. veebruaril 2021 teatati, et Collet võistleb 2021. aasta hooajal MP Motorspordis, tehes koostööd Vormel-Renault’ tiitlirivaali Victor Martinsi ja hollandlase Tijmen van der Helmiga. Sarnaselt 2020. aasta hooajale alustaks Collet kampaaniat Barcelonas kolmanda kohaga, mille järel kogus ta selles voorus veel kaks punkti. Järgmises voorus Prantsusmaal saavutas Collet oma esimese poodiumikoha mängus, teenides järjekordse kolmanda kohaga 15 punkti. Brasiillane ei suutnud oma vormi üleval hoida, kuna kogus järgmisest kuuest Spielbergis ja Budapestis peetud sõidust vaid kuus punkti, kuid pärast esimeses Spas peetud sõidus üheksandat kohta jõudis ta järgmisel kuuel sõidul esiviisikusse. Collet lõpetas oma kampaania üheksandal kohal, mis on kõigist uustulnukatest kõrgeimal kohal, ja jäi meeskonnakaaslasest Martinsist maha vaid nelja kohaga.
Võtikvere looduskaitseala
Võtikvere looduskaitseala on looduskaitseala Jõgeva maakonnas Mustvee vallas. Kaitseala kaitse-eesmärk on kaitsta kaitsealuseid liike (lendorav) ja nende elupaiku, samuti EÜ nõukogu direktiivis 92/43/EMÜ nimetatud elupaigatüüpe, näiteks vanu loodusmetsi. Kaitseala pindala on 116,5 ha.
Kaitseala moodustati 2005.
Maatriksi assisteeritud laserdesorptsioon-ionisatsioon
pisi|MALDI-TOF massispektromeeter Maatriksi assisteeritud laserdesorptsioon-ionisatsioon (MALDI) on pehme ionisatsioonitehnika, mida kasutatakse massispektromeetrias. MALDI avardas makromolekulide, näiteks DNA, valkude, polümeeride) massispektromeetrilisi analüüsivõimalusi. MALDI võimaldab saada teiste laiemalt levinud pehmete ionisatsioonitehnikatega võrreldes rohkem ühelaengulisi fragmenteerimata ioone.
MALDI puhul neelab kiirgust maatriks ning energiaülekanne analüüdile toimub peamiselt soojusülekande kaudu, samas pole ioonide tekkemehhanism päris selge, kuid selle kohta on esitatud mitu teooriat.
Ajalugu
Kõrgmolekulaarsete ühendite uurimine oli enne MALDI välja töötamist raskendatud. Elektronionisatsiooni toimel nad fragmenteeruvad ning elektropihustusionisatsioon tekitab mitmelaengulisi ioone, mis mõningate analüüside puhul ei ole soovitud. Varem kasutati kõrge molekulmassiga ühendite spektromeetriliseks uurimiseks kiirete aatomitega pommitamist (fast atom bombardment, FAB) või keemilist derivatiseerimist. Need meetodid on ajamahukad, vähem efektiivsed ning kiirete aatomitega pommitamine on lisaks ka suuremahuliseks kasutamiseks liiga kallis.
Kai Donner
Karl Reinhold (Kai) Donner (1. aprill 1888 Helsingi – 12. veebruar 1935 Helsingi) oli soomerootsi päritolu keeleteadlane, antropoloog ja poliitik.
Maatriksi assisteeritud laserdesorptsioon-ionisatsioon
Ajalugu
MALDI töötasid välja Franz Hillenkamp ja Michael Karas, kes oma esimese töö MALDI alal avaldasid aastal 1985. Nad leidsid, et alaniini massispektri saamiseks trüptofaaniga segus vajati oluliselt väiksemat laseri võimsust kui puhta alaniini korral. Antud maatriksi abil ioniseeriti peptiide massiga kuni 2843 Da (melittiin). 1987. aastal avaldas Koichi Tanaka mitmete valkude MALDI-spektrid, näiteks karboksüpeptidaas-A (34 472 Da), kümotrüpsinogeen (25 717 Da) ja tsütokroom c (12 384 Da). Ta kasutas maatriksina koobalti nanoosakesi glütseroolis ja lämmastiklaserit (337 nm).
Kai Donner
Ta asus aastal 1906 õppima keeleteadust Helsingi Ülikoolis, kust aastal 1908 siirdus ta õppima soome-ugri keeli Budapesti Ülikooli ja hiljem (koos Bronisław Malinowskiga) sotsioloogiat Cambridge'i Ülikooli.
Maatriksi assisteeritud laserdesorptsioon-ionisatsioon
Ajalugu
1988. aastal avaldasid Karas ja Hillenkamp nelja valgu MALDI-spektrid (suurim neist oli veise albumiin, 67 kDa), nad kasutasid maatriksina nikotiinhapet ja YAG-laserit (266 nm).
Kai Donner
Aastatel 1911–1913 ja 1914 käis ta kahel korral ekspeditsioonil Siberis samojeedide juures. Ta kogus sölkupi, kamassi ja keti keele materjali.
Maatriksi assisteeritud laserdesorptsioon-ionisatsioon
Ajalugu
Tanaka avaldas samal aastal MALDI-spektrid valkudest molekulmassiga kuni 100 kDa.
2002. aastal anti Koichi Tanakale (nelja vahel jagatud) Nobeli keemiaauhind tema panuse eest valkude massispektromeetriliste uurimismeetodite arendusse.
Aparatuur
MALDI kui ionisatsioonitehnika on kombineeritav mitmesuguste massispektromeetria instrumentidega. Esimesena tulid turule MALDI seadmed lennuaja massispektromeetritega (TOF-MS), kus laser oli paigutatud aksiaalselt. Hiljem leiti, et ortogonaalne paigutus vähendab proovi ebaühtluse mõju ning parandab tulemuste täpsust. Tänapäeval on MALDI instrumentide valik lai ning neid on võimalik kasutada koos sisuliselt kõigi erinevate massispektromeetrialiikide instrumentidega. Peptiidide massianalüüsiks kasutatakse peamiselt lennuaja- ja kvadrupoolmassispektromeetreid, suuremat täpsust ja massilahutust vajavate rakenduste, näiteks gaasifaasiliste aluselisuste ja happelisuste) mõõtmiseks on kasutusel MALDI/FT-ICR-instrumendid.