cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dividend
Börsiettevõtetel on reeglina juba paika pandud konkreetsed kuupäevad, kuna dividende makstakse. Võib ka juhtuda, et ettevõte ei maksa iga aasta dividende. See võib-olla tingitud ettevõtte kahjumist või suurematest laienemisplaanidest, kus on vaja omafinantseeringut.
Dividendimäära arvutatakse järgmiselt:
Erakorraliste dividendide puhul võib dividendimäär olla tavapärasest oluliselt kõrgem.
Viešintos
Viešintos on alev Leedus Anykščiai rajoonis, Viešintose valla halduskeskus.
Alev asub Viešintose seljaku (110–120 m üle merepinna) lääneküljel Viešinta jõe ääres. Viešintosest läände jääb Viešintase järv.
Viešintoses on põhikool, postkontor ja raamatukogu. Alevis kaevandatakse lubjakivi. 1987. aastast tegutseb seal Viešintose Reheteater. Ettevõtetest asub seal veski. Vaatamisväärsusteks on sealne koduloomuuseum, 1906. aastal ehitatud katoliku kirik ja 1923. aastal ehitatud tuulik.
Ajalugu
Viešintose mõisa on esmamainitud XVI sajandil. 1591. aastal sai selle juures asunud asula alevi staatuse ja sinna rajati turuplats. Sealset kirikut on esmamainitud XVII sajandi keskpaigas. Tsaariaja lõpuaastatel oli asula küla staatuses ja kuulus Niepoikojczyckitele.
Interaktsiooniprotsesside analüüs
Interaktsiooniprotsesside analüüs (Interaction Process Analysis – IPA) on süstematiseeritud grupivaatluse programm, mis eeldab vaatleja poolt protokollimist. Grupi vaatlemine ja kirjeldamine kuulub grupipsühholoogia valdkonda. Süstematiseeritud grupivaatluse meetodi IPA lõi Robert Freed Bales 1950. aastal. Balesi kirjeldatud interaktsiooni protsesside analüüsi programm IPA põhines eeldusel, et grupikäitumine klassifitseerub kaheks suureks teljeks: ülesandele orienteeritud ja suhetele orienteeritud. Balesi teooria põhiline fookus on eelkõige väikeste gruppide funktsioneerimisel ja struktuuril Grupi interaktsioonide uurimine selle meetodi abil on kvantitatiivne analüüs, mis põhineb teoreetilisele kategoriseerimisele.
Viešintos
Ajalugu
1902. aastal rajati sinna venekeelne kool, mis on seal praegu tegutseva kooli eelkäija. 1906. aastal hakati selle juures andma ka leedukeelset algharidust.
Interaktsiooniprotsesside analüüs
IPA taust
Grupipsühholoogias on aastakümneid uuritud interaktsioone ja omavahelist suhtlemist saamaks olulist infot otsuste tegemise, juhtimise ja ülesannete soorituse kohta: näiteks Homans 1950, Bales 1950, Bales et.al 1951, Weick 1979, Garrison et.al 2001, Bormann 2003, Parker 2003, Putnam 2003 ja paljud teised. Grupispühholoogiaalastes interaktsiooniuuringutes on Balesi tööd pöördelise tähtsusega. Robert F. Bales oli 20. sajandil teerajaja süstematiseeritud grupivaatluse meetodi ja grupisisese vastastikuse mõju protsessi mõõtevahendi kirjeldamisel. Bales töötas välja esimese süstemaatiseeritud ja kodeeritud grupivaatlusprogrammi – interaktsiooni protsessi analüüsi IPA – Interaction Process Analysis. Balesi kirjeldatud interaktsiooniprotsesside analüüsi programm IPA põhines eeldusel, et grupikäitumine klassifitseerub üldiselt kaheks: ülesandele orienteeritud ja suhetele orienteeritud. Balesi teooria põhiline fookus on eelkõige väikeste gruppide funktsioneerimisel ja struktuuril.
Viešintos
Ajalugu
Nõukogude perioodil oli Viešintos kohaliku kolhoosi keskasulaks. 1970. aastal püstitati sinna Anykščiai raadio- ja televisioonimast. 2017. aastast kasutab seda Neutel NX-200, mis edastab Venemaa, Valgevene ja Ukraina kuulajaskonnale mõeldud RFE/RL saateid, mis transleeritakse vene ja valgevene keelde.
Interaktsiooniprotsesside analüüs
IPA taust
Kuigi tänapäeval on Balesi IPA oma algsel kujul juba muutunud ajalooliseks, on see siiski mõjutanud enamikku pshühholoogiaalaseid grupi interaktsiooni uuringuid, milles kategoriseeritakse ja loendatakse grupikäitumist. . Balesi teadustööd grupikäitumise valdkonnas olid olulise mõjuga grupipsühholoogiauurimustele 20. sajandi teisel poolel ja on veel tänapäevalgi uurimistöödes kasutusel.
IPA struktuur
Tegemist on analüüsiga alustähenduslikul tasandil, mis püüab vaatlusmaterjali lahterdada iga tegevuse kaudu, protokollides kogu protsessi tulemisse. Balesi lähenemine grupi analüüsimisel on eristada protsess sisust, ehk siis fookus on protsessil. Seetõttu on vähem segadust tekitav nimetada neid tegevusi pigem "protsessi analüüsiks" kui "sisu analüüsiks". IPA-t ei saa kasutada interaktsiooni sisu mõõtevahendina. Balesi grupi interaktsioonide uurimine selle meetodi abil on kvantitatiivne analüüs, mis põhineb teoreetilisele kategoriseerimisele. IPA jagab grupi interaktsiooni selle toimimise järgi kaheks suureks teljeks: ülesandega seotud või sotsio-emotsionaalne tasand: suhtlemise profiil ja toimimise piirkond. IPA grupivaatluse programmi kategooriad sisaldavad erinevaid tegevusi kirjeldavaid väiteid: näiteks "nõustumine", "väljendab pinget", "avaldab arvamust", "palub ettepanekuid" jne. Vaatleja tabelis on iga tegevust kirjeldava fraasi juures eraldi grupiliikmete nimede lahtrid. IPA meetodit kasutava uurija ülesandeks on kindlaks teha kui sageli esinevad antud kategooria tegevused, kasutades grupi vaatlejana ülesande etapilisuse ideed: orienteerumine, hindamine, kontrollimine ja otsustamine. Vaatlejal võib tekkida raskusi märkmete tegemisel siis, kui grupiliikmed räägivad kiiresti ja ülestähendused võivad jääda poolikuks. Tähtsad on vaatleja oskused, mida peaks pidevalt treenima kui üht olulist osa meetodist, millest sõltlub ka vaatluse tulemuste reliaabluse tase. Grupi interaktsioonide skaalat võib kirjeldada järgmiselt: probleemi lahendamisele või otsuse tegemisele suunatud rühmades vastab igale grupiliikme väitele võrdne ja vastupidise suunaga väide, et säilitada tasakaalu rühmas. Võrreldakse interaktsioonipaare ja nende alusel koostatakse sotsiogramm, mis näitab kas rühmas valitseb tasakaal.
12 IPA kategooriat
IPA põhiolemus on klassifitseerida grupikäitumist, kategoriseerides tegevusi vaatlejana. IPA 12 kategooriat (http://web.njit.edu/~da225/NetHelp/ImagesExt/image9_2.png) jagunevad järgmiselt: 6 kategooriat sotsio-emotsionaalseid reaktsioone – nendest kolm on negatiivsed ja kolm on positiivsed reaktsioonid, lisaks ülesandele orienteeritud 6 kategooriat küsimuste ja vastuste näol, mis kuuluvad emotsionaalselt neutraalsesse alasse.
Kolmeks jagatud piirkond (positiivne, negatiivne ja neutraalne) näitab, kuidas protsessid ja probleemiklastrid (A-F) on seotud sotsio-emotsionaalse või ülesandele orienteeritusega. Selline probleemide liigitus leiab aset Balesi järgi igas grupi situatsioonis. Kategooriad on nummerdatud ülevalt alla järjekorras, kuid täiendavad teineteist paaridena alates keskmisest paarist nr 6 ja 7, liikudes keskelt väljapoole.
Fraasid kategooriates on ainult väljend-terminid, mille kaudu on võimalik teoreetiline sisu lihtsalt lahti kirjeldada. Tegelikkuses vastab igale kategooriale laiendatud definitsioon ja selle keskne tähendus on jagatud 6 (A, B, C, D, E, F) võtmemõisteks, mida hüpoteetiliselt nimetatakse ka "interaktsiooni süsteemide funktsionaalseks probleemiks".
IPA kasutamine ja piirangud
Meetodit saab kasutada, et näha grupi interaktsiooni suundumust ning samuti selleks, et kindlaks teha kus ja millal kindel käitumine ja reaktsioon grupis aset leiab. IPA-t saab mõõtevahendina kasutada väga erinevates probleeme ja ülesandeid lahendavates gruppides: arutelugrupid, planeerivad grupid, poliitilised grupid, täidesaatvad komisjonid, diagnostilised konsiiliumid, tiimid ja muud töögrupid. Meetod on kõige kergemini rakendatav gruppides, kus grupiliikmete fookus on ühel eestkõnelejal, nii nagu harilikult arutelu gruppides on. Parsons ja Bales (1955) avaldavad lisaks, et väikestes gruppides on kahte tüüpi liidrid: instrumentaalsed – probleemide tõstatamine ja lahendamine, ja ekspressiivsed liidrid – isikutevaheliste suhetega seonduvad probleemid. IPA on vahend, millega saab väikestes gruppides eeskätt vaadelda rollide jagunemist ja juhtimise stiile. Meetodi kasutamine on aidanud uurijatel avastada gruppides teatud kindlat reeglipärasust ja tendentse (Talland 1955, Psathas 1960, Mills 1967, Brown 2000). Peamiseks meetodi tugevuseks võib pidada suutlikkust uurida eri tüüpi gruppe. IPA meetod pakub välja üldise süsteemi, mis ei ole kontekstispetsiifiline (Stone et al. 1966; Olmsted 1979). Meetodit on edukalt kasutatud näiteks erinevate valdkondade uurimistöödes: tööplaanid (Landsberger 1955); juhtimisgrupp (Katzell et.al 1970); ülesanded, kus on vastandatud virtuaalsed tiimid ja reaalse asukohaga grupid (Bellamy et.al 2005); lastest koosnev ülesandeid sooritav grupp (Socha & Socha 1994). Kõik Balesi teooriatest lähtuvad uurimistööd on kindlasti kaasa aidanud grupi interaktsioonist arusaamise arendamisele, olles osa protsessist. Tänapäevase sotsiaalpsühholoogia teoreetilistest lähenemistest on üles ehitatud toetudes Balesi tööde tulemustele näiteks "Expectation States Theory" Ridgeway ja Walkeri poolt 1995. aastal.
Kits (perekonnanimi)
Kits on eesti perekonnanimi.
Lubsko
Lubsko (saksa Sommerfeld, alamsorbi Žemŕ) on linn Poolas Lubuszi vojevoodkonnas Żary maakonnas, Lubsko valla halduskeskus. Lubsko asub Żaryst umbes 20 km loodes.
Lubsko sai linnaõigused 1283. aastal. Oli alates keskajast kalevi tootmise keskus. Alates 19. sajandi algusest arenes linnas keraamika tööstus. Kuni 1945. aastani oli linn Saksamaa koosseisus.
Rostocki Ülikool
Rostocki Ülikool (saksa keeles Universität Rostock) on ülikool Saksamaal Rostockis.
Ülikool asutati 1419. aastal, seega on ta üks vanimaid maailmas.
2011/12. aasta talvesemestril õppis ülikoolis 15 312 üliõpilast.
Djibouti lauljate loend
Siin loetletakse Djibouti lauljaid.
Rein-Karl Loide
Rein-Karl Loide (sündinud 20. märtsil 1942 Tallinn) on Tallinna Tehnikaülikooli füüsika emeriitprofessor, matemaatika-loodusteaduskonna endine dekaan.
Haridus
Õppinud Tallinna 2. Keskkoolis (Tallinna Reaalkool) 1949–1960, Tallinna Muusikakoolis 1960–1962 Tallinna Muusikakoolis, Tartu Riikliku Ülikooli füüsika-keemiateaduskonnas füüsika erialal 1962–67; TRÜ aspirant 1967–72. Täiendusõpe: Leningradi Riiklik Ülikool 1980; Moskva Insenerifüüsika Instituut 1984; Moskva Füüsikatehnika Instituut 1988; Helsingi Ülikool 1990; Kõrgemad riigikaitsekursused 2003.
Füüsika-matemaatikateaduste kandidaat 1973; füüsika-matemaatikateaduste doktor 1990 (Relativistlikud lainevõrrandid suvalise spinniga väljadele ja superväljadele, ETA Füüsika Instituut)
Teadustöö
Teoreetiline ja matemaatiline füüsika; kõrgema spinniga väljad ja superväljad. Avaldanud 95 teaduspublikatsiooni. Tema juhendamisel on kaitstud 3 magistri- ja 2 doktoritööd.
Eesti TA Toimetiste füüsika-matemaatika seeria toimetuskolleegiumi liige; Eesti Füüsika Seltsi liige.
Ühiskondlik tegevus
Aastatel 2002-2014 oli ta ka Kaitseliidu Tallinna maleva Lääne malevkonna pealik. Ta on ka Eesti Filatelistide Liidu juhatuse esimees.
Harrastused
Muusika, filateelia (Eesti Filatelistide Liidu esimees 1992–2005), fotograafia.
Agde
Agde [agd] on linn Prantsusmaal Hérault' departemangus, Agde'i valla keskus.
Karva mõis
Karva mõis (saksa keeles Korwenhof, läti keeles Karvas muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Apekalnsi kihelkonnas. Tänapäeval asub Lätis Alūksne piirkonnas Alsviķi vallas Karva asulas.
Ajalugu
Mõisa omanikud on olnud Nothhelferid.
Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 2 ja 1/8 adramaad, sellele allus 131 mees- ja 126 naishinge.
Aastal 1920 oli mõisa pindala 835 ha.
Herman de Wetter
Hermann Ferdinand Friedrich de Wetter (sündinud Hermann Ferdinand Friedrich von Wetter-Rosenthal; 5. mai 1880 Sipa mõis – 25. juuni 1950 Westfield, New Jersey) oli Eestis sündinud baltisaksa päritolu Ameerika Ühendriikide muuseumitöötaja ja fotograaf.
Herman de Wetter lõpetas Tallinna Reaalkooli, õppis Dresdenis ülikoolis ning 1904. aastal sõitis Ameerika Ühendriikidesse. 1905 kuni 1918 töötas ta insenerina ettevõttes Holbrook, Cabot & Rollins ning oli seotud Murmanski–Moskva raudtee ehitusega Venemaal. De Wetter töötas insenerina kuni 1930. aastani.
1933. aastal suutis ta seni oma senisest ajaviitetegevusest, fotograafiast, elukutse teha, asudes tööle Brooklyni Muuseumis, kus temast sai muuseumi fotograafiaosakonna asutaja ja esimene kuraator. Ta esines paljude isikunäitustega ja osales ka rahvusvahelistel näitustel. Kuni pensionile jäämiseni pidas ta erialaseid loenguid, õpetas ja kirjutas muuseumifotograafiast.
Berend von Wetter-Rosenthal oli tema poolvend.
Amartya Sen
pisi| Amartya Kumar Sen (sündinud 3. novembril 1933) on India päritolu majandusteadlane.
Seni uurimishuvide hulka kuuluvad heaoluökonoomika, ühiskondliku valiku teooria, majanduslik ja sotsiaalne õiglus ja näljahädade majanduslikud teooriad. Ta on kaasa aidanud arengumaade kodanike heaolu mõõtvate indeksite arendamisele, sealhulgas inimarengu indeksi loomisele. 1998. aastal sai ta heaoluökonoomika alase töö eest Nobeli majandusauhinna.
Sen on Harvardi Ülikooli majandusteaduse ja filosoofia professor. Samuti on ta seotud Oxfordi ja Cambridge'i Ülikooliga. Tema raamatuid tõlgitud rohkem kui 30 keelde.
Noorus ja haridus
Sen sündis Santiniketanis Lääne-Bengalis Indias. Ta isa oli Dhaka Ülikooli keemiaprofessor, kes pärast 1947. aastal toimunud moslemite ja hindude eraldamist kolis perega Lääne-Bengali ja töötas eri haridusasutustes.
Sen sai bakalaureusekraadi Indiast ja magistrikraadi 1956. aastal Cambridge'i Ülikooli Trinity Kolledžist. Trinitys õppides kohtus ta India majanduse nõukogude mudeli järgi (riigile kuuluv rasketööstus) kohandanud majandusteadlase Prasanta Chandra Mahalanobisega. Sen avaldas Mahalanobisele muljet ja tagasi Calcuttasse jõudnuna soovitas too hiilgavat Cambridge'i üliõpilast Lääne-Bengali haridusministrile Triguna Senile.
Pärast Trinity Kolledžis doktorantuuri astumist võttis Sen õpingutest kaheks aastaks puhkuse ja naasis Indiasse. Triguna Sen määras 23-aastase doktorandi äsja Calcuttasse loodud Jadavpuri Ülikooli (India kõigi aegade noorimaks) professoriks ja majandusosakonna juhiks. Pärast kaht aastat Jadavpuris õpetamist naasis Sen Cambridge'i oma doktorikraadi tegema.
Tagasi Inglismaal sai Sen Trinity Kolledžist stipendiumi, mis andis talle neljaks aastaks vabaduse tegelda sellega, mis talle meeldis. Varasem otsus filosoofiat õppida tuli kasuks tema hilisema uurimistöö juures. Sen on oma filosoofiaõpinguid kirjeldanud järgmiselt: "Õpingute laiendamine filosoofiat hõlmama polnud mulle oluline mitte vaid sellepärast, et mõned mu peamised majandusalased huvid on lähedaselt seotud filosoofiliste distsipliinidega (näiteks nii ühiskondliku valiku teooria kui ka ebavõrdsuse ja puuduse uurimine kasutavad matemaatilist loogikat ja toetuvad moraalifilosoofiale), kuid lisaks pakkus filosoofiaga tegelemine minu jaoks ka iseenesest suurt rahuldust".
Seni jaoks oli Cambridge nagu lahinguväli. Peeti ulatuslikke debatte, milles olid vastaspooltel Keynesi pooldajad ja neoklassikalise koolkonna pooldajad. Senil oli lähedasi kontakte mõlemal pool rindejoont asuvate majandusteadlaste seas. Trinity Kolledž, kus Sen õppis, oli nagu oaas, mis asus üldisest ebakõlast eemal. Samas, kuna Trinitys suhtuti ühiskondliku valiku teooriasse leigelt, pidi Sen oma doktoritööle teise teema valima. Seni doktoritöö "The Choice of Techniques" juhendajaks oli postkeinsiaan Joan Robinson. Quentin Skinneri väitel oli Sen Cambridge'is viibimise ajal salaühingu "Cambridge’i apostlid" (Cambridge Apostles) liige.
Ühiskondliku valiku teooria
Seni 1960ndate lõpus ja 1970ndate alguses kirjutatud artiklid aitasid kaasa ühiskondliku valiku teooria arenemisele. See teooria tõusis esile ameerika majandusteadlase Kenneth Arrow töödes, kes näitas, et kõik hääletusprotseduurid (olgu tegu lihthäältenamuse, kvalifitseeritud häälteenamuse või status quo 'ga) lähevad paratamatult vastuollu mõne elementaarse demokraatliku normiga. Seni panus oli näidata, millistes tingimustes Arrow' võimatuse teoreem tõeks saab. Samuti rikastas ta ühiskondliku valiku teooriat tähelepanekutega majandusajaloo ja filosoofia valdkonnast.
Näljahädad
1981. aastal avaldas Sen raamatu "Poverty and Famines: an Essay on Entitlement and Deprivation", milles väitis, et näljahädad ei tulene mitte üksnes toidu puudusest, vaid ka toidu jagamise mehhanismides leiduvast ebavõrdsusest. Seni kohaselt kutsus Bengali näljahäda esile linnades toimunud majandusbuum, mis tõi kaasa toiduhindade tõusu. Selle tulemusel surid miljonid maapiirkondade inimesed nälga, kuna nende palgad ei suutnud toiduhinna tõusuga sammu pidada.
Seni huvi näljahäda teema vastu tulenes isiklikest kogemustest. Üheksa-aastase poisina nägi ta pealt 1943. aasta Bengali näljahäda, mis viis kolme miljoni inimese surmani. Sen on hiljem leidnud, et see suur eludekaotus oli tarbetu. Seni andmeil varustati Bengali tol ajal piisava toiduhulgaga, kuid paljudel lihttöölistel ei olnud piisavaid rahalisi vahendeid, et toidu hinnatõusu tingimustes süüa osta. Toidu hinna kallinemise põhjustas hulk tegureid nagu toidu varumine Briti sõjaväe tarbeks, paanikast ajendatud kokkuostmine, toiduvarude kuhjamine ja toiduhinnaga spekuleerimine, mis ühtlasi olid kõik seotud regioonis käiva sõjaga.
Raamatus "Poverty and Famines" näitas Sen, et paljudel mineviku näljahäda juhtudel toiduvarud oluliselt ei vähenenud. Näiteks kuigi Bengalis toodeti näljahäda-aastal vähem toitu kui eelmisel aastal, oli sealne toidukogus 1943. aastal siiski suurem kui mõnel muul varasemal aastal, mil näljahäda ometi ei olnud. Sen viitab seega mitmele ühiskondlikule ja majanduslikule tegurile, nagu palga ostujõu v'henemine, töötus, kallinevad toiduhinnad ja puudulik toidujaotussüsteem, mis viisid mõnede ühiskonnagruppide seas inimeste nälgasuremiseni.
Seni võimekusepõhine lähenemine (capabilities approach) keskendub positiivsele vabadusele (inimese tegelikule suutlikkusele keegi olla või midagi teha) samas kui majandusteadlaste seas on pigem levinud mittesekkumisele ja negatiivsele vabadusele rõhuvad lähenemised. Bengali näljahäda aegu oli maatöölistel negatiivne vabadus toitu osta aga paljud inimesed surid siiski nälga kuna neil ei olnud positiivset vabadust midagi ette võtta. Neil ei olnud toimivat ligipääsu toidule ega võimekust surmast pääseda.
Inimarengu aruanne
Lisaks näljahädade põhjuste uurimisele on Seni arenguökonoomika valdkonda jääv uurimistöö kaasa aidanud inimarengu aruande koostamisele. Selles iga-aastases väljaandes reastatakse riike majanduslike ja ühiskondlike näitajate põhjal. Seni ja teiste ühiskondliku valiku teoreetikute tööd kasutatakse vaesuse ja ebavõrdsuse mõõtmisel.
Võimekusepõhine lähenemine
Seni olulisimaks panuseks arenguökonoomikasse peetakse tema 'võimekuse' mõistet, mida ta selgitab artiklis "Equality of What?". Ta väidab, et valitsuste mõõdupuuks peaks olema nende kodanike reaalsed võimekused. Kui terminite tähendused on mitmetimõistetavad, sõidab ülaltpoolt sisseviidav areng inimõigustest üle (kas 'õigus' on miski, mis tuleb tagada, või miski, mida ei ole võimalik ära võtta?). Näiteks Ameerika Ühendriikide kodanikel on hüpoteetiline "õigus" hääletada. Seni jaoks on see suhteliselt tühi mõiste. Et kodanikel oleks võimekus hääletada, tuleb kõigepealt tagada nende toimimis- ja olemisviisid (functionings). Neid toimimisviise võib mõista väga laialt (nt hariduse kättesaadavus), aga ka kitsalt (nt transport valimisjaoskonda). Vaid pärast taoliste tõkete eemaldamist saab öelda, et kodanik tegutseb tulenevalt isiklikest valikutest. Iga ühiskond ise otsustab, millised on miinimumvõimekused, mida see ühiskond garanteerib.
Sugudevaheline ebavõrdsus ja suremus
Ajakirjas The New York Review of Books ilmus Senilt vastuoluline artikkel "More Than 100 Million Women Are Missing", milles ta analüüsis sugudevahelise ebavõrdsuse mõju inimeste suremusele arengumaades, eriti Aasias.
Sen pakkus välja selgituse, miks Indias ja Hiinas on naisi vähem kui mehi vaatamata sellele, et läänes ja ka vaestes, meditsiiniliselt kallutamata riikides elavad naised meestest kauem ja neid on elanikkonnas meestest veidi rohkem. Seni väitel põhjustab vildaka suhtarvu see, et hiina ja india poisid saavad paremat meditsiinilist ravi ja neile võimaldatakse lapsepõlves paremaid võimalusi. Samuti tehakse neis riikides soopõhiseid aborte.
Teised uurimused, näiteks Emily Osteri oma, on väitnud, et Sen hindab olukorda üle. Oster on hiljem mõningaid oma järeldusi korrigeerinud.
Heaoluökonoomika
Heaoluökonoomika ülesandeks on anda hinnang sellele, millist mõju majanduspoliitika ühiskonnaliikmete heaolule avaldab. Seni, kes oma karjääri taoliste teemade uurimisele pühendas, on nimetatud "oma ameti südametunnistuseks". Tema mõjukas monograafia "Collective Choice and Social Welfare" (1979) inspireeris uurijaid pöörama tähelepanu inimeste elementaarsele heaolule. Sen käsitles seal indiviidi õiguste (sh liberaalse paradoksi), õigluse ja võrdsuse, enamuse valitsemise ja indiviidide kohta käiva info olemasolu teemasid. Seni vaesuse mõõtmiseks välja töötatud meetodid on andnud kasulikku teavet vaeste inimeste majanduslike tingimuste parandamiseks. Seni töö on mõjutanud valitsusi ja rahvusvahelistele toidukriisidega tegelevaid organisatsioone. Ta vaated on julgustanud poliitikakujundajaid pöörama tähelepanu lisaks vahetute kannatuste leevendamisele ka viisidele, kuidas vaestele kaotatud sissetulekuid asendada (nt avaliku sektori tööprojektid ja toiduhinna stabiilsel tasemel hoidmine). Seni kohaselt ei tule toimivates demokraatiates näljahädasid ette kuna sealsed juhid peavad reageerima kodanike nõudmistele. Sen usub, et majanduskasvu eeltingimuseks on sotsiaalsed reformid, näiteks hariduse ja tervishoiu parandamine.
Õiglusteooria
2009. aastal avaldatud raamatus "The Idea of Justice" tuli Sen välja oma õiglusteooriaga, mida ta näeb alternatiivina John Rawlsi ja John Harsanyi õiglusteooriatele. Erinevalt varasematest õigluse teoreetikutest Immanuel Kantist, Jean-Jacques Rousseaust ja David Hume’ist ning inspireerituna Adam Smithi ja Mary Wollstonecrafti filosoofilistest töödest, pakkus Sen välja võrdleva ja elluviimisele orienteeritud teooria (transtsendentaalse või institutsioonilise teooria asemel). Sellegipoolest leiab ta, et institutsioonid ja protsessid on olulised. Alternatiivina Rawlsi teadmatuse loorile (veil of ignorance) keskendub Seni õiglusteooria mõtteeksperiment erapooletule pealtvaatajale (impartial spectator). Samuti rõhutas ta eri riikidele õiglusealase hinnangu andmisel avaliku arutelu olulisust ja tähelepanu pööramist võimekustele, sh universaalsetele inimõigustele.
Isiklikku
Sen on kolmandat korda abielus ja tal on kahest esimesest abielust kokku neli last. Tal on maja Cambridge’is Massachusettsis, kuid talvepuhkuse veedab ta oma kodus Santiniketanis Lääne-Bengalis. Kui Senilt kord lõõgastumise kohta küsiti, vastas ta: "Ma loen palju ja mulle meeldib inimestega vaielda". Seni on nimetatud "majandusteaduse ema Teresaks", kuid ta on selle võrdluse tagasi lükanud, öeldes, et tema eluviisiks ei ole pühendumine eneseohverdusele. Sen on ateist.
Antonio Rüdiger
Antonio Rüdiger (sündinud 3. märtsil 1993 Berliinis) on Saksamaa jalgpallur, kes mängib kaitsjana Hispaania kõrgliiga klubis Madridi Real ja Saksamaa jalgpallikoondises.
Varem esindas ta Bundesliga klubi VfB Stuttgart, Itaalia Serie A klubi Roma ja Inglismaa Premier League klubi Chelsea.
Koondisekarjäär
Debüüdi Saksamaa rahvuskoondises tegi Rüdiger 13. mail 2014 mängus Poola vastu. Esimese ja seni ainsa värava lõi ta koondise särgis 8. oktoobril 2017 MM-i valikmängus Aserbaidžaani vastu.
Ta on kuulunud Saksamaa koondisse 2017. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniiril ja 2018. aasta maailmameistrivõistlusel.
Rääma prügila
Rääma prügila on aastatel 1957–2011 tegutsenud prügila Pärnu maakonnas.
Prügilast põhjasuunda jääb Rääma raba ja lõunasse Pärnu linn. Prügila geograafilised koordinaadid on.
Prügila sulgemine
2002 moodustasid Pärnu linn ja Paikuse vald uue prügila rajamiseks osaühingu Paikuse Jäätmekäitluskeskus. Paikuse prügila valmis 2006. aastal ning sama aasta suvest enam Rääma prügilasse jäätmeid vastu ei võetud. Ühtlasi alustati prügila sulgemistöödega.
Tegutsemisaja lõpuks oli prügilas 1,2 miljonit m³ jäätmeid. Prügila pindala oli ligikaudu 18,4 hektarit.
2008. aasta lõpus sai Keskkonnainvesteeringute Keskuse poolt allkiri otsusele prügila sulgemistööde rahastamisdokumendile, millega eraldati Euroopa Liidu Ühtekuuluvusfondist ligi 130 miljonit krooni. Selle kohaselt pidi 2011. aasta aprilliks valmima ka elektri ja soojuse koostootmisjaam. Lõplikuks eraldatud summaks kujunes siiski aga ligi 50 miljonit krooni.
Koostootmisjaam valmis 2011. aasta sügisel ja ametlik prügila sulgemine viidi läbi 28. oktoobril 2011. Prügilagaasi loodeti koguma hakata mahus umbes 2,1 miljonit kuupmeetrit aastas, millest saaks toota 3,5 MWh elektrienergiat ööpäevas. Gaasi arvati jätkuvat 15 aastaks ning prügila kuulutatakse lõplikult utiliseerituks 30 aasta pärast sulgemist.
Tšernihivi leivasaba rünnak 16. märtsil 2022
16. märtsil 2022 hukkus Venemaa rünnakus Ukrainas Tšernihivis 14 tsiviilisikut, kes ootasid leivajärjekorras.
Taust
Ukraina linna Tšernihivi on toimunud Vene vägede rünnakud alates 24. veebruarist 2022, mil algas Venemaa sissetung Ukrainasse. Tšernihovi lahingud põhjustasid suuri tsiviilkaotusi. 3. märtsil toimus linnas pommitamine, milles hukkus 47 inimest. Vene kindralmajor Andrei Suhhovetski, tollane 41. ühendarmee ülema asetäitja, hukkus 4. märtsil, päev pärast pommitamist, olles esimene Vene kindral, kes hukkus Venemaa sissetungi ajal. 10. märtsil asus linn piiramisrõngasse, mis kestis 31. märtsini, mil Ukraina vägedel õnnestus linna piiramine lõpetada.
Lahingutegevuse jätkudes hukkus Tšernihivis rohkem tsiviilisikuid. 16. märtsil teatas Tšernihivi oblasti kuberner Vjatšeslav Tšaus, et ainuüksi sel päeval toimunud Venemaa rünnakutes Tšernihivile hukkus kokku 53 inimest.
Rünnak
Sündmusest teatasid nii Tšaus kui ka Ameerika Ühendriikide saatkond Kiievis. Ukraina televisioonis ütles Tšaus, et rünnak mida ta kirjeldas kui pommitamist, ei olnud "esimene taoline pommitamine ega ka esimene tsiviilisikute pommitamine vaenlase poolt". USA saatkond teatas, et inimesi on "tulistatud ja tapetud". Ukrinform teatas 14 inimese surmast. Intsident juhtus umbes kell 10.00. Intsidendi ohvrid hukkusid raskekahurväe plahvatuse tagajärjel. Kõik tsiviilisikud olid relvastamata ja mõned neist elasid pommitamise üle; Tšernihivi politsei viis nad meditsiiniasutustesse.
Rünnakus hukkus Minnesotast pärit 67-aastane USA kodanik James Whitney Hill. Tšernihivi patrullpolitsei ja USA välisministeerium kinnitasid USA kodaniku surma. James, keda sotsiaalmeedias tuntakse nimega "Jimmy Hill", oli inglise keele õpetaja ja keeldus sõja algusest peale Ukrainast lahkumast, et hoolitseda oma elukaaslase eest, kelleks oli Ukraina kodanik Irõna.
Reaktsioonid
Umbes neli tundi pärast intsidenti esitas Tšernihivi piirkonnaprokuratuur rünnaku kohta kohtuasja. Uurimist alustas ka Ukraina julgeolekuteenistuse Tšernihivi oblasti osakond.
Koknese mõis
Koknese mõis (läti keeles Kokneses muiža, saksa keeles Kokenhusen) oli mõis Lätis Koknese kihelkonnas. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi on mõisa endine keskus Aizkraukle piirkonnas Koknese vallas Koknese asulas.
Mõisa peahoones elas aastatel 1885–1887 läti kirjanik Rūdolfs Blaumanis.
Kerksus
paremal|pisi|266x266px| Texase osariigis Gilchristis asuv elamu, mis on projekteeritud nii vastupidavana üleujutustele, elas üle [[Ike (orkaan)|orkaani Ike 2008. aastal]] Ehitusvaldkonnas loetakse kerksuseks rajatiste võimet absorbeerida või vältida kahjustusi ilma täieliku lagunemiseta, olles hoonete ja infrastruktuuri projekteerimise, hooldamise ja taastamise ning ka ühiskonna jätkusuutliku toimimise eesmärgiks. Põhjalikumaks määratluseks on see, et kerksus on võime reageerida, absorbeerida ja kohaneda ja isegi taastuda häirivast sündmusest. Eeldatakse, et kerkne struktuur/süsteem/ühiskond on suuteline vastu pidama äärmuslikule sündmusele minimaalsete kahjude ja talitlushäiretega sündmuse ajal; pärast sündmust peaks see suutma kiiresti taastama oma talitlusvõime, mis on sarnane või isegi parem kui sündmuse eelne tase.
Kerksuse (ingl resilience) mõiste sai alguse masinaehitusest ja seejärel hakati seda rakendama järk-järgult ka teistes valdkondades. Kerksus on tihedalt seotud haavatavusega. Mõlemad terminid on spetsiifilised sündmuse häiringule, mis tähendab, et süsteem/infrastruktuur/ühiskond võib olla ühe sündmuse suhtes haavatavam või vähem kerkne kui teise sündmuse suhtes. Samas ei ole need need terminid teineteise täpsed vastandid. Üks ilmne erinevus on see, et haavatavus keskendub süsteemi vastuvõtlikkuse hindamisele sündmuse-eelses faasis, kuid kerksus rõhutab dünaamilisi omadusi sündmuse-eelses, sündmuse toimumise aegses ja sündmusejärgses faasis.
Kerksus on mitmetahuline omadus, mis hõlmab nelja dimensiooni: tehnilist, organisatsioonilist, sotsiaalset ja majanduslikku. Seetõttu ei pruugi ühe mõõdiku kasutamine olla kerksuse kirjeldamiseks ja kvantifitseerimiseks asjakohane. Masinaehituse ingliskeelses terminoloogias iseloomustatakse kerksust nelja R-iga: robustness – vastupidavus, redundancy – tugevusvaru, resourcefulness – leidlikkus ja rapidity – kiirus. Viimase aja uurimistööde põhjal on välja töötanud mitmeid lähenemisviise kerksuse kvantifitseerimiseks eri külgedest, nagu näiteks funktsionaalsuse ja sotsiaalmajanduslikkusega seotud aspektid.
Tehiskeskkond vajab kerksust olemasolevate ja esilekerkivatele ohtude vastu, nagu näiteks tugevad tormid või maavärinad, ning vastupidavuse ja tugevusvaruga tuleb arvestada arvestada juba hoonete projekteerimisel. Seejärel saab juba keskenduda nendele lähenemisviisidele, mis on efektiivsed toimetulemiseks muutuvate tingimuste põhjustatud uute mõjudega.
Kerksuse kasutamine masinaehituses on inspireerinud ka teisi valdkondi ja mõjutanud seda, kuidas neis kerksust tõlgendatakse, nagu näiteks tarneahela kerksus, küberkerksus. Kerksus on nüüd saanud üheks võtmesõnaks ka julgeolekuteemade üle arutamisel. alt=|pisi|360x360px|Kavandatud süsteemid reageerivad häirivatele sündmustele erinevalt. Järgmine graafik näitab viise, kuidas süsteemid reageerivad ja võimalusel isegi kohanevad vastavalt oma kerksusele
Etümoloogia
Inglise keeles tähendab resilience "võimet taastuda raskustest või häiringutest". Mõiste resilience juur peitub ladinakeelses terminis resilio, mis tähendab esialgsesse olekusse naasmist või taastumist. Eesti keelde tuli kerksus uudissõnana 2014. aastal toimunud uute sõjandussõnade võistluse tulemusel.
Tehniline kerksus
alt=|pisi|Kerksuse neli omadust Tehnilise kerksuse all mõeldakse süsteemi võimekust leevendada ohtude mõju. Seda arvesse võttes rehkendatakse kerksuse määr aja põhjal, mis kulub süsteemil naasmiseks tasakaaluolekuni. MCEER-i (Multi-Hazard Earthquake Engineering Research Center) teadlased on identifitseerinud neli kerksuse omadust: vastupidavus, leidlikkus, tugevusvaru ja kiirus.
Sotsiaal-ökoloogiline kerksus
Sotsiaal-ökoloogiline kerksus ehk adaptiivne kerksus on uus kontseptsioon, mis koondab peatähelapanu kerksuse sotsiaalse, ökoloogilise ja tehnilise valdkonna ühendamisele. Adaptiivne mudel keskendub süsteemi stabiilse oleku teisendatavale kvaliteedile. Kohanduvates hoonetes võetakse arvesse nii lühiajalist kui ka pikaajalist kerksust, et tagada süsteemi vastupidavus sotsiaalsete ja füüsiliste mõjudega seotud häiringutele. Hooneid on eri suuruses ja nad asuvad erinevates tingimustes, mistõttu on oluline mõista, et arhitektuuris on alati oodata pidevaid muudatusi. Laboy ja Fannon leiavad, et kerksuse mudel on muutumas, ning nad on rakendanud MCEER-i (Multidisciplinary Center for Earthquake Engineering Research) nelja kerksuse omadust arhitektuuri planeerimis-, projekteerimis- ja toimimisetappides. Selle asemel, et kasutada kerksuse kirjeldamiseks nelja omadust, soovitavad Laboy ja Fannon 6R-mudelit, mis lisab hoone käitamisetapi jaoks taastamise (ingl recovery) ja hoone planeerimisetapi jaoks riskivältimise (ingl risk avoidance). Ehitise planeerimisetapis on riski vältimise seisukohalt üliolulised asjad koha valik, hoone paigutus ja asukoha tingimused. Varajane planeerimine võimaldab aidata ette valmistada ja kujundada ehitatud keskkonda, tuginedes mõjudele, mida me mõistame ja tajume. Hoone käitamisfaasis ei tähenda häiring vastupidavuse lõppu, vaid see peaks pakkuma välja taastamiskava tulevaste kohanduste jaoks. Häiringuid tuleks kasutada õppimisvõimalusena vigade ja tulemuste hindamisel ning tulevaste vajaduste täpsustamisel.
Jätkusuutlikkus
Kerksuse ja jätkusuutlikkuse mõiste üle on keeruline arutleda, kuna selles valdkonnas on aastate jooksul kasutatud erinevaid teaduslikke määratlusi. Paljud mõlemat teemat käsitlevad tegevuskavad ja akadeemilised väljaanded pakuvad mõlemale mõistele oma definitsiooni või neil puudub selge määratlus, millist kerksust nad silmas peavad. Kuigi jätkusuutlikkus on hästi väljakujunenud mõiste, on selle kontseptsiooni ja selle olemuse kohta mitmeid üldisi tõlgendusi. Sanchez et al. pakkus välja mõiste "jätkusuutlik kerksus" uue iseloomustuse, mis laiendab sotsiaal-ökoloogilist kerksust, hõlmates püsivamaid ja pikaajalisemaid lähenemisviise. Jätkusuutlik kerksus ei keskendu mitte ainult lõpptulemustele, vaid ka protsessidele ja tegevuskavadele enestele nende rakendamise ajal.
Mõlemad kontseptsioonid jagavad olulisi eeldusi ja eesmärke, nagu passiivne ellujäämine ja süsteemi toimimise püsivus aja jooksul vaatamata häiringutele. Ühiselt keskenduvad nad ka kliimamuutuste leevendamisele, kuna nad mõlemad esinevad suuremates raamistikes, nagu ehituskoodeks ja hoonete sertifitseerimisprogrammid. Holling ja Walker väidavad, et "kerkne sotsiaal-ökoloogiline süsteem on ökoloogiliselt, majanduslikult ja sotsiaalselt jätkusuutliku piirkonna sünonüüm." Teised teadlased, näiteks Perrings, väidavad, et "arengustrateegia ei saa olla jätkusuutlik, kui ta ei ole kerkne". Seetõttu on need kaks kontseptsiooni läbi põimunud ega saa olla üksikult edukad, kuna nad on teineteisest sõltuvad. Näiteks RELi-s ja LEED-is ning muudes hoonete sertifikaatides on ohutule veele ja energiaallikale juurdepääsu tagamine ülioluline enne häiringut, häiringu ajal ja ka pärast häiringut.
Mõned teadlased jälle väidavad, et kerksuse ja jätkusuutlikkuse taktikad on suunatud erisuguste eesmärkide saavutamiseks. Paula Melton väidab, et kerksus pöörab peatähelepanu toimetulekuks ettearvamatuga, samas kui jätkusuutlikkus keskendub toimetulekuks kliimamuutustega. Mõned kerksuse vormid, nagu näiteks adaptiivne kerksus, keskenduvad kavadele, mis suudavad šokisündmuste toimumise ajal nendega kohaneda ja muutuda, teisest küljest keskendub jätkusuutlik mudel süsteemidele, mis on tõhusad ja optimeeritud.
Märkused ja viited
<references group="" responsive="1">
Vehkleja (film)
"Vehkleja" on 2015. aastal esilinastunud Soome-Eesti-Saksamaa koostööfilm. Film põhineb osaliselt Eesti vehkleja ja treeneri Endel Nelise elulool.
Sisu
1952. aastal saabub Haapsalu meistersportlane Endel ja asub tööle kohaliku kooli kehalise kasvatuse õpetajana. Esialgu on tal raske õpilastega kontakti saavutada ja kui ta asutab kooli suusatamisklubi, teatab koolidirektor talle, et andis kõik suusad sõjaväele. Hoolimata kooli direktori vastuseisust õnnestub Endlil saada luba hakata lastele vehklemist õpetama. Pikapeale saab vehklemisest eneseväljendamise vahend nii lastele kui ka nende õpetajale. Lüüasaanud koolidirektor hakkab salaja Endli minevikus sorima, et selgitada välja, miks ikkagi on Nõukogude Liidu meistersportlane väikelinna tulnud.
Spokane
pisi|Spokane'i asukoht osariigis ja maakonnas Spokane on linn Ameerika Ühendriikides Washingtoni osariigis, Spokane'i maakonna suurim linn ja halduskeskus.
Linn asub osariigi idapiiri lähedal umbes 180 km kaugusel Kanada piirist Spokane'i jõe kaldal. Tema geograafilised koordinaadid on.
Superruum
Superruum (inglise keeles superspace) on supersümmeetriat esitava teooria koordinaatruum (s.t koordinaadisüsteemiga ruum). Seal on peale tavaliste reaalarvuliste koordinaatide ka Grassmanni arvudega märgitud koordinaadid. Tavapärased ruumimõõtmed vastavad bosoni vabadusastmele, antikommuteeruvad mõõtmed fermioni vabadusastmele.
Spokane
2010. aasta rahvaloenduse andmetel elas Spokane'is 208 916 inimest.
Hovhannes Abeljan
Elulugu
Abeljan sündis käsitöölise perekonnas. Ta õppis Bakuu vene reaalkoolis.
1882. aastast mängis Abeljan Bakuu vene teatris, hiljem Thbilisi venekeelses teatris. Alates 1886. aastast mängis ta armeeniakeelsetes teatrites (Thbilisi armeenia draamateater), 1925. aastast Armeenia 1. Riiklikus Teatris (praegu Gabriel Sundukjani nimeline Rahvuslik Akadeemiline Teater).
Spokane
Spokane'is toimus 1974. aasta maailmanäitus.
Linnast on pärit Bing Crosby.
Hovhannes Abeljan
Elulugu
Ta organiseeris truppe külalisetendusteks (1908. aastast Abeljani armeenia teatritrupp). Ta esines Bakuus, Thbilisis, Kesk-Aasias ja mujal Venemaal ning Türgis, Iraanis, Egiptuses, Saksamaal, Prantsusmaal, Inglismaal ja Ameerika Ühendriikides (1908–1910, 1913, 1920–1925).
Spokane
pisi|left|700px|Vaade kesklinnale
Hovhannes Abeljan
Elulugu
Hovhannes Abeljan on maetud Komitasi-nimelisse panteoni.
Osatäitmised
Karjääri alguses oli ta romantiline, hiljem realistlik näitleja. Tal oli üle 300 osatäitmise, sealhulgas üks filmiroll.
Toomas ja sõbrad
"Toomas ja sõbrad" ("Thomas & Friends") on Briti lastetelesari, mille on loonud Britt Allcroft. Põhineb austatud Wilbert Awdry ja hiljem tema poja Christopher Awdry raamatul "The Railway Series", mis jälgib inimesestatud auruveduri tegemisi Sodori saarel.
IRA
Ira või IRA võib viidata:
Kajalood (saade)
"Kajalood" on Kaja Kärneri autorisaade Vikerraadios.
Esimene vestlussaade läks eetrisse 5. septembril 2015.
Gorodoki maakond
Gorodoki maakond (valgevene keeles Гарадоцкі павет; vene keeles Городокский уезд) oli Venemaa Keisririigi ja Valgevene NSV Vitebski kubermangu haldusüksus.
Ajalugu
Sealsed maad läksid Venemaa koosseisu esimese Poola jagamise järel. Maakond rajatigi aastal 1772. aastal endise Polotski vojevoodkonna aladele. Algselt oli see Polotski kubermangu, seejärel Polotski asehaldurkonna koosseisus. Aastail 1796–1802 kuulus see Valgevene kubermangu koosseisu, seejärel aga Vitebski kubermangu koosseisu. Aastal 1866 liideti sellega osa seni Suraži maakonda kuulunud alasid. Maakond likvideeriti aastal 1923.
Aastal 1882 oli maakonnas 146 maaomanikku. Neist 80 olid õigeusklikud, 45 katoliiklased, 12 vanausulised, 7 protestandid ja 2 juudid.
1897. aasta rahvaloenduse järgi elas maakonnas 112000 inimest. Valgevenelasi oli 83,6, venelasi 10,7% ja juute oli 4,7%. Maakonnalinnas Gorodokis oli toona 5023 elanikku.
Aastal 1906 leidsid mitmes maakonna mõisas aset streigid, kus rehepeksjad ja puuraidurid tööst keeldusid.
Haldusjaotus
Venemaa keisririigi koosseisus jagunes maakond valdadeks (vene keeles Волость). Maakonna keskuseks oli maakonnalinn Gorodok, kus aastal 1897 oli 5023 elanikku. Lisaks oli maakonnas aastal 1913 veel 21 valda.
XIX sajandi alguses oli maakonnas Aziaryšča alev.
Tomboy
Omadused
Vaikimisi paigalduses olemasolevad võimalused :
Lisaks on võimalik pluginate abil funktsioone lisada.
Šampanjavärvus
Šampanjavärvi ehk šampanjakarva värvus, ka šampanjakollane on üks valkjatest või kollastest värvitoonidest, šampanja värvi hele kahvatu kollane värvus.
Värvitoon seostub rikkalikkuse, puhtuse ja säraga.
Variatsioonid
E. F. Glockeri "Grundriss der Mineralogie ..." paigutab veinikollase (weingelb) punase suunas kalduvate kollaste hulgas ookerkollase järel teiseks, vähesel määral punakaks. Näitemineraaliks toob ta topaasi värvuse.
1821. aasta värviõpik "Werner's Nomenclature of Colours" näitab veinikollast (wine yellow) veidi roheka või hallika varjundiga helekollasena, mis on segatud väävelkollasest, punakaspruunist, hallist ja tembitud heledamaks lumivalgega. Värvuse näideteks toob ta siidiliblika keha värvuse, valge sõstra marjad ja kollase topaasi.
ISCC-NBS-i värvide tähistamise süsteemi värvisõnaraamatu "Color: Universal Language and Dictionary of Names" järgi on šampanjavärvi (Champagne) vasteiks kahvatu oranžkollane (pale orange yellow), hele hallikas-kollakaspruun  , kahvatukollane  , hallikaskollane  ja kollakashall.
Prantsuskeelne värvinimetuste portaal pourpre.com pakub šampanjavärvi (champagne) vasteks toonivahemiku puhtast soojast helekollasest kergelt tuhmja helekollaseni.
Veebivärv Champagne on kergelt oranži nüansiga helebeež, esineb mitmes variandis.
Karvavärvusena
Šampanjavärviga kirjeldatakse sageli koduloomade karvavärvuse üht varianti.
Šampanjavärvi kodutuhkru pealiskarv on helepruun, aluskarv võib olla valgest kreemikani, kuid ei tohi olla kollane; silmad on pruunikaspunased ja nina on eelistatult beež või roosa beežide või helepruunide kontuuridega.
Šampanjavärvi kodustatud tšintšiljal on valge väga õrna kollaka või beeži varjundiga karvkate, mõnikord isegi kergelt roosaka tooniga; valge kõht, punased silmad ja roosad kõrvad. Esineb kahes geenivariandis. Värvinimetust kasutatakse ebakorrektselt ka tumedasilmsete beežide ja tõmmude (tan) tšintšiljade kohta.
Värvikirjeldusega "šampanja" tähistatakse burma või tongkingi kassile iseloomulikku rikkalikku kollakasoranži kuni helebeeži karvatooni
Ruhja mõis
Ruhja mõis ehk Rūjiena mõis (saksa keeles Rujen-Großhof, läti keeles Rūjienas muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Lõuna-Ruhja kihelkonnas. Tänapäevase haldusjaotuse järgi asub see Lätis Valmiera piirkonnas Jeri vallas.
Ajalugu
Mõis on tekkinud Ruhja ordulinnuse linnuseläänist. 1587. aastal andis Zygmunt III Waza Ruhja ja linnuseläänis oleva mõisa Meisterhof Georg Jahrensbachi valdusse, 1599. aastal laiendati valitsusõigusi ka tema pojale Woldemar Jahrensbachile. Linnuseläänist sai mõis aga siis, kui Gustav Adolf 1622. aastal selle koos kõrvalmõisatega Jasper Matson Krusele doneeris. Hiljem sai sellest mõisate reduktsiooni käigus riigimõis, kuid Paul I andis selle Esther von Rathi valdusse. 1826. aastal sai selle omanikuks Heinrich von Monod. 1838. aastal pantis ta mõisa 113 000 hõberubla eest Hamilcar Fölkersahmile, kelle omandiks see 1847. aastal ka ametlikult sai. Aastal 1855 ostis mõisa 55 000 hõberubla eest Gustav Krüdener, kelle poeg Arthur Krüdener müüs mõisa 1873. aastal 120 000 hõberubla eest Woldemar von Aderkasele.
Kõrvalmõisate seas oli neli mõisa, mille alad Georg Jahrensbachile ei kuulunud ja jäid linnuselääni:
Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel allus mõisale 1816. aastal 541 mees- ja 613 naishinge, selle suurus koos Jurata ja Ternēja mõisaga oli 40 ja 3/4 adramaad. Aastal 1641 oli nende mõisate suurus (koos Ķoņi mõisaga) 50 ja 3/8 adramaad. Aastal 1688 oli mõisa suurus koos Jurata ja Ternēja mõisaga 38 ja 1/4 adramaad, aastal 1734 aga adramaid 31 ja 1/4. Aastal 1757 oli mõisa suurus 15 adramaad, aastal 1823 aga 16 ja 1/2 adramaad. Ka aastal 1832 oli mõisal adramaid 16 ja 1/2, aastal 1881 aga 8 ja 10/80, lisaks allus mõisale 16 ja 11/80 adramaad mõisatele kuuluvate talude valduses.
Eesti Suursaatkond Pariisis
Eesti Suursaatkond Pariisis on Prantsusmaal Pariisis asuv Eesti suursaatkond.
Pherekydes
pisi|Büst [[Sýrosel]] Pherekydes (Φερεκύδης; u 580 eKr – u 520 eKr) oli Syrose saarelt pärit kreeka mõtleja. Pherekydesele omistatakse "Pentemychose" (Πεντέμυχος) nime all tuntud kosmogoonia, mis ühendab Hesiodose-aegse mütoloogilise maailmapildi eelsokraatilise filosoofiaga.
Pherekydest peetakse esimeseks, kes väljendas filosoofilisi mõtisklusi proosavormis.
Tema tööd ei ole säilinud, kuid need olid laialdaselt tuntud Hellenistlikul perioodil ning on sedakaudu tuntud ka meile.
My Summer Car
"My Summer Car" on videomäng, mida arendab soomlane Johannes Rojola. Mäng pandi Steami Early Accessi üles 24. oktoobril 2016, kuigi varaseid mängu versioone võib Rojola Twitteris näha juba 2013. aastast. Mäng on ikka veel Early Accessis ja maksab Steamis, mis on ainus legaalne koht, kus seda mängu praegu osta saab, 14,99 eurot.
Mängu kirjeldus
vasakul|pisi|Satsuma on tehtud Datsun 100A põhjal Mängu "My Summer Car" tegevuspaik on väljamõeldud Alivieska vald Soomes Peräjärvi järve ääres. Mäng toimub 1995. aasta suvel. Mängu peategelane on 19-aastane noormees, kes on terve suve üksi kodus, kuna ta vanemad on Tenerifel puhkusel. Mängija eesmärk on taastada oma isa vana Satsuma (Datsun 100A järgi tehtud auto), kasutades nii garaažis leiduvaid vanu auto-osi kui ka ostes uusi. Uute osade ostmiseks vajaliku raha teenimiseks peab mängija tegema mitmesuguseid töid, näiteks vedama küttepuid, tühjendama septikut, korjama maasikaid, valmistama kilju-nimelist jooki ja seda müüma ning lõpuks ka külajoodiku õhtul koju viima.
Tegevused
"My Summer Caris" on peamiseks ellujäämisvõimaluseks pidevalt juua ja süüa, mistõttu peab mängija kuidagi seda kõike omandama. Selleks on mitu võimalust.
Tööd
pisi|Mängu kaart
Maasikate korjamine
Esimeseks ja kõige lihtsamaks, kuid samas kõige aeganõudvamaks ja vähemtasuvaks tööotsaks on maasikate korjamine. Maasikaid saab korjata iga päev kella 06.00 kuni 20.00. Ühe kasti maasikate korjamine annab 40 marka raha. Kõikidelt põõsastelt kõik marjad korjanud mängija saab tasuks 1200 marka.
Jokke koju viimine
Jokke on "My Summer Cari" stereotüüpne soomlasest joodik. Ta võib mängijale helistada alates kella 02.00 öösel, nii et mängija peab olema ärkvel ja valmis kõnet vastu võtma. Tööülesandeks on oma autoga Peräjärvi külla sõita, Jokke peale võtta ja ta koju toimetada. Töö on ohtlik, sest öösel on võimalus sõita otsa teele jooksvale põdrale, mis võib lõppeda mängija jaoks surmavalt, nagu paljud teised asjad selles mängus.
Töö eest on võimalik saada 50–1240 marka, kuid peale viiendat korda räägib ta, et on tegelikult miljonär, kes peidab oma raha, 5 miljonit marka, metsas portfellis. Kui mängija selle varastab, saab joodik sellest teada, muutub kurjaks ja tuleb järgmisel päeval mängija koju kirvega ähvardama, ning kui mängija eluga pääseb, poob Jokke end üles, kuna ta on kaotanud elu viimase lootuse. Rahakohvrit on aga väga raske leida ja see ei teki alati ühte kohta.
Kui aga mängija ei otsi kohvrit üles ja aitab Jokke ka kuuendat korda koju ja ootab 3 tundi reaalses elus, kutsub joodik mängija appi oma uude majja kolimisel, mis avab veel hästitasustatud töövõimalusi.
Joodiku koju viimine on mängu üks kõige paremaid tööotsi, sest see avab palju töövõimalusi ja vedamise korral võib saada üle 5 miljoni marga + 15 000 marka.
Vanaemale toidu ostmine
Mängijal on ka vanaema Sirkka, kes helistab mängijale peale 1 tundi mängimist. Vanaema maja juurde sõites palub ta mängijal talle kas toiduaineid või kala tuua. See töö on hea siis, kui mängijal pole palju aega mängida, sest see võtab enamasti suhteliselt vähe aega ja vanaema on helde ja maksab toiduainetele poehinnast 50–70% juurde.