cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Yverdon-les-Bains
Turism
Ka vanalinna vaatamisväärsused, muuseumid ja järveäärne asend tõmbavad ligi arvukalt turiste. Aastal 2002 oli Yverdon-les-Bainsis üks viiest Šveitsi rahvusnäituse Expo.02 ekspositsioonikohast. See aitas kaasa linna turismile. Üks põhiatraktsioone oli Le Nuage ('pilv'), Neuchâteli järve äärne terasstruktuur, mis üle 30 000 tillukese düüsiga tekitas pilve, mida külastajad said ülaltpoolt vaadata. Nüüd on see konstruktsioon koos teiste eksponaatidega lammutatud.
Mänspe
Mänspe (ka Mänspäe) on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Emmaste valda.
Mänspe piirneb läänes Läänemerega, põhjas Õngu, idas Pärnselja ning lõunas Kaderna ja Haldi külaga.
Nimi
Kohanimi lähtub arvatavasti isikunimest Magnus, rootsipäraselt Måns. Kohanime on 1587 mainitud kujul Menspa ja 1639 Mens Pehe.
Loodus
thumb|250px| [[Mänspe kirik.]] Mänspet läbib Liigi jõgi. Külas kasvavad kaitsealused Jaaksoni tamm ja Mänspe pihlakas.
Ajalugu
Mänspe on ajalooliselt kuulunud Putkaste mõisale, Orjaku mõisale ja Emmaste mõisale. 1587 elas talunik Menspa Simon ja 1639 Mens Pehe Hans. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni alusel elas Putkaste mõisa alal kunagises Liiva külas Menspe Knuti Peter.
1835 oli Mänspes 4 talu, elanikud said omale perekonnanimedeks nimed Blank, Ella, Klaar, Klink, Koppel, Mets, Mäns Pahtmann, Sakla, Sard ja Tanaur.
Taristu
Küla lääneosa läbib Emmaste–Luidja maantee ja idaosa Valgu–Lelu–Leemeti tee, mida ühendab Mänspe–Lelu tee. Külas asub bussipeatus.
Kultuur
Külas asuvad Mänspe kirik ja kalmistu.
Kurvitsa
Kurvitsa on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.
Suudlus (Klimt)
"Suudlus" (saksa keeles "Der Kuss") on Gustav Klimti õlimaal. Ta maalis selle aastatel 1907–1908. See on tõenäoliselt tema kuulsaim teos.
Pildil kujutatakse meest suudlemas naist.
Silja Line
Silja Line on Soome päritolu kaubamärk, mis kuulub Eesti reederile Tallink Grupp Silja Line'i kaubamärgi all sõidab neli parvlaeva kahel liinil: Turu–Mariehamn–Stockholm ja Helsingi–Mariehamn–Stockholm.
Silja Line'i asutamine
1957. aastal asutati Oy Siljavarustamo/ Ab Siljarederiet. Laevafirmal oli kolm omanikku (Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiö, Stockholms Rederi Svea, Bore Ltd), kes olid otsustanud uue firmana oma jõud ühendada. Järgneva aastakümne jooksul ehitati Oy Siljavarustamole viis parvlaeva, mis panid ühtlasi aluse parvlaevaliiklusele Soome ja Rootsi vahel.
Konkurentide tekkimine ja uued laevad
1967. aastal asutasid kolm konkureerivat laevaettevõtet ühisettevõtte Viking Line, millest kujunes Silja Line'i peamine rivaal Läänemerel 20. sajandi lõpuni. Oy Siljavarustamo kolm omanikettevõtet nägid konkurendi tekkimises ohtu ja tihendasid omavahelisi sidemeid. Sel ajal võeti kasutusele ühine kaubamärk Silja Line ja tänapäevane hülgepeaga logo. Prantsusmaalt telliti kaks uut reisilaeva, mis pidid alustama aastaringset liiklust liinil Helsingi–Stockholm, kus varem talvel reisilaevaliiklust ei olnud. 1980. aastal müüs üks kolmest Silja Line'i osanikust oma aktsiad ülejäänud kahele osanikfirmale ja lõpetas omapoolse reisilaevaliikluse. Aasta hiljem alustasid järjekordsed uued reisilaevad liiklust Helsingi–Stockholmi liinil, mis viis reisijate arvu 45% kasvuni.
Omanikettevõtete lõplik ühinemine ja promenaadiga laevad
1990. aastal ühinesid kaks Silja Line'i omanikettevõtet ning võtsid kasutusele ettevõttenime EffJohn. Samal aastal hakkas Helsingi–Stockholmi liinil sõitma Silja Serenade, millest sai tol ajal suurim parvlaev maailmas. Reisilaeval oli ennenägematu uuendus, mitut tekki läbiv läbi laeva kulgev 140 meetri pikkune promenaad, mida polnud varem laeval nähtud. Samasugune promenaad ehitati ka Silja Serenade'i sõsarlaevale Silja Symphony, mis valmis 1991. aastal ning mis saadeti samuti Helsingi–Stockholm liinile. 1993. aastal renditi Europa, mis oli algselt ehitatud Viking Line'ile, kuid too laevafirma oli sattunud rahalistesse raskustesse ega suutnud laeva eest maksta. 1995. aastal sai firma ametlikuks nimeks Silja Oy Ab. Kolm aastat hiljem muudeti nime uuesti, uueks nimeks sai Neptun Maritime.
Laevafirma 21. sajandi algul
1999. aastal omandas rahvusvaheline firma Sea Containers enamuse Silja aktsiatest. Aasta hiljem avati Tallinn–Helsingi kiirlaevaliin, mida hakkasid teenindama SuperSeacat kiirlaevad Silja Line'i kaubamärgi all. Taas vahetati ka firmanime, uueks nimeks sai Silja Oyj Abp. Uue omaniku all toimis reisilaevaliiklus hästi ja oli ka majanduslikult tasuv. Kuid Silja Line'i omanik Sea Containers oli vaatamata oma tütarettevõtte headele majanduslikele tulemustele kahjumisse jäänud ning oli sunnitud Silja Line'i müüma.
Tallinki omanduses
2006. aasta mais ostis Eesti laevakompanii AS Tallink Grupp Sea Containersilt Silja Line'i. Tallinki omandusse läksid Soome ja Rootsi liinide reisilaevad ning kaubamärgid Silja Line ja SeaWind Line. SuperSeaCat jätkas iseseisva firmana, kuid majandusraskused kulmineerusid sellega, et 2008. aasta lõpus läks SuperSeaCat pankrotti.
Laevastiku uuendamine
2007. aasta alguses teatas Tallink, et Galaxy asendab Turu–Stockholmi liinil Silja Festivali 2008. aastal. Ajaleht Turun Sanomat sai intervjuus Tuomas Nylundiga teada, et Galaxy viiakse Silja Line'i kaubamärgi alla. Plaanitud vangerdus leidis aset juuni lõpus ning Silja Festival saadeti Tallinki kaubamärgi all Riia–Stockholmi liinile.
Caprivi ringkond
Caprivi ringkond on Namiibia 1. järgu haldusüksus (ringkond). See piirneb põhjas Angola, idas Sambia ja Zimbabwega ning lõunas Botswanaga.
Ringkond on nime saanud endise Saksamaa riigikantsleri Leo von Caprivi järgi.
Ringkond jaguneb 6 valimisringkonnaks. Halduskeskus ja suurim asula on Katima Mulilo.
Caprivi ringkonnas asub Mundumu rahvuspark.
Välislingid
🇳🇦
Brokebacki mägi
Film räägib Ameerika lambakarjuste Ennis Del Mari ja Jack Twisti aastaid kestvatest homoseksuaalsetest suhetest. Tegevus saab alguse aastal 1963 ja toimub valdavalt Wyomingi osariigis.
"Brokebacki mäe" aluseks on E. Annie Proulx' samanimeline lühijutt aastast 1997, mille põhjal kirjutasid filmile stsenaariumi Diana Ossana ja Larry McMurtry.
Film on võitnud mainekaid auhindu Euroopa ja Ameerika filmifestivalidelt. 5. märtsil 2006 pälvis see filmiauhinna Oscar parima režissööritöö, parima varem avaldatud teose põhjal kirjutatud stsenaariumi ja parima algupärase filmimuusika kategoorias. Samuti võitis film parima filmi Kuldgloobuse.
"Brokebacki mäe" muusika autor on tuntud Argentina helilooja Gustavo Santaolalla.
Auhinnad
2005. aasta Veneetsia filmifestivali auhind
2006. aasta Oscari auhinnad
2006. aasta Kuldgloobuse auhinnad
Voldemar Peil
Voldemar Peil (5. november 1907 Narva – 17. oktoober 1999 ) oli eesti teatrikunstnik.
Kuuda
Kuuda on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.
Voldemar Peil
Voldemar Peili isa töötas malmivalajana Sinovjevi tehases ja ema kangruna Kreenholmis.
Ta õppis Narva Eesti Kooliseltsi algkoolis ja seejärel Narva linna 3. algkoolis. 1926. aastal lõpetas ta Narva I Ühisgümnaasiumi. 1930. aastal lõpetas ta Pallase kunstikooli joonistusõpetajana. Esimest korda esines oma loominguga juba 1929. aastal Narva Kunstiühingu näitusel.
1932–1940 oli ta Narva Teatri dekoraator. 1940–1964 oli ta Vanemuise Teatri, 1964–1970 Tallinna Draamateatri ja 1971–1977 Vene Draamateatri peakunstnik.
Ta kujundas üle 300 lavastuse. Oli kuue üldlaulupeo kujundajaks, lisaks kujundas rahvakunstiõhtuid, vabariiklikke pidulikke miitinguid ja kontserte. Näiteks Tammsaare juubelikontserdi Moskva Suures Teatris ja "Haapsalu legendi" nimelise vabaõhuetenduse Haapsalus.
1973. aastast hakkas tegelema rohkem maalikunstiga. Esitles oma loomingut kolmel isikunäitusel.
1946. aastal ilmus temalt raamat "Lavakujunduse alged".
Approaches to Semiotics
"Approaches to Semiotics" on raamatusari, mida aastail 1969–1997 andis välja kirjastus Mouton de Gruyter.
Sarja toimetaja oli Thomas Sebeok. Kaastoimetajad olid Alain Rey ja Roland Posner. ISSN 0066-5576.
Pärast selle sarja lõpetamist on sama kirjastus jätkanud semiootikaraamatute väljaandmist uute sarjadega "Approaches to Applied Semiotics" ja "Semiotics, Communication and Cognition".
Abakan
thumb|[[Abakani Issandamuutmise kirik|Abakani uus kirik]] Abakan on linn Venemaal Lõuna-Siberis, Hakassia pealinn. See asub Jenissei jõe läänekaldal Abakani jõe suudmes.
Elanike arv on 163 000 (2008).
Kliima
Abakani kliima on kontinentaalne. Talvel võib temperatuur langeda kuni –40 °C-ni, suvel tõusta kuni +40 °C-ni.
Majandus
Abakan on Minussinski kivisöebasseini tähtis tööstuskeskus, kus on muu hulgas metalli-, toiduainete- ja jalatsitööstuse ettevõtted. Toodetakse kivisütt ja malmi.
Transport ja side
Abakani läbib raudteeliin Novokuznetsk–Taišet. Abakanis on sellel suur raudteesild üle Jenissei. Raudtee viib muu hulgas Barnauli ja Magnitogorski.
Abakani läbib Krasnojarskist Tõvasse viiv maantee M54, mis samuti ületab Abakanis Jenissei.
Abakanis on Kalinino lennujaam.
Abakanis tegutseb 4 mobiilsideoperaatorit.
Ajalugu
Abakani jõe suudme lähedal on inimesed elanud juba pronksiajal.
1. sajandil eKr rajati praeguse Abakani kohale niinimetatud Li Lini loss.
1930 sai Abakan Hakassia keskuseks. Hakassiat nimetati algul Hakassi autonoomseks oblastiks, alates 1990 Hakassia ANSV-ks, alates 1991 Hakassi NSV-ks ja alates 1992 Hakassia Vabariigiks.
Haridus ja kultuur
Abakanis asuvad Nikolai Katanovi nimeline Hakassia riiklik ülikool, Siberi föderaalse ülikooli filiaal Hakassia tehniline instituut, Hakassia äriinstituut, Kaasaegse Humanitaarakadeemia filiaal, Hakassia Teadusliku Uurimise Instituut, Hakassia polütehniline kolledž, põllumajandustehnikum, Atšinski kaubandus-majandustehnikumi filiaal, meditsiiniline, pedagoogiline ja muusikaõppeasutus.
Abakanis asuvad koduloomuuseum, näitusesaal ja riiklik kirjastus Aira. Linnas on neli teatrit: M. Lermontovi nimeline Venemaa vabariiklik draamateater, A. Topanovi nimeline Hakassia rahvuslik draamateater, Hakassia rahvuslik nukuteater Skazka ja Hakassia riiklik väikevormiteater Tšitigei.
Abakanis töötab telekeskus Hakassia.
Abakanis ilmub kaks vabariiklikku (see tähendab üle-Hakassialist) ajalehte: venekeelne Hakassia ja hakassikeelne Habar. Lisaks ilmub kohalik ajaleht Abakan ja hulk muid perioodilisi väljaandeid (Pjatnitsa, Šans jne).
Kähri (Rõuge)
Kähri on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.
Lilian Hansar
Lilian Hansar (neiuna Lilian Virveste; sündinud 6. septembril 1949 Kuressaares ) on Eesti arhitekt, muinsuskaitsja ja Eesti Kunstiakadeemia emeriitprofessor.
Aastal 1968 lõpetas ta Kingissepa Keskkooli ja aastal 1975 Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi.
Pärast kooli lõpetamist töötas aastani 1979 Vabariiklikus Restaureerimisvalitsuses. 1979–1994 oli ta Saaremaa peaarhitekt. 1994–2003 oli ta Kuressaare peaarhitekt. 2003–2007 töötas ta Muinsuskaitseametis Saare maakonna vaneminspektorina.
2007. aastast õpetas ta Eesti Kunstiakadeemias. Oli 2010–2015 Eesti Kunstiakadeemia muinsuskaitse ja restaureerimise osakonna juhataja ning 2016–2021 Kunstikultuuri teaduskonna dekaan.
Kähri
Kähri on mitme koha nimi:
Veneto
Veneto (veneti keeles Vèneto) on maakond Itaalias.
Asub Itaalia kirdeosas, piirneb Emilia-Romagna ja Lombardia maakonna, Trentino-Alto Adige ja Friuli-Venezia Giulia autonoomse regiooni ning Austria Vabariigiga. Maakonna keskuseks on Veneetsia linn.
Loodus
Lõuna- ja kaguosas piirneb Veneto Aadria merega, põhjaosas kõrguvad Alpid (mäekurud Rolle, Sella, Pordoi, Falzarego ja Tre Croci). Veneto alasid läbivad Po, Adige, Brenta ja Piave jõgi. Veneto järvedest on suurimad Garda, Misurina, Auronzo, Santa Croce, Pieve di Cadore ja Alleghe.
Kliima on kontinentaalne; temperatuur on kõrgem rannikul, Alpide jalamil ja Garda piirkonnas.
Rahvastik
Peaaegu pool Veneto maakonna rahvastikust elab alla 10 000 elanikuga valdades. Erinevalt näiteks Lombardia Milanost ja Piemonte Torinost ei ole Veneos ülekaalukalt teiste üle domineerivat suurlinna. Enamik ametiasutusi asub Veneetsias ja Padovas.
Suuremad linnad
Veneetsia, Padova, Verona, Treviso, Vicenza ja Rovigo.
Ukraina Rahvuslik Liit (URL)
Ukraina Rahvuslik Liit (URL) (ukraina keeles Український Національний Союз (УНС)) on 2009. aastal alguse saanud ühendus Ukrainas.
Veneto
Majandus
Tänapäeval on Veneto tuntud veinipiirkond; arenenud on tekstiilitööstus ja põllumajandus. Suur osakaal on turismil, seda eriti Veneetsias.
Ajalugu
Vicenza, Padova, Verona ja Treviso olid kõik roomaaegsed piirilinnad. 5. sajandil hakkasid aga roomaajal õitsevaid linnu laastama germaanlased. Veneetsia vabariigi valitsuse all endine jõukus taastus. Veneto keskaegsed linnad asusid tähtsate kaubandusteede, näiteks Veneetsiat ja Genovat ühendanud Serenissima ääres. Samuti suundus sealt läbi oluline tee Brenneri kuruni, mis viis läbi Alpide põhjapoolsesse Euroopasse. Enamik Veneto regiooni linnu allus Veneetsia valitsusele kuni 15. sajandini.
Ukraina Rahvuslik Liit (URL)
Ajalugu
Organisatsioonina alustati tegevust 19. detsembril 2009.
Veneto
Ajalugu
thumb|right|Traditsiooniline veneetsia karnevalimask
Vein
Veneto veinipiirkonnad: Soave (DOC), Soave Superiore (DOCG), Recioto di Soave (DOCG), Bardolino (DOC), Bardolino Superiore (DOCG), Valpolicella (DOC), Bianco do Custoza (DOC), Prosecco Conegliano di Valdobbiadene (DOC).
Valeri Loginov
Valeri Loginov (20. oktoober 1939 Šuja – 4. mai 1978 Tartu) oli Eesti poksija. Ta poksis Tartu "Kalevis", kus tema treenerid olid Evald Lillo ja Vello Kade. Loginov oli kukk-kaalus (kuni 54 kg) kahekordne Eesti NSV meister (1964 ja 1967) ja sulgkaalus (kuni 57 kg) Eesti NSV meister (1966). Ta sai Eesti NSV meistrivõistlustel kukk-kaalus (kuni 54 kg) II koha (1961) ja III koha (1960) ning sulgkaalus (kuni 57 kg) III koha (1962, 1963).
Jean-Baptiste Colbert
thumb|Jean-Baptiste Colbert
Jean-Baptiste Colbert (29. august 1619 – 6. september 1683) oli prantsuse majandustegelane, kuningas Louis XIV finantside peakontrolör (majandusminister) aastatel 1665–1683. Teda peetakse prantsuse merkantilistliku majanduspoliitika loojaks.
Colbert sai tuntuks külma ja kalkuleeriva mehena, kes usuti olevat täiesti emotsioonitu.
Colbertil oli samanimeline poeg.
Cheri jõgi
Cher [šeer] on jõgi Prantsusmaal.
Lehtedetupp
pisi|[[Põldosi|Põldosja varrel on näha lehtedetuped]] Lehtedetupp on väga väikeste lehtede liitumisel tekkinud moodustis ümber varre. Esineb näiteks osjalistel.
Cheri jõgi
Cher algab Keskmassiivilt ning kulgeb ülemjooksul põhja, seejärel pöördub loodesse ja läände. Suubub vasakult Loire'i.
Cheri jõe kohale on ehitatud Chenonceau loss.
Tõnis Braks
Tõnis Braks (19. august 1885 Lihula – 20. oktoober 1966 Tallinn) oli eesti kirjanik ja ka ajakirjanik. Kasutas pseudonüüme Heini ja Aruvälja Andres.
Looming
Ta tegi kaastööd töölisväljaandeile Kiir, Tööline ja Tapper ning töötas 1920–1951 ajalehetoimetustes (Sotsiaaldemokraat, Päevaleht, Kommunist, Rahva Hääl, Talurahvaleht). 1951–1954 oli vangis (§ 58-10).
Karuse raudteejaam
pisi|Karuse jaamahoone aprillis 2009 raudteetammi poolt
Karuse vaksalihoone ehitati 1931. aastal. Jaamahoone on säilinud ja rekonstrueeritud. Hooneni viib Karuse–Kalli maanteelt kruusatee, mis kulgeb mööda endist raudteetammi. Raudteetammilt Virtsu poole vaadates jääb jaam vasakule.
Approaches to Applied Semiotics
"Approaches to Applied Semiotics" on raamatusari, mida aastail 2000–2009 andis välja kirjastus Mouton de Gruyter.
Sarja toimetajad olid Thomas Sebeok ja Jean Umiker-Sebeok.
Sari vahetas välja sama kirjastuse varasema sarja "Approaches to Semiotics" ja on sarja "Semiotics, Communication and Cognition" eelkäija.
Ole
Ole on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Emmaste valda.
Ole küla piirneb põhjas Prähnu, lõunas Vanamõisa, kagus Sinima ja idas Emmaste-Selja külaga.
Nimi
Leo Tiik on kohanime aluseks pakkunud isikunime Olav, aga ka rootsikeelse sõna håll 'jahimehe luurepaik' ja soomekeelse sõna hollimies 'postipoiss'. Kohanime on 1583 mainitud kujul Hollo, 1712 Hole ja 1798 Holle.
Ajalugu
Ole on ajalooliselt kuulunud Kassari mõisa alla. 1835 oli külas kaks talu ja külaelanikud said omale perekonnanimedeks Erik, Holberg ja Hollmann.
Ole kuulus 1977–1997 Külaküla koosseisu.
Taristu
Ole küla piirneb idas Emmaste–Luidja maanteega.
Dourdan
Dourdan on linn Prantsusmaal Essonne'i departemangus.
Laossaarõ
Laossaarõ on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.
Xena
Xena [ks'eena] on telesarja "Sõjaprintsess Xena" peategelane, keda kehastas Lucy Lawless.
Juuniküüditamine
Juuniküüditamine oli 14. juunil 1941 toimunud Nõukogude repressiivorganite (NKVD) teostatud esimene massiline küüditamine Baltikumist, mille käigus arreteeriti Eestist umbes 3000 meest, kellest enamik suri GULAG-i koonduslaagrites. Nende perekonnaliikmed – umbes 7000 naist-last-vanurit – saadeti Eestist välja Siberi küladesse, kus samuti paljud hukkusid.
Küüditatute arvu puhul tuleb silmas pidada, et otseses tähenduses küüditatud olid enamasti naised, lapsed ja vanad mehed, kes eluks ajaks Siberisse sundasumisele saadeti ning kelle kohta individuaalset süüdimõistvat otsust mitte kunagi ei langetatud. Mehed, aga ka üksikud silmapaistvamatel ametikohtadel olnud naised, eraldati oma perekondadest juba Eestis kohe pärast kinnivõtmist ning saadeti vangilaagritesse, kus nad hiljem kas NKVD erinõupidamise, mõne tribunali või isegi kohaliku oblastikohtu otsusega pealiskaudse menetluse järel süüdi mõisteti. Suur osa neist suri juba 1941. või 1942. aastal enne otsuse langetamist, väga paljud mõisteti surma ja lasti maha, ülejäänud viidi enamasti kümneks aastaks vangilaagrisse. Tingimused vangilaagrites olid sõja ajal erakordselt ebainimlikud ning enamik vangilaagreisse saadetuid suri esimesel või teisel vangiaastal. Üksikud ellujäänud, kes karistusaja suutsid ära kanda, saadeti seejärel oma perekondade juurde sundasumisele.
Küüditamise eesmärk ei olnud küüditatute tapmine. Küüditamisega viidi oma kodumaalt Siberisse inimesed, keda nende sotsiaalse staatuse tõttu loeti Nõukogude režiimi vastasteks või vähemalt ebalojaalseteks – nn sotsiaalselt ohtlik element. Neid käsitleti tasuta ja õigusteta tööjõuna, keda sai rakendada paikades, kus inimesi ei olnud, ja töödel, mille jaoks tavalist tööjõudu ei olnud. Seda eriti sõja ajal, kui suur osa tööjõulisi mehi, kes ei olnud vangis, olid sõjaväkke mobiliseeritud. Sundasumise paigad olid enamasti raskesti ligipääsetavates kohtades karmi kliimaga piirkondades kaugel suurematest linnadest. Elamistingimused olid ebainimlikud, puudus korralik peavari ja arstiabi, suur puudus oli elementaarsetestki toiduainetest, rõivastest ja jalatsitest. Viletsust võimendas veelgi Nõukogude Liidus valitsenud organiseerimatus ja hoolimatus. Ohvreid ei loetud.
Pärast sõja lõppu lootsid küüditatud koju pääseda, ehkki nad olid saadetud sundasumisele eluks ajaks. Natuke andis lootust ka pärast sõda leevenenud ideoloogiline surve ja paranenud varustamine. Mõned põgenesid Siberist omal käel. 1946. aastast alates vabastati osa küüditatuid. Paljud lapsed ja noored saadeti kas salaja või ka ametlikul loal kodumaale tagasi. Kuid see ei olnud pääsemine. 1940. aastate lõpul võeti enamik Siberist kodumaale tulnud noori kinni ja saadeti tapi korras oma sundasumispaika tagasi.
Küüditatud lubati järk-järgult koju alles pärast Stalini surma. Esimesena lapsed, alates 1954. aastast. Suurem osa küüditatuid vabastati aastatel 1956–1958, kuid oli neid, kes pääsesid kodumaale veelgi hiljem, ja neidki, kes mõnel põhjusel jäid elama senise sundasumise paika või mujale Siberis või Venemaal. Kodumaale pääsemine ja rehabiliteerimine ei tähendanud veel vintsutuste lõppu. Represseeritu, mis sest et taastatud õigustega, märk saatis inimesi kuni NSV Liidu lagunemiseni.
1941. aasta juuniküüditamine hõlmas lisaks Eestile, Lätile ja Leedule veel ka Valgevene, Ukraina ja Moldaavia alasid, kust deporteeriti Siberisse kokku umbes 95 000 inimest. pisi|Juuniküüditamise aastapäev Lindamäel 1989. aastal
Ettevalmistused
NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu ja ÜK(b)P Keskkomitee võttis 14. mail 1941 vastu ühismääruse nr 1299-526ss, mis kinnitas "Direktiiv sotsiaalselt võõra elemendi väljasaatmise kohta Balti liiduvabariikidest, Lääne-Ukrainast, Lääne-Valgevenest ja Moldaaviast" eriasumisele saatmise läbiviimise kohta. Toimuvat koordineerima määrati NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Rahvakomissariaadi rahvakomissar Vsevolod Merkulov, tema asetäitja Ivan Serov ja NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaadi rahvakomissari asetäitja Viktor Abakumov.
Operatsiooni läbiviimist Eestis korraldasid nn "troikad" (kolmest isikust koosnevad komisjonid). Eesti NSV juhttroikasse kuulusid riikliku julgeoleku rahvakomissar Boris Kumm, siseasjade rahvakomissar Andrei Murro ja EK(b)P KK I sekretär Karl Säre.
Vastavalt plaanile oli kavas saata Eestist väljasaadetud järgmistesse piirkondadesse ja töölaagritesse:
Küüditamise ehk "sundevakueerimise" läbiviimisele asuti 13. ja 14. juuni ööl, reedel vastu laupäeva. Keskpäeval oli kõikidele asutustele antud korraldus saata oma transpordivahendid miilitsa käsutusse. 13. juuni õhtul hakkasid varem ette valmistatud kogunemiskohtadesse koonduma asjasse pühendatud seltsimehed. Kohalviibijatest moodustati neljaliikmelised "brigaadid", mida üldjuhul juhtis julgeolekutöötaja. Brigaadidele jagati välja instruktsioonid ja vajalikud paberid: arreteeritavate ja küüditatavate nimekirjad, vara ülevõtmise blanketid jms.
Küüditamise algus
pisi|300px|1938. aasta väljalaske GAZ veoauto ja kaheteljelise vaguniga küüditati inimesi NSV Liidu kaugematesse piirkondadesse 14. juuni öösel kella 1–2 paiku alustasid küüditamist läbiviivad rühmad tegevust samaaegselt üle Eesti. Õhtul magama läinud pered aeti üles ning neile loeti ette määrus, mille alusel nad kuulutati kas arreteerituks või kodumaalt välja saadetuks. Mingit kohtuotsust selleks polnud. Korterid ja hooned otsiti läbi. Kaasa lubati võtta kuni 100 kg asju.
Paar tundi pärast küüditamise algust saabusid esimesed autod raudteejaamades haruteedel ootavate vagunite juurde. Kokku oli operatsiooni läbiviimiseks varutud 490 vagunit. Need seisid Tallinnas Koplis ja Pääskülas ning Haapsalus, Keilas, Tamsalus, Narvas, Petseris, Valgas, Tartus ja Jõgeval.
Tähega A (arreteeritud) tähistatud vagunitesse paigutati täiskasvanud mehed, tähega B vagunitesse naised ja lapsed. Sel hetkel nägi enamik naisi oma mehi ja enamik lapsi oma isa viimast korda. Arreteerimisele või küüditamisele kuulunud inimeste tagaotsimine jätkus 16. juuni hommikuni.
Juunis 1941 Petserimaa Värska õppelaagrisse saadetud 22. Eesti Territoriaalse Laskurkorpuse ligi 231 Eesti tegevsõjaväelast vangistati Petseri Kaitseliidu majas 13.–14. juunil, (179 ohvitseri ja lipnikku, kes saadeti enamasti Norilski vangilaagrisse, 49 allohvitseri ja sõdurit). Värska laagrist vahistatutele lisati mujal Eestis kinni võetud 36 kaadrisõjaväelast.
Küüditatute saatus
17. juunil 1941 hakkasid küüditatute rongid Narva ja Irboska kaudu Eestist välja sõitma. Vagunitesse oli paigutatud üle 50 inimese. Täistuubitud vagunitesse pääses valgust vaid kitsast pilust. Vett ei olnud, käimla aset täitis põrandast läbi ulatuv toru. Õhk oli vaguneis raske ja läppunud, päikeselõõsas seistes muutusid vagunid lämmatavalt kuumaks.
Algul sõitsid A- ja B-vagunid ühes ešelonis, mõne aja pärast haagiti aga esimesed lahti ja saadeti otse sunnitöölaagritesse.
Enamik A-vagunitesse paigutatud arreteeritutest suunati algul Ukraina NSV Starobelski ja Babino laagritesse ning Uurali lähistele Verhodurski laagrisse Sverdlovski oblastis, väiksem osa viidi kohe Kirovi oblasti vangilaagritesse. Starobelskisse ja Babinosse saadetud vangid sattusid sõjategevuse piirkonda ning toimetati seetõttu peagi Siberi vangilaagritesse. Külma, viletsa toidu ning üle jõu käiva töö tagajärjel suri enamik arreteeritutest juba esimesel Siberi talvel. 1941. aasta lõpul asusid vangilaagrites tegutsema uurimiskomisjonid. Suur osa vangistatutest lasti maha. 1942. aasta kevadeks oli umbes 3500-st otse vangilaagritesse saadetud mehest elus paarsada.
B-vagunitesse paigutatud naised ja lapsed viidi asumisele Kirovi, Novosibirski, Omski ja Tomski oblastitesse ning Altai ja Krasnojarski kraisse. Nendest naistest ja lastest suri külma, nälja ja raske töö tagajärjel iga teine. Jätkusid ka arreteerimised, mistõttu nii mõnigi sattus asumiselt vangilaagrisse.
Nurste
alt=Nurste baptisti palvemaja|pisi|265x265px|Nurste baptistikoguduse palvela Nurste on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa valla lääneosas. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Emmaste valda.
Juuniküüditamine
Küüditatute arv
13. juunil 1941 Moskvast antud korralduse kohaselt oli Eestist ette nähtud küüditada 11 102 inimest. Kõiki neist ei õnnestunud küüditajatel siiski tabada.
Nurste
Nurste küla piirneb põhjas Metsapere, läänes Kitsa, lõunas Külaküla ja Leisu ning idas Kuusiku külaga.
Juuniküüditamine
Küüditatute arv
1942. aastal Saksa okupatsiooni ajal tegeles Nõukogude okupatsiooniohvrite kindlakstegemisega 1941. aasta 4. septembril loodud "Äraviidute Otsimise ja Tagasitoomise Keskus", saksakeelse lühendi järgi ZEV. 1943. aastaks oli ZEV ankeetide abil kogutud andmete alusel nimekirja kandnud 9632 küüditatut. Vaatamata sellele, et küüditati umbes 400 Eesti juuti, selles nimekirjas puudusid juudi rahvusest isikud.
Nurste
Nimi
Kohanimi tuleneb sõnast nurm ja ste-liitest ning on arvatavasti pärit mandrilt. Kohanime on 1583. aastal mainitud kujul Normyste, 1605 Nurmiste, 1648 Nurmbste ja 1798 Nurste.
Juuniküüditamine
Küüditatute arv
Praegu loetakse juuniküüditatute koguarvuks veidi üle 10 000 inimese (välja on käidud arv 10 016). Alaealisi (kuni 17-aastasi) oli neist 36–38%, alla aastasi lapsi üle 100, oli ka voodihaigeid vanainimesi.
Nurste
Loodus
Nurstet läbib Leetselja peakraav. Nurste tammik asub Kitsa külas.
Juuniküüditamine
Küüditatute arv
Juuniküüditamise tagajärjel hukkus umbes 6000 inimest.
Nurste
Ajalugu
Nurste kuulus ajalooliselt Emmaste mõisa alla ja asus Agapäe vakuses. 1565–1576 oli vakuses täisadrik Hinrich Wstalle (Ustall). Liivi sõja ajal toimunud venelaste rüüsteretke järel oli talu 1577 tühi. 1583 on kohal mainitud uut peremeest nimega Normyste Knutt. 17. sajandil asus piirkonnas ratsurimõis (Hoflägret Nurmis). Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjonis elas Putkaste mõisa alal talunik Nurmeste Knuth.
1835. aastal oli külas 15 talu ja elanikud said perekonnanimedeks nimed Baam, Eisdrath, Haldrik, Herm, Jesmin, Kaasik, Kilm, Kuik, Kühr, Küla, Laak, Leesma, Liik (Lieg), Lukk, Lund, Metsalo, Nurs, Oja, Rist, Saar, Tenn, Tomberg, Väljas ja Vööl.
Nurste koosseisu kuulus 1977–1997 Kuusiku küla.
Taristu
Küla läbib Emmaste–Luidja maantee, kust algab Nurste–Kuriste tee. Külast algab Tallinna suunduv kaugbussiliin.
Kultuur
Nurstes asub baptisti kabel.
Ettevõtlus
Nurstes asub tarbijate ühistu kauplus.
Erling Skakke
Erling Skakke (u 1115 – 18. juuni 1179) oli Norra jarl 12. sajandil.
Erling Skakke sündis Kyrpinga-Ormi pojana. Aastail 1152–1155 võttis koos Orkney krahviga osa ristiretkest pühale maale. Esmalt purjetasid nad pühale maale, seejärel Konstantinoopolisse ning viimaks Rooma. Sitsiilias pidasid nad lahingut araablastega ning Erling sai kaelast haavata. Selle vigastuse tõttu jäi tema pea ühele poole viltu, millest sai ta hüüdnime Skakke ("vildakas").
Erling oli abielus kuningas Sigurd Magnussoni tütre Kristinaga, kellega sai poja Magnuse. Erling Skakke sai omale tugevaks liitlaseks Nidarosi peapiiskopi Øystein Erlendssoni, kelle abiga pani ta võimule oma poja Magnuse. Magnus Erlingsson oli aastail 1161–1184 Norra kuningas. Erling Skakke oli oma poja nooruse tõttu riigi tegelik valitseja, ning jäi võimule ka isegi pärast poja täisealiseks saamist. Oma võimu kindlustamiseks lasi ta tappa mitmed varasemate kuningate järeltulijad, kes oleksid võinud troonile pretendeerida.
1164. aastal asutas ta Halsnøy kloostri.
Erling Skakke langes 1179. aastal Kalvskinneti lahingus. Kuningas Sverre austas langenud vastast ning pidas tema matustel kõne.
Sergios I
Sergios I (suri 9. detsembril 638 Konstantinoopolis) oli Konstantinoopoli patriarh 610. aastast kuni surmani 638. Paindliku poliitikuna oli ta Bütsantsi keisri Herakleios I põhiline nõuandja suurema osa tema valitsemisajast. Ta oli üks jõulisemaid ja sõltumatumaid Konstantinoopoli patriarhe. Temalt pärinevad kristoloogiliste lahkarvamuste lahendamiseks mõeldud monoenergism ja monoteletism, mis hiljem kuulutati hereesiateks.
Ta oli süürlane ja sai hea hariduse. On oletatud, et tema vanemad olid monofüsiidid (jakobiidid) ning Sergios pöördus ortodoksiasse.
Temast sai Hagia Sophia diakon ja vaeste eest hoolitseja (πτωχοκόμος) Phrixose ja Phialose sadamas.
Sergios valiti patriarhiks noorena 10. aprillil 610 patriarh Thomas I järglasena keiser Phokas I valitsemisajal pool aastat enne keisri kukutamist Herakleios I poolt.
Sykeoni püha Theodorose eluloos öeldakse, et kohe pärast patriarhiks pühitsemist külastas Sergios Theodorost, kes viibis parajasti Konstantinoopolis, ning too tõotas talle pikka õnnistusrikast ametiaega.
Herakleiose ja Sergiose vahel sugenes kiiresti haruldaselt usalduslik vahekord.
Pärast Eudokia surma 13. augustil 612 abiellus Herakleios Martinaga, kes oli tema õe Maria ja kellegi Martinuse tütar. Patriarh Sergios kroonis Martina, kuid püüdis keisrit igati veenda Martinat hülgama, sest seda abielu peeti intsestuaalseks ja see tekitas rahva meelepaha. Patriarh Nikephorose sõnul vastas Herakleios nii: "Sa oled juba täitnud oma kohuse preestri ja sõbrana. Ülejäänu eest langeb vastutus minule."
Sergios veenis ümber keisri, kes kavatses pealinna Konstantinoopolist ära viia.
Tegevus sõja ajal Pärsiaga
Herakleios I valitsemisajal Pärsia ning tekkis oht, et Konstantinoopol vallutatakse. Sergios andis Herakleiosele sõjakäikudeks 622–628 täieliku moraalse toetuse ning annetas selleks kiriku varasid. Sellal kui keiser oli sõjas, valitses Sergios riiki ja õhutas rahvast oma kodumaad kaitsma.
Pärsia liitlased avaarid piirasid juulis 626 Konstantinoopoli ümber. Väheste sõduritega linna jäänud Sergios pidi korraldama linna kaitset. Tal õnnestus üllatada maabuvaid piirajaid ja nad tagasi lüüa. Võit 10. augustil 626 pani pärslased Konstantinoopolist põgenema ning tähistas avaaride languse algust.
Bütsantsi allikate järgi puhkes sellal, kui Sergios pidas ekteeniat Hodegetriale, merel torm, mis sundis avaarid Konstantinoopoli vallutamisest loobuma. Seda peetakse Jumalasünnitaja imeliseks sekkumiseks.
Kängsepä
Kängsepä on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.
Sergios I
Tegevus sõja ajal Pärsiaga
Tolle lahinguga seostatakse ka tänuhümni (akatisti) Theotokosele, mis omistatakse Sergiosele.
Monoenergism ja monoteletism
Sergios püüdis taastada riigi usulist ühtsust. Ta püüdis veenis monofüsiite vastu võtma ortodoksset düofüsitismi. Monofüsiidid ei soostunud aga aktsepteerima Kristuse inimlikkust.
Herakleios tegi Sergiosele ülesandeks leida vormel, millega mõlemad pooled nõustuksid. Ortodoksse, Chalkedoni kirikukogul vastuvõetud kristoloogilise õpetuse ja monofüsitismi lepitamiseks töötas ta välja kõigepealt monoenergismi, millega Herakleios umbes 633 ning käskis seda kogu riigis levitada. Monoenergismi pinnal sõlmiti umbes 633 taasühinemisleping Aleksandria patriarhi Kyrosega. Paavst Honorius I sallis esialgu monoenergismi, vastates Sergiosele, et mõistete tähendus vajab täpsustamist. Ent Jeruusalemma patriarh Sophronios seisis monoenergismile kindlalt vastu.
Et monoenergism ei leidnud üldist tunnustust, töötas ta 638 monoteletismi, mis on esitatud Herakleios I ediktis "Ekthesis", mille koostajaks Sergiost peetakse.
Sergios suri peagi pärast "Ekthesise" väljaandmist.
Nii ortodoksia pooldajad kui ka monofüsiidid lükkasid monoteletismi tagasi ning Lateraani kohalikul kirikukogul 649 mõisteti see õpetus hukka.
III Konstantinoopoli kirikukogul mõisteti nii monoenergism kui ka monoteletism nii ida- kui ka läänekiriku poolt hereesiana hukka ning tauniti nii Sergiost kui ka Herakleiost postuumselt ketseritena.
Välislingid
Selle artikli koostamisel on kasutatud poola, kreeka ja itaalia Vikipeedia artiklit seisuga 26.10.2008.
Kehakeel
Kehakeel (body language) on tõlgendusraamistik, mis käsitleb mitteverbaalset suhtlemist.
Kehakeele mõiste
Ungari-Ameerika semiootik Thomas A. Sebeok leidis, et see "võrreldamatult vulgaarne" mõiste pärineb eksimatult semiootilisest kontekstist, Israel A. Latifi 1934. aasta uurimusest, milles räägitakse imiku roomamisest lutipudeli poole kui "kogu-keha keelest" (whole-body language). 1930ndatel aastatel, enne kommunikatsiooniteooria tekkimist, ei eristatud veel keele ja kommunikatsiooni mõisteid, mistõttu võttis Ameerika kirjanik Julius Fast selle termini kasutusele lühendatud kujul ja avaldas samanimelise raamatu – "Body Language" (1970), millest sai alguse pseudoteaduslik või anekdootlik kehakeele-diskursus.
Kehakeele kui teaduse seos pesudoteadusega
Kehekeele mõjust sotsiaalses suhtluses on avaldatud tuhandeid eelretsenseeritud artikelid, mis annavad mitteverbaalse suhtluse kohta olulist infot. Kuid teadlased, kelle tööks on eristada tõeset ning väära teavet, puutuvad oma uurimistöös kokku paljude väärarusaamade, stereotüüpide ning pseudoteaduslike tehnikatega. Ekslik käsitlus tuleneb ebaõigetest vaatlustest või eksperimentidest. Üldiselt ei ole pseudoteaduslikud kirjutised eelretsenseeritud ning neid ei avaldata teadusajakirjades. Mitmeid varem tõeks peetud kehakeele signaalide tõlgendusi on nüüdseks kummutatud, näiteks valelikkuse seostamine nihelemise, silmside vältimise. Psühholoogid ja teadlased nõustuvad, et kehakeel võib edastada teatud emotsionaalseid seisundeid, kuid mitmeid kehakeele signaalide tõlgendusi pole teaduslike tõenditega toetatud. Mõnede teadlaste arvates pole olemas üht kindlat signaali valeliku või agressivse käitumise jaoks.
Keelelisus
Kehakeele mõiste iseenesest on ekslik, sest mitteverbaalne suhtlemine ei vasta Charles W. Morrise viiele keele tingimusele ; nimelt ei kanna kehakeele märgid alati ühist tähendust paljude tõlgendajate jaoks ja ei ole ühtedel viisidel kombineeritavad ja teistel viisidel mitte. Mitteverbaalse suhtlemise uurimise pioneer Ray L. Birdwhistell nentis, et arvamine nagu oleks igal žestil "päris" tähendus nagu "sõnadel" peaks olema, lähtub keeleteaduslikust naiivsusest ja kui uurija üritaks luua mingisugust "sõnastikku" kõikidest kehaliigutustest ja nende tähendustest siis ta avastaks, et enamus inimesi on kineesiliselt kirjaoskamatud ja liiguvad vigaselt. Thomas A. Sebeok soovitab selliseid metafoorseid väljendeid nagu "kehakeel", "lillede keel", "mesilaste keel", "ahvide keel" jne vältida. "Kehakeele lugemine" on ka keeleliselt ebakorrektne, sest nt loomulikus keeles sõnumi tõlgendamise puhul ei öelda "ma lugesin ta keelest, et...".
Kehakeele signaalide alateadlik tõlgendamine
Meie kehakeele eest vastuvaks ajuosaks on limbiline aju. See reageerib meid ümbritsevale maailmale refleksiivselt ja silmapilkselt, ilma eelneva mõtlemiseta. Seetõttu edastab see keskkonnast tulevale informatsioonile vastuseks keha ehtsa ja tõelise reageeringu. Limbiline aju on ka meie emotsionaalseks keskuseks. Sealt liiguvad signaalid mitmetesse teistesse ajuosadesse, mis omakorda juhivad meie käitumist. Seda käitumist saab vaadelda ning tõlgendada, kuna see avaldub füüsiliselt jalgade, torso, käsivarte, käte ja näo kaudu. Kuna need reaktsioonid ilmnevad, erinevalt sõnadest, mõtlemata, siis on nad tõelised. Seetõttu peetakse ka limbilist aju "ausaks ajuks". Kuna inimesed pole alati mitteverbaalsest suhtlusest teadlikud, reedab kehakeel tihti inimeste tegelikke kavatsusi, mõtteid ja emotsioone, isegi kui nad oma kõnes midagi muud väidavad.
Kui inimesed räägivad oma eelaimustest ja "kuuendast meelest", on nad märganud vastuolu kellegi kehakeele ja sõnade vahel. Naised on tavaliselt meestest tundlikumad, kuna neil on kaasasündinud võime märgata ja ära mõistatada sõnatuid signaale ning panna tähele väiksemaid üksikasju. Naised tunnevad kergemini ära, kui nende lähedased neile valetavad. Eriti arenenud on "naiselik intuitsioon" naistel, kes on emad. Esimestel eluaastetel on suur osa ema ja lapse vahelisest suhtlusest mitteverbaalne. Naisi peetakse nende parema intuitsiooni tõttu ka paremateks läbirääkimiste pidajateks. Magnetresonantskuva (MRI) ajuskaneeringud on näidanud, et naistel tegeleb teiste inimeste käitumise hindamisega 14–16 ajupiirkonda, meestel aga 4–6 ajupiirkonda.
Keha vestluskaaslase poole kallutamine
Oma keha vestluskaaslase poole kallutamine on märk sellest, et ollakse inimesest ja tema jutust huvitatud, inimene on meeldiv.
Jäljendav kehakeel
Vestluskaaslast jäljendavast kehakeelest võib välja lugeda, et isik tunneb kaaslase suhtes tõmmet, on saavutanud temaga vastastikuse mõistmise ning õhkkond kahe inimese vahel on sundimatu ja valitseb üksmeel. Jäljendavad liigutused on ka märk sellest, et soovitakse võita kellegi poolehoidu ja luua selle isikuga usalduslikku vahekorda.
Vestluse ajal enesekorrastamine
Vestluse ajal riiete ja aksessuaaride kohendamine või riietelt näiteks purude ja niidijuppide ärakorjamine näitab huvi puudust vestluse, vestluskaaslase või vestlusaluse teema vastu. Inimene ei ole kogu tähelepanuga arutelu juures.
Vestluskaaslasest eemale suunatud jalalabad
Kui vähemalt üks inimese jalalabadest on suunatud vestluskaaslasest eemale, võib sellest järeldada, et tal ei ole soovi antud seltskonnas viibida või on soov ja vajadus lahkuda. Inimesel võib olla kiire või on tema vestluskaaslane teinud midagi solvavat, mis on põhjustanud tahtmise vestlusest välja astuda.
Ülesvaatavad varbad
Kui inimese jalakand toetub vastu maapinda, kuid varbad on maast lahti ja vaatavad üles, on tegu gravitatsiooni eirava kehakeelega ja seega hea tuju väljendusega. See peegeldab positiivseid mõtteid, olukorraga rahul olemist ning rõõmsat suhtumist.
Vestluse käigus jalgade lahkuviimine
Kui inimene viib jalad vestluse käigus koos asendist lahku, tähendab see enamasti seda, et ta tunneb end olukorras järjest halvemini. On tekkinud vastasseis, potentsiaalne konflikt. Ebakindluse suurenemine paneb inimest hõivama suuremat territooriumi ning otsima kindlamat toetuspinda ja tasakaalu. Asendi muutmisega üritab ta end kehtestada ning vestluskaaslaste üle domineerida ja kontrolli saavutada.
Seisvas asendis jalgade ristamine
Jalgade ristamisel võib olla mitu tähendust. Enamasti on see seotud positiivsete emotsioonidega. Kui üks jalg ristatakse seistes üle teise, vähendab see oluliselt tasakaalu. Seetõttu on see liigutus, mida inimesed ohtu tajudes enamasti ei tee. Jalgu ristatakse alateadlikult näiteks kõige sümpaatsema inimese meeleheaks, nii et kehaga kaldutakse tema suunas. Asend väljendab seda, et meil on seltskonnas meeldiv ning turvaline olla. Samas võib olenevalt kontekstist ristatud jalgu lugeda ka kinnise kehakeelena ning kaitseasendina. Sel juhul esineb see tihti koos rinnal ristatud käsivartega. Kui inimene on ristanud jalad, pole ta minekuvalmis ega kavatse nii pea oma kohalt lahkuda, vaid plaanib jääda sellesse asendisse mõneks ajaks.
"Kilpkonnaefekt"
Kui inimese õlad liiguvad aegalselt kõrvade suunas nii, et kael tundub ära kaduvat ja tekib "kilponnaefekt", on tegu gravitatsiooni järgiva kehakeelega ning see näitab negatiivseid emotsioone, nõrkust, alistumist ja ebakindlust – inimene tunneb end olukorras või seltskonnas äärmiselt ebaturvaliselt, tal puudub enesekindlus.
Sõrmedest katus
Sõrmedest moodustatud katust, milles sõrmed vaatavad üles poole, peetakse jõuliseks kindlustunde väljenduseks, mida kasutatakse tihti oma jutu rõhutamiseks. See näitab, et inimene on oma mõtete ja seisundiga rahul ning arvamustes kindel.
Kokku põimitud sõrmed
Kui inimeste sõrmed on, just nagu palveks, kokku põimitud, on see alandlik poos, mis võib väljendada inimese mõtisklust ja tähelepanelikkust. Tegu võib olla ka kõikuma löönud enesekindlusega. Inimene on mures, pinges, pettunud või kergelt ärritunud. Tema mõtteid on haaranud kahtlus, kuid ta üritab oma eitavat suhtumist olukorda varjata.
Käed taskus seismine
Kui keegi seisab käed taskus ning tema pöidlad vaatavad taskutest välja, näitab see kõrget enesekindluse taset. Tegemist on žestiga, mida kasutavad tihti kõrge ühiskondliku staatusega inimesed. See väljendab võimekust, teistest üleolekut ning isegi sõjakust.
Taskutest välja vaatavad pöidlad
Kui inimene seisab pöidlad taskus, nii et ülejäänud käelabad on nähtaval, on see märk madalast staatusest ja enesehinnangust. Sellega kaasneb tihti ka ebakindlus.
Sõrmede hõõrumine
Sõrmedega peopesa aeglaselt hõõrumine või ristatud sõrmede edas-tagasi hõõrumine on märk muretsemisest ja kõhklemisest. Seda kasutatakse tavaliselt närvilistes olukordades, kus inimesed kogevad kerget stressi ja ärevust. Tegemist on rahustava käitumisega.
Ettepööratud pöialdega käed puusas asend
Kui käed on asetatud puusadele nii, et pöidlad asuvad eespool keha ning käelabad jäävad keha taha, on tegemist pigem küsitleva ja vastuseid nõudva aendiga. See võib näidata, et inimene soovib probleemi arutada ja asju selgeks rääkida.
Seljataha asetatud käed
Kui inimese mõlemad käed on asetatud selja taha, näitab see eemaletõmbumist ja soovi hoida distantsi. See saadab sõnumi, et inimene ei taha, et talle lähenetaks või temaga kontakti astutaks. Ta võib tunda end teistest üleolevalt ning ülimalt kindlalt. Seda asendit kasutavad tihti distantsi hoidmiseks ka näiteks kuninglikust soost isikud. Sageli arvatakse ekslikult, et käte selja taha asetamine näitab mõttessevajumist.
Kuklal käed
Sõrmsoengus kuklale asetatud käed, näitavad kõrget enesekindluse taset ning domineerimist ja võimukust. Tegu on territoriaalse asendiga, millest võib välja lugeda, et inimene on antud olukorras liider ja kõrgel positsioonil.
Lauale toetuvad sõrmeotsad
Kui inimene seisab laua taga käed laiali, nii et sõrmeotsad lauale toetuvad, on tegu samuti territoriaalne sõnumiga, mis väljendab enesekindlust ja autoriteeti. Sageli kasutatakse seda asendit vaidlustes ja lahkarvamuste korral, kui midagi nõutakse, tahetakse ennast kehtestada või soovitakse oma seisukohti rõhutada.
Sõrmedega lauale trummeldamine
Sõrmedega lauale trummeldamine on märk närvilisusest. Samuti esineb see olukordades, kus inimesed on millegi suhtes väga kannatamatud või tegelevad väga keskendunult mõtlemisega. Muul juhul võib tegu olla lihtsalt igavusest rütmi koputamsega. Ka enda ehete, riiete või laual olevate esemete sõrmitsemine on märk närvilisusest.
Peopesade vastu reisi hõõrumine
Peopesade vastu reisi hõõrumise korral on tegu rahustava käitumisega. See näitab, et inimene on väga pinges või närviline. Ta tunneb end olukorras ebamugavalt, see põhjustab talle stressi ja ärevust. Antud liigutus on tavaliselt negatiivse iseloomuga sündmuse poolt põhjustatud reaktsioon.
Kerge peakallutus
Kerge peakallutus väljendab avatud ja sõbralikku inimest. Inimesed võtavad sisse sellise asendi tavaliselt, kui nad vestluskaaslast süvenenult kuulavad. Naiste puhul või peakallutuse näol olenevalt kontekstist tegu olla ka flirtiva žestiga tähelepanu püüdmiseks.
Huulte torutamine
Huulte torutamine on märk lahkarvamustest ja pahameelest. Huuli torutav isik ei nõustu öelduga või kaalub alternatiivset vaatepunkti. Seda žesti võib sageli näha kohtus, kui erinevad osapooled kuulavad üksteise kõnesid. Samuti politsei ülekuulamistel, kui kahtlusalustele esitatakse valeinfot. Olenevalt kontekstist võib tegu olla ka seksuaalse žestiga.
Kehakeeleõpikute väärtõlgendused
Aimekirjanduslike kehakeeleõpikute lugemise tuleb meeles pidada, et need on kirjutatud kindlal ajal ja kindlas kohas. Näiteks ühe mõjukaima autori, Allan Pease'i, õpik on kirjutatud 1980ndate alguses, Austraalias ja müügimeeste huvisid silmas pidades. Sellise kultuurikonteksti tõttu sisaldab tema õpik ka tähelepanekuid mis vastavad rohkem tolle aja (Austraalia) müügikonsultantide käitumisele ametlikel koosolekutel kui, et nt tänapäeva eestlase käitumisele tema igapäevaelus. Allpool on mõned valitud näited väärtõlgendustest mida enamus aimekirjanduslikke kehakeeleõpikuid sisaldavad.
Käte ja jalgade ristamine
Allan Pease väidab, et käte ja jalgade ristamine pärineb lapsepõlves asjade taha peitumisest ja kujutab endast katset "peita" end ebameeldiva olukorra eest. Pease on kindel, et käte rinnale ristamine väljendab närvilisust ja negatiivset või kaitsvat suhtumist või, alternatiivselt, kaitseb keha külma ilma eest. Samal aastal avaldas USA kunstiajaloolane Henry Maguire uurimuse Bütsantsi kunstist, milles ta leidis, et ikoonimaalil neljakümnest Sebaste märtrist tähendasid rinnale ristatud käed kas seda, et figuurid vaikisid või olid surnuks külmunud. Sõltumatult sellest, kas Pease mugandas selle tõlgenduse Maguire'i tööst või mõtles ise välja, on tema õpik mõjutanud lugematute pahaaimamatute lugejate käitumist ja soovitanud käsi mitte rinnale ristata. Tänapäeva psühholoogid soovitavad käte rinnale ristamist mitte üle tõlgendada, eriti kui toolil puuduvad käetoed, sest selles olukorras tõuseb käte ristamise sagedus käte puhkamise viisina.
Silmad on hinge peegel
See käibeväljend on laialdaselt tuntud ja viitab ülanäo väljenduslikkusele (seejuures silmad ise ei mängi nii olulist rolli kui kulmud ja silmaümbrused). Väljend ise on tõenäoliselt pärinenud Cicerolt, kes kirjutas raamatus "Kohustustest" ("De Officiis"), et "nägu on hinge peegel", sest see on ainus osa kehast mis on võimeline kuvama nii palju väljendusi kui on emotsioone, ja silmad omakorda valitsevad nägu (teisele inimesele näkku vaadates orienteerutakse silmadele). Cicero käsitluses oli see osa antiiksest füsioloogiast, mille järgi silmad, kõrvad ja muud tajumodaalsuset (kokku viis "sõnumikandjat") on "hinge aknad" ja nägu hinge peegel. Sageli seostatakse (eriti USA evangeelses kristluses) seda ütlust järgneva uue testamendi katkendiga: "Silm on ihu lamp [valgus]. Kui su silm on selge, siis on kogu su ihu valgust täis. Kui su silm on aga vigane, on kogu su ihu pimedust täis. Kui nüüd valgus sinu sees on pime, kui suur on siis pimedus?" (Matteus 6: 22–23).
Viited
Neverbální komunikace
Albert Camus
Albert Camus [alb'eer kam'üü] (7. november 1913 – 4. jaanuar 1960) oli prantsuse kirjanik ja filosoof. Kuigi teda on tihti seostatud eksistentsialismiga, eelistas ta, et teda tuntaks pigem inimese ja mõtlejana kui mingi koolkonna või ideoloogia esindajana.
1957. aastal pälvis Albert Camus Nobeli kirjandusauhinna. Ta oli esimene Aafrikas sündinud inimene, kes sai Nobeli kirjandusauhinna. Ta on ühtlasi laureaatidest kõige nooremana surnud: ta hukkus autoõnnetuses vaid kolm aastat pärast auhinna saamist.
Elukäik
Albert Camus sündis Alžeerias Mondovi külas pere teise pojana. Tema ema oli Hispaania, isa Prantsuse päritolu. Pärast isa surma Marne'i lahingus kolis ema koos poegadega Belcourti, Alžiiri vaesesse linnaossa. Seal käis Albert Camus põhikoolis ja gümnaasiumis ning õppis Alžiiri ülikoolis filosoofiat.
17-aastaselt haigestus Albert Camus kopsutuberkuloosi.