cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alexios I Komnenos
Nikaia piiramine
Nii oli kristlaste ühendatud sõjavägi saavutanud suure võidu ja vallutanud Nikaia kindluse, kuid reaalselt sisenesid linna vaid Alexiose väed; suurt saaki ja sultani pere eest lunaraha lootvad rüütlid aga olid endiselt vägevate müüride taga. "Suuremeelne" bütsantslaste vägede juhataja lubas neid linna vaid kümnemeheliste gruppidena ning sedagi "kirikus palvetamiseks". Kuid kõige suuremat nördimust olevat rüütlites põhjustanud asjaolu, et sultani perekond viidi Konstantinoopolisse ja mõne aja pärast lasti koguni vabaks, sest niisugune oli keisri ja sultani kokkulepe. Selle sammuga kindlustas keiser igaks juhuks ka head suhted seldžukkidega. Loomulikult sai Alexios aru, et ta peab petetud rüütlitele andma midagi valurahaks, ning selleks oli keisril ka suurepärane võimalus - tema kätte oli ju sattunud sultani riigikassa. Seega kompenseeris Alexios oma "sulitembu" sultani kulla ja hõbedaga. pisi|1099. aasta Jeruusalemma piiramine
Ristisõja edasine käik ja Jeruusalemma vallutamine
Olles nüüd olukorra peremees, sundis keiser ka neid rüütleid, kes varem keeldusid, hakkama tema vasallideks. Nii oli Alexios saavutanud täieliku võidu kõikidel rinnetel, kuid samas hävitas ta rüütlite igasuguse usalduse Bütsantsi kui liitlase vastu.
Kujunenud soodne situatsioon võimaldas Alexiosel asuda oma põhieesmärgi juurde – ta tahtis tagasi vallutada suurema osa varem keisririigile kuulunud aladest Väike-Aasias. Ristisõdalaste juurde jäeti vaid väike bütsantslaste salk. Ja seegi lahkus peagi, tuues ettekäändeks, et minnakse suure abiväe järele. Rüütlite vägi aga suundus Antiookia peale, mis seitsmekuuse piiramise järel langes, kuna linna kaitsjate seas leidus äraandja. Järgnevalt õnnestus ristisõdalaste lüüa tagasi ka Mosuli emiiri abiväe rünnak. pisi|Ristisõdijate riigid esimese ja teise ristisõja vahel 1099. aasta 7. juunil jõudis ristivägi Jeruusalemma alla, lõppeesmärk oli käega katsuda. Selleks ajaks olid kõik kristlastest elanikud linnast minema kihutatud. Kuigi Jeruusalemma kaitseväes oli vaid tuhatkond meest, otsustati vastu hakata, seda enam, et Egiptusest oodati suurt abiväge.
Rüütlite ekstaatiline lootus, et linna müürid langevad Kristuse väe ees iseenesest, ei täitunud ja nad alustasid piiramist, mis lõppes 15. juulil tormijooksu ning Jeruusalemma vallutamisega. Mõne aja möödudes moodustati seal juba Jeruusalemma kuningriik Püha Haua kaitsja Godefroi de Bouilloni juhtimisel. Ühtekokku tekkis ladinlaste poolt vallutatud aladele neli kristlikku riiki: Edessa krahvkond, Antiookia vürstiriik, Jeruusalemma kuningriik ja Tripolise krahvkond. Seega muutus Alexiose esimese kümmekonna valitsemisaasta jooksul Bütsantsi välispoliitiline olukord ja ümbritsev keskkond kardinaalselt.
12. sajandi alguseks Hommikumaale tekkinud ristisõdalaste riigid ei tundnud ennast islamimaailmast ümbritsetuna kindlalt. See pani neid leppima sõltuvusega keisririigist ja vasallisuhete tunnistamisega. Vaid vana Bütsantsi vaenlane Antiookia Bohemond ei soostunud keisri nõudmistega leppima, kuid ta sai 1104. aastal moslemite käest lüüa ning sattus nende kätte vangi. Alexios ei jätnud soodsat olukorda kasutamata ja omastas mitmed vürstile kuulunud maad. Kui aga Bohemond vangistusest vabanes, otsustas ta keisrile kätte maksta ja kogus suure sõjaväe. Kuid Bütsants polnud enam ammugi nii nõrguke nagu veel kümmekond aastat tagasi ning Bohemond sai lüüa ja oli sunnitud alistuma. 1108. aastal sõlmitud rahulepingu järgi läks Antiookia juba keisririigi alla. Kusjuures ka Bohemondiga võitlemise käigus paistis keiser silma erilise rahu ja kindlameelsuse poolest. Saades esimese teate vürsti vägede lähenemisest, olevat ta häirimatult öelnud: "Nüüd lähme hommikust sööma, Bohemondile mõtleme pärast seda." Asjaolu, et Alexios oli korduvalt ristirüütlid üle kavaldanud ja oma verivaenlase Bohemondi purustanud, ei tähendanud seda, et keisririik sai elada rahus – kogu selle aja vältel ei lakanud peaaegu hetkekski võitlus türklastega.
Sisepoliitika
Võimule tulles alustas Alexios kohe suure riigisiseste muudatustega. Neid ellu viies toetus ta peamiselt oma sugulastele ja usaldusisikutele klientidele, nagu neid kutsuti. Üldiselt on öeldud, et Alexiose ajal muutus Bütsants tüüpiliseks feodaalseks monarhiaks, loobuti paljus vanast Rooma pärandist, seejuures ka Rooma-aegsetest tiitlitest. Alexios vähendas järsult kohalikku päritolu ametnike arvu, asendades neid välismaalastega. Samas loobuti lõplikult ka orjatöö kasutamisest. Üldiselt algas Alexiose valitsemisajaga riigi majanduse elavnemine. Üle pika aja hakati jälle ehitama, õitsele puhkesid kaubandus ja käsitöö.
Suhetes kirikuga aga ei sallinud sügavalt usklik keiser mingit vastuvaidlemist ning kirikutegelaste väiksemalegi vastuhakule järgnes kohe tagandamine. Oma valitsemisaja alguses, kui suurem osa keisririigi ajaloolistest valdustest oli vaenlaste käes ja riigil puudusid sissetulekuallikad, andis Alexios käsu konfiskeerida kirikute varad. Sellest kavatsusest – ta nimetas seda küll laenamiseks – teatas ta kirikukogul peetud kõnes. Seejuures tõi keiser eeskujuks Vana Testamendi kuningas Taavetit ja Ateena kuulsaimat riigimeest Periklest. Järgmise riigikassa täitmise abinõuna alustati manipulatsioone rahavääringuga. Tolle aja Bütsantsis oli peamise rahaühikuna käibel 4,55 grammi kaaluv kuldmünt – solidus. See jagunes omakorda 24 väiksemaks vasest mündiks. Selle väikese mündiga viisid võimud pidevalt läbi kõikvõimalikke manipulatsioone – peamiselt vähendades selle kaalu. Nüüd aga otsustas Alexios teha ka "kuldmündi" vasest. Ning riigi tellimuste eest hakatigi maksma äsja vermitud müntidega, s.t uues vääringus – rahvalt aga nõuti makse jätkuvalt vanades müntides. Nii vähendati "kuldmündi" tegelikku väärtust ligikaudu kolm korda. Loomulikult tekitas see "rahareform" rahulolematust ja väljaastumisi, kuid need suruti karmikäeliselt maha. pisi|Alexios I pisi|Keisrinna Irene Alexiose valitsemise ajal kehtestati Bütsantsis, paljuski Lääne eeskujul, niinimetatud pronoia-süsteem, millega hakati tasuma teenistuse eest jagama kindlaks ajaks maavaldusi ühes kõigi sissetulekutega. Ehk teiste sõnadega, hakati "ostma" maa ja sellest saadava sissetulekute eest ustavust. Peamiselt puudutas see süsteem sõjaväelist teenistust, muutes nii Bütsantsi sõjaväe ülesehituse sarnaseks Lääne-Euroopa rüütliväega. Alexiose valitsemise ajal kuulus kogu võim riigis Komnenoste klannile, kelle hulgast oli pärit suurem osa sõjalisest ja administratiivsest juhtkonnast. Samal ajal kadusid mitmed vanad aristokraatide suguvõsad ajalooareenilt. Võimalus, et sõjalis-poliitilist karjääri sai teha inimene "väljastpoolt" – mis varem eristas Bütsantsi Läänest, oli Alexiose ajaks praktiliselt kadunud.
Iseloom ja välimus
Alexiose isikuomadustest võib saada väga värvika pildi, toetudes printsess Anna üleskirjutustele. Loomulikult peab Seejuures arvestama, et tegemist on oma isa armastava ja ülistava tütrega.
Anna sõnutsi olevat tema isa juba 14-aastase noorukina kippunud sõjakäikudele ja jaganud keisririigi vaenlaste aadressil kõikvõimalikke ähvardusi, lubades näiteks joota oma mõõka nende verega. Ja tõesti, kõigis lahingutes, millest keiser isiklikult osa võttis, võitles ta väga vapralt. Kui aga Anna asub kirjeldama Alexiose ja tema naise Irene välimust, siis kasutab ta selliseid väljendeid nagu "võrratu ja kordumatu". Imetledes kirjutab ta: "Kunstnik poleks suutnud seda jäädvustada. Kujur poleks olnud võimeline sellist harmooniat voolima. Kreeka kuulsa skulptori Polykleitose arutelud inimkeha proportsioonidest paistaksid üldse mitte vastavat tõelisele ilule". Anna sõnade järgi polnud tema isa "liiga pikk", aga "õlgade laius vastas täielikult tema kasvule". Seistes keiser "ei tekitanud rabavat muljet ümberkaudsetele", kui ta aga "istus troonil, silmades ähvardav pilk, siis sarnanes ta välguga – niisugune kõikevõitev ilme oli tema näos". Keisri silmad olid ühtaegu "ähvardavad ja vagad", nad "nii hirmutasid kui ka julgustasid". Samas teatab Anna, et Alexiosel olid laiad õlad ja tugevad käed ja ta tekitas inimestes vaimustust ja imetlust keiser oli ilus, graatsiline, väärikas ja ületamatult suursugune. Kui ta laskus aga vestlusesse, siis "ületas vanu kuulsaid kreeka oraatoreid" ja "vestluses oli ta sama võitmatu kui lahingus". pisi|Alexios I vaenm vend Isaak Komnenos Enam-vähem samas vaimus kirjeldab Anna ka oma ema, kes oli kroonimise hetkel vaid 14 aastat vana: "Kõrvad ei saanud kunagi isu täis tema häälest ja silmad tema ilust." Keisrinna nägu "kiirgas kuuvalgust, ja kui kaugelt vaadata tema palgeid, siis nad meenutasid roosivälja". Samas aga võis "ähvardus tema pilgus sundida vaatajaid sulgema silmi. See, kes keisrinnat vaatas, oli võimetu pead ära keerama, kuid sealsamas ei suutnud talle otsa vaadata". Ja Anna jätkab: "Ma ei tea, kas poeetide poolt ülistatud Athena oli tegelikult olemas, kuid ma olen sagedasti kuulnud, et keisrinnat oleks õigem nimetada Athenaks, kes võttis inimese kuju ja laskus taevalaotusest alla, ümbritsetuna taevalikust särast." Ning keisrinnal oli veel üks omadus, mida ei leidunud ühelgi teisel naisel: "Ta võis ühe pilguga taltsutada kõige metsikuma mehe ja anda jõudu suurteks tegudeks inimestele, kes nüüd sama vaevlesid hirmu käes, Reeglina keisrinna vaikis, meenutades ilu ja harmoonia võrdkuju. Kui ta aga rääkis, siis saatis oma juttu sujuvate käeliigutustega. Jäi mulje, nagu oleksid ta käed ja sõrmed tehtud suure meistri poolt elevandiluust."
Anna iseloomustab mõne lausega ka oma onu Isaaki, kes oli väliselt vennaga üsna sarnane, tal oli vaid heledam näonahk ja tihedam habe. Lisaks olid mõlemad vennad ühtviisi kirglikud jahimehed ja julged sõjamehed. Anna heidab oma onule seda liigset vaprust isegi ette, sest: "Nii kui ta nägi vaenlast, viskus ta sellele kohe kallale, unustades kõik. Sellepärast sattus ta kaks korda türklaste kätte vangi."
Elu viimased aastad ja troonipärija küsimus
Elu viimastel aastatel põdes Alexios I raskekujulist reumat, mis muutis isegi voodist tõusmise talle väga vaevarikkaks. Väidetavalt olevat keisri tõbi inspireerinud sultani õukonda etendama koomilisi vaatemänge, kus kandev roll oli antud lonkavale ja pidevalt kukkuvale "Alexiosele". Lisaks põristas keiser ka r-tähte, ja selle puuduse matkimine – muidugi ülepaisutatult – muutis komejandi veelgi naljakamaks. pisi|Bütsantsi laienemine Alexios I valitsemisajal Keisri haigestumine viis muidugi dünastiliste vaidluste puhkemiseni. Alexiosel oli kolm poega ja neli tütart ning igalühel olid oma pooldajad, kuigi keiser ise ilmselt eelistas järeltulijana vanemat poega Johannest. Kuid ajaloolased on juhtinud tähelepanu asjaolule, et pidevate välispoliitiliste ohtude ja probleemidega seotud Alexios jättis õukonnas toimuva paljuski talle lähedaste naiste hooleks. Tema valitsemisaja alguses oli selliseks suunajaks-korraldajaks keisrinna-ema Anna, hiljem aga keisrinna Irene. Pole välistatud, et just nimelt Irenele kuulus idee teha abikaasa järeltulijaks perekonna esimene laps, Johannesest viis aastat vanem printsess Anna. Anna oli omal ajal kihlatud keiser Konstantinos X pojaga ja talle anti hiilgav haridus. Kuigi Anna keiserlikust soost abikaasa oli Alexiose haigestumise ajaks juba surnud, ei loobunud Irene oma plaanist. Seega olid keisril ja keisrinnal erinevad tulevikunägemused, kusjuures tark ja kaval Alexios oli väga hästi kursis oma abikaasa kavatsustega. Bütsantsi autorid on küll teatud irooniaga kirjutanud, et seesama Alexios, kes noorest peast oli oma naist korduvalt petnud, kiindus temasse vananedes niivõrd, et võttis Irene isegi sõjakäikudele kaasa, ent see oli ilmselt vaid pool tõest. Teine pool aga seisnes selles, et keiser ei usaldanud oma naist ja ei tahtnud riskida tema jätmisega pealinna. Lõpuks tulebki välja, et printsess Anna, kes kirjeldab oma raamatus suurt armastust isa vastu, ei hoolinud sugugi jumaldatud isa soovist ja kavatses haarata võimu.
Vaatamata raskekujulisele haigusele juhtis Alexios isiklikult 1116. aastal läbi viidud edukat sõjakäiku türklaste vastu. Seda tegi ta kanderaamil lamades. 1118. aasta suveks oli haigus keisri lõplikult ära kurnanud ja kõigile oli selge, et ta peatselt sureb. Kuidas toimus keisri lahkumine elust, sellest annab teada printsess Anna sulg. Alexios viibis hipodroomil, kui tõusis tugev tuul ja "keisri reuma liikus jalgadest õlga". Kuid arstid polevat keisrit ähvardavast ohust aru saanud. Vaid üks neist osutas "sellise liikumise eluohtlikkusele, kuid me ei uskunud teda". See arst väitis, et keisri kehas "liikuv" paha ollus võib jõuda isegi südameni ja et seda ei juhtuks, tuleks ta ajada kehast välja lahtisti abil. Teised arstid aga vaidlesid sellele seisukohale vastu ning pealegi polnud keiser harjunud ravimeid tarvitama. Seekord andis haigus siiski järele. Uus atakk tabas keisrit kuue kuu möödudes. Anna kuulis pealt, kuidas keiser kurtis keisrinnale, et ei suuda enam hingata ja et tema südames on valu – nagu lasuks rinnal raske kivi. Arstid püüdsid haigust diagnoosida, kuid ei suutnud sellega toime tulla. Nad olid võimelised vaid nentima, et keisri seisund on ohtlik. Möödus veel mõni tund ja Alexios hakkas lämbuma, ta suutis hingata veel vaid sirgelt istudes. Arstid otsustasid lasta verd, aga ka see abinõu ei suutnud patsiendi seisundit parandada. Mõningane kergendus saabus alles pärast piprast valmistatud ravimi manustamist. Kuid 1118. aasta 15. augustil tabas Alexios I-st uus atakk, millest välja tulla ta enam ei suutnud. Lähtudes Anna üksikasjalikest kirjeldustest, võib arvata, et keisri surma põhjuseks sai ilmselt infarkt.
Pere
Alexios I oli abikaasa Irene Dukainaga 9 last:
Eesti Spordiajaloo Selts
Eesti Spordiajaloo Selts (lühend ESAS või ESS) on Eesti spordiajalooga tegelev selts.
Eesti Spordiajaloo Selts asutati 1989. aastal Spordimuuseumi Ühiskondliku Kehakultuuriajaloo Uurijate Ringi (SÜKUR) baasil.
Skonto FC
Skonto on Läti linna Riia jalgpalliklubi, mis hooajal 2012 mängib riigi kõrgliigas. Pärast Läti taasiseseisvumist 1991. aastal võitis klubi Virslīga 14 aastat järjest. Alles aastal 2005 jäädi FK Liepājas Metalurgsi järel teisele kohale.
Blome mõis
Blome mõis (saksa keeles Blumenhof, varem Stammer) oli rüütlimõis, hiljem riigimõis Liivimaal Valga kreisis Smiltene kihelkonnas. Praegu asub mõisasüda Lätis Smiltene piirkonnas Blome vallas Blomes. Peahoone asub aadressil Dzirnavu iela 2.
Ajalugu
Mõisa omanikuks oli XIV sajandi lõpus Theodor von Rop ja aastal 1400 läänistas Riia peapiiskop Johann von Wallenrode selle oma vasallidele Stammeritele. Edasi ostis mõisa Heinrih Krüdener. Tänapäevase nime sai mõis pärast aastat 1428, mil selle omanikeks said vennad Blumid. Blumide valdusse jäi mõis aastani 1599. Seejärel andis Gustav Adolf mõisa Arel Lillia valdusse. Aastal 1620 kujunes mõis reduktsiooni käigus riigimõisaks.
Mõisa juurde kuulus aastal 1640 veel valdus nimega Lasseburg. Kuningas Sigismund III andis selle aastal 1595 Jacob Wlasziborskyle. Tema pojad Nicolaus ja Jacob said veel lisaks samast kihelkonnast osa mõisast nimega Sterbeckershof, mis ka hiljem Blome mõisa koosseisu läks.
Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 19 ja 3/4 adramaad, sellele allus 544 mees- ja 561 naishinge.
Aastal 1641 oli mõisa suurus 10 adramaad, aastal 1688 oli selle suurus 18 adramaad. Aastal 1734 kuulus mõisale 17 ja 3/8 adramaad maad. Aastal 1758 kuulus mõisale 18 ja 1/8 adramaad, aastal 1823 oli adramaid 19 ja 1/14. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 19 ja 1/20, aastal 1881 allus mõisale 14 ja 20/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.
Stryków
Stryków on linn Poolas Łódźi vojevoodkonnas Zgierzi maakonnas, Strykówi valla halduskeskus. Stryków asub Łódźi kesklinnast umbes 17 km kirdes.
Blome mõis
Mõisa suurus
Aastal 1920, mil mõisad likvideeriti, kuulus Blome mõisale 2021 hektarit maad.
Otto Krusten
Elukäik
Sündis Muraste mõisa aedniku pojana. Õppis 1905–1907 Ants Laikmaa ateljeekoolis ja 1907–1908 ja 1911–1913 vabakuulajana Peterburis Kunstide Edendamise Seltsi koolis.
Blome mõis
Karjamõisad
Mõisa koosseisus oli aastal 1816 kaks karjamõisa: Jurken ja Stulbe.
Otto Krusten
Elukäik
Töötas 1919 Tallinnas Haridusministeeriumi Põhja-Eesti kunstikaitsetoimkonna ametnikuna. 1922–1927 töötas Tartus ajalehe Postimees toimetuses. 1924–1926 toimetas ta 1905. aastal Karl August Hindrey poolt asutatud Postimehe naljalisas Sädemed. 1922 andsid koos Goriga ja Harald Vellneriga välja ajakirja Tohuwabohu (ilmus vaid 1 nr). Aastast 1927 tegutses ta Tallinnas Päevalehe naljalisa Kratt toimetuses ja 1932–1936 oli selle ajakirja tegevtoimetaja. Ta kuulus rühmitustesse Siuru ja Eesti Kunstnikkude Rühma.
Aasta enne oma surma haigestus haigusesse, mis halvas tema mõlemad käed.
Otto Krusten maeti 27. veebruaril Rahumäe kalmistule.
Isiklikku
Oli Erni Krusteni ja Pedro Krusteni vend.
Looming
Alates 1906. aastast joonistas karikatuure ajalehtedele, satiiriajakirjadele ja albumile "Õitsituled". Lähtus Müncheni rühmituse "Simplicissimus" ja Olaf Gulbranssoni eeskujust, kujundas isikupärase stiilse ja lakoonilise joonekäsitluse. Tegi tabavalt iseloomustavaid humoristlikke šarže eesti kultuuri- ja ühiskonnategelastest.
Näitused
Esines kunstinäitustel alates 1909. aastast, mil toimus tema esmaesinemine Tartus eesti kunsti näitusel. 1917. aastal Eesti Kunstiseltsi näitus. 1919 kunstiühingus Pallas, 1922 näitused Helsingis, Pariisis, Lübeckis ja Kielis, 1924. aastal toimus Tallinnas isikunäitus. 1929 Kölnis ja Kopenhaagenis. Esines ka mitmel välisnäitusel ning rahvusvahelistel karikatuurinäitustel, näiteks Saksamaal seal hulgas ka  Berliinis (1930-1931) ja Stockholmis (1933) ja 1932 Põhjamaade karikatuurinäitusel.
Loonud muu hulgas ka raamatugraafikat, maale ja koloreeritud joonistusi.
Jimmie Åkesson
pisi|Jimmie Åkesson (2016) Per Jimmie Åkesson (sündinud 17. mail 1979 Bromölla vallas Skåne läänis) on Rootsi poliitik, ta kuulub erakonda Rootsi Demokraadid, 2005. aastast on ta erakonna juht.
Ta sündis 1979. aastal Bromölla vallas Skåne läänis ja kasvas üles Blekinge läänis Sölvesborgi vallas Sölvesborgis.
1994. või 1995. aastal lahkus ta moderaatide noorteühendusest ning astus Rootsi Demokraatide noorteorganisatsiooni liikmeks. Åkesson vahetas erakonda, kuna moderaadid pooldasid Rootsi ühinemist Euroopa Liiguga, aga tema oli Euroopa Liitu astumise vastu.
1998. aastal valiti ta 19 aasta vanusena Sölvesborgi vallavolikokku.
1999. aastal astus Lundi Ülikooli ning kuulas politoloogia, õigusteaduse, majandusteaduse, inimgeograafia ja filosoofia loenguid, kuid jättis ülikooli lõpetamata.
2000. aastate alguses töötas ta veebidisainerina ettevõttes, mille ta asutas koos kahe sõbraga.
Aastatel 2000–2005 juhtis ta Rootsi Demokraatide noorteorganisatsiooni, 2005. aastal valiti erakonna esimeheks. Åkessoni juhtimisel sai partei sisse parlamenti ja Åkesson on aastast 2010 Riksdagi liige.
2013. aastal ilmus tema autobiograafia "Satis polito".
2014. aasta septembris teatas Rootsi Raadio, et Åkesson oli sama aasta jooksul kulutanud üle 500 000 Rootsi krooni internetikasiinodes mängimisele.
2014. aasta oktoobris võttis Åkesson läbipõlemise tõttu haiguslehe, poliitikasse naasmisest teatas 2015. aasta märtsis.
Isiklikku
Åkessonil on kooselust Louise Erixoniga 2013. aastal sündinud poeg. Erixon kuulub Rootsi Demokraatide ridadesse.
Karl Guthe Jansky
Karl Guthe Jansky (22. oktoober 1905 – 14. veebruar 1950) oli Ameerika Ühendriikide füüsik ja raadioinsener, kes 1932. aastal avastas Linnuteelt lähtuvad raadiolained. Janskyt peetakse üheks raadioastronoomia rajajaks.
Jansky järgi on nimetatud raadioastronoomias kasutatav mõõtühik jansky (1 Jy = 10−26 W m−2 Hz−1), Jansky kraater Kuul ja New Mexico osariigis asuv raadioastronoomiakompleks Very Large Array.
FK Jūrmala-VV
FK Jūrmala V.V on Läti linna Jūrmala jalgpalliklubi, mis hooajal 2011 mängib riigi kõrgliigas.
Kärsämäki vald
Kärsämäki on vald Soomes Põhja-Pohjanmaa maakonnas.
Pindala on 700,9 km². Elanike arv on 2016. aasta seisuga 2656.
Naabervallad on Haapajärvi linn, Haapavesi linn, Pyhäjärvi linn, Pyhäntä vald ja Siikalatva vald.
Gollegiella
Gollegiella (põhjasaami keelest tõlgituna 'kuldne keel') on saami keelte alane kultuuriauhind.
Thomas Cook Airlines
Thomas Cook Airlines (UK) Limited oli Briti lennufirma, mis asus Manchesteris Inglismaal. Lõpetas tegevuse 23. septembril 2019.
Gollegiella
Auhind asutati 2004. aastal ning seda antakse välja üle aasta ning selle eesmärk on väärtustada saami keelte alal tehtut. Auhinna žüriis on Norra, Rootsi, Soome ja Venemaa esindajad.
Thomas Cook Airlines
Lennufirma teenindas puhkusereiside sihtkohti üle maailma kahest peamisest kodulennujaamast: Manchesteri ja Londoni Gatwicki lennujaamast. Lennufirma opereeris ka lende oma teistest kodulennujaamadest üle Suurbritannia.
Thomas Cook Airlines oli osa Thomas Cook Groupist, mis koosnes veel mitmest lennufirmast: Thomas Cook Scandinaviast, Saksamaal asuvast Condorist ja Thomas Cook Balearicsist.
Gollegiella
Auhinna kandidaate võivad esitada nii era- kui ka juriidilised isikud Norras, Rootsis, Soomes ja Venemaal. Seda võidakse anda samuti nii era- või juriidilisele isikule või projektile ning jagada seda igal võimalikul moel, selle suurus on 15 000 eurot.
13. ekspeditsioon
13. ekspeditsioon oli Rahvusvahelise Kosmosejaama 13. alaline meeskond.
4. juulil startis Cape Canaveralilt kosmosesüstik Discovery missioonile STS-121, mis saabus jaama 6. juulil. Discovery tõi jaama Saksa astronaudi Thomas Reiteri, kellest sai 13. ekspeditsiooni liige ning esimene eurooplane, kes viibis pikka aega kosmosejaamas. Reiteri saabumisega kasvas esimest korda pärast 2003. aasta maid jaama meeskonnaliikmete arvu taas kolmeni. Vahepealsed meeskonnad olid olnud kaheliikmelised, kuna kosmosesüstik Columbia katastroofi tõttu olid kosmosesüstikute lennud olnud peatatud.
Peet Raig
Peet Raig (12. detsember 1938 Paide – 29. juuli 1998 Kunda linn) oli eesti võrkpallur, 1968. aastal Nõukogude Liidu meistriks tulnud Tallinna Kalevi võistkonna kapten.
Õppis Paide gümnaasiumis, mille lõpetas 1957. aastal 33. lennus. Raig oli nooruses mitmekülgne sportlane. Aastaid oli tema nimel Paide rajooni odaviskerekord: 1956. aastal visatud 57 meetrit ja 22 sentimeetrit. Lisaks võrkpallile mängis Raig ka korvpalli. Paide laste spordikool alustas tööd 1953. aasta sügisel. 1957. aastal lõpetas esimene lend: 19 noorsportlast, nende seas ka Raig. Paides tegutses tollal Teedemasinate tehase võrkpallimeeskond, kuhu siirdus mängima ka spordikooli lõpetanud Raig. Tema mängunumber oli alati üheksa. Paidest läks Raig Tartu riiklikku ülikooli kehakultuuri õppima. Lõpetamise järel suunati ta Raplasse kehalise kasvatuse õpetajaks. Sealt edasi asus Raig elama Tallinna, kus hakkas mängima tipptasemel võrkpalli. Tallinna Kalevi võrkpallimeeskonda jõudis Raig 1959. aastal. Kalev jõudis esiliigast kõrgliigasse alles 1966. aastal.
1968. aasta Nõukogude Liidu võrkpallimeistrivõistlused
1967. aastal Kalevi mängis meeskond vaid rahvaste spartakiaadil, seega olid kalevlased 1968. aastal kõrgliigas debütandid. 1968. aastal tegi Nõukogude Liidu võrkpalli-meistrivõistlustel kaasa 12 meeskonda, kes kõik mängisid omavahel läbi neli korda. Seega pidas iga meeskond meistrivõistlustel 44 kohtumist: 22 talvel saalis ja 22 suvel välisväljakutel. Turniir algas raskete mängudega, kuid meistrivõistluste lõpp oli Tallinna Kalevile edukas: ta võitis turniiri viimased 14 kohtumist. Võtmemäng oli 20. augustil Tallinnas, kus kalevlased võitsid Tõnismäe välisväljakul suurimat konkurenti Alma-Ata Burevestnikut 3:0. Võrkpalli tollast populaarsust näitab tõsiasi, et otsustavale mängule elas kaasa rohkem kui 5000 pealtvaatajat. Meistrivõistluste viimases kohtumises oli Tallinna Kalev vastamisi Moskva CSKA-ga, keda võitis samuti 3:0. Kokku võitsid eestlased 44 kohtumisest 32. Moskvast Tallinna naasid kalevlased juba Nõukogude Liidu meistritena. Tallinna Kalev tuli esimeseks 76 punktiga, edestades 74 punkti kogunud Alma-Ata Burevestnikut ja 72 punkti kogunud Riia Radiotehnikist. Kalevi võrkpallimeeskonna toonase treeneri Ivan Dratšovi hinnangul oli Peet Raig hüüdnimega Piilu suur strateeg ja improvisaator, isikupärane talent ja meeskonna tugisammas.
Raig tuli seitsmekordseks Eesti NSV meistriks: viis korda Kalevis, korra Tallinna KIP meeskonnas ja korra Dünamos. 1970. aastal olid kalevlased Nõukogude Liidus neljandad. Raig mängis ka Nõukogude Liidu koondises, kuid 1970. aasta maailmameistrivõistlustel oli NSV Liit alles kuuendal kohal. Pärast võrkpallurikarjääri lõppu alates 1971. aastast töötas Raig treeneri ja ujumisinstruktorina. Peet Raig suri 29. juulil 1998 Tamsalus.
Isiklikku
Ta oli abielus Kulle Raigiga, peres oli kaks tütart.
Allikad: Sporditäht, Eesti Ekspress, Õhtuleht, Tallinna Linnaleht.
Kosovo lahing (1915)
pisi|{{legend|#5ee83d|Serbia armee viimne rindejoon enne taganemist}} Kosovo pealetung (serbia keeles Косовска битка; bulgaaria keeles Косовска настъпателна операция; saksa keeles Verfolgungskämpfe im Kosovo) oli sõjaline ründeoperatsioon, mis toimus seoses Esimese maailmasõjaga. Selle viisid läbi Saksa, Austria-Ungari ja Bulgaaria üksused preisi feldmarssal August von Mackenseni juhtimisel. Selle lõplik eesmärk oli ümbritseda ja hävitada Serbia armee jäänukid. Pealetung viidi läbi Kosovo väljal, kuhu Serbia armee oli 1915. aasta novembris suunatud taanduma. Serbia Kuningriigi lüüasaamine ning armee ja valitsuse sunniviisiline pagendamine tähistas Serbia kampaania lõppu sama aasta 24. novembril.
Riiklik tervishoiuteenistus
Riiklik tervishoiuteenistus (inglise keeles ‘National Health Service’, lühend NHS) on II maailmasõja järel 1948. aastal rajatud Suurbritannia ja Põhja-Iirimaa Ühendkuningriigi Inglismaa, Šotimaa, Walesi ja Põhja-Iirimaa riiklikult rahastatavate tervishoiu süsteemide kohta kasutatav üldmõiste.
Sui keel
Sui keelt räägib umbes 300 000 inimest.
Sui keel on toonikeel nagu teisedki kami-sui keeled. Sui keeles on 8 tooni, 7 vokaalfoneemi ja mõnedel andmetel kuni 70 konsonantfoneemi.
Sui keeles on kasutatud sui kirja, kuid seda kasutasid vaid šamaanid ja tavaelus seda ei kasutatud. Sui kiri on logograafiline, mõnede piktograafilise kirja elementidega, kirjamärke on umbes 500. Tänapäeval kasutatakse kirjas enamasti hiina keelt.
Viktor Jullinen
Viktor Jullinen (7. august 1935 Krasnoje Selo – 11. märts 2021) oli ingerisoome päritolu Eesti majandus- ja põllumajandusteadlane.
Ta sündis taluniku pojana. Ta lõpetas aastal 1955 Tallinna Mäetehnikumi ja aastal 1965 Eesti Põllumajanduse Akadeemia põllumajanduskönoomika erialal. Aastal 1992 täiendas ta end Soomes. Ta oli aastast 1973 majanduskandidaat.
Ta töötas aastatel 1959–1962 Järva-Jaani Põllumajanduse Mehhaniseerimise Koolis õpetajana, aastatel 1962–1965 Paide Keskkoolis asedirektorina tootmisõpetuse alal ja aastatel 1965–1966 Paide Rajooni Masinaarvutusjaama juhatajana.
Aastatel 1966–1977 ja 1980–2001 töötas ta Eesti Maaülikoolis, sealhulgas aastatel 1966–1977 ja 1980–1988 dotsendina, aastatel 1988–1994 põllumajanduse ökonoomika kateedri (hiljem õppetooli) juhatajana, aastast 1992 ühtlasi professorina, aastatel 1994–2001 oli ta majandus- ja sotsiaalteaduskonna dekaan ning agraarökonoomika ja turunduse instituudi juhataja. Aastatel 1977–1980 töötas ta Guineas Conakry Polütehnilises Instituudis põllumajandusökonoomika professorina.
Tal on uurimusi põllumajanduse ökonoomika ja põllumajanduspoliitika alalt. Aastal 1998 valmis tal Eesti Teadusfondi tellimusena uurimus Eesti põllumajanduse arengu, efektiivsuse ja konkurentsivõime kohta. Ta juhendas Eesti põllumajanduse Euroopa Liidu nõuetega kohandamise ning maaelu ja maamajanduse arendamise projekti. Aastast 1999 oli ta Eesti Maaülikooli majandus- ja sotsiaalinstituudi emeriitprofessor.
Petteri Forsell
Jani Petteri Forsell (sündinud 16. oktoobril 1990 Kokkolas) on Soome jalgpallur, kes mängib ründava poolkaitsjana Soome kõrgliigaklubis Turu Inter.
Ta alustas klubikarjääri kodulinnaklubis KPV. Soome kõrgliigas debüteeris ta 2009. aastal VPS-i meeskonnas. Soome kõrgliigas on ta mänginud veel aastatel 2010–2015 IFK Mariehamni, 2019. aastal HJK-i ja alates 2021. aastast Turu Interi meeskonnas.
Väljaspool Soomet on Forsell mänginud Türgi kõrgliigaklubis Bursaspor, Poola klubides Legnica Miedź, Kielce Korona ja Mielec Stal ning Rootsi kõrgliigaklubis Örebro SK.
Soome jalgpallikoondises debüteeris Forsell 6. veebruaril 2013 sõprusmängus Iisraeli vastu ja lõi selles mängus ka koondisekarjääri esimese värava.
Cabaret
Cabaret (prantsuse keeles, tõlkes kabaree) võib tähendada järgmist:
Ülo Kaasik (majandustegelane)
Ülo Kaasik (sündinud 1. mail 1975 Tartus) on Eesti majandustegelane, Eesti Panga asepresident.
Ta õppis aastatel 1982–1993 Tartu 2. Keskkoolis. Aastatel 1993–1995 õppis ta Tartu Ülikooli matemaatikateaduskonnas ja 1995–1999 majandusteaduskonnas, kust sai bakalaureusekraadi ettevõttemajanduse erialal. Aastatel 2001–2003 õppis ta Tallinna Tehnikaülikooli majandusteaduskonnas ning sai 2003. aastal majandusmagistri kraadi (rahvamajanduse teadusmagistrina).
1995. aastast töötab ta Eesti Pangas, 2011. aastal määrati ta Eesti Panga asepresidendiks. Ta on esinenud ajakirjanduses sõnavõttudega, peamiselt majanduspoliitika teemadel.
Sfruz
thumb|Sfruzi valla paiknemine Trento provintsis
Sfruz (saksa: Sfrutz) on vald (comune) Trento provintsis Põhja-Itaalias. Seal elas 2009. aastal umbes 230 inimest ja valla pindala on 11,7 km².
Sfruz on säilitanud oma esialgse kujunduse, koos oma maamajade ja aadliehitistega, kivist portaalide, saalide ja puitkaunistustega, samuti mõnede freskodega. Kirik seisab via Predaia vastas ja seal on näha arvukalt huvitavaid kohalikus traditsioonis arhitektuurilisi elemente, sealhulgas portaal 1704. aastast harja ja ebatavalise lantsettkaarega. Püha Barbara – kaevurite kaitsepühaku – Alto-rilievo (kõrgreljeef) asub tee otsas, mänguväljaku taga. Sfruzi kihelkonnakirik on pühitsetud pühale Agathale.
Sfruzi kartul on hästi tuntud. Linn on ka selliste traditsiooniliste käsitööliste nagu kullassepad ja puunikerdajad bastioniks. Selle suured keraamikaahjud on nii iseloomulikud kui väga originaalsed. Neid on toodetud alates renessansist, kui neid müüdi – "ahjumeistrite" juhtimisel – Austrias, Tiroolis ja Lombardias.
12 Percorsi d'Anaunia läheb läbi Sfruzi. Rocchettast Castel Thuni viivatel iidsetel teedel põhinevate märgistatud matkaradade järgi annavad 12 Percorsi reisijatele võimaluse tutvuda Sfruzi ja Smarano vahel okaspuu- ja pöögimetsadega.
Sfruz külgneb järgmiste valdadega: Amblar-Don, Predaia ja Tramin an der Weinstraße.
Serengeti rahvuspark
pisi|Kaart pisi|[[Gasellid Serengeti rahvuspargis]] Serengeti rahvuspark on rahvuspark Tansaania põhjaosas Serengetis.
Serengeti rohkem kui 1,5 miljoni hektari suurusest alast suuremat osa katab savann. Serengeti rahvuspark on tuntud eelkõige tänu iga-aastasele imetajate rändele. Rohkem kui miljon gnuud, 200 000 sebrat ja 300 000 Thomsoni gaselli rändab mööda rahvusparki vihmaperioodil kasvanud värsket rohtu sööma. Neile omakorda järgnevad kiskjad. Hinnanguliselt võib loomade rände ulatus olla kuni kolm tuhat kilomeetrit. Serengeti on üks maailma olulisemaid kaitsealasid.
Enne eurooplaste saabumist Aafrikasse elasid Serengeti alal masaidest karjakasvatajad. Rahvuspargi nimi on pärit masai keelest. "Siringiti" tähendab masai keeles umbes 'koht, kus maa on lõputu'.
Serengetis praktiliselt ei ole püsiasustust ja sinna elama asumine on keelatud. Rahvuspargi alal elavad ainult järelevalvet teostavad ametnikud, teadlased ja turismiasutuste teenindajad. Suurimas asulas Seroneras asub rahvuspargi peakorter ja lennuväli. Seal elab ka enamik teadlasi.
Asukoht ja suurus
Serengeti rahvuspark asub Keenia piiri ääres Victoria järvest idas. Rahvuspark jääb Mara ja Simiyu piirkonna alale.
Serengeti piirneb kagus Ngorongoro kaitsealaga ja põhjas Keenia Masai Mara kaitsealaga. Edelasse jääb Maswa ulukikaitseala, läände Ikorongo ja Grumeti ulukikaitseala ning kirdesse Loliondo ulukikaitseala. Kaitstavad alad koos moodustavad Serengeti ökosüsteemi.
Rahvuspargi pindala on 14 763 km². Serengeti ulatus põhja-lõuna suunas on umbes 200 km ja ida-lääne suunas umbes 150 km.
Loodus
pisi|Serengeti rahvuspargi kaart pisi|Serengeti idaosa Serengetit katavad valdavalt rohumaad ja savann, kuid leidub ka puistuid ja jõeäärseid metsi.
Rahvusparki läbivad suuremad jõed on Grumeti ja Mbalageti, mis voolavad läbi Serengeti lääneosa ja suubuvad Victoria järve.
Tavaliselt jagatakse rahvuspark kolmeks eri tüüpi regiooniks. Lõunaosa katab avar Serengeti tasandik, mis on peaaegu puudeta rohumaa. Tasandikul veedavad gnuud suure osa aastast ja seal nad ka poegivad. Vihmaperioodil on tasandikel rohkesti ka sebrasid, gaselle, impalasid, kongonisid, topisid, pühvleid ja vesivohlusid. Lõunaosas levinud pinnavorm on kopje ' d. Need on kivised kõrgendikud, kus kiskjatel on hea saaki varitseda. Need pakuvad kaitset ka näiteks damaanlastele ja püütonitele. Lõunaosa avaratel rohumaadel söövad suured loomakarjad detsembrist maini.
Lääneosas on maariba, mille mustal savil laiub valdavalt metsane või soine savann. Lääneosas voolavad ka suuremad jõed. Grumeti jões elavad Niiluse krokodillid ja jõehobud. Jõe ääres elavad koolobused ja kuningkotkad. Seal võib kohata ka ahve. Rändel loomad peatuvad lääneosas maist juulini.
Põhjaosas laiuvad avarad puistud, kus kasvavad peamiselt mürripuud. Leidub ka mägesid. Põhjaosas võib kohata nii elevante, kaelkirjakuid kui ka dikdikke ning juulist augustini gnuusid ja sebrasid. Põhjaosa on ülejäänud alast niiskem ja sinna suunduvad karjad kuival perioodil. Elevandid elavad põhjaosas aasta ringi.
pisi|Sebrad, gnuud ja [[serengeti lembelind|serengeti lembelinnud]] Lisaks sebradele ja gnuudele on Serengetis esindatud kõik "viie suure" hulka kuuluvad loomad ehk nii lõvid, leopardid, elevandid, pühvlid kui ka ninasarvikud. Pargis elab umbes 30 liiki taimtoidulisi loomi ja 13 liiki kiskjaid.
Rohusööjaid ja neid jahtivaid kiskjaid on kokku üle 2,5 miljoni. Aastal 1996 arvati rahvuspargis olevat üle 3000 lõvi. Rändavate rohusööjate hulgas on umbes miljon gnuud, 200 000 sebrat ja 300 000 Thomsoni gaselli, lisaks suured pühvlikarjad, väiksemad kaelkirjakute ja elevantide karjad ning tuhanded kannad, topid, kongonid, impalad ja Granti gasellid.
Leoparde elab kõige rohkem Seroneras, kus nad armastavad varitseda jõeäärsete akaatsiate vahel. Leoparde leidub ka mujal Serengetis; nende arvukuseks peetakse 1000 isendit. Teravmokk-ninasarvikuid on alles äärmiselt vähe ja nad elavad peamiselt rahvuspargi keskosa kopje ' de ümbruses.
Kaguosa tasandikel peavad jahti gepardid. Serengetis on esindatud kolm šaakaliliiki (šaakal, tumeselgšaakal ja vöötšaakal), tähnikhüään, serval ja tsiibethüään. Leidub ka paaviane.
Serengetis elab rohkem kui 500 linnuliigi esindajaid, sealhulgas 34 röövlindu, 6 raipesööjat ja palju veelinde. Levinud on jaanalinnud, kurgkotkad, hiidtrapid, kroonkured, marabud, kuningkotkad, mitmesugused raisakotkad, lõolased ja vintlased. Kohata võib ka värvikaid rohtla-siniraage ja serengeti lembelinde.
Rohusööjate rohkus loob soodsa keskkonna ka putukatele. Esindatud on vähemalt sada liiki sõnnikumardikaid. Tirtsulisi on üle saja liigi.
Mäletsejate ränne
pisi|Kaelkirjakud Rändavad loomad teevad aasta jooksul rahvuspargile päripäeva ringi peale. Gnuud, sebrad ja Thomsoni gasellid rändavad igal aastal umbes sama trajektoori mööda peaaegu kogu rahvuspargi ulatuses. Jaanuarist aprillini elavad nad Serengeti lõunaosas. Veebruaris sünnivad vasikad. Mais-juunis, kui algab kuiv periood, suunduvad nad lääne poole Kirawirasse ja juulis põhja poole Masai Marasse, kuhu jäävad kuni oktoobrini. Novembri ja detsembri veedavad loomad rahvuspargi põhjaosas Lobo ümbruses. Kui vihmaperiood algab, suunduvad nad idaosa kaudu taas lõuna poole.
Ajalugu
Teadaolevalt esimene Serengetisse sattunud eurooplane oli saksa kartograaf Oscar Baumann 1892. aastal. Tolleks ajaks olid masaid juba paarsada aastat Serengetis loomi karjatanud. Esimene põhjalikum ülevaade Serengetist pärineb ameerika rännumehe ja kirjaniku Stewart Edward White'i sulest, kes külastas Tansaaniat 1910. aastate alguses ning uuris 1920. aastatel põhjalikumalt Seronera ümbrust. White ja tema kaaslased tapsid 50 lõvi.
20. sajandi alguses tapsid saksa ja inglise jahimehed Serengetis sadu lõvisid ja teisi suurulukeid. Et loomade populatsioon kiiresti vähenes, hakkasid Suurbritannia võimud 1920. aastate alguses jahti piirama ja asutasid 1929. aastal Serengetis ulukikaitseala. Rahvuspark loodi 1951. aastal.
1960. aastatel püüdis valitsus gnuude rännet tarade abil piirata, kuid loomad tallasid need maha.
Aastal 1959 ilmus Bernhard Grzimeki ja Michael Grzimeki raamat "Serengeti ei tohi surra". Selle põhjal tehti ka samanimeline dokumentaalfilm, mis oli üks esimesi tähelepanu äratanud looduskaitsefilme. Raamat tõlgiti rohkem kui 20 keelde ja see tõmbas Serengeti olukorrale palju tähelepanu. Rahvusvaheline huvi aitas kaasa ka uurimiskeskuse loomisele Seroneras.
Rahvuspargi elustiku säilitamise huvides asustasid Briti kolonistid 1959. aastal masaid Serengetist ümber Ngorongoro kaitsealale. Väidetavalt kasutati selleks vägivalda ja pettust. Ngorongoros elavad masaid ka praegu traditsioonilisel viisil.
Ohud
pisi|Elevandid Suurim probleem on Serengetis ammusest ajast salaküttimine. Arvatakse, et salaküttide ohvriks võib langeda aastas 40 000 või koguni 200 000 looma. Salakütid on ninasarvikud peaaegu täielikult hävitanud ja vähendanud märkimisväärselt tüügassigade, kaelkirjakute, pühvlite ja mitme antiloobiliigi populatsiooni. Maaharijad tapavad lõvisid, kes nende majapidamist häirivad. Varem jahtisid salakütid peamiselt elevandiluud, kuid elevandiluuga kauplemise keeld on elevandiküttimist oluliselt vähendanud. Nüüd tapetakse loomi peamiselt liha saamiseks.
Eurooplased tõid endaga kaasa veiste katku, millesse suri palju metsloomi alates 19. sajandi lõpust kuni 1950. aastateni. Ka hiljem on seda leitud. Inimestega koos elavad koerad on levitanud viirusi. Koerte katku on nakatunud hüääne, šaakaleid ja lõvisid. See võis olla ka üks hüäänkoera rahvuspargist kadumise põhjusi. Inimesed on kaasa toonud ka invasiivseid võõrliike, sealhulgas mehhiko ogamaguna.
2010. aastatel on palju pahameelt tekitanud Tansaania valitsuse plaan rajada Serengeti põhjaosa läbiv maantee. Ühenduse loomine Arusha ja Victoria järve ääres asuva Musoma vahel oli Tansaania presidendi Jakaya Kikwete 2005. aasta presidendivalimistel antud lubadus.
Juttu on olnud ka rahvuspargi piiride laiendamisest kuni Victoria järveni, mille rikkalik elustik vajab samuti kaitset.
Turism
pisi|Fotosafari Serengeti rahvusparki külastas aastatel 1998–2000 umbes 310 000 inimest. Neist veidi üle kolmandiku moodustasid tansaanlased. Aastal 2007 oli külastajaid üle miljoni.
Turistide majutamiseks mõeldud jahimajakesed ja telgid asuvad tavaliselt keset metsikut loodust.
Egüptoloogide loend
''Siin on loetletud egüptolooge.
Like (kirjastus)
Like (soomekeelse täisnimega Like Kustannus Oy) on Soome kirjastus. Kirjastuse emaettevõte on Otava Oy. Kirjastuse peakontor asub Helsingis. Kirjastuse tegevdirektor on Pasi Vainio. Kirjastus kirjastab näiteks muusika-, popkultuuri-, filmi-, teatri-, ühiskonnateemalisi raamatuid, samuti ulmeraamatuid ja koomikseid.
Kirjastus asutati 1987.
Kabaree (muusikal)
"Kabaree" (originaalpealkiri "Cabaret") on muusikal, millele muusika autor John Kander ja laulutekstide autor Fred Ebb. Muusikal põhineb John Van Druteni näidendil "I Am a Camera" (1951), mille aluseks on omakorda Christopher Isherwoodi lühinovell "Goodbye to Berlin" (1939).
Muusikal kanti esimest korda ette 20. novembril 1966 New Yorgis Broadwayl.
Aastal 1972 valmis muusikali põhjal samanimeline film.
Kaarepere mõis
Kaarepere mõis (saksa keeles Kersel, varem Waltershof) oli rüütlimõis Palamuse kihelkonnas Tartumaal.
Ajalugu
Mõis rajati 16. sajandi keskel ja esialgu kuulus ta Kaweritele.
Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Arved Nikolai von Oettingen.
Mõisaansambel
Mõisa peahoone on tänapäevaks lammutatud.
Varjundid
"Varjundid" on Eesti kirjaniku A. H. Tammsaare 1917. aastal ilmunud armastusnovell. Esmatrükk ilmus Noor-Eesti kirjastuses. Minavormis jutustuses meenutatakse minevikus peategelasega aset leidnud suurt armastuslugu. Kui sissejuhatav osa välja jätta, siis on tegemist päevikuvormis kirjandusteosega. Esimene sissekanne on kirjutatud 5. aprillil, mil peategelane saabub Musta mere äärde Kaukaasia sanatooriumisse, ja viimane sissekanne on kirja pandud 11. augustil, mil peategelane suundub tagasi koju (kodumaale).
Kirjanik on ka ise käinud Kaukaasias ravireisil. See reis kestis ligi poolteist aastat. Samas majas oli paar tuba üürinud ka helilooja Miina Härma, kes viibis Kaukaasias seoses kopsuhaige õetütrega, kellelt on Tammsaare võtnud mõningaid jooni Sonja tegelaskuju tarbeks.
Teos on impressionistlik, mis tähendab seda, et esiplaanil on muljete, tundevarjundite ja meeleolude sõnastamine. Nii on lõunamaised looduspildid seotud otseselt minategelase Thomanderi hingeseisunditega ning kooskõlas tema tundelise partneri Sonja elamustega.
Sisukokkuvõte
Sel aastatetagusel ajal saabus peategelane 5. aprillil Musta mere äärde kuurordisse. Tal on probleemid südamega ja see on kuurordisse puhkama tuleku põhjus. Päevad mööduvad minategelase jaoks uniselt ja suhteliselt sündmustevaeselt. Ta pole seltskondlikust elust huvitatud, ent tutvub siiski mõne inimesega. Ainus inimene, kelle seltsi ta naudib, on Lanin. Ja veel äratab minategelases huvi võõras, salapärane neiu Sonja, kes on silmnähtavalt raskesti haige. Selge tegevusliin novelli paljudes osades peaaegu puudub. Samas leidub palju looduskirjeldusi, mis on põimitud peategelase meeleolu- ja haiguskirjeldustega, samuti uneluse ja igatsusega kohtuda Sonjaga. Üheks eredaks sündmuseks kujuneb minategelase poolt hetkeimpulsi ajel kerjusele annetatud 10 rubla. Põhjuseks on parasjagu mööda sõitev Sonja. 10 rubla on väga suur summa, mistõttu saab peategelane rikka mehe kuulsuse ning on mõnevõrra teiste kuurordis viibijate kõneaineks.
4. maiks pole peategelane Sonjaga veel rääkinud, kuid nende vahel on tekkinud sõnadeta teineteisemõistmine. Peategelane kingib Sonjale roosi.
5. mail tutvustab Lanin minategelast ja Sonjat omavahel. See on koht, kus lugeja saab teada peategelase nime: herra Thomander. Saab alguse Thomanderi ja Sonja igapäevane läbikäimine. Novellis kirjeldatakse nende läbikäimist mehe meelteuima ja igatsuse kaudu.
11. mail saab minategelane juhuslikult teada, et Sonja ja ta tädi plaanivad järgmisel päeval lahkuda. Ta on pettunud, et Sonja pole talle ise sellest rääkinud. Hilisõhtul ilmub Sonja minategelase majja.
12. mail Sonja ja tädi plaanitud lahkumist ei toimu. Minategelane saab teada, et öösel on Sonjal olnud suur ja eluohtlik kopsuverejooks. Toimub nende viimane koosviibimine ja õhtuks on Sonja surnud.
Minategelane ei lähe matustele. Edasi järgneb tema leina täis päevade kirjeldus, mille valitsevaks tundetooniks on tühjustunne ja lootusetus. Ent elu kuurordis läheb edasi. Esineb väiksemaid ja suuremaid armuseiku ja armukolmnurki. Üheks eredamaks sündmuseks on noore helilooja Anton Petrovitši uppumine merre, mida peetakse enesetapuks. Temagi surm unustatakse ja "varsti ei tuletata teda enam meelegi" (lk 118).
2. augusti sissekandes on minategelane taas tõeliselt õnnelik. Selgub, et vahepeal on ta üritanud end maha lasta, ent enesetapp ebaõnnestus.
11. augustil lahkub minategelane Musta mere äärest kuurordist, et naasta koju. Ta meel on ootusärev.
Retseptsioon
Novelli kohta on kirjutatud: "Kujutuse tagasihoitud hõljuv õrnus, millega Tammsaare ülendab selle traagilise suhte hingeliseks draamaks, lastes lugejal kaasa elada kangelase intiimseimate tundeliigutuste kõiki "varjundeid", asetab selle novelli impressionistliku sõnakunsti meisterteoste esiritta."
Avaliku ja erasektori koostöö
pisi|Kiirteede rajamine ning hooldamine on üheks levinumaiks näiteks avaliku ja erasektori koostööst Avaliku ja erasektori koostöö ehk AE-koostöö puhul on tegemist avaliku ja erasektori koostööprojektiga (Public Private Partnership, PPP) ehk erapartnerluse projektiga, mille käigus erasektor esindab avalikku sektorit avaliku sektori poolsete ülesannete täitmisel, osutades avalikku teenust või teostades projekti.
Avaliku ja erasektori partnerluse eesmärk on tagada riigi ja/või kohaliku omavalitsuse kohustuste kiirem ja efektiivsem täitmine.
Olemus
AE-koostöö kaudu osaleb erasektor traditsioonilistes avaliku sektori valdkondades ning AE-koostöö väljundiks on peamiselt strateegiliste valdkondade (nt transport, tervishoid jne) arendused, kus teostaja (erasektor) korraldab tavaliselt rahastamise, ehitab ja majandab objekti ning annab lepingu lõppemisel algatajale (avalikule sektorile) tagasi.
Félix Tshisekedi
Félix Antoine Tshilombo Tshisekedi (sündinud 13. juunil 1963 Léopoldville'is) on Kongo Demokraatliku Vabariigi poliitik. Ta on 24. jaanuarist 2019 Kongo Demokraatliku Vabariigi president.
Avaliku ja erasektori koostöö
Olemus
AE-koostöö näol on tavaliselt tegu pikaajalise lepinguga era- ja avaliku sektori vahel, millega eraettevõtte osutab avalikku teenust või teostab projekti, mis eeldab märkimisväärset rahalist ning teostamise riski. Mõnedel AE-koostöö juhtudel kannavad teenuse kasutamise kulud üksnes teenuse tarbijad, mitte maksumaksjad (näiteks taristu kasutamisega kaasneva tasu puhul). Teistel juhtudel, täpsemalt erasektori finantsalgatuse puhul, tehakse kapitali investeering erasektori poolt, millega osutatakse kokkulepitud teenust, ning teenuse osutamise kulud katab kas osaliselt või täielikult riik (näiteks tasu koolihoone käigushoidmise eest). Projektide jaoks, mille eesmärgiks on luua ühiskondlike hüvesid nagu näiteks infrastruktuuri rajamine, võib valitsus pakkuda investoritele investeerimistoetust, maksusoodustusi teenitud tulu pealt või andes neile tähtajaliselt tagatud aastatulu, et muuta projekt erainvestoritele atraktiivsemaks.
Félix Tshisekedi
Alates 6. veebruarist 2021 on ta ühtlasi Aafrika Liidu esimees.
Isiklikku
Tema isa Étienne Tshisekedi (1932–2017) oli aastatel 1991, 1992–1993 ja 1997 Zaire'i peaminister.
Avaliku ja erasektori koostöö
Olemus
PPP puhul saab erapartner makseid vaid juhul, kui kokkulepitud objekt on lepingukohaselt kasutamisvalmis. See on oluline erinevus traditsioonilise hankega, kus avalik sektor maksab reeglina kogu hinna ehitustöö käigus ja lõpetamisel.