cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sinilill (sümbol)
Sinilille märgi müügi ja kandmise periood on igal aastal aprillis. Täpsed sinilille kandmise kuupäevad avaldatakse igal aastal Kaitseministeeriumi, Kaitseväe ja Eesti Vigastatud Võitlejate Ühingu kodulehel. Sinilille tootmise, levitamise ja müügiga tegelevad Eesti Vigastatud Võitlejate Ühing ja Naiskodukaitse.
Sinilill veteranide sümbolina on Kaitseministeeriumi poolt registreeritud kaubamärk (reg nr 54050). Veteranide toetussümboli Sinilille on kujundanud Heino Prunsvelt Eesti kaitseväe vormi kokardi edasiarendusena.
Candelaro
Jõgi saab alguse Gargano loodejalamilt. 70 km pikkune jõgi suubub Aadria mere Manfredonia lahte Manfredonia linnast lõunas.
Candelaro voolab läbi järgmiste asulate: San Paolo di Civitate, San Severo, Rignano Garganico, San Marco in Lamis, San Giovanni Rotondo ja Manfredonia.
Aleksandria raamatukogu
Aleksandria raamatukogu oli tähtsaim antiikmaailma raamatukogu.
Raamatukogu asutati 3. sajandil e.Kr Egiptuses asuvasse Makedoonia-Kreeka linna Aleksandriasse. Täpsed andmed raamatukogu asukoha ja raamatute arvu kohta puuduvad. Raamatukogu asus kuulsa teaduskeskuse Museioni juures.
Mälestamaks hävinenud raamatukogu, loodi Aleksandriasse uus Bibliotheca Alexandrina raamatukogu, mis avati 2002. aastal.
Allikad
Raamatukogu täpne asukoht pole praegu teada, sest vanades ürikutes on info selle kohta vastuoluline ja Vana-Rooma kroonikates pole märkmeid eelnenud hellenistliku aja raamatukogu tegevusest. Esimest korda mainis raamatukogu 1. või 2. sajandil e.m.a Aristeas, kes tõlkis Vana Testamendi kreeka keelde. Raamatukogu mainivad oma teostes 1. ja 2. sajandil e.m.a ka Strabon, Seneca, Plutarchos ja Suetonius. 12. sajandil tegutsenud Bütsantsi teadlane Ioannes Tzetzese töödest saab raamatukogu kohta lisainfot, kuid algallikaid tema teadustöös pole.
Nimetus
Eri allikates on raamatukogu nimetatud erinevalt. Sagedasemad nimetused on olnud suur raamatukogu, aga ka kuninga raamatukogu, Museioni raamatukogu, Aleksandria raamatukogu või esimene raamatukogu.
Asukoht ja ehitis
Museion ja raamatukogu asusid arvatavasti linna loodeosas palee ruumides. Strabo reisikirjas kirjeldatakse Museioni sammastikku, õpperuumi ja suurt söögisaali, aga raamatukogu ruume seal ei mainita. Tõenäoliselt oli fond Museioni ruumides ja eraldi raamatukoguhoonet polnud.
3. sajandi II poolel e.m.a rajati Serapeioni templi territooriumile tütarraamatukogu, arheoloogide arvates asus see 19 ruumis suurusega 3×4 meetrit.
Ajalugu
Aleksandria linn rajati 331 e.m.a pärast Egiptuse vallutamist Aleksander Suure poolt. Pärast Aleksander Suure surma 323 e.m.a võttis võimu üle Ptolemaios I ja tema valitsemisajal asutati Museion ning hakati koguma esimesi kirjutisi, kuid mitmete allikate põhjal hakati raamatukogu ehitama Ptolemaios II ajal. Raamatukogu kõrgaeg jääb ajavahemikku 3. sajandi keskelt kuni 2. sajandini e.m.a, hiljem vähenes sise- ja välispoliitiliste konfliktide tõttu teadustegevuse ja raamatukogu tähtsus. Väide, et raamatukogu 48. aastal e.m.a Aleksandria sõdade käigus maha põles, ei vasta tõele. 30. aastal e.m.a langes Egiptus roomlaste ülemvõimu alla, aga Museion ja raamatukogu jäid endiselt teadustöö keskuseks. Keiser Claudius laskis Museioni laiendada, et sinna oma teosed ettekandmiseks üle tuua. Kuna vanemad köited hakkasid juba lagunema, oli vaja neid suures mahus kopeerida, aga selleks ei jätkunud raha ning algas raamatukogu aeglane langus. Legendi järgi saatis Marcus Antonius 200 000 pärgamendirulli Pergamoni raamatukokku Kleopatra VII-le. 642. aastal vallutasid Aleksandria araablased ja legendi kohaselt hävitasid nad raamatukogu. Araabia väejuht Amr ibn al-ʿĀs küsis kaliif Umar ibn al-Chattabilt, mida teha raamatukoguga. Kaliifi arvates olid raamatud, mille sisu ei vasta Koraanile, tarbetud ja kuulusid hävitamisele. Raamatutega olevat köetud avalikke saunu. Võimalik, et araabia teadlased suutsid päästa osa raamatuid ja need viidi teistesse kogudesse.
Välislingid
Bibliotheca Alexandrina
Kentucky Ülikool
pisi|Logo Kentucky ülikool (inglise keeles University of Kentucky) on ülikool USAs Kentucky osariigis Lexingtonis.
Ülikool asutati 1865.
Ülikoolis õpib üle 30 000 üliõpilase (2015).
Valeri Hrištšatõi
pisi|300px|Mälestustahvel maja seinal [[Almatõs, kus elas Valeri Hrištšatõi]]
Valeri Nikolajevitš Hrištšatõi (vene keeles Валерий Николаевич Хрищатый; kasahhi keeles Валерий Хрищатый Valerij Hrištšatõj; 23. detsember 1951 Almatõ – 4. august 1993 Han-Tengri, Tian Shan, Kasahstan) oli Kasahstani alpinist.
Alpinismiga hakkas tegelema 1968. aastal. Tegi kokku 33 tipputõusu NSV Liidu piires asunud seitsmetuhandelistele, sealhulgas tõusis 10 korral Kommunismi (7495 m) ja viiel korral Džengiši (7439 m) tippu. Täitis 1991. aastal Lumeleopardi aumärgi saamiseks nõutud normatiivi neljakordselt. Samal aastal suutis ühe hooaja jooksul tõusta kõigile viiele seitsmetuhandelisele. Aastatel 1972–1990 ronis sageli seongus kaasmaalase Kazbek Valijeviga.
Hrištšatõi oli esimesi alpiniste, kes oli hapnikumaskide kasutamise vastu kõrgalpinismis.
Mäntyharju vald
Mäntyharju on vald Soomes Ida-Soome läänis Lõuna-Savo maakonnas.
Naabervallad on Heinola linn, Hirvensalmi vald, Kouvola linn, Mikkeli linn, Pertunmaa vald ja Savitaipale vald.
Valeri Hrištšatõi
Avaldas kaks alpinismiteemalist raamatut.
Hukkus jäävaringus 4. augustil 1993 tõusul Han-Tengrile mägigiidina töötades. Surnukeha ei leitud.
Edukad tipputõusud kaheksatuhandelistele
Hrištšatõi on kolmel korral tõusnud kaheksatuhandelise tippu. 1982. aastal võttis ta osa Jevgeni Tamme juhitud Nõukogude esimesest Everesti ekspeditsioonist ja tõusis Džomolungma (8848 m) tippu (seongus Kazbek Valijeviga). 1989. aastal osales ta Eduard Mõslovski juhitud Nõukogude teises Himaalaja ekspeditsioonis, mille käigus tõusis 16. aprillil kuueliikmelise Kasahstani meeskonna koosseisus Kanchenjunga (8586 m) tippu. 1991. aastal tõusis Kasahstani esimese Himaalaja ekspeditsiooni liikmena Dhaulagiri (8167 m) tippu.
pisi|80px|[[Lumeleopard (aunimetus)|Lumeleopardi aumärk]]
Viitna mõhnastik
Viitna mõhnastik on mõhnade ja ooside kompleks; halduslikult Lääne-Viru maakonnas Kadrina vallas. Pinnavormid on arvele võetud ürglooduse objektina. Pinnavorme kaitstakse Viitna maastikukaitseala koosseisus.
Vanamõisa mõis (Leebiku mõisa kõrvalmõis)
Vanamõisa mõis (saksa keeles Althof) oli Leebiku mõisa kõrvalmõis Viljandimaal Helme kihelkonnas.
Muusikakäsikiri
Muusikakäsikiri on käsitsi kirjutatud (vastandina trükisele) allikas, mis täielikult või osaliselt sisaldab nootide, neumade vms märkidega kirjutatud muusikat, tavaliselt pärgamendil või paberil.
Kui muusikakäsikiri sisaldab helilooja omakäelist kirja, nimetatakse seda nagu kirjaniku tekstigi puhul autograafiks. Peale nootide vms muusikamärkide võivad muusikakäsikirjad sisaldada tekste ja illustratsioone. Lääne-Euroopa vanimad muusikakäsikirjad leiduvad 9. sajandil kirja pandud liturgiliste tekstide kogumikes. Palju muusikakäsikirju keskajast ja varauusajast on säilinud meie ajani muusikateoste käsitsi paljundamise tulemusena, mis oli tavaline praktika ka trükikunsti kasutuselevõtu järel. Ka trükiks kirjastusse saadetud muusikakäsikirjad leiavad oma koha arhiivides ja muuseumides.
Muusikakäsikirjad on keskajast kuni tänapäevani oluline allikmaterjal nii muusika uurijatele kui ka esitajatele.
Vanamõisa mõisa kalmistu
Vanamõisa mõisa kalmistu on kalmistu Kirbla kihelkonnas Läänemaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Seira külas Lääneranna vallas Pärnu maakonnas. Kalmistu jääb Vanamõisa mõisa südamest linnulennult 1,3 km kaugusele lääne-edelasse.
Kalmistu rajasid mõisa tollased omanikud Budberg von Bennighausenid tõenäoliselt millalgi pärast 1851. aastat, kui nad said mõisa omanikeks.
Kalmistule maetute üldarv pole teada. Kalmistu on praegu jäetud maha ja rüüstatud, kuid säilinud on hauatähiseid ja nende osi.
Must mooruspuu
Must mooruspuu (Morus nigra) on taimeliik mooruspuu perekonnas.
Kasutus
Musta mooruspuud kasutatakse alates laialehiste metsade vööndist linnahaljastuses ja sorditaimi koduaedades. Eesti kliimas kasvatamiseks on liik liiga külmaõrn.
Musta mooruspuud on tema suurte ja väga maitsvate viljadega kutsutakse teinekord "unustatud viljapuuks". Tema marjad ja noored lehed sisaldavad hulganisti inimorganismile kasulikke aineid. Marju ei tohi süüa toorelt nagu ka enamikku teisi vilju, mis valmimata olekus võivad sisaldada tervisehädasid põhjustavaid ühendeid. Entusiastid kasutavad peale termilist töötlust ka noori lehti (hautiste) valmistamiseks. Lehti soovitatakse ka toidulisandite valmistamisel toorainena eriti tänu neis sisalduvatele bioaktiivsetele ainetele.
Ajalooliselt on mooruspuud tänu tema tervistavatele omadustele kasutatud Türgi, Aserbaidžaani, India ja Hiina rahvameditsiinis.
Viljad
pisi|Musta mooruspuu taimi reklaamitakse Itaalias kui unustatud puuvilja. Pildil aprilli keskpaigas koos toorete marjadega Musta mooruspuu esimesed viljad valmivad kevadel paar nädalat enne mureleil ja jätkavad valmimist suve lõpuni. Esimene kevadine laine on kõige saagirikkam, kuid seda saab agrotehniliste võtetega korrata umbes 50–60-päevaste intervallidega. Valminud marjad pudenevad kergelt ja on pehmed. Viljade valmimine pikema aja jooksul ja pooltooreste marjade kerge toksilisus ei sobi suurtootmise jaoks. Pooltoorelt korjatud mooruspuu marjad ei järelvalmi. Marjade ebaühtlane valmimine ning valminud marjade kiire riknemine ja kerge purunemine on takistuseks nende turustamisel, mistõttu jääb musta mooruspuu kasvatamine peamiselt teadjamatele koduaedadesse.
Kasvatamine
Musta mooruspuud on suhteliselt lihtne ja keskkonnasäästlik kasvatada: mullastiku suhtes on ta vähenõudlik, jääb puutumata levinud haigustest ja tal pole ka märkimisväärseid kahjureid. Põhjapoolsetel aladel on ta keskmisest vastuvõtlikum seenhaigustele.
Bergamo Alpid
thumb|Bergamo Alpid talvel
Bergamo Alpid (itaalia: Alpi Orobie) on mäestik Itaalia Alpides. See asub Põhja-Lombardias ja on saanud nime Bergamo linna järgi mägedest lõunas. Ida-Alpides paneb Alpiklubi süsteem selle Lääne-Lubjakivialpidesse, samas SOIUSA süsteem paneb selle Kagu-Alpidesse.
Kurud
Bergamo Alpide peamised mäekurud on:
Kustas Kikerpuu
Kustas Kikerpuu (19. oktoober 1937 Tallinn – 20. oktoober 2008 Tallinn) oli eesti džässmuusik ja helilooja, orkestrijuht ja muusikapedagoog.
Kustas Kikerpuu kirjutas ligi kakssada laulu, millele kirjutas ka tekstid tavaliselt ise.
Aastatel 1965–1976 töötas ta Eesti Televisioonis meelelahutussaadete toimetajana, juhatades selle kõrvalt ka televisiooniansamblit, mis osales paljudes saatesarjades, näiteks "Horoskoop" (1968–1973), "Entel-tentel" (1968–1969), "Trika-trei" (1970–1971), "Big-bänd" (1991), "Ahvatluste tund" (1970). Telest siirdus ta Eesti Reklaamfilmi muusikatoimetajaks, lõi seal olles ka ansambli Admiral, mis esineski peamiselt just «Reklaamiklubi» saadetes.
Aastatel 1985–1991 oli ta Eesti Televisiooni ja Raadio Estraadiorkestri dirigent.
Ta mängis Tõnu Sal-Salleri ansamblis; oli ansambli Admiral juht ja orkestri Levimo dirigent.
Ilmar Kõrgesaar
Ilmar Kõrgesaar (12. aprill 1932 – 17. juuni 2013) oli eesti toidutehnoloog ning õllekultuuri ja limonaadiajaloo uurija.
Ilmar Kõrgesaar lõpetas Tartu Riiklikus Ülikoolis orgaanilise keemia eriala.
1956. aastal asus ta tööle Tartu õlletehasesse peaõllemeistrina. Pärast seda töötas ta A. Le Coqis peatehnoloogi ja tootmisala juhatajana ning viimastel aastatel õllemuuseumi juhataja ja kuraatorina.
Ta on olnud osaline muu hulgas limonaadide Kelluke ja Valge Klaar loomisel.
Ilmar Kõrgesaare eestvõttel rajati 2003. aastal õlletehase linnasetorni A. Le Coqi Õllemuuseum. Ta oli muuseumi juhataja ja kuraator. Ta oli ka A. Le Coqi 200. aastapäeva tähistava raamatu "Õllelinn Tartu. A. Le Coq 1807–2007" väljaandmise initsiaator. See raamat pole ainult ühe ettevõtte ajaloost, vaid puudutab Tartu linna ajalugu laiemalt läbi sajandite.
Isiklikku
Ilmar Kõrgesaar oli 1957. aastast abielus Tartu Ülikooli vanemteaduri keemik Asta Kõrgesaarega. Neil on kaks tütart.
Jaanika Arum
Jaanika Arum (sündinud 21. aprillil 1987 Pärnus) on eesti näitleja.
Ta on õppinud Paikuse Põhikoolis, lõpetas aastal 2006 Pärnu Raeküla Gümnaasiumi. Seejärel õppis Tallinna Ülikoolis kunstiteraapiaid, kuid lõpetas 2014. aastal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli (26.lend).
Aastatel 2014–2016 oli ta Vanemuise teatri draamanäitleja. Alates 2016. aastast on Jaanika Arum vabakutseline näitleja.
2020. aastal omandas Jaanika Arum magistrikraadi Eesti Kunstiakadeemias kaasaegse kunsti erialal.
Ta on osalenud filmides: "Nähtamatu aine" (BFM ja EMTA koostööfilm, 2011), "Võõrsil" (BFM tudengifilm, 2012), "Kõik muusikud on kaabakad" (2012), "Puhastus" (2012), "Minapilt" (BFM tudengifilm, 2012), "Free Range. Ballaad maailma heakskiitmisest" (2013) ja "PEAOSA" (BFM tudengifilm, 2013), "Perekonnavaled" (2016), "Päevad, mis ajasid segadusse" (2016), "Polaarpoiss" (2016), "Charcoral" (2020) ja "Tagurpidi torn" (2022) ning seriaalis "Tuulepealne maa. Ei ole sõda noortele meestele" (2013).
TV3 krimiseriaalis "Kättemaksukontor" mängis ta autoõnnetuses hukkunud poisi ema Anna-Mariat (2022).
Grupidemokraatia
pisi|Grupidemokraatia põhineb huvigruppidel, mis organiseeruvad [[Valitsusväline organisatsioon|valitsusvälisteks organisatsioonideks (NGO). Nende mõju muutub märgatavaks kui nad võtavad kasutusele digiühiskonna töövahendid nagu foorumid ja internetihääletused. Seda uuestisündi võiks märkida lühendiga NGO 2.0. ]]
Tänapäeval ilmneb grupidemokraatia vabalt organiseerunud huvigruppides (valitsusvälised organisatsioonid, lühend: VVO, ing. Non-Governmental Organisation, – NGO), mis põhinevad maailmavaatel (ideoloogial) või lähtuvad majandushuvist. Viimasel puhul on ühendavaks teguriks reeglina ühine elukutse (arstid, õpetajad, riigiametnikud jms) või siis tegevusala (ettevõtlus, põllumajandus jms).
Grupidemokraatia tulevikuvõimalused
Internetifoorumi põhise arutelu ja hääletamise viib täiesti uuele tasandile tehisintellekti (edaspidi TI) kaasamine arutelu ja hääletamise protsessi. TI rakendav programm suudab läbi lugeda nii miljoni kui ka miljardi arutelus osaleva inimese arvamused, need süstematiseerida, tuua välja neid ühendavad põhiseisukohad, hinnata arvamuste jagunemist ja esitada protsessis osalejatele hääletuse lõpptulemuse. Kui tulemus ei rahulda osalejaid, siis saab arutelu jätkata ja positsioone täpsustada seni, kuni protsessis osalejad tunnistavad, et nad on jõudnud ühisele arusaamale.
Taivo Rist
pisi|Taivo Rist mängimas Eesti meistrivõistlustel 64-ruudulises kiirkabes 8. septembril 2013 Taivo Rist (sündinud 9. juulil 1971) on eesti kabetaja ja ulmekirjanik.
Ta lõpetas 1995. aastal Tallinna Tehnikaülikooli majandusinsenerina.
Ta on 2009. aastast eestikeelse Vikipeedia ning aastast 2013 Wikimedia Commonsi administraator.
Tegevus poliitikas
Ta on Eestimaa Ühendatud Vasakpartei juhatuse liige.
Isiklikku
Ta on Arvo Risti poeg. Raivo Rist on tema onu.
Tõstesild
pisi| Tõstesilla töömehanism pisi|Tõstesild Ponta da Bandeira kindluses, Portugalis Tõstesild on liigutatava silla tüüp mida saab mehhanismi abil tõsta horisontaalasendist vertikaalasendisse kogupikkuses. Selleks on silla ühte otsa kinnitatud ketid või vinnakud, mille abil silda liigutatakse. Mõnikord mõeldakse tõstesilla all kõiki liigutatavate sildade tüüpe.
Heller (aadlisuguvõsa)
Heller (vene keeles Геллер) oli Rootsist pärit aadlisuguvõsa. Suguvõsa kustus meesliinis 1889. aastal.
Ajalugu
Suguvõsa esindajad tulid 17. sajandi lõpul Rootsist Eestimaale.
Hellerid rüütelkonna matriklis
1764. aasta 4. märtsil (vkj) immatrikuleeriti vennad Justus Friedrich von Heller (1722−?) ja Gustav Heinrich von Heller (1729−maeti 1802) Liivimaa rüütelkonna matriklisse. 13. jaanuaril (vkj) 1765 immatrikuleeriti nad ka Eestimaa rüütelkonna matriklisse. Vendadest noorem võeti lisaks 8. oktoobril (vkj) 1797 Saaremaa rüütelkonna matriklisse. Õuenõunik Friedrich Johann von Heller (1719−1789) kanti 27. augustil (vkj) 1786 Eestimaa kubermangu aadlisuguvõsaraamatusse.
Valgdemokraatia
Valgdemokraatia (inglise keeles liquid democracy 'likviidne', 'voolav' või 'valguv demokraatia') on volitusdemokraatia vorm, milles iga hääleõigusega osaleja võib volitada enda eest hääletama mõne teise osaleja, neid volitusi jooksvalt muuta või neist loobuda ja kasutada oma hääleõigust ise. Sellises demokraatliku hääletuse mudelis on ühendatud esindusdemokraatia ja otsedemokraatia omadused, sest enim volitusi pälvinud osalejad on esindajate rollis, kuid jooksva volituste muutmise ning ise otsustamise võimalus tagab vahetu otsedemokraatliku sekkumise otsuste hääletamise protsessi.
Tüüpiliselt on valgdemokraatlikes süsteemides lubatud volituste ülekandmine, mille tulemuseks on volitusahelad, mille tippudes on enim toetust saanud osalejad. Ka nähakse enamasti ette temaatiliselt või valdkondlikult granulaarset volitamist, kus volitatakse nt hariduse, rahanduse vm teemadega tegelema eri isikud nende oodatava pädevuse järgi. Valgdemokraatias osalejale annab see võimaluse oma tahet võimalikult täpselt määrata ning seda jooksvalt korrigeerida.
Selle tõttu peavad selle demokraatiamudeli eestkõnelejad seda infoühiskonnale sobivaks asenduseks esindusdemokraatiale, mis säilitab parlamentaarse demokraatia funktsioonid, kuid täiendab seda infoühiskonna poolt võimaldatud dünaamilise hääletamise ja otsustamise protsessiga.
Nimetus
Valgdemokraatlikus mudelis "valguvad" volitused vastavalt hääleõigusega osalejate tahtele eri osalejate taha. Selle dünaamika tõttu peetakse seda demokraatliku otsustamise mudelit voolavaks ja hääli valguvaks.
Eripärad
Valgdemokraatia rakendamine on saanud võimalikuks tänu internetil põhineva aruteluruumi tekkele ning isikute digitaalsele identifitseerimise võimalustele. Valgdemokraatlikus demokraatiamudelis võib iga hääletaja ise otsustada, kas ta tahab ja suudab osaleda valikute tegemise protsessis. Kui ta leiab, et tal ei ole piisavalt teadmisi või aega teiste poolt tõstatatud probleemi süvenemiseks, siis võib ta delegeerida oma otsustusõiguse mõnele teisele hääletajale, kes on tema arvates antud asjas kompetentsem.
Teistelt täiendavad hääled saanud isik võib kasutada neid otsustuse langetamise käigus ise omas kogukonnas või edastada need isikule, kes on valitud KOV volikokku või Riigikokku. Otsuse langetamiseks läbi viidaval hääletamisprotsessil arvestatakse iga isiku enda ja temale delegeeritud hääled kokku, mistõttu iga otsustusprotsessis osaleja mandaadi suurus ehk mõju lõppotsusele sõltub tema valduses olevate häälte kogusummast. Hääle delegeerimise õigus parandab demokraatliku otsustusprotsessi aluseks oleva targa parve fenomeni ärakasutamist.
Bryan Fordi viis põhimõtet
Volitusahelatega delegaadidemokraatiat kirjeldanud Bryan Ford on toonud oma töös "Delegative Democracy" välja järgmised sellele demokraatia vormile omased põhimõtted:
Kasutamise ajalugu
Esimesena katsetas valgdemokraatia põhimõtet oma volikogus Viini Tehnoloogiaülikooli projektis, mis sai tuntuks Civicracy nime all. Selle projekti käigus moodustati volikogu, mille liikmed said otsuste langetamiseks jooksvalt volitusi oma valijatelt. Poliitikas rakendas valgdemokraatia meetodit esimesena omas organisatsioonis otsuste langetamiseks ilmselt Saksa Piraadipartei. Valgdemokraatia põhimõtte rakendamist internetis katsetas Google oma Google Votesi projektis. Argentinas koostas poliitiline algatus Democracia en Red vabavaralise arvutiprogrammi Democracy OS, mis pakub selle kasutajatele võimalust teha ettepanekuid, arutleda antud teemadel ning läbi viia hääletusi. Rootsis Stockholmi Vallentuna linnaosas KOV valimistel osalenud Demoexi liikmed võtsid oma organisatsioonis kasutusele tarkvara NetConference Plus, mille välja töötanud ettevõte Vivarto on tänaseks lõpetanud tegevuse. See on ilmselt esimeseks näiteks valgdemokraatia rakendamisest poliitiliste otsuste langetamise protsessis.
Valgdemokraatia Eestis
Valgdemokraatiat katsetas esimesena Eesti Piraadipartei oma sisemiste otsuste tegemiseks, kuid ei jätkanud selle kasutamist osalejate vähesuse tõttu. Ideed rakendada valgdemokraatiat pakuti välja Rahvakogu ettepanekute raames, kus see pälvis suure toetuse, kuid protsessi korraldajad kõrvaldasid sellised ettepanekud lõpparutelust. Valgdemokraatlikku otsustusprotsessi toetab Citizen OS poolt loodud onlain-otsustussüsteem, mis sai aluseks Eesti Koostöö Kogu poolt peetavale rahvaalgatuse veebile, kuigi valgdemokraatia funktsioone viimases ei kasutata.
Citizen OS tegevjuht Margo Loor on pakkunud sarnaselt Rahvakogu populaarsele ettepanekule välja Riigikogu asendamise valgdemokraatiaga. Eesti Piraadipartei on oma 2016. aasta manifestis väljendanud seisukohta, et selliste digidemokraatia eksperimentide eelduseks on, et e-hääletuse süsteem viiakse tasemele, et selle korrektsuse saavad tagada valimistel osalejad ja vaatlejad jooksvalt ning selleks pole vaja valimiskomisjoni usaldamist ega nende jooksvat järelevalvet.
Biorütmid
Biorütmid ehk bioloogilised rütmid on organismide füsioloogiliste, emotsionaalsete, intellektuaalsete ja sotsiaalsete omaduste ja võimete korrapärane perioodiline korduvus mingis ajaühikus. Kuna biorütme pole võimalik kindlalt määratleda (biorütmide teooria), siis peetakse seda pseudoteaduseks. Bioloogia haru, mis uurib organismide biorütme, nimetatakse kronobioloogiaks, ning erinevalt biorütmide teooriast, on see rangelt teaduslik.
Füsioloogias ja ökoloogias räägitakse sageli tsirkarütmidest, mis on geofüüsikaliste rütmide (looded, aastaajad jt) ja nendega tihedas seoses olevate biorütmide kompleks. Siin eristatakse lähtuvalt ajakriteeriumist ööpäeva-, kuu- ja aastarütme.
Jevgeni Gaitšuk
Jevgeni Gaitšuk (sündinud 28. veebruaril 1943) on Eesti näitleja ja lavastaja.
Biorütmid
Arvestades sõltuvust või sõltumatust vaadeldavast välistegurist või (-keskkonnast), eristatakse vastavalt eksogeenseid ja endogeenseid biorütme. Eksogeensed biorütmid on näiteks lindude ainevahetuskiiruse muutused ööpäeva jooksul. Endogeensed biorütmid on mitmed intratsellulaarsed protsessid, mida oluliselt ei mõjuta välistegurid või (-keskkond).
Laias laastus eristatakse nelja biorütmide liiki: füüsiline biorütm, intellektuaalne biorütm, emotsionaalne biorütm ja sotsiaalne biorütm.
Jevgeni Gaitšuk
Ta lõpetas 1966. aastal Kiievi Teatriinstituudi näitleja ja lavastaja erialal. Töötas seejärel aastatel 1966–1968 Odessa Draamateatris näitlejana ja 1968–2002 Vene Draamateatris näitlejana. Alates 2002. aastast on ta vabakutseline.
Karagassi keel
Karagassi keel ehk tofa keel ehk tofalari keel (varem karagas, tofa keeles тоъфа või тоъфа дыл, tòfa dıl) on turgi keelte hulka kuuluv keel, mida kõneleb umbes 30 inimest Venemaal Irkutski oblastis.
2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli Venemaal 93 karagassi keele oskajat.
2. Viljandi Eesti kommunistlik kütipolk
2. Viljandi Eesti kommunistlik kütipolk (vene 2-й Вильяндиский (Фелинский) эстонский коммунистический стрелковый полк) oli Nõukogude Venemaa Punaarmee koosseisus 1918. aastal moodustatud sõjaväeosa.
Polgu moodustamine
2. Viljandi eesti kommunistliku kütipolgu formeerimine algas 1918. aasta oktoobris. 2. Viljandi kommunistlik kütipolk koosnes algul vaid 17 mehest, kaasa arvatud polguülem. Siis kuulutati välja Venemaa eestlaste sundmobilisatsioon, kusjuures tõrkujaid ootas mahalaskmine.
Polgu 1. pataljon moodustati Jamburgis ja 2. pataljon Petrogradis. 1918. aasta 18. oktoobriks oli polgus vaid 60 meest. Lisa saadi aga 263 meest 1. Tallinna polgust ja 1918. aasta 22. novembriks oli Viljandi polgus juba 730 meest, kuulipildujakomando 9 kuulipildujaga ja ratsaluurekomando.
Online ja offline
Et mingi seade oleks online, peab ta olema kas
Seade on offline, kui ta on vooluvõrgust välja lülitatud või muul põhjusel süsteemis kättesaamatu.
Poola president
Poola Vabariigi president (poola keeles: Prezydent Rzeczypospolitej Polskiej, lühemalt: Prezydent RP) on Poola riigipea. Tema õigused ja kohustused on määratletud Poola põhiseadusega. President juhib täitevvõimu. Lisaks on tal õigus parlament laiali saata ning ta esindab Poola Vabariiki rahvusvaheliselt. Esimene Poola president oli Gabriel Narutowicz, ta määrati ametisse 11. detsembril 1922. Ta valiti rahvusassamblee poolt 1921. aasta põhiseaduse kohaselt. Praegused presidendi ametikoha nõuded ja ülesanded on sätestatud 1997. aasta põhiseadusega.
Valimised
Täidesaatva riigivõimu põhiseaduslike esindajate hulgas antakse ainult presidendile volitused oma kohustuste täitmiseks otse rahva poolt – üleriigilistel valimistel. Seega on presidendiameti positsioon tugevam kui teiste täidesaatva riigivõimu esindajate (ministrite nõukogu või nõukogu juht – peaminister), kes ei saa oma mandaati otsestelt ühistel valimistel ja kes esindavad praegust juhtimisplokki (tavaliselt parlamendi enamus), mitte ainult riiki.
Poola presidendi valib rahvas otsevalimistel viieks aastaks ning presidenti tagasi valida on võimalik vaid ühe korra. Vastavalt põhiseadusele valitakse president häälteenamusega. Kui ükski kandidaat ei suuda valimiskünnist ületada, toimub teine hääletusvoor, kus osalevad kaks kandidaati, kellel oli esimesel valimisel suurim häälteenamus. Selleks, et olla presidendivalimistel täieõiguslik kandidaat, peab olema Poola kodanik, esimese valimisvooru päeval vähemalt 35 aastat vana ja koguma vähemalt 100 000 registreeritud valija allkirja.
Presidendi pädevus
Vastavalt Poola põhiseadusele on president Poola Vabariigi kõrgeim esindaja. Tema jälgib põhiseaduse nõuetekohast täitmist, kaitseb riigi suveräänsust ja julgeolekut ning kaitseb riigi territooriumi puutumatust ja terviklikkust. Poola president on riigi esindaja rahvusvahelistes suhetes. Kaitseb ja loob koostööd rahvusvaheliselt, suhtleb teiste riikide ja rahvusvaheliste organisatsioonidega, nagu Euroopa ühendused, NATO ja ÜRO. President teeb koostööd peaministri ja välissuhete ministriga, kes esindab kogu maailmas Poolat ja loob välispoliitikat. Kuid vastutus koostöö üle ei ole ainult presidendil, vaid see kehtib ka peaministri ja välissuhete ministri kohta, kes koos presidendiga ühiselt koostavad ja rakendavad riigi välispoliitika olulisi küsimusi.
Poola presidendil on vaba voli valida peaminister, kuid tavaliselt annab ta selle ülesande valitsusele, keda toetab enamus seimi liikmetest. Tavaliselt saab selleks erakonna esimees/juhataja. Presidendil on õigus algatada õigusloome protsessi, samuti on tal võimalus seda otseselt mõjutada, kasutades vetoõigust. Enne seaduse allkirjastamist võib president paluda, et Konstitutsioonikohus kontrolliks selle vastavust põhiseadusele.
Poola riigi kõrgeima esindaja rolli täites on presidendil õigus ratifitseerida ja tühistada rahvusvahelisi lepinguid, nimetada ja tagasi kutsuda suursaadikuid ning ametlikult aktsepteerida teiste riikide esindajate akrediteeringuid. Lisaks teeb president otsuseid kõrgemate akadeemiliste nimetuste kohta. Peale selle on tal õigus lõplikke kohtuotsuseid edasi lükata. President on ka relvajõudude ülemjuhataja, ta nimetab peakontori ülema ja kõikide teenindusbüroode ülemad. Sõja ajal nimetab ta sõjajõudude ülemjuhataja ja võib korraldada üldmobiliseerimise. President täidab oma ametiülesandeid koostöös presidendi kantselei, julgeolekuameti ja presidendi nõunike koguga.
Varssavi presidendiloss on Varssavi suurim palee ja Poola Vabariigi presidendi ametlik asukoht alates 1993. aastast. Palee on ka riigipeade ja teiste tähtsate külaliste elukoht Poola ametlikul visiidil.
Mulla orgaaniline aine
Mulla orgaaniline aine on materjal mullas, mis koosneb peamiselt orgaanilistest ühenditest. Orgaaniline aine satub mulda bioloogilise aineringe käigus ning käivitab mullas toimuvad protsessid. Kuigi orgaaniline aine moodustab mullas nii massilt kui ka mahult väga väikese osa, on mullas olev orgaaniline aine asendamatu.
Mullas on olemas aine kolm faasi: tahke, vedel ja gaasiline. Mulla orgaaniline aine kuulub mulla tahkesse faasi. Üldiselt moodustab mulla ruumalast 45% mineraalaine, 5% orgaaniline aine, 25% vesi ja 25% õhk. Soode turbamullad sisaldavad orgaanilist ainet kuni 95% ja leidub ka muldi, milles orgaanilise aine sisaldus on väiksem kui 1%.
Koostis
Mullas olev orgaaniline aine koosneb varisest, mis on taimede ning loomade lagunemata ja poollagunenud jäänused, ja huumusest, mis omakorda koosneb eelhuumusest ning huumusainetest. Varis on enamasti taimset päritolu ning seda leidub rohkesti liigniiskes turba- ja toorhuumuslikus horisondis ning parasniiskete mineraalmuldade pinnal asuvas metsa- ja rohumaakõdu horisondis. Kui varis laguneb ja muundub, siis tekivad vahesaadused. Vahesaadusteks on detriit, mis on tugevasti peenestunud varis, ja produktid, mis tekivad biokeemiliselmuundumisel. Kui mullastik sisaldab detriiti suuremas hulgas, siis see viitab mulla väikesele mikrobioloogilisele aktiivsusele ja tagasihoidlikule humifikatsioonile.
Mulla orgaanilise aine üldsisaldus ning koostis varieeruvad erinevates piirkondades ja erinevates mulla sügavustes. Peamiselt moodustavad orgaanilise aine keemilise koostise kolm elementi: süsinik, vesinik ja hapnik. Lämmastiku ja mineraalainete sisaldus sõltub taimeliigist, mulla keemilisest koostises ja liikuvate toiteelementide sisaldusest, taime east ja taimeosast ning aastaajast. Näiteks on lehtpuuvaris toiteelementide poolest rikkam kui okaspuuvaris. Lehtpuudest on kõige lämmastikurikkam lepavaris. Okaspuude seisukohalt on mänd toiteelementidevaesem kui kuusk. Maa-alustes osades leidub rohkem alumiiniumi ja rauda. Puurinde varise mineraalainete, lämmastiku- ja fosforisisaldus väheneb järjekorras:
Varise biokeemilises koostises leidub orgaanilistest ühenditest süsivesikuid, ligniini, lämmastikuühendeid, rasvu, vahasid, vaike ja parkaineid. Süsivesikutest leidub varises suhkruid, tärklist, tselluloosi, hemitselluloosi ja kitiini. Suhkrud kasutatakse muundumisprotsessides kiiresti ära. Tärklist leidub kõige rohkem seemnetes, juurtes ning mugulates. Okas- ja lehtpuude puit sisaldab tselluloosi 50–60%, lehtedes, okastes ning rohttaimede jäänustes 20–40% ja sammaldes 10–15%. Hemitselluloosi, mis on suurema süsinikusisaldusega kui tselluloos, leidub taimevarises umbes 15–30%. Kitiini leidub rohkesti seente, lestade ja putukate kattekudedes.
Valgud on lämmastikühenditest kõige tähtsamad. Bakterite, seente ja vetikate kuivaines on suur valgusisaldus, kuid puidus, okastes, lehtedes ning sammaldes leidub valke vähe.
Rasvad on glütseriini ja rasvhapete estrid. Vahad on ka rasvasarnased ühendid. Taimevaris sisaldab vähe rasvu ja need esinevad enamasti seemnetes varuainena. Kuid vetikad, seened ja bakterid võivad sisaldada rasvu 20–30%.
Parkained on fenoolide derivaadid, mis lahustuvad vees hästi, oksüdeeruvad kergesti ning moodustavad valkudega püsivaid lahustumatuid ühendeid. Parkaineid leidub palju puidus ja koores. Okaspuude okastes võib olla vaiku kuni 20%. Lagunemisele on väga vastupidavad kattekudede (koor, spooride kate, õietolm) koostisesse kuuluvad ained.
Jagunemine
Mulla orgaaniline aine jaguneb aktiivseks ja passiivseks. Aktiivse mulla orgaanilise aine alla kuuluvad kiiresti mineraliseeruvad ehk vähepüsivad orgaanilised ained. Aktiivne mulla orgaaniline aine on mullas olevale elustikule peamiseks energia- ja toiduallikaks, sest kiiresti vabanevad   toiteelemendid on aluseks bioloogilisele aineringele ning taimede kasvule. Passiivne mulla orgaaniline aine laguneb halvasti või ei lagune üldse ning akumuleerub mulla orgaanilise aine koostises. Passiivne osa aitab kujuneda mulla füüsikalistel omadustel, nagu struktuursus, lasuvustihedus ja poorsus.
Paiknemine
Metsades ja looduslikel rohumaadel paikneb osa orgaanilisest ainest maapinnale ladestunud kõduhorisondis. Kõduhorisont on selgelt kihistunud happelistes ja bioloogiliselt väheaktiivsetes tingimustes, kus peal on värske ning lagunemata maapealne taimevaris, keskosas poollagunenud materjal ja mineraalse mulla pinnal asub hästi lagunenud varis ehk detriit. Rohurindega looduslikus mineraal- ja kultuuristatud mullas esineb põhiline osa mulla orgaanilisest ainest huumusainetena. See orgaaniline aine on hästi humifitseerunud ning moodustab huumushorisondi. Liigniisketes tingimustes ladestub orgaaniline aine turbana, mille lagunemisaste sõltub mulda toitva vee ja ladestunud ainese mineraalainerikkusest. Turbasambla turvas ladestub peaaegu lagunemata kujul tugevasti happelistes tingimustes ehk rabades. Toitaineterikastes madalsoodes ladestub turvas hästi või keskmiselt lagunenud kujul. Orgaaniline aine esineb liigniiskes mineraalmullas toorhuumusliku horisondina, kus pooleldi või hästi lagunenud orgaaniline aine paikneb kogumikena mineraalosiste vahel pindmises mullakihis. Mulla orgaaniline aine paikneb veel leetunud muldade sisseuhtehorisondis, kuhu on leetumise käigus akumuleerunud huumusained.
Fraktsioonid
Varis, detriit ja huumus moodustavad erineva peenestusastmega mulla orgaanilise aine kogumeid. Erinevate aineosakeste läbimõõdu järgi jagatakse orgaaniline aine kolme fraktsiooni: kerge, keskmine ja raske.
Mulla orgaanilise aine kerge fraktsioon koosneb lagunemata taimevarisest. Osakese läbimõõt on võrdne liivaosakeste läbimõõduga (0,063–2 mm). Mulla orgaanilise aine kerge fraktsioon allub tavaliselt kiirele mineraliseerumisele.
Mulla orgaanilise aine osad, mis vastavad saviosakeste läbimõõdule (< 0,002 mm), on hästi humifitseerunud ja tugevasti liitunud mineraalse osaga. Mulla orgaanilise aine raske fraktsioon on suure tihedusega.
Huumusainete teke ja koostis
Humifikatsiooniks nimetatakse huumuse moodustamise protsessi, mis põhineb varise lagunemisel ja mikroobse sünteesi produktide biokeemilises ja mikrobioloogilises muundumises. Humifikatsioon algab huumushapete moodustumisega ja jätkub nende oksüdeerumise, liitumise ning tihkestumisega.
Huumus
Huumus moodustub varise ja kogu mulla orgaanilise aine lagunemise ja muundumise tulemusena. Huumus on tumedat värvi ehk pruuni või musta värvi, hästi peenestunud, amorfne ja keerulise keemilise koostisega. Kuna huumusel on suur eripind ja katioonide neelamismahutavus, siis on huumus tähtis taimetoiteelementide, mikroelementide, raskmetallide ning orgaanilist päritolu pestitsiidide akumuleerija. Huumuse koosseisu kuuluvat detriiti leidub suuremas koguses liigniiskes mullas. Huumuse tekke algmaterjaliks on ligniini lagunemisel tekkinud fenoolsed ühendid, tselluloosi, heitselluloosi ning tärklise lagunemisel tekkinud polüsahhariidid, pikad biopolümeeridest moodustunud alifaatsed ahelad, lämmastikku ja väävlit sisaldavad ained ning mitmesugused varise lagunemissaadused.
Huumusained
Huumusained on happelised ja tsüklilise ehitusega kõrgmolekulaarsed ühendid, mis sisaldavad lämmastikku. Nad on aromaatsete fenoolide derivaadid. Koos teiste orgaaniliste ainetega moodustavad väga erineva koostise ja stabiilsusega ühendeid. Huumusaineteks muundub umbes 10–33% parasniiskesse mulda sattunud orgaanilisest ainest. Kuna nad on püsivamad kui teised huumuse koosseisu kuuluvad ained, siis seetõttu moodustab mulda akumuleerudes huumuse põhimassi.
Humiinained
Humiinained on tugevasti seotud mulla mineraalosaga ning nad on vees, leelistes, mineraalhapetes ja orgaanilistes lahustites lahustumatud. Humiinained sisaldavad süsinikku umbes 54–59%, hapnikku 31–38%, vesinikku 4–6% ja lämmastikku 2–5%. Humiinained on huumusainete inertne osa.
Bormaņi mõis
Bormaņi mõis (ka Trapene mõis, saksa keeles Treppenhof, läti keeles Bormaņu muiža, ka Trapenes muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Koivaliina kihelkonnas. Tänapäeval asub endine mõisasüda Lätis Smiltene piirkonnas Trapene vallas Trapene külas.
Mulla orgaaniline aine
Fulvohapped
Fulvohapped on huumushapped, mis lahustuvad leelistes ja nõrkades mineraalhapetes. Enamasti esinevad geelina. Fulvohapete koostises on süsinikku ligikaudu 41–51%, hapnikku 40–50%, vesinikku 4–7%, lämmastikku 1–3% ja väävlit 0,1–3,6%.
Bormaņi mõis
Ajalugu
Valduse läänistas Cisse von dem Rutenberg ühele Treppeni nimelisele mehele, ja aastal 1590 kuulus see tema järglastele Hans ning Wilhelm Treppenitele. Aastal 1592 müüs Hans mõisa Mathias Riviusele, kelle tütar mõisas veel koos oma abikaasa Melchior Bluhmiga aastal 1627 elas. Toona omandas mõisa Heinrich Röling, kes oli Treppenite suguvõsa järeltulija. Darseni andis Gustav II Adolf aastal 1632 Melchior Bornmannile, ent juba järgmisel aastal müüs too valduse Heinrich Rölingile. Aastal 1682 müüsid Rölingid mõisad Andreas Bornmannile. Aastal 1738 müüs Catharina Dorothea von Essen (sündinud Bornmann) valduse 28 500 taalri eest valduse Carl Friedrich von Radinghile. Aastal 1822 pantis tema poeg Alexander von Radingh mõisa 72 800 rubla eest Alexander von Glasenappile.
Kümneaastase pandilepingu järel omandasid mõisa Glasenappid. Aastal 1858 müüs Emilie von Glasenapp (lapsendatud, sündinud Möller) 143 00 rubla eest Ludwig Sigismund Johann Wolffile.
Mõisaansambel
Aastaks 1810 oli jahilossist saanud mõisa peahoone, kus sündis Friedrich Bidder. Mõisakompleksi juurde rajati ka muid ehitisi; tänapäevani on mõisakompleksist säilinud tallid ja nelja tiigiga park. Mitmed mõisa hooned on tänapäeval Trapene valla muuseumi käsutuses. Peahoone juures asub kirjanik Linards Laicensile püstitatud mälestussammas, kes töötas oma noorusaastatel mõisas aednikuna.
pisi|right|Mõisapark Mõisasüdamest viib Riia–Pihkva maanteeni viie kilomeetri pikkune lehiseallee, mis on üks pikimaid alleesid Läti aladel ja kuhu on istutatud 630 lehist. Allee põhiliigiks on Euroopa lehis. Allee looduskaitsealuses osas kasvavad veel Dauuria lehis, harilik pärn, harilik vaher ja õunapuu. Sellest edasi tuleb lõik, kus kasvavad valdavalt pärnad, viimased kaks kilomeetrit kasvavad allees aga lehised ja sookased. Allee lasi rajada Bormaņi mõisa mõisavalitseja 20. sajandi alguses.
Bormaņi mõisa hoonetekompleks (tall, park, härrastemaja) on kohaliku kaitse all olevad arhitektuurimälestised.
Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal viis adramaad, sellele allus 303 mees- ja 383 naishinge.
Aastal 1627 oli mõisa suurus 8 ja 1/2 adramaad, sellest üks adramaa oli haritavat maad. Aastal 1641 oli adramaid 1 ja 3/4, aastal 1688 aga 4 ja 1/2, nii ka aastal 1734. Aastal 1758 oli mõisa suurus viis adramaad. Aastal 1823 oli selle suurus 12 ja 1/3 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal 12 ja 1/9 adramaad maad, aastal 1881 oli neid aga 6 ja 62/80, lisaks allus mõisale 14 ja 35/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.
Karjamõisad
Aastal 1816 kuulus mõisale kaks karjamõisa: Darsen ja Brundshof.
Savitaipale vald
Savitaipale on vald Soomes Lõuna-Karjala maakonnas.
Inokulatsioon
Inokulatsioon (ld inoculātio 'silmastamine, pookimine') ehk inokuleerimine on millegi sisestamine, pooge, pookimine.
Draakoniveri
pisi|Purustatud draakoniveri apteegipurgis Draakoniveri, ka loheveri on tumepunane orgaaniline värvipigment, mida valmistatakse mitmete troopiliste puuliikide vaigust, samuti nimetatakse draakonivereks vaiku ennast.
Värvainete indeksis on draakonivere tähised C.I. 75200 (drakorubiin) ja 75210 (drakorodiin), ühendi üldnimetuse tähis on NR 31 (Natural red 31).
Tõnu Mõistus
Tõnu Mõistus (sündinud 16. mail 1957) on eesti maamajanduse spetsialist.
Draakoniveri
Saamine
Draakonivere toorainet kogutakse järgmistelt Kagu-Aasias, Kanaari saartel, Lääne-Indias ja Lõuna-Ameerikas kasvavatelt taimeperekondadelt:
Tõnu Mõistus
Ta on olnud Eesti Maaülikooli agrobiotehnoloogia keskuse juhataja. Ta on samuti olnud Viljandimaa Ettevõtluskeskuse direktor.
Draakoniveri
Omadused
Draakonivere keemiline koostis erineb vastavalt sellele, milliselt taimeliigilt on vaik kogutud. Koostisaineid on palju ning nende kohta leidub mitmesugust erinevat informatsiooni.
Peamine värvi andev komponent on drakorubiin, mida vaik sisaldab vähem kui 1%.
Pigment annab värvitoone roosast sügavpunaseni ning pruunikaspunasest oranžpunaseni. Ei ole valguspüsiv, punane toon kaldub ajapikku pruuniks muutuma.
Kunstis ja kunstkäsitöös
Draakoniverd on kasutatud raamatute ja käsikirjade käsitsi maalitud miniatuuridel ning akvarellmaalis, samuti kullatise aluspinna kruntimiseks kroonlühtritel. Vanas eestikeelses käsiraamatus kannab see kuldamise krundi komponendina mööblimeistritel lendawamau were nimetust.
Kosmeetikas
Mõningad kosmeetikafirmad on selle aine kasutusele võtnud, kuna see moodustab nahale kaitsva katte ning on sobilik tundlikule nahale.
Muud
Kasutatakse ka aroomiõlides ja viirukites.
Pigmendiga seotud legend
Plinius Vanem on pidevalt laienevat värvipigmentide hulka laites kirjutanud: "Indiast lisanduvad selle jõgede setted ning draakonite ja elevantide veri." Lause teises osas viitas ta uskumusele, mille kohaselt on elevantidel jahutav veri. Arvati, et kuivaperioodil ronisid janu kustutada soovivad draakonid puude otsa ning ründasid elevante. Vahel see õnnestus, vahel tappis elevant aga draakoni ning loomad surid koos. Elevandi ja draakoni vere segu peetigi lohevereks.
Avo Kiir
Ta lõpetas aastal 1970 A. Kesleri nimelise Kohtla-Järve Keskkooli.
Ta on olnud EELK Iisaku koguduse õpetaja, EELK Viru praostkonna praost.
Ta on olnud Riigikogu liige ja Iisaku vallavanem.
Aastal 1993 oli ta Eesti Rahvusliku Sõltumatuse Partei kandidaat kaitseministri kohale.
Nähri põrgud
Nähri põrgud (ka: Nähri põrgukoopad) on koopad Jõku jõe kaldajärsakul; halduslikult Valga maakonnas Tõrva vallas. Koopad koos kaldajärsaku (ühtlasi ka Nähri paljand) ja uuretega on arvele võetud ürglooduse objektidena.
Enne Jõku jõe paisutamist oli kaldajärsakul praeguste koobaste lähedal samuti Nähri põrguks nimetatud koobas; praegu on see koobas vee all.
Krüdener
pisi|Krüdeneride marmorvapp [[Suislepas]] Krüdener (ka Kruedener, Krüdener-Struve) on vana baltisaksa aadlisuguvõsa.
Suguvõsast on esimesed teated pärit 11. novembrist 1289, kui mainitakse Riia raehärrat Henricus Crudener'i.
Krüdenerid Eesti alal
Krüdenerid on kantud Eestimaa, Liivimaa ja Saaremaa rüütelkonna aadlimatriklisse.
Suguvõsale kuulusid eri aegadel Eesti alal nt Voltveti mõis.
Briti Arhitektide Kuninglik Instituut
thumb|RIBA peakorter asub [[Londonis aadressil 66 Portland Place]] Briti Arhitektide Kuninglik Instituut (Royal Institute of British Architects, ka Institute of British Architects in London, lühendatult RIBA) on arhitektide ühendus Suurbritannias. Asutatud 1834. aastal. Liikmeid on üle 44 000.
RIBA väljaantavad auhinnad
RIBA annab välja auhindu, tuntumad neist on
Narteks
pisi|Narteks kiriku põhiplaanil (halliga) Narteks (vanakreeka keeles νάρθηξ narthex 'kastike') on varakristlikus või bütsantsi arhitektuuris kiriku ühekorruseline eeskoda, mis paikneb hoone lääneportaali ees. Seda eeskoda ei loeta kirikuhoone osaks. Narteksis võib paikneda ristimiskivi.
Algselt oli see kogunemiskoht patukahetsejatele ja ristitavatele, kes ei tohtinud täieõiguslikena jumalateenistusest osa võtta.
Bakeliit
Bakeliit on fenoolformaldehüüdvaigust saadav plast, esimene sünteetiline plast. Selle töötas New Yorgis 1907. aastal välja Leo Baekeland.
Madis Aesma
pisi|Madis Aesma 2016. aastal Madis Aesma (sündinud 4. märtsil 1982 Tallinnas) on eesti ajakirjanik ja muusik.
Ta lõpetas 2005. aastal Tartu Ülikooli ajakirjanduse erialal.
Purtse org
Purtse org suubub Tallinna–Narva maantee lähedal samanimelisse klindilahte. Oru sügavnemine algab Püssi linna lähedal. Püssi ja Tallinna–Narva maantee vahel on oru sügavus 5–10 meetrit. Tallinna–Narva maanteest põhja poole suureneb oru sügavus 15 meetrini. Oru laius on alguses 50–100 m, umbes 1,5 km enne suuet oru laius suureneb poolesaja meetrini.
Purtse orgu on uurinud teenekas geomorfoloog August Tammekann (1926). Arvatakse, et Purtse jõeorg paikneb osaliselt vana Kvaternaari-eelse oru kohal.
Viis tõotust
Viis tõotust või viis käitumisjuhist (paali ja sanskriti keeles pañcaśīla; tiibeti keeles rtsa don lnga po; hiina keeles 五 戒 wujie; jaapani keeles gokai) on kõikides budismi suundades ja koolkondades põhilised kõlblusnormid.
Viis tõotust on järgmised:
Neid tõotusi peavad ka ilmikjärgijad ehk upāsakad.
Pühajõe pank
Pühajõe pank on pank, mis asub Toila vallas, Ida-Virumaal. Panga pikkus on 3,08 km.
Kirjeldus
Pühajõe pank on Ontika tüüpi, see tähendab, et ülaosa moodustavad keskordoviitsiumi lubjakividest ning nende all lasuvatest alamordoviitsiumi liivakividest püstloodis sein, millele järgneb allpool Kambriumi liivakivi. Ehk seal paljanduvad aluspõhjakihid Aseri lademest kuni Tiskre kihistu kivimiteni välja. Panga serv siiski mereni ei ulatu, vaid järsaku alumist osa katab liigirikas laialehine pangamets, mis kasvab 10–30° kaldega Kambriumi sinisavidest pangajalamil. Savikihti võib märgata paljandumas mere ääres, kuid suuresti katab seda kuni viie meetri paksune rusukalle. Pank kõrgub 42–46 meetrit üle merepinna.
Pühajõe panga kaitseala asub panga lääneservas ja on nime saanud juba 1241. aastal dokumentides mainitud Pühajõe küla järgi. Läänes piirneb see Toila klindilahega ning idas Konju oruga. Klindilaht koos põhjas voolava Pühajõega katkestab umbes 20 kilomeetri ulatuses katkematu klindilõigu – Ontika panga. Klindilahe koos oma ajaloolise väärtuse ja mitmekesise pinnamoega pargimaastiku kaitseks on loodud Oru pargi maastikukaitseala. Klindilahes paiknes ka 19. sajandi lõpus ehitatud loss, mis oli 1930. aastatel tollase Eesti Vabariigi presidendi suveresidents. Ehitis hävis Teises maailmasõjas.
Püha Urho
pisi|Püha Urho kuju Minnesota osariigis Menahga linnas Püha Urho (soome keeles Pyhä Urho) on fiktiivne Soome kaitsepühak, mille mõtlesid välja Soome päritolu ameeriklased Põhja-Minnesotas 1950. aastatel, et pikendada püha Patricku päeva pidustusi. Tema pidupäevaks on määratud 16. märts, päev enne püha Patricku päeva. Püha Patricku päeva tähistavad Iiri päritolu ameeriklased, keda on Minnesota osariigis palju.
Loomine
Püha Urho legend oli soomeameeriklase Richard Mattsoni leiutis, kes töötas 1956. aasta kevadel Minnesota osariigis Virginia linnas Ketola kaubamajas. Hiljem on Mattson meenutanud, et ta leiutas püha Urho, kui töökaaslane Gene McCavic küsis temalt, miks soomlastel pole sellist pühakut nagu iirlastel püha Patrick, keda austatakse püha Patricku päeval selle eest, et ta maod Iirimaalt välja ajas. Tegelikult on Soome kaitsepühak (välja arvatud Soome õigeusu kirikul) piiskop püha Henrik, kelle tähtpäev on 19. jaanuaril.
Gene McCavici ja Richard Mattsoni kirjutatud "Oodi pühale Urhole" järgi olevat püha Urho oma valju hääle abil Soomest pagendanud "tose 'Rogs" ('need konnad'), enda tugeva hääle sai ta juues feelia sour'i ('hapupiima') ja süües "kala mojakka" ('kalasuppi'). Urho nime valimist pühaku nimeks mõjutas tõenäoliselt Urho Kekkoneni nimetamine Soome presidendiks 1956. aastal (samamoodi on teada, et Helsingis Töölö linnaosas asuv Püha Urho pubi on saanud nime Urho Kekkoneni järgi ja sellel pole midagi pistmist püha Urhoga). Urho tähendab soome keeles ka 'kangelast' või lihtsalt 'julget'.