cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lyalli lehis
Kirjeldus
Puu tüvi on sirge, läbimõõt 30–50 (kuni 201) cm. Võra on hõre ja pisut koonusekujuline. Oksad on pikad ja kaarjad. Okkad on neljanurgelised, nende pikkus on 20–35 mm, kasvavad 30–40 kaupa kimbus. Okkad on sinakasrohelised, sügisel muutuvad kuldkollasteks. 2,5–4 cm pikkused emaskäbid on koonusekujulised, nooremana lillakaspunased, hiljem muutuvad tumepruunideks. Neil on õhukesed seemnesoomused, mille tagant ulatuvad välja kitsad kattesoomused. Koor on õhuke ja selle värvus muutub vanusega kollakashallist tumeda punakaspruunini. Sügavad lõhed jaotavad koore väikesteks soomusteks.
Kasutamine
Lyalli lehise puidul ei ole kaubanduslikku väärtust, aga see liik pakub huvi ökoloogilisest seisukohast ja on esteetiliselt atraktiivne. Koor sisaldab tanniini, puit on kõva, raske ja vastupidav.
Maokasvandus
Maokasvandus ehk maofarm ehk serpentaarium ehk madude maja on madude kasvatamiseks ja neilt bioaktiivsete saaduste töönduslikuks kogumiseks ning töötlemiseks rajatud ettevõte. Maokasvanduste klassifitseerimine konkreetsesee majandusharudesse on raskendatud, kuna sellistes ettevõtetes tegeletakse valdavalt nii mürkmadude kasvatamise, hooldamise (ka ravimise), paljundamise kui ka nende kaitsmisega neilt maomürgi kogumise ja turundamise, aga ka mitme teadusdistsipliini üleste (zooloogia, farmaatsiatööstus jpt) valdkondade uurimistööga.
Esimene maokasvandus Pasteur-Institut (Bangkok) loodi 1923. aastal.
Maofarmid
Maofarmidena saab käsitleda mitmesuguseid tööndusliku eesmärgiga loodud ettevõtteid. Leidub maofarme, kus kasutatakse looduses kasvavaid madusid üksnes lüpsiks (lastes nad hiljem taas loodusse, nn looduspargid), ja ka neid, kus kasvatatakse mürgi saamise otstarbel madusid kohapeal.
Serpentaarium
Osalt loetakse maokasvanduseks ehk serpentaariumiks ka loomaaedade juurde madudele (ka roomajatele) eraldatud kohti (terraariumid), mida on soovijatel võimalik valdavalt raha eest ka külastada.
Serpentaariumina võidakse vaadelda mitmes kultuuris ka elusmadude ajutisi elupaiku, nagu neid leidub Hiinas paljudes toitlustuskohtades, kus külastajad saavad neid vaadata ja toitu valida.
Maokasvandus
Hiinas rajatud maokasvandused on spetsialiseerunud valdavalt madude kasvatamiseks inimeste söögivajaduste aga ka rahvameditsiini tarbeks. Hiina esimeses maokasvanduses, mille asupaik on Zisiqiao küla Shanghai lähistel, (Zhejiangi provintsis, Hiinas) kasvatatakse ligi 3 miljonit madu aastas.
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud saksakeelset artiklit de:Schlangenfarm ja ingliskeelset artiklit en:Snake_farm seisuga 30.11.2013.
Tubakas (Pratchett)
"Tubakas" on Terry Pratchetti 39. Kettamaailma romaan ja 8. Ankh-Morpoki Linnavahtkonnast rääkiv romaan.
Kokkuvõte
Komandör Sam Vimes on oma naise Sybili nõudmisel sunnitud võtma puhkuse ning sõitma koos abikaasa ja pojaga perekonna villasse Crundellisse. Varsti avastab Vimes, et kohalikud varjavad tumedaid saladusi ja kohalik lord Rust orjastab härjapõlvlasi (inglise keeles goblin), et need seejärel deporteerida Howondalandi, kus neid sunnitakse töötama Rusti tubakaistandustes. Tubakaistandustes valmivad sigarid smugeldatakse seejärel Ankh-Morpoki. Pärast seda, kui Vimes sunnib kohaliku konstaabli Feeney Upshoti endaga koostööd tegema, suudab Vimes Rusti hämarad ärid lõpetada ja saada härjapõlvlastele nende õigused.
Rudolf von Laban
pisi|Rudolf von Laban Rudolf von Laban, tuntud kui Rudolf Laban (1879–1958), oli Ungari päritolu tantsija, koreograaf ja liikumise teoreetik.
Ta oli üheks moderntantsu algatajaks Euroopas. Tema töö pani aluse Labani liikumisanalüüsi metoodikale (labanotatsioon) ning täpsemate tantsu ülesmärkimise arengutele. Teda peetakse tantsuajaloo üheks olulisemaks isikuks.
Elulugu
Rudolf Laban sündis 1879. aastal Austria-Ungari impeeriumis. Oma noorusaastatel oli Laban huvitatud maalimisest ja arhitektuurist. Viimast õppis ta Pariisis, Écoles des Beaux Arts koolis. Pariisis viibides hakkas teda lähemalt huvitama liikuva keha ja seda ümbritseva ruumi vaheline suhe.
Pärast oma õpinguid Pariisis lavastas ta Münchenis karnevale. Tehes koostööd tantsija/koreograafi Heidi Dzinkowskaga hakkas Laban veelgi rohkem keskenduma liikumiskunstile.
1915. aastal asutas Laban koreograafilise instituudi Zürichisse ning hiljem ka selle filiaale Itaaliasse, Prantsusmaale ja Kesk-Euroopasse. Samal ajal töötas koos oma õpilase Mary Wigmaniga välja tol ajal veel tundmata saksa ekspressionistliku tantsu.
1920. aastatel töötas koos oma õpilastega välja liikumise üleskirjutamise viisi – labanotatsiooni – mida ta 1928. aastal ka esitles. Sellest sai 20. sajandi tuntuim tantsukiri.
Labani koreograafia ja liikumise teooriad on aluseks tänapäevasele moderntantsule ja tantsu ülesmärkimisele. Ta töötas välja tantsu kui kunstivormi.
Pärast Labani surma 1958. aastal viisid tema põhimõtteid edasi tema enda tunnustatud tantsijad: Mary Wigman, Kurt Jooss ja Sigurd Leeder.
Wągrowiec
Wągrowiec (saksa kuni 1875. aastani Wongrowiec, 1875–1920 Wongrowitz, 1941 Eichenbrück) on linn Poolas Suur-Poola vojevoodkonnas, Wągrowieci maakonna halduskeskus. Wągrowiec asub Poznańi kesklinnast umbes 48 km põhjakirdes.
Wągrowiec sai linnaõigused enne 1381. aastat. Teise Poola jagamise tulemusel läks linn 1793. aastal Preisi kuningriigi võimu alla (vahepeal oli aastatel 1807–1815 Varssavi hertsogiriigi koosseisus). 1919. aastal läks Wągrowiec Poola koosseisu tagasi.
Gábor Bereczki
pisi|Gábor Bereczki 18. mail 2011 Tallinnas Gábor Bereczki (24. märts 1928 Békés – 4. aprill 2012 Budapest ) oli ungari fennougrist ja tõlkija. Bereczki sündis Alföldi väikelinnas Békésis. Miklós Zsirai raamatu "Finnugor rokonságunk" ("Meie soome-ugri sugulus") mõjul tekkis tal huvi keelesuguluse vastu.
Haridus- ja töökäik
Bereczki lõpetas Békésis gümnaasiumi ja astus 1948. aastal Budapesti Pázmány Péteri ülikooli. Teisel kursusel jätkas ta õpinguid Rumeenias Bukaresti ülikoolis, mille lõpetas 1952. aastal. Aspirantuuri tegi Bereczki Leningradi ülikoolis, kus tema huvi pälvis mari keel ja kultuur. Väitekirja "Финно-угорские элементы марийского языка" ("Mari keele soome-ugri elemendid") kirjutamise ajal käis ta korduvalt Marimaal ja ka Eestis, sest uurimuslikus osas abistas teda tookordne Tartu Ülikooli soome-ugri õppetooli juhataja Paul Ariste. Sel ajal tutvus ta ka hilisema abikaasa Mai Kiisaga, kes töötas pikka aega eesti keele õpetajana Budapesti ülikoolis.
Peale väitekirja kaitsmist jäi Bereczki aastaks Leningradi ülikooli lektorina tööle. Seejärel õpetas ta Loránd Eötvösi Ülikoolis (ELTE) ja oli aastatel 1973–1986 ka soome-ugri õppetooli juhataja. Koos rahvamuusikauurija László Vikáriga käis Bereczki kogumisretkedel Volga keskjooksul, kus elavad soome-ugri ja turgi rahvad. Aastal 1986 kaitses ta Ungari Teaduste Akadeemias doktoriväitekirja "Grundzüge der tscheremissischen Sprachgeschichte" I–II ("Mari keeleajaloo alused"). Aastatel 1986–1997 oli ta fennougristika professor Udine Ülikoolis, kus õpetas ungari keele kõrval ka eesti, soome ja mari keelt ning fennougristikat. Viibides sageli Eestis jätkas Bereczki aastast 1998 teadus- ja tõlketööd ning õpetas Budapesti ülikoolis.
Loominguline tegevus
Aastatel 1958–1979 käis ta koos László Vikáriga 12 ekspeditsioonil Volga-Kama piirkonnas, soome-ugri (mari, mordva, udmurdi) ja turgi (baškiiri, tšuvaši, tatari) rahvalaule kogumas. Salvestused tehti magnetofoniga. Rohkem kui 300 külast koguti ligi neli tuhat rahvalaulu, millest osa on avaldatud kirjastuses Akadémiai Kiadó aastatel 1971, 1979, 1989 ja 1999. Koos viidi lõpule Kesk-Volga piirkonna rahvalaulude võrdlus ungari rahvamuusikaga.
Bereczki tõlkis palju soome-ugri rahvaste folkloori: peamiselt eesti ilukirjandust, aga ka muinasjutte. Ungari keelde tõlkis ta 25 eesti prosaisti ja 35 luuletaja teoseid, sealhulgas Anton Hansen Tammsaare "Tõe ja õiguse" esimese köite (tõlkes "Orcád verítékével"). Gabor Bereczki oli 1970. aastal Budapestis ilmuma hakanud kuueköitelise "Maailmakirjanduse leksikoni" eesti kirjandust ja kirjanikke käsitlevate artiklite autor.
Gabor Bereczki tõlkis ungari keelde soome kirjandusklassiku Väinö Linna romaani "Tundmatu sõdur" ("Az ismeretlen katona", Magvető Könyvkiadó, 1982) ja Lauri Viita romaani "Moreeni". Bereczki tegi "Kalevipoja" ungarikeelsele tõlkele reaaluse tõlke ning kirjutas rahvuseepose ungarikeelsele väljaandele (1985) kommentaarid ja järelsõna. Sama roll oli tal 1985. aastal ilmunud uue "Kalevala" ungarikeelset versiooni kirjutamisel. Tehtud töö rikastas ungari kirjandust oluliselt.
Ta töötas aastaid koos Klárá Agyagásiga mari etümoloogilise sõnaraamatu koostamisel, jätkates samas ülikooli juures õpetamist. Gabor Bereczkil jäi lõpetamata suure eesti-ungari sõnaraamatu käsikiri (valmis enam kui 2000 lehekülge käsikirja), mida ta viimasel aastakümnel koostas. 1990. aastal valiti ta Tartu Ülikooli keeleteaduse audoktoriks.
Isiklikku
Gábor Bereczki oli abielus Mai Kiisk-Bereczkiga (1929–2018), kes õpetas aastaid eesti ja vene keelt Budapesti kõrgkoolides. Neil sündisid kaks poega: Urmas Bereczki (sündinud 1957), kes on keraamik, ajaloolane ja kultuuridiplomaat, ning Andres Bereczki (sündinud 1962), kes on Eesti Vabariigi aupeakonsul Ungaris ja õpetab eesti keelt Budapesti Ülikoolis. Urmas Bereczki on olnud diplomaat Ungari saatkonnas Helsingis (1992–1996) ja Ungari Instituudi direktor Tallinnas (1999–2005 ja 2011–2015).
Gábor Bereczki perel on erilised teened Eesti-Ungari kultuurisidemete arendamisel. Kolme pereliiget on autasustatud Eesti Vabariigi Maarjamaa Risti teenetemärgiga: Gábor Bereczki on teeninud Maarjamaa Risti III klassi teenetemärgi, Mai Kiisk-Bereczki Maarjamaa Risti III klassi teenetemärgi ja Andres Bereczki Maarjamaa Risti IV klassi teenetemärgi. Gábor Bereczki oli enam kui pool sajandit seotud Eestiga ja tema teiseks koduks oli Pärnumaal Koonga vallas Pikavere külas asuv Kalama talu, kus valmis nende aastate jooksul suur osa Gábor Bereczki loomingust. Professor Gabor Bereczki viimaseks sooviks oli saada maetud Pärnumaale Mihkli kihelkonna kalmistule. 20. aprillil 2012 jätsid lähedased, sõbrad ja kolleegid Gábor Bereczkiga Budapestis hüvasti ning 22. mail maeti professori põrm Mihkli kalmistule.
Costa Mediterranea
Costa Mediterranea on teine Spirit-klassi ja Carnival Corporation & plc tütarfirmale Costa Crociere S.p.A. kuuluv ristluslaev, mis on ehitatud 2003 Kvaerner Masa-Yards AB laevatehases Helsingis Soomes. Poole aasta jooksul oli see Itaalia laevakompanii lipulaev.
Laev ristiti 7. juunil 2003 Napolis (Itaalia) ja ristiemaks sai Hispaania näitleja Inés Sastre.
Esmareisil sõitis laev 16. juunil 2003 Genovast Málagasse, Gibraltari väina mööda Casablancasse, Cádizi, Lissaboni, Gibraltari ja tagasi Genovasse. Laeva kodusadam on Genova.
Ristluslaeva sõsarlaevad on Costa Atlantica ning teistsuguse korstnaga Carnival Spirit, Carnival Legend, Carnival Miracle ja Carnival Pride.
10. septembril 2008 avas ristluslaev Costa Mediterranea uue Mere reisisadama Peterburis.
Saarekomma
Saarekomma (inglise keeles island comma) on muusikas kahe heli intervall sagedussuhtega 676 / 675 ehk 2,563 tsenti.
Zábřeh
Zábřeh (saksa keeles Hohenstadt an der March) on linn Tšehhis Olomouci maakonnas Šumperki ringkonnas. Zábřeh asub Šumperkist ligi 12 km lõunaedelas ja Olomoucist umbes 53 km põhjaloodes.
Zábřehit on esmamainitud 1254. aastal. Linnaks on Zábřehit ürikutes esimest korda nimetatud 1278. aastal.
Martin Dzúr
pisi|Martin Dzúr Martin Dzúr (12. juuli 1919 Ploštín Liptovský Mikuláši lähedal – 15. jaanuar 1985 Praha) oli slovaki rahvusest Tšehhoslovakkia sõjaväelane ja riigitegelane.
1941. aastal mobiliseeriti Martin Dzúr Slovakkia armeesse. 1943. aasta jaanuaris jooksis ta idarindel Punaarmee poole üle. Alates 1943. aasta juulist kuulus ta Tšehhoslovakkia armeekorpuse koosseisu, võttis osa lahingutegevusest. Alates 1946. aastast oli Tšehhoslovakkia armee teenistuses. Aastatel 1958–1968 oli ta Tšehhoslovakkia kaitseministri asetäitja.
9. aprillist 1968 kuni 11. jaanuarini 1985 oli Martin Dzúr Tšehhoslovakkia kaitseminister.
Bieranti
Bieranti (kohalikus murdes Bīranti) on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Alūksne piirkonnas Ziemeri vallas. Bieranti asub valla lääneosas merepinnast 164 meetri kõrgusel. Küla asub valla keskusest Māriņkalnsist 11, piirkonna keskusest Alūksnest 11 ja Riiast 198 kilomeetri kaugusel.
Külas kasvav Bieranti tamm on võetud looduskaitse alla.
Aastal 2007 oli külas 7 elanikku.
Ham-en-Artois
pisi|Kloostri värav ja kirik
Emanuel Lepik
Emanuel Lepik (29. november 1911 Riia – 17. jaanuar 2001 Orangeville, Ontario, Kanada) oli eesti õigeusu vaimulik.
Ham-en-Artois
Ham-en-Artois on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Emanuel Lepik
Ta lõpetas 1932. aastal Saaremaa Ühisgümnaasiumi, 1935. aastal Petseri vaimuliku seminari ja 1937. aastal Tartu Õpetajate Seminari. Aastatel 1939–1940 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas.
Ham-en-Artois
Põllumajandusküla asub u. 14 km Béthune'ist loodes ja 45 km Lille'ist läänes, teede D91 ja D94 ristumiskoha ümbruses. Läbi valla voolab kaks väikest oja: Guarbecque ja Fauquethun.
Emanuel Lepik
Aastatel 1938–1940 oli ta Tallinna Aleksander Nevski koguduses diakon, seejärel Tallinna Issanda Muutmise koguduse teine preester. Aastatel 1940–1941 oli ta Seejärel oli ta piiskop Platoni nimelise lastekodu kasvataja Riisiperes, 1941–1944 Kuressaare Püha Nikolai koguduse preester, Saaremaa praost, Kuressaare algkooli juhtaja, Saaremaa Ühisgümnaasiumi õpetaja.
Ham-en-Artois
pisi|tühi|
Emanuel Lepik
Emanuel Lepik suri 2001. aastal Orangeville'is Ontario provintsis (Toronto lähistel).
Eesti torupill
pisi|Jaakup Kilström torupilli mängimas [[Leesi külas 1912.]] pisi|[[Cätlin Mägi torupilli mängimas 2013.]] Torupill on õhukotiga puhkpill.
Ajalugu
Millal torupill Eesti aladele jõudis, ei ole täpselt teada. Varaseimad teated torupillimängust Eestis ulatuvad 16. sajandisse, kuid tõenäoliselt kasutati juba varem. Kuni 18. sajandi lõpuni oli torupill eestlaste peamine tantsu- ja tavandimuusikapill. Torupillimuusika avaldas olulist mõju Eestis uuema rahvalaulu kujunemisele.
Torupilli mängiti peamiselt tantsuks, aga ka mitmesuguste kommete juures saateks (näit. pulmades). Harvem mängiti töötegemise ajal (näit. viljalõikusel). Pill püsis kauem kasutuses saartel ja rannikualadel. 19. sajandil taandus torupill viiuli ja lõõtspilli ees, kuid tuli uuesti kasutusele 1970. aastatel rahvamuusikaansamblites.
Ehitus
Torupill koosneb neljast põhiosast:
Nahast õhukotti hoiab pillimees kaenla all ja surub sealt küünarnukiga vajutades õhku välja. Sõrmilisse ja bassitorudesse minevat õhuvoolu reguleeritakse käsivarre surve abil.
Tukumsi kreis
Tukumsi kreis (saksa keeles Oberhauptmannschaft Tukkum) oli Kuramaa kubermangu kuulunud haldusüksus Venemaa keisririigis Liivimaal aastatel 1819–1917.
Tukumsi oberhauptmannschaft
Kuramaa kubermangu haldusjaotuse ja -asutuste eripäraks oli Kuramaa hertsogiriigi ajast jäänud korraldus, kus kreisi taseme haldusasutused ei olnud igas kreisis-maakonnas, vaid kahe kreis üle tegutsesid haldus- ja politseiasutused Oberhauptmannschafti (vene keeles (обер-гауптманства) ehk округ) Aizpute Oberhauptmannschaft (Die Oberhauptmannschaft Hasenpot), Kuldīga Oberhauptmannschaft (Die Oberhauptmannschaft Goldingen), Tukumsi Oberhauptmannschaft (Die Oberhauptmannschaft Tukkum), Miitavi Oberhauptmannschaft (Die Oberhauptmannschaft Mitau), Selburgi Oberhauptmannschaft) tasemel. thumb|260px|Tukumsi kreis, [[Friedrich Theodor Schuberti Kuramaa topograafilistel joonistel, 1826–1840]]
Tukumsi Oberhauptmannschafti territoorium
Tukumsi kreisi kreisilinn Tukums, kreisi kuulusid veel 2 maakonda ja 7 kihelkonda (politischen kirschspiel):
Tukumsi kreisi territoorium
20. sajandiks oli Tukumsi kreisi haldusjaotusüksusteks kujunenud 3 kihelkonda:
Kõmrid
Kõmrid (kõmri keeles Cymry, varem eesti keeles uelslased ) on rahvas Suurbritannias Walesi poolsaarel.
Kõmri rahvas on ajalooliselt kujunenud kõmri ja briti hõimude ning normannide ja anglosakside segunemisel.
Eksootilised lemmikloomad
pisi|Eksootiline lemmikloom on näiteks [[papagoi]] Eksootilisteks lemmikloomadeks (toortõlkes ka mittetraditsioonilised lemmikloomad) nimetatakse loomaliike, kes ei ole koer ega kass, kuid keda peetakse lemmikloomana.
Eksootiliste lemmikloomade hulka kuuluvad näiteks: küülikud, tuhkrud, papagoid, Aafrika kääbussiilid, suhkruoravad ja roomajad ning mitut liiki närilised, näiteks merisead, tšintšiljad, hamstrid, deegud ja rotid.pisi|Paarikuune Hermanni kilpkonn|296x296px
Eksootiliste lemmikloomade regulatsioon Eestis
Loodusest püütud eksootiliste loomade omamine on viimastel aastakümnetel saanud senisest populaarsemaks. On olnud sadu, kui mitte tuhandeid õnnetusi, mil loomad on põgenenud, rünnanud või haigusi levitanud. Kuna eksootilised lemmikloomad, nagu tiigrid või karud, ei ole kodustatud, vigastavad nad oma omanikke rohkem tõenäoliselt isegi siis, kui nad lihtsalt mängivad. Lisaks levitavad eksootilised loomad, nagu ahvid ja roomajad, suurema tõenäosusega haruldasi haigusi kui kassid või koerad. Peale selle on eksootilistel loomadel teistsugused elamisharjumused kui lemmikloomadel, seega nende eest hoolitsemine on omanike jaoks raskem, mistõttu neid loomi tihti kas väärkoheldakse või nad hüljatakse. Selliste olukordade vältimiseks on valitsused vastu võtnud õigusakte, mis piiravad või takistavad eksootiliste lemmikloomade omamist.
Loomakaubandus
Ülemaailmne nõue eksootiliste loomade järgi on maailmas kasvanud, seejuures just jõukamates riikides, nagu Ameerika Ühendriigid, mis on maailma suurim eksootiliste lemmikloomade turg. Ameerika Ühendriikides tuuakse loodusest kinni püütud loomi riiki sisse 11 korda rohkem, kui seda lubavad asjakohased looduskaitsekonventsioonid. Kuigi osa eksootilistest loomadest aretatakse loomakasvandustes, on neist suurem osa püütud kinni loodusest (tihtipeale ebaseaduslikult). See tähendab aga, et tegu on metsikute loomadega, kes ei ole sotsialiseeritud ega kodustatud.
Näitena võib tuua 2021. aastal tehtud uuringu, mis näitab, et Austraalias smugeldati ohustatud sisalikuliiki Tiliqua rugosa riigist välja, et seda müüa Aasias, Põhja-Ameerikas ja Euroopas.
Selle vältimiseks on loodud Washingtoni konventsioon (Convention on International Trade in Endangered Species of Wild Fauna and Flora - CITES) mille on 183 valitsust allkirjastanud rahvusvahelise lepinguna. CITES-i eesmärk on keelustada või piirata ohustatud liikidega kauplemist ja transporti. CITIES reguleerib aga kõigest 10% kõikidest teadaolevatest maismaa selgroogsetest ja alla 1% teadaolevatest kala- ja selgrootute liikidest. Teiste liikide puhul aga ei tehta rahvusvahelist järelevalvet.
Mõju maailmale
Metsloomade kauplemisel nende kodustamise eesmärgil on tõsised negatiivsed mõjud nii keskkondadele, kust loomad võetakse, kui ka keskkonnale, kus loom kodustatakse. Tihtipeale toob see kaasa endaga normaalse ökoloogilise tasakaalu muutuse ning uute invasiivsete liikide tutvustamise keskkonda. Samuti kaasneb sellega zonootiliste viiruste levik ning see ähvardab nii inimeste kui ka loomade heaolu.
Tervis
Veterinaarabi riik rahaliselt ei toeta, seega on eksootiliste loomade ravi, nagu kõikide lemmikloomade ravi, kallim kui humaanarstiabi. Eestis ravitakse eksootilisi loomi Eesti Maaülikooli loomakliinikus.
Eksootiliste lemmikloomade anatoomia ja füsioloogia erinevad suuresti nii inimese kui ka traditsiooniliste lemmikloomade omast. Vähene teadlikkus eksootiliste loomade heaolu kohta viib aga tihtipeale loomade tervise halvenemiseni. Tihtipeale vajavad eksootilised loomad teistsugust söötmist ja lähenemist, millest inimene ei pruugi teadlik olla. Näiteks lemmikloomana peetavad kilpkonnad vaevlevad sageli toitainete puuduse käes, kuna nende looduslikku toidulauda on raske jäljendada. Kilpkonnadel ja teistel eksootilistel loomadel on tihti D-vitamiini puudus, mis tuleneb vähesest kokkupuutest filtreerimata päikesevalgusega. Tihti esineb neil A-vitamiini vaeguse tõttu ka silmahaigusi. Enim on neil aga probleemi kaltsiumiga, mis muudab neid katva kilbi pehmeks. Samuti muudab kaltsiumipuudus tihti kilpkonnad nõrgaks ja ei lase neil korralikult liikuda, mis väljendub tihtipeale kõndimise asemel kilbi peal roomamises (osa kilpkonnaliike roomab ka tavapärases olekus).
Erinevalt traditsioonilistest lemmikloomadest varjavad eksootilised loomad enda tervisemuresid viimase piirini, tihtipeale hetkeni, kus ravi ei ole enam võimalik osutada. EMÜ loomakliinik soovitab käia eksootilise loomaga korra aastas tervisekontrollis ning vanemate loomadega 2-3 korda aastas, et tervisemured selguksid võimalikult vara.
Risk inimestele
Eksootilised loomad on kodustamata ja tihtipeale on suure riskiga nii neid omavatele inimestele, kui nende lähedastele, naabritele ja kogukonnale üldisemalt. Kõige enim on nad riskiks läbi intsidentide, kus nad ründavad enda omanikku või põgenevad omanikukäest. Kuna eksootilised loomad ei ole loodud elama vangistuses, on nad juba enda olemuselt ohtlikud, sest nad ei saa käituda enda naturaalsete instinktide järgi, mis viib tihtipeale rünnakuteni enda omanike vastu.
Tihtipeale ei pöördu eksootilise looma poolt rünnata saanud omanik arstiabi poole kartuses enda loomast ilma jääda (see võidakse konfiskeerida või hävitada).
80–90% makaakidest on nakatunud B-herpes- või B-simianviirusega, mis on neile ohutu, kuid on inimesele nakkav ja ka surmav. Inimeste nakatumine on siiski harv: alates 1932. aastast, kui viirus avastati, on registreeritud vaid 31 nakatumist, millest 21 olid surmavad.
Kusagil 90% kõikidest reptiilidest kannavad endaga salmonellabakterit, mis võib levida nende väljaheidete kaudu. Kusjuures roomajatel endil see viirus sümptomeid esile ei tõsta. Ameerika Ühendriikide Haiguste Kontrolli ja Tõrje Keskuse (CDC) andmetel esineb USAs iga aasta 93 000 salmonelloosijuhtu, mis on põhjustatud reptiilide käsitlemisest.
Eksootilistel loomadel esineb muidki haigusi, näiteks linnugrippi, tuberkuloosi ja leetreid.
Eksootiliste loomadega kaasnevate probleemide leevendamine
Kuna eksootilised loomad liiguvad tihtipeale vähem jõukamatest riikidest, kellel pole ressursse selliseks kontrolliks, jõukamatesse riikidesse, kus ka nõudlus on suurem, peaksid jõukamad riigid rohkem panustama sellese, et tagada eksootiliste loomade turvaline kaubandus.
19-tooniline komma
19-tooniline komma (inglise keeles 19-tone comma) on muusikas kahe heli intervall sagedussuhtega 19073486328125 / 19042491875328 ehk 2,816 tsenti.
Ablatsioonimoreen
Ablatsioonimoreen on moreen, mis kujuneb pärast liustiku sulamist pinnamoreenist.
Maire Pyykkö
pisi|Maire Pyykkö (2014) Maire Pyykkö (sündinud 12. juunil 1947 Kohtla-Järvel) on eesti päritolu Soome klaasikunstnik ja maalikunstnik.
Ц
Ц (ц) on kirillitsa täht, mis hääldub vene keeles helitu alveolaarse afrikaadina /t͡s/.
Maire Pyykkö
1982 lõpetas ta Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi magistrantuuri.
Ц
Vene tähestikus on ц 24. täht.
Maire Pyykkö
Aastast 1991 elab ta Soomes.
Ц
Eesti keelde translitereeritakse ц vene nimedes 'ts'.
Ц-l oli numbriline väärtus 900.
Moldova Kultuuriselts Luchaferul
Moldova Kultuuriselts Luchaferul on Eesti moldaavlaste organisatsioon. Organisatsiooni juhatuse esimees on Jelena Pevtsova.
Organisatsioon asutati 24. märtsil 1998.
Organisatsiooni juures tegutsevad rahvatantsu- ja vokaalansambel.
Aleksandr Keržakov
Aleksandr Anatoljevitš Keržakov (sündinud 27. novembril 1982 Kingissepas Leningradi oblastis) on Venemaa endine jalgpallur, ründaja.
Debüüdi Venemaa rahvuskoondises tegi Keržakov 27. märtsil 2002 sõprusmängus Eesti vastu.
Esimese värava lõi ta rahvuskoondises 21. augustil 2002 sõprusmängus Rootsi vastu.
jalgpalli maailmameistrivõistluste esimeses alagrupimängus lõi ta Lõuna-Korea vastu.
Keržakov lõi aastatel 2002–2016 koondises kokku 30 väravat, millega on ta praeguse Venemaa koondise läbi aegade suurim väravakütt.
Pärast jalgpallurikarjääri lõppu on Keržakov tegutsenud jalgpallitreenerina. Aastatel 2017–2020 juhendas ta Venemaa noortekoondisi. Aastatel 2020–2021 oli ta Venemaa klubi Tomski Tomi peatreener. 2021. aasta juunis sai ta Venemaa kõrgliiga klubi FK Nižni Novgorodi peatreeneriks.
Jördis Triebel
pisi|Jördis Triebel (2014) Jördis Triebel (sündinud 30. oktoobril 1977 Ida-Berliinis) on saksa näitleja.
Aastatel 1997–2001 õppis Jördis Triebel näitekunsti Ernst Buschi nimelises Berliini Lavakunstikõrgkoolis (Hochschule für Schauspielkunst "Ernst Busch" Berlin). 2001–2004 oli ta koosseisuline näitleja Bremeni Teatris. Hooajal 2004–2005 oli ta külalisnäitleja Zürichi teatris Schauspielhaus Zürich ja hooajal 2005–2006 Kölni teatris Schauspiel Köln. Seejärel on ta tegutsenud põhiliselt filmi- ja teleseriaalide näitlejana.
Dispanser
Dispanser (prantsuse sõnast dispensaire) on endisaegne raviasutus. Algselt peeti dispanseeri all silmas heategevuslikku tasuta raviasutust. Nõukogude Liidu perioodil oli dispanser eriravi- ja profülaktikaasutus. Dispanseriga seotud töövormi nimetatakse dispanseerimiseks.
Eesti NSVs olid tuberkuloosi-, onkoloogia-, psühhoneuroloogia-, struuma- (näiteks Vabariiklik Struumatõrje Dispanser), naha- ja suguhaiguste ning kehakultuuridispanserid.
Marmaris
Marmaris on linn Türgi kaguosas Muğla provintsis.
Marmaris asub Vahemere ääres Türgi Riviera rannikul. See on oluline sadamalinn ja turismikeskus.
Aastal 2012 elas Marmarises 34 047 inimest.
Romaanivõistlus
Romaanivõistlus on kirjandus võistlus, kus tunnustatakse parimaid romaane.
Eesti romaanivõistlused
Eesti romaanivõistlused on aastast 1927 ebaregulaarselt toimuvad kirjandusvõistlused, kus tunnustatakse parimaid Eesti romaane.
Esimese romaanivõistluse algatas 1927. aastal kirjastus Loodus.
Väliseesti romaanivõistlused
Nõukogude ajal toimus kirjastuse Orto eestvõttel kolm väliseesti romaanivõistlust: aastatel 1950, 1952 ja 1956.
Romaanivõistlused taasiseseisvunud Eestis
Aastast 2002 hindab Eesti romaane 7-liikmeline žürii, kes 10 parima välja valitud romaani hulgast määrab I, II ja III auhinna saajad. Žürii võib välja anda ka eriauhindu. Kirjastus Tänapäev on korraldanud romaanivõistlusi alates aastast 2008.
2014. aastal taaselustas romaanivõistluse Eesti Kirjanike Liit, algatus sai teoks eraettevõtete toel. Eesti Kirjanike Liidu romaanivõistlus toimub üle aasta ja võitjate vahel läheb jagamisele 10000 euro suurune auhinnafond.
Louis Laurie
Louis (Lou) Daniel Laurie (19. november 1917 Cleveland, Ohio – 26. detsember 2002 Beachwood, Cuyahoga maakond, Ohio) oli USA poksija. Tema isa oli rahvuselt itaallane ja ema oli rahvuselt slovakk.
Laurie sai kärbeskaalus (kuni 112 naela ehk 50,8 kg) 1936. aasta Berliini olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Gavino Mattale (Itaalia) ning saades 3. koha kohtumises Alfredo Carlomagnolt (Argentina) loobumisvõidu. Ta sai nendel olümpiamängudel parima tehnikaga poksijale mõeldud Val Barkeri karika.
Laurie poksis aprillist 1937 kuni septembrini 1940 elukutselisena. Ta osales kokku 28 kohtumisel ning võitis neist 16 (neist 2 nokaudiga) ja kaotas 11 kohtumist ning 1 kohtumine jäi viiki.
Rag'n'Bone Man
pisi|Rag'n'Bone Man 2017. aastal [[Nürnberg|Nürnbergis]] Rory Charles Graham (esinejanimega Rag'n'Bone Man, sündinud 29. jaanuaril 1985) on inglise laulja ja laulukirjutaja. Ta on tuntud oma sügava baritoni poolest. Tema esimene hittsingel "Human" ilmus 2016. aastal ning samanimeline debüütalbum ilmus 2017. aastal.
Gijverinkhove
Gijverinkhove on hollandikeelne osavald ja küla Belgias Flandria piirkonnas Lääne-Flandria provintsis Veurne ringkonnas Alveringemi vallas.
Gijverinkhove on alates 1977. aastast Alveringemi osavald.
Asulas on skulptor George Gardile pühendatud muuseum.
Sweti komma
Sweti komma (inglise keeles Swets' comma) on muusikas kahe heli intervall sagedussuhtega 540 / 539 ehk 3,209 tsenti.
Limiit-11 skisma
Limiit-11 skisma (inglise keeles undecimal schisma) on muusikas kahe heli intervall sagedussuhtega 4000 / 3993 ehk 3,032 tsenti.
Hermin
pisi|Hermini keskus
Mustlas-Eestlasnoorte Kultuurikeskus
Mustlas-Eestlasnoorte Kultuurikeskus on Eesti mustlaste ja eestlaste kultuurikeskus.
Hermin
Hermin on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Mustlas-Eestlasnoorte Kultuurikeskus
Keskus asub Võrus aadressil Koreli tänav 7. Keskuse juhatuse esimees on Jaan Mitrauskis.
Hermin
Väike põllumajandusküla asub u. 23 km Arrasist loodes, teede D72 ja D341 ristumiskoha ümbruses. Läbi valla voolab väike Hermini oja.
Saksamaa ultimaatum Leedule
pisi|Ida-Preisimaa pärast ultimaatumi vastuvõtmist. Klaipeda piirkond on märgitud sinisega Saksamaa ultimaatum Leedule oli 20. märtsil 1939. aastal Saksamaa välisministri Joachim von Ribbentropi poolt Leedu välisministrile Juozas Urbšysele esitatud suuline ultimaatum. Wehrmachti sissetungiga ähvardades nõudis Saksa valitsus, et Leedu loobuks oma Klaipėda (Memeli) piirkonnast, mis oli enne Esimest maailmasõda kuulunud Saksamaale. Arvestades Leedu ja Saksamaa vaheliste suhete aastaid kestnud pingestumist, kasvavat natsimeelset propagandat piirkonnas ja jätkuvat Saksamaa ekspansiooni Euroopas oli selline nõue oodatud. Ultimaatum esitati vaid viis päeva pärast Tšehhoslovakkia okupeerimist Saksamaa poolt. 1924. aasta Klaipeda lepingu osapooled, kes olid lubanud tagada regioonis status quo püsimise, Leedule mingisugust reaalset abi ei pakkunud. Suurbritannia ja Prantsusmaa järgisid suhetes Saksamaaga lepituspoliitikat, Itaalia ja Jaapan toetasid avalikult Saksamaad. Leedu nõustus ultimaatumiga 22. märtsil, vastav leping allkirjastati 23. märtsi öösel. Saksamaa jaoks oli tegemist viimase territoriaalse laienemisega enne Teist maailmasõda, Leedule tõi see kaasa majanduse ja moraali languse, Euroopale tervikuna tähendas see jätkuvat pingete kasvu.
Hermin
pisi|tühi|
Mustlas-Eestlasnoorte Kultuurikeskus
Keskus asutati 22. juunil 2000.
Saksamaa ultimaatum Leedule
Klaipeda staatus pärast esimest maailmasõda
1920. aastatel Leedu ja Saksamaa vahelistes suhetes suuri probleeme ei tekkinud, kuna neid ühendas Poola-vastasus. 1928. aasta jaanuaris, pärast pikki ja raskeid läbirääkimisi, sõlmisid Leedu ja Saksamaa piirilepingu, mis jättis Klaipeda piirkonna Leedule. Pinged hakkasid kasvama 1930. aastatel, mil Saksamaal Weimari vabariik asendus Adolf Hitleri juhitud natisionaalsotsialistliku Kolmanda Riigiga. Eriti teravaks muutusid suhted 1934. aasta veebruaris, kui Leedu valitsus vahistas kümneid natsimeelseid aktiviste. Vastusena vahistamistele ja järgnenud kohtuprotsessidele kuulutas Saksamaa välja boikoti Leedu põllumajandustoodangule. Boikott põhjustas Lõuna-Leedus Suvalkijas majanduskriisi, mille tagajärjel sealsed talunikud korraldasid vägivaldseid protestiaktsioone. Pärast 1935. aastal Saaris toimunud rahvahääletust, mis otsustas selle regiooni liitmise Saksamaaga, andis Leedu enamikule oma natsimeelsetest vangidest amnestia, kuid kahjustas sellega oma prestiiži nii välismaal kui ka Klaipedas, võimaldades nõnda Saksamaal seal piirkonnas oma mõju tugevdada.
Kasvavad pinged
1938. aasta kevadel väitis Adolf Hitler mitteavalikult, et Klaipeda omandamine on pärast Sudeedimaad tähtsuselt järgmine prioriteet Saksamaa jaoks. Pärast Poola ultimaatumit Leedule 1938. aasta märtsis teatas Saksamaa, et Poola ja Leedu vahelise sõjalise konflikti korral kavatsetakse tungida Leetu ja hõivata Klaipeda koos suure osaga Lääne-Leedust. Nädal pärast Leedu nõustumist Poola ultimaatumiga esitas Saksamaa 11 punktist koosneva memorandumi, kus nõuti tegutsemisvabadust Saksamaa-meelsetele aktivistidele ja Leedu mõju vähendamist Klaipeda piirkonnas. Memorandumi punktid olid teadlikult sõnastatud hägusalt, et kergemini võimaldada Leedut nende rikkumises süüdistada. Leedu otsustas probleemiga tegelemise edasi lükata, lootes rahvusvahelise olukorra paranemisele. Samal ajal püüti sakslastest elanikkonnale kaebusteks mitte põhjust anda.
Valitud taktika edu ei toonud: natsimeelne propaganda ja protestiaktsioonid Klaipedas levisid pidurdamatult ja isegi leedulaste hulgas ning kohalik valitsus oli võimetu seda takistama. Rünnati füüsiliselt Leedu organisatsioone. 1. novembril 1938. aastal otsustas Leedu tühistada seni kehtinud kaitseseisukorra ja ajakirjanduse tsensuuri. Detsembris toimunud Klaipeda parlamendi valimistel said Saksamaa-meelsed parteid 87% häältest ja 29 kohast 25. Klaipeda Saksamaa-meelse liikumise juhiks oli 1938. aasta veebruaris vanglast vabastatud Ernst Neumann, 1934. aasta kohtuprotsesside peamine süüalune. 1938. aasta detsembris võttis ta vastu Adolf Hitler, kes kinnitas, et järgmise aasta märtsiks või aprilliks on Klaipeda küsimus lahendatud. Neumann ja teised aktivistid nõudsid piirkonnale enesemääramise õigust ja Leedu valitsuse poolt läbirääkimiste alustamist Klaipeda staatuse üle. Eeldati, et 25. märtsil 1939 kokku tulev parlament hääletab Saksamaaga liitumise poolt. Saksamaa ametlikud kanalid sellel teemal sõna ei võtnud, lootes, et Leedu loobub probleemsest regioonist vabatahtlikult, ja tahtes mitte segada Poolaga peetavaid niigi tundlikke läbirääkimisi.
Ultimaatum
Leedu valitsuseni jõudsid kuuldused, et Saksamaal on juba olemas üksikasjalikud plaanid Klaipeda ülevõtmiseks. 12. märtsil paavst Pius XII kroonimistseremoonial osalenud Leedu välisminister Juozas Urbšys peatus tagasiteel Berliinis lootusega kuulujuttude kohta selgitusi saada. 20. märtsil nõustus Ribbentrop kohtuma Urbšysega, kuid mitte Leedu saadikuga Saksamaal Kazys Škirpaga, kel paluti oodata teises ruumis. Vestlus kestis umbes 40 minutit, mille jooksul Ribbentrop nõudis Klaipeda kiiret tagastamist Saksamaale ja ähvardas sõjalise jõu kasutamisega. Urbšys edastas saadud suulise ultimaatumi Leedu valitsusele. Kuna ultimaatum polnud antud kirjalikult ja selles puudus ametlik nõude elluviimise lõpptähtaeg, on mõned ajaloolased kirjeldanud seda pigem nõuete kogumi kui ultimaatumina. Siiski oli selgelt väljendatud, et Leedu vastuseisu korral kasutatakse sõjalist jõudu ja teistelt riikidelt abi otsida ei tasu. Ultimaatumile vastamisele selget tähtaega polnud määratud, kuid Leedult nõuti kiiret otsust ja ähvardati sõjaliselt sekkuda, kui piirkonnas toimuvates rahutustes peaks mõni sakslane hukkuma.
Ähvardustest hoolimata teavitas Leedu esitatud nõuetest salaja ka Klaipeda lepingu osapooli, kuna formaalselt ei saanud Leedu ilma nende nõusolekuta Klaipeda piirkonna staatust muuta. Itaalia ja Jaapan toetasid Saksamaa nõudmisi, Suurbritannia ja Prantsusmaa väljendasid sõnades toetust Leedule, kuid reaalset abi ei pakkunud, järgides Hitleri tegevuse suhtes aetavat lepituspoliitikat. Suurbritannia võttis samasuguse hoiaku nagu Sudeedimaa küsimuse ja Müncheni kokkuleppe puhul ega kavatsenud sekkuda võimalikku Saksamaa agressiooni Leedu või teiste Baltimaade vastu. Nõukogude Liit toetas küll põhimõtteliselt Leedut, kuid ei tahtnud sel ajal Saksamaaga suhteid rikkuda, kuna kaaluti nendega liidu loomist. Reaalse rahvusvahelise abita jäänud Leedul ei jäänud muud üle kui ultimaatum vastu võtta. Leedu diplomaatia pidas seda paratamatuks käiguks, mis võimaldab säilitada riigi iseseisvuse ja lootuse, et tegemist on ajutise järeleandmisega.
Nõustumine
Mõlemad osapooled nimetavad volinikud, kes saavad läbi viia Klaipeda piirkonna autonoomse valitsuse käes mitteoleva haldusvõimu üleandmise, niikauaks kui neid vaja läheb.
Muude suveräänsuse vahetumisest tulenevate küsimuste reguleerimine, eriti majandus- ja finantsküsimuste, samuti ametnike ja kodakondsuse küsimuste reguleerimine otsustatakse eraldi kokkulepetega.
Berliin, 22. märts, 1939
Tagajärjed
Leedu presidendi Antanas Smetona tingimusteta nõustumine juba teise ultimaatumiga natuke rohkem kui üheaastase vahega tekitas rahulolematuse tema autoritaarse võimuga. Saksamaa ultimaatumi vastuvõtmine päästis valla poliitilise kriisi: Vladas Mironase passiivne valitsus asendati kindral Jonas Černiuse juhitud valitsusega. Esmakordselt pärast 1926. aasta riigipööret kutsuti valitsusse ka opositsiooni esindajad. Kuna opositsiooniparteid olid keelustatud, kirjeldati neid ametlikult sõltumatute eraisikutena. Valitsusse võeti ka neli kindralit. Kuid isegi terendav rahvusvaheline kriis ei suutnud panna Leedu poliitikuid ühinema ja nad jätkasid tühiste poliitiliste vaidluste pidamist.
Tubakas (täpsustus)
Tubakas ehk vääristubakas' on taimeliik Nicotiana tabacum''.
'Tubakas on taimeperekond Nicotiana''.
Tubakas on tubakalehtesest saadav aine.
"Tubakas" on mitme romaani pealkiri:
Pelhřimov
Pelhřimov (saksa keeles Pilgrams) on linn Tšehhis Vysočina maakonnas, Pelhřimovi ringkonna halduskeskus. Pelhřimov asub Jihlavast ligikaudu 26 km läänes.
Samone
Samone võib tähendada:
Pelhřimov
Asula on rajatud 13. sajandi esimesel poolel. 15. sajandil oli Pelhřimov üks hussiitliku liikumise keskuseid. 1596. aastal sai Pelhřimov kuningalinna staatuse. Linn sai rängalt kannatada 1646. ja 1766. aastal toimunud tulekahjude tagajärjel.
Jaan Põldra
Jaan Põldra (kuni 1936. aastani Jaan Peterson ; 26. mai (vkj)/ 7. juuni 1877 Viisuküla, Holstre vald, Paistu kihelkond, Viljandimaa – 3. juuni 1942 Põltsamaa) oli eesti õpetaja, koolijuht, pangajuht ja ühiskonnategelane.
Töökäik ja ühiskondlik tegevus
Pärast õpetajate seminari lõpetamist asus 1906. aastal tööle Pilistvere kooli juhatajana. Aastatel 1909–1936 töötas ta Põltsamaa algkooli juhatajana.
1917. aastal oli ta üks Põltsamaa Gümnaasiumi asutajatest ja oli selle esimene juhataja.
Tema juhtimisel asutati 1910. aastal Põltsamaa Ühispank, mille juht oli ta aastaid.
Kuulus Põltsamaa Põllumeeste Seltsi juhatusse ja oli hiljem selle esimees. Oli aastaid Viljandi maakonnanõukogu esimees, Põltsamaa alevi- ja hiljem Põltsamaa linnavolikogu juht, Eesti Rahvapanga, Ühistegelise liidu nõukogu ja Ühistegevuskoja liige, asutas ja oli juhtiv tegelane Põltsamaa piimaühingus ning majandusühingus. Osales kaitseliidu ja isamaaliidu töös. Oli aastakümneid Põltsamaa segakoori juhataja, juhtiv tegelane laulupäevade ja muude muusikaliste ettekannete korraldamisel. Laulis Põltsamaa meeskooris, osales Põltsamaa Õpetajate Ühingu ja Õpetajate Kooperatiivi asutamisel ja tegutses neis revisjonikomisjoni liikmena.
1940. aasta jaanuaris valiti ta koos Karl Jürmanniga Põltsamaa linna vabatahtliku tuletõrjeühingu auliikmeks.
Jaan Põldra maeti 7. juunil 1942 Põltsamaa kalmistule.
Х
Х (х) on kirillitsa täht, mis hääldub vene keeles helitu velaarse frikatiivina /x/.
Vene tähestikus on х 23. täht.
Kirillitsa х pärineb kreeka tähest hii. Ladina kirjas on sarnane täht x.
Eesti keelde translitereeritakse х vene nimedes üldjuhul 'h', vokaalide vahel ja sõna lõpus vokaali järel 'hh'.
Х-l oli numbriline väärtus 600.
Cielavas
Cielavas (kohalikus murdes Cīlavas) on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Alūksne piirkonnas Ziemeri vallas.
Cielavas asub valla loodeosas merepinnast 213 meetri kõrgusel. Küla asub valla keskusest Māriņkalnsist 7, piirkonna keskusest Alūksnest 17 ja Riiast 192 kilomeetri kaugusel. Seal asub Dēliņkalnsi bussipeatus.
Aastal 2007 oli külas 13 elanikku.
Vello Saul
Vello Saul (kuni 1935 Voldemar Karl Saul; 20. aprill 1903 Ädu mõis, Kuigatsi vald – 9. august 1963 San Francisco, USA) oli eesti advokaat.
Vello Saul osales Vabadussõjas, sai haavata. Pärast ülikooli lõpetamist oli ta vandeadvokaat Karl Silla abi Tartus, alates 1938. aastast vandeadvokaat Tallinnas, ühtlasi Maatööliste ja Väikemaapidajate Koja peasekretär.
1940. aastal põgenes ta Soome, naasis 1941. aastal Erna salga koosseisus, põgenes Rootsi 1944. aastal.
Tema isa oli Valga maavanem Jaan Saul.
Ы
Ы (ы) on kirillitsa täht, mis hääldub vene keeles ümardamata kõrge keskvokaalina /ɨ/.
Vene tähestikus on ы 28. täht. See märgib vokaalfoneemi /i/ pärast palataliseerimata konsonante.
Kirillitsa ы pärineb ligatuurist Ъ + І või И.
Eesti keelde translitereeritakse ы vene nimedes 'õ'.
Višnu komma
Višnu komma (inglise keeles Vishnu comma) on muusikas kahe heli intervall sagedussuhtega 6115295232 / 6103515625 ehk 3,338 tsenti.
Thomas Kinnemond
thumb|Kinnemondide suguvõsavapp Thomas Kinnemond (suri 1657) oli šoti päritolu Rootsi sõjaväelane (ooberst), Augsburgi linnapea, Koporje ja Neumünde komandant ja Liivimaa mõisnik.
Thomas Kinnemond asus Rootsi krooni teenistusse 1626. aastal, järgnedes oma vanematele vendadele. Tema vend John Kinnemond (osadel andmetel lell; suri 1638) oli saabunud Rootsi juba varem ja saanud 1628. aastaks ooberstiks, Patrick Kinnemond (langes 1645 Brno piiramisel) alustas teenistust hiljemalt 1624. aastal. Nende õde või vennatütar Isabella oli abielus kuningliku ihukaardiväerügemendi ooberstleitnant John Urquhartiga (suri 1656), kes oli 1643. aastal teeninud Thomas Kinnemondi assistendina Neumünde kindluses.
Esimene kindel teada tema kohta Rootsi teenistuses pärineb oktoobrist 1628, mil ta teenis lipnikuna ooberst Johan Banéri (1596–1641) Östergötlandi jalaväerügemendis Preisimaal rügemendiülema kompaniis. Novembris 1628 oli ta lipnik sama rügemendi Salomon von Sackeni kompaniis. Lipnikuna jätkas ta kuni 1629. aasta juunini. Juulis ülendati leitnandiks rügemendiülem Banéri kompaniis. Augustis 1629 edutati Banér kindraliks ning rügemendi juhtimisse võttis üle ooberst Erik Hand (suri 1632), kelle kompaniis jätkas Kinnemond teenimist. Sellel positsioonil oli ta veel 20. mail 1631.
Osales 7. septembril 1631 peetud Breitenfeldi lahingus, kus kaotas jala.
1632. aastal vallutasid Rootsi väed Augsburgi ning Kinnemond määratsi sinna linnapeaks. Ta pidas seda ameti järgmise aastani ning lasi linna rajada luterliku kiriku.
Neumünde komandandi töö kõrvalt juhtis ta ooberstleitnandina ka samas paiknenud Viiburi lääni ratsaväeeskadroni. Neumünde komandandiks jäi ta 1649. aastani.
Thomas Kinnemondi tegevust Neumünde komandandina kiitis korduvalt riigikantsler Axel Oxenstierna (1583–1654). 18. novembril 1640 märkis ta Rootsi Riiginõukogu istungil, et Kinnemond ei lase Neumünde kindlusse siseneda ühelgi välismaalasel ning 27. mail 1646, et Kinnemondi töö aitab tagada kogu Liivimaa turvalisust.
Alates 1648. aastast sai ta 1500 taalri suurust aastapensioni.
1650. aastal võttis tema Viiburi ratsaväeeskadroni juhtimise üle Johann von Patkul, kuid juba 1651. aastaks oli eskadroni baasil moodustatud rügement, mida juhtis ooberstiks ülendatud Kinnemond.
1650. aastal tõstis kuninganna Kristiina Thomas Kinnemondi ja tema venna Patricku (postuumselt) aadliseisusse, ning Kinnemondide (nr. 505) suguvõsa introdutseeriti Rootsi rüütelkonda.
Teenis veel detsembris 1655. aastal Viiburi rügemendi ülemana, kuid olevat seejärel osadel andmetel erru läinud. Siiski veel 23. veebruaril 1657 kirjutas ooberst Thomas Kinnemond Sõjakolleegiumile, et kaevata rügemendikirjutaja Hinrich Hinrichssoni peale, kelle käest polevat eskadroni sõdurid juba viiendat aastat palka kätte saanud. Kinnemond soovis, et teda ja teisi ohvitsere "nii kurjast inimesest vabastataks". Samas kirjas tõi Kinnemond välja, et Daugavgrīva garnisonis möllas katk, mille olid Riiast kaasa toonud kuberner Simon Grundel-Helmfelti kompaniid. Kinnemondi sõnul olid "ebainimlikult paljud ära surnud".
Thomas Kinnemondi päris oma lellelt Johan Kinnemondilt Sēja mõisa (Zögenhof, Enneberg) Krimulda kihelkonnas, mille too oli saanud lääniks 1621. aastal. Abielu kaudu James Scotti tütrega sai Thomas Kinnemond Vändra (Fennern) mõisnikuks.
Perekond
Thomas Kinnemond abiellus Christina Scottiga, kes oli šoti päritolu Rootsi oobersti ja Vändra mõisniku James Scotti (suri 1635) ja Margareta Gibsoni tütar. Abielust sündisid:
Felipe VI
Felipe VI (ristimisel Felipe Juan Pablo Alfonso de Todos los Santos de Borbón y Grecia; sündinud 30. jaanuaril 1968 Madridis) on alates 19. juunist 2014 Hispaania kuningas.
Kuningas Juan Carlos I teatas 2. juunil 2014 troonist loobumisest troonipärija Felipe kasuks ja allkirjastas 18. juunil troonist loobumise seaduse. Felipest sai Hispaania kuningas seaduse jõustumisel keskööl. 19. juuni keskpäeval andis ta parlamendi ülem- ja alamkoja ees ametivande ja pidas troonikõne, milles lubas anda endast parima monarhia ja riigi arengu tagamisel.
Elulugu
Prints Felipe sündis Madridis tulevase Hispaania kuninga Juan Carlose ja tema abikaasa Kreeka ja Taani printsessi Sofía kolmanda lapsena. Tema isast sai 1975. aastal kuningas ja kui tema vanaisa, troonipretendent Juan de Borbón, loobus 14. mail 1977 talle õigusega kuulunud nõudest Hispaania kuninga troonile, sai Felipest Hispaania kroonprints. Kroonprintsina kandis ta tiitlit Astuuria prints.
Hariduse sai ta Madridis Santa Maria de los Rosalese koolis, aastatel 1984–1985 õppis ta ka Kanadas Lakefield College Schoolis. Seejärel astus ta 1985. aastal kursandina kaitseväeteenistusse, läbides aastatel 1985–1988 kursused nii maa-, mere- kui ka õhuväeakadeemias. Felipel on kõigi kolme väeliigi auastmed: maaväe kolonelleitnant, mereväe fregatikapten ja õhuväe kolonelleitnant (kõik alates 2009. aastast).
Felipe on olnud silmapaistev sportlane, paistes eriti silma purjetamises. 1992. aasta suveolümpiamängudel Barcelonas kuulus ta Hispaania koondisse ja oli avapidustustel koondise lipukandja. Ta võistles Soling-klassis ja tuli meeste üldarvestuses kuuendale kohale.
Isiklikku
Felipe oli kaua aega vallaline, olles Hispaania ihaldatumaid poissmehi. 1. novembril 2003 kihlus ta Letizia Ortiz Rocasolanoga ja 22. mail 2004 abiellusid nad Madridi Almudena katedraalis.
Kuninglikus perekonnas on kaks tütart:
Cerrophidion
Cerrophidion on maoperekond.
Klassifikatsioon
Perekonda Cerrophidion klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid :
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Cerrophidion seisuga 30.11.2013.
Nalja Mart
Nalja Mart oli nalja- ja pilkeajakiri, mis ilmus Viljandis 5. septembrist 1913 kuni 1914. aastani sagedusega 1 kord kuus.
Ajakiri oli 16-leheküljeline, hind 10 kopikat. Väljaandja ja vastutav toimetaja oli Jaan Vinnal.
Põhiosa moodustusid Viljandi linna olusid kajastavad artiklid.
Ajakirja trükiti Viljandis "E. Hunti ja A. Sammuli" trükikojas. Lugejate puudusel leht suleti pärast 3. numbrit.
Kaastööd ajakirjale tegid Gori, Anton Suurkask (Müristaja) jt
Peeter Paan (täpsustus)
Peeter Paan on šoti romaani- ja näitekirjaniku J. M. Barrie loodud tegelaskuju, mille järgi on nimetatud:
Born This Way Ball
Born This Way Ball on maailmaturnee, mis toimub laulja ja laulukirjutaja Lady Gaga teise stuudioalbumi "Born This Way" raames.
Turnee oli 2012. aastal tulu poolest maailma viies kontsertetendus ning see toimus kõikidel kontinentidel peale Antarktika. Turnee kogutulu oli 183,9 miljonit dollarit kokku 98 kontserdilt. Kriitikud võtsid turnee soojalt vastu.