cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Epikureism
Õpetus
Epikuros ja tema järgijad vältisid poliitikat, uskudes, et see ei sisalda püüdlust ataraksia ega aponia poole.
Eetika
Epikuros oli üks esimesi, kes pakkus välja õigluse kui ühiskondliku kokkuleppe. Ta elas põhimõtte "Ära tee teistele seda, mida sa ei taha, et teised sulle teevad." järgi.
Epikureistlik füüsika
Epikuros uskus, et aatomid ja tühjus on igavesed ning pidevas liikumises. Kui aatomid kokku põrkavad, tekivad nendest objektid, mis siiski koosnevad nendestsamadest aatomitest, mille liikumine on mõneks ajaks loodud objektiga ühtinud. Tema õpetuse järgi koosneb kõik – mateeria, hinged ja jumalad – aatomitest. Inimeste tundmusi seletab Epikuros nende aatomite liikumisega.
Religioon
Epikureismi järgi on jumalad küll olemas, kuid ei sekku inimeste igapäevaellu. Jumalad on surematud, kuid materiaalsed olevused. Nad asuvad tühjas ilmaruumis maakerast liiga kaugel, et omada huvi inimese tegemiste vastu. Epikureism eitab surmajärgset eksistentsi.
Ilmselt oli Epikuros üks esimesi, kes pakkus välja kurja probleemi – kuulsa argumendi, mis vastandub kõikvõimsa ja hea Jumala või jumalate olemasolule. Kirja panduna Lactantiuse poolt kõlab see nõnda:
"Jumal kas tahab kaotada halbu asju, aga ei ole selleks võimeline. Või on võimeline, kuid ei taha. Või ei taha ega suuda. Või suudab ja tahab. Kui ta tahab, aga ei suuda, siis on ta nõrk – see tähendab, mitte kõikvõimas. Kui ta suudab, aga ei taha, siis ta on kuri. Kui ta ei taha ega suuda, on ta nii võimetu kui ka kuri. Kui ta tahab ja saab, mis on ainuvõimalik sellisele jumalale, siis kust tulevad halvad asjad või miks ta neid ei kaota?"
- Lactantius
Sindi uus kalmistu
Sindi uus kalmistu on kalmistu Pärnumaal Tori vallas.
Kalmistut haldab Sindi linnavalitsus.
Alamperekond
Alamperekond (subgenus) on bioloogilises taksonoomias vahel kasutusel olev perekonna- (genus) sisene takson.
Üks perekond võib olla jaotatud mitmeks alamperekonnaks.
Stalgėnai vald
Valla pindala on 83 km². 2011. aasta seisuga elas seal 974 inimest. Valla keskuseks on Stalgėnai küla.
GAZ-24
GAZ-24 oli aastatel 1967–1992 Gorki autotehases toodetud sõiduauto mudel.
Tegu oli aastatel 1956–1970 toodetud GAZ-21 Volga edasiarendusega.
GAZ-24 edasiarendus oli 1985. aastal tootmisse läinud GAZ-24-10.
GAZ-24 kasutati eeskätt taksona ning keskastmeametnike ja juhtivtöötajate sõiduvahendina.
Elektronvalem
Elektronvalem on aatomi elektronstruktuuri kirjeldav üleskirjutus, mis näitab elektronide jaotumist kihtidesse ja alakihtidesse.
Friuulikeelne Vikipeedia
pisi|Logo Friuulikeelne Vikipeedia (friuuli keeles Vichipedie par furlan) on Vikipeedia friuulikeelne versioon.
Friuulikeelsele Vikipeediale pandi alus 25. jaanuaril 2005.
Seal on artiklit, millega see on artiklite arvult. keeleversioon.
Hongkongi Ülikool
Ülikool asutati 1911.
Ülikoolis õpib üle 22 000 üliõpilase.
Verhni Landehhi rajoon
Verhni Landehhi rajoon (vene keeles Верхнеландеховский район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Ivanovo oblastis, asudes oblasti kaguosas. Rajooni keskus on Verhni Landehhi alev.
Rajoon piirneb põhjas Luhhi rajooniga, idas Putšeži rajooniga, lõunas Pestjaki rajooniga ja läänes Palehhi rajooniga.
Rajooni pindala on 626,14 km².
Verhni Landehhi rajoonis on 125 asustatud punkti ja nad kuuluvad ühe linna tüüpi asunduse ning kolme külaasunduse koosseisu.
Edgar Sulg
Edgar Sulg VR I/3 (15. märts 1891 Kirepi, Tartumaa – 29. november 1970 Montréal, Kanada) oli Eesti majandustegelane ja poliitik, VR I/3.
Edgar Sulg lõpetas 1918. aastal Riia Polütehnikumi.
Eesti Vabadussõja ajal teenis Edgar Sulg ülemjuhataja operatiivstaabis liikumisosakonna ülemana kuni Vabadussõja lõpuni, sõjaväeametnik (1919).
Edgar Sulg tegutses AS-i Postimees juhatuse liikmena ja oli aastatel 1925–1944 taimevõi- ja õlivabriku AS Extraktor direktor.
Aastatel 1926–1929 oli Sulg III Riigikogu liige ja 1938. aastal Riigi Majandusnõukogu liige.
1944. aastal põgenes Edgar Sulg Eestist Rootsi, 1952. aastal siirdus edasi Kanadasse.
Balti turniir 2020
Balti turniir 2020 toimus 1. juunist kuni 10. juunini 2021. Turniiri võitis Eesti, teise koha sai Läti ja kolmanda koha Leedu. Algselt pidi turniir toimuma 2020. aasta suvel, aga koroonapandeemia tõttu lükati see aasta võrra edasi.
Õhuõigused
pisi|Kõrvalkrundilt ostetud õhuõigused [[Manhattanil]] Õhuõigused (inglise keeles air rights) kätkevad maatüki kohal asuva ruumi omandiõigust. Üldiselt tähendab maa või ehitise omamine õigust kasutada ja arendada maa kohal olevat ruumi ilma kõrvalise sekkumiseta, kui see ei ole omavalitsuse poolt määratud teisiti. Mõiste on kodeeritud ladinakeelsesse fraasi Cuius est solum, eius est usque ad coelum et ad inferos. Õhuõigustega kaubeldakse eelkõige tihedalt kõrghoonestatud New Yorgis.
Macau ülikool
pisi|Ülikooli administratiivhoone Macau ülikool (portugali keeles Universidade de Macau, inglise keeles University of Macau lühend UM; hiina keeles 澳門大學) on ülikool Hiinas Macaus.
Ülikool asutati 1981. aastal. Ülikoolis õpib üle 10 700 üliõpilase.
Alates 2018. on ülikooli rektor Yonghua Song. Tartu Ülikool on maailma 1% viidatuimate ülikoolide ja teadusasutuste hulgas 10 teadusvaldkonnas.
Macau Ülikoolil on kahepoolsed koostöökokkulepped ligi 250 eri ülikooliga.
Struktuur
Kunsti- ja humanitaarteaduskond
Äriteaduskond
Haridusteaduskond
Terviseteaduskond
Sotsiaalteaduskond
Autasude kolledž
Humanitaar- ja sotsiaalteaduste täiendõppe instituut
Rakendusfüüsika ja materjalitehnika instituut
Hiina meditsiiniteaduste instituut
Koostööinnovatsiooni instituut
Mikroelektroonika instituut
Macau uuringute keskus
Aasia ja Vaikse ookeani piirkonna majandus- ja juhtimisakadeemia
Hiina meditsiini riiklik kvaliteediuuringute labor
Riiklik analoog- ja segasignaalide võtmelabor Väga ulatuslik integreerimine
Targa linna asjade interneti riiklik labor
Janusz Korczak
Ta oli uuendusmeelne pedagoog, kasvatusteooria ja -praktika alaste publikatsioonide autor. Ta oli teerajaja laste õiguste kaitsel ning tegutses nende täieliku võrdõiguslikkuse saavutamise nimel. Orbudekodu direktorina kutsus muuhulgas ellu kollektiivse seltsimeheliku kohtu, mille ees lapsed ise vaatasid läbi nende eakaaslaste esitatud asju; selle kohtu ette võisid nad tuua ka oma kasvatajaid. "Sel suurepärasel inimesel oli julgust usaldada lapsi ja noori, kellega ta tegeles, isegi niivõrd, et anda nende kätesse distsipliini puudutavad küsimused ning usaldada kollektiivi üksustele kõige raskemaid ülesandeid, mis olid seotud väga suure vastutusega," ütles Korczaki kohta tuntud Šveitsi psühholoog Jean Piaget, kes külastas Korczaki asutatud ja juhitavat orbudekodu.
Korczak asutas esimese ajakirja Mały Przegląd (‘väike ülevaade’), mida pandi kokku laste saadetud materjalidest ja mis oli mõeldud esmajoones lastest lugejatele. Oli üks laste arengu ja lastepsühholoogia ning kasvatusliku diagnoosimise alaste uuringute algatajaist. Poola juut, kes läbi kogu elu teadvustas oma kuuluvust mõlema rahva hulka.
Noorus ja haridustee
Korczak sündis poolastunud juudi perekonnas, Varssavi advokaadi Józef Goldszmiti (1844–1896) ja Cecylia Gębicka (1853/4–1920) pojana. Tema sünnitunnistuse originaal ei ole säilinud, seetõttu pole sünniaeg kindel. Goldszmittide pere pärines Lublini kandist, Gębickid aga Poznańist; tema vaarisa Maurycy Gębicki ja vanaisa Hersz Goldszmit olid arstid. Janusz Korczaki isa (ema hauda pole leitud) ja emapoolsete vanavanemate hauad on Varssavis Okopowa tänava juudikalmistul.
Goldszmittide perekonna esialgne hea majanduslik olukord hakkas halvenema isa vaimuhaiguse tõttu, kes 1890. aastate algul sattus esimest korda meeltesegaduse tunnustega haiglasse. Isa suri 26. mail 1896. Pärast tema surma hakkas Korczak 17–18-aastase kooliõpilasena andma eratunde, et aidata perekonda ülal pidada. Tema ema Cecylia Goldszmit üüris välja tube nende Varssavi korterist. Lõpueksamid tegi Korczak 20-aastase noormehena.
Lapsena luges Korczak palju. Aastaid hiljem märkis ta getos kirjutatud memuaarides: "Ma langesin lausa lugemishullusesse. Maailm kadus mu silme eest, oli olemas ainult raamat." 1898. aastal astus ta Keiserliku Varssavi Ülikooli arstiteaduskonda. 1899. aasta suvel sõitis esimest korda välismaale – Šveitsi, kus tutvus muuhulgas Johann Heinrich Pestalozzi pedagoogilise tegevuse ja loominguga. Sama aasta lõpul ta lühiajaliselt ka arreteeriti tegevuse eest Varssavi Heategevusühingu lugemissaalides. Ta õppis kokku 6 aastat, jäädes I kursust kordama. Õppis ka nn lendülikoolis. Üliõpilasaastatel sai ta vahetult tunda elu vaestes proletariaadi ja lumpeni linnaosades.
Kuulus ka vabamüürlaste looži Meritäht rahvusvahelisse föderatsiooni Le Droit Humain, mis oli ellu kutsutud selleks, et "ühendada kõiki inimesi, keda lahutavad religioonibarjäärid, ning otsida tõde, säilitades austuse teise inimese suhtes".
Arst
23. märtsil 1905 sai Korczak arstidiplomi. Sama aasta juunis kutsuti ta arstina tsaariarmeesse (Poola oli tollal kolme suurriigi vahel ära jagatud) ning osales Vene-Jaapani sõjas. Ta teenis Harbiinis ja õppis Mandžuuria lastelt hiina keelt. Naasis märtsi lõpul 1906. Varssavisse, aastatel 1905–1912 töötas pediaatrina Bersonite ja Baumanite nimelises lastehaiglas. Korteri eest haigla territooriumil pidi ta olema nn kohalik arst ning täitis ustavalt oma kohustusi, olles pidevalt haiglavalves. Oma arstipraktikas ei vältinud ta proletaarseid töölislaste linnaosi. Ta võttis vaestelt patsientidelt tihti sümboolset tasu või isegi andis neile raha ravimite jaoks, ent ei kõhelnud nõudmast kõrget tasu jõukatelt inimestelt, mida tal oli lihtsam teha tänu oma kirjanduslikule populaarsusele.
Aastatel 1907–1910/11 viibis ta välismaal, kus kuulas loenguid, praktiseeris lastekliinikutes ning külastas kasvatus- ja hoolekandeasutusi. Berliinis oli ta peaaegu aasta (1907–1908), Pariisis 4 kuud (1910), kuu veetis ka Londonis (1910 või 1911). Nagu ta aastaid hiljem tunnistas, võttis ta just Londonis vastu otsuse, et ei loo perekonda, vaid hakkab "teenima last ja tema üritust". Sel ajal oli ta ühiskondlikult aktiivne, kuuludes muuhulgas Varssavi Hügieeniseltsi ja suvelaagrite seltsi TKL. Aastatel 1904, 1907, 1908 töötas ta juudi ja poola laste jaoks korraldatavates laagrites. 1906. aastal ilmunud "Salongilaps" võeti lugejate ja kriitika poolt väga hästi vastu. Sestpeale sai ta tänu oma kirjatükkidele Varssavis kuulsaks ja nõutud pediaatriks. 1909. aastal sai temast juudi seltsi "Abi Orbudele" liige, mis mõni aasta hiljem ehitas ka orbudekodu; selle direktoriks saigi Korczak.
I maailmasõja ajal kutsuti ta uuesti tsaariarmeesse. Ta teenis divisjoni laatsareti osakonnajuhatajana peamiselt Ukrainas. 1917. aastal kutsuti ta arstitööle Ukraina laste varjupaikadesse Kiievi lähedal. Kaks aastat varem oli ta lühikese Kiievis veedetud puhkuse ajal kohtunud Poola ühiskonna- ja rahvusliku liikumise tegelase Maria Rogowska-Falskaga, kes juhtis poola poiste kasvatusmaja. Pärast teenistuse lõpetamist Vene tsaariarmees kapteni auastmes 1918. aasta juunis naasis ta Varssavisse.
Poola iseseisvuse väljakuulutamise järel 11. novembril 1918 sattus Korczak jälle sõjaväkke. Seekord mobiliseeriti ta taasloodud Poola armeesse. Nn poola-bolševike sõja ajal (1919–1921) teenis arstina Łódźi ja Varssavi sõjaväehospidalides, kus haigestus ka tüüfusesse. Teenistuse eest edutati teda majori auastmeni.
Vaated
Lastekasvatuse küsimused huvitasid Korczakit juba varasest noorusest: ta oli "uue kasvatuse" ideede ja kogemuste mõju all. Muu hulgas inspireerisid teda John Dewey arendatud pedagoogilise progressivismi teooria, Decroly ja Montessori tööd ning varasemad pedagoogid Pestalozzi, Spencer, Fröbel; ta tundis ka Tolstoi pedagoogilist kontseptsiooni. Rõhutas dialoogi vajadust lastega.
Avaldas kirjutisi ning pidas loenguid lastekasvatuse ja pedagoogika teemadel. Kogemused töötamiseks lastega sai algul eraarstina, hiljem ka ühiskondlikus tegevuses, töötades orbudekodu direktori ja lastekodu Nasz Dom kaasasutajana. Maailmasõdadevahelisel ajal pidas ta loenguid mitmetes Poola kõrgkoolides, sealhulgas Riiklikus Eripedagoogika Instituudis (praegune Maria Grzegorzewska nimeline Eripedagoogika Akadeemia), Riiklikus Mooseseusu Õpetajate Seminaris ja Riiklikus Õpetajate Instituudis.
Korczak oli laste emantsipatsiooni, nende iseseisvuse ja õiguste austamise pooldaja. Korczaki kasvatusasutustes tegutsesid kasvandike omavalitsused, mis iga päev praktiseerisid demokraatia põhimõtteid: need kehtisid tema arvates võrdsel määral nii laste kui ka täiskasvanute jaoks. "Laps tajub ja mõistab nagu täiskasvanud inimene – tal pole vaid sellist kogemustepagasit" (allikas?).
Kõiki lapsi, keda ta ravis või kasvatas, pidas ta omadeks. Tema hilisem tegevus kinnitas seda suhtumist. Altruistlikud veendumused poleks tal lubanud kellegi suhtes mingit erikohtlemist ega samuti väikese grupi lemmiklaste eraldamist oma armastatud hoolealuste seast. Ta ei pidanud traditsioonilist perekonda kõige tähtsamaks ega ühiskonda siduvaks põhilüliks. Ta ei aktsepteerinud rolli, mida see mängis ühiskonna kristlik-konservatiivsetes ja traditsioonilistes juudiringkondades.
Korczaki kasvatuskontseptsiooni tähtsaimad elemendid on järgmised:
Kaasaegne tõlgendus
Kaasajal on Janusz Korczakit üha enam hinnatud mitmete uutena tunnustatud pedagoogika arengusuundade teerajajana, tema tõlgendused laste õiguste vallas on aga toetuspunktiks paljudele kaasaegsetele autoritele. "Reformida maailma – see tähendab reformida kasvatust," arvas Korczak.
Orbudekodu ja lastekodu Nasz Dom
Koos Stefania Wilczyńskaga asutas ja juhtis Korczak Varssavi juudi laste orbudekodu, mida rahastas juudi selts "Abi Orbudele"; see asus Krochmalna t 92 (praegune Jaktorowska t 6). Lastekodu alustas tegevust 7. oktoobril 1912 ja Korczakist sai selle direktor. Vanemkasvatajaks sai preili (proua) Stefa – Stefania Wilczyńska (1886–1942). Korczak juhtis orbudekodu üle 30 aasta. 1940. aasta oktoobris-novembris viidi orbudekodu üle geto territooriumile Chłodna tänaval. Selle asutuse ümberkolimisaktsiooni käigus Korczak arreteeriti. Hitlerlased vangistasid ta ja viisid Pawiaki vanglasse, ent paari nädala pärast lasksid kautsjoni vastu vabaks.
1919. aastal asutas Korczak koos Maria Falskaga veel teise hoolekandeasutuse – orbudekodu Nasz Dom ('meie kodu') poola lastele, mis algul asus Varssavi lähistel Pruszkowis, alates 1928. aastast aga pealinna Bielany linnaosas. Sealgi võeti kasutusele novaatorlikud pedagoogilised meetodid. Koostöö M. Falskaga kestis kuni 1936. aastani.
Mõlemad lasteasutused olid ette nähtud 7–14-aastastele lastele; neis viidi ellu omavalitsusliku isejuhtiva kogukonna kontseptsiooni, mis asutas enda jaoks vajalikke institutsioone nagu parlament, kohus, ajaleht, korrapidajate süsteem, notariaat ja laenukassa. Oma kasvatusharidusliku tegevuse eest sai Korczak 1926. aastal Poola Taassünni ordeni ohvitseriristi, mis anti talle Poola rahvuspühal – sõltumatuse päeval 11. novembril 1925.
Kirjanik, publitsist, raadioesineja
26. septembril 1896 debüteeris Korczak nädalalehes Kolce ('okkad'). Gümnaasiumiõpilasena ei saanud ta tollases pressis ametlikult kirjutisi avaldada ja kasutades seetõttu pseudonüümi Hen. Hiljem kasutas ta ka teisi pseudonüüme, sealhulgas Hen-Ryk, Hagot, Stary Doktor. Pseudonüümi Janasz Korczak, mis veidi muudetud kujul Janusz Korczak sai palju rohkem tuntuks kui tema tegelik nimi, võttis ta J. I. Kraszewski teose "Janasz Korczakist ja kaunist mõõgakandjapiigast" pealkirjast. Esimest korda kasutas ta seda 1898. aastal, allkirjastades nii oma neljaosalise draama "Kuhu?", mille saatis dramaturgiakonkursile. Selle näidendi tekst pole säilinud. Aastatel 1898–1901 ilmus tema kirjutisi ajakirjas Czytelnia dla Wszystkich. 1900. aastast hakkas tema loomingut ilmuma Janusz Korczaki nime all. Kirjanik allkirjastas nii isegi oma erakirju, ent ei loobunud ka teistest pseudonüümidest. Varjunime Hen-Ryk all tegi ta koostööd satiirilise nädalakirjaga Kolce. Alates 1901. aastast hakkas kirjutama följetone. 1905. aastal ilmusid tema varem Kolce veergudel ilmunud följetonide kogumik ning varasem romaan "Tänavalapsed" (1901).
Korczaki kirjanduslik pärand hõlmab kokku 24 raamatut ja üle 1400 muu teksti eri väljaannetes. Säilinud on ainult vähesed käsikirjad, masinkirjalised eksemplarid ja dokumendid (sealhulgas kirjad), kokku umbkaudu 300 nimetust. Kõige tähtsamad pedagoogilised teosed on neljaosaline tsükkel "Kuidas armastada last" (1920), "Kasvatuslikud momendid" (1924), "Kui ma jälle olen väike" (1925), "Lapse õigus austusele" (1929) ja "Naljatlev pedagoogika" (1939). Lasteraamatutest said eriti populaarseks "Kuningas Maciuś Esimene" ja "Kuningas Maciuś üksikul saarel" (1923), mis on tõlgitud rohkem kui 20 keelde, samuti "Väikese Jacki pankrot" (1924), "Elu reeglid" (1930) ja "Võlur Kajtuś" (1935). Oma kirjandusloomingu eest sai Korczak 1937. aastal kirjandusakadeemia Kuldse Loorberi auhinna. II maailmasõja ajal hakkas ta kirjutama memuaare, mis on tähtsad autori sõjakogemuste tõttu ja võttes arvesse kirjapanemise asjaolusid.
Pedagoogilises töös kasutas Korczak tollal väga kaasaegseid vahendeid. Ta asutas laste- ja noortelehe Mały Przegląd ('väike ülevaade', 1926–1939), väljaanne ilmus Varssavi päevalehe Nasz Przegląd nädalalisana. Esmanumber tuli välja 9. oktoobril 1926 ja tegu oli esimese laste loodud väljaandega Poolas. See ilmus edasi hoolimata ka 1930. aastatel tugevnenud antisemitismist, ebatolerantsusest ja rassilisest segregatsioonist. 1930. aastal sai toimetajaks kirjanik Jerzy Abramow (pärast sõda tuntud kui Igor Newerly), kes täitis ka Korczaki sekretäri kohuseid. Viimane lehenumber ilmus 1. septembril 1939.
Väljapaistev pedagoog esines Vana Doktori varjunime all ka sarjas raadiosaadetes. Neis lõi ta omapärase stiili kõige nooremate kuulajate poole pöördumiseks, rääkides neile lihtsalt tähtsatest asjadest. 1936. aastal eemaldati tema pedagoogilised programmid raadioeetrist kasvavate antisemiitlike meeleolude ja nendega seotud välise surve tõttu, seda isegi vaatamata kuulajate ja retsensentide soodsatele arvamustele. Kaks aastat hiljem Korczak naasis eetrisse ning kõneles Poola Raadio kuulajatele veel ka pärast sõja puhkemist, 1939. aasta esimestel septembripäevadel.
II maailmasõda, geto ja viimne teekond
Poola armee ohvitserina tahtis Korczak II maailmasõja puhkedes vabatahtlikuna väeteenistusse minna, ent teda ei võetud vanuse tõttu vastu. Saksa okupatsiooni ajal kandis ta Poola sõjaväemundrit. Ta ei nõustunud ka natside poolt peale surutud juute diskrimineeriva Taaveti tähe kandmisega, mida pidas selle sümboli rüvetamiseks. Oma elu viimased kuud veetis ta Varssavi getos. Korczaki hilisem biograaf Newerly püüdis sellal talle kätte toimetada "aarja linnaosast" pärit valedokumente, ent doktor keeldus getost lahkumast. Getos taastas ta regulaarse päevikupidamise tava, mida oli alustanud juba 1939. aastal. Vahepeal polnud ta juba üle 2 aasta sissekandeid teinud, kuna kogu energia kulus orbudekodu kasvandike eest hoolitsemisele ja muudele tegevustele, mis olid seotud laste olukorraga getos laiemalt. Tema memuaarid ilmusid esimest korda Varssavis 1958. aastal. Viimane sissekanne neis on dateeritud 4. augustiga 1942. Sama aasta 5. või 6. augusti hommikul piirasid väikese geto territooriumi ümber SS väeosad ning Ukraina ja Läti politseinikud. Sakslaste nn suure aktsiooni läbiviimise ajal – Varssavi geto elanikkonna hävitamise põhietapil – lükkas Korczak tagasi järjekordse päästmisettepaneku, tahtmata lahkuda lastest ja orbudekodu töötajatest. Getost deporteerimise päeval läks ta oma kasvandike eesotsas nn Umschlagplatzile, kust väljusid rongid hävituslaagritesse. Sel viimasel "surmamarsil" osales umbes 200 last ja mitukümmend lastekodutöötajat, sealhulgas Stefania Wilczyńska. Nende viimne teekond on saanud legendiks, olles üheks sõjaaegsetest müütidest ning memuaarides sagedasti meenutatavaks motiiviks, mis siiski kaugeltki mitte alati ei kõla oma üksikasjades seostatult ega usaldusväärselt.
Teiste versioonide kohaselt marssisid lapsed neljakaupa reas ja kandsid nende kasvataja ühest teosest tuntud raamatukangelase kuningas Maciuś I lippu. Igal lapsel oli kaasas lemmikmänguasi või -raamat. Rongkäigukolonni ees mängis üks poiss viiulit. Ukrainlased ja SS-lased vihistasid nuute ja tulistasid üle laste peade, ehkki kolonni eesotsas käis üks nende hulgast, kes laste suhtes lausa silmnähtavalt osutas isegi mõningast sümpaatiat.
Janusz Korczak koos oma kasvandikega hukkus natside surmalaagris Treblinkas. 1948. aastal autasustati teda postuumselt Poola Taassünni ordeni Rüütliristiga.
Identiteet
Janusz Korczak pidas ennast nii juudiks kui ka poolakaks. Ta tegutses poolakate ja juutide lähendamise heaks. Tema emakeeleks oli poola keel, selles keeles kirjutas ta ka raamatuid. Heebrea keelt hakkas õppima alles 1930. aastatel, mil lähenes sionistlikule liikumisele, ent jidišit, mis oli enamiku Poola juutide keeleks, mõistis ainult veidi tänu oma saksa keele oskusele. Alles 1930. aastatel hakkas teda rohkem huvitama juudi rahvuslik taassünd; siis tegi ta koostööd sionistlike noorteorganisatsioonide väljaannetega ning osales ka nende seminaridel. Sel ajal elas ta üle ka kriisi isiklikus elus ja töises tegevuses. Teatud määral aitasid tal sellest välja tulla kaks reisi Palestiinasse – 1934. ja 1936. aastal, kuhu ta sõitis, nagu ise on kirjutanud, et "hingata sisse minevikku, leida tuge oma mõtetele olevikus ning isegi – ulatuda tulevikku".
Hamiltoni maakond (Tennessee)
pisi|Asend Tennessee osariigis pisi|Hamiltoni maakonna kohtumaja Chattanoogas Hamiltoni maakond (Hamilton County) on maakond USA-s Tennessee osariigis. Geograafilised koordinaadid on
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Chattanooga.
Maakonna pindala on 1492 km², millest 85 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 336 463. Aastal 2000 oli elanikke 307 896.
Ajalugu
Hamiltoni maakond moodustati 25. oktoobril 1819 Rhea maakonna osast. Maakond on saanud nime Ameerika Ühendriikide asutaja Alexander Hamiltoni järgi.
Etowah' maakond
Etowah' maakond (Etowah County) on maakond Ameerika Ühendriikides Alabama osariigis.
Ajalugu
Maakond moodustati 1866. aastal.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 104 43.
Slade
Slade on inglise rock-ansambel, mis alustas tegevust 1966. aastal Wolverhamptonis.
Ansambel saavutas tuntuse 1970. aastate alguses glämmroki perioodil. Aastatel 1971–1976 oli ansamblil Suurbritannias seitseteist esikahekümne hitti, millest kuus olid esikohahitid – "Coz I Luv You" (1971), "Take Me Bak 'Ome" (1972), "Mama Weer All Crazee Now" (1972), "Cum On Feel the Noize" (1973), "Skweeze Me, Pleeze Me" (1973) ja "Merry Xmas Everybody" (1973), mille kõigi autorid olid Noddy Holder ja Jim Lea. 1973. aasta märtsis jõudis "Cum On Feel the Noize" esimesena pärast The Beatlesi 1969. aasta singlit "Get Back" kohe avanädalal Briti singlite edetabelis UK Singles Chart esikohale. Singlite müügiedult oli Slade 1970. aastatel kõige edukam Briti ansambel.
Briti kooliõpetajate seas sai ansambel kurikuulsaks selle poolest, et ansambli laulud olid kirjutatud õigekirjavigadega, millega olevat ansambel õpilastele halba mõju avaldanud.
Ansambli edukaim ja kõige enammüüdud singel on jõululaul "Merry Xmas Everybody", mida on müüdud üle miljoni koopia. Tegemist on ühe populaarseima Briti jõululauluga. See on hilisematel aastal jõulude ajal jõudnud korduvalt taas Briti singlite edetabelisse. 2012. aastal saavutas "Merry Xmas Everybody" Briti telekanali ITV korraldatud parima jõululaulu valimisel kolmanda koha.
Pärast seda, kui ansambel üritas 1975. aastal ebaõnnestunult vallutada ka USA muusikaturgu, nende populaarsus vähenes. Ansambel sai Suurbritannias uuesti ootamatult populaarseks esinemisega 1980. aastal Readingi rokifestivalil, kus nad asendasid viimasel minutil Ozzy Osbourne'i. Slade'i hilisema perioodi edukamad singlid olid "My Oh My" (1982, Suurbritannias #2) ja "Run Runaway" (1984, #7). Ansambli põhikoosseis läks 1992. aastal laiali, kuid samal aastal moodustasid ansambli algkoosseisu liikmed Dave Hill ja Don Powell uute liikmetega ansambli uuesti. Hiljem on ansambli koosseis veel mitmeid kordi muutunud. Ainsana kuulub algkoosseisu liikmetest praeguseni ansamblisse Hill.
Slade'i esimene koosseis andis välja neliteist stuudioalbumit, millest viimaseks jäi "You Boyz Make Big Noize" (1987). Briti plaadimüügiedetabelis jõudis esikohale "Slayed?" (1972) ja "Old New Borrowed and Blue" (1974). 1992. aastal kokku tulnud teine koosseis andis välja vaid ühe stuudioalbumi, "Keep on Rockin'" (1994).
Hongkongi Hiina Ülikool
pisi Hongkongi Hiina Ülikool (inglise keeles Chinese University of Hong Kong) on ülikool Hiinas Hongkongis; ühtlasi Aasia üks prestiižsemaid ülikoole.
Ülikool asutati 1963.
Ülikoolis õpib üle 14 000 üliõpilase.
Navigatsioon
Navigatsioon (ladina sõnast navigatio 'laevasõit, meresõit') on vee-, õhu- või kosmosesõiduki kursi ja asukoha määramise õpetus. Üldisemas tähenduses on navigeerimine tee leidmine soovitud kohani:
Etalon
Etalon on mõõtevahend, mida kasutatakse füüsikalise suuruse mõõtühiku või selle suuruse mõne teise väärtuse määratlemiseks, säilitamiseks ja ülekandmiseks näiteks töömõõtevahenditele. Etaloniks võib olla mõõt, mõõteriist, etalonaine või mõõtesüsteem.
Etalonaine on materjal või aine, mille ühe või mitme omaduse väärtused on piisavalt ühetaolised ja täpselt määratud, et kasutada seda mõõtevahendite kalibreerimisel, mõõtemeetodi hindamisel, materjali või ainet iseloomustavale suurusele väärtuse omistamisel. pisi|1 [[kilogrammi rahvusvaheline etalon (praeguseks ainus SI põhiõhikute etalon esemelisel kujul)]] Kõige paremate omadustega on rahvusvahelised etalonid (primaaretalonid), mis on aluseks väärtuse ülekandmiseks vastava suuruse teistele etalonidele (sekundaaretalonidele). Rahvusvaheline etalon võimaldab luua jälgitavuse ahela, mis seob mõõtevahendi metroloogilised omadused vastava suuruse primaaretaloniga. Jälgitavus on mõõtetulemuse või etaloni väärtuse omadus, mis võimaldab seda seostada riigi- või rahvusvahelise etaloniga katkematu võrdlusteahela (seosahela) kaudu, kusjuures ahela kõikidel lülidel on teadaolev mõõtemääramatus.
Stubby Kaye
Stubby Kaye (õieti Bernard Kotzin; 11. november 1918 New York – 14. detsember 1997) oli Ameerika Ühendriikide näitleja. pisi|vasakul|Stubby Kaye (1960)
Orajõe külanõukogu
Orajõe külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1954.
Orajõe külanõukogu moodustati 1945 augustis Pärnumaal Orajõe valla territooriumil. Külanõukogu halduskeskus asus Ranna külas.
Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ning maarajoonide moodustamisega arvati Orajõe külanõukogu 1950 septembris Kilingi-Nõmme rajooni koosseisu.
Orajõe külanõukogu likvideeriti 1954 juunis, selle territoorium liideti Kabli külanõukoguga.
Lingalakeelne Vikipeedia
pisi|Logo Lingalakeelne Vikipeedia (lingala keeles Wikipedia) on Vikipeedia lingalakeelne versioon.
Seal on artiklit, millega see on artiklite arvult. keeleversioon.
Ohtõrka lahing
Ohtõrka lahing (Бої за Охтирку) oli 2022. aasta 24. veebruarist 26. märtsini toimunud lahing, mille käigus Venemaa relvajõud võtsid oma kontrolli alla Sumõ oblastis asuva Ohtõrka. Vene poolt on süüdistatud kobarlahingumoona kasutamise eest.
Põhja-Aasia
pisi|
Põhja-Aasia on regioon Aasia põhjaosas, kuhu kuulub Venemaa Aasia (Siberi) piirkond.
Mart Reinik
Mart Reinik (24. aprill 1862 Lõimetsa – 6. september 1940 Tartu) oli eesti koolijuht ja mesinduse eriteadlane. Tema järgi on nimetatud Tartu Mart Reiniku Kool.
Elulugu
Mart Reinik sündis rentniku pojana Viljandimaal Adaveres Lõimetsa külas Reino talus. Lugema õppis ta juba ema voki kõrval istudes, aga lugemisele eelistas ta näiteks meisterdamist või uisutamist. 9-aastane Mart asus õppima Lõimetsa külakoolis. Aastal 1879 lõpetas ta Paide kihelkonnakooli. Kuni 1883. aastani õppis ta Tartu Õpetajate Seminaris.
Aastatel 1883–1884 oli ta õpetajaks Põltsamaa kihelkonnakoolis, 1884–1886 Tšernigovi kubermangus, 1886–1887 Kaarma õpetajate seminaris, 1887–1889 Põltsamaa algkoolis.
Aastal 1889 sai ta Tartu I Kroonualgkooli juhatajaks ja õpetajaks, jäädes sellele kohale 1929. aastani. Koolil ei olnud algul oma maja ega õppeprogramme, ning esialgu oli Mart Reinik ainuke õpetaja. Ta korraldas koolile oma maja ehitamise. Õpilased hindasid Reinikut kõrgelt.
Alates 1901. aastast töötas Mart Reinik ka mesinikuna. Alates 1913. aastast juhtis ta Tartu Aianduse-Mesinduse Seltsi mesilat Vahil ja korraldas seal mesinduskursusi, pidas loenguid ja andis välja temaatilisi kirjutisi. Tartu Eesti Põllumeeste Seltsi juures kutsus Reinik 1907. aastal ellu aianduse ja mesinduse osakonna. Sellest sai 1923. aastal Tartu Aianduse ja Mesinduse Selts. Reinik juhtis algul osakonda ja kuni surmani seltsi. Ta organiseeris kuukirja Aiatööleht (1907–1918) ja toimetas seda. Samuti oli ta ajakirja Aed mesinduse osakonna tegevtoimetaja (1923–1931) ja ise peamine artiklite kirjutaja. Tema organiseerimisel ja kaastegevusel töötati välja tartu taru (1907) ja eesti taru (1929), asutati Eesti Aianduse-Mesinduse Keskselts (1927) ja rajati vaatlusmesilaid.
Reinik kuulus laulu- ja mänguseltsi Vanemuine ja Eesti Kirjameeste Seltsi, oli Tartu Õpetajate Vastastikuse Abiandmise Seltsi ja Tartu Õpetajate Seltsi asutaja ja esimees ning Tartu Majandusühisuse ning ka Eesti Laenu- ja Hoiuühisuse üks asutajaid.
Graciela Agudela
Graciela Agudela Murguía (7. detsember 1945 – 19. aprill 2018) oli Mehhiko pianist ja helilooja.
Ajakirjanikkude Kodu
Ajakirjanikkude Kodu oli Tallinnas Pirita-Kosel Pirita jõe kaldal asunud Eesti Ajakirjanike Liidu puhkekodu.
Liit ostis puhkekodu 1927. aastal. Puhkekodu avati 22. juunil 1927. Puhkekodu juurde ehitati nii teisi hooneid kui ka näiteks tenniseväljakuid. Praegu on sellel Kosemetsa tänava kinnistul arhitekt Urmas Lõokese projekteeritud korterelamud.
Puhkekodus võõrustati ka välisajakirjanike.
Bob Hoskins
Bob Hoskins (õieti Robert William Hoskins, Jr.; 26. oktoober 1942 Bury St Edmunds, Suffolk – 29. aprill 2014) oli Inglise näitleja.
Pidulik kõne
pisi|Barack Omaba kõnet pidamas. West Point, 2009 Pidulik kõne on meeleolu loov ja inimesi emotsionaalselt mõjutav kõne, mis ühendab koosviibijaid. Pidulikku kõnet kutsutakse ka olmekõneks.
Levinud piduliku kõne liigid on sissejuhatav kõne, õnnitluskõne, tähtpäevakõne, tänukõne, toost ja mälestuskõne. Kõne koosneb tavaliselt sissejuhatusest, teemaarendusest ja lõppsõnast.
Sissejuhatav kõne
Sissejuhatav kõne on kõne, millega tutvustatakse ürituse põhiisikut. Sissejuhatava kõne eesmärk on innustada auditooriumit kuulama. Kõne on tavaliselt lühike ning tähelepanu suunatakse põhiesinejale. Sissejuhatava kõne põhielemendid on taustainfo põhiesineja kohta, põhiesineja teema tutvustus ja üleskutse võtta põhiesinejat soojalt vastu.
Õnnitluskõne
Õnnitluskõnega tunnustatakse isikut või asutust näiteks auhinna üleandmisel või selle järel. Õnnitlus- ja tervituskõned on olemuselt sarnased. Kõne sisu ja ülesehitust mõjutab asjaolu, kas tunnustuse osalised teavad olukorrast või tuleb auhind neile üllatusena. Kui autasu saaja(d) saavad alles kõne käigus teada tunnustusest, siis on soovituslik jätta nime avaldamine kõige lõppu. Õnnitluskõne hõlmab tavaliselt auhinna ja selle olulisuse mainimist, tunnustuse saaja kirjeldust ning tihti jutustatakse ka lugu, mis ilmestab õnnitletavat.
Tähtpäevakõne
Tähtpäevakõne on seotud alati konkreetse sündmuse ja/või tähtpäevaga. Näiteks vabariigi aastapäev. Tähtpäevakõne on tihti ajalugu meenutav, lugusid jutustav, tulevikku vaatav ning loob üleva ja piduliku meeleolu. Tähtpäevakõne peab tavaliselt isik, kes on sündmusega lähemalt seotud või autoriteetne isik.
Tänukõne
Tänukõne ja toost on isiklikud kõnevormid, mida peetakse kellegi tänamiseks või esiletõstmiseks. Tänukõne peetakse näiteks autasu vastu võttes.
Tänukõne eesmärk on avaldada tänu näiteks tunnustuse või auhinna määramise eest. Esmalt osutatakse tähelepanu organisatsioonile või inimestele, kelle poolt tunnustus tuli. Lisaks sellele tänatakse ka vahel oma lähedasi, kolleege ja inimesi, kes on abiks olnud. Ka tänukõnedes on kombeks jutustada lugusid, näiteks missugune oli tööprotsess või olukord, mille eest tunnustus tuli. Aeg-ajalt tuuakse ka välja, kuidas saadud tunnustus muudab või mõjutab inimese edasist tegevust.
Mälestuskõne
Mälestuskõne on emotsionaalne, isiklik ja piduliku ja üleva meeleoluga. Mälestuskõne peetakse näiteks matustel. Mälestuskõnele on omane tähistada mälestatut. Selle kõne puhul räägitakse lugusid, meenutusi ja tõstetakse esile tipphetki mälestatu elust. Mälestuskõne on emotsionaalne, kuid ei pea olema kurva alatooniga. Heaks tavaks on mälestada positiivseid ja rõõmsaid hetki, kuid mitte naljatleda mälestatu üle. Mälestuskõnet esitades tasub meeles pidada oma auditooriumi ning vastavalt neile mälestustel põhinev jutustus üles ehitada.
Piduliku kõne näited
Populaarseks pidulikuks kõneks peetakse Steve Jobsi kõnet.
Muude levinud pidulike kõnede näiteid:
Järva-Jaani kinomuuseum
Järva-Jaani kinomuuseum on Järva vallas asuv muuseum, mis muu hulgas tutvustab endisaegset filmitehnikat.
Muuseum avati 2006. aastal ning seda haldab Järva-Jaani Tuletõrje Selts.
Pöitse külanõukogu
Pöitse külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1954.
Pöitse külanõukogu moodustati 1945 septembris Saaremaal Muhu vallas. Külanõukogu keskus asus Pöitse külas.
Trikāta
Trikāta on küla (vidējciems) Lätis Valmiera piirkonnas Abulsi jõe kaldal, Trikāta valla ja kihelkonna keskus.
Pöitse külanõukogu
Pöitse külanõukogu likvideeriti 1954 juunis ja selle territoorium liideti Piiri külanõukoguga.
Trikāta
Külas valmistatakse juustu, seal asuvad ka kool ja raamatukogu. Asulas on Trikāta bussipeatus.
Keskajal asus piirkonnas Trikāta ordulinnus, mille varemed on säilinud tänapäevani. Teised vaatamisväärsused on Trikāta muinaslinnus, sealne luteri kirik ja pastoraat, samuti ka kohaliku kaitse all olev keskaegne kindlustus Zviedru saliņa.
Külas kasvavad tammed ümbermõõtudega 6,15 meetrit, 4,99 meetrit ja 5,05 meetrit ning pärnad ümbermõõtudega 3,83 meetrit, 3,6 meetrit ja 5,15 meetrit on looduskaitse all.
Ajalugu
pisi|[[Trikāta kirik|Trikāta luteri kirik jääb külakeskusest lõunasse]] Trikātas asus latgalite muinaslinnus, mis rajati Trikāta järve ja Abulsi jõe kolmekümne meetri kõrgusele kaldapealsele. Tegemist on tõenõoliselt ühe Tālava tähtsama linnusega ehk siis Beverini linnusega. Henriku Liivimaa kroonika näib selgelt vihjavat Beverini asumisele Trikātas (ladinapäraselt Tricatua) ("... tungivad ugalased nüüd äkki lätlaste maale Trikāta piirkonda ... ning, piirates Beverini linnuse sisse ..." ; "... rüüstates Trikātas Thalibaldi ja ümberkaudseid kogukondi, kogunevad nad Beverini linnuse juurde" ; "... Talibald Beverinist ..." ; "... jõudes Trikātasse, võtsid nad kinni Thalibaldi, selle maakonna vanema ..." ). Samas pole tekstis seda otseselt välja öeldud ja nii on Beverini linnusele pakutud välja ka teisi võimalikke asupaikasid.
Hiljem rajati muinaslinnuse kohale Trikāta ordulinnus. Aastal 1284 rajas Wilken von Endorp Trikātasse esimese kiriku. Aastal 1540 võttis ümbruskonna rahvas vastu luterluse ja kirikust sai luteri kirik. Aastal 1607 ehitati vana kirikuhoone asemele uus.
Sealset kirikumõisa on esimest korda mainitud aastal 1600, ehkki selle maade täpsem plaan pärineb alles aastast 1689. Selle mõisa maad olid kihelkonnas kõige väiksemad. Aastal 1622 sai piirkonna ja asula omanikuks Axel Oxenstjerna. Toona jagunes temale kuuluv linnuselään kümneks mõisaks. Neist Lipšukalnsi mõisa süda jääb tänapäevase Trikāta küla piiridesse.
Aastal 1896 rajas Trikāta mõis asulasse meierei, ent aastal 1910 muudeti see hoopis piiritusevabrikuks. 1921–1924 kandis Biksēja raudteejaam Trikāta raudteejaama nime. Aastal 1972 rajas Valmiera piimakombinaat sinna oma juustutsehhi.
Aastal 2007 oli Trikātas 305 elanikku. Aastal 2016 oli elanikke 316, aastal 2021 aga 311.
Ruusa külanõukogu
Ruusa külanõukogu oli külanõukogu Räpina rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1954.
Tšavakanokeelne Vikipeedia
pisi|Logo Tšavakanokeelne Vikipeedia (tšavakano keeles Wikipedia) on Vikipeedia tšavakanokeelne versioon.
Tšavakanokeelsele Vikipeediale pandi alus 2006. aastal.
Euroopa Liidu neli põhivabadust
Euroopa Liidu neli põhivabadust on kaupade, teenuste, isikute ja kapitali vaba liikumine liikmesriikide piires.
Euroopa lõimimine on siiani toimunud peamiselt majanduslikult, mistõttu on Euroopa Liidu õigusaktid otseselt või kaudselt seotud ühis- ja siseturu toimimisega. Mõistepaar ühis- ja siseturg viitab ühise kaubavahetuse ala loomisele, mille majanduslikud tingimused vastaksid üksiku liikmesriigi siseolukorrale. Ühisturg (common market) loodi Rooma leppega 1958. aastal, selle peamine eesmärk oli liikmesriikidevahelise kaubanduse ja teenuste liikumise liberaliseerimine. Siseturu (single market) projekt sai alguse 1985. aastal, kui Euroopa Komisjon töötas välja siseturu valge raamatu. 1986. aastal allkirjastati Ühtne Euroopa Akt, mis nägi ette 1992. aastaks ühtse turu ehk siseturu loomise. Aktist tulenes eesmärk 1992. aasta lõpuks vabastada kaupade, teenuste ja isikute liikumine täielikult. Lisaks luua dünaamiline ning paindlik siseturg ja eeldused selle dünaamiliseks kasvuks. Ühtne turg alustas tegevust 1. jaanuaril 1993 Maastrichti lepinguga. Teatud juhtudel on võimalik käesolevaid põhivabadusi ka piirata.
Siseturu põhimõtted on sätestatud kolmandas osas.
Kaupade vaba liikumine
Kaupade vaba liikumine Euroopa Liidu territooriumil on tänapäevase siseturu nurgakivi. See tähendab, et ühes liikmesriigis seaduslikult turul olevat kaupa saab vabalt müüa ja kasutada ka teistes liikmesriikides. Kuigi Euroopa Liidu asutamislepingus ei ole mõiste kaup definitsiooni, on see tuletatav Euroopa Kohtu praktikast. Euroopa Kohus on mõistet kaup sisustanud kui rahalise väärtusega toodet, mis võib olla vahetamise objekt.
Õiguslikust vaatepunktist on kaupade vaba liikumine olnud siseturu loomise ja arendamise põhielement. Euroopa Liidu asutamislepingus on see sätestatud majandusliku vabadusena. Asutamislepingus on kindlaks määratud ka põhimõtte ulatus ning sisu, keelates põhjendamatud kaubandustõkked. Kaubandustõkkeid on väga erinevaid. Mõnikord on need otsesed meetmed, mis on suunatud näiteks impordile või võimaldavad kodumaiste kaupade sooduskohtlemist. Teinekord on tegemist üldiste poliitiliste otsuste kõrvalmõjudega. Siiski on teatud tingimustel kaupade vaba liikumise piiramine ka õigustatav, näiteks elukeskkonna kaitse eesmärgil.
Tüüpilised kaubandustõkked selle sajandi kohtupraktikale toetudes:
'' Loetelu ei ole ammendav. ''
Euroopa Kohtu praktika
Väga suure tähtsusega kaupade vaba liikumise saavutamisel Euroopa Liidus on Cassis de Dijoni kohtuasi (120/78) aastast 1979. Prantsuse mustasõstralikööri Saksamaale importija kaebuse alusel otsustas Euroopa Kohus, et kui toode on seaduslikult toodetud ühes liikmesriigis, siis teine ei või keelustada selle müüki muidu, kui elanike tervise huvides. Lisaks leidis kohus, et kui Prantsuse liköör on tarbijale vähemasti sama turvaline kui iga muu alkohol, siis puudub alus selle müügi keelustamiseks. Kirjeldatud kohtuasi pani aluse kaupade vastastikuse tunnustamise põhimõttele Euroopa Liidu siseses kaubavahetuses.
Kohtuasjas 7/68 Commission v Italy tekkis küsimus Itaalias kehtestatud ajalooliste ning arheoloogiliste esemete ekspordi maksu õiguspärasuse kohta. Euroopa Komisjon süüdistas Itaaliat, et see kehtestas maksu, mis on vastuolus Euroopa Liidu toimimise lepingu artikliga 30, mille järgi on ekspordi maksustamine keelatud. Itaalia argumenteeris, et esiteks ei peaks nimetatud esemeid käsitlema kaupadena lepingu mõttes. Teiseks selgitati, et kehtestatud maksu eesmärk ei olnud tulu saamine, vaid riigi pärimuse kaitse tagamine. Euroopa Kohus leidis asjas, et artikkel 30 ei ole sõltuvuses maksu eesmärgist, vaid selle tagajärjest, mis omakorda tähendas maksu ebaseaduslikuks tunnistamist.
Jordan Burroughs
pisi Jordan Ernest Burroughs (sündinud 8. juulil 1988) on Ameerika meister ja olümpiavõitja vabamaadluses.
Euroopa Liidu neli põhivabadust
Teenuste vaba liikumine ehk piiriülese teenuse osutamine
Teenuste vaba liikumise alus on Euroopa Liidu direktiiv 2006/123/EÜ. See direktiiv tagab Euroopa Liidu põhivabadused. Põhivabadused on asutamisõigus ja sõltumatus osutada piiriüleseid teenuseid. Asutamisvabaduse kohaldamisalasse kuulub ettevõte, kes on asutatud liikmesriigis, kus ta oma teenuseid pakub. Juhul kui esineb vastupidine olukord, siis kohaldatakse teenuste vaba liikumist. Põhivabadused aitavad hõlbustada haldustoiminguid ja kõrvaldada võimalikke takistusi, mis võivad esineda teenuse osutamisel. Samuti suurendavad põhivabadused vastastikust usaldust.
Jordan Burroughs
Isiklik
Jordan Burroghs on kristlane.
Euroopa Liidu neli põhivabadust
Teenuste vaba liikumine ehk piiriülese teenuse osutamine
Teenuse vaba liikumise adressaadiks on kas füüsiline isik, kes on Euroopa Liidu liikmesriigi liige või juriidiline isik, kes teostab põhivabadusi. Näiteks ühes liikmesriigis saavad teiste Euroopa Liidu liikmesriikide ettevõtted osutada ajutiselt teenust, ilma et nad peaksid seal asutama ettevõtte või selle tütarettevõtte. Seda õigust võib mõningatel juhtudel ka piirata, näiteks kui on oht avalikule korrale, julgeolekule, rahvatervisele või kui on sätestatud keskkonnakaitse piiranguid.
Jordan Burroughs
Isiklik
12. oktoobril 2013 abiellus Burroghs Lauren Mariacheriga. Nende poeg Beacon sündis 19. juulil 2014. Nende teine laps, Ora, sündis 11. juuni 2016.
Euroopa Liidu neli põhivabadust
Teenuste vaba liikumine ehk piiriülese teenuse osutamine
Teenuse vabaks liikumiseks on viis võimalust:
Isikute vaba liikumine
Isikute vaba liikumine kujutab endast eeskätt töötajate vabadust taotleda ja võtta vastu tööd mõnes teises liikmesriigis ning ettevõtjate ning füüsilisest isikust ettevõtjate vabadust alustada liikmesriigis tegevust, luua filiaale, esindusi ja tütarettevõtteid. Majanduslikult aktiivsete inimeste liikumist peeti oluliseks eelduseks ühisturu loomisel. Kuigi lepingu artiklid on suunatud peamiselt tööjõu ja ettevõtete tegevuse liikumisele, siis isikute vaba liikumise õigus ei sisalda ainult töötajate õigust Euroopa Liidu riikide vahel liikuda, vaid ka isikute õigust liikuda ka näiteks turismi eesmärgil. See vabadus sätestati esmakordselt Euroopa Ühenduse asutamislepingu artiklites 39–55. Kõige hiljutisem dokument, milles seda õigust on uuesti tunnustatud, on Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklites 45–62.
Asutamislepingu artiklil 39, mis sisaldub praeguses Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklis 45, on otsene mõju ning seetõttu on võimalik füüsilistel isikutel sellele otseselt tugineda liikmesriikide kohtutes, et tunnistada kehtetuks riigisiseseid norme. Ühepoolseid piiranguid selle artikli kehtivusele on võimalik sätestada vaid juhul, kui on oht avalikule korrale, julgeolekule või rahvatervisele. Euroopa Kohtu praktika siiski kaldub tendentsile mitte nõustuda riikide argumentidega, mille eesmärk on põhjendada piiriüleste töötajate erinevat kohtlemist maksudes.
Euroopa Kohtu praktika
Euroopa Kohus on teinud mitmeid lahendeid, mis käsitlevad inimeste vaba liikumist puudutavaid piiranguid ja õigusi. Lahendis 41/74 Wvonne van Duyn v Home Office on Euroopa Kohus ära põhjendanud, miks on vaba liikumist reguleerivatel artiklitel otsene õiguslik mõju. Selline asjaolu annab nii juriidilistele kui ka füüsilistele isikutele võimaluse pöörduda enda õiguste kaitseks riigi ja asutuste vastu, kes on nende õigusi rikkunud. Samas nendib kohus, et on vajalik iga kaasuse juures teha eraldi kindlaks, kas nendes olukordades on täidetud kõik eeldused selleks, et tekiks otsene mõju indiviidide ja liikmesriigi vahel.
Kaasuses 53/81 "Levin v Staatssecretaris van Justitie" on Euroopa kohus käsitlenud ka küsimust sellekohaselt, mis iseloomuga või koormusega peab töö olema, et oleksid täidetud vabaks liikumiseks sätestatud tingimused. Euroopa Kohus ei pidanud kõige tähtsamaks töö korrapärasust või koormust: vaba liikumise õigus kehtib ka isikutele, kes töötavad osalise tööajaga või ebakindla graafiku järgi. Oluliseks pidas kohus seda, et liikmesriigi kodanikul on selge eesmärk siseneda teise liikmesriiki sooviga teha tulemuslikku tööd.
Kapitali vaba liikumine
Kapitali vaba liikumine on ühisturu eeldus teiste vabaduste kõrval. Kapitali liikumiseks peetakse investeeringuid kinnisvarasse, finantslaene ja krediite, tagatisi ja muid vastastikuseid kohustusi. Ettevõtjate piiriülese asutamise õiguse tõttu liigub ka kapital üle piiri ning selleks on vajalik, et liikmesriikidel ei oleks kapitali liikumist takistavaid piiranguid. Investoritel peab olema võimalik paigutada oma vara sinna, kus see on nende jaoks kõige tulusam. Kapitali vaba liikumine on tagatud Euroopa Liidu toimimise lepingu artikliga 63, mis keelab kõik kapitali liikumise piirangud ja maksepiirangud liikmesriikide vahel ning liikmesriikide ja kolmandate riikide vahel.
Põhjendatud piirangud kapitali vaba liikumise kohta on Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklis 65. Selle artikli punkt 1 sätestab, et kapitali vaba liikumine ei mõjuta liikmesriikide õigust kohaldada oma maksuseaduste sätteid, kasutusele võtta kõiki meetmeid, et takistada riigisiseste õigusnormide rikkumist, kehtestada kapitali liikumise deklareerimise kord haldamiseks vajalike või statistiliste andmete saamiseks või võtta kasutusele meetmed, mis on õigustatud avaliku korra või julgeoleku seisukohalt.
Erandid on seotud kapitali vaba liikumisega kolmandatesse riikidesse. Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklist 66 tuleneb, et juhul, kui kapitali liikumine tekitab raskusi liidu toimimises, siis võib nõukogu komisjoni ettepanekul ja pärast konsulteerimist Euroopa Keskpangaga võtta kasutusele kaitsemeetmed, kuid seda vaid kuueks kuuks.
Tsinghua Ülikool
pisi|Ülikooli peahoone Tsinghua ülikool (ka Qinghua ülikool; inglise keeles Tsinghua University) on ülikool Hiinas Pekingis; ühtlasi üks Aasia prestiižsemaid ülikoole.
Ülikool asutati 1911.