cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Operatsioon Barbarossa
Kahe aasta jooksul enne sissetungi NSV Liitu sõlmisid Saksamaa ja NSV Liit strateegilistel eesmärkidel poliitilise Molotovi-Ribbentropi pakti ja mitu majanduslepingut. Pärast seda, kui NSV Liit okupeeris Bessaraabia ja Põhja-Bukoviina, hakkas Saksamaa väejuhatus Oberkommando der Wehrmacht juulis 1940 ette valmistama sissetungi NSV Liitu. Selle plaani kinnitas Adolf Hitler 18. detsembril 1940.
Saksamaa kuulutas Nõukogude Liidule sõja 22. juuni 1941 varahommikul. Operatsiooni käigus tungis ligi 4 miljonit teljeriikide sõdurit – suurim invasioonivägi maailma ajaloos – NSV Liitu ja moodustas kuni 2900 kilomeetri pikkuse rindejoone. See pealetung eskaleeris maailmasõja käiku suurel määral nii geograafiliselt kui ka selles osas, et NSV Liit astus sõtta ja ühines liitlasriikidega. Operatsioon avas idarinde, milles oli vägesid rohkem kui üheski teises rindes kogu maailmaajaloo vältel.
Bambari
Bambari on linn Kesk-Aafrika Vabariigis. Asub Ouaka jõe vasakul kaldal.
Bambari on tähtis kaubanduslinn. Seal asub ka lennujaam.
Operatsioon Barbarossa
Operatsioon Barbarossa nägi mõningaid maailma ajaloo kõige suuremaid lahinguid, kõige hirmsamaid sõjakuritegusid ja kõige suuremaid kaotusi elavjõus niihästi teljeriikide kui NSV Liidu poolel. See mõjutas niihästi sõja edasist käiku kui kogu 20. sajandi ajalugu pärast maailmasõda. Operatsiooni käigus vangistas Saksamaa ligi 5 miljonit Punaarmee sõdurit. Näljaplaani käigus näljutasid sakslased surnuks või hävitasid muul viisil 3,3 miljonit Nõukogude sõjavangi ja miljoneid tsiviilelanikke. Sakslased korraldasid massilisi mahalaskmisi ja muid hävitusoperatsioone, mõrvates holokausti käigus rohkem kui miljon Nõukogude juuti.
Saksa väe edasitungimine pidi toimuma kolme kontrolljoone saavutamise kaupa. Aasta lõpuks oli plaanis vallutada Moskva, Leningrad ja Nõukogude Liidu tööstuslik süda – Donetsi söebassein. Kindral Friedrich Pauluse 1940. aasta lõpus tehtud sõjalised õppused näitasid, et kolmanda jooneni jõudmine on logistilistel põhjustel ebatõenäoline.
Viktor Suvorov ja Pjotr Ivašutin on seisukohal, et Nõukogude luureorganitele sai plaani olemasolu teatavaks 11 päeva pärast selle allkirjastamist. Mihhail Meltjuhhov selle väitega ei nõustu. Oma kirjutises on ta teinud järelduse, et kuigi Nõukogude Liidu Berliini sõjaväeatašee Vassili Tupikov kandis tõepoolest 29. detsembril 1940 Moskvasse ette Hitleri kavatsusest rünnata NSV Liitu, siis on vastavas teates ekslikult kirjas sõja alustamise ajana nimetatud märtsi 1941. Meltjuhhov täpsustab, et kuna direktiivis number 21 ("Barbarossa plaan") on selgelt fikseeritud, et sõjaliste ettevalmistuste lõpetamise ligikaudne tähtaeg on 15. mai 1941, siis "õnnestus Nõukogude luurel saada andmeid selle kohta, et Hitler võttis vastu mingisuguse otsuse, mis oli seotud Nõukogude Liidu ja Saksamaa suhetega, kuid selle täpne sisu jäi teadmata, nagu ka selle kodeeritud nimetus "Barbarossa"".
Tulemus
Taktikaliselt saavutas Saksamaa operatsiooni Barbarossa käigus suuri võite. Sakslased hõivasid mõned NSV Liidu majanduslikult kõige tähtsamad piirkonnad (peamiselt Ukrainas) ja põhjustasid Punaarmeele raskeid kaotusi. Esialgsest edust hoolimata takerdus Saksamaa pealetung Moskva lahingus ja järgnenud vastupealetung paiskas Saksamaa väed 250 km tagasi.
Strateegilises mõttes jäi Barbarossa plaani eesmärk saavutamata. Saksamaa oli oodanud, et NSV Liit langeb sõjaliselt kokku sama kiiresti kui Poola. Kuid Punaarmee kannatas Wehrmachti kõige rängemad löögid ära ja kogus end, muutes sõja kurnamissõjaks, milleks Saksa sõjavägi polnud valmistunud. Wehrmacht ei suutnud enam rünnata kogu idarinde ulatuses. Järgmistel aastatel ette võetud operatsioon "Sinine" (1942) ja operatsioon "Tsitadell" (1943) lõppesid ebaõnnestumisega, mistõttu Wehrmacht pidi taganema ja lõpuks varises kokku.
Drincham
Drincham (flaami keelest; kaasaegses hollandi kõnepruugis Drinkam) on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Grande-Synthe'i kantonis.
pisi|tühi|Drinchami kirik
Käsmu kirik
pisi|Käsmu kirik pisi|Käsmu kiriku altar ja altarimaal "Kristus ristil", 1893 Käsmu kirik (ka Käsmu kabel) on luteri kirik Lääne-Virumaal Käsmus. Ajalooliselt jäi kirik Haljala kihelkonda.
Puitkirik valmis aastatel 1863–1864 ning siin on Tallinna Rootsi-Mihkli kirikust pärinev orel, mille tõenäoliselt ehitas 1813. aastal orelimeister Johann Andreas Stein.
Kirikut ümbritseb Käsmu kalmistu.
Alina Kabajeva
Alina Kabajeva isa on tatarlane Marat Kabajev, kes on tuntud Usbekistani jalgpallur ja treener. Tema ema Ljubov on venelanna. Alates 2000. aastatest on Kabajeva Venemaa presidendi Vladimir Putini elukaaslane, kellega tal on kaks last. Kabajeva abiellus Putiniga 2013. aastal Valdais, pärast Putini ametlikku lahutust oma esimesest abikaasast Ljudmillast.
Alina Kabajeva võitis pronksmedali 2000. aasta suveolümpiamängudel Sydneys ja kuldmedali 2004. aasta suveolümpiamängudel Ateenas. Maailmameistrivõistlustelt on tal 9 kuld-, 3 hõbe- ja 2 pronksmedalit. Ka on ta 15-kordne Euroopa meister. 2001. aastal oli ta segatud dopinguskandaali, kui tema puhul avastati furosemiidi kasutamine ning talt võeti ära tollel aastal võidetud 5 maailmameistrivõistluste ja 5 Hea Tahte Mängude kuldmedalit ning määrati kaheaastane võistluskeeld, mis küll hiljem lühenes ühe aasta peale. Furosemiid ise küll ei ole dopingaine, küll aga on keelatud põhjusel, et soodustab uriini teket ning aitab varjata dopingainete kasutamist.
Valiti 2007. aastal Riigiduumasse võimupartei Ühtne Venemaa esindajana.
Craywick
Craywick (prantsuseflaami: Craeywyck; hollandi: Kraaiwijk) on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Grande-Synthe'i kantonis.
pisi|tühi|Craywicki kirik pisi|Craywicki paiknemine Dunkerque'i ringkonnas pisi|Craywicki kirik
Austria-Ungari
Austria-Ungari oli kaksikmonarhiaga riik Kesk-Euroopas, mis eksisteeris aastatel 1867–1918.
Friedrich, Anhalti prints
Leopold Friedrich Franz Sieghard Hubertus Erdmann (11. aprill 1938 Schloß Ballenstedt – 9. oktoober 1963 München) oli Anhalti hertsogliku perekonna pea ja titulaarne Anhalti hertsog (Friedrich III) alates oma isa, viimase Anhalti hertsogi Joachim Ernsti surmast 18. veebruaril 1947.
Ta hukkus autoõnnetusel.
Austria-Ungari
Austria-Ungari moodustamine
Austria-Ungari riik tekkis rahvusriikide moodustumise tulemusel. 1859 sai Austria keisririik Itaalias lüüa Sardiinia ja Prantsusmaa liidult ja kaotas loodavale Itaalia kuningriigile Lombardia. Aastal 1866, püüdes ühendada saksakeelseid riike enese võimu alla, kaotas Austria Preisimaale Austria-Preisi sõja. Oma suurriigiseisundi kindlustamiseks ja sisevastuolude mahendamiseks otsustati Austria-Ungari kompromissiga anda Ungari kuningriigile 1867. aastast eristaatus, mis kajastus ka riigi nimes. Kummalgi riigiosal oli oma põhiseadus, parlament ja valitsus.
Austria-Ungari pindala oli 1914. aasta seisuga 676 615 km². Sellega oli Austria-Ungari Euroopa suuruselt teine riik Venemaa keisririigi järel. Riigis elas 1914. aastal hinnanguliselt 52,8 miljonit inimest ja sellega oli Austria-Ungari elanike arvult kolmas riik Euroopas Venemaa ja Saksamaa järel.
Kaksikmonarhia nimed tema kodanike ametlikult tunnustatud keeltes: horvaadi keeles Austro-Ugarska, itaalia keeles Austria-Ungheria, poola keeles Austro-Węgry, rumeenia keeles Austro-Ungaria, saksa keeles Österreich-Ungarn, serbia keeles Aустро-Угарска, slovaki keeles Rakúsko-Uhorsko, sloveeni keeles Avstro-Ogrska, tšehhi keeles Rakousko-Uhersko, türgi keeles Avusturya-Macaristan, ukraina keeles Австро-Угорщина, ungari keeles Ausztria-Magyarország.
Juriidilises mõttes oli Austrial ja Ungaril ainult üks ühine seadus: 1713. aastast pärit pragmaatiline sanktsioon, mis kirjeldas troonipärimist. See tagas, et Austria ja Ungari monarhiks oli alati sama isik. Kõik ülejäänud seadused, kaasa arvatud identse sisuga seadused nagu Austria-Ungari kompromiss, oli vaja kinnitada nii Austria kui ka Ungari parlamendis. Vastuvõetud seadused avaldati ametlikes väljaannetes, mis ilmusid kaheksas keeles. Üldiselt püütigi saavutada identse sisuga seaduste vastuvõtmine ning sellepärast moodustati Austria ja Ungari parlamendi ühiskomisjon, kuhu kuulus kummastki parlamendist 60 liiget ja mis arutas nii kuningliku kui ka keiserliku (ehk nii Ungari kui ka Austria) valitsuse ministrite ettepanekuid, püüdes saavutada kompromissi.
Need institutsioonid, mis olid Austrial ja Ungaril ühised, tähistati väljendiga "keiserlik ja kuninglik" (lühendatult k.u.k.). Ühised olid näiteks sõjalaevastik ja sõja ajal ka sõjavägi. Ühised olid ka kolm ministeeriumi: keisrikoja- ja välisministeerium, sõjaministeerium ning rahandusministeerium. Ülejäänud institutsioonid olid Austria ja Ungari poolel erinevad.
1867 lepiti kokku, et ühisesse riigikassasse maksab Austria 70% ja Ungari 30% selle eelarvemahust, aga see osakaal vaadati iga 10 aasta tagant uuesti läbi ja 1907 tõusiski Ungari osa 36,4%-ni. Alates 1880. aastatest tegutsesid Austria-Ungaris liikumised, mis soovisid luua kolmikmonarhia Horvaatia osalusel. Sellele oli poliitilise eliidi seas palju toetajaid (ka näiteks keiser Karl I), kuid see ei saanud teoks. 1917 pidid toimuma uued läbirääkimised ja formaalselt lagunes Austria-Ungari just sellepärast, et riigieelarve Ungari osa suuruses ei jõutud kokkuleppele.
Austria-Ungari lagunemine
Esimese maailmasõja ajal, 1917. aasta mais teatasid Austria parlamendi poola, ukraina, tšehhi, sloveeni ja horvaadi saadikud oma taotlusest moodustada rahvusriigid. 1918. aasta 16. oktoobril andis keiser Karl I riigi Austria-osale nn Rahvaste manifesti (Völkermanifest), mis nägi ette vabade rahvaste konföderatsiooni asutamise, kuid impeerium lagunes.
Austria-Ungari lagunes 24. oktoobril 1918 Ungari lahkulöömisega. Austria-Ungari maa-alal tekkisid uued riigid Tšehhoslovakkia, Ungari ja Austria. Osa Austria-Ungari maa-alast läks Itaaliale, Jugoslaaviale, Poolale ja Rumeeniale.
Austria-Ungari impeerium lagunes:
Riigi haldusjaotus
Austria ja Ungari piir oli juba keskajal Doonau lisajõgi Leitha (Lajta), sellepärast nimetati riigi Austria osa Tsisleitaaniaks ja Ungari osa Transleitaaniaks. 1908. aastal oli riigi kolmandaks osaks Austria ja Ungari ühisvaldus ehk kondomiinium: Bosnia ja Hertsegoviina. pisi|400px|Austria-Ungari: 1. [[Böömimaa, 2. Bukoviina, 3. Kärnten, 4. Krajna, 5. Dalmaatsia, 6. Galiitsia, 7. Küstenland, 8. Alam-Austria, 9. Moraavia, 10. Salzburg, 11. Sileesia, 12. Steiermark, 13. Tirool, 14. Ülem-Austria, 15. Vorarlberg Ungari kuningriik: 16. Põlisungari 17. Horvaatia-Slavoonia Austria-Ungari kondomiinium: 18. Bosnia ja Hertsegoviina]] pisi|400px|Religioonid Austria-Ungaris. "Andrees Allgemeiner Handatlas", 1. trükk, Leipzig 1881 pisi|400px|Austria-Ungari, 1906
pisi|400px|Austria-Ungari lagunemine
Transleitaania
Bosnia ja Hertsegoviina oli Tsisleitaania ja Transleitaania ühisvalduses.
Riigivalitsemine
Austria-Ungari riigi juht oli Austria keiser, kes oli ühtlasi Ungari kuningas:
Austria-Ungari riigi kolm parlamenti olid Austria kahekojaline Riiginõukogu (Reichsrat), Ungari kahekojaline Riigipäev (Magyar Országgyülés) ning 1910. aastal esimest korda valitud Bosnia ja Hertsegoviina Maapäev (Bosanski sabor).
Eesti keelde tõlkijate loend
Siin on loetletud eesti keelde tõlkijaid.
A
Vahur Aabrams - Ülev Aaloe - Epp Aareleid - Kai Aareleid - Raul Aav - Johannes Aavik - Ilotar Aavisto - Silvia Airik-Priuhka - Arvo Alas - Askur Alas - Heli Allik - Jüri Allik - Mari Allik - Artur Alliksaar - Rauno Alliksaar - Betti Alver - Natalie Alver - Ella Andersons - August Annist - Amar Annus - Agnes Antik - Leo Anvelt - Ott Arder - Linda Ariva - Tõnis Arnover - Tiina Aro - Tõnis Arro - Aleksander Aspel - Ene Asu-Õunas
B
Erkki Bahovski - Juta Bedia - Vladimir Beekman - Anna Bergmann - Jaan Bergmann - Bruno Betlem - Asta Blumenfeld - Vivian Bohl
E
Andres Ehin - Kristiina Ehin - Allan Eichenbaum - Veronika Einberg - Karl Einer - Julius Elango - Helmi Eller - Aama Elwe-Oja - Aulis-Leif Erikson - Andry Ervald - Kattri Ezzoubi
G
Mats Grant - Reet Grosberg - Andres Gross - Artur Gross
H
Anna Haava - Juhan Habicht - Ants Haljamaa - Tatjana Hallap - Tiiu Hallap - Jaakko Hallas - Katrin Hallas - Eugen Hange - August Hanko - Urve Hanko - Ester Heinaste - Valli Helde - Tiina Hellamaa - Mart Helme - Rein Helme - Edvin Hiedel - Lembe Hiedel - Toomas Hiio - Erni Hiir - Tiito Himma - Hels Hinrikson - Jaak Hion - Arthur Hone - Laine Hone - Vjatšeslav Hromov - Toomas Huik - Aadu Hurt
J
Andres Jaaksoo - Kadri Jaanits - Mari Jesmin - Riina Jesmin - Harald Joasoon - Olev Jõgi - Lennart-Hans Jürgenson - Marika Jürgenson - Vilma Jürisalu - Helvi Jürisson - Mihkel Jürna - Helju Jüssi - Liisbet Jürlau - Berit Jürlau
K
Hanna Kaal - Ain Kaalep - Maarja Kaaristo - Boris Kabur - Kaisa Kaer - Krista Kaer - Mihkel Kaevats - Juhan Kahk - Martin Kala - Amiran Kaladze - Martti Kalda - Kätlin Kaldmaa - Krõõt Kaljusto - Kalev Kalkun - Maria Kall - Toomas Kall - Teet Kallas - Anne Kalling - Mart Kalvet - Madis Kanarbik - Jaan Kangilaski - Mart Kangur - Maarja Kangro - Kristjan Jaak Kangur - Sigrid Kangur - Jaan Kaplinski - Nora Kaplinski - Marit Karelson - Ruth Karemäe - Doris Kareva - Maret Kark - Kalle Kasemaa - Leili-Maria Kask - Katrin Kaugver - Jan Kaus - Anneli Kavald - Paul Kees - Sirje Keevallik - Helgi Kelle - Heiti Kender - Kaur Kender - Ragne Kepler - Agnes Kerge - Joonas Kiik - Katrin Kiik - Sirje Kiin - Irja Kiisküla - Mats Kirsel - Ann Kitsnik - Lauri Kitsnik - Kerstti Kittus - Rainer Kivi - Paavo Kivine - Mario Kivistik - Salme Klaos - Richard Kleis - Johann Koell - Eva Koff - Indrek Koff - Jürnas Kokla - Konstantin Kokla - Tiiu Kokla - Kaspar Kolk - Liidia Kompus - Hannes Korjus - Teet Korsten - Merilin Kotta - Tiia Krass - Külli Kressa - Virve Krimm - Helga Kross - Jaan Kross - Hasso Krull - Pille Kruus - Veronika Kruus - Valdek Kruuspere - Helja-Amanda Kukk - Mart Kuldkepp - Oskar Kuningas - Aita Kurfeldt - Kalle Kurg - Astrid Kurismaa - Aleksander Kurtna - Ülo Kurvits - Eela Kuusküll - Kalevi Kvell - Friedrich Kõlli - Maret Käbin - Jaan Kärner - Kalle Käsper
L
Aino Laagus - Marek Laane - Tiina Laats - Meri-Liis Laherand - Leo Laks - Anne Lange - Kalev Lattik - Margus Lattik - Ülle Laumets - Marian Laving - Tõnis Leemets - Lauri Leesi - Adelaida Lemberg - Marju Lepajõe - Harald Lepik - Jaan Leppik - Tanel Lepsoo - Pärt Lias - Ruth Lias - Katre Ligi - Lembit Liivak - Sander Liivak - Anne Lill - Johann Lill - Helgi Limberg - Bernhard Linde - Jana Linnart - Hendrik Lindepuu - Kati Lindström - Ruth Ling - Lore Listra - Helgi Loik - Mihkel Loodus - Leida Loone - Maria-Kristiina Lotman - Piret Lotman - Rebekka Lotman - Hans Luik - Elisabeth Lukats - Liina Lukas - Elvi Lumet - Eva Luts - Andres Luure - Triin Lõbus - Aivo Lõhmus - Krista Läänemets - Märt Läänemets - Maie Lüüs
M
Endel Mallene - Carl Eduard Malm - Vidadi Mamedov - Aive Mandel - Risto Marjapuu - Julius Mark - Jüri Markus - Ilona Martson - Piret Marvet - Vilma Matsov - Heli Mattisen - Mare Mauer - Georg Meri - Voldemar Metsamärt - Jüri Metsar - Leo Metsar - Linda Metslang - Helle-Iris Michelson - Hanna Miller - Krista Mits - Ants Murakin - Mari Murdvee - Ann Must - Kalle Muuli - Mihkel Mõisnik - Paul-Olev Mõtsküla - Marin Mõttus - Linnart Mäll - Indrek Männiste - Leelo Märjamaa-Reintal - Bruno Mölder - Heli Mägar - Kaur Mägi
O
Kirsti Oidekivi - Edgar Oissar - Jüri Ojamaa - Liisi Ojamaa - Ott Ojamaa - Ott Ojamets - Gustav Adolph Oldekop - Ellen Oll - Ants Oras - Margus Ott
P
Marge Paal - Ants Paikre - Triinu Pakk-Allmann - Meelike Palli - Leonid Parašin - Oliver Parrest - Immanuel Pau - Merike Pau - Toomas Paul - Marje Pedajas - Heino Pedusaar - Piret Peiker - Aino Pervik - Juta Peterson - Üllar Peterson - Carolina Pihelgas - Jüri Piik - Lauri Pilter - Aare Pilv - Maia Planhof - Ülar Ploom - Ketlin Priilinn - Kajar Pruul - Ehte Puhang - Mart Pukits - Ilmar Pung - Moritz Maximilian Põdder - Neeme Põder - Ursula Põks - Mailis Põld - Vahur-Paul Põldma - Asta Põldmäe - Janika Päll - Malle Pärn - Jaan Pärnamäe - Jüri Pärni - Aino Pärsimägi - Marin Pärtel - Maarja Pärtna - Konstantin Päts - Piret Pääsuke
R
Aleksander Raid - Bibi Raid - Harald Rajamets - Henno Rajandi - Lia-Astrid Rajandi - Adam Randalu - Tiina Randus - Tiina Randviir - Silver Rattasepp - Urmas Rattus - Paul Raud - Rein Raud - Valda Raud - Aive Raudkivi - Andres Raudsepp - Jüri Raudsepp - Ludmilla Raudtits - Nora Kaplinski (Raudsepp) - Piret Raudsepp - Arnold Ravel - Ilme Rebane - Kristiina Rebane - Katrin Reimus - Kaarina Rein - Juta Reiska - Karl Reitav - Tiiu Relve - Lembit Remmelgas - Margit Rennebaum - Lydia Riikoja - Marju Riisikamp - Merike Riives - Edith Roks - Ralf Rond (Jaan Kurn) - Arthur Roose - Nadežda Roose - Jaan Ross - Johanna Ross - Kristiina Ross - Valter Rummel - Paul-Eerik Rummo - Siret Rutiku - Jaak Rähesoo - Adolf Rühka
S
Anti Saar - Nils Bernhard Sachris - Heete Sahkai - Ita Saks - Vello Salo - Elmar Salumaa - Piret Saluri - Rein Saluri - Anu Saluäär - Otto Samma - August Sang - Joel Sang - Vladimir Sazonov - Peeter Sauter - René Schubbe - Riina Schutting - Toomas Schvak - Johann Benjamin Sczibalski - Johannes Seilenthal - Jüri Selirand - Leevi Selliov - Johannes Semper - Henrik Sepamaa (Heinrich Seppik) - Aleks Sepp - Rein Sepp - Ruth Sepp - Viktor Sepp - Ly Seppel - Virgo Siil - Maarja Siiner - Kärt Siirak - Marta Sillaots - Heikki Silvet - Johannes Silvet - Mark Sinisoo - Triin Sinissaar - Aleksander Sipelgas - Kira Sipjagina - Mati Sirkel - Agu Sisask - Kaia Sisask - Erkki Sivonen - Andrei Sokolov - Inta Soms - Mati Soomre - Allar Sooneste - Eve Sooneste - Enn Soosaar - Sven-Erik Soosaar - Ene-Reet Soovik - Anu Sooäär - Tiiu Speek - Sergei Stadnikov - Dagmar Stock - Hermann Stock - Valvi Strikaitienė - Mihhail Suigusaar - Hans Susi - Karin Suursalu
T
Triin Tael - Kai Tafenau - Margis Talijärv - Juhan Talve - Jüri Talvet - Malle Talvet - Katre Talviste - Ülo Tambek - Aksel Tamm - Epp Tamm - Johan Tamm - Triinu Tamm - Eve-Reet Tammet - Marike Tammet - Anton Hansen Tammsaare - Linda Tinnu Targo - Mari Tarvas - Rita Tasa - Taavi Tatsi - Eerik Teder - Olavi Teppan - Kerti Tergem - Hardi Tiidus - Tiina Tiiman - Küllike Tohver - Nelli Toiger - Leena Tomasberg - Viktor Tomberg - Ralf Toming – Toivo Tomson - Andrus Tool - ru - Liidia Toom - Aino Toomaspoeg - Tiina Toomet - Sigrid Tooming - Liina Tordik - Ülo Torpats - Mats Traat - Victoria Traat - Kuldar Traks - Elias Treeman - Aleksander-Harald Trilljärv - Silvia Tui - Armand Tungal - Rein Turu - Mari Tuulik - Igor Tõnurist
U
Haljand Udam - Ülle Udam - Udo Uibo - Kristina Uluots - Marie Under - Jaan Unt - Kersti Unt - Marja Unt - Uno Ussisoo
V
Debora Vaarandi - Kai Vaarandi - Ain Vagula - Lauri Vahtre - Eha Vain - Edla Valdna - Valner Valme - Arvo Valton - Kai Vare - Aet Varik - Maiga Varik - Kai Vassiljeva – Muia Veetamm - Ingrid Velbaum-Staub - Eva Velsker - Ilmar Vene - Siim Veskimees - Viktor Veskimäe - Kaarel Veskis - Enn Vetemaa - Votele Viidemann - Kristi Viiding - Linda Viiding - Paul Viiding - Tiina Viil - Livia Viitol - Valeeria Villandi - Peeter Villmann - Linda Vilmre - Ago Vilo - Tamara Vilsone - Adrian Virginius - Krista Vogelberg - Omar Volmer - Ivo Volt - Silvi Väli - Hilja Välipõllu - Märt Väljataga
Õ
Tõnu Õnnepalu
W
Franz Heinrich Wilberg
Città metropolitana di Palermo
Città metropolitana di Palermo on 2. järgu haldusüksus (città metropolitana) Itaalias Sitsiilia maakonnas. See moodustati endise Palermo provintsi asemele.
Haldusjaotus
Città metropolitana di Palermo jaguneb 82 omavalitsusüksuseks (comuni):
Külaoru
Külaoru on küla Võru maakonnas Võru vallas Tallinna–Tartu–Võru–Luhamaa maantee ääres.
Aastatel 1991–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Vastseliina vallas.
Külas asuvad Vastseliina kirik ja Vastseliina mõisa kalmistu. Seal tegutseb ka Juraski karjäär.
2000. aastal oli elanike arv 125.
Boothia laht
thumb|400px Boothia laht (Gulf of Boothia) on Põhja-Jäämere laht Põhja-Ameerika põhjakaldal, osa Loodeväilast.
Kirdes piirneb laht Baffini saarega.
Taiga
left|pisi|Norra taiga pisi|left|Siberi taiga pisi|left|Taiga levik põhjapoolkeral Taiga on põhjapoolkera parasvöötme mandrilise kliimaga ala (bioom) okasmetsa enamusega. Taiga on levinud Põhja-Euroopas, Venemaal, Kanadas ja Ameerika Ühendriikides.
Georg Meri
pisi|Georg Meri 1941. aastal NKVD dokumendis Georg-Peeter Meri (8. oktoober 1900 Koltšanovo lähedal Peterburi kubermangus – 10. juuni 1983 Tallinn) oli Eesti diplomaat, kirjandusteadlane ja tõlkija.
Ta oli Lennart Meri ja Hindrek Meri isa. Georg Meri on tuntuks saanud peamiselt William Shakespeare'i näidendite tõlkijana ja šeikspiroloogina, kuid enne teist maailmasõda tegutses ta Eesti Vabariigi välisteenistuses.
Elulugu
Georg Meri vanem vend oli Konstantin Meri (Kostja), kes oli ka Arnold Meri isa, ja noorem vend Peeter, kes suri lapsena.
Georg Meri lõpetas Tallinna Peetri Reaalkooli 1917 ja osales Vabariigi väljakuulutamise ajal Omakaitse tegevuses Tallinnas. 1918. aastal õppis ta Moskva Kommertsinstituudis. Moskvas vangistati ta enamlaste poolt ning oli 1918 septembrist kuni oktoobrini Tšekaa vanglas. Ta osales 1918–1919 Vabadussõjas. Pärast sõja lõppu õppis ta Tondi sõjakooli suurtükiväe aspirantide kursusel, võttis osa 1924. aasta 1. detsembri riigipöördekatse mahasurumisest, Meri lõpetas sõjakooli 1924. aastal lipnikuna. Juba 1919. aastast oli ta ajakirjandustöö kaudu seotud Eesti välisministeeriumi informatsioonibürooga Estur (Eesti Telegraafi Agentuuri eelkäija). Ta töötas Esturis 1919–1920 ning ETA-s toimetajana 1922–1926. Samast ajast alates avaldati tema kirjutisi välispoliitilistel teemadel Timesis ja Manchester Guardianis ning muudes välismaistes väljaannetes. 1920–1921 õppis Meri Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas ja 1921–1923 filosoofiateaduskonnas. 1920. aastal organiseeris ta Noorte Meeste Kristliku Ühingu tegevust Eestis, ta asutas Eesti Kristliku Üliõpilasühingu, Eesti Kristliku Üliõpilasliidu 1922 ja Rahvasteliidu Ühingu Tartus 1922. Ta oli üliõpilasseltsi Liivika liige.
Georg Meri töötas Välisministeeriumi informatsioonibüroo juhatajana 1927–1931. Meri oli 1930 Carnegie sihtasutuse stipendiaat Ameerika Ühendriikides ning õppis Eesti välisministeeriumi stipendiaadina Prantsusmaal Pariisi kõrgemas politoloogia koolis École des Sciences Politiques'is 1931–1933 ning määrati 1933 Eesti Vabariigi saatkonnas Berliinis saatkonna nõunikuks, seejärel töötas 1938 Pariisi saatkonna nõunikuna ning 15. juulil 1938 määrati Välisministeeriumi Väliskaubanduse osakonna direktoriks, kus ta töötas kuni 1940. aasta 24. juulini.
Georg Meri ja tema pere küüditati 1941. aasta juuniküüditamise ajal, Meri mõisteti 1941. aasta detsembris Sverdlovskis surma, kuid otsust ei viidud täide. Ta naasis Eestisse 1945. aastal. Ta oli 1946–1947 kirjastuse Ilukirjandus ja Kunst toimetaja. Uuesti vangistati Meri 1952. aastal, mil ta mõisteti süüdi teenistuskohustuste mittetäitmises ning külmrelva omamises. Meri vabanes vangistusest 1953. aastal.
1953. aastast alates tegutses ta vabakutselise tõlkijana. Meri sai 1970. aastal Eesti NSV Kirjanike Liidu liikmeks.
Nõukogude ajal sai Georg Meri tuntuks Shakespeare'i teoste tõlkijana ja Shakespeare'i uurijana. Ta oli Rahvusvahelise Shakespeare'i Assotsiatsiooni asutajaliige, Briti Kuningliku Shakespeare'i Ühingu liige ning USA, Saksamaa LV ja Saksa DV Shakespeare'i ühingute liige. Väljasõidukeelu tõttu ei saanud ta osaleda ühelgi välismaal toimunud šeikspiroloogia konverentsil.
Georg Meri suri 10. juunil 1983 Tallinnas, ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Isiklikku
Georg Meri abiellus 1926. aasta jõulureedel noarootslannast Alice-Brigitta Engmanniga (27.8.1902–24.12.1986), neil oli kaks last: Lennart-Georg Meri (sündinud 1929 Tallinnas) ja Hindrek-Peeter Meri (sündinud 1934 Berliinis).
Kerilaud
Kerilaud (ka keripuu) oli puust seadeldis lõnga vihist kerimiseks.
Kerilauad koosnesid püstse kerijala otsas oleva telje (naga) ümber pöörlema pandavast kahest ristatud lauakesest. Kerilaudu kinnitati ka pingile või puupakule. Lauakeste otsas olid augud, millest läbitorgatud pulkadele kinnitati lõngaviht, mis keriti kerra või poolile. Igas harus oli mitu auku, et pulki saaks vastavalt vihi suurusele ümber paigutada.
Kündja
Kündja on küla Võru maakonnas Võru vallas.
Luhte
Luhte on küla Võru maakonnas Võru vallas.
Kündja
Aastatel 1991–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Vastseliina vallas.
Luhte
Aastatel 1991–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Vastseliina vallas.
Saareniidu talu maadel on Luhte linnamägi.
Lindora
Lindora on Võrumaal Võru vallas asuv küla.
Aastatel 1991–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Vastseliina vallas.
Lindoras peetakse Lindora laata.
Jõeveere talus tegutseb eramuuseum, kus eksponeeritakse kohalikku vanavara.
Lindora ja Tabina küla vahel asuvad Võru–Petseri ürgoru lõunaveerul Lindora kääbaskalmistud.
Dominantsus
Dominantsus ehk domineerimine on geneetikas ühe tunnuse alleeli valitsemine (domineerimine) tunnusepaaris (alleelipaaris) teise üle. Tunnuse dominantsuse korral avaldub heterosügootne genotüüp alleelidega (Aa) samamoodi dominantse homosügootse genotüübiga (AA). Sellist domineerivat tunnust nimetatakse dominantseks tunnuseks.
Võib esineda ka astmeline dominantsus (A¹>A²>A³), mis on iseloomulik polüalleelsusele.
Meditsiinigeneetikas nimetatakse dominantseks mutantset alleeli (defekti, haigust), mis avaldub heterosügootse genotüübi puhul.
Dominantsuse vastandnähtus on retsessiivsus.
Antioksüdant
Antioksüdant (kreeka keeles 'anti' vastu ja 'oxys' hapu) on keemiline ühend, mille molekul on võimeline aeglustama või takistama teiste molekulide ja prooksüdantide oksüdatsiooni. Antioksüdant on redutseerija.
Oksüdatsioon on üks pool redoksreaktsioonist, milles redutseerija (ise oksüdeerudes) loovutab elektrone oksüdeerijale, mis redutseerub.
Normaalse füsioloogiaga biokeemilistel indiviididel valitseb tasakaal antioksüdantsete molekulide ja ROSi ehk rakuvälise oksüdatiivse stressi perekonna molekulide vahel.
Looduslikud antioksüdandid
Taimedes ja loomades on välja kujunenud komplekssed antioksüdantide süsteemid, milleks on glutatioon, askorbiinhape (C-vitamiin), tokoferoolid (E-vitamiin), peroksüdaasid, (bio)polüfenoolid jt.
Looduslikud antioksüdandid liigitatakse Veel jagatakse antioksüdandid lihtsustatult järgmiselt:'''
Antioksüdante saab liigitada ka lahustuvuse järgi. Nii jagatakse vitamiinid, millel on antioksüdantne toime, järgmiselt:
Raamatu "Death in Small Doses?: Antioxidant Vitamins A, C and E in the Twenty-first Century: Book One" autor Randolph M. Howes loetleb näiteks 32 rahvusvahelist teadusorganisatsiooni (FDA, AHA, NCI jpt), kes, tuginedes tõenduspõhise meditsiini uuringutele, ei soovita antioksüdantse toimega vitamiinide omal käel tarbimist, peamise ohuna on mainitud suurenenud riski haigestuda pahaloomulistesse kasvajatesse.
Antioksüdante sisaldavaid preparaate kasutatakse mitmesuguste haiguste ennetamiseks või raviks, aga ka toidulisanditena tervise tugevdamiseks või toidu säilivuse parandamiseks. Ülemäärane antioksüdantide manustamine võib olla organismile kahjulik.
Sünteetilised antioksüdandid
Antioksüdandid maalrivärvide lisanditena (enamasti fenoolid) aeglustavad värvi kuivamist ja nahkse kile teket. Lisatuna plastidele või kummidele aeglustavad nende oksüdatiivset lagunemist.
Tündre looduskaitseala
pisi|Tündre järve lõunakaldal Tündre looduskaitseala on kaitseala Viljandi maakonnas Mulgi vallas Läti piiri lähedal. Selle pindala on 1837 hektarit.
Sealsed soometsad ja elustik võeti kaitse alla 1999. aastal. Praegused piirid ja staatus aastast 2005.
Looduskaitseala territooriumil asub ka Tündre oja.
Triin Loide
Triin Loide (varjunimi Nirti, varem Triin Põldra; sündinud 29. veebruaril 1988) on eesti kirjanik, ajakirjanik ja blogija. Trükis on temalt avaldatud üks romaan, kolm juttu ja raamatuarvustusi.
Ta lõpetas 2008. aastal Tartu Descartes'i Lütseumi ja 2014. aastal Tallinna Ülikooli kultuuriteaduse eriala.
Ta on alates 2018. aasta juulist ulmeajakirja "Reaktor" peatoimetaja. Alates 2019. aasta oktoobrist töötab ta ajalehe Sakala arvamustoimetajana.
Mart Kull (1956)
Aastatel 1989–1992 oli ta otorinolarüngoloogia õppetooli dotsent, alates 1992. aastast kuni surmani aga sama õppetooli juures professor. Ühtlasi oli Mart Kull aastatel 1996–1997 ka Tartu Ülikooli meditsiiniprorektor.
Paralleelselt teadustööga jätkas ta praktiseerimist arstina. Aastatel 1992–2000 oli Mart Kull Tartu Ülikooli kõrvakliiniku juhataja, pärast asutuse nimemuutust aastast 2000 kuni surmani Tartu Ülikooli Kliinikumi kõrvakliiniku juhataja.
Mart Kull kuulus ka mitmete rahvusvaheliste erialaajakirjade nagu "Central and East European Journal of Otorhinolaryngology and Head & Neck Surgery", "Folia Otorhinolaryngologiae et Pathologiae Respiratoria" ja "Russian Otorhinolaryngology" toimetuskolleegiumisse.
Pere
Mart Kulli abikaasa Ingrid Kull on samuti arst, nende abielust sündis kaks poega ja tütar. Vanem poeg Mart on arstiteadlane, Eesti juhtivaid spetsialiste reumatoloogia alal.
Vaike Kaasik
Vaike Kaasik (Vitola, sündinud 16. juunil 1957) töötas aastatel 1974–1976 Ugalas näitlejana.
Rollid Ugalas
1974, Anna Brigadere "Naiste sõda saatanaga" (Aeruke), lavastaja Peteris Lucis
1975, Toomas Kalmet "Ingliballaad" (Anne), lavastajad Heino Torga, Toomas Kalmet
1975, Gustav Raeder "Aladdini imelamp" (episoodid), lavastaja Aleks Sats
1975 Hella Wuolijoki "Niskamäe noorperenaine" (Korinteri Iita), lavastaja Heino Torga
1976 Aleksei Arbuzov "Õhtuvalgus" (Bella), lavastaja Heino Torga
1976 Vilis Lacis "Kaluri poeg" (Kate), lavastaja Peteris Lucis
Sürgavere raudteepeatus
Sürgavere raudteepeatus (saksa keeles Surgefer) on raudteepeatus Viljandimaal Põhja-Sakala vallas Sürgaveres.
Sürgavere peatuses on üks madal perroon. Peatuses peatub 8 reisirongi päevas (pooled Viljandi ja pooled Tallinna suunduvad). Tavarong sõidab Balti jaamast Sürgaverre umbes 2 tundi ja 10 minutit, aga kiirrong umbes 2 tundi.
Ajalugu
pisi|vasakul|Sürgavere jaam 20. sajandi alguses Sürgavere pooljaam rajati koos raudteeliiniga 1900. aastal. Sürgavere pooljaam sai nime kahe ja poole kilomeetri kaugusel asuva Sürgavere küla järgi. Jaam jäi toona Suure-Jaani kihelkonda Sürgavere mõisa maadele.
Enne 2011. aasta rekonstrueerimistöid asus peatus Lelle jaamast 63,9 kilomeetri kaugusel, praegune peatus asub Lelle jaamast aga 66,4 km kaugusel.
Jaamahoone
Esimene jaamahoone valmis samal ajal, kui rajati jaam. Pärast uue jaamahoone valmimist 1930. aastail võeti vana kasutusele elumajana ning see on säilinud tänapäevani.
1930. aastate algul sai Sürgavere pooljaamast jaam ning sinna ehitati uus kahekorruseline kelpkatusega telliskivist jaamahoone. Pärast laiarööpmelise raudtee rajamist jaam suleti ning alles jäi vaid raudteepeatus. Teine jaamahoone seisab tühjana.
Norra haldusjaotus
Põhja-Jäämere saarestik Svalbard (varasem nimi Teravmäed) on Norra osa, mille staatus on määratletud rahvusvahelise lepinguga.
Nordlandi maakonna koosseisus on alates 1995. aastast Põhja-Jäämere saar Jan Mayen, mida varem hallati eraldi.
Haldusjaotusest jäävad välja Norra sõltlasalad Bouvet' saar, Kuninganna Maudi maa ja Peeter I saar.
Maakonnad
Norra on jaotatud 11 maakonnaks.
Enne 2020. aastal jõustunud haldusreformi oli maakondi 19.
Vallad
Norra on jaotatud 426 vallaks.
Westminsteri hertsog
Tiitliga kaasnevad viisakustiitlid "Westminsteri markii", "krahv Grosvenor", "vikont Belgrave", "parun Grosvenor" ja "Eatoni baronet".
Seitsmes ja praegune Westminsteri hertsog on Hugh Grosvenor, kes on ühtlasi Cambridge'i printsi George'i ristiisa.
Hertsogi traditsioonilised residentsid on Eaton Hall Cheshire'i krahvkonnas ja Abbeystead House Lancashire'i krahvkonnas.
Grande-Synthe
Grande-Synthe (lääneflaami: Groot-Sintn) on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Grande-Synthe'i kantonis.
Eduard, Anhalti prints
Julius Eduard Erdmann Ernst-August (sündinud 3. detsembril 1941 Schloß Ballenstedtis) on titulaarne Anhalti hertsog (Eduard II) ja Anhalti hertsogliku perekonna pea alates oma vanema venna Friedrichi surmast 9. oktoobril 1963.
Grande-Synthe
See jääb Dunkerque'ist läände ja on Dunkerque'i suuruselt kolmas eeslinn.
Eduard, Anhalti prints
Ta on Albrecht Karu ordeni suurmeister.
Grande-Synthe
Transport
pisi|tühi|Raekoda
Karl Särgava
Karl Särgava (kuni 1935 Karl Peterson; 23. august 1898 Kaarli mõis, Viljandimaa – 16. märts 1942 Sosva, Sverdlovski oblast) oli eesti advokaat.
Eduard, Anhalti prints
Prints Eduard on viimase Anhalti hertsogi Joachim Ernsti noorem poeg. Ta on abielus (tsiviilabielu Münchenis 21. juulil 1980, kiriklik laulatus St. Scharlis 7. juunil 1986) Corinne Krönleiniga (sündinud Würzburgis 9. augustil 1961), kes on talle sünnitanud kolm tütart:
Karl Särgava
Võttis osa Vabadussõjast laiarööpmelisel soomusrongil nr 2.
Eduard, Anhalti prints
Kuna Eduard on viimane Anhalti hertsogliku perekonna pärimisõiguslik prints, sureb see välja kas tema surmaga või pärandub Anhalti troonijärglus edasi tema tütarde kaudu.
Jaan Tõnissoni neljas valitsus
Jaan Tõnissoni neljas valitsus oli ametis 18. maist 1933 kuni 21. oktoobrini 1933.
Karl Särgava
Ta lõpetas 1917. aastal Tallinna Nikolai I Gümnaasiumi. Õppis aastatel 1917–1918 Tartu Ülikoolis arsti- ja 1920–1929 õigusteadust (lõpetas 1929). Oli üliõpilasena Üliõpilaslehe vastustav toimetaja ja laekahoidja. Korporatsiooni Fraternitas Estica liige (c. 1917/1918) ning esimees aastatel 1922 ja 1923, hiljem vilistlane.
Jaan Tõnissoni neljas valitsus
Valitsuse moodustamine
26. aprillil 1933 astus Konstantin Pätsi valitsus astus tagasi, kuna Rahvusliku Keskerakonna ministrid lahkusid valitsusest majanduspoliitiliste erimeelsuste tõttu.
Karl Särgava
Eesti Laskurliidu asutajaliige, Eesti Autoklubi esimees. Alates 1930. aastast vandeadvokaadi abi, aastatel 1936–1940 vandeadvokaat Tallinnas. Vangistati NKGB poolt 14. juunil 1941, mõisteti 4. märtsil 1942 tribunali poolt surma, külmus surnuks 16. märtsil 1942 Sosva vangilaagris Sverdlovski oblastis.
Jaan Tõnissoni neljas valitsus
Valitsuse moodustamine
Uue valitsuse moodustamiseks tegi Riigikogu esimees Jaan Tõnisson ettepaneku iseendale ja võttis selle ka vastu. 18. mail 1933 astus ametisse Jaan Tõnissoni juhitud valitsus. Valitsus valiti ametisse 51 poolt- ja 40 vastuhäälega.
Karl Särgava
Isiklikku
Ta oli kirjanik Ernst Petersoni poeg.
Jaan Tõnissoni neljas valitsus
Valitsuse moodustamine
Jaan Teemant ütles enne hääletamist: "Uut valitsust moodustati saladuskatte all. Must mask kattis neid vaateid, mida nüüd teostada tahab praegune valitsus. Musta mantli mehed pidid valitsust moodustama, kes nad olid, seda keegi ei teadnud. See seisukord on vastolus riigikorraga, mille esindajad teie siin olete. Demokraatlik kord ei tunne sarnast valitsuse moodustamist, demokraatliku korra juure[s?] lähevad valitsuse ja tulevad valitsused, aga teatades ühtlasi, missuguseid vaateid valitsus pooldab ja milliste vaadete teostamisele ta asub ."
Valitsuse tegevus
2. juuni kuulutas valitsus Tartu linnas ja maakonnas välja 5-kuulise kaitseseisukorra, kuna 1. juunil olid vapsid korraldanud protesti kui valitsusjuht Jaan Tõnisson kutsus „Vanemuise“ teatrihoones rahvast üles hääletama põhiseaduse muutmise seaduseelnõu poolt. 3. juuni suleti kohtu- ja siseministri korraldusel Tartumaa vabadussõjalaste organisatsioonid.
10.–12. juunini toimus teine põhiseaduse muutmise seaduseelnõu rahvahääletus. Eelnõu nägi ette 100-liikmelise Riigikogu valimise iga nelja aasta järel proportsionaalsuse põhimõttel isikuvalimise võimalusega; presidendile edasilükkava veto õiguse, piiratud dekreediõiguse ja parlamendivalimiste väljakuulutamise õiguse andmise; presidendi ametiajaks viis aastat. 67,3 protsenti hääletanuist oli eelnõu vastu ja eelnõu lükati tagasi.
14. juuni nõudis Rahvuslik Keskerakond Riigikogu laialiminekut ja uusi parlamendivalimisi.
27. juunil devalveeriti Eesti krooni 35%. Kui Karl Ast väitis Riigikogus, et valitsus devalveeris krooni Jaan Tõnissoni eravõlgade pärast, teatas Tõnisson, et tema aias kasvab 700 õunapuud, millega kõik tema võlad tagatud olevat.
1. juuli kuulutas valitsus ulatusliku salakaubaveo tõttu maa- ja merepiiril välja kaitseseisukorra.
4. juulil 1933 alustati eeluurimist 1. juulil Rahva Sõnas avaldatud artikli kohta, kus oli nõutud Jaan Tõnissoni valitsuse lahkumist.
11. augustil kuulutas valitsus välja üleriigilise kaitseseisukorra ja kehtestas trükiste eelkontrolli ja määras sisekaitseülemaks Gustav Jonsoni. Kaitseseisukorra põhjendamiseks pidas Jaan Tõnisson raadiokõne, kus ta väitis, et riiki on haaranud ärev meeleolu ja viinud meeled tasakaalust 2. oktoobril peetud kõnes väitis ta veel, et rahvast on haaranud rahulolematuse psühhoos. Kuna augustis ei olnud Riigikogu koos, ei kinnitanud Riigikogu kehtimapandud kaitseseisukorda, ka mitte tagantjärele. 11. augustil 1933 sulges sisekaitseülem järgmised organisatsioonid:
12. augustil 1933 avaldas Rootsi ajaleht Aftonbladet esiküljel leheküljesuuruse artikli "Fascistkupp i Estland" (Fašistlik riigipööre Eestis). Artiklis öeldi, et fašistlik riigipöörde kavatsus suruti valitsuse poolt maha suurte pingutustega. Lisatud oli Johan Laidoneri pilt allkirjaga "Fašistlike sõjaorganisatsioonide liider kindral Laidoner". Järgnevail päevil ei vahetanud enam ükski Rootsi pank Eesti raha ja Rootsis tekkis usaldamatus Eesti vastu. Vapse toetavas soome Isamaalise rahvaliikumise ajalehes Ajan Suunta kirjutati: "Eesti 'seaduslik' valitsus ja keskerakonnad on ennast marksistidele ära müünud. Hinnaks olid Eesti Vabadussõjalaste Liit ning Eesti isamaaline rahvas ."
19. augustil alustasid ajalehed eeltsensuuri kehtestamise tõttu valitsuse boikoteerimist (informatsiooni asemel valitsuse tegevusest avaldati artikleid tsensuurist Vene keisririigis ja teistes maades, kurkide soolamisest, putukate hingeelust, suurushullustusest, psühhotehnikast jne).
10. septembril 1933 ütles Artur Sirk vastuseks süüdistustele, et vapsid soovivad ja igatsevad diktatuuri, et kus juba diktatuur olemas, seal seda teistkordselt sisse ei saa seada.
Heli Jürgenson
Heli Jürgenson alustas muusikaõpinguid Aseri muusikakoolis. Hiljem on ta õppinud koorijuhtimist Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis ja lõpetanud 1993. aastal Tallinna Konservatooriumi koorijuhtimise eriala (õppejõud Ants Soots). Alates 1992. aastast on ta Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli koorijuhtimise eriala õpetaja (aastatel 2003-2007 ka osakonnajuhataja). Aastatel 2001-2004 oli Jürgenson EELK Usuteaduse instituudi koorijuhtimise õppejõud. Alates 2011. aastast on ta Eesti Filharmoonia Kammerkoori koormeister.
Aastail 1999–2003 oli Heli Jürgenson Tallinna Kaarli kiriku kontsertkoori peadirigent. Veel on ta olnud Rahvusooper Estonia koormeister (2001-2011) ja Estonia Seltsi segakoori asutajadirigent. Heli Jürgenson on teinud koostööd Eesti Kontserdi, kristliku muusika ühinguga Sonico ja 21. saj orkestriga.
Jaan Tõnissoni neljas valitsus
Valitsuse tegevus
Valitsus algatas Sõna, koosolekute ja ühinguisse ning liitudesse koondumise vabaduse kurjasti tarvitamise vastu võitlemise seaduse projekti.
Kuni 2. oktoobrini 1933 oli Riigikogu vaikivas olekus. 3. oktoobril 1933 ütles Artur Tupits: "Praegune valitsus on kõik põhiseaduses ettenähtud vabadused suurel määral tühistanud. Meie rahvas ja riik saavad püsida ainult demokraatlikul alusel. Aga praegune valitsus on selle rahvavalitsusliku korra täiel määral hävitanud, on asemele seadnud parteipoliitilise diktatuuri ." 4. oktoobril muutis Riigikogu valimis-, rahvahääletus- ja rahvaalgatusseadust. Rahvahääletusel oli vaja koguda 50 protsenti (+1) hääli, et põhiseaduse muutmise seadus vastu võtta.
14.-16. oktoobril toimus kolmas rahvahääletus põhiseaduse muutmise seaduse eelnõu üle. Vabadussõjalaste pakutud põhiseaduse muudatuste poolt hääletas 72,7 protsenti hääletanuist. Eelnõu kohaselt pidi Eestist saama presidentaalne vabariik, 50-liikmelise Riigikogu volitused vähenesid järsult. 17. oktoobril astus Jaan Tõnissoni valitsus tagasi.
Heli Jürgenson
Koormeistrina on ta valmistanud ette selliseid vokaal-sümfoonilisi suurvorme nagu Bachi "Jõuluoratoorium", Brahmsi "Saksa reekviem", Verdi "Reekviem", Britteni "Sõjareekviem". Samuti on ta koormeistrina osalenud paljude ooperite lavaletoomisel, sealhulgas Rubinsteini "Deemon", Mussorgski "Boriss Godunov", de Falla "Lühike elu", Tšaikovski "Padaemand", Wagneri "Tannhäuser", Verdi "Aida" ja "Rigoletto" jt.
Jaan Tõnissoni neljas valitsus
Valitsuse tegevus
19. oktoobril tühistas valitsus üleriigilise kaitseseisukorra, eeltsensuuri ja taastas vabadussõjalaste tegutsemisloa. Kaitseseisukord jäi kehtima Tallinnas, piirivööndis ja raudteede piirkonnas. 21. oktoobril astus ametisse Konstantin Pätsi moodustatud üleminekuajajärguvalitsus.
Heli Jürgenson
Heli Jürgenson on juhatanud segakoore laulupidudel ja laulupäevadel. 2005. aastal oli Tartu kirikukooride laulupeo kunstiline juht, 2007. aastal Eesti-Soome laulupeo kunstiline juht, 2007. aasta noorte laulupeol juhatas segakoore, oli 2009. ja 2014. aasta üldlaulupeo segakooride liigijuht. Ta oli XII Noorte laulu- ja tantsupeo "Mina jään" peadirigent. Aprillis 2022 valiti Heli Jürgenson 2025. aasta juulis toimuva XXVIII üldlaulupeo kunstiliseks juhiks.
Meistriliiga 2007
Hooaeg
Meistriliigast langes välja viimane Tallinna Dünamo, asemele kerkis esiliiga kolmas JK Sillamäe Kalev. Üleminekumängudel kaotas meistriliiga eelviimane FC Kuressaare võõrsil löödud väravate tõttu esiliiga kuuendale Nõmme JK Kaljule (1:0, 1:2).
Mängutulemused
Iga meeskond mängib kõikide vastastega 4 korda, kaks korda kodus ja kaks korda võõrsil, kokku 36 mängu.
Hooaja 1. pool
Allikas: Eesti Jalgpalli Liit 1Kodu meeskond on vasakus tulbas. Värvid: Roheline = Kodu meeskonna võit; Kollane= viik; Punane = võõrsil meeskonna võit.
Hooaja 2. pool
Allikas: Eesti Jalgpalli Liit 1Kodu meeskond on vasakus tulbas. Värvid: Roheline = Kodu meeskonna võit; Kollane= viik; Punane = võõrsil meeskonna võit.
Jaan Tõnissoni neljas valitsus
Valitsuse tegevus
6. märtsil 1934 tegi Jaan Soots Riigikogus ettepaneku endine Jaan Tõnissoni valitsus kohtuvõimude kätte anda.
Dave Grohl
David Eric Grohl (sündinud 14. jaanuaril 1969 Warrenis Ohios) on USA muusik, kes sai tuntuks ansambli Nirvana trummarina.
Aastal 1995, pärast Nirvana juhi Kurt Cobaini enesetappu, moodustas ta ansambli Foo Fighters. Led Zeppelinist vaimustunud Grohl meelitas sealse bassimehe John Paul Jonesi kaasa lööma Foo Fightersi albumil "In Your Honor", kus Jones mängiski mandoliini ja klaverit, ja tegi 2009. aastal koos temaga (ja Josh Homme'iga ansamblist Queens of the Stone Age) ansambli Them Crooked Vultures. "Eelkõige," ütles ta, "kõlas Led Zeppelin kartmatuna."
2014. aastal võeti ta Rock'n'rolli Kuulsuste Halli vastu Nirvana ja 2021. aastal Foo Fightersi liikmena.
Kerguelen
pisi|Kergueleni kaart pisi|Saarestiku asukoht pisi|Maastik pisi|Kergueleni saarekapsas koos patagoonia oganuppudega pisi|Commersoni delfiin pisi|Kuningpingviinid
Kerguelen ehk Kergueleni saared on Prantsusmaale kuuluv saarestik India ookeani lõunaosas. Peamine saar on Grande Terre (pindala 6675 km2), mida ümbritseb umbes 300 väikesaart. Saarestiku kogupindala on 7215 km2. Saartel puudub püsiasustus, kuid seal viibivad aastaringselt 50–100 inimest, peamiselt teadlased ja insenerid. Saartel puudub lennuväli ning ühendus ülejäänud maailmaga toimub meretranspordi abil.
Ajalugu
Saared avastas 1772. aastal Yves-Joseph de Kerguelen-Trémarec. Seejärel hakkasid peasaart kasutama vaalapüüdjad ja hülgekütid, kes viisid lähipiirkonna vaalade ja hülgede asurkonnad väljasuremise äärele. Prantsusmaa liitis saarestiku enda valdustega 1893. aastal. 1950. aastatest saadik viibivad peasaarel pidevalt teadlased.
Geoloogia
Antarktika laamal paiknev saarestik hakkas vulkaanilise tegevuse tagajärjel India ookeanist kerkima umbes 35 miljonit aastat tagasi. Lähiminevikus pole saartel vulkaanilist tegevust registreeritud, kuid peasaare edelaosas asuvad mõned aktiivsed fumaroolid. Saarestiku kõige kõrgem tipp asub kihtvulkaanil Mont Ross, mille kõrgus merepinnast on 1840 m. 14 miljoni aasta vanustest pruunsüsi kihtidest on leitud araukaaria fossiilseid fragmente. Kõige levinum kivim saartel on basalt, sellele järgnevad settekivimid (sarnased Indias ja Austraalias leiduvate settekivimitega), trahhüüt ja fonoliit.
Kliima
Saarestikus valitseb jahe ja niiske mereline kliima. Sageli esinevad väga tugevad tuuled. Aasta keskmine õhutemperatuur on vahemikus 2,1...8,2 °C ning keskmine sademete hulk on 730 mm. Kuna ookean on saarestiku ümber talvel ilma jääkatteta, siis on talved üsna pehmed, minimaalsed õhutemperatuurid langevad juunist septembrini kuni –8 °C. Maksimaalsed õhutemperatuurid tõusevad kõige soojematel kuudel kuni 23 °C. Suvised keskmised maksimumtemperatuurid on 9...11° ning talvised keskmised miinimumtemperatuurid 1,5...–0,4°. Aasta keskmine suhteline õhuniiskus on 83%.
Floora ja fauna
Jaheda ja tuulise kliima tõttu koosneb saarestiku taimestik peamiselt rohttaimedest, sammaldest ja samblikest. Rohttaimed kasvavad ranniku lähedal, kuni 50 m kõrgusel merepinnast. Välismaailmale on taimestikust tuntud eelkõige C-vitamiini sisaldav Kergueleni saarekapsas, mida kasutasid meremehed skorbuudi ennetamiseks ja raviks. Saarestikus elutsevad järgmised imetajad:
Lindudest on saartel esindatud:
Peale pärismaiste liikide on inimesed saartele introdutseerinud mitmeid loomaliike, kellest on esindatud:
Eimel Kaljulaid
Eimel Kaljulaid (sündinud 13. septembril 1973) on eesti trummar.
Ta mängis aastatel 1991–2003 ansamblis Terminaator, hiljem ka The Sunis, kust ta on praeguseks lahkunud.
2007. aastal mängis Eimel ansamblis Tuberkuloited. 2007. aastal lõi omanimelise bändi EIMEL.
Ortuma
Ortuma on küla Võru maakonnas Võru vallas.
Aastatel 1991–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Vastseliina vallas.
Harry Kallaste
Harry Kallaste (26.01.1935 - 12.07.2022) oli endine eesti näitleja.
Ta töötas aastatel 1960–1961 Ugalas lavatöölisena ja 1962–1963 näitlejana.
Vahelihas
Vahelihas ehk diafragma on lai kuplikujuline lihas, mis eraldab rinnaõõnt kõhuõõnest.