cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kundti toru
Teised katsed Kundti toruga
Täites toru õhust erineva gaasiga ja tühjendades selle osaliselt vaakumpumbaga, arvutas Kundt ka helikiiruseid erinevates gaasides muutuva rõhu korral. Sellele lisaks sai Kundt mõõta helikiirust metallvarrastes. Helilainete tekitamiseks pani Kundt toru otsa korgi, mille keskmesse oli kinnitatud torusse eenduv metallvarras. Varrast pikuti kampoliga kaetud nahatükiga hõõrudes hakkab varras pikisuunas oma põhisagedusel võnkuma, tekitades kõrge sagedusega heli. Teades heli kiirust õhus sai Kundt arvutada helikiiruse resonaatorvarda metallis. Varda pikkus L võrdub poolega metalli tekitatud heli lainepikkusest ja torus olevate pulbri hunnikute vaheline kaugus d on võrdeline poole lainepikkusega torus oleva õhus. Seetõttu on nende kahe suhe võrdne kahe materjali helikiiruste suhtega:
Wilhelm Zaisser
1954. aasta jaanuaris heideti Zaisser Saksamaa Sotsialistlikust Ühtsusparteist välja ning ta kaotas oma koha Rahvakojas. Kuni surmani töötas ta tõlkijana kirjastuses Dietz ja Marksismi-Leninismi Instituudis.
Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei järglaserakond Demokraatliku Sotsialismi Partei rehabiliteeris Wilhelm Zaisseri postuumselt 25. aprillil 1993.
Kundti toru
Täpsuse põhjus
pisi| Lõuna-Ameerika ülikooli füüsikapraktikumis kasutatud Kundti toru katse kaasaegne versioon. Sõlmpunktide asukohtade määramiseks on läbipaistvas toru ja pulbri asemel kasutatud torusse paiknevaid [[Mikrofon|mikrofone. Kolvi (paremal keskel) saab edasi-tagasi liigutada. Kui mikrofoni asukoht langeb kokku laine sõlmpunktiga on helirõhk võrde nulliga.]] Enne Kundti oli kasutusel väiksema täpsusega meetod torus lainepikkuse määramiseks, milles mõõdeti toru pikkust tema resonantsil. Selle meetodi probleemiks oli toru õhus tekitab heliallikas heli, ei ole selle pikkus resonantsi korral täpselt võrdne tema poollaine pikkusega. Kuna toru heliallika poolses otsas, kõlari membraani kõrval ei seisa õhu osakesed paigal, ei ole seal tegemist seisulaine sõlmega. Sel juhul asub sõlmpunkt toru otsast kaugemal. Kundti meetod võimaldas sõlmede tegelikke asukohti määrata palju suurema täpsusega.
Max Suhrbier
Max Suhrbier (12. oktoober 1902 Rostock – 16. jaanuar 1971 Ida-Berliin) oli saksa jurist ja Saksa DV riigitegelane.
Max Suhrbier oli pärit lukksepa perekonnast. Gümnaasiumi lõpetamise järel õppis ta aastatel 1921–1924 Rostocki Ülikoolis õigusteadust, doktorikraadi kaitses 1925. aastal. Seejärel töötas Rostockis erinevates asutustes ametnikuna kuni 1928. aastal sooritas assessorieksami. 1929–1933 töötas Max Suhrbier Schwerinis Mecklenburgi põllumajandusministeeriumis referendina, 1933–1945 Schwerinis Mecklenburgi rahandusministeeriumis referendi ja valitsusnõunikuna. 1945. aastal oli ta Mecklenburg-Vorpommerni rahandusministeeriumi ministeeriuminõunik. 1946. aasta jaanuaris oli ta üks Saksamaa Liberaaldemokraatliku Partei kohaliku organisatsiooni asutajatest Mecklenburg-Vorpommernis ja 1947–1952 selle esimees. 1946. aastal oli ta Mecklenburgi rahandusministeeriumi osakonnajuhataja. 1946–1950 oli Suhrbier Mecklenburg-Vorpommerni liidumaa parlamendi liige ja 1948–1952 Mecklenburgi rahandusminister. 1952–1959 oli ta Schwerini ringkonna ringkonnanõukogu aseesimees ja Saksamaa Liberaaldemokraatliku Partei allorganisatsiooni esimees. 1950–1958 ja 1963–1971 oli Max Suhrbier Rahvakoja (parlamendi) liige. 1959–1960 oli ta Saksa DV rahandusministri asetäitja ja 1960–1965 üks Saksa DV Ministrite Nõukogu esimehe asetäitjatest.
Voldemar Ora
Voldemar Ora (25. september 1904 Valmiera maakond, Läti – 21. märts 1994 Tartu) oli Eesti keemik.
Elulugu
Voldemar Ora oli sepa poeg.
Lõpetas 1923. aastal Viljandi Poeglaste Gümnaasiumi ja 1930. aastal Tartu Ülikooli keemiaosakonna.
Oli aastatel 1931–1932 Tartu Ülikooli tehnoloogialabori abijõud, 1932 Gold Fieldsi Kohtla Õlitööstuse ja 1933–1935 AS-i Jaan Maim keemik, 1935–1936 Tartu Ülikooli keemia tehnoloogia labori abijõud ning töötas 1936–1940 Kohtla Õlitööstuses. 1944. aastal oli Tartu Riikliku Ülikooli orgaanilise keemia kateedri vanemõpetaja ja 1944–1952 assistent, 1952–1954 analüütilise keemia kateedri assistent, 1954–1967 ELVI keemialabori noorem- ja vanemteadur. Tartu Riiklikus Ülikoolis juhendas mitmesuguseid keemiapraktikume. Uurimisvaldkond ELVI-s: vitamiinide määramine loomasöötades.
2018.–2019. aasta maailma karikasari murdmaasuusatamises
Ülevaade
Hooaja avaetapil Kuusamos 26. novembril oli kavas klassikasprint. Etapil võidutses venelane Aleksandr Bolšunov, kes alistas dramaatilises finišiheitluses eelmise hooaja sprindi- ja üldkarika võitja norralase Johannes Høsflot Klæbo, kes oli võitnud sama etapi aasta varem. Bolšunovile oli see esimeseks sprindietapivõiduks. Naistest võidutses esimest korda MK-sarjas venelanna Julia Belorukova, kes oli varem MK-sarjas poodiumile jõudnud vaid korra ja seda samal etapil täpselt aasta varem, kui oli olnud kolmas. Teisele kohale tuli rootslanna Maja Dahlqvist, kellel oli see teiseks poodiumikohaks MK-sarjas. Poodiumi kolmanda koha hõivas teine rootslanna, Ida Ingemarsdotter, kellele oli see esimeseks poodiumikohaks pärast hooaega 2015–2016. 27. novembril oli kavas meeste 15 km ja naiste 10 km distants klassikatehnikas. Meeste distantsil võidutses teist päeva järjest Bolšunov. Naiste distantsi võitis norralanna Therese Johaug, kellele see oli esimeseks stardiks MK-sarjas pärast 18 kuu pikkuse võistluskeelu ära kandmist. Kolmanda koha sai rootslanna Ebba Andersson, kes jõudis poodiumile esmakordselt.
Margus
Margus on eestipärane mehenimi. Nimi on tuletatud nimest Marcus.
2018.–2019. aasta maailma karikasari murdmaasuusatamises
Ülevaade
30. novembril kuni 2. detsembril toimusid Lillehammeris kolmest etapist koosnev minituur. Esimesel päeval olid kavas vabatehnikasprindid. Meestest saavutas võidu itaallane Federico Pellegrino. Naistest võitis rootslanna Jonna Sundling, kellele see oli esimeseks etapivõiduks ja alles teiseks poodiumikohaks MK-sarjas. 1. detsembril toimusid eraldistardist vabatehnika distantsid. Meestest võttis esikoha norralane Sjur Røthe, kellele see oli teiseks etapivõiduks MK-sarjas; eelmine võit oli saavutatud neli hooaega tagasi 2015. aasta märtsis 50 km vabatehnikas. Naistest võttis hooaja teise võidu Johaug. 2. detsembril oli kavas klassikatehnikas jälitussõidud. Meestest pälvisid kolmikvõidu norrakad: Didrik Tønsethil õnnestus lõpusirgel mööduda Røthest ja võtta oma esimene suusatuurivõit MK-sarjas. Emil Iversen kaotas kahel esimesel küll minutiga, kuid suutis grupifinišis edestada teisi ja saavutada kolmas koht. MK-sarja üldarvestus möödus Iversen Bolšunovist. Naistest võidustes Johaug, kes tõusis ka MK-sarja üldliidriks. Jälitussõitu Johaugist kahe sekundilise vahega liidrina alustanud rootslanna Charlotte Kalla jäi lõpuks neljandaks.
Järgmised kaks etappi peeti Norras Beitostølenis. 8. detsembril olid kavas 30 ja 15 km vabatehnika eraldistardid. Meestest võttis hooaja teise etapivõidu Røthe. Kolmanda koha sai venelane Andrei Melnitšenko, kes sai alles esimese poodiumikoha MK-sarjas. Esikümnesse mahtusid ainult Norra ja Venemaa sportlased: kuus norrakat ja neli venelast. Naistest võidutses neljandal etapil järjest Johaug, kes edestas teise koha saanud Kallat enam kui minutiga. 9. detsembril olid kavas teatesõidud. Nii meeste kui naiste teatesõit lõppes Norra võistkondade võiduga.
Margus
1. jaanuari 2017 seisuga oli Eestis eesnimi Margus 5287 mehel. Margus on Eestis populaarsuselt 13. mehenimi. Margus on keskmiselt 42 aasta vanune (mediaanvanus on 43). Kõige populaarsem on eesnimi Margus vanuserühmas 45–49, kus neid on 10 000 elaniku kohta 120,88 ning Viljandi maakonnas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 62,33.
2018.–2019. aasta maailma karikasari murdmaasuusatamises
Ülevaade
15. ja 16. detsembril toimusid Šveitsis Davosis vabatehnikas vastavalt sprint ja eraldisõit vabatehnikas. Meestest sai ta sprindis hooaja esimese etapivõidu Klæbo. Kolmandale kohale tuli prantslane Baptiste Gros, kellele see oli esimeseks kohaks poodiumil pärast hooaega 2015–2016. Ka naiste sprindivõistluse võitnud rootslanna Stina Nilsson sai hooaja esimese etapivõidu. Meeste 15 km vabatehnikas saavutas oma esimese etapivõidu MK-sarjas venelane Jevgeni Belov. Naistest saavutas juba viiendat korda järjest Johaug, kelle järgnesid kaasmaalane Ingvild Flugstad Østberg ja hooaja esimese poodiumikoha saanud soomlanna Krista Pärmäkoski.
MK-sarja paremusjärjestus
<font color="#9933ff">Pärast 28/36 etappi
Margus
Lätis oli 2021. aasta 30. juuni seisuga eesnimi Margus 12 ja Marguss 14 inimesel.
2018.–2019. aasta maailma karikasari murdmaasuusatamises
MK-sarja paremusjärjestus
Üldtabel
Júnior Fernándes
pisi|Júnior Fernándes Antenor Júnior Fernándes da Silva Vitoria (sündinud 10. aprillil 1988 Tocopillas) on Brasiilia päritolu Tšiili jalgpallur, kes mängib ründajana Türgi klubis İstanbul Başakşehir ja Tšiili jalgpallikoondises
Ta alustas klubikarjääri 2007. aastal Tšiili klubis Cobreloa. Klubikarjääri jooksul on ta mänginud veel Tšiili klubides Mejillones, Magallanes, Palestino ja Universidad de Chile, Saksamaa kõrgliiga klubis Leverkuseni Bayer, Horvaatia kõrgliiga klubis Zagrebi Dinamo, Türgi kõrgliiga klubis Alanyaspor ja Araabia Ühendemiraatide klubis Al-Ittihad. Zagrebi Dinamoga tuli ta kolm korda Horvaatia meistriks.
2020. aasta augustis liitus ta Al-Ittihadiga.
Debüüdi Tšiili jalgpallikoondises tegi Fernándes 11. septembril 2012 MM-i valikmängus Colombia vastu. Fernándes valiti 2019. aasta Copa Américal osalevasse Tšiili koondisse.
Kloostrimõis
Kloostrimõis oli mõis, mis kuulus kloostrile.
Eesti ajaloos on kloostrimõis olnud nt Purila mõis, mis mõnda aega kuulus Pirita kloostrile.
Jānis Maizītis
pisi|Jānis Maizītis (2013) Jānis Maizītis (18. juuli 1961 Cēsis – 11. november 2021) oli Läti jurist. Ta oli aastatel 2000–2010 Läti peaprokurör. Aastatel 2013–2021 oli ta Konstitutsioonikaitse Büroo direktor.
Ta sündis aastal 1961 Cēsises. Ta lõpetas aastal 1984 Läti Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna.
Ta oli aastatel 2000–2010 Läti peaprokurör. Aastatel 2010–2011 oli ta Läti justiitsministri nõunik. Aastatel 2011–2013 oli ta Läti presidendi Andris Bērziņši nõunik riikliku julgeoleku alal ja riikliku julgeolekunõukogu sekretär.
Aastatel 2013–2021 oli ta Konstitutsioonikaitse Büroo direktor.
Isiklikku
Ta on olnud abielus Läti Rahvusooperi direktori Gundega Maizītega (abielu lahutati 2016. aastal). Lisaks oma emakeelele läti keelele rääkis ta ka vene, saksa ja inglise keelt. Vabal ajal tegeles ta ujumise, suusatamise ja õlletopside kogumisega. Ta elas Cēsise lähedal.
Jaunķemeri
pisi|Jaunķemeri asendikaart. pisi Jaunķemeri on Läti linna Jūrmala osa. Elanike arv 188 (2008). Asub Liivi lahe kaldal.
Osa Ķemeri rahvuspargi territooriumist paikneb selles linnaosas.
Aastal 1912 rajati läbi selle koha Ķemerisse viiv trammiliin, mis tegutses 1914. aastani. Trammiliini äärde osteti 150 suvilakrunti ja piirkonda hakati kutsuma Jaunķemeriks (saksa keeles Neu-Kemmern). Aastast 1928 Ķemeri linna osa, aastal 1959 läks koos kogu Ķemeriga Jūrmala koosseisu. Aastast 1967 on seal kaks sanatooriumit.
Islandi hobune
pisi|Islandi hobune liikumas [[töltiga]] Islandi hobune on Islandilt pärit hobusetõug. Kuna Islandi hobused on väikest kasvu, on neid ekslikult ka ponideks kutsutud. Tegemist on siiski tugeva väikesekasvulise hobusega. Muud tõugu hobuseid Islandil ei esine. Islandi seadus keelab hobuste importimise riiki ja väljaviidud loomi tagasi tuua ei tohi. Peale liigile omaste kolme põhilise käigu (samm, traav ja galopp) oskavad islandi hobused veel kahte käiku: tölt ja küliskäik (vahel tõlgitud ka: pass). Oma kodumaal kasutatakse hobuseid traditsioonilistel talutöödel, samuti vaba aja veetmisel, näitustel ja võistlustel.
Esimesed hobused toodi Islandile Skandinaavia asunike poolt 9. ja 10. sajandil. Riigi ajaloos on tõugu mainitud nii kirjanduses kui ka ajaloolistes dokumentides. Juba sajandeid on kestnud ka hobuste teadlik aretamine. Oma osa on olnud samuti looduslikul valikul, kus Islandi karmi kliima ja näljahädade tõttu suri palju hobuseid. 1780. aastatel hävis suur osa tõust vulkaanipurske tagajärjel.
Tõu tunnusjooned
Islandi hobune kaalub 330–380 kg ja keskmine turjakõrgus on 132–142 cm. Suurus jääb küll poni mõõtmetesse, kuid seda tõugu on alati hobuseks kutsutud. Selleks annab aluse nii tõu kaal, kehaehitus kui tugevus. Islandi hobustel esineb väga palju värvusi, sealhulgas kastanpruun, punakaspruun, kimmel, palomino, must ja hall. Värvustel on palju nüansse ja variatsioone. Islandi keeles on üle 100 erineva värvuse ja värvuse mustrite nime. Kael on lühike ja toekas, turi lai ja madal, õlad tugevad ja kergelt kaldu, jalad on tugevad ja lühikesed. Lakk ja saba on jämedakoelised. Tõul on topelt karvkate, mis hoiab sooja ka külmades ilmastikuoludes. Võib aastaringselt väljas elada.
Tõu tunnused erinevad vastavalt sellele, kas loom on aretatud tööhobuseks või ratsahobuseks, mis juhul on oluline traditsiooniliste islandi hobuse käikude sooritamise oskus. Osa kasvatatakse ainult toiduks.
Islandi hobusega hakatakse ratsutama tavaliselt alates looma neljandast eluaastast. Nende kõige viljakamad eluaastad on 8–18, kuigi oma jõu ja vastupidavuse säilitavad nad 20. eluaastateni. Loomulik eluiga on 25–30 aastat, kuid on hobuseid, kes on elanud ka kauem. Islandi mära, kes elas Taanis, suri 56-aastaselt, üks teine Suurbritannias elanud hobune suri 42-aastaselt. Islandi hobused on üldiselt sõbralikud, sõnakuulelikud, kergesti käsitletavad, samas entusiastlikud ja eneseteadlikud. Tänu eraldatusele teistest liigikaaslastest, on haigused islandi hobuste seas praktiliselt tundmatud. Seadused keelavad hobuste riiki sisse toomise ja välja viidud isendeid tagasi tuua ei tohi. Ka kõik imporditud ratsavarustus peab olema uus ja kasutamata või täielikult desinfitseeritud.
Allüürid
Allüür on hobuse liikumise viis ehk käik. Islandi hobusel on viis käiku. Peale tüüpilise kolme käigu (samm, traav ja galopp) oskab see tõug veel kahte käiku: tölt ja küliskäik.
Esimene lisakäik on neljataktiline lateraalne tölt. See on tuntud oma mugava ja ladusa liikumise poolest. Hobusel on alati vähemalt üks jalg maas. Tölti saab sõita mitmes erinevas stiilis ja tempos. Jalgade töö on sama, mis sammul (vasak tagajalg, vasak eesjalg, parem tagajalg, parem eesjalg), kuid erineb sammust selle poolest, et seda saab sooritada erinevas tempos. Osa islandi hobuseid eelistab tölti, teised traavi. Õige koolitusega saab nõrku käike parandada, kuigi tölt omandatakse pärilikul teel.
Islandi hobune oskab ka küliskäiku (islandi keeles skeið). See on kiire ja sujuv. Osa hobuseid suudab saavutada kiiruse kuni 48 km/h. Kõik islandi hobused seda käiku ei oska. Loomasid, kes oskavad nii tölti kui küliskäiku, peetakse oma tõu parimateks esindajateks. Küliskäik on kahetaktiline lateraalne sammusari, kus ühe poole jalad puutuvad maad peaaegu üheaegselt (vasak tagajalg ja vasak eesjalg, õhufaas, parem tagajalg ja parem eesjalg). Seda sooritatakse meisterlike ratsutajate poolt hästi treenitud hobustel. Käiku ei kasutata pika maa läbimisel, aeglane küliskäik on ratsutajale ebamugav.
Ajalugu
pisi|Islandi hobune Islandi hobuse esivanemad toodi Islandile arvatavasti Skandinaaviast millalgi 860. ja 935. aasta vahel. 982. aastal keelas saare parlament Althing seadusega hobuste riiki toomise. Tõugu on Islandil segamatult aretatud üle 1000 aasta ning tänu eraldatusele on tegemist ühe puhtaima tõuga maailmas.
Islandi hobune on saareriigi elus olnud tähtsal kohal algusest peale. Sajandeid oli hobune ainus liiklusvahend ning samuti tähtsaim tööloom enne masinate kasutuselevõttu. Hobuseid on läbi sajandite ära märgitud Islandi kirjanduses, saagades ja ametlikes dokumentides.
Looduslik valik mängis tõu arenemisel olulist rolli, kuna suur hulk hobuseid suri nälja ja karmide tingimuste tagajärjel. Pärast 1783. aasta Laki vulkaanipurset suri aasta jooksul umbes 70% islandi hobustest vulkaanituha mürgistusse ja nälga. Vulkaanipurse kestis 8 kuud, sadu ruutkilomeetreid maad kattus laavaga ning mitu jõge kuivas ära.
Pärast seda, kui esimesi islandi hobuseid hakati 19. sajandi keskel eksportima, on teistesse riikidesse viidud hobuste arv pidevalt suurenenud. Alates 1969. aastast on mitmed ühingud teinud koostööd nende hobuste kaitsmise, täiustamise ja turustamise osas International Federation of Icelandic Horse Associationsi (FEIF) soosimisel.
Islandi hobune on väga populaarne Lääne-Euroopas, Skandinaavias ja Põhja-Ameerikas. Islandil on umbes 80 000 islandi hobust (võrdluseks: rahvaarv on 313 000) ja üle 100 000 välismaal, peamiselt Saksamaal ja Skandinaavias.
Kasutamine
Vaatamata suurenevale mehhaniseeritusele ja paremale teede olukorrale, mis vähendavad otsest vajadust hobuse kasutamiseks, on islandi hobusel Islandi eluolus siiani tähtis roll. Hobuste võidusõite peetakse tavaliselt veebruarist septembrini. Populaarsed on ka tõu erilisi käike demonstreerivad esitlused. Osa loomi tapetakse, suur osa lihast eksporditakse Jaapanisse. Talunikud kasutavad hobuseid mägedes lammaste kokkuajamisel, kuid enamikku hobustest kasutatakse siiski võidusõitudel ja hobiratsutajate poolt.
Shailendra Kumar Upadhyaya
pisi|Shailendra Kumar Upadhyaya (2011) Shailendra Kumar Upadhyaya (17. aprill 1929 – 9. mai 2011 Džomolungma jalamil) oli Nepali poliitik.
Upadhyaya oli 15. septembrist 1950 Nepali Kommunistliku Partei liige. Ta on ka vanglas olnud (Mahendra vastasel miitingul osalemise eest). Upadhyaya oli aastatel 1972–1978 Nepali esindaja ÜRO-s. Aastatel 1986–1990 oli ta Nepali välisminister.
82-aastane eksminister tundis ennast halvasti 5800 meetri kõrgusel Džomolungma jalamil, kui ta tahtis ületada Bahadur Sherchani aastal 2008 püstitatud rekordit, olles maailma vanim selle mäe tippu jõudnud ronija (Bahadur Sherchan oli tollal 76-aastane). Tema kaaslased andsid talle vett ja hapnikku, kuid ta kukkus kokku ja suri. Arvatakse, et tal tekkis kõrgmäestikutõbi. See on mägironijate seas põhiline surmatekitaja.
Kurkum
pisi|Kurkumi pulber pisi|[[Kollajuure risoom]] pisi|Õitsev kollajuure taim Kurkum (keskaja Euroopas India safran) on kollajuure perekonda kuuluvate taimeliikide lihavast risoomist saadav kollakas pulber, mis on väga levinud paljudes Aasia köökides.
Kurkumit on kasutatud juba tuhandeid aastaid. Euroopasse tõid selle Araabia kaupmehed ning teda kasutati sageli odavama alternatiivina safranile. Kollajuure risoomi müükase harva toorelt, tavaliselt on see eelnevat keedetud ja kuivatatult pulbriks jahvatatud. Väga tugeva aroomiga, kirbe vürts meenutab ingverit.
Kasutamine kulinaarias
Kurkum sisaldab eeterlikke õlisid ja kollast värvainet kurkumiini, mis on peaaegu identne india köögi peamises vürtsis safrani krookuses leiduva glükosiidiga. Kurkumit on nimetatud ka "india safraniks". Väljaspool india kööki kasutataksegi kurkumit safrani odava asendajana, mis annab toitudele meeldiva õrnkollase värvi. Eriti tähtis on see karrisegudes, mis peavad olema kindlat värvi. Kurkumit lisatakse mitmesugustele poes müüdavatele segudele ka seepärast, et see talub hästi valgust ja isegi päikesepaistet ning muidu kaotaksid segud kaubandusliku välimuse. Samal põhjusel lisatakse kurkumit ka juustule, jogurtile, kartuli- ja maisikrõpsudele, küpsistele, salatitele ja margariinile.
India toitudes ja vähemal määral mujalgi Lõuna-Aasias kasutatakse kurkumit mitte üksnes värvainena, vaid täisväärtusliku maitseainena.
Kasutamine ravimina
Hindustanis peetakse kurkumit ravimtaimeks, mis puhastab organismi. Näiteks ajurveedas peetakse üleüldse maitseaineid ravimiteks ja ajurveeda asjatundjad soovitavad sageli maitseainetega haigusi ravida. Kurkumit soovitatakse ka sportlastele, kuna väidetavalt suurendab selle vürtsi tarbimine liigeste elastsust. Tänapäeva meditsiin pole seda seisukohta kinnitanud.
Hiina meditsiinis kasutatakse kurkumit luuvalu, menstruatsioonikrampide ja voolmete raviks. Samuti olevat kurkum kasulik köha, seedehäirete ja silmahaiguste korral.
Hiljutine uurimus tõestab, et kurkum on väga efektiivne depressiooni leevendaja.
Kurkum hoiab ära maksakahjustusi ja taastab kahjustada saanud maksarakkusid. Lisaks ennetab see pahaloomuliste vähirakkude levikut ja aitab kehast toidu kaudu saadud kantserogeene väljutavate ensüümide tekkele kaasa.
Ya'akov Ne'eman
pisi|Ya'akov Ne'eman (2012) Ya'akov Ne'eman (heebrea keeles יעקב נאמן 16. september 1939 Tel Aviv – 1. jaanuar 2017 oli Iisraeli õigusteadlane, advokaat ja poliitik, erakonna Yisra'el Betenu liige.
Rögle BK
Rögle Bandyklubb (Rögle BK) on Rootsi jäähokiklubi, mis tegutseb Ängelholmis. Klubi mängib Rootsi kõrgliigas Svenska hockeyligan (SHL).
Klubi asutati 1932. aastal jääpalliklubina. 1950. aastatel hakati klubis tegelema ka jäähokiga. Rootsi kõrgliigas mängis Rögle esimest korda 1966. aastal.
Ya'akov Ne'eman
1972. aastal asutas ta koos partneritega advokaadibüroo Herzog, Fox & Ne'eman. Temast sai üks Iisraeli juhtivaid maksuadvokaate.
Rögle BK
Praeguses Rootsi kõrgliigas mängib Rögle alates hooajast 2015–16. Enne seda oli see Rootsi kõrgliigas mänginud ka aastatel 1992–1996, 2008–2010 ja 2012–2013. 2021. aastal jõudis Rögle Rootsi meistrivõistlustel finaali, kus kaotati Växjö Lakersile mängudega 1:4.
Ya'akov Ne'eman
Ta oli korduvalt Iisraeli Panga nõukogu liige. Ta tegutses riigisisestes ja rahvusvahelistes maksu- ja finantsõiguse komiteedes. Aastatel 1979–1981 oli ta Iisrael Rahandusmnisteeriumi peadirektor, lennukompanii EI AI direktor ja Maailmapanga keskkomitee liige.
18. juunist 1996 kuni 9. juunini 1996 oli ta Binyamin Netanyahu esimese valitsuse justiitsminister ning seejärel kuni 18. detsembrini 1998 rahandusminister. Rahandusmnistrina juhtis ta ka Ne'emani komisjoni.
Rögle BK
Hooajal 2021–22 võitis Rögle Jäähoki Meistrite Liiga, kui finaalmängus alistati Soome klubi Tappara tulemusega 2:1.
Alates 2008. aastast peab Rögle kodumänge Catena Arenal, mis mahutab 5150 pealtvaatajat.
Ya'akov Ne'eman
31. märtsist 2009 kuni 18. märtsini 2013 oli ta uuesti justiitsminister. Oktoobris 2010 kiitis Knesset heaks tema seaduseelnõu, mille järgi mittejuudid peavad Iisraeli kodakondsuse saamisel andma lojaalsusvande Iisraelile kui demokraatlikule juudiriigile.
Rögle BK
Klubi peatreener on Cam Abbott.
Praegune koosseis
Hooaja 2020–21 seisuga
Ya'akov Ne'eman
Ta ei olnud kunagi Knesseti liige.
Soome kindralkuberneride loend
Soome kindralkuberneride loend on Soome Kindralkubermangu juhtide, Venemaa Keisririigi asehaldurite loetelu.
Jõetaguse vald
Jõetaguse vald (saksa keeles Jöhntack) oli vald Virumaal Kadrina kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1893 ja siis liideti Jõetaguse vald Undla vallaga.
Valla alal asus Jõetaguse mõis.
Joonas Donskoi
pisi|Joonas Donskoi Joonas Donskoi (sündinud 13. aprillil 1992 Raahes) on Soome jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis Seattle Kraken ründajana paremäärel.
Donskoi alustas karjääri hooajal 2009–10 Soome kõrgliiga klubis Oulun Kärpät.
2010. aastal valis Florida Panthers ta NHL-i draft'is 99. valikuna.
Hooaegadel 2013–14 ja 2014–15 tuli ta klubiga Soome meistriks.
2015. aastal sõlmis ta lepingu San Jose Sharksiga. 2016. aastal jõuti Stanley karika finaali, kus kohtuti Pittsburgh Penguinsiga. Finaalsarja kolmandas mängus võitis Sharks lisaajal Donskoi väravast Penguinsi tulemusega 3:2, kuid kuue mängu kokkuvõttes jäädi Penguinsile alla tulemusega 2:4. 2017. aastal pikendas Donskoi Sharksiga lepingut veel kahe aasta võrra.
2019. aasta juulis liitus ta Colorado Avalanche'iga, kus ta mängis kaks hooaega. 2021. aasta juulis valis Seattle Kraken Donskoi NHL-i Expansion Draft'is.
Soome jäähokikoondises osales Donskoi 2015. aasta maailmameistrivõistlustel.
Kaugurciems
pisi|Kaugurciemsi asendi kaart
Aastal 1919, bermontiaadi ajal, sooritasid Läti väed Kaugurciemsis dessandi.
Aastatel 1925–1959 oli Kaugurciems Sloka linna osa.
590. aastad eKr
590. aastad eKr on ajavahemik 599. aasta eKr algusest kuni 590. aasta eKr lõpuni.
Arvo Oorn
Arvo Oorn (sündinud 11. septembril 1953 Tallinnas) on eesti ettevõtja, tehnikateadlane ja õppejõud.
Elulugu
Arvo Oorn on õpetajate poeg.
Lõpetas 1971 Tallinna 46. Keskkooli, 1976 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) elektriinsenerina, 1982 samas aspirantuuri, tehnikakandidaat (1985, Moskva Energeetika Instituut), väitekiri "Разработка силовой части электропривода с погружным МГД-двигателем для литейного пройзводства". Täiendas end 1992 Saksamaal Paderborni Ülikoolis ja 1993 Helsingi Tehnikaülikoolis.
Oli 1977–1984 Tallinna Polütehnilise Instituudi elektriajamite kateedri assistent, 1984–1985 teadusliku uurimistöö sektori elektriajamite ja tehnoloogia protsesside automatiseeritud juhtimissüsteemide labori juhataja aset, 1985–1987 vanemteadur, 1987–1990 elektriajamite labori lineaarajami sektori juhataja, 1990–2003 elektriajamite ja jõuelektroonika kateedri (aastast 1993 instituut) dotsent, alates 2013 valgustehnika labori juhataja, 2016 energeetikateaduskonna dekaan, 2013–2016 Tallinna Tehnikaülikooli Elektrotehnika instituudi Nõukogu liige. 2017-2020 oli ta Tallinna Tehnikaülikooli inseneriteaduskonna dekaan ja ülikooli nõukogu (senat) liige, akadeemilise komisjoni liige, ASTRA juhtkomitee liige, Inseneriteaduskonna nõukogu esimees. Alates 2020 on ta ülikooli nõukogu liige. , 2020 MTÜ Tallinna Tehnikaülikooli Vilistlaskogu ja Sihtasutuse Tallinna Tehnikaülikooli Arengufondi liige, 1992–2005 oli AS Ravor nõukogu esimees ja 1994–2016 AS Volta nõukogu esimees. Õpetanud elektriajamite teooriat, nende juhtimisseadmeid ja -süsteeme, programmeerimist ja elektriajamite raalprojekteerimist.
Talle kuulub koos Aivar Reivikuga Koluvere loss. Arvo Oorni vara hinnati 2007. aastal 113,2 miljonile kroonile, 2008. aastal 77,8 miljonile kroonile, 2011. aastal 3,9 miljonile eurole, 2012. aastal 5,6 miljonile eurole.
Teadustöö
Uurimisvaldkonnad: magnetohüdrodünaamiliste (MHD) ajamite jõuahelad ja juhtimissüsteemid, aeglasekäigulised lineaarajamid, asünkroonmootorite kaitsesüsteemid, vahelduvvoolumasinate vektorjuhtimine, akutoitega elektriajamite ja püsimagnetitega sünkroongeneraatorid. Loonud koos E. Pettaiga uudse tööpõhimõttega kahemootorilise MHD-ajami ja elektromagnetilise klapiga MHD-ajami. Baltic Electrical Engineering Rewiew toimetuskolleegiumi liige. Rahvamajanduse Saavutuste Näituse pronksmedalid (1983, 1984), ELKNÜ teaduse ja tehnika preemia (1985, koos E. Pettaiga). Üle 70 teadustrükise, 19 patentset autoritunnistust, 2 patenti, üks kasuliku mudeli näidis.
Autasustatud Tallinna Tehnikaülikooli teenetemedaliga "Mente et manu" (2018) ja Eesti Muinsuskaitse Seltsi teenetemedaliga (2018). Tallinna Tehnikaülikooli 2019. aasta parim arendustöö: III koht – „Akrediteeritud valgustehnika labori mõõteteenuste ning uudse mõõtemeetodi ja mõõtevahendi väljatöötamine“, (uurimisrühma koosseisus).
Seltsitegevus
Ta on Üliõpilasselts Liivika vilistlane, MTÜ Haapsalu Jahtklubi ja MTÜ Raudlaeva Maja liige, MTÜ Eesti Moritz Hermann Jacobi Seltsi liige.
Babtai
Babtai on alev (endine linn) Leedus Kaunase rajoonis, Babtai valla halduskeskus. Alev asub Nevėžise jõe kallastel. Alevis on gümnaasium, algkool ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on sealne aastal 1853 valminud kirik ja koduloomuuseum.
Ajalugu
Küla on esimest korda kirjalikult mainitud aastal 1386 ja taas aastal 1394 (Babtindorf). Toona oli tegemist kindlustatud külaga, millel oli võimas väravakompleks. XV sajandil sai Babtaist Leedu suurvürstide valdus, selle staatuse säilitas asula XVIII sajandini. XVI sajandil sai Babtaist alev, XVII sajandil linn. Aastal 1672 ehitati asulasse esimene kirik, mille juures aastal 1774 hakkas tegutsema kihelkonnakool Samal aastal avati Babtais postijaam. Aastal 1732 sai Babtai õiguse pidada kolm korda aastas laata. Aastal 1792 kaotas asula linnaõigused.
Alevi elanikud osalesid jaanuariülestõusus. Tsaariajal kasutati vene keeles alevi kohta nimekuju Бобты. Pärast raudteede rajamist hakkas asula tähtsus kahanema. Aastal 1919 rajas Jurgis Urlikys lähedalasuvas Piepaliai külas Babtai Nõukogude Vabariigi, kus hakati koguma makse ning moodustati Venemaalt tulnud ja vasakpoolse ilmavaate omandanud sõduritest oma sõjavägi. Juozas Mikockuse juhtimisel suruti sealne liikumine maha, aga veel samal aastal tuli tal uuesti Babtaisse suunduda, et suruda maha sealsed Poolaga liitumist toetavate Vandžiogala ülestõusnute pooldajad.
Nõukogude ajal küüditati 34 Babtai elanikku. Saksa okupatsiooniväed hukkasid Babtai lähedal metsas 85 sealset juuti, lisaks hukati ka Vandžiogala juudid. Pärast sõda sai Babtaist kohaliku kolhoosi keskasula. Aastal 1960 rajati sinna aianduse katsejaam, aga aastast 1987 sai selle Leedu Puu- ja Köögiviljakasvatuse Instituudi eksperimentaalmajandi keskasula.
Märt
Märt on eestipärane mehenimi.
1. jaanuari 2020 seisuga oli Eestis eesnimi Märt 1227 mehel. Märt on Eestis levikult 145. mehenimi.
Kõige populaarsem oli eesnimi Märt vanuserühmas 30–34, kus neid on 10 000 elaniku kohta 14,07, ning Hiiu maakonnas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 19,03. Märt oli keskmiselt 43 aasta vanune (mediaanvanus oli samuti 40).
Marko
Marko on mehenimi.
2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis eesnimi Marko 3889 mehel. Marko oli populaarsuselt 25. mehenimi. Marko oli keskmiselt 36 aasta vanune (mediaanvanus oli 37). Kõige populaarsem oli eesnimi Marko vanuserühmas 40–44, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 80,52.
Bildein
Bildein [bɪlˈdaɪ̯n] (ungari Beled) on vald (Gemeinde) Austrias Burgenlandi liidumaal Güssingi ringkonnas.
Arenduskoda
Arenduskoda on Lääne-Viru maakonnas tegutsev mittetulundusühing, mille eesmärk on edendada Tapa ja selle lähivaldade haridust ja majandust.
Koja ajalugu ulatub aastasse 1994, kui Tapa linna ja Tööturuameti koostöös loodi ME "Rehabiliteerimiskeskus". 1997 see keskus korraldati ümber ja 1. augustil 1997 moodustasid kuus omavalitsust (Tapa linn, Tamsalu linn, Saksi vald, Tamsalu vald, Kadrina vald, Lehtse vald) asutuse MTÜ Arenduskoda.
Tekla Juniewicz
Tekla Juniewicz (10. juuni 1906 Krupske küla, Lvivi oblast, Ukraina – 19. august 2022 Gliwice) oli poola ülipikaealine.
Ta oli kogu Poola ajaloo vanim tõestatud sünniajaga ülipikaealine ning ühtlasi esimene Ukrainast pärit inimene, kes on elanud üle 115 aasta. Maailma läbi aegade vanimate inimeste edetabelis on ta 21. kohal. Surres oli tema vanus 116 aastat ja 70 päeva.
Arenduskoda
Seisuga 19. september 2018 on MTÜ-l 65 liiget.
Tekla Juniewicz
Ta abiellus 1927. aastal kaevur Jan Juniewicziga (1884–1980).
Teklal on kaks tütart, viis lapselast, neli lapselapselast ja neli lapselapselapselast (4. lapselapselaps, Iga Tekla, sündis Tekla 115. sünnipäeval, 10. juunil 2021).
Tuulemäe tänav
Tuulemäe tänav on tänav Tallinnas Lasnamäe linnaosas Sikupilli asumis. Tänav algab Kivimurru tänavalt ja lõpeb Majaka tänaval. Tuulemäe tänav on enam-vähem edela-kirdesuunaline ja ligikaudu 165 meetri pikkune.
Tänav sai nime 25. veebruaril 1947.
Kivimurru tänav (Tallinn)
pisi|Kivimurru tänav pisi|left|Kultuurimälestiste riiklikku registrisse kantud puitelamu aadressil Kivimurru 30/Paekivi 3. Vaade Paekivi tänavalt Kivimurru tänav on tänav Tallinnas Lasnamäe linnaosas Sikupilli asumis. Tänav algab Lasnamäe tänavalt, ristub Pallasti, Paekivi, Sikupilli ja Tuulemäe tänavaga ning lõpeb Peterburi teel. Kivimurru tänav on paralleelne Katusepapi tänavaga ja ligikaudu 750 meetri pikkune.
Kaiavere vald
Kaiavere vald (saksa keeles Kayafer) oli vald Tartumaal Maarja-Magdaleena kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1892 ja siis liideti Kaiavere vald Kudina vallaga.
Valla alal asus Kaiavere mõis.
Kivimurru tänav (Tallinn)
Hoonestus
Kivimurru tänav 4 asus Tallinna Parfümeeria ja Toidurasvade Kombinaadi parfümeeriatsehh.
Kivimurru tänav 9 asus Tallinna Sikupilli Keskkool, praegu Kadrioru saksa gümnaasiumi algkooli osakond.
Võnnu mõis (Võnnu kihelkond)
Võnnu mõis (saksa keeles Schloß Wenden, läti keeles Cēsu pilsmuiža) oli rüütlimõis Liivimaal Võnnu kreisis Võnnu kihelkonnas. Tänapäeval asub Lätis Cēsises.
Kivimurru tänav (Tallinn)
Hoonestus
Kivimurru tn 30 //Paekivi tn 3 asub 20. sajandi algul ehitatud kahekorruseline puitelamu. Kultuurimälestis nr 28352.
Ajalugu
Tänav on saanud nime 1902. aastal. Saksakeelne nimi oli Steinbruchstrasse ja venekeelne Каменноломенная улица. Tänav on rajatud keskajast pärit paemurru (kivimurru) alale.
Jaanus Saks
Jaanus Saks (esinejanimega Wild Disease; sündinud 11. veebruaril 1986 ) on Eesti räppar, produtsent, laulukirjutaja ja ansambli Põhja-Tallinn asutajaliige. Pelgulinnast pärit Jaanus Saks on tegelenud räppimisega alates aastast 2000. 2015. aasta kevadel osales ta Kanal 2 sarisaates "Laula mu laulu".
Lapsena laulis ta Hirvo Surva taktikepi all Revalia poistekooris ja õppis Westholmi gümnaasiumis akordioni eriala. Oma esimesed lood salvestas ta koos lapsepõlvesõpradega sõbranna keldris kassettmakile, taustaks süntesaatori rütm ja soundid. Põhikoolis tegi koos paari klassivennaga loo, mis pühendati inglise keele õpetajale.
Looming
1990. aastate lõpus koondus suurem seltskond räppmuusika entusiaste ja umbes 1999/2000. aastal moodustus artisti ümber esimene punt GCP Kingz (Grand City Pelgu Kingz). Suurem osa muusikat avaldati interneti keskkonnas, mis tõi kaasa suhteliselt suure fännibaasi ja vanematelt tegijatelt halvustava hellitusnime "netiräpparid". 2001 aastal jõuti esimese albumini, mis anti ise välja ning levis käest kätte. Jaanus Saksa kodustuudios on oma esimesi räpilugusid salvestanud teiste seas ka Metsakutsu, Faze, Big Mora, Riku The Patron, Bad Art, Sandra Ashilevi, Young Locos ja grupi 10-6 ja Põhja-Tallinna liikmed.
GCP esinemised toimusid enamasti underground-räpipidudel, mida korraldati ise või siis olid korraldajaks sõpruskonda kuuluvad inimesed. Enamik kontserte toimus Tallinnas. Millenniumi esimese kümnendi esimeses pooles võttis Wild Disease osa ka Eesti MC Battle'ist.
Saks avaldas 2020. aastal albumi "Dekaad".
Põhja-Tallinn
2007. aastal moodustas Wild Disease ansambli Põhja-Tallinn (PTLN), mis on nüüdseks eesti popisugemetega hiphopansambel. Algselt oli plaan teha ühekordne projekt Pelgulinnast pärit kolmest hiphopparist ja naislauljast ning mujalt Tallinnast pärit kolmeliikmelisest live-bändist. Tuumiku moodustasid Jaanus Saks e Wild Disease, Risto Vürst ehk Fate ja Kenneth Rüütli ehk Kenny ning Maia Vahtramäe, bändi kutsuti Eric Kammiste (kitarr), Meelik Samel (bass) ja Robert Loigom (trummid). Esimene Põhja-Tallinna singel oli 8-minutiline "Probleem". Loos tegid kaasa Fate, Wild Disease, Ice, Dizzy, Drama, Bob, Junior O, Lil Carl, Metsakutsu, Chance, Mini, Genka. Lugu esitleti Raadio 2 Programmi saates ja 2007. aasta Hip-Hop festivalil Paunkülas, singlit trükiti 100 eksemplari. Nüüdseks on bändil ilmunud neli stuudioalbumit ja 27 singlit.
2008. aastal valmis "Tõe Tund" nime kandev album, kus tegid kaasa Wild Disease, Ice, Bob ja Mr. M, kes moodustasid kodumaja postiindeksit kandva üksuse 10-6. Väljaandjaks DJ Maxxy poolt loodud Royal Records (mitte segi ajada tegutseva Royal Recordsiga)
2010. aastal avaldas Jaanus Saks internetis mitteametliku, 18 loost koosneva kogumiku "Elust ja Ilmast".
11. veebruaril 2020 ilmus 21 looga ametlik soolo debüütalbum "Dekaad", lood on kirjutatud ja salvestatud aastatel 2010–2020. Kaasa teevad Risto Vürst, Maia Vahtramäe, AG, Johanna Randmann, Eda-Ines Etti, Uku Suviste, Jana Liisa Johannson, Märten Männiste, Heliis Reinmägi, Laura Poom ja Jessica Saks. Produtsentidena on albumi biite loonud Wild Disease ise, Siim Ilves, Hannes Agur Vellend, Ilja Antonov ja Ardi Kaljuvee.
Marina (eesnimi)
Marina on naisenimi.
2018. ja 2021. aasta seisuga oli see Eestis populaarsuselt 11. naisenimi. 1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Marina 5829 naisel ja 2021. aasta 1. jaanuari seisuga 5847 naisel.
Nimepäev
Marina nimepäev on 9. oktoobril
Arnold von Tideböhl (1860−1919)
Arnold Johann Heinrich von Tideböhl (10. aprill (vkj) 1860 Riia − 14. jaanuar 1919 Tartu) oli jurist, toimetaja ja poliitik.
Päritolu ja haridustee
Põlvnes XVIII sajandi 30. aastatel Eestimaale rännanud Pommeri suguvõsast. Tema isa oli Liivimaa kindralkuberneri kantselei direktor salanõunik Arnold von Tideböhl (1818−1888). Ema Franziska (Fanny) Marie Josepha von Eltz (1822−1892) pärines Korneti mõisnike suguvõsast. Hariduse omandas Peterburis Anna koolis, Viljandi maagümnaasiumis ja Tartu gümnaasiumis. 1879−1883 ja 1884 tudeeris ta Tartu ülikoolis õigusteadust. Stuudiumi lõpetas 1885. aastal õigusteaduse kandidaadi kraadiga.
Riias ja Tartus
Naasis oma sünnilinna Riiga ja oli aastatel 1892−1902 väljaande Baltische Monatsschrift toimetaja. 1903. aastal kolis elama Tartusse. Alates 1903. aastast oli Tartu-Võru aadli eeskosteasutuse sekretär. Ta oli Liivimaa Saksa Seltsi asutajaid (1906); aastatel 1906−1912 oli ta selle Tartu osakonna (grupi) viitsepresident ja seejärel kuni 1914 president (esimees). 1906. aastal Tartu linnavolikogu valimiste eel juhtis Saksa valimisbürood. Aastatel 1914−1915 oli ta Küüni tänaval asunud pangakontori omanik. 1915. aastal küüditati ta sise-Venemaale Tomski kubermangu, kuid naasis kaks aastat hiljem. Seejärel oli taas Tartus pangakontori omanik. 1917 ja 1918 oli ta väljaande Dorpater Nachrichten toimetaja.
Surm
Mõrvati enamlaste poolt Tartu Krediitkassa keldris 14. jaanuaril 1919. Maetud Raadi (Tartu Vana-Jaani) kalmistule.
Isiklikku
Naitus 1908. aastal Elisabeth Louise Emma von Rieckhoffiga (1881−1932). Sellest liidust sündis tütar Franziska Bertha Dorothea (Dori) von Tideböhl (1911−1990), kes abiellus Riiast pärit õigusteaduse magistri Hermann Gustav Friedrich Theodor von Hirschheydtiga (1899−1973).
Kauguri
thumb|Kauguri kultuurimaja pisi|Kauguri asendikaart Kauguri on Läti linna Jūrmala osa. Asub Slokast põhjas ja Kaugurciemsist lõunas.
See on Jūrmala kõige rahvarohkem linnaosa, kus elab 20 585 elanikku (2008). Aastatel 1925–1959 oli asula Sloka linna osa. Jūrmala linnaosana hakati seda rajama 1960. aastal.
Paulo César Lima
pisi|Paulo César Lima Paulo César Lima (tuntud ka kui Paulo César Caju, hüüdnimega Caju; sündinud 16. juunil 1949 Rio de Janeiros) on brasiilia endine jalgpallur (ründav poolkaitsja).
Aastatel 1967–1977 kuulus ta Brasiilia rahvuskoondisse. 1970. aastal tuli ta Brasiilia koondisega maailmameistriks. Ta kuulus maailmameistrivõistlustel koondisse ka neli aastat hiljem, kui saavutati neljas koht.
Mariina
Mariina on naisenimi.
Bernhard Mäns
Bernhard Mäns (Bernhard Julius Mäns; 27. juuli 1871 Emmaste vald, Hiiumaa – 21. september 1935) oli eesti ajakirjanik ja tõlkija.
Sündis Emmaste vallas Hiiumaal, kus tema isa oli vallakirjutaja köster-kooliõpetaja. Omandas hariduse Tallinna elementaar- ja kreiskoolis.
1906. aastal omandas Bernhard Mäns Georg Eduard Luiga ajalehe Koit. Väljaandjaks sai Bernhard Mäns ja vastutavaks toimetajaks Georg Eduard Luiga. 1908. aastal, kui Andres Perti Päevalehe seisukord halvenes, asutati Tallinna Eesti Kirjastus-Ühisus, mis hakkas välja andma korraga kolme ajalehte: Andres Perdi käest ostetud Päevalehte (mis ilmus iga päev), Aega (ilmus kolm korda nädalas) ja Koitu (kaks korda nädalas). Bernhard Mäns valiti siis Tallinna Eesti Kirjastus-Ühisuse ärijuhiks ja vastutavaks toimetajaks sai Georg Eduard Luiga. Samal ajal omandati ka ajaleht Koit uuele ühisusele.
1918–1919 osales vabatahtlikult algusest lõpuni vabadussõjas, sh Tallinna 1. löögipataljonis ja 4. jalaväepolgus. Pärast sõda töötas ta Kaitseliidus, olles selle toetajaliige. Hiljem asus ta uuesti Päevalehe juhatuse ametisse.
Bernhard Mäns on maetud Vana-Kaarli kalmistule.
HK Moskva CSKA
pisi|260px|[[CSKA Arena (endine VTB Ice Palace)]]
HK Moskva CSKA (vene keeles ЦСКА Москва, Центральный Спортивный Клуб Армии) on Venemaa jäähokiklubi, mis tegutseb Moskvas. See mängib Kontinentaalse Hokiliiga (KHL) Tarassovi divisjonis.
Klubi on asutatud 22. detsembril 1946.
20. sajandi teisel poolel oli see Euroopa edukaim jäähokiklubi, kui tuli 32 korral Nõukogude Liidu meistriks ja võitis 20 korral Euroopa karika. Kuigi Moskva CSKA on jäänud Venemaa üheks tugevaimaks jäähokiklubiks ka pärast Nõukogude Liidu lagunemist, ei tulnud see kahel järgmisel aastakümnel kordagi Venemaa meistriks.
Hooajal 2018–19 võitis CSKA esimest korda klubi ajaloos Gagarini karika. KHL-i põhihooajal on CSKA seejuures olnud parim klubi kokku viiel hooajal.
Klubi koduväljak asub CSKA Arenal.
Veismaņi mõis
Veismaņi mõis (saksa keeles Weissenstein, läti keeles Veismaņu muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Võnnu kreisis Võnnu kihelkonnas. Tänapäeval asub Lätis Cēsise piirkonnas Vaive vallas Veismaņis.
HK Moskva CSKA
Alates 2017. aastast on klubi peatreener olnud Igor Nikitin.
Praegune koosseis
''Seisuga 22. august 2020''
Veismaņi mõis
Ajalugu
Mõisa on esimest korda mainitud Tulmēni mõisa nime all, kui see läks kas aastal 1525 või 1526 Lodede suguvõsa valdusse. Aastal 1630 kuulus see Oxenstiernadele. Põhjasõja ajal liideti see Priekuļi mõisaga.
Aastal 1770 eraldas Katariina II sealsed maad Lode mõisa (Lodenhof) nime all Otto Weissmann von Weissensteinile. Weissmann von Weissensteinide suguvõsa valdusse jäi mõis aastani 1830; nende järgi sai see ka oma uue nime. Aastal 1830 läks mõis Blanckenhagenite suguvõsa valdusse, jäädes nende omandusse kuni võõrandamiseni aastal 1920.
Mõisaansambel
Veismaņi mõisakompleks on riikliku kaitse all olev muinsusmälestis. Kaitse all on park, tall, tõllakuur, laut, endisest teenijate majast rajatud aidaga laut, ait, magasiait, tootmishoone, mõisavalitseja maja ja häärber.
Mõisakompleks rajati XVIII sajandi teisel poolel. Algselt oli see sümmeetrilise põhiplaaniga. Aastal 1908 lammutati vana puidust peahoone ja selle asemele püstitati praegune historitsistlik häärber. Toona kaevati mõisa juurde ka tiigid ning selle juurde rajati puu- ja juurviljaaiad.
Mõisapark
Mõisapark on mõisa härrastemaja juures asuv park.
Eestis olid 18. sajandil mõisates levinud Prantsuse stiilis pargid. 19. sajandil olid Eestis rohkem levinud Inglise stiilis pargid.
Videoturundus
Videoturundus on turundusmõiste, millega tähistatakse videote kasutamist internetiturunduses.
Mõistet kasutades võidakse silmas pidada:
Videoturundus on tavaliste veebiartiklitega võrreldes tõhusam, sest kaasab rohkem vaataja meeli.
Bruno Peres
Bruno da Silva Peres (sündinud 1. märtsil 1990 São Paulos) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib paremkaitsjana Türgi kõrgliiga klubis Trabzonspor.
2014. aasta juunis siirdus ta kahe miljoni euro eest Itaalia kõrgliiga klubisse Torino. 2016. aasta augustis läks ta Torinost laenule AS Romasse, kellega sõlmis 2017. aastal püsiva lepingu. Romast oli Peres laenul 2018. aasta teisel poolel Brasiilia kõrgliiga klubis São Paulo ja 2019. aasta teisel poolel Sport Club do Recifes.
2021. aasta mais siirdus ta Trabzonspori.
Tallinna Mere- ja Maaväe hospidalikalmistu
Tallinna Mere- ja Maaväehospidali kalmistu oli kahe hospidali ühine ala surnute matmiseks. Tallinna Mereväehospidal rajati 1715. aastal ja Maaväehospidal 1730. aastal. 1827. aastal loodi nende liitmisel Sõjaväehospidal.
Ajalugu
Põhjasõja käigus jäi Tallinn 1710. aastal Vene tsaaririigi koosseisu. 1710. aastal oli Vene tsaariks reformimeelne Peeter I ning linnas alustati ehitustöid, et muuta Tallinn hästi varustatud tugipunktiks. Ehitati mitmeid militaarse tähtsusega ehitisi nagu sõdurite elamuid, fortifikatsioone ja hooneid varustuse ladustamiseks. Seni kasutusel olnud väiksemad haigemajad ei suutnud kõiki abivajajaid järjest kasvavas armees teenindada. Seega rajati 1715. aastal Tallinna Mereväehospidal. 1727. aasta seisuga oli hospidalis tööl eri astme arste, olid peaarst ja arstiõpilased ja apteekrid. Muud töötajad olid valvurid, kirjutajad ja koristajad.
Eluolu
1716. aastal oli mereväehospidalis ametlikult kohti 200 haigele, kuid ravil oli kokku 406 sõjaväelast, nii jala- kui ka mereväelasi. Järgnenud aastatel olukord stabiliseerus ning ametlikke voodikohti jagus. 1723. aastal loodi hospidali vajadusteks apteek ning seal asus tööle Albert Wultmann. Apteegi tegevust sooviti laiendada 1725. aastal. On teada, et juba 1723. aastal tunti muret, et hospidalile toiduainete kasvatamiseks polnud aeda ning söögi valmistamiseks puudus köök, toiduainete ja ravimite tootmiseks ei olnud vastavat karja. Lisaks sooviti suguhaigusi põdevad patsiendid eraldada teistest haigetest.
Hospidalil oli sisehoov, mida ümbritsesid puidust elamuhooned. Eraldi olid asutuse töötajate elamud. Toiduosakond asus lõunapoolsel alal. Ühele haigele oli ettenähtud näiteks 1,2 liitrit õlut, 290 grammi liha ja 614 grammi leiba päevas. Sellised kogused on teada aastatest 1722–1735. Menüü sõltus osaliselt aastaajast. Enne talve oli toitumises suurem osakaal näiteks aedviljadel.
Palateid valgustati õlilampidega. Plekist torudega juhiti ruumist välja põletamisega kaasnenud ving. Suguhaigetele olid eraldi ruumid, millel olid parema ventilatsiooni jaoks osaliselt avatud (ja vajaduse korral ka kinnikaetavad) laed. Peaarst käis koos teiste arstidega patsiente kontrollimas hommikul ja õhtul. Mõlemal korral hindas peaarst haigete seisundit. Ringkäigu ajal jagas peaarst madalama taseme arstidele näpunäiteid. Patsientide juures olid tahvlid, kuhu peaarst kirjutas mida oli vaja patsiendiga edasi teha. Keskmiselt oli iga 20 inimese kohta üks palat. Aastal 1724 tehti uuendusi patsientide mugavuse parandamiseks. Muudeti voodite ehitust ning nende põhjad tehti edaspidi riidest mitte puidust. Kasutusel olid ka vildist ja kõrkjatest asemekatted. Raskemalt haigete jaoks oli ka pehmemaid katteid, näiteks karvamadratseid.
Ajalugu
Eraldi hospidal maaväele moodustati 1730. aastal. See oli vajalik, kuna maaväelaste suunamisel mereväelaste hospidali tekkis sageli mitmesuguseid takistusi. Maaväehospidal toimis samalaadsetel alustel nagu mereväehospidal. Maaväehospidali laiendati pidevalt, et vastata maaväe vajadustele. Asutuse territooriumil olid omaette näiteks kirik, lahkamiskamber ja köök. Ka maaväehospidal kannatas ruumipuuduse ning personali nappuse tõttu. Selline olukord tekkis sõjapidamise tõttu näiteks 1808. aastal.
Eluolu
Hospidalis arvestati toitlustamisel sõjaväelaste auastmeid ning haiguse tõsidust. Raskes seisundis patsientide toidukorrad olid kõige tagasihoidlikumad ning võisid koosneda veest ja kiislist. Oldi veendumusel, et mida kehvem oli tervis, seda keerulisem oli patsiendi organismil toitu omaks võtta. Endiselt nõrkadele, kuid parema tervise juures olevatele patsientidele anti näiteks liha leent. Seejuures ei olnud selle astme patsientidele joogipoolist ettenähtud. Järgmise astme patsientide menüüsse kuulusid näiteks leib, liha ja õlu. Viimasel tasemel saab eristada toitlustamist vastavalt sõjaväelase staatusele. Kõrgemad sõjaväelased said suuremad liha portsjonid võrreldes madalamate sõjaväelastega. Viimane tuli siiski näiteks leiva koguse arvelt. Joogiks oli kõrgematele sõjaväelastele õlu ning teistele kali.
1816. aasta seisuga oli hospidalis patsientidele kuni 600 kohta. Vooditarbed nagu madrats olid tehtud õlgedest ning magamisasemete põhjad olid tehtud puidust. Suguhaiged käisid saunas teistest eraldi. Operatsioone viidi läbi ilma tuimestuseta teiste patsientide juures. 1827. aastal liideti Mere- ja Maaväehospidal ning loodi Sõjaväehospidal.