cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fitbit
Fitbit Force
Fitbit Force tulekust teatat 10. oktoobril 2013. Force kasutab OLED-ekraani. Ta mõõdab samuti tehtud samme, läbitud vahemaad, põletatud kaloreid, läbitud korruste arvu ja päeva aktiivsemaid minuteid. Öösel jälgib Force kasutaja und. Force on võimeline äratama kasutajat väikse vibratsiooniga.
13. jaanuaril 2014 kurtis teadmata arv Fitbiti kliente nahaärritust. Fitbit teatas veebilehel, et pidas nõu meditsiinitöötajatega, kelle sõnul on nendel inimestel ärritus nikli või kirurgilise terase vastu. Koos tarbijakaitse ametiga töötades võeti 20. veebruaril 2014 Fitbit Force müügilt. 12. märtsil tegi tarbijakaitse amet müügist eemaldamise ametlikuks. Selleks ajaks oli selgunud, et Fitbit Force oli tekitanud vigastusi umbes 9900 inimesele.
Fitbit Charge
2014. aasta oktoobris teatati Fitbit Charge'i tulekust, see oli mõeldud asendusena Fitbit Force'ile. Fitbit Charge lasti välja 2014. aasta novembris. Erinevalt Force'ist on Charge'i randmepael veidi teistsugune ja kuvada saab näiteks helistaja andmeid, kui ta on ühendatud nutitelefoniga.
Fitbit Charge HR
Seadme tulekust teatati 2014. aasta oktoobris ja lasti välja 2015. aasta jaanuari alguses. Charge HR on Charge'i uuendus, millele on lisatud pulsijälgija. Sellega seoses langes aku kestvus seitsmelt päevalt viiele päevale. Charge HR käepael on samast materjalist mis Charge'il. Seda on saadaval musta, violetset, rohekas-sinakat ja oranži värvi.
Fitbit Surge
Seadme tulekust teatati 2014. aasta oktoobris. Fitbit Surge on rohkem nutikell kui aktiivsusmonitor. Ta sisaldab pulsijälgijat ning tempo, vahemaa ja kõrguse registreerimise funktsiooni. Surge on saadaval 2015. aasta algusest, kuid Fitbit korraldas ka seadmele enneaegse müügi 2014. aasta detsembris.
Fitbit Aria
2012. aasta aprillis andis Fitbit välja Wi-Fi nutikaalu. See tunneb ära kasutajad, kes kasutavad Fitbiti tooteid, ning mõõdab kasutaja kaalu, kehamassiindeksit ja keharasvaprotsenti. Fitbit Ariasse saab sisestada kaheksa kasutaja andmed ning seade uuendab nende informatsiooni automaatselt veebilehel fibit.com. Infot uuendatakse samuti telefonirakenduses.
Fitbiti telefonirakendus
2011. aasta oktoobris, mõni nädal pärast Fitbit Ultra väljatulekut, lasi Fitbit välja rakenduse iPhone'il. 2012. aasta märtsis aga Androidi jaoks. Kasutajad said pidada arvet toitumise, tegevuste, vee tarbimise ja kaalu üle. Samuti said kasutajad jälgida oma treeningu eesmärke. Algselt said iOS ja Android infot ainult kasutaja Fitbiti kontolt, mitte seadmelt otse. See muutus aga 2012. aasta septembris, kui tulid välja Fitbit One ja Zip. Need seadmed kasutasid Bluetoothi abi, et sünkroonida andmed otse telefoniga. Kui lasti välja One ja Zip, olid toetatud ainult uuemad iOS-i seadmed. 2013. aasta veebruaris andis Fitbit välja uuenduse, mis lubas traadita sünkroonimist One ja Zip seadmest Samsung Galaxy S III ja Galaxy Note II. Uuendus 2013. aasta mais lubas sünkroonimise ka Galaxy S4-le. 6. jaanuaril 2014 teatas Fitbit uuendusest Androidi rakendusele, mis toetab palju muid seadmeid nagu Nexus 4, Nexus 5, Moto X, HTC One, LG G2. 28. juulil 2014 lasti välja telefoni ametlik rakendus Windowsile.
Fitbiti veebileht
Fitbitil on veebileht, mis on tasuta ning mida saab kasutada koos ja ilma Fitbiti seadmeta. Kasutajatel on võimalik üles märkida toitumine, aktiivsus, kaal, vererõhk, pulss, glükoosi tase. Kasutajatel on samuti võimalus panna paika päeva või nädala eesmärgid, põletatud ja tarbitud kalorid ja kõnnitud vahemaa.
Toitumiskava
Fitbit võimaldab kasutajal teha veebilehele või telefoni rakendusse enda toitumiskava põhinedes kaalule, mida tahetakse saavutada. Toitumiskaval on neli intensiivsuse valikut, mille vahel kasutajad saavad valida. See annab kindla kalorite hulga, mida tohiks päevas tarbida. Soovitatav kalorite hulk uueneb sõltuvalt tegevuste sissekandmisest Fitbiti veebilehele. Samuti ennustab see kuupäeva, millal kasutaja peaks saavutama soovitud kaalu.
Salerno
pisi|Vaade linnale (enne 2006) Salerno on linn Itaalias Campania maakonnas Salerno provintsis. Linn jääb Türreeni mere Salerno lahe rannikule.
Fitbit
Tunnustusmärgid
9. augustil 2011 tekitas Fitbit võimaluse teenida tunnustusmärke läbitud sammude ja vahemaa eest. Sammude tunnustusmärke teenitakse selle eest palju tehakse samme ühes päevas. Lifetime vahemaa tunnustusmärgid antakse kasutajale selle eest, kui pikki vahemaid on nad läbinud alates Fitbiti seadme kasutama hakkamisest. Fitbit Ultra väljatulekuga tekkisid ainult Ultra tunnustusmärgid läbitud korruste põhjal. Samuti lasti välja uued sammu ja vahemaa tunnustusmärgid, mida kõik saavad teenida.
Salerno
Linnas tegutseb jalgpalliklubi Salernitana Calcio 1919.
Tour First
Tour First on 231 meetri kõrgune büroopindadega pilvelõhkuja, mis asub Pariisi kõrghoonestatud ärikeskuses La Défense'is.
Fitbit
Tunnustusmärgid
Tunnustusmärgid jagunevad viide kategooriasse:
Tour First
Aastatel 1974–1998 oli kõrghoone nimi Tour UAP ja 1998–2007 Tour AXA.
Fitbit
Tunnustusmärgid
Päevane korruste läbimine
10 korrust: Happy Hill 25 korrust: Redwood Forest 50 korrust: Lighthouse 75 korrust: Ferris Wheel 100 korrust: Skyscraper 125 korrust: Rollercoaster 150 korrust: Stadium 175 korrust: Bridge 200 korrust: Castle 300 korrust: Waterfall 400 korrust: Canyon 500 korrust: Volcano 600 korrust: Mountain
Lifetime korruste läbimine
500 korrust: Helicopter 1 000 korrust: Skydiver 2 000 korrust: Hot Air Balloon 4 000 korrust: 747 8 000 korrust: Cloud 14 000 korrust: Spaceship 20 000 korrust: Shooting Star
Lifetime vahemaa
42 km: Marathon 112 km: Penguin March 402 km: London Underground 563 km: Hawaii 804 km: Serengeti 1 184 km: Italy 1 593 km: New Zealand 2 574 km: Great Barrier Reef 3 007 km: Japan 3 213 km: India 4 023 km: Monarch Migration 4 800 km: Sahara 6 649 km: Nile 8 047 km: Africa 12 713 km: Earth
Aadu Andres Pilt
Aadu Andres Pilt (11. detsember 1945 Örebro, Rootsi – 6. mai 2018 Burlington, Kanada ) oli eesti päritolu Kanada füüsik, Eesti ohvitseri poeg.
Fitbit
Tunnustusmärgid
Kaalu eesmärgid
Aadu Andres Pilt
Elulugu
Aadu Andres Pilt elas aastast 1951 Kanadas.
Lõpetas 1964. aastal Torontos Keskkooli, 1968. aastal Toronto Ülikooli matemaatika ja füüsika erialal, füüsikamagister (1969, Alberta Ülikool; väitekiri "An investigation of high spin states in 55Fe"), Ph.D. (eksperimentaalne ja teoreetiline tuumafüüsika; 1972, McMasteri Ülikool; väitekiri "Nuclear structure on 21Ne and 29Si"). Oli järeldoktorina aastatel 1972–1973 uurimistööl Saksamaal Max Plancki Instituudis ja 1973–1974 Inglismaal Oxfordi Ülikooli tuumafüüsika osakonnas, 1974–1978 Oxfordi Ülikooli tuumafüüsika osakonna teadur, 1978–1979 McMasteri Ülikooli füüsika osakonna vanemteadur, 1979–1981 teadur ja abiprofessor, 1981–1985 kaasprofessor, 1985–1988 Mohawki Kolledži (Hamilton, Ontario) füüsikateaduste osakonna lektor (professor), 1988–1996 Ontario Päästeteenistuse kiirgusosakonna tehniline grupi vanemohvitser ja grupijuhi asetäitja, 1996– grupi juhataja. Olnud 1977. aastal Helsingi Ülikooli füüsika osakonna külalisteadur ning 1980. ja 1981. aastal Oxfordi Ülikooli tuumafüüsika osakonna külalisuurija.
Teadustöö
Uurimisvaldkond: tuumafüüsika – tuuma struktuur, raskete ioonide reaktsioonid, tuuma kihtmudeli arvutused, klastri moodustumised kergetes tuumades. Kergete tuumade Я-osakese klastermudeli kaasautor. Umbes 60 teadustrükist.
Ilf ja Petrov
pisi|Kirjanikud Ilja Ilf ja Jevgeni Petrov (1932) Ilf ja Petrov (Ilja Ilf ja Jevgeni Petrov) olid kaks 1920. ja 1930. aastatel tegutsenud nõukogude proosakirjanikku. Mõlemad sündisid Odessas, mõlemad asusid teineteisest sõltumatult 1923. aastal elama Moskvasse ning suur osa nende loomingust valmis koostöös.
Romaanid
Ilf ja Petrov said väga suure populaarsuse osaliseks pärast seda, kui ilmusid nende satiirilised romaanid "12 tooli" ("Двенадцать стульев", 1928) ja "Kuldvasikas" ("Золотой теленок", 1931). Romaane seob rikkusi jahtivast suurpetturist peategelane Ostap Bender, kelle tegemiste taustaks on tolleaegne Nõukogude Venemaa reaalsus. Raamatud kirjutati ja nende tegevus toimub Nõukogude Liidu ajaloo suhteliselt liberaalsel ajajärgul ehk 1920. aastate uue majanduspoliitika (NEP) ajal. Teostes rõhutatakse tegelaste asumist väljaspool organiseeritud, sihikindlat ja tootlikku Nõukogude Venemaa ühiskonda. See andis autoritele pasliku platvormi, millelt seda ühiskonnakoda vaadata ja heita nalja selle vähem meeldivate ja vähem sotsialistlike aspektide üle.
Reisid
Kirjanikud reisisid aastatel 1933 ja 1934 mööda Euroopat ja aastatel 1935 ja 1936 ka mööda ülemaailmse majanduskriisi aegset Ameerikat. Ameerikas Ilfi tehtud piltide põhjal avaldasid autorid ajakirjas Ogonjok ka fotoessee "Ameerika fotod". Varsti pärast seda ilmus neilt raamat "Ühekorruseline Ameerika" ("Одноэтажная Америка"), mille esmatrükk ei sisaldanud Ilfi fotosid. Nii essee kui ka raamat kirjeldavad nende seiklusi neile omase huumori ja mängulisusega. Märkida tasub, et Ilf ja Petrov ei kartnud neis teostes mõningaid Ameerika elustiili aspekte ülistada.
Muu looming
Lisaks romaanidele ja reisikirjadele ilmus nende sulest veel raamatuid. Loomingu Raamatukogus ilmus 1958. aastal "Kolumbus kinnitab otsad" ning 1979. aastal "Õilis isik".
Studio Viridis Loodusharidus
Studio Viridis Loodusharidus on Eesti keskkonnahariduslik mittetulundusühing.
Studio Viridis valmistab muu hulgas topiseid, mulaaže, jahitrofeesid, korraldab näitusi, loodusretki. Koos Eestimaa Looduse Fondiga asutas MTÜ 2006. aastal Muraste looduskooli.
Šveitsi meedia
Šveitsi meedia on Šveitsis toimiv massimeediasüsteem.
Šveitsi iseloomustab kultuuride mitmekesisus, riigis kehtib neli ametlikku riigikeelt – saksa, prantsuse, itaalia ja romanši keel – ning seega on riigis ka neli erinevat mentaliteeti. Šveitsi meediamaastikul mängivad need keeleerinevused suurt rolli: seetõttu puuduvad seal üleriigilised päevalehed, nende asemel on regionaalsed ajalehed, keeleerinevused kujundavad ka raadiojaamu ja televisiooni.
Šveits oli 2008. aastal pressivabaduse edetabelis seitsmendal kohal.
Ajalehed
Šveitslased on rahvas, kes armastab endiselt lugeda ajalehti ja ajakirju. Ajalehti loeb regulaarselt 91,8% üle 14-aastastest Šveitsi elanikest. See näitaja on püsinud viimase kümne aasta jooksul stabiilsena. 2008. aastal loeti Šveitsis ajalehti keskmiselt 44 minutit päevas. Väga populaarsed on tasuta ringluses olevad lehed. Iga päev loeb üks kolmest saksa keelt kõnelevast üle 14-aastasest ajalehte 20 Minuten, mis on suurima trükiarvuga ajaleht Šveitsis. Uue meedia on põhjustanud traditsiooniliste ajalehtede tellimuste ja üksikmüügist saadava tulu vähenemise.
Ajalehtede tulu tuleb 75% ulatuses reklaamist. Eriti tugevalt sõltuvad reklaamitulust regionaalsed ajalehed. Kuna trükiarvud on viimastel aastatel järjest vähenenud, on Šveitsi meediamaastikul toimumas järgmised protsessid: ajalehtede koondumine suuromanike kätte, täistööajaga ajakirjanike arvukuse vähenemine, suurenenud logistiline koostöö kirjastustega. Üha enam väikeseid ja keskmise suurusega ajalehti on sunnitud tegevuse lõpetama või ühinema mõne suure kontserniga. 2008.–2009. aasta majanduskriis mõjutas ajalehti tugevalt. Isegi juhtivad päevalehed pidid suure osa töötajatest lahti laskma. Aastal 2008 ilmus Šveitsis 203 päeva- ja nädalalehte, näiteks aastal 1939 ilmus neid täpselt poole rohkem.
Šveitsis on populaarsed mõned üksikud suure trükiarvuga ajalehed, väikesed ajalehed täidavad eelkõige regionaalseid tühimikke, kuid saavad seeläbi ära kasutada konkurentsivabasid kohalikke lugejaskondi ja reklaamiturge.
Tundub, et viimase aja suundumus on see, et ajakirjandusmaastik liigub kahes vastandlikus suunas. Ainult mõned üksikud suure trükiarvuga ajalehed levivad keskustes ja eeslinnades, samal ajal kui paljud väikesed ajalehed peavad täitma lünki, mis nende vahele jäävad. Samal ajal saavad nad ka osa kasumist, mis tuleneb kitsast kohalikust reklaamiturust ja lugejaskonnast.
Šveitsi meediamaastikul mängivad keeleerinevused suurt rolli. Seetõttu puuduvad seal näiteks üleriigilised päevalehed. Nende asemel on regionaalsed ajalehed. Keeleerinevused kujundavad ka raadiojaamade ja televisiooni tegevust.
Suurima kasumiga meediakontsernid (2008. a seisuga):
Suurimad päevalehed (2008. a seisuga)
Suurimad tasuta päevalehed (2008. a seisuga)
Lugejad (2008. a seisuga)
Ajakirjad
Suurima lugejaskonnaga ajakirjad Šveitsis
Raadio
Raadiokuulamismaht
Päevane raadiokuulamismaht on aastate vältel enam-vähem sama, üldine tendents on siiski mõneminutiline suurenemine.
Raadiomaastiku üldiseloomustus
Šveitsi raadiomaastikku iseloomustab:
Peamised raadiokanalid
Peamised raadiokanalid kuuluvad ka rahvusringhäälingu kanalite hulka.
Avalik-õiguslikud raadiokanalid
1922. aastast tegutsenud Šveitsi rahvusringhääling (SRG SSR) on ringhäälingukontsern, mille koosseisu kuulub nii mitmekeelseid raadio- kui ka telekanaleid. Nende struktuur võtab arvesse asjaolu, et Šveits on multikultuurne ja mitmekeelne maa ning seega edastatakse mitmekeelseid programme eri piirkondadesse. Raadioprogramme iseloomustab avalikkuse teenimine, vabadus ja vastutus, integreeritus, läbipaistvus, ausus ja kuulajaskonnaga arvestamine.
Programmi iseloomustus
2005. aastal tehtud uuringust selgub, et 68% SRG SSR programmidest kasutati muusika esitamiseks, 10% kulus uudiste ja päevakajalise info edastamiseks, 12% jutul põhinevale meelelahutussaadeteks, 6% jutul põhinevale kultuurisaadeteks ja 2% spordisaadetele. SRG SSR kanalid erinevad teistest kanalitest selle poolest, et traditsiooniliselt ei edastata nende programmides reklaame. Selline korraldus on kehtinud juba 1930. aastatest.
Saksakeelsed kanalid
Šveitsi rahvusringhäälingu hulka kuulub kuus saksakeelset kanalit: Lisaks kuulub samasse rühma ka kolm nišikanalit:
Prantsuskeelsed kanalid
Rahvusringhäälingu tütarettevõttes Radio Suisse Romande tegutseb neli prantsuskeelset kanalit:
Itaaliakeelsed kanalid
Kolm itaaliakeelset kanalit tegutseb ettevõttes Radiotelevisione svizzera di lingua italiana. Need on
Romanšikeelne kanal
Šveitsis tegutseb ka üks romanšikeelne kanal – Radio Rumantsch.
Eraraadiokanalid
Eraraadiokanalid hakkasid tegutsema alates 1984. aastast, kui anti luba nende edastamiseks. Eetriõiguse sai umbes 30 kanalit. 20. sajandi lõpuks oli tegevaid raadiojaamu juba 40 ringis. Nagu ka rahvusringhäälingu puhul, tegutsevad igas riigi regioonis ka eraraadiokanalid, kelle eesmärk on oma tegevusega kasumit teenida. Lisaks leidub ka mitteäriliste eesmärkidega kohalikke jaamu, mis pakuvad peamiselt kultuuri- ja muusikaprogramme vahelduseks eraraadiote ühekülgsetele kommertsprogrammidele.
Veebiraadiod ja digilevi
SRG SSR on 2000. aastatest tegutsenud selle nimel, et raadio ja televisioon oleksid ka digitaalselt edastatavad. 2005. aastaks oli umbes pool riigi pindalast kaetud digileviga. Üleriigiline digilevi raadiotel töötab alates 2009. aastast, kuid vaatamata sellele pakkusid ja pakub praegu enamik raadiojaamu ka internetiraadio võimalust.
Televisioon
Võrreldes teiste riikidega vaadatakse Šveitsis telerit vähe, keskmiselt 147 minutit päevas. Erakanalite osakaal on Šveitsis väike, 2008. aastal moodustasid need vaid 8% kanalitest. Välismaiste telekanalite osakaal ulatub 60%-ni.
2009. aasta seisuga oli Šveitsis 3 362 000 majapidamist, millest telerit omab 93% (ehk 3 127 000). 92% (ehk 2 890 000) on majapidamisi, kes vaatavad kaabeltelevisiooni (allikas: Swisscable). 2006. aasta juulis hakati Šveitsis analoogtelevisiooniga hüvasti jätma. Üleminek jõudis lõpule 2008. aasta jaanuariks. Digitaalset kaabeltelevisiooni kasutas 16% majapidamistest ehk 510 000 majapidamist (allikad: Screen Digest ja European Audiovisual Observatory).
2009. aasta novembrikuu seisuga on Šveitsis rohkem kui 260 kaablioperaatorit (see on ühtlasi kõige populaarsem televisiooni edastusviis Šveitsis). Tuntumad neist on Cablecom (UPC), Naxoo jt. 2007. aastal tegi UFCOM kõikidele kaabeltelevisiooni firmadele kohustuslikuks edastada kõiki SRG SSR-i toodetud kanaleid. Samuti muutus kohustuslikuks kanalite Arte, 3sat, Euronews, TV5MONDE, ARD, ORF1, France2 ja Rai Uno (OFCOM) edastamine.
Satelliidipakette on Šveitsis kaks (levitajaks CanalSat Suisse, SSR-SRG Idée Suisse “Sat-Access”). Mobiilseid televisioonipakettide tellimusi on Šveitsis 2009. aasta seisuga 16 000, allikaks Screen Digest. Mobiilsete televisioonipakettide pakkujaid on Šveitsis kaks (Swisscom “Bluewin TV mobile”, Sunrise).
SRG SSR – Šveitsi peamine ringhäälingukanal
Televisiooni vaatajaskonna turujaotus saksakeelses Šveitsis (protsentuaalselt aastatel 2005–2008, arvestatud on vanust 3a +)
Televisiooni vaatajaskonna turujaotus itaaliakeelses Šveitsis (protsentuaalselt aastatel 2005–2008, arvestatud on vanust 3+)
Prime time (18.00–23.00):
Prime time (18.00–23.00) ajal on kanalite vaatajate (vanuses 3a +) osakaal vastavalt: TSI – 31,7%, TSI 2 – 7,7%, TSR1 – 1,1%, SF1 – 2,0%, Tele Ticino – 1,7%, RAI 1 – 9,0%, RAI 2 – 6,0%, RAI 3 – 4,6%, Canale 5 – 10,5%, Italia 1 – 7,1%, La 7 – 1.0%. Teiste kanalite vaatamise osakaal prime time ajal on 12,0%.
Internet
Internetti iga päev või peaaegu iga päev kasutavate šveitslaste protsent on 12 aastaga (1997–2009) kasvanud 7-lt 73-le. 90%-l igapäevastest kasutajatest on kõrgharidus ja 91% jääb vanusevahemikku 14–29. Iga päev kasutab Internetti 91% šveitslastest, kelle sissetulek kuus on üle 10 000 Šveitsi frangi.
Kõrgharidusega kasutajad tarbivad Internetti peamiselt informatsiooni otsimiseks, kuid vähem haritud peamiselt meelelahutuslikel eesmärkidel. Šveitsi kõige populaarsemad internetiteenused on e-post, otsingumootorid, ajagraafikud, värsked uudised, internetipank, internetipoed, muusika allalaadimine, mängud ja teistega suhtlemine.
2009. aasta novembri seisuga kuulub kõige suurema klikkide (369,5 mln) ja klientide (3,93 mln) arvuga veebilehe tiitel endiselt riigile kuulunud telekommunikatsiooni pakkujale Swisscomile (bluewin.ch).
2008. aastal tarbiti Šveitsis Internetti 63 minutit päevas.
Ajalehtede veebiversioonide jälgimine (2008. aasta seisuga)
Veebireklaam
Veebireklaamile kulutati Šveitsis 2010. aastal 83 mln Šveitsi franki, 2011. aastal plaaniti kulutada 99 mln Šveitsi franki.
Fitlap
alt=Fitlap.ee tervislik toitumiskava|pisi|Fitlap.ee logo Fitlap on kliendi andmetega kohanev virtuaalne toitumiskava, mis aitab kaalu langetada ja õpetab inimesi tervislikult toituma.
Ajalugu ja areng
Fitlap OÜ asutati René Laane eestvedamisel 2015. aasta 9. jaanuaril. OÜ Fitlap sai 2018. aastal kaubamärgi "Fitlap" haldajaks.
Fitlap tegutseb nii Eesti kui ka USA turul.
Ettevõtte ainuomanik on René Laane. Ta on sotsiaalteaduste magister (cum laude), lõpetanud Tartu Ülikooli majandusteaduskonna strateegilise juhtimise erialal.
Vysoké Veselí
Vysoké Veselí (saksa keeles Hochwessely) on linn Tšehhis Hradec Králové maakonnas Jičíni ringkonnas. Vysoké Veselí asub Jičínist umbes 13 km lõunakagus ja Hradec Královést ligikaudu 31 km loodes.
Vysoké Veselít on esmamainitud 1323. aastal, linnaõigused sai 1908. aastal. Teise maailmasõja järel kaotas Vysoké Veselí linnaõigused, kuid sai need 2007. aastal tagasi.
PCI-siin
pisi|Tüüpiline 32-bitine, ainult 5V PCI-siin pisi|Üks 32-bitine PCI-siin PCI (lühend sõnadest Peripheral Component Interconnect, inglise keeles ’välisseadmeühendus’) on Intel Corporationi välja töötatud kohaliku siini standard, mida kasutatakse enamiku tänapäevaste personaalarvutite juures kõrvuti uuema PCI Expressi ja vanema ISA-laiendussiinistandardiga. PCI-siin (nagu kõik teised arvutisiinid) tähendab elektriliste ühenduste kogumit, mille kaudu andmeid kandvad elektrisignaalid liiguvad ühest arvutisüsteemi osast teise.
PCI-siini standardi määravad:
Laiendussiinid võimaldavad arvutisse lisada laienduskaarte ning ühendada neid protsessori ja põhimäluga. Iga siin koosneb kahest osast: andmesiinist ja aadressisiinist, kuid need võivad olla ka kokku multipleksitud samadele füüsilistele ühendustele.
PCI on siin. Igal siinil on mitu pesa. Esialgne PCI lubas ühele siinile kuni 3 pesa, uuem standard lubab kuni 6 pesa. Rohkemate pesade vajadusel võib arvuti sees olla ka mitu PCI-siini, igaühel kuni 6 pesa. Lisaks võib PCI-siinil olla PCI sild, mille taga on uus PCI-siin. Nii saab kokku palju siine teha, näiteks IBM-i suurtes serverites esineb sadu PCI-siine (pesasid on seega veel rohkem).
Ajalugu
Vanasti kasutati PC-des ISA siini, selle kitsaks jäämisel VLB siini ning serverites EISA siini. Sunidel olid SBus siinid, Macidel NuBus, IBM-il MCA, jne. Mõned neist olid 16-bitised, enamik 32-bitised.
1991. aasta kevadel lõpetas Intel PCI-siini esimese versiooni väljatöötamise. Kuna VLB oli ajutine häkk ja disainitud 486 protsessorite jaoks, siis Pentium protsessorite jaoks oli vaja uut, kiiremat siini. Inseneride eesmärk oli töötada välja kulutasuv ja produktiivne lahendus, mis võimaldaks realiseerida protsessorite Pentium ja Pentium Pro võimet. Eriti rõhutati, et välja töötamine (areng) toimub nullist ja insenerid ei püüdnud juba olemasolevaid seadmeid modifitseerida. Lisaks sellele oli vaja võtta arvesse neid vigu, mida tegi VESA, kui projekteeris VLB-siini (elektriline koormus ei võimaldanud ühendada rohkem kui 3 laienduskaarti). Samuti rakendada seadmete autokonfiguratsiooni arvutile Amiga (protokoll Autoconfig).
Aastal 1992 ilmus PCI-siini esimene versioon ja Intel teatas, et siini standard on lahtine ning et nad loovad PCI Special Interest Groupi. Seega on igal huvitatud arendajal võimalus luua PCI seadmeid ilma litsentsi ostmata. PCI kujutab endast hübriidi ISA- ja VLB-siinist. Uus standard pakub seadmetele otsest juurdepääsu süsteemi mälule, aga kasutab silda, et luua ühendus esisiiniga ja seejärel protsessoriga. Sild on vajalik, et reguleerida PCI kiirust sõltumata protsessori kiirusest. Esimese versiooni taktsagedus oli 33 MHz, siini laius oli kas 32 või 64 bitti ning ta toetas 3,3 V ja 5 V seadmeid. PCI on kuni 10% kiirem kui VLB standard. Teoreetiliselt on siini ribalaius 133 Mbit/s, aga praktikas umbes 80 Mbit/s. See standard ei saavutanud aga populaarsust enne Windows 95 turule ilmumist, sest mainitud operatsioonsüsteem toetas isehäälestumist (Plug and Play (PnP)). Lühidalt tähendab see seda, et süsteem tunneb ise porti või pesasse ühendatud seadme või kaardi ära ning seadistab automaatselt kõik vajaliku. Ehk siis: tarvitseb riistvarakomponendid (näiteks graafika- või helikaart) ainult arvuti vabasse pessa panna ja ülejäänu toimub enam-vähem automaatselt. Uus komponent annab endast märku pärast arvuti käivitamist ning kooskõlastab arvuti sisehaldussüsteemis kõik vajaliku.
1993. aasta keskel lahkus Intel ühendusest VESA ja hakkas tegema aktiivseid samme PCI-siini edendamiseks turul. Vastus Uneseti spetsialistidele ja konkureerivatele ettevõtetele, kes rääkisid, et see siin on allpool igasugust arvestust (siini tunnusjooned olid sarnased näiteks Zorro III-ga, avaldati palju artikleid, kus räägiti, et siinil on vale disain) oli PCI 2.0.
Füüsiliselt paikneb PCI enamasti rööbiti varasema ISA süsteemisiiniga. Vahel esineb süsteemiplaadil ka kombineeritud ISA- ja PCI-siin võimaldades kasutada emba–kumba neist. Ta loob otsese juurdepääsu perifeeriaseadmetele pöördumaks esisiini poole, millega on ühendatud protsessor.
Aastal 1995 ilmus PCI versioon 2.1 (teise nimega "paralleelne PCI-siin"). See tagab taktsageduse 66 MHz ja siini maksimaalne edastuskiirus on 533 Mbit/s (64-bitine versioon taktsagedusega 66 MHz). Lisaks toetab seda operatsioonsüsteem Windows 95 (isehäälestumise tehnoloogia), mis võimaldas IBM PC kasutajatel mitte tunda end riivatud võrreldes teiste platvormidega. Versioon PCI 2.1 oli nii populaarne, et varsti kanti see üle teistele platvormidele protsessoritega Alpha, MIPS, PowerPC, SPARC, jne.
Aastal 1997, seoses arvutigraafika arenguga ja AGP-siini väljatöötlemisega ei rahuldanud PCI-siin enam kõiki vajadusi ja enam ei kasutatud seda videokaartide juures (nõuded olid ülepaisutatud). AGP-siin suhtles otse operatiivmäluga, võimaldades sinna laadida 3D-elemente ja neid sealt kiirelt kätte saada. Füüsiliselt on see PCI-st erinev ning omavahel neid kaarte vahetada ei saa. Läbi aja on AGP-st ilmunud suuremate sagedustega versioone, mis kannavad lisandina nimes kordajat, mis näitab, mitu korda suurem on kiirus algse AGP-ga võrreldes (X2 – 133 MHz, X4 – 266 MHz, X8 – 533 MHz).
PCI-siini tehniline ülevaade
Mälu aadressiruum on 32 või 64 bitti. I/O aadressiruum on 32 bitti. Konfiguratsiooniruum iga seadme kohta on 256 baiti.
PCI on 64-bitine siin, kuigi seda kasutatakse tihti ka 32-bitise siinina. See tähendab, et ühekorraga saab edastada kas 32 või 64 andmebitti. Toimub sünkroonne andmevahetus, siin on multipleksitud (aadress ja andmed edastatakse kasutades sama liini).
Pinge on kas 3,3V või 5V. Eksisteerivad ka universaalsed emaplaadid mis toetavad nii 3,3V kui ka 5V seadmeid.
Siini spetsifikatsioon võimaldab kombineerida kuni kaheksa funktsiooni ühel plaadil (video + heli, jne.).
PCI seadmel on 47 kontakti (49 masteringi puhul).
Toetab isehäälestumist.
PCI-siini eelised
Siini väljatöötamisel kaasati tema arhitektuuri eesrindlikud tehnilised lahendused, mis võimaldasid suurendada läbilaskevõimet. PCI-siin on esimene siin IBM PC arhitektuuris, mis ei ole seotud vaid selle arhitektuuriga. See ei sõltu enam protsessorist ja seda kasutatakse ka näiteks Macintosh arvutites.
PCI-siinil on veel üks väga suur eelis kõrge kiirusega andmete edastuse juures – Burst Mode Transfer ehk valangrežiimis edastus. Vanemad siinid vajavad ühe andmeploki edastuseks esmalt aadressi ning seejärel andmeid. Järgmise ploki saatmiseks tuleb uuesti defineerida aadress ja saata andmed. Lisanduvad veel spetsiaalsed plokid igale tsüklile. Valangrežiimis saadetakse esmalt üks aadresside plokk ja seejärel kaks või rohkem andmete plokki. Selline moodus annab palju suuremad andmeedastuskiirused.
PCI on väga odav, laialt levinud ja voolusäästlik siin.
Mihkel Lindenberg
Mihkel Lindenberg (venepäraselt Mihhail Lindenberg, sündinud Lindeberg; 22. veebruar 1850 (10. veebruar Juliuse kalendri järgi) Reastvere – 21. aprill 1919 Laius-Tähkvere vald) oli õpetaja ja ajakirjanik.
PCI-siin
PCI-siini eelised
PCI-siin erineb teistest siinidest selle poolest, et komponendid asetsevad plaadi PCI adapterite vasakul pealispinnal. Sel põhjusel jagab äärmine PCI pesa tavaliselt maandumiskohta ISA pesaga (shared slot).
Mihkel Lindenberg
Elulugu
Mihkel Lindenberg sündis Tartumaal Laiuse kihelkonnas Reastvere mõisapiirkonnas Kirivere külas taluniku pojana. Alghariduse omandas kohalikus külakoolis ning Laiuse õigeusu kihelkonnakoolis. 1873. aastal lõpetas Riias Balti Õpetajate Seminari, misjärel tegutses rahvakooliõpetaja ja õigeusu kiriku köstrina Tartumaal Ilmjärvel ja Rakveres. 1876. aastal oli üks Kalevipoja seltsi asutajatest Rakveres ning seltsi asutatud 3-klassilise kooli (nn Kalevipoja kool) juhataja. 1880. aasta novembris sai Kalevipoja selts loa anda välja nädalalehte Valgus, mis hakkas ilmuma Lindenbergi toimetamisel. Lehel puudus kindel orientatsioon. Algul ajal oli Lindenberg C. R. Jakobsoni vaimustatud pooldaja ja Sakala kaastööline, kuid hiljem asus Sakala ringkonnaga ägedasse opositsiooni. Liigse venesõbralikkuse tõttu sattus Lindenberg vastuollu ka Kalevipoja seltsiga, mistõttu tagandati ta 1881. aasta augustis Valguse toimetaja kohalt. Hiljem üritas ta korduvalt saada luba uute ajalehtede asutamiseks (Narova 1882, Eesti Heal 1883 ja Kalevi Soomesild 1887), kuid tulutult. 1881. aasta sügisel arreteeriti ning vangistati Lindenberg Eestimaa kuberneri korraldusel, kes pani talle süüks talupoegade ässitamist mõisnike vastu maa saamise asjus Vene sisekubermangudes. Nimelt oli sama aasta mais Gattšinas keiser Aleksander III-le esinenud Kalevipoja seltsi saatkond, kelle tõlgiks oli Lindenbergi naine Elisabet, kes oli palunud lubada eesti talupoegadele vastava soovi esitamisel asuda kroonu maadele Vene sisekubermangudesse. Süüdistus tema vastu lõpetati senati otsusega 1884. aastal. Vanglas viibides jäi Lindenberg vaimuhaigeks. Pärast vanglast vabanemist asus Lindenberg elama sugulaste juurde Reastvere valda ning oma viimased eluaastad veetis Laius-Tähkvere valla vaestemajas, kus suri 21. aprillil 1919. Mihkel Lindenberg maeti Laiuse Jumalaema Sündimise koguduse kalmistule Laiuseväljal.
Isiklikku
Mihkel Lindenberg oli 1879. aastast abielus õigeusu preestri tütre Elisaveta (Elisabeth) Minšikovaga. Tema abikaasa tegutses õpetajana Rakveres, Otepääl ja Paides. Neil oli kaks tütart: Nadežda, kes abiellus õigeusu vaimuliku Jüri Podekratiga, ja Olga, kes abiellus psühholoogia professori Konstantin Ramuliga. Mihkli vend Jakob Lindenberg oli õigeusu õpetaja, kirikutegelane ja Riia Peeter-Pauli koguduse ülempreester.
PCI-siin
PCI-siini eelised
Niinimetatud sildadeülene protsessor (PCI Bridge) võib olla lülitatud mitmete PCI kanalite külge, andes võimaluse saata üheaegselt andmeid edasi sõltumatute PCI kanalite vahel.
PCI-siini signaalid
PCI on põhiliselt mõeldud suhtluseks, kus mälusse tuleb kirjutada või mälust lugeda palju andmesõnu järjest. Siini masteriks on kas protsessor või DMA kontroller ehk initsiaator. Adresseeritav seade on sihtkoht.
Sümbol # nimetuse lõpus näitab, et signaal on aktiivne madalapingelises olekus
PCI seadme konfigureerimine
Kui seade on arvutiga ühendatud, siis talle omistatakse initsialiseerimise käigus aadress kasutades IDSEL# signaali (Input Device Select). Kuna PCI seadmete maksimaalne arv on 21, siis PCI konfigureerimise tarkvara skaneerib kõik 21 võimalikku asukohta selgitamaks välja, millised seadmed on reaalselt olemas. Iga seade võib küsida aadressi I/O aadressiruumis või mälu aadressiruumis ja see info kirjutatakse seadme registrisse. Kui seade vajab installeerimist, kirjutatakse installeerimise kood seadme ROM-i, seejärel PCI tarkvara loeb seda koodi, käivitab ja teeb vajaliku initsialiseeringu.
Normaalsuuruses (full-size) kaardid
Normaalsuuruses kaardi kõrgus on 107 mm ja sügavus on 312 mm, kuid paljudele kaasaegsetele arvutitele need ei sobi. Kohad, kuhu tuleb kruvid keerata, on ka standardiseeritud. Vaatamata sellele, et kaart võib ka väiksem olla, on kruvi suurus sama ning kõik kruvid peavad olema hoolikalt kruvitud.
Keskmise suurusega (half-length) kaardid
Peaaegu kõikidele kaasaegsetele arvutitele sobib see standard. pisi|MiniPCI js MiniPCI Expressi kaardid
Poole kõrgusega (half-height) kaardid
Need on ’madala profiili’ kaardid, kuhu sobivad seadmed järgmises vahemikus:
Mini PCI
Sülearvutitest leiame ka PCI modifikatsiooni Mini PCI. Standardi järgi on Mini PCI kaardid normaalsuuruses kaartidest umbes 1/4 võrra väiksemad. Tavalise PCI-siiniga varustatud riistvaras saab kasutada Mini PCI kaarte Mini PCI to PCI muundurite abil. Uuematel arvutitel on Mini PCI asendatud PCI Express Mini kaartidega. pisi|PCI ja PCI Expressi siinid
Tour Adria
Hoone ehitati aastatel 1999–2002. Sellel on 40 korrust ja 53 000 m² põrandapinda.
Künnapõhja
Künnapõhja oli küla Virumaal. Küla jääb tänapäeval Vaivina küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Jõhvi kihelkonda ja jäi Konju mõisa alale, varem ka Päite mõisa alale. Küla kaotati 1977, kui see liideti Vaivina külaga.
Küla on mainitud 1620 (Kynnepä).
Küla järgi on nime saanud Toila kihistu Künnapõhja kihistik.
Mati Preitof
pisi|150px|Mati Preitof 2009. aasta rogaini EMi autasustamisel Mati Preitof (sündinud 13. veebruaril 1960) on eesti orienteeruja.
Haridus
Lõpetas 1980. aastal Tallinna Polütehnikumi tööstusettevõtete elektriseadmete eriala.
Töö
Töötanud OÜ Graben projektijuhina. 2012. aastast OÜ Elektrof juhatuse liige.
Sporditulemused
Orienteerumisjooksus tulnud veteranide klassis (M50) Eesti meistriks öisel tavarajal aastatel 2010, 2011, 2012, 2014.
Rogaini Euroopa meistrivõistlustel võitis 2007. aastal Smiltenes segavõistkondade arvestuses koos Eduard Pukkoneni ja Marje Viirmanniga pronksi. Veteranide segavõistkondade arvestuses võitis 2008. aasta rogaini MMil kulla koos Eduard Pukkoneni ja Marje Viirmanniga ning 2013. aastal pronksi koos Aleksander Pritsiku ja Heidi Sillaga, rogaini EMil 2007. ja 2009. aastal kulla koos Eduard Pukkoneni ja Marje Viirmanniga.
Kristína Peláková
thumb|Kristína Peláková Kristína Peláková (sündinud 20. augustil 1987 Svidníkis) on Slovakkia laulja.
2010. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ta Slovakkiat lauluga "Horehronie".
Kanada kurg
Kanada kurg (Antigone canadensis, varem Grus canadensis) on kurglaste sugukonda Antigone perekonda kuuluv linnuliik.
Tunnustatud on kuus alamliiki: A. c. canadensis, A. c. nesiotes, A. c. pratensis, A. c. pulla, A. c. rowani ja A. c. tabida.
TWiiNS
TWiiNS on Slovakkia ansambel.
2011. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ta Slovakkiat lauluga "I'm Still Alive".
Jaak Herodes
Jaak Herodes (sündinud 5. juunil 1944 Kilingi-Nõmmes) on eesti arst, ettevõtja, poliitik ja omavalitsustegelane.
Ta on lõpetanud 1971. aastal Leningradi Pediaatria Meditsiinilise Instituudi.
1970.–1980. aastatel töötas ta Rapla rajooni keskhaiglas narkoloogina.
Ta oli Eesti Maa-Keskerakonna liige, hiljem kuulunud erakonda Mõõdukad ja Sotsiaaldemokraatlikku Erakonda.
Isiklikku
Tema poeg on Veiko Herodes.
Ilme Pilv
Ilme Pilv (5. detsember 1928 Koeru, Järvamaa – 28. september 2016) oli eesti arstiteadlane ja pediaater.
Elulugu
Ilme Pilv oli arsti tütar.
Lõpetas 1947 Väike-Maarja Keskkooli, 1953 Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna, 1960–1964 Moskva Pediaatria Instituudi aspirant, meditsiinikandidaat (1965, samas), väitekiri "К вопросу o бельково-аминокислотном обмене при ревматизме у детей" Oli 1953–1956 Tallinna Vabariikliku Haigla lasteosakonna ordinaator, 1956–1960 Haapsalu ja Tallinna lastehaiglates pediaater, 1964–1968 Eksperimentaalse ja Kliinilise Meditsiini Instituudi (EKMI) laste reumatoloogia sektori nooremteadur, 1968–1971 Eesti NSV Pedagoogika Teadusliku Uurimise Instituudi (PTUI) koolijõudluse sektori vanemteadur, 1971–1977 Eesti NSV Tervishoiuministeeriumi peapediaater, 1977–1991 EKMI töökorralduse ja metoodika osakonna vanemteadur, uurimisgrupi juhataja, 1991–1994 TPÜ tervisekasvatuse osakonna teadur, aastast 1995 Tallinna Pedagoogika Seminari vanemõpetaja.
Teadustöö
Uurimisvaldkonnad: laste reuma, laste meditsiinisotsioloogilised uuringud, terviseõpetus ja tervisekasvatuse süsteem. Aastast 1977 juhendas Eesti terviseõpetuse programmide väljatöötamist ja teadusuuringuid, aastast 1993 programmi "The European Network of Health Promoting Schools" koordinaator Eestis. 65 teadustrükist.
Elisa staadion
Elisa staadion (soome keeles Elisa Stadion, endise nimega Hietalahden jalkapallostadion) on jalgpallistaadion, mis asub Vaasas Soomes. VPS kasutab staadioni oma Soome kõrgliiga (Veikkausliiga) kodumängudeks.
Pielavesi
Pielavesi ehk Pielavesi kirikuküla (Pielaveden kirkonkylä) on asula Pielavesi järve kagukaldal, Pielavesi valla keskasula (kirikuküla).
Unistuste agentuur
"Unistuste agentuur" on Eesti telesari.
"Unistuste agentuuri" näitas TV3 kahel hooajal. Esimene osa oli eetris 5. oktoobril 2010.
Sarja lavastaja on Liina Paakspuu ja stsenarist Raoul Suvi.
Osatäitjad ja tegelaskujud
---ESIMENE HOOAEG--- ---TEINE HOOAEG---
Morfoloogia (matemaatika)
Matemaatiline morfoloogia käsitleb teooriat ja viise geomeetriliste struktuuride analüüsimiseks. Enamasti kasutatakse seda digitaalses pilditöötluses. Selles on kasutusel teooriaid matemaatikast, mis käsitlevad kujundeid, näiteks võreteooriat, geomeetrilist tõenäosust ja diskreetset geomeetriat.
Põhilised matemaatilise morfoloogia operatsioonid on erosioon ja dilatsioon. Lihtsustatult on erosioon pildil objekti väiksemaks tegemine ja dilatsioon objekti suurendamine. Nende operatsioonide puhul on tähtis see, et need ei muuda enamjaolt objekti kuju. Seega on morfoloogias objektide kuju ja suurus olulisel kohal. Erosioonil ja dilatsioonil põhinevad teised keerulisemad morfoloogia operatsioonid
Ajalugu
Matemaatilise morfoloogia pioneerid on Georges Matheron ja Jean Serra, kes hakkasid 1964. aastal morfoloogia kontsepti pilditöötluses arendama ja selle tulemusena ilmus sel teemal mitu raamatut (Matheron, 1975; Serra, 1982; Serra, 1988). Lisaks panid nad 1967. aastal Prantsusmaal Pariisi Kaevanduskoolis kokku tiimi matemaatilise morfoloogia edasi uurimiseks ja arendamiseks. See tegutseb tänapäevani.
Matemaatilise morfoloogia teooria käsitles alguses vaid binaarpilte (iga piksli väärtus on kas 0 või 1), kuid aja jooksul on seda hakatud kasutama ka halltoonides piltidel.
Struktureeriv element
pisi|3x3 piksli suurune struktureeriv element erineva ümbruse valikuga Matemaatilises morfoloogias liigutatakse struktureerivat elementi vasakult paremale ja ülevalt alla. Iga piksli kohta rakendatakse pildil olevale struktuurile operatsioone olenevalt kasutuse tüübist. Struktureeriva elemendi suurus, kuju ja keskpunkt määrab ala, mille ümbrust ühe piksli operatsioon arvestab. Struktureeriv element koosneb binaarsel kujul ühtedest.
Morfoloogia hulkadel
Enamikku morfoloogilisi operatsioone saab kirjeldada kombineerides hulgateoreetilisi operatsioone kahe lihtsama operatsiooni kaudu, milleks on erosioon ja dilatsioon kasutades Minkowski summat. Dilatsioon ja erosioon on defineeritud järgmiselt iga kohta:
Rangelt võttes on X ja B sama tüüpi binaarsed operandid, kuid tavaliselt kirjeldab X pilti ja B struktureerivat elementi, ehk X\oplusB (dilatsioon) ja X\ominusB (erosioon) kirjeldavad muudetud pilti.
Erosioon
Esiteks defineeritakse struktureeriv element, seejärel liigutatakse seda pildi peal vasakult paremale ja ülevalt alla.
Binaarse pildi töötlemisel jäetakse vaatluse all olev piksel alles ainult siis, kui iga piksel struktureeriva elemendi all on 1, vastasel juhul muudetakse piksel nulliks.
Halltoonides pildi erosioonil muudetakse vaatluse all olev piksel struktureeriva elemendi sees oleva miinimumväärtusega piksliks.
Erosioon on kasulik väikeste objektide eemaldamiseks või kahe ühendatud objekti eraldi lahutamiseks pildil.
Dilatsioon
Dilatsioon (X\oplusB) on erosiooni vastandoperatsioon.
Aksel Mark
Aksel Mark (20. juuni 1913 Otsa talu, Karaski, Kõlleste vald, Võrumaa − 17. juuni 2014 Uppsala) oli Eesti poliitik, Eesti Demokraatliku Uniooni esimees, ajakirjanik ja agronoom. Aksel Mark oli Eesti siseminister eksiilis aastail 1962–1992.
Morfoloogia (matemaatika)
Dilatsioon
Dilatsiooni saab kasutada näiteks kahe objekti ühendamiseks pildil.
Avamine
Avamine, on erosioon, millele järgneb dilatsioon. Pildi f avamine struktureeriva elemendi s kaudu väljendatakse matemaatilisel kujul järgnevalt:
Aksel Mark
Pärast ülikooli lõpetamist töötas Virumaal põllumajanduskonsulendina ja tegi kaastööd ajalehele Virumaa Teataja. Ta oli Kunda tuletõrjedivisjoni pealik.
Morfoloogia (matemaatika)
Avamine
Avamine eemaldab pildilt väiksed objektid ja seejärel suurendab allesjäänud objekte, mida enne erosiooniga väiksemaks tehti. tühi|pisi|361x361px|Morfoloogiline avamine
Sulgemine
Sulgemine on dilatsioon, millele järgneb erosioon. Pildi f sulgemine struktureeriva elemendi s kaudu väljendadakse matemaatilisel kujul järgnevalt:
Aksel Mark
Aksel Mark valiti 1966., 1968. ja 1970. aastal Eesti Komitee Asemike Kogusse.
Morfoloogia (matemaatika)
Sulgemine
Sulgemine "sulgeb" ehk ühendab kitsaste aladega ühendatud objektid, jättes suuremad objektid enamjaolt muutmata. tühi|pisi|372x372px|Morfoloogiline sulgemine
Aksel Mark
Rootsis töötas Aksel Mark Kuningliku Põllumajandusakadeemia välikatsete osakonnas Stockholmis ja pärast asutuse üleviimist 1950. aastast kuni pensionini Uppsalas.
Morfoloogia (matemaatika)
Servatuvastus
Morfoloogia pakub kolme erinevat viisi pildil servatuvastuse sooritamiseks:
Aksel Mark
Rootsis tegi ta kaastööd ajalehele Teataja, tihti Hööveldaja varjunime all, ning oli ajalehe toimetaja ja peatoimetaja. Aastail 1993–2002 oli Aksel Mark viimane vastutav väljaandja kuni ajalehe ilmumise lõpuni.
Morfoloogia (matemaatika)
White hat
Seda operatsiooni kasutatakse eredate regioonide leidmiseks tumeda taustaga pildilt.
Aksel Mark
Aksel Mark oli Eesti Välisvõitluse Fondi esimees ja osales paljude väliseesti organisatsioonide juhtimises.
Morfoloogia (matemaatika)
Black hat
Black hat on White hat operatsiooni vastand.
Aksel Mark
Aksel Marga põrm sängitati 20. septembril 2014 Kanepi-Mäe kalmistule.
Isiklikku
Aksel Margal oli kolm venda: Adolf (1905–1947; suri Siberi vangilaagris), Albert (1907–1945; tapeti metsavennana) ja Heinrich Mark (poliitik; 1911–2004). Tema tütred on Tiina Mark-Berglund, Mai Mark Beijer (sünd. 1941) ja Mari Mark-Hershey.
Leedi (Kaiu)
Leedi oli küla Järvamaal. Küla jääb tänapäeval Suurekivi küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Juuru kihelkonda. Küla kaotati 1977, kui see liideti Suurekivi külaga.
Asulat on mainitud 1796 (Ledwa). Asula on nimetatud Leedi talu järgi.
Kassari ekspositsioonimaja
pisi|Kassari mõisa valitsejamaja on kohandatud ekspositsioonimajaks Kassari ekspositsioonimaja on Hiiumaal Hiiumaa vallas Kassari mõisa valitsejamajas asuv muuseum, Hiiumaa Muuseumi filiaal.
Varem asus majas 1967. aastal loodud Hiiumaa Muuseum. Maja tutvustab Hiiumaa ajalugu kiviajast 1990. aastateni.
Pima maakond
pisi|Asend Arizonas pisi|Pima maakonna kohtumaja Tucsonis pisi|[[Sahuarita järv]] Pima maakond (Pima County) on maakond USA-s Arizona osariigi lõunaosas. Geograafilised koordinaadid on 32°03' N, 111°49' W.
Inčupe raudteepeatus
Inčupe raudteepeatus on raudteepeatus Riia–Skulte raudteeliinil Saulkrasti piirkonnas Saulkrasti vallas Inčupe jõe lähedal.
Pima maakond
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Tucson.
Inčupe raudteepeatus
Iga päev peatub seal 23 reisirongi, tööpäeviti 27. Peatus asub Riia raudteejaamast 43,4 km kaugusel. Peatuseni viib üks tee, sealt edasi aga kaks teed. Piletihinnalt kuulub peatus C-tsooni.
Pima maakond
Maakonna pindala on 23 800 km², millest 5 km² moodustab veepindala. Lõunas piirneb maakond Mehhiko Sonora osariigiga.
Inčupe raudteepeatus
Inčupe raudteepeatus avati aastal 1971.
Pima maakond
Elanike arv oli 2020. aasta rahvaloenduse järgi 1 043 433. Aastal 2010 oli elanikke 980 263 ja 2000. aastal 843 746. Elanike arvult on Pima maakond Arizona osariigis teisel kohal.
Ligi 95 protsenti maakonna elanikest elab maakonna idaosas, kus asub Tucsoni linnastu. Maakonna keskosa linnastust läänes hõlmab Tohono O'odhami indiaanlaste reservaat (Tohono Oʼodham Indian Reservation), mis ulatub üle maakonna piiri Maricopa ja Pinali maakonda. Tohono O'odhami reservaadi hulka kuulub ka Tucsonist lõunasse jääv väiksem San Xavieri reservaat, kus asub 18. sajandi lõpus hispaanlaste rajatud misjon ja kolm indiaanikasiinot. Lisaks asub San Xavieri reservaadist põhjas Pasqua Yaqui hõimu reservaat.
Ajalugu
Pima maakonna ala läks USA-le 1853. aastal Gadseni ostuga. Pima maakond moodustati 9. novembril 1864 ning maakond on üks neljast originaalsest maakonnast Arizonas. Maakond sai nime pima indiaanlaste järgi. Algselt hõlmas Pima maakond kogu Arizona territooriumi ala, mis jäi laiuskraadist 113° 20' idasse ja Gila jõest lõunasse. Hiljem moodustati Pima maakonna alast Cochise'i, Grahami ja Santa Cruzi maakond.
Jaanuar 2022
Jaanuar 2022, kroonika.
2022. aasta jaanuar algas laupäeval ja lõppes 31 ööpäeva hiljem esmaspäeval.
Vabariigi orden
pisi|170px|Vabariigi orden
Orden asutati 1988. aastal, kuid välja andma hakati seda alles 2010. aastal.
Kaugõpe
Kaugõpe on õppetöö vorm, mille kaudu omandatakse haridus (kesk-, kutse-, kõrg-) iseseisvalt (õppides enamasti töö kõrvalt). Mõnes ülikoolis (nt Tartu ülikool) on kaugõpe samastatud avatud ülikooliga.
Kaugõppes sooritab/esitab õpilane kontrolltööd, arvestused, eksamid ja muud nõutavad tööd, õppeasutus aga korraldab konsultatsioone, loenguid, praktikume, seminare ja eksameid.
Kaugõppes ei õpetata erialasid, mis eeldavad pidevat juhendamist, praktikat ja õppebaasi.
Kaugõpe kui omaette õppevorm tekkis 19. sajandi lõpus USA-s.
Miroslav Šmajda
Miroslav Šmajda (esinejanimega Max Jason Mai; sündinud 27. novembril 1988) on Slovakkia laulja.
2012. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ta Slovakkiat lauluga "Don't Close Your Eyes".
Paide kaubahoov
pisi|Paide kaubahoovi ärihoone (oktoober 2013) Paide kaubahoov on endisaegne kaubahoov Paides Pikal tänaval.
Kaubahoovi esinduslikeim ehitis – kaubahoovi ärihoone – on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks. Ärihoone projekteeris 1849. aastal arhitekt ja ehitusmeister Johann Gottfried Mühlenhausen.
Ivar Paljak
Ivar Paljak (14. november 1931 Tallinn – 15. oktoober 2021 Stockholm) oli Eesti poliitik ja ehitustehnoloog.
Ta õppis Stockholmi Kuninglikus Tehnikaülikoolis masinaehitust.
Paljak oli 5. juunist 1985 kuni 20. juunini 1990 Vabariigi Valitsuse eksiilis minister ja 20. juunist 1990 kuni 15. septembrini 1992 sotsiaalminister.
Eesti Rahvusfondi juhatuse liige, Eesti Akadeemilise Koondise Rootsis esimees (valitud 19. märtsil 1959).
Ivar Paljak oli aastail 1998–2004 Eesti Teadusliku Seltsi Rootsis esimees ja on olnud Eesti Kultuuri Koondise esimees.
Kaliningradi Hrabrovo lennujaam
Kaliningradi Hrabrovo lennujaam (vene keeles Аэропорт Храброво, ICAO: KGD, ICAO: UMKK, ajaloolistes dokumentides ka Powundeni lennuväli) on lennujaam Venemaal Kaliningradi oblastis. See asub 24 km Kaliningradist põhja pool Hrabrovo küla lähedal. Kuigi see lennujaam teenindab peamiselt riigisiseseid sihtkohti, on osa sellest endiselt Vene õhujõudude käsutuses.
Ajalugu
1922. aastal alustas Vene-Saksa ühisettevõte Deruluft lende oma esimesel rahvusvahelisel liinil Königsbergist (Devau lennujaam) Moskvasse. Teise maailmasõja ajal anti see lennuväli sõjaväe kasutusse. Pärast sõda anti lennujaam 1945. aastal küll üle NSV Liidu Tsiviillennundusele, kuid lennuväljale jäid endiselt paiknema vaid sõjalennukid.
1950. aastatel oli Hrabrovo Iljušin Il-28 (Beagle) taktikaliste pommitajate peamiseks tugikohaks ja lennuväljal oli näha ka vähemalt ühte MiG-15 (Fagot). Sel ajal tunti seda Kaliningradi Powundeni lennuväljana.
1960. aastatel hakkasid lennuvälja kasutama sõjalennukite kõrval ka tsiviillennukid ja 1962 juulis tunti lennujaama juba Kaliningradi Hrabrovo nime all. Sel ajal oli lennuraja pikkuseks 1920 m.
1977. aastal alustasid lende esimesed Tupolev Tu-134 reaktiivlennukid ja 1979. aastal valmis uus reisiterminal. Tupolev Tu-154 alustas lende 1988. aastal.
2004. aastal ehitati ümber lennurada, perroon ja navigatsioonisead ning uus terminal avati 2007. aastal.