cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kareem Abdul-Jabbar
NBA
1975. aastal vahetati Abdul-Jabbar Los Angeles Lakersisse, kus ta aitas tulla viiekordseks NBA meistriks. Hooajal 1975/76 viskas ta keskmiselt 27,7 punkti, sai kätte 16,9 lauapalli, andis 5 tulemuslikku söötu ja blokeeris 4,1 viset. Los Angeleses mängides oli ta kolm korda väärtuslikem mängija: 1976., 1977. ja 1980. aastal.
1979. aastal liitus Lakersiga Magic Johnson, kes vedas koos Abdul-Jabbariga meeskonna aastatel 1980–1989 kaheksasse NBA finaali, kus tuldi 1980., 1982., 1985., 1987. ja 1988. aastal kokku viis korda NBA meistriks.
Abdul-Jabbar lõpetas 20 aastat väldanud ülieduka NBA karjääri 42-aastaselt pärast 1988/89. hooaega. Tema käes on siiani mitu NBA rekordit: enim punkte (kokku 38 387, keskmiselt 24,6 mängus), enim mängitud minuteid (57 446), enim tabatud (15 837) ja sooritatud viskeid (28 307) ning enim NBA kõige väärtuslikuma mängija auhindu (kuus: 1971, 1972, 1974, 1976, 1977 ja 1980).
20-aastase karjääri jooksul ei mänginud Abdul-Jabbar ühelgi hooajal alla 62 mängu. Kaks korda oli ta NBA resultatiivseim mängija (1971. aastal 31,7 punkti mängus ja 1972. aastal 34,8 punkti mängus). 1976. aastal oli ta edukaim lauapallide võtja (16,9 mängus). Neljal hooajal oli ta NBA parim visete blokeerija: aastatel 1975, 1976, 1979 ja 1980.
Vaatamata Kareemi suurele populaarsusele ja kuulsusele oli ta endassetõmbunud pikka kasvu ülihea käega haakvisete sooritaja. Talle ei meeldinud pressile kommentaare anda. Miami Heati treener Pat Riley on öelnud, et vaatamata oma tagasihoidlikkusele on Abdul-Jabbar läbi aegade suurim NBA legend.
Kreekakatoliku kirik
pisi|Kristluse levik 2.–14. sajandini Kreekakatoliku kirik on katoliku kiriku haru, mis järgib Bütsantsi (Konstantinoopoli) liturgilist traditsiooni (Bütsantsi riitust).
Jalgpalli rahvuskoondiste loend
pisi|400px|Maailma jalgpallikonföderatsioonide kaart See on maailma meeste jalgpalli rahvuskoondiste loend.
Kreekakatoliku kirik
Kreekakatoliku kiriku nimetust kasutatakse eristamaks seda roomakatoliku kirikust ning Armeenia, Süüria, Kopti jt kirikutest, milles järgitakse teisi liturgilisi riitusi. Koos eelnimetatutega kuulub kreekakatoliku kirik idakirikute hulka.
Jalgpalli rahvuskoondiste loend
AFC (Aasia)
Aasia geograafilise suuruse tõttu on Aasia Jalgpalli Konföderatsioon jagatud viieks allföderatsiooniks:
Kreekakatoliku kirik
Terminit "uniaadikirik" kasutati pärast Bresti uniooni sõlmimist Rzeczpospolitas ning hiljem Venemaa keisririigis. NSV Liidu ajaloo- ja propagandakirjanduses kasutati Venemaa ja NSV Liidu territooriumil tegutsenud kiriku kohta ka nimetust "uniaadikirik", Austria-Ungari territooriumil tegutsenud kiriku kohta kasutati terminit "kreeka-uniaadi kirik".
Jalgpalli rahvuskoondiste loend
AFC (Aasia)
1: Varem OFC liige (liitus 2006 AFC -ga) 2: Taiwani ametlikud nimed on Hiina Vabariik ja Hiina Taipei; oli OFC liige 1975–1989 3: Ametlik nimi FIFA ja AFC; EAFF ametlikud nimed "Hongkong, Hiina" ja "Macau, Hiina" 4: Põhja-Mariaanid asuvad Okeaanias, ei ole FIFA liige.
CAF (Aafrika)
Aafrika geograafilise suuruse tõttu on Aafrika Jalgpallikonföderatsioon jagatud kuueks regionaalseks föderatsiooniks:
1: CAF liige, aga ei ole FIFA liige 2: NF-Board ajutine liige
CONCACAF (Põhja- ja Kesk-Ameerika ning Kariibi piirkond)
CONCACAF on jagatud kolmeks regionaalseks föderatsiooniks, mis esindavad enda geograafilist piirkonda:
1: Geograafiliselt Põhja-Ameerika osa aga on CFU liige. 2: CONCACAF täisliige aga ei ole FIFA liige. 3: Hollandi Antillide õigusjärglane. 4: Geograafiliselt Lõuna-Ameerikas aga on CONCACAF (CFU) liige.
UEFA (Euroopa)
1: Suurbritannia Ühendkuningriigi osa, aga iseseisev UEFA ja FIFA liige
2: Endine AFC liige (AFC 1972–1994; UEFA liige alates 1994)
3: Endine AFC liige (UEFA liige alates 2002)
Islandi pagu
pisi|300px|Islandi paole on omane tugev kaksikmurdumine
Koostiselt ja ehituselt on Islandi pagu täiesti tavaline kaltsiit. Eriliseks teeb ta selgus ja läbipaistvus, mistõttu on teda laialt kasutatud polarisatsioonimikroskoopides Nicoli prismadena. Tänapäeval on ta mikroskoopides asendatud polaroididega.
Islandi pao, seega ka kaltsiidi iseloomulikuks tunnuseks on tugev kaksikmurdumine.
Parimad Islandi pao leiukohad on ajalooliselt olnud Islandil, sellest ka nimi.
Karla
Karla on mitme koha nimi:
Veekonn
Veekonn (Rana esculenta või Pelophylax kl. esculentus) on konlaste sugukonda konna perekonda kuuluv kahepaikne.
Viimasel ajal on veekonn paigutatud perekonda Pelophylax.
Paljudes keeltes nimetatakse veekonna söödavaks konnaks. See tuleb sellest, et kui süüakse konnakoibi, siis kõige sagedamini on selleks konnaks veekonn.
Viimase poolsajandi jooksul on arusaamine veekonna olemusest ulatuslikult muutunud. Poola herpetoloog Leszek Berger tegi kindlaks, et varem veekonnana tuntud rohelised konnad jaotuvad kaheks vormiks. Pisut väiksem ja vahel eri alamliigina R. esculenta lessonae kirjeldatud vorm on selgelt piiritletud tegelik liik tiigikonn R. lessonae, mis on Lõuna-Eestis sage, Põhja-Eestis harv ja saartel puudub. Seevastu mõõtmetelt suurem ja varem vahel nominaalse alamliigina kirjeldatud veekonn ei ole aga tõeline liik, vaid tiigikonna ja järvekonna suguvõimeline hübriid R. lessonae × R. ridibunda. Omavahel paljunedes ei anna veekonnad tavaliselt omavahel järglasi, ainult erandjuhtudel osutuvad järglased emasteks järvekonnadeks. Ka tiigikonna ja veekonna ristamisel saadud järglased osutuvad veekonnadeks, aga veekonna ja järvekonna ristamisel saadud järglased osutuvad järvekonnadeks. Mõne ristamiskombinatsiooni korral saadud järglaste hulgas on emaseid palju rohkem kui isaseid.
Praegu võib tõestatuks lugeda arvamuse, et Euroopas levinud rohelised konnad kuuluvad kahte mõlemasoolisse liiki (tiigikonn ja järvekonn) ning kahte hübriidsesse günogeneesi abil paljunevasse liiki (veekonn ja ). Karüoloogilised, seroloogilised ja biomeetrilised uurimused ning täiendavad ristamised muudavad pildi veelgi segasemaks. Neist neljast liigist eristub järvekonn kergesti ja tema kohta kogutud andmed on usaldusväärsed, aga ülejäänud kolm vajavad veel hoolikat uurimist.
Veekonnade seas on sugude vahekord ebavõrdne: emaseid on 68,6% ja isaseid 31,4%.
Levila
Veekonn on levinud Euroopas, välja arvatud Pürenee poolsaarel, Lõuna-Prantsusmaal ja Balkani poolsaarel. Inglismaale viidi ta sisse 19. sajandil Prantsusmaalt ja Itaaliast. Venemaale ulatub veekonna levila kiiluna, mille tipp on Volga keskjooksu idakaldal. Veekonn on levinud ka Lõuna-Eestis, aga tema levik vajab täpsustamist.
Tavaliselt elab veekonn laialehiste ja segametsade vööndis. Ainult vähestes kohtades, näiteks Belovežjes, võib teda kohata veest kaugel, aga siis peab mets, kus ta elab, niiske olema. Stepis elab ta ainult lammimetsade veekogudes. Taigat ta ei armasta. Mägedes esineb ta kuni 1100 m kõrguseni.
Kehaehitus
pisi|Veekonn peopesal pisi|Paremal normaalne roheline, vasakul sinine veekonn Veekonn on järvekonnast hästi eristatav sisemise pöiaköbrukese järgi, mis on veekonnal kõrge ja külgedelt kokku surutud. Tavaliselt on ta ereroheline, ereda triibuga piki selga ja musti laike täis. Erinevalt järvekonnast on 9% veekonnadest must oimulaik, järvekonnade seas selliseid pole. Seljal võib olla triip ning selle triibu esinemissagedus suureneb levilas põhja ja ida suunas. Alt on veekonn valge või kollakas, vahel on ka kõhu all musti laike.
Konna maksimaalne pikkus on 10 cm. Levila põhja ja ida suunas veekonnade mõõtmed vähenevad.
Konn on roheline sellepärast, et tema kehas on sinist ja kollast pigmenti, mis ühte sulades moodustavadki rohelise värvi. Esineb konni, kelle kehas puudub kollane pigment, nii et konn on sinist värvi.
XX sajandi lapsed
"XX sajandi lapsed" on Sõpruse Puiestee teine album, mis ilmus 2004. aasta sügisel. Kokku on sellel 13 lugu. Plaadi vahelehele on kirjutanud XX sajandi lastest ja nende lootusetusest ja lootusest vaimulik Vello Salum.
Veekonn
Kehaehitus
Teiselt poolt on osa vees elavate konnade kopsud suhteliselt hästi arenenud ja just sellega paistab silma veekonn. Kõikidest gaasivahetuses osalevatest kapillaaridest (kopsu-, naha- ja suulaekapillaarid) moodustavad kopsukapillaarid veekonnal 64,8%, mis jääb küll alla harilikule lehekonnale (74,7%) ja suurele kannuskonnale (65,9%), aga on rohkem kui kõigil vesilikel (erandiks amfiuum – 68,2%), rohukonnal (62,5%), harilikul mudakonnal (49,3%), rääkimata unkidest ja iidkonnast. Kõige paremini on kopsud arenenud kärnkonnadel, kuid ka nende hulka kuuluv kõre (63%) jääb selles osas veekonnale alla. Veekonnal suureneb looma kasvades ka kapillaaride üldpikkus, aga nende arv 1 g kehamassi kohta kahaneb, sest juurde tekib neid üsna vähe.
Kahepaiksed mitte ainult ei hinga, vaid ka joovad kogu kehapinnaga. Vesi tungib nende kehasse osmoosi põhimõttel. Liigse vee kõrvaldavad erituselundid.
Eluviis
pisi|Isane veekonn pulmarüüs pisi|Veekonnade kannibalism Veekonnad on tähtsad lendavate putukate hävitajad. Uuritud konnadest 26% magudest leiti lendavaid putukaid ja see osakaal on suurem kui ükskõik millisel teisel endise NSV Liidu alal levinud kahepaiksel. See kehtib ka noorte ja väikeste veekonnade kohta, kes söövad sääski. Suuremad konnad söövad suuremat saaki.
Veekonna talveuni kestab keskmiselt 100 päeva ja on pikem kui pruunidel konnadel, aga lühem kui järvekonnal.
Veekonna suguküpsus saabub kolmandal eluaastal. Pulmaperioodil tekib isakonna eesjala esimesele varbale pulmatüügas, millega on hea emasest kinni hoida. Suunurkadesse tekivad valged või kollased kõlapõiekesed, mis aitavad tal valjemini krooksuda. Isakonna tagajalgade ujulestad suurenevad 35%, mis on märksa vähem kui pruunidel konnadel. Emaskonna tagajalgade ujulestad suurenevad 13%, mis on märksa rohkem kui pruunidel konnadel (2–8%).
Kahepaiksete siseparasiite on vähe uuritud. Veekonn kuulub nende väheste konnade hulka, kelle parasiitusside liigiline koostis on enam-vähem välja selgitatud. Veekonnal on neid leitud umbes 60 liiki, mis on rohkem kui rohukonnal, aga vähem kui järvekonnal.
Vangistuses on veekonnad elanud 6–10 aastat, mis on märksa vähem teistest suurtest konnadest.
Kaitsestaatus
Veekonn on küll soodsas seisundis, aga Eestis looduskaitse all.
Hiidkalmaar
thumb|Hiidkalmaar [[Architeuthis dux]] Hiidkalmaar (Architeuthis) on limuste hõimkonda kuuluv peajalgsete monotüüpne perekond. Selle perekonna esindajad võivad kasvada kuni 18 m pikkuseks.
Liikide arv perekonnas pole selge – neid eristatakse ühest kaheksani. Sagedane jaotus on kolmeks liigiks, vastavalt ookeanidele, kus nad elavad – Atlandi ookeanis Architeuthis dux, Lõuna-Jäämeres A. sanctipauli ja Vaikse ookeani põhjaosas A. martensi. Uuemate hinnangute järgi on kõik need aga üks liik.
Süstemaatika
WoRMS-i andmeil (2023. aasta juuli seisuga) kuulus perekonda ainult üks liik :
American Pie
"American Pie" on USA folkrokklaulja Don McLeani singel tema teiselt stuudioalbumilt "American Pie". Singel anti välja 1971. aasta novembris. See oli USA edetabeli Billboard Hot 100 tipus neli nädalat ning jõudis edetabeli tippu ka Austraalias, Kanadas ja Uus-Meremaal. 1991 singel taasavaldati ja jõudis Suurbritannias 12. kohale.
Fraas laulus "The Day the Music Died" viitab 1959. aastal toimunud lennuõnnetusele, milles hukkusid Buddy Holly, Ritchie Valens ja The Big Bopper.
McLean kirjutas laulu Cold Springsis (New Yorgi osariigis) ja Philadelphias olles. "American Pie" salvestati 26. mail 1971 ja esialgse versiooni pikkus oli 8 minutit ja 33 sekundit. Singlist on tehtud hiljem mitu kaverit, sh Madonna oma 2000. aastal.
Väike vesiroos
Väike vesiroos (Nymphaea candida) on taimeliik vesiroosiliste sugukonnas vesiroosi perekonnast. Rahvapäraseid nimetusi: jõeain, jõekobraleht, järvekanad, järvekupp, lõmmeleht.
Väike vesiroos sarnaneb väga valge vesiroosiga, ent on väiksema õie ja pisemate lehtedega. Kindlamaks eristustunnuseks on emakasuudme kiirte arv.
Väike vesiroos on üks kahest Eestis esinevast vesiroosiliigist. Teda kasvab Eestis paiguti, harvemini kui valget vesiroosi.
Rebane
Rebane ehk punarebane (Vulpes vulpes) on koerlaste (Canidae) sugukonda rebase (Vulpes) perekonda kuuluv kiskja.
Rebane on väikese koera suurune ja pika koheva sabaga. Joostes hoiab ta saba horisontaalselt. Tema selja karvad on oranžid. Eestis eelistab ta elupaigana metsatukkasid. Rebane toitub peamiselt närilistest. Ta on ettevaatlik ja oskab hästi põgeneda. Rebase urul on alati mitu väljapääsu. Urud on põhiliselt kutsikate kasvatamiseks. Ta kaevab urud ise või kohendab mägra urge. Rebasel on väga hea kuulmine ja haistmine ning ta näeb pimedas hästi. Rebane on karusloom. Ameerika punarebasest on aretatud farmides kasvatatav hõberebane. Inglismaal on rebasejaht traditsiooniline ajaviide. Eesti rahvaluules peetakse rebast kavalaks.
Nomenklatuur ja süstemaatika
pisi|Hiirejahil punarebane Slovakkias Belušas Rebane kuulub rebase perekonda. Tema ladinakeelne nimetus sisaldab sõna vulpes ('rebane') algul perekonna- ja seejärel liiginimena.
Rebase perekonnas on 6 liiki, kellest punarebane on kõige suurem.
Liiki kirjeldas 1758 Linnaeus, arvates ta koera perekonda ja andes talle nimeks Canis vulpes.
Rebase alamliiki ameerika punarebast (Vulpes vulpes fulva; fulvus tähendab 'punakaskollane, ruuge') on peetud ka omaette liigiks Vulpes fulva euroopa punarebase (Vulpes vulpes vulpes) kõrval.
Aastal 2005 klassifitseerisid Don E. Wilson ja DeeAnn M. Reeder punarebasel järgmised alamliigid:
Kromosoomistik
Rebasel on 38 kromosoomi. Näiteks kassil on sama palju, naaritsal palju vähem (30), aga koeral enam kui kaks korda rohkem (78).
Levila
pisi|Rebane ([[Vulpes vulpes schrencki) lumes lamamas (Hokkaidō)]] Punarebane on rebaseliikide seas kõige laiema levilaga. Ta elab Palearktises ja Nearktises: kõikjal Euroopas, peaaegu kõikjal Aasias (sealhulgas Jaapanis, aga ei leidu Indohiinas), kõikjal Kanadas ning suures osas USA-s (ei leidu edelas ja mõnes Texase ja Alaska osas). Mõned asurkonnad on ka Põhja-Aafrikas. Eestis on rebane tavaline loom. Austraaliasse toodi rebane 19. sajandil.
Eestisse jõudis rebane ühena esimestest loomadest pärast jääaja lõppu kas preboreaalsel või koguni subarktilisel kliimaperioodil.
Eestis on rebast arvukalt nii mandril kui saartel, koguni pisematel laidudel, kokku 8000 isendit. 1986. aastal oli rebaseid Eestis hinnanguliselt 5000. Arvukus kõigub olenevalt saakloomade ja teiste kiskjate arvukusest.
Suurus
pisi|Rebane Rebane on väikese koera suurune. Täiskasvanud isaslooma tüvepikkus on 60–90 cm, sealhulgas saba 40–60 cm (umbes pool tüvepikkusest).
Kehapikkus on isastel keskmiselt 65–75 (80) cm, emastel 62–67 cm.
Täiskasvanud rebase mass on 6–10 kg. Euroopa rebased ja kõrgematel laiuskraadidel elavad rebased kaaluvad tavaliselt rohkem kui Põhja-Ameerika rebased ja madalamatel laiuskraadidel elavad rebased.
Paisjärv
thumb|[[Verzasca jõgi|Verzasca jõele paisutatud Vogorno järv Šveitsis]] pisi|[[Saesaare paisjärv talvel]] Paisjärv on vooluveekogule rajatud tehisveekogu (veehoidla).
Pääsuloend
Arvutiturbes tähendab pääsupiiramisloend (ACL, ehk Access Control List) objektidele kaasatavaid õiguste loendeid. Loendis määratletakse, kellel või millel on õigus objektidele ligi pääseda ning mida on sellega lubatud teha. Tavapärases pääsupiiramisloendis määratletakse igas kirjes isik ja toimetus: näiteks, kirje (Liisi, delete) faili XYZ pääsupiiramisloendis annab Liisile õiguse faili XYZ kustutamiseks.
Paisjärv
Sageli rajatakse paisjärved elektrijaamade juurde: hüdroelektrijaama pealevoolu kindlustamiseks, soojus- või tuumaelektrijaama jahutusveega varustamiseks. Samuti rajatakse paisjärvi äravoolu piiramiseks või veetaseme hoidmiseks. Ariidsetes piirkondades kasutatakse paisjärvede vett niisutuse või pideva veevarustuse tagamiseks.
Rebane
Suurus
Rebase väga kohev karv jätab mulje, nagu kaaluks ta rohkem.
Pääsuloend
Pääsupiiramisloenditel põhinevad turvamudelid
On kahte liiki pääsupiiramisloendeid kasutavaid süsteeme: valikulised (ingl.k. discretionary) ja kohustuslikud (ingl.k. mandatory). Kui süsteemil on valikuline pääsupiirang, siis on selle tekitajal või omanikul õigus täielikult piirata ligipääsu sellele objektile, muuhulgas niiviisi, et ligipääs lubatakse kõikidele teistele. Süsteemil on kohustuslik pääsupiirang siis, kui see allub üle terve süsteemi kehtivatele piirangutele, mis on pääsupiiramisloendis määratletud õigustest tähtsamad.
Harilikud pääsupiiramisloendite süsteemid määravad õiguseid üksikutele kasutajatele, mis võib suure kasutajahulga puhul tülikaks osutuda. Uuemas, rollidel põhinevas pääsupiirangus, antakse õiguseid rollidele, ning rolle jaotatakse omakorda kasutajatele.
Failisüsteemide pääsupiiramisloendid
Loend on andmestruktuur, harilikult tabel, mis sisaldab kirjeid üksikute kasutajate või rühmade õigustest kindlatele süsteemiobjektidele, nagu programmid, protsessid, või failid. Linux-is, Mac OS X-is, OpenVS-is, ning Windows-is nimetatakse neid kirjeid pääsupiiramiskirjeteks (ingl.k. Access Control Entries). Igal ligipääsetaval objektil on selle pääsupiiramisloendile suunav tunnus. Kindlaid ligipääsuõiguseid määravad õigused: näiteks kas kasutajal on lubatud objektist lugeda, sinna kirjutada, ning seda käivitada. Mõningad pääsupiiramisloendid on võimelised piirama seda, kas kasutajal või nende rühmal on lubatud objekti pääsupiiramisloendit muuta.
Pääsupiiramisloendite ideed on mitmetes erinevates operatsioonisüsteemides erinevalt teostatud, kuigi on olemas ka POSIX-i "standard". (POSIXi turvavisandid .1e ja .2c võeti tagasi, kui selgus, et need kujuneksid liiga laiahaardeliseks, tööd ei saadud valmis, kuid rohkem väljakujundatud pääsupiiramisloendeid määratlevasid osasid on laialt teostatud, ning neid tuntakse POSIX pääsuloenditena.)
Varblasemäed
Varblasemäed (Воробьёвы горы), aastail 1935–1999 Lenini mäed (Ленинские горы), on paik Moskva edelaosas, Moskva jõe paremal kaldal.
See on Moskva linna kõrgeim paik, kuni 220 m merepinnast ja 60–70 m jõe pinnast.
Varblasemägedes asub Moskva Riikliku Ülikooli hoonetekompleks.
Rebane
Suurus
Isased kaaluvad keskmiselt 10–15% rohkem kui emased. Et isendite suurus varieerub tugevalt, ei saa selle alusel sugu määrata.
Värvus
pisi|Hõberebane Karvastiku seljapool on tavaliselt roostepunane kuni punakaskollane tumedate karvadega ja vahel ebamäärase tumeda mustriga selja keskosas, kõhupool on tuhkhall või valge, aga vahel ka must. Käppade alaosa on tavaliselt must ja sabaots must või valge (valge sabaots on punarebase iseloomulik tunnus). Tavalised värvivariandid on ristrebane (umbes 25% liigist) ja hõberebane (umbes 10%). Ristrebasel on punakaspruun karv, must või valge vööt jookseb mööda selga alla ja teine must või valge vööt risti üle õlgade. Hõberebase karv varieerub hõbedasest peaaegu mustani ja temalt saadakse kõige hinnatumat karusnahka. Karvaotsad on hõbedased, ülejäänud osa karvast on must. Metsikut hõberebast kohtab harva ja enne, kui neid hakati farmides kasvatama, oli nende karusnahk väga kallis. Mustrebase karv on must, aluskarv hõbedane. Harva esineb albiinosid.
Rebased on põhja pool tumedamad ja intensiivsema tooniga kui lõuna pool. See on vastuolus Glogeri reegliga. Karmi kliimaga põhjaaladel täheldatakse märksa sagedamini mustjaspruune ja koguni melanootilisi isendeid.
Anatoomia ja füsioloogia
Punarebase anatoomia sarnaneb paljuski koera omaga, kuid on ka palju erinevusi.
Silmad on täiskasvanud rebasel kollased. Silmade lõige on vertikaalne. Nina on tumepruun või must. Kõrvad on väljastpoolt pruunid või mustad.
Koon
Koon on kitsas ja piklik, see on punarebase iseloomulik tunnus.
Hambad
pisi|Rebase [[kolju]] Hambavalem on 3/3 1/1 4/4 2/3, kokku 42 hammast. Hammasterida moodustab üle poole koljupikkusest. Eespurihambad on lihtsad ja terava otsaga, välja arvatud kontide järamiseks kasutatavad ülemised neljandad eespurihambad. Tagapurihambad on muljumiseks sobiva ehitusega.
Käpad
Esikäpal on 5 küünist, tagakäpal 4 küünist. Esimene varvas on rudimentaarne, kuigi küünisega, ega puutu vastu maad.
Tagakäppade kõrgus on 12,4–18,2 cm.
Käpad on pikamaajooksuks kohastunud nagu koeralgi: varvaste padjandid on kõvad, küünised pidevalt väljas ja lõikuvad maasse.
Saba
Saba on pikk ja kohev, eriti talvel. Sabaots on must või valge. Joostes hoiab rebane saba rõhtsalt.
Saba on kasulik vastukaaluna jooksmisel ja hüppamisel, isoleerib ja soojendab külma ilmaga ning on rebaste omavahelise suhtluse vahend.
pisi|Rebase jäljed
Jäljed
Rahulik rebane asetab kõndimisel jala jala ette ja jätab niimoodi lumele sirge jäljerea.
Ehmunud loom seevastu traavib või galopeerib, hoides keha maadligi ja saba taga pikalt sirgu.
Meeled
Rebastel on hea haistmine ja kuulmine ja need on rebase juhtivad meeled; nägemine ei ole nii hea. Näiteks liikumatult seisvale või istuvale inimesele võib ta peaaegu otsa tormata. Erinevalt teistest koerlastest näeb rebane pimedas suhteliselt hästi.
Rebane on uudishimulik. Mõnda ebatavalist objekti, näiteks maas kükitavat inimest nähes võib rebane seda kergesti uurima tulla. Sobiva tuule korral võib rebane üsna lähedale tulla, enne kui inimese ära tunneb.
Rebastel on lisahaistmiselund: Jacobsoni elund.
Näärmed
Lõhnanäärmed paiknevad põskedel, lõualuu piirkonnas ning varvaste ja tallamõhnade vahel.
Paisjärv
Laevatatavatele jõgedele rajatakse laevaliikluse jaoks lüüsid. Et kalad saaksid paisuga tõkestatud jõgedel liikuda, rajatakse paisude juurde kalatreppe.
Rebane
Näärmed
Sabanääre asub tal 75 mm sabajuurest kõrgemal saba ülapinnal nahas ja nahaaluses koes.
Anaalnäärmed on paarilised, 2 mm läbimõõduga juhad, mis avanevad mõlemal pool pärakut. Näärmed toimivad väikese reservuaarina. Katsed kinnipüütud punarebastega näitasid, et söötes neile keemiliste ainetega märgistatud toitu, deponeeritakse normaalse metabolismi abil osa aineid ka nimetatud anaalnäärmeisse. Teadlaste arvates toimib näärmeeritistega märgistamine, millele võib lisanduda uriini ja väljaheidet, liigisisese suhtlemisvahendina, teavitamaks territooriumi omanikust, samuti ohust ja valmisolekust paaritumiseks. Näärmeeritiste lõhn võib inimesele tunduda ebameeldivana, kuid rebastel toimib see seksuaalne peibutuslõhnana. Eritiste biokeemiline koostis on muutuv.
Elupaik
pisi|Turistide toidetav rebane soovib süüa. Pildistatud [[Almatõ lähedal]] Rebane on plastiline liik. Õigupoolest sobivad rebasele kõik elupaigad alates soolapaduratest ja liivaluidetest ja lõpetades mäetippudega. Lääne-Euroopas ja USA-s on rebane jõudnud eeslinnadesse. Linnas sünnivad rebasekutsikad sageli kuuris. Lausmetsa rebane väldib, rohkem rebaseid elab metsastepis, stepis ja eelmäestikus.
Paisjärv
Maailma esimesed paisjärved rajati Niiluse orus 5000 aastat tagasi, sest tollal tekitas probleeme Niiluse veetaseme suur hooajaline kõikumine.
Pindalalt maailma suurim paisjärv on Volta järv Ghanas, mille pindala on 8502 km². Mahult maailma suurim paisjärv on Kariba järv, mis asub Sambesi jõel Zimbabwe ja Sambia piiril (180 km³).
Keskkonnaregistri järgi oli Eestis 2019. aasta seisuga 529 paisjärve. Eesti suurim paisjärv on Eesti suuruselt kolmas järv Narva veehoidla. Teised suuremad paisjärved Eestis on Soodla veehoidla, Vahtsõkivi järv ja Restu-Madissõ järv.
Rebane
Elupaik
Rebane on üldiselt paikne loom. Normaalsetes oludes ta ei rända. Regulaarseid rändeid on siiski täheldatud tundras, kõrbes ja mägedes. Näiteks tabati üks Malozemelskaja tundras märgistatud isend 600 km edela pool. Ida-Euroopas asuvad noored rebased iseseisvalt elama sünnipaigast tavaliselt 2–30 km kaugusele, on ka juhtunud, et enam kui 100 km kaugusele.
Inimeste lähedus pakub väikesel alal palju toitu, sealhulgas inimeste toidujäätmeid. Inimeste lähedus toob aga kaasa ka auto alla jäämise ohu. Rebaseid elab isegi suurte tööstuskeskuste vahetus läheduses. pisi|Rebane Tartu linnaservas 2017. aasta suvel. Maal on talumehed paljudes kohtades loobunud neid küttimast, nähes neis viljasaaki ohustavate rohutirtsude ja hiirte hävitajaid. Looduses eelistab rebane mitmekesise taimkattega elupaigad, Eestis metsatukki kultuurmaastiku naabruses, mitte sügavaid metsi. Rebane elutseb kuni 1800 m, Tiibetis kuni 4000 m kõrgusel.
Eluviis
pisi|vasakul|Rebane [[Muuga kaubajaamas]] pisi|püsti|Rebane ringutab pisi|Rebane haigutab Rebane on eraklik ega moodusta karju nagu hundid. Kuni poegimisajani elab ja kütib ta üksi. Ühel territooriumil elab üks täiskasvanud isasloom koos ühe või kahe täiskasvanud emase ja kutsikatega. Täiskasvanud rebaseid saab ühel territooriumil olla rohkem kui kaks ainult juhul, kui neid taga ei kiusata ja toitu on külluses.
Täiskasvanud rebase territooriumi suurus sõltub elupaiga kvaliteedist. Heades piirkondades on see 5–12 km², linnas koguni 0,2 km². Halbades piirkondades (mägedes) ulatub territoorium 20–50 ruutkilomeetrini. Mõnel aastaajal võivad kõrvutised territooriumid pisut kattuda, kuigi selle tuumikut kaitstakse sissetungijatega võideldes. Mööda oma maa-ala ringi liikudes ja toitu otsides märgistab rebane juba läbivaadatud kohad uriiniga, et mitte hakata sealt uuesti otsima.
Rebane eelistab pesauru rajamiseks vihma-, sula- ja pinnavee eest kaitstud kuiva liivast pinnast. See võib asuda mingi kõrgendiku nõlval. Rebasel on põhiurg ja sageli ka tagavaraurud. Tihti võtavad rebased üle teiste loomade, näiteks mäkrade, küülikute, ümisejate, polaarrebaste ja vöölaste urge, mida nad kohandavad: teevad suuremaks ja lisavad uusi käike. Talvel ning poegimise ja poegade kasvatamise ajal võivad rebased kaevata ja kasutada suuremaid urge. Rebane võib kasutada ka looduslikke redupaiku: koopaid, kaljulõhesid ja mahalangenud puude õõnsusi. Ühte urgu kasutab sageli mitu põlvkonda. Urul on alati rohkem kui üks väljapääs (kuni viis), et vajaduse korral saaks kiiresti põgeneda. Peaurgu ühendavad teiste puhkepaikade, lemmikjahimaade ja toidupanipaikadega käigurajad. Tavaliselt viib rebane pojad uutesse urgudesse sedamööda, kuidas nad suuremaks kasvavad.
Urgu kasutab rebane peamiselt siis, kui tal on pesakond. Kui rebasel parajasti poegi ei ole, ei puhka ta urus, vaid lagedal maal rohus, võsas või isegi lumes, et saaks märgata kiskja lähenemist. Jälitajate eest põgenedes poeb rebane mõnda ettejuhtuvasse redupaika, mida tema elukohas leidub tavaliselt rohkesti.
Võimalusel rajab rebane oma uru tihnikusse, aga selle asukoha reedavad kaugeleulatuvad käigurajad. Lähemale tulles on lihtne rebase eluaset ära tunda, sest pesauru ümbrus on räpane. Uruavade ees on suured mullahunnikud, lähiümbruses toidujäätmed ja ekskremendid. See loob soodsa pinnase umbrohu kasvamiseks ja vahel ongi uruavad umbrohupuhmaste varjus.
Rebase eluviis on öine või videvikuline. Seal, kus teda ei jälitata, võib ta ringi liikuda keskpäevalgi, kusjuures siis on ta üllatavalt julge ega karda inimest. Seevastu jälitamise korral on rebane ettevaatlik ning ilmutab üllatavat osavust jälgede segamise abil või muul viisil põgenedes. Selletõttu on peaaegu kõigil rahvastel, kes rebast tunnevad, temast saanud kavaluse ja osavuse sümbol folklooris. Karm olelusvõitlus on rebasel välja kujundanud väga keerulise käitumise ja mõnel isendil on vaimsed võimed saavutanud eriti kõrge taseme.
Rebase kiirus on kuni 48 km/h ja ta võib üle hüpata 2 meetri kõrgustest takistustest.
Rebane suhtleb valdavalt näoilmete, häälitsuste (tuvastatud on 28 häälitsuste kategooriat) ja lõhnanäärmete eritiste kaudu. Rebase häälitsuste hulka kuuluvad klähviv haukumine (hoiatus) ja läbilõikav ulgumine ning kiunumine. Paaritumise ajal emasloom klähvib.
Toitumine
pisi|vasakul|Rebane ja küülik Rebane on kõigesööja. Endise NSV Liidu aladel on rebase toidu hulgast leitud üle 300 liigi loomi ja kümneid taimeliike..
Ta sööb põhiliselt närilisi, eriti uruhiiri. Just hiirte rohkusest sõltub rebaste käekäik. Suuremad loomad pole tema toidus nii tähtsad, kuigi rebane teisigi loomi, eriti jänesepoegi, tihti kätte saab. Lisaks hiirtele sööb rebane jäneselisi ning teisi väikese ja keskmise suurusega selgroogseid (sealhulgas skunke, noori opossumeid, oravaid, okassigu, laululinde ja parte), tigusid, vihmausse ja putukaid (rohutirtse, põrnikaid, kilke) ning puuvilju, marju (eriti murakaid), rohtu, pähkleid ning teri (maisi ja nisu). Menüüsse kuuluvad ka lindude, põhiliselt partide ja kanaliste munad ja pesapojad. Täiskasvanud lindudel ei ole rebase toidus suurt osa, kuigi ta ei jäta juhust kasutamata, kui tema läheduses laskub maapinnale mõni lind. Ta püüab kõiki linde, alates kõige väiksematest kuni hanede ja metsisteni. Levila lõunaosas püüavad ja söövad rebased sisalikke, Kaug-Idas söövad nad massiliselt pärast kudemist surnud lõhelisi. Selgrootuid sööb rebane rohkem talvel, kui muud toitu pole saada. Meeleldi sööb ta raibet. Linnas kogub rebane toitu maast ning tühjendab prügikaste, linnumajasid ja kompostihunnikuid. Erinevalt maarebastest murravad linnarebased palju väikesi linde ja metsikuid tuvisid.
pisi|Rebane saagiga Hiiri jahtiv rebane seisab liikumatult, kuulatades ja jälgides avastatud hiirt tähelepanelikult. Seejärel hüppab ta kõrgele ja püüab hiire maandudes käppade abil vastu maad suruda. Selline jaht näeb ebaõnnestuvate katsete tõttu välja nagu tants. Rebase päevane toiduhulk on ½–1 kg.
Taimne toit on rebase toidus levila lõunaosas tähtsam kui põhjaosas. Siiski söövad taimetoitu kõik rebased. Rebane eelistab puuvilju ja marju, harvem sööb ta taimede vegetatiivseid osi.
Rebasejahi pooldajad väidavad, et kodulinde ründav rebane tapab rohkem kui tal toiduks tarvis, kuid see pole tõsi. Pealegi ei söö rebane kodulinde sugugi nii sageli nagu arvatakse.
Eluiga
pisi|Noor rebane õhtuses Tartus, vana Raadi lennuvälja juures. Rebase eluiga on looduses tavaliselt mõni aasta, maksimaalselt 10–12 aastat, vangistuses kuni 20–25 aastat.
Vaenlased
Rebase põhiline vaenlane on inimene, kes kütib teda lõbu pärast ja karusnaha saamiseks. Maal tapetakse rebaseid kui kanavargaid. Paljud rebased jäävad auto alla. Rebastele peavad jahti ilvesed, pantrid ja hundid, kuid neid ei ole palju alles jäänud. Rebane on ettevaatlik ja vaenlase eest põgenemisel väga leidlik. Ta ei poe oma urgu, vaid jookseb kiiresti ära.
Paljunemine
pisi|püsti|Rebasekutsikas pisi|Rebane kutsikaga Emasloom indleb kord aastas ja jooksuaeg vältab 1–6 päeva. Ovulatsioon on spontaanne ega nõua kopulatsiooni. Innaaeg ja poegimise täpne aeg varieeruvad levila piires: lõunas detsember-jaanuar, keskpiirkondades jaanuar-veebruar, põhjas veebruar-aprill (Eestis enamasti aprill). See sõltub ka ilmast ja loomade toitumusest. Mõnel aastal jääb 60–70% emaseid järglasteta.
Isasloomadel on sigivustsükkel. Täielik spermatogenees toimub ainult novembrist märtsini. Poegimisajal isased võitlevad.
Kurameerimise ajal märgistavad isane ja emane oma territooriumi lõhnaga. Selleks nad urineerivad puurontidele, kividele ja põõsastele, mis koos sabanäärme eritisega tekitab ainulaadse rebaselõhna. Emased võivad paarituda mitme isasega, kuid partnerlus tekib ainult ühe isasega. Kopulatsioon kestab tavaliselt 15–20 minutit ja sageli saadavad seda lärmavad häälitsused (emasloom klähvib). Kaklevad ja vihased loomad vinguvad läbilõikavalt.
Viljastatud munarakk kinnitub 10–14 päeva pärast edukat paaritumist. Tiinus kestab 40–58 päeva või 2,5 kuud.
Kutsikad tulevad ilmale pesaurus. Pesakonnas on 3–6, harva kuni 12–13 kutsikat. Nende sünnikaal on 50–150 g.
Kutsikad sünnivad tumepruunis udukarvastikus. Kuni kutsikad on abitud (kaks nädalat), on emasloom kogu aeg nende juures, toites neid piimaga ning hoides nad soojad ja puhtad. Isane varustab teda toiduga, kuid ei sisene urgu. Alles kahe nädala vanustena hakkavad nad nägema ja kuulma ning nende igemetest lõikuvad läbi esimesed hambad
Tony Judt
Tony Judt (2. jaanuar 1948 London – 6. august 2010 New York) oli juudi päritolu Briti ajaloolane.
Rebane
Paljunemine
Emapiima saavad pojad poolteist kuud. Üle kahe nädala vanused pojad saavad ka peenestatud toitu. Kutsikad hakkavad pesast väljas käima 4–6 nädala vanuselt. Sel ajal toob ema neile päris toitu, millel tihtilugu on veel elu sees. Nii saavad pojad õppida saaki murdma. Umbes kolmekuistele rebasekutsikatele toob ema urgu hiiri, et pojad saaksid õppida hiirte küttimist ja söömist. Nad võitlevad omavahel, et välja selgitada, kes on kõige tugevam. Täielikult võõrutatakse kutsikad emapiimast 8–12 nädala vanuselt. Kutsikad hakkavad varakult kogust plehku panema ja juba õige väikeseid rebasekutsikaid saab kohata pesast kaugel. Üldiselt kulub innaajast kuni poegade lahkumiseni urust pool aastat. Sügiseks on noorloomad juba päris suured.
Ema ja poeg jäävad kokku kuni sünnile järgneva sügiseni. Juhtub, et tütar aitab emal järgmisel aastal uue pesakonna üles kasvatada. Üldse, kui emaseid on territooriumil rohkem kui üks, siis tavaliselt poegib ainult üks nendest. Suguküpsus saabub mõnel emasel 10 kuu vanuselt, aga järgmisel aastal, 1 aasta ja 10 kuu vanuselt on nad igal juhul suguküpseks saanud.
Kasulikkus
pisi|Rebane [[Varbla külas]] pisi|Hõberebasenahad Rebane on tähtis karusloom, keda kasvatatakse farmides rohkem kui ühtki teist tavaliselt metsikut karuslooma. Rebast ka kütitakse karusnaha pärast. Rebasejaht on meelelahutussport, eriti Suurbritannias, kus rebaste ratsa küttimine koertega on traditsiooniline.
Rebase tumeda karvaga vorm hõberebane aretati 19. sajandi lõpus. Hiljem on aretatud veel teisigi tõuge: plaatinarebane, merivaikrebane, marmorrebane jne.
Rebane reguleerib väikeste näriliste ja kahjulike putukate arvukust. See kasu, mida ta toob kahjurnäriliste ja -putukate hävitajatena, kaalub paljukordselt üles linnustikule ja jahimajandusele tekitatava kahju.
Haigused
Rebased on vastuvõtlikud paljudele nakkushaigustele. Nii esineb Põhja-Ameerikas elavatel rebastel brutselloosi, Canine adeno-, herpes- ja parvoviirust, leptospiroosi, paragrippi, entsefaliite, tulareemiat jpt.
Lisaks on tuvastatud rebastel järgmisi baktereid: Ehrlichia spp, Listeria monocytogenes, Staphylococcus aureus, Borrelia burgdorferi, Borrelia afzelii, Borrelia garinii, Leptospira grippotyphosa, Salmonella enterica Typhimurium, Salmonella enterica Infantis, Salmonella enterica Derby, Yersinia pseudotuberculosis, Brucella suis biovar 2, Brucella microti, Mycobacterium bovis jpt. Marutaud on rebasele ohtlikum talveperioodil, sest karvkatte hõreduse tõttu võib ta talvel ära külmuda.
Kahjulikkus
Paljud peavad rebast ohtlikuks kodulindudele, kuigi ohu suurusega liialdatakse.
Rebased on tuntud marutõvesiirutajad. Mõnes kohas pannakse rebaste käiguradadele marutaudivastaseid preparaate.
Samuti levitavad rebased kärntõbe.
Rebased levitavad ka kiskjate katku, paelussi Echinococcus multilocularis ehk rebaste väike-paelussi, ehhinokokoosi tekitajat Echinococcus granulosus ja teisi haigusi.
Austraalias on sissetoodud rebased looduse mitmekesisusele väga kahjulikud: nende pärast on välja surnud rohkem liike kui kasside ja küülikute pärast.
Looduskaitse ja jaht
Rebane ei ole Eestis looduskaitse all ning nende küttimine on lubatud ja sagedane. Kaitseala piires olevatel merelaidudel on rebasele ja kährikule jahi pidamisel jahikoera kasutamine lubatud 1. oktoobrist kuni 30. aprillini. Jahimeestel lubatakse pidada rebastele peibutus- või varitsus- või hiilimisjahti ning jahti kastlõksuga, uru- või ajujahti ning jahti jahikoeraga või jahti piirdelippe kasutades 1. oktoobrist 28. veebruarini; kaitseala piires olevatel merelaidudel on rebasele jahi pidamisel jahikoera kasutamine lubatud 1. oktoobrist kuni 30. aprillini.
2001. aastal kütiti Eestis 5797 rebast. Aastal 2008 kütiti 12712, 2009. aastal 7472 ja 2010. aastal 9656 rebast.
Loomaaed
Tallinna Loomaaias elab 2016. aasta seisuga 2 euroopa punarebast.
Rebaseid elab ka Elistvere loomapargis.
Kultuur
Lääne kultuuris omistatakse muinasjuttudest lähtuvalt rebasele kavalus, mida ta kasutab lindude, eriti kanade püüdmiseks ning täbaratest olukordadest pääsemiseks. Keskajal levisid allegoorilised loomamuinasjutud rebasest, kes oma kavalusega võidutseb tugevamate loomade üle ("Rebaseromaan"), ("Reinuvader Rebane"). Hiinas jutustatakse libarebastest nagu Eestis libahuntidest.
Eesti folklooris nimetatakse rebast reinuvaderiks.
Üliõpilasorganisatsioonide noorliikmeid ja ülikooli (ka keskkooli) esimese aasta üliõpilasi nimetatakse rebasteks.
Phnom Penh
pisi|Phnom Penh
Phnom Penh (khmeeri ភ្នំពេញ) on Kambodža pealinn ja suurim linn, samuti Phnom Penhi provintsi keskus. Phnom Penh on riigi majanduslik, tööstuslik, kultuuriline ja ajalooline keskus. Koos Siĕm Réabiga on ta ka riigi peamine turismisihtpunkt.
Phnom Penh asub Kambodža lõunaosas kohas, kus Tônlé Sabi jõgi suubub Mekongi jõkke.
Nime päritolu
Legendi järgi olevat 1372. aastal Penhi-nimeline vana naine leidnud Mekongi jõe kaldalt viis Buddha kuju. Austuse märgiks ehitas ta lähedalasuva mäe otsa nende jaoks pühamu ja sinnasamma tekkinud linn sai selle järgi nimeks Phnom Penh (Penhi mägi).
Ajalugu
Phnom Penhi ümbrus on olnud asustatud vähemalt 2000 aastat. Ajalookirjutuses on linna mainitud 15. sajandil Krong Chaktomuki (Nelja näoga linn) nime all, mis viitab linna asukohale, kus Mekongi, Hâu Giangi ja Tônlé Sabi jõgi ristuvad, moodustades X-tähe.
1430. aastatel valiti Phnom Penh Ângkôri asemel uueks pealinnaks. Phnom Penhi asukoht oli parem – Mekongi jõe kaudu sai kaubavahetust arendada Hiina ja Laosega, samuti pakkus Tônlé Sabi jõgi ühendust kalarikka Tônlé Sabi järvega.
Riigipea ja kuningas Norodom Sihanouki juhtimisel hakkas linn kiiresti kasvama. 1975. aastal jõudis Kambodžasse Vietnami sõda. 17. aprillil 1975. aastal võtsid linna üle punased khmeerid. Radikaalse sotsiaalse programmi käigus deporteeriti linna elanikud maale ning tapeti kümneid tuhandeid inimesi. 1979. aastal, kui režiim oli kukutatud, hakkasid pagendatud elanikud Phnom Penhi tagasi pöörduma ning linn hakkas taastuma.
Rahvastik
2008. aastal elas Phnom Penhis 1 325 681 inimest, rahvastiku tihedus oli 4571 inimest ruutkilomeetri kohta. Aastane rahvastiku kasv on 1998.–2008. aastani olnud 2,82%.
Phnom Penhi põhielanikkonna moodustavad khmeerid, keda on ligikaudu 90% rahvastikust. On ka suured vietnamlaste ja hiinlaste kogukonnad.
Ametlik religioon on theravaada budism, mis on ka levinuim, kuid lisaks praktiseeritakse islamit ning 1993 aastast alates on hakanud tõusma ka kristluse osakaal.
Kuigi ametlik keel on khmeeri keel, räägitakse laialt ka inglise ja prantsuse keelt.
Arhitektuur
Phnom Penhi vanim ehitis on Wat Phnom, mis pärineb 1373. aastast. 1443. aastal loodud Wat Ounalom on praegune Kambodža budismi peamine keskus. Põhilised turismiatraktsioonid on Kambodža kuningapalee kompleks koos Hõbepagoodiga, mis on loodud 1800. aastate keskel.
Phnom Penh on oma tänapäevase väljanägemise saanud Prantsusmaa protektoraadina. Linna tänavad on suhteliselt lihtsa ülesehitusega: suurimad tänavad liiguvad põhjast lõunasse ning idast läände, peamine vaatamisväärsuste ja aktiivse elu kese jääb Tônlé Sabi jõe äärde idaossa. Peale lihtsa tänavate süsteemi pärinevad sellest ajastust veel Kambodža rahvusmuuseum, Prantsuse villad, kirikud ja juugendlik turuhoone Phsar Thom Thmei.
Pärast riigi iseseisvumist 1950. aastatel hakkas linn kiiresti kasvama. Kuningas Sihanouk soovis linna esinduslikumaks muuta, mistõttu hakati ehitama uusi hooneid. Noored, tihti Prantsusmaal koolituse saanud khmeeri arhitektid said võimaluse konstrueerida hooneid "uue khmeeri arhitektuuri" vaimus. Nende loomingus oli Bauhausi, Euroopa postmodernse arhitektuuri ja Ângkôri traditsiooniliste elementide mõju. Kuni 1970. aastateni ehitati Preah Suramariti rahvusteater (1966), Kuninglik Khmeeri Ülikool (1960), võõrkeelte instituut ja rahvuslik spordikeskus. 1950.–1960. aastatel hoogustus ka elamuehitus. Praegu on paljud selle aja pargid hävitatud, et teha ruumi suurematele hoonetele.
Punaste khmeeride režiimi meenutab Phnom Penhis ja selle ümbruses mitu monumenti ning memoriaali: Tuol Slengi genotsiidimuuseum (endine keskkool, mida kasutati koonduslaagrina) ja Choeung Eki genotsiidikeskus.
Gustav Friedrich von Engelhardt (1732–1798)
Gustav Friedrich von Engelhardt (10. juuni (vkj 30. mai) 1732 – 9. jaanuar 1799 (vkj 29. detsember 1798) oli baltisakslasest poliitik.
Gustav Friedrich sündis Caspar Friedrich von Engelhardti (1699–1768) ja Brigitte Eleonore von Roseni pojana.
Teenis Vene armees, kus sai majori auastme.
Gustav Friedrich von Engelhardt töötas meeskohtunikuna ning oli aastail 1780–1783 Eestimaa rüütelkonna peamees ja 1796–1798 maanõunik.
Teo Maiste
Teo-Endel Maiste (29. veebruar 1932 Võru – 14. august 2018 ) oli eesti laulja (bass) ja näitleja.
Gustav Friedrich von Engelhardt (1732–1798)
Perekond
Gustav Friedrich von Engelhardt abiellus 1759. aastal Charlotte von Richteriga (1737–1811). Abielust sündisid:
Teo Maiste
Elukäik
Teo-Endel Maiste küüditati 1941. aastal koos ema ja kahe vanema vennaga Siberisse. Nende elukohaks sai Aleksandrovski rajoon Tomski oblastis, Obi jõe põhjaosas, Tomskist umbes 1000 kilomeetrit põhja pool. Teo-Endel oli küll Eestis esimese klassi lõpetanud, kuid kuna ta algul vene keelt ei osanud, siis tuli kohalikust koolist kõrvale jääda. Järgmisel aastal läks ta uuesti esimesse klassi ning sai keele kiiresti selgeks. Pärast kooli lõppu sattus noormees pärast aastast metsatööd juhuslikult Tomskis muusikakooli katsetele. Ta lõpetas 1957. aastal Tomski Muusikakooli Aleksandra Tihhomirova lauluklassi. 1957–1958 õppis Novosibirski konservatooriumis (Venjamin Arkanovi klassis). Teo Maiste naasis Eestisse 1958. aastal ja astus Tallinna Riikliku Konservatooriumi, kus lõpetas 1962. aastal Jenny Siimoni lauluklassi.
1960–1965 oli ta Vanemuise teatri ning 1965–2011 Estonia teatri solist. Esinenud ka kammer- ja oratooriumilauljana. Alates 1970. aastast töötas ta Eesti Muusikaakadeemia õppejõuna. Tema õpilaste seas on olnud Hans Miilberg, Thomas Mürk, Jaan Willem Sibul, Taimo Toomast.
Looming
Maiste loomingu nimistus on veerandsada soolopartiid vokaalsümfoonilistes suurvormides ning üle saja lavarolli, sealhulgas Mölder (Dargomõžski "Näkineid"), Boriss (Modest Mussorgski "Boriss Godunov"), Ramfis, Attila, Philipp II ja Suurinkvisiitor (Verdi "Aida", "Attila", "Don Carlo"), Igor ja Galitski (Aleksandr Borodini "Vürst Igor"), Parun Ochs (Richard Straussi "Roosikavaler"), Porgy (George Gershwini "Porgy ja Bess"), Leporello (Mozarti "Don Giovanni"), Cyrano (Tambergi "Cyrano de Bergerac"), Peaminister ja Kagler (Straussi "Viini veri"), Lempelius, Friesner (Eduard Tubina "Reigi õpetaja", "Barbara von Tisenhusen") jpm.
Ajafilosoofia
Ajafilosoofia on filosoofia haru, mis tegeleb ajaga seotud metafüüsiliste ja epistemoloogiliste probleemidega.
Aja objektiivsuse küsimus
Me kogeme aega psühholoogilise ajana: aeg näib voolavat, kusjuures kord kiiremini, kord aeglasemalt. Me eeldame tavaliselt, et psühholoogiline aeg on subjektiivne peegeldus füüsikalisest ajast, mida mõõdetakse kellaga, ning vastab sellele ligikaudselt. Psühholoogiline aeg võib olla eri inimestel erinev, kuid füüsikaline aeg on kõigile ühine. (Relatiivsusteooriast tuleneb küll, et ka kellaga mõõdetav aeg võib eri inimeste jaoks olla erinev. Kuid need erinevused on kõigile inimestele ühtmoodi teadvustatavad.)
Kas füüsikaline aeg on objektiivne? On ju võimalik, et ta on kõigest intersubjektiivne: ta on küll paratamatult kõigile inimestele ühesugune, kuid selle põhjus on seotud inimese või inimtunnetuse loomusega, mitte aja enesega. Aega ennast võib ka mitte olemas olla. Ja kui aeg on olemas, siis ei pruugi ikkagi olemas olla aja voolamist. Aja eksisteerimine või mitteeksisteerimine on ontoloogiline küsimus. Idealistid ja mõned antirealistid, kes eitavad vaimust sõltumatute objektide olemasolu või seavad selle kahtluse alla, eitavad või küsimärgistavad ka aja olemasolu.
Kanti järgi on aeg koos ruumiga kaemuse aprioorne vorm, mis korrastab inimkogemust, kuid ei kuulu asjale iseeneses.
Idealistid (näiteks John McTaggart Ellis McTaggart artiklis "The Unreality of Time") on väitnud, et aeg on illusoorne.
Aja defineerimine
Olulisem kui aja defineerimine on filosoofiline selgitus, mis võimaldaks vastata ajaga seotud filosoofilistele küsimustele.
Absolutism ja relatsionism
Kas aeg on sõltumatu sündmustest ajas? Kui see nii on, siis võib aeg kulgeda ka nii, et aja kulgedes ei toimu maailmas mitte ühtki muutust.
Leibniz ja Newton
Vaidlus selle üle, kas aeg on absoluutne, st iseseisev reaalsus, mis ei sõltu objektidest, või lihtsalt reaalsete objektide teatud korrastatus, algas vaidlusega Isaac Newtoni (keda esindas Samuel Clarke) ja Gottfried Wilhelm Leibnizi vahel (Leibnizi ja Clarke'i kirjavahetus).
Konventsionalism
Konventsionalismi järgi on aja ja ruumi geomeetrilised omadused kokkuleppelised. Selle seisukoha esitas esimesena Henri Poincaré.
Aja suund
Aja suuna probleem tuleneb järgmisest vastuolust. Füüsikas tuntud loodusseadused on ajaliselt pööratavad: Füüsikaseaduste järgi võivad kõik protsessid kulgeda ka tagurpidi. Kõik, mis toimub tagurpidi näidatavas filmis, on füüsikaseaduste järgi võimalik. Ent me ei koge makromaailmas aega pööratavana: klaas võib maha kukkuda ja puruneda, kuid klassikillud ei saa tagasi lennata ja uuesti klaasi moodustada. Me mäletame minevikku, kuid tulevikku ei mäleta. Meile tundub, et me ei saa muuta minevikku, kuid võime mõjutada tulevikku.
Lahendus põhjuslikkuse kaudu
Sellele probleemile on välja pakutud põhiliselt kahte tüüpi lahendusi. Esimest tüüpi lahenduste kohaselt tuleneb aja suuna olemasolu sellest, et põhjuslikkus on asümmeetriline. Mineviku kohta me teame rohkem sellepärast, et miski minevikus on põhjuseks tagajärjele, mis on meie tajumus. Meile tundub, et me ei saa mõjutada minevikku, kuid saame mõjutada tulevikku, sellepärast et põhjuslikkuse iseloomu tõttu see nii ongi. Ja nii edasi.
Sellel lahendusel on kaks suurt raskust. Esiteks on raske põhjuslikkust defineerida, viitamata sellele, et põhjus eelneb ajaliselt tagajärjele. Muidu aga on aja suuna tuletamine põhjuslikkusest tsirkulaarne. Teiseks ei ole põhjuslikkusele viidates võimalik seletada kõiki ajalise asümmeetria ilminguid, näiteks klaasi purunemise puhul.
Lahendus termodünaamika kaudu
Teist tüüpi lahendused, mis on kõige levinumad, seostavad aja suuna termodünaamikaga. Nimelt ei ole termodünaamika seadused pööratavad: termodünaamika teise seaduse järgi ei saa isoleeritud süsteemis entroopia kahaneda. Sellepärast ei saa klaas kildudest kokku paigutuda.
Ent statistiline mehaanika, mis on klassikalisest termodünaamikast fundamentaalsem, peab entroopia kahanemist isoleeritud süsteemis siiski võimalikuks, kuigi äärmiselt ebatõenäoliseks.
Lahendus loodusseaduste põhjal
Lahenduseks on viidatud ka sellele, et mõned loodusseadused, näiteks nõrga vastastikmõju seadused, ei ole pööratavad.