cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Serokomla
Serokomla on küla Poolas Lublini vojevoodkonnas Łukówi maakonnas, Serokomla valla halduskeskus. Serokomla asub Łukówist umbes 25 km lõunas ja Lublinist ligikaudu 54 km põhjaloodes.
Küla on rajatud 15. sajandil. Linnaõigused sai Serokomla 1537. aastal, kuid kaotas need 1870. aastal. Teises maailmasõjas hävis 60% külast.
2009. aastal elas külas 1070 inimest.
Risti jõgi
Jõe pikkus on 2,8 km, langus 2 m ja lang 0,7 m/km. Jõgi saab alguse 23,5 m kõrgusel Tipu külas ja suubub samas külas 21,5 m kõrgusel Halliste jõkke. Jõgi kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda.
Trepimäe laht
Trepimäe laht on Võrtsjärve siselaht, mis asub Võrtsjärve idakaldal Vehendi külas. Lahe laius on kuni 2,5 km, sügavus 600 meetrit.
Trepimäe lahte suubub Nigula oja (pikkus 6,1 km). Lahes asuvad Trepimäe puhkeala ja Trepimäe sadam.
Lahe kagu rannikul asub Trepimäe kõrgendik.
Trepimäe laht jääb Natuura 2000 ja Võrtsjärve hoiuala le
Zirņi
Zirņi (vanasti ka Zierņu muiža) on küla (vidējciems) Lätis Salduse piirkonnas, Zirņi valla halduskeskus. Küla asub merepinnast 79 meetri kõrgusel valla keskosas maantee A9 ääres. Asula jääb piirkonna keskusest Saldusest 17 ning Riiast 135 kilomeetri kaugusele.
Külas on postkontor, põhikool ja raamatukogu.
Aastal 2022 oli külas 211 elanikku.
Hugo Malmsten
Hugo Malmsten (pseudonüüm Hugo Maldre; 7. november 1907 Narva – 26. november 1991 Tallinn) oli eesti näitleja ja laulja (tenor).
Ta õppis 1923. aastani Narva linnakoolis. Laulmist õppis ta eraõpetaja juures Narvas, Pärnus ja Armanda degli Abbati juures Tallinnas ning aastatel 1936–1941 Tallinna Konservatooriumis.
Ta mängis aastatel 1924–1928 Narva seltsides, 1931–1933 Narva Teatris, 1928–1931 Ugalas, 1930–1931 ja 1933–1935 teatris Endla (kus oli ka lavastaja), 1936–1944 Tallinna Töölisteatris ning 1944–1971 teatris Estonia (kus oli 1944–1946 ühtlasi näitejuhi assistent).
Isiklikku
Tema vend oli näitleja Franz Malmsten, õde näitleja Lydia Bock.
Kabulēni
Kabulēni on küla (mazciems) Lätis Cēsise piirkonnas Vecpiebalga vallas.
Küla asub valla edelaosas. Kabulēni jääb vallakeskusest Vecpiebalgast 6,4 ning Riiast 134,6 kilomeetri kaugusele. Aastail 2009-2021 jäi küla Vecpiebalga piirkonda.
Aastal 2001 oli külas 1 elanik.
Laviinläbilöök
Laviinläbilöök on üks kolmest läbilöögi võimalusest pooljuhtseadiste pn-siirdes. Laviinläbilöögi kutsub esile laengukandjate laviinitaoline paljunemine. Selline läbilöök on siirdele ohutu seni, kuni seejuures eralduv võimsus – hajuvõimsus – ei ületa seadisetüübile lubatavat väärtust; niisugusel juhul on tegemist kontrollitud (tagasipööratava) läbilöögiga.
Laviinläbilöögi kirjeldus
Kui siirde piirkonnas liikuvad laengukandjad saavad tugevas elektriväljas piisavalt suure kineetilise energia (liikumisenergia), siis võivad nad põrkumisel kristallivõre aatomitega neist elektrone välja lüüa ja niiviisi luua uusi elektron-auk-paare. Niisuguse tõukeionisatsiooni tulemusena vabanenud elektronid ja augud hakkavad samuti elektriväljas kiirenevalt liikuma ja tõukeionisatsioonis osalema. Nii kasvabki laengukandjate arv laviinitaoliselt, kuni toimubki laviinläbilöök.
Laviinläbilöögi kasutamine
Kontrollitud laviinläbilöögi nähtus leiab rakendamist mitut liiki pooljuhtseadistes:
Alamselts
Alamselts (subordo) on bioloogilises taksonoomias vahel kasutusel olev seltsi- (ordo) sisene takson.
Tartu Püha Maarja kirikaed
MUSTAND: Tänapäeval asub Tartu Maarja kirik Pepleri tänaval, kuid vana Maarja kirik ja kirikaed asusid praeguse Tartu Ülikooli peahoone kohal (Ülikooli 18b) ja vahetus läheduses. Täpselt ei ole teada, millal valmis esimene Maarja kiriku hoone. Küll aga 1319. aastast pärinevates allikates on mainitud Pühima Neitsi Maarja kirikut. pisi|Püha Maarja kiriku (a), kalmistu (b) ja Academia Gustaviana esimese hoone (c) asukoht. Foto: Raido Roog Rohkem teateid Maarja kiriku koguduse ja kirikuhoone saatusest on alates 16. sajandist. Reformatsiooni ideed jõudsid Tartusse 1520. aastate alguses ning Maarja kirikut on nimetatud ka reformatsiooni hälliks Lõuna-Eestis, kuhu on Martin Luther mitmeid kirju saatnud ja kus on jumala sõna levitanud Lutheri juures õppinud jutlustajaid. Esimeseks luterlikuks õpetajaks võib lugeda Herman Marsow'd, kes tegutses Tartus aastatel 1525–1552.
Kiriku ja kirikaia alguslugu
Keskajal oli Maarja kirik piirkonna peamiseks linnakirikuks ning selle juurde kuuluv kalmistu oli tavaline ajastule vastav linnakalmistu, kuhu maeti nii mehi kui naisi sõltumata nende vanusest. Liivi sõda (1558–1583) ei jätnud puutumata ka Maarja kirikut ning sõjast tingitud hävitustööst taastumiseks tuli ette võtta suurem parandustöö. 1582. aastal sõlmiti vaherahu ja Tartu koos Liivimaaga läks Poola valitseja võimu alla. 23. veebruaril jõudis Tartusse Poola kuninga kantsler ja väeülem Jan Zamoyski. Tema sekretär on oma kirjutises maininud Maarja kirikut ning annab teada, et see on terveks jäänud ja on väga ilus. 1585. aastal läks kirik koos selle juurde kuuluvate hoonetega jesuiitide käsutusse ning see sai nende keskseks kirikuks. 1700.–1721. aastal väldanud Põhjasõda tekitas kirikuhoonele suuri kahjustusi ning said vanale kirikuhoonele saatuslikuks. 1715. aastal tunnistati Maarja kirik kasutuskõlbmatuks. 1749. aastal oli plaanis kiriku restaureerimine, kuid erinevatel põhjustel jäi restaureerimine teostamata.
Esimesed lammutustööd algasid 18. sajandi teises pooles ning lammutusest tulevat materjali kasutati ehitusmaterjalidena, et rajada Tartu linna kindluseid ja kaitserajatisi. Lõplik lammutamine toimus 19. sajandi alguses. Maarja kiriku kirikaia rajamise kohta samuti teated puuduvad. On teada, et kristliku kombe kohaselt pidi surnuid matma pühitsetud mulda ning selleks otstarbeks kasutati kirikuhoonet ümbritsevat maa-ala.
Esimesed välitööd
Esimesed väljakaevamised toimusid kutseliste arheoloogide ja järelevalvajate kohaloluta. Töid teostati seoses Tartu Ülikooli peahoone rajamisega 19. sajandi alguses. Ajaloolistest dokumentidest selgub, et selle käigus lõhuti maha vanad vundamendid, müürisäilmed ja kiriku põranda all olevad hauakambrid. Kaevamiste käigus hulgaliselt leitud luud maeti 1806. aastal ümber Toomeorgu ning J. W. Krause projekti järgi püstitati Toomeorgu 1811. aastal Rahvaste monument. Teine väljakaevamine toimus 1850. aastate keskpaigas, mille käigus lõhuti veelgi säilinud Maarja kiriku vundamenti. Nagu ka esimestel kaevamistel, suhtuti ka seekord leitud luudesse lugupidavalt ning maeti hiljem Jaani kiriku vanale kalmistule. 1930. aastatel paigaldati Jakobi tänavale veetrass ning sellest tulenevalt toimusid suuremahulised kaevetööd. Välja kaevati kahes mullakihis asuvad rohkearvulised inimluud ning kaasaegse häälekandja Päewaleht artikli kohaselt üle saja kolju. Surnud olid maetud lääne suunas. Esemelistest leidudest tulid välja malmist suurtükikuuli kild ja rauast mõõgatera. Lisaks avastati paari meetri sügavusel olevad keldri jäänused ning seal paiknevad kolm luustikku. Siinkohal arheoloogid arvavad, et asukoha puhul võis tegemist olla Püha Maarja kiriku kabeliga, sest kesk- ja varauusajal oli kirikute sisemusse matmine tavaline nähtus. 1938.–1939. aastal Tartu Ülikooli instituutide hoone ehitusel leiti samuti rohkelt inimluid ning ühel sängistatul oli kirjelduste kohaselt säilinud isegi palmikusse punutud juuksed. Hauapanustest tulid välja kaurikarpidest kaelakee ning 1672. aastal vermitud münt. Samuti leiti kase palkidest ehitatud jäätmekast, mis peitis endas inimluid ja kahte püssi. pisi|Jupp kunagise Maarja kiriku müürist. 2010 välitööd. Foto: Andres Ehrenpreis, Tartu Postimees.
Esimesed arheoloogilised kaevamised
1985. aastal tehti esimesed juhendatud päästekaevamised. Nimelt sooviti paigaldada soojatorustiku ning selle käigus avastati ja kaevati Lea Täheväli juhendamisel, tema nõuandja oli Romeo Metsallik, välja ligikaudu 30 skeletti.
Küll aga puudub korralik dokumenteeritud kirikaia leiumaterjal ning uurimistulemused aruannetesse ei jõudnud. Siiski on vähemalt säilinud kaevamiste jooniste mustandid, millest küll osa on poolikud ja kirikaia matuste kirjeldamisele pole suuremat tähelepanu pööratud. Metsallik on kirjutanud, et välja tuli hulgaliselt terviklikke materjale ja inimluid, kuid rohkem informatsiooni dokumentidest välja ei loe. 1995. aastal leiti seoses Tartu Ülikooli peahoone vundamendi parandustöödega vähemalt 56. inimese säilmed ning 2007. aastal avastati samuti ohtralt inimluid ning Maarja kiriku põhjapoolse müüri jäänused.
Maarja kirikaia kõige mahukamad ja korrapärasemad välitööd toimusid 2010.–2011. aastal, kui kaevati kiriku lõuna- ja lääneküljele sadevee- ja soojatrassid – renoveeriti Jakobi 2 õppehoonet. Kokku uuriti välitööde käigus umbes 500 m2 suurust kalmistuala. pisi|Telliste ja katusekividega piiratud hauapiir matuse ümber. Foto: Kristel Külljastinen. Kirikaiast leiti ja dokumenteeriti 718 luustikku ja 1620 üksikleidu. Sarnaselt 20. sajandi välitöödega oli ka seekord tegemist päästekaevamistega. Vältimaks varasemat aruannete puudust, võeti eesmärgiks põhjalikult dokumenteerida kogu leitav arheoloogiline aines. pisi|Püha Maarja kalmistult leitud mündid. 1) Tartu piiskopkonna penn, Johannes II Berkow 1473–1485 2) Riia vabalinna killing 1577 3) Riia vabalinna killing 157 4) Riia vabalinna killing 1576 5) Riia vabalinna killing 1577 6) 1/2 öör, Johan III 1578 7) 1/6 öör, Karl XI 1666 8) 1/6 öör, Karl XI 1682 9) 1 öör, Karl XI 1671 10) 1/2 öör, Gustav II Adolf 1624. Foto: Raido Roog
Matustest oli valdavas enamuses laibamatused, kuid leiti ka üks 20x45 cm suuruses laudkirstus põletusmatus ning suurem osa surnuid olid maetud laud- ja pakk-kirstudesse. Ühe erandina avastati matus, mille ümber olid laotud katusekivid ja tellised. Lisaks luustikele leiti ka hulgaliselt matusepanuseid: kõige suurema leiugrupi moodustasid mündid, mis olid peamiselt Rootsi 17. sajandi hõbe- ja vasköörid ning Riia vabalinna ja 16. sajandi kilingid. Lisaks leiti veel sõrmuseid, käevõrusid, sõlgi ja ripatsehteid.
Kolmikmatus
Püha Maarja kirikaiast leiti lisaks ligi 750 matusele ka varauusaegne kolmikmatus: keskealine mees ja naine ning 12–16aastane nooruk. Lahkunud olid maetud ühel ajal, kõrvuti ning osaliselt üksteise peale. Kõige esimesena maeti mees, tema järele nooruk ning seejärel naine. Arvatakse, et nende matmisega kiirustati, kuna nad maeti vastupidi traditsioonilisele kristlikule matmissuunale ehk peaga ida suunas. Eriline oli ka sängitatute käte asend – kõigil olid käed asetatud ühtemoodi, mis ei ole omane klassikalistele ühismatustele. Surnud olid kaetud sinelitega, millel olevad nööbiread on säilinud. Lisaks sellele leiti naise luustiku juurest klaashelmestest kee, südamekujuline sõlg ning käsitsi valmistatud pronksplekist sõrmus. Naise rindkere alaosa juurest tuli välja kaks hauapanusena kaasa pandud 17. sajandi münti (üks münt vermitud 1670. aastal ja teine 1673. aastal). Kõikide nimetatute leidude analüüsid annavad põhjust oletada, et nad maeti Püha Maarja kiriku kalmistule Põhjasõja ajal 1704. aastal, kui toimus ohvriterohke Tartu piiramine.
Guido Rajalo
Guido Rajalo (19. veebruar 1926 Tallinn – 18. september 2016 Tallinn) oli eesti keemiainsener.
Elulugu
Lõpetas 1944 Jakob Westholmi Gümnaasiumi, 1951 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) insener-keemik-tehnoloogina ja 1957 Leningradi Tehnoloogiainstituudi aspirantuuri; tehnikakandidaat (1958, ), väitekiri "Массопередача при дистилляции с водяным паром в аппаратах пленочного типа", tehnikadoktor (1985, Leningradi Tehnoloogiainstituut), väitekiri "Кинетика процессов синтеза фторпроизводных аллильного типа" Aastast 1950 töötanud TPI-s: vanemlaborant 1950–1951, assistent 1951–1954 ja 1958–1959, vanemõpetaja 1954–1956, 1959–1961 Teaduste Akadeemia Energeetika Instituudi vanemteadur, 1961–1978 Eesti NSV TA Keemia Instituudi vanemteadur, 1978–1992 matemaatilise modelleerimise labori juhataja, 1985–1986 ja 1989–1990 teadusdirektor, 1987–1988 direktori kohusetäitja, 1992– juhtivteadur.
Teadustöö
Uurimisvaldkond: keemiatööstuse protsessid ja aparaadid, hüdrometallurgia (diktüoneemaargilliidi keemilise töötlemine), keemilise protsesside ning reaktorite matemaatiline modelleerimine ja optimeerimine, heitvete puhastamise tehnoloogia, alkadieenide hüdrokloorimise tehnoloogia kujundamine. 70 teaduspublikatsiooni.
Nutitelefonide arhitektuur
Nutitelefon
Nutitelefon on mobiiltelefon, mis täidab paljusid arvuti funktsioone, omades tavaliselt puutetundliku ekraani, interneti ühendust ning operatsiooni süsteemi, mis võimaldab rakendusi alla laadida ning käitada. Riistvaraliselt ei erine nutitelefon suurel määral tavalisest laua- või sülearvutist väljaarvatud komponentide kuju ning paigutuse poolest. Tüüpiline nutitelefon jääb pikkuselt 12–15 cm ning laiuselt hinnanguliselt 5,5–7,5 cm suurusesse vahemiku, kaaludes sealjuures 130–200 g. Nimetatud dimensioonide piiridesse jäämine on soovituslik kuna vastasel juhul võib seadme pikaajaline kasutamine kasutajatele käelist ebamugavust tekitada.
Riistvara
pisi|Nutitelefoni riistvara Nutitelefoni riistvarale ligipääsemiseks tuleb esmalt eemaldada tagapaneel. Niiskus- ja veekindlates nutitelefondes võib tagapaneel olla seadme külge kleebitud, selle saab lahti kuumaõhupüstoli abil. Esimene komponent mida tavaliselt nutitelefonis näha on peale tagapaneeli eemaldamist on aku. Niiskus- ja veekindlates mudelites pole aku eemaldatav ning seda ülejäänud seadmega ühendavad ühendused jäävad nutitelefoni raami alla. Tagapaneelile järgnev raam võib olla jagatud kuni kolmeks tükiks, mida saab vastavalt vajadusele lahti kruvida. Ülemine raam või raami osa katab tavaliselt SIM-kaardi lugerit, kaamera katet, ülemist kõlarit, esikaamerat, vibreerivat mootorit ning mõningates nutitelefonide mudelites ka sõrmejäljelugerit ja kõrvaklappide porti. Raami keskosa taga on nutitelefonidel enamasti aku, mis võtab enda alla enamus seadme sees olevast ruumist. Raami alumises osas on harilikult kuvari ühendused, kõlar ja sõrmejäljeluger.
pisi|Puutetundliku ekraani skeem
Puutetundlik ekraan
Puutetundlik ekraan on nutitelefonide äratuntavaim tunnus. Nutitelefonide ekraanid koosnevad tavaliselt kolmest kihist: karastatud klaas, puutetundlik ekraan ning kuvar. Enamus nutitelefone kasutavad elektrilisel laengul põhinevaid puutetundlikke ekraane. Elektrilisel laengul põhinevad puutetundlikud ekraanid koosnevad indiumdioksiidile prinditud positiivse ja negatiivse laenguga kihist, mida eraldab teineteistest isoleeriv kiht. Negatiivsel alumisel kihil olevad elektronid tekitavad ülemisele kihile positiivse laengu, kuid nende vahel olev isolaator takistab laengute liikumist. Kui ekraani puudutab laenguid juhtiv keha nn sõrm siis laeng muutub. Mõõtes negatiivsete laengute muutumist vertikaalselt ning positiivsete laengute muutumist horisontaalselt saab kindlaks määrata kokkupuutepunkti.
Ühe kiibi süsteem
Piiratud ruumi ja kaalu tõttu on nutitelefonid ennekõike loodud töötamaks piiratud mahutavusega aku pealt, seega on vaja kasutada madala voolutarbega riistvara lahendust. Seda pakub SOC kiip (System on a Chip) milles on protsessor, graafikakaart, muutmälu ning vahel ka mälu. Lisaks aku säästmisele tagab piiratud voolutarve ka seadme madala töötemperatuuri – mida vähem voolu seade tarbib, seda vähem soojusenergiat selle töö käigus eraldub. Vaatamata piiratud võimsusele ei ole nutitelefonides leitavad SOC kiibid praktikas täissuuruses arvutikomponentidest kuidagi halvemad kuna nad põhinevad ARM arhitektuuril, mis arvestab riistvara piiratud võimekusega, pakkudes kasutajale sujuvat kasutamiskogemust. Nutitelefonide operatsioonisüsteemid nagu Android ja IOS loodud SOC kiipidel kasutamiseks, eriti hästi paistab taoline tarkvara optimeerimine välja Apple toodetega kuna nende SOC kiibid peavad töötama vaid IOS seadmetele ettenähtud tarkvaraga, seevastu Android OS peab töötama paljude erinevate riistvaraliste lahendustega. Kokkuvõttes pakuvad Apple Iphone'id sarnase sujuvusega kasutamiselamust nagu Android seadmed, kuigi nende riistvara on näitajatelt vähem võimsam.
Veekindlus
Alates 2010. aastas on niiskus- ja veekindlus olnud nutitelefonide olulised omadused. Teoorias käib nutitelefoni või mistahes elektroonika niiskus või veekindlaks tegemine rohke liimi ning tihenditega kuid praktikas võib selline lähenemine tekitada pikaajalises vaates probleeme. Kõige olulisemad avad mida nutitelefonide veekindlaks tegemisel tuleb katta on ekraani ümbris, SIM-kaardi ava, kõlarid ning kõrvaklappide port. Seadme veekindlaks tegemisel saab ekraani kinnitamiseks kasutada rohkelt liimi ning SIM-kaardi kaitsmisel vee vastu tulevad abiks kummist tihendid. Raskusi valmistavad ennekõike pidevalt lahti olevate avade katmine nagu kõlarid, laadimisport ja kõrvaklapiport. Lahti olevate avade kaitseks on viimase kümmekonna aasta jooksul loodud erinevaid vett hülgavaid võrke ja kattekihte, mis kantakse erinevatele avadele takistamaks vee jõudmist nutitelefonide sisemusse. Vee ja ka tolmukindlust iseloomustab elektroonika juures IP hinnang (International Protection / Ingress Protection) mis loodi IEC (International Electrotechnical Commission ehk Rahvusvaheline Elektrotehnika Komisjon) poolt kaheksakümnendatel. IP hinnangu esimene number määrab seadme kaitstust tahkete osakeste, näiteks tolmu vastu ning teine number tähistab seadme niiskus -ja veekindlust. Kui IP reitingus on numbri asemel „x“ siis seadmel kas pole antud testi sooritatud või pole selline test vajalik. Näiteks on iPhoneX IP68 reiting, mille kohaselt peaks seade kannatama 100 kPa survega 12,5 mm läbimõõduga veejuga kuni 3 m kauguselt üle 3 minuti. Kuigi enamikul tänapäevastest nutitelefonidest on IP reiting, mille kohaselt on seadmed veekindlad kuni teatud piirini ette antud aja vahemikus, ei tähenda see, et seadmed oleks veekindlad igavesti. Nutitelefonid kaotavad oma veekindlad omadused paar kuud pärast kasutuselevõttu kuna igapäevase kasutamise käigus saadavad põrutused ning hõõrdumine mõjutavad kokkuvõttes nii kummist kui ka liimist isolatsiooni.
Jasmine (eesnimi)
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 1760. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Jasmine 21 naisel.
Rudolf Ramla
Rudolf Ramla (kuni 1935 Rudolf Rammler, ka Ramler, eesnimi ka Rudolph; 22. mai 1903 Saue vald (Keila kihelkond), Harjumaa – 26. juuni 1941 Kose, Tallinn) oli Eesti politseinik.
Ta osales õppursõdurina Vabadussõjas. 1921. aastal lõpetas J. Westholmi poeglaste gümnaasiumi. Õppis Tartu Ülikoolis algul keemiat, kuid vahetas 1923. aasta eriala ja lõpetas 1930. aastal ülikooli õigusteaduse alal. Oli Eesti Üliõpilaste Seltsi liige.
1923. aastal asus tööle kaitsepolitseis, oli algul ametnik, 1924. aastast registraator, 1927. aastal kinnitati Poliitilise Politsei II järgu assistendiks. 1934. aastal määrati Viljandi poliitilise politsei vanemaks assistendiks. 1935. aastal Pärnu poliitilise politsei abikomissariks. 1938. aastal määrati Pärnu poliitilise politsei komissariks, 1939. aastal viidi üle Haapsalu poliitilise politsei komissariks, mis ametikohal töötas kuni 1940. aastani.
Rudolf Ramla arreteeriti 10. jaanuaril 1941 Tallinnas ja teda hoiti Tallinna Keskvanglas. Tribunali otsusega mõisteti talle surmanuhtlus koos kogu vara konfiskeerimisega. NKVD mõrvas ta Pirita-Kosel Scheeli krundil.
Friedrich Schiele
Friedrich Wilhelm Schiele (1. jaanuar 1876 Põltsamaa – 17. juuli 1944 Dolzig) oli Eesti vaimulik.
Ta lõpetas Pärnus gümnaasiumi ja õppis aastateö 1897–1902 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Oli prooviaastal Laiuse Püha Jüri koguduses. Ordineeriti õpetajaks 29. augustil 1904.
Töötas aastatel 1904–1905 Põlva Püha Neitsi Maarja koguduses adjunktina ja 1905. aastal Võru praostkonna vikaarina. Aastatel 1906–1918 oli Otepää Maarja koguduse, 1919–1924 Viljandi Jaani koguduse ja 1930–1939 Reigi Jeesuse koguduse õpetaja ning aastatel 1933–1939 ühtlasi ka Saarte-Lääne praostkonna praost.
1939. aastal põgenes Saksamaale, kus oli aastatel 1939–1944 Dolzigi (poola keeles Dolsk) koguduse (asub praegu Poolas Suur-Poola vojevoodkonnas) õpetaja.
Isiklikku
Tema väimees Theodor Hirschhausen oli Kärla Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja.
Aune Past
Aune Past (aastani 1977 Kulikova; sündinud 1. oktoobril 1954 Raplas) on eesti kommunikatsiooniekspert ja sotsiaalpsühholoog.
Haridus
Lõpetas 1973. aastal Raplas keskkooli, 1978. aastal Tartu Riikliku Ülikooli žurnalistikaosakonna ja 1987. aastal Tartu ülikoolis psühholoogia osakonna bakalaureuseõppe, aastail 1989–1991 oli ta Tartu ülikoolis sotsioloogia osakonna magistrant, M.A. (ajakirjandus, 1999, TÜ), väitekiri "Eesti linnade imago linnaelanike silmis" (Tartu, 1999), aastast 2000 Helsingi Ülikooli doktorant.
Töö
Oli 1978–1989 Eesti Televisiooni toimetaja, 1991–1995 Alexela avalike suhete juht, 1995–1997 PNH Konsultatsioonid juhatuse esimees, 1997– Past ja Partnerid Suhtekorralduse OÜ juhatuse esimees, ühtlasi aastast 1997 ka TÜ ajakirjanduse ja kommunikatsiooni osakonna sotsiaalse kommunikatsiooni õppetooli lektor. Loengukursusi: "Ülevaade suhtekorraldusest", "Imago" ja "Mainekujundus", "Suhtekorralduse eetika". Töötas aastail 2006–2009 Tartu ülikooli sotsiaal- ja haridusteaduskonna ajakirjanduse ja kommunikatsiooni osakonnas avalikkussuhete ja teabekorralduse lektorina. Aastast 1997 on kommunikatsioonibüroo Past ja Partnerid omanik ja juhatuse liige, kommunikatsioonikonsultant.
Past on 2020. aasta märtsis loodud Eesti Tantsuspordi Ühenduse president. Enne seda oli ta Eesti Tantsuspordi Liidu president.
Aune Past on tunnustatud ekspert mainekujunduse alal.
Teadustöö
Uurimisvaldkond: imago ja mainekujundus, kommunikatsioon ja suhtekorraldus – juhtimine ja suhtekorraldus, organisatsioonikommunikatsioon. Eesti suhtekorralduse rajajaid, esimese Eesti suhtekorraldajate eetikakoodeksi looja. Esinenud ettekannetega paljudel konverentsidel kodu- ja välismaal. Projekti "Eesti kui kujunev info- ja tarbimisühiskond: sotsiaalne jätkusuutlikkus ja elukvaliteet" (2007–12) täitjaid. Eesti Suhtekorraldajate Liidu (EPRA) asutajaliige, esimene president ja juhatuse liige (1996–99), European Public Relations Educators and Academics Association (EUPRERA) liige (aastast 2000) ja rahvuslik esindaja (2002–03), International Communication Associationi (IPRA) nõukogu liige (aastast 2004). On avaldanud üle 30 teadustrükise. Aune Past on Eesti Suhtekorraldajate Liidu juhatuse liige.
Isiklikku
Ta on Urmas Pasti abikaasa, nende tütar on politoloog ja kommunikatsiooniekspert Liisa Past.
Austraalia Eesti Rahvuskapital
Austraalia Eesti Rahvuskapital oli Austraalia eestlaste organisatsioon, mille eesmärk oli toetada Eesti vabastamisvõitlust. Organisatsioon tegutses Austraalia Eesti Seltside Liidu juures.
Organisatsioon toetas muu hulgas eestlusega seotud selgituskirjanduse väljaandmist, eestlusega seotud üritusi, rahvusliku kasvatuse teostamist, Eesti Vabariigi ametlike välisesinduste asutamist ja ülalpidamist.
Organisatsiooni rahastati iga-aastastest korjandustest. 1957. aasta lõpuks oli korjatud umbes 3200 naelsterlingit. Annetajate nimed jäädvustati Raudraamatusse.
Kodakondsuse seaduse muutmise ja täiendamise seadus
Kodakondsuse seaduse muutmise ja täiendamise seadusi on olnud mitu:
Diplomitöö
Diplomitöö on kõrgkooli või tehnikumi lõpetaja tehtud lõputöö. Diplomitöö tegijat või kaitsjat nimetatakse diplomandiks.
Alessandria lennujaam
Alessandria lennujaam on lennujaam Itaalias Piemonte maakonnas, Alessandria põhjapiiril. Lennujaamale on antud Massimo Bovone nimi.
Shelli sortimine
Shelli sortimine (ka väheneva sammu meetod) on sortimisalgoritm, mis töötab kohapeal (s.t. ei vaja abiandmestruktuure) ja põhineb elementide võrdlusel. Shelli sortimisalgoritmi vaadeldakse tavaliselt pistemeetodi variatsioonina, kus võrreldakse ja vahetatakse ka üksteisest kaugel asuvaid elemente.
Algoritmi käigus sorditakse esmalt elemendid, mis asuvad üksteisest suure fikseeritud sammu kaugusel, seejärel vähendatakse järk-järgult sorditavate elementide vahelist sammu. Suure sammuga alustamine võimaldab mõned elemendid viia oma õigele positsioonile kiiremini kui ainult kõrvuti asuvate elementide vahetamine.
Algoritmi esimese versiooni avaldas Donald Shell 1959. aastal.
Kirjeldus
Shelli sortimise idee seisneb loendi elementide ümberpaigutamises nii, et võttes mistahes positsioonist alustades iga h-nda elemendi, saadakse sorditud alamloend. Sel juhul öeldakse, et loend on h-sorditud. Suurte h väärtustega alustamine võimaldab liigutada elementide kaugetele positsioonidele, vähendades kiiresti valejärjestusi. Kui loend on k-sorditud mingi täisarvu k < h korral, siis loend jääb ka h-sordituks. Vähendades sammu h arvuni 1, saadakse tulemuseks alati sorditud loend.
Alljärgnev on näide Shelli sortimisest sammudega 5, 3 ja 1. Esimesel läbimisel sorditakse pistemeetodil alamloendid, mille elementide indeksid algses loendis erinevad 5 võrra: (a1, a6, a11), (a2, a7, a12), (a3, a8), (a4, a9), (a5, a10). Näiteks on alamloend (a1, a6, a11) ehk (62, 17, 25) pärast sortimist (17, 25, 62). Järgmisel läbimisel sorditakse alamloendid (a1, a4, a7, a10), (a2, a5, a8, a11), (a3, a6, a9, a12). Viimasel läbimisel sorditakse kogu loend (a1,..., a12) tavalise pistemeetodiga.
Näide illustreerib, kuidas Shelli sortimisel on alamloendid algul lühikesed ja hiljem pikad, kuid peaaegu sorditud. Mõlemal juhul töötab tavaline pistemeetod efektiivselt.
Shelli sortimine ei ole stabiilne: võrdsete elementide korral võib nende omavaheline järjestus tulla erinev. Shelli sortimisalgoritm on adaptiivne ehk selle tööaeg on lühem loenditel, mis on juba osaliselt sorditud.
Pseudokood
Koodis on kasutatakse Marcin Ciura sammude jada ja sisemise sortimismeetodina pistemeetodit.
Sammujadad
Shelli sortimisalgoritmi ajaline keerukus sõltub valitud sammupikkuste jadast. Tõestatult parimat võimalikku sammujada ei ole leitud. Iga sammujada, mis lõpeb sammuga 1, annab Shelli sortimise tulemuseks korrektselt sorditud loendi.
Alljärgnev tabel võrdleb levinumaid seni avaldatud sammujadasid. Mõned neist on kasvavad lõpmatud jadad, mille elemendid, mis on väiksemad kui N, tuleb võtta vastupidises (kahanevas) järjekorras.
!Jada üldliige (k ≥ 1) !Konkreetsed sammud !Halvima juhu ajaline keerukus !Autor ja avaldamise aasta
Kui arvu N kahendesituses esineb palju järjestikuseid nulle, tehakse sortimisel Shelli originaalse sammujadaga halvimal juhul Θ(N2) võrdlust. Selline juht ilmneb näiteks siis, kui N on võrdne arvu 2 mingi astmega ja mediaanist suuremad elemendid on paaritutel positsioonidel ning väiksemad paaris positsioonidel, kuna siis võrreldakse neid alles viimasel läbimisel.
Keskmise võrdluste arvu poolest on teadaolevalt parima jõudlusega Ciura jada, kus sammupikkused üle 701 saab välja arvutada üldvalemiga.
Rakendused
Shelli sortimine teeb rohkem võrdlusi ja sellel on suurem vahemälu möödalask kui kiirsortimisel, kuid selle implementatsioon on lühike ja see ei kasuta kutsepinu. Seetõttu on Shelli sortimine kasutusel mõnes qsort funktsiooni implementatsioonis C standardteegis, mis on suunatud manussüsteemidele. Sarnastel põhjustel oli Shelli sortimine varem kasutusel Linuxi kernelis. Shelli sortimist võib kasutada introsort algoritmis, et sortida lühikesi alamloendeid ja vältida algoritmi aeglustumist, kui rekursioon saavutab teatud sügavuse. Sel põhimõttel töötab näiteks bzip2 kompressor.
Krzysztof Czeszejko-Sochacki
Krzysztof Kazimierz Czeszejko-Sochacki (sündinud 3. oktoobril 1954 Opoles) on Poola õigusteadlane, jurist.
Ta on olnud Poola Seimi kantselei direktor.
18. märtsil 2002 anti talle Valgetähe II klassi teenetemärk, tunnustades tema tööd Poola Seimi kantselei direktorina.
Tomi Saario
pisi|Tomi Saario [[Tallinn Music Weeki linnalaval Foto: Ave Maria Mõistlik, 29. august 2020 ]] Tomi Saario (sündinud 27. augustil 1992 Soomes) on Berliinis elav soome laulja.
Karikakra tänav
Karikakra tänav on tänav Tartus Veeriku linnaosas.
Tänav algab Kannikese tänavalt, kulgeb edelasse ja lõpeb Maisi tänaval. Tänav on 185 meetrit pikk.
Zirņi vald
pisi|Airītese muuseum Zirņi vald (läti keeles Zirņu pagasts) on vald Lätis Salduse piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Salduse linnaga ja Jaunlutriņi, Lutriņi, Pampāļi, Novadnieki ning Salduse vallaga, lisaks veel Kuldīga piirkonna Vārme ja Skrunda vallaga.
Valla pindala on 205,4 km². Aastal 2011 oli elanikke 1556, aga 2021. aasta seisuga elas seal 1372 inimest. Aastal 2011 elas vallas 1428 lätlast, 28 venelast, 4 valgevenelast, 20 ukrainlast, 10 poolakat ja 57 leedulast. Valla keskuseks on Zirņi küla. Vallavanem on Krišjānis Valters.
Aastal 1945 moodustati Skrunda vallas Zirņi külanõukogu, aga aastal 1949 vald likvideeriti. Aastal 1977 liideti külanõukoguga likvideeritav Airītese külanõukogu, aastal 1966 osa Sātiņi külanõukogust. Aastal 1977 liideti sellega veel osa Salduse ja Lutriņi külanõukogude territooriumist. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. Aastal 2009 arvati vald Salduse piirkonda.
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Airītese linnamägi ja Oskars Kalpaksi Airītese memoriaalkompleks. Kohaliku kaitse all on Airītese raudteejaam, Zviedriņi muinaskalmed ehk Rootsi hauad, Kapukalni muinaskalmed ehk Rootsi mägi ja Bendeļi linnamägi ehk Vana mägi.
Valla suuremad jõed on Ciecere jõgi, Ponakste, Krimelde jõgi ja selle lisajõgi Naša.
Looduskaitse all on Lempji pärn, Pavāri pärn, Pavāri paljand (osaliselt) ja Ķīvuļi tamm, lisaks veel kakskümmend kaks nimetut põlispuud. Valda jääb osaliselt Sātiņi kalatiikide kaitseala.
Jaune
Jaune on naisenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 3834. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Jaune 6 naisel.
Uku Suviste
Haridustee
Uku Suviste õppis Tallinna 21. Keskkooli muusikakallakuga klassis. Ta on laulnud Tallinna Poistekooris ja Lydia Rahula juhatatavas kooli poistekooris; Lydia Rahula oli ta solfedžoõpetaja. Kui Suviste astus Tallinna Muusikakooli, lubati tal tänu heale solfedžo tundmisele ja heale muusikalisele kuulmisele käia solfedžotunnis koos kahe aasta võrra rohkem õppinutega. Muusikakooli lõpetas ta klaveri erialal 1997. aastal.
Põhikooliõpilasena mängis Suviste tennist ja keskkoolieas käis kergejõustikutreeningutel. Kui ta 2000. aastal lõpetas Tallinna 21. Keskkooli reaal-keelteklassi, sai ta kiituskirja muusikas ja kehalises kasvatuses.
Pärast keskkooli lõpetamist läbis Suviste 8-kuuse sõjaväeteenistuse Tallinna Üksik-Vahipataljonis.
2001. aastal astus ta Eesti Infotehnoloogia Kolledžisse, mille lõpetas arvutisüsteemide administraatori erialal. 2002. aastal õppis ta Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis pop-jazz-laulu.
Alates 2006. aastast täiendas ta end poolteist aastat laulu ja muusikaproduktsiooni erialal Berklee Muusikakolledžis USA-s. Tänu suurepärastele tulemustele kuulus ta kõikide semestrite vältel Dean's Listi ehk andekaimate õpilaste nimekirja.
Muusikaline tegevus
2005. aastal sai Uku Suviste lauluvõistlusel „Kaks takti ette“ kolmanda koha ja ta nimetati ka parimaks meeslauljaks.
Seejärel töötas ta Elmar Liitmaa muusikastuudios Rockhouse muusikaprodutsendina. Stuudios oli tal võimalik salvestada oma originaallugusid. 2005. aasta jõuludel andis ta loo autorina ja produtsendina välja esimese singli „It's Christmas Time“.
2004. aastal pälvis tema originaallugu „Never Have To“ Uno Naissoo nimelisel noorte heliloomingu konkursil Uno Naissoo eripreemia. Aasta hiljem osales ta samal võistlusel kuuehäälse a cappella vokaalansambliseadega „Sõbrad“, mis sai teise koha. 2008. aastal tõi talle võistlusel võidu lugu "Refreshing".
2006. aastal oli Uku Suviste R&B-d ja 1980. aastate diskomuusikat viljeleva ansambli Lament teine vokaalsolist ja klahvpillimängija.
2006.–2007. aastal õppis Suviste Berklee Muusikakolledžis Bostonis. See andis talle võimaluse teha koostööd selliste muusikutega nagu Jennifer Holliday, Jetro da Silva ja paljude teistega.
Koostöös Birgit Õigemeelega ilmus 2008. aasta novembris album „Ilus aeg“. Suviste peamine tegevus oli lugude arranžeerimine, lisaks oli albumil mitu lugu Birgiti ja Uku duetina. Plaadil tegi kaasa ka ETV Lastekoor. Albumit tutvustades anti mitu kontserti.
2010. aastal võttis Uku Suviste osa Jūrmalas peetud rahvusvahelisest lauluvõistlusest Uus Laine. Eestit esindanud Suviste tuli tihedas konkurentsis kolmandaks.
2012. aastal lõi ta koostöös Eesti Kaitseväe ja UNICEFiga muusikavideo "Võitmatu" ("Invincible") pühendusega missioonidel sõjalises tegevuses osalenud Eesti kui ka välissõduritele ja nende peredele. Videos lisavad meie sõduritele motivatsiooni Eesti olümpiavõitja Gerd Kanter ja USA olümpiavõitja Justin Gatlin. Muusikavideo valmimist toetas rahaliselt Kaitseministeerium.
2014. aasta sügisel osales Uku Suviste eesti muusikasaates "Su nägu kõlab tuttavalt”, kus ta parodeeris selliseid artiste nagu Robbie Williams, Ray Charles, Beyoncé, Prince jne, tõestades oma vokaali mitmekülgsust ning pillimänguoskust klaveril, kitarril ja trummidel.
Lisaks kontsertidele, turneedele ja telesaadetele on Suviste üles astunud muusikalides "Oliver Twist" ja "Chicago" ning Georg Otsa Muusikakooli muusikalis "West Side Story".
2019. aasta Eesti Laulul osales ta lauluga "Pretty Little Liar", kus saavutas 2. koha.
2020. aasta Eesti Laulul osales ta lauluga "What Love Is", kus saavutas esikoha. Seega pidi Eestit esindama 2020. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel, mis jäi aga ära koroonapandeemia tõttu.
Ta on töötanud helirežissööri ja muusikaprodutsendina ning olnud mitme Eesti tuntud esitaja lugude produtsent. Uku Suviste mängib ka mitut pilli. Ta on mänginud teleseriaalis "Üheotsapilet" (2015–2016) vaimu.
Ta võitis 2021. aasta Eesti Laulu ja esindab Eestit 2021. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel lauluga "The Lucky One". Uku Suviste ei pääsenud Eurovisiooni finaali.
Isiklikku
Uku Suviste isa on teleprodutsent Raivo Suviste. Tema ema Heli Suviste-Polikarpus on lõpetanud Tallinna Riikliku Konservatooriumi Hendrik Krummi lauluklassi klassikalise laulu erialal.
Uku Suviste onu Väino Puura ja onunaine Sirje Puura on tuntud eesti ooperilauljad.
Carletonville
Carletonville on kaevanduslinn, kus tegeldakse kulla kaevandamisega.
Carletonville sai linnaõigused 1959. aastal. Linn on saanud nime Consolidated Gold Fields'i direktori Guy Carleton Jonesi järgi.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Carletonville'i elanikest mustanahalisi aafriklasi 70,06%, valgeid 27,39%, India või Aasia päritolu inimesi 1,25%, värvilisi 0,93% ja teisi 0,37%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 24,94% inimesi, koosa keelt 19,76%, tsvana keelt 13,22%, sotho keelt 13,19%, inglise keelt 8,90%, suulu keelt 7,59%, tsonga keelt 4,23%, pedi keelt 2,41% ja svaasi keelt 1,78%.
Õppekeel
Õppekeel on keel, milles toimub põhiosa õppest.
Eestis kasutatakse õppekeelena peamiselt eesti keelt, vähem vene keelt. Eesti ajaloos on õppekeelena kasutusel olnud ka nt saksa keel.
Christian Leopold von Buch
Vabahärra Christian Leopold von Buch (26. aprill 1774 Stolpe an der Oder – 4. märts 1853 Berliin) oli saksa geoloog.
Hansa Liidu Pihkva kaubakontor
pisi|Hansa Liidu kaubaringid Hansa Liidu Pihkva kaubakontor oli üks Hansa Liidu kaubakontoritest, mis asus Pihkvas.
Balti Agronoomide Liit
Balti Agronoomide Liit oli Baltimaade ja Soome agronoomide kutseühinguid koondav liit. Liit asutati 1926 Tartus. Liidu ülesanne oli kutseühingutevahelise info jagamine ja teha koostööd õppe- ja uurimistegevuses.
Liit korraldas iga kahe aasta tagant Balti agronoomide kongressi. Kongresside protokollid avaldati ka saksa keeles trükitult.
Krzysztof Adam Krajewski
pisi|Krzysztof A. Krajewski (2021) Krzysztof Adam Krajewski (sündinud 3. augustil 1963 Varssavis) on Poola diplomaat ja riigiametnik.
Jessica
Jessica on naisenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 526. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Jessica 191 naisel.
Meremäe vald (1922)
Meremäe vald oli vald Eesti Petseri maakonnas aastail 1922–1945 ja Eesti NSV-s Võru maakonnas aastail 1945–1950.
Meremäe vallamaja asus tänapäeva Meremäe küla aladel.
Aastatel 1922–1923 kandis vald nime Obinitsa vald.
Ģibuļi (Vecpiebalga vald)
Küla asub valla lääneosas Zobolsi järve kagukaldal. Ģibuļi jääb vallakeskusest Vecpiebalgast 7,5 ning Riiast 118,7 kilomeetri kaugusele. Aastail 2009-2021 jäi küla Vecpiebalga piirkonda. Sinna jääb Zobola ezersi bussipeatus.
Meremäe vald (1922)
1939. aastal läbi viidud üleriigilise vallareformi raames säilitas vald on nime ja piirid.
Vald kuulus Riigivolikogu 31. valimisringkonda, kust valiti Aleksis Tsänk.
Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 88 – 7. oktoobrist 1938 (RT 1938, 87, 776)
Meremäe valda kuulusid: Hillakeste (Hilläkeste), Väike-Härma, Jõksi, Kalatsovo, Kerba, Kärna, Kuksino, Lepa, Lutja, Tuulova, Tikliste, Meremäe, Ostrova, Paklova, Palande, Palovere, Palo, Pliia, Poksa, Puista, Raba, Ruutsi, Serga, Tepi, Tobrova, Väike-Tobrova, Treijali, Tserkonde, Tsirgu, Ulaskovo, Vaarkali, Vinski, Viru, Uusvada, Krantsovo, Kuige, Suure-Kiislova, Väike-Kiislova, Looska, Meeksi, Olehkova, Poroslova, Pelsi, Sulbi, Sunilova, Vasilde, Vareste, Vaaksaare, Voronkino, Kiirova asundus, Meremäe vallamaja ja Meremäe kool, Andrikova, Hilande, Suure-Härma, Ignase, Juusa, Karmsino, Kiksova, Korksi, Kosikova, Kõõru, Küllatova, Lindsi, Melso, Miku, Navike, Obinitsa, Roikino, Talka, Tedre, Tääglova, Vaslä, Klistino, Helbi, Kamenitsa, Jermakova, Kiiova, Krapkova, Maslova, Polovino, Seretsova, Tessova, Triigina, Tupleva, Veretino, Võmorski ja Tiirhanna külad.
13. septembril 1945 moodustati valla koosseisus Kalatškovo külanõukogu, Obinitsa külanõukogu ja Veretino külanõukogu. 26. septembril 1950 arvati valla maa-ala Vastseliina rajooni koosseisu.
Ģibuļi (Vecpiebalga vald)
Külas asuvad Lejasģibuļi muinaskalmed ehk Kõnemägi on muinsusmälestistena riikliku kaitse all.
Eesti-Hiina sõprusleping
Eesti-Hiina sõprusleping oli sõprusleping Hiina ja Eesti vahel.
Leping sõlmiti 21. detsembril 1937 Londonis. Eesti poolt allkirjastas lepingu August Schmidt ja Hiina poolt Quo Tai-chi.
Eesti ratifitseeris lepingu 24. augustil 1938.
Korvkapiteel
Korvkapiteel on ühtlaselt laienevate kergelt kumerate külgedega tagurpidi tüvipüramiidi kujuga või kumerkülgse tüvikoonuse kujuline kapiteel, iseloomulik Bütsantsi arhitektuurile. Kapiteel oli enamasti kaetud pitsilise stiliseeritud taimdekooriga, põimornamendiga või harva figuraalsete motiividega.
Kohati on kirjanduses nimetatud korvkapiteelideks ka romaani kapiteele, mis on kaetud punutist meenutava reljeefse dekoori või põimornamendiga.
Wendland
pisi|Põhjas piirab Wendlandi [[Elbe luht]] Wendland on piirkond Saksamaal Brandenburgi, Mecklenburg-Vorpommerni, Alam-Saksi ja Saksi-Anhalti liidumaade piirialadel. Selle süda on Hannoveri Wendland Lüchow-Dannenbergi kreisis Alam-Saksimaal.
2012. aastal määras Alam-Saksi liidumaa Rundling külad Hannoveri Wendlandis Saksa kandidaatide nimistusse kandmiseks tulevases UNESCO maailmapärandi nimistus. Edasised otsused, mis pidid määrama selle pakkumise edu, toimusid 2013. aastal haridusministrite konverentsil (Kultusministerkonferenz) ja 2017. aastal UNESCO-s.
Nimi
Wendland ei ole iidne piirkonna nimi. Nime kasutati esmakordselt 1700. aasta paiku, kui Wustrowi preester kirjutas piirkonna polaabi elanike keele, harjumuste, tavade ja kommete kohta. Ta vaatas Dannenbergi piirkonna inimesi kui vende ja nimetas nii piirkonna Wendlandiks. Aja jooksul nimi kinnistus. Kuid mõistet Vendland kasutasid Skandinaavia rahvad vähemalt enne 10. sajandit piirkondade kohta Lübeckist idas. Üks ajalooline kirjapandud juhtum on, kui kuningas Olav Tryggvason abiellus 982. aastal Vendlandi kuninga Burislavi tütre Geiraga.
Maastik
pisi|vasakul|Läänes domineerib Hannoveri Wendlandis osaliselt metsastunud Drawehni hari; vaade [[Hoher Mechtinilt]] pisi|Lüchower Landgrabeni ja Grenzgrabeni nõod eraldavad Wendlandi lõunas [[Altmarkist; vaade üle Lemgowi Flötgrabeni]] Geograafiliselt on Lääne-Wendland ka Lüneburgi nõmme idaserv, selle ilme kujunes Saale jäätumise ajal. Siin on maastikus domineeriv Drawehni hari, mis on kruusane Ida-Hannoveri otsamoreen. Seepärast on see liivane geest, metsastatud mändidega. Poorse pinnase tõttu oli see viljatu pinnase ja veepuudusega ajalooliselt ka sisserändajatele vaenulik keskkond. Kuid suurim osa Hannoveri Wendlandist asub Elbe liustikulise sulavee orus (Urstromtal). Siin tuleb eristada tegelikku Elbe lammi põhjas ja Lüchowi nõgu. Viimane on madalam terrass, mida läbivad arvukad ojad - suurim on Jeetzel - kanalid ja kraavid. Madalaid künkaid moodustavad väikesed, saarelised pinnamoreenid, nagu Öring, Lemgow, Langendorfer Geestinsel ja Höhbeck. Idas seisab suurel tuulekantud liiva tasandikul Gartowi mets.
Kultuur ja ajalugu
Wendlandi on tugevalt mõjutanud polaabi kultuur. Keskajal ja kohati varauusajal asustasid Wendlandi slaavlased, kes on saksakeelses maailmas tuntud kui vendid. Selle tulemusena on palju slaavi päritoluga kohanimesid, samuti Rundling tüüpi ringkülasid, mis tekkisid keskajal konfliktide käigus. Wendlandi elanike slaavi keel, draveenopolaabi, hääbus 1756. aastal. Selle ajani oli Wendland slaavi keelepiirkonna läänepoolseim koht.
Kuni Die Wendeni 1989/1990. aastani oli Wendland piiritsoon, mis eendus Ida-Saksamaa territooriumi. 1970. aastate lõpust saati sai see väljaspool piirkonda kuulsaks Gorlebeni tuumajäätmete hoidla vastaste protestide poolest ja kutsuti 1980. aastal niinimetatud Republik Freies Wendland – protestilaager, mille politsei hiljem likvideeris.
1989. aastast saati toimub igal aastal taevaminemispüha ja nelipühade vahel Wendlandis kultuurifestival Kulturelle Landpartie. See on üks suuremaid kultuuriüritusi Saksamaal.
Asulatüübid
pisi|püsti=2.0|Vaade Satemini [[Rundling külale, 3 km Lüchowist läänes]] Hannoveri Wendlandis on isegi tänapäeval tavaline erilist tüüpi ajalooline ringküla, mis on tuntud kui Rundling. Peaaegu kõik Rundlingid kannavad ikka veel slaavi päritolu külanimesid. Seda tüüpi asulaid ilmus piirkonda Läänemerest Maagimäestikuni, kuid oma algsel kujul on need arvukalt säilinud vaid Wendlandis, mis on tingitud piirkonna suhtelisest isolatsioonist alates keskajast ja selle kaugusest peamistest kaubateedest.
Enam kui 100 küla piirkonnas on endiselt säilitanud iseloomuliku Rundling väljanägemise. Kuid sarnaseid külasid, mis kutsutud teiste nimedega, nagu Runddorf või Platzdorf või Rundangerdorf, ilmus märkimisväärsel arvul naabruses Altmarkis, samuti Lüneburgi, Uelzeni, Gifhorni maakondade idaosades ja lõunas Vorsfelder Werderis (Rühen, Wendschott, Brackstedt, Velstove) ning mõnedes Schleswig-Holsteini osades. Kuid erinevalt Hannoveri Wendlandi omadest on neid oluliselt muudetud. Ja vähem on säilinud nende ajaloolisi talumaju, kuna teistes paremate majanduslike tingimustega piirkondades asendati vanad hooned uute ehitistega.
Maailmapärandi staatuse loend
Hannoveri Wendlandi Rundling külad määrati 2012. aastal Alam-Saksi liidumaa poolt kultuurmaastikuna tuleviku UNESCO maailmapärandi nimistu paikade kandidaatide Saksa loendisse. 18. juunil 2012 teatas Alam-Saksi teaduse ja kultuuriministeerium (Niedersächsisches Ministerium für Wissenschaft und Kultur) oma otsusest pärast 2011. aastal alanud valikuprotsessi. Kultuuriministrite konverents (Kultusministerkonferenz) otsustas 2013. aastal, millised kirjed Saksamaa liidumaadest pannakse loendisse, millest UNESCO valib 2017. aastal uued maailmapärandi paigad.
Esialgne pakkumine põhines 15 Rundling külal, mis valitud esindama väga eriliste kõrgkeskaegsete koloniaalasulate valikut Lüchow-Dannenbergi kreisis. Sellest ajast alates on pakkumist muudetud, et hõlmata külade vahelist maastikku, ja 19 küla on ajutiselt valitud esindama Rundlingslandschafti parimat. Nende ringkülade ainulaadsus tuleneb nende kombinatsioonist erilise põhiplaani, kõrgtiheda Alam-Saksi kodamajaga, kus nende viiluotsad on vastu keskset rohuplatsi, samuti asjaolu, et nende majad esindavad seda tüüpi talumajapidamise piirkondlikku eripära. Alam-Saksi liidumaa loodab, et pakkumine osutub edukaks, kuna need ringkülad on UNESCO maailmapärandi nimistus kultuurmaastike ja taluarhitektuuri kõige vähem esindatud kategooriate hulgas.
Publicis
Publicis Groupe on Prantsuse kommunikatsioonigrupp, mille asutas 1926. aastal Marcel Bleustein-Blanchet ja kelle peamine aktsionär on tema tütar Élisabeth Badinter. Arthur Sadouni halduses on see käibe järgi üks kolmest peamisest suhtlusgrupist maailmas, mis tegutseb sajal maal viiel mandril ja annab tööd umbes 80 000 töötajale.
Konstantinos IV
Konstantinos IV (kreeka keeles: Κωνσταντῖνος (Kōnstantinos), ladinapäraselt Constantinus; umbes 650 – september 685), kutsutud ka kui Noorem (kreeka keeles: ὁ νέος, ho neos) ja hüüdnimega Pogonatos (kreeka keeles: Πωγωνάτος, "Habe"), mis pärineb isalt, oli Bütsantsi keiser septembrist 668. aastast kuni septembrini 685. Tema valitsemisaeg kujunes üle 50 aasta esimeseks tõkkeks islami levikule. Ta on õigeusu kiriku pühak.
Võimuletõus
Konstantinos krooniti isa kaasvalitsejaks juba 654. aastal, kui ta oli kaheaastane. Pärast Konstans II surma kuulutasid tema tapmise tõenäolised organiseerijad uueks keisriks armeenlase Miziza, kuid tegelikke valitsemisrõõme tal pikalt nautida ei õnnestunud. Konstantinos saabus vägedega Sitsiiliasse ja isehakanud keiser tapeti.
Konstantinos IV oli isaga sama hüüdnimi – Pogonatus, kuigi tema habe ja vuntsid olid isa omadest tunduvalt tagasihoidlikumad. Väidetavalt sai Konstantinos just Sitsiilia sõjakäigu ajal enesele isaga ühesuguse hüüdnime. Nimelt polnud ekspeditsiooni ajal noorel keisril aega habet ajada ning siis hakatigi teda kutsuma Poganatuseks. Vaatamata sellele, et Konstantinosel oli kaks nooremat venda – kaksikud, kes olid isa poolt määratud samuti kaasvalitsejateks –, kuulutas vanem vend ennast ainuvalitsejaks. Nooremad vennad ei tahtnud aga selle otsusega kuidagi soostuda ning nõudsid, tuginedes vanale Rooma tavale, osa võimust enestele. Seejuures viitasid nad ühe peamise moraalse argumendina Püha Kolmainsusele, väites, et täpselt samuti peaks ka võim jagunema võrdselt kolme venna vahel. Kuna vennad olid omal ajal kuulutatud valitsejateks, siis korrati ka neile igal aastal truudusevannet. Nüüd aga keelas Konstantinos selle ära. Saadikud, kes esitasid talle vendade nõudmised, käskis Konstantinos hukata, kuid vendadele enestele tegi keiser formaalse jätelandmise: nad kuulutati augustusteks. Reaalset võimu see otsus aga kaksikutele ei toonud ning mõne aja möödudes hakkasid nad uuesti oma õigusi nõudma. Seekord otsustas Konstantinos enam mitte tseremoonitseda ja andis käsu vennad sandistada.
Valitsemine
pisi|Kreeka tuli