cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Krüptorhism
Ravi
Kasutatakse ka hormoonravi kooriongonatropiiniga või gonatropiini vabastava hormooniga. Kooriongonatropiin stimuleerib Leydigi rakke, mis toodavad androgeene. Seda manustatakse süstides. Kuna patsiendid on eri vanuses, raviplaanid on individuaalsed ning neil võib olla lisaks muid haigusi, siis reageeritakse hormoonile erinevalt. Üldiselt on ravi vähetulemuslik. Paremini reageerivad patsiendid, kelle munand asub kubemekanalis. Kõrvalnähtudeks on munandi kokkutõmbumine, pigmentatsioon ning kubemekarvade ja peenise kasv, mis pärast ravi lõpeb. Gonatropiini vabastava hormooni (GnRH) kasutamine on lubatud ainult Euroopas ning seda saab manustada ninaspreina. See stimuleerib ajuripatsit tootma gonatropiini, luteiniseerivat hormooni (LH) ja folliikuleid stimuleerivat hormooni (FSH). Gonatropiini vabastavat hormooni peetakse tõhusamaks kui kooriongonatropiini manustamist. Sellel on ka vähem kõrvaltoimeid. Samas on levinud mõlema ravimi koos kasutamine, mis kokkuvõttes tõstab ravi efektiivsust veelgi.
Netikodanik
Netikodanikud Aasia kultuuriruumis
Kuigi mõiste „netikodanik“ sai alguse lääne internetikultuuriruumis, on see Aasia kontekstis arenenud ja omandanud uusi tähendusi ja tähendusvarjundeid. Aasia kultuurides on tavapärane väärtustada kollektivismi, sotsiaalset harmooniat ja hea maine säilitamist, mistõttu see võib mõjutada viisi, kuidas netikodanikud võrgus suhtlevad ja oma mõtteid veebis väljendavad. Mitmetes Aasia riikides on netikodanikud kasutanud veebiplatvorme sotsiaalse ja poliitilise aktivismi vormina, tihti käsitledes tundlikke teemasid nagu valitsuse korruptsioon, inimõiguste rikkumised ja sotsiaalne ebavõrdsus. Näiteks Hiinas on netikodanikud kasutanud sotsiaalmeedia platvorme, et avaldada oma arvamust, tõsta teadlikkust sotsiaalsetest probleemidest ja mobiliseerida sotsiaalseid liikumisi, kuigi riikliku tsensuuri ja järelevalve piirangute raames.
Lõuna-Korea
Sarnaselt teiste Aasia riikidega on Lõuna-Korea netikodanikel mõiste netikodakondsuse kohta, mis erineb läänelikest arusaamadest. Netikodanikud on inimesed, kes aktiivselt osalevad veebis tegevustes ja kogukondades, tihti tunnetades kuuluvust ja identiteeti seotuna nende veebikohalolekuga. Sotsiaalmeedia platvormid ja veebifoorumid pakuvad inimestele võimalust jagada oma mõtteid, arvamusi ja isiklikke kogemusi ning esitleda ennast veebikogukonnale. See võib hõlmata veebiisikute loomist, pseudonüümide või avataride kasutamist ning veebiprofiilide kujundamist, mis peegeldavad nende huvisid, uskumusi ja väärtusi. Need veebiidentiteedid on osa netikodanike eneseesitlusest ja on sageli seotud nende veebivälise identiteetide ja sotsiaaleluga. Lõuna-Koreas, kus konfutsiaanlikud väärtused nagu kollektivism ja grupi harmoonia on olulised, võivad netikodanikud tunda tugevat kuuluvustunnet veebikogukondadesse ning samastuda nende kogukondade ühiste väärtuste ja normidega.
Lisaks aktivismile osalevad Aasia netikodanikud mitmetes erinevates veebitegevustes, mis aitavad kaasa selle piirkonna digimaastikule. Sotsiaalmeedia platvormid nagu Facebook, Instagram, Twitter, TikTok, WeChat ja KakaoTalk on laialdaselt kasutusel Aasia tarbijate poolt suhtlemiseks, uudiste tarbimiseks ja meelelahutuseks. Sotsiaalmeedia on samuti andnud tõuke suunamudijatele Aasias, kes on kogunud märkimisväärse jälgijaskonna ja mõjutavad eri brändidega koostööd tehes tarbimiskäitumist ja trendide mõju.
Netikodanikud mängivad märkimisväärset rolli Lõuna-Korea kuulsuste kultuuris, mõjutades trende ja arvamusi ning avalikkuse arvamust kuulsuste kohta. Sotsiaalmeedia platvormide arenemisega osalevad Lõuna-Korea netikodanikud aktiivselt kuulsustega seotud aruteludes, debattides ja kriitikas, mis mõjutavad ühiskonda nii positiivselt kui ka negatiivselt. Positiivsel viisil väljendavad Lõuna-Korea kodanikud sotsiaalmeedia kaudu imetlust ja toetust oma lemmikkuulsuste suhtes. Nad loovad fänniklubisid, fännikunsti ja fännifiktsiooni ning toetavad oma iidolite tööd, mis suurendab nende isiksuste populaarsust. Netikodanikud kasutavad sotsiaalmeediat ka kuulsuste saavutuste ja heategevuslike ettevõtmiste tähistamiseks, luues positiivseid vestlusi ja julgustades teisi sama tegema.
Siiski pole Lõuna-Korea netikodanike mõju kuulsuste kultuurile alati positiivne. Netikodanikud kipuvad sageli osalema negatiivsetes käitumismustrites nagu küberkiusamine, kuulujuttude levitamine ja halvustavate kommentaaride või „vihaõhutuse” levitamist kuulsuste suhtes. See küberkiusamine võib avaldada tõsiseid tagajärgi kuulsuste vaimsele tervisele ja heaolule, põhjustades emotsionaalset stressi ning isegi depressiooni või enesetappu. Lisaks võib netikodanike poolt levitatud valeinfo ja kuulujuttude levik kahjustada kuulsuste mainet ja karjääri, millel võivad olla negatiivsed tagajärjed nende isiklikus ja professionaalses elus.
Tīraine
Külas on põhikool. Tīraine tekkis XX sajandi alguses turbatööstuse töölisasulana.
Netikodanik
Lõuna-Korea
Lõuna-Korea netikodanike mõju kuulsuste kultuurile ulatub ka sotsiaalmeediast väljapoole. Netikodanikud on olnud seotud skandaalide, vaidluste ja õigusprobleemidega. Nad nõuavad sageli kuulsuste poolt vastutust, läbipaistvust ja vastutuse kandmist väärituste tegude eest, mis viib avalike arutelude ja diskussioonideni. Netikodanike kriitiline järelevalve võib märkimisväärselt mõjutada kuulsuste mainet ja kuvandit ning samuti kogu Lõuna-Korea meelelahutustööstust tervikuna.
Taćciana Valodzina
Taćciana Valodzina, ka Tatjana Volodina (Valgevene keeles: Таццяна Валодзіна) (sündinud 8. septembril 1968) Šuša külas Lepelski rajoonis Vitebski maakonnas ja on valgevene folklorist. 1992-2011 töötas erinevates teaduriametites Valgevene TA Kunstiteaduste, Etnograafia ja Folkloori Instituudis, sh etnolingvistika ja folkloristika osakonna juhatajana. 2011. aasta veebruarikuust töötab Valgevene TA Kunstiteaduste, Etnograafia ja Folkloori Keskuse juures folkloristika ja slaavi rahvaste kultuuri osakonna juhatajana. 1994-2017 on esinenud üle saja korra televisioonis, raadios, ajakirjandusväljaannetes.
Tema peamised uurimisteemad on seotud Valgevene loitsude, rahvameditsiini, pühapaikade ja narratiividega.
Publikatsioone
T. Valodzina on avaldanud üle 200 teadustöö, neist 10 raamatut (4 monograafiat, sõnastik, 5 folklooritekstide kogumikku), 13 kollektiivsete monograafiate peatükki.
Välislingid
Valodzina artikkel Plica Polonica teemal
Wilhelm Ludwig Wekhrlin
pisi|Wilhelm Ludwig Wekhrlin Wilhelm Ludwig Wekhrlin, ka Weckerlin, õieti Weckherlin (7. juuli 1739 Botnang – 24. november 1792 Ansbach) oli saksa ajakirjanik ja kirjanik.
Ta õppis Tübingenis õigusteadust. Töötas Ludwigsburgis kirjutajana.
Ta kirjutas Voltaire'i ja entsüklopedistide vaimus publitsistikat, mille pärast ta saadeti Viinist ja hiljem Augsburgist välja. Ta astus välja trükivabaduse eest ja vastustas riigivõimu meelevalda.
Väära, tõenäoliselt Wekhrlinsi enda väidetel põhineva informatsiooni, et ta olevat 1757–1766 olnud Straßburgis ja Pariisis koduõpetaja (Hofmeister) ning Voltaire'i erasekretär, andsid biograafid edasi kuni 20. sajandini. Selle asemel peetakse kindlaks, et ta töötas 1757–1766 Lidwigsburgis oma võõrasisa, kirjutaja Martin Heuglini abilisena. Seejärel asus ta elama Viini, kus ta töötas Prantsusmaa saadiku kirjutaja ja kaastöölisena. Aastal 1772 hakkas ta toimetama kaks korda nädalas ilmuvat ajalehte Wiener Diarium, mis oli keisrikojale lähedane. Rööbiti sellega kirjutas ja levitas Wekhrlin käsikirjalisi ajalehti, milles ta levitas anekdoote keisrikojast, pikantsusi ja õukonnaklatši – see oli bulvariajakirjanduse eelkäija. Käsikirjaline vorm võimaldas Wekhrlinil mööda minna trükitoodete tsensuurist.
Ta kirjutas satiiri ja jutustusi ("Anselmus Rabiosus' Reise durch Ober-Deutschland", 1778).
Ta toimetas väljaandeid "Chronologen", 12 köidet, 1779–1781) ja "Das Graue Ungeheuer" (12 köidet, 1784–1787).
Kiirabibaas
2005. aastal oli Eestis 52 kiirabibaasi.
Jaak Simm (arvutiteadlane)
Jaak Simm (sündinud 6. juunil 1981) on eesti arvutiteadlane.
Kiirabibaas
30-minutilise sõiduaja alusel kiirabibaasist on määratud kiirabibrigaadi vahetu tegevuspiirkonna ulatus.
Jaak Simm (arvutiteadlane)
Ta õppis aastatel 1999–2002 Stockholmi Kõrgemas Majanduskoolis Riias, kus sai bakalaureusekraadi majanduses, 2002–2004 Tartu Ülikoolis, kus sai teadusmagistri kraadi informaatikas, ja 2007–2010 Tokyo Tehnoloogia Instituudis, kust sai doktorikraadi arvutiteaduses.
Alates 2010. aastast töötab ta Tallinna Tehnikaülikooli matemaatika-loodusteaduskonna integreeritud süsteemide bioloogia keskuses teadurina.
Metskapten (film)
"Metskapten" on 1971. aastal valminud Eesti mängufilm.
Režissöör Kalju Komissarov.
Uelseni ühisvald
thumb|Samtgemeinde Uelseni vapp
Metskapten (film)
Kunstnik Jüri Arrak.
Howard Levi
Howard Levi (9. november 1916 – 11. september 2002) oli USA matemaatik. Ta töötas peamiselt algebra alal.
Metskapten (film)
Helilooja Eino Tamberg.
Uelseni ühisvald
Uelsen on Samtgemeinde ("valdade ühendus") Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Grafschaft Bentheimi kreisis. Selle keskus on Uelseni vallas.
Samtgemeinde Uelsen koosneb järgmistest valdadest:
Vecsalaca
pisi|left|Vana-Salatsi mõisa hooned Vecsalaca on küla (vidējciems) Lätis Limbaži piirkonnas Salatsi vallas. Küla asub merepinnast 11 meetri kõrgusel Salatsi jõe kaldal, valla keskusest Salatsist 3 ja Riiast 105 kilomeetri kaugusel.
Külas on lasteaed ja raamatukogu. Seal asub Vecsalaca bussipeatus.
Vecsalacat on esmamainitud 1638. aastal. Küla on tekkinud Vana-Salatsi mõisa keskuse juurde. Nõukogude perioodil oli see Salacgrīva metsamajandi keskasulaks. Aastatel 2009–2021 kuulus küla Salatsi piirkonda. 2017. aastal oli külas 196 elanikku.
Küla asub osaliselt Salatsi oru maastikukaitsealal. Külas kasvavad Vana-Salatsi ussikuusk, Vana-Salatsi pärn, Vana-Salatsi paju ja üks nimetu paju on looduskaitse all.
Tanga piirkond
Tanga piirkond on 1. järgu haldusüksus (piirkond) Tansaanias. Piirkond asub riigi kirdeosas Keenia piiri ääres. Tanga naaberpiirkonnad on loodes Kilimanjaro, lõunas Morogoro ja Pwani ning läänes Manyara piirkond. Tanga piirkonna idapiiri vormib India ookean.
Piirkonna administratiivne keskus on Tanga, mis on ka riigi suuruselt seitsmes linn.
Tanga piirkonna pindala on 27 348 km². Aastal 2012 elas piirkonnas 2 045 205 inimest.
Eisai
Tendai koolkonna mungana rändas ta 1168. aastal Hiinasse, tutvudes seal tol ajal ülipopulaarse linji koolkonna chaniga, mida hakkas Jaapanis õpetama.
1187. aastal rändas Eisai taas Hiinasse, kuhu jäi 4 aastaks, mille vältel õppis chan’i meeleharjutusi ja sai chan’i õpetaja pühenduse.
Jaapanis jäi Eisai küll formaalselt tendai koolkonna juurde, kuid tema uus suund kogus üha rohkem poolehoidjaid ja sai ka valitsevate ringkondade toetuse.
Iseseisvaks koolkonnaks kujunes rinzai Jaapanis tegelikult alles Eisai järeltulijate ajal, kuid teda peetakse kokkuleppeliselt selle rajajaks.
Viktor Tšernomõrdini esimene valitsus
Viktor Tšernomõrdidni esimene valitsus oli Venemaa Föderatsiooni valitsus 2. detsembrist 1992 kuni 9. augustini 1996. Valitsuse peaminister oli Viktor Tšernomõrdin.
Sürjakomi keel
Sürjakomi keel on Komi Vabariigi ametlik keel.
Sürjakomi keelt räägib umbes 160 599 inimest.
Gideon Ernst von Laudon
thumb|Vabahärra Gideon Ernst von Laudon. Tundmatu kunstniku maal Gideon Ernst von Laudon (ka Laudohn, Loudon; 2. veebruar 1717 Toce mõis, Ļaudona kihelkond – 14. juuli 1790 Neutitschein, Määrimaa) oli baltisaksa päritolu Austria väejuht (generalissimus), vabahärra.
Laudon oli Preisi kuninga Friedrich Suure üks edukamaid vastaseid, võites teda 1759. aastal Kunersdorfi lahingus. 1789. aastal vallutasid Austria väed tema juhtimisel Ottomanidelt Belgradi.
Päritolu ja lapsepõlv
Gideon Ernst von Laudon sündis 2. veebruaril 1717 Võnnu kreisi Toce mõisas sealse mõisniku ja Poola ooberstleitnandi Otto Gerhard von Laudoni ning Sophia Eleonora von Bornemanni teise lapsena. Ta ristiti Laudona kirikus ning tema vaderite hulgas oli muuhulgas tädimees Võnnu kreisikomissar Johann Haffstein. Laudonid (ka Loudonid) oli põline Liivimaa aadlisuguvõsa, kelle peamõisaks oli Toce, mis oli nende valduses juba 15. sajandist.
Silmaallika soo
pisi|Palade Silmaallikas Silmaallika soos Silmaallika soo on allikasoo Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas. Soo on arvele võetud ürglooduse objektina.
Soo läbimõõt on kuni 100 m ja see ümbritseb Palade Silmaallikat. Soos kasvab palju käpalisi.
Viited
pisi|Silmaallika soo 2022. aasta juulis
67 (Tallinna bussiliin)
pisi|Buss nr 67 [[Laagna teel enne Paesilla peatust.]] pisi|Reis bussiga 67 pisi|Seli puhkepeatus pisi|Estonia→Seli suunal pisi|Paesilla peatuses 67 on Tallinna bussiliin, mis ühendab Seli asumit Lasnamäel Südalinna asumiga Kesklinnas mõlemas suunas. Liin avati 1994. aastal alternatiivina Lasnamäe kiirtrammile. Algselt oli lõpp-peatuseks Laagna tee (Laagna kaupluse peatus). Laagna tee valmimisega Mustakivi peatuseni 90. aastate lõpul pikendati bussiliini Seli peatuseni. Enamik marsruudist kulgeb Laagna teel. Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS (TLT Lasnamäe osakond/3. veokorralduse osakond). Liin töötab iga päev intervalliga ~10 minutit. Liinil kehtivad tavalised sõidupiletid. Samal marsruudil sõitis ekspressliin 56.
Seli → Estonia
Buss nr 67 alustab oma teekonda Ümera tänaval asuvast Seli puhkepeatusest mööda Ümera tänavat, seejärel sõidab mööda Raadiku ja Mahtra tänavat ning pöörab Laagna teele, peatudes enne Ümera ja Raadikusilla bussipeatuses. Pärast Raadiku silda sõidab liin Laagna teed mööda kesklinna. Kesklinnas pöörab liin Gonsiori tänavale ja läheb ristmikuni Laikmaa tänavaga.
Ümberpööramisring
Gonsiori ja Laikmaa tänava ristmikust algab liinil ümberpööramisring Teatri väljaku ja Rävala puiestee kaudu. Lõpp-peatus on Estonia.
Uncinula
Uncinula on jahukasteliselaadsete seltsi kuuluv seente perekond.
Bonaventure'i saar
Bonaventure'i saar (prantsuse keeles île Bonaventure) on saar Kanadas Québeci provintsis Saint Lawrence'i lahes 3,5 kilomeetri kaugusel Percé linnast. Saare pindala on 4,16 km². Saar on 3,5 kilomeetrit lai ja 90 meetrit kõrge (koos kaljurüngastega).
Looduskaitse
Aastal 1919 sai saarest rändlindude looduskaitseala. Saarel pesitsev suulade koloonia on arvukuselt suurim maakeral. Selles on loetletud üle 121 000 linnu, selle arvuga ületab Bonaventure'i koloonia Šotimaal Saint Kilda saarestikus pesitsevat suulade kolooniat.
Aastal 1985 moodustati Bonaventure'i saare ja Percé kalju rahvuspark. Bonaventure'i saar on üks suurimaid linnukaitsealasid maailmas, enam kui 280 000 linnuga. Saar on ka suur turismiobjekt. Maist oktoobrini pääseb ekskursiooniga ka saart uudistama.
Kazys Skučas
pisi|Kazys Skučas Kazys Skučas (3. märts 1894 Mauručiai – 30. juuli 1941 Moskva) oli Leedu poliitik ja sõjaväelane.
Kazys Skučas lõpetas 1912. aastal Veiveriai Pedagoogilise Seminari ja töötas seejärel õpetajana. 1915. aastal mobiliseeriti ta Vene armeesse, võttis osa sõjategevusest Rumeenia rindel. 1918. aastal pöördus ta Leedusse tagasi, võttis osa miilitsa moodustamisest. 1919. aastal astus Leedu armee teenistusse. 1928. aastal sai ta 2. jalaväediviisi ja Kaunase garnisoni komandöriks. 1934–1938 oli ta Leedu sõjaväeatašee Nõukogude Liidus. Leedusse tagasi pöördununa sai ta brigaadikindrali aukraadi, kuid läks erru.
1939. aasta märtsist kuni 15. juunini 1940 oli Kazys Skučas Leedu siseminister. Pärast Leedu okupeerimist Nõukogude Liidu poolt ta arreteeriti. Esialgu hoiti teda kinni Kaunases, seejärel viidi Moskvasse Butõrka vanglasse. Ta mõisteti surma ja lasti maha.
TASS
TASS (Информационное агентство России «ТАСС»; varem ka ITAR-TASS; ИТАР-ТАСС) on Venemaa riiklik infoagentuur. Täispikk nimetus, mis kirjeldab ka omandivormi, on Федеральное государственное унитарное предприятие «Информационное телеграфное агентство России (ИТАР-ТАСС)» Akronüüm ITAR-TASS on moodustatud nimetusest Информационное телеграфное агентство России — Телеграфное агентство Советского Союза.
2014. aasta märtsis teatati kavatsusest pöörduda tagasi Nõukogude-aegse nime TASS juurde.
Infoagentuur asutati TASSi nime all 1925. aastal. Agentuur loeb oma eellaseks Peterburi Telegraafiagentuuri, mis asutati aastal 1904.
Arvati, et NSV Liidu ajal olid 80% TASS-i töötajatest luureasutuste töötajad (KGB, GRU jne).
2022. aasta Venemaa sissetungi ajal Ukrainasse langes võrguväljaanne 28. veebruaril häkkerite rünnaku alla ja lakkas toimimast, esitades ka valitsusvastaseid sõnumeid.
Jana Zinkevõtš
Jana Vadõmivna Zinkevõtš (ukraina keeles Яна Вадимівна Зінкевич, sündinud 2. juulil 1995 Rivnes) on Ukraina parlamendiliige ja sõjaväe veteran.
Elulugu
Zinkevõtš sündis 1995. aastal Rivnes. Ta omandas hariduse uk ja meditsiinilise väljaõppe Dnipro Riiklikus Meditsiiniülikoolis. Donbassi sõja ajal oli Zinkevõtš Hospitallerite meditsiinipataljoni ülem, päästes teadete kohaselt umbes 200 sõdurit. Ta sai 2015. aasta detsembris autoõnnetuses raskelt vigastada ja jäi halvatuks ning kasutab seetõttu ratastooli. Talle on omistatud Ukraina teenetemärk. 2022. aastal kuulus ta BBC 100 naise hulka.
Zinkevõtš valiti 2019. aasta Ukraina parlamendivalimistel Euroopa solidaarsuse partei esindajaks (Ukraina Ülemraada 9. kokkukutsumisel). Ta paigutati erakonna valimisnimekirjas 7. kohale.
Percé
pisi|Percé. Vasakul Percé kalju, taga Bonaventura saar pisi|Percé. Taamal Percé kalju, paremal Percé kaljumaja pisi|Percé kaljumaja Percé on Kanadas Québeci provintsis Gaspé poolsaarel asuv linn.
Percé linn on Québeci provintsi omavalitsusüksus, mis halduslikult kuulub Rocher-Percé maakonda. Viimane kuulub Gaspésie–Îles-de-la-Madeleine'i piirkonda, mis hõlmab suurema osa Gaspé poolsaarest.
Ajalugu
Enne eurooplaste saabumist elasid selles kandis mikmakid. Mikmakid jagunesid 8 hõimuks ja Gaspé poolsaar jäi neist kõige põhjapoolsema alale. Selle hõimu nimi on Gespegeoag ja sellest on tulnud Gaspé poolsaare tänapäevane nimi. Mikmakkide koguarv kõigi hõimude peale kokku ei ületanud 5 tuhandet ja järelikult oli see kant hõredalt asustatud. Mikmakid nimetasid seda kohta Sigsôg 'teravad kaljud' ja Pelseg 'kalapüüdmise koht'.
1603 külastas seda paika Uus-Prantsusmaa ja Quebeci asutaja Samuel de Champlain, kes nimetas linna naabruses olevat Percé kaljut Isle Percée 'läbitorgatud saar'. Hiljem laienes see nimetus kalju juurde rajatud asulale.
Sajandeid oli Percé kohal kalurite ajutine asula. Püsielanikega asula tekkis alles 19. sajandi alguses, kui sinna kolisid inimesed Prantsuse Kanadast, Iirimaalt ja Jerseyst. 1801 asutati kirikukihelkond. 1842 rajati linnaline asula ja 1845 moodustati kohalik omavalitsus.
1971 laiendati Percéd oluliselt, kui liideti 5 ümberkaudset valda. Ühendatud vald sai ühtlasi linna õigused. Valla pindala on 550,3 km², millest maismaad on 432,39 km².
Rahvastik
Linna elanike arv on viimasel ajal jõudsalt vähenenud. Kui 1991. aastal elas Percés 4028 inimest, siis 1996. aastal 3993 inimest, 2001. aastal 3614 inimest, 2006. aastal 3419 inimest ja 2011. aastal 3312 inimest. Ühtlasi on rahvastik märgatavalt vananenud: kui 2001 oli linlaste keskmine vanus 43,8 eluaastat, siis 2011 juba 51,9 aastat. Rahvastiku keskmine tihedus on 7,7 in/km², mis tuleneb asjaolust, et põhiosa linnale kuuluvast maa-alast on inimtühi.
Põhiliselt on linn prantsuskeelne. 2006. aasta rahvaloenduse andmetel oli prantsuse keel 78,8% linlaste emakeel, inglise keel oli selleks 18,9% linlastel.
Turism
Ajalooliselt oli linn kalanduskeskus, tänapäeval on Percé ja tema ümbrus eelkõige turismipiirkond.
Linnas asub üks tuntumaid Québeci vaatamisväärsusi – Percé kalju. See on looduslik kalju, mis asub linna lähedal meres. See kalju on ebatavaline oma suuruse, värvuse ja ebatavalise uksetaolise ava poolest kaugemas otsas. Mõõna ajal saab jalutada mööda merepõhja kuni kaljuukseni.
Teine turismisihtkoht on asustamata 4,16 km² suurune Bonaventure saar, kus asub 1919 asutatud linnukaitseala. Bonaventure saar asub rannikust 3,5 km kaugusel ja Percést 5 km kaugusel edelas. Seal pesitsevad paljud merelinnud, kõige rohkem suulad.
TeadusEST
TeadusEST on Eesti Teadusagentuuri korraldatav foorum teadlastele, teadus- ja arendusasutuste juhtidele, teadusadministraatoritele, ministeeriumide teadusnõunikele ja teadusest huvitatud inimestele.
Öö mu kannul käib
"Öö mu kannul käib" on Ott Leplandi kolmas stuudioalbum pärast 2011. aastal ilmunud albumit "Laulan ma sind". Album ilmus detsembris 2012, produtsent oli Crunch Industry.
Albumilt pärinevad singlid "Kodu", "Maagiline maa". Albumil on kaksteist lugu, millest üheksa on kirjutanud Lepland ise, kahe loo autor on laulja ema Külli Lepland ning üks lugu on pärit Leplandi saatebändi trummari Kaspar Kalluste sulest. Lisaks Ott Leplandi enda tekstidele on plaadil kuulda ka Leelo Tungla, Aapo Ilvese ja Arvi Siia luuleridu.
Plaadil olev laul "Üks eriti kurb lugu" on sündinud koostöös folkmuusikat esitava keelpillikvartetiga Gjangsta, kellega koos kõlab vana Hiiumaa rahvalaul ning lugu "Hüüa mind" koostöös helilooja Sven Grünbergiga.
Loorkakk
Välimus
Loorkakk ei sarnane oma välimuselt ühegi teise Eesti kakulisega. Ta on laiade tiibade ja pikkade jalgade ning kandilisevõitu sabaga. Tema kehapikkus on 29–44 (harilikult 33–39) cm ja tiibade siruulatus on 68–105 (harilikult 80–95) cm. Nagu kakkude puhul tavaline, on isaslinnud väiksemad ja kaaluvad umbes 10% vähem kui emaslinnud. Euroopa isaslindudel jääb kaal vahemikku 280–365 g, emaslindudel võib kaal ulatuda 450 grammini. Põhja-Ameerika isaslinnud on tunduvalt suuremad ja kaaluvad keskmiselt 440 g.
Pervomaiske (Jassõnuvata rajoon)
Pervomaiske on küla Ukrainas Donetski oblastis Jassõnuvata rajoonis, umbes 10 km kaugusel Donetskist loodes.
Loorkakk
Välimus
Loorkakk on värvuselt hele. Rind, kõht ja jalad on valkjad, selg on helepruun ning nokk ja varbad on roosakad või roosakashallid, küüned on mustad. Loorkaku sulestik pole kohev nagu tavaliselt kakkudel, vaid liibub kehale ja see muudab tema välimuse ebaharilikuks. Üks omapärasemaid tunnuseid loorkaku juures on tema nägu, mis meenutab kuju poolest piparkoogisüdant. Näo värvus on samuti hele, kuid veidi tumedam kui ülejäänud kehal. Nägu piirab tumedatest sulgedest koosnev rant, mis toob esile näo heleduse. Silmad on tumedad ja nende vahel moodustub kiiljas loor, mis osaliselt katab ka linnu nokka.
Pervomaiske (Jassõnuvata rajoon)
Küla asutati XIX sajandi II poolel.
Loorkakk
Välimus
Pojad on üleni kaetud valgete õrnade sulekestega, kuid südamekujuline näolapp on näha varsti pärast koorumist.
Eluviis
Loorkakk on öise eluviisiga. Teda võib näha tegutsemas veidi enne hämarikku. Loorkakk elab meelsasti kultuurmaastikel, kus on piisavalt hooneid, millesse päeval varjuda. Ta võib pesa teha kiriku torni, pööningule, puuõõnde või muusse varjulisse kohta. Teda võib leida ka põldude ja heinamaade vahelistes metsatukkades.
Loorkakk on röövlind. Ta toitub enamasti väikestest selgroogsetest, eriti närilistest ja lindudest. Pisiimetajad moodustavad loorkaku toidulauast üle 90%. On hinnatud, et oma kehamassi kohta tarbib loorkakk toiduks rohkem närilisi kui ükski teine kiskja, mistõttu on ta efektiivne põllumajanduskahjurite hävitaja. Väiksem saak rebitakse tavaliselt tükkideks ja süüakse tervelt. Suurem saak, nagu jänesepojad, tükeldatakse ja söögiks kõlbmatu osa jäetakse maha.
Pervomaiske (Jassõnuvata rajoon)
XXI sajand
2014. aasta Ukraina kriisi ajal võtsid venemeelsed separatistid asula oma kontrolli alla.
Loorkakk
Eluviis
Loorkakul on väga täpne kuulmine, mistõttu ta on võimeline saaki püüdma nägemismeelt kasutamata. Tema kõrvad paiknevad ebasümmeetriliselt, et paremini ära tabada heli suund ja kaugus. Kuulmisel mängib rolli ka linnu nägu piirav sulestik, mis on oluline heliallika asukoha määramiseks vertikaalsel tasandil.
Pervomaiske (Jassõnuvata rajoon)
XXI sajand
23. juulil öösel lahkusid separatistid külast Donetski suunas.
Loorkakk
Eluviis
Loorkakud on r-strateegid, mis on röövlindude puhul ebatüüpiline. See tähendab, et loorkakud saavad palju järglasi, kuid tõenäosus isendi elumuseks suguküpsuseni on väike. Esimese eluaasta elab üle vaid kolmandik poegadest. Looduses on loorkaku keskmine eluiga 4 aastat, kuid vanim püütud rõngastatud lind oli 15 aasta vanune.
Ohutegurid
Loorkaku looduslikud vaenlased on näiteks Ameerika opossum, harilik pesukaru ja muud kiskjad. Ka röövlinnud, nagu kotkad ja kullid kütivad loorkakke. Inimteguritest ohustavad loorkakke kahjurimürgid ja urbaniseerumisega seotud elupaikade kadumine. Loorkaku populatsioonide säilimiseks paigutatakse neile pesakaste ja välditakse närilisemürkide kasutamist.
Bernhard Laipman
pisi|[[Bernhard Laipmani monument Haapsalus]] Bernhard Laipman (ka Laipmann; 2. veebruar 1865 Araste – 29. jaanuar 1906 Vigalas) oli Eestimaa talupoeg, kelle hukkasid karistussalklased.
Elulugu
Suhteliselt hea haridusega Bernhard Laipman kujunes Paiba talu peremehena üheks Vigala seltsielu juhttegelaseks. Tema algatusel koostati 1905. aastal talumeeste märgukiri Vigala mõisnikule Bernhard Uexküllile, ta võttis osa Tartu aulakoosolekust. Kindral Vladimir Bezobrazovi karistussalk vangistas Laipmani. Koos Madis Lensmanni ja Anton Kolumbusega lasti ta Vigala vallamajast kilomeetri kaugusel Hansu talu koplis maha. Laipmann maeti Vigala kalmistule.
Kohe pärast Laipmani surma läks rahva hulgas liikvele legend (dokumendid seda ei kinnita), et talle määrati peksukaristus, kuid tema kui vaba mees keeldus häbistavast ihunuhtlusest ning valis surma. Seda motiivi on kasutanud Aino Kallas novellis "Bernhard Riives". Filmi "Jõulud Vigalas" (režissöör Mark Soosaar) peategelaseks on samuti Laipman, Haapsallu on püstitatud Bernhard Laipmani monument.
Vitrupe
Külas asub Vitrupe bussipeatus.
Külas kasvav Brasla mänd on looduskaitse all.
Alain Juppé
Alain Juppé (sündinud 15. augustil 1945 Mont-de-Marsanis) on prantsuse poliitik ja Bordeaux’ linnapea. Ta on Vabariikliku partei liige. Ta oli Prantsusmaa peaminister aastatel 1995–1997, rahandusminister aastatel 1986–1988, kaitseminister 2011. aastal ja välisminister aastatel 1993, 2011–2012.
Päritolu ja haridus
Alain Juppé sündis 1945. aastal talupidaja Robert Juppé ja Marie Darroze peres. Ta omandas keskhariduse Victor-Duruy lütseumis Mont-de-Marsanis. Keskkooliõpingute ajal võitis ta üleriiklikul koolidevahelisel võistlusel aukirja kreeka ja ladina keele oskuse eest ning avaldas luuletusi koolilehes. Pärast keskkooli lõpetamist asus ta Pariisi, et õppida kirjandust Louis-Le-Grande’i lütseumis ning asus õppima École Normale Supérieure’i kõrgkoolis. Ta omandas kõrghariduse ülikoolides Sciences Po ja École Nationale d'Administration.
Poliitilised vaated
Oma pika poliitilise karjääri jooksul on tema vaated muutunud populistlikust ja konservatiivsest gollismist liberaalse ja Euroopa-meelse tsentrismini. 2016 vabariiklaste presidendi valimiste ajal pidas konservatiivse ajalehe Le Figaro ajakirjanik Eric Zemmour teda “kõikide vasakpoolsete parteide kandidaadiks, ka parempoolse omaks”. Ta on alati olnud lojaalne oma mentorile Jacques Chiracile.
Ühiskondlikud probleemid
2009. aasta märtsis kritiseeris ta Paavst Benedictus XVI-t tema väite pärast, et kondoomid vaid suurendavad AIDS-i kriisi, öeldes, et kristlasena tunneb ta, et sellised deklaratsioonid on täiesti vastuvõetamatud. Ta on saanud Armeenia riigilt ka Mesrob Mashdotsi auhinnaga oma teenete eest kahe riigi valitsuste koostöö tugevdamisel ja süvendamisel.
Euroopa Liit
Juppé hoiak Euroopa kohalt on aegadega muutunud. 1977. aastal propageeris ta delegaadina neogollistliku RPR-i ridades “rahva Euroopat”, “tehnokraatide Euroopa” asemel, pooldades föderaalset mudelit konföderaalsele.
Kuid viisteist aastat hiljem veenis ta Jacques Chiraci Maastrichti lepinguga liituma, kui partei oli teemas lõhestunud. Ta ütles toona, et lepingule alla kirjutamine on “kaine mõistus”, ning et euro on “kasvustrateegia”. 2000. aastal kaasallkirjastas ta tribüüni koos Jasques Touboniga ajalehes Le Figaro, paludes Euroopa põhiseadust, et luua föderaalne Euroopa. 2011. aastal paistis ta oma vaateid kahetsevat, kuulutades Rahvusassamblees: “Kui Maastrichti leping oleks paremini ehitatud, ei oleks me arvatavasti samas positsioonis, kus praegu”. Aga sama aasta intervjuus riiklikule kanalile France 2, Juppé propageeris Euroopa föderatsiooni loomist, et vastata eurokriisile.
Kreeka võlakriisi ajal 2015. aastal tegi ta ettepaneku eemaldada Kreeka eurotsoonist, kuid muutis oma meelt. Reageerides Brexiti hääletusele 2016. aastal, keeldus ta toetamast ideed sarnasest referendumist Prantsusmaal, arvates et “see oleks kingitus madam Le Penile”.
Immigratsioon ja islam
1977. aastal kaitses ta rahvusliku prioriteedina töökohtade hoidmist Prantsusmaa rahvale. 1990. aastal hindas ta, et immigratsioon on “püsiv ja üüratu” probleem. Samal aastal viisid RPR-i üldomadused rangete lubadusteni: piiride sulgemine immigratsiooni ajutine peatamine, vastuolud islamiusu ja Prantsuse seaduse vahel. Paljud on märkinud, et natsionalistlik FN oli leebem nende murede pärast (Marine Le Pen on 2016. aasta septembris televisioonis öelnud, et islam on ühilduv Prantsuse vabariigi väärtustega).
Juppé vaated muutusid 1990-ndate lõpus. Ta toetas MEDEF-i raportite nõudmisega rohkem immigrante tööturul. 2002. aastal ütles ta, et “Prantsuse rahvad on hiljuti aru saanud, et me peame tervitama rohkem võõramaalasi Euroopasse ja Prantsusmaale”. Samuti on ta eitanud migrantide kultuurse omastamise efektiivsust ja pooldab lihtsat integratsiooni. Tema vaated on tema enda partei parempoole ja Rahvusrinde poolt tugevalt kritiseeritud. Nicolas Sarkozy on pilganud teda naiivse idealisti ja “õnneprohvetina”.
16. detsembril 2010 ütles ta intervjuus ajalehele Le Monde, et ta ei toeta Prantsuse keeldu nägu katta, et mitte islamit häbimärgistada. 2. oktoobri intervjuus David Pujadasega France 2 kanalil eitas ta selle väitmist. 2011. aasta Le Parisieni intervjuus ütles ta, rääkides Araabia kevadest, et “ärge häbimärgistage neid, kes kutsuvad end islamistideks, sest on inimesi, kes on seotud islamiga ja valmis vastu võtma demokraatia põhiseadusi”.
2016. aasta oktoobris kutsus ta ühes kõnes üles muutma Briti-Prantsuse piirilepet, et nihutada riigipiir Calais’st Kenti.
Euroopa parlament
Euroopa Parlamendi liige 1984–1986 (sai ministriks 1986) / juuni–oktoober 1989 (tagasiastumine).
Prantsuse rahvusassamblee
Prantsuse rahvusassamblee liige Pariisi eest (18. valimisringkond). Valitud märtsis 1986 (sai ministriks märtsis 1986) / 1988–1993 (sai ministriks 1993). Valitud 1986, taasvalitud 1988, 1993.
Prantsuse rahvusassamblee liige Gironde’i eest (2. valimisringkond) 1997–2004 (tagasiastumine, seotud kohtuasjaga 2004). Taasvalitud 2002.
Maakonna volikogu
Ile-de-France volikogu liige märts–aprill 1992 (tagasiastumine).
Andreas Samaris
Ta alustas klubikarjääri kodulinna klubis Panachaïkí, millega liitus 2006. aastal. Hooajal 2006–07 debüteeris ta klubi põhimeeskonnas Kreeka kolmandas liigas. 2010. aastal liitus ta Kreeka kõrgliiga klubiga Paniónios. Hooajal 2013–14 mängis ta Kreeka suurklubis PAE Olympiakós, kellega tuli samal hooajal Kreeka meistriks.
2014. aasta augustis sõlmis ta viieaastase lepingu Benficaga. Üleminekusumma oli 10 miljonit eurot. Ta on tulnud Benficaga neli korda Portugali meistriks.
Debüüdi Kreeka jalgpallikoondises tegi Sámaris 2013. aasta oktoobris viimases MM-i valikmängus Liechtensteini vastu. Järgmisel aastal kuulus ta Kreeka koondisse maailmameistrivõistlustel, kus ta viimases alagrupimängus lõi ta värava Elevandiluuranniku vastu.
Eduard Vilde muuseum
Eduard Vilde muuseum, mis on asutati 1946. aastal, asub Tallinnas Kesklinna linnaosas aadressil Roheline aas 3. Muuseum asub Kadrioru lossi endises kastellaani residentsi peahoones. Maja alumise korruse kuuetoalises korteris elas kirjanik, ajakirjanik ja diplomaat Eduard Vilde aastatel 1927–1933. Muuseumi püsiekspositsioon annab põhjaliku ülevaate Vilde elukäigust ja loometööst. . Muuseumi teisel korrusel toimuvad kunsti- ja kirjandusnäitused. Näitusi on seal korraldatud 1994. aastast ja seda teatakse kui Kastellaanimaja galeriid.
Maja, kus muuseum asub, on kultuuri- ja arhitektuurimälestis.
Aastast 1971 oli Eduard Vilde muuseumiga halduslikult ühendatud Tallinna Anton Hansen Tammsaare muuseum ja muuseumi nimi oli E. Vilde ja A. H. Tammsaare Memoriaalmuuseum. Aastatel 2005–2016 kuulus Vilde muuseum Tallinna Linnamuuseumi koosseisu. 2017. aastal moodustati Tammsaare ja Vilde muuseumi haldamiseks Tallinna Kirjanduskeskus.
Antoni Czortek
Antoni Czortek (2. juuli 1915 Buśnia, Warlubie vald, Świecie maakond, Kujawy-Pomorze vojevoodkond – 15. jaanuar 2004 Radom, Masoovia vojevoodkond) oli Poola poksija.
Czortek oli kokku neljakordne Poola meister – kärbeskaalus (kuni 112 naela ehk 50,8 kg) 1934. aastal, sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg) aastatel 1938–1939 ning kergekaalus (kuni 62 kg) 1949. aastal. Ta sai Poola meistrivõistlustel 2. koha kärbeskaalus (kuni 112 naela ehk 50,8 kg) 1935. aastal ja sulgkaalus (kuni 58 kg) 1948. aastal ning 3. koha kukk-kaalus (kuni 119 naela ehk 54 kg) 1936. aastal.
Czortek osales mõlemal Eesti ja Poola maavõistlusel poksis. Ta võitis oma kohtumise Evald Seepere vastu nii 1938. aasta kevadel kui ka 1938. aasta sügisel.
Czortek osales kukk-kaalus (kuni 119 naela ehk 54 kg) 1936. aasta Berliini olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Czortek sai sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg) 6. Euroopa meistrivõistlustel (Dublin, 1939) hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Patrick Dowdallile (Iirimaa). Ta osales kukk-kaalus (kuni 119 naela ehk 54 kg) 5. Euroopa meistrivõistlustel (Milano, 1937), kuid kaotas poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Anton Oscale (Rumeenia) ning 3. koha kohtumise Veikko Huuskosele (Soome).
Czortek mobiliseeriti Teise maailmasõja puhkedes Poola sõjaväkke. Ta võitles Saksamaa vägede vastu Wieluńi ruumis, kuid pärast Poola alistumist püüdis ta end varjata. Ta tabati ja saadeti Oświęcimi koonduslaagrisse, hiljem Mauthausen-Guseni koonduslaagrisse ning vabanes sealt alles 1945. aastal. Temaga laagris juhtunu – teda sunniti surma ähvardusel poksima endast raskemate kaasvangide ja valvuritega – sai hiljem tuntuks. Neid sündmusi on kasutatud filmis "Klintš" (1979; poola keeles "Klincz"), kus ka Czortek ise mängis ühes kõrvalosas.
Puiatu mõisa kalmistu
Puiatu mõisa kalmistu on kalmistu Kõpu kihelkonnas Viljandimaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Leemeti külas Viljandi vallas Viljandi maakonnas.
Ajalugu
Kalmistu rajasid Puiatu mõisa tollased omanikud Krüdenerid tõenäoliselt millalgi 19. sajandi algul, sest esimene matus oli 1815. aastal. Kalmistule on maetud kokku 24 lahkunut.
Kirjeldus
Kalmistu jääb mõisa südamest linnulennult 850 meetri kaugusele lääne-edelasse. See on praegu jäetud maha ja rüüstatud, kuid säilinud on hauatähiseid ja nende osasid.
Kabel
Kalmistul asus ka lihtne puust kabel, mis lammutati millalgi 1950. aastatel. See oli ainuke teadaolev puust kabel Eesti mõisakalmistutel.
Lepingu vorm
Lepingu vorm on viis, kuidas leping sõlmitakse. Lepingu võib sõlmida mis tahes vormis, kui seaduses ei ole sätestatud lepingu kohustuslikku vormi. Kui seaduse, lepingupoolte kokkuleppe või ühe poole taotluse järgi tuleb leping sõlmida kindlas vormis, ei loeta seda lepingut enne sõlmituks, kui sellele on ettenähtud vorm antud.
Vormivabadus
Vormivabaduse põhimõtte kohaselt on pooltel õigus lepingu vorm ise valida. See tähendab, et võlasuhe poolte vahel tekib tavaliselt juba nendevahelise kokkuleppega ja nad ei pea juhinduma kindlatest vormi- või muudest nõuetest. Vormivabadus annab pooltele õiguse sõlmida leping ka seaduses sätestatust rangemas vormis.
Vormivabadus laieneb lisaks lepingu sõlmimisele lepingu muutmisele, lõpetamisele, kokkulepetele tagatiste ja kõrvalkohustuste kohta ning nõude loovutamisele ja võla ülevõtmisele.
Vormivabadus annab kindlust suulise lepingu sõlminud isikutele. See lubab pooltel oma kokkulepet kinnitada ka muude kui kirjalike tõenditega, näiteks täitmisega, nagu raha ülekandmine, asja vastuvõtmine, tunnistajate ütlused.
Lepingu kohustuslik vorm
Kui lepingule on mistahes põhjusel sätestatud kohustuslik vorm, laieneb vorminõue kogu lepingule, st lepingu põhikokkuleppele, lisakokkulepetele ning muudele kokkulepetele, mida tahetakse lepingulisse suhtesse hõlmata. Lisakokkulepete puhul on siiski väike erand ‒ need võivad olla sätestatud lisalepingutena (lisatööde, tasu, tähtaegade jms kohta) ning sõlmitud tööjooniste, protokollide vms vormis. Lisakokkulepe võib olla ükskõik millises vormis, kui ka lepingule endale pole kohustuslikku vormi määratud.
Kui seaduses sätestatud vorminõuet ei täideta, on leping tühine (kui seadusest või vormi nõudmise eesmärgist ei tulene teisiti).
Suuline vorm
Lepingu võib sõlmida suuliselt, kui puudub rangem vorminõue. Näiteks ostes poest leiba, sõlmitakse müüja ja ostja vahel müügileping ning seda isegi siis, kui seda formaalselt ei vormistata, vaid müüja ulatab lihtsalt üle leti ostjale leiva ning ostja maksab selle eest. Seadus pole ühelegi tehingule suulist vormi kohustuslikuna sätestanud. Suuliste lepingute  probleemiks on, et neid on raske tõendada.
Kirjalik vorm
Kirjalik vorm nõuab lepingupoolte omakäelist allkirja, kui seaduses ei ole sätestatud teisiti (nt võib seadus ette näha, et ainult kohustatud pool peab alla kirjutama). Teatud juhtudel võib allkirja ka mehaaniliselt jäljendada.
Elektrooniline vorm
Elektrooniline vorm on võrdsustatud kirjaliku vormiga. Elektroonilise vormi puhul peavad lepingus olema poolte nimed ja pooled peavad olema lepingu elektrooniliselt allkirjastanud. Elektrooniline allkiri peab olema lepingu sisu, lepingupoolte ja lepingu sõlmimise ajaga kooskõlas. Näiteks võib elektrooniliseks allkirjaks lugeda digitaalselt allkirja.
Kirjalikku taasesitamist võimaldav vorm
Kirjalikku taasesitamist võimaldava vormi korral peab tehing olema tehtud nii, et seda oleks võimalik igal ajal kirjalikult taasesitada. Selle vormi puhul peavad lepingus olema poolte nimed, aga isiklikke ja omakäelisi allkirju olema ei pea. Kirjalikku taasesitamist võimaldava vormi nõuded võib täita näiteks e-kiri või SMS.
Notariaalne vorm
Notariaalselt kinnitatud leping
Notariaalselt tõestatud leping
Notariaalne tõestamine asendab lepingu notariaalset kinnitamist. See tähendab, et lisaks allkirjade õigsusele vaatab notar üle lepingu sisu ja selgitab seda pooltele. Leping on sel juhul sõlmitud notariaalsest tõestamisest alates. Notariaalset tõestamist vajavad kõik tehingud, mille kohta on seaduses vastav nõue ette nähtud. Näiteks:
Nullkoht
Kui kahemõõtmelisel koordinaattasandil on (ühe sõltumatu ortogonaal ühikvektori kordaja --) parameeter y defineeritud (teise sõltumatu ortogonaal ühikvektori kordaja --) parameetri x funktsioonina, siis funktsiooni y(x) nullkohtadeks nimetatakse selle funktsiooni selliseid punkte mis on esitatavad üldkujul (x,0) või analüütiliselt pöördfunktsiooni kaudu y(x) = 0 ← sisestab tingimuse pöördfunktsiooni argumendiks → x(0) ← ja leiab nullkoht (või palju ... palju nullkohad , näit. y = Sin(x) või y=0 (y=0·x) , viimasel juhul on kogy x-telg üks suur "nullkoht" )
┌─────────────────────────────┐
│░░░░░░░░░░░░y░↑░░░░░░░░░/░░░░░░│
│░░░░░░░üks░░░░░│░░░░░/░░░░░░░░░│
│░░░░░░ühikvektor░_│░░░/░░░teine░░░░░│
│░░░░░░░░░░░░░1░↑░/░░░ühikvektor░░░│
│░←────────────┼→┌─────────→░│
│░░░░░░░░░░░░░/░│\░1░░░░░░░░░░x░│
│░░░░░░░░░/░░░░░│░░░░(x(0),0)░░░░░│
│░░░░░░░/░░░░░░░│░░░░░░░↑░░░░░░│
│░░░░░/░░░░░░░░░↓░░░░░░░y(x)=0░░░│
└─────────────────────────────┘
märkus : omapärane funktsiooni definitsioon on antud selleks et tagada ühilduvus mitmete teiste matemaatiliste aksioomide ja teoreemidega
Helena Merzin-Tamm
thumb|Helena Merzin-Tamm "[[Objekt nr 2011|Objektis nr 2011" 19. märtsil]] Helena Merzin-Tamm (sündinud 7. mail 1972) on eesti näitleja.
Ta lõpetas aastal 1990 Tartu 2. Keskkooli ja aastal 1994 Eesti Muusikaakadeemia Kõrgema Lavakunstikooli (16.lend).
Ta oli aastatel 1994–2009 teatri Vanemuine näitleja. Aastast 2009 vabakutseline näitleja.
Isiklikku
Tal on kooselust näitleja Jüri Lumistega poeg Jürgen.
2007. aastast on ta abielus Raivo E. Tammega. Neil on poeg Johannes Hermann.
Henri de Saussure
pisi|Henri de Saussure Henri Louis Frédéric de Saussure (27. november 1829 Genf – 20. veebruar 1905 Genf) oli Šveitsi entomoloog ja mineraloog.
Ta õppis mitu aastat Pariisis ja lõpetas sealsed õpingud litsentsiaadikraadiga. Seejärel omandas ta Gießeni ülikoolist doktorikraadi.
Peamiselt uuris de Saussure kiletiivalisi ja sihktiivalisi. Tema esimene teadustöö avaldati 1852 ja see käsitles erakherilasi.
1854 reisis ta Lääne-Indiasse ning sealt Mehhikosse ja USA-sse. Seal kohtus ta oma kaasmaalase, paleontoloogi ja geoloogi Louis Agassiz'ga. 1856 naasis de Saussure Šveitsi, kaasas suur kogu ameerika putukatest, hulkjalgsetest, vähilaadsetest, lindudest ja imetajatest.
De Saussure oli huvitatud ka geograafiast, geoloogiast ja etnoloogiast. Seetõttu oli ta 1858 Genfi geograafiaühingu asutajate hulgas. Ta oli ka Genfi loodusajaloomuuseumi juhtimiskomitee liige. Seetõttu oli tal võimalik muuta oma kile- ja sihktiivaliste kogu üheks maailma parimatest.
Tema peamised teened teaduse ees väljenduvad esiteks selles, et ta suutis näha sugulussidemeid maailma eri otstes elavate loomarühmade vahel, ja teiseks selles, et ta uute loomaliikide kirjeldamisel ei piirdunud üksnes nende välimuse mainimisega, vaid kirjeldas nende peeni morfoloogilisi iseärasusi.
1872 sai ta Londoni entomoloogiaühingu auliikmeks.
Pere
Tema pojad olid keeleteadlane Ferdinand de Saussure (1857–1913), sinoloog ja astronoom Léopold de Saussure (1866–1925) ning esperantist René de Saussure (1868–1943). Kokku oli tal 9 last, kellest Ferdinand oli vanim.
Chlorophyllum
Chlorophyllum on šampinjoniliste (Agaricaceae) sugukonda, šampinjonilaadsete (Agaricales) seltsi kuuluv perekond seeni.
Gibraltari nael
Ajalugu
Kuni 1872. aastani oli Gibraltari rahandus keerukas, põhinedes kohalikul reaalil, mille kõrval olid käibel ka Briti, Hispaania ja Gibraltari mündid. 1825. aastast oli reaal (tegelikult Hispaania reaal) seotud Briti naelaga, selle kurss oli 1 Hispaania dollar 4 šillingi ja 4 penni kohta (mis vastab tänapäeval 21,67 pennile). 1872. aastal aga kehtestati Gibraltaril ainsa seadusliku valuutana Hispaania raha. 1898. aastal põhjustas Hispaania-Ameerika sõda Hispaania peseeta järsu languse ja Briti koloonias võeti ainsa rahana kasutusele nael, algselt Suurbritannia müntide ja pangatähtedena.
Hispaania peseeta püsis siiski ringluses kuni Hispaania kodusõjani. 1927. aastal hakkas Gibraltar laskma välja oma pangatähti ning 1988. aastal ka oma münte. Gibraltari nael detsimaliseeriti 1971. aastal, samal ajal Suurbritannia naelaga. Varasem süsteem, kus 1 nael võrdus 20 šillingi ja 240 penniga, asendati uuega, kus 1 nael on 100 (uut) penni.
Suhe Suurbritannia naelsterlingiga
1934. aasta pangatäheseaduse (Currency Notes Act) järgi on Gibraltari valitsusel õigus trükkida oma rahatähti ning kohustus tagada ja vahetada iga trükitud rahatäht naelsterlingireservidega, kus igale naelale vastab üks naelsterling. Ehkki Gibraltari pangatähedele on väärtus märgitud naelsterlingites, ei kehti need Suurbritannias, kuid teoreetiliselt on need vahetatavad kursiga 1:1 Briti naelte vastu pangas. Praktikas ei võta vähemalt üks suur Briti pank vastu ega vaheta Gibraltari naelu ning ka teised vahetavad neid teistsuguse kursiga, samuti käitub enamik valuutavahetuskontoreid. Gibraltari mündid on sama kaalu, suuruse ja koostisega kui Briti mündid, ehkki nende kujundus on teistsugune, ning aeg-ajalt leidub neid ringluses ka Suurbritannias.
Briti mündid ja Inglise Panga pangatähed on Gibraltaris käibel, neid võetakse kõikjal vastu ja vahetatakse vabalt Gibraltari kohaliku raha vastu.
Suurbritannia turistidel soovitatakse vahetada kulutamata jäänud Gibraltari naelad lahkudes Briti naelte vastu, kuna Suurbritannias võetakse nende vahetamise eest lisatasu.
Mündid
1988. aastal lasti käibele mündid väärtustes 1, 2, 5, 10, 20 ja 50 penni ning 1 nael, millel oli eraldi kujundus ja Gibraltari nimi. Need olid sama suuruse ja koostisega kui vastavad Briti mündid, 1999. aastal võeti kasutusele ka kahenaelane münt. 2010. aastal järgnes neile viienaelane münt, millel oli kiri "Elizabeth II · Queen of Gibraltar" ("Elizabeth II, Gibraltari kuninganna"). See väljalase tekitas Hispaanias poleemika, kuna Gibraltari kuninga tiitel seostub ajalooliselt Kastiilia, mitte Inglise krooniga.
Kõigi müntide esiküljel on Suurbritannia kuninganna portree. Ühepennise tagaküljel on kujutatud berberi kivikana (Alectoris barbara), kahepennisel Europa Pointi majakas Gibralatari lõunapoolseimas punktis, viiepennisel berberi makaak ja gibraltari ibeeris, kümnepennisel Europort, kahekümnesel neitsi Maarja Euroopa kaitsepühakuna (Our Lady of Europe), viiekümnesel afaliinid ja ühenaelasel Gibraltari vapp (kindlus ja võti). Kahenaelase kujundus on selle kasutuselevõtust saati igal aastal muutunud, kujutades üht Heraklese 12 vägiteost.
2004. aasta juubeliväljalase
2004. aastal täitus Gibraltaril 300 aastat Briti võimu all (1704–2004). Sel puhul müntis Gibraltari valitsus uue väljalaske münte.
Ühepennise tagaküljel kujutati berberi makaaki, kahepennisel Gibraltari võtmeid, viiepennisel Gibraltari põhiseadust (Gibraltar Constitution Order), kümnepennisel operatsiooni Torch (Briti-Ameerika sissetungi Prantsuse Põhja-Aafrikasse 1942. aastal), kahekümnesel 1842. aastal Gibraltarist leitud neandertallase pealuu, viiekümnesel Trafalgari lahing, ühenaelasel Gibraltari piiramine (1779–1783) ja kahenaelasel Gibraltari vallutamine 1704. aastal.
Pangatähed
Esimese maailmasõja puhkedes pidi Gibraltar laskma välja omaenese pangatähed, et mitte maksta kuldnaelsterlingites. Need kupüürid trükiti sõjaaegse erakorralise korralduse alusel ("Ordinance 10") 1914. aastal. Esmalt allkirjastas rahandusminister Greenwood need käsitsi, hiljem kasutas aga templit. Rahatähtedel oli Anglo-Egyptian Bank Ltd. tempel ning need olid käibel paralleelselt Briti Territooriumi rahatähtedega. 1914. aastal trükiti pangatähti nimiväärtustega 2 ja 10 šillingit, 1, 5 ja 50 naela. Kui 1927. aastal väljastati uued rahatähed, kahešillingisi ja 50-naelaseid kupüüre juurde ei trükitud. Detsimaliseerimise käigus asendati 10-šillingised pangatähed 50-pennise mündiga. 1975. aastal võeti kasutusele 10- ja 20-naelased kupüürid, 1986. aastal lisandusid 50-naelased. 1988. aastal kõrvaldati käibelt ühenaelased. 1995. aastal lasti käibele uus seeria rahatähti, millel oli esimest korda vääringu nimetus "naelsterling" (pounds sterling), mitte "nael"(pound). 2010. aasta 8. juulil võttis Gibraltari valitsus kasutusele uue seeria pangatähti, alates 10- ja 50-naelastest; 2011. aasta 11. mail lisandusid neile 5-, 20- ja 100-naelane.
Ress
pisi| Ress (ka poolmudel) on laevakere poolmudel, mille eesmärgiks on ehitatava laeva mahutavuse ja voolujoonelisuse kontrollimine.