cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mikałaj Łukašenka
15-aastaselt relvakandja
2020. aasta Valgevene meeleavalduste käigus viis president Łukašenka 22. augustil riigi relvajõud täielikku lahingvalmidusse. 23. augustil näidati meedias videot, kus Łukašenka saabus koos 15-aastase poja Mikałajiga, kellel oli kuulivest seljas ja automaatrelv käes, kopteril Minskis Iseseisvuse palee ette.
Ott Pärna
pisi|Ott Pärna kergejõustiku maailmameistrivõistlustel (IAAF London 2017)
Ott Pärna (sündinud 30. jaanuaril 1976 Tallinnas) on Eesti ettevõtja, majandusekspert ja spordiaktivist.
Woolworth Building
See on 57-korruseline ja 241,4 meetri kõrgune kontorihoone, mis võeti ehitustegevuse lõppedes 1912. aastal kasutusele Woolworthi odavpoeketi-äriühingu peakontorina. Hoone avati 24. aprilli õhtul 1913. aastal, kui president Woodrow Wilson vajutas kell 19.30 kaugel eemal pealinnas Washingtonis nuppu, mis pani särama 80 000 elektripirni hoone välisseinal Manhattanil.
Ott Pärna
Ta on Eestist välja kasvanud Rahvusvahelise Spordivabatahtlike Liikumise SCULT asutaja ja juht. Pärna juhib tulevikuseire ja arendusettevõtet Estcorp, on Tartu Ülikooli rektoraadi arendusnõunik ja Delta keskuse turundusjuht.
Ott Pärna on olnud ühiskondlike algatuste eestvedaja, Eesti Arengufondi ja riskikapitalifirma SmartCap juht ning osalenud MTÜ FinanceEstonia, Eesti Era- ja Riskikapitali Assotsiatsiooni ning Tallinna Teaduspargi Tehnopol käimalükkamisel. Tema eestvedamisel on Eesti riik panustanud sellistesse tehnoloogiamaailma edulugudesse nagu GrabCad, Modesat, Cleveron, Defentec, Lingvist jt. Riigireformi lähtealuste koostamisel on Pärna aidanud Eesti Vabariigi Riigikogu, välismajanduspoliitika kujundamisel ja majanduskomisjoni käivitamisel peaministri bürood ning strateegiaüksuse käivitamisel Tallinna Linnavalitsust. Tallinn linn saavutas Pärna eestvedamisel Euroopa Innovatsioonipealinn 2017 konkursil projektiga “Tallinn - The City Where the Future is Now" koos Tel Aviviga Pariisi järel teise koha. Pärna on juhtinud Kuku Raadio populaarset majandussaadet "Buum" ning osalenud Teeme Ära Sihtasutuse ja Maailmakoristuse nõukoja töös.
Woolworth Building
Hoone oli aastail 1912–1930 kõrgeim maailmas, mil see ületas kõrguselt paari kilomeetri kaugusel asuvat pilvelõhkujat Metropolitan Life Insurance Company Towerit (213 m), ja jäi kõrguselt alla lähedusse ehitatud hoonele aadressil Wall Street 40 ehk tänasele Trump Buildingule (283 m). Woolworth Building oli koos varasema, paari kvartali kaugusel asunud, 1908. aastal valminud ja 1968. aastal lammutatud Singer Buildinguga (187 m) mitmekümne aasta vältel New Yorgi ärikeskuse silueti üks silmapaistvamaid sõjaeelse vabaturukapitalismi sümboleid ja ikoonilisemaid maamärke.
Ott Pärna
Ettevõtlike Noorte Koja JCI Tallinn presidendi ja liikmena on ta aastaid panustanud noorte ettevõtluskultuuri ja ühiskondliku vastutustunde arengusse. Samuti on ta juhendanud teadustöid ja pidanud loenguid Tartu Ülikoolis, Tallinna Tehnikaülikoolis ja Estonian Business Schoolis. Ott Pärna on olnud lektor ja moderaator rahvusvahelistel konverentsidel nagu EU Sport Forum, OECD East-West Cluster Conference, EU Eastern Partnership Business Forum, Estonian Futures & Youth Forum, SCULT Fest jt. Pärna on ka Eesti Majandusmõtlejate Klubi käivitaja.
Woolworth Building
Hoone valmimisel kasutas F. W. Woolworth Company kogu kõrghoonest ainult poolteist korrust, kuigi omanikuna teenis kasumit ülejäänud pinna väljaüürimisest teistele rentnikele. Hoone fassaadi renoveeriti aastatel 1977–1981, mil suur osa algsest uusgooti ornamendist eemaldati ning terrakota asendati betooniga. Woolworth sulges enda viimased poed 1997. aastal ning kolis oma hiilgeaegade peakontorist lõplikult välja 1999. aastal. 2012. aastal teatati, et ülemised 30 korrust muudetakse luksuskorteriteks.
Mälestisväärsus
13. novembril 1966 kanti hoone Ameerika Ühendriikide Ajalooliste Paikade Riiklikusse Registrisse (National Register of Historic Places). Samuti on see Ameerika Ühendriikide riiklik ajaloomälestis (National Historic Landmark). 1983. aastal määras New York City Mälestusmärkide Säilitamise Komisjon ehitise kaitsealuseks mälestusmärgiks (New York City Landmark).
Ott Pärna
Pärna on SCULT Sihtaustuse kaudu Eesti Vabatahtlike Võrgustiku liige.
Ott Pärna on Tartu Ülikooli majandusdoktor. Ta on elanud ja õppinud Taanis, Suurbritannias, Soomes ja Singapuris. Ott Pärna on abipolitseinik.
Pärna harrastab kestvussporti, ta on triatleet ja liikumisharrastuse propageerija. On osalenud paljudel jooksu-, jalgratta ja rulluisumaratonidel. Löönud kaasa legendaarsetel spordivõistlustel nagu Mallorca 312 ja Guinnessi 100 x 10 000 m rekordijooksus. Osales Kanal 2 meeste tervist propageeriva projekti raames Rootsi pikamaa neliküritusel En Svensk Klassiker.
Spordivabatahtlikuna on osalenud 2017. aastal Londonis toimunud kergejõustiku maailmameistrivõistlustel ja 2017. aastal Lahtis peetud suusatamise maailmameistrivõistlustel.
Georg Christian Seeland
Georg Christian Seeland (13. veebruar 1740 Kołobrzeg, Lääne-Pomorze vojevoodkond – 17. september 1794 Kärla) oli Eesti vaimulik.
Seeland sündis Kolbergis, Pommerimaal (praegu Kołobrzeg, Lääne-Pomorze vojevoodkonnas). Õppis Halle Ülikoolis (immatrikuleerus 7. mail 1759) ja Königsbergi Ülikoolis (immatrikuleerus 30. juunil 1763, oli Königsbergis Immanuel Kanti toanaabriks. Alates 1770 aastast oli koduõpetajaks Eestimaal ja Saaremaal. Oli aastatel 1776–1781 Kuressaare Laurentiuse koguduses diakoniks, olles samal ajal Linnakooli rektoriks. Oli aastatel 1781–1787 (introdutseeriti 25. juulil 1781) Jämaja Kolmainu koguduse õpetaja. Aastatel 1787–1794 oli Kärla Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja.
Eesti sõjalaevade loend
Eesti sõjalaevade loend on Eesti merejõudude, Eesti mereväe ja Kaitseliidu sõjalaevade loetelu.
Haselünne
Haselünne on linn Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Emslandi kreisis.
Linna pindala on 159,2 km². 31. detsembril 2015 elas seal 12 656 inimest. See paikneb Hase jõel, umbes 15 km Meppenist idas.
Sõjaväeametnik
Sõjaväeametnik (Eestis 1929-1937 ja alates 1991. aastast kaitseväeametnik) on mittevõitlev sõjaväelane.
Sõjaväeametnikud kannavad vastavat vormiriietust ja eraldusmärke. Kuni 24. veebruarini 1936 jagunesid kaitseväeametnikud vastavalt ettevalmistusele kaitseväeametnikeks, sõjaaegseteks kaitseväeametnikeks ja kaitseväeametniku asetäitjateks.
Sõjaväeametnikud, vaimulikud, välisriikide sõjavägede esindajad, sõjakirjasaatjad jts ei osale sõjategevuses, kuid neid võib võtta sõjavangi.
Moodulehitus
Moodulehitised ja moodulmajad on moodulitest koosnevad hooned. Moodulmajade eripäraks on see, et hoone ehitamiseks vajalikud osad on eelkoostatud tehases ning transporditakse ehitusplatsile lõppkoosteks. Lõppkoostamisel tõstetakse moodulid kraanaga ehitise vundamendile ning seotakse omavahel, moodustades tervikliku hoone. Mooduleid paigutatakse omavahel kokku kas külgedega, otstega või tõstetakse üksteise peale. Mitmekülgsed paigaldusvõimalused võimaldavad luua eri stiilis ja väljanägemisega hooneid.
Kasutamine
Moodulmaju kasutatakse nii pikaajalisteks kui ja ajutisteks ehitisteks, näiteks soojakuteks, koolideks ja klassiruumideks, tsiviil- ja militaarhooneteks ja tööstushooneteks. Moodulmaju püstitatakse tihti maapiirkondadesse, kus traditsioonilised ehitusviisid võivad olla raskendatud või ebaotstarbekad, näiteks majutuskapslid, mida kasutatakse Antarktika ekspeditsioonidel. Järjest rohkem kasutatakse moodulmaju ka tihedalt asustatud piirkondades ning korrushoonete ehitusel, eriti Skandinaavias ja Jaapanis. Lisaks sellele ehitatakse moodulitest ka kirikuid, tervishoiuasutusi, ärihooneid, restorane ja kruiisilaevade kajuteid. Moodulmaju ehitatakse ka aladele, kus on keerulised ilmastikuolud, näiteks sagedased orkaanid.
Treet
pisi|Nakagin Capsule Tower. Moodulitest kõrghoone Tokyos Treet (või The Tree) on Norras Bergenis püstitatud korruselamu, mille ehituseks on kasutatud mooduleid. 14-korruseline luksuskorteritega elamu on maailma kõrgeim puidust kandekonstruktsiooniga hoone, selle kõrgus on 49 meetrit. Projekteerimistööd algasid 2005. aastal ning kestsid kaheksa aastat. Ehitus algas 2014. aastal ning lõppes detsembris 2015. Hoone konstruktsioonis on kasutatud liimpuitu, betooni ja valmismooduleid. Moodulid valmistas Eesti ettevõte Kodumaja AS. Elamus on kokku 62 korterit.
461 Dean
461 Dean on New Yorgis Brooklynis asuv moodulitest kõrghoone. Hoonel on terasest kandekonstruktsioon ja terasest moodulid. Kortermaja on 109,4 m kõrge ning sisaldab 363 korterit, millest pooled on mõeldud väikse sissetulekuga inimestele. Tegemist on maailma kõige kõrgema moodulehitisega. Ehitus algas 2013. aastal ja lõppes 2017. aastal.
Mini Sky City
Mini Sky City on Hiinas Hunani provintsi pealinnas Changshas asuv 57-korruseline kõrghoone, mille ehitusel kasutati moodulehituse põhimõtteid. Mini Sky Citys on 19 aatriumi, 800 korterit ja äripinda 4000 inimesele. Hoone ehitusel kasutati 2736 moodulit, mille valmistamiseks kulus 4,5 kuud. Klaasist ja terasest ehitise teeb eriliseks see, et kõikide moodulite paigaldamine ehitusplatsil kestis kõigest 19 tööpäeva.
Nakagin Tower
Nakagini tornelamu on Tokyos asuv kõrghoone, mida peetakse esimeseks näiteks moodulehitusest. Ehitisel on 13 korrust ning 140 kapslit elamis- ja kontoripindadeks. Kõik eeltoodetud kapslid on suurusega 2,5 × 4,0 m koos 1,3 m diameetriga aknaga kapsli keskel. Kapsleid saab omavahel kombineerida, et luua suuremat pinda. Hoone valmis 1972. aastal ning see ehitati valmis 30 päevaga. Tänapäeval on hoone suures osas tühi.
Tootmisprotsess
Mooduleid toodetakse tehastes, kus kasutatakse sagedasti timmitud tootmise põhimõtteid. Tootmisprotsessis on põhirõhk disainil. Disaini täpsusest ja korrektsusest sõltub see, kuidas toodetud osad ehitusobjektil omavahel kokku sobituvad. Täpsuse ja korrektsuse tagamiseks tootmises kasutatakse CAD-süsteeme ja 3D-printimist. Mooduleid toodetakse terasest, puidust või betoonist. Tootmistegevus toimub siseruumides asuvatel tootmisliinidel. Mooduleid toodetakse kas olemasoleva hoonega integreeritavatena või eraldiseisvate hoonetena. Toodetakse nii sisustamata kui ka sisustatud detaile. Tavaliselt toodetakse moodulmaja osadest 60–95% varem tehases ning transporditakse seejärel ehitusplatsile. Lõppkoostamine objektil võib kesta mõnest tunnist mõne päevani. Moodulmajade ehitamisel kehtivad samasugused standardid ja nõuded kui traditsiooniliselt ehitatud hoonetele.
Moodulehituse arendus
Moodulehitus on pidevalt arenev ehitusviis kogu maailmas. Moodulehituse arendusse panustavad paljud tootjad ja instituudid, võimaldades ehitada moodulitest järjest suuremaid ja keerukamaid hooneid.
Eduard Alexander Hesse
Eduard Alexander Hesse (8. märts 1865 Mustjala – 21. jaanuar 1930 Oederquart, Alam-Saksi liidumaa) oli baltisaksa päritolu luterlik vaimulik.
Lõpetas Tartus Kollmanni gümnaasiumi. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1885–1889. Ordineeriti õpetajaks 31. märtsil 1891 Rožištšes (ka Roschyschtsche), Volõõnias.
Oli aastatel 1891–1897 adjunkt Rožištše koguduses, 1897–1899 adjunkt Jekaterinoslavis ja 1899–1926 luteri pastor Jekaterinoslavis.
Alates 21. juunist 1927 oli ta Hannoveri Maakiriku teenistuses. 1927–1930 oli ta pastor Oederquartis (Kehdingeni kreisis, Alam-Saksi liidumaal).
Isiklikku
Tema isa Theodor Heinrich Renatus Hesse oli 1871–1903 Sangaste koguduse õpetaja. Tema vend Carl Immanuel Philipp Hesse oli 1907–1918 Jõhvi koguduse õpetaja, kes mõrvati bolševike poolt; teine vend Albert Freimund Daniel Hesse oli pastor Sangaste- ja Laatre kogudustes. Tema vanaisa Conrad Eduard Hesse oli 1834–1880 Kuressaare Laurentiuse koguduse ülemõpetaja.
Ērgļi mõis
Ērgļi mõis (saksa keeles Schloß Erlaa, läti keeles Ērgļu muiža) oli rüütlimõis (fideikomiss) Liivimaal Võnnu kreisis Ērgļi-Ogre kihelkonnas. Praegu paikneb Lätis Ērgļi piirkonnas Ērgļi vallas Ērgļi asulas.
Ajalugu
Mõisat on omanud Tiesenhausenid.
Kalma tuuleveski
pisi|Kalma tuuleveski [[Eesti Vabaõhumuuseumis (mai, 2014)]] Kalma tuuleveski oli hollandi tüüpi tuuleveski Torma kihelkonnas Kalmakülas. Veski toodi 1972 Eesti Vabaõhumuuseumisse, kus see 1991-1995 pandi üles.
Algupärase tuuleveski ehitas 1897 Mustvee veskimeister Jakob Sõber, kes täitis Juhan Särgi tellimuse.
Unipiha mõis
Unipiha mõis (saksa keeles Unnipicht), rajatud XVI sajandi esimesel poolel, oli rüütlimõis (fideikomiss) Nõo kihelkonnas Tartumaal. Mõisakompleksi praegused hooned pärinevad aga XVIII sajandi lõpust / XIX sajandi algusest. Siiani on säilinud peahoone, ait, aednikumaja ja suursugune park, kust võib leida ka groti. Lisaks on säilinud moonakatemaja ja sepikoda ning osaliselt ka karjakastell. Täielikult hävinenud on tööliste elumaja (järel on üks müürinurk).
XVI sajandist kuni võõrandamiseni
Unipiha mõis ehitati XVI sajandi esimesel poolel. 1625. aastal liideti Unipiha mõisa aladega ka Nõo mõis, kuid XVIII sajandi teisel poolel vähendati maid kahel korral. Varaseimate allikate järgi kuulus mõisakompleks XVIII sajandi alguses Velteni perekonnale. Keisrinna Jelizaveta eraldas 1759. aastal mõisa maade küljest viis adramaad, millest moodustati Vana-Nõo (Alt-Nüggen) mõis. Lisaks kinkis ta Unipiha mõisa riiginõunik Johann Daniel von Schumacherile, kelle surma järel päris mõisa tema lesk Anna Dorothea. Tema lastest said valdajad 1765. aastal. 1774. aastal kuulus see Eleonore Dorothea Stupišinale (sündinud von Velten), kes oli abielus kindral Stupišiniga. 1777. aastal müüs ta mõisa 40 000 hõberubla eest kindralporutšik vabahärra Otto Heinrich Igelströmile. Viimane ostis naabermõisa Meeri ning kuni 1856. aastani olid kahel mõisal olnud samad omanikud.
Kindral müüs 1808. aastal mõlemad mõisad oma abikaasale Honoratale (sündinud krahvinna Stempowska). Pärast viimase surma pärisid need tema lapsed vürst Stanisław Lubomirski, krahv Józef Załuski, krahv Karoł Załuski ja vürstinna Franziska Lubomirska. 1824. aastal sõlmitud kokkuleppega sai omanikuks krahv Karoł Załuski, kuid kuna ta osales 1831. aasta Poola ülestõusus, tema valdused konfiskeeriti ning Unipihast ja Meerist said riigimõisad. 1837. aastal müüdi need luuletaja Vassili Žukovskile, kes pantis need juba 1841. aastal riiginõunik ja ordeni kavaler Karl Johann von Seidlitzile. Viimane sai 1844. aastal pärusomanikuks. 1853. aastal pantis ta selle Alexander von Wilckenile, kes ostis mõisa 1856. aastal 75 000 hõberubla eest päriseks. Ta müüs mõisa 1858. aastal 11 000 hõberubla eest õuenõunik meditsiinidoktor Otto Georg von Rückerile.
Mõis pärast võõrandamist
1921. aastal Unipiha mõis riigistati ja see jagati asundustaludeks. Mõisa peahoone koos pargiga jäi Rückeri käsutusse, kes olevat suviti just Unipihas elanud. 1939. aastal otsustasid Rückerid aga Saksamaale ümber asuda ning müüsid mööbli ja muu vara oksjonil maha, enamasti kohalikele.
Puiduheinik
Puiduheinik (Tricholomopsis) on šampinjonilaadsete seltsi heinikuliste sugukonda kuuluv seente perekond.
Unipiha mõis
Mõis pärast võõrandamist
Nõukogude ajal asus Unipiha mõisa peahoones kolhoosi rahvamaja koos kinosaaliga. Hoone ühes osas asusid ka korterid, seda ilmselt juurde ehitatud eeskojaga idatiivas.
1919. aastal omandas mõisakompleksi Eesti Vabariik.
Mõisa peahoone
alt=Autor: Mart Raudsaar|pisi|Peahoone esifassaad Hoone on iseloomulik näide vana-balti tüüpi mõisa härrastemajast. See pärineb XIX sajandi algusest. Lihtsa pika kiviehitise tähelepanuväärseimad aspektid on hoone ruumijaotus, ehituskonstruktsioonid, hooneosad ning nende arhitektuurne kooskõla ja vormistus. Tegemist on ühekorruselise majaga, mille tagafassaadil võib näha ka maakivist soklikorrust. Sellel on kõrge poolkelpkatus, originaalis sindelkattega, ning sellel on säilinud täidlane korstnapits. Osaliselt on välja ehitatud ka pööningukorrus, mille mõlemal pool otstes olid olnud kambrid. Idapoolne neist on ka säilinud. Fassaadil hakkavad silma ka suured kuueosalise klaasijaotusega aknaid, mis on rühmitatud 2-3-2. Hoonel on ka suur kelder. Sees on säilinud laudpõrandad, mõned tahveldistega siseuksed ja pööningule viiv puittrepp. Nõukogudeaegse kasutuse tõttu on aga hoone ruumijaotust muudetud ning läänepoolsed ruumid ehitatud kokku kinosaali tarbeks, mistõttu on hoone konstruktsioonid kaotanud stabiilsuse. Samuti on esifassaadil näha hoonega kokku mitte kõlavat eeskoda, kui samal ajal lääneosas asunud tuulekoda on varemetes. Varem olid mõlemal pool esifassaadil eenduvad esikud, algselt laotud tellistest ning mõlemal olid kaetud lamedate viilkatustega. Kunagi hooviküljel paiknenud barokne veranda on aga lammutatud ning ka sellest lõuna poole jäänud pargiterrassid on hävinenud. alt=Autor: Mart Raudsaar|pisi|Teerada läbi pargi
Park
Tegemist on tüüpilise XIX sajandi pargikultuuri näitega, mis kasutab ära maastiku reljeefsust. Pargi rajas Karl Johann von Seidlitz XIX sajandi kolmanda veerandi alguses. Park on suur, segastiilis ja enamjaolt vabaplaneeringuga. Seades sammud mõisa peahoone eest pargi poole, on esmalt näha vaba kaldjoonega tiiki. Tiigi kõrvalt viib läbi pargi kitsas teerada, mis on ääristatud tammealleega. Räägitakse, et pargis oli 3 põhjaveetiiki, mis olid väidetavalt omavahel torustikuga ühenduses. Praegu on teada 2 tiiki, millest üks on juba kirjeldatud tiik Peahoone ees ja teine Groti juures. Kolmanda tiigi asukoht pole teada. Tiikidevaheline ühendussüsteem ei toimi enam, pole ka kindel, kas see eksisteeris, kuid on võimalik, et see siiski on olemas olnud. Puud olid pargis paigutatud rühmiti ning nende vahele oli jäetud roheväljasid. Osaliselt on säilinud ka pargi ümber olnud maakividest laotud aed. Pargi reljeefi on kunstlikult ümber tehtud, näiteks on tekitatud siiani säilinud grott.
Peahoone tagune lõunapoolne pargi osa oli kujundatud laskuma terrassidena ning oli kooskõlas barokse palkoniga. Nüüdseks on terrassaed hävinenud.
Parki ümbritsevad põllud ja rohemaad. Pargi juurde kuulusid ka parkmetsad. Üks neist Kambja tee äärne iidmännik, kus asus ka Unipiha linnamägi ja Arike tee äärne kaasik Kalmemäega. alt=Autor: Mart Raudsaar|pisi|Pargigrott
Grott
18. sajandi lõpus lisas von Rücker pargikujundusse groti. See ilmestab maastiku reljeefsuse ärakasutamist. Grott on laotud maakividest ning selle ühte külge täiustav hobuserauakujuline tiik.
Ait
alt=Autor: Mart Raudsaar|pisi|Vaade pargile ja aidale peahoone eest Aida hoone on pikk ja hulknurkse põhiplaaniga. Viimase kuju annavad hoonele viietahulised otsafassaadid. Aida müürid on laotud maakividest ja väljastpoolt krohvitud, kooskõlas moodustavad kivikildudega dekoreeritud maakiviseinad ja krohvitud tellispinnad pilastrimotiivi. Hoone aknad on olnud väikesed, enamus on kinni laotud, kuid säilinud on üks aknaava lääneseinas. Aknad olid olnud kuueruudulised. Hoonel on kõrge kelpkatus, mis vormuvad tahkude järgi. Nõukogude ajal on hoone külge ehitatud ülejäänud fassaadiga mitte kokkukõlav silikaattellistest juurdeehitus. alt=Autor: Mart Raudsaar|pisi|Vaade aida tagafassaadile ja juurdeehitisele
Karjakastell
19. sajandi keskpaigas ehitatud tallihoonest on nüüdseks säilinud vaid maakivimüürid. Tähendusrikas on, et hoone seinad olid laotud maakivist ning sarnaselt aidaga olid ka selle seinad pikitud kivilidudega, andes edasi samuti pilastrimotiivi. Räästa all oli krohvitud horisontaalvöönd. Talliväravad ja aknad olid tellisilustustega kaaravad. Uksed olid kaetud lamedate kaartega, laiemad uksed madalamate ja kitsamad uksed kõrgematega. Uste vahele olid paigutatud ühe või kahe kaupa aknad.
Moonakatemaja
Hoone pärineb 19. sajandist ning on siiani säilinud. Kahekorruselisel osaliselt kellerdatud hoonel on krohvimata punastest tellistest seinad, poolkelpkatus ning püstlaudadest otsaviilud ja profileeritud sarikaotsad. Algselt oli hoone olnud ühekorruseline. Fassaadil on näha vähe aknaid. Need mis on, on väikesed ja kuueruudulised.
Muud
Sepikoda ja aednikumaja on ümber ehitatud elumajadeks.
Varia
Kuulduste järgi olevat luuletaja Friedrich Kuhlbarsi isa Jakob olnud Unipiha mõisas aednik, aidamees ja hiljem valitseja, seda ka ajal, kui poeg juba sündinud oli.
Gaasimask
pisi|Nõukogude Liidus toodetud tsiviilotstarbeline filtreeriv gaasimask [[GP-5, mis oli ette nähtud elanikkonnale väljajagamiseks erakorralises olukorras]] pisi|Gaasimaskide kasutamise õppused 1974. aastal Gaasimask ehk gaasitorbik on individuaalne keemiakaitsevahend hingamiselundite, silmade ja näo naha kaitsmiseks radioaktiivse tolmu, mürgiste aurude ja gaaside (sealhulgas ründemürkide), suitsu ja bakterite eest.
Filtreeriv gaasimask filtreerib sissehingatavat välisõhku vahetatava kurnaga. See kaitseb teatud mürkainete eest.
Isoleeriv gaasimask isoleerib välisõhust ja annab hingamiseks gaasisegu ning absorbeerib süsihappegaasi.
Voolikuga gaasimaski korral antakse gaasitorbikusse õhku 10–40 m kaugusel paiknevast kompressorist. Seda kasutatakse tavaliselt tootmises kinnistes ruumides, näiteks tsisternvagunite puhastamisel.
Anttik- ja keskajal kasutati gaasimaski asemel käsna või hingati läbi märja riide. Respiraatori leiutas 1785 Prantsusmaa lennunduspioneer Jean-François Pilâtre de Rozier. Esimesena võttis selle praktilisse kasutusse Alexander von Humboldt 1799 Preisimaa kaevanduses, kus töötas kaevandusinsenerina.
Tänapäevase gaasimaski eelkäija leiutas 1847 ja patenteeris 1849 ameeriklane Louis Haslett. See võimaldas hingata nina ja suu kaudu läbi sibulakujulise filtri ning suunas väljahingatava õhu atmosfääri tagasi. Pole teada, et seda oleks kasutama hakatud. Gaasimaski leiutasid ka šotlased John Stenhouse 1854 ja John Tyndall 1870. aastatel.
Masskasutusse võeti gaasimaskid Esimese maailmasõja ajal, sest selles sõjas hakati kasutama keemiarelvi.
Adolf Hitler hakkas kandma väikeseid ninaaluseid vuntse Esimese maailmasõja ajal. Varem olid tal suured kikkvuntsid, kuid sõduritel keelati nende kandmine, sest suurte vuntsidega oli ebamugav gaasimaski pähe tõmmata.
Penobscot Building
Greater Penobscot Building on kõrghoone USA-s Michigani osariigis Detroiti kesklinnas. See on büroohoone, mis asub Detroiti finantspiirkonnas. Hoone on 172,2 meetrit kõrge (202,4 meetrit koos antenniga) ja sellel on 47 korrust.
Arhitekt Wirt C. Rowlandi projekteeritud art déco stiilis ehitis valmis aastatel 1927–1928. Kuni Renaissance Centeri valimiseni 1977. aastal oli Penobscot Building Detroiti ja kogu Michigani osariigi kõrgeim hoone.
Hoone on saanud nime penobskoti indiaanirahva järgi.
Tartumaa Muuseum
pisi|Endine Tartumaa muuseumi ja linnaraamatukogu hoone, august 2013 Tartumaa Muuseum (varem Elva Koduloomuuseum ja Elva Rajoonidevaheline Koduloomuuseum) oli Tartumaal Elva linnas tegutsev muuseum, mis loodi 1959. aastal.
Põhimääruse kohaselt oli muuseumi põhiülesanne "Tartumaa kui ühe Eesti ajaloolis-kultuurilise piirkonna ajaloo, kultuuri- ja loodusloo väärtustamine ühiskonnas, ühiskonna hüvanguks ja ühiskonda kaasates".
Katse anda muuseum üle Elva linnale
Muuseum kuulus kultuuriministeeriumi valitsemisalasse. Viimastel tegutsemisaastatel kaaluti muuseumi kolimist Alatskivi lossi, kuid see tekitas Elvas vastuseisu.
2012. aastal otsustati anda muuseum üle Elva linnale. Läbirääkimised kultuuriministeeriumi ja Elva linna vahel jooksid siiski ummikusse.
Ministeeriumi väitel esitas Elva linn nõudmisi, mis olid vastuolus riigivaraseadusega, samuti ei soovinud linn võtta üle Tartumaa Muuseumi seniseid töötajaid.
Muuseumi tegevuse lõpetamine
Ministeerium otsustas pärast läbirääkimiste nurjumist muuseumi sulgeda. Seda põhjendati ühelt poolt: "Elva rajoonidevahelisest koduloomuuseumist alguse saanud muuseumi eesmärgid, tegelik sisu ja võimalused ei ole omavahel vastavuses ning Tartumaa piirkondlikud eripärad ja vaatamisväärsused on palju vahetumalt juba mujal esile toodud. Tartus tegutseb arvukalt teemamuuseume ning lisaks Tartu linnamuuseum ja Eesti rahva muuseum, kes suudavad katta maakonna vajadused muuseumiteenuse järgi".
"Hoidlad on ülekuhjatud, kogude aktiivne täiendamine on peatunud ruumipuuduse tõttu. Hoiutingimused ei vasta temperatuuri ja niiskuse nõuetele, samas on küttekulud ebamõistlikult suured. Muuseumi personali on viimastel aastatel seoses majanduslangusega vähendatud ning on suuri probleeme kompetentsete töötajate leidmise ning tööl hoidmisega," kirjutas kultuuriministeerium muuseumi sulgemise eelnõu seletuskirjas.
Suurem osa muuseumikogust anti pärast tegevuse lõpetamist 31. jaanuaril 2013 üle Eesti Rahva Muuseumile, näitleja Leopold Hanseni eseme- ja arhiivkogu aga Tartu Linnamuuseumile. Muuseumi kolm kinnistut anti üle Riigi Kinnisvarale.
Viru-Nigula tuulepark
pisi|Viru-Nigula tuulepark (2007) Viru-Nigula tuulepark on tuulepark Lääne-Viru maakonnas Viru-Nigula vallas Tüükri külas. Tuulepark valmis 2007 ja esimene tuulik ühendati elektrivõrguga 2007. aasta märtsis. Tuulepargi poolt hõlmatava maa-ala suurus on 195,1 hektarit.
Tuulepargis on kaheksa Windwind WWD-3 D100/HH90 elektrituulikut, igaüks võimsusega 3 MW. Tuulepargi koguvõimsus on 24 MW.
Elektrituulikute tootja on Soome ettevõte Winwind Oy. 1026 tonni kaaluva tuuliku masti kõrgus on 90 meetrit, rootori läbimõõt on 100 meetrit ning kavandatud eluiga on 20 aastat.
Viru-Nigula tuulepargi koguinvesteering on 26,1 miljonit EUR.
Viru-Nigula tuulepargi aastatoodang
Brun (Saksi)
thumb|Bruno dux, kujutis teoses [[Chronica sancti Pantaleonis (u. 1237)]]
Brun, ka Bruno või Braun (u.830/840 – 2. veebruar 880), Ottoonide dünastia liige, oli Saksi hertsog 866. aastast kuni oma surmani. Teda on peetud Ottoonide kõrvalharu Brunoonide esivanemaks, kuigi kuuluvus pole kindel. Brun tapeti võitluses põhjala sõdalaste vastu Lüneburgi nõmme lahingus ja on austatud kui üks Ebsdorfi märtritest.
Elu
Ta oli Saksi krahvi Liudolfi (suri 866) ja selle naise Oda vanem poeg. Tema isal olid suured valdused Ostfaalis piki Leine jõge, kus ta 852. aastal asutas Brunshauseni kloostri. Brun järgnes oma isale ja on krahvina mainitud 877. aastal.
Ta toetas oma õemeest Ludwig Nooremat selle võitluses oma onu, keiser Charles II Paljaspeaga. Sakside väepealikuna viikingite sissetungi ajal suri ta koos mitme muu aadlimehega lahingus põhjala sõdalaste vastu (arvatavasti kuningas Alfred Suure poolt võidetud Suure paganate armee daanide kontingent) küünlapäeval 2. veebruaril 880. Kesktalvine lahing oli hävitav lüüasaamine; hertsog Brun, Mindeni ja Hildesheimi piiskopid, samuti 12 Saksi krahvi ja mitu muud aadlimeest tapeti. Kroonik piiskop Thietmar von Merseburgi sõnul suri Brun üleujutatud jões, mis tõenäoliselt toimus lahingu või taganemise ajal. Talle järgnes tema noorem vend Otto Hiilgav, kelle pojast Heinrich Linnupüüdjast sai 919. aastal Saksa kuningas.
Veneratsioon
thumb|Ebstorfi klooster
Bruni austatakse katoliku kiriku pühaku ja märtrina, tema püha tähistatakse 2. veebruaril nime all Püha Saksi Brun. 1160. aasta paiku teisaldati tema säilmed Dannenbergi krahvide poolt Ebstorfi kloostrisse Uelzeni lähedal, mis 14. sajandist määrati 880. aasta lahingu toimumiskohaks ja sai suureks palverännaku kohaks.
Pärimuse kohaselt on Brun ka Braunschweigi (Brunswicki) asutaja, samuti kohaliku krahvi Brun I (kandidaat 1002. aasta kuninga valimistel) ja tema Brunooni järglaste esivanem. Järjepidev nimetamine viitab sugulusele, kuid mõned näited viitavad varasemale Saksi markkrahvile Brun Nooremale, võibolla Bruni vanaisale.
Colpittsi ostsillaator
pisi|Colpittsi ostsillaatori võnkering
Colpittsi ostsillaator on üks LC-ostsillaatorite lülitus, mis kasutab kondensaatoreid ja induktiivpoole, et tekitada elektripinge võnkumisi kindlatel sagedustel. Colpittsi ostsillaator kasutab mahtuvuslikku kolmpunktlülitust, mis koosneb kahest jadamisi asuvast kondensaatorist ja nendega rööbiti ühendatud induktiivpoolist. Colpittsi ostsillaatorit teistest ostsillaatoritest eristav omadus on aktiivelemendi positiivne tagasiside, mis võetakse pingejagurina toimivate kondensaatorite vahelt.
Colpittsi ostsillaatori leiutas 1918. aastal Ameerika insener Edwin H. Colpitts.
Tööpõhimõte
Colpittsi ostsillaator koosneb nagu teisedki LC-ostsillaatorid võimendavast elektroonikakomponendist (näiteks bipolaartransistor, väljatransistor, operatsioonvõimendi, elektronlamp), mille väljund on tagasisideahela kaudu ühendatud sisendiga. Colpittsi ostsillaatori puhul toimub tagasiside läbi mahtuvusliku kolmpunktlülituse, mis toimib kui ribafilter, lastes läbi ainult kindla sagedusega signaali.
Colpittsi ostsillaator on elektriliselt sarnane Hartley ostsillaatoriga, kus tagasiside võetakse induktiivsest pingejagurist, mis koosneb kahest jadamisi poolist, mis on rööbiti kondensaatoriga.
Colpittsi ostsillaatori sagedus on arvutatav valemiga
kus f_0 on ostsillaatori sagedus, L on induktiivpooli induktiivsus ja C_1 ning C_2 on kondensaatorite mahtuvused.
Ostsillaatori tegelik sagedus on veidi madalam reaalsetes lülitustes esinevate parasiitmahtuvuste tõttu. Kõigil ostsillaatoritel peaks stabiilseks toimimiseks olema aktiivelemendi võimendus suurem kui sumbumus mahtuvuslikus pingejaguris. Colpittsi ostsillaatorit saab kasutada muutuva sagedusega ostsillaatorina, kui kasutada induktiivpooli induktiivsuse muutmist sageduse reguleerimiseks. Kui tahetakse kasutada kondensaatorit sageduse muutmiseks, tuleks lisada kolmas kondensaator jadamisi või rööbiti induktiivpooliga (Clappi ostsillaator).
Transistoriga skeem
pisi|püsti=1.5|Colpittsi ostsillaator transistoriga Tüüpiline näide Colpittsi ostsillaatorist, kus aktiivelemendina kasutatakse bipolaartransistori, on näidatud kõrval oleval joonisel. Takistused R1 ja R2 moodustavad pingejaguri, mis määrab transistori baasipinge. Takistus R4 muudab võimendatud voolu väljundpingeks. Cin on eralduskondensaator sisendi jaoks ja Cout on eralduskondensaator väljundi jaoks. Re on emitteritakisti, mis tekitab negatiivset tagasisidet, et stabiliseerida näiteks temperatuuri mõju. Ce on emitteriahela kondensaator, mille ülesandeks on võimendatud vahelduvvoolu möödajuhtimine emitteritakistist Re. Ilma emitterikondensaatorita langeks võimendatud vahelduvvool emitteritakistile ja muudaks transistori alalisvoolu tingimusi ja tulemuseks oleks vähenenud võimendus. Kondensaatorid C1 ja C2 ning induktiivpool L1 moodustavad võnkeringi. Tagasiside antakse transistori baasile võnkeringi mahtuvusliku harundi kaudu.
Pingeallika sisselülitamise järel hakkavad kondensaatorid C1 ja C2 laaduma. Peale kondensaatorite täitumist hakkavad kondensaatorid tühjenema läbi induktiivpooli L1. Kondensaatori tühjenemisel muutub kondensaatoril salvestatud elektrostaatiline energia induktiivpooli magnetvooks. Edasi hakkab induktiivpool tühjenema ja kondensaator laaduma. Energia kandumine kondensaatorite ja induktiivpooli vahel on aluseks võnkumiste tekkimisele. Kondensaatoril C2 tekkinud pinge on vastandfaasis kondensaatoril C1 tekkinud pingega. Tagasisideahelasse kandub kondensaatoril C2 tekkinud pinge, mis ilmneb transistori kollektoril ja emitteril.
Transistor kompenseerib võnkeringis kaduma läinud energia ning tekivad sumbumatud võnkumised. Võnkering tekitab 180-kraadise faasinihke, millele lisandub transistori tekitatud 180-kraadine faasinihe, mille tulemusena on sisendi ja väljundi faasinihe kokku 360 kraadi. Sumbumatute võnkumiste tekkimiseks peab kogu faasinihe olema ja amplituudi tasakaalu säilimiseks peab võimendusteguri k_u ja tagasisideahela ülekandeteguri \gamma korrutis olema. Antud tingimusi nimetatakse sumbumatute võnkumiste faaside ja amplituudide tasakaalu tingimusteks.
Operatsioonvõimendiga skeem
pisi|püsti=1.5|Colpittsi ostsillaator operatsioonvõimendiga Tüüpiline Colpittsi ostsillaatori skeem operatsioonvõimendiga on esitatud kõrval oleval joonisel. Operatsioonvõimendi on ühendatud inverteerivas režiimis, kus R1 on sisendahela takistus ja Rf on tagasiside takistus. Operatsioonvõimendiga ostsillaatori eelis on võimalus muuta võimendust, kasutades skeemikomponente Rf ja R1. Inverteeriva operatsioonvõimendi võimendus on arvutatav valemiga
Ülejäänud komponendid ei mõjuta lülituse võimendust märkimisväärselt. Operatsioonvõimendit kasutava Colpittsi ostsillaatori tööpõhimõte on sarnane transistori kasutava Colpittsi ostsillaatori omaga.
Clappi ostsillaator
pisi|püsti=1.5|Clappi ostsillaator Clappi ostsillaator, mille esitas James Kilton Clapp aastal 1948, on Colpittsi ostsillaatori edasiarendus. Clappi ostsillaatori erinevus seisneb lisakondensaatoris, mis on võnkeringis ühendatud jadamisi induktiivpooliga.
Peamine põhjus kondensaatori C3 lisamiseks on võimalus muuta võnkeringi sagedust. Selleks kasutatakse kondensaatorina C3 muutkondensaatorit. C1 ja C2 on püsikondensaatorid. Kondensaatori C3 võimaldab muuta võnkeringi sagedust ilma tagasiside tugevust mõjutamata. Võnkeringi kondensaatori C3 mahtuvust tuleb arvesse võtta ka ostsillaatori töösageduse arvutamisel. Uus sageduse arvutamise valem on sel juhul
kus f0 on võnkeringi võnkesagedus, L1 on võnkeringi induktiivpooli induktiivsus ning C1, C2 ja C3 on võnkeringi kondensaatorite mahtuvused.
Colpittsi ostsillaatori eelised ja puudused
Colpittsi ostsillaator on kasutusel raadiosageduslikes rakendustes, mille tööpiirkond jääb enamasti sagedusvahemikku 20 kHz kuni 300 MHz. Colpittsi ostsillaatori tagasiside mahtuvusliku pingejaguri kaudu annab parema sageduse stabiilsuse kui Hartley ostsillaator, mille tagasiside toimub induktiivse pingejaguri kaudu. Peamine Colpittsi ostsillaatori eelis Hartley ostsillaatori ees ilmneb kõrgemate sageduste piirkonnas. Selle põhjuseks on kondensaatorid, mille reaktiivtakistus sageduste tõustes väheneb. Sellest tingituna on väljundsignaal kõrgetel sagedustel sarnasem puhta sinusoidiga, mille tõttu saab Colpittsi ostsillaatorit kasutada ka mikromikrolainete rakendustes.
Ostsillaatori rakendustes, kus on vaja kõrgemat sagedusstabiilsust, kui seda pakuvad LC-ostsillaatorid, on võimalik kasutada kvartskristalle, mis tagavad kindlas sagedusvahemikus stabiilsema võnkesageduse (vt kvartsostsillaator). Kvartskristallid on vähem tundlikud temperatuuri ja toitepinge kõikumiste osas kui kondensaatorid ja induktiivpoolid. Kvartskristalle saab kasutada ostsillaatorites lisastabiilsuse saamiseks Colpittsi ja Hartley lülitustes.
Plii-tinakollane
Koostis ja omadused
Plii-tinakollase värvitoon on erk, küllastatud kollane. Pigment on hea katvusega ja valguskindel. Talub hästi kõrgeid temperatuure, happelist ja aluselist keskkonda - seetõttu saab teda kasutada ka freskomaalis. Kokkupuutel väävliaurudega või gaasilise vesiniksulfiidiga võib tumeneda. Ühend on pliisisalduse tõttu mürgine ja põhjustab sissehingamisel, neelamisel või pikaajalisel kokkupuutel pliimürgistust.
Ajaloost
Plii-tinakollase varaseim kasutus on dateeritud 13. sajandisse, mil silikaatse koostisega plii-tinakollast kasutati freskomaalis. Pigment võidi avastada kristallklaasi tootmise kõrvalproduktina. Oksiidne plii-tinakollane oli standardne kollane pigment õlimaalis kuni 18. sajandini.
Lüganuse Kool
Lüganuse Kool (varem Lüganuse Keskkool, enne seda Püssi Keskkool) on põhikool Ida-Viru maakonnas Lüganuse vallas Lüganuse alevikus. Kooli direktor on Tõnu Lont.
Esimesed kirjalikud teated koolist Lüganusel pärinevad 1644.
Aastani 1926 tegutses kool Erra-Liival. Seejärel koliti vastvalminud Püssi kooli (6-klassiline algkool). Sõja ajal hävinenud Püssi mõisa varemeile ehitati eelnevalt valmis esinduslik paekivihoone.
Hiljem nimetati õppeasutus Püssi 7-klassiliseks kooliks. 1956 sai kooli nimeks Püssi Keskkool. 1989 nimetati kool ümber Lüganuse Keskkooliks. 2018 muudeti gümnaasium põhikooliks.
2022. aastal plaaniti 60 õpilasega kool sulgeda, kuid lapsevanemad vaidlustasid selle otsuse kohtus.
Stephen Eustáquio
Stephen Antunes Eustáquio (sündinud 21. detsembril 1996 Leamingtonis) on Kanada jalgpallur, kes mängib poolkaitsjaana Portugali kõrgliigaklubis FC Porto ja Kanada jalgpallikoondises.
Ta sündis Kanadas Portugali päritolu vanemate perekonnas. Portugali kolis ta 7-aastaselt.
Eustáquio on peaaegu kogu klubikarjääri mänginud Portugalis. 2015. aastal debüteeris ta Portugali tugevuselt kolmanda liiga klubis Torreense. 2017. aasta juunis sõlmis ta lepingu Portugali esiliigaklubiga Leixões, kuid juba sama hooaja keskel siirdus ta Portugali kõrgliigasse, kui sõlmis lepingu klubiga Chaves.
2019. aasta jaanuaris sõlmis ta lepingu oma esimese ja seni ainsa välisklubiga, Mehhiko kõrgliigaklubiga Cruz Azul. Seal ta aga läbi ei löönud ning naasis sama aasta lõpus laenule Portugali kõrgliigasse, asudes mängima Paços de Ferreiras, kellega sõlmis 2021. aastal püsiva lepingu.
2022. aasta jaanuaris läks Eustáquio Paços de Ferreirast laenule Portosse, kellega tuli samal hooajal Portugali meistriks. 2022. aasta mais sõlmis ta Portoga püsiva viieaastase lepingu. UEFA Meistrite Liiga hooaja 2022/23 alagrupimängudes lõi ta värava Club Brugge ja Madridi Atlético vastu.
Aastatel 2017–2018 mängis Eustáquio Portugali kuni 21-aastaste koondises. 2019. aasta veebruaris otsustas ta Kanada jalgpallikoondise kasuks. Kanada koondises tegi ta debüüdi 15. novembril 2019 CONCACAF-i Rahvuste Liiga mängus USA vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 2021. aasta CONCACAF Gold Cup'i esimeses alagrupimängus Martinique'i vastu. Samal turniiril lõi ta veel kaks väravat. Ta kuulus Kanada koondisse ka 2022. aasta maailmameistrivõistustel.
Johannes Valdmann
Johannes Valdmann (1. veebruar 1898 Tapiku vald, Viljandimaa – ?) oli eesti arst.
Ta lõpetas 1920. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi, õppis 1920–1925 (lõpetas) Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, Üliõpilasselts Ühendus vilistlane.
Johannes Valdmann osales Vabadussõjas, oli arst ja hambaarst Tartus. 44 meritsi Gotenhafeni kaudu Saksamaale, seejärel elas Schwarzwaldi Königsfeldis (Baden-Württemberg).
Rahvusvaheline Sotsiaalteaduste Rakenduslik Kõrgkool LEX
Koolil olid filiaalid Narvas, Pärnus, Jõhvis, Tartus ja Valgas.
Roseanne Park
Roseanne Park (korea keeles 박채영; esinejanimega Rosé; sündinud 11. veebruaril 1997 Aucklandis) on Lõuna-Korea laulja. Ta kuulub Korea popansamblisse Blackpink (블랙핑크), mida haldab YG Entertainment.
Park sündis Uus-Meremaal Aucklandis Lõuna-Korea sisserändajatest vanemate teise lapsena. Kui ta oli seitsmeaastane, kolis perekond Austraaliasse Melbourne'i. Lapsena õppis ta kitarri, laulmist ja klaverimängu ning laulis kirikukooris. Roseanne kandideeris Sydneys YG Entertainmenti oma isa soovitusel.
15-aastaselt pöördus ta Lõuna-Koreasse. YG Entertainmentis treenis Roseanne neli aastat ning avaldati seejärel popansambli Blackpink viimase liikmena 22. juunil 2016. Grupp debüteeris 8. augustil 2016 singliga "Square One", milles esinevad ka laulud "Whistle" ning "Boombayah".
1. juunil 2020 avaldati, et Roseanne debüteerib sooloartistina singliga "R". Singel "On the Ground" tuli välja 12. märtsil 2021, mille YouTube'i muusikavideo purustas 41,6 miljoni vaatamisega peaaegu kaheksa aastat püsinud Korea soololaulja vaadatuima muusikavideo 24 tunni jooksul rekordi, mis kuulus varem Psy laulule "Gentleman". Laul tuli ka Global 200 ning Global Excl. U.S. edetabelites esimeseks. 5. aprillil tuli välja ka singli teise laulu "Gone" muusikavideo. Roseanne Parki "Hard to love" ilmus koos Blackpinki albumi "Born Pinkiga" 16. septembril 2022.
Kahala vesiveski
pisi|Kahala vesiveski (1972) Kahala vesiveski (ka Möldri vesiveski) oli vesiveski Kuusalu kihelkonnas Kahala külas Loo jõel (Liiva ojal). See veski oli üks neljast Kolga mõisa vesiveskist. Veski toodi 1962. aastal Eesti Vabaõhumuuseumisse, kus see 1969. aastal avati külastajatele.
Keskkonna heterogeensus
Keskkonna heterogeensus on ressursside või mõjurite ruumiline ja ajaline varieeruvus.
Elusorganisme ümbritsev keskkond pole kunagi staatiline. Keskkond, mis näeb välja ühtlane, koosneb tegelikult väikeste erinevustega mikroelupaikadest. Igas sellises mikroelupaigas on üks liik, mis tõrjub kõik teised välja.
Keskkonnad pole ruumiliselt ühesugused ega ajaliselt konstantsed, vaid sesoonsed, ruumiliselt laigulised, perioodiliselt häiringutega mõjutatud. Neid asustavad taimepopulatsioonid on mõjutatud konkurentsi poolt teiste liikidega ning herbivooride, patogeenide, tolmeldajate ja teiste mõjurite varieeruvusest.
Ajaline heterogeensus
Paljudele keskkondadele on iseloomulik sesoonsus, seetõttu suureneb ka heterogeensus ajas. See põhjustab paljude protsesside korrapärase mustri. Näiteks võib tuua orgaanilise aine lagundamise mullas. Parasvöötme ökosüsteemides sügisel surnud orgaaniline aine kuhjub, kevadel ja suvel on selle lagundamise kõrgpunkt.
Ruumiline heterogeensus
Keskkonna ruumiline heterogeensus on defineeritud kui varieerumine ruumilises struktuuris nii, et uuritavate tunnuste jaotus ei ole ühtlane ega juhuslik, vaid agregeeritud ehk laiguline. Erinevaid ruumiosasid iseloomustavad erinevad tingimused. Näiteks iseloomustab mulda ruumiline laigulisus, mis on põhjustatud sellest, et muld sisaldab nii tahket, vedelat kui ka gaasilist faasi. Samuti põhjustavad heterogeensust mullas olevad toitained ja ioonid, mis on erineva mobiilsusega.
Heterogeensus väikesel skaalal
Väikesel skaalal koosluste sees võib erinevate laikude arvu suurenemine liikide kooseksisteerimist mõjutada positiivselt või hoopis negatiivselt. Väikestel skaaladel on mitmekesisuse ja heterogeensuse negatiivne suhe palju tavalisem.
Kolm teooriat, mis seletavad niššide limiteerimist väikesel heterogeensuse skaalal:
Abiootiline ja biootiline heterogeensus
Abiootiline heterogeensus on mittebioloogilist päritolu. Näiteks võib abiootiliseks heterogeensuseks pidada varieeruvust topograafias, nõlva kallakuses, maapealses asendis, temperatuuris, sademetes ja substraadi osakeste suuruses.
Biootiline heterogeensus on põhjustatud organismide poolt. See võib olla põhjustatud ressursside tarbimisest (näiteks evapotranspiratsioonist) või millestki muust. Biootiline heterogeensus võib võimendada abiootilist heterogeensust või esineda sõltumatult, ilma abiootlise heterogeensuseta.
Tarkvarainsener
Tarkvarainsener on inimene, kes rakendab tarkvaraarendamise põhimõtteid arvuti tarkvara projekteerimise, arendamise, hooldamise, testimise ja hindamise suhtes.
Enne 1970. aastate keskpaika nimetasid tarkvara alal tegutsejad ennast programmeerijateks või tarkvaraarendajateks sõltumata nende tegelikest tööülesannetest. Paljud inimesed eelistavad nimetada end tarkvaraarendajaks ja programmeerijaks, sest enamik nõustub sellega, mida need mõisted tähendavad, kuid tarkvarainseneri täpne tähendus on endiselt arutlusel.
Haridus
Praegu on peaaegu pooltel tarkvara alal tegelejatel informaatika, infosüsteemide või infotehnoloogia eriala teaduskraad. Seni on aga väga vähestel tarkvaratehnikaalane haridus, kuid see on tõusuteel. 1987. aastal tutvustas Imperial College London esimest kolmeaastast tarkvaratehnika bakalaureusekursust Suurbritannias ja maailmas. Järgmisel aastal avati Sheffieldi Ülikoolis sarnane kursus. Lisaks avati kursus 1996. aastal Ameerika Ühendriikide õppeasutuses Rochester Institute of Technology, kuid seal ei saadud kuni 2003. aastani ABET-akrediteeringut, mil said selle ka Rice'i ülikool, Clarksoni Ülikool, Milwaukee tehnikakool ja Mississippi Riiklik Ülikool.
Alates 2004. aastast on umbes 50 Ameerika Ühendriikide ülikoolis pakutud tarkavaratehnikat bakalaureuseõppes, mis õpetab nii informaatikat kui ka tarkvarainseneri töö põhimõtteid ja tavasid. 1979. aastal avas Seattle'i Ülikool esimesena tarkvaratehnika magistriõppe. Pärast seda avati paljudes ülikoolides sarnane õpe. 1998. aastal avas US Naval Postgraduate School esimese ülikoolina maailmas doktoriõppeprogrammi tarkvaratehnikas. Lisaks avati mitmeid veebikursusi, näiteks magistriõpe, mida pakutakse California osariigi ülikoolis Fullertonis informaatika ja -tehnoloogia osakonnas. Steve McConneli arvates on suur puudus tarkvarainseneridest, kuna enamik ülikoole õpetab pigem informaatikat mitte tarkvaratehnikat. IEEE andis ETS Universityle ja Québeci Ülikoolile Montréalis ülesandeks töötada välja tarkvaratehnika teadmiste kogu (SWEBOK), mis on muutunud ISO-standardiks, mis kirjeldab tarkvarainseneri tööks vajalikku teadmiste kogumit.
Tööhõive
Tarkvarainsenerid teevad koostööd ettevõtetega, valitsusasutustega ja mittetulundusühingutega. Osad nendest on ise enda tööandjad ning nende ülesandeks on anda nõu teistele inseneridele. Lisaks on organisatsioone, kellel on spetsialistid, kes lahendavad kõiki tarkvaraarenduse ülesandeid, kuid on ka ettevõtteid, kus eraldatakse tarkvarainsenerid konkreetsete tarkvaratehnika ülesannete alusel. Suuremates projektides eristatakse tarkvarainsenere inimestest, kes on spetsialiseerunud ainult ühele rollile, kuna nad osalevad nii projekti kavandamises kui ka programmeerimises. Väiksemates ettevõtmistes täidavad tarkvarainsenerid tavaliselt mitut või kõiki ülesandeid korraga. Spetsialistid jagatakse tavaliselt alljärgnevalt:
Tarkvarainseneride ja teiste IT-spetsialistide tulevaste tööhõivevõimaluste üle käib märkimisväärne arutelu. Näiteks on proovitud leida vastust küsimusele, kas 2012. aastal oli rohkem IT-alaseid töökohti kui 2002. aastal. Võimalused edasiarenemiseks võiksid olla tarkvarainsener, seejärel vanemtarkvarainsener või kohe vanemtarkvarainsener, sõltuvalt oskustest ja mainest. On olemas teenused, mis suudavad paremini kindlaks teha inseneri koodikirjutamisvõimet, kuna paljud insenerid ei suuda oma võimeid sama kiirusega edasi arendada. Nii on võimalik tööandjal leida endale hästi tööle sobivat töötajat ning töötajal leida endale sobiv töö.
Töö
Töö on kontoripõhine ja enamik tööd tehakse tavalise tööaja piires. Mõnikord võib tulla ette ka töötamist kontorist eemal ja töötamist hilistel tundidel või nädalavahetustel, olenevalt kliendi asukohast, kui klient peaks asuma teises ajavööndis. Seda tööd saab teha kõikjal, kõige tähtsam on, et arvuti oleks olemas.
Smiljan
pisi|[[Nikola Tesla Mälestuskeskus]] Smiljan on küla Lika mägises piirkonnas Horvaatias. See asub Gospići väikelinnast 6 km loodes ja Zagrebi-Spliti maanteest 15 km läänes. 418 elanikuga külas asub leiutaja ja insener Nikola Tesla sünnikodu.
Alejo Vidal-Quadras
pisi|Alejo Vidal-Quadras 28. septembril 2013 esinemas [[Estonia kontserdisaalis konverentsil "ERSP 25 – milleks meile erakonnad?"]] Alejo Vidal-Quadras Roca (sündinud 20. mail 1945 Barcelonas) on Hispaania poliitik, Euroopa Parlamendi liige.
Ta kuulub konservatiivsesse Rahvaparteisse ja osaleb Euroopa Rahvapartei rühma töös. 20. juulil 2004 valiti ta parlamendi 14 asepresidendi hulka.
Ta on tuntud kui regionaalse autonoomia- ja iseseisvuspüüete ning baski ja katalaani rahvusluse tuline vastane.
Pariisi linnapea
Enne Prantsuse revolutsiooni juhtis Pariisi linnavalitsust kaupmeeste rektor (inglise keeles provost of the merchants, prantsuse keeles prévôt des marchands). 14. juuli õhtul aastal 1789, pärast Bastille vallutamist, lasti Pariisi kaupmeeste rektor Jacques de Flesselles rahvahulga poolt Pariisi linnavalitsuse hoone (Hôtel de Ville) trepil maha. Järgmisel päeval valiti esimene Pariisi linnapea (maire de Paris).