cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tartu Kunstimuuseum
Tartu Kunstimuuseum ja kunstiühing Pallas
Kunstiühing Pallas hakkas korraldama kunstinäitusi, pidades seejuures oluliseks toetada uut ja arenevat kunsti, mistõttu said oma loomingut lisaks ühinguliikmetele tutvustada Tallinnast pärit noored kunstnikud ning esitleti ka erakogudes olnud välismaiste kunstnike (nt Otto Dix, Natalja Gontšarova ja Mihhail Larionovi) teoseid. Samuti korraldati kirjanduslikke loenguõhtuid, pidusid, maskeraade ja rändnäitusi väljaspool Tartut ning 1921. aastal kutsuti kokku kunstnike kongress, toonitades nii Pallase keskset rolli kunstnikkonnas. Alates 1925. aastast jätkati vaid kunstinäituste korraldamist, mille käigus tekkis aga vastasseis nooremate ja vanemate ühinguliikmete vahel, kuna kunstikriitika soosis pigem äsja Pallase kooli lõpetanuid, samas kui vanematele kunstnikele (ehk kooli õppejõududele) heideti ette loomingulise värskuse kadumist. Kunstnike vahel vindunud konflikti tõttu tehti ühingus järk-järgult ümberkorraldusi: juhtpositsioonile asusid kirjanikud, samas kui kunstnike osakaal järjest vähenes. Samuti tabasid ühingut ka järjekordsed majandusraskused. 1930. aastatel astusid kirjanikud (v.a Tuglas) ühingust välja ning Pallasest sai "puht-kunstiorganisatsioon", mille liikmeskonna moodustasid enamuses eesti tunnustatuimad kunstnikud. Ühingu peamiseks eesmärgiks sai Tartu kunstnike huvide esindamine, oponeerides seejuures sageli riiklikule kunstipoliitikale ning teistele organisatsioonidele.
Absorptsioon (keemia)
Enamasti on absorptsiooni puhul tegu vedeliku neeldumisega gaasis. Tahke absorbendiga absorptsiooni näited on divesiniku absorptsioon metallides, madalmolekulaarsete vedelike ja gaaside absorptsioon tseoliitides ja naftasaaduste absorptsioon kummitehnilistes toodetes.
Tartu Kunstimuuseum
Tartu Kunstimuuseum ja kunstiühing Pallas
1938. aastal hakkas kunstiühing Pallas koguma kunstiteoseid sooviga asutada Tartusse kunstimuuseum. Kokku saadi 133 taiest, mida ka 1940. aastal Pallase ruumidesse üles pandud näitusel (26.02–10.03.1940) esitleti. Pärast näituse lõppemist jõudsidki Pallase kooli ja kunstiühingu liikmed linna ja haridusministeeriumi ametnikega kokkuleppele rajada muuseum, mis keskenduks Eesti kaasaegse kunsti kogumisele, säilitamisele ja eksponeerimisele. Muuseumi võimalike asupaikadena kaaluti Tartu veetorni ülemisi korruseid ja aadressil Suurturg 3 asuva hoone teist korrust, kuid valituks osutus aadressil Suurturg 6 asuva hoone kolmas korrus, kus alustati ka remonti, kuid riigis aset leidnud võimuvahetuse tõttu, mille käigus määrati kunstiühing Pallas likvideerimisele, jõuti muuseumi avamiseni 17. novembril.
Belaja Kalitva
Belaja Kalitva on linn Venemaa Rostovi oblastis, Belaja Kalitva rajooni keskus.
Absorptsioon (keemia)
Erinevalt adsorptsioonist jaotuvad absorptsiooni puhul absorbaadi osakesed (aatomid, molekulid või ioonid) absorbendis ühtlaselt kogu selle ruumala ulatuses; adsorptsiooni puhul neelab ainet ainult piirpind. See erinevus aga kaob, kui neelavas aines on palju tühimikke või see on mikroskoopiliste osakeste agregaat, sest neil juhtudel on neelav aine kogu oma ulatuses pinnal. Absorptsioon algab alati adsorptsiooniga.
Tartu Kunstimuuseum
II maailmasõda
Muuseumi juhatajaks määrati suletud kunstiühingu sekretär Aarne Miikmaa ning muuseumit sai külastada kolmel päeval nädalas: kolmapäeval, laupäeval ja pühapäeval. 1941. aastal nimetati uueks juhatajaks kunstiteadlane Juhan Andre ning muuseumile eraldati ruumid aadressil Suurturg 3, kus tehti põhjalik remont. 1941. aasta 22. juunil avati muuseumis uus ekspositsioon, mis aga loetud päevade pärast maha pidi võetama, kuna sõjategevusest tingitud ohu tõttu tuli teosed varjenditesse viia. Teosed paigutati seetõttu nii Suurturg 3 ja kunagise Krediidikassa keldritesse kui ka Toomemäe haavakliiniku surnukambrisse.
Belaja Kalitva
Asulat on esmamainitud 1703. aasta. Belaja Kalitva sai aleviks 1941. aastal ja omandas linnaõigused 1958. aastal.
Tartu Kunstimuuseum
II maailmasõda
II maailmasõja esimeses pooles sai muuseumi ajutiseks korraldajaks ja hiljem juhataja kohusetäitjaks Voldemar Erm, kes oli ka aidanud teoseid varjunditesse viia ja neid valvanud. Nüüdsest oli muuseum avatud senise kolme asemel kuus päeva nädalas ning taasavati ka juunis üleval olnud näitus, kuigi külastajate arv jäi sellele vaatamata tagasihoidlikuks. Vastavalt Saksa välikomandantuuri poolt 18. jaanuaril 1943. aastal antud korraldusele pidi muuseum ruumid vabastama ning linnavalitsuse abiga koliti kivimajja aadressil Lai tänav 17. Veidi rohkem kui nädala pärast hävis hoone aga täielikult juhuslikult õuele langenud Punaarmee lennukipommi plahvatuse tagajärjel. Rusudest päästetud teosed viidi hoidmiseks, puhastamiseks ja korrastamiseks Tartu Ülikooli peahoonesse ning ka järgnenud aasta möödus peamiselt teoseid restaureerides ja pakkides, kuna koos muuseumihoonega oli 1713 teosest hävinud vaid 17.
Absorptsioon (keemia)
Eri adsorbendid neelavad erinevaid aineid.
Absorptsiooni käigus vabaneb soojus.
Tartu Kunstimuuseum
II maailmasõda
1944. aasta lõpus sai muuseum loa hakata tegutsema Ülikooli 24 neljanda ja viienda korruse ruumides, kuid ebasobivate tingimuste tõttu peeti läbirääkimisi ka majade Tähe 14b ja Tähe 29 üle, kuni 1945. aasta 25. aprillil koliti olude sunnil kunstnike liidu maja (Suurturg 8) teisele korrusele. Kunstnike liidu palvel organiseeriti ka sõjaaegse kunsti näitus ning teosed paigutati nelja asukohta: hoonetesse aadressidel Suurturg 8 ja Gildi 8 ning Väätsale ja Lahmusele. Samuti püüdis 1945. aasta suvel kunstiteoseid restaureerida Caroline Walther, kes aga baltisaksa päritolu tõttu 15. augustil küüditati. Aasta lõpus eraldati muuseumile ruumid aadressil Vallikraavi 14, kuigi tegemist oli halvas seisukorras majaga, kus asusid lisaks ka eraisikute korterid.
Absorptsioon (keemia)
Absorptsiooni käigus toimub peale absorbeeriva materjali massi suurenemise ka paisumine ja füüsikaliste omaduste muutumine, mõnikord isegi agregaatoleku muutumine.
Tartu Kunstimuuseum
Nõukogude periood (1946–1991)
Olude sunnil Vallikraavi 14 eluhoone kesiseid tingimusi trotsides jäi muuseum antud majja tegutsema kuni 1980. aastate lõpuni. Varsti pärast II maailmasõja lõppu korraldati mitu mälestusnäitust, mis olid pühendatud Andrus Johanile, Kaarel Liimandile, Arkadio Laigole, Nikolai Kummitsale ja Villem Ormissonile. Aastas korraldati kaks-kolm näitust ning muuseumi külastas veidi üle 3000 inimese. Kui esialgu oli muuseum loodud kogumaks ja eksponeerimaks kaasaegset eesti kunsti, pidi muuseum nüüd hakkama tegelema Eesti kunstiloo üldisema uurimisega ning koguma ka Vene ja Lääne-Euroopa kunsti. 1951. aastal sunniti Voldemar Erm ja peavarahoidja Tuui Koort ametist poliitilistel põhjustel lahkuma ning direktori kohusetäitjana asus tööle Nikolai Jasnetski, samas kui peavarahoidja töökohustused võttis üle Linda Alekõrs-Salum, kuniks Tuui Koort oma ametikohale 1954. aastal naasis. 1952. aastal määrati muuseumi direktoriks Vaike Tiik. 1950. aastate esimeses pooles sai muuseum enda kasutusse ka hoone kolmanda korruse ja keldri, mistõttu sai ekspositsiooni jaoks mõeldud pinda laiendada ning ka külastatavus kasvas hüppeliselt (1955. aastal külastas muuseumit 21 173 inimest). Vaatamata sellele, et muuseumis töötas toona vaid kolm teadurit, hakati korraldama ka teaduslikke konverentse ja 1955. aastal anti välja esimene kataloog, mille järel hakkas koostatud trükiste arv järk-järgult kasvama. Regulaarselt hakati korraldama Tartu kunstinäitusi ja ERKI õpilastööde näitusi. 1956. aastal korraldati muuseumis Elmar Kitse isikunäitus, mis oli ühtlasi esimene elusoleva Eesti kunstniku isikunäitus. Muuseumi programmis olid tähtsal kohal ka rändnäitused, mille käigus tutvustati praktilistel kaalutlustel suuresti originaalgraafikat, kuna erinevalt teistest meediumitest oli seda võimalik originaalina üle riigi transportida.
Absorptsioon (keemia)
Füüsikaline ja keemiline absorptsioon
Vastavalt sellele, kas absorptsiooni käigus toimub keemiline reaktsioon, eristatakse füüsikalist ja keemilist absorptsiooni.
Füüsikaline absorptsioon
Füüsikalise absorptsiooni puhul absorbendi ja absorbaadi vahel keemilist reaktsiooni ei toimu ja ka absorbaat ei polümeriseeru.
Tartu Kunstimuuseum
Nõukogude periood (1946–1991)
1960. aastate alguses kolisid hoonest välja viimased elanikud ja see võimaldas muuseumisse ajapikku lisada ka garderoobi, lektooriumi ja näitustele viiva trepikojaga uue püstaku. Kümnendi teises pooles ühendati muuseumi tegevusega Virve Hinnovi juhitud kunstipropaganda sektor, eesmärgiga parandada kunstipedagoogilist tegevust igas vanuses kunstipubliku seas. Loomingulises mõttes tõid muuseumisse värskust noorte kunstnike osakaalu suurenemine korraldatud grupinäitustel ning aktiivne teadustöö, mille käigus avaldati 40 kataloogi ja esimene töötajate artikleid koondav almanahh. 1970. aastatel loodi muuseumi teaduslik arhiiv (1970), avati Eduard Kutsari majamuuseum Elvas (1971), valmis muuseumi tornhoone (1972) ning arhitekt Raul Kivi hakkas projekteerima suurt tiibhoonet, mis aga ehitusvõime puudumisel rajamata jäi. 1976. aastal töötas muuseumis juba 35 töötajat ning 1977. aastal sai muuseumi direktoriks Toivo Toomemets. Nagu 1960. aastatel, jätkus ka 1970. aastate teisel poolel nooremate kunstnike tööde sage eksponeerimine ning püsinäitusi külastas 33 000 inimest.
Absorptsioon (keemia)
Füüsikaline absorptsioon
Massiülekanne toimub vedeliku ja gaasi pinnal kiirusega, mis sõltub nii gaasist kui ka vedelikust. Selline absorptsioon sõltub gaaside lahustuvusest, rõhust ja temperatuurist. Absorptsiooni kiirus ja määr sõltuvad ka pinna pindalast ja protsessi kestusest. Näiteks kui vesi on pihustunud ja õhuga segunenud nagu näiteks jugades, absorbeerib vesi rohkem hapnikku.
Tartu Kunstimuuseum
Nõukogude periood (1946–1991)
Ajavahemikus 1980–1983 täitis direktori kohustusi varem muuseumi teadusdirektorina töötanud Eha Ratnik, misjärel valiti uueks direktoriks Mari Nõmmela. Olulise osa muuseumitööst moodustas jätkuvalt menukate rändnäituste koostamine ning aina rohkem korraldati ka nooremapoolsete kunstnike isikunäitusi. Uuenduslikuks elemendiks muuseumi programmis said aga arhitektuuriga seotud näitused. 1980. aastate lõpus sai muuseum enda valdusse nn viltuse maja ehk hoone Raekoja plats 18 (v.a hoone esimene korrus, kus tegutses apteek ja mis alles 2000. aastal muuseumi valdusse läks), mida kavatseti esialgu kasutada Eesti kunsti püsinäituste korraldamiseks. Järgmise kümnendi alguses leidsid aga muuseumis aset suured muutused: 1990. aastal lahkus ametist Taimo Kuusik ning tema asemel sai peavarahoidjaks Tiiu Talvistu, 1991. aastast hakkas senine Tartu Riiklik Kunstimuuseum kandma taas Tartu Kunstimuuseumi nime ning 1996. aastal asus muuseumit juhtima Enriko Talvistu. Kuigi 1990. aastate esimeses pooles korraldati näitusi nii Vallikraavi tänava kui ka Raekoja plats 18 hoones, siis kunstikogude hoiustamiseks mõeldud ruumide aina kehvenev olukord tõi kaasa Vallikraavi tänava ekspositsioonipindade sulgemise. Kümnendi lõpul loodi õpilastele kunsti tutvustamise eesmärgil muuseumipedagoogi ametikoht ning toimus juhtkonnavahetus: 1999. aastal töötas direktori kohusetäitjana Epp Preem ning järgmisel aastal valiti uueks direktoriks Heiki Pärdi. Viis aastat hiljem sai muuseumi direktoriks Reet Mark ning peavarahoidjaks Mare Joonsalu.
Absorptsioon (keemia)
Füüsikaline absorptsioon
Füüsikalise absorptsiooni puhul kehtib madala rõhu korral ligikaudselt Henry seadus. Etteantud temperatuuri korral on gaasi kontsentratsioon c võrdeline gaasi rõhuga p vedelikule:
Nagu merelaine
"Nagu merelaine" oli Eesti laul 1994. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel. See oli esimene kord, kui Eesti osales Eurovisiooni lõppvõistlusel, kuna aasta varem ei pääsenud Janika Sillamaa lauluga "Muretut meelt ja südametuld" uutele riikidele korraldatud eelvoorust edasi.
Laulu "Nagu merelaine" sõnad on kirjutanud Leelo Tungal ja muusika Ivar Must. Laulu esitas Silvi Vrait, tausta laulis ansambel Karavan koosseisus Karl Madis, Meelis Punder, Aarne Saluveer, Jaan Karp ja Agu Tammeorg. Laulu orkestreeris ja dirigeeris Urmas Lattikas.
Laul sai 25 osalejariigi seas 24. ehk eelviimase koha (viimane oli Leedu), kogudes 2 punkti.
2005. aastal tegi loost oma versiooni Tanel Padar ja The Sun.
Tori linnaosa
Tori linnaosa (lühend TO) on Kuressaare linnaosa.
Tori kujutab endast algselt sadama ja merendusega, hiljem üha enam pigem kalandusega seotud inimeste asumit Kuressaare linna edelaosas. Esimesed kolm maja rajati 1681. aasta suvel. Algselt oli Tori linnaossa muust Kuressaare linnast eraldatud kunagisel laiul Tori abajaga ning maismaad pidi pääses sinna vaid Suur-Sadama tänava kaudu. Tori linnajao ajaloolise tuumiku moodustavad Lootsi, Mere ja Jõe tänavad ning osa Suur-Sadama ning Aia tänavatest. Vastavalt maapinna pidevale tõusule mere suhtes ning täite- ja maaparandustöödele on linnajagu laienenud kagusse (Tammi (praegu Tori) ja osaga Abaja tänavast) ja põhja poole (Luha, Heina ja osaga Ravila tänavast). 19. sajandi esimesel kümnendil ehitati tolleaegsele Tori laiule linna piirile Sõrve maantee äärde Saaremaa maakonnahaigla, kuni 1940. aastal valmis uus ja moodne Kuressaare Haigla Aia tänavas. Tori küla liideti linnaga 1929. aastal.
Lõunas külgneb Tori linnajagu merega (Tori abajas ning Kuressaare laht), läänes Põduste jõega ning idas (tinglikuks piiriks tänapäeval on Töö tänav) Rapikülaga. Linnaosa sisse jääb Põduste vasakpoolne suudmeharu – Tori jõgi ning Lipi laid, mida tänaseks on hakatud valdavalt nimetama Tori laiuks (algne Tori laid on juba ammu lakanud saarena olemast).
Absorptsioon (keemia)
Füüsikaline absorptsioon
Siin on k Ostwaldi absorptsioonikoefitsient, mis sõltub temperatuurist ja osalevatest ainetest.
Tartu Kunstimuuseum
21. sajand
21. sajandi esimesel kümnendil hakati korraldama nii lühemaajalisi näituseprojekte kui ka tegema (varasemaga võrreldes) süstemaatilisemalt suuri retrospektiivnäitusi. Samuti pöörati aina enam tähelepanu pagulaskunstnike tööde eksponeerimisele ning nende loomingulise pärandi arhiveerimisele ja hoiustamisele. Alus pandi ka Tartu Ülikooli maaliosakonna lõputööde näituste korraldamise traditsioonile. 2013. aastal sai Tartu Kunstimuuseumi direktoriks Rael Artel, kelle juhtimisel viidi läbi muutusi muuseumi struktuuris ja näituseprogrammis ning sagenes ka muuseumi tegevuse kajastamine meedias. 2015. aastal loobuti Tartu Kunstimuuseumi senisest nimelühendist TKM, mis asendati nimekujuga Tartmus. 2017. aastal valiti muuseumi direktoriks tekstiilikunstnik, endine kultuuriminister ja Eesti Kunstiakadeemia rektor Signe Kivi, kelle ametiaega jäi muuhulgas Tartu Kunstimuuseumi rohkem kui 24 000 teosest koosneva kogu ümberkolimine Vallikraavi tänava hoone kehvadest tingimustest Eesti Rahva Muuseumi hoidlatesse ning kunstimuuseumi erialase kirjanduse raamatukogu taasavamine. Pärast seda, kui Signe Kivi asus 2019. aastal tööle riigikokku, nimetas kultuuriminister Tõnis Lukas 2020. aastal direktoriks Tartu Kunstimuuseumi näituste osakonna juhataja Joanna Hoffmanni, kes oli ka pärast Kivi lahkumist muuseumi direktori kohusetäitjana töötanud.
Absorptsioon (keemia)
Füüsikaline absorptsioon
Kui absorbeerub mitu gaasi, siis lahustuvad nad üksteisest sõltumatult vastavalt oma partsiaalrõhkudega p_\mathrm x:
Tartu Kunstimuuseum
21. sajand
2. jaanuaril 2023 kuulutasid Tartu Linnavalitsus ja Eesti Arhitektide Liit välja rahvusvahelise arhitektuurivõistluse Tartu südalinna kultuurikeskuse projekteerimiseks. Tegemist on hoonega, mis on kavandatud funktsioneerima kultuuriga sisustatud avaliku ruumina ning kuhu oleks muuhulgas loodud kaasaegsed tingimused Tartu Kunstimuuseumi kogude eksponeerimiseks ning külalisnäituste võõrustamiseks. 14. juulil 2023. aastal kuulutati välja arhitektuurivõistluse võitja, milleks osutus arhitektuuribüroo 3+1 Arhitektid töö "Paabel". Võistluse žüriisse kuulus lisaks Tartu linnapeale Urmas Klaasile, Tartu linnaraamatukogu direktorile Kristina Paile, Tartu linnavalitsuse ehitusteenistuse juhatajale Priit Metsjärvele, Tartu linnaarhitektile Tõnis Arjusele, arhitektidele Enrique Sobejanole, Veronika Valk-Siskale ja Tõnu Laigule ning maastikuarhitektile Martin Allikule ka Tartu kunstimuuseumi direktor Joanna Hoffmann. Viimane tõstis võidutöö puhul esile hästi läbimõeldud ruumiplaneeringut, mis koondab kunstimuuseumiga seotud üksused (pood, galeriid, näitusteks vajalikud ettevalmistusruumid) üheks tervikuks, parandab ligipääsetavust ning võimaldab muuseumil avada ka püsiekspositsiooni ning muuta muuseumi raamatukogus olevate teoste lugemine ja laenutamine varasemast oluliselt lihtsamaks.
Absorptsioon (keemia)
Füüsikaline absorptsioon
Kui gaas absorbeerub mitmes omavahel segunematus vedelikus, siis on kontsentratsioonide suhe sõltumatu gaasi ja vedelike kontsentratsioonidest, sõltudes ainult temperatuurist ja ainetest (Nernsti jaotusseadus).
Tartu Kunstimuuseum
Kogu asutamine
1938. aastal kunstiühingu Pallas poolt Tartu Kunstimuuseumi rajamise kohta langetatud otsuse järel kerkis päevakorda küsimus, milliste teostega muuseumit ja selle kogusid täita. Muuseumi rajamise eestvedajad panid paika eesmärgi koguda vaid Eesti iseseisvusajal või sellele vahetult eelnenud perioodil valminud kvaliteetseid ja silmapaistvaid töid, kuna sooviti luua just kaasaegsele kunstile keskendunud muuseum, mis võimaldaks seeläbi talletada ja tutvustada muuhulgas ka Pallase kunstikooli lõpetajate ning nende kaasaegsete loomingu paremikku. Tööde kogumise kampaania käigus deponeeriti muuseumile kunstiühingu varasid (nt Eduard Wiiralti graafilised lehed ja Erik Obermanni, Aleksander Uuritsa ja Ants Laikmaa varasemasse perioodi kuuluvad tööd) ning käidi välja ka mõte, et iga Pallase liige võiks rajatavale muuseumile annetada ühe oma töö. Samuti oldi valmis vastu võtma organisatsioonide ja eraisikute annetusi ning vaadati üle Pallase silmapaistvate lõpetajate tööd, mida toona kooli hoidlas hoiti. Kaheaastase kogumiskampaania tulemusel moodustas muuseumi alusvara 133 teost, millest 60 olid kunstnike endi (keda oli omakorda kokku 39) annetatud, kusjuures suurimaks eraisikust annetajaks osutus Anton Starkopf. Esimene töö, mis kogu tarbeks osteti, oli Nikolai Kummitsa teos "Talutares" (1930).
Absorptsioon (keemia)
Füüsikaline absorptsioon
Kui tahkis absorbeerib vedelike segu või mõnd selle komponenti, siis tahkisesse liigub vedelikumass. Näiteks keraamiline veenõu võib mingil määral vett absorbeerida. See massiülekanne toimub tahkise ja vedeliku piiril kiirusega, mis sõltub nii tahkisest kui ka vedelikust. Näiteks keraamilise veenõu puhul sõltub see savi koostisest.
Tartu Kunstimuuseum
II maailmasõda
II maailmasõja vältel ja okupatsioonirežiimide vaheldumise tagajärjel hoiustati muuseumi kogudes likvideeritud ühingute ja asutuste kunstivarasid ning õigusjärgsete omaniketa jäänud teoseid. Samuti vaadati üle Eesti Rahva Muuseumis asuvad kunstikogud, mis sisaldasid üliõpilasorganisatsioonide, kunstiühingu Pallas ja Kujutava Kunsti Sihtkapitali Valitsuse teoseid. Kokku anti Tartu Kunstimuuseumile üle 274 teost, kogudesse toimetati ajutiseks hoiustamiseks 171 taiest ning deposiite tuli muuseumi kogudesse mujaltki – näiteks tõid oma töid hoiule eraisikud ning teoseid päästeti mahajäetud ja/või varemetesse jäänud hoonetest. Samuti võeti hoiule hukkunud, hukatud või evakueerunud kunstnike teoseid ning Saksa võimude lahkumise järel ka sundvõõrandatud taieseid (näiteks leiti Saksa võimude värvilise metalli kogumispunktist Ferdi Sannamehe, Jeguda Leiba, Voldemar Melliku ja Anton Starkopfi skulptuure). Seega kasvas keerulistest aegadest tingitult Tartu Kunstimuuseumi kogu jõudsalt – kui 1941. aasta juuli keskpaigaks oli muuseumi kogus 701 teost, siis 1942. aasta lõpuks oli kogusse lisandunud ligikaudu tuhat teost – ning vaatamata sõjakahjustustele (pommitamiste käigus sai raskesti viga 145 ning nimekirjast kustutati 45 teost) mängis muuseum suurt rolli kunstiteoste säilimises. Vältimaks edasisi kahjustusi, evakueeriti muuseumikogu 1944. aasta alguses Väätsa algkooli ja Lahmuse algkooli. II maailmasõja ajal omandas muuseum teoseid ka ostude kaudu (täpsuse huvides tuleb aga märkida, et oste teostas ENSV Kunstide Valitsuse juurde loodud ostukomisjon): näiteks osteti Juhan Raudsepa teos "Nikolai Triigi pea" (1929), Elmar Kitse "Natüürmort vasknõuga" (1941) ja Lepo Mikko "Puhkepäev" (1941) ning kunstikooli Pallas viimase lennu lõpetajate teoseid.
Transpositsioon (matemaatika)
Transpositsioon on permutatsioon või substitutsioon, mis seisneb kahe elemendi ümbervahetamises, kusjuures kõik ülejäänud elemendid jäävad samaks.
Absorptsioon (keemia)
Füüsikaline absorptsioon
Füüsikalise absorptsiooni näited on ammoniaagi neeldumine vette, maagaasi dehüdratatsioon veeauru neeldumise tõttu vedelatesse glükoolidesse ning metaani, etaani, propaani ja butaani segust propaani ja butaani eraldumine neeldumise tõttu kõrgmolekulaarsete vedelate süsivesinike segusse.
Keemiline absorptsioon
Keemilise absorptsiooni puhul toimub absorbendi ja absorbaadi vahel keemiline reaktsioon. Mõnikord toimuvad füüsikaline ja keemiline reaktsioon korraga. Selline absorptsioon sõltub reaktsiooni stöhhiomeetriast ja reagentide kontsentratsioonist. Keemiline absorptsioon toimub tavaliselt paremini kui füüsikaline.
Bugatti EB218
right|thumb|250px|Bugatti EB218 Bugatti EB218 oli prantsuse autotootja Bugatti ideeauto, mida esitleti 1998. aasta Genfi autonäitusel.
Juri Stepanov
Juri Sergejevitš Stepanov (Юрий Сергеевич Степанов; 20. juuli 1930 Moskva – 3. jaanuar 2012 Moskva) oli vene keeleteadlane (keskendus eriti romaani keeltele), semiootik ja kultuuriteoreetik.
Bugatti EB218
Jõuallikaks oli Volkswageni projekteeritud 6,2-liitrine W18 turbomootor võimsusega 555 hj (408 kW), sama mootor oli ka ideeautol Bugatti EB118.
Absorptsioon (keemia)
Keemiline absorptsioon
Keemilise absorptsiooni näide on maagaasi puhastumine mõne etanoolamiini vesilahuses, mille puhul divesiniksulfiid, süsinikdioksiid ja teised happelised gaasid reageerivad etanoolamiiniga.
Tartu Kunstimuuseum
Sõjajärgne aeg (1945–1950)
Kuna pärast sõja lõppu hakkas uute tööde omandamisega tegelema peamiselt kunstide valitsuse juures asunud riiklik ostukomisjon, mille kogumispoliitika ei haakunud aga muuseumi novaatorlike hoiakutega, muutus ka esialgsete kogumispõhimõtete järgimine võimatuks ning stalinistlikule ajajärgule omaselt oli muuseum sunnitud kogudesse lisama nn sotsialistliku realismi alla liigituvaid teoseid. Ometi tuleb nentida, et eriti palju suurejoonelisi sotsrealistlikke töid Tartu Kunstimuuseumi kogudesse ei jõudnud, sest need suunati eeskätt Tallinnasse. Samuti saadeti muuseumisse vene kunstnike teoseid, ilma et muuseumi töötajas- või juhtkond oleks selles osas oma eelistusi väljendada saanud (v.a graafika puhul).
Absorptsioon (keemia)
Absorptsiooni pööratavus
Absorptsioon võib olla pöörduv või pöördumatu. Väikese hapnikukoguse füüsikalist absorptsiooni vees saab tagasi pöörata vee soojendamisega. Happeliste gaaside keemilist absorptsiooni etanoolamiini vesilahuses saab tagasi pöörata etanoolamiini destilleerimisega. Süsinikdioksiidi keemiline absorptsioon naatriumhüdroksiidi vesilahuses on pöördumatu.
Tartu Kunstimuuseum
Sõjajärgne aeg (1945–1950)
1949. aastaks oldi vigastatud tööde restaureerimisega lõpule jõutud ning toonane kunstide valitsus lubas muuseumil säilitada ka formalistlikku kunsti. Teosed, mis kujutasid Eesti Vabariigi kultuuri- ja riigitegelasi ning toonaseid sündmusi paigutati 1950. aastate alguses erifondi, millesse kuuluvaid töid mõistagi avalikult ei eksponeeritud.1950. aastal andis Ilmar Ojalo Tartu Kunstimuuseumile küüditamise ohvriks langenud kunstnik-restauraator Caroline Waltherist mahajäänud tööd, mida oli kokku ligi 800. Pärandi vastuvõtmine tekitas muidugi üksjagu poleemikat, kuna Walther oli Nõukogude võimu jaoks mittesoositud isik, kuid Voldemar Erm suutis kunstide valitsust siiski vastuvõtuakti vajalikkuses veenda.
Absorptsioon (keemia)
Absorptsiooni pööratavus
Füüsikalise absorptsiooni puhul kasutatakse absorbeerunud aine absorbendist uuesti kättesaamiseks muuhulgas absorbendi kuumutamist ja mitteabsorbeeriva vedelikuga lahjendamist. Mõnikord on võimalik regenereerida ka keemiliselt absorbeerunud ained. Selleks võidakse kasutada absorptsioonisaaduste keemilist või termilist lagundamist. Paljudel juhtudel on see võimatu või tehnoloogiliselt või majanduslikult ebaotstarbekas.
Juri Stepanov
Ta on õppinud Moskvas ja Pariisis (Sorbonne'is).
Absorptsioon (keemia)
Absorptsioonimahtuvus
Absorptsioon võib seisneda gaasi lahustumises vedelikus. Absorptsioonimahtuvus näitab, kui palju gaasi mingi vedelikukogus saab vastu võtta. Henry seaduse järgi see kasvab gaasi rõhu kasvades; temperatuuri kasvades see kahaneb. Gaasisegude puhul kehtib madalate partsiaalrõhkude korral Henry-Daltoni seadus.
Tartu Kunstimuuseum
Edasine Nõukogude periood (1950–1990)
1950. aastate keskpaigas loodi Tartu Kunstimuuseumisse tarbekunsti osakond, mille kogude täiendamiseks alustati uute ostude vastuvõttu 1953. aastal, kuigi tarbekunsti kogumise kõrgaeg jõudis kätte järgmisel kümnendil, mil kogu kasvas näiteks Jaapani näituselt saadud 96 eseme annetamise näol. Kuna kogu täienemine lakkas ruumipuuduse, kujutavale kunstile pööratud suurema tähelepanu ja tarbekunstimuuseumi avamise ettevalmistuste tõttu 1975. aastal, sisaldabki Tartu Kunstimuuseumi tarbekunsti kogu peamiselt 1950.–1960. aastate töid.
1960. aastatel jõudis muuseumisse ka nooremate kunstnike teoseid, mis olid aga mujal Nõukogude Liidus sagedase eksponeerimise tõttu Tartusse jõudes tihti nähtavalt kahjustada saanud. Samuti hakati Tartu Kunstimuuseumis 1960. aastatel koguma teoseid (peamiselt graafikat) eraldiseisva rändnäituste fondi jaoks ning kogudesse hakati järk-järgult lisama ka modernsema käsitluslaadiga töid (nt 1961. aastal osteti Valve Janovi "Kammeljas" (1960), 1968. aastal omandati kolm Elmar Kitse abstraktset maali "Eesliajajad" (1966), "Don Quijote" (1965) ja "Kompositsioon sinisega" (1966)). 1971. aastal loodi annetuste abil ka Ülo Soosteri teostest koosnev kollektsioon, kuhu kuulus kümnendi lõpuks muuhulgas 450 joonistust ning kollektsiooni täienemine kestis 1980. aastatelgi.
Kirde tänav (Tallinn)
Kirde tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas.
Tänav algab Pärnu maanteelt ja lõppeb Vabaduse puiesteega ristudes.
Tänav sai nime 27. septembril 1929.
Tartu Kunstimuuseum
Edasine Nõukogude periood (1950–1990)
Vaatamata sellele, et toonastest koosolekuprotokollidest võib välja lugeda soovituse deposiitide kogusse uute tööde vastuvõtmisest loobuda, 1960.–1980. aastatel see kogu hoopis kasvas eraisikute poolt ajutiselt hoiule toodud teoste (või suisa kollektsioonide) arvelt. Näiteks toodi muuseumisse hoiule juba eelnevalt mainitud Ülo Soosteri teoseid, aga ka Ado Vabbe maale ja joonistusi, Karin Lutsu ja Johannes Saali ning Oskar Kallise, Ellinor Aiki ja Johannes Võerahansu töid, millest osad muuseum ostude või päranduste/ annetuste kaudu hiljem omandas. 1971. aastal rajati Elisabeth Kutsari (Sild) initsiatiivil Tartu Kunstimuuseumi filiaalina Eduard Kutsari majamuuseum Elvas (esmalt oli selle juhatajaks Elisabeth Kutsar ise, 1979. aastal kinkis ta aga muuseumile kõik oma varad). Teise filiaalina avati 1972. aastal Anton Starkopfi majamuuseum (esialgu oli selle juhataja Lea Mehilane, hiljem Ahti Seppet), kuna skulptor oli muuseumile pärandanud suurema osa oma loomingust ning ruumid majas Vilde tn 2. Esimesed välismaised annetused tehti muuseumile 1960. aastatel, mil Karl Leopold Marley saatis Chicagost eksliibriseid; 1970. aastate lõpul saabusid Rootsist Elin Nõmmiku vahendusel Tartu Kunstimuuseumisse Juhan Nõmmiku sõjajärgse perioodi maastikud ning Rein Vihalemma kaudu Otto Paasi 26 maali.
Taasiseseisvunud Eesti
1990. aastast alates sai kogude täiendamiseks mõeldud oste valima hakata muuseumi ekspertiis-ostukomisjon (direktor, peavarahoidja, kõik koguhoidjad, kuraatorid ja restauraator), kuigi raha ostude jaoks eraldas siiski kultuuriministeerium ning 1995. aastast kultuurkapital. Nii nagu muuseumi rajamisel oli olnud oluline koguda moodsat kunsti, sai Tartu Kunstimuuseum 1990. aastatest alates hakata taas keskenduma kaasaegsete kunstnike teoste kogumisele, pidades seejuures oluliseks omandada võimaluse korral töid kunstniku kõikidest loomeperioodidest. Samuti omandati 1960. ja 1970. aastatel loodud avangardistlikku kunsti, mida polnud varem olnud võimalik kogudesse lisada. 1993. aastal otsustati Anton Starkopfi majamuuseum Tartu Kunstimuuseumi filiaalina sulgeda (kuna filiaalide majandamine oli muutunud muuseumile üle jõu käivaks ning skulptori järeltulijad olid avaldanud selget soovi teha filiaalist eramuuseum) ning kolm aastat hiljem likvideeriti see sootuks, kuigi muuseumile pärandatud tööd toodi siiski muuseumi hoidlatesse. 1997. aastal anti Eduard Kutsari majamuuseum ja selles asunud teosed üle Tartumaa Muuseumile ning hiljem Eesti Rahva Muuseumile.
1999. aastal loodi Tartu Kunstimuuseumi foto- ja videokogu. Nüüd kannab see kaasaegse kunsti kogu nimetust ning sellesse kuuluvad näiteks Jaan Toomiku "16. mai – 2. juuni 1992" (1992), Kai Kaljo "Luuser" (1997), Ene-Liis Semperi "Edasi tagasi" (1997), Tanja Muravskaja "Positsioonid" (2007), Akadeemia Non Grata alternatiivkunst ning Edward von Lõnguse "Koidula" ja "Tammsaare". 2014. aastal loodi ka graafilise disaini kogu, kuhu koondati sotsrealistlikud propagandaplakatid, muuseumi kunagised näituseplakatid ja annetuste teel muuseumisse kogunenud seni arvele võtmata autoriplakatid. Sama aasta lõpuks oli muuseumi põhikogus kokku 22 561 säilikut, mis kasvas ka välismaiste annetuste tõttu, kuna pärast Eesti taasiseseisvumist on osad Eesti kunstnikud või nende pärijad otsustanud tööd tagasi kodumaale saata. Samuti on tähelepanuväärne Tartu Kunstimuuseumi arhiivikunstikogu, kuhu kuuluvad näiteks Karin Lutsu, Caroline Waltheri, Nikolai Triigi, Ellinor Aiki, Ado Vabbe ja Juhan Nõmmiku teosed. Hoiule võetud ja hiljem õigusjärgsetele omanikele tagastatud töödest oli muuseumil teoste kalli hinna tõttu võimalik tagasi osta vaid üks: Aleksander Vardi "Suplejad".
Ruumipuuduse tõttu anti 2005. aastal kultuuriministri käskkirjaga Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseumile üle 157 nahkeset, 118 tekstiileset, 97 Jaapani käsitööeset ja 4 disainmööblieset ning Eesti Rahva Muuseumile 53 mööblieset. 2015. aastaks oli Tartu Kunstimuuseumi kunstikogu Eestis suuruselt teine, koondades enda põhikogusse üle 22 500 teose ning arhiivikunstikogusse üle 6200 teose. 2023. aasta seisuga kuulub Tartu Kunstimuuseumi põhikogusse ligikaudu 25 000, abikogusse ligikaudu 7500, fotokogusse ligikaudu 8600, arhiivi ligikaudu 3400 ja kaasaegse kunsti kogusse 420 teost.
II maailmasõda ja nõukogude periood
Tartu Kunstimuuseumi esimeseks ametlikuks näituseks võib pidada 1940. aasta 17. novembril (ehk samal päeval, mil allkirjastati muuseumi asutamise akt) avatud muuseumi alusvara tutvustavat ekspositsiooni. Näitust avati ja suleti järgneva aasta jooksul korduvalt nii turbulentse poliitilise olukorra kui ka okupatsioonivõimude ametnike ettekirjutuste tõttu, mis tõi omakorda kaasa näitusel läbi viidud ümberkorraldused ja "sobimatute" tööde (ehk "mandunud kunsti" näidete) eemaldamised. Tagasi vaadates on aga keeruline öelda, milliseid konkreetseid muudatusi võimude poolt seatud piirangute ja käskude tõttu läbi viia tuli, sest ekspositsioonide täpsed nimestikud puuduvad. Kuna II maailmasõja vältel oli muuseumi tähtsaimaks ülesandeks teoste evakueerimine, kaitsmine ja kataloogimine, muutus sel perioodil näitusetegevusega tegelemine võimatuks ning sellele sai mõtlema hakata alles pärast sõja lõppu.
1946. aastal korraldati ekspositsioon muuseumi maja (Vallikraavi 14) teisel korrusel, kaheksas väikeses toas. Näitus avati 2. mail ning see tutvustas muuseumi kogude kasvu nõukogude võimu aastatel 1944–1946, eksponeerides Eesti kunstinäitustelt ostetud, Moskva Kunstinäituste ja Panoraamide Direktsiooni poolt üle antud ning mujaltki saadud teoseid. Seejuures otsustas muuseum püsiekspositsioonist loobuda ning selle üheks põhjuseks võis olla okupatsioonivõimude negatiivne suhtumine Eesti sõjaeelsesse kunsti (kuigi esimesel näitusel võis siiski veel näha pagulusse põgenenud kunstnike nagu Salome Trei, Salme Riig-Schönbergi, Jaan Grünbergi, Herman Talviku ja Ernst Jõesaare ning Pallase õpetajate Nikolai Triigi ja Konrad Mägi töid). Sõja ajal hukkunud kunstnike nagu Andrus Johani, Kaarel Liimandi, Arkadio Laigo ja Nikolai Kummitsa pärandi tutvustamiseks korraldati mälestusnäitusi.
Vaatamata sellele, et esialgu suhtuti poliitilisel tasandil Eesti iseseisvusajal loodud kunsti veel pigem leebemalt, siis sõjajärgsetel stalinlike repressioonide aastatel sattusid karmi kriitika alla mitmed kunstnikud ja kunstinäitused. Nende sekka kuulusid näiteks Villem Ormissoni temaatiline näitus "Tartu linn eesti kujutavas kunstis" (1948) ja Anton Starkopf ning Jaan Vahtra, kelle loomingu uurimisse ja kaardistamisesse poliitilisel tasandil negatiivselt suhtuti. Range kultuuripoliitika ja järelevalve tõttu oli 1949. aastal Tartu Kunstimuuseumis väljas vaid näitus "Vene ja nõukogude kunst", mida eksponeeriti kuni 1950. aasta kevadeni, kuid sellegipoolest kaotas muuseumi toonane direktor Voldemar Erm 1951. aastal oma ametikoha, kuna oli varem silma jäänud teravate sõnavõttudega ning talle pandi valitseva partei poolt süüks sedagi, et ta oli lubanud nii endal kui ka Virve Milgil eelnevalt mainitud "sobimatute" kunstnike teoste kaardistamise ja uurimisega tegeleda. Samuti hakati 1950. aastate alguses nõudma venekeelse teksti lisamist muuseumieksponaatidele ning vene keele kasutamist muuseumi asjaajamises. Kuna muuseumide ülesandeks oli "kujundada rahva kollektiivne mälu ümber parteiliste suuniste järgi", muutus oluliseks kunstipropaganda levitamine, mille üheks vormiks oli rändnäituste korraldamine, millega muuseum 1980. aastate lõpuni tegeles.
1952. aastast alates tõusis muuseumi näituste arv keskmiselt kaheksale näitusele aastas, avati esimene tarbekunsti näitus ning hakati korraldama ka ENSV Riikliku Kunstiinstituudi lõputööde näitusi. 1955. aastal avati muuseumis Tartu kunstnike uudisloomingu näitus, millest kujunes kuni 1990. aastani väldanud iga-aastane traditsioon. 1956. aastal toimus Tartu Kunstimuuseumis esimene elus oleva Eesti kunstniku isikunäitus, mis keskendus Elmar Kitse loomingule, ning uueks sihiks seati kohalike kunstnike loomingu tutvustamine ning ekspositsioonide koostamine eelkõige muuseumi enda fondide, mitte enam niivõrd erakogudest ning Tallinna Riiklikust Kunstimuuseumist saadud laenude põhjal. Kuna 1950. aastate teiseks pooleks oli poliitiline olukord ja muuseumite järelevalve oma ranguselt ja intensiivsuselt mõnevõrra leebunud, oli muuseumis võimalik korraldada näitust "Eesti nõukogude kunstinäitusel Tartu Kunstimuuseumi kogude põhjal", kus eksponeeriti ka nõukogude võimu poolt represseeritud kunstnike nagu Ado Vabbe, Märt Laarmani, Anton Starkopfi, Johannes Saali ja Ellinor Aiki teoseid. Märgiliseks sündmuseks oli ka Eduard Wiiralti loomingut eksponeeriv näitus, mis tegi Wiiraltist ühtlasi esimese pagulusse läinud kunstniku, kelle loomingut Tartu Kunstimuuseumis näidati. Samuti sai Tartu Kunstimuuseum hakata alates 1958. aastast tegelema varasema Noor-Eesti ja sõjaeelse kunstipärandi uurimisega ning fookusesse tõsteti Pallase kunstikooli ja ühingu ning nendega seotud kunstnike kunstiajalooline uurimine. Teisisõnu, Tartu Kunstimuuseumis pöörati tähelepanu Eesti kunstilugu mõtestavate näituste loomisele (mis lõi omakorda eelduse järgnevaks teadustööks) ning kunstnike loomingu tõlgendamisele, koostades katalooge, mis kunstiajaloolastele ja kollektsionääridele veel hiljemgi suureks abiks on olnud.
Tartu Kunstimuuseum tegi toona ka tihedat koostööd Tallinna Riikliku Kunstimuuseumiga, tutvustades üksteise näitusi ning tähistades olulisemaid kunstnikega seotud tähtpäevi (näiteks sünniaastapäevi) ühisüritustega. Märkimisväärse sündmusena võib välja tuua ka 1972. aastal Jaan Vahtra sünniaastapäeva tähistamiseks korraldatud Eha Ratniku näituse, kus eksponeeriti esimest korda kubistlikku ja konstruktivistlikku kunstikeelt eelistanud Eesti Kunstnikkude Ryhma teoseid. Alates 1969. aastal korraldatud Endel Kõksi näitusest võis muuseum hakata järk-järgult näitama ka Nõukogude Liidust põgenenud kunstnike kaasaegset loomingut, kuigi teatud mööndustega: näiteks ei lubanud võimud avada 1984. aastal Karin Lutsu loomingu näitust ning suurema pagulaskunstnike loodud kunsti tutvustava näituseni jõuti alles 1987. aastal.
1964. aastal alustati Tartu Kunstimuuseumis nooremate kunstnike loomingu tutvustamiseks mõeldud grupinäituste korraldamist ning see traditsioon kestis 1980. aastate keskpaigani. Samuti näidati hiljem nii grupinäitustel kui ka varasematel isikunäitustel tutvustatud kunstnike uuemat loomingut, eksponeerides näiteks Aleksander Vardi, Lepo Mikko, Nikolai Kormašovi, Enn Põldroosi, Ülo Õuna, Anu Põdra, Johannes Võerahansu ja Jüri Arraku töid. Tähelepanuväärse sündmusena võib välja tuua 1971. aastal korraldatud Ülo Soosteri loomingut tutvustava näituse, mille käigus anti aasta varem surnud kunstniku pärandile esimest korda kunstiajalooline käsitlus. 1974. aastal avati muuseumis temaatiline näitus "Inimene ja põld", mis märkis ühtlasi ka 1966. aastal katkenud vabariiklike noortenäituste traditsiooni jätkamist, ning elavdamaks eesti skulptorite tegevust, algatas Tartu Kunstimuuseumi skulptuurikoguhoidja Ahti Seppet 1988. aastal vabariikliku pisiplastika näituste korraldamise.
Lisaks kohalike kunstnike loomingule tutvustati nõukogude perioodil Tartu Kunstimuuseumis korraldatud näitustel ka välismaist kunsti: eksponeeriti nii Nõukogude Liidu avarustest pärit kunsti kui ka Jaapani puugravüüri (1957), Mehhiko ja Brasiilia graafikat (1958), India ja Hiina tarbekunsti (1959) ning Jaapani rahvakunsti ja Uus-Meremaa maali ja graafikat (1960). Samuti tutvustati muuseumis 1979. aastal Moskvas töötanud kunstniku Valeri Volkovi abstraktses laadis töid, mida tema enda elukohas liialt läänelikuks peeti. Lähedasi sidemeid hoiti ka Ida-Saksamaa, Ungari, Tšehhoslovakkia ja Soomega ning 1989. aastal saabus Poolast Tartu Kunstimuuseumisse näitus, kus olid teiste seas esindatud ka Tadeusz Kantori ja Michael Haziori tööd.
Taasiseseisvumisjärgne periood
Seoses Eesti Vabariigi taasiseseisvumisega oli muuseumil võimalik hakata käsitlema ka neid teemasid, mis varasemal perioodil keelatud olid. Nii korraldas näiteks Tiiu Talvistu 1991. aastal näituse "Mida on kunstil sõjale öelda... Eesti sõjaaegne kunst", mille käigus vaadeldi varasemates kunstiajaloolistes käsitlustes sisuliselt mahavaikitud perioodi. Samuti kuuluvad toonaste oluliste näituste hulka Enriko Talvistu näitus "Eesti ametlik kunst 1920–1980" ning Mare Ruusi näitused "Avangard, õukond, sõltumatud" (1993) ja "Müüt ja maastik" (1994). Samuti organiseeriti suuri ülevaatenäitusi, nagu "Elmar Kitse fenomen" (1994) ja "Rujaline roostevaba maailm. 1970ndate kunst" (1997). pisi|Vaade Tartu Kunstimuuseumi näituselt "[[Muutuv Tartu neljas vaates"|vasakul]]
Kui esimeste püsiväljapanekute koostamisel 1990. aastatel peeti oluliseks näituste kronoloogilist ülesehitust, siis aastatuhande vahetudes mõisteti, et muuseumikülastajad on valmis ka erinevatele teemadele ja nende ajastuliselt erinevatele käsitlustele keskenduma. Seetõttu avati 2004. aastal püsiväljapanek "Raster 8", mis pakkus võimalust näha erinevate kunstistiilide teisenemisi ajas. 21. sajandi esimesest kümnendist alates hakati süsteemsemalt korraldama suuri retrospektiivnäitusi, mille puhul anti välja ka mahukaid uurimuslikke katalooge. Näiteks on eelnevalt mainitud näituste käigus eksponeeritud Karin Lutsu, Johannes Saali, Eerik Haameri, Endel Kõksi, Malle Leisi, Mare Mikoffi, Peeter Alliku, Lola Liivati, Tiit Pääsukese ja Ludmilla Siimu loomingut. Samuti on pööratud tähelepanu ka pagulaskunstnike pärandile (2010.–2011. aastal oli avatud koostöös Eesti Kunstimuuseumiga valminud näitus "Eesti kunst paguluses") ning Tartu Kunstimuuseumi näituseprogrammis on tähtsal kohal kaasaegsete kunstnike, nagu Marge Monko, Laura Põllu, Anna-Stina Treumundi, Art Allmäe, Erik Alalooga, Flo Kasearu, Krista Leesi, Alan (nüüd Alana) Proosa ja Eike Epliku loomingu tutvustamine. Ajavahemikus 2010–2013 tegi muuseum koostööd kaasaegse kunsti festivaliga ART IST KUKU NU UT, mille raames korraldati intrigeerivaid, piirekompavaid ning juba tuntud teemadele uudsete vaatenurkade alt lähenevaid näitusi, mis osutusid ka võrdlemisi menukaks ning leidsid laiemat kajastust meedias. Samuti teeb Tartu Kunstimuuseum regulaarselt koostööd Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseumiga: näiteks avati 2016. aasta sügisel kunstimuuseumis Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseumis koostatud näitus "Tunne Eesti disaini. Sissejuhatus", mis oli ühtlasi ka esimeseks laiemaks disainivaldkonda tutvustavaks näituseks Tartu Kunstimuuseumis. 2020. aastal oli avatud näitus "Autoriehte anatoomia. Eesti ehtekunst 1953–2019" ning 2023. aastal "Ingrid Allik. Sekret", mis valmisid mõlemad samuti koostöös Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseumiga. Alates 2017. aastast hakati korraldama näitusesarja "Noor Tartu", mille eesmärgiks on Tartuga seotud noorte kunstnike loomingut populariseerida ning toetada. "Noore Tartu" näituseprogrammis on tutvustatud Sten Eltermaa, Keiu Maasiku, Mirjam Hinni, Siiri Jürise, Nele Marie Tiidelepa ja Tõnis Jürgensi loomingut.
Tähistamaks kunstiühingu Pallas kunstikooli (hiljem Kõrgema Kunstikooli Pallas) 100. aastapäeva, oli 2019. aastal Tartu Kunstimuuseumis avatud Joanna Hoffmanni ja Hanna-Liis Kondi poolt kureeritud näitus "Pallas 100. Kunstikool ja kultus". Näitus tutvustas kunstikooli ajalugu, näitas kooli kuvandi muutumist aastate jooksul ja seda, mida sõna "Pallas" tänapäeval sümboliseerib, ning tõi (suures osas just Tartu Kunstimuuseumi enda kogudest) huviliste ette nii pallaslaste tuntud ja armastatud teoseid kui ka meenutas nende vähem tuntud teoseid. Mahukas näitus – väljapanek võttis enda alla muuseumi kolm korrust – pälvis järgmisel aastal ka Eesti muuseumide aastaauhinna ajutise näituse kategoorias. 2019. aastal avati Tartu Kunstimuuseumi projektiruumis ka kaheosaline kõrvalnäitus "Pallaslased Eesti kodudest" (kuraatorid Hanna-Liis Kont ja Annegret Kriisa), mille käigus tutvustati erakogudest laenatud pallaslaste teoseid ning nendega seotud isiklikke lugusid ja uuriti, "milline on tänaste inimeste kontakt ja isiklik suhe pallaslaste teostega, kuidas need on inimeste kätte jõudnud ja miks nood neid endiselt hindavad". Tähelepanuväärse näitusena võib lähiaastatest välja tuua ka Šelda Puķīte ja Indrek Grigori kureeritud "Hõbetüdrukud. Fotograafia retušeeritud ajalugu" (2020), mis tutvustas kümmet Eesti ja Läti varajast naisfotograafi, kõrvutades neid kolme tänase Euroopa kunstnikuga, "kes uurivad meie visuaalse ajaloo kadunud ja unarusse jäetud tahke". Näitusega seoses anti välja ka samanimeline eesti-, läti- ja ingliskeelne fotoraamat  ning näitust saatnud sümpoosion pälvis Eesti muuseumide aastaauhinna parima teadusürituse kategoorias.
Direktorid
pisi|Kunstimuuseumi direktor [[Joanna Hoffmann Vikipeedia sõbra tiitlit vastu võtmas (2022)]]
Absorptsioon (keemia)
Absorptsioon looduses ja olmes
Õhuniiskuse füüsikaline absorptsioon põhjustab puitesemete paisumist ja kihtideks lagunemist. Hapniku keemiline absorptsioon kummis põhjustab kummi elastsuse kadu ja pragunemist.
Kasutamine
Absorptsiooni kõige sagedasem kasutusala on selliste segude lahutamiseks, mille komponentide absorbeerumisvõime sobivas absorbendis on erinev. Aineks, mida niiviisi saadakse, võib olla absorbeeritav komponent kui ka absorbeerimata jääv komponent. Näiteks on absorptsiooni kasutatud benseeniaurude eemaldamiseks söegaasist. Absorptsiooni abil puhastatakse ka heitgaase mürgistest komponentidest.
Gaaside kuivatamiseks või mõne gaasisegus sisalduva komponendi absorbeerimiseks kasutatakse absorptsioonikolonni, millest gaas läbi lastakse. On ka teisi absorptsiooniaparaate.
Tori linnaosa
Linnaosas toimuvad Kuressaare merepäevade põhiüritused.
Donetsk (Venemaa)
Donetsk on linn Venemaa Rostovi oblastis. Asub 1 km kaugusel Ukraina piirist.
Tori linnaosa
Linnaosa on suuremalt jaolt muinsuskaitsealas. Tori linnaosas aadressil Veski tänav 9 asub Sadamaait.
Donetsk (Venemaa)
Asula sai linnaõigused 1951. aastal. 1955. aastani oli linna nimi Gundorovka. Linn on nime saanud põhjusel, et paikneb Donetsi jõe ääres.
Linna serval asub mitu piiriületuspunkti, neist suurim on Izvarõne piiriületuspunkt.
Bloomington
Bloomington on mitme koha nimi:
Tšehhi-Eesti Klubi
Tšehhi-Eesti Klubi (tšehhi keeles Česko-estonský klub, lühendid ČEK, TEK või ČEK-TEK) on Tšehhis tegutsev selts, mille sihiks on tšehhi ja eesti kultuurivaheliste kontaktide viljelemine, Eesti ja eesti kultuuri propageerimine ja Tšehhis elavate eestlaste kultuuri- ja seltsitegevuse toetamine.
Zernograd
Zernograd on linn Venemaa Rostovi oblastis, Zernogradi rajooni keskus.
Karula kõrgustik
pisi|Karula maastik Karula kõrgustik on kuhjekõrgustik, mis asub Lõuna-Eestis Võru ja Valga maakonnas. Ulatub Kaagjärvest Lõõdla järveni Otepää kõrgustiku kagupiiril. On välise vormi poolest lõuna-edelasuunaline kaarjas kõrgendikevöönd.
Kõrgustiku pindala on u 275 km², see on 0,61% Eesti pindalast. Ulatus põhjast lõunasse on 40 km ning idast läände enamikus 6–8 km, kõige rohkem 22 km.
Karula kõrgustiku eripärasid on kuplite rohkus. Kuplite arvukusega ületab ta teisi Eesti kõrgustikke.
Teke
Karula kõrgustik on tekkinud u 12 000 aastat tagasi, mil Eestit katnud 15 kilomeetri paksune mandrijää hakkas sulama ja taanduma tagasi põhja poole. Kolm jääkeelt, mis olid liikunud mööda Võrtsjärve, Peipsi ja Hargla orundeid, said kokku kõrgustiku praegusel alal. Jää jäi sinna kauemaks pidama.
Karula maastikule omased kuplid ja oosmõhnad on kujunenud jäässe tekkinud järvede kohale. Algul kogunes neisse jääjärvedesse vesi. Liustikujõed kuhjasid järvede põhja jämedat materjali, peamiselt kruusa. Jää sulades rauges liustikujõgede vool ning järvede põhjad kattusid moreeniga. Kogunenud setteist tekkisid kuplid ja oosmõhnad. Kui jääpangad lõplikult sulasid, voolas vesi järvedest minema. Jääpankade kohale tekkisid jää sulades lohud ja orud.
Pinnamood
Kõrgustiku pinnamood on künklik-nõoline. Põhjanõlv on järsk, lõunanõlv lauge. Jalam on hästi jälgitav just põhjaküljelt, kus on madalamad lõigud. Kõrgemad lõigud on leitavad Antslast ida pool. Keskosas on suured nõod, mille põhi on tasane ja soostunud.
Kõrgustiku piiriks peetakse kõrgusvahemikku 70–75 meetrit. Kõrgustiku idatiib ja keskosa on kõrgemad, 110–120 meetrit. Kõrgustiku eri piirkondades jääb absoluutne kõrgus enamasti 120–130 meetri vahele. Mõnevõrra madalam on Kaagjärve piirkond, mis ulatub 95 meetri kõrguseni. Kõrgeim punkt on Rebasemõisa Tornimägi (137 meetrit).
Kõrgustikul ei ole aluspõhjalist tuuma. Aluspõhja pealiskihtides on devoni liivakivi.
Pinnavormid
Karula kõrgustikus leidub moreenkünkaid, fluvioglatsiaalseid mõhnu ja sandurtasandikke. Levinud on kahesuguse kujuga mõhnad: kuplid ja oosmõhnad.
Kõrgustiku idaosas on valdavad kõige suuremad ja selgemini märgatavad kuplid. Neid on rohkesti Kaika, Veetka ja Lüllemäe ümbruses. Kuplid on seal ümara põhiplaaniga ning paiknevad väga lähestikku. Mitmes kohas on 2–3 kuplit kokku kasvanud. Jalamilt mõõdetuna on kuplite kõrgus 10–25 m.
Kagu- ja lõunaosa ääristab Koobassaare künnis, mis jagab Karula kõrgustiku kaheks. Künnisest loodes asub suurem ja künklikuma pinnamoega ala.
Kaika kuplistik
Kaika kuplistik on Eesti kõige esinduslikum kuppelmaastik, kus domineerivad kuplid, mille kõrgus on 10–25 meetrit. Leidub üksikuid kõrgemaid kupleid, mille kõrgus küündib kuni 42 meetrini. Kuplistikus leidub ka moreenkünkaid ehk kühmusid. Laugemaid ja viljakaid kupleid kasutatakse heina- ja karjamaadena, järsud ja väheviljakad kuplid on metsade all. Kaguvööndi reljeefi liigestatus on vähenenud intensiivse soostumise tõttu. Sootasandikult kerkivad 10–12 meetri kõrgused kuplid.