cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Riistvõimlemine 1896. aasta suveolümpiamängudel
Toenghüpped
Finaal: 9. aprill Registreerunuid: 21 Võistlejaid: 15 Riike: 5
Toenghooglemine
Aeg: 9. aprill Registreerunuid: 20 Võistlejaid: 15 Riike: 5
Rõngad
Aeg: 9. aprill Registreerunuid: 13 Võistlejaid: 8 Riike: 3
Köieronimine
Aeg: 10. aprill Registreerunuid: 11 Võistlejaid: 5 Riike: 4
Ronida tuli üksnes käte jõul 14-meetrise köie otsa. Jalad pidid olema sirged ja liikumatud. Kaks sportlast jõudsidki köie otsa; sel juhul otsustas aeg.
1712
1712. aasta (MDCCXII) oli 18. sajandi 12. aasta.
Reggina Calcio
Reggina Calcio on Itaalia linna Reggio Calabria jalgpalliklubi, mis hooajal 2008/09 mängib riigi kõrgliigas.
Pärnu Sütevaka Humanitaargümnaasium
Pärnu Sütevaka Humanitaargümnaasium on Eesti esimene erakool, mis asutati Pärnus 31. augustil 1990. Sel päeval andis Eesti Vabariigi Haridusministeerium gümnaasiumile koolitusloa. Ametliku koolitusloa saamisele eelnenud õppeaastal tegutses Pärnu Ülejõe Põhikooli ruumides Sütevaka eriklass 10.g (tertia), mida loetakse kooli esimeseks lennuks (lõpetanud 1992). Kooli esimene direktor (1990–1998) oli Neeme Ellermaa, alates 1998. aasta suvest on direktor Andres Laanemets.
Ajalugu
9. novembril 1988. aastal loodi Pärnus Sütevaka Selts, mille eesmärk oli edendada Pärnu kultuurielu, kaitsta kultuuripärandit ja anda huvitatutele sügavamat humanitaarharidust.
28. novembril 1988. aastal alustas Sütevaka Seltsi eestvedamisel Pärnus tegutsemist Sütevaka Seminar, mille eesmärk oli humanitaarainete loengusarjaga korvata toonase haridussüsteemi puudujääke. Seminar tegutses ühe õppeaasta, selle lõpus oli võimalik teha eksameid ning saada tunnistus. Loengutel osales suur hulk abituriente ning seminari edust võrsus mõte luua Pärnusse humanitaargümnaasium.
Sütevaka eriklass
1989. aasta sügisel avas selts Pärnu 4. Keskkooli ruumides koostöös keskkooli direktori Tõnu Tõnistega humanitaarklassi 10.g ehk tertia. Lepingus sätestati osapoolte rollid järgmiselt: "Organisatsiooniliselt kuulub Sütevaka Gümnaasium seltsi jurisdiktsiooni alla, mille õpilased on 4. KK õpilaste nimekirjas eraldi real. Igapäevaseid probleeme lahendab Sütevaka Seminari juhataja." Eriklassi võeti õpilased vastu sisseastumiskatsetega. Plaanitud 24 õpilase asemel võeti 64 kandideerija hulgast tänu ühtlasele tasemele vastu 32. Sisse sai ka mitu noort, kes olid 10. klassi juba lõpetanud, kuid soovisid selle uues koolis teist korda läbi teha.
Eristaatusega üksuse juhiks sai Neeme Ellermaa, klassijuhatajaks 4. Keskkooli emakeele ja kirjanduse õpetaja Mari Raidmets. Kohustuslikule õppekavale lisandusid humanitaarklassis valik- ja vabaained, nagu näiteks psühholoogia, religioonilugu, eetika, ladina keel, õhtuti loetav kultuurilugu ja põhiainete (kirjandus, ajalugu) lisatunnid. Esimest korda Eestis rakendati mõne õppeaine tsüklilist õpetamist. Tavapärast kehalist kasvatust ei olnud, õpilastele anti valida balleti ja aeroobika või karate vahel, lisaks tuli läbida peotantsukursus. Esimesest aastast peale kehtestati klassile ka puudumisõigus, seda esialgu küll piiratud kujul.
Õpe eriklassis oli tasuline ja selle tegevust toetasid ka sponsorid. Näiteks toetasid Sütevaka Seminari haridusprogrammi Marat (70 000 rubla) ja Audru Karusloomakasvandus.
Gümnaasiumi sünd
1989. aasta lõpul anti loodava humanitaargümnaasiumi käsutusse aadressil Lõuna 20 asunud endine Pärnu Merekooli hoone, mille tulevase funktsiooni üle peeti eelnevalt avalikku arutelu. Asjaajamises aitasid tulevast direktorit Neeme Ellermaad seltsiga seotud juristid Vahur Krinal, Ants Laretei, Anne Sillaots ja Margus Viira ning tollane linnapea Jaak Saarniit.
Kuigi riigis puudus gümnaasiumi loomise perioodil erakooliseadus (see võeti vastu alles 1993. aastal), vajas tulevane gümnaasium ka tegutsemisluba. Et seda saada, käis Ellermaa mitu korda haridusminister Rein Loigu juures konsultatsioonil. Pärast haridusministeeriumi nõusoleku saamist kooli loomiseks pöörduti rahandusministeeriumi poole. Rahandusminister Rein Miller eraldas koolile Pärnu linna rahandusosakonna kaudu 100 000 rubla.
Avamine ja algusaastad
Pärnu Sütevaka Humanitaargümnaasium avati ametlikult laupäeval, 1. septembril 1990. Luba kooli avamiseks saabus päev varem, 31. augustil. Õppeaastat alustas 6 klassikomplekti kokku 158 õpilasega: vastuvõtukatsetega komplekteeritud kaks 1. klassi, kaks 5. klassi ja 10. ning 11. klass. Viimati nimetatu oli alustanud aasta varem eriklassina 4. Keskkooli hoones.
1990/1991. õppeaasta keskel oli koolis 12 täis- ja 19 osakoormusega õpetajat, kellest enamik oli vanuses 30–40 aastat ja keskmise pedagoogistaažiga 8–10 aastat. Riigi haridussüsteem oli muutuste keerises, mistõttu puudusid sobivad õpikud ja materjali komplekteeriti algusaastatel kokku oma parima äranägemise järgi. Erakooli staatus võimaldas eksperimenteerimist ja uute õppemetoodikate katsetamist. Koolis püüti rakendada ka õppeainete sidustamist, millest räägiti värskelt iseseisvunud riigis palju, kuid mis osutus enamikule koolidest veel mõnda aega üle jõu käivaks.
Kaks korda (1990, 1994) on Sütevakas lisaks 5. ja 10. klassidele vastu võetud ka üks või mitu 1. klassi. Algklassiõpilased võeti vastu sisseastumiskatsetega ja õpetamisel kasutati muuhulgas uudset akvaariumõppe metoodikat. 1996. aastal võeti kooli vastu venekeelne 1. klass, mis tegutses vaid kaks õppeaastat. 1. klassi on kool soovinud avada ka hiljem, kuid ruumipuudusel pole seda enam tehtud. Seega on ülejäänud aastatel Sütevakas olnud võimalus alustada õpinguid 5. või 10. klassist. 1992. aastal võttis kool vastu ka vene keelt emakeelena kõnelevatest õpilastest koosneva 5. klassi, kellest osa lõpetas 2000. aastal eestikeelse gümnaasiumiastme.
Kriisiaastad
1997. aastal tekkis kooli ümber segadus, kuna selle 1991. aastal vastu võetud põhikiri ei olnud kooskõlla viidud 1993. aastal kehtima hakanud erakooliseadusega – koolil ei olnud ametlikult omanikku ning põhikirjas puudus punkt, mis käsitleks õppemaksu suurust ja sellest vabastamise korda. Kooli raamatupidamist kontrollides avastati lisaks, et paljud eraldatud summad olid juhuslikud ja nende vajalikkust tõestavad kuludokumendid puudu. Kokkuvõttes ei leidnud revisjonikomisjon midagi otseselt kuritegelikku ega saanud seda samas ka välistada, sest dokumentidest ei olnud võimalik välja lugeda raha tegelikku kasutust. Probleemid paisusid nii suureks, et ajakirjanduses räägiti kooli sulgemise ohust.
Detsembris 1997 loobus Sütevaka Selts ametlikult omanikustaatusest ja gümnaasiumi ainuomanikuks sai direktor Neeme Ellermaa.
1998. aastal oli koolil tasumata arvete ja riigimaksete tõttu rohkem kui poole miljoni kroonine võlg. Kooli rahaprobleemide põhjus oli ka see, et Sütevaka ei olnud esitanud taotlust gümnaasiumiharidusega muusika- ja kunstiõpilaste koolitamiseks riigi toel. Et õpetajad polnud mitu kuud palka saanud, hakkas kooli nõukogu omanikult võlgade kohta aru pärima ning rahalistest segadustest tingitud konfliktide tõttu loovutas Ellermaa 99% osalusest koolis. Kooli omanikeks sai kuus eraisikut: seal õppivate laste advokaatidest vanemad Vahur Krinal, Ants Laretei, Raul Oberg, Heldur Ott, Meelis Pitk ja Margus Viira. Mõni nädal pärast uute omanike selgumist valiti uueks direktoriks Sütevaka endine kehalise kasvatuse õpetaja Andres Laanemets.
Kooli loomisest alates on olulisel kohal olnud informaatika. Esimese koolina Pärnu maakonnas saadi 1996. aasta augustis Interneti püsiühendus.
Kooli põhieesmärk on olnud õpilaste kõrgkooliks ettevalmistamine. Ligi 80% lõpetajatest on eesmärgi saavutanud, sealhulgas paljud välismaal. Häid võimalusi selleks on loonud sõpruskool Märkische Schule Bochumis Saksamaal, kellega seovad sõprussuhted juba alates 1990. aastast.
Osakonnad
1990. aastal moodustati paralleelselt üldhariduskooli sünniga Sütevaka gümnaasiumi juurde muusikaosakond. 1993. aastal lisandus kunstiosakond ja 1995. aastal avalike suhete osakond. Osakonnad tegutsesid 1998. aastani, kuid suleti siis kooli majandus- ning juhtimisprobleemide tõttu.
Pärnu Sütevaka Humanitaargümnaasiumi muusikaosakond tegutses gümnaasiumi juures aastatel 1990–1998. Muusikaosakonna peamine eesmärk oli võimaldada muusikalise alghariduse lõpetanud noortele Pärnus muusikaõpingute jätkamist. Osakonna rajajad olid Neeme Ellermaa ja osakonna esimene juht Ilmar Tõnisson. Õpilasi võeti vastu nii kesk- kui ka põhihariduse baasil, viimasel juhul tuli erialaõpingute kõrval omandada ka keskharidus.
Muusikaosakonna õppe juures oli oluline konsultantide süsteem. See tähendas, et peale erialaõppejõu, kes võis olla nii kohalik kui ka väljastpoolt Pärnut, rakendati vastuvõtu ja õppeprotsessi juures hinnatud konsultante mujalt, peamiselt Tallinnast.
Kunstiosakonna eesmärk oli laiahaardeline kunstiharidus, mis ei oleks jagatud rangelt eri kunstiliikideks. 1994. aastal kunstiosakonnaga liitunud Sorge ehk Margus Tiitsmaa juhtimisel kujunes osakonna visiitkaardiks performance. Õpilas- ja õpetajaskond oli kirju, koosnedes eri vanuses ja taustaga inimestest, ühendajaks eelkõige huvi kunsti vastu. Ruumidest kasutas kunstiosakond Sütevaka peamaja (Lõuna 20), hilisema keeltemaja (Ringi 12) esimest korrust ning Tallinna maanteel asuva Kiviraie maja (Tallinna mnt 12) teist korrust.
Aja möödudes kujunes Sütevaka kunstiosakonnast ning selle institutsionaalsetest järglastest eripärane nähtus Eesti kunstimaastikul, millest võrsunud kunstnikke on tihti nimetatud ka Pärnu koolkonnaks. Kui kunstiosakond 1998. aastal suleti, sai selle järglaseks Academia Non Grata.
1995. aasta veebruaris loodud avaliku halduse osakonna eesmärk oli anda juhtimis- ja majandusharidus munitsipaalametnikele, firmajuhtidele ja keskastme juhtpersonalile. Õpe toimus argipäevaõhtutel ja nädalalõppudel, mis lubas osakonnas õppida ka töö kõrvalt. Õppeaja jooksul oli ette nähtud kaks praktikat ja lõpetajaid pidi tulevikus ees ootama töö kohalikes omavalitsustes, ministeeriumides, rahvusvahelistes organisatsioonides ja ettevõtetes.
Avaliku halduse osakonda saatis segadus väljareklaamitud haridusastmega. Esialgu pidid õpilased saama kutsehariduse diplomi. 1995. aastal alustanud õpilastele lubas kool rakenduslikku kõrgharidust, milleks tegelikult litsentsi ei saadud.
Osakonda ei jõudnud lõpetada ükski lend ja see suleti kriisiaastal 1998.
Gümnaasiumi nimi
Gümnaasium sai nime kooli asutanud Sütevaka Seltsi järgi, nime autor on seltsiliige Aldur Vunk, kes sai inspiratsiooni rahvaluulest. Pärimuses levinud sütevaka kujund annab edasi sisemist põlemist ja tugevaid tundeid, kuid peegeldab ka reaalselt eksisteerinud etnograafilist eset, mille peaeesmärk oli hõõguvate süte kandmine paigast paika (nt pärast naabrilt süte laenamist, kui enda koldetuli oli kustunud), sest enne tikkude laiemat levikut oli tuld raske nullist süüdata.
Juhtmõte
Sütevaka juhtmõte on "Vabadus, loovus, vastutus" ja selle autor on esimene direktor Neeme Ellermaa.
Vabadus on õigus oma tõekspidamistele, arvamustele ja valikutele; loovus on võime otsida ja leida, mõtestada ja teostada kordumatut eneses ning maailmas; vastutus – julgus seista silmitsi oma valikute tulemustega.
Peale traditsioonilise deviisi on Sütevaka viimastel aastatel kasutanud vähem ametlikku tunnuslauset "Perekond, kelle saad valida", mille autor on Helena Tääker 28. lennust.
Logo
1990–1999 oli Sütevaka gümnaasiumil logo lühendiga "EG", mida ümbritsesid väiksemas kirjas "Gymnasium humana Paernuensis Suetevacae" ja "Pärnu Sütevaka Humanitaargümnaasium". Lühendi EG tähenduse suhtes puudub seni ühtne seisukoht.
1999. aastast kasutatakse konkursi teel valitud uut logo. Kunstnik Andres Adamsoni kujundatud logol on kujutatud avatud raamatut, millest tõusvas leegis on näha taeva poole tõstetud kätega figuuri. Raamat on tarkuse, järjepidevuse ja vaimsuse kandja; leek tähistab hingesoojust, vaimuvalgust ja elujõudu ning inimfiguur püüdleb raamatutarkust ammutades tähtede ehk unistuste, eesmärkide ja õnne poole.
Värvid
Mustvalge kombinatsiooni mõte sündis Sütevaka Seltsis ning see annab edasi vastandeid (vabadus ja vastutus), aga mõjub ka lihtsa klassikalise kontrastina. Seltsiliikmete soov oli, et tunnusvärve oleks kaks, mitte kolm ega rohkem, et säiliks soliidsus.
Pidulikel puhkudel kannavad õpilastel tavaliselt mustvalget riietust. Algaastatel oli tüdrukutel eelistatud must seelik ja valge pluus, poistel vastupidi – valged püksid ja must särk, kuid see ei olnud vabariigi tekkeaastatel paljudele peredele jõukohane ning reeglit ei järgitud rangelt.
Lõpusõrmus
Sütevaka gümnaasiumi lõpusõrmuse kujundab iga lend ise ja kool sellele reegleid ei sea. Enamjaolt on kujunduses kasutatud kooli logo või juhtmõtet.
Muud sümbolid ja traditsioonid
Sütevaka gümnaasiumil on oma koolilipp, millele valitakse lippur ja lippuri assistendid.
Iga kooliaasta avaaktusel süüdatakse tuli savist sütevakas, kust viiakse leek tõrvikute ja küünaldega õpetajate ja õpilaste sekka. Kooliaasta lõpul pälvib üks töötajatest kolleegipreemiana miniatuurse sütevaka.
Sütevakalastele ja Sütevaka sõpradele, kellele kool soovib avaldada erilist tunnustust ja tänu, kingitakse kooli logo kujutav Sütevaka aumärk. Õpilastele omistab märgi õppenõukogu, teistele kooli nõukogu. Koolimärgi pälvivad ka kõik kuldmedaliga lõpetajad.
Lõuna 20 (peahoone)
Sütevaka peahoone on alates kooli ametlikust avamisest 1990. aastal Pärnus aadressil Lõuna 20 asuv hoone, mis kuulub Pärnu linnale. Hoone valmis 1881. aastal ja kuulus algselt Heinrich Pulsi õlletehasekompleksi. Hoone "kõvera" kuju tingis asukoht vallikraavi kaldal. Hoone esimene ja neljas korrus on madalamad ja keskmised korrused kõrgemad. Pühavaimu tänava poolses vasakus tiivas olid esialgu kahel keskmisel korrusel üürikorterid, paremas tiivas kuivatati ja jahvatati linnaseid. Keldrikorrust kasutati linnaste hoidmiseks ning seal asus ka õllekelder ehk Bierstube. Remondi käigus on leitud värvikihi alt õlletubadele omased hüüdlaused, nagu "Genießt im edlen Gerstensaft Des Weines Geist, des Brotes Kraft" ("Igas kesvamärjukeses peitub veini hing ja leiva jõud").
20. sajandi algul avati hoones Pärnu merekool ja hoone jäi merega seotuks kuni Sütevaka gümnaasiumi loomiseni 1990. aastal.
Hoone vastas asuv park loodi 1930. aastatel. Enne Pärnu esimese linnapea Brackmanni järgi nimetamist jõudis see kanda nime Võimla park ja Konstantin Pätsi park.
Ringi 12 (keeltemaja)
Peahoone kõrval on oluline sellest üle pargi asuv nn keeltemaja, kus on toimunud ka palju muid tunde peale keeletundide. 2009. aastast on Ringi tänava hoone tervenisti Sütevaka päralt, varem jagati seda muude asutustega.
Ajalooliselt on hoones asunud Pärnu lasteaed number 8.
Lõuna 20 juurdeehitis
2014. aastal valmis peamaja kolmekorruseline juurdeehitis, mille autor on SKAD Arhitektid OÜ. Projekt valiti välja arhitektuurikonkursile laekunud 26 töö hulgast.
Hoone ehitati rahaliselt oma jõududega. Maja läks koos sisustusega maksma 950 000 eurot, millest 500 000 saadi pangalaenuna ja ülejäänu oli kooli omafinantseering. Vanast majast uude viiva vahekoridori tegi korda 2. lennu vilistlane Mihkel Raudmäe. Uue hoone sisustamisel saadi abi ka teistelt vilistlastelt ja lapsevanematelt.
Tänu juurdeehitusele lisandus gümnaasiumi 1500 m² peahoonele umbes 600 m² pinda (neli koduklassi ja loodusainete klass koos laboriruumi, tõmbekapi ja ventilatsiooniga, õpetajate tuba, terrass, õpilaste puhkeala ja bändiruum).
Omanikud
Pärnu Sütevaka Humanitaargümnaasium on olnud kolmes omanduses: Sütevaka Gümnaasiumi Toetajate Ühendus on 1998. aastal loodud mittetulundusühing Sütevaka gümnaasiumi haldamiseks ja toetamiseks. Ühenduse roll kooli juures on anda nõu majanduslikes ja juriidilistes küsimustes, pakkuda väiksemates asjades aeg-ajalt materiaalset tuge ja hoida kool õiguslikus mõttes toimivana. MTÜ asutajaliikmed olid Tiiu Kirik, Vahur Krinal, Andres Laanemets, Ants Laretei, Priit Maide, Riina Müürsepp, Raul Oberg, Heldur Otti, Meelis Pitk, Heino Tammiste, Margus Viira ja Peeter Volkov. Aja jooksul on MTÜ liikmeskond muutunud vastavalt sellele, kelle lapsed parajasti koolis õpivad.
Nõukogu
Sütevaka gümnaasiumi nõukogu on kooli kõrgeim sisuliste küsimuste otsustaja, mis annab nõu nii direktorile kui ka omanikele. Nõukogu on 15-liikmeline ja sinna kuuluvad direktor, õppealajuhataja, õppetoolide juhatajad, kolm progümnaasiumi lastevanemate esindajat (valitakse lastevanemate üldkoosolekul), kolm gümnaasiumiastme õpilast (valitakse õpilaste üldkoosolekul), kaks omanike ehk toetajate ühenduse esindajat, Pärnu linnavolikogu määratud linnaesindaja ning vilistlaskogu valitud vilistlasesindaja. Nõukogu valitakse kolmeks aastaks ja seda juhib hääletusel valitud esimees.
Direktsioon
Tähtsamaid kooli puudutavaid küsimusi arutab Sütevaka gümnaasiumis direktsioon, kuhu kuuluvad kooli direktor, õppealajuhataja, õppetoolide juhid, huvijuht, psühholoog jt.
Õpetajad ja õppetoolid
Sütevaka õpetajaskond jaguneb kolme õppetooli: humanitaarainete õppetool, loodusainete õppetool ja võõrkeelte õppetool. Igale õppetoolile valitakse kolmeks aastaks juht, kelle ülesanne on oma valdkonna nimel kõneleda ning õppetooli liikmetele asjasse puutuvat informatsiooni edastada.
Õpilased
Traditsioonilist õpilasesindust koolis ei ole. Gümnaasiumiõpilased valivad endi seast kolm esindajat kooli nõukokku ja soovi korral võib iga Sütevaka klass valida endale klassivanema.
Vilistlaskond
24. veebruaril 2000. aastal lõid Sütevaka vilistlased vilistlaskogu, mida hakkas juhtima 2. lennu vilistlane Marti Mätas. Vilistlaste eesmärk oli lisada kooli nõukokku endi esindaja, suurendada suhtlust ja infovahetust lõpetanute vahel ning toetada kooli selle tegemistes.
2002. aastal hakkasid vilistlased välja andma rahalist preemiat parima lõputöö kirjutanud abituriendile. Vilistlased saavad lugeda kõiki maksimaalse hinde saanud töid, mille hulgast hääletatakse võitja. Hääleõigus on vilistlastel, kes on andnud panuse rahalisse preemiasse.
2012. aastast antakse välja vilistlaste stipendiumi, mille eesmärk on anda võimalus gümnaasiumis õppida mõnele tublile noorele, kelle pere majanduslik seis seda muidu ei võimaldaks.
Alates 2005. aastast tegutseb Sütevaka juures vilistlaskoor, mille asutas muusikaõpetaja Ene Oltre. Laiendatud koosseisuga on koor osalenud mitmel laulupeol. Praegu tegutseb Sütevaka vilistlaskoor projektipõhise ettevõtmisena ja seda juhatab muusikaõpetaja Aire Luhaoja.
2020. aasta suvel kinkisid vilistlased koolile sütevakalaste raamatukogu: kooliraamatukogule mõeldud kollektsiooni, mis koosneb sütevakalaste kirjutatud raamatutest, välja antud heliplaatidest, osalusel sündinud filmidest jm. Idee autor oli Sütevaka koolipsühholoog Valter Maatee ja raamatukogu koostamist koordineeris Hannele Känd 15. lennust. Oma teoseid annetasid teiste seas näiteks kirjanik ja tõlkija Indrek Koff, muusik Tommyboy ehk Toomas Tilk, režissöör Heilika Pikkov (Võsu), teatriteadlane Hedi-Liis Toome ja muusik Frederik Küüts.
Aastate jooksul on korraldatud Sütevaka vilistlaste suvepäevi ja jõulukogunemisi. Enamik vilistlaste omavahelisest suhtlusest toimub Facebooki-lehel "Sütevaka vilistlased".
1713
1713. aasta (MDCCXIII) oli 18. sajandi 13. aasta.
1715
1715. aasta (MDCCXV) oli 18. sajandi 15. aasta.
Impulsi asukoha modulatsioon
Ajalugu
PPM-i meenutavat kontseptsiooni kasutasid juba antiikkreeklased oma hüdrauliliste telegraafidega, mille leiutas Aeneas Stymphalus umbes aastal 350 eKr. Süsteem koosnes kahe otsenähtavusega mäe tippu paigutatud veega täidetud anumast, mida sai kraaniga sulgeda, ning tõrvikutest. Veeanuma peale olid eelnevalt määratud kõrgustele kirjutatud eelnevalt määratud sõnumid. Info edastamiseks tõstis saatja pool läidetud tõrviku. Seda nähes tõstis vastuvõttev pool oma tõrviku. Olles sedasi end sünkrooninud, avati korraga veekraanid anumatel. Kui saatev pool tõrviku seejärel langetas, suleti veekraanid ja vastuvõttev pool sai veetaseme järgi anumalt välja lugeda, millist sõnumit parajasti edastati.
Tänapäevase PPM-i alged on aga elektriliste telegraafisüsteemide aegmultipleksimises, mille juured ulatuvad aastasse 1853, ja mis arenes kõrvuti pulsskood- ja pulsi laiuse modulatsiooniga. Raadiosides kasutamiseks mõtlesid PPM-i välja NASA insenerid Don Mathers ja Doug Spreng 1960. aastate algul. Tänapäeval on PPM kasutusel kiudoptilistes lahendustes, süvakosmoses suhtlemiseks ning endiselt kaugjuhitavates mudelites.
Sünkroonimine
Üks PPM-i kasutamisel esinevaid murekohti on vajadus vastuvõtva seadme lokaalne kell sünkroonida täpselt saadetava sümboli algusega, et saada usaldusväärsed lugemid. Selle lahendamiseks on PPM sageli implementeeritud diferentsiaalse modulatsioonina, kus iga impulss on kodeeritud sõltuvalt eelmisest. Sel juhul peab vastuvõttev pool mõõtma ainult kahe järjestikuse impulsi saabumise ajavahet, mitte absoluutset ajavahet saatmise algushetkega. Vigade levimine on võimalik piirata kahele järjestikusele sümbolile, nii et mõõteviga ei mõjuta kõiki tulevasi sümboleid.
Tundlikkus mitme raja interferentsi suhtes
Suurimaks PPM-i murekohaks peetakse tundlikkust mitme raja interferentsi suhtes, mis tekib valikulise sumbumisega edastuskanalites, mille korral vastuvõetud signaal sisaldab ühte või mitut kaja iga saadetud impulsi kohta. Kuna informatsioon kodeeritakse saabumise järjekorras kas diferentsiaalselt, või suhteliselt mingist ühisest kellasignaalist, siis kajakomponentide esinemine muudab õige impulsi asukoha määramise peaaegu võimatuks. Mitme raja interferentsi saab parandada, kasutades samu tehnoloogiaid nagu radarisüsteemides.
Mittekoherentne tuvastamine
PPM-i üheks suurimaks eeliseks on asjaolu, et see on M-bitiline modulatsioon, mida saab implementeerida mittekoherentselt, nii et vastuvõtja ei pea saatja signaali faasi jälgimiseks kasutama faasilukustusega tsükleid. See teeb PPM-i sobilikuks optiliste süsteemide jaoks, kus faasimodulatsioon ja -tuvastamine on keerulised ja kallid. Ainus teine M-bitiline mittekoherentne modulatsioon on M-bitiline sagedusnihet kasutav M-FSK, mis on PPM-i paariline sagedusdomeenis.
Kasutus raadiosides
PPM on raadiosides peamiselt kasutusel mudelautode, -laevade, -lennukite jms puldiga kaugjuhtimisel – varem tunti seda tehnoloogiat nimetusega "digitaalne proportsionaalne raadiojuhtimine". PPM on neis süsteemides kasutusel kujul, kus iga impulsi asukoht vastab mingi kangi kindlale asendile kaugjuhtimispuldil või lüliti olekule sellel. Impulsside arv igas saadetavas kaadris määrab ära kasutamiseks olevate kanalite arvu. PPM-i suurimaks eeliseks raadiosides on asjaolu, et selle dekodeerimiseks vajaminev elektroonika on ülilihtne, ja nii on võimalik valmistada odavamaid seadmeid. Lisaks ei kaalu need eriti palju, mis on eriti oluline mudellennunduses. Mudelisminduses kasutatakse metoodikat, kus raadiost vastuvõtjani jõuab PPM-signaal, ning vastuvõttev elektroonika teisendab selle PWM-signaaliks, kuna servomootoritel on sisseehitatud elektroonika, mille abil sellisest PWM signaalist tõlgendada mootori asukoht. Selliseks kasutuseks peab vastuvõtja esmalt raadiosignaalist vajaliku sageduse pealt informatsiooni eraldama ja sellest infojadast demultiplekseerima eraldi kanalid, muutma need PWM-iks ja siis PWM väljundid mootorite sisenditeks edastama.
PPM-i kodeerimine raadiosides kasutamiseks
Ühe terve PPM signaali kaadri pikkus on üldjuhul 22,5 ms (võib sõltuvalt tootjast varieeruda). Signaali madal oleku pikkus on alati 0,3 ms. Täiskaader algab alati nn startkaadriga - kõrge olek üle 2 ms. Iga kanal (kuni 8) kodeeritakse signaali kõrge oleku järgi valemiga PPM kõrge olek + 0.3 * PPM madal olek = Servo PPM impulsi laius.
Arenenumad raadiosidesüsteemid kasutavad tänapäeval impulsskoodi modulatsiooni, mis on keerulisem, kuid pakub suuremat usaldusväärsust ja paindlikkust. 2.4 GHz sagedusel töötava FHSS raadioside süsteemide tulek 21 sajandi algul muutis seda veelgi.
Lisaks mudelismindusele on PPM kasutusel ka ISO/IEC 15693 standardit järgivates kontaktivabades kaartides ja kõrgsageduslikes RFID-kaartides.
1722
1722. aasta (MDCCXXII) oli 18. sajandi 22. aasta.
Washington
pisi|Aerofoto vaatega [[Washingtoni monument|Washingtoni monumendile ja Valgele Majale Washingtonis]] pisi|Washingtoni linnaosade kaart Washington (inglise keeles ka Washington, D.C.) on Ameerika Ühendriikide pealinn. Seal töötavad USA president, valitsus ja kongress (Pentagon jääb ametlikult Virginia osariiki) ja välissaatkonnad.
Linn on samades piirides 1. järgu haldusüksus (Columbia ringkond).
Washington on keskne osa Suur-Washingtoni linnastust, kus elab peaaegu 5,6 miljonit inimest. See kuulub omakorda BosWashi hiidlinnastusse, mis hõlmab suure osa Ameerika Ühendriikide idarannikust ning on saanud nime otspunktide, Bostoni ja Washingtoni järgi.
Washington asub Potomaci jõe vasakul kaldal. Linna madalamad osad asuvad merepinna kõrgusel, kuigi meri jääb õigupoolest kaugemale, Potomaci estuaar ehk limaan ulatub merest kaugele.
Kliima
Washingtonis on niiske lähistroopiline kliima. Selgelt väljenduvad neli aastaaega.
Külmarekordid on mõõdetud jaanuaris ja veebruaris (–26 °C). Rekord pärineb 11. veebruarist 1899 ning sellest lumetormist pärinevad paljude USA linnade külmarekordid, Montana osariigist Texase osariigini ja Maine'i osariigist Florida osariigini, lõuna pool mõne päeva võrra hiljem. Seevastu juuli külmarekord on +11 °C ja augustis +9 °C. Maist septembrini pole kunagi öökülma täheldatud.
Washingtonis paistab päike aastas keskmiselt 2529 tundi. Kõige päikesepaistelisemad kuud on juuni (282 tundi) ja juuli (279 tundi). Kõige vähem paistab päikest detsembris (133 tundi) ja jaanuaris (146 tundi).
Washingtonis langeb sademeid aastas keskmiselt 1007 mm. Kõige sademeterikkamad kuud on mai (101 mm) ja juuni (96 mm). Kõige vähem langeb sademeid veebruaris (66 mm) ja jaanuaris (71 mm). Aastas sajab keskmiselt 114,1 päeval. Kõige rohkem sajupäevi on mais (11,1) ja juunis (10,7), kõige vähem oktoobris (7,7) ja augustis (8,2).
Lund sajab kõige rohkem jaanuaris ja veebruaris (14,5 cm). Aastas sajab lund keskmiselt 39,4 cm. Aastas sajab lund keskmiselt 8,3 päeval, neist enamus on jaanuaris (3,1) ja veebruaris (2,5).
Lumetormid tabavad Washingtoni keskmiselt kord 4–6 aasta tagant. Mõnevõrra sagedamini jõuavad Washingtoni orkaanid või nende jäänused, aga tavaliselt on nad linnani jõudes suuresti nõrgenenud, mis tuleneb osalt orkaanide jaoks kõrgest laiuskraadist, aga osalt sellest, et orkaanid nõrgenevad üle maa liikudes kiiresti ja Washington ei ole päris mere kaldal. Sellepärast on kõige suuremaid kahjusid linnas põhjustanud hoopis Potomaci jõe üleujutused, kui liituvad tõus, tugev tuul ja lumesulamine.
Rajamine
17. sajandi alguses asusid piirkonda elama algonkinide hulka kuuluvad Piscataway indiaanlased.
Eurooplastest kolonistid hakkasid sinna jõudma kümneid aastaid hiljem. Nad tõrjusid indiaanlased lääne poole. Praeguse linna alani laienesid lõuna poolt Virginia koloonia ja ida poolt Marylandi provints.
1696 asutati Georgetowni asula, mille maa-ala langeb enam-vähem kokku praeguse Georgetowni linnaosaga. Järjepidev asustus on seal alates 1751. 1749 rajati Alexandria linn.
1783. aastal kogunes Konföderatsiooni Kongress (Congress of the Confederation, mitte ajada segi Ameerika Riikide Konföderatsiooniga) Philadelphias, kuid juunis 1783 toimus sõdurite mäss maksmata palkade üle. Kui Pennsylvania kuberner keeldus Kongressi kaitseks sõjaväge eraldamast, otsustati luua valitsuse asukohaks uus föderaalringkond osariikidest eraldi, mis kaitseks end ise. Valitsus kolis Washingtoni 1800. aastal, esimene Kongressi sessioon Kapitooliumis toimus 17. novembril 1800.
Suurbritannia-USA sõja ajal vallutasid Suurbritannia väed 24. ja 25. augustil 1812 Washingtoni ja põletasid selle maha. Põlema süüdati Kapitoolium, USA rahandusministeerium ja Valge Maja. USA väed võtsid linna kiiresti tagasi ja enamik hooneid taastati peatselt, aga Kapitoolium, mis tollal oli ehitusjärgus, valmis alles 1868.
Washingtoni linna põhiplaani töötas välja ja ka jälgis algset ehitust Prantsuse päritolu arhitekt Pierre Charles L'Enfant, kes võttis aluseks Pariisi lähedal asuva Versailles' lossi põhiplaani. Tema nime kannab praegu linna väljak L'Enfant Plaza, kus asub USA Postiteenistuse (kirjakandjad) peakorter.
Sport
Washington on üks 12 USA linnast, millel on profimeeskond kõigis neljas tähtsaimas spordiliigas. Washingtoni korvpallimeeskond on Wizards, jäähokimeeskond on Capitals, pesapallimeeskond on Nationals ja Ameerika jalgpalli meeskond on Redskins. Lisaks on Washingtonis jalgpallimeeskond D.C. United ja korvpallinaiskond Mystics.
1726
1726. aasta (MDCCXXVI) oli 18. sajandi 26. aasta.
1723
1723. aasta (MDCCXXIII) oli 18. sajandi 23. aasta.
1719
1719. aasta (MDCCXIX) oli 18. sajandi 19. aasta.
1724
1724. aasta (MDCCXXIV) oli 18. sajandi 24. aasta.
1728
1728. aasta (MDCCXXVIII) oli 18. sajandi 28. aasta.
1725
1725. aasta (MDCCXXV) oli 18. sajandi 25. aasta.
Tuluskivi
Tuluskivid olid harilikult ovaalsed, keskele süvistatud joonega ja neid kanti vööl. Noa otsa või muu terava raudesemega vastu tuluskivi lüües sai tekitada sädeme, mis püüti kuivale puuseenele (taelale).
Tuluskivi kui esemetüüp on tõenäoliselt pärit Visla alamjooksu alalt, kust see rooma rauaajal põhja ja lääne poole levis.
Eesti ja Soome tuluskivid
Eestist on leitud umbes 100 tuluskivi. Enamik neist on juhuleiud peamiselt metsastelt ja soistelt aladelt, kust rauaaja kinnismuistiseid teada ei ole (Pärnu jõgikonnast, Võrumaalt Hargla ümbrusest, Ruhnust). Mõned tuluskivid on saadud ka kalmetest: nii kivikalmetest kui Kagu-Eesti põletusmatustega kääbastest. Ka Soome tuluskividest on paljud leitud aladelt, kust kinnismuistiseid ei teata, kuigi need on asunud headel põllumaadel.
On oletatud, et Soome tuluskivid ohverdati jahi- ja kalaretkede käigus kõnnumaale rajatud alepõldudele. Kuju tõttu on tuluskive seostatud vulvasümboolikaga, mis koos asjaoluga, et neid on leitud ennekõike põlluharimiseks sobilikelt maadelt, on viinud nende seostamisele viljakusmaagiaga. Andres Tvauri on tähelepanu juhtinud, et viljakusmaagiaga seostatud lohukivide kasutamine lõppes umbes samal ajal, kui tulid kasutusele tuluskivid, ja välja pakkunud, et lohukivide roll viljakusriitustes kandus üle tuluskividele.
Vassili Blohhin
Vassili Blohhin (Василий Михайлович Блохин; 7./19. jaanuar 1895 Vladimiri kubermang – 3. veebruar 1955 Moskva) oli Nõukogude Liidu julgeolekutöötaja, kindralmajor (1945). Juhtis alates 1926. aastast Nõukogude julgeoleku tipphukkamiskomandot. Ta on üks enim hukkamisi läbi viinud tšekist, kes tappis oma käega kümneid tuhandeid inimesi. Aastal 2010 valis Guinnessi rekordite raamat ta kõigi aegade viljakaimaks timukaks. Osales isiklikult püstolipäästiku vajutamisel enamiku 1930ndate suure terrori ajal läbi viidud kõrgemate riigitegelaste hukkamistel, nende hulgas näiteks marssal Tuhhatševski ja Nõukogude julgeoleku endiste juhtide Jagoda ja Ježovi hukkamistel. Osales ka Poola ohvitseride mõrvamisel Katõnis, hukates ligikaudu 7000 inimest.
Elulugu
Sündis 7./19. jaanuaril 1895 Vladimiri kubermangus Gavrilovskoje külas vaese talupoja perekonnas. 1905–1910 töötas karjasena Jaroslavi kubermangus ja 1910–1915 müürsepana Moskvas. 1915 mobiliseeriti tsaariarmeesse 82. jalaväe reservpolku jõudes teenistuses vanemallohvitseri auastmeni. Pärast veebruarirevolutsiooni valiti 218. jalaväepolgu roodukomitee esimeheks. Detsembris 1917 pöördus tagasi kodutallu ja abistas isa talutöödel. Oktoobris 1918 astus Punaarmeesse, aprillis 1921 võeti ta vastu kommunistlikku parteisse.
Mais 1921 astus teenistusse valvevägedesse (Vojska VOHR) rühmaülemana. Võitis ülemuste usalduse nn musta töö (piinamised, peksmised, hukkamised) tegemisel. Maist oktoobrini 1921 Tšekaa 62. pataljoni rühmaülem, 24.11.1921–05.05.1922 Tšekaa kolleegiumi eritähendusega (Osnaz) salga rühmakomandöri abi. 05.05.1922–16.07.1924 GPU eriotstarbelise (Osnaz) salga rühmakomandör, 16.07.1924–01.08.1924 OGPU kolleegiumi juures asuva eriotstarbelise (Osnaz) diviisi 61. divisjoni komandöri abi, 01.08.1924–03.05.1926 OGPU kolleegiumi juures asuva erisalga erivolitustega komissar.
1926 nimetati NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu juures asuva Ühendatud Riikliku Poliitvalitsuse administratiivse täidesaatva osakonna komandantuuri ülemaks. See polgusuurune üksus tegeles hukkamiste täideviimisega. Asudes Moskvas NSV Liidu RKN juures asuv ÜRP peamajas Lubjankal, olid kõik selle üksuse liikmed saanud Nõukogude Liidu diktaatori Jossif Stalini poolt ametisse kinnituse.
Septembrist 1931 jaanuarini 1933 õppis arhitektuuri-ehitusinstituudis Moskvas ning jaanuarist 1933 maini 1937 Moskva majandusjuhtide kvalifikatsiooni tõstmise instituudis.
Pärast Stalini surma 5. märtsil 1953 vabastati 2. aprillil 1953 töölt ametlikult tervislikel põhjustel. NSV Liidu Ministrite Nõukogu määrusega 23. novembrist 1954 võeti talt kindralmajori aukraad põhjendusega, et ta on end julgeolekuorganites töötades diskrediteerinud. Ta langes raske depressiooni ja alkoholismi küüsi. Suri 3. veebruaril 1955 Moskvas, ametliku versiooni järgi müokardi infarkti, kuid KGB kindral Dmitri Tokarevi andmeil sooritas autasuks saadud mauseriga enesetapu. Maeti Moskva Donskoi kalmistule, kuhu on maetud ühishauda ka suur hulk tema ohvreid. 1960ndate lõpul ennistati talle tema aukraadid ja medalid ning ta rehabiliteeriti Nõukogude riigi poolt.
1729
1729. aasta (MDCCXXIX) oli 18. sajandi 29. aasta.
Vassili Blohhin
Tegevus Nõukogude julgeoleku peatimukana
Blohhini muude tiitlite ja ametinimetuste hulgas oli ka Lubjanka (Nõukogude julgeoleku peakorter Moskvas) sisevangla ülem. Sellel ametipostil olles sai ta hukkamisi läbi viia ilma suuremate formaalsusteta ja paberit määrimata. Ta osales kõikidel 1930ndate suure terrori tähtsamate ohvrite hukkamistel, sealhulgas marssal Mihhail Tuhhatševski ning NKVD juhtide Genrih Jagoda ja Nikolai Ježovi hukkamistel. 1936. aastal autasustati teda Punatähe ordeniga ja 1937. aastal ordeniga "Austuse märk".
1939. aasta algul, kui uus NKVD ülem Lavrenti Beria viis organisatsioonis läbi puhastust, valmistus ta ka Blohhini arreteerimiseks, kuid tema üllatuseks Stalin keeldus. 1953. aastal pärast arreteerimis tunnistas Beria: "Stalin polnud minuga nõus, öeldes, et selliseid inimesi ei tasu puutuda, kuna nad teevad ära musta töö." pisi|Vassili Blohhini hauakivi Moskva Donskoi kalmistul 1940. aasta aprillis viis ta Katõni massimõrva raames läbi Ostaškovski laagris viibinud Poola sõjaväelaste hukkamise Kalinini (Tver) NKVD vanglas. Esimene hukkamine viidi läbi 4. aprillil. Kokku 28 ööpäeva jooksul juhtis ta 6311 inimese hukkamist. Keskelt läbi hukati 1 poolakas iga 2–3 minuti tagant. Hukkamised viidi läbi öösel umbes kümne tunni vältel, ühe ööga tapeti umbes 300 inimest. Hukkamised viis ta läbi Saksa püstoliga Walther 2, milliseid ta eelistas Nõukogude julgeolekus kasutatavatele TT-püstolitele nende töökindluse tõttu. Walthereid võttis ta Kalininisse kaasa terve kohvritäie. Vangid toodi ühekaupa punaseks värvitud eesruumi, mis oli tuntud ka, kui Lenini tuba. Seal toimus isikutuvastus ja pandi hukatavale peale käerauad, mispeale ta tõugati hukkamisruumi. Tuba oli helikindlate polsterdatud seintega, kaldus betoonpõrandal oli koos vooluga äravooluava ning toa ühes küljes palksein, mille ette pandi hukatav seisma. Blohhin seisis ukse taga hukkamisrõivastes – nahast lihunikupõlles, nahksoniga ja õlgadeni ulatuvates nahkkinnastes – ning tulistas hukatavale oma Waltherist kuklasse. Ehkki osa hukkamistest viis läbi riikliku julgeoleku vanemleitnant Andrei Rubanov, oli peamine hukkaja Blohhin. Öö lõpus pakkus Blohhin kõigile oma meestele viina.
Hukatute laibad viidi öösel veoautoga Mednoje küla lähedal asuvasse ühishauda. Need 28 päeva jooksul toime pandud rohkem kui 6000 mõrva on aastal 2010 valitud Guinnessi rekordite raamatusse suurima ühe inimese poolt sooritatud massimõrvana. 27. aprillil 1940 autasustas Jossif Stalin teda Punalipu ordeniga (teist korda veel 1944. aastal) ja kuupalgasuuruse preemiaga.
1943. aastal autasustati teda Tööpunalipu ordeni ning 1945. aastal Lenini ordeni ja Isamaasõja ordeni 1. järguga. Pärast sõda premeeriti teda veel sõiduautoga Pobeda.
1731
1731. aasta (MDCCXXXI) oli 18. sajandi 31. aasta.
Äike
Äike võib tekkida rünksajupilvede korral. Kaasnevad hoovihm, rahe ja tugevad tuuleiilid, harva tromb või vesipüks, külmal aastaajal sajab äikesega rünksajupilvedest lumekruupe, jääkruupe ja hooglund. .
Liigid
Äikese tekkimiseks peab olema täidetud kolm tingimust: a) õhumassi vertikaalne tasakaal on ebastabiilne (labiilne), b) maapinnalähedane õhukiht on suure niiskusega, c) olemas on päästikumehhanism õhuhulkade algtõukeks üles.
Äike liigitatakse õhumassisiseseks, frontaalseks ja orograafiliseks.
Õhumassisisene äike jaguneb omakorda termiliseks, advektiivseks. Termilist äikest põhjustab tormiline konvektsioon labiilses õhumassis, kaasnevate võimsate tõusvate õhuvooludega, mis tekivad maapinna ebaühtlase soojenemise tagajärjel harilikult pärast keskpäeva, mere kohal ka öösel ja hommikul.
Advektiivne äike tekib siis, kui soojale aluspinnale voolab külm õhumass, mistõttu tekivad konvektsioonivoolud päikeselt otseselt energiat saamata, tüüpiline on see külma frondi tagalas.
Orograafiline äike tekib mägisel maastikul, kui õhumass on õhurõhu horisontaalse gradiendi tõttu sunnitud liikumisel tõusma piki künka, mäe või mäeaheliku tuulepealset nõlva. Kõigi nende äikeseliikide tekkimise peamiseks eelduseks on ebapüsiva (labiilse) vertikaalse tasakaaliga õhumassi paiknemine antud geograafilisel alal.
Frontaalne äike on seotud enamasti külma- või oklusioonifrondiga (atmosfäärifront), arenedes neis tekkivais pilvedes. Sel juhul muutub ilm pärast äikest tavaliselt jahedamaks. Mõnikord tekib frontaaläike soojal frondil ja võib siis olla iseäranis tugev. Sel juhul võib ilm pärast äikest tuntavalt soojeneda. Frontaaläike hõlmab suuremat piirkonda ning kestab kauem kui kohalik äike.
Rünksajupilvede organiseerumise järgi
Rahvusvaheliselt kasutatakse frontaaläikeste klassifikatsiooni, mis põhineb rünksajupilvede organiseeritusel. Rünksajupilvedele on tüüpiline organiseerumine, st koondumine suuremateks kogumikeks. Organiseerumine saab toimuda siis, kui olemas on tuulenihe, mis on seotud tsükloni frontidega. Olenevalt organiseerumise astmest võib-olla äike lühi- või pikaealine, ohtlik või väheohtlik. Üldiselt organiseerumise astme suurenemisega muutub äike kestvamaks ja ohtlikumaks.
Üheelemendiline äike ei ole organiseerunud. See koosneb üksikust ja suhteliselt väikesest rünksajupilvest. Seda tüüpi äikese on väheohtlik ja lühikese elueaga (kestab harva üle 1 tunni) ning võib põhjustada äärmisel juhul lühiajalist paduvihma, rahehoogu või tuuleiile. Atmosfääris ei ole selle äikesetüübi puhul märkimisväärset tuulenihet, mistõttu kuulub enamasti termiliste äikeste hulka. On üsna haruldane.
Mitmeelemendiline äike on juba mõningal määral organiseerunud, st koosneb mitmest rünksajupilvest. Seetõttu katab selline äike palju suuremat ala ja on pikema elueaga. Võib põhjustada juba ägedamat äikest, peamine oht on tugevad tuuleiilid (äikesepagid), kuid ka rahe ja paduvihm. Enamik äikestest, mida kogeme, on just mitmeelemendilised.
Organiseerituselt järgmisel astmel on pagijoonena joondunud rünksajupilved (äike). Ka see koosneb paljudest rünksajupilvedest, kuid need paiknevad sel juhul pika reana, mille pikkus on sageli sadu kilomeetreid ja kestus tunde, vahel üle ööpäeva. Sellise rünksajupilvede süsteemi teke vajab palju soojust ja niiskust ning märkimisväärset baarilistes süsteemides esinevat tuulenihet. Tihti kujuneb pagijooneäike külma frondi ees nn ebapüsivuse joonel, kus on konvektsiooniks kõige soodsamad tingimused. Seda tüüpi äike on sageli ohtlik, põhjustades purustavaid pagisid (näiteks 8.8.2010 või 28.7.2011 kuuluvad siia alla), kuid ka hiidrahet ja paduvihma. Paljud võimsad äikesed, mille ees liigub huvitava ja pilkuköitva välimusega viiruline pilveosa, kuuluvad just selle tüübi alla.
Organiseerituse astmel kõige kõrgemal on ülielemendilised äikesed. Need on väga haruldased, mille tekkeks on vaja väga suurt frontidevahelist tuulenihet (nii tugevuse kui ka suuna mõttes), samuti palju soojust ja niiskust, kuid tõsised hiidrahe- ja tornaadojuhtumid (näiteks USAs) on eeskätt just selle äikesetüübiga seotud. Euroopast võib tuua näitena 16. augustil 2008 Poolat laastanud tornaadopuhangu
Levik
Maakeral on äikest korraga keskeltläbi umbes 1800 kohas.
Äikese sagedus väheneb üldiselt ekvaatorilt pooluste suunas, näiteks Jaava saarel on aastas üle 300 äikesepäeva, Eestis keskmiselt 10–20. Selle põhjuseks on pooluselähedasemate alade madalam õhutemperatuur ja väiksemad pinnase temperatuurikontrastid.
Kõu
pisi|Äikesetorm [[Saksamaal]] Kõu ehk müristamine on summaarselt välgusähvatusele järgneva pikse raksatusena kostva lööklaine, mis tekib välgu kuumusest plahvatuslikult paisuvast õhust ja magnetväljast ning välgukanalites tekkivate paukgaasi plahvatuste ja plahvatuste heli peegeldumine pilvedelt või mägedelt kostev kõuemürin.
Ettevaatusabinõud
Hoonete kaitseks välgu eest, tuleb ehitiste kõrgematesse kohtadesse paigaldada korralikud piksevardad. Eemale tuleb hoida üksikutest kõrgetest puudest lagedal väljal. Eriti ohtlikud on lehtpuud (tammed) nende suure niiskusesisalduse tõttu.
Majades tuleb hoiduda telefoniga helistamisest, teleri sisselülitamisest (maailmas on küllaga näiteid tulekahjudest, mis on põhjustatud välgulöögist teleantenni) ja ahju kütmisest (suitsusammas toimib laetud osakeste suure kontsentratsiooni tõttu piksevardana). Eemale tuleb hoida isegi maja elektrivõrgu pistikupesadest.
Äike mütoloogias
Paljude rahvaste mütoloogias on äikese põhjustajaks usutud jumalaid või jumalusi. Vanakreeka mütoloogias on äikese- (ja peajumalaks) Zeus, Eesti rahvausundis Äike või Pikker või Pikne, Skandinaavias Thor jne. Vt ka seaduselaegas.
Heinrich von Fick
pisi|Heinrich von Fick pisi|Fickide perekonnavapp Heinrich Claus von Fick (vene Генрих фон Фик; november 1678 Hamburg – 26. juuni 1750 Põltsamaa) oli saksa päritolu Venemaa keisririigi riigitegelane.
Elulugu
Heinrich Claus Fick sündis 1678. aastal Hamburgis ning ta ristiti 3. novembril Hamburgi Püha Georgi kirikus.
1699. aastal reisis Fick Stockholmi ning astus Magnus Wilhelm von Nierothi rügementi. Aprillis 1702 oli Regements Führer (staabiallohvitser) ning edutati hiljem kortermeistriks. Ooberst Nierothi Pärnus baseerunud Liivimaa jalaväerügemendi kortermeistrina on teda mainitud nii 1706. kui 1710. aastal.
Pärast Põhjasõja käigus Liivimaa vallutamist ja Venemaa keisririigi koosseisu liitmist lahkus ta Saksamaale.
Seejärel asus ta Schleswig-Holsteini hertsogiriigi valitsejate Holstein-Gottorpi dünastia teenistusse ning sai hertsog Christian Augusti erasekretäriks. 1711. aasta algul nimetati ta Eckernförde komissar-linnapeaks.
Pärast Tönningi kindluse langemist Põhjasõja käigus Taani vägede kätte 1713. aastal läksid Holstein-Gottorpi valdused Taani valdusse. Fick vabanes ametist 7. veebruaril 1714 ning naasis Rootsi. Rootsis ei õnnestunud tal samalaadset positsiooni omandada, ning ta vahetas leeri. Novembris 1715 sai Peeter I teateid Fickist ja juba detsembris pakkus Fick oma teeneid Peeter I juures Peterburis asuva Schleswig-Holstein-Gottorfi dünastia printsi Karl Friedrich õukonna ministri ja Holsteini diplomaadi krahv Henning Friedrich von Bassewitzi soovitusel tsaarile.
1716. aasta alguses sõitis ta Stockholmi, kus valmistas aasta lõpuni koopiaid sadadest dokumentidest, mis talle Rootsi vaenlase Venemaa moodsa valitsemisstruktuuri ülesehitamiseks vajalikud tundusid. Seikluslikes tingimustes, osalt abikaasa seelikute all varjatult, viis ta materjali laeva pardale ning piiri taha.
1717. aastal kohtus Fick Amsterdamis tsaar Peetriga, kes andis talle 23. jaanuaril 12 aastaks kammernõuniku või riiginõuniku patendi. 17. veebruaril andis püha Rooma keiser Karl VI talle aadlitiitli.
Aastatel 1717–1720 viidi läbi Venemaa keisririigi riigi haldusasutuste ja haldusreform (1719. aasta oblastireform), mille tulemusel pidi endise Vene tsaaririik muutuma euroopalikult valitsetavaks riigiks.
Rootsi eeskujul ülesehitatud Vene keisririigi riigivalitsuskolleegiumite presidendid pidid olema vene päritolu, kuid asepresidendid võisid olla välismaalased. 1726. aastal sai Fickist kommertskolleegiumi asepresident. Ta töötas edukalt ning 1727. aastal ühendati kommerts- ja manufaktuurkolleegium.
Heinrich von Fick oli üks esimesi, kes arutas Venemaale teaduste akadeemia asutamist. Ta kirjutas instruktsiooni pealinna Peterburi administreerimiseks. Ta hoolitses välismaiste käsitööliste ja ametnike värbamise eest, linnadevahelise korrapärase postiühenduse toimimise eest, kubermangude valitsemise Rootsi eeskujul ümberkorraldamise eest, Riia ja Tallinna eeskujul magistraatide sisseviimise eest kõigis linnades ja Rootsi sõjavangide värbamise eest Vene riigiteenistusse.
Tema tähelepanelikkus suunas teda edasi väliskaubanduse ja tollimaksu reguleerimise, Eesti-, Liivi- ja Ingerimaa mõisa omandisuhete selgitamise, näljahädade vältimiseks provintsides teravilja ülesostmise, mäetööstusettevõtete asutamise, väliskapitali paigutamise, investeerimisühingute asutamise õhutamise ja veel paljude asjade juurde.