cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vabaduse filosoofia
Peatükk I. Filosoofia ja religioon
Need sümptomid on iseloomulikud kriitilistele ajastutele. Ainult orgaanilistel ajastutel julgetakse uskuda, armastada, välja valida. Diferentseerumine on läinud liiga kaugele ja küpseb integreerumise, orgaanilise terviklikkuse vajadus. Friedrich Nietzsche suur tähtsus meie ajale seisnebki selles, et ta söandas ennekuulmatu jultumusega öelda midagi. "Meie ajastu kuulus teaduslik hoolikus, teaduslik tagasihoidlikkus, teaduslik enesepiiramine on sageli vaid kattevari nõrkusele, argusele usus, armastuses, väljavalimise mitteotsustavusele. ... Ei ole miskit kui elu olemust, ja sellepärast peetakse sündsaks rääkida ainult millestki, lubatakse vaid üldkohustuslikku teadust millestki tahtetu, armastuseta skeptitsismi riigis, nõrga uskmatuse riigis. Subjekt ja objekt on haiglaselt lahknenud, ning kadunud on miski – noumenon, jäänud on vaid millestki – ainult fenomen. Kui inimestel ei ole absoluutset, kõigutamatut kindlust, siis on kergem ja parem rääkida ja kirjutada "millestki", mitte "midagi", – vähem vastutust."
Võidakse öelda, et asi on selles, et meie ajastul napib geeniusi ja talente. Ent meie ajastule on iseloomulik andetuse tahe, tahtlik seljapööramine geniaalsusele ja andekusele. Ka meie ajastul on palju andeid, kuid neile on antud vale suund. Õigus on Otto Weiningeril, kes ütleb, et igas inimeses on geniaalsuse alge ja igaüks võib mõnel eluhetkel olla geniaalne. Asi on elu kvaliteedis, noumenaalse tahte suunas, mitte andekuse kvantiteedis, ainult suurmeestes. Parem on olla kolmandajärguline Augustinus, "miski" vaimu realooja kui "millestki" vaimu esmajärguline kuulutaja. See ei ole õigus, privileeg, vaid kohustus. Inimene peab olema julge, tahte julgusega võidab ta Vaimu annid. Kui temas elab Vaim, siis langeb ära ennastarmastav ja edev küsimus annete suurusest. Inimesel on kohustus olla tõe kõrgema täiuse kuulutaja. Julguse aga annab üksnes usk. Aleksei Homjakov ütleb oma võimuka kindluse, oma julguse, oma ülemäärase pretensioonikuse kohta: "selle õiguse, selle jõu, selle võimu võlgnen ma ainult õnnele olla Kiriku poeg, üldse mitte mingile minu isiklikule jõule. Ütlen seda julgelt ja mitte ilma uhkuseta, sest ebasünnis on suhtuda alandlikult sellesse, mida annab Kirik." Kirik teeb inimese geniaalseks, Vaimu omajaks. Võlts alandlikkus ja enesepiiramine on vaid kirikliku eneseteadvuse ja enesetunde nõrkus. Oma jultumust selles raamatus öelda "midagi" õigustan samamoodi nagu Homjakov. "Ma ei tunne end mahajäetuna olemise tunnetuses, ja minu gnoseoloogia ei ole mahajäetuse gnoseoloogia. See määrabki minu vaate filosoofia ja religiooni vahekorrale."
"Kõik tunnistavad, et filosoofia on raskes kriisis, et filosofeeriv mõte on ummikusse jooksnud, et filosoofias on kätte jõudnud epigoonluse ja languse ajastu, et filosoofiline looming on ammendumas." Samas sünnib taas huvi filosoofiliste probleemide vastu, on tunda vajadust maailmanägemise filosoofilisi aluseid revideerida, taas teeb rahutuks igavikuliselt metafüüsiline. Peaaegu ei leidu enam neid, kes usuksid filosoofiasse nagu Vana-Kreekas, nagu Saksamaal sealse filosoofia õitseajal. Viimane, kes filosoofiasse tõeliselt uskus, oli Georg Wilhelm Friedrich Hegel, võib-olla suurim filosoof sõna ranges mõttes. Hegeliaanluses jõudis filosoofia enesejumalikustamiseni, hegeliaanlus on abstraktse filosofeeriva mõistuse ennenägematu uhkus. Hegel oli suurim ja viimane gnostik-ratsionalist. Elava Jumala asemel kummardas Hegel oma filosoofilist gnoosist, oma abstraktset mõistust. Kui Hegel oli filosoofia muutnud ebajumalaks, siis filosoofia hüljati ja ta kukkus nii madalale, kui ta pole inimese eneseteadvuse ajaloos kunagi olnud. Materialism oli jumalik kättemaks ebajumalakummardamise eest. Seejärel kõlas Saksamaal loosung "tagasi Kanti juurde" ja uuskantiaanluse eri vormides toimus otsekui filosoofilise mõtte taassünd. "Sakslane hakkas jälle filosofeerima, hakkas kirjutama lõputuid gnoseoloogilisi traktaate, jõudis selles asjas suure rafineerituseni." Kuid filosoofia paatos oli nähtavasti pöördumatult kaotatud, uuskantiaanluses pole enam filosoofilist erost. Ilmne on uuskantiaanluse epigoonlus ja dekadentlikkus, kese on kaduma läinud, kõik on laiali pudenenud. Mõned lähevad üle uusfihteaanlusse ning võimalik on tulevikus jõudmine uushegeliaanlusse. Kuid niiviisi ei liigu filosoofia loovalt edasi ega välju ummikust. Uusfihteaanlus ja uushegeliaanlus võivad jälle üle minna uusmaterialismiks ja uuspositivismiks, ja nõnda lõpmatuseni. Filosoofilise mõtte kõikvõimalikud tüübid ja kombinatsioonid on juba läbi proovitud ja geniaalselt väljendatud. Uut on peaaegu võimatu välja mõelda. Tuleb ringist väljuda, aga selleks tuleb teadvustada, et tegu pole filosoofilise kriisiga, nagu neid on palju olnud, vaid filosoofia kriisiga: kahtluse all on abstraktse ratsionalistliku filosoofia võimalikkus ja õiguspärasus.
Uusim filosoofia on näidanud oma võimetust tunnetada olemist, ühendada tunnetav subjekt olemisega. See filosoofia on jõudnud olemise tühistamiseni, "meonismini", nii et tunnetaja on kummituste riigis. Kriitiline gnoseoloogia on jõudnud järeldusele, et tunnetus pole pädev siduma tunnetajat tunnetuse objektiga, olemisega. Realistlik olemisetunne ja realistlik suhtumine olemisse on kaotatud paradiis, millesse nähtavasti filosoofilist tagasiteed ei ole. Immanuel Kant jättis tunnetaja omapead, reaalsusest äralõigatuks, ning otsis pääseteed praktilisest mõistusest. Kriitiline gnoseoloogia eitab juba tunnetuse algeesmärki – tunnetaja ühendamist olemisega, konstrueerib tunnetuse väljaspool tunnetava subjekti reaalset, elavat, seesmist suhet tunnetatava objektiga. Tunnetaja on iidsest ajast tahtnud ära mõistatada olemise mõistatust, tungida kõige reaalsema tegelikkuse saladusse, kuid filosoofilise mõtte tipus see eesmärk tühistati. Tunnetus polnud enam abielu, tunnetajalt võeti pruut ära. Tõe kriteeriumi hakati otsima tunnetaja seest, tema suhtest iseenda, mitte olemisega. Tunnetus muutus eneseküllaselt elavaks parasiidiks. Niisugused on abstraktse ratsionalismi tulemused. Tänapäeva filosoofia haigus on toitumishaigus. Toitumise allikad on kaduma läinud, selle pärast ei suuda filosoofia ühineda olemise saladusega. Filosoofia ei saa toituda iseendast, olla abstraktne, eneseküllane. Ta ei saa toituda ka ainult teadusest. Ja sõltuvus teadusest tähendab iseseisvuse kaotust. Väljapääs kriisist on toidu otsimine, taasühinemine lätete ja juurtega. Tänapäeva gnoseoloogia kuivatab tunnetuse puu ja katab selle parasiitidega. Ja filosoofia, selle ülesannete ja pädevuse radikaalne kriitika ei ole praegu gnoseoloogiline, vaid religioosne, see eelneb igasugusele filosoofiale ja juhib seda.
Kristlik filosoofia ei ole "gnoosis" Valentinuse mõttes ega "teosoofia" Rudolf Steineri mõttes, kuigi ta on nii gnoosis kui ka teosoofia. Gnostitsism tunnistab tunnetuse tee pääste teeks. Puhtgnostiline tee on teatud mõttes lutsiferlik. Gnostitsism õpetab tõe tunnetamist, mitte tõe saamist, gnostitsism jutlustab julgust tunnetuses ilma loobumise vägiteota. Gnostitsism on hoolimata oma müstilisest rüüst rafineeritud, raskesti äratuntav ratsionalism. Gnostitsismi jaoks on religioon salajane ja avalik teadmine, pühitsus õpetusse. Gnostitsism asendab religiooni okultse teadmisega, kuna aga okultset teadmist tuleb võtta teadmise vormina, laiendatud teadusena, mitte religioonina. Gnostiku ideaaltüüp on õpetaja, targa tüüp. Kristluses ei avane tõde mitte tarkadele, vaid lapsukestele, ja gnoosis on religioosse elu vili. Kristuse tões on jumalik lihtsus. Tõde saadakse elu ja vägiteoga, tahtepingutuse ja tervikliku vaimuga, mitte ainult tunnetusega. Tunnetus on vaid religioosse elu funktsioon. Kristlase ideaal on pigem pühaku kui targa õpetaja ideaal. Kristlik gnoosis nõuab enesesalgamise, gnostilisest uhkusest, mõistusliku tunnetuse pretensioonidest lahtiütlemise akti. Kristlik gnoosis on endale mõistuse saamine jumaliku narrusena. Temas pole enam jälgegi ratsionalismist ja naturalismist, mis rafineeritud vormis on olemas gnostitsismis. Tänapäeva teosoofia on üks gnostitsismi vormidest, ja gnostiliste pretensioonide kogu viljatus annab end seal tunda veel tugevamalt kui vanas, klassikalises gnostitsismis. Teosoofia jaoks on religioon universaalne gnoosis, mis antakse põlvest põlve edasi pühitsuse teel, tarkadelt õpetajatelt õppimise teel. Religioossed dogmad ja religioossed salasused omandavad teosoofias puhtgnostilise iseloomu. Targa, pühendatu jaoks osutuvad religioosse elu tõed, usu tõed teadmiseks. Kõike tõlgendatakse rafineeritud evolutsioonilise naturalismi vaimus. Ainult pööbli jaoks on imeline, imeline on esoteeriline mõiste. Imelist ei ole tõelise gnostiku ja teosoofi, esoteerilisse teadmisse pühendatu jaoks. Tema jaoks on ka Kristuse ülestõusmine loomuse fakt, mis on taibatav näiteks eeterkeha oletades. Gnostikud ja teosoofid on paremad kui metafüüsikud ja filosoofid, sest nad nõuavad pühitsust tõe religioosseks avamiseks, kuid nad on ära rebitud juurtest, elavad intellekti hüpertroofiast, nad on armust ilma. Kristlik usk on viimses sügavuses gnoosis, pühitsetute teadmine lahtiütlemise läbi, kuid gnostiline teosoofia selle sügavuseni ei jõua.
Cantalupo nel Sannio
Cantalupo nel Sannio on vald Itaalias Molise maakonnas Isernia provintsis.
Vabaduse filosoofia
Peatükk I. Filosoofia ja religioon
Abstraktne, omaette olev filosoofia, mis ammutab oma tarkuse iseenesest, lakkab olemast. Positivism on üks selle olemast lakkamise vormidest: ta allutab filosoofia positiivsele teadusele ning käsib toitu otsida ainult seal. Müstitsism on selle olemast lakkamise teine vorm: ta allutab filosoofia positiivsele religioonile ja käsib toitu otsida sealt. Positivism hukutab filosoofia lõplikult, müstitsism taaselustab selle, annab talle tagasi kaotatud eesmärgi ja elulise väärtuse, lastes tal osa saada olemisest. Filosoofia saab selleks, mis ta oli vanaajal, saab pühaks, taas ühendatuks elu saladustega. Ta ei pea saama teoloogia toatüdrukuks, võib-olla teoloogiat ei peagi olema. Filosoofia peab olema religioosse elu orgaaniline funktsioon, mitte teoloogia toatüdruk. Filosoofia ei saa ega pea olema teoloogiline apologeetika. Ta avastab tõde, kuid saab seda teha ainult pühendatuna religioosse elu saladustesse, saades osa elu teest. Filosoofia, mis otsib toitu religioossest kogemusest, on skolastikale vastandlik. Skolastikaks võiks nimetada pigem abstraktset filosoofiat ja tänapäeva gnoseoloogiat, sest nad on end elu vaimust lahutanud, vastandanud end elule. Meie aga tahaksime anda filosoofiale tagasi täisverelisus, vabastada ta lõplikult skolastikast. Skolastiline teoloogia on religioosse elu saladustest osasaamise lõpetamine, ta annab tunnistust sellest, et religioosse elu kogemus on ammendunud, ning asendab kogemuse abstraktse mõtlemisega. Keskaja filosoofia ei olnud sugugi selline lootusetu skolastika, nagu tänapäeval arvatakse, selle juurde pöördutakse ikka ja jälle tagasi. Praegugi ju piinab keskaegne nominalismi ja realismi probleem. Tänapäeva gnoseoloogidel on palju rohkem kuiva skolastikat kui keskaegsetel mõtlejatel. Uusim gnoseoloogia on õigupoolest skolastiline teaduse apologeetika. Ta on sama mittevaba kui skolastiline teoloogia. Apologeetiline suhtumine teadusesse on sama kahjulik kui apologeetiline suhtumine ususse. Religioosne filosoofia peab võitu saama nii gnoseoloogilisest kui ka teoloogilisest skolastikast, igasugusest abstraktsest ratsionalismist.
Cantalupo nel Sannio
Cantalupo nel Sannio kõrgus merepinnast on 587 meetrit. Asustus­tihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Cantalupo nel Sannio piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Macchiagodena, Roccamandolfi, San Massimo (CB), Santa Maria del Molise.
Vabaduse filosoofia
Peatükk I. Filosoofia ja religioon
Kui filosoofia taastab oma religioosse toitumise, saab ta vabaks filosoofiaks. Kui filosoofiale antakse tagasi eesmärk ja selle saavutamise tee, siis see ei ole filosoofia orjastamine. Tõde teeb vabaks, aga tee tõe juurde avab ainult pühendamine religioosse elu saladustesse. Filosoofia "autonoomia", enesessesüvenemine, abstraktsus, ratsionalism viisid ta mitteolemise ja tühjuse õudusesse, kummituste riiki. Elust ja olemisest ärarebitus on orjastatus paratamatusele ja illusionismile. Religioosne usk on vabastus ja pääste, ja kõik, mis seob end religioosse usuga, otsib sellest toitu, kõik see vabaneb ja pääseb. Mittevabastav religioon on vale ja pettus. Individuaalne mõistus, individuaalne jõupingutus ei saa avastada universaalset tõde. Individuaalse teadvuse ülemäärased pretensioonid saavad lüüa. Iseendaga ja oma "inimlikuga" omaette jäetud inimene on jõuetu, talle ei avane tõde, olemise mõte, asjade mõistus. Oikumeeniline tõde avaneb vaid oikumeenilisele, kogulikule, kiriklikule teadvusele. Filosoofia, see on oikumeenilise tõe avamine mõistusega, ei saa olla ainult individuaalne ega ainult inimlik asi, ta peab olema üleindividuaalne ja üleinimlik, kogulik, kiriklik asi. Ainult oikumeenilisele kiriklikule teadvusele avanevad elu ja olemise saladused, ainult osasaamises kiriklikust mõistusest on võimalik tõeline julgus, ainult seal on tagatis igasuguse illusionismi ja kummituslikkuse vastu, seal on tõeline realism, müstiline realism. Filosoofia peab olema kiriklik, kuid see ei tähenda, et ta peab olema teoloogiline või klerikaalne. Filosoofia peab olema vaba, ta ongi vaba, kui ta on kiriklik, sest ainult Kirikus on vabadus, vabanemine orjusest ja paratamatusest. Kiriklik filosoofia on maailmahingest osa saav filosoofia, millel on maailma mõte – Logos, sest Kirik ongi Logosega ühinenud maailmahing. Abstraktne, ratsionalistlik, "gnoseoloogiline", skolastiline filosoofia katkestab sideme maailmahingega ja kaotab tee selle juurde. Ainult kiriklik filosoofia suudab lahendada neetud küsimused, ainult talle on jõukohased vabaduse ja kurjuse, isiksuse ja maailmamõtte, realismi ja tunnetuse abielusaladuse probleemid.
Siin arendatav seisukoht ei vaja "gnoseoloogilist" õigustust, ja vastuoluline oleks sellelt seisukohalt nõuda puhtgnoseoloogilist põhjendust. Gnoseoloogia on liiga harjunud kohtuniku, uurija, prokuröri rolliga, kuid ka tema peab süüpinki istuma. Gnoseoloogia valitsemine ja ülimus, talle kõrgeima kontrollifunktsiooni jätmine, temalt ühe põhjendamise ja õigustamise, teise taunimise ja tagasilükkamise ootamine – kõik see on juba intellektualism ja ratsionalism, mille vastu tõstetaksegi ülestõusu lipp. Kõrgeimaks kohtuinstantsiks tunnetuse asjades ei saa olla ega pea olema ratsionalistlik ja intellektualistlik instants, vaid ainult vaimu täielik ja terviklik elu. On lubatud kahelda selles suvalises eelduses, et tõe kriteerium peab olema tingimata intellektualistlik ja ratsionalistlik. Abstraktselt intellektuaalne tõde on fiktsioon. Loogiliselt absurdne oleks nõuda gnoseoloogilist põhjendust seisukohale, mis algusest peale lükkab tagasi gnoseoloogia sellise pädevuse. Võib mitte vastu võtta gnoseoloogia kutset duellile, sest lubatud on mitte duelleerida politseiametnikega. Ma lõpetan algusest peale igasuguse jutu puhtgnoseoloogilisel pinnal, sest ma eitan seda pinda ennast. Gnoseoloogia esimest sõna pean juba valeks, kallakuks, lükkan tagasi koha, millel ta seisab. Mitte religioosset filosoofiat ei pea õigustama gnoseoloogia kohtu ees, vaid gnoseoloogiat peab õigustama religioosse filosoofia kohtu ees. Jutt ei ole gnoseoloogia õigustamisest psühholoogia, metafüüsika, ontoloogiaga. Gnoseoloogia nõuab elulist õigustamist, õigustamist vaimu täieliku ja tervikliku elu ees. Vaimu täielik ja terviklik elu ongi religioosne elu, ja sellepärast nõuab gnoseoloogia religioosset, mitte teoloogilist ega metafüüsilist, vaid religioosset, elulist õigustamist.
Tänapäeva pragmatism omamoodi läheneb sellele teadlikkusele teadmise elulisest õigustamisest. William Jamesil ja Henri Bergsonil ei ole pragmatistlik vaatekoht veel religioosne, Édouard Le Royl muutub ta juba religioosseks. Ma ei poolda pragmatismi, kuid leian, et tal on suur sümptomaatiline tähtsus. Ta kuulutab abstraktse teadmiseideaali, gnoseoloogia, ratsionalismi ja intellektualismi kriisi, naasmist elutäiusesse toodud teadmise juurde. Pragmatism loobub abstraktselt ratsionalistlikest teadmise kriteeriumidest, intellektualistlikust gnoseoloogiast. Gnoseoloogia all mõistan kogu ae krititsismi gnoseoloogiat, Kanti ja uuskantiaanide gnoseoloogiat. Seda gnoseoloogiat ma eitan, kuid gnoseoloogiat üldse muidugi tunnistan. Ilma gnoseoloogiata filosoofiat ei saa olla ega pole kunagi olnud. See vaade filosoofia ja religiooni seosele, mida ma siin esitan, saab leida ja peab leidma gnoseoloogilise väljenduse. Minu vaatekoht eeldab ka teatud gnoseoloogiat, mis on "kriitilisest" gnoseoloogiast järsult erinev. See gnoseoloogia ei ole ülim instants, seda ei saa rajada ilma eeldusteta, see on teisene. Gnoseoloogia, nagu kõik siin ilmas, nõuab õigustust religioosses elus. Gnoseoloogia on hea vaid siis, kui ta on pühendatud religioossesse tõesse. Ainult siis mõistab gnoseoloogia nende kategooriate mõtet, mille üle kriitiline gnoseoloogia jõuetult reflekteerib. Teadusliku tunnetuse jaoks ma jaatan pragmaatilist positivismi, kõrgema tunnetuse jaoks müstilist realismi, kriitilise gnoseoloogia – selle halva metafüüsika jaoks – ei jää ruumi.
Ainult gnostilis-ratsionalistliku uhkuse alandamine sünnitab religioosse gnoosise kui religioosse elu, vaimu tervikliku elu küpse vilja. Tõde pole võimalik taibata ratsionaalselt. Sellepärast on vaimse terviklikkuse religioosne taastamine tunnetava mõistuse vabastamine, mis avab teed tõe, olemise juurde. Filosoofial ei pea olema religioosset tendentsi; tendents on filosoofias sama halb nagu kunstis. Filosoofia peab teenima ainult tõde. Filosoofia peab vabalt teadvustama, et ta saab tõde teenida ainult siis, kui tal on religioosne toit, kui tema "kogemus" on avaram ja sügavam kui see, mida kasutab ratsionalism, positivism ja krititsism. Abstraktne tõde on kummituslik, selle sünnitab ratsionalistlik hulkumine mööda abstraktse mõtlemise kõrbeid. Tõde on elav, tõde on ka tee ja elu. Mõistus peab lõpetama isoleeritud, äralõigatud elu ning orgaaniliselt taasühinema vaimu tervikliku eluga, siis alles on võimalik kõrgemas mõttes mõistuslik tunnetus. Olemine on antud ainult kogemuses, kuid mitte kunagi ratsionaliseeritud, arulises kogemuses. Olemine on antud enne vaimu ratsionalistlikku lõhestamist ja enne kahestamist subjektiks ja objektiks. Enne kahestamist subjektiks ja objektiks on tõde antud ainult religioosses, müstilises kogemuses. Ainult sealt tulebki otsida filosoofia toitu, tema materjali. Religioon ja müstika on filosoofia juur, selle eluline alus. Filosoofia saab eluliseks, saab eluks ja saab õpetuseks elust. Selline ta oli enne ja selliseks ta peab uuesti saama pärast kõiki katsumusi ja eksirännakuid. Filosoofia ei saa olla ei abstraktselt intellektualistlik ega abstraktselt voluntaristlik, ta peab olema konkreetse vaimu filosoofia, milles on taastatud terviklikkus. Ratsionalismist saadakse võitu alles siis, kui seda teadvustatakse meie intelligiibli tahte patuna. Siis tunnistatakse patuseks ka tänapäeva kriitiline gnoseoloogia. Saatuslik eksitus oleks arvata, et tänapäeva filosoofia kriisi ja tänapäeva gnoseoloogia patu saab ületada uue filosoofia ja gnoseoloogiaga. Ületada saab ainult uus elu, uus kogemus. Muidu me ei välju ratsionalistlikust nõiaringist.
"Gnoseoloogia roll uusima filosoofia viimastes viljades on taandunud lakei- ja politseifunktsioonidele. Kriitiline gnoseoloogia tuleb teile eeskojas vastu ega lase elutubadesse. Uusim gnoseoloogia peab liiga kaua eeskojas kinni ning lõpuks kuulutab, et pererahvast näha ei saa ja et neid isegi üldse polegi. See on eeskodade filosoofia. Aeg on üle minna eluruumide filosoofia juurde. Samal ajal võib gnoseoloogia rolli võrrelda politseifunktsiooniga. Ta koostab protokolle, jälgib, et filosoofilist korda ei rikutaks, ei luba, viib jaoskonda." Lakei-politseialgete triumf filosoofias muutub väsitavaks ja solvavaks. Loov vaim kustub. Pärast tunnetuse abielusaladuse hülgamist muutus filosoofia parasiidiks. Tunnetuse objekt, selle igavene saladus – olemine ja selle saladused – on arulises ja kriitilises filosoofias kaotatud. Alles siis saabub filosoofia loov taasünd, kui ontoloogia probleemid hakkavad otsustavalt domineerima gnoseoloogia probleemide üle, see on kui filosoofia hakkab taas tegelema olemisega, mitte iseendaga. Gnoseoloogia valitsemine ongi haiglane refleksioon, kahestatus, enesekindluse puudumine. Lõppude lõpuks on gnoseoloogia võim skepsise sünnitis. Elav ja tugev usk välistab haiglase refleksiooni, järelikult ka tahet söövitava gnoseoloogia võimalikkuse. Igavesti reflekteeriv gnoseoloogia on tahtetus, ja tahe peab sellele lõpu tegema. Loov tahe peab taas tegema ruumi ontoloogiale, olemise saladuste uurimisele ilma selle igavese ringivaatamiseta, kahestumiseta, refleksioonita, ilma igavese kahtlemiseta tunnetuse võimalikkuses ja olemise reaalsuses. Meie tahte, meie tervikliku vaimu seisund peab olema algusest peale kindel, sihikindel, kõikumatult enesekindel, välistades igasuguse skepsise, igasuguse refleksiooni, igasuguse söövitava kahtluse. Intellektuaalselt pole võimalik skepsisest ja skeptilisest refleksioonist võitu saada, saab neid ainult kinnistada. Skeptilise refleksiooni võidab terviklik vaim ja kindel tahe. Tahteskepsis ongi ohtlik, ta annabki intellektualismi ja ratsionalismi võimu alla, ta viib "gnoseoloogia" võimuni elu ja olemise üle. Sellepärast tuleb "gnoseoloogia" võimule, ratsionalistliku teadvuse söövitavale refleksioonile vastu seada võimukas ja kindel "ei taha", "lükkan algusest peale tagasi", "tahan muud". Tõe saatus ei sõltu mitte ainult arust, vaid ka tahtest. Otsuse, valiku teinud tahte aktiga tuleb kuulutada, et me ei võta vastu, elu täiusega ei võtta vastu "gnoseoloogilist" probleemiseadet ennast, seda tasandit ennast, milles see kõik aset leiab. Skeptitsism, refleksioon, igavene enese peale vaatamine tunnistatagu häbiväärseks ning uue orgaanilise ajastu tahe pühkigu need maa pealt. Kriitilisest nõrkusest saab võitu ainult orgaaniline vaim, ainult otsuse teinud tahe. Ainult usk teab, et kriitilise gnoseoloogia refleksioon selle üle, kas olemine on reaalne ja kas ta on tunnetatav, on vale. Mis siis on juhtunud, miks inimkonna eesrindlik teadvus laskis end ahvatleda reflekteerivast krititsismist, missugune on selle nähtuse religioosne aluspind?
Irpin
Irpin (ukraina keeles Ірпінь, vene keeles Ирпень Irpen) on linn Ukrainas Kiievi oblastis. Irpin asub Kiievist vahetult loodes.
Ajalugu
Asula rajati 1899. aastal. Linnaõigused sai Irpin 1956. aastal. Oblastilise alluvusega linn on alates 1962. aastast.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Irpini elanikest ukrainlasi 87,7%, venelasi 9,9%, valgevenelasi 0,6% ja poolakaid 0,4%.
Sõjategevus 2022. aastal
2022. aasta 13. märtsil hukkus Irpinis Vene-Ukraina sõja kajastamisel ameerika ajakirjanik Brent Renaud[en], kes oli esimene idanaabri Ukrainasse sissetungi kajastamisel hukkunud välisajakirjanik. 23. märtsil 2022 teatas linnapea, et 80% linnast on Ukraina relvajõudude kontrolli all. 23. märtsil teatas Ukraina politsei, et taastas linnas enda tegevuse. 28. märtsil 2022 teatas linnapea Oleksandr Markušõn, et linn on okupantidest vabastatud. pisi|tühi|2022. aasta
Kingisepp (perekonnanimi)
Kingisepp on eesti perekonnanimi.
Statistika
2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Kingisepp 80 inimesel: 37 mehel ja 43 naisel. Perekonnanimede levikult oli Kingisepp meeste puhul 3053. kohal ja naiste puhul 2791. kohal.
Kingisepp oli kõige levinum perekonnanimi vanuserühmas 80–84 aastat, kus neid on 10 000 elaniku kohta 1,70. Nimi oli kõige sagedasem Rapla maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta keskmiselt 6,56 inimest.
19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus Saaremaal Mustjala kihelkonnas kahes ja Kaarma kihelkonnas ühes mõisavallas, Viljandimaal Suure-Jaani kihelkonnas kahes mõisavallas, Läänemaal Käina kihelkonnas ning Järvamaal Ambla kihelkonnas ühes mõisavallas kokku 7 korral talupoegadele nimeks Kingisepp, Kingisep ja Kinkisep (normaliseeritult Kingisepp).
Nimede eestistamise käigus võeti Tartus 1937. aastal Kingisepp uueks nimeks, kui loobuti nimest Levinenkov.
Sirge lehtrik
Sirge lehtrik (Infundibulicybe geotropa, endise nimega Clitocybe geotropa) on kandseente hulka kuuluv seeneliik.
Seent on leitud ka Eestist.
Seen on söödav.
Sinirebase tänav
Sinirebase tänav sai nime 12. detsembril 1997. Tänav on nime saanud läheduses asunud Raku karusloomakasvanduse mõjul.
Tänaval tegutseb loomade varjupaik.
Armeenia välisesinduste loend
Armeenia välisesinduste loetelu on esitatud 2013. aasta seisuga. Armeenia on Lõuna-Kaukaasias asuv merepiirita riik ning rohkem kui 5 miljonit armeenlast elab väljaspool Armeeniat.
Jussi Suurjärv
Jussi Suurjärv (ka Suurjärv) on järv Harju maakonnas Kuusalu vallas Koitjärve külas. Veekogu pindala on 18,6 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 1875 m.
November 2021
November 2021, kroonika
2021. aasta november algas esmaspäeval ja lõppes 30 ööpäeva pärast teisipäeval.
Kütimetsa
Kütimetsa oli küla Tartumaal. Küla jääb tänapäeval Lümati ja Raatvere küla alale. Küla kaotati 1977, mil üks osa sellest liideti Lümati ja teine osa Raatvere külaga.
Navisbach
Navisbach on väike jõgi Tiroolis Austrias.
Navisbach voolab läbi Navistali (Navisi oru). Selle teekond kulgeb lääne suunas, kuni see Steinach am Brennerist põhjas Silli jõkke suubub. Navisbach ise on 7,2 km pikk, koos oma lähtejõe Klammbachiga on see umbes 13 km pikk.
Navisbach on üks puhtamaveelisi Tiroolis ja sellel on A-klassi kvaliteet. Navisi küla (oru keskel) saab sealt oma joogivee.
Sérgio Manoel
Sérgio Manoel Júnior (sündinud 2. märtsil 1972 Santoses) on Brasiilia endine jalgpallur, poolkaitsja.
Ta kuulus Brasiilia koondisse 1998. aasta CONCACAF Gold Cupil.
Väike Kaanjärv
Väike Kaanjärv on järv Harju maakonnas Kuusalu vallas Pala külas. Veekogu pindala on 1 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 434 m.
Laastiku
Laastiku oli küla Tartumaal, ajalooliselt Raadi mõisa alal. Küla jääb tänapäeval Kõnnujõe küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Äksi kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Kõnnujõe külaga.
Mädanik
Mädanik on seente või mikroobide tekitatud laguprotsess taimses koes.
Novaja Malõkla rajoon
Novaja Malõkla rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Uljanovski oblasti idaosas. Piirneb idas Tatarstani ja Samara oblastiga.
Elanikest on 31,6% tatarlased, 28% mordvalased, 21,8% venelased ja 18,6% tšuvašid.
Rajoonis on 5 kohaliku omavalitsuse üksust.
Taime tänav (Narva)
Tänav algab Narva jõe kaldalt, kulgeb kirdest edelasse, ristub 1. Jõe ja 2. Jõe tänavaga ning lõpeb Jõesuu tänavaga ristudes.
pisi|Taime tänav ja Taime põik 1929. aasta linnaplaanil 1900. aasta linnaplaanil samas kohas asuv tänav kandis vene keeles nime Верейская улица. 1929. aasta linnaplaanil oli selles kohas Taime tänav, millest hargnes Taime põik. Nad ristusid Jõe ja Jalgraja tänavaga.
Enne 1990. aastaid kandis tänav vene keeles nime улица Тайме.
Preisi Geldern
Preisi Geldern või Preisi Gelderland (hollandi Pruisisch Gelre; saksa Preußisch Geldern) oli Gelderni hertsogkonna osa, mida aastast 1713 valitses Preisi kuningriik. Selle pealinn oli Geldern.
Gelderni hertsogkonna Ülemveerand oli 17. sajandi lõpuks osa hispaanlaste valitsetud Lõuna-Madalmaadest. 1713. aasta Utrechti rahuga pärast Hispaania pärilussõda jagati Ülemveerand Hollandi Vabariigi, Austria ja Preisimaa vahel. Gelderni kõrval olid teised linnad Preisi hertsogkonnas Horst, Venray ja Viersen, viimane neist oli eksklaav, mida ümbritses Jülichi hertsogkond. Preisi Geldern oli Saksa-Rooma riigi Alam-Reini-Vestfaali ringkonna osa.
Loku
Loku oli küla Tartumaal, ajalooliselt Kaiavere mõisa alal. Küla jääb tänapäeval Otslava küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Maarja-Magdaleena kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil Loku ja Kadrina küla liitmisel moodustati uus küla: Otslava küla.
Jon Hamm
pisi|Jon Hamm (2008) Jonathan Daniel Hamm (sündinud 10. märtsil 1971 Saint Louises) on Ameerika Ühendriikide näitleja.
Eesti televaataja teab teda seriaalist "Pöörased" (Mad Men), kus ta mängib Don Draperit ning seriaalist "Noore arsti märkmed", kus ta mängib vanemat doktor Vladimir Bomgardi.
Seriaalides "Ally McBeal", "Providence", "Gilmore'i tüdrukud" ja "Numbr1d" mängis ta episoodilisi osi.
Filmis "Päev, kui maailm jäi seisma" mängis ta doktor Michael Granieri.
Soomussirmik
Soomussirmik (Echinoderma) on šampinjoniliste (Agaricaceae) sugukonda, šampinjonilaadsete (Agaricales) seltsi kuuluv perekond seeni.
Zhiyi
pisi|Zhiyi Zhiyi (hiina keeles 智顗, 538–597) oli hiina budistlik munk ja õpetlane, tiantai koolkonna tegelik rajaja, kuigi traditsiooni järgi peetakse teda selle kolmandaks patriarhiks.
Zhiyi sündis Lõuna-Hiinas aristokraatlikus perekonnas ja hakkas juba teismelisena mungaks. Tema peamiseks õpetajaks oli Nanyue Huisi (515–577).
576 asus ta koos oma õpilastega Tiantai mäele Ida-Hiinas (tänapäeva Zhejiangi provintsis), kuhu rajas templi ja kloostri. See kujunes koolkonna keskuseks ja andis sellele ka nime.
Zhiyi on tuntud kui budismi õpetuse süstematiseerija, kes lõi erinevate õpetuste klassifikatsiooni kindlate pühakirjade alusel. Neist kõrgeimaks pidas ta «Lootossuutrat», mis sai tiantai koolkonna baastekstiks. Zhiyi on kirjutanud mitu kommentaari «Lootossuutrale», samuti meeleharjutusi kirjeldava ja klassifitseeriva teose «Suur peatumine ja vaatlemine» (hiina keeles mohe zhiguan), milles tõstab esile meelerahu ja analüüsiva vaatluse (hiina keeles zhiguan) kui kahe põhiharjutuse tähtsust.
Seda teost peetakse tänapäevani kõikides hiina budismi koolkondades üheks autoriteetsemaks meeleharjutuste käsiraamatuks.
Karl Eduard von Eichwald
thumb|Karl Eduard von Eichwald Karl Eduard von Eichwald (vene keeles Эдуард Иванович Эйхвальд; 4. juuli 1795 Jelgava, Kuramaa kubermang – 10. november 1876 Peterburi) oli baltisaksa geoloog ja arst.
Eichwald õppis meditsiini ja loodusteadusi 1814–1817 Berliinis, seejärel Pariisis, viibis Londonis, Šveitsis ja Austrias. 1819 naasis ta Venemaale, kaitses Vilniuse Ülikoolis meditsiinidoktori kraadi ja töötas Skrundas arstina, kuni 1821 asus tööle Tartu ülikoolis zooloogia eradotsendina.
Lizumer Reckner
Lizumer Reckner (2886 m) on kõrgeim mägi Tuxi Alpides Austrias Tirooli liidumaal.
Karl Eduard von Eichwald
1823 asus ta Kaasani ülikoolis tööle zooloogiateaduskonna juhatajana, õpetades ühtlasi välja ämmaemandaid ja günekolooge. 1826–1827 sooritas ta uurimisreisi Kaukaasiasse ja Kaspia mere äärde, õppides tundma nende paikade faunat, floorat ja geoloogiat. 1829 läks ta üle Vilniuse ülikooli zooloogiateaduskonda. 1837 hakkas ta tööle Vilniuse meditsiini-kirurgiaakadeemia professorina zooloogia, võrdleva anatoomia ja mineraloogia alal ning töötas seal kuni akadeemia likvideerimiseni 1842. 1839–1855 õpetas ta Peterburi Mäeinstituudis paleontoloogiat. Sel ajal õpetas ta ka Nikolajevski inseneriakadeemias mineraloogiat. 1838 käis ta õpetamas ka Eestis. 1846 sai ta Wrocławi ülikooli filosoofia audoktoriks.
Lizumer Reckner
Asukoht ja piirkond
thumb|left|Lizumer Reckner põhjast vaadatuna
Karl Eduard von Eichwald
Eichwaldi teadustegevus oli väga ulatuslik. Tema tööd käsitlesid meditsiini, zooloogiat, botaanikat, paleontoloogiat, geoloogiat, mineraloogiat, antropoloogiat, etnograafiat ja arheoloogiat.
Eriti suure teadusliku tähtsusega on Eichwaldi tööd Venemaa paleontoloogia vallas. Lisaks hulgale artiklitele ja märkustele tegi ta esimese katse võtta kokku ja kirjeldada kogu Venemaal seni kogutud paleontoloogiline materjal. See ilmus teoses "Палеонтология России", mille 1. köide ilmus 1854 ja teine köide 1861. Hiljem andis ta selle täiendatud prantsuskeelse tõlke "Paleontologie de la Russie" välja 4 köites koos atlasega 1860–1868. Siiski on mõlemas teoses suuri vigu. Osalt tulid need autori iseloomust: vananedes muutus ta väga enesekindlaks, kaldus liialdama, ei armastanud tunnistada oma vigu. Osalt tulid vead uuritavast materjalist, mille olid kogunud sageli kogemusteta inimesed või mis olid Eichwaldi kätte jõudnud teiste ja kolmandate isikute kaudu. Seetõttu, kui Eichwald kirjeldab mingile piirkonnale või ladestule omaseid vorme või tunnuseid, siis pole need kirjeldused sugugi alati usaldusväärsed. Sellegipoolest pole Eichwaldi teos tänapäevani oma tähtsust kaotanud ja tema paleontoloogiakogu asub Peterburi Riiklikus Ülikoolis.
Lizumer Reckner
Geoloogia
Reckner asub Kõrg-Tauerni tektoonilise akna serval, see on Ida-Alpide piirkond, kus paljastuvad penniinilised katted ja võimalik, et ka helveetsilised katted. Reckneri tipuplokk koosneb serpentiniidist, mis on peamiselt varjatult radiolariidis. Lisaks on geoloogiliselt mitmekesises ümbruskonnas dolomiitbretšad, kalkschiefer ja teised juuraajastu kivimid.
Reckneri tipuploki all on kivivoolud, mida peetakse endise kiviliustiku jäänusteks. Siit võib leida ka surnud jää jälgi.
Baasid ja rajad
Navisi orust võib mäkke ronida muu hulgas Naviser Hüttest (1767 m) või Peeralmist (1663 m). Schmirni orus toimib lähtepunktina Oberni asundus. Tuxertalist saab Recknerile tõusta 1984 m kõrguselt Junsbergalmilt või Hintertuxist. Wattener Lizumi tähtsaim baas on Lizumer Hütte (2019 m).
Tipuploki lõunajalamile pääseb kõigist nendest baasidest läbi mitmete tähistatud matkaradade. Lizumist saab ronida ka talvel suusatuurina. Viimane tõus tippu nõuab mõningast hõlpsat kaljuronimist ja on osaliselt tagatud via ferrataga.
Selle asukoha tõttu sõjaväe polügoonil on mäkketõusud aeg-ajalt keelatud.
Jõustumine
Jõustumine (inglise entry into force) on mingi õigusakti (nt seaduse) kehtima hakkamine, seadusjõusse astumine.
Nt Eestis jõustub põhiseaduse kohaselt mingi seadus (kui ei ole vastavas seaduses teisiti sätestatud) kümnendal päeval pärast selle avaldamist Riigi Teatajas.
Noli me tangere (Beato Angelico)
„Noli me tangere“ on itaalia kunstniku, püha Beato Angelico (1395–1455) fresko.
Teosel on kujutatud „Noli me tangere“ stseeni Johannese evangeeliumis.
Keskrajoon
Keskrajoon on mitme linnaosa ja haldusüksuse nimi:
Euller
Euller Elias de Carvalho (tuntud nimega Euller; sündinud 15. märtsil 1971 Felixlândias) on Brasiilia endine jalgpallur, ründaja.
Jeep Grand Cherokee
Jeep Grand Cherokee on Jeepi toodetav keskklassi maasturi mudel, mida valmistatakse aastast 1993. Erinevalt paljudest teistest maastikuautodest, mis on ehitatud raamile, on Grand Cherokee olnud alati kandevkerega auto.
Esimene põlvkond (ZJ; 1993)
Esimese põlvkonna Grand Cherokeed esitleti 1992. aastal 1993. aasta mudelina ning tegu oli luksusmaasturite segmenti mõeldud autoga.
Teine põlvkond (WJ/WG; 1999)
Autot tutvustati 1998. aasta septembris kui 1999. aasta mudelit. Euroopa turul müüdava mudeli tähiseks oli WG, USA turu mudelil WJ.
Neljas põlvkond (WK2; 2011)
Neljanda põlvkonna Grand Cherokee mudelitähisega WK2 on tootmises 2011. aastast.
2014. aastal kutsuti Grand Cherokee ja selle sõsarmudel Dodge Durango parandusse pidurivõimendi roostetamise ohu tõttu ning kokku osales tagasikutsumiskampaanias 870 000 autot.
Jeep Grand Cherokee SRT8
Jeep Grand Cherokee SRT8 on Grand Cherokee võimsaim V8 mootoriga versioon. Selle konkurendid on Euroopa autodest Audi Q7, Mercedes M-klass, BMW X5M. SRT8 on nende 500-hobujõulistest mudelitest odavam, aga peaaegu sama kiire. See oli 2011. aastal kõige võimsam Jeep läbi aegade. Mootor on 6,4-liitrine ja sellel ei ole ülelaadimist. Sellel autol on 5 sõidurežiimi: track, sport, auto, snow ja tow. Kõigi rataste rehvimõõt on 295/45 ZR 20.
Vahe-Kaanjärv
Vahe-Kaanjärv on järv Harju maakonnas Kuusalu vallas Pala külas. Veekogu pindala on 0,5 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 351 m.
Valgejõe sild (Tapa)
Valgejõe sild (silla number: 171) on sild Tapa-Loobu maantee 24 kilomeetril üle Valgejõe. Algne sild oli ehitatud 1964. aastal tee õgvendamise käigus. Silla pikkus on 17,0 m, silla kogulaius on 10,2 m.
2021. aastal tehtud remondi käigus amortiseerunud silla asemel rajati täiesti uus ja tänapäevastele vajadustele vastav sild.
Valgejõe silla juures Valgejõe põik asub ka 1908. aastal ehitatud nn Vana sild.
Eesti Ajakirjanike Liit
Eesti Ajakirjanike Liit (EAL) on Eesti ajakirjanike loomeliit ja ka ametiühing. Liitu kuulub umbkaudu 300 tegev- ja endist ajakirjanikku. Suurim osakond on Eesti Rahvusringhäälingus, eri- ja huvialati tegutsevad liidus sektsioonid.
Eesti Ajakirjanike Liit on Rahvusvahelise Ajakirjanike Föderatsiooni (International Federation of Journalists, IFJ) ja Euroopa Ajakirjanike Föderatsiooni (European Federation of Journalists, EFJ), Eesti Kultuuri Koja ning Eesti Ametiühingute Keskliidu (EAKL) liige. Eesti Ajakirjanike Liit oli 1997. aastal meedia eneseregulatsiooni organi Avaliku Sõna Nõukogu asutajaid.
Ajalugu
Praegune Eesti Ajakirjanike Liit loeb algusajaks 1919. aastat, kui 14. juunil registreeriti Tallinna-Haapsalu rahukogus Eesti Ajakirjanikkude Ühing. Katseid ajakirjanikke ühendada tehti aga juba 19. sajandi lõpus.
20. juuni 1919 Päevaleht kirjutab, et eelneval õhtul kogunesid väiksel arvul ajakirjanikud Tallinna ja Tartu ajalehtede toimetustest. Arutati üksikasjaliselt põhikirja ja otsustati ühingusse vastu võtta kõik tol ajal tegutsevad ajakirjanikud ja ajalehtede kaastöölised, kelle peasissetulekuks on ajakirjandustöö. Ühingu liikmete hulka võisid kuuluda ka korrektorid. Liikmemaksuks määrati pool protsenti kuupalgast ja eestseisus valiti kaheksaks aastaks. Et ajakirjanikke oli tulnud kokku vähe, valiti esialgu ainult ajutine juhatus, kes valmistaks ette ühingu töö.
Mummtõlvik
Mummtõlvik (Gibellula) on kedristõlvikuliste sugukonda kuuluv seeneperekond helekottseenelaadsete seltsist.
Eesti Ajakirjanike Liit
Ajalugu
Ajakirjanike organisatsioon tugevnes sedavõrd, et 1926. aastal sai alguse pressiballide traditsioon, 1927. aastal osteti villa Walfried Tallinnas Kosel ning loodi Ajakirjanikkude Kodu. 1925. aastal Kultuurkapitali loomisel asutatud Ajakirjanduse sihtkapitali abiga said ajakirjanikud stipendiume ja õppereise.
1940. aastal lõpetati ajakirjanike liidu tegevus ja varad natsionaliseeriti, suurem osa liidu liikmeid lahkus kodumaalt.
Mummtõlvik
Mummtõlvikud parasiteerivad ämblikulaadsetel. Neid võib sageli kohata niitudel, kus katavad taimede vartel asuvaid mumifitseerunud ämblikulaadseid. Liike pole Eestis lähemalt uuritud.
Eesti Ajakirjanike Liit
Ajalugu
1959. aastal asutati Eesti NSV Ajakirjanike Liit, mis kuulus NSV Liidu Ajakirjanike Liitu. 1990. aastal algas Eesti Ajakirjanike Liidu nn turumajanduslik periood, kuid selgemad tegevuse eesmärgid ja põhimõtted on järjepidevad alates 1990ndate lõpust.
Eesti Ajakirjanike Liidu esimehed
Eesti Ajakirjanikkude Ühingu asutamisest kuni Teise maailmasõjani : Alates liidu taasasutamisest :
Ajakirjandusauhinnad
Eesti Ajakirjanike Liit valis aastail 1995–2011 (mõnel aastal ei antud auhinda välja) aasta ajakirjanikke ning annab välja muid ajakirjandusauhindu, samuti Juhan Peegli stipendiumi.
Georg I (Anhalt-Dessau)
Georg I (u. 1390 – 21. september 1474) oli Askania dünastiast Saksa vürst ja Anhalt-Dessau vürstkonna valitseja.
Ta oli Sigismund I ja selle naise Judithi teine poeg.
Elu
Aastal 1405, pärast oma isa surma, päris Georg koos oma vanema venna Waldemar IV ning nooremate vendade Sigismund II ja Albrecht V-ga Anhalt-Dessau vürstkonna. Aastaks 1435 võttis ta tiitli "Zerbsti ja Dessau isand" ning aastast 1460 nimetas ennast Kötheni isandaks.
Georgi vendade surmad ajavahemikus 1417–1469 ilma meessoost pärijateta tegid temast Anhalt-Dessau ainuvalitseja kuni tema oma surmani.
Abielud ja järeltulijad
Pärast 1413. aastat abiellus Georg Anhalt-Bernburgi vürsti Otto III tütre Matildaga. Abikaasad olid omavahel seotud kui Anhalti krahvi Heinrich I otsesed järeltulijad, selle poegade Bernhard I (Matilda esivanem) ja Siegfried I (Georgi esivanem) kaudu. Abielu oli lastetu.
1432. aastal abiellus Georg Oelsi hertsogi Konrad III tütre ja Saksi kuurvürsti Albrecht III lese Euphemiaga. Nad said kuus tütart:
Pärast 1442. aastat abiellus Georg Sophiega, võib-olla Hohnsteini suguvõsast. Nad said kolm last:
Muta
Muta oli küla Tartumaal, ajalooliselt Laius-Tähkvere mõisa alal. Küla jääb tänapäeval Näduvere küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Torma kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Näduvere külaga.
Georg I (Anhalt-Dessau)
Abielud ja järeltulijad
Enne 25. juulit 1452 abiellus Georg Lindow-Ruppini krahvi Albrecht VIII tütre Annaga. Nad said üheksa last:
Heinrich Rickert
thumb Heinrich John Rickert (25. märts 1863 Danzig – 28. juuli 1936 Heidelberg) oli saksa filosoof, uuskantiaanluse Badeni koolkonna juhtfiguur Wilhelm Windelbandi kõrval.
Ta oli 1894. aastast Freiburgi ülikooli professor ning alates 1916. aastast Wilhelm Windelbandi ametijärglasena Heidelbergi ülikooli professor.
Teda huvitas eriti eristus loodus- ja kultuuriteaduste vahel ning püüdis seda määratleda meetodi alusel. Kultuuriteadused otsivad teadmist üksikust, mis esineb vaid üks kord; seevastu loodusteadused püüavad nähtusi liigitada ning välja selgitada nendevahelisi seaduspärasusi.
Ajaloo ainukordseid sündmusi saab Rickerti järgi mõista ainult kaasaja ning vastava kultuuri väärtuste alusel. Erinevalt Wilhelm Diltheyst arvas ta, et neid väärtusi saab empiiriliselt kindlaks teha ja sellega tagada ajalooteaduse objektiivsuse.
Laurensi maakond (Lõuna-Carolina)
thumb|Laurensi raekoda
Laurensi maakond (Laurens County) on maakond USA-s Lõuna-Carolina osariigis.
Kalami keel
Kalami keel on Pakistanis räägitav indoiraani keelte kohistani rühma kuuluv keel. Seda räägitakse Swati ringkonnas ja Upper Diri ringkonnas.
Laurensi maakond (Lõuna-Carolina)
Maakonna halduskeskus on Laurens.
Maakonna pindala on 1875 km², millest 23 km² moodustab veepindala.
Kalami keel
Kõnelejate arv on umbes 86 000.
Kalami keel on toonikeel, eristatakse 5 tooni.
Laurensi maakond (Lõuna-Carolina)
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 66 537. Aastal 2000 oli elanike arv 69 567.
Ajalugu
Laurensi maakond moodustati 1785. aastal.
Nuijalg-lehtrik
Nuijalg-lehtrik (Ampulloclitocybe clavipes) on kandseente hulka heinikuliste sugukonda kuuluv seeneliik. Seen liigitati varem lehtriku perekonda.
Nuijalg-lehtrikut on leitud ka Eestist.
Seen on söödav, ent koos alkoholiga süües on mürgine.
Mäenda
Mäenda oli küla Tartumaal, ajalooliselt Puurmani mõisa alal. Küla jääb tänapäeval Pööra küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Kursi kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Pööra külaga.
Suur Kaanjärv
Suur Kaanjärv (ka Esimene Kaanjärv) on järv Harju maakonnas Kuusalu vallas Pala külas. Veekogu pindala on 4,4 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 913 m.
Stochov
Stochov (saksa keeles Stochau) on linn Tšehhis Kesk-Tšehhi maakonnas Kladno ringkonnas. Stochov asub Kladnost umbes 10 km ja Praha kesklinnast ligikaudu 34 km läänes.
Stochovit on esmamainitud 1316. aastal, linnaõigused sai 1967. aastal.
Legendi järgi on Stochovis sündinud Vaclav Püha, Böömimaa hertsog aastatel 928–935. Stachovis on Vaclav Püha tamm, mis väidetakse olevat istutatud Vaclav Püha sünni puhul 903. aastal. Tegelikult on see tamm umbes 700–900 aastat vana.
Hani sinine
Hani sinine on erksinise värvusega tehispigment, koostiselt baariumvasksilikaat BaCuSi4O10. Ühend kuulub koos Egiptuse sinisega, pliivalgega ja maiade sinisega maailma vanimate sünteetiliste värvipigmentide hulka.
Ühend on nimetatud Hani dünastia järgi, kes valitses Hiinas ajavahemikus 206. aastast eKr kuni 220. aastani ja oli teine keisrite dünastia Hiinas. Pigmenti on kasutatud Hiina kunstis Lääne-Zhou perioodist (1045.–771. aastad eKr) kuni Hani dünastia valitsusaja lõpuni (umbes 220. aasta). Ligikaudu 400. aastatel eKr võeti Hani sinise kõrval kasutusele teine sarnase koostisega pigment Hani violett.
Omadused
Pigment on valguskindel, keemiliselt stabiilne ja vastupidav kõrgetele temperatuuridele. Koostiselt, omadustelt ja värvuselt sarnaneb see egiptuse sinisega (CaCuSi4O10). On avastatud, et looduslikul kujul esineb BaCuSi4O10 haruldases mineraalis effenbergeriidis.
Saamine
Pigmenti valmistatakse kuumutades umbes 1000 °C juures baariumisoola (BaCO3 või BaSO4), malahhiidi (Cu2(CO3)(OH)2) ja kvartsi segu (SiO2) pliikarbonaadi või pliioksiidi juuresolekul. Pliiühend toimib keemilises reaktsioonis katalüsaatorina ja soodustab lähteainete sulamist.
Kasutamine
Pigmenti valmistatakse ja müüakse ka tänapäeval, see sobib kasutamiseks akrüülvärvis, õlivärvis, temperas ja akvarellis, samuti lubivärvides ja freskomaalis ning keraamikaglasuurides.
Muud
On olemas veebivärvi toon Han blue.
Dodge Durango
Dodge Durango on Dodge'i maastur. Esimesed kaks põlvkonda olid ehitatud samale platvormile Dodge Dakota pikapiga ning tegu oli raamile ehitatud autoga.
Teise põlvkonna autos oli kuni 8 istekohta ning olulise uuendusena oli sõltumatu tagasild varustatud keerdvedrudega
Kolmanda põlvkonna Durango jagab platvormi Jeep Grand Cherokeega ning tegu on juba kandevkerega autoga.
2014. aastal kutsuti Durango ja sõsarmudel Jeep Grand Cherokee parandusse pidurivõimendi rooste tõttu. Tagasikutsumiskampaania alla kuulus 870 000 autot.
Indemniteet
Indemniteet ehk parlamendiliikme vastutamatus on põhimõte, mille kohaselt parlamendiliige ei kanna distsiplinaar- ega kriminaalvastutust parlamendis tehtud avalduste eest.
Indemniteedi eesmärk on kaitsta parlamendiliikme sõna- ja otsustamisvabadust ning vaba poliitilist debatti parlamendis. Oma mandaadi teostamisel peab parlamendiliikmel olema õigus esitada ettepanekuid, arvamusi ja hinnanguid. See võimalus ei oleks täielikult tagatud, kui parlamendiliiget saaks tema sõnade eest vastutusele võtta.
Eesti
Eestis sätestab põhiseaduse § 62 nii Riigikogu liikme indemniteedi kui ka vaba mandaadi põhimõtte. Selle järgi ei kanna Riigikogu liige ei kriminaal-, distsiplinaar- kui ega ka tsiviilvastutust oma avalduste või hääletamiste eest Riigikogus.
Mauricio Pochettino
pisi|Mauricio Pochettino 2016. aastal [[Tottenham Hotspuri peatreenerina]] Mauricio Roberto Pochettino Trossero (sündinud 2. märtsil 1972 Murphys) on Argentina jalgpallitreener ja endine jalgpallur (keskkaitsja).
Aastatel 2009–2012 oli ta RCD Espanyoli ja 2013–2014 Inglismaa klubi Southampton peatreener. 2014. aasta mais sai ta Tottenham Hotspuri peatreeneriks, sõlmides klubiga viieaastase lepingu. Tottenham Hotspuri peatreenerina saavutas ta hooajal 2016–17 Inglismaa kõrgliigas teise koha, lisaks jõudis klubiga veel kahel korral Inglismaa kõrgliigas kolmandale kohale ja hooajal 2018–19 UEFA Meistrite Liiga finaali. Southampton või Tottenham Hotspuri peatreenerina valiti Pochettino neljal korral Inglismaa kõrgliiga kuu parimaks peatreeneriks.
2021. aasta jaanuaris nimetati Pochettino Paris Saint-Germaini peatreeneriks.
Haliichthys taeniophorus
Haliichthys taeniophorus on merinõellaste sugukonda kuuluv kalaliik monotüüpsest perekonnast Haliichthys.
See merinõellaste liik kasvab kuni 30 sentimeetri pikkuseks. Elab liivase pinnaga madalvees kuni 16 meetri sügavusel. Leviala hõlmab Lääne-Austraalia rannikumeresid. Keha värv võib varieeruda rohekaskollasest kuni pruunikaspunaseni.
Perekond Haliichthys kuulub alamsugukonda Syngnathinae. Esimesena kirjeldas uut perekonda oma ainsa liigiga Briti zooloog John Edward Grey 1859. aastal.