cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lauri Laasi
Poliitiline tegevus
Lauri Laasi kandideeris 2003. aasta Riigikogu valimistel Eesti Keskerakonna nimekirjas, sai 1447 häält ja oli aastatel 2005–2007 X Riigikogu liige. 2007. aasta Riigikogu valimistel sai ta 705 häält ning oli seejärel aastatel 2007–2011 XI Riigikogu liige. 2011. aasta Riigikogu valimistel sai ta 424 häält ega osutunud valituks. Ta sai siiski XII Riigikogu liikmeks, kui Tallinna linnapea Edgar Savisaar oma kohast Riigikogus loobus.
27. märtsil 2014 võttis Riigikogu Lauri Laasilt saadikupuutumatuse, et prokuratuur saaks koostada süüdistusakti ja alustada kohtumenetlust süüdistatuna eraviisilises jälitustegevuses ja sõnumisaladuse rikkumisele kihutamises. 17. oktoobril 2014 mõistis Harju Maakohus Lauri Laasi eraviisilisele jälitustegevusele ja sõnumisaladuse rikkumisele kihutamises süüdi ning karistas teda tingimisi üheksa kuu pikkuse vangistusega üheksa kuu pikkuse katseajaga. Laasi lubas kaevata otsuse edasi ringkonnakohtusse. 31. märtsil 2015 otsustas Tallinna Ringkonnakohus mitte rahuldada Eesti Keskerakonna ning Priit Toobali ja Lauri Laasi kaitsjate apellatsioonkaebusi ning jättis Harju Maakohtu süüdimõistva otsuse muutmata.
2015. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta Tallinnas valimisringkonnas nr 1. Üleriigilises nimekirjas oli ta 13. kohal. Ta sai 407 häält (1. valimisringkonna Eesti Keskerakonna kandidaatidest 9. tulemus), kuid osutus valituks kompensatsioonimandaadiga. Ta oli väikseima häälte arvuga XIII Riigikokku valitud poliitik. 20. novembril 2015 mõistis Riigikohus Lauri Laasi kriminaalkorras süüdi ja talle määrati karistuseks üheksa kuud vangistust, mida ei pöörata täitmisele, kui ta ei pane kolme aasta jooksul toime uut tahtlikku kuritegu.
Jõustunud kriminaalkaristuse tõttu Riigikogust lahkuma pidanud Lauri Laasi asus 2016. aasta jaanuaris tööle müügi- ja arendusjuhina Tallinna linnale kuuluvas ASis Tallinna Jäätmete Taaskasutuskeskus.
Isiklikku
2006. aastal abiellus Lauri Laasi Oksana Kostinaga (Oksana Laasi, praegu Ksenja Kostina). Abielu lahutati 2008. aastal.
Newfoundland
Saare suurim asula on Saint John's.
Koloniaalajalugu
5. augustil 1583 võttis Humphrey Gilbert Newfoundlandi Inglismaa kuningriigi valdusse esimese ülemerekolooniana. Ent asulaid hakati sinna rajama alles 1610. aastal, kui saarele moodustati esimene asundus (ja lähiaastatel veel mitu). Erinevalt tavalistest kroonikolooniatest olid Newfoundlandil, mille kuberner omas kogu koloonia maad. Valduskolooniad võisid tegutseda aktsiaseltsi põhimõttel ja nende põhiline eesmärk oli omanikele kasumi teenimine. Nõnda sarnanesid nad Inglismaa maamõisatega. Aastatel 1610–1728 oli saarel rida omanikkubernere, kellest osa elus saarel ei käinud. Selgus, et kirja teel võis juhtida küll teises Inglismaa otsas olevaid mõisu, ent mitte üle ookeani olevaid valdusi, ja see pärssis saare arengut. Osa kolooniaid müüdi riigile, osa läks pankrotti. Lõpuks moodustati nende asemele nii-öelda harilik, kroonikoloonia. 1655. aastal rajasid oma asulad saarele ka prantslased. Kasutades inglise kolooniate nõrkust, kontrollisid nad peatselt enamikku saarest. Nende keskuseks oli Pleasance, tänapäeval Placentia. Kuningas Williami sõda ajal 1689–1697 vallutasid prantslased peaaegu kogu saare, ent Ryswicki rahuga taastati Ameerikas status quo. Järgnenud Kuninganna Anne'i sõda 1702–1713 said prantslased lüüa ja vastavalt Utrechti rahule pidid Newfoundlandilt lahkuma.
AS Kohuke
AS Kohuke on Eesti toiduainetööstuse ettevõte, mis toodab glasuurkohukesi kaubamärkide Black Mama, Kohuke ja K kohuke all.
AS Kohuke on Oliver Kruudale kuuluva Tere AS tütarettevõte.
Töölaud (infotehnoloogia)
Töölaud on metafoor, mida kasutatakse kirjeldamaks graafilise kasutajaliidesega kasutajale pakutud võimalusi. Arvuti töölauda võrreldakse tegeliku töölauaga, kus kasutaja saab liigutada reaalseid dokumente ja kaustu. Kasutaja saab faile akendena avada, nagu ta asetaks tegeliku dokumendi töölauale. Lisaks on selle jaoks tehtud väikseid programme, mis esindavad reaalselt laual esineda võivaid asju: kalkulaator, kalender, märkmepaber jne.
Arvutis on "töölaua" mõistet kõvasti laiendatud, kuna arvutite puhul on esmatähtis kasutusmugavus, mitte puhta metafoori säilitamine. Seetõttu leiame töölaualt ka prügikasti, kettad, failihalduri, menüüd ja muud asjad, millel füüsilisel töölaual vaste puudub.
Ajalugu
Töölaua/kontori metafoori tutvustasid maailmale esmakordselt Tim Mott ja Larry Tesler 1970. aastatel Xeroxi PARC-st. Esimene personaalarvuti, mis sellist lähenemist kasutas oli Xerox Star. Üks esimesi töölauasarnast liidest pakkuvaid programme turul oli Magic Desk I Commodore 64 kassetil 1983. aastal. See algeline graafiline kasutajaliides oli üsna jämedakoeline töölaua imitatsioon. Kasutaja liigutas kursorit johtkangiga ja tegi valikuid tulistamisnuppu vajutades. Magic Desk sisaldas ka kirjutusmasinat, mida emuleeriti graafiliselt koos heliefektidega. Töölaud sisaldas ka kalkulaatorit ja märkmikku. Faile sai paigutada töölaua sahtlitesse ja neis asuvatesse kaustadesse. Ka prügikast oli olemas.
Esimene arvuti, mis tegi töölaua populaarsemaks kui varasema tekstipõhise kasutajaliidese, oli Apple Macintosh 1984. aastal. Töölaud on üldlevinud moodsates operatsioonisüsteemides, näiteks nii Linux, Microsoft Windows, Mac OS X kui ka teised UNIX-ilaadsed operatsioonisüsteemid kasutavad seda.
Vaata ka
Environnement de bureau
WiMAX
WiMAX (akronüüm inglise keele fraasist World Interoperability for Microwave Access) on telekommunikatsioonitehnoloogia, mille eesmärk on traadita andmeside tagamine üle pikkade vahemaade (kuni mõnikümmend kilomeetrit).
pisi|[[plokkskeem]] WiMAX põhineb standardil IEEE 802.16, mida kutsutakse ka Wireless MAN (traadita kaugvõrk). 2001. aastal loodi organisatsioon WiMAX Forum, mis tegeleb standardi IEEE 802.16 arendamisega ja sertifitseerib sellele standardile vastavaid seadmeid. Sertifitseeritud seadmed on tähistatud WiMAXi märgiga ning neil on kiri WiMAX certified. Sertifitseerimata tootjad kasutavad näiteks kirju WiMAX-ready, WiMAX-compliantvõi pre-WiMAX. WiMAXi esimene variant (IEEE 802.16) nägi ette sagedusala 10–66 GHz, IEEE 802.16a lisas sagedusala 2–11 GHz. Viimased standardid on IEEE 802.16-2004 ja IEEE 802.16e-2005.
WiMAX töötab kohati ka ilma otsenähtavuseta, näiteks manipuleerides majade seinadelt peegeldunud signaalidega. Eriti kasutab seda niinimetatud mobiilne WiMAX, mida tänapäeval arendatakse.
pisi|Kiirus ja leviulatus WiMAX on kiire (kuni 70 Mbit/s) ja suurema tegevusulatusega (kuni 50 km) võrreldes traadita kohtvõrgu Wi-Figa, kuid ei ole viimasega konfliktis ning nad pigem täiendavad teineteist. Näiteks sobib WiMAX Wi-Fi tulipunktide ühendamiseks Internetiga.
WiMAX konkureerib 3G tehnoloogiatega (UMTS, CDMA2000).
Gaviļnieki
Gaviļnieki (ka Gavilnieki) on küla (mazciems) Lätis Talsi piirkonnas Ģibuļi valla keskosas.
Küla asub merepinnast 38 meetri kõrgusel Ventspilsi–Moskva raudtee ja maantee A10 ääres. Gaviļnieki jääb valla keskusest Pastendest 12, piirkonna keskusest Talsist 17 ja Riiast 126 kilomeetri kaugusele.
Külast idas asub Gaviļnieki kalmistu.
Gaviļniekis kasvab looduskaitsealune hõberemmelgas ümbermõõduga 4,98 meetrit.
2015. aastal oli külas 15 elanikku, 2020. aastal oli elanikke 13.
Ökoloogiline defitsiit
Ökoloogiline defitsiit ehk ökodefitsiit on olukord, kus ökoloogiline jalajälg ületab bioloogilist taastootmisvõimet. Seda kasutatakse eriti taastumatute loodusvarade mõistes. Ökodefitsiit tähendab jätkusuutlikku arengut välistavat, elukeskkonda üha halvendavat ja ennasthukutavat eluviisi.
Ökojalajälje ja bioloogilise taastootmisvõime vahe arvutamiseks on levinuim viis seda teha majandusest tuntud nõudluse ja pakkumise kaudu.
Bioloogilise taastootmisvõime piir ehk pakkumine = bioproduktiivne maa (maa suurus, mida saab kasutada ressursside tootmiseks või saastete neutraliseerimiseks) x bioproduktiivsuse määr (kui palju ressursse antud maa-alalt suudab toota)
Ökoloogiline jalajälg ehk nõudlus = populatsiooni suurus x tarbimine inimese kohta x jalajälje intensiivsus (kui efektiivselt on loodusressurssidest võimalik toota tooteid ja teenuseid)
Ajalugu
J. M. Borrero Colombiast, kirjutas raamatu ökoloogilise defitsiidi põhjal 1994. aastal. Raamat viitab põhja riikide kasvuhoonegaaside üleliigsele tootmisele ühe elaniku kohta. Ökodefitsiiti leevendab efektiivsuse tõus ja ökoloogilise jalajälje vähendamine. Akadeemilised tööd kalkulatsioonide kohta tulid hiljem.
Uuringuid tehti ka piirkondlikul tasandil.
Osad arengumaade ametnikud on väitnud, et rikkad riigid teevad hüvitisi, mis tõestavad ülemääraste heitgaasidega tekkinud ökoloogilist võlga mitme aastakümne jooksul.
Tänapäeval enamik riike on ökodefitsiidi olukorras. Ökodefitsiit võib põhjustada varade kaotust, ökosüsteemi hävingut või sõda.
Globaalse ületarbimise päev
Globaalse ületarbimise päev on päev, mil inimese kasutatud loodusvarade kogus ja looduse taastoote kogus 12 kuu jooksul on võrdne, ehk tekib ökoloogiline defitsiit.
2010. aastal hindas ülemaailmse jalajälje võrgustik, et 21. augustiks oli inimkond tarbinud ära kõik ökoloogilised teenused alates CO2 filtreerimist kuni tooraine tootmiseni, mida loodus suudab turvaliselt sel aastal pakkuda. Alates 21. augustist kuni aasta lõpuni täitsime oma ökoloogilist nõudlust ressursivarude kahanemise ja kasvuhoonegaaside kogunemise arvel.
2016. aastal oli globaalse ületarbimise päev 8. augustil.
Jóhann Hjartarson
pisi| Jóhann Hjartarson (2010) pisi|Hjartarson (pildil paremal) mängimas [[Jan Timmaniga turniiril Amsterdamis (1989)]]
Ökoloogiline defitsiit
Globaalse ületarbimise päev
2017. aastal oli globaalse ületarbimise päev 2. augustil.
Kaļķciems
Kaļķciems (ka Kaļķu ciems) on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Talsi piirkonnas Ģibuļi valla lõunaosas.
Ökoloogiline defitsiit
Ökodefitsiit Eestis
Eestis ökodefitsiit puudub, ehk Eesti on ökoreserviga riik. Eesti ökoreservi protsent on 46%. See on madalam kui Rootsi (59%), kuid võrdne Läti protsendiga. Eesti ökoloogiline jalajälg iga elaniku kohta on 7 GHA. Bioaktiivsus elaniku kohta on 10,2 GHA. Nende vahe on 3,2 GHA. Kõige madalam ökoloogilise jalajälje ja bioaktiivsuse vahe oli 2003. aastal, kus ökoloogiline jalajälg oli 9,31 GHA ja bioaktiivsus 9,43 GHA.
Jóhann Hjartarson
Jóhann Hjartarson (sündinud 8. veebruaril 1963 Reykjavíkis) on islandi maletaja, rahvusvaheline suurmeister (1985).
Kaļķciems
Küla asub valla keskusest Pastendest 29, piirkonna keskusest Talsist 27 ja Riiast 127 kilommetri kaugusel.
Kaļķciems tekkis endise lubjapõletusahju juurde.
Jóhann Hjartarson
Hjartarson sai suurmeistriks 22-aastaselt 1985. aastal. Aasta varem oli ta FIDE-lt saanud rahvusvahelise meistri nimetuse. Hjartarson on kuuekordne Islandi (1980, 1984, 1994, 1995, 1997, 2016) ja kahekordne Põhjamaade malemeister (1997, 2017). 1991. aastal jagas ta esikohta Philadelphias World Openi turniiril. Kahel korral tuli Reykjavíki lahtise turniiri kaasvõitjaks (1984, 1992)
1987. aastal jagas ta esikohta koos Valeri Saloviga Szirákis tsoonidevahelisel turniiril, edestades seejuures Lajos Portischit. 1988. aastal alanud 16 osavõtjaga pretendentide matšides võitis Hjartarson kaheksandikfinaalis Viktor Korchnoid tulemusega 4½:3½, kuid kaotas veerandfinaalis eksmaailmameister Anatoli Karpovile 1½:3½.
1990. aastal mängis Hjartarson Manilas tsoonidevahelisel turniiril (64 osavõtjat, Šveitsi süsteem), kus jäi jagama 12.–20. kohta.
Juulis 1993 Bielis peetud FIDE MM-i tsoonidevahelisel turniiril (74 osavõtjat) jäi Hjartarson jagama 21.–34. kohta. Detsembris 1993 Groningenis peetud PCA maailmameistrivõistluste valikturniiril (54 osavõtjat) jagas ta 48.–50. kohta.
2017. aastal mängis Hjartarson Thbilisis maailma karikaturniiril (128 osavõtjat, nokautsüsteem), kus kaotas avaringis David Navarale.
Võistkondlik esinemine
Hjartarson on mänginud Islandi võistkonna koosseisus 12 maleolümpial (1980–1996, 2006, 2016, 2018). 1986. aastal tuli Island Dubai maleolümpial viiendaks ja 1992. aastal Manila maleolümpial kuuendaks. Hjartarson kuulus ka 1993. aastal Luzernis võistkondlikel maailmameistrivõistlustel viiendaks tulnud Islandi võistkonda (mängis esimesel laual).
Pärast 1997. aastat on Hjartarson maleturniiridel mänginud harvemini, tegutsedes peamiselt juristina.
Verine vandekohus
Kohtunik George Jeffreysi Verine vandekohus (inglise k. Bloody Assizes of Judge George Jeffreys, 1st Baron Jeffreys of Wem) oli 1685. aastal kohtupidamine James Scotti, Monmouthi hertsogi juhitud mässust osavõtnute üle, millega viimane üritas tõugata oma onu James II troonilt.
Protsess on Inglismaa ajaloos tuntud äärmiselt julmade ja jälkide karistuste määramise poolest. Umbes kolmsada kohtualust hukati järgmiselt. Kõigepealt nad poodi, kuid võeti veel elusalt silmusest, neid toibutati, ning eemaldati nende endi nähes kogu nende sisikond, mis põletati. Viimaks raiuti neil pea maha.
Hukatute kehad tükeldati ning kehaosad pandi vaatamiseks välja kogu riigis nii linnas kui maal. Taoliselt arvas James II õige olevat kuninga vastu astuda soovijaid hoiatada.
Üle 800 inimese saadeti Barbadosele (Väikesed Antillid) asumisele, veel sadadele mõisteti piitsutamine, trahvid. Paljud jäeti vanglasse edasisi kohtuistungeid ootama, kus mitmeid tüüfusse suri. Kokku oli kohtualuseid umbes 1400.
Niisugune julmus tekitas James II-le suure vastuseisu viigide ja mittekatoliiklaste poolt, mis päädis nn Kuulsa revolutsiooniga (Glorious Revolution) ja James II põgenemisega Inglismaalt 1688.
Kohtunik George Jeffreys üritas Kuulsa revolutsiooni puhkedes riigist põgeneda, kuid tabati ja suri Toweri vanglas.
Emily Brontë
thumb|Emily Brontë, portree tehtud tema venna [[Branwell Brontë poolt]] Emily Jane Brontë (30. juuli 1818 – 19. detsember 1848) oli inglise kirjanik, õdedest Brontëdest vanuselt teine. Ta sai tuntuks eeskätt romaaniga "Vihurimäe", mille ta avaldas 1847. aastal. Ta alustas ka teise romaani kirjutamist, kuid suri enne selle valmimist. Tema pseudonüüm oli Ellis Bell.
PÖFFi elutööpreemia
PÖFFi elutööpreemia on auhind, mida antakse Tallinna Pimedate Ööde filmifestivalil alates 2004. aastast.
Ashihe
Ashihe on:
Delft
Delft on linn Hollandis Lõuna-Hollandi provintsis. See asub loodesse jääva Haagi ja kagusse jääva Rotterdami vahel.
Delft sai linnaõigused 1246. aastal.
12. oktoobril 1654 plahvatas linnas püssirohuhoidla, mille tõttu hävis suur osa linnast. Hukkus üle saja inimese, teiste seas Rembrandti üks lootusandvamaid õpilasi Carel Fabritius, kelle paljud tööd plahvatuses samuti hävisid. Plahvatusejärgset Delfti kujutas mitmetel oma maalidel Egbert van der Poel.
Delftist oli pärit maalikunstnik Johannes Vermeer.
Linnas tegutseb Delfti tehnikaülikool.
Klingenthal
Klingenthal on linn Saksamaal Saksimaa liidumaal Vogtlandi kreisis.
Linn asub Tšehhi piiri ääres, Plauenist 29 kilomeetrit kagus ja Karlovy Varyst 33 kilomeetrit loodes.
Klingenthalis asub suusahüppemägi Vogtland Arena.
Linnas elas 2009. aasta lõpus 8432 inimest.
pisi|tühi| Klingenthal
Jevpatorija
Jevpatorija on linn Ukrainas Krimmi läänerannikul Musta mere Kalamõti lahe osa Jevpatorija lahe ääres. Merevee sügavus kuni 10 meetrit.
Pärast Krimmi õigusvastast annekteerimist märtsis 2014 on linn de facto koos Krimmi Vabariigiga Venemaa valduses.
Jevpatorija asub vanakreeka koloonia Kerkinitise kohal, mille rajasid asunikud Herakleia Pontikest umbes 500 eKr. 1. sajandil eKr kuulus linn Pontose kuninga Mithridates VI valdustesse, kelle hüüdnimest Eupator sai linn nime. 7.–10. sajandil oli Jevpatorija kasaaride asula. Kuulus hiljem kumaanidele, mongolitele ja Krimmi kaganaati. Linna krimmitatarikeelne nimi oli Kezlev ja türgikeelne Gözleve. 1783 läks koos Krimmiga Venemaa valdusse ning sai praeguse nime. Krimmi sõja ajal 1855 toimus seal Jevpatorija lahing. Suurem osa linnaelanikest (2014 aastal) on venelased – 57%, järgnevad ukrainlased – 32%, krimmitatarlased – 10% ja 1% muudest rahvustest (valgevenelased, juudid, aserid, poolakad, moldovlased, kreeklased, sakslased jt).
Jevpatorija on kuurortlinn. Valitseb vahemereline kliima. Keskmiselt paistab päike aastas 2500 tundi (võrdluseks: Eestis 1700, Sotšis 2100 tundi). Suvekuudel on õhus 24–27 soojakraadi, merevees 22 ja enam. Kuurordi pehme kuiv kliima suurte temperatuuri kõikumisteta on suurepärane paik tervise taastamiseks ja lastega puhkamiseks. Seal ei ole mägesid, mis hoiaksid merelt tuleva veeauru niiskena nagu Krimmi lõuna- ja kirderannikul. Linn on kolmest ilmakaarest avatud kuivadele stepituultele. Et Mustal merel on 20 päevast vaid üks tormine, siis enamik puhkusele sõitnuist teab merd rahulikuna ja sinisena. Rannas on vesi hapnikurikas ja sellest ka puhas, lõhnata ja läbipaistev, milline keskkond meeldib meduusidele, kes saabuvad juuli lõpus. Meremehed näevad tumedat värvi tormi ajal ja ankru hiivamisel, millest mere nimi. Tõmbekeskuseks kuni 10 km pikkuses kuldsed rannaliivad, mis välimuselt nagu valge ristiku ja lutserni seemnesegu. 100 tuhande elanikuga kuurortlinn on suvel vastu võtnud 1 miljon puhkajat ja ravile sõitnut. Jevpatorijas on üle 80 tervistuskoha ja ligi 50 laste suvelaagrit.
Moinaki järv
Linna edalaservas asub Moinaki limaan ehk soolajärv. Aastatuhandeid tagasi oli veekogu üks Musta mere lahesopp. Tormid uhtusid liiva ja eraldasid lahe merest paarisajameetrise ribaga. Lahte paisatud meresetetest tekkis aastatega mustjas muda. Auramise tagajärjel suurenes soolsus ja alanes veetase. Limaan ei ole ära kuivanud, sest meri toidab seda liivakihtide vahelt. Soolajärv asub allpool merepinda (merest 400 m kaugusel). Pikkus 2 km, sügavus kuni 1,5 m. Vee soolsus ligi 60‰ (60 g soola 1 liitri vee kohta ) on üle 10 korra suurem kui Läänemeres. Suure soolsusega vesi kannab inimest ja pole uppumisohtu. Vees on naatriumjodiidi, räni, alumiiniumi, bromiidi, magneesiumi, uraani, strontsiumi jne, ehk teisisõnu – mineraalsoolades on esindatud pea kõik Mendelejevi tabeli elemendid. Limaanivees (vene keeles "рапа") on mitmeid orgaanilisi aineid ja mudal on järvepõhjas radioaktiivne toime. Kuurordina sai Jevpatorija tuntuks 1830. aastast, kui muda hakati kasutama reumaraviks. Algul toodi muda paarikümne kilomeetri kauguselt Saki järvest ja soojendati seda türgi saunas, mis nüüdki töötab. Hiljem läks kasutusele kohalik Moinaki järve muda. Nõukogude ajal ehitati limaani kaldale supluseks ja mudaprotseduurideks mitmeid paviljone ja ujumissildu. Kohaliku limaani muda sai kasutada kuni Ukraina iseseisvumiseni, mil linna joogivesi sattus reguleerimatult järve. Samaaegselt lagunesid rannapaviljonid, ujumissillad ja allesjäänud puitmaterjal tassiti laiali. 21. sajandil tuuakse ravimuda jälle Sakist ja võeti kasutusel väike, Nõukogude ajal üksnes supluse tarvis ametkondlik (kinnine), rannaehitis. Tervisefirma Panatseja rajas Moinaki kaldapealsele jugadušiteenuse. Möödunud sajandi esimesel kümnendil ehitati Jevpatorijasse trammitee (roobaste vahekaugus nagu Tallinnas), et ühendada kesklinn mudaravilaga. Mõned aastat hiljem valmis raudteeliin, laiendades mudaravi kättesaadavust Sevastopoli ja Harkivi linnarahvale. Rongiga jõuab tänapäeval Peterburist (2200 km) Jevpatorijasse 32 tunniga.
Limaani raviv toime algab ligilähedaselt 27 kraadi juures. Mudase põhjaga järvevesi soojeneb suvel pärast keskpäeva üle 30 kraadi. Limaanis kümblemine on tulemuslik mitmesuguste liigesevaeguste, tugi- ja liikumiselundite haiguste ning traumajärgsete tüsistuste korral. Soolases vees liikumine tugevdab organismi energiapotentsiaali, tugevdab vastupanuvõimet haigustele ja suurendab ainevahetust (kehakaalu alandav toime). Neil, kellele ei meeldi traditsioonilises mudavannis lesida või lasta end mässida sooja mudaga linadesse, on võimalus limaani ääres püsti seistes egiptlaste ravimeetodil muda tarvitada. Muda määritakse õhukese kihina nahale nagu see sai alguse Niiluse jõemuda puhul. Pärast pooletunnist päikese käes kuivamist pestakse end soolavees puhtaks. Limaani kaldapealsel võimalik ka vesimassaaž (kaalulangetajatele). Jugadušš (kohapeal öeldakse "šarko") on hea enesetunde parandaja. Soolaveejugasid nagu ka muda tuleb vähemalt 10 korda kasutada ja puhkepausidega. Kuidas mudaravi päikesepaistel võtta või kui kaua soolajärves supelda, saab kohapeal arstilt teada. Igale isikule oma ravirežiim, kus Monaki järvel on nagu apteegi tähendus.
Ruņķi
Ruņķi on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Talsi piirkonnas Ģibuļi valla lääneosas.
Küla asub merepinnast 45 meetri kõrgusel. Ruņķi jääb valla keskusest Pastendest 12, piirkonna keskusest Talsist 16 ja Riiast 126 kilomeetri kaugusele.
Neuchâteli järv
thumb|Neuchâtel, juuli 2001 Neuchâteli järv (sks. k. Neuenburgersee) on järv Euroopa keskel Šveitsi loodeosas pealinnast Bernist 30–40 km lääne pool.
Järve pindala on 218 km2, pikkus kirde-edela suunal 38,5 km, ruumala 14 km3 ning suurim sügavus 153 meetrit. Veetase on 429 meetrit üle merepinna. Järve valgla katab umbes 2670 km2.
Neuchâteli järv on suurim täielikult Šveitsi piires paiknev järv.
Suurim linn järve kaldal on samuti Neuchâtel.
Kirde pool on samas orundis jätkuks Bieli järv.
28. veebruar
28. veebruar on Gregoriuse kalendri 59. päev. Juliuse kalendri järgi 15. veebruar (1901–2099).
Kõnnukajakas
Kõnnukajakas (Larus relictus või Ichthyaetus relictus) on kajaklaste sugukonda kuuluv lind, kes pesitseb Kesk-Aasia soolajärvede ääres.
Kõnnukajaka arvukust hinnatakse maksimaalselt 10 000 isendile.
1971. aastani peeti kõnnukajakat karbuskajaka alamliigiks.
Hans Rebane
alt=Karl August Hindrey šarž Hans Rebanesest|pisi|[[Karl August Hindrey šarž Hans Rebasest]] Hans Rebane (24. detsember 1882 Halliste kihelkond – 16. detsember 1961 Stockholm) oli Eesti poliitik, diplomaat ja ajakirjanik.
Hans Rebane sündis Ärma talus, Halliste kihelkonnas Mulgimaal, õppis Tartu Ülikoolis arstiteadust ja hiljem Berliinis majandust. Aastatel 1906–1917 oli Rebane ajalehe Postimees toimetuse liige (1913–1914 ja 1916–1917 Postimehe vastutav toimetaja). Aastatel 1918–1927 oli Rebane ajalehe Päevaleht peatoimetaja.
Ta valiti Riigikogu III koosseisu liikmeks ning 1927. aastal sai temast Jaan Tõnissoni juhitud valitsuse välisminister. Seda ametit pidas Rebane 1928. aastani.
Pärast ministriametit nimetati ta saadikuks Soome Vabariiki, kus ta rajas tänini suursaatkonnale koduks oleva saatkonnahoone. Aastal 1936 nimetati ta saadikuks Läti Vabariiki, kus ta töötas kuni saatkonna sulgemiseni Nõukogude Liidu okupatsioonivõimude poolt.
Sarnaselt paljude teiste Eesti diplomaatidega arreteeriti Rebane 1940. aastal, kuid tal õnnestus vange transportinud laevalt Jaen Teär merre hüpata ja kaldale ujuda. 1944. aastal põgenes Rootsi. Ta nimetati ministriks ja Välisministri kohuste täitjaks eksilis August Rei poolt salaja 15. jaanuaril 1945, kuid August Rei tühistas nimetamise kui teostamatu 24. juunil 1949. Hans Rebane ei ole kunagi olnud Vabariigi Valitsuse eksiilis välisminister. Rebane maeti 1961. aastal Stockholmi.
Hans Rebase mälestuseks asutati erakondadevälise mittetulundusühinguna 2006. aasta alguses Hans Rebase Euroopa Instituut.
Isiklikku
Hans Rebane on Toomas Hendrik Ilvese ema kasuisa vend. Tema abikaasa oli Johanna Sild-Rebane.
Presidendi meeskond
"Presidendi meeskond" (originaalpealkiri "The West Wing") on aastatel 1999–2006 toodetud USA draamasari Ameerika Ühendriikide demokraadist presidendi Josiah Bartleti (Martin Sheen) tegevustest Valges Majas.
Sarja peastsenarist oli Aaron Sorkin ja produtsent John Wells. "Presidendi meeskond" pälvis oma eetris oleku ajal rohkesti auhindu, nende hulgas 2 Kuldgloobust ja 26 Emmyt, seejuures neljal aastal järjest (2000–2003) parima draamasarja kategoorias.
Toomas Tammaru
pisi|Toomas Tammaru 2009. aastal pisi|Toomas Tammaru oma kabinetis. [[Lauri Kulpsoo foto]] Toomas Tammaru (sündinud 3. mail 1968 Tartus) on eesti entomoloog, Tartu Ülikooli entomoloogia professor.
Kiisa
Kiisa on alevik Harju maakonnas Saku vallas. Asub Keila jõe kaldal.
Alevikku läbib Tallinna–Viljandi raudteeliin ja seal paikneb Kiisa raudteejaam.
Asulat läbib põhja-lõunasuunaliselt Tõdva–Hageri tee, millelt asula lõunaosas algab Kiisa–Maidla tee. Kagunurgas asub Kiisa jaama tee ning samale teele lõpeb Kirdalu–Kiisa tee. Asulas on apteek, vabaajakeskus (sh raamatukogu ja noortekeskus), kauplused A ja O, Meie ja turg.
Vahetult Kiisa halduspiiri taga asuvad 2 avariireservelektrijaama (Kiisa avariireservelektrijaam), mis on rajatud Kiisa alajaama juurde. Need valmisid vastavalt 2013 ja 2014 ning nende koguvõimsus on 250 MW.
Ajalugu
Asula nimi on seotud Kiisa taluga, mida on esimest korda mainitud 1463. aastal. Saku mõisniku Paul Eduard von Rehbinderi ajal moodustati Kiisa ja Sikasarve talust Kiisa karjamõis. Kiisa küla on esmamainitud 1774. aastal ja toona kuulus sinna 6 talu. 1866. aastast kuulus Kiisa küla Keila kihelkonna Saku valda, mis 1890. aastal liideti Saue vallaga.
1921. aastal taasloodi Saku vald ja aastatel 1921–1939 oli Kiisa küla Saku valla koosseisus, 1939. aastast Tõdva valla koosseisus. 1945–1947 oli Kiisa küla Tõdva valla Saku külanõukogu koosseisus. 30. aprillist 1947 muudeti Tõdva valla ja Kohila valla vahelist piiri, nii et Kiisa küla arvati Kohila valla Kurtna külanõukogu koosseisu.
1954. aastal liideti senine Kurtna külanõukogu ja Saku külanõukogu Kurtna külanõukoguks, mille keskus asus Kiisal. 1964. aastal liideti Kurtna külanõukogu ja Nabala külanõukogu Saku külanõukoguks, nii et Kiisa küla jäi taas Saku külanõukokku, kuid külanõukogu keskus liikus Sakku. 1992. aastast on Kiisa Saku valla koosseisus.
Lombardia Liiga
Olgugi et liiga liikmete hulk ajaga muutus, hõlmas Lombardia Liiga oma tippajal enamikku Põhja-Itaalia linnu ning seda toetasid ka paavst, Veneetsia vabariik ja Sitsiilia kuningriik.
Kolmanda ja viimase Hohenstaufenite dünastia keisri Friedrich II surmaga aastal 1250 muutus liiga tarbetuks ja see saadeti laiali.
Liiga loomine
Liiga asutati 1167. aasta 1. detsembril Pontida linnas ning sinna kuulusid lisaks eelmainitud linnadele ka näiteks Crema, Cremona, Mantua, Piacenza, Bergamo, Brescia, Milano, Genova, Bologna, Modena, Reggio Emilia, Treviso, Vercelli, Lodi, Parma, Ferrara linnad ja ka mõned valitsejad – näiteks markii Malaspina ja Ezzelino III da Romano.
Friedrich I aeg
Kuigi liigat ei kuulutatud separatistlikuks, vaidlustas liiga avalikult keisri võimunõude (Honor Imperii). Ehkki Friedrich I tegevus oli suunatud paljude linnade vastu, võitles ta eriti Milano linna vastu, mille tema väed olid aastal 1162 juba vallutanud ja hävitanud. Keisri varasem linnade üksteise vastu üles ässitamise taktika enam ei toiminud.
pisi|Konstanzi rahulepingu (1183) pronksist koopia, kus on ära toodud Lombardia Liigasse kuulunud kogukonnad 1176. aasta 29. mail toimunud Legnano lahingus alistas Lombardia Liiga viimaks keisri armee. Järgmisel aastal allkirjastatud Veneetsia rahuga pandi alus rahule, mis kestis 1178. aasta augustist kuni 1183. aastani, mil sõlmitud Konstanzi rahuga leiti kompromiss. Kompromissi järgi leppisid Itaalia linnad kokku selles, et jäävad lojaalseks Saksa-Rooma riigile, kuid säilitavad seejuures kohaliku jurisdiktsiooni ja droit de régale õiguse oma territooriumidele. Ehk siis keiser tunnistas liigasse kuulunud linnade omavalitsusõigust.
Liigasse kuuluvate linnade seas hakkas Milano, keda nüüd soosis keiser, erilist rolli omandama ja see tekitas konflikte peamiselt Cremona kodanikega. Aastatel 1191–1232 oli Lombardia Liiga aktiivses tegevuses paus.
13. sajand
Lombardia Liiga linnad nurjasid keiser Friedrich II püüdlused saada Itaalias suuremat võimu ning liiga teenis sellega ära keiserliku vande alla panemise. Keisrit saatis algselt edu ja tema väed suutsid vallutada Vicenza. Tema võit 1237. aasta Cortenuova lahingus pani aluse ka tema kui osava strateegi mainele. Ent keiser hindas oma jõudusid siiski valesti, kui ta lükkas tagasi kõik Milano tehtud ettepanekud rahuläbirääkimisteks ja nõudis jätkuvalt tingimusteta alistumist. Seejärel suutsid Milano ja viis teist linna tema rünnakutele vastu seista ning 1238. aasta oktoobris pidi keiser edu saavutamata lõpetama Brescia linna piiramise.
Lombardia Liiga sai taas tuge paavstilt kui paavst Gregorius IX keiser Friedrich II kirikust välja heitis ja andis sellega keisri püüdlustele vastulöögi. 1248. aastal toimunud Parma piiramise ajal ründasid liiga väed keisri laagrit ja vallutasid selle. Sellele järgnenud lahingu käigus löödi keisri väed taganema. Friedrich II kaotas keiserliku aarde ning koos sellega mistahes lootuse säilitada võimalused jätkata oma võitlust mässavate Itaalia linnade ja paavsti vastu.
Lombardia liiga saadeti laiali aastal 1250, mil Friedrich II suri. Järgmiste keisrite juhtimise all avaldas keisririik Itaalia poliitikale oluliselt vähem mõju.
Planica
thumb|Planica org thumb|Planica hüppemägi Planica on org ja suusahüppekeskus Alpides Sloveenia loodeosas, Kranjska Gora linna ja talispordikeskuse lähedal. Edelas ulatub org Triglavi rahvuspargi ja Tamari suusakeskuseni.
Planica on põhiliselt tuntud suusahüpete võistluspaigana. Planicas asub üks maailma viiest lennumäest. Esimesed suusahüppevõistlused peeti seal juba 1930. aastatel. Suure hüppemäe ehitas Planicasse 1934. aastal Stanko Bloudek.
Esimese üle 100-meetrise hüppe Planicas tegi 1936. aastal Josef Bradl. Esimese üle 200-meetrise hüppe tegi lennumäelt 1994. aastal soomlane Toni Nieminen. Norra suusahüppaja Bjørn Einar Romøren hüppas 2005. aastal suusahüppe maailmarekordi 239 meetriga. Samal võistlusel hüppas Janne Ahonen 240-meetrise hüppe, kuid ei suutnud püsti jääda ja seepärast tema tulemust ametlikult rekordina ei kinnitatud. Praegune mäe rekord kuulub 2019. aastast 252,0 meetriga jaapanlase Ryōyū Kobayashi nimele. Seni pikima hüppe sellelt mäelt on sooritanud 2018. aastal Gregor Schlierenzauer, kes hüppas kvalifikatsioonis 253,5 m, kuid puudutas maandumisel kätega maaad.
Henry Tillman
Henry Durand Tillman (sündinud 8. jaanuaril 1960 California osariigis Los Angeleses) on USA endine poksija.
Harrastajana
Ta võitis raskekaalus (kuni 91 kg) 1984. aasta Los Angelese olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks.
Elukutselisena
Ta poksis detsembrist 1984 kuni septembrini 1992 elukutselisena ning pidas kokku 31 kohtumist, millest võitis 25 (neist 16 nokaudiga) ja kaotas 6 (neist 4 nokaudiga) kohtumist.
Kaleši
Kaleši (vanasti ka Kalešmuiža) on küla (mazciems) Lätis Talsi piirkonnas Ģibuļi valla lõunaosas.
Küla asub merepinnast 59 meetri kõrgusel Kalešupīte oja ääres.
Kaleši tekkis endise Kaleši mõisa (Kalitzen) keskuse juurde. Maareformi järel jagati mõisale kuulunud 24 hektarit maad 12 uusmaasaaja vahel taludeks. Aastal 1934 asutati külas Jānis Balodise eestvedamisel kultuuriselts Gaisma, millel oli 43 liiget. Selts tegutses mõisa viinaköögis, põhiliselt tegeleti koorilauluga, ent aeg-ajalt esitati ka näidendeid. Aastail 1945-1954 oli Kaleši kolhoosi Centība keskasulaks.
Külas asuv Strautmaļi keskaegne kalmistu on muinsusmälestisena kohaliku kaitse all. Kalešis asub mälestusmärk 1905. aasta revolutsioonis hukkunud küla elanikele.
Aastal 2017 oli külas 13 elanikku, aastal 2020 oli elanikke 15. pisi|tühi|Kaleši kõrts
Tšetnikud
pisi|Tšetnikute lipp Tšetnikud olid Jugoslaavia territooriumil aastatel 1941–1946 saksa ja ungari okupatsioonivägede vastu tegutsenud ebaregulaararmee sõdurid.
Tegelesid diversioonide ja ebatraditsisooniliste sõjapidamisvahenditega (põletasid viljavarusid, lasid raudteid õhku, lõikasid telefoniliine läbi jne).
1942. aasta jaanuaris viis Ungari kindralstaap sisse eriti ranged julgeolekunõuded ning korraldas tšetnike ja kommunistide tabamiseks suure haarangu. Toimumisajal valitsenud külma ilma tõttu hüüdnime "külmad päevad" saanud puhastusoperatsiooni käigus tabati ja hävitati veidi üle nelja tuhande tšetniku ja kommunisti (enamuses serblased, kuid ka u 80 ungarlast, kes olid pea eranditult kommunistid). Kohati hukkus aga ka süütuid inimesi. Viimast laadi juhtumeid ei vaikitud maha, vaid riigipea Miklós Horthy isiklikult andis range käsu juhtunut uurida ja süüdlased vastutusele võtta.
Albiit
Et albiit on otspunktiks nii plagioklassi kui ka leelispäevakivi seeriale, on teda loetud nende mõlema hulka kuuluvaks. Enamasti käsitletakse albiiti siiski koos plagioklassidega. Kuni 10% albiidi kristallstruktuuris olevast naatriumist võib olla asendunud kaltsiumiga. Suurema kaltsiumisisaldusega plagioklassi nimetatakse oligoklassiks.
Albiit on tavaline mineraal paljude tard- ning moondekivimite seas. Suurte kristallidena võib ta esineda hüdrotermaalsetes lõhedes. Albiiti leidub ka päevakivirikkas liivakivis ehk arkoosis. K-päevakivi mikrokliini kristallstruktuur on stabiilne kõrgel kristalliseerumistemperatuuril. Madalatel temperatuuridel toimub aga tahke lahuse lagunemine, mille käigus tekivad kaaliumirikkas mineraalis naatriumist rikastunud albiidist eraldised. Sellist nähtust nimetatakse pertiidistumiseks.
Mineraali nimi tuleb ladinakeelsest sõnast albus, mis tähendab 'valge'.
Rainer Kattel
Kattel on määratlenud ennast maailmavaatelt selgelt vasakpoolsena. Kuigi ta ei pea end marksistiks, arvab ta, et marksismis ei ole mitte midagi halba ning väga paljudele tuleks kasuks Marxi lugeda.
Albiit
thumb|left|Valged jooned mineraalis on albiidist eraldised kaaliumirikkas mikrokliinis (pertiitne struktuur). Pildil kujutatu laius tegelikkuses on umbes 5 cm.
Rainer Kattel
Haridus
Tema magistritöö (1998, Tartu Ülikool) käsitles poliitilise filosoofia teket 6. sajandi eKr vanakreeka luules ("The Emergence of the Philosophy of the Polis in 6th Century (BC) Greek Poetry: Xenophanes of Colophon and his Predecessors"). Doktoritöö (2001) oli teemal "The Constitution of the Polis", doktorikraad (PhD) 2001 Tartu Ülikoolist.
Viktoria Ladõnskaja-Kubits
Viktoria Ladõnskaja veetis lapsepõlve Lasnamäel Tallinnas.
Haridus
Ta on lõpetanud Tallinna Läänemere Gümnaasiumi ja 2004. aastal Tartu Ülikooli ajakirjanduse eriala. Ta on õppinud ka eesti ja vene filoloogiat ning lastepsühholoogiat.
Töö
pisi|Viktoria Ladõnskaja, 2015 Töötanud ajalehes Molodjož Estonii ja MK-Estonija, alates 2005. aastast Eesti Ekspressis. Olnud vene seltskonnaajakirja Bravo! peatoimetaja. Teinud telesaateid "Sina" ja "Dilemma".
Aastatel 2009–2010 tegi ta saatejuhi ja toimetajana ETV2 otsesaadet "Vandekohus" ning aastatel 2009–2010 Raadio 2 otsesaadet "Siin me oleme".
Poliitika
Ta kandideeris 2015. aasta Riigikogu valimistel Isamaa ja Res Publica Liidu nimekirjas, sai esialgsetel tulemustel 2. valimisringkonnas 1395 häält, mille järgi ta oleks osutunud valituks ringkonnamandaadiga. Häälte ülelugemisel tunnistati kaks Ladõnskaja poolt antud häältega sedelit kehtetuks ning saadi tulemuseks, et samas ringkonnas kandideerinud IRL-i kandidaat Sven Sester sai ühe hääle rohkem (1394) kui Ladõnskaja (1393), mille järgi ta oleks pääsenud Ladõnskaja asemel Riigikokku. Ladõnskaja vaidlustas tulemuse Vabariigi Valimiskomisjonis, kus jäeti vaie rahuldamata, kuid anti korraldus Sesterile ja Ladõnskajale antud hääled veel kord üle lugeda. 11. märtsil toimunud häältelugemisel tunnistati kaks Sesterile antud häältega sedelit kehtetuks ning uueks tulemuseks oli, et Ladõnskaja sai 1393 häält ja Sester 1392 häält ning Riigikokku osutus valituks Ladõnskaja.
13. mail 2017 valiti ta Isamaa ja Res Publica Liidu aseesimeheks. Ladõnskaja oli 2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel Isamaa ja Res Publica Liidu Tallinna linnavolikogu esimehe kandidaat.
30. augustil 2019 toimunud Jüri Ratase usaldushääletusel Riigikogus jättis Viktoria hääletamata, kuigi oli koalitsiooni saadik. Samuti ei toetanud ta erakonna Isamaa koalitsiooni erakonnaga EKRE.
Isiklikku
Tal on üks tütar. 1. detsembril 2017 abiellus ta suhtekorraldaja ja kultuuridiplomaatia edendaja Meelis Kubitsaga.
Kivimäe raudteepeatus
Kaheteelise raudtee ääres on kaks perrooni, pikkusega 133 ja 146 meetrit. Peatuses peatuvad Elroni Tallinnast Keilasse, Paldiskisse, Riisiperre ja Klooga-randa sõitvad elektrirongid. Piletihinnalt kuulub peatus I tsooni, mille piires liiklemine on tallinlasele tasuta.
Ajalugu
pisi|vasakul|Kivimäe peatus ja algselt [[jaamahoone rolli täitnud kaubavagun, 1920. aastad]] pisi|Kivimäe jaamahoone pisi|Kivimäe jaamahoone [[Raudtee tänav (Tallinn)|Raudtee tänaval (1997). Hoone valmis 1937.]] pisi|Kivimäe raudteepeatus aastal 2009 Kivimäe raudteepeatus avati liikluseks 3. novembril 1924, jaamahooneks oli esialgu vana kaubavagun. 1930. aastal valmis Rahumäel uus silikaattellistest jaamahoone ja senine puidust hoone transporditi Kivimäe raudteepeatusse. Aastal 1932 avati vanas jaamahoones (kaubavagun) postiagentuur. 1937. aastal valmis Hendrik Otlooti projekti järgi silikaattellistest jaamahoone aadress on Raudtee tänav 97a, mis 1997. aastal tunnistati kultuurimälestiseks.
Piletimüük jaamahoones lõpetati 1998. aasta kevadel.
2003. aasta veebruaris avati hoones kuni kuueaastaste laste sisemänguväljak: Nõmme lastemängujaam.
Autode ülesõit Kivimäe jaamas suleti ametlikult 1970. aastate alguses ning 1980. aastate lõpul tõkestati ala postidega.
Penélope Cruz
Penélope Cruz Sánchez (sündinud 28. aprillil 1974 Madridis) on hispaania filminäitleja.
Auhinnad
Ta pälvis 2009. aastal parima naiskõrvalosatäitja Oscari rolli eest Woody Alleni filmis "Vicky Cristina Barcelona". 2008 nimetati ta Oscari kandidaadiks parima naisnäitleja kategoorias rolli eest filmis "Tagasitulek". 2010. aastal nimetati ta Oscari kandidaadiks parima naiskõrvalosatäitja kategoorias rolli eest filmis "Üheksa".
Kõigi nende kolme filmiga nimetati ta Kuldgloobuse kandidaadiks, aga neist ei võitnud ta ühtegi.
Euroopa filmiauhinna kandidaadiks on ta olnud nimetatud seitse korda: 1998 filmiga "Sinu unistuste tüdruk" parima naisnäitleja kategoorias, 2001 filmiga "Kapten Corelli mandoliin" rahva valiku parima naisnäitleja kategoorias, 2003 filmiga "Tulp Fanfan" rahva valiku parima naisnäitleja kategoorias, 2005 filmiga "Non ti muovere" rahva valiku parima naisnäitleja kategoorias (selle ta võitis) ja parima naisnäitleja kategoorias, 2006 filmiga "Tagasitulek" parima naisnäitleja kategoorias (selle ta võitis) ning 2009 filmiga "Murtud embused" parima naisnäitleja kategoorias.
Hispaania filmiauhinnale, Goya auhinnale on ta kandideerinud neli korda, kõik parima naisnäitleja kategoorias: 1992 filmiga "Jamón, jamón", 1998 filmiga "Sinu unistuste tüdruk", 2005 filmiga "Non ti muovere" ja 2006 filmiga "Tagasitulek". Ta võitis selle auhinna 1998. ja 2006. aastal.
2006. aastal tunnistati Cruz Cannes'i filmifestivali parimaks naisnäitlejaks osatäitmise eest filmis "Tagasitulek". Seda auhinda jagas ta veel 5 näitlejaga.
Nõukogude Liidu Kommunistlik Partei (1992)
Nõukogude Liidu Kommunistlik Partei (vene keeles Коммунистическая партия Советского Союза) on registreerimata partei Venemaal, mida juhib Sergei Skvortsov (Скворцов, Сергей Борисович). Partei juhib kommuniste üle endise Nõukogude Liidu. Partei rajati juulis 1992 Puškinos nii-öelda 29. taastaval NLKP kongressil ja sh visati välja Mihhail Gorbatšov. Partei nõuab Nõukogude Liidu taastamist.
Parteil on mitu organisatsiooni: Ülevenemaaline Kuriilide Kaitse Komitee, Sotsiaalse Kaitse Survegrupp ja Regioonidevaheline Streigikomitee.
Partei propagandaleht on Narodnaja Gazeta (Народная газета). Skvortsov on partei juhina ka Rahvalehe peatoimetaja.
Naltšiki kriisi ajal süüdistas partei Venemaa valitsust ebaregulaarses regioonide probleemide lahendamises sotsiaalpoliitikas, mis pidavat põhjustama terrorismi.
Eestis pole partei registreeritud, kuna Eesti valitsus keelustas NLKP 23. septembril 1991. Kui NLKP lagunes, siis keelustati partei ka Nõukogude Liidu territooriumil. Taastamine toimus äärmuslaste juhtimisel (kellel polnud õigust parteid taastada). Partei "taastamisega" läks kaasa ka Eestis keelustatud Eestimaa Kommunistlik Partei (NLKP). ja Moldovas (Transnistrias, kus tegutseb selle iseseisev allorganisatsioon Transnistria Kommunistide Partei).
20. sajand eKr
20. sajand eKr
(21. sajand eKr - 20. sajand eKr - 19. sajand eKr - teised sajandid)
(3. aastatuhat eKr - 2. aastatuhat eKr - 1. aastatuhat eKr)
Saatan kannab Pradat
"Saatan kannab Pradat" (originaali pealkiri "The Devil Wears Prada") on Oscarile nomineeritud 2006. aasta Ameerika Ühendriikide komöödiafilm. Film põhineb Lauren Weisbergi samanimelisel romaanil, mis ilmus 2003. aastal.
Auhinnad
Kuldgloobus
Satellite Awards
La Diabla se viste de Prada プラダを着た悪魔 Diabeł ubiera się u Prady 穿Prada的惡魔
Charlotte Brontë
thumb|right|Charlotte Brontë, maalitud [[George Richmondi poolt 1850]] Charlotte Brontë (21. aprill 1816 – 31. märts 1855) oli inglise kirjanik, õdedest Brontëdest kõige vanem, ta saavutas oma romaaniga "Jane Eyre" õekseist ka suurima populaarsuse. Tema pseudonüüm oli Currer Bell. Sünni poolest olid temast vanemad õed Maria ja Elizabeth, kes aga lapsepõlves surid.
Elulugu
Charlotte Brontë sündis 1816. aastal Thortonis Yorkshire'is iiri päritolu vaimuliku Patrick Brontë ja Maria Brontë (sünd. Branwell) pere kolmanda lapsena. Aastal 1820 kolis pere Haworthi, kus isa abivaimulikuna tööd leidis. Järgmisel aastal pärast Charlotte'i ema surma tuli suure kuuelapselise perekonna, viie tütre ja poja eest hoolitsema Elizabeth Branwell, Maria Brontë õde. Patrick Brontë ei abiellunud uuesti.
Charlotte'i lapsepõlv möödus venna Branwelli kaheteistkümne sõduri ja temaga koos loodud fantaasiamaailmas Angria mängides. Tuntuima Brontë õe lapsepõlve kuulus ka suur hulk lugemist.
Kaheksa aastasena, aastal 1824 saadeti Charlotte ja ta kaks vanemat õde Maria ja Elizabeth Cowan Bridge'i kooli, mida Charlotte oma romaanis „Jane Eyre“ kriitiliselt kajastab, ning kus halbade tingimuste tõttu aasta pärast Maria ja Elizabeth tuberkuloosi surid; kool jättis ka Charlotte'i tervisele püsivad jäljed.
Elu Charlotte'i järgmises koolis, Roeheadis, oli palju õnnelikum ning kuhu ta hiljem õpetajana tagasi pöördus.
Aastal 1832, pärast kahte ebameeldivat kogemust guvernandina, ütleb Charlotte koha õpetajana üles ja sõidab tädi käest saadud rahaga Brüsselisse õppima, et luua koos Emilyga Haworthi väike erakool. Õed asuvad õppima Hégeri pansionaati, kus vanim neist armub lootusetult direktori abikaasasse, kellele ta veel ka pärast oma tädi surma ja hetkelist koju tagasi pöördumist (Emily jäigi koju) kirglikke kirjade saatmist jätkab. Just nagu õdede kooliprojekt läbi põleb, jäävad ka Charlotte'i kirjad härra Hégerile alatiseks vastamata.
1845. aastal veenab Charlotte Emilyt ja noorimat õde Anne'i nende luuletusi pseudonüümide Currer, Ellis ja Acton Bell all avaldama. Seda ostetakse ainult kaks eksemplari.
Charlotte Brontë esimest romaani „The Professor“ ei võtnud kirjastajad vastu, samas kui ta õdede Emily ja Anne'i esikromaanid võeti, mis perekonna suures rahapuuduses sundis Charlotte'i „Jane Eyre'i“ kiiresti lõpetama.
Romaani menu oli peagi varjutatud reast surmadest. Aastal 1848 surid vend Branwell ja noorem õde Emily, järgmise aasta mais kaotas Charlotte pere pesamuna Anne'i. Üksindust, mis teda pärast seda tabas, kajastas Charlotte „Villette'is“; mälestused armsast õest Emilyst on aga külvatud „Shirley“ kangelannasse.
Aasta hiljem Charlotte Brontë suri. Saatuslik haigus oli arvatavasti naise rasedusega seotud.
Romaan „The Professor“ lükati tagasi kokku üksteist korda ja leidis härra Nichollsi abiga kirjastamist alles pärast autori enda surma.
Novaja Zemlja
thumb|Novaja Zemlja pisi|[[Novaja Zemlja vapp]] pisi|180px|[[Novaja Zemlja lipp]]
Novaja Zemlja (vene Новая Земля 'Uus Maa') on Venemaale kuuluv saarestik Põhja-Jäämeres. Halduslikult kuulub saarestik Arhangelski oblasti koosseisu.
Novaja Zemlja koosneb kahest suuremast saarest (Põhja- ja Lõunasaar), mille vahel on kitsas väin Matotškin Šar, ja hulgast pisikestest saartest. Lõunas eraldab teda Vaigatši saarest 50 km laiune väin Kara Värav. Saarestikust itta jääb Kara meri ja läände Barentsi meri.
Surnud 1984
''Siin on loetletud 1984. aastal surnud tuntud inimesi ja loomi.
Novaja Zemlja
Saarestiku pindala on 83 tuhat km². Põhjast lõunasse on saarestiku pikkus 925 km. Lõunasaare laius on kuni 143 km, Põhjasaare laius kuni 123 km. Saared on mägised, olles Uurali mäestiku jätkuks.
Kliima on arktiline. Talv on pikk ja külm, kuni -40 °C, tuule kiirus ulatub kuni 40–50 m/s. Kõige soojema kuu, augusti keskmine temperatuur on -2,5 °C põhjas kuni +6,5 °C lõunas.
Umbes poole Põhjasaarest, 20 000 km², hõlmavad liustikud. Pidev jääkilp on 400 km pikkune, 70–75 km laiune ja üle 300 meetri paks. See on Venemaa suurim jääkilp. Mitmel pool ulatub liustik mereni. Sealt laskuvad merre jäämäed.
Enamiku Lõunasaarest hõlmab arktiline tundra.
Saarestikus on palju järvekesi. Päikesekiirte käes võib saarestiku lõunaosas järvevesi soojeneda kuni +18 °C-ni.
Novaja Zemlja elanikkonna enamiku moodustavad sõjaväelased: saartel on Venemaa tuumapolügoon. Suur osa saartest on radioaktiivselt saastatud: alates 1950. aastatest lõhati seal Nõukogude tuumapomme ja 1961. aastal maailma suurim vesinikupomm. Pärast tuumakatsetuste keelustamist atmosfääris lõhati pomme maa-alustes šahtides.
Pinnasevesi
Pinnasevesi (inglise groundwater in active zone) on põhjavee ülemine kiht, mis lasub vettpidaval kihil.
Et mõiste "pinnasevesi" kattub rohkemal või vähemal määral mõistega "põhjavesi", soovitab näiteks keskkonnasõnaraamat EnDic2004 terminit "pinnasevesi" vältida.
Pinnasevesi osaleb aktiivselt veeringes.
Toomas Griin
Toomas Griin on eesti videorežissöör.
's-Gravendeel
pisi|'s-Gravendeel 's-Gravendeel [shraafend'eil] on küla ja vald (gemeente) Lõuna-Hollandi provintsis.
Valla elanike arv on 8891 (2003) ja pindala 20,81 ruutkilomeetrit.
Läti Rahvusteater
pisi|Läti Rahvusteater (juuli 2006) Läti Rahvusteater (läti keeles Latvijas Nacionālais teātris) on teater, mis asub Lätis Riias Kronvaldsi puiestee (läti keeles Kronvalda bulvāris) 2. Teater asutati 1919. aastal.
Kāņciems
Kāņciems (ka Kāņu ciems) on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Talsi piirkonnas Ģibuļi valla lõunaosas.
Läti Rahvusteater
Praegu on teatris kolm saali: suur saal (776 kohta), näitlejate saal (80 kohta) ja uus saal (80–100 kohta).
's-Gravendeel
Teised asulad
De Wacht ja Schenkeldijk.
Kāņciems
Küla asub merepinnast 42 meetri kõrgusel Kalvene järve ida- ja lõunakaldal. Kāņciems jääb valla keskusest Pastendest 17, piirkonna keskusest Talsist 22 ja Riiast 131 kilomeetri kaugusele.
's-Gravendeel
Ajalugu ja nimi
's-Gravendeel asutati 1593. Kuni 1592. aastani oli merel vaba juurdepääs 's-Gravendeeli kohal oleva Bonaventura poldri mudasele pinnale. Poldri territoorium jagati ja üks osa läks Hollandi krahvile Des Graven Deel ('krahvi jagu').
Läti Rahvusteater
Teatrihoone
pisi|Teatrihoone 1910. aastate postkaardil
Teatrihoone valmis 20. sajandi alguses. Hoone projekteeris August Reinberg ning see hoone on Läti arhitektuurimälestis.