cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kolme Kuristiku tamm
Ajalugu
1944. aastal tegi John L. Savage nn Jangtse jõe projekti ettepaneku. 54 Hiina inseneri viidi Ameerika Ühendriikidesse tammiehitust õppima, aga rahutuste tõttu jäi ka see pooleli.
Jangtse jõel oli 1954. aastal järjekordne suur üleujutus, kus hukkus 33 000 inimest. Pärast katastroofi tõusis tammi ehitamise plaan jälle päevakorda.
Probleemid
Suurim oht on jõe võimalik kinnikasvamine. Keskkonnakaitsjad hoiatavad tohutu saastumise eest, kuna vee alla jäi sadu asulaid ja tehaseid. Samuti kardetakse maalihkeid ja isegi kliima muutumist.
Probleeme võib tekitada ka tammi taha kogunev muda, nagu on toimunud Aswāni HEJ puhul Niiluse jõel. Seoses muda voolu takistamisega jäävad ka suured põllumassiivid ilma looduslikust väetisest ehk mudast nagu juhtus Egiptuses.
Hiina riigimeedia teadete järgi (2010. aasta suvi) koguneb tammi taha vihmaperioodiga tohutu hulk prügi, millest päevas suudetakse kokku koguda 3000 tonni. Prügikiht veepinnal on rohkem kui poole meetri paksune ja ähvardab ummistada lüüside väravad ning seab ohtu laevaliikluse jõel.
Tammi peetakse üheks põhisüüdlaseks järvevaala väljasuremisel.
Eesmärgid
1. Üleujutuste vähendamine. Jangtse jõel on olnud mitmeid üleujutusi, kus on hukkunud tuhandeid ja tekkinud suurt rahalist kahju. Pais hoiaks üleujutusi ära 22.15 miljardi kuupmeetri suuruse veehoidla abil.
2. Elektrienergia tootmine. Tänu paisule ei pea Hiina nii palju tuginema kivisöest toodetud energiale, mis omakorda vähendab kasvuhoonegaaside teket.
3. Navigeerimine. Pais aitab laevadel liigelda üles- ja allavoolu, see tagab transpordi mereni välja.
4. Turism. Kolme Kuristiku Tamm on saanud turistide seas kuulsaks vaatamisväärsuseks oma massiivsuse tõttu. 2015. aastal külastas tammi üle 2 miljoni turisti.
Lihavõttesaar
Lihavõttesaar (rapanui keeles Rapa Nui) on Tšiilile kuuluv saar Vaikses ookeanis.
Saare pindala on 163,6 km² ja elanike arv 2002. aasta andmete järgi oli 3791 (3304 inimest elas keskuses Hanga Roas).
Ajalugu
Rapa Nui avastas polüneesia pealik ja meresõitja Hotu Matu'a. Ta saabus saarele ühe või kahe kanuu ja oma suguvõsaga. Millal see juhtus, on teadmata. Süsinikdateerimise põhjal on vanimaid ehitisi leitud 4. sajandist (Poike poolsaare kaitserajatis, mille sügavaim kiht asub tuhast madalamal), samal ajal, mil avastati Hawaii saared. On ka arvatud, et Hotu Matu'a jõudis saarele 7. sajandil. See pärineb keelekronoloogia andmetel (rapanui keele erinevusel selle lähimatest sugulastest tahiiti ja markii keeltest), samuti mõnel radiosüsiniku meetodil määratud söetüki vanusel, mis arvatakse pärinevat Rapa Nui metsade laastamise algusaegadest. Kuid viimasel ajal on tehtud ka uurimusi, mille järgi Rapa Nui asustati alles 1200. aasta paiku, mil algas massiline metsade maharaiumine.
Tõenäoliselt saabusid avastajad Markiisaartelt läänest. Nad tõid endaga kaasa banaani, taro, suhkruroo ja hariliku pabermooruspuu, samuti kana ja polüneesia roti.
Õietolmu analüüs setetes näitas, et umbes 1200. aastani oli saar tihedalt metsa täis. Siis hakkas metsade pindala saarel vähenema ja vastavalt ka õietolm setetes harvemaks muutuma. 1650. aastaks kadus setetest õietolm, millest võib järeldada, et selleks ajaks olid saare metsad hävitatud. Metsad koosnesid palmidest Paschalococos disperta, mis välja suri.
Saart on peetud ilmekaks näiteks tsivilisatsiooni laastavast toimest keskkonnale. Saare ajaloo uurimine on näidanud, et saareelanikud on hävitanud kunagi saart katnud palmisalud ja metsad ning seetõttu kaotanud võimaluse ehitada laevu ja paate ning sõita merele kalastama, samuti kontakti muu maailmaga. Ülerahvastatus ja toidunappus on põhjustanud veriseid sõdasid saare hõimude vahel ja inimsöömist. Näljahäda ei ole tunnistust leidnud ühegi esimeste saare avastanud eurooplaste hulgas ega ka põliselanike teadmiste põhjal, kuigi nende varieeruvad teadmised oma saare ajaloos ulatusid kaugesse minevikku.
Euroopale avastas saare 5. aprillil 1722 hollandi maadeuurija Jakob Roggeveen. See juhtus lihavõtete ajal ja selle järgi nimetas ta saare Lihavõttesaareks.
Kultuur
Eurooplased on hävitanud suure osa Rapa Nui kultuurist ja elanikest. Osa hävitamisest on olnud tahtlik, näiteks saareelanike orjusse viimine Tšiilisse ja saare kultuuripärandit kandvate rongorongo laudade hävitamine, osalt tahtmatu, näiteks saarele toodud haiguste (tuberkuloos, rõuged, düsenteeria) abil.
Rongorongo lauad on täidetud hieroglüüfidega, mida ei osata tänapäeval dešifreerida. Rapanuilaste hävitamine eelnes nende kultuuri tundmaõppimisele. Viimasel ajal on hakatud arvama, et rongorongo laudadel ei kasutatagi konkreetset kirjasüsteemi, vaid kirjaeelseid märke, mis abistasid meelespidamist, ja neid laudu ei loetud, vaid jutustati. Kuid see pole kaugeltki üldtunnustatud seisukoht.
Saarel on palju üleelusuurusi inimkujusid ehk moaisid. Need on valmistatud monoliitidena, välja raiutud ühest kivist. Algselt olid kujudel silmad ja "müts". Suurim neist asub "Paro" platool ja kaalub 82 tonni ning on 9,8 meetri kõrgune. On täpselt teadmata, mil moel nad oma asukohta viidi. Oletatavasti toimus see nööride ja puust rullide abil ning võis kaasa aidata metsade hävitamisele saarel. Eurooplaste saabumise ajaks olid rapanuilased jõudnud juba unustada, kuidas kujusid teisaldati, ja rääkisid eurooplastele, et need olevat nõia väel ise "kõndinud".
Thor Heyerdahli 1986.–1988. aastate ekspeditsioonid tõestasid rapanuilaste väidet Tšehhoslovakkia inseneri Pavel Paveli teooria põhjal, mis väitis, et kujusid liigutati püstiasendis. Köie abil, mille üks ots oli seotud kuju tippu, teine jalamile, oli võimalik kujusid püstiasendis edasi liigutada käputäie inimeste abil.
Ligemale pool saarest kuulub Rapa Nui rahvusparki, mis kuulub UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Ilukirjanduses
Uku Masing kirjutas romaani "Rapanui vabastamine ehk Kajakad jumalate kalmistul", mis ilmus aastal 1989. Selles suudab eesti keeleteadlane dešifreerida rongorongo laudadel kasutatud kirjasüsteemi ja sõidab Lihavõttesaarele, et neid lähemalt uurida.
Mart Helme on avaldanud lasteraamatu "Puhkus Lihavõttesaarel".
2008. aasta intsident
700px|center|thumb|Lihavõttesaar
Petǎr Zlatev
pisi|Petǎr Zlatev Petǎr Ivanov Zlatev (2. november 1881 – 24. juulil 1948) oli Bulgaaria sõjaväelane, peaminister 1935. aastal.
Hispaania
Oma kontinentaalses osas piirneb riik lõunas ja idas Vahemerega, välja arvatud maapiir Gibraltariga. Hispaaniast põhja ja kirdesse jäävad Prantsusmaa, Andorra ja Biskaia laht. Lääne ja loode poolt piiravad riiki Portugal ja Atlandi ookean. Hispaania on üks kolmest riigist (teised kaks on Maroko ja Prantsusmaa), millel on rannajoon nii Atlandi ookeaniga kui ka Vahemerega. Lõuna poole jäävast Aafrikast lahutab Hispaaniat kitsas Gibraltari väin, mille ääres Euroopa poolel asub ka Suurbritanniale kuuluv Gibraltar. Hispaania 1214 kilomeetri pikkune maapiir Portugaliga on pikim katkematu piirijoon Euroopa Liidus.
Hispaania osad on ka Baleaari saarestik Vahemeres, Kanaari saared Atlandi ookeanis Aafrika ranniku lähedal ja kaks autonoomset linna Põhja-Aafrikas: Ceuta ja Melilla. Lisaks sellele kuuluvad Hispaaniale Alboráni saar, Chafarinase saared, kaljusaar Peñón de Alhucemas, kaljuneem Peñón de Vélez de la Gomera ja teisi väikseid saarekesi, nende seas Perejil. Veel kuulub Hispaaniale Llívia eksklaav Prantsusmaal. Hispaania territooriumi pindala on 504 645 km², mis teeb sellest suuruselt teise riigi Lääne-Euroopas ja Euroopa Liidus (Prantsusmaa järel) ning suuruselt neljanda riigi Euroopa kontinendil (Venemaa, Ukraina ja Prantsusmaa järel).
Hispaania põhiseaduse kohaselt on riigi ametlikuks keeleks hispaania keel, mida "kõigil hispaanlastel on kohustus osata ja õigus kasutada". 2006. aasta andmete kohaselt oli hispaania keel emakeeleks 89% Hispaania elanikele. Lisaks riigikeeleks olevale hispaania keelele on mitmes Hispaania autonoomses piirkonnas kasutusel regionaalsed ametlikud keeled.
Nimi
Roomlased kasutasid Pürenee poolsaare kohta nime Hispania, millest tuleb Hispaania tänapäevane hispaaniakeelne nimi España. Vana-Kreeka allikates nimetati seda piirkonda Iberia.
Nimi Hispania ei pärine algselt ladina keelest, selle päritolu kohta on mitu teooriat. Neist tunnustatuima järgi on Hispania pärit foiniikiakeelsest nimest i-spn-ya.
Hispaania ametlik nimi regionaalsetes ametlikes keeltes on:
Haldusjaotus
pisi|Hispaania autonoomsed piirkonnad
Hispaania on halduslikult jaotatud 17 autonoomseks piirkonnaks ja kaheks autonoomseks linnaks Põhja-Aafrika rannikul (Ceuta ja Melilla). Autonoomsed piirkonnad jagunevad 50 provintsiks. Ka kumbki autonoomne linn koosneb ühest provintsist. Provintsid on jaotatud valdadeks.
Religioon
Riigi peamine usund on rooma katoliiklus. Umbes 76% hispaanlastest peab ennast katoliiklasteks, umbes 2% järgib mingit muud usundit ja 19% peab end ateistiks. 2006. aasta oktoobris tehtud uuringu kohaselt käis neist 76 protsendist 54% kirikus üliharva, 15% mõne korra aastas, 10% mõne korra kuus ja 19% igal pühapäeval või sagedamini. 22% Hispaania elanikest käib mingit tüüpi religioossel teenistusel vähemalt korra kuus.
Tõendeid tänapäeva Hispaania ilmalikkusest võib näha näiteks laiapõhjalisest toetusest samasooliste abielule, mida toetab üle 66% hispaanlastest. 2005. aastal võeti vastu ka samasooliste abielu legaliseerimise seadus (187 poolt- ja 147 vastuhäälega). Sellega sai Hispaaniast ajalises järjestuses kolmas riik maailmas Belgia ja Hollandi järel, kus samasooliste abielu on seadustatud.
Umbes 50 000 inimest kuulub protestantlikesse usulahkudesse ja 20 000 on mormoonid.
Evangelism on levinum mustlaste kogukonnas; pastorid on kirikumuusikasse põiminud flamenkot. Evangeliste on natuke rohkem kui Jehoova tunnistajaid (keda on 105 000).
Viimase aja sisseränne on suurendanud moslemite arvu – neid on umbes miljon. Moslemid ei ole tegelikult Hispaanias elanud juba sajandeid. Kuid Hispaania kolooniad Põhja- ja Lääne-Aafrikas on osale Sahara ja Maroko elanikkonnast andnud kodakondsuse. Tänapäeval on islam Hispaania suuruselt teine usund (umbes 3% rahvastikust). Ladina-Ameerikast saabunud katoliiklased on katoliku kiriku positsiooni tugevdanud.
Judaism oli peaaegu olematu 19. sajandini, mil juudid jälle riiki lubati. Praegu on Hispaanias umbes 50 000 juuti (1% elanikkonnast), kes saabusid eelmisel sajandil. Enne inkvisitsiooni moodustasid juudid 8% elanikkonnast.
Ajalugu
16. sajandil kujunes Hispaania oma vallutuste tõttu Ameerikas Euroopa võimsaimaks suurriigiks. Järgnevatel sajanditel jäi Hispaania arengus mitmetest teistest Euroopa riikidest maha.
Eelajalugu ja eel-Rooma rahvad Pürenee poolsaarel
Kaasaja inimese eellased, kromanjoonlased, hakkasid Ibeeria poolsaarele saabuma Püreneedest umbes 35 000 aastat tagasi. Tuntuimad mälestised ja kunstiteosed sellest perioodist on kuulsad maalingud Põhja-Hispaanias, Kantaabrias, Altamira koobastes. Need loodi ilmselt 15 000 eKr.
Rooma impeerium ja germaanlaste sissetung
Teise Puunia sõja ajal allutas laienev Rooma Impeerium endale Vahemere rannikul olevad Kartaago kaubanduskolooniad. See toimus umbes 210–205 e Kr. Nii sattus peaaegu kogu Pürenee poolsaar rohkem kui 500 aastaks roomlaste kontrolli alla. Pürenee poolsaart sidus Rooma seadus, keel ja Rooma teed. Kohalikud juhid sulandati roomlaste hulka, kuid põhiosa keltidest ja ibeerlastest säilitas oma rahvuse.
Roomlased arendasid juba olemasolevaid linnu, näiteks Lissaboni (Olissipo), Tarragona (Tarraco) ja asutasid Zaragoza (Caesaraugusta), Mérida (Augusta Emerita) ja Valencia (Valentia). Rooma eestkoste all arenes poolsaare majandus. Hispaania toimis rooma turu jaoks kui viljaait: sadamad eksportisid kulda, villa, oliiviõli, veini. Põllumajanduslik toodang kasvas hüppeliselt, kui võeti kasutusele niisutussüsteemid, millest osa on kasutusel siiani. Hispaanias on sündinud keisrid Traianus, Hadrianus, Marcus Aurelius ja Theodosius I ning filosoof Lucius Anneus Seneca. 1. sajandil tutvustati Hispaaniale kristlust ja linnades sai see populaarseks juba 2. sajandil. Enamik Hispaania tänapäevastest keeltest, usunditest ja seaduste alustest on pärit sellest perioodist.
Esimesesd Hispaaniat vallutanud barbarid saabusid 5. sajandil, samal ajal kui Rooma Impeerium kokku kukkus. Hispaaniasse jõudsid üle Püreneede goodid, visigoodid, svaabid, alanid, asdingid ja vandaalid. Romaniseerunud visigoodid saabusid Hispaaniasse 415. aastal ja Visigoodi kuningriik haaras enda alla kogu Pürenee poolsaare. Ka kõikjal levinud hobuserauakujuline kaar on pärit visigoodi arhitektuurist.
Islami ülemvõim
8. sajandil vallutasid lühikese aja jooksul (711–718) peaaegu kogu Pürenee poolsaare peamiselt berberi moslemid (maurid), kes tulid Põhja-Aafrikast. Need vallutused moodustasid osa Islami Umaijaadide impeeriumi laienemisest. Vaid kolmel väikesel maapiirkonnal (Astuuria, Navarra ja Aragón) Põhja-Hispaanias õnnestus oma vabadus säilitada.
Islami ülemvõimu all tunnistati juute ja kristlasi kui "raamatuinimesi". Nad võisid küll vabalt praktiseerida oma usku, ent siiski neid diskrimineeriti mõneti. Pöördumine islamisse toimus stabiilselt kasvavas tempos, alates aristokraatidest, kellele see lihtsalt pakkus võimalust vabaneda dhimmi ehk mittemoslemi staatusega kaasnevatest piirangutest ja alandustest. Arvatakse, et 11. sajandiks olid Al-Ándalusis moslemid ülekaalus.
Moslemi kogukond Hispaanias oli väga mitmekülgne ja ohustatud pidevaist sotsiaalsetest pingetest. Põhja-Aafrikast pärit berberid olid kokku pannud suure enamuse armeest ja neil tekkis kokkupõrge Lähis-Idast Ibeeriasse tulnud juhtivate araabia hõimudega. Aja jooksul tekkisid suured mauri asulad – eriti Guadalquiviri jõe orus, Valencia rannikuplatool ja hiljem ka Granada mägisel alal.
Córdobat, islamistliku Hispaania pealinna, peeti keskaegse Euroopa rikkaimaks ja vaimselt arenenuimaks linnaks. Vahemere majandus ja kultuur õitses. Moslemid tõid sisse rikka intellektuaalse traditsiooni Lähis-Idast ja Põhja-Aafrikast. Moslemi ja juudi õpetlased mängisid väga suurt rolli klassikalise kreeka keele taaselustamises ja selle õpetamise alustamises Lääne-Euroopas. Hispaania romaniseeritud kultuurid toimisid koos moslemi ja juudi kultuuriga väga erinevatel viisidel, andes Hispaaniale äratuntava, iseloomuliku kultuuri. Linnadest väljaspool jäi maaomandus põhiliselt puutumata, kuna moslemist juhid võõrandasid maad vaid väga harva. Seevastu tõid nad hoopis sisse uusi tehnoloogiaid ja uusi kasvatuskultuure, mis viisid märkimisväärse tõusuni põllumajanduses.
Siiski, 11. sajandiks olid moslemite maavaldused jagunenud hispaania kuningriikide vahel, mis küll sisult allusid moslemitele. Kui saabusid Põhja-Aafrikast juhtivad jõud Almoraviidi ja Almohaadi armeede näol, taastati ühtsus moslemi maavaldustes, seekord juhituna rangemast, vähem tolerantsest islamist. Kuid islami aeg Ibeeria poolsaarel oli lihtsalt möödas ja kuigi algul kogeti mõningast edu Põhja-Hispaania vallutamisel, ei suutnud moslemite väed kristlike piirkondade sõjajõududele vastu panna.
Islami võimu langus ja taasühinemine
Termin "rekonkista" (hispaania reconquista, 'tagasivallutus') on kasutusel, et kirjeldada sajanditepikkust Hispaania kristlike kuningriikide laienemist Pürenee poolsaarel. Rekonkista alguseks peetakse aastat 722, mil loodi Astuuria kuningriik, kõigest 11 aastat pärast mauride sissetungi. Juba 739. aastal aeti moslemi väed välja Galiciast, kus asus keskaegse kristluse üks pühamaid kohti – Santiago de Compostela. See, et Al-Ándalus ülejäänud Hispaaniast taifa (moslemi maaüksus Hispaanias) kuningriiki irdus, aitas kaasa kristlike kuningriikide laienemisele. Kui 1085. aastal vallutati tagasi Toledo, oli peaaegu kogu põhjapoolsem osa Hispaaniast tagasi vallutatud. Pärast moslemite taganemist ja väljarännet Hispaaniast 12. sajandil, langesid 13. sajandil sellised suured mauri kindlused nagu Cordoba 1236 ja Sevilla 1248. Mauridele jäi vaid Granada. 13. sajandil laiendas Aragóni kuningriik oma piire üle Vahemere Sitsiiliani.
1469. aastal ühendati Kastiilia ja Aragóni kuningriigid Isabel I ja Fernando II abieluga. 1492. aastal vallutas ühendatud kuningriik Granada, viimase Ibeeria poolsaare mauride kantsi, 781 aastat islami võimu all olnud linna. Aasta 1492 märkis ära ka Christoph Kolumbuse jõudmise Uude Maailma. Seda ekspeditsiooni, milles osales 3 laeva: Pinto, Nina ja Santa Maria, rahastas Isabel I. Samal aastal aeti Hispaaniast välja ka suur hulk juute – oli alanud Hispaania inkvisitsioon.
Renessansiaegsete monarhidena tsentraliseerisid Isabel ja Fernando kuningavõimu kohaliku aadli arvelt. Selle tsentraliseeritud võimu kohta hakati kasutama sõna España, mis märkis tollal kahte riiki – Kastiiliat ja Aragóni. Nende laiaulatuslike poliitiliste, õigus- ja sõjaväereformide tulemusel sai Hispaaniast suur jõud Euroopas.
Tõus maailmajõuna: renessansist 19. sajandini
pisi|300px|[[Hispaania koloniaalimpeerium]] Tänapäeva Hispaaniale ja Hispaania Impeeriumile pani alguse Aragoni, Kastiilia, Leóni ja Navarra kuningriigi lõunapoolse osa ühendamine. Hispaaniast sai väga mõjuvõimas riik Euroopas, see positsioon kestis terve 16. ja 17. sajandi esimese poole. Seda soodustasid muidugi koloniaalvaldustest tulenevad rikkused. Oma tippu jõudis Hispaania kahe esimese Hispaaniat valitseva Habsburgi ajal (Carlos I 1516–1556 ja Felipe II 1556–1598). Sellesse perioodi jäävad Itaalia sõjad, Madalmaade ülestõus, sõjaväelised aktsioonid Osmanite riigi vastu, Inglise-Hispaania sõda ja sõda Prantsusmaaga.
Aeglane "Hispaania allakäik" algas 17. sajandil ning sellesse olid kaasatud ka poliitilised, sotsiaalsed ja majanduslikud asjaolud, kuid põhjustajaks oli pidev pinge sõjaväeliste püüete näol – seda kogu Euroopas. Hispaania sõjavägi oli üldiselt edukas laialipaisatud Habsburgide impeeriumi kaitsmisel, kuid see ettevõte viis lõpuks Hispaania kolmekümneaastase sõja ajal pankrotti. 1640. aastaks, mil Hispaania jõud olid Euroopas laiali, kaotas Hispaania Portugali ja selle koloniaalvaldused.
Tauragnai
Tauragnai on alev Leedus Utena rajoonis, Tauragnai valla halduskeskus. Alev asub Tauragnase ja Labė järvede vahel.
Tauragnais on põhikool, postkontor ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on koduloomuuseum ja kaks lohukivi. Alevist idas asuvad Tauragnai ja Taurapilise linnamäed jäävad Aukštaitija rahvusparki.
Hispaania
Tõus maailmajõuna: renessansist 19. sajandini
18. sajandi esimesi aastaid täitsid vaidlused päriluse üle. 1701–1714 oli Hispaania pärilussõda, laiaulatuslik rahvusvaheline konflikt segunenud kodusõjajaga; sõda läks Hispaaniale lõpuks maksma Euroopa maavaldused ja positsiooni Euroopa juhtiva jõuna, kuid säilisid ülemere valdused. Selle sõja ajal sai troonile uus dünastia – Prantsuse Bourbonid – ning kuulutati välja ka tõeline Hispaania Kuningriik, kui esimene Bourbonist kuningas, Hispaania Felipe V, trooniti 1707 ning ühendati Kastiilia ja Aragon. See tähendas ka paljude piirkondlike privileegide tühistamist.
18. sajand nägi järkjärgulist paranemist ja kasvavat jõukust. Uus Bourboni monarhia võttis eeskuju Prantsusmaalt – moderniseeris majandust ja haldust. Sajandi lõpu poole hakkas kaubandus lõpuks tugevalt kasvama. Ja tänu sellele, et Hispaania saatis brittidele abivägesid, kui Briti kolooniad Ameerika Iseseisvussõja ajal mässasid, sai Hispaania tagasi oma rahvusvahelise positsiooni.
Tauragnai
Nimi
Alevile on nime andnud Tauragnai järv. Järve nimi tuleneb omakorda sõnadest tauras, mis tähendab tarvast, ja ragas, mis tähendab sarve.
pisi|[[Tulpkabel vana kiriku asukohas]]
Ajalugu
Alevi juures asub Tauragnai linnamägi. Selle kõrgus on 12 m, pindala 16×10 meetrit. Linnusena oli kasutusel pikliku künka keskmine osa. Linnamägi oli kasutusel esimese aastatuhande algusest teise aastatuhande alguseni, sellest edelas asub 0,5 ha suurune asulakoht. Linnamäest kirdes asuvad Tauragnai muinaskalmed. Aastal 1970 tehti seal arheoloogilised uuringud.
Hispaania
Napoleoni valitsus ja selle tagajärjed
Hispaania sõlmis 1795 rahu Prantsusmaaga ja viimast toetades kuulutas sõja Suurbritanniale ja Portugalile. Hispaania kohutav majanduslik olukord – ja ka muud tegurid – sundisid Hispaania kuningat troonist loobuma, ja seda Napoleoni venna, Joseph Bonaparte'i kasuks.
Võõrasse monarhi suhtuti põlgusega. 2. mail 1808 tõusis Madridi rahvas üles prantsuse sõjaväe vastu – seda tuntakse Hispaania Iseseisvussõja nime all, britid nimetavad seda Poolsaare sõjaks. Napoleon oli sunnitud isiklikult sekkuma, lüües hispaania vägesid ja anglo-portugali vägesid. Siiski, järgnenud sõjalised aktsioonid Hispaania geriljade poolt ja Wellingtoni anglo-portugali armee kombineeritud Napoleoni kohutava läbikukkumisega sissetungil Venemaale, kihutati 1814 Prantsuse sõjavägi Hispaaniast välja ja troonile naasis kuningas Ferdinand VII.
Laur Toomaspoeg
Laur Toomaspoeg (sündinud 5. augustil 1949) on eesti psühhiaater.
Hispaania
Napoleoni valitsus ja selle tagajärjed
Prantsuse invasioon oli Hispaania majandusele hävitav ja jättis endast maha sügavalt lõhenenud riigi, mis oli väga aldis poliitilisele ebastabiilsusele enam kui sajandi jooksul. Võimutülid 19. sajandi alguses viisid kõikide Hispaania Ladina-Ameerika kolooniate kaotamiseni, erandeiks vaid Kuuba ja Puerto Rico.
Tauragnai
Ajalugu
Aastal 1387 andis Jogaila Tauragnai linnuse ja ümbritsevad maad Vilniuse piiskoppide käsutusse. Esimesed teated Tauragnais asuvast kirikust pärinevad aastast 1498. Alev ja selle ümbruskond jäid piiskoppide valdusse aastani 1797.
Laur Toomaspoeg
Ta lõpetas 1973. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna, meditsiiniteaduste kandidaat 1982. Täiendanud end üld- ja sõltuvuspsühhiaatria alal Tartus, Prahas, Moskvas, Salzburgis, Stuttgardis ja Stockholmis.
Hispaania
Hispaania-Ameerika sõda
19. sajandi lõpus kaotas Hispaania kõik endised kolooniad viimseni, kaasaarvatud Kuuba, Puerto Rico, Filipiinid ja Guami USA-le pärast Hispaania-Ameerika sõda 1898. 1899 müüs Hispaania ülejäänud Vaikse ookeani maadest Saksamaale.
1898. aasta katastroof, nagu Hispaania-Ameerika sõda tuntuks sai, andis hispaania kultuurielule tugeva tõukejõu (1898. aasta põlvkond), milles oli palju kriitilist eneseuurimist.
20. sajand
20. sajand tõi natuke rahu. Hispaanial oli väike roll "võidujooksus Aafrikale" – koloniseeriti Lääne-Sahara (Hispaania Maroko) ja Ekvatoriaal-Guinea. Rasked kaotused Rifi sõjas (Marokos 1920–1926) õõnestasid monarhiat. Diktatuurivalitsus kindral Miguel Primo de Rivera (1923–1931) käe all lõppes Hispaania Teise Vabariigi loomisega. Vabariik pakkus poliitilist autonoomiat Baskimaale, Katalooniale ja Galiciale ning andis naistele hääletusõiguse.
Tauragnai
Ajalugu
XV sajandil tekkis Tauragnai asukohta alev. Aastal 1792 pärinevad esimesed teated sealsest mõisast, mille ehitisteks olid pruulikoda, viinaköök ja neli kõrtsi.
Hispaania
20. sajand
Järgnes kibedalt, vastu tahtmist võideldud Hispaania kodusõda (1936–1939). Kolm aastat hiljem väljusid sõjast Saksamaa ja Itaalia toetusel võitjana natsionalistlikud jõud, mille eesotsas oli kindral Francisco Franco. Vabariiklasi toetasid Nõukogude Liit ja Mehhiko, kuid neid ei toetanud lääneriigid. Hispaania kodusõda on nimetatud ka Teise maailmasõja esimeseks lahinguks. Franco juhtimise all jäi Hispaania Teises maailmasõjas neutraalseks, ehkki pigem teljeriikide poolt.
Ainus legaalne partei Franco režiimi ajal oli Falange española tradicionalista y de las JONS (loodud 1937); partei tähtsustas antikommunismi, katoliiklust ja rahvuslust.
Teise maailmasõja ajal oli Hispaania Francisco Franco juhtimisel osaliselt neutraalne ning ei liitunud ei Kolmikpakti ega lääneliitlastega, ehkki saatis Saksamaa vägede koosseisus Idarindele nn Helesinise diviisi.
Tauragnai
Ajalugu
XIX sajandi keskpaigas oli Tauragnai mõisa omanikuks jaanuariülestõusus osalenud Puslovskis. Mihhail Muravjovi eestvedamisel küüditati suurem osa ülestõusuga seotud inimestest Siberisse, nende asemele asustati aga venelasi. Tsaariajal oli Tauragnai venekeelne nimekuju Таврогины. Aastal 1874 valmis uus katoliku kirik. Aastal 1893 alev põles. Aastail 1919–1920 oli Tauragnai mõnda aega Poola vägede käes. Aastal 1944 põles alev taas, tules hävis ka kirik.
Hispaania
20. sajand
1982. aastal tuli võimule Hispaania Töölispartei (PSOE), mis oli esimene vasakpoolne partei 43 aasta jooksul. 1985. aastal avati Gibraltari piir. 1. jaanuaril 1986 ühines Hispaania Euroopa Majandusühendusega, millest sai Euroopa Liit. Töölispartei asemel sai 1996 üldvalimistel võimule PP – rahvapartei, selleks ajaks oli PSOE võimul olnud 14 aastat.
21. sajand
1. jaanuaril 2002 lõpetas Hispaania oma ajaloolise rahaühiku peseeta kasutamise ja asendas selle euroga. Sellega kaasnes majanduse kiire kaasajastamine.
Tauragnai
Ajalugu
Sõja järel tegutsesid alevi ümbruskonnas Leedu metsavennad, kokku varjas end metsades ligi 120 inimest. Aastal 1959 rajati alevisse kultuuimaja, mille ruumidesse aastal 1971 rajati Teofilis Tilvytise muuseum, mis aga sajandi lõpus kujunes koduloomuuseumiks. Kihelkonna rahvas kogunes jumalateenistusteks kas pastoraadi majja või kalmistul asuvasse kabelisse, kuni aastal 1969 valmis uus kirikuhoone.
Hispaania
21. sajand
11. märtsil 2004 plahvatas Madridi metroos terve pommiseeria. Selles terroriaktis sai surma 191 ja haavata 1460 inimest. Lisaks mõjutas see õudus ilmselt ka plahvatustele järgnenud rahvuslikke valimisi 14. märtsil. Madridi rongiplahvatustel oli väga ebasoodus mõju toona valitsenud konservatiivsele Partido Popularile, kellele küsitlusfirmad olid ennustanud tõenäolist valimisvõitu. Seega aitasid pommitamised kaasa Zapatero parteile Partido Socialista Obrero Español (PSOE), kuna valitsuspartei süüdistas kohe ETA-t, ehkki asitõendid viitasid islamistidele. 14. märtsil 2004, kolm päeva pärast valimisi, nägigi Hispaania oma uut peaministrit – president del Gobierno – Rodríguez Zapaterot, kes oli valitsusjuht 21. detsembrini 2011.
Laur Toomaspoeg
Töötas aastaid Tartu Riikliku Ülikooli/ Tartu Ülikooli psühhiaatria õppetoolis teadurina, vanemteadurina ja õppejõuna. Alates 2002. aastast töötab Tartus A-kliinikus.
Isiklikku
Tema vanemad olid majandusteadlane Juhan Toomaspoeg ja tõlkija Aino Toomaspoeg.
Nikola Mušanov
pisi|Nikola Mušanov Nikola Mušanov (12. aprill 1872 – 10. mai 1951) oli Bulgaaria peaminister 12. oktoobrist 1931 kuni 1934. aastani.
Kaotas võimu sõjaväelise riigipöörde tagajärjel.
Nelli Kalikova
pisi|Nelli Kalikova 1998. aastal Nelli Kalikova (sündinud 16. veebruaril 1949 Tallinnas) on Eesti arst, poliitik ja ühiskonnategelane. Aastatel 2002–2016 kuulus ta erakonda Res Publica (praegu Isamaa ja Res Publica Liit). Varem kuulus Rahvaerakonda Mõõdukad (kandidaat 2002. a KOV-l).
Elulugu
Tema venelasest isa Valentin Kalikov sündis Viru maakonnas. Nelli Kalikova ema on eestlane.
Isiklikku
Ta valdab eesti, vene ja inglise keelt.
Čavusy
Čavusy (transkribeerituna Tšavussõ, poola keeles Czausy, leedu keeles Čavusai või Čiausai) on linn Valgevenes Mahiloŭ oblastis, Čavusy rajooni halduskeskus. Čavusy asub Mahiloŭ linnast 41 kilomeetri kaugusel Basja jõe kaldal. Linna läbib Kryčaŭ ja Mahiloŭ vaheline raudtee.
Haridust annavad kaks keskkooli, internaatkool, spordikool ja kunstikool. Linnas on kultuurimaja ja kaks raamatukogu. Linnas on toiduainetetööstus, seal töödeldakse ka lina ja valmistatakse ehitusmaterjale.
Geograaf Vadzim Žučkieviči arvamuse kohaselt tuleneb linna nimi vanast valgevene sõnast чавус, mis tähendas madalaima astme väepealikku, vahel ka lihtsalt vaest šlahtitšit. Teise seisukoha kohaselt asutasid linna mustlased, nende keeles tähendas sama sõna hõlsti.
Vaatamisväärsusteks on koduloomuuseum ja osaliselt säilinud vanalinn. Nõukogude ajal hävitati sealne raekoda ning ajaloolised katoliku ja õigeusu kirikud.
Ajalugu
pisi|left|Vana Čavusy vapp
Linna on esimest korda kirjalikult mainitud aastal 1581, toona asus seal Чавусавічы küla. Aastal 1604 sai asulast linn. 12. augustil 1634 kinnitas Władysław IV Waza linna vapi. Seoses territoriaal-administratiivse reformiga hakkas linn kuuluma Viciebski vojevoodkonda ja Orša maakonda.
Uputuse ajal hõivasid Moskva väed kiiresti linna ja aastal 1656 sai sellest kasakate väesalga peakorter. Seal asunud vägede ülesandeks oli laastata Navahrudaki vojevoodkonda ja hankida sealt orje. Poola väed vabastasid linna aastal 1660. Linna laastati ka Põhjasõja ajal, mil selle aastal 1708 hõivasid Rootsi väed. Pärast sõda linn taastus, 1770. aastatel peeti seal igal aastal laata.
Poola jagamisel läks Čavusy aastal 1772 Venemaa koosseisu, kus hakkas kuuluma Mogiljovi maakonda. Aastal 1778 kinnitati plaan, mille kohaselt tuli linn renoveerida, uue alguse tähiseks kinnitasid võimud ka linna uue vapi (see on kasutusel ka tänapäeval). Aastast 1803 on teada, et linnas oli neli kirikut, seal tegutses ka karmeliitide klooster. Aastal 1825 oli linnas kirikuid juba viis, seal peeti kaks korda aastas laata.
Linnas oli ka juutide kogukond. Čavusys oli kaks sünagoogi ja seitse juutide palvemaja. Aastal 1881 avati linnas telegraafijaam. Aastast 1904 on teada, et linnas tegutses trükikoda, seal oli 41 tööstusettevõtet ja aastas peeti neli laata.
Aastal 1924 läks Čavusy Valgevene NSV koosseisu. Aastal 1931 valmis raudtee ja kesklinnast 5 kilomeetri kaugusel avati Čavusy raudteejaam (tänapäeval kuulub administratiivselt linna alla). Aastal 1941 hõivasid linna Saksa väed, kes hukkasid 675 linnas elanud juuti.
Juurekael
Juurekael on taime juure üleminekukoht võsuks. Tavaliselt asub mulla piiril.
Seemikjuurestikuga taimedel on muutmatu asukohaga juurekael: taime sügavamale istutamisel juurekaela asukoht ei muutu.
Lisajuurestikuga taimedel esineb ebajuurekael, mille asukoht sõltub istutussügavusest. Kuivendatud turvasmuldadel võib juurekaela asukoht asuda maapinnast tunduvalt kõrgemal, tuiskliivadel aga olla mattunud liiva alla.
Lõikheinalised
Lõikheinalised (Cyperaceae) on üheiduleheliste õistaimede sugukond, kuhu kuulub umbes 70 perekonda 4000 liigiga.
Peremees
Peremees on millegi valdaja või omaja. Sõna on kasutusel ka terminina:
Lõikheinalised
Lõikheinalised on laia levikuga, kuid kõige liigirikkamad on nad troopilises Aasias ja Lõuna-Ameerikas. Ehkki nad võivad kasvada väga erinevates kohtades, on neid eriti leitud märgaladelt ja väheviljakatelt muldadelt.
Lõikheinalistele on omased kolmekandilised varred, õied on enamasti hüpogüünsed (ülemise sigimikuga) ja tavaliselt redutseerunud, seetõttu ka tuultolmlejad. Väliskujult sarnanevad nad kõrrelistega (Poaceae).
Sõltuvusaine
RHK-10-s on eristatud järgmised sõltuvusained:
A Flock of Seagulls
A Flock Of Seagulls on new-wave elektro-popbänd, mis moodustati Liverpoolis Suurbritannias.
Aacheni murre
Oche murre ehk Aacheni murre (Öcher Platt [ˈœʃʌ plat]) on Aachenis (Oche murdes Oche) kõneldav saksa keele murre, mis kuulub ripuaari murderühma. See on põliste aachenlaste seas tänini kasutusel.
Ehtne Oche murre on kirjakeele kõnelejatele peaaegu arusaamatu. Reinimaa regiolekt on Oche murdelt üle võtnud mõned grammatika jooned ning mõned sõnad ja väljendid, kuid on kirjakeelele lähem ja kirjakeele kõnelejale arusaadav. Reinimaa regiolekti Aacheni varianti peavad võõrad Oche murdeks, aachenlased ise aga peavad seda kirjakeeleks.
Oche murdel on silmatorkavalt omapärane kõnemeloodia, mida sageli nimetatakse Singsang.
Sugulasmurded
Aacheni murre on suguluses Hollandi Limburgi provintsi murretega, eriti Vaalsi murdega (Vólsj), Bocholtzi murdega (Bocheser) ja Kerkrade murdega (Kirchröadsj), ning Eupeni murdega Belgia Saksakeelses Kogukonnas.
Funktsionaalsõnade puhul ulatuvad Oche murde ühisjooned hollandi keelega Aachenist kuni Stolbergi murdeni ning moodustavad selge piiri Kesk-Reinimaa Kölni murdeni (Kölsch). Vokalismi, konsonantismi ning silmatorkavate mitmuse- ja preteeritumivormide poolest lahknevad need selgelt Lõuna-Alam-Reini ja Kesk-Reinimaa (Kölni) murdest.
Kasutamine
Pärast Teist maailmasõda kasutatakse seda üha harvem.
Oche murret kasutatakse avalikult eelkõige karnevalil, kus kõned, laulud, loosungid jms on Oche murdes.
Oche murret harrastavad ja hooldavad 1907 asutatud ühing Öcher Platt e. V., murdeteatrid Alt-Aachener Bühne 1919 e.V., Öcher Schängche, Aachener Heimattheater Bühnenfreunde 1947 e.V. ning 1990. aastast Öcher Verzäll e.V. Ka mõnes Aacheni koolis tutvustatakse õpilastele Oche murret (näiteks teemanädalatel). Aeg-ajalt peetakse murdekeelseid missasid. Eriliste teenete eest Aacheni murde edendamisel, säilitamisel ja hooldamisel antakse välja iga-aastast Aacheni linna THOUET-murdeauhinda.
Sõnavara
Meeleldi kasutatakse sõimusõna Printekopp 'vürtsipräänikupea'. Hüvastijätul kasutatakse fraasi "Komm jut zuhaus, waa!?". "Mul on külm" kõlab Ich hab' kalt, mis on mujalt pärit sakslastele võõrastav.
Aleksandǎr Malinov
thumb|right|Aleksandǎr Malinov Aleksandǎr Pavlov Malinov  (3. mai 1867 – 20. märts 1938) oli Bulgaaria peaminister kolm korda.
Stüreen
thumb|Stüreen Stüreen ehk fenüületeen (IUPACi eelistatuim nimetus) ehk etenüülbenseen ehk vinüülbenseen (varasem nimetus ka stürool) on meeldiva lõhnaga värvitu ja kergesti aurustuv vedelik, mis keeb temperatuuril 145,2 ºC. Stüreeni keemiline valem on C6H5-CH=CH2. Stüreeni toodetakse põhiliselt etüülbenseeni (C6H5-CH2-CH3) dehüdrogeenimisel ZnO juuresolekul temperatuuril 600 ºC.
Stüreeni molekulis olev aromaatse tsükliga konjugeeritud kõrvalahela kaksikside astub kergesti kõigisse alkeenidele iseloomulikesse reaktsioonidesse. Ta polümeriseerub iseeneslikult juba toatemperatuuril, seepärast säilitamisel lisatakse antioksüdante, näiteks hüdrokinooni. Fenüületeen on tuntud monomeer polümeeride tootmiseks. Kuumutamisel ta polümeriseerub polüstürooliks; kopolümerisatsioonil butadieeniga saadakse butadieenstüroolkautšuk.
Jaan Roots
Jaan Roots (sündinud 27. juulil 1933 Järvamaal) on eesti endine maadleja.
Saavutused
NSV Liidu meistersportlane - 1956.
NSVL meistrivõistlused
1952. aasta – 1. koht (noorsoo);
1962. aasta – 1. koht;
1963. aasta – 1. koht;
Maailmameistrivõistlused Kreeka-Rooma maadluses
1961. Yokohama - 7. koht
Rahvusvahelised turniirid
Ivan Poddubnõi mälestusvõistlused
1963. aasta – 1. koht.
Aadria karikas
1958. aasta – 1. koht.
Georg Lurichi mälestusvõistlused
1956. aasta – 1. koht;
1958. aasta – 1. koht;
1959. aasta – 1. koht;
1960. aasta – 1. koht;
1961. aasta – 1. koht;
1962. aasta – 1. koht;
1963. aasta – 1. koht;
1964. aasta – 1. koht;
1965. aasta – 1. koht.
Ernst Leithammel
Õppis aastatel 1920–1926 (lõpetas) Tartu Ülikoolis õigusteadust, Fraternitas Estica vilistlane.
Osales Esimeses maailmasõjas ja Eesti Vabadussõjas, hiljem Sõja- ja Kaitseministeeriumi juriskonsult.
Alates 3. septembrist 1941 Harjumaa omakaitse juht.
Põgenes suure põgenemise lainega 1944. aastal Rootsi.
Lombardia raudkroon
pisi|Raudkroon pisi|Lombardia raudne kroon. Illustratsioon Cesare Cantù raamatus "Grande illustrazione del Lombardo-Veneto ossia storia delle città, dei borghi, comuni, castelli, ecc. fino ai tempi moderni"
Lombardia raudkroon, ka Raudkroon, (corona ferrea või corona di ferro) on langobardide kuningakroon, mis kuulub vanimate Euroopa kuningate võimumärkide hulka. Tänapäeval asub see Itaalias Lombardia maakonnas Monza katedraalis ja on osa kirikuaaretest; seda hoitakse Theodolinda kabeli (Cappella di Teodolinda) altari tabernaaklis.
Kirjeldus
Kroon koosneb kuuest hingedega ühendatud, rohelise emailiga emaileeritud ja 22 kulda raamitud vääriskiviga kaunistatud osast, mis kokku moodustavad kuldpärja, ja seda seestpoolt toetavast raudrõngast. Vääriskivid on ümarlihviga granaadid, ametüstid ja sinised korundid. Iga krooniosa kuuest on vertikaalselt jaotatud kaheks osaks: üks kuldtaustaga ja kolmest vääriskivist püstreaga kitsam piklik osa ja teine ruudukujuline nelja kullast reljeefse rosetiga, mis ümbritsevad keskset vääriskivi ja mille vahel on neli musta ja valge läbipaistmatu ning rohelise klaasja emailiga kärgtehnikas kujundatud ornamentaalset nurgakaunistust.
Milano ülikoolis uuriti 1993. aastal röntgenfluorestsentsanalüüsi ja radiosüsiniku meetodeid kaasates keemiliselt raudkrooni erinevate osade koostist ja vanust. Krooni kuldplekk, rosetid ja kinnitused on kõik ühe ja sama keemilise koostisega, sulam koosneb 84–85% kullast, 5–7% hõbedast ja 8–10% vasest ja need pärinevad kõik tõenäoliselt samast ajast. Emailosade täite ja krooni hingede sulamis on 90–91% kulda ja 9–10% hõbedat, mistõttu on neid peetud hilisemateks parandusteks.
Pärimus
Raudkrooni peetakse reliikviaks, sest selle valmistamisel olevat kasutatud üht naela Jeesuse ristilt. Naela olevat andnud Constantinus Suurele tema ema Helena, kes Jeesuse ristipuu avastas. Kuidas see aga Lombardia kuningate kätte sattus, ei ole teada.
Ajaloost
Ajaloolane Bartolomeo Zucchi on loetlenud ajaloo vältel 34 raudkrooniga kroonimist. Kindlalt dokumenteeritud on aga järgmised:
10. sajandist reisisid Saksa-Rooma kuningad Rooma, kus nad krooniti Püha Rooma keisriks. Teel peatusid nad tavapäraselt Lombardias, kus nad krooniti Lombardia raudkrooniga Itaalia kuningaks. Traditsiooniline kroonimispaik oli Lombardia vana pealinn Pavia, kuid alates Konrad II-st 1026. aastal toimusid kroonimised ka Milanos. 1530 sai Karl V raudkrooni koos oma keisrikrooniga Bolognas.
26. mail 1805 kroonis Napoleon Bonaparte end Milanos Itaalia kuningaks. Sel puhul rajas ta 15. juunil 1805 ka Keiserliku Raudkrooni Ordu, mille pärast Napoleoni langust kinnitas 1. jaanuaril 1816 Austria keiser Franz I.
Viimasena krooniti Lombardia raudkrooniga Austria keiser Ferdinand I Lombardia ja Veneetsia kuningaks. See toimus 6. septembril 1838 Milanos.
Pärast Itaalia-Austria sõda, kui austerlastel tuli Lombardia 1859. aastal loovutada, viidi raudkroon Viini. Itaalia kolmanda iseseisvussõja järel tagastati see 1866. aastal Itaaliale.
Raudkroon heraldikas
Raudkroon oli Lombardia-Veneetsia kuningriigi vapil.
Samuti on raudkroon Monza linna vapil.
Kunstis
Lombardia raudkrooni mainib Herman Melville romaani "Moby Dick" 37. peatükis.
Itaalia film "La corona di ferro" (1935, režissöör Alessandro Blasetti) räägib fantastilise loo krooni teekonnast Itaaliasse.
Mark Webber
Mark Alan Webber  (sündinud 27. augustil 1976 Uus-Lõuna-Walesi osariigis Queanbeyanis) on Austraalia autosportlane, endine Vormel 1 sõitja.
Ta osales Vormel 1 sarjas aastatel 2002–2013.
Enne Vormel 1
Mark Webberi isa Alan oli mootorrataste müüja. Ka Mark hakkas juba pisikesena mootorispordi vastu huvi näitama.
Algul sõitis Mark mootorrattal, alates 1991. aastast, kui ta oli 14-aastane, kardiga. 1993 tuli ta selles Uus-Lõuna-Walesi osariigi meistriks.
1994 osales Webber Austraalia Vormel Ford sarjas. 16 etapist kogus ta 30 punkti, mis andsid 13. koha. Ta ei võitnud ühtki etappi ega kvalifikatsiooni.
1995. aasta läks Webberil samas sarjas juba paremini. Ta võitis 16 etapist 3 kvalifikatsiooni ja 3 etappi, mis andsid 158 punktiga 4. koha. Samal aastal osales ta Austraalia meistrivõistluste 2 viimasel etapil (üldse toimus 6 etappi) ja tuli mõlemal teiseks. Kõik etapid võitis ja tuli täisedu 120 punktiga Austraalia meistriks Webberi meeskonnakaaslane Paul Stokell, Webber jagas 32 punktiga 7. kohta. Hooaja lõpus peetud ühesõidulisel Vormel Fordi festivalil oli ta 3.
1996 sõitis Webber Austraalia meistrivõistluste kahel esimesel etapil. Stokell tuli jälle meistriks. Tema meeskonnakaaslane Webber katkestas avaetapi, kuid võitis teise, mille Stokell katkestas. Kogutud 20 punkti andsid Webberile 10. koha (etappide arvu oli suurendatud 8-le).
Webber ei sõitnud meistrivõistlusi lõpuni, sest suundus selle asemel Euroopasse. Ta sõitis kaasa Suurbritannia Vormel Ford sarja, kus tuli 113 punktiga oma meeskonnakaaslase taanlase Kristian Kolby järel teiseks, võites 4 etappi. Ta osales ka Euroopa Vormel Fordi meistrivõistluste 3 etapist kahel, millest ühe ta võitis ja oli kokkuvõttes kolmas. Nagu eelmisel aastal, osales ta Vormel Fordi festivalil, mille ta seekord võitis.
1997 sõitis Webber Suurbritannia Vormel 3 sarjas. 16 etapist võitis ta 3 kvalifikatsiooni ja 1 etapi, tuli 5 korda esikolmikusse, sõitis 1 kiireima ringi ja oli kokku 127 punktiga 4. Samal aastal Zandvoortis peetud Vormel 3 meistrite sõidul lõpetas Webber 3. kohaga, näiteks Nick Heidfeld oli 7.
1999 Webber ei võistelnud.
2000 osales Webber Vormel 3000 maailmameistrivõistlustel. Tema meeskonnakaaslane Christijan Albers ei suutnud punkte saada. Webber alustas 3. koha ja võiduga, aga edasi nii hästi ei läinud. Siiski suutis ta 21 punktiga säilitada 3. koha Fernando Alonso ees. Hilisematest Vormel 1 sõitjatest oli Sébastien Bourdais 9., Franck Montagny 15. ja Enrique Bernoldi 16. Meeskondlikult oli ta 3.
2001 jätkas Webber Vormel 3000 sarjas. 12 etapist võitis ta 2 kvalifikatsiooni ja 3 etappi, sõitis 3 korda kiireima ringi ja ehkki ta 4 viimast etappi katkestas, andis see napilt (võrdsete punktide korral) teise koha sarjas Tomáš Enge ees. Võitis Justin Wilson, kes 9 korda tuli esimese kahe sekka. Hilisematest Vormel 1 sõitjatest oli Sébastien Bourdais neljas, Antônio Pizzonia 6., Giorgio Pantano 9. ja Patrick Friesacher 13. Meeskondlikult oli Webber 42 punktiga 3. (Wilson ja Enge võitsid).
2002: Minardi
pisi|Webber saavutas [[2002. aasta Prantsuse Grand Prix'l 8. koha]] 2002. aastaks pääses Webber Vormel 1 sarja Minardi meeskonda Fernando Alonso asemele, kes oli läinud Renault' testsõitjaks. Webberi meeskonnakaaslane oli Alex Yoong. Kohe avasõidul oma kodumaal Austraalia Grand Prix'l saavutas Webber 5. koha ja teenis 2 punkti – sama palju kui Minardi oli saanud kõigil hooaegadel kokku alates 1995. aastast. Yoong oli 7. ehk esimesena punktidest ilma. Rohkem punkte Minardi siiski ei saanud. Sellega teenis Minardi veel 11 meeskonna seas 9. koha. Individuaalselt oli Webber 16.
2003–2004: Jaguar
pisi|Webberi kiiver (2003) 2003. aastal sõitis Webber Jaguaris. Jaguar vajas kaht sõitjat, sest Eddie Irvine oli spordist loobunud ja Pedro de la Rosaga lepingut ei jätkatud, kuna ta polnud eelmisel hooajal ühtki punkti saanud. Uuteks sõitjateks said Webber ja Antônio Pizzonia. Esimesed kaks etappi katkestasid mõlemad, edaspidi asi paranes. Webber sõitis 7 korda punktidele, esikolmikusse küll ei saanud, aga teenis 17 punktiga 10. koha. Pizzonia ei saanud kordagi punkte ja 5 etappi enne lõppu asendati ta Justin Wilsoniga. Wilson sai ka eelviimasel etapil punkti. Meeskondlikult oli Jaguar 18 punktiga 7. Paremat kohta polnud Jaguar iialgi saanud ja nii palju punkte polnud tal ka varem olnud.
2004. aastal sõitis Webberi kõrval Jaguaris Christian Klien. Rahaliste raskuste pärast ei saanud Jaguar Wilsonile palka maksta, Klien seevastu maksis sõitmise õiguse eest peale. Hooajal oli Webber 7 punktiga 13., Klien 3 punktiga 16. ja Jaguar 10 punktiga 7.
Jaguari meeskond kuulus Fordile, kes otsustas, et ei saa meeskonna rahastamisest piisavat kasu: see ei kandnud isegi Fordi nime ja punkte ka palju ei tulnud. Meeskond müüdi energiajooke tootvale Austria ettevõttele Red Bull ja moodustati uus meeskond Red Bull Racing.
2005–2006: Williams
Juba 2005. aasta teisel etapil Malaisia Grand Prix'l tuli Heidfeld kolmandaks ja edaspidi veel kaks korda teiseks. Monaco Grand Prix'l saavutas ka Webber Heidfeldi järel oma elu esimese poodiumikoha Vormel 1 sarjas. See jäigi tema ainsaks. Siiski sõitis Webber nii paljyu punktikohtadele, et tuli hooaja kokkuvõttes 36 punktiga 10., aga Heidfeld 28 punktiga 11. Hooaja lõpus sai Heidfeld treeningul vigastada ja viimasel 5 etapil sõitis tema asemel Pizzonia, kes tuli 2 punktiga 22. kohale. Siiski oli Williams meeskondlikult 66 punktiga 5. ja viimati oli ta halvema koha saanud 1988. aastal. Selle tulemusena ei pikendatud Heidfeldi ega Pizzoniaga lepingut. Teiseks sõitjaks sai Rosberg, kolmandaks Alexander Wurz, testsõitjaks Narain Karthikeyan.
2006. aasta hooaeg oli Williamsile õnnetu. Hooaja avaetapil Bahreini Grand Prix'l tuli Webber 6. ja Rosberg 7. kohale, aga see jäigi hooaja edukaimaks. Kokkuvõttes oli Webber 7 punktiga 14. ja Rosberg 4 punktiga 17. Meeskondlikult oli Williams 11 punktiga 8., mis oli kõigi aegade halvim tulemus. Ka debüüthooajal 1978 saadi 11 punkti, kuid ainult üht sõitjat kasutades ja sealt tuli ka üks teine koht etapil.
Webberiga lepingut ei pikendatud. Järgmisel hooajal sõitsid Williamsis Rosberg ja Wurz, aga sellest ajast pole Williams tippmeeskondade seas olnud.
pisi|[[2008. aasta Malaisia Grand Prix'l oli Webber 10]]
Alates 2007: Red Bull
2007. aastaks sai Webber lepingu Red Bull Racinguga. Ta asendas Christian Klieni, kes oli eelmisel hooajal kogunud kõigest 2 punkti. Webberi meeskonnakaaslane oli David Coulthard.
Ehkki Webber sai 16 etapilt 9-l parema tulemuse kui Coulthard, punktides see ei kajastunud. Coulthard kogus 14 punkti nagu eelmiselgi hooajal ja oli 10., Webber oli 10 punktiga 12. (Rosberg oli 9. ja Wurz 11.) Kuid Euroopa Grand Prix'l Nürnburgringil saavutas Webber Red Bulli selle aasta ainsa poodiumikoha. Meeskondlikult oli Red Bull 11 meeskonna seas 5. See oli Red Bulli läbi aegade kõrgeim koht ja mõlema sõitjaga pikendati lepingut.
pisi|[[2008. aasta Belgia Grand Prix'l oli Webber 8]] 2008. aastal oli Webber Coulthardist selgelt parem, kaotades talle ainult 3 etapil. Ta oli 21 punktiga 11. Coulthard sõitis välja Red Bulli ainsa poodiumikoha, aga jäi 8 punktiga 16. kohale. Meeskondlikult oli Red Bull 29 punktiga 7. Red Bull kaotas ka oma duubelmeeskonnale Toro Rossole, kelle liider Sebastian Vettel oli 35 punktiga 8. ja oli võitnud etapigi. Hooaja lõpul teatas Coulthard oma loobumisest spordist ja Vettel edutati Red Bulli.