cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bernard Giraudeau
Elulugu
1971. aastal astus ta Pariisis riiklikku lavakunstiakadeemiasse ning sai sealt 1974. aastal komöödianäitleja kutse. Üks esimesi filme, kus ta üles astus, oli "Deux hommes dans la ville" (1973, lavastaja José Giovanni). Järgnesid rollid filmides ja teatrilavastustes. Elu viimastel aastatel oli ta aktiivne ka kirjanikuna.
1972. aastal abiellus Giraudeau filminäitleja ja kirjaniku Anny Dupereyga. Neil sündis kaks last: 1982. aastal Gaël ja 1985. aastal Sara Giraudeau, kellest sai samuti näitleja. Paar lahutas 1991. aastal.
2000. aastal haigestus Giraudeau vähki. Seetõttu eemaldati ta vasak neer. 2005. aastal avastati tal metastaas kopsus. Giraudeau sõnul pani vähk ta oma elu ümber hindama ja ennast paremini mõistma. Järgnenud aastatel pühendus ta vähihaigete toetamisele Pariisi Curie instituudi ja Gustave-Roussy instituudi kaudu.
Giraudeau suri Pariisis Georges Pompidou nimelises haiglas 17. juulil 2010 vähki. Ta matusetseremoonia toimus Pariisis Saint-Eustache’i kirikus. Ta säilmed on puistatud Atlandi ookeani.
Looming
Bernard Giraudeau oli tuntud eelkõige filminäitlejana. Tema kõige kuulsamad rollid on romantilises komöödias "La Boum" (1980, lavastaja Claude Pinoteau), draamas "Le Ruffian" (1983, lavastaja José Giovanni) ja põnevikus "Les Spécialistes" (1985, lavastaja Patrice Leconte). Need filmid olid Prantsusmaal erakordselt menukad.
Giraudeau proovis kätt ka filmilavastajana. Ta lavastas neli filmi: telefilmi "La Face de l’ogre" (1988), Andrée Chédidi romaani ainetel valminud mängufilmi "L’Autre" (1991), telefilmi "Un été glacé" (1992) ja filmi "Les Caprices d’un fleuve" (1996).
Aastatel 1992–2003 valmis tal neli dokumentaalfilmi, mis moodustavad sarja "Bernard Giraudeau reisid". Nende teemaks on Ladina-Ameerika: Amasoonia (film "La Transamazonienne", 1992), Tšiili (filmid "Un ami chilien" ja "Chili Norte – Chili Sure", 1999), aga ka Filipiinid (film "Esquisses Philippines", 2003).
Kirjanikuna andis ta aastail 1992–2007 välja kaheksa raamatut. Neist kahe esimese, "La Transamazonienne" ja "Les caprices d’un fleuve" pealkiri langeb kokku tema samal aastal valminud filmi omaga. Ta kirjutas ka fotograafiast, avaldas lasteraamatuid ja audioraamatuid, näiteks luges prantsuse keeles sisse Harry Potteri romaanide sarja.
Murdochville
Murdochville on linn Kanadas Québeci provintsis Gaspésie–Îles-de-la-Madeleine'i halduspiirkonnas.
Tsooru raamatukogu
pisi|Tsooru raamatukogu Tsooru raamatukogu on raamatukogu Võru maakonnas Antsla vallas Tsooru külas. See tegutseb Tsooru rahvamaja hoones.
Raamatukogu juhataja on Ene Sõmer.
Herbert Fechner
pisi|Herbert Fechner (vasakul), [[Hans Rietz ja Fritz Scharfenstein 1970. aastal]] Herbert Kurt Fechner (27. august 1913 Berliin – 28. detsember 1998 Berliin) oli Saksa DV riigitegelane.
Paulo César Tinga
Koondisekarjäär
Brasiilia jalgpallikoondises mängis ta aastatel 2001–2007 4 mängu.
Erak
pisi|Budistist erak Hsu Yun Erak ehk üksiklane ehk eremiit on muust maailmast eraldunud inimene, kes on erakluses ehk üksilduses. Ülekantud tähenduses võidakse erakuks nimetada inimest, kes eelistab üksindust ja suhtleb vähe.
Eraklust praktiseeritakse enamasti vaimsetel või religioossetel kaalutlustel ning sageli kaasnevad eraklusega veel paastumine või muud piirangud. Selleks minnakse tihtipeale eraldatud kohta eraklasse – metsa, koopasse, mägedesse, kõrbe vm. Sobivuse puhul võidakse eraklas olla ka mitmekesi, üksteist segamata ja häirimata. Eraklust võimaldavad enamik kloostreid.
Täieliku erakluse puhul ollakse maailmast täielikult eraldunud ning lõpetanud igasugune suhtlemine teiste inimestega. Ajutise või osalise erakluse puhul suheldakse võimalikult vähe.
Põhjused
Erakluses pühendutakse tavaliselt sisemistele, vaimsetele väärtustele: mõtiskletakse, mediteeritakse, palvetatakse jne. Eraklusse võidakse tõmbuda ka intellektuaalseks või loominguliseks tegevuseks, näiteks süvenemiseks mingisse uuringusse või mingite tekstide tõlkimiseks, toimetamiseks või ümber kirjutamiseks või loominguliseks tegevuseks, näiteks maalimiseks, musitseerimiseks, kirjutamiseks jne.
Ehiserakud
Inglismaal läks 18. sajandil jõukama rahva seas moodi hankida oma krundile erak, kes elas selleks loodud hoones või koopas. Ehiserakut ehk ornamentaal- või aiaerakut õhutati püsivalt paigal püsima, neid toideti ja nende eest hoolitseti, neilt küsiti nõu või neid vaadeldi meelelahutuseks.
Zwei Beter
"Zwei Beter" on eesti helilooja Arvo Pärdi 1998. aastal loodud teos naiskoorile. Muusikateose pikkus on 5 minutit. Teose kandis esimest korda ette 2. septembril 2000 Hannoveris Hannoveri tütarlastekoor (dirigent Gudrun Schröfel-Gatzmann).
Christine Ohuruogu
Christine Ijeoma Ohuruogu (sündinud 17. mail 1984) on Suurbritannia jooksja, 400 meetri jooksu olümpiavõitja ja kahekordne maailmameister.
Karjäär
Ta võitis 2003. aasta juunioride Euroopa meistrivõistlustel 400 meetri jooksus pronksmedali.
2004. aasta suveolümpiamängudel Ateenas pääses ta 400 meetri jooksus poolfinaali ja sai 4×400 meetri teatejooksus Suurbritannia naiskonnaga 4. koha.
2005. aasta Euroopa U23 meistrivõistlustel Erfurtis võitis ta hõbemedali nii 400 meetri jooksus kui ka 4×400 meetri teatejooksus. Maailmameistrivõistlustel Helsingis võitis ta Suurbritannia naiskonnaga teatejooksus pronksmedali, 400 meetri jooksus ta finaali ei pääsenud.
2006. aasta Rahvaste Ühenduse mängudel Melbourne'is võitis ta 400 meetri jooksus isikliku rekordiga 50,28 kuldmedali. 4×400 meetri teatejooksus finišeeris Inglismaa naiskonnas viimast vahetust jooksnud Ohuruogu esimesena, kuid pärast Austraalia koondise protesti diskvalifitseeriti Inglismaa võistlusmääruste rikkumise tõttu. Sama aasta suvel määrati Ohuruogule üheaastane võistluskeeld dopingureeglite rikkumise tõttu. Võistluskeelu tõttu ei osalenud ta Göteborgis toimunud Euroopa meistrivõistlustel.
2007. aasta maailmameistrivõistlustel Osakas tuli Ohuruogu 400 meetri jooksus kaasmaalase Nicola Sandersi ees maailmameistriks, püstitades isikliku rekordi 49,61. Enne finaaljooksu oli ta suvehooajal teinud vaid viis võistlusstarti. 4×400 meetri teatejooksus võitis ta Suurbritannia naiskonnaga pronksmedali.
2009. aasta maailmameistrivõistlustel Berliinis sai Ohuruogu 400 meetri jooksus 5. koha oma hooaja parima ajaga 50,21. 4×400 meetri teatejooksus oli Suurbritannia naiskond neljas, kuid võitis pärast Venemaa naiskonna liikme Anastassija Kapatšinskaja positiivset dopinguproovi pronksmedali.
2010. aastal ta vigastuste tõttu tiitlivõistlustel ei osalenud.
2011. aasta maailmameistrivõistlustel Daegus diskvalifitseeriti ta eeljooksus valestardi tõttu. 4×400 meetri teatejooksu lõpetas Suurbritannia naiskond neljandana, kuid tõusis pärast Kapatšinskajale tagantjärele võistluskeelu määramist ja Venemaa diskvalifitseerimist kolmandaks.
2012. aasta sisemaailmameistrivõistlustel Istanbulis võitis Ohuruogu 4×400 meetri teatejooksus kuldmedali. Olümpiamängudel Londonis sai ta 400 meetri jooksus ajaga 49,70 hõbemedali, kaotades olümpiavõitjaks tulnud Sanya Richards-Rossile 15 sajandikuga. Teatejooksus sai ta Suurbritannia naiskonna koosseisus 4. koha.
2013. aasta maailmameistrivõistlustel Moskvas tuli ta 400 meetri jooksus Amantle Montsho ja Stephenie Ann McPhersoni eest ajaga 49,41 teist korda maailmameistriks, parandades 1984. aastast Kathy Cookile kuulunud Suurbritannia rekordit 2 sajandiksekundiga. Sellega sai temast Jessica Ennise järel teine Briti naiskergejõustiklane, kes võitnud maailmameistrivõistlustel kaks kuldmedalit. 4×400 meetri teatejooksus võitis ta Suurbritannia teateneliku koosseisus hõbemedali.
2014. aasta sisemaailmameistrivõistlustel Sopotis võitis Ohuruoguga Suurbritannia naiskond teatejooksus pronksmedali. Euroopa meistrivõistlustel Zürichis jäi ta 400 meetri jooksus neljandaks. Teatejooksust ta osa ei võtnud.
2015. aasta maailmameistrivõistlustel Pekingis pääses ta 400 meetri jooksus finaali ja oli kaheksas. 4×400 meetri teatejooksus tuli ta Suurbritannia naiskonnaga kolmandaks.
2016. aasta suveolümpiamängudel Rio de Janeiros võitis ta teatejooksus Suurbritannia teatenelikuga pronksmedali. Sellega sai temast odaviskaja Steve Backley järel teine Suurbritannia kergejõustiklane, kes võitnud medali kolmedel järjestikustel olümpiamängudel. 400 meetri jooksus sai ta oma poolfinaalis 5. koha ning finaali ei pääsenud.
2017. aasta maailmameistrivõistlustel Londonis ta Suurbritannia koondisesse ei pääsenud, kuid sai võistluste auhinnatseremoonial kätte kolm teatejooksude MM-medalit (2009, 2011, 2013), mille oli võitnud pärast Venemaa naiskondade diskvalifitseerimist positiivsete dopinguproovide tõttu.
Ohuruogu teatas sportlaskarjääri lõpetamisest 2018. aasta juunis. Ta tunnistas, et soovis võistlemist jätkata, kuid vigastused ja õigusteaduste õpingud ei lubanud tal enam tipptasemel treenida.
Võistluskeeld
2006. aasta suvel määrati Ohuruogule dopingureeglite rikkumise tõttu aastane võistluskeeld. Ta ei olnud 2005. aasta oktoobris ja 2006. aasta juunis kolmel korral dopingukontrollile kättesaadav. Viimane rikkumine 2006. aasta juunis toimus, kui Ohuruogu oli sunnitud ülebroneerimise tõttu vahetama treeningpaika, kuid ei jõudnud dopingukontrolli muudatusest teavitada. 9 päeva enne ja 3 päeva pärast eksimust oli ta andnud negatiivse proovi. Võistluskeeld lõppes 2007. aasta augustis, vahetult enne 2007. aasta maailmameistrivõistlusi.
Briti Olümpiakomitee määras Ohuruogule täiendava eluaegse olümpiamängudel osalemise keelu. Ohuruogu kaebas karistuse edasi Spordi Arbitraažikohtusse (CAS). CAS jättis otsuse jõusse, kuid rõhutas, et pole alust Ohuruogut dopingu kasutamises süüdistada. Ohuruogu pakkus, et kui Briti Olümpiakomitee oma keeldu ei tühista, võib ta hakata edaspidi esindama Nigeeriat. 2007. aasta novembris tühistas Briti Olümpiakomitee täiendava keelu.
Isiklikku
Christine Ohuruogu on igbo päritolu. Tema õde Victoria on samuti jooksja.
Christine Ohuruogu on õppinud University College Londonis lingvistikat ja Queen Mary kolledžis õigusteadust.
Ohuruogu on lasteraamatute sarja "Camp Gold" autor.
Kuldīga kihelkond
thumb|250px|[[Kuramaa kubermang]] Kuldīga kihelkond (saksa keeles Kirchspiel Goldingen) oli haldusüksus Kuldīga kreisis Kuramaa kubermangus Lätimaal.
Tauri Tuvikene
pisi|Tauri Tuvikene 2021. aasta Arvamusfestivalil Tauri Tuvikene (sündinud 26. oktoobril 1985) on eesti linnageograaf. Ta töötab Tallinna Ülikooli maastiku ja kultuuri keskuses vanemteadurina. Oma doktorikraadi teemal "Parkimisvabadus: post-sotsialistlik automobiilsus" kaitses ta 2015. aastal Londoni Ülikooli kolledžis.
Tema teadustöö põhilised uurimissuunad on kultuuriuuringud, sotsiaalteadused ja sotsiaalne geograafia, võrdlevad linnauuringud post-sotsialistlikest linnadest ja võrdlevatest meetoditest ning linnaliikuvuse praktikad ja regulatsioonid.
Tunnustus
2018 – Parim sotsiaalteaduste alane artikkel ("Strategies for relating diverse cities: A multi-sited individualising comparison of informality in Bafatá, Berlin and Tallinn" - Current Sociology, kaasautorid Hanna Hilbrandt and Susana Neves Alves), Tallinna Ülikool
2017 – Parim sotsiaalteaduste alane artikkel ("Strategies for comparative urbanism: post-socialism as a de-territorialized concept" - IJURR), Tallinna Ülikool
2015 – Eesti üliõpilaste teadustööde riikliku konkursi II preemia ühiskonnateaduste ja kultuuri valdkonnas doktoriõppe üliõpilaste astmes
2009 – Eesti üliõpilaste teadustööde riikliku konkursi diplom ühiskonnateaduste ja kultuuri valdkonnas konkursitöö „Sotsialismist postsotsialismi fragmentaarse linnamaastiku transformatsioonil: Eesti garaažlate näitel” eest
2007 – Teaduste Akadeemia üliõpilaste teadustööde II preemia
Sfäär (restoran)
pisi|Kohviku interjöör (november 2014) Sfäär (ka SfääR) on Tallinna kesklinnas aadressil Mere puiestee 6E asuv restoran-pood.
Restoran on tuntud oma Skandinaavia päritolu roogade ja moodsa Eesti köögi roogade (mõjutusi Itaalia köögist) poolest.
Kazimieras Gnedojus
Kazimieras Gnedojus (sündinud 28. veebruaril 1986) on leedu jalgpallur (kaitsja).
Ta mängib Eesti klubis JK Sillamäe Kalev.
Klubikarjäär
Viimane mäng 14.07.2012
Urvaste raamatukogu
Urvaste raamatukogu on raamatukogu Võru maakonnas Antsla vallas Urvaste külas. Raamatukogu juhataja on Neidi Ruven.
Zwei slawische Psalmen
"Zwei slawische Psalmen" ("Kaks slaavi psalmi") on eesti helilooja Arvo Pärdi 1984. aastal (teine versioon 1997) loodud teos vokaalansamblile. Teos on pühendatud Wilfried Benneckele. Muusikateose pikkus on 8 minutit. Teose kandis esimest korda ette 28. aprillil 1984 Saksamaal Wittenis Collegium Vocale.
New Richmond
New Richmond on linn Kanadas Québeci provintsis Gaspésie–Îles-de-la-Madeleine'i halduspiirkonnas.
Ülikooli tänav
pisi|Ülikooli tänav [[Tartu Ülikooli peahoone ees]] Ülikooli tänav on tänav Tartu kesklinnas. pisi|Ülikooli tänav 8, [[Barclay hotell]] Tänav on ca 650 m pikk.
Hoonestus
Ülikooli tänava ääres asuvad: Tartu raekoda, 	Raekoja plats 1A, Barclay plats, Tõnissoni plats, Gildi tänav 2a, teater Vanemuine, Vanemuise tänav 6, Tartu Jaani kirik, Jaani tänav 5, Pirogovi plats, Toomemäe nõlva all Ülikooli tänava ja Lossi tänava ääres jpm.
Dzērbene vald
pisi|Sūnīši järv Dzērbene vald (läti keeles Dzērbenes pagasts) on vald Lätis Cēsise piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Taurene, Veselava, Vaive ja Zosēni vallaga ning Smiltene piirkonna Launkalne vallaga, Drusti ja Rauna vallaga.
Rita Niineste
Rita Niineste (sündinud 27. juulil 1974) on eesti tõlkija ja filoloog.
Dzērbene vald
Valla pindala on 125 km². 2016. aasta seisuga elas seal 874 inimest. Valla keskuseks on Dzērbene küla, vallavanem on Dace Caune.
Rita Niineste
Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli inglise filoloogia ja Tallinna Ülikooli filosoofia erialal.
Dzērbene vald
Ajalugu
Valla saksakeelne nimekuju oli Schloß-Serben. Aastal 1935 oli valla pindala 110 km² ja seal oli 1825 elanikku. Aastal 1945 moodustati vallas Dzērbene ja Meļļi külanõukogu, aga vald likvideeriti aastal 1949. Aastal 1968 arvati Taurene ja Rauna külanõukogu Dzērbene sovhoosi maad Dzērbene külanõukogu koosseisu, Rauna külanõukogu koosseisu arvati aga kolhoosi Sarkanais oktobris maad. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. Aastatel 2009–2021 kuulus vald Vecpiebalga piirkonda.
Loodus
Vald asub Vidzeme kõrgustikul. Valda läbib Koiva jõgi, teine tähtsam jõgi on selle lisajõgi Rauna jõgi. Vallas on üle 25 järve, nendest suurimad on Gulbene järv – 30,3 ha, Raunaisis – 31 ha ja Juveris – 77,5 ha.
Looduskaitse all on Dzērbene lossi tamm ja Zariņi pärn. Lisaks asub vallas kaks looduskaitsealust nimetut põlispuud.
Muinsusmälestised
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Dzērbene kirik ning selle kantsel, orelipink, orelirõdu ja altar, Dzērbene kirikumõisa ahi, Kõrgemäe (Augstais kalnsi) muinaslinnus ja Ķēti linnamägi. Regionaalse kaitse all on Dzērbene piiskopilinnus, Dzērbene keskaegne kalmistu, Puuslikumäe muinaskalmed, Jaunvepri keskaegne kalmistu, ja Krustiņi muinaskalmed ehk Omandiküngas. Kohaliku kaitse all on Pavēņi muinaslinnus ehk Suur Puuslikumägi ja Žvirguļi keskaegne kalmistu. Arhitektuuriliselt väärtuslik on Dzērbene mõisa hoonetekompleks, sealhulgas häärber, tall, park, ait, mõisavalitseja maja ja Valge maja ning Berlīne nime kandvad teenijate majad.
Asustus
Aastal 2011 elas vallas 820 lätlast, 17 venelast, 9 valgevenelast, 7 ukrainlast, 11 poolakat ja 4 leedulast.
Valla külad on:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Ants Tooming
Ants Tooming (sündinud 9. juunil 1965 Tallinnas) on eesti luterlik vaimulik.
Tooming lõpetas 1984 Kaarepere Sovhoostehnikumi metsnikuna, 1992 Tallinna Pedagoogikaülikooli näitejuhtimise alal ja 2000 Tartu Ülikooli usuteaduskonna. Kuulub korporatsiooni Fraternitas Liviensis.
Ta ordineeriti 29. augustil 2000 kirikuõpetajaks.
2004–2005 ja 2008–2009 teenis Tooming abiõpetajana Toronto Peetri kogudust Kanadas. 2004. aastal oli ta Pilistvere koguduse hooldajaõpetaja ja 2006. aastal Põltsamaa koguduse hooldajaõpetaja. Avinurme koguduse hooldajaõpetaja on Tooming alates 2020. aastast.
Tartumaa praostina on ta teeninud lühemat aega Palamuse, Tartu Maarja ja Laiuse kogudusi.
2022. aasta veebruaris pälvis Tooming president Alar Kariselt Valgetähe V klassi teenetemärgi kui vaimulik ja kultuuriloo talletaja.
Isiklikku
Tema isapoolne vanaisa Alfred Tooming oli EELK peapiiskop, emapoolne vanaisa Eevalt Turgan oli viiuldaja, tädi Maare Kümnik (1936–2015) oli bibliograaf.
Eglaine vald
Eglaine vald (läti keeles Eglaines pagasts) on vald Lätis Augšdaugava piirkonnas.
Valla suurimad asulad on Eglaine, Annmuiža, Baltmuiža, Laši ja Vitkuški.
Vald moodustati 1889. aastal. Aastatel 2009–2021 kuulus vald Ilūkste piirkonda.
Joseph Poolpo
Joseph Poolpo (hüüdnimi Poulpo; sündinud 1986) on prantsuse beatboxer ja laulja.
Ta osales võistlusel "Nouvelle Star" (saatesarja "Pop Idol" prantsuse variant).
Vaabina raamatukogu
Vaabina raamatukogu on raamatukogu Võru maakonnas Antsla vallas Vaabina külas. Raamatukogu juhataja on Evi Zirk.
Vítězslav Veselý
Vítězslav Veselý (sündinud 27. veebruaril 1983 Hodonínis) on Tšehhi odaviskaja.
2011. aasta maailmameistrivõistlustel Daegus jäi ta esimesena medalita, kui oli tulemusega 84.11 neljas.
2012. aasta Euroopa meistrivõistlustel Helsingis tuli Veselý tulemusega 83.72 Euroopa meistriks. Suveolümpiamängudel Londonis viskas ta kvalifikatsioonis isikliku rekordi 88.34. Finaalis jäi ta tulemusega 83.34 algselt neljandaks, kuid sai 2017. aastal ukrainlase Oleksandr Pjatnõtsja diskvalifitseerimise järel pronksmedali.
2013. aasta maailmameistrivõistlustel Moskvas tuli ta tulemusega 87.17 maailmameistriks, edestades Tero Pitkämäkit 10 sentimeetriga.
2014. aasta Euroopa meistrivõistlustel Zürichis viskas Veselý finaalis 84.79 ja võitis Antti Ruuskase järel hõbemedali.
2015. aasta maailmameistrivõistlustel Pekingis oli ta finaalis kaheksas.
2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel Amsterdamis võitis Veselý Zigismunds Sirmaisi järel hõbemedali tulemusega 83.59. Suveolümpiamängudel Rio de Janeiros sai ta 7. koha.
Olümpiamängudel Tokyos võitis ta Neeraj Chopra ja Jakub Vadlejchi järel pronksmedali.
2022. aasta Euroopa meistrivõistlustel Münchenis oli ta 84.36-ga neljas.
Veselý isiklik rekord on 8. augustil 2012 Londonis visatud 88.34.
Heino Raudsik
Heino Raudsik (16. veebruar 1929 Tartu – 6. märts 1979 Tallinn) oli eesti näitleja ja korvpallur.
Ta lõpetas 1947. aastal Tartu 1. Keskkooli ning õppis aastatel 1947–1956 Tartu Riiklikus Ülikoolis õigusteadust.
Mängis korvpalli Tartu Kalevis ja oli selle koosseisus NSV Liidu 8 linna turniiri mitmekordne võitja.
Ta töötas aastatel 1952–1954 Jõgeval treenerina ja 1955–1957 laulis Vanemuise kooris.
Aastatel 1958–1959 töötas Tallinnfilmis. Aastatel 1962–1967 oli Ugala Teatri ja 1969–1971 Rakvere Teatri näitleja.
Isiklikku
Tal oli abielust Tamara Marnevskaga kaks last: Raivo (1948–2003) ja Riina (s. 1952). Abielust Sirje Raudsikuga (Põldots) kolm last: Andres (s. 1964), Indrek (s. 1965) ja Mari (s. 1969, abielus Paenurm).
Paspébiac
Paspébiac on linn Kanadas Québeci provintsis Gaspésie–Îles-de-la-Madeleine'i halduspiirkonnas.
Mami Yamaguchi
Mami Yamaguchi (jaapani keeles 山口 麻美 Yamaguchi Mami; sündinud 13. augustil 1986) on Jaapani jalgpallur, ründaja.
Koondisekarjäär
Jaapani naiste jalgpallikoondises mängis ta aastatel 2007–2011 18 mängu.
Riho Viik
Riho Viik (sündinud 29. septembril 1956) on eesti jurist.
Pisa San Giusto lennujaam
Galileo Galilei rahvusvaheline lennujaam on lennujaam Itaalias Toscanas. Lennujaam on reisijate arvult suurim Toscanas ning Kesk-Itaalias Rooma Fiumicino lennujaama järel teine.
Pisas sündinud kuulsa teadlase järgi nimetatud lennujaama tuntakse asukoha järgi ka Pisa San Giusto lennujaamana, mõned käitajad nimetavad seda Pisa (Firenze) või Pisa (Toscana) lennujaamaks.
Gustav Kromel
Gustav Karl Kromel VR I/3 (28. veebruar 1887 Loodna, Luiste vald, Läänemaa – juuni 1942 Tšebarkul, Tšeljabinski oblast) oli Eesti sõjaväelane (kolonel) ja kohtunik.
Ta lõpetas 1923. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna, EÜS Põhjala vilistlane.
1940. aastal ta arreteeriti NKVD poolt. Suri vangilaagris.
TOEFL
TOEFL (inglise keeles Test of English as a Foreign Language) on rahvusvaheline standardiseeritud inglise keele test. Selle tulemusi nõutakse ingliskeelsetesse ülikoolidesse või programmidesse kandideerimisel. Tänapäeval on TOEFL internetipõhine (internet-based test), milles kombineeritult mõõdetakse nelja oskust: lugemist, kuulamist, kõnelemist ja kirjutamist. Iga osa eest on võimalik saada maksimaalselt 30 punkti, lõpptulemus (total score) võib ulatuda 120 punktini. TOEFL testi tegemine nõuab testitavalt mitte ainult head inglise keele oskust, vaid ka oskust oma teadmisi ingliskeelses akadeemilises keskkonnas kasutada. Iga testiülesande jaoks on ette nähtud kindel aeg, seega on soovitatav eelnevalt treenida ülesannete lahendamist aja peale. Eestis viib TOEFL testi läbi ja annab vastavasisulist koolitust Põhja-Ameerika ülikoolide teabekeskus.
Alates 2013. aastast on TOEFL test üks testidest, mille nõuetekohase tulemusega saab asendada inglise keele riigieksami Eestis.
Kozloduy tuumaelektrijaam
pisi|Kozloduy tuumaelektrijaam Kozloduy tuumaelektrijaam asub Bulgaarias Doonau jõe ääres Rumeenia piiril Kozloduy linnas, Sofiast 190 km põhjas. Jaama nimivõimsus on 1966 MW.
1966. aastal sõlmisid Bulgaaria ja NSVL tuumajaama ehituseks koostööleppe. 6. aprillil 1970 algas kahe esimese reaktori, VVER-440/230 tüüpi Kozloduy-1 ja Kozloduy-2 surveveereaktorite ehitus, 1. oktoobril 1973 alustati Kozloduy-3 ja Kozloduy-4 ehitusega (sama tüüpi). Esimene, Kozloduy-1 reaktor valmis 24. juulil 1974, Kozloduy-2 24. augustil 1975, Kozloduy-3 17. detsembril 1980 ja Kozloduy-4 17. mail 1982.
1980. aastatel alustati VVER-1000/320 tüüpi surveveereaktorite ehitust – Kozloduy-5 9. juulil 1980 ja Kozloduy-6 1. aprillil 1982. Kozloduy-5 valmis 29. novembril 1987, Kozloduy-6 2. augustil 1991.
1993 sõlmitud Euroopa Nõukogu ja Bulgaaria kokkuleppe kohaselt sulges Bulgaaria Kozloduy-1 ja Kozloduy-2 reaktorid 2004. aasta alguseks. 1995. aastal lligitas USA energeetikaministeerium need väidetavalt maailma 10 kõige ohtlikuma reaktori hulka. Vahetult viimastel tundidel enne Bulgaaria liitumist Euroopa Liiduga 1. jaanuaril 2007 suleti ka Kozloduy-3 ja Kozloduy-4 reaktorid. Enne Kozloduy-3 ja Kozloduy-4 sulgemist andis jaam ligi 44 protsenti Bulgaaria energiavajadusest.
Kretinga vald
Valla pindala on 173 km². 2011. aasta seisuga elas seal 7198 inimest. Valla keskus on Kretinga linn, mis aga valla koosseisu ei kuulu. Vallavanem on Antanas Gedminas.
Vastseliina raamatukogu
Vastseliina raamatukogu on raamatukogu Võru maakonnas Võru vallas Vastseliina asulas.
Egils Levits
Egils Levits (sündinud 30. juunil 1955 Riias) on Läti jurist, diplomaat ja poliitik. 29. mail 2019 valiti ta Läti presidendiks ja vannutati ametisse 8. juulil 2019.
1972. aastal emigreerus Egils Levits koos perekonnaga Lätist Saksamaale. Õppis Hamburgi Ülikoolis, kus omandas kraadi õigus- ja poliitikateaduse alal.
Levits on töötanud Läti Vabariigi suursaadikuna Saksamaal, Rootsis, Austrias ja Ungaris. Aastatel 1993–1994 oli ta Läti Seimi liige.
Levits on olnud Läti justiitsminister (1993–1994) ning Euroopa Inimõiguste Kohtu kohtunik (1995–2004) ja Euroopa Kohtu kohtunik (2004–2019).
Levits on Läti Teaduste Akadeemia auliige.
2015. aastal kandideeris ta Läti presidendiks, kuid jäi alla Raimonds Vejonisele. 16. aprillil 2019 andis Levits taas nõusoleku kandideerida Läti presidendiks. 29. mail 2019 valis Läti Seim ta Läti presidendiks, ta sai seimist 61 häält. 8. juulil 2019 andis Egils Levits seimi ees ametivande ja asus täitma presidendi ülesandeid.
Aleksei German noorem
Aleksei German noorem (sündinud 4. septembril 1976 Leningradis) on vene filmilavastaja ja stsenarist.
Elulugu
Aleksei German noorem sündis filmilavastaja Aleksei Germani ja stsenarist Svetlana Karmalita peres. Tema vanaisa on kirjanik Juri German.
2001. aastal lõpetas ta S. Gerassimovi nimelise ülevenemaalise riikliku kinematograafiaülikooli lavastusteaduskonna, kus õppis Sergei Solovjovi ja Valerija Rubintšiku käe all, ning asus tööle filmistuudios Lenfilm.
Aleksei German vanem on teleintervjuus kinnitanud, et German noorem on enne oma esimest teadaolevat filmi "Viimane rong" (2003) lavastanud ka teise, avalikkusele tundmatu filmi. .
German noorema filmid on saanud korduvalt kodu- ja välismaiseid auhindu. Veneetsia filmifestivalil on Kuldlõvi pälvinud German noorema filmid "Garpastum" (2005) ja "Pabersõdur" (2008), Hõbelõvi lavastajatöö eest "Pabersõdur", äramärkimise "Viimane rong" (2003). 2015. aastal osales German noorema film "Elektriliste pilvede all" Berliini filmifestivalil. Film pälvis Hõbekaru (operaatorid Jevgeni Privin ja Aleksandr Mihhaltšuk). 2018. aastal pälvis Hõbekaru ka Germani elulooline draamafilm "Dovlatov".
Tõnno Linnas
Tõnno Linnas (sündinud 30. märtsil 1969 Tallinn) on eesti näitleja.
Vahepeal elas ta pikemat aega Ameerika Ühendriikides.
.zr
.zr oli Zaire'i Interneti tippdomeen.
Kui 1997. aastal sai riigi nimeks Kongo Demokraatlik Vabariik, võeti kasutusele .cd ja .zr kadus järk-järgult kasutusest.
Ross Colton
Ross Colton (sündinud 11. septembril 1996 Robbinsville Townshipis, New Jerseys) on USA jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis Tampa Bay Lightning keskründajana.
Aastatel 2014–2016 mängis ta United States Hockey League'i klubis Cedar Rapids RoughRiders ja 2016–2018 Vermonti Ülikooli jäähokimeeskonnas.
2016. aastal valis Tampa Bay Lightning ta NHL-i draft'is 118. valikuna. Aastatel 2018–2020 mängis Colton American Hockey League'is (AHL) Lightningi tütarklubis Syracuse Crunch. NHL-is debüteeris ta Lightningi meeskonnas 24. veebruaril 2021 mängus Carolina Hurricanesi vastu ja lõi selles mängus kohe ka värava. Colton sai sellega Nikita Kutšerovi kõrval Lightningi ajaloo teiseks mängijaks, kes on oma debüütmängus võiduvärava visanud. 30 mänguga lõi Colton 2020/21. põhihooajal üheksa väravat. Ta kindlustas koha klubi põhikoosseisu ning tuli kohe esimesel hooajal klubiga ka Stanley karika võitjaks. 2021. aasta Stanley karika finaalseeria viiendas ja viimases mängus võitis Lightning Coltoni väravast Montreal Canadiensi 1:0.
2021. aasta augustis pikendas ta Lightningiga lepingut kahe aasta võrra. 2021/22. põhihooajal lõi Colton NHL-is 22 väravat ja andis 17 väravasöötu.
Wow
Wow või WoW või WOW võib tähistada:
Misaki Amano
Misaki Amano (jaapani keeles 天野 実咲 Amano Misaki; sündinud 22. aprillil 1985) on Jaapani jalgpallur, väravavaht.
Vana-Vastseliina raamatukogu
Vana-Vastseliina raamatukogu on raamatukogu Võru maakonnas Võru vallas Vana-Vastseliina külas. Raamatukogu juhataja on Tiiu Pihla.
Kaia Otstak
Kaia Otstak (sündinud 1987 Tallinnas) on eesti kunstnik.
Sainte-Anne-des-Monts
Sainte-Anne-des-Monts on linn Kanadas Québeci provintsis Gaspésie–Îles-de-la-Madeleine'i halduspiirkonnas.
Kaia Otstak
Tal on magistrikraad filosoofias Eesti Humanitaarinstituudist.
Ta on tegelenud maalikunsti, graafika ja taideetendustega. Ta joonistusi on muuhulgas avaldatud ajakirjas Akadeemia.
Miaod
Miaod on peamiselt Lõuna-Hiinas paiknev rahvas. Hiina valitsus on miaosid tunnustanud ametlikult üheks 55-st vähemusrahvast. Miao nimetuse on neile andnud hiinlased, Hiinas kasutab seda ka rahvas ise. Miaode rühmad on migreerunud ka Kagu-Aasiasse (Myanmari, Vietnami, Laosesse ja Taisse), kus võidakse kasutada teistsuguseid nimetusi, näiteks hmongid, kuna hiinapärast nimetust tajutakse halvustavana.
K.L. Viru Malevlane
K.L. Viru Malevlane oli ajaleht, mis ilmus aastatel 1928–1940 Kaitseliidu Viru Maleva Staabis kirjastatuna ning oli trükitud Ühistrükikojas Rakveres.
Ingrid Kullerkann
pisi|Ingrid Kullerkann 2021. aasta [[Arvamusfestivalil]] Ingrid Kullerkann (sündinud 23. oktoobril 1972) on eesti jurist.
Ingrid Kullerkann on lõpetanud Tartu Ülikooli õigusteaduskonna.
Aastatel 1998–2011 töötas ta advokaadibüroos Leppik ja Partnerid vandeadvokaadina.
2011. aastal nimetas president Toomas Hendrik Ilves ta kohtunikuks ja Riigikohtu üldkogu määras ta teenistusse Harju Maakohtu Liivalaia kohtumajja.
Isiklikku
Tema abikaasa Alo on ortopeediakirurg ja neil on kaks poega.
Talle meeldib suusatamine.
Fermont
Fermont on linn Kanadas Québeci provintsis Côte-Nordi halduspiirkonnas.
Paolo Pagani
Paolo Pagani (22. september 1655 Valsolda – 5. mai 1716 Milano), tuntud ka kui Paolo Antonio Pagani või Paolo Pagano, oli 17. sajandi Itaalia maalikunstnik. Ta on maetud Santa Maria del Giardino kirikusse Milanos.
Which Was the Son of ...
"Which Was the Son of ..." on eesti helilooja Arvo Pärdi 2000. aastal loodud teos segakoorile. Teos on pühendatud dirigent Thorgerdur Ingólfsdóttirile. Muusikateose pikkus on 8 minutit.
Teose kandis esimest korda ette 26. augustil 2000 Islandil Reykjavikis Hallgrímuri kirikus Voices of Europe 2000 (dirigent Thorgerdur Ingólfsdóttir).
.dd
.dd oleks olnud Saksa DV Interneti tippdomeen.
Kood tulenes riigi saksakeelsest nimest Deutsche Demokratische Republik. See määrati riigile ISO 3166-1 standardiga, kuid tegelikult seda riigi tippdomeenina kasutusele ei võetud. Seda kasutati ainult Jena ja Dresdeni ülikooli sisevõrkudes. Pärast Saksamaa ühendamist 1990. aastal hakkas kogu Saksamaa jaoks kehtima domeen .de.
Gintarė Skaistė
Gintarė Skaistė (neiupõlvenimi Gintarė Šimonytė; sündinud 4. augustil 1981 Kaunases) on Leedu poliitik. Ta kuulub erakonda Isamaaliit – Leedu Kristlikud Demokraadid. Ta on alates 11. detsembrist 2020 Leedu rahandusminister.
Ta lõpetas aastal 2010 Kaunase Tehnoloogiaülikooli majanduse bakalaureusena. Aastal 2011 lõpetas ta Mykolas Romerise Ülikooli majandusteaduse magistrina, aastal 2016 sai ta samast ülikoolist PhD kraadi sotsiaalteaduste alal.
Isiklikku
Ta on abielus Audrius Skaistysega, ta on kahe lapse ema.
Kuningas ja mina (film)
"Kuningas ja mina" (originaalpealkiri "The King and I") on 1956. aasta Ameerika Ühendriikide muusikafilm.
Filmi aluseks on Richard Rodgersi ja Oscar Hammersteini muusikal "Kuningas ja mina", mis omakorda põhineb Margaret Landoni romaanil "Anna ja Siiami kuningas".
Filmi lavastas Walter Lang, peaosas Deborah Kerr ja Yul Brynner.
Auhinnad
Oscar (1957)
Oscari nominatsioonid:
Varstu raamatukogu
Raamatukogu juhataja on Merike Kender.
Liteni
Liteni (saksa keeles Leiten) on linn Rumeenias Suceava maakonnas.
Linn asub ajaloolises Moldova piirkonnas, maakonnakeskusest Suceavast 25 km kagus.
Liteni lähedal suubub Suceava jõgi Sireti jõkke.
Linna haldusalasse kuulub viis küla: Corni, Roșcani, Rotunda, Siliștea ja Vercicani.
Atomism
Atomism ehk atomistika on materialistlik filosoofiline õpetus, mis eeldab, et maailm koosneb aatomitest ja tühjusest. Seda suunda esindasid antiikfilosoofias Demokritos (460–371 e.m.a tunnetusteooria), Leukippos, Epikuros ja Lucretius.
Demokritose ja Leukippose käsitluse järgi põhjustab kõike looduses toimuvat aatomite ühinemine, eraldumine, ümberasetumine, tõmbumine ja tõukumine. Atomistid jõudsid oma aja kohta väga suure üldistuseni – kogu maailma mitmekesisus taandub jagamatuteks üliväikesteks osadeks aatomiteks ja tühjuseks, kus need aatomid liikuda saavad. Demokritos seletas aatomite abil mitte üksnes materiaalseid objekte, vaid ka tunnetuslikke protsesse: taju ja mõtlemist. Aatomite põrkumisel tekkivat keerisliikumist pidasid atomistid maailma tekkimise põhjuseks, isegi mõtlemist seletati aatomite liikumise tagajärjena. Seoses teaduse arenguga tehtud uued avastused tänapäeval on näidanud, et antiikatomistid jõudsid ainuüksi mõttetöö abil ka tänapäevasest vaatepunktist õigele arusaamisele tajuprotsesside kohta.
Epikuros arendas Demokritose õpetust – tema arvates tekkis aatomite keerisliikumine nende iseeneslikust deklinatsioonist ehk kõrvalekaldumisest vabal langemisel tühjuses. Nii püüdis ta vabaneda Demokritose fatalismist. Epikuros käsitles atomismi kõlbelise eesmärgiga, ta põhjendas sellega oma praktilist eluhoiakut.
Antiikaja atomistika viimane suur esindaja Lucretius esitas oma atomismi veenvas luulevormis, taandades maailma mitmekesisuse piiratud arvule tähtedele, millest on võimalik moodustada piiritu arv erinevaid sõnu ja lauseid.
Empiristliku teooriana peab atomistika kogemust teadmise allikaks, välistades ettemääratud saatuse olemasolu, sundides inimesi tegutsema tõekspidamiste järgi, mille kohaselt on nad ainult ise vastutavad oma õnne eest. Pole olemas jumalaid, keda karta ja kellele meele järele olla, ega hinge, on vaid aatomid tühjuses. Kuid milliste naudingute poole pürgida? Atomismi järgi pole olemas puhtalt vaimseid nähtusi, nagu seda on näiteks abstraktsed halva ja hea määratlused. Tõelise naudingu otsimisel tuleb juhinduda elementaarsetest tunnetest, nagu kehaline nauding ja valu. Antiik-Kreekas tärganud teaduslik mõtteviis on oluliselt mõjutanud ka tänapäeva inimeste maailmapilti.
Wargas
Wargas (ka Waras või Varexe) oli Eestimaa vasallisuguvõsa 14. sajandil.
Nimeliselt on teada kaks suguvõsa liiget:
Perekonna pärusvaldus oli Varese küla. Taani hindamisraamatu koostamise ajal kuulus küla (waret ſutø v, par. Keykel, kyl. Vomentakæ, leht 43v) magister Burguardusele, kes oli tõenäoliselt endine mõõgavend (komtuur). 1500. aastal kuulus küla Tallinna komtuurile ja alates 1684. aastast Nurmsi mõisale Nissi kihelkonnas.
Maailma samm
"Maailma samm" on eesti helilooja Arvo Pärdi 1961. aastal loodud oratoorium. Teos on kirjutatud Enn Vetemaa sõnadele.
1962. aastal tõi see oratoorium koos lastekantaadiga "Meie aed" Pärdile esikoha üleliidulisel noorte heliloojate võistlusel.
Helsingi trammiliiklus
Helsingi trammiliiklust korraldab Helsingi Linnatransport. Trammiliine on 10 ja nende kogupikkus on 84,5 kilomeetrit. Kasutusel on MLNRV ja Artic–tüüpi trammid.
Kaljo Ilus
Kaljo Ilus (19. september 1926 Viljandi – 28. juuni 2008 Kärdla) oli eesti ajakirjanik.
Helsingi trammiliiklus
Hobutrammid
pisi|Soome mark hobutrammi kohta pisi|Kummeri tramm (20. sajandi algus) Helsingisse trammiliikluse rajamise ideega tuldi välja 1870. aastatel. Kuid ühistranspordi avas Helsingis Helsingin omnibussiosakeyhtiö 1888 hobuste veetavate omnibussidega. 1889 omandas sama ettevõte õiguse ehitada Helsingisse trammiliinid. Vastavalt muutis ettevõte 1890 nime ning selleks sai Helsingin raitiotie- ja omnibussiosakeyhtiö (HRO). Esialgu pidi see hakkama liikuma elektri jõul, aga rahapuuduse ja linnavalitsuse vastuseisu tõttu avati trammiliiklus hobutrammidega. Trammiliinide rööpmelaius oli 1 m. Esimene katsesõit toimus 1890. aasta detsembris, aga ametlikult avati trammiliiklus 1891. aasta juunis.
Kaljo Ilus
1941. aastal evakueerus ta koos vanematega Nõukogude Liidu tagalasse Venemaale Volga äärde. 1944 sügisel mobiliseeriti ta Eesti Laskurkorpusse, kus temast sai staabikirjutaja. Pärast sõda naasis Viljandisse ning asus tööle ajalehe Sakala toimetusse. Hiljem töötas kohalikes ajalehtedes Pärnus, Kilingi-Nõmmes ja Tõrvas.
Helsingi trammiliiklus
Üleminek elektritrammidele
Hobutrammisüsteem osutus peatselt ebapiisavaks ja uuesti kerkis päevakorda üleminek elektritrammile. Ent seda üleminekut lükati muudkui edasi, oodates, millal elektri hinnad langevad. Lõpuks sai HRO 1897 õiguse rajada Helsingisse elektritrammiliinid. Järgmisel aastal korraldati hange, mille võitis Saksamaa ettevõte O.L. Kummer. Sõlmiti leping, mille järgi Kummer pidi ehitama niihästi uued trammiteed kui ka sellel sõitmiseks mõeldud trammid. Ühtlasi vastutas Kummer trammiliikluse eest kolm aastat, et linn saaks veenduda töö kvaliteedis. Elektritrammiliinid valmisid umbes 1900 ja samal aastal lõpetati hobutrammiliiklus, üksnes üks lühike hobutrammiliin jätkas tegevust aasta kauem. Kummer teenis Helsingi trammidelt head kasumit, mistõttu HRO võttis juba 1901 (kaks aastat enne tähtaega) trammiliinide haldamise temalt üle. Pärast elektrifitseerimist suurenes trammiliinide arv neljale ning liine hakati tähistama värvidega: roheline, kollane, sinine ja punane.
Kaljo Ilus
1952. aasta detsembris asus koos abikaasaga elama Kärdlasse ning tööle ajalehe Nõukogude Hiiumaa toimetuse sekretärina. 1964. aastal lõpetas eksternina Kärdla Keskkooli. Hiljem töötas Hiiumaa ajalehe toimetaja asetäitja ja toimetajana kuni oktoobrini 1989.
Helsingi trammiliiklus
Liinide laiendamine
Esialgu koosnesid trammiliinid ühest rööpapaarist, millest jäi aga reisijate nõudluse rahuldamiseks väheks. Ometi ei soovinud HRO aktsionäride enamus trammiliine rekonstrueerima hakata. Kuid 1906 omandas kahe kõrvutise rööpapaari eestvõitleja Julius Tallberg oma mõttekaaslastega enamuse aktsiatest ja juba samal aastal esitas HRO taotluse varustada kõik trammiliinid kahe kõrvutise rööpapaariga. Ühtlasi oli selles avalduses kirjas soov ehitada täiendavad liinid. Avaldus rahuldatigi.
Kaljo Ilus
Ta on maetud Kärdla kalmistule.
Helsingi trammiliiklus
Liinide laiendamine
pisi|left|ASEA tramm number 32 15. liinil (1954) Lepingu trammiteede muutmiseks kaherealiseks võitis Rootsi ettevõte ASEA (Allmänna Svenska Elektriska Aktiebolaget). Ümberehitustööd algasid 1908 ja lõppesid 1910. Peale selle tarnis ASEA HRO-le aastail 1908–1919 78 trammi. Neid tramme hakati rahvasuus nimetama väikesteks rootslasteks (pikkuruotsalainen).
1909 saavutas HRO lepingu trammiliini rajamiseks Kulosaarile, kuhu sel ajal veel silda ei läinud, nii et trammid toimetati sinna laevaga. Trammiliiklus Kulosaarile algas 1910, jätkus pärast silla rajamist ja lõppes alles 1951. Kulosaari trammide jaoks moodustati 1916 eraldi ettevõte Brändö Spårvägsaktiebolag, mis tellis kaks trammi, aga Esimese maailmasõja tõttu tarniti need alles 1919. aastal ja isegi pärast seda jäi Kulosaari trammiliiklust haldama HRO. 1919 valmis Kulosaarile sild. Tänapäeval on Kulosaaril Helsingi metroo jaam.
1913 laienes Helsingi trammiteede võrk esimest korda pärast 1901. aastat. Samal aastal omandas ettevõte aktsiate kontrollpaki Helsingi linn, kuid sellegipoolest jäi HRO sõltumatuks ettevõtteks.
1914 käivitas oma trammiliinid Aktiebolaget M.G. Stenius. Need kulgesid Töölöst Munkkiniemile ja Haaga. Liiklust nendel liinidel korraldas ikkagi HRO. 1926 omandas HRO Aktiebolaget M.G. Steniuse ja 1928 ka Brändö Spårvägsaktiebolagi, saades nii taas kogu Helsingi trammiliikluse haldajaks ja valdajaks.
Samal 1928. aastal võeti Helsingi trammiliinide tähistamiseks värvide kõrval kasutusele numbrid ja tähed. Kesklinna teenindavaid liine hakati tähistama numbritega, äärelinna teenindavaid liine tähtedega. 1953 lakati kasutamast tähti liinide tähistajatena ja järgmisel aastal lõpetati ka värvide kasutamine.
Helsingi trammiliinide võrk jõudis suurima ulatuseni 1930. Töötas 14 liini ja trammiliinide võrk polnud kunagi varem ega hiljem ulatuslikum.
Edasine areng
Trammid jäid peamiseks Helsingi ühistranspordi vahendiks kuni 1960. aastateni, kui linn hakkas kiiresti laienema. Uusi eeslinnu hakkasid kesklinnaga ühendama peamiselt bussid ja linnalähirongid. Kõik varem valminud plaanid trammivõrgu arendamiseks külmutati ja linna ressursid suunati bussivõrgu ja metroo arendamisele.
Kuigi vahepeal olid plaanid Helsingi trammiliiklus 1970. aastatel lõpetada, ei hakatud seda siiski tegema.
Sajandivahetuse periood ja tänapäev
Aastatel 1998–2003 tarniti Helsingi Linnatranspordile (HKL) 40 Variotrami, mis maksid kokku 76 miljonit eurot (u 1 189 141 600 <abbr title="Eesti eurole ülemineku vahetuskursiga 15,6466 EEK/EUR">krooni ). Trammid valmistas Euroopa raudteeveeremitootja Adtranz, mille Kanada ettevõte Bombardier aastatel 2000–2001 ära ostis.
Veeremina on Variotrammidel olnud Helsingi trammiteedel mitmeid konstruktsioonivigu ja probleeme – enne 2009. aastat olid sõidetavad vähem kui pool ostetud trammidest, mistõttu oli HKL sunnitud ostma mitu kasutatud varutrammi, et liine käigus hoida.
Kõigest sellest johtuvalt ähvardas Helsingi linn ostu-müügilepingu katkestada. Pikkade läbirääkimiste tulemusena jõuti kompromissile, mille järgi lepiti 2007. aasta mais kokku, et Variotrammide hooldamine läheb üle Bombardierile, ning et kui 2008. aasta maist ei ole rohkem kui neli Variotrammi sõidetavad, peab Bombardier maksma iga päev trahvi iga mittetöötava trammi eest. Kui rohkem kui kaheksa trammi pole sõidetavad, on HKL-il õigus ostu-müügileping tühistada, tagastada trammid, ning Bombardieril on kohustus maksta tagasi see 76 miljonit eurot, mis HKL trammide eest tasus. Et lepingut täita, avas Bombardier 2008. aasta keskel oma remondidepoo VR Grupi endises elektrivedurite depoos Pasilan Konepajas.
Alates 21. sajandi teisest aastakümnest peetakse plaane trammiliikluse oluliseks laiendamiseks, isegi väljapoole linna piire. Sellega kaasneb ühistransporditeenuse arvestatav hinnatõus.
Viitina raamatukogu
Viitina raamatukogu on raamatukogu Võru maakonnas Rõuge vallas Viitina külas. Raamatukogu juhataja on Aive Leppik.
Lemberg (täpsustus)
Lemberg võib tähendada järgmist:
Säästulamp
Säästulamp on elektrivalgusallikas, mis kulutab sama valgusvoo andmiseks vähem elektrit kui hõõglamp.
Seega kuuluvad säästulampide hulka iga liiki kaarlahendusel põhinevad lahenduslambid ja leedlambid. Siiski tuntakse säästulambina eelkõige keeresokliga kompaktluminofoorlampi, sest just seda tüüpi lampidega hakati sajandivahetuse järel hõõglampe välja vahetama. 2010. aastast hakati kompaktlampe omakorda välja vahetama paremate valgusomadustega leedlampidega. Seetõttu on kadunud tarvidus säästulambi kui eraldi lambiliigi nimetuse järele.
Henri Zibo
Henri Zibo (sündinud 20. juulil 1996 Keilas ) on eesti akordionist.
Ta saavutas 2. koha Eesti Televisiooni klassikalise muusika konkursisaates "Klassikatähed 2014".
Henri Zibo on teinud koostööd järgmiste eesti muusikute ja heliloojatega: Mihkel Poll, Meelis Vind, Johan Randvere, Marcel Johannes ja Katariina Maria Kits, Marten Kuningas, Marek Sadam, Artjom Savitski, Tauno Aints ja Arvo Pärt.
Haridustee
Akordioniõpinguid alustas 10-aastaselt Haapsalu Muusikakoolis (õpetaja Sirje Roogla). Aastatel 2012–2015 õppis Tallinna Muusikakeskkoolis (õpetaja Aivi Tilk). 2015. aastast õpib Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias (õpetaja Tiina Välja)
Forestville (Québec)
Forestville on linn Kanadas Québeci provintsis Côte-Nordi halduspiirkonnas.
Kaardivägi (rinnamärk)
Kaardivägi (vene keeles Гвардия) oli Nõukogude Liidu relvajõududes kasutatud rinnamärk.
Suvelilled
pisi| Suvelill on üheaastane taim, kes külvijärgselt samal aastal õitseb, viljub ja annab seemneid ning sügiseks sureb.
Suvelillede hulka arvatakse ka kaheaastased lilled, kes esimesel aastal moodustavad lehekodariku, talvituvad ja järgmisel aastal õitsevad, viljuvad ja annavad seemneid ning surevad. Paljud taimekasvatuses kaheaastastena kasvatatavad lilled on küllpüsikud, kuid õitsevad rikkalikumalt just teisel kasvuaastal ning seega on majanduslikult mõttekas neid kasvatada vaid kaks esimest aastat.
Juta Tints
Juta Tints (kodanikunimi alates 1981. aastast Juta Ild; sündinud 26. märtsil 1959 Surjus) on eesti näitleja ja joogatreener.
Suvelilled
Meie kliimas kasvatatakse üheaastaste suvelilledena ka mitmeid soojast kliimast pärit liike, kes oma kodumaal on püsikud, kuid meil ei talvitu.
Juta Tints
Ta lõpetas 1977. aastal Pärnu 1. Keskkooli ja 1985. aastal Tartu Riikliku Ülikooli kunstiajaloo alal.
Suvelilled
Agrotehnoloogia seisukohalt jagunevad suvelilled laias laastus kaheks: need, mis külvatakse otse kasvukohale ja need, mis vajavad ettekasvatamist ning istutatakse kasvukohale juba noortaimedena.
Juta Tints
Ta töötas aastatel 1977–1979 Pärnus sekretärina ja töö kõrvalt õppis Pärnu Teatri Õppestuudios.
Suvelilled
Otse kasvukohale külvatavad suvelilled:
Juta Tints
Aastatel 1979–1993 oli Endla Teatri näitleja. .
Isiklikku
Juta Tints on abielus näitleja Andres Ildiga.
Kohvik Werner
Werner on kohvik Tartus, aadressil Ülikooli tänav 11. See on üks Eesti vanemaid kohvikuid ning tal on oluline koht Eesti kultuuriloos.
Suvelilled
Ettekasvatamist vajavad suvelilled:
Kohvik Werner
Praeguses majas avati R. Kunstmanni kondiitriäri juba 1882. aastal. 1895. aastal jätkas samas kohas Johann Werner, andes ajalehes teada, et avab 13. augustil Tartus, tollase aadressiga Jaani 7, Viini kondiitripoe.
Werneri püsiklientide ehk stammkunde ' de seas on olnud Friedebert Tuglas, Jaan Tõnisson, Konrad Mägi, Karl Taev, Jaan Koort
, Paul Ariste, Eduard Laugaste, Villem Ormisson ja paljud teised.
Werneris kohtuti, vaieldi, loeti luulet, mängiti malet ja muidugi joodi ka kohvi. Tuglas tegi Werneris oma toimetajatööd. Alalistele külastajatele, sealhulgas Friedebert Tuglasele, Betti Alverile ja teistele, tulid kohvikusse ka kirjad. Mõnel õppejõul, näiteks eesti kirjanduse professoril Gustav Suitsul, oli kombeks Werneris eksameid vastu võtta.
Werneri kohvik jäi Tartu intelligentsi kokkusaamiskohaks ka pärast Teist maailmasõda. Nõukogude ajal oli ta ametlik nimi "Tartu", sellele vaatamata kutsuti teda endiselt Werneriks. See oli üks väheseid kohvikuid, kus tagaruumis olid ka malelauad.
1983. aasta 22. oktoobril põles Tartu vanalinna seitsmes kvartal, tules hävis ka Werneri kohvik. 1988. aasta suvel kvartalit taastama asunud Poola restaureerimisfirma Budimex jättis töö 1992. aastal, NSV Liidu lagunemise järel, pooleli. Linnavalitsuse katsed leida rentnik, kes töö lõpule viiks ja kohviku uuesti avaks, ebaõnnestusid. Marksu maja ja poola restauraatorite ehitusplatsi piirava plankaia vahele aastateks püsima jäänud kitsa vahekäigu Ülikooli tänaval ristisid Tartu irvhambad Poola koridoriks.
Kohvik avati taas alles 1998. aasta mais, mil selle taastas OÜ Releia (omanikud antikvaar Agnessa Pillmann ja tema poeg Jaanus Pillmann). Ehitustööd kestsid aasta ja läksid maksma umbes 5 miljonit krooni. Sisekujunduse lõid Agnessa Pillmann ja Tartu Ülikooli arhitekt Martti Preem. Kohviku allrentnikud olid Olga Aasav ja Maia Paas.
Taastatud Werner ei ole vana kohviku koopia, vanast on siiski säilinud mitmed elemendid. Järele on tehtud kunagised malelauad, taastatud akvaariumkohvik ja kohvilett. Kohviku tagumise ruumi (separee) seina ehivad Leo Leola joonistatud šaržid kuueteistkümnest Werneri stammkunde ' st, dateeritud aastaga 1960.
Filosoof ja kirjanik Madis Kõiv on kirjutanud Wernerist näidendi "Lõputu kohvijoomine".
Kohvikuga samas majas asus kuni 30. juunini 2012 Tartu Ülikooli raamatupood. Pärast selle tegevuse lõpetamist kolisid poe ruumidesse Soome Instituut ja Tartu Linnavalitsuse mõned struktuuriüksused.
Port-Cartier
Port-Cartier on linn Kanadas Québeci provintsis Côte-Nordi halduspiirkonnas.
Musica syllabica
"Musica syllabica" (ka "Opus 12") on eesti helilooja Arvo Pärdi 1964. aastal loodud teos 12 instrumendile.