cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Galaktoseemia
Diagnoosimine ja ravi
Varem avastati imikul galaktoseemia umbes teisel elunädal, kui juba oli tekkinud tugev maksakahjustus. Tänapäeval tehakse juba paljudes Euroopa riikides vastsündinute skriiningut ehk sõelumist ainevahetushaiguste suhtes. Meil Eestis on käimas sõeluuringu pilootuuring. Klassikalise galaktoseemia puhul on GALT-i aktiivsus alla 1% terve inimese näitajatest. Tänu galaktoseemia tuvastamisele vastsündinuskriiningus on võimalik ägedat haiguse faasi lühendada või selle esinemist koguni ära hoida. Juhul, kui imiku puhul tekib kahtlus galaktoseemia võimalikkusele, tuleks kohe lõpetada rinnapiimaga toitmine ning toita last laktoosi mittesisaldava piimaseguga. Niimoodi toimides paraneb lapse seisund tavaliselt mõne päevaga. Seega on galaktoseemia põhiraviks dieet, mis on täielikult laktoosivaba ning sisaldab ainult vähesel hulgal galaktoosi. Meeles peab pidama, et galaktoseemia on tingitud geenidefektist, mistõttu ei saa sellest haigusest n-ö välja kasvada – laktoosivaba ja galaktoosivaest dieeti peab pidama kogu ülejäänud elu. Eriti ohustatud haigusest on naissoost patsientide närvisüsteem ja suguelundid. Arvatakse, et selle põhjuseks on märkimisväärne kogus kehaomast galaktoosi, mida organism pideva eneseuuendamise käigus ise toodab ja ringlusse laseb. Seda galaktoosi ei saa organism lagundada, vaid see koguneb galaktoos-1- fosfaadina kudedesse. Imikute ja väikelaste arengus võib ette tulla kerget mahajäämust. Koolieas võib esineda vaimset mahajäämust. Võib tekkida probleeme arvutamise, lugemise ja ka õigekirjaga. Tüdrukutel tekib galaktoseemia tõttu varajane munasarjade kahjustus, mis võib kujuneda juba enne sündi. Täiskasvanueas võib haigus lõppeda viljatusega. Poisslaste ja meeste munandid kahjustusi ei saa. Nende puberteet kulgeb normaalselt ja nad on võimelised järglasi saama.
Fruitvale (Texas)
Fruitvale on väikelinn Ameerika Ühendriikides Texase osariigis Van Zandti maakonnas.
Rudbārži
Rudbārži on küla (vidējciems) Lätis, Kuldīga piirkonnas, Rudbārži valla halduskeskus.
Fruitvale (Texas)
Fruitvale asub 142 meetri (466 jala) kõrgusel üle merepinna.
Rudbārži
Küla asub merepinnast 95 meetri kõrgusel. Asulat läbib maantee A9.
Asulas asuvad Rudbārži mõisa (Rudbahren) keskus, kool, kultuurimaja, kirik. Külas on ka raamatukogu. Sealne Teises maailmassõjas hukkunute vennaskalmistu on tähistatud mälestusmärgiga.
Küla piirneb Rudbārži parkmetsaga. Seal kasvav pensilvaania saar ümbermõõduga 3,82 ja kõrgusega 30 meetrit on looduskaitse all.
Aastal 2005 oli külas 478 elanikku. Aastal 2021 oli elanikke 351.
Fohnsdorf
Fohnsdorf on vald (Gemeinde) Austrias Steiermargi liidumaal Murtali ringkonnas.
pisi|Vaade Fohnsdorfile
Balti areaali keeled
Balti areaali keeled on katustermin, millega tähistatakse Balti piirkonnas ja Soome lahe lõunakaldal kõneldavaid keeli. Sinna hulka kuuluvad eesti, läti, leedu ja liivi keel.
Nime päritolu
Balti piirkonna nime päritolu peegeldab mõnes mõttes Läänemerd ümbritsevate alade keelelist mitmekesisust. 11. sajandist pärineb üleskirjutis, mille kohaselt Balti mere (ehk Läänemere) nimi tuleneb selle kujust – in modum balteilongo (eesti keeles 'pika vöö moodi'). Üleskirjutise autoriks oli Hamburgi päritolu Adam von Bremen. Selle alusel on järeldatud, et sõna balti on tulnud saksakeelsest sõnast bælte (eesti keeles 'vöö').
Balti mõiste pakuti esmakordselt välja 19. sajandil, sellele eelnevalt oli indoeurooplaste poolne viitamine ebamäärane – üldistavalt võidi tervet piirkonda või piirkonnas kõneldavaid keeli liigitada tervikuna Läti või Leedu alla.
A-Rosa Bella
A-Rosa Bella (registreeritud nimi A'Rosa Bella) on neljatekiline Saksamaa jõereisilaev.
2001. aastal tellis Saksamaa Deutsche Seereederei ja Briti laevakompanii P&O ühisettevõte Seetours Neptun Werftilt Rostock-Warnemündes kaks sama tüüpi neljatekilist jõereisilaeva. Seereederei soovis lisaks ookeanireisidele, mida ta korraldas laevaga A-Rosa Blu, hakata sama kaubamärgi all korraldama ka jõereise Doonaul ja vajas selleks sobivaid laevu. Neptun Werft pidi laevade projekti muudatusi tegema, et need vastaksid 2001 kehtima hakanud uutele Euroopa Liidu eeskirjadele parvlaevade osas. Need laevad (A-Rosa Bella ja A-Rosa Donna) anti tellijale üle 2002. aasta märtsis.
Balti areaali keeled
Balti areaali kujunemine
Balti piirkonnas kõneldavate keelte geneetilise suguluse uurijad on järeldanud, et Läänemeres leidis aset kontakt kahe suure keelkonna – indo-euroopa ja uraali – vahel. Nimetatud keelerühmade vahelised tekkisid kontaktid tekkisid peamiselt kahel põhjusel:
Eelkeel
Mitmete uuringute läbiviimisel on korduvaks raskuseks kujunenud võimalikult algse keelendi rekonstrueerimine, sest pole piisavalt palju tõendavat materjali, mis pärineks väga kaugest ajast (kõige varasemad teadaolevad kirjapanekud tehti 11. sajandil). Kõige varasem piirkonna elanik pärines viimase jääaja perioodist; on ka spekuleeritud, et keelekontaktid kahe grupi vahel leidsid aset vähemalt 2000 aastat e.Kr.
A-Rosa Bella
9. mail 2002 toimus A-Rosa Bella esmareis. See viis Doonau deltast Passausse. A-Rosa Donna järgnes mõni päev hiljem sama teed pidi.
2003 likvideeriti ühisettevõte Seetours. A-Rosa oli üks kolmest kaubamärgist, mis jäi Deutsche Seereedereile, kes hakkas seda valitsema oma tütarettevõtte Arkona kaudu. Alates 2009 on laeva omanik laevakompanii A-Rosa Flussschiff GmbH. See ettevõte tekkis siis, kui jõelaevandusega tegeleva osakonna juhatus kõik DSR-i jõelaevad emafirmalt välja ostis ja iseseisvat äri alustas.
Balti areaali keeled
18. ja 19. sajand
Vaadates, milline oli slaavi keelte (eelkõige vene keele) mõju 18. ja 19. sajandil, ilmnevad märkimisväärsed erinevused Soome ja Baltimaade vahel. Soomes mõjus venestamine seal kõneldavatele vähemuskeeltele laastavalt ning tänaseks on mitmed neist kas juba väljasurnud või väljasuremise äärel. Baltimaades kadus venestamise mõjul saksa keele kesksus, mis oli varasemal perioodil suureks probleemiks. 19. sajandi teises pooles toimus Balti riikide keelemaastikul oluline pööre: ärkamiseaeg. Keeled standardiseeriti, tehti kokkuleppeid kirjakeele kujus, sõnavara rikastati uute sõnadega – toimus keeleplaneerimine, mis oli eriti ilmne just eesti keeles. Leedus, Lätis ja Eestis oli sajandi lõpuks oma põliskeele tähtsus markantselt tõusnud.
A-Rosa Bella
Tehnilised andmed
Laev on 124,5 m pikk ja 14,4 m lai. Tema süvis on 1,47–1,87 m ja laev ulatub veepinnast 6,96 m kõrgemale. Laeva veeväljasurve on 1850 tonni.
Laeval on 4 tekki, 100 kajutit ja 242 reisijakohta. Laevaperes on 50 liiget.
Balti areaali keeled
20. sajand
20. sajandil muutus piirkonna keeleline koosseis. Teise maailmasõja järel muutus osade keelte kasutus olematuks, näiteks Eestis kõneldud rootsi keelevariandi puhul. Nõukogude Liidu algusega kasvas vene keele staatus ja selle mõju Balti riikide keeltele, seda tõendab näiteks mitmetes piirkonna linnades elav venekeelne kõnelejaskond.
A-Rosa Bella
Tehnilised andmed
Laeva peamasina moodustavad 2 MTU diiselmasinat, kumbki võimsusega 0,8 MW, kokku 1,6 MW. Sõuseadme moodustavad 2 Schotteli põtkurit, mida käitab diiselmootor võimsusega 220 kW. Elektrisüsteemi toidet juhitakse 3 MAN-i diiselgeneraatori abil, millest igaühe võimsus on 380 kW. Lisaks on laeval Deutzi varugeneraator võimsusega 37 kW.
Balti areaali keeled
Balti areaali keelte võrdlus
Balti areaali keelte vahel esineb grammatilisel tasandil nii sarnasusi kui erinevusi, näiteks käändesüsteemis.
A-Rosa Bella
Laeva sisustus
Laeval on 100 neljatärnikajutit. Kõik need on kahekohalised ja nende pindala on 14,5–16,5 m². Kõigis kajutites on konditsioneer, dušš, kahekohaline voodi, seif ja lameekraanteler. Keskmisel tekil on 48 kajutil rõdu. Alumisel tekil on 42 tagumises kajutis lisadiivan. Kaks alumist tekki on ette nähtud üksnes puhkekohaks reisijatele ja laevaperele.
Ülemisel tekil on vööri eesosas klaasist seintega puhkesaal, kus on baar ja lava. Sellest tagapool asub tervise- ja heaolukeskus, kus on massaažiruum, jõusaal ja kaks sauna. Laeva keskosas on sissepääsu lähedal kauplus. Laeva restorani taga on lahtine ahtritekk. Lahtisel tekil on bassein, päevitamisala, puttamise griin golfimängijate jaoks ja grillimiskoht. Osa lahtisest tekist on kaetav varikatusega.
Balti areaali keeled
Subjekt
Eesti ja leedu keeles väljendatakse subjekti (ka täissubjekti) nominatiivi käändega : Vesi    on  kaevus. Šuliny       vanduo. kaev:LOC    vesi.NOM Osasubjekti väljendatakse kummaski keeles erinevalt – leedu keeles genitiivi ja eesti keeles partitiivi käändega : Kaevus     on     vett. Šuliny     yra    vandens. kaev:LOC  ole.3  vesi:GEN Soome keeles väljendatakse täis- ja osasubjekti sarnaselt eesti keelega nominatiivi ja partitiivi kaudu. Liivi keelest ammendav info subjekti kohta puudub, sest seda pole piisavalt põhjalikult uuritud.
Vene keel sarnaneb leedu keelega, sest osasubjekti väljendatakse genitiivi käändega : Hleba       net     na     stole. Leib:GEN   NEG     PREP   laud: PREPL "Leiba ei ole laual."
Objekt
Juhul, kui tegevus ja objekt on piiritletud, siis kasutatakse täisobjekti väljendamiseks eesti keeles genitiivi ja leedu keeles akusatiivi käänet: Poiss       kirjutas               luuletuse. Vaikynas    parašé                 eilérašti. poiss.NOM  PREF:kirjuta:PST.3     luuletus:ACC Liivi keeles saab täisobjekti väljendada genitiivi käädega: Ta    mīž          entš  laps      järā. tema  müü:PST.3SG  oma   laps.GEN  ära "Ta müüs enda lapse ära." Osaobjekti väljendatakse eesti keeles partitiivi ja leedu keeles genitiivi käändega, need käändevalikud kehtivad ka eituse korral: Lapsed      jõid        piima. Vaikai      géré        pieno. laps:PL.NOM joo:PST.3   piim:GEN
Harilik ebajasmiin
Harilik ebajasmiin (Philadelphus coronarius) on hortensialiste sugukonda kuuluv taimeliik.
Eestis kasvatatakse taime ilupõõsana.
Kasvutingimused
Harilikule ebajasmiinile sobivad nii kuivad kui ka niisked kasvukohad ja ta on mulla suhtes vähenõudlik. Ta vajab küllaltki palju valgust, paljuneb hästi vegetatiivselt ning on mõõdukalt külmakindel, kuid ei talu hästi tuulist kasvukohta. Ta saab hästi hakkama linnatingimustes. Küll aga tahab harilik ebajasmiin kaitset tugeva pärastlõunase päikese ja liigse kuumuse eest.
Kirjeldus
Lehed on vastakad, munajaselliptilised, karedad, harvalt jämesaagja servaga. Alumiselt küljelt on leht roheline, roodude nurkades (või ka roodudel) karvad, pealt on leht tumeroheline ja paljas, (4–)5–10 cm pikad ja 2–5 cm laiad. Kasvab kuni 3 meetri kõrguseks.
Harilik ebajasmiin õitseb juunis. Õied on kreemikasvalged, tugeva hapukasmagusa lõhnaga, asetsevad püstistes 5–7-õielistes kobarates.
Hooldamine
Harilikku ebajasmiini on suhteliselt lihtne hooldada, kuna tal ei ole sageli probleeme kahjurite või haigustega ja suuremaid põõsaid on vaja kasta ainult põuaperioodidel. Soovituslik on põõsast iga aasta väetada ja pügada. Harilikku ebajasmiini istutatakse nii üksikpõõsastena kui ka gruppidena ja selleks, et ta rohkelt õitseks, on aeg-ajalt vaja teda pärast õitsemist üsna ulatuslikult tagasi lõigata. Rikkalik päikesevalgus tagab ebajasmiini rikkaliku õitsemise, kuigi ta saab hakkama ka nõrgemates valgustingimustes. Taim jätkab iga-aastast õitsemist, kuni põõsas püsib terve ja optimaalsetes kasvutingimustes.
Novembriülestõus
Novembriülestõus (Poola Powstanie listopadowe, leedu 1831 metų sukilimas, valgevene Паўстанне 1830—1831 гадоў) on Poola rahvuslik ülestõus, mis algas 29. novembri ööl vastu 30. novembrit 1830 ja lõppes 21. oktoobril 1831.
Ülestõusnute eesmärgiks oli võtta oma kontrolli alla Poola kuningriiki kuulunud alad, samuti sellega seotud alad (Leedu, Žemaitija, Volõõnia). Seda juhtisid konservatiivid Józef Grzegorz Chłopicki, Adam Jerzy Czartoryski, Jan Krukowiecki jt, kes lootsid välisriikide sekkumisele ja hoidusid reformidest, mida nõudsid Patriootide Ühingusse koondunud demokraadid (Joachim Lelewel). 1831. aasta veebruaris alanud sõjas saavutasid Vene väed kindralfeldmarssali Ivan Paskevitši juhtimisel maiks ülekaalu. 6.–8. septembril langes Varssavi, ülestõus lõppes sama aasta oktoobris. See lõpetas Poola sõltumatuse 32 aastaks (kuni Jaanuariülestõusuni).
Poolas mälestatakse ülestõusu 29. novembril, kadettide päeval.
Paavst Gregorius XVI mõistis ülestõusu entsüklikas "Cum primum" hukka kui "väljaastumise seadusliku tsaarivõimu vastu".
Ülestõusu põhjused
pisi|vasakul|Poola Kuningriigi vapp aastast 1831
Novembriülestõusu puhkemise peamiseks põhjuseks oli rahulolematus Venemaa keisrite poliitikaga, mis oli vastuolus Poola aastal 1815 kehtestatud konstitutsiooniga. Riigi konstitutsiooni järgi oli keiser ühtlasi ka Poola kuningas. Poola keeles kutsuti kahe maa ühist valitsejat ka Vene tsaariks. Poola rahvale tundus aga valitsejate poliitika olevat suunatud Poola iseseisvuse likvideerimisele.
Samal ajal algas ka Poola iseseisvust pooldavate liikumiste jälitamine. Aastal 1827 hakati arreteerima Patriootide Ühingu liikmeid. Seimikohus määras süüdistavatele leebed karistused ja vabastas nad süüdistustest riigireetmises, kinnitades sedasi kaudselt, et liikumises osalejad tegutsesid heas usus aasta 1815 konstitutsiooni taastamise nimel.
Selleks ajaks oli ka ilmne, et Venemaa ei kavatsegi täita Viini kongressi otsuseid, mis nägid ette "sisemise laienemise" ehk siis tsaari võetud kohustust liita Kongressi-Poolaga Poola esimestel jagamistel hõivatud piirkonnad.
Aasta 1830 juulis ja augustis puhkesid nii Prantsusmaal kui ka Belgias võidukad revolutsioonid, mis viisid Püha Liidu võimu lagunemisele.
17. oktoobril andis tsaar korralduse Venemaa ja Poola aladel viia läbi erakorraline mobilisatsioon.
21. oktoobril sai vürst Franciszek Ksawery Drucki-Lubecki korralduse Kongressi rahalised vahendid võimaliku sõja puhkemiseks valmis seada. Samas pole leidnud kinnitust see, et Nikolai I ka reaalselt invasiooni Lääne-Euroopasse kavandas. Tegelikult oli Poola põhiseaduses keelatud Poola vägede kasutamine väljaspool Poola territooriumit. Tõenäolisemalt tehti seda, kuna tsaarivõimud eeldasid Poola ülestõusu.
23. novembril said ülestõusuga seotud ohvitserid teada, et nende kavatsused on tulnud avalikuks ja et neid kavatsetakse arreteerida.
24. novembril kuulutas Belgia rahvuskongress Brüsselis, et riik ei allu enam Hollandi kuningale, kuulutades sellega faktiliselt välja riigi iseseisvuse.
28. novembril jõudsid Poolasse sõnumid selle kohta, et Suurbritannias on võimult lahkunud Venemaaga sõbralikke suhteid pooldav Wellingtoni hertsog. Ülestõusu juhtidele tundus see olevat sobilik hetk ülestõusu alustamiseks. Tegelikult oli see hetk aga äärmiselt ebasoodne, kuna Vene väed olid sellest teadlikud ja mobilisatsioon Venemaal oli juba alanud. Tagantjärele on mõni ülestõusu liidritest arvanud, et ülestõusul oleksid olnud paremad šansid kaks aastat varem, kui käimas oli järjekordne Vene-Türgi sõda ja Venemaa poleks saanud nii palju sõdureid Poola vastu mobiliseerida.
Ülestõusu puhkemine
pisi|"Piotr Wiysocki 29. novembril 1830". [[Jan Nepomucen Żyliński joonise põhjal valminud litograafiline leht]] pisi|[[Wojciech Kossak. "Belwederi lossi ründajate kokkupõrge Vene vägedega Łazienki sillal 29. novembril 1830"]] pisi|Poolakate lahingulipp aastast [[1831 motoga "Jumala nimel: Meie ja teie vabaduse eest" ]]
Ülestõusu hakati Varssavi kadetiohvitseride koolis kavandama juba aastal 1828. Selle kavandajaks oli alamporutšik Piotr Wysocki. Vandenõu põhjusteks oli Kongressi-Poola sõjaväes levinud üleüldine rahulolematus suurvürst Konstantin Pavlovitšiga, kes oli toona Poola Kongressi vägede ja ühtlasi ka Venemaa lääneosas asuvate Vene vägede ülemjuhataja, ühtlasi ka Venemaa keisri ja Poola kuninga Nikolai I vend. Rahulolematuse põhjuseks oli see, et Konstantin pani aluse salapolitseile ja jälitustegevusele, samuti häbistas ta avalikult Poola ohvitsere.
Ülestõusu alustanud signaalideks olid Solecis põlev pruulikoda ja Dziki tänaval põlev kivimaja. Ülestõus algas 29. novembril kell 18.00, mil Piotr Wysocki sekkus kadettide Łazienki pargis peetavasse taktikaõppusse ja pidas neile kõne: "Poolakad! Kättemaksu aeg on käes! Täna me kas sureme või saavutame võidu! Mingem siis, ja saagu teie rinnad meie vaenlaste jaoks Termopüülideks!" Seejärel juhatas ta kadetid ülestõusnute kogunemispaika Jan III Sobieski kuju juures. Seejärel hõlvas 24 vandenõulasest koosnev grupp (noored haritlased, nende seas ka Ludwik Nabielak, Seweryn Goszczyński, Leonard Rettel, ja kadetid) Belwederi lossi, mis oli suurvürsti residentsiks. Suurvürst Konstantin suutis aga ülestõusnute eest peituda, väidetavalt olevat ta lossist pagenud end naiseks rõivastades. Seejärel liitus ülestõusnutega ligi 15 000 lihtrahva esindajat ja nendega koos vallutasid ülestõusnud Kuningliku Arsenali. Seejärel hukati kuus ülestõusule vastuseisu osutanud kindralit: Stanisław Trębicki, Maurycy Hauke, Stanisław Potocki, Ignacy Blumer, Tomasz Siemiątkowski, Józef Nowicki – ja sealjuures lasti eksikombel maha ka polkovnik Filip Meciszewski. Pärast novembriülestõusu purustamist lasi Nikolai I hukatud ohvitseride mälestuseks Varssavisse monumendi püstitada. vasakul|pisi|"Straż Bezpieczeństwa" pisi|Poola ülestõusnute viiezlotised rahad aastast 1831 pisi|vasakul| Marcin Zaleski. "Poola vägede [[Wierzbnost naasmine 3. detsembril 1830"]] pisi|Ülestõusu diktaatorite pitsat
Järgmisel päeval võtsid ülestõusnud koos rahvaga enda kontrolli alla kogu Varssavi ning sõjaväelaste vandenõu muutus ülestõusuks. Suurvürst Konstantin Pavlovitš taganes koos ustavaks jäänud vägede ja ohvitseridega, seades end sisse Wierzbnos asuvas kõrtsis, ülestõusnute vastu ta välja ei astunud. Hiljem lahkus ta koos oma kontrolli all olevate vägedega, andes ülestõusnutele üle nii Modlini kui ka Zamośći. Hiljem väljendas ta korduvalt oma sümpaatiat ülestõusnute vastu. Aastal 1831 ta suri, surmapõhjuseks oli koolera.
Pärast seda, kui Franciszek Ksawery Drucki-Lubecki juhitud Kongeressi-Poola tsiviiladministratsiooniks olev Riiginõukogu ebaõnnestunult rahvalt relvi ära korjata üritas, eskaleerus ülestõus veelgi. 1. detsembril loodi taas Patriootide Ühing, mille juhiks sai Maurycy Mochnacki, kes nõudis kiiret tegutsemist Kongressi-Poola aladel asuvate Vene vägede vastu. Ülestõusnute survel võeti ühingu liikmeid vastu ka Riiginõukogusse, kuigi selle konservatiivsemad liikmed olid taolise otsuse vastu. Rahva rahustamiseks astus Riiginõukogu 3. detsembril tagasi ja moodustati ajutine valitsus, mille eesotsas oli Adam Jerzy Czartoryski. Ülestõusnute vägede ülemjuhatajaks sai Józef Chłopicki, kes 5. detsembril kuulutas end ülestõusu diktaatoriks ja kavatses alustada Venemaa keisriga läbirääkimisi, nähes nende vahendajana Preisi kuningriiki. Ta saatis ka keisri juurde saadikuna Tadeusz Wyleżyński, kes avalikustas Nikolai I-le Poola vägede paiknemise.
Peterburi sõitis poola delegatsiooni eesotsas ka vürst Drucki-Lubecki. Seim tegi talle ülesandeks nõuda keisrilt Poola konstitutsiooni tunnistamist, Leedu, Volõõnia ja Podoolia alade Kongressi-Poolaga liitmist ja taolise seimi kokkukutsumist, kus oleks olnud esindatud ka liidetavate alade esindajad. Samuti pidi ta nõudma Vene vägede Poolast väljaviimist.
Pavel Volkov
Pavel Volkov on mitme inimese nimi:
Novembriülestõus
Ülestõusu puhkemine
13. detsembril andis keiser välja ukaasi, millega ta kehtestas eelnevalt nimetatud piirkondades sõjaseisukorra, samuti käskis ta alustada ekspeditsioonikorpuse mobiliseerimist. Selle juhiks sai Hans Karl von Diebitsch ja selle ülesandeks oli ülestõusu mahasurumine. Juba 7. detsembril oli ta andnud aga Georg Andreas von Roseni väesalgale korralduse tungida Kongressi-Poola aladele. 17. detsembril andis keiser välja manifesti poolakatele, milles ta nõudis Riiginõukogu taastamist selle varasemal kujul ja Poola vägede koondumist Płocki ümbruskonda.
Olukord Poolas oli samal ajal aga teravamaks muutunud. 20. detsembril andis seim välja manifesti, milles põhjendati poolakate ülestõusu Venemaa võimude vastu: Inimeste vabadust on vägistatud, vanglad on täidetud rahvaga, sellal kui sõjaväekohtud nuhtlesid rahvast, kelle ainus süü seisnes selles, et nende hing ja rahvuslik loomus sõdisid korruptsiooni ja toime pandava laastamistöö vastu. Juhuks, kui Venemaa ründab Poolat, oli seal kirjas: siis on meie vaenlasel juures vaid üks uus valdus, mis on muudetud kõrbeks. 21. detsembril saatis diktaator Józef Chłopicki ajutise valitsuse laiali ja kutsus selle asemel kokku raada. 29. detsembril kutsus diktaator kokku tuvastuskomisjoni, mille eesmärgiks oli tegeleda spionaažis kahtlustatavate inimestega. pisi|"Nikolai I troonilt kukutamine Poolas aastal 1831"
17. jaanuariks oli saanud selgeks, et läbirääkimised Nikolai I-ga ei vii kuhugi, kuna too nõudis vaid ülestõusnute tingimusteta kapituleerumist. Nii astus Józef Chłopicki tagasi ja seimis sai ülekaalu radikaalne Patriootide Ühing Joachim Leleweli juhtimisel. 25. jaanuaril 1831 võttis seim Roman Sołtyki eestvedamisel vastu otsuse Nikolai I troonilt kukutamise kohta, mis tähendas sisuliselt personaalunioonist loobumist ja Poola iseseisvuse väljakuulutamist. Otsuse väljakuulutamise järel tormas seimi liige Jan Ledóchowski saali keskele ja hõiskas: "Kuulgu kõik, enam pole Nikolaid!"
Selleks ajaks oli Poola piiri äärde jõudnud Diebitschi juhitud 115 000 mehe suurune Vene vägi, mis koosnes 336 väesalgast. Keiser oli Diebitschile kaheksas Poola maakonnas piiramatud volitused. 29. jaanuaril 1831 saatis seim kokku kutsutud raada laiali ja ametisse määrati valitsus Rahvuslik Raada, mille koosseisus olid Adam Jerzy Czartoryski, Wincenty Niemojowski, Stanisław Barzykowski, Teofil Morawski ja Joachim Lelewel. Józef Chłopicki asemele astus Michał Gedeon Radziwiłł, aga Chłopickist sai sõjavägede ülemjuhataja.
Jan Olrych Szaniecki tegi ettepaneku ülestõusnute jõudude tugevdamiseks luua talumeestest rahvaarmee ja parandada talumeeste elujärge, et need oleks huvitatud rahvavägedega liitumisest. Patriootide Ühing toetas seda ettepanekut, ent parlamendi enamuse vastuseisu tõttu see ei teostunud. Hiljem, 21. juunil, selline rahvavägi ka kindral Skrzynecki juhtimisel tõepoolest loodi, ent kuna seda ei toetanud lubadused lihtrahva elujärge paremaks muuta, siis puudus pärisorjadel motivatsioon selle väega liitumiseks. Seimis nimelt kardeti, et taolised otsused näitavad novembriülestõusu lihtrahva ülestõusuna. Pikemas perspektiivis tõi see aga kaasa lihtrahva toetuse vähenemise.
Vene-Poola sõda
pisi|vasakul|Vene ja Poola väesalkade võrdlev suurus sõja kuude kaupa pisi|Chłopicki ja Skrzynecki Poola vägesid juhatamas. [[January Suchodolski maal]] pisi|Marcin Zaleski maal Waweri ja Dębe Wielkie lahingus võetud vangide ja lahingustandartite esitlemine Varssavis
Vene sõjavägi ületas Kongressi-Poola piiri 5. veebruaril 1831. Esimesed relvastatud kokkupõrked leidsid aset 7. veebruaril. mil ülestõusnute esimene ulaanipolk Siedlces vastase luuresalgaga lahingut pidas. Selsamal päeval sundis ülestõusnute 3. ulaanipolk Węgrówist lahkuma kaks vene polku.
Pärast edukaid kokkupõrkeid poola vägedega Stoczeki lahingus ja I Waweri lahingus alustasid Vene väed rünnakut Varssavile. 25. veebruaril toimus aga suur Olszynka Grochowska lahing (Poola vägesid 40 000, Vene vägesid 60 000), milles küll Józef Chłopicki sai haavata, ent mis kujunes siiski poola vägede taktikaliseks võiduks, kuna pealetung Varssavile peatati. Poolakad kaotasid lahingus 7000 meest, venelaste kaotused olid veidi suuremad.
Lahingu järel sai diktaatoriks Jan Skrzynecki, kes aga kartis vastupealetungi alustada. Ta nõustus rünnakuga alles märtsi lõpus. Ignacy Prądzyński hulljulged plaanid tõid Poola vägedele edu II Waweri lahingus, Dębe Wielkie lahingus ja Iganie lahingus. Seejärel Skrzynecki peatas vasturünnaku. Ta lootis välisele toetusele ja eelista Vene vägede purustamise asemel nendega läbirääkimisi pidada. Alles mai lõpus nõustus ta Prądzyński uue plaaniga, mis nägi ette venelaste Łomża ja Ostrołęka ümbruskonnas tegutsevate kaardiväepolkude purustamise. Selle viivitamise tõttu saavutasid Vene väed strateegilise initsiatiivi. Aprillis puhkes Nikolai I vägede seas tüüfuse- ja kooleraepideemia. Peterburis süüdistati selles poolakaid ja väideti, et need on kaevud mürgitanud. 26. mail võitsid venelased Ostrołęka lahingu, mis mõjus Poola vägede moraalile laastavalt. Selle kaotuse üheks põhjuseks on asjaolu, et Skrzynecki kõhkles ega söandanud haigusest nõrgestatud Vene vägesid täie jõuga rünnata. Nii kujunes juulis välja olukord, kus Poola võis välja panna vaid 65 000 meest ja Vene armee kogusuuruseks oli 135 000 sõdurit, kellest küll paljud olid tegevuses Venemaa keskrajoonides koolera tõttu puhkenud arvukate mässude mahasurumisega. 11. augustil astus ta diktaatori kohalt tagasi.
15. augustil üritas Patriootide Ühing võimu võtta. Selle käigus tappis vihane rahvamass Varssavi kuningalossis olevad reetmises süüdistatud vangid. Tekkinud segaduses tõusis ülestõusu juhiks kindral Jan Krukowiecki, kes saavutas raada üle peaaegu täieliku kontrolli.
Ostrołęka lahingu järel koolerasse surnud Hans Karl von Diebitschi vahetas 6. septembril Vene vägede ülemjuhataja kohal välja Ivan Paškevitš. Tema juhtimisel hõivasid Varssavit seni idast rünnata üritanud Vene väed kiirmarsiga Włocławeki sillad ja ründasid linna läänest. Rünnakus Wolale langes poola kindral Józef Sowiński. Seejärel ei näinud ülestõusu juhid Varssavi kaitsmiseks enam mingit võimalust ja andsid linna vastasele üle. Paar nädalat hiljem lõpetasid oma tegevuse seim ja Rahvuslik Raada, laiali lagunes ka ülestõusnute kindralstaap. Paljud selle liikmetest pagesid Preisimaale või Galiitsiasse.
Krukowiecki tagandati Varssavi langemise järel ja ülestõusnute uueks ülemjuhatajaks sai Bonawentura Niemojowski. Ülestõusnute sõjavägi taganes algul Modlini kindlusse, seejärel aga Płocki ümbruskonda. Paar nädalat hiljem lõpetasid oma tegevuse seim ja Rahvuslik Raada, laiali lagunes ka ülestõusnute kindralstaap, selle põhjuseks oli teade suure ülestõusnute väesalga interneerimisest Austrias. Paljud selle liikmetest pagesid Preisimaale või Galiitsiasse. 5. oktoobril 1831 ületas suurem osa Poola vägesid Preisimaa piiri ja alistus Brodnica all Preisimaa võimudele, eelistades seda Vene vägede kätte sattumisele. 8. oktoobril alistus Modlin, 13. oktoobril aga Zamośći garnison. 21. oktoobril hõivati ülestõusnute viimane tugipunkt Zamośći lahistel ja seda loetakse ülestõusu lõpuks.
Aastal 1831 kajatas Aleksandr Puškin oma teostes korduvalt vajadust poola mäss võimalikult kiiresti maha suruda. Seda kajastavad nii luuletus "Borodino aastapäev" (Бородинская годовщина) kui ka ood "Neile, kes Venemaa üle keelt peksavad" (Клеветникам России).
Hinnatakse, et ülestõusnute vägede kogusuuruseks oli ligikaudu 150 000 meest. Neist 40 000 langes lahingus või sai haavata. Vene vägede suurus oli ligi 200 000 meest; venelased kaotasid haavatute ja tapetutena ligi 23 000 meest.
Partisanisõda
pisi|Józef Zaliwski Ostrołęka laskurid
Juba aasta 1831 alguses oli Ignacy Prądzyński teinud ettepaneku moodustada koordineeritult tegutsevate poola partisanide salgad. Need pidid koosnema väikestest metsades varjuvatest salkadest, mis pidid koosnema kohaliku julgeolekuteenistuse inimestest ja piirkondlikest sõjaväesalkadest. Plaani kohaselt tuli terve Poola ala jagada seitsmeks tsooniks, kus pidid tegutsema erinevad ülestõusnute salgad.
Augustowi ümbruskonnas tegutses Michał Godlewski juhitud ligi 1000 mehe suurune salk. Seal tegutsesid ka majorite Karola Szoni ja Antoni Puszeti juhitud salgad, mille suuruseks oli 4000 meest. Need salgad purustati 22. aprillil Marijampolė all. Kurpiówi laanes tegutsesid Józef Zaliwski juhitud partisanid. Tema salgas oli üle saja püssimehe ja nad korraldasid vastase vägedele varitsusi, samuti ründasid nad ka vastase moonavoore. Venelaste võit Ostrołęka lahingus tõi kaasa selle salga lagunemise.
Leedu aladel kasutasid Vene väed partisanide mahasurumiseks drastilisi võtteid. Ohvitserid lasti maha, aadlike vara konfiskeeriti ja nad saadeti pagendusse, pärisorjad piitsutati läbi või küüditati Siberisse, ülestõusu toetanud külad põletati maha. Valitsus toetas ka vanausulisi, õhutades neid mõisasid rüüstama. Samuti toetasid valitsusvägede tegevust juudid. Ülestõusu tagajärjel suleti paljud kloostrid ja katoliku kirikud; viimased muudeti sageli ka õigeusu kirikuteks.
Novembriülestõus väljaspool Kongressi-Poolat
pisi|Emilia Plater ja tema vikatitega relvastatud talumeeste sõjasalk
Vene võimud kehtestasid Białystoki ümbruskonnas Vilno, Grodno ja Minski kubermangus sõjaseisukorra juba 1. detsembril 1830. Ülestõusu oletatavad juhid arreteeriti, vangistati ja saadeti süüdistatuna relvastatud ülestõusu ettevalmistamises Siberisse maapakku. Eravalduses olevad relvad konfiskeeriti. Sellele vaatamata kogunes Vilniuses nõndanimetatud Peakomitee, mille eesmärgiks oli luua side Varssavi ülestõusnutega ja asutada maal salaseltsid. Peakomitee liikmed olid Antoni Gorecki, Stanisław Szumski, Ludwik Zambrzycki, Edward Römer, Justyn Hrebnicki, Michał Baliński ja Leon Rogalski. 25. jaanuaril 1831 koostas seim endise Rzeczpospolita alade elanikele läkituse, kus oli kirjas:
Radikaalsemad ülestõusnud pooldasid Poola vägede Leedu aladele saatmist, et halvata nii Vene vägede sissetung Poolasse. Józef Chłopicki selle plaaniga aga ei nõustunud. Nõnda kaotas ta aga võimaluse purustada Georg Andreas von Roseni väesalk. Reaalselt alustati sõda joonelt Hrodna–Białystok-Brest.
Veebruaris 1831 puhkesid Zemaitijas arvukad rahvaülestõusud, kuna sealsed talunikud olid vastu Vene vägedesse värbamisele. Esimene väljaastumine toimus Salantais. Märtsis levis ülestõus ka teistele Leedu aladele. 26. märtsil hõlvasid ülestõusnud Raseiniai, 28. märtsil Šiauliai, Telšiai ja Panevėžysi, 2. aprillil Jonava, 7. aprillil aga Ukmergė. Kohalikud garnisonid sunniti relvi loomutama ja võimustruktuurid lammutati.11. aprillil tõusis üles Švenčionys.
Raseiniai piirkonnas valiti esinduskogu, kuhu kuulusid: Juliusz Gruszewski, Józef Rymkiewicz ja Ignacy Staniewicz. Piirkondlikuks juhiks sai Ezechiel Staniewicz. Ukmergė ümbruskonnas tegutsesid ülestõusnute salgad Michał Lisiecki, Ferdynand Grotkowski, Jan Horodeński, Cezary ja Emilia Plateri juhtimisel. Kaunase ümbruskonna ülestõusnuid juhatas Maurycy Prozor. Leedulaste ülestõus sidus endaga venelaste Pjotr Aleksejevitš Tolstoi juhitud 30 000-mehelise väesalga, luues niiviisi ajutise strateegilise tasakaalu.
pisi|vasakul|Emilia Plater lahingus Šiauliai all.[[Wojciech Kossak, 1904]]
4. aprillil hõivasid ülestõusnud Ašmiany. Peagi saabusid linna suured Vene väed. Toimunud lahingus said linna kaitsjad lüüa ja neist langes 150 meest. Osa rahvast põgenes metsa, aga linna jäänud elanikest suurem osa tapeti. Surmati ka viissada kirikust varju otsinud inimest koos vaimulikuga. Ülestõusud leidsid aset veel Vilejka all ja Dzisna ümbruskonnas. 20. mail vallutas üks ülestõusnute salk Lepieli. Mais tõusis Hrodnas üles kindral Dezydery Chłapowski juhitud väesalk. Grodno kubermangu ülestõusnute tähtsaks tugipunktiks kujunes Bialowieza ürgmets. Valgevene aladel vallutasid ülestõusnud veel Lida ja Dziatłava. Juunis üritas kindral Antoni Giełgud edutult Vilniust vallutada.
Ülestõusnute välispoliitika
Alates päris alguses püüdsid ülestõusnud saavutada oma tegude tunnustamist. Selles tuginesid nad Viini kongressi otsustele, mida Venemaa nende meelest rikkunud oli. Selle nimel tegutsesid ülestõusnute saadikud nii Suurbritannias kui ka Prantsusmaal. Ka Vene võimud alustasid diplomaatilist tegevust ja nende survel tunnistasid need riigid Poolas toimuva Venemaa siseasjaks.
Poolas toimuv tuli mõnel määral jutuks Belgia küsimuses peetaval Londoni konverentsil. Ülestõusu mahasurumisele keskendunud Venemaa loobus seal oma vastuseisust Belgia iseseisvusele. Lääneriigid nõudsid seal, et Preisimaa ja Austria jääksid toimuvas konfliktis neutraalseteks.
Kaugemate välisriikide reaktsioon
Lääne-Euroopa rahvas üldiselt toetas ülestõusnuid. Prantsuse luuletaja Casimir Delavigne kirjutas ülestõusnute toetuseks kiiresti poola keelde tõlgitud marsi "Varšavjanka" (La Varsovienne). Ka USA-s korraldati ülestõusnute abistamiseks korjandusi ja näiteks Edgar Allan Poe avaldas soovi ülestõusnutega liituda. Valitsuste tasandil valitsesid seal aga hoopis teistsugused meeleolud.
Prantsuse kuningas Louis-Philippe I jaoks oli põhiline hoida teiste Euroopa valitsejatega häid suhteid. Suurbritannia poliitikas mängis olulist rolli Wellingtoni hertsogi asemel Henry John Temple, kes nägi suurimat ohtu Suurbritanniale Prantsusmaas ja pooldas Wellingtoni hertsogi eeskujul sõbralikke sidemeid Venemaaga, samuti nägi ta poolakates võimalikke prantslaste toetajaid (Poolas suhtuti Prantsusmaasse suhteliselt hästi juba seetõttu, et Napoleon oli Varssavi Suurhertsogiriigi näol ajutiselt taastanud mingil kujul Poola omariikluse).
Preisimaa reaktsioon
pisi|"L’ordre regne à Varsovie" (Varssavis valitseb kord). [[Jean Ignace Isidore Gérardi karikatuur]]
Preisi kuningriik reageeris Novembriülestõusule äärmiselt negatiivselt. Preisi armee mobiliseeriti juba detsembris 1830. Seda juhtisid feldmarssal August Neidhardt von Gneisenau ja staabikindral Carl von Clausewitz. Sõjavägi lõi Preisimaa ja Kongressi-Poola piirile militariseeritud tsooni. Mobiliseeriti ka Poseni suurhertsogkonna landesveer, mis liikus Preisimaa hõivatud aladelt Wittenbergi ümbruskonda. Konfiskeeriti ka Poola panga varad, mis olid Preisimaa pankades hoiul. Keelustati Poola aladele lõhkeainete, relvade, rõivastuse, toiduainete ja ravimite vedamine. Poola panga andmetel peatasid Preisimaa, Austria ja teised Saksa riigid 50 000 karabiini, 3000 püstoli, 4000 saabli, 40 000 vintpüssi, 22 000 püssiluku, 51 000 naela püssirohu ja 355 000 naela salpeetri Poolasse veo; osa neist veostest ka konfiskeeriti. Need kaubad olid ostetud Suurbritanniast ja Prantsusmaalt ülestõusnute vägede varustamiseks.
Üle Preisi piiri taganema sunnitud Poola vägedelt konfiskeeriti sedamaid relvad ja sõdurid interneeriti. Üks venelaste kasakaüksus, mis ka üle piir sattus, saadeti aga viivitamatult Venemaale tagasi. Ka saatsid Preisimaa võimud Vene vägedele toitu ja varustust ja Preisimaa insenerid rajasid Vislale silla, mida ületades Ivan Paškevitš Varssavit läänest rünnata sai.
Austria reaktsioon
Austria reaktsioon sündmustele oli kahetisem. Austria võimud keelustasid küll relvade ja laskemoona ekspordi Kongressi-Poola aladele, ka konfiskeerisid nad Viinist ostetud Poolasse viidavaid relvi (20 000 karabiini ja 8000 saablit). Lvivis asus tegutsema venelaste luureagentuur ja Galiitsiast asuti importima Vene vägedele sildade ehitamiseks vajalikke materjale.
Samal ajal müüsid Austria võimud ülestõusnutele vananenud karabiine. Ka ei interneerinud nad alati nende piiri ületanud ülestõusnute väesalkasid. Galiitsiast varustati ülestõusnuid pidevalt relvade, laskemoona ja ravimitega. Galiitsia kuberner August Longin von Lobkowitz oli pidevalt kontaktis Lvivis resideeriva ülestõusnute esindaja Izydor Pietruskiga, aidates tal ülestõusnute aladele relvi ja vabatahtlikke toimetada. Nii säilis ülestõusnutel lootus, et Austria võimud hakkavad selles konfliktis vahendajateks. Lõpuks interneerisid austerlased aga Volõõnias tegutsenud Józef Dwernicki väeüksuse.
Ülestõusu nurjumise põhjused
pisi|Dietrich Monten. "Finis Poloniae", 1831. Maalil on kujutatud Preisimaa piiri ületavaid lootuse kaotanud ülestõusnuid pisi|[[Horacy Vernet. "Poola Prometheus". Maal on Novembriülestõusu allegooria]]
Nii ülestõusu nurjumise kui ka Poola kaotuse sõjas põhjustasid suuresti ülestõusnuid juhtivate poliitikute Adam Jerzy Czartoryski ja Bonawentura Niemojowski ja väepealike Józef Chłopicki, Jan Skrzynecki, Jan Krukowiecki, Henryk Dembiński ja Maciej Rybiński arvamus, et selles võitluses on võimalik edu saavutada vaid läbirääkimiste teel ja välise abiga. Ka olid nad suuresti tsaarivõimule lojaalsed ja toetusid aristokraatidele, olles vastu pärisorjuse kaotamisele ja mõisamaadest rahvale maa jagamisele. Nõnda kaotas algselt üldrahvalik ülestõus peagi lihtsama rahva toetuse.
Ka ei olnud aeg ülestõusuks just kuigi sobilik. Adam Czartoryski on leidnud, et kaks aastat varem oleks ülestõusu eduväljavaated palju suuremad olnud, kuna toona oli Venemaa sõjas Türgiga ja venelastel poleks Poolaga tegelemiseks olnud piisavalt vägesid.
Ka olid Vene väed tugevamad ja neil olid suuremad lahingukogemused. Sellele vaatamata on Aleksander Puzõrevski leidnud, et kuigi pealtnäha oleks venelaste pealetung pidanud olema kerge, kujunes sellest vaatamata ülestõusnute vigadele kaheksa kuud kestnud konflikt, kus Poola väed korduvalt edu saavutasid. Edward Henry Lewinski Corwini hinnangul oleksid ülestõusnud pidanud looma esimese kaitseliini Leedu aladel, pidurdades sellega Vene vägede sissetungi. Ka oleksid poolakad pidanud ükshaaval saabuvate väeüksustega tegelema kiirelt ja otsustavalt, mitte aga pealetungiga viivitama.
Oluline ülestõusu ebaõnnestumise põhjus oli veel asjaolu, et kui Poola jagamised põhjustas riigis valitsenud anarhia ja üksmeele puudumine, siis ülestõusnud andsid oma liidritele absoluutse võimutäiuse ega talunud kriitikat, kartes, et lahkhelid saavad taas nende kaotuse põhjuseks.
Ülestõusu tulemused
Ülestõusul oli terve rida tagajärgi. Esiteks tõi interventsioon kaasa kooleraepideemia, millesse suri kümnes osa Poola rahvast. Ka järgnes ülestüusnute kaotusele massiline emigratsioon – riigist lahkus ligi 8000 inimest, kellest 5700 asus elama Prantsusmaale. Ka värvati järgnevatel aastatel paljud poolakad Venemaa sõjaväkke. 80 000 poolakat küüditati Siberisse.
Teiseks ei pidanud Venemaa enam Viini kongressi otsuseid endale siduvaks, kuna Poola oli sõjas kaotanud. Sellele vastavalt likvideeriti ka pärast ülestõusnute valduses olnud alade vallutamist kogu nende administratiivne süsteem. Sügisel seadsid venelased sisse sõjaväevõimudele alluva ajutise valitsuse, mille juhiks sai Fjodor Engel ja mille eesmärgiks oli Poola alade rahustamine. See allus Poolas resideerivate vägede ülemjuhile ja Poola Kuningriigi kindralkubernerile, kelleks sai Ivan Paškevitš. Novembris andis Nikolai I välja ukaasi, millega tühistas igaveseks kõik ülestõusnute valitsuse vastu võetud otsused. pisi|Poola laste röövimine Varssavis lossiplatsil aastal 1831
Aastal 1832 piirati Poola autonoomiat märgatavalt. Poola konstitutsiooni asemel seati sisse orgaaniline statuut. Poola sõjavägi liideti Venemaa sõjaväega, keelustati Poola seim ja kohalikud omavalitsused ning piirkonna kuberneriks sai Ivan Paškevitš. Algas ka administratiivse süsteemi venestamine. Varssavisse ehitati suur kindlus.
Kolmandaks tuli Leedu ja Poola elanikel tasuda suurt kontributsiooni. Sellele lisaks seati Venemaa ja Poola piiril sisse tollimaks.
Neljandaks likvideeriti poolakeelne kõrgharidus ja keskkoolides hakkas õppetöö toimuma vene keeles. Suleti ka Kongressi-Poola aladest väljaspool asunud Vilniuse ülikool. Väljaspool Kongressi-Poolat suleti arvukalt katoliku kirikuid ja kloostreid, seal tegutsenud kreekakatoliku kirik läks õigeusu kiriku alluvusse.
Viiendaks võtsid pealetungivad Vene väed kinni hulgaliselt poola lapsi. Neist formeeriti erilised kantonistide pataljonid.
Suuremad lahingud
pisi|Stoczeki lahing 1831, [[Jan Roseni maal]] pisi|Vene ja Poola vägede paiknemine I Waweri lahingu ajal pisi|Olszynka Grochowska lahing 1831, [[Wojciech Kossaki maal]] pisi|Ostrołęka lahing 1831, [[Juliusz Kossaki maal]]
Muud lahingud
pisi|Satiiriline joonis Varssavis valitseb rahu
NHL-i hooaeg 2017–2018
NHL-i hooaeg 2017–2018 oli NHL-i 101. hooaeg (100. hooaeg, kui jätta kõrvale NHL-i tööseisaku tõttu ära jäänud hooaeg 2004–05). Kõik 31 võistkonda pidasid 4. oktoobrist 2021 kuni 7. juunini 2022 toimunud põhihooajal kokku 82 mängu. Stanley karika finaalseeria peeti mai lõpus ja juuni alguses. Hooajal 2017–2018 võitis Stanley karika Washington Capitals, kellele see oli esimene selle karika võit.
Voldemar Peterson
Voldemar Peterson (24. aprill 1908 Tallinn – 16. aprill 1976 Tallinn) oli eesti jalgpallur.
Ta mängis karjääri jooksul Tallinna Jalgpalliklubis ja Tallinna JS Estonias, kellest viimasega tuli ka viiel korral Eesti meistriks. Aastail 1930–1938 mängis Peterson Eesti koondises 22 mängu.
Kuveidi jalgpallikoondis
Kuveidi jalgpallikoondis on Kuveidi rahvuskoondis jalgpallis.
Arved klaariks
Nime "Arved klaariks" kannavad eesti keeles mitu filmi:
Istarid
Istarid on J. R. R. Tolkieni lugudest tuntud rass olendeid Keskmaal, keda inimesed kutsuvad võluriteks. Nad näevad välja nagu inimesed, kuid on füüsiliselt tugevamad ja suuremate vaimsete võimetega.
Saabumine
Kui Kolmas Ajastu oli kestnud tuhatkond aastat, jõudis Hallidesse Sadamatesse kaugelt läänest tulnud haldjalaev. Sellel seisis viis pikkade valgete habemete ja avarate kuubedega eakat meest. Nende kuued olid eri värvi, kõigil oli aga peas kõrge teravatipuline müts, jalas kõrged rändurisaapad ning käes pikk sau. Need oli istarid, keda inimesed nimetasid võluriteks, ning nende mütsid ja sauad märkisid nende kutsumust. See oli valitute vennaskond, mis oli Surematutelt Maadelt Keskmaale saadetud, sest seal oli hakanud kurjus tugevasti pead tõstma.
Kuigi istarid ilmusid salaja ja paistsid välja tagasihoidlike vanameestena, olid nad enne saabumist Keskmaale olnud võimsad vaimud. Nad olid olnud Maiarid, vaimud, kelle vanus ületab Maailma ea, rass, mis tekkis Ilúvatari mõtetest Ajatutes Kodades. Kuid Kolmanda ajastu Keskmaa pisikesse maailma oli neil keelatud maiaritena astuda. Seepärast pidid nad valima inimese kuju ning nende jõud piirnes sellega, mida oli leida Surelikel Maadel.
Räägitakse, et Keskmaale tuli viis istarit, kuid Lääne inimesteni jõudnud lugudest ei ole peaaegu üldse juttu kahest võlurist, kes olevat suundunud Keskmaa kaugematele idaaladele. Need olid Ithryn Luin ehk Sinised Võlurid, ja kuigi on teada, et neid nimetati Surematutel Maadel Alatariks ja Pallandoks ning nende väljavalijaks oli olnud valarite ratsamees Oromë, pole sugugi teada, mida nad Keskmaal korda saatsid.
Gandalf
Gandalfit peetakse kõigist istaritest suurimaks, sest tema tarkus juhtis Keskmaa vabad rahvad võidule Musta Isanda Sauroni üle, kes ihkas orjastada kogu maailma. Selles ürituses oli Gandalfile abiks haldjate Tulesõrmus Narya, mille talle oli andnud Hallide Sadamate isand Círdan, sest Narya suutis muuta inimesed vapraks ja otsusekindlaks. Gandalfi õhutusel tapeti lohe Smaug ning saavutati võit Viie Väe, Sarvelinna ja Pelannori Väljade lahingus. Ainult Gandalf suutis lõpu teha Moria Balrogile. Kuid tema suurim saavutus oli Ühe Sõrmuse leidmine ja Sõrmusekandja suunamine kohta, kus see oli võimalik hävitada. Selle teoga kaotasid Sauron ja tema teenrid võimu ning kurjuse kuningriik varises rusudeks. See lõpetas Gandalfi töö Keskmaal ja Kolmas Ajastu lõppeski tema seilamisega tagasi Surematutele Maadele.
Radagast
Teine Kuulsam istar on Radagast Pruun, kes elas Rhosgobelis Anduini orus. Tal oli oma osa Valges Nõukogus, mis loodi vastu seisma Sauronile, kuid tema tähelepanu oli koondatud Keskmaa Kelvaritele ja Olvaritele ning tollastes kroonikates on temast vähe juttu. Ta oli kõigist inimestest targem taimede ja loomade osas, sest tema haldjapärane nimi oli Aiwendil ning ta oli Maa Kuningannale Yavannale ustav vaim. Räägitakse, et ta oskas kõnelda paljude lindude keeltes. Isegi Beornlased, Sünklaaane metsamehed ja Fangorni metsa võimsad Entidest kaitsjad rääkisid austusega Radagast Pruuni tarkusest, sest metsaasjanduses polnud talle võrdset.
Saruman
Viimasena tuleb istaritest mainida Saruman Valget, kelle haldjad andsid nimeks Curunír ehk Osav Mees. Kui loodi istarite vennaskond, peeti teda selles suurimaks. Palju sajandeid rändas Saruman Keskmaal ringi, otsides iga võimalust hävitada Must Isand Sauron, kuid ajapikku muutus ta uhkeks ning, hakkas ise võimu ihkama. 2759. aastal saabus ta Raudlinna ning Gondorit Valitsev Kojaülem Beren andis talle Orthanci võtmed, sest arvati, et istarid aitavad gondorlasi ja rohirrimeid sõjas orkide, idalaste ja nõgilaste vastu. Kuid Saruman muutis Raudlinna võimsaks kurjuse pesapaigaks ning kogus sinna suure orkide, uruk-haide, poolorkide ja nõgilaste väe. Ta tõstis Raudlinna kohale oma türannia lipu, mille mustal taustal paistis tontlik valge käsi. Uhkus kahandas Sarumani tarkust, kuni Sauron, kelle käsutada oli märgatavalt suurem tarkus, suutis ta endale allutada. Nii muutus suurim istaritest, kes oli tulnud Musta Isandat hävitama, tolle alandlikuks teenriks. Kuid Sarumani võimu hävitas entide raev, rohirrimite ja Torvede vaprus ning Gandalfi tarkus. Raudlinna tegid maatasa endid, Sarumani väed hävisid rohirrimite ja torvede käe läbi ning Gandalf murdis puruks tema saua ja hävitas võlurivõimed. Sarumani langus oli nii ränk, et ta otsis alatult tillukestki kättemaksu pisikeses Maakonnas, kus elasid kääbikud. Seal astusid lõpuks Sarumani võimutaotluse vastu kääbikud ise ja tema tapjaks osutus üks ta enda ustavaimatest teenritest Gríma Ussikeel. Kui Saruman suri, varises tema keha kokku luudeta nahahunnikuks, millest tõusis taevasse hall udusammas. Öeldakse, et hetkeks seisis Sarumani hall maiari-vorm oma surelike jäänuste kohal, kuid siis puhus tuuleiil selle laiali.
Katherine Kelly Lang
pisi|Katherine Kelly Lang (2013) Katherine Kelly Lang (sünninimi Katherine Kelly Wegeman; sündinud 25. juulil 1961 Hollywoodis Californias) on USA näitleja.
Teda tuntakse eeskätt Brooke Logani rolli järgi seebiooperis "Vaprad ja ilusad".
Isiklik elu
Lang õppis Beverly Hills High Schoolis.
Erkki-Siim Kalbus
Algusaastad
Trummi mängimisega alustas Erkki-Siim 2004 aasta suvel Pärnus kui moodustati sõpradega esimene punkrock bänd nimega Üheksas Ring.
Muusika kollektiivid
8's ring/Gulag - 2004, punkrock, Pärnu
Label Of Guilt - 2005-2006, meloodiline metal, Pärnu
Exprosyum - 2006-2008, metal, Pärnu
John Stuart Mill - 2007-..., alternatiiv rock, Pärnu
Clinic-X - 2008, industriaal, Pärnu
Anal Caves - 2009-2011, grind core, Pärnu
Vanished Vikings - 2010, metalcore, Tartu
Catafalc - 2011-2015, death metal, Tallinn
Dead Kings - 2016, hardcore, Austraalia
Goresoerd - 2018-..., deathschool, Tallinn
Asendusliige
Itch
Ainus Seadus
Daycleier