Mobiiltelefonide_ajalugu
Mobiilne lairibaandmeside – 3G
Esimene kommerts-testimisvõrk 3G-ga käivitati NTT DoCoMo poolt Jaapanis Tokyo regioonis 2001. aasta mais NTT DoCoMo käivitas oma esimese kaubandusliku 3G võrgu 1. oktoobril 2001, kasutades WCDMA tehnoloogiat. 2002. aastal käivitati esimene 3G-võrk rivaalide CDMA2000 1xEV-DO tehnoloogia peal SK Telecomi ja KTF poolt Lõuna Koreas, ning lisaks Monetis USA-s. Monet läks pärast seda pankrotti. 2002. aasta lõpuks käivitati teine WCDMA võrk Jaapanis Vodafone KK firma poolt (nüüd tuntud Softbanki nime all). Euroopa 3G-tehnoloogia lasti välja Itaalias ja Suurbritannias The Three/Hutchison grupi poolt, samamoodi WCDMA peal. 2003. aasta nägi veel 8 3G-võrgu turuletulemist, kuus WCDMA-d ja 2 EV-DO-d. 3G-süsteemi arengu ajal loodi sellised 2.5G-süsteemid nagu CDMA2000 1x ja GPRS lisanditena olemasolevale 2G-võrgule. Neil on mõned 3G omadused, kuid puuduvad kõrge andmesidekiirus või täis multimeedia teenused. CDMA2000-1X kannab teoreetiliselt maksimum andme kiirust kuni 307 kbit/s. Väljaspool seda on EDGE-süsteem, mis teoreetilist katab 3G-süsteemi nõuded, kuid jääb kitsaks neile. 3G kiire ühendus muutis tööstust, võimaldas esimest korda meediat streamida (ja televisiooni), see tuli kasuks ettevõtetele nagu RealNetworks, Disney. 2000ndate keskel, 3G areng läks arenes edasi ja rakendus High-Speed Downlink Access (HSDPA). See oli täiuslik 3G-mobiilside protokollile, tekkis ka 3.5G, 3G+ ja 3G Turbo, mis võimaldasid võrkudel mis põhinesid Universal mobile Telecommunications Systemile (UMTS) kõrgemat andmesidekiirust ja mahtu. Hetkel HSDPA toetab link kiirust 1.8, 3.6, 7.2 ja 14.0 Mbit/s. 2007. aasta lõpuks oli 3G-võrgul 295 miljonit tellijat üle maailma, mis on 9% kogu maailma kliendibaasist. Umbes 2/3 sellest oli WCDMA standardil ja 1/3 EV-DO standardil. 3G-telekommunikatsioon teenis 2007. aastal üle 120 miljardi dollari tulu ja turgudel oli enamik uusi telefone 3G toega. Jaapanis ja Lõuna-Koreas ei müüda enam teise generatsiooni telefone. Kuigi mobiilidel oli ammu võimalus saada infot võrkudest nagu internet, sai alles see kasutust tänu 3G heale kiirusele ja laialdasele levikule 2000. aastatel. Sel ajal ka tehti vidinaid, mis võimaldas ühineda telefoni internetti. Esimest sellist vidinat kutsutakse tongliks – see ühendatakse arvuti USB-pessa. Teise selline vidin oli kompaktne juhtmevaba ruuter, mis on tänapäeva mõistes Wi-Fi, see teeb 3G-internetiühenduse võimalikuks mitmele arvutile samal ajal läbi õhu tuleva interneti, mis on välja antud ruuteri poolt, mitte ainult ühe arvutiga ühendatud USB. Sellised süsteemid said eriti populaarseks sülearvutite kasutajate hulgas, kuna see andis neile ringiliikumise võimaluse. Seega hakkasid mõned arvutitootjad ehitama tongli sülearvuti sisse, seega polnud vaja Mifit, selle asemel sai lihtsalt SIM-kaardi lükata sülearvuti sisse ja luua ühenduse mobiilse internetiga. Sellise 3G-toega sülearvuteid hakati nimetama minisülearvutiks (netbook). Teised andmesideseadmed käisid selle jälgedes. 2010. aasta algul, olid e-lugerid, nagu Amazon Kindle ja Barmes & Nobel, juba muutnud kättesaadavaks varjatud traadita interneti. 2010. aasta sügisel teatas Apple Computer, et plaanib oma uude iPadi arvutisse ehitada varjatud Wi-Fi-seadme.