cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Torghatten
Torghatteni saaga
Kevadööd Nordlandis on lühikesed, just samal hetkel hakkas päike rannaribale paistma. Kõik trollid muutusid otsemaid kivikujudeks seal, kus nad parasjagu olid. Ja nii on nad nõiutud seal seisma maailmalõpuni: Lekamøya Lekas, Torghatten Brønnøysundis, seitse õde Alstenis Sandnessjøeni lähedal, Hestmannen Lurøyl – täpselt põhjapolaarjoonel, Rødøyløva Rødøyl, Landego Bodø lähistel, Suliskongen Rootsi piiri ääres ja Vågakallen kõrgel oma toolil Vestfjordenis.
Kuldnoka tänav (Rakvere)
Kuldnoka tänav on tänav Rakveres.
Torghatten
Torghatteni saaga
Sellised need seiklused on, mida vaid põhjamaised ööd ja päevad pakkuda suudavad!''
Kuldnoka tänav (Rakvere)
Tänav on umbtänav pikkusega 230 meetrit ja asub Rakvere Linnuriigi linnaosas. Ta saab alguse Kauri tänavast ida suunas.
Torghatten
Torghatteni saaga
Selle kohta, kes seiklusest osa võtsid ja kust nad pärit on, on palju versioone – kõik sõltub jutustaja vaatenurgast. Kui selles loos lendab Lekamøya suunas nool, siis moodsas variandis on tegu hoopis kahurikuuliga. Mõned saagad räägivad, et nool kukkus merre ja kadus. Teised räägivad, et nool asub erinevatel saartel. Kolmas saaga räägib, et lendu visati hoopis kivi ja et Melsteini saar on seesama kivi. Uuemates lugudes räägitakse kõige rohkem Lekamøyast. Räägitakse, et enne põgenemist ta ei supelnud, vaid küpsetas. Seepärast leiamegi me Tjøttast maha visatud küpsetusplaadi ja tainarulli. Samuti on küpsetusplaati ja tainarulli võimalik näha Vegas ja Lekas. Paljudes kohtades on näha Lekamøya jalajälgi. Isegi tema "mustus" on olemas.
Torghatten kirjanduses
Torghatten on andnud inspiratsiooni paljudele kunstnikele ja kirjanikele.
1936. aastal, sõja lähenedes, kirjutas tšehhi kirjanik Karel Čapek (1890–1938) romaani "Sõda salamandritega" ("Válka s mloky", 1935, eesti keeles 1956 kogumikus "Valitud teosed"). Samal aastal viibis ta ka Norra reisil:
''"Torgeti saarel on üks mägi, mida kutsutakse Torghatteniks, millest on kunagi otse läbi uuristatud tohutu auk; see on pikk ja kõrge nagu gooti katedraal; ma olen seal käinud ja ma arvan, et seal on toimunud varing, kus mäetipp moodustas kaljulõhe kohale katuse; aga kui on olemas mõni saaga, mis jutustab sellest, et Torghatten on hiiglaste poolt loodud, võib ka see tõsi olla ja ma annan alla. Torgeti saarel elab umbes tosin inimest, kes elatavad end jõhvikate, limonaadi, postkaartide ja merisiilikute müügist; üks tüdruk, sirge ja liikumatu nagu puukuju, müüs ühtainsamat punast roosi; see peab siin küll kõige suurem haruldus olema. Lisaks sellele on seekord mõlemalt poolt Torghattenit imeilus vaade: opaalikarva meri väikeste siniste laidudega. – "Kas mägi ei vaju meile peale?" küsib murelik hing. – "E-ee-i. See peab veel paar tuhat aastat vastu." – "Ole siis nii hea ja kiirusta siit ära. Kiiresti!"'' Thorvald E. Solberg (1882–1967) elas 1920.–1930. aastatel Bindalis. Tema romaan "Kors eller hammer" (1945) algab nii:
"Aga kõik nad piiluvad jumala silmi. Torgar ühe silmaga nagu Odin, ja püha. Kes on Torgarile ühe oma silma andnud, kes on haamerdanud augu läbi mäeseina ja muutnud saare nägijaks? Küsi tuule ja metsiku looduse jumalatelt, küsi virmalistelt! Saaga järgneb saagale, vanad räägivad noorukitele igaüks oma, sellise, mida nad on oma isadelt kuulnud … Päikesesära ja sinetav suvine meri, mis peseb kivijumala jalgu …" Kaare Espolin Johnson (1907–1994) on kunstnik, kes elas sealkandis 1951. aastal. Tema teadmised kohalikest oludest tulevad selgelt välja nii piltides kui ka tekstides (1953):
"… Kuid selja taga on neil Torghatten. Kallis, vankumatu "kaabu", sa näed igalt oma mitmekesiselt küljelt, kust ma sind joonistanud olen, ühtemoodi vanamehelikult õdus välja. Sinus, sa kaabu, ei pea kunagi pettuma. Ma tean, et su märkimisväärselt imelises peas on unustusse vajunud ja unne vajunud väikeseid järvekesi ja soosõõme, auke, käike ja lõhesid. Ma olen olnud kõikjal, su peal ja su sees. Sa oled ettevaatlik ja vana härra, parima oled sa ära peitnud ja hoidnud vaid endale. Sinu suur kuulus turistiauk on kõige väiksem sinu juures. Mulle tundus ükskord, et sinu pealaelt nägin ma taevasse. Seal oli kaks vikerkaart, värviline portaal kaetud kuldse uduga üle seitsme õe, kes olid päikese käes lummeriietatud. See oli vaikne luksus …"
Lennuõnnetus
6. mail 1988 juhtus Torghattenil lennuõnnetus, kui Dash-7 tüüpi Wideröe lennuk teel Namsosist Brønnøysundi alla kukkus. Kõik 36 reisijat said surma – see on üks ohvriterohkem õnnetus Norra lennundusloos.
Orzyc
Orycz on jõgi Kesk-Poola idaosas, Warmia-Masuuria ja Masoovia vojevoodkondades.
See on Narewi parempoolne lisajõgi ja kokku 145,52 kilomeetrit pikk. Selle valgala on 2077 km² suurune.
Oryczi lisajõed on vasakul Grabowski Rów ja Baranowska Struga ning paremal Węgierka, Ulatówka, Bobrynka, Bramura ja Tamka.
Theo de Raadt
pisi|Theo de Raadt matkamas Theo de Raadt (sündinud 19. mail 1968 Pretorias Lõuna-Aafrika Vabariigis) on tarkvaraarendaja, kes elab Kanadas Calgarys.
Ta on OpenBSD ja OpenSSH projektide asutaja ja juht ning NetBSD projekti asutajaliige.
Heitkogustega kauplemine
Heitkogustega kauplemine (inglise emissions trading) on kasvuhoonegaaside, peamiselt CO2 heitkogustega kauplemine kas riigi piires või rahvusvaheliselt.
Kauplemine lähtub Kyoto protokolliga osalistele lubatud kasvuhoonegaaside piirkogustest, mida käitajad võivad õhku paisata. Kui käitaja paiskab õhku piirkogusest vähem kasvuhoonegaase, siis võib ta piirkoguse ja tegeliku saastekoguse vahe maha müüa.
Kellukmürkel
Kellukmürkel (Mitrophora) on mürkliliste sugukonda kuuluv seente perekond.
Elektrimõõtmised
Elektrimõõtmised on mõõtmised, mis teostatakse elektriliste suuruste (pinge, elektrivoolu, võimsuse, takistuse, mahtuvuse, induktiivsuse, impedantsi) väärtuse määramiseks.
Surnud 1992
''Siin on loetletud 1992. aastal surnud tuntud inimesi.
Agnieszka Osiecka
thumb|right|200px|Agnieszka Osiecka (1965) Agnieszka Osiecka (9. oktoober 1936, Varssavi, Poola – 7. märts 1997, Varssavi) oli poola luuletaja, proosakirjanik ja stsenarist, filmirežissöör ja ajakirjanik. Eriti laialdaselt oli ta tuntud laulusõnade autorina, kokku lõi ta sõnad enam kui 2000 laulule.
1962. aastal esitati esmakordselt tema sõnadele loodud laulu Poola Riiklikus Raadios: tuntud näitlejanna Kalina Jędrusik laulis Franciszka Leszczyńska viisistatud pala "Minu esimene ball" ("Mój pierwszy bal"), millest kujunes kiirelt hitt. 1963. aastal võitis Osiecka peaauhinna ning veel kuus auhinda Riiklikul Poola Muusika Festivalil Opoles. Poola Raadioga jäi Osiecka seotuks seitsmeks aastaks, mille vältel salvestati umbes 500 tema laulu.
Agnieszka Osieckaga tegi koostööd terve rida Poola tuntud heliloojaid: Krzysztof Komeda, Seweryn Krajewski, Adam Sławiński, Zygmunt Konieczny, Katarzyna Gaertner, Jacek Mikuła ja paljud teised. Autori lemmikud tema laule esitanud lauljate ja näitlejate seast olid Maryla Rodowicz, Kalina Jędrusik, Magda Umer, Seweryn Krajewski ja Krystyna Janda.
Osieckal oli vaid üks laps, 1973. aastal sündinud Agata Passent, kelle isa oli ajakirjanik Daniel Passent. Osiecka suri 1997. aastal vähki. Tema pärandit haldab fond, mis korraldab ka iga-aastast lauluvõistlust "Mäletagem Agnieszka Osieckat", peab üleval tema internetiarhiivi ja avaldab raamatuid.
Osiecka näidend "Murelimaik" lavastati 1971. aastal Pärnus Lydia Koidula nimelises draamateatris.
Hiiessaare mõis
Hiiessaare mõis (saksa keeles Hienhof; vananenud saksakeelne nimi Kahusall (Kahusalli mõis)) oli eramõis Pühalepa kihelkonnas Läänemaal.
Rahvaste Sõprus
Rahvaste Sõprus oli kolhoos Tartu rajoonis Mehikoorma külanõukogus. Kolhoosi keskasula oli Aravu. Kolhoosi pindala oli 5600 ha.
Laine (perekonnanimi)
Laine on perekonnanimi.
2018. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Laine 446 inimesel: 216 mehel ja 230 naisel. Laine on üks levinumaid perekonnanimesid Põlva maakonnas: naiste puhul 9. koht.
Mõõtesüsteemide labor
Mõõtesüsteemide labor oli Tallinna Polütehnilise Instituudi (TTÜ) teaduslaboratoorium, kus tegeleti mitmesuguste elektroonsete ja elektroakustiliste mõõtesüsteemide uurimise ja väljatöötamisega. Laboratoorium moodustati 1980. aastate alguses automaatika kateedri juurde.
Mõõtesüsteemide labori põhiliseks tegevuse suunaks oli vektormeetriliste mõõtevahendite (vektorvoltmeetrite ja -analüsaatorite) väljatöötamine, katsenäidiste projekteerimine ja valmistamine, metroloogiline kindlustamine ja nende kasutamisel põhinevate mõõtesüsteemide loomine.
Kanada inglise keel
Kanada inglise keel (inglise keeles Canadian English) on Kanadas emakeelena räägitavate ingliskeelsete lektide kogum. Riigis räägib 57% rahvastikust (19,4 miljonit inimest) inglise keelt ja 22% rahvastikust prantsuse keelt emakeelena. 21% on niinimetatud allofoonid ehk teiste, va põlisameerika, keelte rääkijad. Kanada inglise keel suhestub siiski enim Ameerika inglise keelega.
Mõõtesüsteemide labor
Peamiselt töötas labor Tallinna Tootmiskoondise RET tellimuste alusel. Üheks väljatöötatud süsteemiks oli elektroakustiliste süsteemide karakteristikute (sageduskarakteristik, mitteleineaarmoonutused) mõõtmise süsteem.
Laboratooriumi juhataja oli Kalle Lipping. Laboratooriumi teaduslik juhendaja oli Mart Min. Laboratooriumis töötasid teadurite ja inseneridena Raul Land, Anu Eichhorn, Eero Haldre jt,
Varniany
Varniany [Varn'jaanõ] (transkribeerituna Varnjanõ, valgevene keeles Варняны, leedu keeles Varnionys, poola keeles Worniany) on agrolinnake (varem alev ja küla) Valgevenes Hrodna oblastis Astravieci rajoonis, Varniany külanõukogu halduskeskus. Asulas oli aastal 1992 1310 elanikku, aastal 2009 aga 1128 elanikku.
Varnianys on keskkool. Vaatamisväärsusteks on aastail 1767–1769 ehitatud katoliku kirik, Abramoviczite mõisakompleks XIX sajandi lõpust ja mõned vanad hooned asula keskel.
Ajalugu
Esimest korda mainitakse Varnianyt aastal 1391. Aastal 1397 andis Jogaila asula Vilniuse kapiitlile. Aastal 1462 rajas Marina Sungaila asulasse katoliku kiriku. XVI sajandi algul kuulus asula Pronskitele ja Svirskitele, hiljem Czyżedele. XVI sajandi lõpus said Varniany omanikeks Abramowiczid, kes rajasid sinna kalvinistliku koguduse. Aastast 1688 oli Varniany alev.
Poola jagamisel läks Varniany aastal 1795 Venemaa koosseisu. XIX sajandi lõpus peeti alevis 12 korda aastas laata. Kuni 1917. aastani oli Varniany Venemaa Keisririigi koosseisus, 1919–1939 kuulus Poolale, 1939–1991 kuulus Nőukogude Liidu koosseisu. Aastal 1940 sai Varnianyst küla.
Estadio Multiusos de San Lázaro
pisi Municipal Stadium Verónica Boquete de San Lázaro on mitmeotstarbeline staadion, mis asub Santiago de Compostela linna naabruses San Lázaro linnas A Coruña provintsis Hispaanias. Alates 2018. aastast kannab see nime Santiago mängija Verónica Boquete järgi. Seni oli see tuntud kui San Lázaro Multiuse staadion.
See mahutab 16 666 pealtvaatajat ja on praegu SD Compostela jalgpallimeeskonna kodulinn. See on ka mitme üksuse peakorter.
Sherry Vine
pisi|Sherry Vine Sherry Vine (kodanikunimega Keith Levy) on Ameerika Ühendriikide päritolu drag queen, näitleja ja muusik.
Teises maailmasõjas hukkunute ühishaud Narvas
pisi|Teises maailmasõjas hukkunute ühishaud Narvas (2011) Teises maailmasõjas hukkunute ühishaud Narvas on Narva linnas Narva jõe ja Viktoria bastioni vahelisel alal asuv ühishaud. See on arvele võetud ajaloomälestisena.
Monumendil on kunstmarmorist plaat tekstiga: Au langenud kangelastele ning aastaarvud 1941-1945, selle all sama venekeelne tekst.
Ühishauale püstitati mälestussammas 1947. aastal ja seda restaureeriti 2009. aastal.
NLKP 21. kongress
pisi|NLKP 21. kongressi puhul välja antud Nõukogude Liidu [[postmark]] '''NLKP 21. kongress''' oli Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei erakorraline kongress, mis toimus Moskvas 1959. aasta 27. jaanuarist kuni 5. veebruarini. Kongressil toimus Seitseaastaku rahvamajanduse arendamise plaani läbivaatamine ja kinnitamine.
Põhiettekandega esines kongressil NLKP KK esimene sekretär Nikita Hruštšov.
Kongressi otsustes jõuti järeldusele, et sotsialism on Nõukogude Liidus täielikult ja lõplikult võitnud.
Cass Elliot
Cass Elliot (tuntud ka kui Mama Cass; sünninimi Ellen Naomi Cohen; 19. september 1941 Baltimore, Marylandi osariik – 29. juuli 1974 Mayfair, London, Inglismaa) oli USA laulja.
Ta sai tuntuks 1960. aastatel ansambli The Mamas & the Papas liikmena. Pärast ansambli lagunemist jätkas ta eduka soolokarjääriga ning avaldas viis sooloalbumit. Tema tuntumad laulud olid "Dream a Little Dream of Me", "It's Gettin' Better" ja "Make Your Own Kind of Music". 1970. aastate alguses esines ta sageli ka televisioonis.
Elliot suri 29. juulil 1974 Londonis Mayfairis Curzon Place'i korteri magamistoas 32-aastaselt südameinfarkti tõttu. Samas korteris suri neli aastat hiljem samuti 32-aastaselt ansambli The Who trummar Keith Moon.
Elliot maeti Los Angeleses asuvale kalmistule Mount Sinai Memorial Park Cemetery.
Protsentmeetriline mõõtur
Protsentmeetriline mõõtur on mõõtur, mille väljundsuurus esitatakse protsentväljenduses võrdlussuuruse (etalonsuuruse) suhtes.
Näiteks, protsentmeetrilise takistuse mõõturi väljund vastab mõõdetava takistuse protsentuaalsele erinevusele etalontakistuse (takistusetaloni takistuse) väärtuse suhtes.
Protsentmeetrilise kompleksjuhtivuse mõõturi väljundid vastavad kompleksjuhtivuse vektori parameetrite protsentuaalsele erinevusel etalonide vastavate väärtuste suhtes (tavaliselt kompleksjuhtivuse reaalosa G ja imaginaarosa B osas, harva mooduli Y ja faasinurga Φ osas).
Esimene Mai (Valga rajooni kolhoos)
Esimene Mai oli kolhoos Valga rajoonis Tõlliste külanõukogus. Kolhoosi keskasula oli Sooru. Kolhoosi pindala oli 2700 ha.
Kirsspunane
Kirsspunane ehk kirsipunane on üks punastest värvitoonidest, küpse kirsimarja värvi tumedam sügavpunane värvus. Sõna on tõlkelaen saksa keelest.
Värvus on karakterilt värske ja rõõmus, seostub magususe ning säraga.
Variatsioonid
E. F. Glockeri "Grundriss der Mineralogie ..." kirjeldab kirsspunast kui tumedat punast, millesse on segatud palju sinist ja pruuni. Seda värvi näidismineraalidena nimetab ta kermesiiti ja spinelli. Hematiidi ja teiste Fe2O3 sisaldavate mineraalide kriips on iseloomulikult kirsipunane.
Barõšivka
Barõšivka (ukraina keeles Баришівка) on alev Kiievi oblastis.
Kirsspunane
Variatsioonid
Pantone värvitoon 19-1955 Cerise on kergelt lillakas sügavpunane.
Veebivärv Cerise on erkroosa, sarnane vaarik- ja rubiinpunasele.
Kasutamine
Kirsspunane värv on üks Jakob Westholmi Gümnaasiumi logo, lipu ja tekli värvidest.
Roosakas kirsipunane oli üks baltisaksa üliõpilaskorporatsiooni Fraternitas Academica Dorpatensis (1857–1861) värvidest.
Kaubeldavad load
Kaubeldavad load (inglise tradable permits või marketable permits) on majandushoob, mis võimaldab saavutada piirkonna kohta kehtestatud normatiivse saastekoormuse või loodusvara lubatava kasutuse määra, jagades load seal asuvate ettevõtete (või üksikisikute) vahel, kusjuures lube võib omavahel müüa ja osta.
Pääsukese tänav (Rakvere)
Pääsukese tänav on tänav Rakveres.
Tänav on umbtänav pikkusega 288 meetrit ja asub Rakvere Linnuriigi linnaosas, mis on linna kõige kagupoolsem. Ta saab alguse Kauri tänavast idas, ristudes Värvu tänavaga.
Rakvere Linnuriigi linnaosa on kujunenud välja 20. sajandi lõpuosas, mil piirkonda ehitati rohkesti ühepereelamuid. Tänavatele pandud linnunimede järgi sai ka see linnaosa nime.
Tarkvararegressioon
Tarkvararegressioon on tarkvaraviga, mille puhul varem toiminud funktsioon lakkab töötamast. See võib juhtuda pärast teatud sündmust, näiteks süsteemi uuendamist, süsteemi parandamist või suveajale üleminekut. Tarkvara jõudluse regressioon on olukord, kus tarkvara töötab endiselt korrektselt, kuid töötab aeglasemalt või kasutab rohkem mälu või ressursse kui varem.
Regressiooni põhjustavad sageli tarkvarapaikadesse kaasatud veaparandused. Üks viis sedalaadi probleemi vältimiseks on regressioonitestimine. Korralikult koostatud testimiskava eesmärk on seda võimalust enne tarkvara väljalaskmist vältida. Automaattestimine ja hästi kirjutatud testjuhtumid võivad vähendada regressiooni tõenäosust.
Tarkvararegressiooni on kolme tüüpi:
Pomm (ajakiri)
Ajakirja andis välja Pärnu Ühisabi ja selle vastutav toimetaja oli A. Õhk. Ajakirja trükiti Pärnus trükikojas "Oma".
Lenininpuisto
pisi|Lenininpuisto Lenininpuisto (soome 'Lenini park') on Soomes Helsingis Alppila asumis paiknev 3,5 hektari suurune park. See rajati 1961–1962 Maj-Lis Rosenbröijeri projekti järgi.
Park sai praeguse nime 1970. aastal, mil see eraldati Alppipuisto pargist.
Pargi kõrval asub Kulttuuritalo.
2018. aastal hääletati Helsingi linnavolikogus pargi nime muutmise üle Lenini ohvrite mälestuspargiks, kuid eelnõu ei läinud läbi.
Bingo
pisi|Bingo mängija märgib kaardile loosirattast saadud numbrid Bingo on hasartmäng, mille ajalugu ulatub tagasi 16. sajandi Itaaliasse. Mängu kaasaegne versioon arenes algselt Itaalia lotomängust "Il Gioco del Lotto d'Italia", hiljem ka Prantsuse mängu "Le Lotto" põhjal.
Ajalugu
18. sajandil jõudis bingo Suurbritanniasse, kus seda mängitakse senini nii selleks spetsiaalselt ette nähtud saalides kui ka online.
Prantsuse mäng Le Lotto ilmus 1778. aastal, sisaldades 27 ruutu kolmest reast ja üheksast veerust koosnevas paigutuses. Viiel ruudul igas reas olid numbrid vahemikus 1 kuni 90, mis viis tänapäevase disainini.
1920. aastate alguses lõi ja standardiseeris Hugh J. Ward mängu Ameerika Ühendriikides Pittsburghis ja selle ümbruses ning Lääne-Pennsylvania piirkonnas toimuvatel karnevalidel. Ta kaitses seda autoriõigustega ja avaldas 1933. aastal reegliraamatu.
Nimetuse "bingo" päritolu pole teada, kuid see võib pärineda 1920. aastate keskpaigast. Väidetakse, et üks Lowe'i sõpradest oli võidu üle nii põnevil, et hüüdis "Beano" asemel "Bingo" või et sõna kajab kellahelinat.
USA-s oli bingo eriti populaarne 1970.–1980. aastatel, mil paljud mängijad külastasid bingosaale kas oma linnas või tavaliselt rannikualal paiknevates puhkekeskustes.
Kohal
Kaasajal on kõige populaarsem veebibingo, mille puhul peetakse kinni samadest mängureeglitest kui traditsioonilises bingos, ent mängitakse veebis, kasutades arvuteid, nutitelefone ja tahvelarvuteid.
Bingo mängimine
Bingo nõuab mängijatelt oma piletite kontrollimist ja hüüdja nimetatud numbrite äramärkimist. Numbrid saab hüüdja pallidelt, mille valib bingomasin. Masin on varustatud juhuarvugeneraatoriga, mis tagab, et mäng on õiglane ja loositud numbrid ettearvamatud.
Teika
pisi|Teika asendikaart pisi|left|Teika Teika on asum Lätis, Riia linna Vidzeme eeslinna osa pindalaga 4,682 km². Teika piirneb põhjas Čiekurkalnsi, läänes Grīziņkalnsi ja Brasa, lõunas Purvciemsi, idas aga Jugla ja Mežciemsi asumiga. 30 968 elanikku (2010).
Teika asub tasasel alal, mis ulatub 7-8, kohati ka vaid 4 meetrit üle merepinna.
Teika asub tähtsa Vidzemesse viiva tee ääres. Nii tekkisid asumi alale arvukad suvemõisad. Piirkonna tähtsamad mõisad olid Delschau mõis, Hartwissi mõis, Lielā ja Mazā Šmerļa mõis.
Aktiivsem ehitustöö algas Teikas siiski 1920. ja 1930. aastatel. Ajastule omaselt domineeris Teika hoonete juures funktsionalism. pisi|left|Zemitāna laukums
Fire Island
pisi|Fire Island Fire Island on Outer Barrieri saarte suur kesksaar Atlandi ookeanis, mis kulgeb paralleelselt Long Islandi kagukaldaga.
Teika
Teika keskseks väljakuks on polkovnik Jorģis Zemitānsi järgi nime saanud Zemitāna laukums. Nõukogude võimu ajal kandis väljak 21. juuli väljaku nime. Väljaku ääres asub 1933. aastal valminud Teika kino hoone, mis tunnistati aastal 1937 parimaks Riia uusehitiseks.
Tänapäeval asub Teikas mitu teadusasutust. Teikas on ka Läti Teaduste Akadeemia raamatukogu.
Theodoros I Laskaris
Theodoros I Laskaris, ladinapäraselt Lascaris (kreeka keeles Θεόδωρος Κομνηνὸς Λάσκαρις (Theodōros Komnēnos Laskaris); u 1175 – november 1221) oli esimene Nikaia keiser 1205. aastast kuni surmani.
Nikaia keisrid pidasid end Bütsantsi ehk Rooma keisriteks ning riik oli üks Bütsantsi järglasriikidest. Kuigi Theodoros sündis mitte eriti tuntud aadliperes, oli tema ema seotud keiserliku Komnenoste perekonnaga. 1200. aastal abiellus Theodoros keiser Alexios III Angelose noorima tütre Annaga. Enne 1203. aastat sai ta despoodi tiitli, mis tõestas tema meelest õigust oma äia troonile.
1203. aastal põgenes Theodoros Konstantinoopolist ning hakkas organiseerima vastupanu ladinlastele. Theodors kuulutati keisriks 1205. aastal (mõnedel andmetel kuulutati 1204. aastal hagia Sophias keisriks mitte Konstantinos, vaid Theodoros). Theodoros organiseeris Väike-Aasias vastupanu ladinlastele ning paljud kreeklased suundusid tema juhitud riiki. Lisaks Ladina keisririigile sõdis ta ka Trapezundi keisririigiga, mis pidas end samuti Rooma riigiks. Theodoros krooniti keisriks alles 1208. aastal, mil Theodorose riigi pealinnas Nikaias valiti uus Konstantinoopoli patriarh. Theodorose kohale õigeusklike kaitsjana konkureerisid ka Epeirose valitsejad. Nikaia keisririigil tuli vastu seista ka seldžukkidele ning Alexios III, kes ei loobunud oma pretensioonist troonile. Kuigi ladinlased ei tunnustanud kunagi ametlikult Theodorose võimu, tegid nad seda mitteametlikult, kui sõlmisid Nikaia keisririigiga rahulepingu. Theodoros I Laskaris rajas Konstantinoopoli naabrusesse võimsa riigi, mis võimaldas tema järeltulijatel 1261. aastal pealinna ladinlastelt tagasi vallutada ja taastada Bütsantsi impeerium.
Päritolu
Theodors Komnenos Laskaris sündis umbes 1175. aastal mitte eriti tuntud Bütsantsi aadliperes. Tema vanemate nimed on teadmata, ent isa võis kanda nime Nikolaos. Theodorose ema põlvnes keiserliku Komnenoste perekonna tundmatust harust, kuid Theodoros võttis endale ka Komnenoste nime. Theodorosel oli kuus venda: Konstantinos, Georgios, Alexios, Isaak, Manuel ja Michael. Kahel viimasel pidi olema teine ema, sest mõlemad võtsid endale lisaperekonnanime Tzamantouros, mitte Komnenos. Oma tädi abielu kaudu oli Theodors seotud ka Phokase perekonnaga.
Laskariste perekonnale kuulusid valdused Anatoolia lääneosas. Nii Theodorosel kui ka Konstantinosel oli Püha Georgi kujutav pitsat, millel oli kiri Diasorites. See näitas nende seost Püha Georgi Disoratese kloostriga, mis asus Pyrgionis, Kaistrose jõe arus.
Varajane karjäär
Theodorose kaasaegne ajaloolane Niketas Choniates kirjeldas teda oma kroonikas kui "julget ja ägedat sõdalast". Veidi hilisem ajaloolane Georgios Akropolites kirjutas, et Theodoros oli "kehalt väike, kuid mitte ülemäära, üsna tume ja tema otsast hargnev habe". Theodoros tõusis esile oma perekondlike sidemete tõttu Komnenoste perekonnaga. Tema esimene säilinud pitsat mainib tema sebastose ja protovestiaritese tiitleid. Esimene oli õukonnatiitel, mis oli algselt mõeldud keisrite sugulastele, kuid keiser Alexios III Angelos (v. 1195–1203) hakkas seda müüma jõukatele kaupmeestele. Protovestiarites 'ena oli ta keiserliku palee valvurite üksuse ülem.
Keiser Alexios III, kellel polnud poegi, soovis pärimisküsimust lahedada oma kahe vanema tütre abieludega. 1200. aasta lõpus andis keiser vanima tütre Irene Alexios Palaiologosele ning teise tütre Anna Theodorosele. Palaiologos tõusis despootiks. Ta suri 1203. aastal ning tema tiitli sai endale Theodoros. Selle abieluga pidi Theodorosest saama Alexios III järglane.
Konstantinoopoli langemine
1195. aastal viis Alexios III Angelos läbi riigipöörde ning kukutas oma venna Isaak II Angelose (v. 1185–1195) ja lasi ta pimedaks torgata. Isaaki poeg Alexios põgenes pealinnast ning palus katoliiklastelt abi oma isa positsiooni taastamiseks, vastutasuks lubas ta neile suuri summasid ning kirikute liitu. 1203. aasta juuli alguseks olid ristisõdijad Konstantinoopoli all. Kuigi Theodoros Laskaris asus sissetungijatele rünnakuid korraldama, suutsid ladinlased pealinna siiski sisse piirata. Konstantinoopoli müürid olid haavatavad, mistõttu põgenes Alexios III 17. juuli öösel koos riigikassaga Traakiasse. pisi|Ristisõdijad Konstantinoopolit piiramas 1204. aastal Pärast seda vabastati Isaak II ning tema kõrval asus valitsema ka poeg Alexios IV. Theodors vangistati, sest riigipööraja Alexios III oli tema äi. 1203. aasta septembris õnnestus Theodorosel põgeneda. Selle sündmuse täpsed asjaolud on teadmata, ent ajaloolane Choniates kirjutas, et Laskarisel õnnestus põgeneda oma "praktilise tarkuse ja vapra hinge tõttu". Mõnda aega varjas Theodoros end ühes pühale Michaelile pühitsetud kirikus. Theodoros ise väitis, et jumal vabastas ta imekombel vanglast ja juhatas ta üle Bosporuse Väike-Aasiasse. Laskarisega põgenesid ka tema naine ja lapsed. Nad jõudsid Nikaiasse, kuid pärast pikki läbirääkimisi lubati linna siseneda vaid naisel ja lastel, sest kardeti Alexios IV kättemaksu. Theodoros on ise meenutanud, et tal tuli liikuda ühest piirkonnast teise, et vältida vaenlaste lõkse. Edasine sündmuste käik Nikaias pole täpselt jälgitav, kuid kas 1205. või 1206. aastal kuulutati Theodoros mitteametlikult keisriks.
Alexios IV ei suutnud ristisõdijatele maksta, mistõttu keeldusid nad Konstantinoopoli alt lahkumast ja asusid ümberkaudseid külasid rüüstama. Bütsantslased hakkasid süüdistama oma keisrit. 1204. aasta 28. jaanuaril sai riigipöörde tagajärjel keisriks Alexios V Dukas Murzuphlos. Isaak II suri peagi ning Alexios IV mõrvati. See oli ladinlastele ettekäändeks, et alustada pealinna piiramist. 12. aprillil, mil ristisõdijad linna tungisid, põgenes keiser Alexios V Konstantinoopolit. Grupp bütsantslasi kogunes Hagia Sophia katedraali. Pole täpselt teada, kas seal kuulutati keisriks Theodoros või tema vend Konstantinos. Samal päeval tuli neil mõlemal aga linnast, mis jäi täielikult ladinlaste meelevalda, põgeneda.
Vastupanu Anatoolias
pisi|Theodorose valitsetav riik (sinisega) 1205. aastal Väike-Aasia oli olnud kümnendeid keiserliku võimu vastaste ülestõusude keskus. Paljud aadlikud ja suurmaaomanikud hoidsid kontrolli all erinevaid keisririigi alasid: Theodoros Mankaphas Philadelphia linna, Sabbas Asidinos Sampsoni linna ja Nikephoros Kontostephanos maid Maenderi jõe ülemjooksul. Theodoros esines oma äia, Alexios III esindajana ning tagas sellega Bitüünia linnade lojaalsuse Alexios III nimel 1204. aastani. Kohalikud kreeklased tunnustasid teda kui Bitüünia strategos 'st (väejuht). Theodoros seadis end sisse Prusas, ent tegi sagedasi väljasõite, et osaleda kohtumistel ja õhtusöökidel, julgustades kohalikke võitlema ladinlaste vastu. Theodoros saavutas kontrolli ka riigi tulude üle. Nii sai ta pakkuda raha Seldžukki sultan Rukn al-Din Suleiman II-le, soovides vastutasuks abi ristisõdijate vastu. Suleiman II suri ning tema alaealine poeg Izz al-Din Kilij Arslan III võttis 1204. aasta juunis valitsemise üle.
1204. aasta septembris asutasid ristisõdijad komisjoni, et jagada Bütsantsi territooriumid. Väike-Aasia "Nikaia hertsogiriik" pidi minema Blois krahv Louis I-le ning "Philadelphia hertsogiriik" pidi minema prantsuse aadlikule ja ristisõdijale Stephen du Perche'ile, kuigi need alad olid veel bütsantslaste kontrolli all. Veneetslased vallutasid Hellensponti (tänapäeva Dardanellid) väina Aasia poolse Lampsacuse sadama ning prantsuse rüütlid vallutasid lähdela asuva Pegai (tänapäeva Biga). Trapezundi kesiririigi keisri Alexios I vend ja kaaskeiser David Komnenos alustas sõjalist kapaaniat Paflagooniasse ning okupeeris Musta mere äärsed linnad. See aga hõlbustas prantsuse rüütlite vallutusi. Nad purustasid 6. detsembril Theodorose väed Poemanenumi all, mis võimaldas prantslastel hõivata Bitüünia kindlused.
1204. aasta detsembris hukati Konstantinoopolis avalikult varem tabatud Alexios V. Ladinlased arreteerisid 1205. aasta alguses ka Alexios III ning sundisid teda loovutama keiserlikke võimusümboleid. Keiser Manuel I Komnenose (v . 1143–1180) lapselaps Manuel Maurozomes ning tema väimees, kukutatud Rumi sultan Ghiyāth al-Dīn Kaykhusraw I saabusid Nikaiasse, kus Theodoros nad kinni pidas, kuid peagi jõuti kokkuleppele. Laskaris andis kukutatud sultanile raha, et ta saaks oma trooni tagasi võtta ning vastutasuks soovis sõjalist toetust. Kaykhusraw ja Maurozomes kiirustasid tagasi Konyasse, Rumi sultanaadi pealinna. Nad kukutasid alaealise Kilij Arslan 1205. aasta märtsis.
1204. aasta lõpuks olid ladinlased vallutanud Traakia, Tessaalia ning Põhja-Kreeka. Keiser Alexios III Angelose nõbu Michael Dukas, kes oli organiseerinud kreeklaste vastupanu Epeiroses, oli sunnitud oma turvalisuse nimel vanduma truudust paavst Innocentius III-le. Ladina keiser Balduin I saatis 1205. aasta alguses oma venna Henri Väike-Aasiat vallutama. Henri purustas Theodoros Mankaphase ja 19. märtsi Adramyttioni lahingus Konstantinos Laskarise. Ladinlased aga ei saanud oma võite edasi arendada, sest tsaar Kalojan õhutas Traakias mässu ning tungis provintsi. Keiser Balduin oli sunnitud oma väed Anatooliast välja tõmbama. 1205. aasta 14. aprillil said ladinlased bulgaarlastelt hävitavalt lüüa Adrianopoli lahingus. Lahinguväljal hukkusid ka Louis du Blois ja Stephen du Perche. Keiser Balduin võeti vangi ning ta suri Bulgaarias.
Theodorosest sai Kalojani võitude peamine kasusaaja. Ladinlaste lüüasaamine näitas nende haprust ning kindlustas Theodorose positsiooni. Laskaris kasutas olukorda ära ning ajas enamuse ladinlaste garnisonidest Anatoolia kindlustest minema ning viis oma pealinna Prusast Nikaiasse. Kreeklaste põgenikevood saabusid endistest Bütsantsi Euroopa osadest Theodorse riiki. Mankaphas loovutas Philadelpia Theodorosele ning ka Asidenose maad liideti Theodorse aladega. Kohalikud aadlikud toetasid Laskarist tema võitluses mässuliste aadlike vastu ning vastutasuks said nad õukonnatiitleid. Theodoros nõudis lojaalsusvannet Epeirose valitseja Michael I vennalt, Theodoros Komnenos Dukaselt enne, kui lubas tal Epeirosesse suunduda.
Valitsemine
pisi|Nikaia müüride varemed
Kroonimine
Alates sellest ajast sai Nikaiast keisririigi pealinn, siis Theodoros I Laskarios on läinud ajalukku esimese Nikaia keisrina. Loomulikult kutsuvad nii seda valitsejat vaid ajaloolased, keiser ise nimetas ennast jätkuvalt roomlaste valitsejaks – seega polnud ka Nikaia keisririik mitte uues riiklik moodustis, vaid jätkuvalt Rooma keisririik, ehk siis Bütsants.
David Komnenenos saatis Bitüüniasse oma armee, ent Theodoros purustas sissetungijad ja nende ladinlastest liitlased Nikomeedia all. Peagi andis sultan Kaykhusraw I väed oma äia Maurozomese käsutusse, kelle juhtimisel tungiti 1205. aasta kevadel Maenderi jõe orgu. Peagi said seldžukid aga lüüa ning sõlmiti rahu. Theodoros lubas Maurozomesel valitseda sultani väejuhina kahe kindluse üle. Theodoros kuulutati keisriks 1205. aasta alguses, kas peale võitu Nikomeedias või pärast seldžukkidega rahu sõlmimist. Uue tiitliga sai Theodorosest ametlik konkurent Ladina keisrile, mistõttu hakkasid ladinlased Laskarist ametlikult kutsuma anastajaks, kes kontrollis osasid Ladina keisririiigile kuuluvaid alasid. Ka paljud kreeklased keeldusid teda keisrina tunnistamast, sest Konstantinoopoli patriarh polnud teda krooninud, mistõttu polnud ta ka legaalne valitseja. Theodoros kutsus Traakiasse põgenenud patriarh Johannes X Kamaterost Nikaiasse, ent kirikupea keeldus.
Traakias, Tessaalias ja Peloponnesoses valdusi omanud aristokraaid suundusid Nikaiasse pärast seda, kui nende alad ladinlaste kätte läksid. Uus kroonimata keiser kutsus enda pealinna endisi Bütsantsi kõrgeid ametnikke, kuid väikse eelarve tõttu sai ta luua vaid lihtsustatud riigihaldussüsteemi. Uue haldussüsteemi loomisel aitas keisrit tema naise onu, pime Basileios Dukas Kamateros, endine logothetes tou dromou (välisminister). Keiser palkas oma Marmara mere laevastiku juhtimiseks Kalaabriast pärit piraadi Johannes Steirionese. Riigijuhtimisest said osa ka keisri vennad, keda Theodoros väga usaldas. Neist said kõrged sõjaväejuhid ja neile anti õukonnatiitleid.
1206. aasta juunis suri patriarh Johannes X. Konstantinoopoli õigeuskliku vaimulikud palusid paavst Innocentius III luba, et valida uus patriarh, ent Ladina võimud ei andnud selleks volitusi. Uus Ladina keiser, Henri I sõlmis liidu David Komnenosega Theodorose vastu. Laskaris otsustas Trapezundilt vallutada Pontoherakleia (antiikajal Heraclea Pontica) linna. Kui Nikaia armee linna suunas marssis, ründasid ladinlased neid selja tagant. Ladinlaste tõrjumiseks pidi Theodoros loobuma linna vallutamisest. Ristisõdijad aga tungisid jõudsalt Väike-Aasiasse ja 1206.–1207. aasta talvel vallutati Nikomeedia ja Cyzicuse. Theodoros liitus Bulgaaria tsaari Kalojaniga, kes tungis Traakiasse. See sundis keiser Henri I-st oma vägesid Anatooliast välja tõmbama. Peale seda, kui Theodoros ja tema vennad olid alustanud Nikomeedia piiramist, nõustus Henri I sõlmima kaheaastase rahulepingu, mis lubas Theodorosel lammutada Nikomeedia ja Cyzicuse kindlustused.
Seejärel kustusid õigeusklikud vaimulikud Theodorost üles korraldama uue patriarhi valimised. Keiser kutsus 1208. aasta Vaiksel nädalal Nikaias kokku kirikukogu. Uueks patriarhiks valiti 20. märtsil kõrge vaimulik Michael Autoreianos, kes oli seotud keisri lähedase nõuniku Kamaterosega. Esimese teona kroonis uus patriarh Theodorose "roomlaste keisriks ja autokraadiks". Tseremoonia toimus Ülestõusmispühal, 6. aprillil. Ametlik kroonimine kinnistas Theodoros I Laskarise Bütsantsi keisrite nimekirja. Siiski sai tema legitiimsuses osas vaielda, sest vaid seaduslik keiser sai valida uue patriarhi ning vaid seaduslik patriarh sai kroonida uue keisri. Samuti väitsid keisri vastased, et patriarhi valimisel olid kohal suvaliselt valitud vaimulikud, mitte korralikult kokku kutsutud sinoid. Keisri pooldajad aga põhjendasid olukorda sellega, et peale Konstantinoopoli langemist nõudis situatsioon paindlikku seaduse tõlgendamist. Alates Theodorose kroonimisest oli Nikaia keisririigi pealinn. Ajaloolased nimetavad Theodorost kokkuleppeliselt esimeseks Nikaia keisriks, kuid toona nimetati keisrit jätkuvalt Rooma keisriks. Nikaia keisririik pole uues riiklik moodustis, vaid jätkuvalt Rooma keisririik, ehk siis Bütsants.
Johannese kolmas kiri
Johannese kolmas kiri on üks Uue Testamendi raamatutest Piiblis (lühend 3Jh). See on lääne traditsioonis Uue Testamendi kaanonis 25. raamat, millele eelneb Johannese teine kiri ja järgneb Juuda kiri. Kirja autor on traditsiooni järgi apostel Johannes, kes on arvatavasti kirjutanud ka esimese ja teise Johannese kirja ning ka Johannese evangeeliumi. Tekst on algselt kirjutatud koinees. Eeldatavasti on Johannese kolmas kiri noorem kui eelnevad kaks kirja, olles ilmselt kirjutatud peatselt pärast 100. aastat. Johannese kolmandast kirjast on salmide arvult Uues Testamendis ja ühtlasi kogu Piiblis lühem raamat vaid Johannese teine kiri.
Theodoros I Laskaris
Sisepoliitika
Theodorost on peetud küllaltki väljapaistvaks isiksuseks. Ta oli töökas ja energiline ning troonile asudes lubas lüüa ristisõdalased Konstantinoopolist välja. Keiser püüdiski oma lubadust täita ja ründas ladinlasi igal võimalusel. Sõjaväe tugevdamiseks viis ta aga sisse uue süsteemi, asudes jagama maid sõjaväeteenistuse eest. Sel moel jagati näiteks ära endised Sophia katedraali maad. Reformi tulemusel vähenes sõjaväes palgasõdurite arv, keda hakkasid asendama bütsantslased, mis tõstis omakorda keisririigi sõjaväe moraali. Järgmise sammuna seadis Theodoros sisse erilise, kolmest kaitseliinist koosneva piiride kaitsmise süsteemi. Neist esimene koosnes inimestest, kellele riik eraldas piiriäärsed maad ja kes olid vabastatud maksudest. Teise kaitseliini pidid moodustama kindlused ja kolmanda maavägi. Kulutades nii suure osa rahast sõjaväele, piiras keiser õukonna väljaminekuid, mis olid võrreldes endiste aegadega tunduvalt tagasihoidlikumad.
Johannese kolmas kiri
Pealkiri
Johannese kolmas kiri polnud algselt pealkirjastatud. Traditsiooni järgi nimetati esimeste sajandite jooksul Johannese kolmandat kirja kreeka keeles Γ' Επιστολή Ιωάννη. Vulgatas on kiri pealkirjaga "Epistula III Ioannis".
Theodoros I Laskaris
Sisepoliitika
Nikaias taastus vaikselt ka kultuurielu ning ehitustegevus elavnes. Ajaloolased on märkinud, et Theodorose ponnistuste tulemusel taastus Bütsantsi keisririik, kuid seda ilma suurriiklike pretensioonideta. Seega olid selle riigi ambitsioonid ja tegelikud võimalused tasakaalus. N-ö "Konstantinoopoli-aegse" keisririigi ambitsioonid ületasid suuresti tegelikke võimalusi.
Johannese kolmas kiri
Ülesehitus
Johannes kolmas kiri koosneb 1 peatükist, mis jaguneb 15 salmiks. Teksti jagas salmideks Robert Estienne aastal 1551.
Theodoros I Laskaris
Välispoliitika ja sõjad
pisi|320x320px|[[Ladina keisririik ja Bütsantsi järglasriigid Nikaia, Trapezund ja Epeiros (piirid pole täpselt teada)]] Bütsantsi keisririirigi varemetest kujunes 1209. aastaks välja neli riiki. Alexios I ja David Komnenos kindlustasid oma Trapezundi keisririigi Anatoolia põhjaosas; Henri I ühendas enda riigi keskuse, Konstantinoopoliga Traakia ja peaaegu kogu Kreeka; Michael I Dukas kindlustas oma võimu Epeirose despootkonnas ja Theodoros I Laskarisest sai Anatoolia lääneosa valitseja. Siiski ei tekkinud jõudude vahel tasakaalu, sest neli valitsejat jäid rivaalideks ning olid alati valmis sõlmima liite üksteise vastu. Kõige olulisem muutus seisnes selles, et bütsantslastel tekkis taas tahe võidelda oma riigi eest. Selle tahte puudumine määras ära ka Konstantinoopoli langemise. Nüüd aga peatati ladinlaste edasitung itta. Sõda ladinlastest sissetungijate vastu hakkas pikapeale muutuma rahvasõjaks. Seda iseloomustab fakt, et ühes ristisõdalaste poolt sisse piiratud kindluses söödi ära isegi nahk kilpidelt, kuid alla ei antud.
Johannese kolmas kiri
Autorsus
Varajasest kirikuajaloost pole Johannese kirjade autorsuse määramisel palju abi, sest Ireneuse vaade, et kirja autor on apostel Johannes, tundub olevat koheselt kujunenud domineerivaks. Kirjas pole Johannest mainitud, vaid nagu ka Johannese teises kirjas, on autorina märgitud "vanem". Johannese esimeses kirjas selline tutvustus puudub, mis annab alust kirjade ühises autoris kahtlemiseks. Samas ilmselged sarnasused Johannese teise kirjaga on kolmanda kirja tekstis olemas. Mõlemas kirjas rõhutatakse "tõde" ning mõlemad kirjad räägivad külalislahkusest, kuigi teises kirjas on see valeõpetlastele keelatud ning kolmandas tunnustuseks õigetele. Eelnevast lähtudes on teoloogid pakkunud, et ehk eksisteeris ka teine Johannes, keda tunti presbüter Johannesena (Johannes Vanem), kelle võimalik isik on tänaseni jäänud segaseks. Presbüter Johannese olemasolu justkui toetab 1. sajandi piiskop Papias Hierapolisest, kuid ei ole võimalik kindlalt väita, et presbüter Johannesele viidates ei pidanud ta tegelikult silmas apostel Johannest.
Theodoros I Laskaris
Välispoliitika ja sõjad
Henri I sõlmis liidu sultan Kaykhusraw I-ga Nikaia vastu, samal aja sõlmis Theodoros liidu Bulgaaria valitseja Boriliga. 1209. või 1210. aastal maksis Michael I, kes oli ühtlasi Ladina keisri vasall, ära Alexios III lunaraha. Alexios ei suundunud aga oma väimehe, Theodoros I juurde. Selle asemel otsis ta varjupaika Kaykhusraw I õukonnas Konyas. pisi|Troada piirkond Nii tsaar Boril kui ka despoot Michael soovisid ladinlasi Tessaloonikist välja ajada. See sundis Henri I-st tegema linna sagedasi visiite. Theodoros kasutas Henri eemalolekut ära ning saatis oma laevastiku 1211. aasta kevadel Konstantinoopoli poole. Boril aga tungis Traakiasse, ent ta ei suutnud takistada Henri naasmist pealinna. Kaykhusraw I ja Alexios III ründasid samal ajal Nikaiat. Theodorose väed pididi lõpetama piiramise ning Väike-Aasiasse tagasi kiirustama. Väidetavalt läks Theodoros seldžukkidele vastu vaid tuhandemehelise sõjaväega. Kaks armeed kohtusid Antiookia Meandril linna all, kas hiliskevadel või juuni keskel. Väidetavalt hävitasid türklased pea kogu Theodorose väest. Seldžukkide vägi oli lähedal lahingu võitmisele, kuid Theodoros otsis lahingus üles Kaykhusrawi ning tappis ta duellis. Alexios III vangistati lahingu jooksul. Theodoros sõlmis rahulepingu Kaykhushrwai poja ja järglase Kaykaus I-ga. Türklased ei tülitanud Nikaiat enam ligi kolmkümmend aastat. vasakul|pisi|Bitüünia Theodoros saatis kirju Ladina keisririigi kreeklastele, milles teavitas neid oma võidust ning kutsus kreeklasi üles mässama "ladina koerte" vastu. Tegu oli siiski Pyrrhose võiduga, sest Theodoros kaotas lahingus oma parimad ladina palgasõdurid. Henri I juhtis oma väed üle Bosporuse ning lõi Nikaia armeed 1211. aasta 15. oktoobril Rhyndakose jõel (tänapäeva Mustafakemalpaşa jõgi). Ladinlased vallutasid Nymphanioni ja Pergamoni. 1212. aasta alguses Euroopa monarhidele saadetud ringkirjas kiitles Henri, et on alistanud kreeklased Rumi sultanaadi piirini, välja arvatud mõned kindlused. Siiski pidid ladinlased oma kampaania lõpetama, sest neil ei jätkunud vägesid kindluste mehitamiseks. Kaks keisrit sõlmisid ajavahemikus 1212–1214 rahu. Rahu kinnituseks abiellus Ladina keiser Henri I Theodorose õega. Lepingu järgi said ladinlased Troada piirkonna (Loode-Anatoolias). Samuti läks neile strateegiliselt tähtsad Bitüünia kindlused, millega kontrolliti Nikaia keisririigi põhja ja lõuna vahelisi teid. Theodoros algatas aga laiaulatusliku kindlustamise programmi. Rajati uusi kindluseid ja parandati vanade kindluste müüre. Kohalikke elanikke kutsuti üles asuma elama kindluste lähedale ning eile jagati haritavat maad.
Johannese kolmas kiri
Autorsus
Teise teooria järgi võis kirja autor olla ka üks apostel Johannese jürgritest.
Theodoros I Laskaris
Välispoliitika ja sõjad
Theodoros taastus kiiresti kaotusest. Keiser kasutas ära Ladina keisririigi ja Serbia vahelist konflikti ning ründas 1214. aastal koos sultan Kaykaus I-ga Trapezundi keisririiki. David Komnenos oli sunnitud Pontoherakleia loovutama Theodorosele. Pole teada, kas ta vallutas Ida-Paflagoonia selle kampaania ajal või aasta hiljem. Nikaia sai kitsa juurdepääsu Mustale merele ning eemaldas sellega Trapezundi otsesest konkurentsist Konstantinoopolile.
Johannese kolmas kiri
Taust
Johannes kuulus Jeesus Kristuse 12 apostli hulka, kes tegutses hiljem Jeruusalemma ja Ephesose kogudustes. Ajaliselt on keeruline väita, millal kiri täpselt kirjutatud on, sest informatsiooni on väga vähe saadaval. Kuna Johannese teist ja kolmandat kirja seostatakse Johannese esimese kirjaga, siis teoloogid oletavad, et kirjad on kirjutatud varsti pärast Johannese esimest kirja ehk eeldatavasti millalgi pärast aastaid 100–150 Ephesoses, kus Johannes sel ajal peamiselt tegutses.
Theodoros I Laskaris
Välispoliitika stabiliseerumine
Katoliku vaimulikud püüdsid Konstantinoopoli õigeusklikku elanikkonda sundida katoliku liturgiat vastu võtma, ent õigeusklikud hakkasid neile vastu. Innocentius III saatis enda volinikuna 1213. aastal Konstantinoopolisse kardinal Pelagiuse, et õigeusklikke taltsutada. Pelagius sulges õigeusklikud kirikud ning käskis vastupanu osutanud mungad vangistada. Kreeklased ei andnud järele ning paljud neist põgenesid Nikaiasse. Kreeka aristokraadid pöördusid keiser Henri poole ja palusid tal lõpetada õigeusklike tagakiusamine või et keiser annaks neile loa Nikaiasse kolida. Henri andis järele ning taasavas õigeusukirikud. Pelagius alustas Theodorosega Pontoherakleias läbirääkimisi kirikute liidu üle, ent need ei andnud tulemust.
1214. aasta lõpus või 1215. aastal mõrvati Epeirose despoot Michael I Komnenos Dukas. Valitsemise võttis üle tema poolvend Theodoros Komnenos Dukas, kes seadis Theodorose ülemvõimu kahtluse alla ning murdis oma eelnevalt antud truudusvannet. Koostöös Ohridi peapiiskopp Demetrios Chomatenosega otsustas Epeirose uus valitseja eitada Nikaias resideeriva patriarhi õigust määrata Balkani piiskopkondadele piiskoppe. Dukase ekspansionistlik poliitika sundis keiser Henrit alustama Epeirose vastu sõjalist kampaaniat, kuid ta suri ootamatult enne Epeirosesse jõudmist. Ladina aadlikud valisid uueks keisriks Henri õemehe Pierre de Courtenay, kuid teel Epeirosest Konstantinoopoli 1217. aastal ta vangistati ja tapeti. Regendina asus valitsema Pierre'i lesk Yolanda. Keisrinna andis Theodorosele naiseks oma tütre Marie de Courtenay, misjärel nõustus Theodoros pikendama rahu Ladina keisririigiga.
Johannese kolmas kiri
Taust
Kirja varaseim terviklik tekst on säilinud Codex Sinaiticuse käsikirjas, mis on pärit 4. sajandist.
Theodoros I Laskaris
Välispoliitika stabiliseerumine
Keisrinna Yolanda suri enne 1219. aasta oktoobrit. Theodoros saatis Konstantinoopolisse saadikud, kes kuulutasid tema õigust troonile, ent ladinlased ignoreerisid neid. 1220. aastal üritas keiser jõuga oma nõuet Konstantinoopoli troonile täide viie, ent see rünnak tõrjuti. 1221. aasta märtsis sai Ladina keisriks Robert I ning rahu kahe riigi vahel taastati. 1219. aastal pakkus Theodoros, kasutades ära tühja Konstantinoopoli ladina patriarhi kohta, algatas uued läbirääkimised kirikute liidu osas. Keiser kavatses kutsuda Konstantinoopoli, Antiookia, Jeruusalemma ja Aleksandria õigeusu patriarhid Nikaiasse sinodile, ent vaimulikud nurjasid selle idee. pisi|Johannes III Dukas Vatatzes Konstantinoopili veneetslaste Podestà ehk pealik Jacopo Tiepolo veenis Theodorost andma veneetsia kaupmeestele suuremaid privileege Nikaia keisririigis ning keiser kinnitas dekreeti 1219. aasta augustis kuldbullaga. Dokument lubas veneetslastel Nikaias kaubelda maksuvabalt. Samuti keelas määrus mõlemal poolel üksteise müntide kopeerimise ja võltsimise. Lepingus kutsuti Theodorost kreeklaste kuningaks.
Johannese kolmas kiri
Taust
Johannese kolmas kiri puudub assüüria kiriku kaanonist.
Theodoros I Laskaris
Surm
Theodoros I Laskaeis suri 1221. aasta novembris umbes 46-aastaselt. Theodoros ei jätnud trooni, pidades silmas riigi habrast olukorda, oma alaealisele pojale, vaid oma väimehele Johannes Dukas Vatatzesesele. Kuid peale keisri surma algas algas võitlus troonipärast Theodorose vendade Alexiose ja Isaaki ning väimehe vahel. Konflikt lõppes Vatatzese võiduga ning Theodorose vennad olid sunnitud minema eksiili. Theodoros maeti oma äia ja esimese naise kõrvale Püha Hyakinthose kloostris Nikaias.
Johannese kolmas kiri
Sisu ülevaade
Kirja teemaks on rändjutlustajate kohtlemine.
Theodoros I Laskaris
Pärand
Theodoros I Laskarise ajal muutus Lääne-Anatoolia "impeeriumiks eksiilis". Ajaloolane Warren Treadgold võtab tema valitsusaja kokku nii: "Theodoros ehitas üles töötava [Bütsantsi] järglasriigi ... peaaegu mitte millestki". Ta taaselustas oikumeenilise patriarhaadi ning teised Bütsantsi fundamentaalsed institutsioonid. Theodoros võttis ladinlastelt ja seldžukkidelt üle konostaulos (inglise sõnast constable) ja tzaousios (türgi sõnast çavuş) õukonnatiitlid. Kasutusele võeti ka oma valuuta; uusi münte vermiti elektronist ja billionist, samas ei taastatud Bütsantsi kuld- ja vaskmüntide süsteemi. Regulaarseid makse hakkas keiser nõudma hiljemalt 1216. aastast. Aristokraadid said maksude kogumise õiguse, millega järgiti Bütsantsi traditsioone. Veneetslased ja ladinlased sõlmisid temaga ka lepinguid, millega tunnistati sisuliselt Theodorose riigi olemasolu.
Manuel Inocêncio Sousa
Manuel Inocêncio Sousa (sündinud 22. juunil 1951 Mindelos) on Roheneemesaarte poliitik.
Ta on hariduselt insener.
Johannese kolmas kiri
Sisu ülevaade
Johannes kirjutab oma heale sõbrale Gaiusele, kes on ilmselgelt autorile tuttav. Autor kiidab teda, mitte ainut eeskujuliku kristliku elu järgimise eest, vaid ka tema imetlusväärse külalislahkuse eest (1:1-1:6).