cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Horvaatia kuningriik (Habsburgide)
Habsburgide võim
Pärast Mohácsi lahingut pidi Horvaadi ja Ungari aadel 1527. aastal otsustama uue kuninga üle. Valdav enamus Horvaadi aadlist kogunes Cetinisse ja valis süserääniks Austria Habsburgist kuninga Ferdinand I. Osa aadlist jäi eriarvamusele ja toetas János I Zápolyat, kuid Habsburgide võimalus sai valdavaks aastal 1540, kui Zápolya suri.
Osmanite riigilt tagasi võetud territooriumist moodustati aastal 1745 Slavoonia kuningriik, mis allutati Horvaadi kuningriigile. Aastal 1804 muutus Habsburgide monarhia Austria keisririigiks, mis annekteeris aastal 1814 Veneetsia vabariigi ja rajas Dalmaatsia kuningriigi. Pärast Austria-Ungari kompromissi (millega Austria keisririik muutus Austria-Ungariks) ja Horvaatia-Ungari kompromissi aastal 1868 ühendati Horvaatia kuningriik ja Slavoonia kuningriik Horvaatia-Slavoonia kuningriigiks István Püha krooni maade koosseisus keisririigi Ungari osas, samas kui Dalmaatsia kuningriigist sai kroonimaa keisririigi Austria osas (Tsisleitaanias). Uus kuningriik nõudis Dalmaatsia kuningriiki, kui ülejäänud Horvaadi maad keisririigis, ja kutsus end sageli kui "Horvaatia, Slavoonia ja Dalmaatsia kolmikkuningriik".
Osmanite pealetung
Võimuvahetus oli kaugel lahendusest sõjale türklastega, tegelikult laienes Osmanite riik 16. sajandil järk-järgult, hõivates enamuse Slavooniast, Lääne-Bosniast ja Likast.
Kasutades ära kasvavat konflikti Maximiliani ja Zygmunti vahel, käivitas Suleiman 1565. aastal 150 000-mehelise väega oma kuuenda sõjaretke Ungarisse. Nad kulgesid edukalt põhjasuunas aastani 1566, kui nad tegid väikese kõrvalepõike, et vallutada Sigeti (Szigetvár) eelpost, mida neil kümme aastat varem vallutada ei õnnestunud. Väikest kindlust kaitsesid krahv Nikola Šubić Zrinski ja 2500 meest. Nad suutsid vastu pidada terve kuu ja laastasid Osmanite armeed, enne kui nad minema pühiti. See piiramine, nüüd tuntud kui Szigetvári piiramine, võttis piisavalt aega, et võimaldada Austria vägedel ümber grupeeruda enne türklaste Viinini jõudmist.
pisi|Nikola Šubić Zrinski, [[Oton Ivekovići maal. Teos kujutab Horvaadi baani Nikola Šubić Zrinskit Szigetvári kaitsmisel türklaste vastu]] pisi|vasakul|280px|Vana Horvaatia kaart 16. sajandi lõpust (1593)
Kuninga korraldusel eraldati aastatel 1553 ja 1578 suured Osmanite riigiga külgnenud Horvaatia ja Slavoonia alad sõjaväestatud piirialasse (Vojna Krajina) ja valitseti otse Viinist, sõjaväe peakorterist. Osmanite armeede ohtliku läheduse tõttu muutus ala üsna mahajäetuks, nii julgustas Austria serblasi, sakslasi, ungarlasi, tšehhe, slovakke ja russiine/ukrainlasi ning teisi slaavlasi sõjaväestatud piirialale asuma, luues etnilise lapiteki. Feodalismi negatiivsed mõjud eskaleerusid aastal 1573, kui talupojad Horvaatia ja Sloveenia põhjaosas mässasid oma feodaalisandate vastu erinevate ebaõigluste pärast, nagu põhjendamatu maksustamine või naiste kuritarvitamine Horvaadi ja Sloveeni talupoegade ülestõusu ajal. Matija Gubec ja teised mässu juhid tõstsid talupojad jaanuaris 1573 relvile üle kuuekümnes läänis kogu riigis, kuid nende ülestõus purustati veebruari alguses. Matija Gubec ja tuhanded teised hukati varsti pärast seda avalikult eriti julmal moel hoiatuseks teistele.
Pärast seda, kui Bihaći kindlus langes aastal 1592 lõpuks Bosnia visiiri Hasan-paša Predojevići armee kätte, jäid vaid väikesed Horvaatia osad vallutamata. Allesjäänud 16 800 km² viidati kui kunagi suure Horvaadi kuningriigi riismete riismed.
17. ja 18. sajand
Pärast Sisaki lahingut aastal 1593, kui Osmanite armee oli esmakordselt Horvaatia territooriumil edukalt tagasi tõrjutud, saadi kaotatud territoorium enamasti tagasi, välja arvatud suured osad tänapäeva Bosnia ja Hertsegoviinast. 18. sajandiks oli Osmanite riik minema aetud Osmanite Ungarist ja Horvaatiast, ning Austria tõi keisririigi keskse juhtimise alla. vasakul|pisi|Ducatus Carniolae Vinidorum Marchiä et Histriae 1732 vasakul|pisi|Horvaatia kuningriik (sealhulgas niinimetatud [[Türgi Horvaatia /"Türkisch Kroatien"/, Osmanite poolt okupeeritud rohelisega tähistatud territoorium) 1791. aasta kaardil, Austria kartograaf Franz J.J. von Reilly]] pisi|vasakul|Horvaadi parlament (Sabor) aastal 1848 pisi|vasakul|Habsburgide Horvaatia kuningriik (punane) oma suurimas territoriaalses ulatuses 1848. aasta lõpul. [[Slavoonia kuningriik (helepunane) oli sel ajal Horvaatia kuningriigile alluv autonoomne kuningriik]] pisi|vasakul|Horvaatia kuningriigi (punane) kaart 1867. aasta lõpul ja 1868. aasta algul, enne [[Horvaatia-Ungari kompromissi. Teised Austria keisririigi maad on valged (ja helehallid)]]
Austria keisriarmee oli aastal 1664 türklaste vastu võidukas, kuid keiser Leopold I ei suutnud edu kindlustada, kui sõlmis Vasvári rahu, millega Ungari ja Horvaatia ei saanud Osmanite riigile kaotatud territooriumi tagasi. See põhjustas rahutust Ungari ja Horvaadi aadli seas, kes salasepitsesid keisri vastu, kuigi nad ei olnud piisavalt tegevad, et tegelikult midagi ära teha, isegi kui nad pidasid läbirääkimisi nii prantslaste kui ka türklastega. Keisri nuhid paljastasid vandenõu ja 30. aprillil 1671 hukati Wiener Neustadtis neli sellesse segatud auväärset Horvaadi ja Ungari aadlikku, Petar Zrinski, Fran Krsto Frankopan, Ferenc III Nádasdy ja Ivan Erazem Tattenbach.
Horvaatia oli üks kroonimaadest, mis toetas keiser Karl VI Pragmaatilist sanktsiooni aastal 1713 ja keisrinna Maria Theresiat Austria pärilussõjas aastatel 1741–48. Seejärel andis keisrinna märkimisväärse panuse Horvaadi asjadesse, tehes mitmeid muudatusi sõjaväestatud piiriala halduskontrollis, feodaal- ja maksusüsteemis. Ta andis ka sõltumatu Rijeka sadama aastal 1776 Horvaatiale. Kuid ta ei arvestanud ka lõpuks laiali saadetud Horvaatia parlamendiga ja aastal 1779 alandati Horvaatia vaid ühe kohani Ungari valitsusnõukogus, mille sai Horvaatia baan.
Veneetsia vabariigi langemisega aastal 1797 läksid selle valdused Aadria mere idarannikul enamasti Prantsusmaa võimu alla, kes andis oma õugused samal aastal Austriale. Kaheksa aastat hiljem võttis Prantsusmaa need tagasi kui Illüüria provintsid, kuid Austria kroon sai need omakorda tagasi aastal 1815. Kuigi nüüd sama keisririigi osad, olid Dalmaatsia ja Istria Tsisleitaania osad, samas kui Horvaatia ja Slavoonia olid Ungari alluvuses.
19. sajand
pisi|Välimarssal [[Josip Jelačić, Horvaatia-Slavoonia kuningriigi baan ja Horvaadi sõjaväestatud piiriala komandör]]
19. sajandil Horvaadi rahvusromantism tekkis võitlemiseks vägivallatu, kuid ilmse saksastamise ja madjariseerimisega. Horvaadi rahvuslik taassünd algas 1830. aastatel illürismiga. Liikumine meelitas mitmeid mõjukaid tegelasi ja andis mõned olulised edusammud horvaadi keelele ja kultuurile. Illürismi eestvõitleja oli Ljudevit Gaj, kes reformis ja standardiseeris ka horvaadi kirjakeele. Horvaatia ametlik keel oli aastani 1847 ladina, siis sai selleks horvaadi.
Philipp (Pfalz-Neuburg)
Elu
8. detsembril 1539 külastas Philipp Inglismaa kuninga Henry VIII õukonda lootuses saada kuninga tütre Mary käsi. See potentsiaalne kosjakaup oli osa kuningas Henry liiduplaanidest protestantlike Saksa vürstidega keisri vastu. Nad kohtusid 17. detsembril Hertfordi lossis, kus ta esitles end koos kingitusega ja suudles teda. Selline familiaarsus kergitas usku, et need kaks abielluvad ja enamus Inglise õukonnast ootas pulma mõne kuu jooksul. Kuid kuningas Henry ei lubanud selle kosjakauba õnnestumist asjaolu tõttu, et hertsog oli sugulane kuninganna Kleve Annaga (tema neljas naine). Üllatuslikult, arvestades nende erinevaid usulisi baateid, näitas Mary hertsogi suunas kiindumust, kui suudles teda õukonnaväliselt. Hertsog saadeti hiljem tagasi koju. Plaan ei õnnestunud. Kuid Philipp ei heitunud ja külastas Inglismaad veel kolm korda, kuid nägi Maryt vaid ühe korra.
Horvaatia kuningriik (Habsburgide)
19. sajand
1840. aastateks oli liikumine vahetanud kultuurilised eesmärgid vastupanuga Ungari poliitilistele nõudmistele. Kuningliku käsuga 11. jaanuarist 1843, mis pärines kantsler Metternichilt, keelati Illüüria nime ja sümboolika avalik kasutamine. See heidutas liikumise edusamme, kuid ei suutnud peatada ühiskonnas muutusi, mis olid juba alanud.
1848. aasta revolutsioonide ajal tegi Horvaadi baan Jelačić Ungari revolutsiooni kustutamisel koostööd austerlastega, juhtides sõjalist kampaaniat Ungarisse, mis oli kuni Pákozdi lahinguni edukas. Vaatamata sellele panusele allutati Horvaatia hiljem Alexander von Bachi absolutismile, samuti Ungari hegemooniale baan Levin Rauchi alluvuses, kui keisririik muudeti aastal 1867 Austria-Ungari kaksikmonarhiaks. Siiski õnnestus baan Jelačićil kaotada Horvaatias pärisorjus, mis tõi lõpuks kaasa tohutud muutused ühiskonnas: suurmaaomanike võim vähenes ja haritavat maad jaotati üha rohkem, ohtliku näljahäda ulatuseni. Paljud horvaadid hakkasid sel ajal välja rändama Uue maailma riikidesse, trend jätkus järgmised sada aastat ja tekitas suure horvaadi diasporaa.
Illürism oli üsna lai, nii rahvuslik kui ka panslavistlik. See oleks lõpuks arenenud kaheks suureks eesmärgiks:
Rahvastik
1802. aasta andmete järgi oli Horvaatia kuningriigi rahva hulgas 400 000 (98,8%) katoliiklast, 4800 (1,2%) õigeusklikku ja 40 protestanti.
Aastal 1840 analüüsis Ungari statistik Fenyes Elek rahvuseid Ungari kroonile kuulunud maades. Kogutud ja töödeldud andmete järgi elas Horvaatia kuningriigis 526 550 inimest, kellest 519 426 (98,64%) olid horvaadid, 3000 (0,56%) sakslased, 2900 (0,55%) serblased ja 1037 (0,19%) juudid. Rahvastikuandmed krahvkondade lõikes:
Primorje krahvkond
Zagrebi krahvkond
Križevci krahvkond
Esimene kaasaegne rahvaloendus toimus aastal 1857 ja selles registreeriti kodanike religioon. Rahvastik religiooni järgi Horvaatia kuningriigis:
Sümboolika
Aastal 1848 võttis Horvaatia kuningriik kasutusele uue ametliku lipu ja vapi. Uus lipp oli Horvaadi puna-valge-sinine trikoloor ja see on jäänud Horvaatia sümboliks tänase päevani. Vapp oli sulam kolmest vapist, üks Horvaatiale, teine Dalmaatsia kuningriigile ja veel üks Slavoonia kuningriigile. Kuningriik kasutas teatud perioodidel ka nime "Horvaatia, Slavoonia ja Dalmaatsia kolmikkuningriik" (kuigi keisririik seda ei tunnistanud). Kuningriik kontrollis küll Slavoonia kuningriiki, kuid mitte Dalmaatsia kuningriiki. Aastal 1849 tehti Slavoonia kuningriik Horvaatia kuningriigist sõltumatuks ja aastal 1852 keelas keiserlik Austria valitsus, kes ei tunnistanud kunagi trikoloori ametlikuna, selle kasutamise, koos vapiga. Aastatel 1852 kuni 1868 kasutas Horvaatia kuningriik puna-valget lippu ja oma vana malelaua vappi.
Zaļumi
Zaļumi (vanasti ka Zaļā muiža) on küla (mazciems) Lätis Kuldīga piirkonnas Rudbārži vallas.
Küla asub valla lääneosas Garūdene oja kaldal. Zaļumi jääb valla keskusest Rudbāržist 2,9, endisest piirkonnakeskusest Skrundast 11,9 ja Riiast 161,9 kilomeetri kaugusele.
Küla on tekkinud endise Zaļā muiža karjamõisa (Grünhof) juurde. Aastail 2009–2021 kuulus küla Skrunda piirkonda.
Seal kasvav pärn ümbermõõduga 4,24 ja kõrgusega 23 meetrit on looduskaitse all.
Eduard Beckmann
Eduard Beckmann (ka Gustav Eduard Beckmann; 23. juuni/5. juuli 1868 Kaavere, Põltsamaa kihelkond – 22. juuni 1939 Tallinn) oli eesti vaimulik.
Õppis aastatel 1888, 1889–1891 ja 1892–1893 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas; õpingute vahepealsel ajal töötas koduõpetajana. Oli prooviaastal Tallinna Jaani koguduses Karl Woldemar Emil Grohmanni juures. Ordineeriti 6. aprillil (vkj. maarjapäeval) 1895 Moskva Peeter-Pauli kirikus õpetajaks.
Oli aastatel 1895–1899 Irkutski koguduse õpetaja (aastatel 1895–1896 oli ta ka sõjaväevaimulik). Samuti hooldas ta (aastani 1900) vaimulikult kõiki Ida-Siberi sunnitöövanglaid. Aastatel 1901–1921 oli ta Venemaal, peamiselt Peterburis mitmel usulisel ja kiriklikul tööalal ametis (näiteks oli aastatel 1904–1914 Peterburi linnavikaar, samuti oli ta usuõpetajaks mitmetes koolides). Opteerus aastal 1921 Eestisse.
Oli aastatel 1924–1939 (alates 8. aprillist 1924) Tallinna Püha Vaimu koguduse abiõpetaja. Lisaks sellele töötas ta aastani 1932 usuõpetajana. Samuti oli ta tegev vanglavaimulikuna. Konsistooriumi poolt nimetati Eduard Beckmann vanglaõpetajate seenioriks.
Druviņas
Druviņas on küla (vasarnīcu ciems ehk suvilapiirkond) Lätis Ogre piirkonna Ogresgalsi vallas.
Eduard Beckmann
Eduard Beckmann maeti 24. juunil 1939 Kopli kalmistule.
Isiklikku
Tema tütar Renate Beckmann oli arst.
Druviņas
Küla asub valla lõunaosas. Druviņas jääb valla keskusest Ogresgalsist 21, piirkonna keskusest Ogrest 12 ja Riiast 48 kilomeetri kaugusele. Aastal 2008 oli külas 60 elanikku.
Sümfooniaorkestrite loend
Siin on riikide kaupa loetletud sümfooniaorkestreid.
Castel del Monte keisrilinnus
Castel del Monte keisrilinnus on linnusehitis Kagu-Itaalias Apuulia maakonnas, Bari linna lähedases Andria vallas, 16 km kaugusel selle keskusest lõunas. Linnus on maailmas üks tuntumatest ja kuulsamatest.
Nimekujud
Algne kirjapilt on sel castrum Sancta Maria de Monte - samanimelise kloostri järgi. Castel del Monte tähendab itaalia keeles "mäelinnust". 1930.-1950. aastatel kutsuti linnust imperaatorliku võimusümbolismi tõttu ka Apuulia Kivist Krooniks.
Ajalugu
Linnuse rajas 1240. ja 1250. aastate vahel Püha Rooma Keisririigi keiser Friedrich II ja ilmselt päris valmis ei ehitatud seda kunagi. Linnuse arhitekt ei ole teada, kuid oletatakse, et selle põhiplaani pani paika ja ehitusel osales ka keiser Friedrich II ise. Hiljem sai sellest üks kahest keisri lemmikresidentsist.
1240, 28. jaanuaril käskis Friedrich II oma kirjas Kapitanaadi justiitsministrile Richard von Montefuscolole alustada ettevalmistusi ühe linnuse (castrum) ehitamiseks Santa Maria del Monte kiriku kõrvale.
1522. aastast kuulus loss Napoli Caracciolode aadliperekonnast pärinevale nooremale Carafade harule. Viimane sai samal aastal omale Andria ja Castel del Monte hertsogi tiitli. Sellele perele kuulus ehitis 1876. aastani.
1876 omandas juba palju aastakümneid tühjalt seisva ja laguneva lossi 25 000 liiri eest Itaalia riik.
1900 aasta paiku algasid küll restaureerimistööd, mis viidi aga läbi tolle ajastu maitsele vastavalt - "mittevajalik" lõhuti välja, plommimiseks ja taastamiseks kasutati moodsaid ehitusmaterjale, hoone vahepealsed ajalookihistused kaeti kinni ja krohviti üle. Lõpuks nägi kõik välja jälle "nagu uus". Ümber linnuse oli tööde alguses veel u. 2 m paksune rusuküngas, mis mitmeid väärtuslikke leide, skulptuuritükke ja ehituskive sisaldas, kuid kahjuks läbiuurimata minema veeti.
1940 valmistas Saksa-Itaalia Ühing ühise ideoloogiapropaganda raames linnusest 1:50 koopia, mis 1940/41 aastavahetusel Berliinis isiklikult Adolf Hitlerile üle anti.
1970. ja 1980. aastatel toimusid uued restaureerimistööd.
1996. aastast kuulub lossikompleks UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Ehitus
Peahoone on kaheksanurkse põhiplaaniga oktagon, millele liituvad igas nurgas seisvad samuti kaheksatahulised nurgatornid. Linnus on samuti kaheksanurkse siseõuega ja kahekorruseline ning selle sissekäik asetseb idaküljel. Kaheksanurksede linnused ja linnusetornid kujunesid omamoodi Saksa-Rooma riiki 100 aastat valitsenud Stauferite dünastia visiitkaardiks ning näitasid nende võimu, jõudu ja mõjukust. Antud linnus pidi olema siis selle peensusteni viimistletud stiili uhkeim väljendus. Peahoone on 25 m kõrge, tornid 1 meetri võrra kõrgemad. Peahoone välisseinte küljepikkused on 16,5 m; torni välisseinad on 3,1 m. Tornidel on välja ehitatud 6 külge, 2 külge jäävad mõtteliselt peahoone kehandi sisse. Sisehoovi vastasseinte vahekaugus jääb 17,63 ja 17,86 m vahele, seinte kõrgus küündib 20,5 meetrini. Välisseina jaotab ruumiliselt kolmeks osaks kaks karniisi - 1. vundamendikarniis on u. 2 m kõrgusel ja 2. korrustekarniis jaotab hoone võrdselt kaheks korruseks. Hoonet katab sile katus e. ülemine rõduplatvorm.
Hoone on ehitatud töödeldud ja lihvitud helekollasest ja hallikasvalgest kohalikust lubjakivist; võlvkaared, aknaraamistus ja ukseportaalid on marmorist, peaportaal roosast bretša-kivimist. Linnusekehandi igas välisseinas on kaks akent: esimesel korrusel ühekaareline monofoorium (romaani, gooti ja renessansiajastu kitsas ja kõrge aknatüüp) ja teisel kaheosaline bifoorium. Ainult üks - kõige põhjapoolsem on kolmekupliline trifoorium. Väiksed aknad olid ruumidel ka sisehoovi poole; õueseintel, millel puudusid sissepääsud olid ümarad nn. "härjasilmaknad". Peahoone korrused on jaotatud vaheseintega 16 võrdhaarse trapetsi kujulisteks ruumideks, 8 igal korrusel. Sisehoovi esimeselt korrusest pääses kolme ukse kaudu kolme ruumi, ülejäänud viide ruumi sai läbi uste ruumide vaheseintes. Täpselt samamoodi pääses ülemise korruse kolme ruumi varem siseõues olnud nö. "ristikäigu"-rõdu kaudu, ning ülejäänud tubadesse jällegi läbi vaheseinte. Korruseid ühendasid kivist keerdtrepikäigud kolmes tornis, ülejäänud viies olid vannitoad ja tualetid. Mõnes ruumis avanes nurgatornidesse kaks ust, mõnes ainult üks. Ühe uksega nö. "tupikruumid" olid varustatud kamina ja tualetiga, mis asus tavaliselt torni sees. Tualetid olid hästi ventileeritud tänu seintes olevatele avadele ja seal olid ka vesiklosetid, mis said veevarustuse katusel olevatest veetsisternidest. Ühte tupiksaali, mis paikneb hoone idaküljel teisel korrusel peaportaali kohal, on hakatud kutsuma "troonisaaliks. Seal puuduvad nii kamin, kui tualett. Lagesid kannavad jämedakoelised lukukividega ristroidvõlvid, mis toetuvad seintel asuvatele piilarikandadele. Teise korruse ruumid on kaunistatud pilastrite ja teravaservaliste petikkaartega. Osad vaheseinad on laotud antiik-Rooma ajal leiutatud nn. "võrkmüüritis"-tehnikas. Ka kaheksatahulised tornid ja tornišahtid olid kaetud üleval konsoolkividele toetuvate ripproidvõlvidega.
Kuigi linnust on peetud üheks tuntuimaks antud tüüpi linnuste hulgas maailmas, ei ole tegemist siiski päris tüüpilise keskaegse linnus-kaitseehitisega, sest sellel puuduvad nii vallikraavid, kaitsevall, kui ka tõstesild sissekäigu sulgemiseks. Sissepääs linnusesse on lahendatud hoopiski avarat gootiaegset peaportaali kasutades. Ka ei ole avastatud tavaliselt eeslinnuse hoonete hulka kuuluvaid majandushooneid tallide, keldrite, moonaaitade jm. Varem arvati, et hoone näol oli tegemist keisri nö. "jahilossiga", kuid viimasel ajal on leitud, et tegemist on olnud selleks hoones liiga rikkalikult sisustatud ja kaunistatud ruumidega.
Arvatakse, et hoone ehitusliku kuju tõttu oli sellel ka astronoomiateadusega tegelemise eesmärk. Erinevatel aastaaegadel ning suvisel ja talvisel pööripäeval valgustas päike tänu akende asetusele ruume alati ühtmoodi ja samas I ja II korrust erinevalt, mis tähendas, et rajatist sai kasutada nii päikesekella, kui ka kalendrina. Samuti on arvatud, et tolle aja kohta täiuslikule veesüsteemile, mis koosnes veekogumistsisternidest, basseinist ja erinevates ruumides olnud vannidest võis rajatise näol olla tegemist ka tervisetaastamise, puhkuse- ja raviasutusega, omamoodi nö. "sanatooriumiga". Teada on, et keiser pidas ihu puhtuse eest hoolitsemist araabia valitsejate eeskujul väga oluliseks osaks inimese elus.
Seisukord tänapäeval
Linnusekehand on täielikult säilinud tänapäevani ja kuulub UNESCO maailmapärandi nimistusse objekti nr. 398 all.
Nurme tänav (Tallinn)
pisi|Kultuurimälestiseks tunnistatud elamu aadressil Nurme 11 pisi|[[Nõmme Noortemaja aadressil Nurme 40]]
Nurme tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Nõmme asumis.
Nurme tänav algab Raudtee tänavalt ja suundub kagusse. Tänav ristub Põllu, Metsa, Ravila ja Sihi tänavaga, Vabaduse puiesteega, Valguse ja Aate tänavaga, Lootuse puiesteega, Pilviku ja Serva tänavaga ning lõpeb Helbe tänaval. Tänava pikkus on umbes 1800 meetrit.
Sihi tänavast Raudtee tänavale suunduv lõik on ühesuunaline.
Nurme tänava ääres on Nurme tänava residents, Nõmme Noortemaja, kaks lillepoodi. Pilviku ja Helbe tänava vahelisel alal jääb tänava äärde Valdeku park.
Suurim majanumber on 79.
Välislingid
pisi|left|Lillepood Vabaduse puiestee ja Nurme tänava nurgal
Mežmalas
Mežmalas on küla (vasarnīcu ciems ehk suvilapiirkond) Lätis Ogre piirkonna Ogresgalsi vallas.
Küla asub valla lääneosas Ogre linna piiril. Mežmalas jääb valla keskusest Ogresgalsist 6, piirkonna keskusest Ogrest 4,5 ja Riiast 41 kilomeetri kaugusele.
Perry maakond (Alabama)
Perry maakond (Perry County) on maakond Ameerika Ühendriikides Alabama osariigis.
Maakonna halduskeskus on Marion.
Ajalugu
Maakond moodustati 1819. aastal.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 10 591.
Tõnis Kullasepp
Tõnis Kullasepp (18. oktoober 1874 Kabala vald, Viljandimaa – ?) oli eesti notar.
Haridus
Ta õppis 1920–1924 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas (lõpetas), Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.
Tegevus
1894–1919 Pati, Tali ja Audru vallakirjutaja, 1919–1920 Viljandi-Pärnu rahukogu abisekretär, alates 1924 kohtuameti kandidaat. Hiljem notar Pärnus.
Zeferino Nandayapa
Zeferino Nandayapa Ralda (26. august 1931 Chiapa de Corzo, Chiapase osariik – 28. detsember 2010 Tlalnepantla, Mehhiko osariik) oli Mehhiko marimbista, helilooja ja arranžeerija, sündinud Chiapas de Chiapa de Corzos.
Rait Avestik
Rait Avestik (sündinud 30. märtsil 1974) on eesti teatrikriitik ja -uurija, literaat, fotograaf.
Rait Avestik lõpetas 2001. aastal Tartu Ülikooli kirjanduse ja teatriteaduse erialal.
Teatrikriitikat kirjutab 1998. aastast, tema artikleid on ilmunud kultuuriajakirjanduses ning ajalehtedes Postimees, Eesti Päevaleht, Eesti Ekspress, Pärnu Postimees jm, kogumikus "Teatrielu '98" ja "Teatrielu 2005". On aastaid süvenenult tegelenud laste- ja noorteteatrite probleemidega. Ta on mitme mahuka teatriraamatu autor ja toimetaja.
Ta on Eesti Teatriliidu liige, teatriorganisatsiooni ASSITEJ Eesti Keskuse liige, Eesti Teatriuurijate ja -kriitikute Ühenduse liige.
2010. aastast on ta OÜ Fotosulg omanik ja fotograaf. Tema teatrifotonäitused on olnud vaadata mitmes Eesti teatris. Ta on olnud mitme teatrifestivali ametlik fotograaf.
Hoiatusvärvus
Hoiatusvärvus ehk aposemaatiline värvus on loomade kehakatte ere muster, mis teeb mittesöödava looma (nt lepatriinu) või hästi kaitstud looma (nt okassea) eriti silmapaistvaks, vältimaks kiskjate juhuslikke kallaletunge; loomade kaitsekohastumusi.
Mõnedel loomadel võib hoiatusvärvusega kaasneda mõnikord ka hoiatuskuju ja/või ähvardav käitumine.
Lotenhulle
Lotenhulle on hollandikeelne asula ja osavald Belgias Flandria piirkonnas Ida-Flandria provintsis Aalteri vallas.
Otto Ūdentiņš
Otto Ūdentiņš (19. detsember 1892 – 22. jaanuar 1988 Riia) oli Vene (porutšik), Läti (kindral) ja Nõukogude Liidu sõjaväelane (kindralmajor). Ta oli ainus Läti kindral, kes pääses repressioonidest ja jätkas teenistust Punaarmees.
Ta sündis praeguse haldusjaotuse järgi Madona piirkonnas. Ta lõpetas õpetajate seminari ja Kiievi teise sõjakooli. Seejärel teenis 171. jalaväepolgus ja 6. Läti Tukumsi kütipolgus. Aastal 1917 ülendati porutšikuks. Aastal 1918 osales ta lahingutes Pavel Bermondt-Avalovi vägedega.
Pitsat
Pitsateid on kasutatud juba vanades Idamaades, samuti antiikses Kreekas ja Roomas. Antiikajal kasutati peamiselt kivisse lõigatud pitsateid, keskajal on rohkem levinud metallist, enamasti hõbedast graveeritud pitsatid. Tänapäeval kasutatakse nii metallist kui kummist pitsateid.
Pitsati kuju võib olla väga erinev. Üle ajastute võib kõige levinumaks pidada pitsatsõrmust, mille eelis on, et seda saab kogu aeg lihtsalt kaasas kanda. Suuremate kujutiste loomiseks kasutatud pitsateid on kantud ka nööri otsas kaelas. Kahepoolsete pitserite vajutamiseks kasutatakse tange. Lisaks tasapinnalistele pitsatitele on kasutatud ka rullipitsateid. Tänapäeva pitsatitel on tavaliselt kujutise vajutamiseks tagaküljele kinnitatud lihtne käepide.
Germán Cano
pisi|250px| Germán Ezequiel Cano Recalde (sündinud 2. jaanuaril 1988 Lomas de Zamoras) on Argentina jalgpallur, kes mängib ründajana Brasiilia kõrgliiga klubis Fluminense.
Ta alustas klubikarjääri Argentina klubis Lanús, mille põhimeeskonnas debüteeris ta 2008. aastal. Fluminenses mängib ta alates 2022. aastast.
Klubikarjääri jooksul on ta mänginud veel Argentina kõrgliiga klubides Chacarita Juniors ja Colón, Colombia kõrgliiga klubides Deportivo Pereira ja Independiente Medellín, Paraguay kõrgliiga klubis Nacional, Mehhiko kõrgliiga klubides Pachuca ja Club León ning Brasiilia klubis CR Vasco da Gama. Independiente Medellínis on ta mänginud 2012–2014 ja 2018–2019 ning koguni kuuel korral on ta olnud Colombia kõrgliiga hooaja suurim väravakütt. Kokku on ta Independiente Medellíni meeskonnas löönud 119 väravat, millega on ta klubi ajaloo suurim väravakütt. 2020. aastal liitus ta Vasco da Gamaga.
Papinianus
pisi Aemilius Papinianus (kr Αιμίλιος Παπινιανός) (142–212), tuntud lühemalt kui Papinianus, oli hinnatud Rooma jurist, ülemprokurör ning pärast Gaius Fluvius Plautianuse surma 205. aastal ka pretoriaanide prefekt (keisri ülemnõunik ja ülemihukaitsja).
Borna Barišić
Borna Barišić (sündinud 10. novembril 1992 Osijekis) on Horvaatia jalgpallur, kes mängib vasakkaitsjana Šotimaa kõrgliigaklubis Rangers ja Šotimaa jalgpallikoondises.
Papinianus
Papinianus oli üks antiikaja auväärsemaid juriste, keda kutsuti kui "õigluse varjupaik ja õiguste laekur". Koos Gaiuse, Pauluse, Modestinuse ja Ulpianusega oli Papinianus 426. aasta seadusega arvatud viie juristi hulka, kelle responsa oli kohtunikele kohustuslik. Hiljem võib pidada nende viie juristi seisukohti Theodosianuse koodeksi ning Corpus iuris civilis peamisteks allikateks. Kui ülejäänud nelja ideed ei ühildunud, jäid peale Papinianuse omad. Prantsuse jurist Jacques Cujas on hiljem kirjutanud: "Ei ole kunagi enne olnud nii suurt juristi ning ei tule ka peale teda".
Borna Barišić
Ta alustas klubikarjääri kodulinna klubis NK Osijek, debüteerides Horvaatia kõrgliigas hooajal 2013/14. 2015. aastal liitus ta Zagrebi Dinamoga, kuid pärast ühte mängu siirdus ta hooajaks 2015/16 laenule NK Lokomotivasse. Pärast naasis Barišić Osijeki.
Papinianus
Elu
Papinianusest teatakse üsna vähe. Papinianus on sündinud Süürias ning oli ilmselt Emesa (Homs) linna kodanik, kuna on kirjutatud, et Papinianus oli keiser Septimius Severuse teise naise, Julia Domna sugulane ning Julia Domna oli Emesa kuningliku perekonna liige.
Borna Barišić
2018. aasta augustis siirdus ta umbes 2,2 miljoni naelsterlingi eest Rangersi, kellega sõlmis nelja-aastase lepingu. Hooajal 2020/21 tuli ta Rangersiga Šotimaa meistriks ning samal hooajal valiti Barišić liigahooaja sümboolsesse koosseisu.
Papinianus
Tööd
Võrreldes teiste suurte juristidega, nagu Ulpianus ja Paulus, on Papinianuse töödest vähe säilinud. Olulisemateks töödeks loetakse: Quastiones (37 raamatut), Responsa (19 raamatut), Definitiones (2 raamatut) ja De adulteriis (2 raamatut).
Borna Barišić
Horvaatia jalgpallikoondises tegi Barišić debüüdi 11. jaanuaril 2017 sõprusmängus Tšiili vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 21. märtsil 2019 EM-i valikmängus Aserbaidžaani vastu. Ta kuulus Horvaatia koondisse 2021. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
Kooperators
Kooperators on küla (vasarnīcu ciems ehk suvilapiirkond) Lätis Ogre piirkonna Ogresgalsi vallas.
Küla asub valla põhjaosas. Kooperators jääb valla keskusest Ogresgalsist 4, piirkonna keskusest Ogrest 14 ja Riiast 50 kilomeetri kaugusele.
Pagurus bernhardus
Pagurus bernhardus on erakvähklaste sugukonda kuuluv liik vähilaadseid.
Ta asustab muu hulgas Põhjamere, Läänemere ja Vahemere rannikuäärseid alasid.
Alexandre Millerand
Alexandre Millerand (10. veebruar 1859 Pariis – 7. aprill 1943 Versailles) oli Prantsusmaa jurist ja poliitik. Ta oli aastal 1920 Prantsusmaa peaminister. Aastatel 1920–1924 oli ta Prantsusmaa president.
Sinine vihik
"Sinine vihik" on 1963. aastal valminud Nõukogude Liidu mängufilm.
Süžee
Filmi tegevus toimub 1917. aasta suvel, mil Vladimir Lenin varjas end koos parteikaaslase Grigori Zinovjeviga Venemaa Ajutise Valitsuse ametivõimude eest Petrogradi kubermangu Sestroretski linna Sestroretski Razlivi järve ääres Razlivi onnikeses.
Arbimäe mänd
pisi|Arbimäe mänd Arbimäe mänd (ka Arbi (mäe) mänd) on Elva linnas kasvav looduskaitsealune mänd. Kõrgus 10 m, ümbermõõt umbes 3,8 m, vanus ligikaudu 340 aastat. Puu on üks Elva linna sümbol. Jämeduse poolest on ta Eestis 7.-8. kohal.
1960. aastal ilmunud "Looduskaitse teatmiku" andmeil oli Arbi männi ümbermõõt 3,66 m ja kõrgus 10 m. 2000. aastal Hendrik Relve "Eesti põlispuud" väitis ümbermõõduks 3,78 m ja kõrguseks 11 m.
Kaitse all alates 1957. aastast.
Legendid
Ühe legendi järgi istutas Arbi männi Rootsi kuningas Karl XII.
VHF ringsuunaline raadiomajakas
pisi|Ringsuunaline raadiomajakas, Daventry VHF ringsuunaline raadiomajakas (lühendid VOR ehk VHF, ingl omnidirectional radio range) on lühimaa-raadionavigatsioonisüsteem, mis võimaldab õhusõidukitel oma asukohta kindlaks määrata. Süsteem kasutab VHF sagedusala vahemikus 108–117,95 MHz. VOR-i hakati välja arendama USA-s 1930. aastate alguses ja see on praegu üldlevinud õhunavigatsioonisüsteem. Aastaks 2000 oli maailmas vähemalt 3000 VOR-jaama, millest 1033 olid Ameerika Ühendriikides. Alates 2013. aastast on GPS-i arengu tõttu VOR-jaamu vähehaaval kasutuselt kõrvaldama hakatud.
VOR-i maapealne jaam kiirgab ringsuunalist peasignaali ja kitsast, sekundaarset suundsignaali, mis pöörleb päripäeva 30 korda sekundis. Sekundaarsignaal on ajastatud nii, et tema faasivahe peasignaali suhtes jääb väärtuselt samaks kui tema pöördenurk põhjasuuna suhtes. See tähendab, et kui suundsignaal on põhjasuunast 90 kraadi päripäeva liikunud, siis on ta vastavalt 90 kraadi ringsuunalise signaali suhtes faasist väljas. Kahe signaali faasivahe tagab VOR-jaamale õhusõiduki asimuudi põhjasuuna suhtes. Kahe üksteisest eraldi paikneva VOR-jaamaga saab määrata kindlaks õhusõiduki asukoha.
Omadused
VHF ringsuunaline raadiomajakas võimaldab oluliselt suuremat täpsust ja töökindlust tavalise NDB-majaka kõrval. VOR on vähem sõltuv difraktsioonist (signaali kumerdumine suurte takistuste ümber) ja ilmastikumõjudest (äikese interferents ei avalda nii tugevat mõju). Kuna VOR töötab VHF-sagedusalas, on vaja, et saatja ja vastuvõtja on omavahel otsenähtavuses. Hoolimata madalatest hoolduskuludest on VOR-jaamadega terve lennumarsruudi katmine väga kulukas.
Tulevik
2008. aasta seisuga on kosmosepõhised globaalse navigatsiooni satelliitsüsteemid nagu GPS (globaalne positsioneerimissüsteem) hakanud asendama VOR-jaamu ja ka muid maapealseid navigatsioonisüsteeme. GNSS saatjad on kasutaja kohta odavamad ja tagavad kohati ka täpsemad tulemused asukoha ja kõrguse kohta. Võimalik, et arenduses olev Euroopa positsioneerimissüsteem GALILEO üritab ületada VOR-i ja GPS-i täpsust mitmekordselt. Suure tõenäosusega jääb VOR siiski lennundusse veel pikaks ajaks, sest kombineerituna instrumentaalmaandumissüsteemidega jääb kogu operatsioon kosmosesüsteemide kõrval võrdlemisi odavaks.
Usutakse, et GNSS süsteemid on interferentsist mõjutatavad ja signaalide saboteerimine on võimalik. Seega hoiavad paljud riigid endiselt VOR-süsteeme tagavarana alles, kuigi satelliitsüsteemidega on võimalik kogu marsruutlend õhkutõusust maandumiseni ära katta.
Audiomeetria
Audiomeetria on isiku kuulmisomaduste määramine audiomeetriliste meetodite abil.
Põhilisteks meditsiinilise audiomeetria vahenditeks on audiomeetrid.
Tavaliseks meetodiks on kõrva kuulmise sageduskarakteristiku määramine erinevate helitugevuste juures.
Usbekistani jalgpallikoondis
Usbekistani jalgpallikoondis on Usbekistani rahvuskoondis jalgpallis.
Ļūdikas
Ļūdikas on küla (mazciems) Lätis Kuldīga piirkonnas Rudbārži vallas.
Küla asub valla keskosas Garūdene oja kaldal. Ļūdikas jääb valla keskusest Rudbāržist 2,4 kilomeetrit põhja poole, endisest piirkonnakeskusest Skrundast 11,4 ja Riiast 161,3 kilomeetri kaugusele.
Küla piirneb Rudbārži parkmetsaga. Seal kasvav tamm ümbermõõduga 5,42 ja kõrgusega 26 meetrit, tamm ümbermõõduga 4,1 meetrit, tamm ümbermõõduga 5,49 ning kõrgusega 25 meetrit meetrit, tamm ümbermõõduga 5,33 meetrit ja kõrgusega 12 meetrit ning tamm ümbermõõduga 4,5 ja kõrgusega 24 meetrit on looduskaitse all.
Aastal 2005 oli külas 6 elanikku. Aastail 2009–2021 kuulus küla Skrunda piirkonda.
Lebel M1886
Lebel M1886 (prantsuse keeles Fusil Modèle 1886 dit "Fusil Lebel" või Fusil Mle 1886 M93) on käsilukustusega Prantsuse vintpüss. See võeti Prantsuse armees kasutusele aastal 1887. Relva tuubsalv mahutab kaheksa padrunit, lisaks on üks padrun transporteris ja üks rauas. Lebeli vintpüss oli esimene sõjaväes kasutusse võetud relv, mis kasutab suitsuvaba püssirohtu. Lebeli püssirohi, Poudre B, on nitrotselluloosi põhine ning selle leiutas 1884. aastal prantsuse keemik Paul Marie Eugène Vieille. Vintpüssi 8-millimeetrise täismantelkuuli (Balle M või Balle Lebel) konstrueeris kolonelleitnant Nicolas Lebel. Kaksteist aastat hiljem, aastal 1898, võeti kasutusse terava messingist otsaga kuul Balle D. Lebel oli esimeses maailmasõjas Prantsusmaa jalaväeüksuste standardrelv. Kokku tootsid kolm Prantsuse riiklikku relvatehast aastatel 1887–1916 3,45 miljonit Lebeli vintpüssi.
Harri Mägi
Harri Mägi (sündinud 1933) on eesti arvutiteadlane ja insener.
Hiro Arikawa
Hiro Arikawa (jaapani keeles 有川 浩 Arikawa Hiro; sündinud 9. juunil 1972 Kōchis) on jaapani naiskirjanik.
Euroopa kontsert
pisi|[[Viini kongress|Viini kongressi poolt 1815. aastal määratud riigipiirid Euroopas]] Euroopa kontsert (ka "Rahvusvaheliste suhete Viini süsteem"), vahel ka Viini kongressi järgi kongressi süsteem, oli Euroopas kehtinud jõudude tasakaal, mis kestis Napoleoni sõdade lõpust 1815. aastal kuni Esimese maailmasõja alguseni 1914. aastal.
Hiro Arikawa
2003. aastal võitis ta Dengeki romaaniauhinna teose "Shio no Machi" eest.
Harri Mägi
Töötas Tallinna Polütehnilises Instituudis (TPI) alates 1963. aastast.
Euroopa kontsert
Kontserdi ajavahemikku tuntakse ka Briti rahu (Pax Britannica) nime all. Briti rahule eelnes Suure Prantsuse sõjaga (1792–1815) lõppenud Prantsusmaa ja Suurbritannia vaheline Teine saja-aastane sõda (1689–1815) ning sellele järgnes Teine kolmekümneaastane sõda (1914–1945).
Guntinas
Guntinas (žemaidi Gontėns) on küla Leedus Skuodase rajoonis Skuodase vallas samanimelise jõe kaldal. Jõe järgi on küla ka nime saanud. Asula varasem nimekuju oli Kuineliai. Külas on Guntinase kalmistu.
Harri Mägi
Tehnikakandidaadi kraadi kaitses ta 1972. aastal.
Hiro Arikawa
Tema romaani "Hankyū Densha" põhjal valmis 2011. aastal samanimeline film ja romaani "Shokubutsu Zukan" põhjal valmis 2016. aastal film "Shokubutsu Zukan: Unmei no Koi, Hiroimashita".
Guntinas
Külla jääb Laumė kivi. 1,8 meetri kõrgusel kivil armastanud udustel õhtutel istuda mütoloogilised vaimud (laumė 'd). Ka oli küla karjamaal "jäljega kivi", mis sealt hiljem lõhkumiseks ära viidi. Selle jäljekujulist lohku kutsuti pistrikujäljeks.
Euroopa kontsert
Euroopa kontserdi aega jagatakse kolmeks: restauratsooni aeg (1815–1848), reformide aeg (1848–1871) ja rivaliteedi (militariseerimise) aeg (1871–1914). Kahte esimest Viini kongressile järgnenud osa (1815–1871), kui Euroopas domineerisid viis suurriiki (Austria, Prantsusmaa, Preisimaa, Venemaa ja Suurbritannia), tuntakse kongresside süsteemi (kongressi-süsteem) ja Viini (kongressi) süsteemi nimede all. Restauratsiooni aega tuntakse omakorda ka Austria välisministri (1808–) ja kantsleri (1821–1848) Metternichi ajastuna. Rivaliteedi ajaga algas ka uusimperialismi ajastu (bolševike tõekspidamiste järgi kapitalismi viimane staadium imperialism).
Kamar
Mõnikord eristatakse rohukamarat (kamara maapealne osa) ja juurekamarat (maapinna ülemises kihis kujunev rohkete juurtega läbipõimunud tallamiskindel kiht).
Euroopa kontsert
Kontserdi alguse restauratsooni aeg (1815–1848) põimus revolutsioonide ajastuga (1774– või 1789–1849) ja lõpu rivaliteedi aeg (1871–1914) Euroopa kodusõjaga (1871–1990). Kontsert ise oli (Hobsbawmi) Pika 19. sajandi (1789–1814) Prantsuse revolutsiooniga alanud aja lõpuosa. Ajale järgnes (Hobsbawmi) Lühike 20. sajand (1914–1990), mille algusosa on nimetatud ka Teiseks kolmekümneaastaseks sõjaks (1914–1945).
Harri Mägi
TPI elektronarvutite kateedri vanemõpetaja ja dotsent alates aastast 1974.
Euroopa kontsert
Ülevaade
Euroopa kontserdi asutasid suurvõimud Austria, Preisimaa, Venemaa ja Suurbritannia, kes olid Napoleon I ja tema esimese keisririigi alistanud nelikliidu liikmed. Aja jooksul sai Prantsusmaast kontserdi viies liige.
Harri Mägi
Teadus- ja arendustöö
Ta osales esimese Eestis ehitatud elektronarvuti loomisel töögrupis, mida juhtis Arnold Reitsakas. See oli Moskva Arvutustehnika Uurimisinstituudi projekteeritud elektronarvuti mudel M-3, mida ehitati ENSV Teaduste Akadeemia Küberneetika Instituudi jaoks Nikolai Alumäe initsiatiivil ja tehase RET abiga aastatel 1958-1960.
Euroopa kontsert
Ülevaade
Esialgu olid süsteemi juhtfiguurid Robert Stewart (vikont Castlereagh), Austria kantsler Klemens von Metternich ja Venemaa tsaar Aleksander I. Prantslane Charles Maurice de Talleyrand-Périgord oli suuresti vastutav selle eest, et tema kodumaa naasis oma kohale teiste rahvusvahelise diplomaatia suurjõudude kõrval.
Kontserdi kohta on kasutusel ka muid nimetusi:
Lõpuosas toimusid Berliini kongress (1878), Berliini konverents (1884–1885), kaks suurt rahvusvahelist Haagi konverentsi, mille tulemusena sõlmiti 1899 ja 1907 aasta Haagi konventsioonid, Alžeeria konverents (1906) ja Londoni konverents (1912–1913).
Kontserdi mõju sai lõpu tänu tärkavale rahvuslusele, Saksamaa ühendamisele, Itaalia ühinemisele, Idaküsimusele ja teistele teguritele.
Teke
Euroopa föderatsiooni idee olid juba varem tõstatanud Gottfried Wilhelm Leibniz ja William Grenville. Klemens von Metternichi poolt välja töötatud Euroopa kontsert lähtus nende ideedest ja rahvusvaheliste jõudude tasakaalust, kus iga suure jõu ambitsioone ohjeldasid teised suurjõud: "Euroopa kontsert, nagu seda hakati sel ajal kutsuma, oli ... rahvusvahelises õiguses tõsiasi, mis tulenes Viini kongressi lõppaktist, mis sätestas, et 1815. aastal kehtestatud piire ei saanud muuta ilma kaheksa sellele allakirjutanu nõusolekuta."
Prantsuse revolutsioon
Alates Prantsuse revolutsioonisõdade puhkemisest aastal 1792 kuni Napoleon I pagendamiseni Saint Helena saarele aastal 1815 oli Euroopa olnud peaaegu pidevalt sõjas. Selle aja jooksul tõid Prantsusmaa sõjalised vallutused kaasa liberalismi levimise üle pea kogu maailmajao, mille tulemusena võtsid mitmed riigid tarvitusele Napoleoni koodeksi. Suuresti reaktsioonina Prantsuse revolutsiooni radikalismile, otsustasid Napoleoni sõdades võidutsenud pooled suruda alla liberalismi ja rahvusluse ning suures osas naasta Euroopa 1789. aasta eelse status quo juurde.
Preisi kuningriik, Austria keisririik ja Venemaa keisririik moodustasid seejärel Püha Liidu, mille kavatsus oli säilitada kristlikke sotsiaalseid väärtuseid ja traditsioonilist monarhiat.
Kokkulepped
1818. aastal toimunud Aacheni kongress lahendas liitlastepoolse Prantsusmaa okupeerimise probleeme ja taastas riigi endise staatuse võrdsena Suurbritannia, Preisimaa, Austria ja Venemaaga.
Aastal 1822 toimunud Verona kongress kogunes selleks, et otsustada, kas Bourbonide restauratsiooni aegne Prantsusmaa võis Hispaania rojalistide poolel sekkuda riigis kolm aastat kestnud liberaalsesse valitsemisse (tuntakse nimega Trienio Liberal). Pärast loa saamist lähetas Louis XVIII viis armeekorpust kuningas Fernando VII võimu taastama.
Järkjärguline langus (1818–1914)
Aastal 1818 otsustasid britid mitte sekkuda Euroopa mandriosa puudutavatesse küsimustesse, mis neid otseselt ei mõjutanud. Nad lükkasid tagasi tsaar Aleksander I plaani tulevikus toimuvate revolutsioonide maha surumise kohta.
Kontsert lõhenes 19. sajandi teisel poolel, mil toimus mitu selle liikmete vahelist sõda: Krimmi sõda (1853–1856), Itaalia teine iseseisvussõda (1859), Austria-Preisi sõda (1866) ja Preisi-Prantsuse sõda (1870–1871). Kuigi kongressi süsteem oli Balkani poliitilist kaarti ümber kujundanud Berliini konverentsi silmas pidades ka hiljem edukas, oli endist jõudude tasakaalu pöördumatult muudetud ning see asendati rea muutuvate liitudega.
Esimene maailmasõda (1914–1918)
20. sajandi alguseks olid endised liitlased moodustanud kaks vastanduvat koalitsiooni: kolmikliit, kuhu kuulusid Saksamaa, Austria-Ungari ja Itaalia ning Antant, kuhu kuulusid Venemaa, Prantsusmaa ja Suurbritannia. Kongressi viimane konverents toimus Londonis aastatel 1912–1913 ning see kogunes arutama Balkani sõdu. 1914. aasta juulikriisi ajal pani Suurbritannia ette järjekordse konverentsi toimumise, kuid Austria-Ungari ja Saksamaa keeldusid osalemast. Järgmisel kuul puhkes Esimene maailmasõda.
Murinsel
pisi|Murinsel pisi Murinsel on Grazi südalinnas Muri jõkke rajatud väike tehissaar. Tehissaart ühendavad jõe mõlema kaldaga jalakäijate sillad.
Rajatise projekteeris New Yorgi kunstnik Vito Acconci, et tähistada Grazi saamist 2003. aasta Euroopa kultuuripealinnaks.
Tehissaare keskosa on amfiteatrikujuline ja seal töötab kohvik.
Lehtkapsas
Lehtkapsas (Brassica oleracea var. acephala) on köögivili, millel on rohelised või purpurjad lehed. Lehtkapsa lehed ei moodusta kapsapead ja toiduks tarbitakse erinevalt brokolist ja lillkapsast tema lehti, mitte õisikuid. Lehtkapsast peetakse metsikule kapsale lähedasemaks kui muid kapsa kodustatud vorme.
Kultivaride grupp Acephala sisaldab mitmeid lehtkapsasorte, mis on aga geneetiliselt väga sarnased.
Lehtkapsa kõige levinumaks kahjuriks on kapsaliblikas (Pieris rapae).
Nimetused
Lehtkapsa ingliskeelne nimetus borecole pärineb ilmselt hollandi keelest, kus boerenkool tähendab põllupidaja kapsast). Nimi kale meenutab taanikeelset sõna kål ja saksakeelset Kohl (mis aga tähistab mitmeid kapsasorte) ning šotikeelset nimetust càl. Kongo jõe valgalal ja Ida-Aafrikas (Tansaanias ja Keenias) kasutatakse taime kohta suahiilikeelset üldnimetust sukuma wiki, mis otsetõlkes tähendab "venita nädalat".
Kailaankapsas, kantoni keeles Gai lan, mis on Brassica oleracea eraldiseisev kultivar (alboglabra rühm), on laialt kasutatav Hiina köögis, meenutab lehtkapsast välimuselt ja seda aetakse lehtkapsaga kohati segi.
Välimus
Lehtkapsaid saab eristada madala, keskmise ja kõrge varrega sortideks, erinevate lehetüüpide järgi ja lehtede värvuse järgi (värvused varieeruvad helerohelisest tumerohelise ja lillakaspruunini). Mõned sordid võivad kasvada isegi 1,8–2 m kõrguseks; teised on pisemad, sümmeetrilise kujuga ja söögiks sobilikumad taimed. Paljud sordid on aga puised ja seedimatud. Enamik lehtkapsaid on ühe- või kaheaastased taimed, mida kasvatatakse seemnetest, mis suuruselt ja värvilt meenutavad kapsa seemneid. right|thumb|250px|Lamedaleheline lehtkapsas 'White Pigeon' ('valge tuvi')
Päritolu
Kuni keskaja lõpuni oli lehtkapsas üks populaarsemaid köögivilju Euroopas. Käharaid sorte kasvatati lamedaleheliste sortide kõrval juba 4. sajandil eKr Kreekas. Neid vorme, mida antiikses Roomas nimetati sabelli lehtkapsaks, peetakse tänapäevase lehtkapsa eellasteks.
Vene lehtkapsas levis kaubandusega Kanadasse ja sealt Ameerika Ühendriikidesse 19. sajandil.
Kasutamine kulinaarias
Lehtkapsas talub hästi külma ja muutub külma saades magusamaks ja maitsvamaks. Lehtkapsa õrnad lehed sobivad oma tugeva maitsega lisandiks salatitele. Õli või sidrunimahla lisades muutub lehtkapsa maitse vähem intensiivseks. Küpsetatuna või kuivatatuna muutub lehtkapsas kartulikrõpsusarnaseks. Lehtkapsakrõpse tehakse peamiselt kähara lehega sortidest ning neid saab maitsestada soola ja muude maitseainetega. Jaapanis on populaarseks toidulisaks osutunud lehtkapsamahl (aojiru).
Toiteväärtus
Tabelites on antud lisanditeta keedetud lehtkapsa toiteväärtus ja biokeemiline koostis.
Lehtkapsas on väga palju beetakaroteeni, K- ja C-vitamiini ning rohkelt kaltsiumi. Lehtkapsas on kahe karotenoidi – luteiini ja zeaksantiini allikas. Lehtkapsas nagu ka brokoli ja mitmed muud ristõielised sisaldab eriti pärast tükeldamist või hakkimist sulforafaani (inglise keeles sulphoraphane), keemilist ühendit, millel on oluline vähivastane toime.
Keetmine vähendab sulforafaani sisaldust, aurutamine, mikrolaineahjus kuumutamine ja segades praadimine aga olulist kadu ei põhjusta. Nagu mitmed muud kapsasrohu liigid, on lehtkapsas ka indool-3-karbinooli (inglise indole-3-carbinol) allikaks, mida peetakse kasulikuks ühendiks, kuna see toetab DNA parandamist rakkudes ja näib takistavat vähirakkude kasvu. Lehtkapsast on leitud vaikusid, mida tuntakse sapphapete sidujatena (inglise bile acid sequestrants), millel on täheldatud kolesterooli taset vähendavat ja toidust rasvade omastamist soodustavat toimet. Aurutamine parandab neid omadusi.
Kasutus dekoratiivtaimena
pisi|Dekoratiivlehtkapsas Mitmeid lehtkapsasorte kasvatatakse nende lehtede välimuse pärast, mis võivad leheroseti sisemises osas olla kas helevalged, punased, roosad, sinised või violetsed. Ka dekoratiivsed lehtkapsad on söödavad.
Gene Allen
Gene Allen (17. juuni 1918 Los Angeles – 7. oktoober 2015 Newport Beach) oli Ameerika Ühendriikide filmikunstnik.
Gene Allen võitis filmi "Minu veetlev leedi" eest parima kunstnikutöö Oscari. Samas kategoorias kandideeris ta Oscarile veel filmidega "A Star Is Born" (1955) ja "Les Girls" (1958).
Pickensi maakond (Alabama)
Pickensi maakond (Pickens County) on maakond Ameerika Ühendriikides Alabama osariigis.
Ajalugu
Maakond moodustati 1820. aastal.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 19 746.
Tolna komitaat
Tolna komitaat on 1. järgu haldusüksus Ungari keskosas Doonau läänekaldal.
Komitaadi halduskeskus on Szekszárd, teised suuremad linnad on Dombóvár ja Paks.
Komitaadis on 109 valda.
Välislingid
🇭🇺
Vastastikusus
Majandusantropoloogias tähistab vastastikusus ehk retsiprooksus erinevaid teenuste ja toodete vahetusi väljaspool turumajanduslikke raame. Majandusajaloolane ja -antropoloog Karl Polanyi on vastastikusust nimetanud üheks toodete vahetuse kolmest peamisest põhimõttest turu- ja ümberjagamispõhimõtte kõrval. Enamasti valitseb ühiskonnas üks sellistest põhimõtetest, nii näiteks on turupõhimõte valdavaim kapitalistlikes ühiskondades, ent on koloniaalajaloo ja globaliseerumise vältel muutunud olulisemaks ka ülejäänud maailmas. Toodete ja teenuste vahetus leiab aset erinevate turumehhanismide (nt raha) kaudu, mis määravad vahetatava väärtuse. Vastastikusus toimib seevastu üsna egalitaarsetes ühiskondades võrdsel positsioonil olevate inimeste vahel, kus lähedastes sotsiaalsetes suhetes olevad inimesed vahetavad enam-vähem võrdseid tooteid või teenuseid.