cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kiviloo Nõiakivi
Nõiakivi (ka Rahakivi) on rändrahn Raasiku vallas Kivilool. Rahnu ümbermõõt on 20 m ja kõrgus 3 m.
Marvi Kibe
Sõudmine
Alustas sõudetreeninguid Pärnu SK-s, treenis Elmar Koppeli, Jüri Kuruli ja Jevgeni Fridolini juhendamisel.
Koguva sadam
Teenused
Sadamas on 15 külaliskaikohta. Lubatud on siseneda veesõidukitel, mille mõõtmed ei ületa pikkust 12 m, laiust 4 m ega süvist 1,8 m. Lisaks on kai kõrval olemas nii neli parkimiskohta karavanidele kui ruumi telkimise jaoks.
Eduard Philipp Körber
pisi|Eduard Philipp Körber Eduard Philipp Körber (17. juuni 1770 Tori – 12. veebruar 1850 Tartu) oli Liivimaa vaimulik.
Ta õppis Tallinna Toomkoolis ja Pärnu linnakoolis. Õppis usuteadust aastatel 1789–1792 Königsbergi Ülikoolis ja aastatel 1792–1793 Jena Ülikoolis. Töötas aastatel 1794–1796 koduõpetajana mitmes mõisas. Ordineeriti 22. juunil 1796 õpetajaks.
Oli aastatel 1796–1846 (introdutseeriti ametisse 3. augustil 1796) Võnnu Jakobi koguduse õpetaja.
Körber oli aastast 1803 Suurhertsogliku Weimari Mineraloogia Seltsi (Jena) auliige, aastast 1806 aga Moskva Loodusuurijate Seltsi auliige. Samuti Õpetatud Eesti Seltsi auliige. Aastal 1816 asutas Võnnus Piibliseltsi. Tal on hulk ajalooalaseid uurimusi: uurimusi Liivimaa linnade, losside ja kirikute kohta, samuti uurimusi numismaatika alalt ja Võnnu kihelkonna ajaloost.
Ta istutas peaaegu 200 aastat tagasi Võnnu kirikaeda tamme.
Uskus, et eestlased saavad kord vabaks.
Isiklikku
Tema isa Paul Johann Körber oli Tori ja Võnnu Jakobi koguduse õpetaja, vanaisa Johann Friedrich Körber oli Tarvastu, Otepää ja Helme Maarja koguduse õpetaja. Poeg Carl Eduard Anton Körber oli Vändra Martini koguduse õpetaja, poeg Ludwig August Immanuel Körber oli Võnnu, Rannu ja Rõngu Mihkli koguduse õpetaja. Poeg Martin Georg Emil Körber oli Anseküla Maarja koguduse õpetaja. Äi Christoph Friedrich Mickwitz noorem oli Koeru Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja. Tema pojapoeg oli mereväearst, Tartu Ülikooli hügieeni ja kohtuarstiteaduse professor Bernhard Eduard Otto Körber. Tema õdede Helene ja Karoline abikaasaks oli Otepää Maarja koguduse õpetaja Bernhard Gottlieb Hehn.
WordStar
WordStar on firma MicroPro International loodud tekstitöötlusprogramm. Selle esmaversioon avaldati septembris 1978 operatsioonisüsteemile CP/M.
Roheline (täpsustus)
Roheline on värvus.
Roheline tänav on mitme tänava nimi.
Simon Džanašia
pisi|Simon Džanašia Simon Džanašia (gruusia keeles სიმონ ჯანაშია; 26. juuli (vkj. 13. juuli) 1900 Makveneti küla, Ozurgethi maakond, Kutaissi kubermang (tänapäeval Ozurgethi rajoon) – 5. november 1947 Thbilisi) oli gruusia ajaloolane.
Simon Džanašia isa oli pedagoog ja etnoloog Nikoloz Džanašia. Simon Džanašia lõpetas 1922. aastal Thbilisi Riikliku Ülikooli. Aastatel 1924–1930 oli ta samas ülikoolis õppejõud, 1930–1935 professori abi ja 1935–1947 professor. 1936. aastal sai ta NSV Liidu Teaduste Akadeemia Gruusia filiaali Keele, ajaloo ja materiaalse kultuuri instituudi direktoriks. 1941. aastal oli ta üks Gruusia NSV Teaduste Akadeemia rajajatest ja kuni surmani 1947. aastal selle asepresident. 1943. aastal valiti Džanašia NSV Liidu Teaduste Akadeemia akadeemikuks.
Līči (Saulkrasti piirkond)
Līči on küla (vasarnīcu ciems ehk suvilapiirkond) Lätis Saulkrasti piirkonnas Saulkrasti vallas. Küla asub valla keskosas Pēterupe jõe ääres ja jääb piirkonna keskusest Saulkrastist 4,1 ning Riiast 45,9 km kaugusele.
Aastal 2017 oli külas 14 elanikku, aastal 2019 oli elanikke 24.
Mobiilne internet
Mobiilne internet on internetiühendus, mis levib mobiilsidevõrgu kaudu ning on kättesaadav mobiilses seadmes (nutitelefon või sülearvuti) integreeritud või iseseisva seadme (USB-modem või PCMCIA-kaart) abil kõikjal, kuhu ulatub mobiililevi.
Tänapäeval kasutatakse HSPA (3.5G) USB-modemeid. Mõnikord ühendavad kasutajad oma nutitelefoni juhtmevaba seadme abil sülearvuti või lauaarvutiga, et kasutada internetti 3G-, GPRS- või CSD-võrgu kaudu.
Areng
Mobiilset internetti sai avalikkus kasutada esimest korda Soomes aastal 1996, kui turule tuli mobiiltelefon Nokia 9000 Communicator ning mobiilset Internetti pakkusid TeliaSonera ja Radiolinja võrgud. Siis sai ligipääsu n-ö tõelisele internetile. Esimene just mobiilse interneti tarvis loodud brauseripõhine veebiteenus loodi 1999. aastal Jaapanis.
Mobiilse interneti tarbeks loodud veebilehed on lihtsakoelisemad ning kirjutatud XHTML- või WML-keeles. Mitmed uuemad mobiilibrauserid on need piirangud ületanud ning toetavad laiemat hulka veebivorminguid, sh HTML-i.
Mobiilse veebi ja mobiiltelefoni enda rakenduste vahelised piirid hakkavad hägustuma, kuna mobiilibrauserid saavad otseühenduse mobiilsete seadmete riistvaraga (sealhulgas kiirendusandurid ja GPS-kiibid) ning brauseripõhiste rakenduste kiirus ja jõudlus paraneb.
A Doll's House
"A Doll's House" on mitme filmi originaalpealkiri:
Tamariskilised
Tamariskilised (Tamaricaceae) on nelgilaadsete seltsi kuuluv taimede sugukond.
Käendaja
Käendaja (ka käemees) on isik, kes võtab endale kohustuse vastutada käendatava isiku võetud laenu eest. Käendus on käendaja antud tagatis, et laenuvõtja võlgujäämise korral tasub võla käendaja. Käendus vormistatakse käenduslepinguga. Eesti võlaõigusseaduse järgi vastutavad põhivõlgnik ja käendaja laenuandja ees solidaarselt, selle järgi on võimalik olukord, kus laenuandja pöördub võlanõudega otse käendaja poole, ilma et ta oleks esmalt pöördunud laenuvõtja poole. Teistmoodi tingimused saab kehtestada käenduslepingus.
Idaekspress
pisi|Idaekspress 1883–1914 Idaekspress (inglise keeles Orient Express, prantsuse ja saksa keeles Orient-Express, türgi keeles Şark Ekspresi) oli Mandri-Euroopat läbiv raudteeliin, mida algselt haldas Compagnie Internationale des Wagons-Lits.
Idaekspressi ajaloolised raudteeliinid
pisi|Idaekspressi ajalooliste raudteeliinide kaart
Juhan Ehlvest
Juhan Ehlvest (sündinud 12. märtsil 1932 Oonurmel) on eesti arst ja arstiteadlane.
Ta õppis aastatel 1940–1947 Kulina algkoolis ja lõpetas aastal 1951 Rakvere 1. Keskkooli. Samal aastal astus ta Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonda, kuid septembrist 1955 septembrini 1956 võeti sõjaväkke meditsiiniteenistuse leitnandina ja suunati õppima Leningradi I. P. Pavlovi nimelise Meditsiiniinstituudi sõja-mereväe teaduskonna V kursusele, kuid demobiliseeriti tervislikel põhjustel ja ta lõpetas Tartu Ülikooli aastal 1958 arstina.
Muraste maasäär
Muraste maasäär on endisaegne maasäär; halduslikult Harju maakonnas Harku vallas. Maasäär on arvele võetud ürglooduse objektina.
Juhan Ehlvest
Tema teadustöö teemadeks on olnud eksperimentaalne meditsiin, patomorfoloogia: haava paranemine kui sidekoe reaktiivsuse peegeldaja, sidekoe reaktiivsuse ja lähtekoe regeneratsioonivõime tähendus kantserogeneesis, mitmesuguste väliskeskkonna tegurite ekspertiis katserogeenuse suhtes; tal on üle 30 teadustöö.
Muraste maasäär
Maasäär tekkis Antsülusjärve pealetungil ja taandumisel.
Juhan Ehlvest
Isiklikku
Tema abikaasa Maret Ehlvest on samuti arst, poeg Jaan Ehlvest on maletaja, poeg Jüri Ehlvest (1967–2006) oli kirjanik.
Atacama Suur Millimeetri/submillimeetri Observatoorium
pisi|ALMA raadioteleskoobid Atacama Suur Millimeetri/submillimeetri Observatoorium (Atacama Large Millimeter/submillimeter Array; ALMA) on Euroopa Lõunaobservatooriumi (ESO) 66-st raadioteleskoobist koosnev astronoomiline interferomeeter, mis uurib elektromagnetilist kiirgust millimeetri ja submillimeetri lainepikkustel.
ALMA asub Atacama kõrbes 5000 meetri kõrgusel Chajnantori platool ja selle naabruses on Llano de Chajnantori Observatoorium ja Atacama Teerajaja Eksperiment. ALMAle valiti selline asukoht, sest kõrgus ning vähene õhuniiskus on hädavajalikud, et vähendada signaali müra ja sumbumist.
ALMA on rahvusvaheline koostööprojekt, milles osalevad ESO, Ameerika Ühendriigid, Kanada, Jaapan, Lõuna-Korea, Taiwan ja Tšiili. ALMA maksumus on 1,4 miljardit, mis teeb sellest kalleima Maal asuva teleskoobi. Kompleks alustas vaatlusi 2011. aasta teises pooles ja on täielikult töökorras olnud alates märtsist 2013.
Potsdam (LAV)
Potsdam on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Ida-Kapimaa provintsis Buffalo City linnaringkonnas.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Potsdami elanikest mustanahalisi aafriklasi 99,27%, India või Aasia päritolu inimesi 0,37%, värvilisi 0,32% ja teisi 0,04%. Koosa keelt pidas emakeeleks 96,67% inimesi ja inglise keelt 1,54%.
Pyhäntä vald
Pyhäntä on vald Soomes Põhja-Pohjanmaa maakonnas.
Mari-Ann Kelam
pisi|Mari-Ann Kelam [[Vabadussõja võidusammas|Vabadussõja võidusamba avamisel]] pisi|Viimsi valla esindus [[XI noorte laulu- ja tantsupidu|XI noorte laulu- ja tantsupeo rongkäigus. Vasakult: Jan Trei, Tunne Kelam, Mari-Ann Kelam]] Mari-Ann Kelam (neiupõlvenimi Dotsenko, esimeses abielus Rikken; sündinud 26. juunil 1946 Saksamaal Ansbachi põgenikelaagris ) on Eesti poliitik.
Pyhäntä vald
Elanike arv on 2016. aasta seisuga 1587. Pindala on 810,7 km².
Naabervallad on Kajaani linn, Kiuruvesi linn, Kärsämäki vald, Pyhäjärvi linn, Siikalatva vald ja Vieremä vald.
Mari-Ann Kelam
Noorus ja haridus
1950. aastast elas ta pagulasena Ameerika Ühendriikides: algul Ohio osariigis, hiljem Washingtonis. Ta on lõpetanud Ohio osariigis asuva Toledo ülikooli magistrikraadiga raamatukogunduses. Aastatel 1968–1970 töötas ta Washingtonis Ameerika Ühendriikide Kongressi raamatukogus kataloogijana ja 1970–1972 õppejõuna Toledo ülikoolis.
Poliitiline karjäär
Poliitilist tegevust alustas ta Eesti vangistatud vabadusvõitlejate abistamise toimkonna sekretärina 1984–1989.
1993. aastast elab Mari-Ann Kelam Eestis. Aastatel 1993–1996 oli ta Eesti välisministeeriumi pressiesindaja, 1996–1999 Isamaaliidu välissekretär.
Ta oli IX Riigikogu (1999–2003) ja XI Riigikogu (2009–2011) liige.
Kelam on olnud ka Isamaaliidu juhatuse liige ning on Isamaa Viimsi piirkonna juhatuse liige ja Viimsi vallavolikogu aseesimees.
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 4 (Harju- (v.a Tallinn) ja Raplamaa) 280 häält ning ei osutunud valituks.
Isiklikku
1991. aastal abiellus ta Tunne Kelamiga.
Gunther von Merseburg
Gunther (Günther) (suri 13. juulil 982) oli Merseburgi markkrahv 965. aastast kuni surmani. Pärast seda ühendati Merseburgi mark Meißeni margiga.
Gunther oli Ekkehardiinide aadliperekonna võsu, mis registreeriti esmakordselt Naumburgi ümbruses ja mis võis olla seotud Saksi dünastiaga. 962. aastal peeti teda äsjaloodud Magdeburgi piiskopkonnas markkrahviks, kõrvuti Bilsteini krahvi Wiggeri ja Wigbertiga.
Ta määrati äsja loodud Merseburgi marki keiser Otto I poolt pärast markkrahv Gero Suure surma 965. aastal, misjärel jaotati Marca Geronis mitmeks väiksemaks osaks. Margi rajamisele järgnes 968. aastal Merseburgi piiskopkond piiskop Boso juhtimisel.
Gunther toetas Baieri hertsog Heinrich II Riiakat tema mässus keiser Otto II vastu ja tagandati seetõttu markkrahvi ametist ja pagendati 976. aastal, samal ajal kui tema mark läks Meißeni Thietmarile. Sellegipoolest leppis Gunther Otto-ga ära ja pärast Thietmari surma 979. aastal määrati taas markkrahviks.
Ta ühines 982. aastal Otto kampaaniaga Calabrias ja suri seal Stilo lahingus saratseenide vastu. Tema järglaseks sai Rikdag, kes ühendas siis oma võimu alla Meißeni, Merseburgi ja Zeitzi margid.
Kroonik Thietmar von Merseburgi järgi võis Gunther olla abielus Dobravaga, Böömimaa hertsogi Boleslav Julma tütre ja Poola hertsogi Mieszko I abikaasaga aastast 965. Temast jäi maha kolm poega: Ekkehard I, kes sai 985. aastal Rikdagi järel Meißeni markkrahviks; Gunzelin von Kuckenburg, kes järgnes vennale 1002. aastal; ja Bruno, kes kaitses Meißenit 1009. aastal Poola hertsogi Bolesław I Chrobry vägede vastu.
Al-Qaeda islamistlikus Magribis
Al-Qaeda islamistlikus Magribis (araabia keeles تنظيم القاعدة في بلاد المغرب الإسلامي‎, Tanẓīm al-Qā'idah fī Bilād al-Maghrib al-Islāmī; inglise keeles Al-Qaeda in the Islamic Maghreb (AQIM)) on islamistlik relvarühmitus, mille eesmärgiks on Alžeeria valitsuse kukutamine ning islamiriigi rajamine, eesmärkide saavutamiseks peetakse hetkel valitsusvastast võitlust.
Rühmitus sai alguse nime Groupe Salafiste pour la Prédication et le Combat (GSPC) all. Grupeering on avaldanud oma plaani röövida ja rünnata Euroopa (sealhulgas Prantsusmaa ja Hispaania) ning Ameerika Ühendriikide sihtmärke. AQIM-i määratlevad terroristlikuks ÜRO, Ameerika Ühendriigid, Araabia Ühendemiraadid, Austraalia, Kanada, Venemaa ja Ühendkuningriik.
Liikmeid värvatakse peamiselt Alžeeria ja Sahara kogukondadest (nt Mali tuareegide hõimude seast), kuid ka Maroko äärelinnadest. Rühmituse ladviku moodustavad alžeerlased. AQIM-i kahtlustatakse sidemetes Aafrika Sarve rühmituse Ash-Shabābiga.
Rühmituse põhilised tuluallikad on inimröövid ja pantvangide võtmised, viimase kümnendi jooksul on AQIM-i tulude suurust hinnatud 50 miljoni dollarini (45 miljonit eurot).
2. märtsil 2017 liitusid organisatsiooni Sahara haruga rühmitused Macina Vabastusrinne, Ansar Dine, Al-Mourabitoun ja Jama'at Nasr al-Islam wal Muslimin.
Ajalugu
2007. aasta jaanuaris avalikustas GSPC, et muudab nime ning uueks nimeks saab "Al-Qaeda islamistlikus Magribis".
19. jaanuaril 2009 teatas Suurbritannia ajaleht The Sun Alžeeria Tizi Ouzou provintsis asunud AQIM-i treeninglaagris toimunud muhkkatkupuhangust. Väljaande andmetel suri katku vähemalt 40 võitlejat. Teadete kohaselt põgenesid ellujäänud võitlejad laagrist üle Alžeeria laiali, lootuses katkust pääseda. Päev hiljem kirjutas USA ajaleht The Washington Times, tuginedes Ameerika Ühendriikide sõjaväeluure allikale, et vahejuhtum polnud seotud mitte katkupuhangu, vaid kas bio- või kemotoimeaine lekkega.
Al-Qaeda islamistlikus Magribis on üks piirkonna jõukamaid ning paremini varustatud relvarühmitusi ning seda tänu humanitaarabiorganisatsioonide ning lääne valitsuste lunarahamaksudele. Teadete kohaselt teenib AQIM 90% oma tuludest pantvangide pealt. Al-Qaeda pealik Omar Ould Hamaha on öelnud: "Meie tuluallikad on lääneriigid. Nemad maksavad džihaadi eest."
2012. aasta detsembris lõi üks AQIM-i kõrgematest juhtidest, Mokhtar Belmokhtar, koos enda võitlejatega organisatsioonist lahku ning vaid paar nädalat hiljem tekitas Alžeerias In Amenase pantvangikriisi, mis oli vastulause Prantsusmaa algatatud operatsioon servalile Mali sõjas. Belmokhtar väitis hiljem, et tegutses al-Qaeda loal. 2015. aasta detsembris taasliitus mõlema osapoole avaldatud helisalvestiste kohaselt Belmokhtari Al-Mourabitoun AQIM-iga.
Teated AQIM-i juhtkonna liikme Abdelhamid Abou Zeidi hukkumisest võitluses Prantsusmaa ja Tšaadi vägede vastu Põhja-Malis hakkasid levima 25. veebruaril 2013. AQIM kinnitas väiteid sama aasta juunis.
Grupeeringusisene diskrimineerimine
Väljaanne FrontPage Magazine kirjutas, et peamiselt araablastest koosnevas AQIM-is vaadatakse mustanahalistele liikmetele ülevalt alla. Teadaolevalt moodustavad kogu rühmituse juhtkonna alžeerlased, ühelgi neegril tõenäoliselt juhtivat ametikohta pole. Endine Kanada diplomaat Robert Fowler, keda AQIM Sahara kõrbes 2010. aastal 130 päeva vangis hoidis, kirjutas: "Mustade ja mittemustade vahel on AQIM-is suur lõhe. Nad küll kuulutavad, et seisavad võrdõiguslikkuse eest, kuid reaalsuses see nii ei ole. AQIM-i silmis on neegrid araablastega võrreldes madalamast klassist." Artiklis väideti ka, et Ühtsuse ja Džihaadi Liikumine Lääne-Aafrikas (MOJWA) lõi just rassilise diskrimineerimise pärast al-Qaedast lahku.
2016. aastaks oli AQIM-il õnnestunud värvata suurel hulgal mustanahalisi aafriklasi, kes viisid läbi rünnakuid, nagu näiteks Elevandiluurannikul toimunud 2016. aasta Grand-Bassami tulistamine. AQIM-i komandör Yahya Abou el-Hammam ütles intervjuus Mauritaania veebilehele: "Tänaseks on mujahideen ehitanud ühes selle piirkonna poegade, meie mustade vendade, fulbede, bambarade ja songaidega, brigaade ning pataljone."
Juhtkond
Al-Qaeda teadaolev juht islamistlikus Magribis on Yahya Abu el Hammam, kes on vastutav operatsioonide ja läänlaste röövimiste planeerimise eest Põhja- ja Lääne-Aafrikas. USA Rewards for Justice programmi raames on tema tabamise eest pandud vaevatasuks 5 miljonit USA dollarit. Detsembris 2013 ähvardas Hammam Al-Jazīrahle antud intervjuus, et Prantsusmaa sekkumine Saharas "avab Prantsusmaa inimestele põrgu väravad". Juulis 2010 seostati teda 78-aastase prantslasest pantvangi tapmisega Nigeris. Aastal 2006 määrasid Alžeeria võimud talle süüdistatuna terrorismis in absentia surmanuhtluse.
Programmeerija
Programmeerija on elukutse, mille esindaja kirjutab programmeerimiskeeli kasutades tarkvara.
Programmeerijad kirjutavad, testivad, parendavad arvutiprogramme, mis on vajalikud, et arvutid saaksid teatud funktsioone teostada. Programmeerijad töötavad suurfirmade infotehnoloogiaosakondades, suurtes tarkvarafirmades ja väikestes arvutitarkvara loovates ja hooldavates firmades. Paljud professionaalsed konsultatsioonifirmades töötavad programmeerijad teevad tööd vastava kliendi juures lepinguliste töötajatena.
Programmeerijad kirjutavad programme vanemprogrammeerijate või süsteemianalüütikute. Kui on välja mõeldud, mida arvutitarkvara tegema peab ja milline näeb välja kasutajaliides, on programmeerija töö see kõik arvutile loetavaks ja järgitavaks teha. Programmeerija kodeerib need juhised arvutiloetavale kujule kasutades programmeerimiskeeli. Olenevalt programmi eesmärkidest kasutatakse erinevaid keeli. Näiteks keskmiste ärirakenduste loomiseks kasutatakse sageli COBOL-it, kuid näiteks (inseneri)teaduses kasutatakse Fortran-i. Veebiprogrammeerijate keelteks on Java, C# ja PHP.
Veebikeskkonna tarbeks programmeerimistööd tegev inimene on veebiprogrammeerija (JavaScript, perl, php jne).
Programmierer प्रोग्रामर პროგრამისტი arz:مبرمج
Ludwig August Mellin
thumb|right|Ludwig August Mellin Krahv Ludwig August Mellin (3. veebruar 1754 Tuhala, Harju kreis, Eestimaa kubermang – 12. märts 1835 Riia, Liivimaa kubermang, Venemaa keisririik) oli baltisaksa päritolu kartograaf ja poliitik.
Elulugu
Ludwig August von Mellin sündis 1754. aastal Harju kreisis Tuhala mõisa omaniku pojana. Pärast koduse hariduse saamist jätkas ta õpinguid Šveitsis Berni ülikoolis ja Itaalias Bologna ülikoolis. Täiendas teadmisi ka Prantsusmaal.
1773. aastal saabus tagasi Venemaa keisririiki ja astus armeteenistusse. Aastatel 1775–1781 teenis ta ohvitserina Venemaa kindralstaabi topograafiaosakonnas. 1777–1778 oli Sõjaministeeriumi joonestuskoja direktor. Seejärel tegutses Liivimaa diviisi kindralkortermeistrina Riias.
1783. aasta alguses lahkus L. A. von Mellin armeest majori aukraadiga, tegutses hulk aastaid kohtunikuna Riias ja Liivimaa maanõunikuna, täiendades end majandusküsimustes Göttingeni ülikoolis.
Krahv Ludwig August von Mellin suri Riias 12. märtsil 1835.
Teadustegevus
Ludwig August von Mellin koostas esimese kartograafilise tööna aastatel 1778-1781 Doonau delta ja ümbruse kaardi.
"Liivimaa atlas"
"Liivimaa atlasega" alustas ta tööd 1782. aasta lõpul, seades eesmärgiks Eesti- ja Liivimaa kohta ajakohaste kaartide koostamise, August Wilhelm Hupeli teatmeteose "Topographische Nachrichten von Lief- und Ehstland" juurde. Liivimaa atlase esimene köide ilmus 1777. aastal. Varem koostatud ning Keiserliku Teaduste ja Kunstide Akadeemia poolt välja antud kaardid olid lünklikuid ja vigadega. Kaartide koostamisel kasutas Mellin kreisimaamõõtjaid, Saaremaa maamõõdu- ja reguleerimiskomisjoni kaardimaterjale ning andmeid kaartidele kantavate nimede kohta laekus mõisnikelt, kooli- ja kirikuõpetajailt jne. Sageli olid need ebatäpsed. Ainus abiline, keda ta mõningate paikkondade kaardistamisel kasutas oli Johann Wilhelm Krause (hilisem Tartu Ülikooli peahoone projekteerija), kes oli aastail 1792–1797 Mellini teenistuses.
"Liivimaa atlas" avaldati üksikute kaardilehtede kaupa sel ajal kehtinud haldusjaotuse järgi. Mellin on läinud Baltimaade teaduslukku selle ala esimese täieliku atlase koostajana, mille koostamine ja väljaandmine kestis tervelt 28 aastat. "Liivimaa atlas" võttis kokku 18. sajandi saavutused Läänemere kubermangude kartograafia alal, ning on huvipakkuv ja kasutatav veel tänapäevalgi Eesti looduse uurimisel. Kaardid annavad andmeid rannajoone muutustest viimase 200 aasta jooksul. Väärtuslikud on ka kaartidel esinevad ajaloolised kohanimed.
L.A. von Mellin on uurinud ka Eesti ja Läti ala linnuseid.
Alfred Leius
Alfred Leius (aastani 1938 Alfred Zolk 19. detsember 1897 Krüüdneri – 5. juuni 1967 Tartu) oli eesti skulptor ja pedagoog.
Sündis Tartumaal töölise perekonnas. 1899. aastal kolis perekond Tartusse, kus Leius õppis Tartu Linnakoolis. Keskhariduse omandas Tartu Haridusseltsi Õhtu Erareaalgümnaasiumis. Kunstiõpinguid alustas kunstnik Hartmanni juures. 1919. aastal astus Kõrgemasse Kunstikooli Pallas, mille lõpetas kesk- ja kutsekooli joonistamise ja joonestamise õpetaja ning kujuri kutsega 1929.
Töötas aastatel 1931–1942 Põltsamaa Ühisgümnaasiumis joonestus-joonistusõpetajana, aastatel 1942–1944 Tartu 5. gümnaasiumis, aastatel 1944–1946 Tartu 3. Keskkoolis, aastatel 1944–1952 Tartu Õpetajate Instituudis. Aastatel 1952–1957 töötas ta joonestusõppejõuna Eesti Põllumajanduse Akadeemias.
Mac (eesliide)
Mac ('poeg') on iiri ja šoti (gaeli) inglispärastatud perekonnanimede eesliide.
Sellele järgneb suure tähega nimi, mis on tavaliselt sugukonna esiisa nimi.
Vastavalt hääldusele esineb see eesliide mõnikord ka kujul Mc või M' .
Alfred Leius
Tema loodud on Põltsamaa lossipargis paiknev Karl August Hermanni ausammas.
Roderic H
Roderic H on eesti muusikaprodutsent ja klahvpillimängija.
Ta on mänginud klahvpille (klaverit, akordioni) üle 20 aasta ja osalenud mitmes ansamblis.
Ta mängib klahvpille pop-rokkbändis Maria Stuart.
Elektroonilise muusika produtsendina avaldas oma esimese singli "Reasons" veebruaris 2019. Sestpeale on ta eksperimenteerinud eri stiilidega ning avaldanud veel singlid "Here to stay" ja "Million ways".
10. mail 2019 ilmunud singel "On this track" on rõõmsameelne, positiivne, tempokas suvine lugu. Laul räägib kohtumisest just selle ÕIGE inimesega, keda oleme oma ellu oodanud. Räägib armumisest, armastusest ja koos käsikäes sammumisest just sellel õigel armastusest täidetud elutee rajal.
30. mail 2019 ilmus singel "Stronger". See on energiline synhtwave-lugu, milles on 1980.–1990. aastate tantsumuusika mõjutusi.
Saguaro rahvuspark
Saguaro rahvuspark on rahvuspark USA-s Arizona osariigi lõunaosas Pima maakonnas Tucsoni linna lähedal. Rahvuspargi pindala on 370 km².
Rahvuspark on kuulus eeskätt seal kasvavate kaktuste poolest, millest tuntumad on saguaarokaktused. Rahvuspark asub Sonora kõrbe idaosas ja hõlmab kõrbelised tasandikud, kuid ka mõned mägisemad alad, kus kasvavad tänu suuremale niiskusele kuivust vähem taluvad liigid.
Kaitseala loodi 1933. aastal Saguaro riikliku mälestisena (Saguaro National Monument). Rahvuspargiks sai see 14. oktoobril 1994. Kaitseala oli esimene USA rahvuspark, mis loodi kindlate taimeliikide kaitseks. Rahvusparki külastab aastas üle 800 000 turisti.
Asukoht ja suurus
Rahvuspark koosneb kahest eraldi osast, mida eraldab Tucsoni linn. Suurem idaosa hõlmab Rinconi mäed. Pindalalt väiksemas lääneosas paiknevad Tucsoni mäed. Rahvuspargi kogupindala on 91 716 aakrit ehk 370,16 km².
Kliima
Rahvuspargi piirkonnale on iseloomulik ariidne kliima. Suved on kuumad, päevane maksimaalne õhutemperatuur tõuseb ligi 40 °C varjus. Talvel on päevane õhutemperatuur umbes 20 °C. Madalaim temperatuur on mõõdetud 1985. aastal, mil oli −6 °C külma. Kõrgeim mõõdetud õhutemperatuur on 46 °C, mis mõõdeti 1994. aastal. Külmakraade võib esineda novembrist aprillini.
Kliima on küllalt ariidne, aastane sademetehulk ulatub veidi üle 300 mm. Kõige kuivemad kuud on aprill ja juunis. Kõige enam sajab juulis ja augustis. Suvel esinevad sademed tavaliselt võimsate äikesetormide (Põhja-Ameerika mussoonide) ajal, mil tugevad vihmahood võivad tuua kaasa äkktulvasid. Talvel sajab ühtlaselt, 25−30 mm kuus. Kõrgemates paikades võib esineda lund.
Loomastik
Roomajaid võib kohata kõige enam suvel, eriti vihmahooajal. Roomajatest on esindatud kaevur-kilpkonn (Gopherus agassizii), lamekilpkonlane Terrapene ornata, klappkilpkonlane Kinosternon sonoriense, külglaikleeguan (Uta stansburiana), kärniguaanlased Callisaurus draconoides ja Phrynosoma solare, žilatjee (Heloderma suspectum), gekolane Coleonyx variegatus, kõrbeiguaan (Dipsosaurus dorsalis), kirileeguanlane Gambelia wislizenii´ja skinklane Plestiodon obsoletus. Maolistest on levinud nastiklased, viis liiki lõgismadusid, muu hulgas teksase lõgismadu (Crotalus atrox) ja roheline lõgismadu (Crotalus viridis), ning arizonaaspiid (Micruroides euryxanthus).
Vaatamata sellele, et piirkond on väga kuiv, elab seal paar liiki kahepaikseid, kes tulevad maapinnale välja suvemussoonil tugevate vihmade ajal. Kahepaiksetest on esindatud Spea multiplicata, kärnkonlased Anaxyrus cognatus ja Incilius alvarius, konlane Lithobates yavapaiensis ning lehekonlane Hyla arenicolor. Lisaks elutsevad rahvuspargis ka tarantlid ja skorpionid.
Taimestik
Kõrbekeskkonnas kasvavad taimed peavad taluma pikki kuivaperioode. Selles keskkonnas ellujäämiseks on taimed kohastunud vett koguma. Kuivanuna näivad paljud taimed elutuna, kuid varsti pärast vihmasaju algust tärkavad nad taas elule. Rinconi mäed on koduks 1200 taimeliigile, samas kui Tucsoni mägedes on esindatud umbes kolm korda vähem, 400 liiki.
Rahvuspargile nime andnud kaktus on saguaaro-karneegiakaktus (Carnegiea gigantea). Saguaarokaktuse õis on Arizona tunnuslill. Kaktus õitseb aprillist juunini öösiti ja varahommikuti, kui õhutemperatuur on veel madal. Õis jääb veel avatuks 24 tunniks, mil leiab aset tolmlemine. Kaktusel valmib umbes 200 vilja, milles igaühes on ligi 2000 seemet, millest toituvad paljud loomad, muu hulgas valgetiib-tuvi (Zenaida asiatica), kes selle seemneid levitab. Pärast 25 aastat kasvamist ei ületada kaktuse kõrgus veel 30 sentimeetritki. Ta peab vilja kandmiseks saama 50−60-aastaseks ja kasvama vähemalt kahe meetri kõrguseks. Kui kaktus saab 75−100 aastaseks, hakkab selle tüvi harunema, mis annab kaktusele vesternidest tuntud iseloomuliku kuju. Täiskasvanud taim võib olla kuni 15 meetrit kõrge ja kaaluda kuni kaheksa tonni.
Saguaro rahvuspargi kõrbelises piirkonnas kasvavad veel paljud kaktuseliigid, muu hulgas Ferocactus cylindraceus, teksase viigikaktus (Opuntia phaeacantha), Engelmanni viigikaktus (Opuntia engelmannii), rullikkaktus ja Mammillaria grahamii. Leidub värviküllaseid lupiine ja moone ning kõrbelisel maastikul on tüüpiline särav okotillo (Fouquieria splendens), mille pikad peenikesed varred näivad sageli elutud, kuid suurema osa ajast kannavad nad punakaid õisi. Teistest taimeliikidest on levinud Chamaesyce gracillima, Jatropha cardiophylla, Lupinus sparsiflorus, Mentzelia texana, Orobanche cooperi, Antirrhinum nuttallianum, Monoptilon bellioides ja Yucca elata.
Ajalugu
pisi|püsti|[[oodhamid|Oodhami indiaanlastest korilased, kes korjasid kaktusevilju teiba abil]] Esimesed jäljed inimasutused pärinevad arhailisest ajastust aastast 5000 eKr, mil nomaadidena elanud kütid-korilased ei rajanud rahvuspargi piirkonda veel püsiasustust.
Arheoloogid on veendumusel, et põlluharijate eluviis muutus põudade, sõdade, maapinna ärakurnamise ja sisetülide, milleks olid näiteks haigused ja sotsiaalsed lõhenemised, tõttu. Hohokami kultuuri järel saabusid sobaipuri ja oodhami hõimud, kes elatusid kaktuseviljadest ja küttimisest. Aasta kõige soojemal ajal, juuni lõpus, keedeti saguaarokaktuse viljalihast moosi, siirupit ja usutalitusteks erilist veinisarnast jooki. Saguaarokaktuse viljad olid indiaanlastele sedavõrd tähtsad, et nende küpsemise järgi arvestati aasta algust.
Hispaania maadeuurijad saabusid Arizona piirkonda aastatel 1539−1540. Tänapäevase Tucsoni kohale ehitati San Xavier del Baci misjonikirik (1775) ja sõjalised valvepostid, et kaitsta euroopa asunikke apatšide rünnakute eest. Arizona vabanes Mehhiko võimu alt 1848. aastal pärast Mehhiko lüüasaamist Ameerika-Mehhiko sõjas. Arizona sai USA osariigiks 1912. aastal.
vasakul|pisi|Saguaro riiklik mälestis 1935. aastal Mägedest kaevandati hõbeda- ja vasemaaki. Kogused olid väga piiratud ja mõned kaevandused suleti vähese tulu pärast. 1872. aastal saabusid piirkonda veisekasvatajad. Karjapidamine hakkas saguaarokaktustele peagi negatiivset mõju avaldama.
Mitmeid aastaid olid Tucsonist idas kasvavad saguaarokaktused köitnud turiste ja loodusteadlasi, kuid nende kaitsmisega hakati tegelema alles 1920. aastatel. 1. märtsil 1933 moodustas president Herbert Hoover Arizona Ülikooli presidendi Homer L. Shantzi initsiatiivil Rinconi mägedesse riikliku mälestise (Saguaro National Monument), et kaitsta kaktusteliikide mitmekesisust, eriti saguaarokaktusi. 15. novembril 1961 ühendati kaitsealaga ka Tucsoni mäed, mis hõlmas Sonora kõrbe mitmekesise taimestikuga ala, muu hulgas saguaarokaktuste kasvuala, mille sealne kontsentratsioon oli suurim kogu riigis. 1976. aastal suurendas USA valitsus riikliku mälestise mõnes osas kaitseastet, luues ürgloodusalad (Wilderness Area). 14. oktoobril 1994 sai rahvusmonumendist USA 52. rahvuspark.
Haldamine
pisi|püsti|[[Rahvusparkide Teenistuse logo]] Rahvusparki haldab Rahvusparkide Teenistus (National Park Service), mis allub Ameerika Ühendriikide Siseministeeriumile. Rahvusparkide Teenistuse iga-aastane eelarve on umbes kolm miljardit dollarit (2016. aasta seisuga) ja see haldab riiklikke kaitsealasid, mille kogupindala on umbes 340 000 km².
2008. aastal oli Saguaro rahvuspargis tööl 63 inimest, keda abistavad paljud vabatahtlikud. Personal hoolitseb vastuvõtu eest ja informeerib rahvuspargi külastajaid. Nende ülesanne on säilitada ja parandada infrastruktuuri ning võidelda sissetungivate liikidega, kuid jälgida ka ohustatud liikide populatsioone. Rahvuspark seisab silmitsi ka üha suureneva külastajate arvuga ja laienevalt Tucsoni linnalt tuleneva mõjuga.
Rahvusparkide Teenistuse ülesanne on säilitada ja kaitsta loodus- ja kultuuririkkusi. 25. augustil 1916 sätestatud seadusega "National Park Service Organic Act" on rahvuspargi ülesanne edendada ja reguleerida rahvusparkide kasutamist, kaitstes maastikku, elustikku ja ajaloolisi paiku, et need jääks kahjustamata kujul ka tulevastele põlvkondadele. Rahvuspargis on jahipidamine, kaevandamine, metsaraie ning looduslike ja kultuuriliste ressursside tarvitamine ebaseaduslik. Samuti on keelatud nafta ja maagaasi ammutamine.
Turism
Kaktuste poolest tuntud Saguaro rahvuspark meelitab aastas üle 800 000 turisti, mida seletab ka lähedus Tucsoni linnale. Rahvuspargi külastajate arv on siiski tunduvalt väiksem, kui Arizona külastatumal rahvuspargil, Suure kanjoni rahvuspargil, mida külastab aastas ligi kuus miljon turisti. Rahvuspark on kergesti ligipääsetav Tucsonist ja see on avatud aastaringselt, välja arvatud esimese jõulupüha ajal.
Infrastruktuur
Tucson asub Los Angelesest 900 km kaugusel, kuid Arizona pealinnast, Phoenixist vaid 250 km kaugusel kagus. Rahvusparki pääseb kergesti ligi Tucsoni või Phoenixi rahvusvahelisest lennujaamast. Tucsonis on samuti raudteejaam. Maanteid pidi pääseb rahvusparki kiirtee Interstate 10 kaudu.
Rahvuspargis on külastajatele kaks vastuvõtukeskust. Rahvuspargis on ligi 275 km matkaradu. Rahvuspargis saab tegeleda peamiselt jalgsimatkaga. Samuti on olemas mõned jalgrattateed ja ratsutamisvõimalus. Rahvuspargis on võimalik ka telkida.
Popkultuuris
pisi|Piirkond ja selle saguaarokaktused on esinenud paljudes filmides, sh 1950. aasta vesternis "[[Winchester '73"]] Rahvuspargis ja Tucsoni linna ümbruses on filmitud palju vesterne. Nende hulka kuuluvad filmid "The Bells of St. Mary's" (1945), "Winchester '73" (1950), "Tulevahetus OK Corralis" ("Gunfight at the O.K. Corral"; 1957), "Rio Bravo" (1959), "Kuidas alistati Lääs" ("How the West Was Won"; 1963), "El Dorado" (1966), "Rio Lobo" (1970), "Tombstone" (1993) ja "Metsik metsik lääs" ("Wild Wild West"; 1999) ning telesari "Bonanza". Vesternid ei ole ainsad, mis piirkonnas on filmitud – samuti on Saguaro rahvuspargi stseene filmides "Kahurikuuliralli" ("The Cannonball Run"; 1981), "Kolm kuningat" ("Three Kings"; 1999), "Ohtliku mehe pihtimus" ("Confessions of a Dangerous Mind"; 2002) ja "Transformerid: Langenute kättemaks" ("Transformers: Revenge of the Fallen"; 2009).
Walt Disney Productionsi toodetud loodusdokumentaal "The Living Desert" filmiti Tucsoni ümbruses. See film võitis 1953. aastal parima dokumentaalfilmi Oscari. Selles filmis on üks stseen, kus puuma ronib pekaari eest saguaarokaktuse otsa.
Kuulsad saguaarkaktused on esinenud ka paljudes koomiksites. Neid kaktusi on kujutatud kõigi Lucky Luke'i albumite viimasel paneelil, kus koomiksi peategelane sõidab hobuse seljas päikeseloojangu vastu.
pisi|600px|center|Saguaro rahvuspargi panoraam
András Sárközy
András Sárközy (sündinud 16. jaanuaril 1941 Budapestis) on ungari matemaatik. Ta on uurinud peamiselt analüütilist ja kombinatoorset arvuteooriat.
Tema Erdősi arv on 1. Ta on koos Paul Erdősiga avaldanud 62 teadusartiklit, mis on rohkem kui keegi teine.
2004. aastast on ta Ungari Teaduste Akadeemia täisliige.
Muti-Mäeküla sandurmõhnastik
Mõhnastiku vahel asuvad Mutijärv ja Muti Umbjärv.
Gabriel Bonnot de Mably
pisi Gabriel Bonnot de Mably (14. märts 1709 Grenoble – 23. aprill 1785 Pariis) oli prantsuse filosoof ja ajaloolane, Étienne Bonnot de Condillaci vend.
Mably õppis jesuiitide juures Lyonis, sai Isle Barbe'i kiriku kanoonikuks ning oma onu Pierre Guérin de Tencini sekretäriks. Too saatis teda korduvalt diplomaatilistele missioonidele. Alates 1746. aastast pühendus ta vabale literaaditööle.
Aastal 1740 sai Jean-Jacques Rousseaust Mably vanema venna Jean Bonnot de Mably koduõpetaja. Mably ja tema sõprade ideed mõjutasid Rousseaud. Mablyst ja Rousseaust said eluaegsed sõbrad.
Vana basaar
pisi|[[Skopje vana basaar, kauguses Mustafa Paša mošee]] Vana basaar (makedoonia keeles Стара чаршија ehk Stara čaršija, albaania keeles Çarshia e Vjetër, türgi keeles Eski Çarşı) on Põhja-Makedoonia pealinnas asuv basaar. See asub Vardari jõe idakaldal ja ulatub Skopje kindluse juurest Serava jõeni.
Balkani maade üks vanim ja suurim turuplats on olnud Skopje kaubanduse keskus vähemalt 12. sajandist.
Teleauditooriumi mõõtmine
Teleauditooriumi mõõtmine (ingl television audience measurment) on tegevuste ja meetodite kogum, mida rakendatakse televisioonisaadete vaatajaskonna ehk teleauditooriumi suuruse ja koosseisu mõõtmiseks. Teleauditooriumi mõõtmise tulemused omavad mõju telejaamade otsustele ja telesaadete sisule ning on seeläbi laiemate kultuuriliste ja sotsiaalsete protsesside kujundajaks.
Teleauditooriumi kui massimeedia auditooriumi täpne mõõtmine on olnud alati keerukas. Aastate jooksul on kasutusel olnud mitmesuguseid mõõtmismeetodeid. Uute meetodite kasutuselevõtu eesmärk on olnud püüd muutuva telemaastikuga kohaneda ja mõõtmismeetodites ilmsiks tulnud puudusi kõrvaldada. Tänapäeval on teleauditooriumi mõõtmise suurimaks väljakutseks televisiooni digiteerumine, mis on endaga kaasa toonud auditooriumi killustumise ja televisioonisisu tarbimismustrite mitmekesistumise. See pole aga esmakordne muutus, mis kehtivaid auditooriumi mõõtmise praktikaid kahtluse alla on seadnud. Ka 1980. aastate tehnoloogilised uuendused nagu kaugjuhtimispult ja salvestusseadmed tõstatasid auditooriumi adekvaatse mõõtmise problemaatika. Seega on iga mõõtmissüsteem oma ajastu nähtus ja telemaastikul toimuvate arengute peegeldus.
Teleauditooriumi mõõtmise eesmärgid
Auditooriumi mõõtmine on meediajuhtidele ja reklaamijatele olnud kriitilise tähtsusega pea sajandi. Mõõtmise tulemusel saadud auditooriumi suurus ja koosseis toimivad meediaturul kui “valuuta”, mille kaudu kommertsmeedia toimib. Ühelt poolt vajavad telejaamad infot, milliseid saateid ja millal eetrisse anda, püüdes nende andmete analüüsi abil saavutada oma saadetele võimalikult suure auditooriumi ja parimat saatevaatamisaega (prime-time) võimalikult otstarbekalt sisustada. Teisalt vajavad turundajad ja reklaamijad infot, et teada, kellele ja millal oma reklaami edastada. Teleauditooriumi reitingud on vahend, mille kaudu need kaks huvi kohtuvad ning toimub reklaami müük ja ost meediaturul. Seetõttu on teleauditooriumi mõõtmist ning reitinguid käsitletud ka kui auditooriumi infosüsteemi või turu inforežiimi.
Ainult teatud omadustele vastav mõõdik saab olla turuosaliste poolt ühiselt aktsepteeritav. Esmalt peaks mõõtmist teostav organ olema sõltumatu uuringufirma ehk mitte üks turu osapooltest, mille kasutatav standardiseeritud mõõdik peab olema turu osapoolte vahel ühiselt heaks kiidetud. Seejuures on oluline, et mõõdik oleks lihtsasti mõistetav, läbipaistev ning piisavalt taskukohane. See tähendab, et turu osapooltel peab olema arusaam, mida ja kuidas mõõdetakse, ning valmidus metoodika väljatöötamise ja uuringute läbiviimise eest tasuda.
Muudatused mõõtmise metoodikas mõjutavad mõõtmise tulemusi ning toovad esile auditooriumi teistsuguseid nüansse. Iga mõõdiku muudatusega kaasneb nii võitjaid kui kaotajaid.
Muudatuste valulikkust illustreerib kohtukaasus 2009. aastast, mil Sunbeam TV Corp kaebas mõõdiku muudatustest tulenenud reitingute languse tõttu uuringufirma Nielseni kohtusse. Muutused mõõtmismetoodikas ja seeläbi turu inforežiimis on seega keerukad ning kohtavad sageli vastuseisu.
Teleauditooriumi mõõtmise ajalugu
Elektroonilise meedia mõõtmine algas 1920. aastatel raadioauditooriumi uuringutega. Selleks kasutati näost näkku või telefoni teel tehtud intervjuusid, küsitlusi ja päevikuuringut. Kuid juba 1940. aastatel võeti Ameerika Ühendriikides kasutusele esimene elektrooniline mõõteseade (audimeter), mis registreeris, kas mingi kindel raadiokanal on kodus sisse lülitatud. Seega oli tegu peamiselt vaid seadme töötamise mõõtmisega. Koos televisiooni sünni ja levikuga võeti 1940. aastate lõpus sarnane süsteem kasutusele ka televisioonisaadete tarbimise mõõtmisel.
pisi|Raadioauditooriumi elektrooniline mõõteseade (audimeter)
1940. aastate lõpust kuni 1980. aastate keskpaigani oli Ameerika Ühendriikides kasutusel kaks teleauditooriumi mõõtmise viisi. Üleriiklikuks süsteemiks oli eelpool kirjeldatud teleri töötamist mõõtev elektrooniline seade. Osariiklikul tasemel oli valdavaks aga päevikuuring. Päevikuuringu valim pidi olema esinduslik ehk kajastama üldkogumi omadusi ja proportsioone. Valimi liikmed pidid päevikut täites registreerima oma teleri vaatamise 15 minuti täpsusega. Päevikud koguti kokku iga neljanädalase perioodi lõppedes, millele järgnes andmete analüüs ja avaldamine. Võrreldes üksnes seadme töötamise mõõtmisega oli see samm edasi, kuna võimaldas teha järeldusi ka auditooriumi sotsiaaldemograafiliste näitajate kohta.
Päevikuuringu kui vastaja aktiivset osalust nõudva uuringu puuduseks on loetud võimalust, et vastajad unustavad telerivaatamised üles märkida, ei mäleta tagantjärele täpselt oma vaatamisi ning märgivad seetõttu üles juhuslikku infot. Samuti täheldati, et vaatajad mäletavad paremini suurte telekanalite ning õhtuse vööndi (ingl prime time) vaatamisi, mis moonutab tulemusi ja viib nimetatud jaamade ja ajavööndite üleesindatuseni reitingutes.
Uute mõõtmisvõimaluste otsingud olid ühelt poolt tingitud nimetatud päevikuuringu puudustest, teisalt aga muutustest telemaastikul. Nimelt algas kaabeltelevisiooni levikuga ning sellest lähtuva televisioonisisu pakkumise suurenemisega 1980. aastatel teleauditooriumi killustumine. Samuti suurenes kaugjuhtimispultide turuletulekuga tõenäosus, et vaatajad vahetavad reklaamipauside ajal kanalit. Reklaamijate ja turundajate fookus hakkas samal perioodil liikuma massturunduselt sihitud lähenemisele.
Seega kujunes muutunud telemaastikul vajadus täpsemate mõõtmisandmete järele, mida asus pakkuma mõõdikuuring.
Mõõdikuuring
Mõõdikuuring (ingl people meter) võeti kasutusele kõigepealt 1984. aastal Suurbritannias. Sealt levis uus mõõtmistehnoloogia kiiresti teleturgudele Lääne-Euroopas ja Ameerika Ühendriikides.
Eestis võeti mõõdikuuring kasutusele 2003. aastal.
Mõõdikuuring toimib vaadatava telesaate tuvastamisega selle heliriba kaudu (ingl audio matching). See tähendab, et mõõdikuuringu seadme tuvastatud heliriba võrreldakse telekanalite saadete heliribadega. Seejuures ei ole mõõdikuuringusse kaasatud lõputu hulk telekanaleid, vaid mingi kindel uuringufirma poolt määratud valik.
pisi|Tänapäevane teleauditooriumi mõõdikuuringu mõõteseade
Mõõdikuuringu seade on paigaldatud valimisse kuuluva leibkonna teleri külge ning see mõõdab, kas televiisor töötab ja millist kanalit vaadatakse. Mõõteseadmel on kaasas pult, mille iga nupp vastab ühele pereliikmele ning mille kaudu tuleb igal pereliikmel oma telerivaatamise algus ja lõpp registreerida. Samuti tuleb registreerida vaatajad, kes pole leibkonna liikmed ehk külalised. Toorandmed liiguvad igal ööl keskserverisse, kus need pannakse vastavusse telekavade ja reklaamipausidega. Kogu üldkogumile üldistatud tulemused ehk üleööreitingud avaldatakse juba järgmisel hommikul. Mõõdikuuringul on seega olulisi eeliseid võrreldes päevikuuringuga. Mõõdikuuring pakub pidevat demograafiliste andmetega rikastatud televaatamise andmestikku, mis avaldatakse juba telepäevale järgneval päeval. Suurenenud on andmete hulk ja nende detailsus. Vähenenud on vead, mida valimi liikmed võisid paberpäevikute täitmisel teha. Samuti on vähenenud unustamise risk, kuna mõõdikuuringu seade meenutab vaatajale vajadust oma vaatamine registreerida. Mõõdikuuring laiendas ka uuritavate televaatajate vanuseskaalat, kaasates uuringusse lapsed vanuses 4–12. Keerukama päevikuuringu puhul algas uuritavate vanus 12. eluaastast.
Mõõdikuuring õigustas end stabiilsetel aastakümnetel, kus valdavaks oli peamiselt elutoas toimuv kavapõhine televisiooni vaatamine. Kuna mudel oli efektiivne, muutus see peagi valitsevaks turu inforežiimiks. Mõõdikuuringu kujunemine turu keskseks instrumendiks tugevdas selle dominantset positsiooni ning vähendas osapoolte huvi selle muutmiseks või asendamiseks. Valitseva inforežiimi kujunemist võib selgitada ka võrgustiku efekti (ingl network externalities) kaudu: turuosalisi kannustab suurenev stiimul kasutada samu tehnoloogilisi lahendusi üksnes seetõttu, et märkimisväärne osa teistest on selle juba kasutusele võtnud.
Mõõdikuuringu kriitika
Kuigi mõõdikuuring parandas oluliselt teleauditooriumi mõõtmisel saadud andmete hulka, detailsust ja kvaliteeti, on seda sageli ja paljude aspektide osas kritiseeritud. Kriitika tuleneb ühelt poolt mõõdikuuringu enda metoodikast ehk sellest kuidas mõõtmine toimub. Teisalt aga muutunud tele- ja meediamaastikust, mistõttu ei taga mõõdikuuring enam piisavalt täpset ja adekvaatset teleauditooriumi mõõtmist.
Kriitika telemõõdiku metoodika kohta võiks kokku võtta tõdemusega, et vaatamata positiivsele võrdlusele veelgi aktiivsemat valimi liikmete osalust nõudva päevikuuringuga, pole ka mõõdikuuringu puhul tegemist täielikult passiivse auditooriumi mõõtmisega. Mõõdikuuringus osalemine nõuab valimi liikmete nõusolekut ja pühendumist.
Nagu ka päevikuuringu puhul, värvatakse mõõdikuuringu valimi ehk paneeli leibkonnad silmas pidades üldkogumi omadusi ja proportsioone. Pole aga teada, kas värbamisest keeldujaid ühendab midagi ainuomast. Nii näiteks on tuvastatud, et kõrgharidusega inimesed keelduvad tõenäolisemalt uuringus osalemast. Ometi vajalik hulk kõrgharidusega inimesi uuringusse värvatakse. Kuna keeldujaid ei saa uurida, jääb teadmata, mis eristab keeldujate ja nõustujate käitumist ja harjumusi.
Mõõdikuuringu passiivne iseloom on suhteline. Uuringus osalejate jaoks tähendab uuringus osalemine uuringu juhistega tutvumist, mitmeid kordi päevas korratava tegevusega (nupu vajutus puldil) harjumist ning lastele ja külalistele vaatajaks registreerimise meenutamist. Samuti uuringufirma kontrollkõnedele vastamist ja intervjuudes osalemist.
pisi|Biomeetriline teleauditooriumi mõõteseade Voxbox 1200
Mõõdikuuringu metoodika puhul on sageli küsimuseks, kas kõik teleriga samas ruumis viibijad on vaatajateks registreeritud. See tähendab aga keskendumist nö “kehade” mõõtmisele ja hägustab piiri televisioonisisu vaatamise ning televisioonisisule eksponeerituse mõõtmise vahel. Sellele probleemile on mõõdikuuringu eksistentsi jooksul püütud leida mitmeid tehnilis-biomeetrilisi lahendusi. Üks sellistest oli 1987. aastal Percy Co. loodud Voxbox 1200 süsteem, mis infrapunakiirgus sensorite abil püüdis tuvastada inimeste arvu ruumis. Kui sensoriga tuvastatud arv ning mõõdiku seadmes registreeritud vaatajate arv ei kattunud, anti sellest vaatajatele märku teleri musta ekraaniga. Uuringufirma Nielsen on mõõdikuuringu täiustamiseks eksperimenteeritud ka ultraheli lainete ja näotuvastuse tehnoloogiatega. Esimesel juhul püüti sarnaselt Voxboxi lahendusega tuvastada toas viibivate inimeste arvu ja liikumist. Näotuvastuse eesmärk oli tunda ära iga üksik leibkonnaliige ning registreerida tema paiknemine ruumis ja asend teleri suhtes. Biomeetriliste mõõteseadmete arendamine viitab uuringufirmade kahtlusele, et valimi liikmed ei tee mõõtmisprotsessis piisavalt koostööd või teevad seda ebatäpselt. Suurenev tähelepanu privaatsusega seotud küsimustele ning avalikkuse kriitika ei viinud aga biomeetrilise mõõtmise lahendusi laialdase kasutuseni.
Teleauditooriumi mõõdikuuringu kriitika näitab, et kasutatav tehniline lahendus ja metoodika ei taga televisioonisisu vaatamise passiivset mõõtmist, vaid selline mõõtmine koosneb paljudest sotsiaal-tehnilistest teguritest, mille keskmes on inimene, kes on samaaegselt nii mõõdetav objekt kui mõõtmist läbi viiv subjekt.