cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kristadelflased
Organisatsioon
Oma tegevuse paremaks korraldamiseks on nad asutanud ühinguid ja liite. Regulaarselt ilmuvad mitmed ajakirjad nagu The Christadelphian (aastast 1864) The Testimony (aastast 1931). Glad Tidings (aastast 1956).
Eestis on kristadelflaste kuulutustööd korraldanud peamiselt Suurbritannia päritolu Kristadelflaste Piiblimisjon (Christadelphian Bible Mission), mis viib läbi regulaarseid kokkusaamisi Tallinnas, Tartus ja Pärnus.
Kristadelflasi on eelkõige kritiseeritud kolmainsuse eitamise pärast, mistõttu on neid vahel nimetatud ka sektiks.
Diplomaatiline korpus
Diplomaatiline korpus (ka corps diplomatique) on riiki akrediteeritud diplomaatide kogum. Diplomaatilise korpuse moodustavad välisesinduste juhid ja välisesinduste töötajad.
Diplomaatilise korpuse hierarhias võib riigiti leida põhimõttelisi erinevusi. Näiteks on mõnes riigis diplomaatiliste ametikohtadena esindatud jurist ja/või pressiesindaja, kes tegelikult on seotud teiste eluvaldkondadega.
Mõningates riikides antakse pikima staažiga suursaadikule või nuntsiusele tiitel diplomaatilise korpuse vanem. Võib juhtuda, et diplomaatiline korpus teeb omavahel koostööd, sealjuures suhete osas asukohariigiga.
Mõningates riikides, eriti Aafrikas, loetakse rahvusvaheliste organisatsioonide esinduste liikmed või juhid diplomaatilise korpuse liikmeteks.
Seriif
pisi|175px| Seriif on graafiline element tähe põhijoone otsas. Seriifiks on enamasti horisontaalne kriips, kolmnurk või ristkülik.
Ilma seriifideta (prantsuse k sans serif) kirja nimetatakse ka groteskkirjaks.
Roo-loorkull
Roo-loorkull (Circus aeruginosus) on haugaslaste sugukonda loorkulli perekonda kuuluv röövlind.
Teaduslikult kirjeldas roo-loorkulli esimesena Linnaeus 1758.
Levila
Roo-loorkull on levinud Euraasia parasvöötmes, ida suunas kuni Mongoolia ja Mandžuuriani, samuti Loode-Aafrikas, Madagaskaril, Réunioni saarel ja Austraalias.
Euroopas pesitseb 26–35 tuhat paari. Eestis on ta väikesearvuline haudelind, haudepaaride arvuga 500–1000. Eriti arvukas on ta suurtel järvedel ja madalatel lahtedel, kus on ulatuslikke roostikke. Selle järgi on ta nimegi saanud.
Levila lõunaosas on roo-loorkull paigalind, seevastu põhjaosas rändlind. Peamiselt talvitub ta Sahara-taguses Aafrikas ja Lõuna-Aasias, vähem Vahemere maades ja Lähis-Idas kuni Kaspia mere lõunarannikuni.
Välimus
Roo-loorkulli üldpikkus on 49–60 cm, kaal 500–750 g, tiiva pikkus 36–43 cm ja tiibade siruulatus 110–140 cm. Emane on isasest tunduvalt suurem.
Täiskasvanud emaslinnu pea on ookrikarva ja tumedate tähnidega. Keha ülapool, nimelt õlasulestik ja tiibade pealmise poole kattesuled on pruunid helepruunide laikudega. Tiibade pealmise poole väikesed kattesuled on hallikad. Keha alapool on pruun ja rind ookrivärvi laikudega. Tüürsuled on pruunid, levila lääneosas hallikad, levila idaosas tumedate ristivöötidega.
Täiskasvanud isaslinnu sulestik on levila lääneosas pruuni-, halli- ja valgekirju, levila idaosas lisandub must värv. Pealagi on pruun või must ookrivärvi suleääristega. Labakattesuled, küünarhoosuled ja tüürsuled on hõbehallid. Selg ja õlasulestik on levila lääneosas pruunid, levila idaosas mustad ebamäärase heleda mustriga. Välimised labahoosuled on heleda tüviku ja musta tipuga.
Noorlind sarnaneb emasega, aga tema pealtiiva väikesed kattesuled pole hallid ja lagipea tähnid on kitsad.
Roo-loorkulli nokk ja küünised on mustad, aga jalad, vikerkest ja vahanahk kollased. Saba on suhteliselt pikk.
Eluviis
pisi|left|Roo-loorkull [[Paunküla veehoidla kohal]] Roo-loorkull hõljub sageli rooväljade, niitude ja luhtade kohal. Lennul on tiivad lamedas V-asendis.
Ta pesitseb veekogude ääres soistes kohtades, mis on kõrkjaid ja pilliroogu täis kasvanud. Pesa asub varjatud kohas keset tihnikut, harvem kaldaäärses põõsastikus. Täiskurnas on 2–6, tavaliselt 4-5 muna. Täiskurn esineb meie kandis tavaliselt mai algul. Munad on valged, mõnikord roheka varjundi ja ookrikarva tähnidega. Emaslind haub neid 33–36 päeva ja pärast seda on pojad veel peaaegu kaks kuud pesas.
Lepasalu allikad
thumb|Vaade Lepistiku pargile Tallinna Tehnikagümnaasiumi poolt. Lepasalu allikad (ka Lepistiku allikad) on rühm allikaid, mis asuvad Lepistiku pargis Mustamäe asumis Tallinna Mustamäe linnaosas. Allikad on koos pargiga looduskaitse all.
Asukoht
Lepasalu allikad paiknevad Mustamäe astangust 800 m kaugusel Sõpruse puiestee (Lepistiku bussipeatuse juures) ja Tallinna Tehnikagümnaasiumi (end Tallinna 43. Keskkool) vahele jäävas Lepistiku pargis. Allikaalaks on kogu niiske Lepasalu sanglepapark.
Loodus
Allikad (kuni kaksteist) asuvad 2–3 m kõrguse astangu jalamil ja toituvad Mustamäe liivikul ja Ülemiste luitestikul infiltreerunud veest. Allikate vesi moodustas kolm kuni kuus ojakest. Lepasalu allikate koguvooluhulk on 1–10 l/s.
Elukeskkond
Nelja hektari suurune allikaline ala on kujunenud partide talvituspaigaks.
Ajalugu
Allikatest algab ajalooline Mustjõgi. Osa allikate veest suubus varem piki kraave Löwenruh' pargi forellitiikidesse, nüüd Sõpruse puiestee ääres sademetevee kollektorisse.
Looduskaitseobjekt
Lepasalu allikad on looduskaitseobjekt, mis on kaitse alla võetud Tallinna Linnavalitsuse 22. mai 1992 määrusega nr 102. Seal kehtib kaitsekord, mis on kehtestatud keskkonnaministri 2. aprilli 2003 määrusega nr 27 "Kaitstavate looduse üksikobjektide kaitse-eeskiri".
879
Sajandid: 8. sajand - 9. sajand - 10. sajand
Aastakümned: 820. aastad 830. aastad 840. aastad 850. aastad 860. aastad - 870. aastad - 880. aastad 890. aastad 900. aastad 910. aastad 920. aastad
Aastad: 874 875 876 877 878 - 879 - 880 881 882 883 884
Houma
''See artikkel on linnast Hiinas. Linna kohta USA-s vaata artiklit Houma (Louisiana).''
Houma (haldusüksusena 侯马市 (Houma Shi; toonimärkidega Hóumǎ Shì)) on maakonna õigustega linn Hiinas Shanxi provintsis Linfeni linna haldusalas.
1875
1875. aasta (MDCCCLXXV) oli 19. sajandi 75. aasta.
Malakoloogia
Malakoloogia ehk malakozooloogia on selgrootute zooloogia allharu, mis uurib limuseid ehk molluskeid. Malakoloogia eriteadlased on malakoloogid.
Limused on kirjeldatud liikide arvu poolest suuruselt teine loomade hõimkond (Mollusca) maailmas.
Üks tähtsamaid malakoloogia allharusid on konhülioloogia ehk karbiteadus, mis keskendub limuste kodade uurimisele.
Malakoloogia tegeleb eeskätt limuste taksonoomia, ökoloogia ja evolutsiooniga. Rakenduslik malakoloogia tegeleb muu hulgas limustega seotud meditsiiniliste ja põllumajanduslike aspektidega, näiteks  kasutatakse limuseid skistosomiaasi raviks.
Esimene limusteteemaline monograafia ilmus 1794. aastal. Aastal 1868 loodi Saksa Malakoloogide Ühing.
Eestis on limustealane teadustegevus seotud peamiselt Eesti Malakoloogia Ühinguga.
Günther Patzig
Günther Patzig (28. september 1926 Kiel – 2. veebruar 2018 Göttingen) oli saksa filosoof.
Patzig õppis Göttingeni ja Hamburgi ülikoolides ning oli aastatel 1960–1963 viimases ja 1963–1991 esimeses õppejõuks. Tema peamisteks tegevusaladeks oli analüütiline ja teadusfilosoofia.
Ökoasum
thumb|Sissepääs ökopolise tunnustega [[Kopenhaageni linnaossa Christianiasse]] Ökoasum (inglise keeles ecovillage, ökoküla; ecopolis, ökolinn, ökopolis) on maa-asula või linn, kus järgitakse ökoloogilist ehk rohelist eluviisi, et vähendada taastumatute ressursside kasutamist. Ökoasumite loomine on piirkonna ökoloogilise kujundamise viis. Kuna ökoasum haarab ka eluviisi, on see midagi rohkemat kui asunduste elukeskkonna taastamine.
Ökoasumite eesmärgiks on
Ökoasumite loomine tähendab tootmise kasvule ja tarbimise ohjeldamatule suurendamisele suunatud industriaalühiskonnas uut vaadet majandamise alustele, energiakasutusele, sotsiaalsetele struktuuridele ja väärtustele, kogukondlikult seotud inimrühmade keskkonnahoidlikuma kultuuri loomist, mis tunnetab enda vastutust looduse ees. Ökoasumid on eeskujuks oma tugeva eneseabi-eetika ja kohaliku jätkusuutliku eluviisiga ning näitavad, kuidas elada maalähedasemalt ja sotsiaalses koostöös.
Ökoasumite vormid on ökoküla, ökoloogilisusele püüdlev "üleminekulinn" ja ökolinn.
Ökoasumi iseloomustus
Ökoasum on inimasustuse viis, mis püüab keskkonda võimalikult vähe koormata ja jätta minimaalne ökoloogiline jalajälg. Uues asulas luuakse, vanas asulas taastatakse kontroll oma ressursside üle (toit, energia, elatusvahendid, majad) ning püüeldakse nende tootmisele omavahendite abil.
Ökoasumis on keskse tähtsusega kogukond kui rohelise eluviisi kujundaja. Kogukonnas on ühised väärtused ning ressursside ja vahendite jagamine on normiks. Ökoasumis järgitakse ideoloogiat, mille järgi tarbitakse ainult nii palju kui äraelamiseks mõistlik ja mitte rohkem.
Ökoasumis püütakse luua terviklik toimingute süsteem, sealhulgas vähendada fossiilkütuste kasutamist ja kasutada alternatiivse energeetika võimalusi, kasvatada ise toitu, ladustada jäätmeid nii, et sellega ei kaasneks keskkonnakahjustusi, luua süsteem transpordi, küttesüsteemide, toiduvalmistusseadmete, tööriistade jm ühiskasutuseks, eelistada transpordiviise, mis ei saasta loodust, kasutada ehitusel kohalikke ja rohelisi materjale, rakendada toidu tootmisel ning kütte-, elektri- ja veesüsteemide rajamisel võimalikult tõhusaid tehnoloogiaid ning kasutada maad nii territoriaalselt kui ka tootlikkuse mõttes säästlikult (sh mahepõllumajandus)
Ökoasumi rajab ühiste huvide alusel algatusrühm (harvemini tavapärane kinnisvaraarendaja, kohalik omavalitsus või riik) kogukonnaliikmete endi visioonide ja ressursside toel.
Ökoasumid võivad erineda arhitektuuri, infrastruktuuri, eluviisi jm. muude tunnuste poolest. Need sõltuvad piirkonnast, kliimast ja kultuurist. Ökoasum võib toimida uurimiskeskuse, esitluskeskuse ja koolituskeskusena.
Liikumised ökoasumite rajamiseks
2000. aastatel on tekkinud kodanikualgatusi ökolinnade rajamiseks ja välja kujunenud Globaalne Ökokülade Võrgustik (Global Ecovillage Network). Arenenud riikides on see vastureaktsioon industriaalühiskonna võõrandumisele ja materialismile ning väljendab teadlikkust globaalsete keskkonnaprobleemidest. Arengumaades soovitakse eemale heita arenenud maade tavad ja toimimisviisid ning pöörduda tagasi traditsiooniliste omakultuuriliste vääruste ja tegevuste juurde.
Ökoasumite statistika
Tänapäeval on maailmas umbes 1500 registreeritud ökoasumit ja nende arv suureneb üha. Arvatavasti on mitmelmoel ökoloogiliselt toimivaid asulaid tunduvalt rohkem, sest paljud asulad lõunas kasutavad vähem energiat ja loodusressursse kui põhjas, ainult neid pole ökoküladeks nimetatud ega registreeritud. Radikaalsetel ideedel põhinevate, täies mahus realiseeritud ja rangete kriteeriumide alusel loodud ökoasumite loomine on siiski alles eesmärk.
2005. aasta uuringu järgi on Põhja-Šotimaal asuva Findhorni kogukonna 450 liikme ökoloogiline jalajälg 40% väiksem Inglismaa keskmisest. Ökopolise ehk ökolinna tunnustega on mitmed suuremate linnade linnaosad (nt Christiania Kopenhaagenis).
Ökoasumite ajalugu
Tsivilisatsiooni algaegadel oli asulatesse koondunud inimeste eluviis pikka aega küllaltki looduslähedane. Esimest korda tõi ökoküla mõiste avalikkuse ette 1991 Taani heategevuslik ühendus Gaia Trust, mis loodi 1987, et toetada ja edendada arengut jätkusuutliku ja vaimse ühiskonna suunas ning soodustada ökokogukondade teket. 1990. aastate keskel hakkas osa jätkusuutliku arengu ideaalidest lähtuvaid kogukondi nimetama oma asulaid ökoküladeks. Iseseisvate ökokülade ja nende projektide ühendamisel on suur osa olnud 1995 loodud Globaalsel Ökokülade Võrgustikul. Ökoasumite uurimise ja kogemuste vahetamise eesmärgil korraldavad rohelise mõtteviisiga kogukonnad ja teadlaste rühmad koolitusi.
Olulise panuse sellesse, et ökoasumi ideed realiseeruksid ranges vormis ja täies tähenduses ning ökoasumeid ja säästliku eluviisi sügavamalt uuritaks, on andnud soome teadlane Eero Paloheimo. Tema raamatus “Tuleviku Euroopa. Veel sündimata sugupõlvede tee” (1996, eesti k 2004) esitatud põhiideed on aluseks konkreetsele maailmatasemel projektile Hiinas. Eero Paloheimo on olnud aastast 2007 peakonsultant Hiinasse Mentougou piirkonda Miaofengshani orgu 17 ruutkilomeetri suuruse ja 20 000 asukaga ökoasumi EcoValley projekteerimisel. Seal asub tööle üheksa erineva profiiliga teadus- ja uurimiskeskust spetsialistidega maailma eri maadest. . Eero Paloheimo on (koos oma partneritega firmast Eriksson Architects Ltd) augustis 2011 esitatud maailma suurima ökoloogiaalase auhinna The international Katerva award for sustainability nominendiks.
Ökoasumi idee Eestis
Ökoasumi ideed on Eestis selgitanud ja selle Eestis rajamise ideed aastatel 2007–2009 toetanud Soome teadlane Eero Paloheimo; ökoasumi Eestisse rajamist on propageerinud Kalle Kurg 2007. aastal, samuti Marek Strandberg jt ning seda on arutatud spetsialistide, poliitikute ja huviliste arupidamistel. Ehkki ajakirjanduses on mõningaid asumeid projekteerimisel nimetatud ökolinnakuteks jms, ei saa neid pidada veel päris ökoasumiteks.
Stiftung Louisenlund
pisi Stiftung Louisenlund on internaatkool Saksamaal Schleswig-Holsteini liidumaal Rendsburg-Eckernförde kreisis Schlei-Ostsee maakonnas Güby vallas. See on üks Saksamaa tuntumaid suuri internaatkoole.
Kooli põhikiri näeb ette, et õpilased avastavad ja arendavad oma võimeid ühiskonna hüvanguks.
Koolis õpib umbes 400 õpilast (nii noormehi kui ka tütarlapsi).
Õuekompleks on ette nähtud 5.–8. klassi õpilastele. Õuekompleksi elu- ja tööruumid on meiereis, küünis ja muudes hoonetes. Alates 2005. aastast on õuekompleksil oma võimla.
Lossikompleksis elavad 9.–13. klassi õpilased. Elatakse lossis ja läheduses asuvates abihoonetes. Samas on ka tenniseväljakud, spordi- ja kultuurikeskus (1966 ehitatud võimla, 2006 laiendatud spordi- ja kultuurikeskuseks).
Koolist pärineb tuntud purjetajaid.
Kool kuulub rahvusvahelisse internaatkoolide ühendusse Round Square Conference.
STS-84
STS-84 oli NASA Space Shuttle'i programmi missioon.
Missioon startis 15. mail ja see oli kuues kord kui kosmosesüstik külastas Vene kosmosejaama Mir. Atlantis viis jaama varustust ja vahetas meeskonda, viies jaama Michael Foale'i ning tuues Maale tagasi Jerry Linegeri. Lisaks tehti missiooni ajal teaduslikke katseid.
Atlantis naasis Maale 24. mail.
Shiretoko rahvuspark
See asutati 1. juunil 1964 ja hõlmab 386,33 km².
Shiretoko poolsaar on Jaapani üks kõige eraldatumaid piirkondi. See on ligipääsetav jalgsi või paadiga. Poolsaarelt avanevad vaated Venemaale kuuluvale Kunaširi saarele, mida Jaapan endale nõudleb.
Rahvuspargis on mitu vulkaani ja Shiretoko 5 järve. Seal elab Jaapani suurim pruunkarude asurkond. Ainulaadne on Kamuiwakka kuumaveeallikast alguse saav kuumaveejuga. Ainu keeles tähendab kamui wakka 'vete jumal'.
Shiretoko rahvuspargi metsad on parasvöötme ja mägimetsad. Peamised puuliigid rahvuspargis on sahhalini nulg Abies sachalinensis, kivikask Betula ermanii ja amuuri tamm Quercus mongolica. Metsapiirist kõrgemal on kääbus-seedermänni Pinus pumila läbipääsmatud tihnikud.
Kärsu
Kärsu on küla Saarde vallas Pärnu maakonnas.
Bridgeport
Bridgeport on linn USA-s, Connecticuti osariigi rahvaarvult suurim linn ja Fairfieldi maakonna keskus. Linn asub Long Islandi väina ääres.
Linnas asub Bridgeporti Ülikool ja osariigi ainuke loomaaed Beardsley Zoo.
Kanaküla
Kanaküla on küla Pärnu maakonnas Saarde vallas.
Aastatel 1977–2021 oli Reinse Kanakülaga liidetud.
Saksa ordu kõrgmeister
pisi|Saksa ordu kõrgmeistri vapp
Saksa ordu kõrgmeister (saksa keeles Hochmeister) on Saksa ordu kõrgeim ametnik.
Kõrgmeister on ordu juht, kelle valib generaalkapiitel. Teistes vaimulikes rüütliordudes nimetatakse sellist ametnikku suurmeistriks (magister generalis). Saksa ordu puhul on ladinakeelne nimetus sama, kuid teistes keeltes kasutatakse enamasti saksakeelse Hochmeister'i tõlget. Esimest Saksa ordu meistrit on nimetatud 1199. aastal, enne seda olid ametis hospidalivennaskonna ülemad. Nimetus "kõrgmeister" juurdus eelkõige Hermann von Salza pikal ametiajal (1209–1239). 1525. aasta järel, kui kõrgmeister Albrecht von Hohenzollern ordu peamised valdused Preisimaal sekulariseeris, võttis Saksa meister Walter von Cronberg enda nimetuseks "kõrgmeistrikoha administraator", mistõttu aastatel 1530–1929 nimetati ordujuhte kõrg- ja Saksa meistriteks (Hoch- und Deutschmeister, nimetus muutus ametlikuks 1834. aastal ).
Subtraktiivne värvisüntees
pisi|Subtraktiivse CMY-mudeli [[primaarvärvused ja sekundaarvärvused]] thumb|Pigmentvärvide segamisel saadud värviring (subtraktiivne RYB-mudel) thumb|600px|Sekundaarvärvuste tekkimine ideaalse neeldumise korral (A), reaalse neeldumise korral CMY-mudeli puhul (B) ja reaalse neeldumisega RYB-mudeli puhul (C) Subtraktiivne värvisüntees on värvuseaistingu tekkimise kirjeldamise viis, mis põhineb valguse neeldumisel. Soovitud värvus saadakse siis kolme põhivärvuse lahutava segustamise teel (ladina keeles subtractio ’äraviimine, lahutamine’).
Põhimõte
Pindade värvusi tajume peegelduva valgusena. Värvilisele pinnale langevast valgest valgusest neeldub osa värvispektrist värvikihis ja peegelduv osa tekitab värviaistingu. Subtraktiivse sünteesi primaarvärvusteks on sinine, punane ja kollane, standardiseeritud värvitrükis kasutatakse protsessvärve tsüaansinist, magentapunast ja kollast (toone, mis võimaldavad ühtlustaval segamisel luua kõige rohkem erinevaid värvivarjundeid).
Saksa ordu kõrgmeister
1929. aastal muutus Saksa ordu sõjalisest rüütliordust puhtalt vaimulikuks. Alates sellest ajast on kõrgmeistri ametikoht olnud eelkõige kõrgvaimuliku oma, lisaks orduvendadele on kõrgmeister ka Saksa ordu nunnade kõrgeimaks ülemaks. Kõrgmeistril on abtipühitsus, aga tal on ka piiskopisau ja mitra ning õigus piiskoplikku riietust kanda. Ta allub otse paavstile. Alates 2010. aastast on Saksa ordu kõrgmeistril ka kindralabti tiitel.
Subtraktiivne värvisüntees
Põhimõte
Kolme primaarvärvuse segunemisel peaks nende koostoimel tekkima must pind, mis neelab kogu talle langeva valguse, kuid et reaalselt pole võimalik kasutada värve või tinte, mis neelaks 100% vastava lainepikkusega kiirgust, jääb tulemus mudane pruunikas tumehall (seetõttu lisatakse trükitehnikas - neljavärvitrükis - neljas värv K - inglise keele sõnast key või black 'must') ja subtraktiivse sünteesi printsiip kirjeldab segunemise ideaaljuhtu.
Traditsioonilises maalikunstis segatakse värvaineid ja värvipigmente reaalselt lasuurides või omavahel segades. Valguse peegeldumist ja neeldumist neilt mõjutavad pigmendiosakeste omadused. Sel puhul esineb sageli metamerisminähtus, see tähendab, et sama värviaisting võib tekkida ka erinevate pigmentide segude korral, kuigi neilt peegelduva valguse reflektsioonikõverad on erinevad. Samas iga sinine pigment annab koos kollasega rohelise, olgugi et rohelised värvitoonid võivad lähtevärvidest sõltuvalt erineda.
Erijuhtumid
Subtraktiivne süntees toimub ka värvilise valguse segunemine värvilise pinnaga. Värvilise valguse puhul on juba teatud spektriosa valgest valgusest eraldatud. Pinnale kiirguv värviline valgus "korrutatakse" sellelt peegelduva valgusega, niisiis muutub helesinine objekt kollases valguses (aditiivselt punane + roheline valgus) silmale roheliseks.
Digitaalsel maalimisel jäljendatakse värvuste subtraktiivset segunemist faili kihtide omaduste ühendamisel režiimis, mis "korrutab" pealmise kihi RGB-väärtused alumise kihi RGB-väärtusega.
Neljavärvitrükis
Põhivärvused trükitehnikas (CMY-mudel) on:
ja nende segamisel saadavad sekundaarvärvused on
Maalikunstis
ja nende sekundaarvärvused on
Kvalitatiivsed uurimismeetodid
Kvalitatiivuuring on teadusliku uurimise meetod, millega otsitakse esmajoones vastust küsimusele, kas mingi tunnus või omadus (kvaliteet) uuritaval esineb või mitte. Sellega üritatakse anda uuritava ammendav kirjeldus lähtuvalt uurimisprobleemist (vrd kvantitatiivsed uurimismeetodid, mis üritavad mõõta mingi omaduse või tunnuse esinemise hulka). Metodoloogiliselt erineb kvalitatiivne uuring kvantitatiivsest selle poolest, et esimeses toimub andmete kogumine ja tõlgendamine ühel ajal.
Kvalitatiivse uurimise puhul ei ole tegemist mõõtmisega.
Analüütiline keemia
Analüütilises keemias on kvalitatiivse uuringu eesmärk aine kindlaksmääramine selle keemiliste, bioloogiliste või füüsikaliste omaduste põhjal või aine koostisosade võimalikult täpne määramine (s.o aine kirjeldamine). Kvalitatiivne analüüs – see on uuritava aine keemilise koostise ja struktuuri määramine või kas mingi uuritav ühend esineb analüüsitavas proovis. Eesmärk võib olla aine koostisse kuuluvate elementide või funktsionaalsete rühmade kindlakstegemine või ühendi keemilise struktuuri identifitseerimine.
Sotsiaalteadused
Sotsiaalteadustes on kvalitatiivuuringute eesmärk kirjeldada ühiskonnas toimuvat ning mõtestada seda lahti mingist teoreetilisest raamistikust lähtuvalt. Olulised andmete kogumise meetodid on vaatlus, intervjuu, vestlus; andmete analüüsi võtteks kontentanalüüs.
Humanitaarteadused
Humanitaarteadustes on kvalitatiivsed uurimismeetodid levinuimad, kuna enamik humanitaarvaldkondi ei oma mõõdetavat uurimisainest.
Kvalitatiivne meetod sotsiaal- ja humanitaarteadustes on sõltuv uurija tõlgendustest – kogutud andmed on hinnangulised. Seetõttu on andmed omavahel raskesti, kuid tinglikult siiski võrreldavad.
Fabien Barthez
pisi|Fabien Barthez (2006) Fabien Alain Barthez (sündinud 28. juunil 1971 Lavelanet's) on Prantsusmaa endine jalgpallur (väravavaht).
Prantsusmaa jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1994–2006. Prantsusmaa koondise koosseisus võitis ta 1998. aasta maailmameistrivõistlused ja 2000. aasta Euroopa meistrivõistlused ning mängis 2006. aasta MM-i finaalis.
Olympique de Marseille's
Barthez tegi oma esimese klubidebüüdi Toulouse'is 21. septembril 1991 AS Nancy vastu. 1992 liitus ta Olympique de Marseille'ga, tuli Prantsuse meistriks ning võitis Meistrite liiga juba oma esimesel hooajal Marseille's. Tema esinemist UEFA Meistrite liiga finaalis Milani vastu peetakse üheks parimaks. 1993. aasta võit tegi temast noorima väravavahi, kes on võitnud Meistrite Liiga, kuni seda tegi uuesti Iker Casillas 2000. aastal.
Kuigi Marseille oli kroonitud meistriks nii Prantsusmaal kui ka Euroopas, sattusid nad kokkuleppemängude skandaali, mille tulemusena relegeeriti Marseille teise divisjoni (1994). aastal. Samal aastal läks klubi ka pankrotti. Barthezi hooaega 1993–1994 peetakse üheks parimaks Prantsusmaa meistriliigas. OM lõpetas sel aastal teisena, kuid Barthez jäi ikkagi oma meeskonda teises divisjonis 1994–1995 hooajaks. Kuigi ta sai palju pakkumisi Prantsuse eliitklubidest.
Manchester Unitedis
Barthezi edu MMil ja EMil jäi ta silma Manchester Unitedi peatreenerile Sir Alex Fergusonile, kes otsis parasjagu staarväravavahti, et asendada lahkunud Peter Schmeicheli. Barthez liitus ManU-ga 2000. aastal 7,8 miljoni Inglise naela eest.
Barthezi esimene hooaeg ManUs oli triumf. Tema briljantse esitusega sai ta rahva lemmikuks. Kuna Barthez on ekstsentrik ehk tasakaalutu inimene, sai just sellest tema tõmbenumber. Rahvas imetles tema käitumist, triblinguid ja vastastest möödajooksmist, nimelt Barthez oli väravavaht, kes armastas oma kastist välja joosta ja triblada. On öeldud, et temast oleks saanud ka väga hea ründemängija. Kuid kõige rohkem imetleti tema reaktsioonilisi tõrjeid. Just tema hämmastavad tõrjed suutsid ManUl saada 2000–2001 Inglismaa meistriks, mis oli ManU kolmas meistritiitel järjest.
2001/2002 hooaeg oli jagatud Barthezi jaoks kahte ossa. Esimene osa oli õudusunenägu. Prantslane näis tegevat liiga palju mõttetuid, riskantseid tegevusi oma karistusalast väljas, mis viisid väga lihtsatele väravatele vastasmeeskondade mängijad. Barthezi maine käis alla, kuid Fergusonil oli temasse veel usku. Teisel poolel taastas Barthez oma hea maine ning tegi taas oma vapustavaid tõrjeid mille pärast ta tuntud oli.
Tagasitulek Olympique de Marseille'sse
Oktoobris 2003, kui ameeriklasest uustulnuk Tim Howard võttis Barthezilt üle väravavahi töö, nõustus ManU vabastama Barthezi oma töökohustusest ManUs 2003–2004 hooajal. ManU oli nõus andma Barthezi Marseille'sse laenulepinguga hooaja lõpuni, kuid FIFA keelas laenulepingu, kuna seda polnud sõlmitud rahvusvahelises mängijate vahetamise raamistikus. Niisiis lükkus Barthezi naasmine Marseille'sse 1. jaanuarini 2004. 27. aprillil samal aastal sõlmisid Olympique de Marseille ja Barthez kahe ja poole aastase lepingu, mis võimaldas neil hoida teda klubis vähemalt kevadeni 2006.
12. veebruaril 2005 sattus Barthez skandaali oma käitumise pärast sõpruskohtumises Maroko klubi Raja Casablancaga. Kui mängida oli jäänud vaid 10 minutit, saadeti Marseille mängija platsilt minema; sellele järgnes mängijatevaheline kähmlus, kuhu kisti ka varumehed. Barthezi süüdistati Maroko kohtuniku pihta sülitamises. 21. aprillil kutsuti Barthez Prantsusmaa Jalgpallikomitee ette aru andma distsipliiniküsimuses. Järgmisel päeval sai ta kuuekuulise mängukeelu.
1998. aasta maailmameistrivõistlused
26. mail 1994 võitis Barthez oma esimese mängu Prantsusmaa koondises Austraalia üle.
1998. aasta maailmameistrivõistlustel, mida korraldas Prantsusmaa, lasi Barthez seitsme mängu jooksul sisse vaid kaks väravat ning teda tunnustati Jašini auhinnaga. Barthez oli tuntud ka selle poolest, et lasi enne iga mängu suudelda oma kiilaspead tiimikaaslasel ja heal sõbral Laurent Blancil, ilmselt hea õnne tarvis. Finaalis, kus Prantsusmaa võitis 3:0, tegi Barthez üht oma firmamärgiks saanud tõrjet ehk sammu/hüpet üle vastasründaja, mille käigus sai vigastada Brasiilia superstaar Ronaldo.
Kaks aastat hiljem oli Barthez taas oma maa eesotsas, kui nad võitsid 2000. aasta Euroopa meistrivõistlused. See oli üle 20 aasta esimene kord, kui üks rahvusmeeskond hoidis enda käes nii maailma kui ka Euroopa meistri tiitlit, viimati õnnestus see Lääne-Saksamaal 1974. aastal. Prantsusmaa hoidis esikohta FIFA edetabelis aastatel 2001–2002.
Barthez mängis uuesti MMil 2002. aastal, kus nad üllatuslikult ei pääsenud alagrupist edasi, ei löönud ühtegi väravat ega võitnud ühtegi mängu. Ta oli meeskonnas samuti EMil 2004. aastal, kus ta tõrjus David Beckhami penalti, aga prantslased pettusid ikkagi, kui kaotati veerandfinaalis hilisemale võitjale Kreekale.
2006. aasta maailmameistrivõistlused
Barthezi panek MMiks rahvuskoondise põhikoosseisu 2006 pahandas aga vahetusmeest Grégory Couped, kes soovis kohta endale. Peatreener Domenechil oli soov hoida meeskonnas 1998. aasta kuldse meeskonna veterane, et ehk õnnestub taas võita.
Prantsusmaa tegi nõrga alguse, pannes oma šansid edasipääsemiseks kõvale riskile. Alles viimase mänguga Togo vastu 2:0 saades said nad edasi, jättes seljataha tugeva Lõuna-Korea. Kaheksandikfinaalis vihastati kõvalt hinnatud vägevat Hispaaniat, alistades ta 3:1.
Saates 1. juulil 2006 koju tiitlikaitsja Brasiilia, alistades nad 1:0, pidi Barthez tegema vaid ühe tõrje. Temast sai ka ainus väravavaht, kes on suutnud hoida Brasiilia vastu puuri puhta kahes MM-i väljalangemismängus järjest (esimene 1998 finaal, kus võideti 3-0). Prantsusmaa on peale Argentina ainus riik, kes suutnud brasiillased MM-i väljalangemismängudest välja lülitada. (Ka argentinalased kukutasid Brasiilia MM-mängudelt välja).
Barthez tegi taas puhta töö poolfinaalis Portugali jalgpallikoondisega, kui Zinédine Zidane'i penalti tõi võiduvärava. Imepärane on aga see, et mängu lõpuminutitel komistas prantslaste kaitsja palli ette ning nurjas portugallaste viimase suurrünnaku, pall aga läks värava suunas. Barthez koperdas välja ning tõrjus esimese löögi; abikohtunik tunnistas hiljem, et Portugali ründaja oli suluseisus ja kui ta olekski selle löögi sisse saanud, poleks seda loetud.
Finaali ajal Itaaliaga sai Barthezist lisaaja teisel perioodil koondise kapten, kui Zidane saadeti platsilt minema. Mäng läks penaltitele. David Trezeguet lõi aga otsustava penalti mööda.
Pensionileminek
8. augustil 2006 teatas Barthez, et sooviks mängida profijalgpalli veel vähemalt kaks aastat, samuti soovis ta jätkata karjääri rahvuskoondises. Tema ideaal oleks olnud mängida oma esimeses klubis Toulouse'is ning seega olla lähemal oma haigele emale, et tema eest hoolt kanda. Ta teatas ka seda, et kui tal pole klubi 31. augustiks, siis ta loobub mängijakarjäärist. 5. oktoobril kinnitas ta oma erruminekut. Kui tal ei õnnestunud Toulouse'iga lepingut teha, ütles ta: "Ainus klubi, kuhu ma soovisin minna, polnud just kuigi rõõmus, et mind tagasi võtta, kuid selliseid asju tuleb elus ette ning peab lihtsalt edasi minema."
Oma lahkumisega oli ta neljas 2006. aasta MMil osalenud väravavaht, kes vähem kui nädala jooksul teatas oma karjääri lõpetamisest. Eelnesid brasiillased Dida, Marcos ja austraallane Željko Kalac.
Tagasituleku spekulatsioonid
2006–2007 pidas ta Nantesi meeskonnas 14 mängu.
Kýthira saar
Kýthira (Vana-Kreeka kontekstis Kythera; kreeka ja vanakreeka keeles Κύθηρα) on Kreekale kuuluv saar Kreeta ja Joonia mere vahel, üks Joonia saartest. See asub Lakoonia lahest lõunas Peloponnesose poolsaare vastas. Kýthira väin eraldab seda Antikýthira saarest.
Pindala on 281 km². Saar on künklik, kõrgus kuni 507 m.
Keskasula on Kýthira.
Maolised
Maolised ehk maod (Serpentes ehk Ophidia) on roomajate klassi soomuseliste seltsi kuuluv alamselts. Nad on samas seltsis sisalikuliste ja taandurilistega. Kladistikas arvatakse nad sisalikuliste infraseltsi Platynota.
Tänapäeva maolised jagatakse kolme infraseltsi: Alethinophidia, Caenophidia ja Scolecophidia. Neid on kokku vähemalt 3450 liiki.
Maolised on kohastunud kõige erinevamate keskkondadega, on maa all, maa peal, puudel ja isegi vees elavaid liike. Madusid leidub kõigis maailmajagudes peale Antarktika. Enamik madusid elab puistutes, kuid neid on ka avamaastikul, näiteks mägedes ja steppides. Enamik liike elab troopikas ja subtroopikas. Troopikametsades on rohkem puudel elavaid madusid, kes päeval puhkavad ja öösel peavad jahti. Kõrbetes elavad maod maa peal ja tihti kaevuvad. Kõik maod oskavad suurepäraselt ujuda. Kui mitte arvestada vees elavaid liike laisabalasi, merimadulasi, veemadulasi ja tüügasmadulasi, ei suuda maolised meres pikka maad ujuda nagu mõned sisalikulised. Sellepärast puuduvad maod paljudel suurtel saartel (näiteks Islandi saar, Iirimaa saar ning Uus-Meremaa Põhjasaar ja Lõunasaar).
Tänapäeva maolistele on iseloomulik pikk jalgadeta kere (vt ka † Pachyrhachis), mis on kaetud sarvainest soomustega. Välimuse poolest erinevad nad selgelt kõigist mitteroomajatest (kuigi osa madusid meenutab usse ja ka angerjad meenutavad madusid) ja enamikust roomajatest (ainult mõned sisalikuliste rühmad meenutavad madusid).
Paljudel madudel kinnitub alalõualuu näokolju eesosa külge venivate sidemetega, mistõttu on nad suutelised alla neelama endast tunduvalt jämedamat saaki. Samuti on madude roided väga liikuvad – et rinnaluu puudub, siis võivad need külje suunas laiali venida. Siseelunditele on omane pikenenud kuju, et sobituda paremini mao piklikku kehasse. Paarilised elundid ei paikne sümmeetriliselt ja paljudel liikidel on üks elundi pool evolutsiooni käigus taandarenenud või üldse kadunud.
Madude iseloomulikud tunnused on ka liikuvate silmalaugude ja väliskõrvade puudumine.
Maod liiguvad valdavalt kõhu peal.
Umbes 15% maoliikidest on inimese suhtes mürkmaoks liigitatavad. Looduses ei ela mürkmaod Antarktikas, Lääne-India saarestikus, Madagaskari saarel, Uus-Kaledoonias, Uus-Meremaal, Iirimaal, Islandi saarel ja Tšiilis.
Pikaks ajaks mõistetamatuks jäänud eluviisi ja käitumise ning arvatava, sageli ülehinnatud mürgisuse tõttu on maost saanud kurja sümbol. Piibli jutustuses Aadamast ja Eevast on madu kuradi esindaja. Paljud inimesed kardavad madusid; see kartus on kultuuridevaheline ja võib küündida foobiani (ofidiofoobia). Arvatakse, et inimesel, nagu paljudel teistelgi loomadel, on see kartus instinktiivne; see instinkt on tekkinud sellepärast, et maod võivad olla mürgised. Madusid ka imetletakse nende ilusate värvide ja graatsiliste liigutuste pärast. Bioloogide jaoks on maolised eriti huvitavad, sest neil on ainulaadseid kohastumusi.
Nimi
Ladinakeelse nimetuse Serpentes ('roomajad') andis madudele Carolus Linnaeus 1758. Nimetus Ophidia tuleb vanakreeka sõnast ὄφις ('madu') ja selle nimetuse andis madudele Alexandre Brongniart 1800.
Mõned loomad on saanud nime madude järgi. Pika maotaolise kaela järgi on nime saanud lindude perekond madukael (sugukond madukaellased, selts pelikanilised). Lindudest on mao järgi nime saanud veel perekonnad madukotkas ja maduhaugas, kelle toidulaual on madudel oluline koht.
Levik
pisi|Madude levik. Merimadulased on näidatud sinisega Madusid leidub kõigis maailmajagudes peale Antarktika. Enamik liike elab troopikas ja subtroopikas; polaaraladel madusid ei leidu. Maod puuduvad Põhja-Ameerika, Euroopa ja Aasia äärmises põhjaosas ning Lõuna-Ameerika äärmises lõunaosas. Merimadulased elavad India ookeani ja Vaikse ookeani soojades piirkondades.
Kui mitte arvestada laisabalasi, meremadulasi, veemadulasi ja tüügasmadulasi, ei suuda maolised meres pikka maad ujuda nagu mõned sisalikulised.
Sellepärast paljudel suurtel saartel (näiteks Islandi saar, Iirimaa saar ning Uus-Meremaa Põhjasaar ja Lõunasaar) maod puuduvad.
Kõige põhjapoolsemad maod elavad Põhja-Euroopas, kus põhja pool põhjalaiust 60° N elab kolm liiki: harilik rästik, harilik nastik ja harilik silenastik. Maailma kõige põhjapoolsem madu on harilik rästik, kes kõige kaugemal põhjas elab Rootsis, Soomes ja Venemaal (kuni 68° N). Põhja-Ameerikas ulatub tripimadude leviala põhjalaiuseni 56° N Kanadas.
Kõige lõunapoolsemaks maoks peetakse rästiklast Rhinocerophis ammodytoides, kes elab Patagoonias lõuna pool lõunalaiust 47° S.
Euroopas
Eestis elavad looduses vaid harilik rästik ja harilik nastik.
Belgias elavad looduses harilik rästik, harilik nastik ja harilik silenastik.
Hollandis elavad looduses harilik rästik, harilik nastik ja harilik silenastik.
Kreekas on looduses esindatud neli maoperekonda: pimemadulased, boalased, Colubridae ja rästiklased. Kreeka looduses elavad harilik rästik, harilik nastik, harilik silenastik, eskulaabi roninastik, stepirästik, vagelpimemadu, koldkõht-vilbasnastik, oliivjas vilbasnastik, Hemorrhois nummifer, vagur eirenis, vähesoomuseline roninastik, leopard-roninastik, veenastik, kassmadu, nokisrästik, gürsa, armeenia rästik, lääne-liivaboa, harilik sisalikumadu, balkani vilbasnastik.
Norras elavad looduses harilik rästik, harilik nastik ja harilik silenastik. Rästiku leviala ulatub Nordlandist põhja poole. Silenastik on levinud ainult riigi äärmises lõunaosas.
Portugalis võib kohata Colubridae sugukonna madusid: harilik nastik, harilik silenastik, hoburaud-vilbasnastik, kapuutsnastik, lõuna-silenastik, Macroprotodon brevis, Rhinechis scalaris, rästiknastik. Sugukonna Lamprophiidae maoliiki Malpolon monspessulanus ja rästiklasi tömpnina-rästik, Seoane rästik.
Lõuna-Ameerikas
Arubal elavad mürgised lõgismaod kaskavela ja endeemne Crotalus unicolor ning mürgitu (Duvernoy näärmed) Colubridae sugukonna madu Leptodeira bakeri.
Bonairel elab ahassuumadu Leptotyphlops goudotii.
Curaçaol elab endeemne nastiklane Liophis triscalis.
Sint Eustatiusel elab nastiklane Alsophis rufiventris.
Sint Maartenis elavad nastiklane Alsophis rijersmai ja pimemadulane Rhamphotyphlops braminus.
Surinames
Surinames elab 74 liiki madusid, sealhulgas 11 liiki mürkmadusid, kes kuuluvad rästiklaste (5 liiki, sealhulgas bušmeister) ja korallmadude (6 liiki, sealhulgas endeemne Micrurus surinamensis) hulka. Nastiklasi on 51 liiki, sealhulgas endeemne Tachymensis surinamensis. Boalasi on 5 liiki, sealhulgas kuningboa ja koerpea-puuboa. Ahassuumadulasi on 5 liiki ja sugukonda Anomalepidae kuuluvaid madusid 2 liiki.
Kanadas
Kanadas võib madusid kohata kõikides provintsides, v.a Yukon, Nunavut ning Newfoundland ja Labrador. Esindatud on looduses peamiselt kolme sugukonna liigid ja alamliigid:
Florida osariigis
Florida osariigi madude loendis on tänapäeval esindatud maoperekonnad: kilplõugmadu, Boa, Cemophora, Coluber, lõgismadu, Diadophis, Drymarchon, Farancia, Heterodon, kuningmadu, vilbasnastik, Micrurus, Nerodia, Opheodrys, Pantherophis, Pituophis, püüton, Ramphotyphlops, Regina, Rhadinaea, Seminatrix, kääbuslõgismadu, Storeria, Tantilla, tripimadu, Virginia.
Armeenias
Armeenias elab looduses ligi 23 maoliiki:
Zvenigorod
Zvenigorod [zven'iigorod] (vene keeles Звенигород)  on oblastilise alluvusega linn (linnaringkond) Moskva oblastis Moskvast 50 km läänes Moskva jõe vasakul kaldal Smolenski-Moskva kõrgustikul. Zvenigorodi raudteejaam asub 3 km kaugusel linnast.
Maolised
Aafrikas
Aafrikas elutseb üle 130 maoperekonna, sugukondadest pimemadulased, ahassuumadulased, püütonlased, boalased, tüügasmadulased, Pareatidae, rästiklased, liivamadulased, mürknastiklased, pinnaserästiklased, Lamprophiidae, Colubridae ja Natricidae.
Inimesed võivad seal kokkupuutuda mitmete mürkmadudega, nagu must mamba, lärmakas aafrikarästik, bumslang, Gabooni aafrikarästik, Egiptuse kobra, harilik eefa, kapi kobra, kitsaspea-mamba jt.
Liikumine
Mõned maod võivad ka ennast maapinnast kuni 1 m kõrgusele tõsta, moodustades õhus S-kujundi ja teised maod ennast puude otsas olles õhus alla rippuda lasta aga ka temperatuuride langedes puude otsast alla kukkuda.
Maod liiguvad maapinnal varieeruva kiirusega. Kui välistemperatuur on soodne, liiguvad nad suhteliselt kiiresti, ja kui temperatuur langeb, liiguvad nad aeglasemalt. Maailma kiireim madu must mamba võib liikuda kiirusega 11 km/h ja lühiajaliselt ka kuni 20 km/h (50–80 m, siis hakkab väsima).
Põhilised liikumisviisid on vooglemine, siuglemine, kaldvaksamine ja lõõtspillitaoline liikumine ning vees elavatel madudel ujumine.
Mõningad maoliigid võivad ennast ka maapinnast kuni 1 m kõrgusele õhku tõsta ja osad pikemad maod ka hooga rutakalt kuni 2/3 kere pikkuselt justkui hüppega rünnata (inglise keeles saltation). Osadel madudel puutub hüppel üksnes saba maaga kokku ja teised võivad ka pikemaid hüppeid sooritada.
Puude otsas roomata armastavad maod võivad teadlaste hüpoteeside kohaselt omada teatud turvahaaret – liibudes 'puutüvede' vastu tunduvalt tugevama haardega kui oleks nende kehakaalu silmas pidades vajalik – kuna katsetes kasutati 'konstrueeritud ronipuid' siis pole selge kas tulemusi saab üheselt tõlgendada.
Maod liiguvad ka nimetatud liikumismustreid kombineerides ja keskkonnaga sobitades, nii näiteks liiguvad kaevuva eluviisiga maod rohkelt lõõtspillitaolist liikumisviisi kasutades.
Toitumine
Looduses on maod enamasti kiskjad (karnivoorid) ja söövad mitmeid loomi, nii putukaid, kahepaikseid, roomajaid (sh maod), kalu, usse, vähilaadseid, limuseid, mune ja imetajaid (v.a inimesi).
Maosööjateks madudeks võivad olla kuningkobra, kuningmadu, Drymarchon couperi, Coluber constrictor, Masticophis, Thamnophis, Micrurus, Agkistrodon contortix, Agkistrodon piscivorus ja Crotalus sistrurus.
Maoliste toitumine on seotud väliskeskkonna temperatuuriga, kui välistemperatuur ei sobi (kas on liiga kuum või külm), võib seedimine olla suuresti takistatud ja see võib mao tervist kahjustada. Teadlaste arvates ei pea mõlemast soost maod jahti saakloomadele talveune (brumation'i) ja kestamise ajal, isased paaritumise ja emased maod tiinuse ajal.
Saaklooma jahtides kasutavad maod, olenevalt liigist, kas rünnet koos hammustamisega, mille käigus pritsitakse toksiinina toimivat sülge ja kägistamist või üksnes kägistamist. Viimati nimetatud madusid nimetatakse seetõttu ka kägistajamadudeks. Saakloom neelatakse enamasti tervelt (pea ees, peenestamata).
Looduses söövad maod harva. Maoteadlaste tehtud uuringud näitasid, et madude ainevahetus võib pärast saaklooma allaneelamist kiireneda kuni 40 korda ja näiteks tumeda tiigerpüütoni (Python molurus bivittatus) maks ja teised seedeelundkonna elundid suurenevad tunduvalt. Maoteadlased tuvastasid, et saaklooma alla neelanud tumeda tiigerpüütoni geenide aktiivsus muutus 48 tunni jooksul – ligi pooled geenid muutusid uinunud olekust aktiivseks.
Mitmed maolised on võimelised söömata (kuni 1 aasta) pikka aega elama.
Uuringud näitavad, et kuni 6 kuud söögita elavatel madudel on kaalulangus minimaalne. Teadlaste arvates toimuvad muutused rasvkehades, mis muundatakse energiaks ja ka veeühenditeks.
Loomaaedades ja maokasvandustes peetavate madude toit ja toitumine võivad siintoodust suuresti erineda. Paljud maod ei ole nõus vangistuses toitu vastu võtma ja vaatamata katsetele neid vägisi sööta nad hukkuvad.
Joomine
Boalased võivad joomisel kasutada ka kaheharulist keelt, 'keelega vee nilpsamist' pole täheldatud rästiklaste ja Colubridae sugukonda liigitatud madudel.
Joodud vee kogused võivad liigiti ja indiviiditi ning arenguastmeti varieeruda.
Ühte uuringusse osalejatena kaasatud maod, Crotalus mitchellii, Crotalus viridis ja Lampropeltis getula, ei soovinud 3–4 kuud järjest juua.
Veelise eluviisiga maod arvatavasti merevett ei joo ja tuleb neil ligi pool aastat janu kustutamisega oodata.
Osad maod võivad vangistuses vee joomisest peaaegu loobuda.
Kehaehitus ja anatoomia
Pead katvad kilbised moodustavad eri liikidel erineva mustri, mis on liikide määramisel oluliseks tunnuseks. Määramisel kasutatavate tunnuste seas on ka kehapikkus ja naha värvus. Süstemaatikas arvestatakse eeskätt kolju kuju ning hammaste ja mürgihammaste kuju ja asendit.
Enamikul madudel on näokolju luud on omavahel ühendatud liikuvalt, alalõualuu aga kinnitub kolju külge venivate sidemetega. Venivad on ka sidemed alalõua vasaku ja parema poole vahel. See tagab madude suu erakordse venivuse, mistõttu on nad suutelised alla neelama endast tunduvalt jämedamat saaki.
Suure saagi alla neelamist hõlbustavad ka nende kehas pisut teisiti paiknevad siseelundid (mao liikudes liiguvad kaasa ka elundid ning liikumise, söömise, võitluse jms ajal muutuvad ka paljude elundite (süda, kops(ud), neerud jms) asukohad. Siseelunditele on omane pikenenud kuju, et sobituda paremini mao piklikku kehasse. Paarilised elundid ei paikne sümmeetriliselt ning paljudel liikidel on üks elundi pool evolutsiooni käigus taandarenenud või üldse kadunud. Näiteks on mitmetel madudel alles vaid parem kops. Ka seemnesarjad on pikenenud.
Madudel on küll hääleaparaat, kuid häälitsevad nad üksnes häirimise korral ehk kaitsereaktsioonina, sisinat tekitavad nad jõuliselt hingates.
Kaitseasendis on paljud maod suutelised roideid külgede suunas välja venitama, nii et mao keha on lamedam.
Zvenigorod
Linna elanike arv on olnud 12 900 (2010) ja 13 700 (2005).
Zvenigorod rajati tõenäoliselt 1152, linnaõigused sai 1781.
Linna nimi tuleb kahest sõnatüvest, millest esimene tähendab kellade helistamist ja teine linna. Ligikaudu võib selle tõlkida linnana, kus helistatakse kelli. Tõepoolest, Zvenigorodi kellade helinat oli kuulda isegi 50 km kaugusel Moskvas.
Kunda tuletorn
12. märtsil 1998 anti välja postmark Kunda tuletorni kujutisega.
Meetermõõdustik
Meetermõõdustik on füüsikaliste suuruste mõõtühikute süsteem, millele pandi alus 1790. aastatel Prantsusmaal. Meetermõõdustikul rajanevad mitmed ühikusüsteemid (CGS, MKSA jt), mida on järk-järgult edasi arendatud tänapäeval üleilmselt kasutusel olevaks SI-süsteemiks.
Zvenigorod
Linnapea on Leonid Oskarovitš Stavitski.
Meetermõõdustik
Meetermõõdustiku igas süsteemis on kindel arv täpselt defineeritud põhiühikuid. Nende kaudu määratletakse süsteemi muud ühikud. Iga füüsikalise suuruse ühikust suuremate ja väiksemate ühikute nimetused moodustatakse detsimaaleesliidete ehk kümnendkordsete eesliidete abil.
Zvenigorod
Ajalugu
thumb| Vapp aastal 1781. Zvenigorod (vanasti ka Zvenigorod Moskovski) on üks Moskvamaa vanemaid linnu. Tõenäoliselt rajas selle 1152 Juri Dolgoruki. Esimest korda mainitakse teda Moskva vürsti Ivan Kalita ürikus 1339: "А се даю сыну своему Ивану Звенигород" ('annan oma pojale Ivanile Zvenigorodi'). Nõnda sai Zvenigorod Zvenigorodi osastisvürstkonna (1339–1492) keskuseks. Selle esimene vürst oli Ivan II. Esimesed Zvenigorodi vürstid elasid küll Moskvas.
Meetermõõdustik
Meetermõõdustik kehtestati kohustusliku süsteemina kõigepealt 1840. aastal Prantsusmaal ja seejärel põhiliselt 1870. aastatel mujal Euroopas. Eestis hakkas meetermõõdustik kehtima 1. jaanuaril 1929. Tänapäeval on meetermõõdustik SI-süsteemina kasutusel kõigis maailma maades, välja arvatud: USAs (kus see on traditsiooniliste ühikute kõrval küll lubatud, kuid mitte kohustuslik); Libeerias ja Myanmaris.
Zvenigorod
Ajalugu
Vürstid rajasid Zvenigorodi tugipunktid ning pidasid seal družiinat ja andamikogujaid. Asula keskuseks sai Zvenigorodi kreml (Gorodok) praeguse linna lääneserval. 12. sajandi keskel oli Zvenigorod tugipunkt Tšernigovi vürstiriigi kirdeservas, kust valvati lõunavenelaste kaubateed Novgorodist Lääne-Euroopasse.
Meetermõõdustik
Ühikusüsteemide rahvusvaheline ühtlustamine on loonud aluse füüsikaliste suuruste ja ühikute üheti mõistmiseks, mis on oluline nii teaduses ja tehnoloogias kui ka majanduses ja kaubanduses.
Zvenigorod
Ajalugu
thumb|left|[[Zvenigorodi Jumalaema Uinumise katedraal|Uspenski katedraal Zvenigorodi kremlis (ehitatud 1396–1399) on kõige vanem säilinud kirik Moskvas ja Moskva oblastis.]]
Dmitri Donskoi testamendi kohaselt (1389) läks Zvenigorodi osalisvürstkond tema teisele pojale Juri Dmitrijevitšile, kes tegi Zvenigorodist oma valduste tegeliku pealinna ja elas seal alaliselt 1425. aastani. See oli linna õitseaeg. Kremli ümber loodi muldvallide süsteem. Piki nende harju kulges kõrge puumüür tormidega. Vallide jäänused on tänini säilinud. Aastatel 1398–1399 rajati linna lähedale Savvino-Storoževski klooster ja 1407 valmis selles valgest kivist katedraal, mis on tänini säilinud. Umbes 1399 püstitati kremli keskele Uspenski katedraal. 15.–16. sajandi kirjalikud allikad räägivad kaubandusest ja tolliametnikest Zvenigorodis. Linn arenes vaatamata rüüstamistele tatarlaste poolt 1382 ja 1408. Aastal 1405 püstitati Jumalaema Sündimise katedraal.
Vürsti poolt 1425 alustatud kodusõda Moskva vürstiriigis tegi Zvenigorodile palju kahju ning jättis ta poliitilisest sõltumatusest ilma. Edaspidi muutus ta maakonna taseme keskuseks.
Ivan Groznõi annetas Zvenigorodi Vene tsaari teenistusse üle tulnud tatari sultanitele ja khaanidele.