cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Suur vale
Holokaust
Jeffrey Herf väidab, et Goebbels ja natsid kasutasid suurt valet, et muuta ammu eksisteerinud antisemitism massimõrvaks. Herf väitis, et suur vale oli narratiiv süütust, ümberpiiratud Saksamaast, mis annab tagasilöögi "rahvusvahelisele juutlusele", mis tema sõnul alustas esimest maailmasõda. Propaganda kordas ikka ja jälle väidet, et vandenõulastest juudid olid tegelik võim Suurbritannias, Venemaal ja Ameerika Ühendriikides. Seejärel kinnitati, et juudid olid Saksamaa vastu alustanud "hävitussõda" ja seega oli Saksamaal kohustus ja õigus juute enesekaitseks hävitada.
"Suur vale" Hitleri psühholoogilises profiilis
Seda fraasi kasutati ka sõja ajal Ameerika Ühendriikide Luure Keskagentuuri otsese eelkäija koostatud aruandes Hitleri psühholoogilise profiili kirjeldamiseks: "'Tema peamised reeglid olid: ärge kunagi lubage avalikkusel jahtuda; ärge kunagi tunnistage viga või valet; ärge kunagi tunnistage, et teie vaenlases võib olla midagi head; ärge kunagi jätke ruumi alternatiividele; ära võta kunagi süüd omaks; keskenduge ühele vaenlasele korraga ja süüdistage teda kõiges, mis valesti läheb; inimesed usuvad suurt vale lihtsamini kui väikest; ja kui seda korrata piisavalt sageli, võtavad inimesed varem või hiljem seda tõena.'" Ülaltoodud tsitaat ilmub Walter C. Langeri aruandes "Adolph Hitleri psühholoogiline analüüs: tema elu ja legend", mis on kättesaadav Ameerika Ühendriikide rahvusarhiivist. See ilmneb ka viidamata Langeri samanimelises e-raamatus. Mõnevõrra sarnane tsitaat ilmub Henry A. Murray 1943. aasta oktoobris ilmunud artiklis "Adolph Hitleri isiksuse analüüs: tema tulevase käitumise prognoosid ja ettepanekud temaga tegelemiseks nüüd ja pärast Saksamaa alistumist" : "'Ärge kunagi tunnistage viga või eksimust; ärge kunagi tunnistage süüd; keskenduge ühele vaenlasele korraga; süüdista seda vaenlast kõiges, mis valesti läheb; kasuta ära iga võimalus poliitilise keerise tõstmiseks.'" Murray teosele ei viidata ei Langeri raamatus ega ka Langeri koostatud "Hitleri allikaraamatus", kuid on selge, et Langeri teos sõltub suuresti Murray teosest. Dr Langeri töö avaldati pärast sõda kui "Adolf Hitler mõistus", sõjaaegne aruanne püsis klassifitseerituna üle kahekümne aasta.
Draudzība
Draudzība on mitme Läti küla varasem nimi:
Must helvell
Must helvell (Helvella atra) on kottseente hulka kuuluv seeneliik.
Seent on leitud ka Eestist.
Seen on mittesöödav.
Roomassaare poolsaar
Poolsaare lõunatipus asub Roomassaare sadam.
VTB Ühisliiga
VTB Ühisliiga (inglise VTB United League) on rahvusvaheline korvpalli profiklubide liiga. See asutati 2008. aastal. Liiga moodustamise eesmärk on ühendada kõige tugevamad Ida- ja Põhja-Euroopa korvpalliklubid ühte liigasse. Liigat sponsoreerib VTB Bank.
Liigas mängis alates 2009/10 hooajast ka üks Eesti klubi, Kalev/Cramo.
Vene NFSV Rahvakomissaride Nõukogu esimeeste loend
Vene SFNV ja Vene NFSV Rahvakomissaride Nõukogu ning Ministrite Nõukogu esimeeste loend
Nõukogude Venemaa valitsuste juhid olid: thumb|Aleksei Rõkov
Peeter Laasik
Peeter Laasik (sündinud 9. jaanuaril 1959) on eesti arst (ortopeed), tervishoiujuht, riigiametnik ja maadleja.
1977. aastal lõpetas ta Tartu 5. Keskkooli. 1983. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku ülikooli arstiteaduskonna spordimeditsiini osakonna, 1984. aastal õppis internatuuris spordimeditsiini ja traumatoloogia eriala.
Aastatel 1978–1982 võitis ta Eesti meistrivõistlustel Kreeka-Rooma maadluses 4 pronksmedalit kaalukategooriates 82–90 kg.
Aastatel 1983–1990 töötas ta spordiseltsi Dünamo spordiarstina, 1985–1990 ka NSV Liidu naiste judokoondise hooldusarstina. Seejärel töötas Tartu Maarjamõisa haigla traumatoloog-ortopeedina, 2003–2005 Elva haigla peaarstina.
5. maist 2005 kuni 5. aprillini 2007 oli ta Sotsiaalministeeriumi abiminister.
Viimastel aastatel on ta olnud Elva haigla juhatuse esimees ja ravijuht ning töötanud samas ortopeedina.
Aastast 2021 on ta ka Tartumaa tervisekeskuse juhataja.
Aastatel 2002–2009 oli ta Elva linnavolikogu liige Eesti Keskerakonna saadikuna. 2013. aastal valiti ta Elva linnavolikogu liikmeks valimisliidu Elva nimekirjas.
Ta oli Eesti Keskerakonna liige aastatel 2002–2013 ja astus uuesti sama erakonna liikmeks 2016 juulist.
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 9 (Jõgeva- ja Tartumaa (v.a Tartu linn)) 300 häält ning ei osutunud valituks.
Puski kool
pisi|Puski koolimaja varemed (august, 2012) Puski kool (ka Puski vene õigeusu kihelkonnakool) oli õigeusu kihelkonnakool 1886-1963 Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Puski külas. 1920. aastateni tegutses Puski koolimajas ka vallakool.
Puski koolimaja on tänapäeval varemetes ja võetud arvele kultuurimälestisena.
Marissoo jõgi
Marissoo jõgi (ka Marisoo oja, Marissoo oja) on jõgi Saaremaal Saaremaa vallas. Jõgi algab Sõmera küla servas Marisoost ja suubub samas külas paremalt Pühajõkke.
Sita raudteejaam
Sita raudteejaam on endine raudteejaam Ieriķi–Gulbene–Abrene raudteel Balvi piirkonna Kubuli vallas, Balvist veidi maad lääne pool Sita jõe kaldal.
Jaam asus Riia jaamast 120,5 km kaugusel.
Aastal 1934 avati Sitalt Rēzeknesse viiv kitsarööpmeline raudtee. Kavas oli Sita–Rēzekne raudteed pikendada Kalniena raudteejaamani, kuid need plaanid jäid teostamata, kuna teise maailmasõja järel nõukogude võimud kitsarööpmelise raudtee laiendamise vastu huvi ei tundnud. Jaam suleti seoses raudtee sulgemisega aastal 2001.
Jaamahoone on hävinud, ent säilinud on mõned abihooned.
Aino Tigane
Aino Tigane (12. mai 1912 (ukj) Tartu – 12. oktoober 1991 Tallinn) oli eesti lastekirjanik ja näitleja.
Elulugu
Aino Tigane sündis Tartus käsitöölise perekonnas. 1930. aastal lõpetas ta Eesti Noorsoo Kasvatuse Seltsi Tütarlaste Gümnaasiumi. Aastatel 1930–1941 töötas Aino Tigane Tartus kirjastuse Loodus korrektorina. Aastatel 1941–1944 oli ta mittekoosseisuline tantsija Vanemuise balletirühmas ning näitleja 1944–1946 Vanemuises ja 1947–1948 Tallinnas Eesti NSV Riiklikus Noorsooteatris.
Maaritsa Alajärv
Maaritsa Alajärv (ka Alajärv) on järv Põlva maakonnas Kanepi vallas Vissi külas. Veekogu pindala on 3,7 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 1073 m.
Aino Tigane
Elulugu
1948. aastast oli Aino Tigane kutseline kirjanik Tallinnas. Samast aastast oli ta ka Eesti NSV Kirjanike Liidu liige.
Isiklikku
Tema õde oli lastekirjanik Leida Tigane. Aino Tigane oli abielus Elar Kuusiga.
Ivaste Pikkjärv
Ivaste Pikkjärv (ka Pikkjärv, Lutika Pikkjärv) on järv Tartu maakonnas Kambja vallas Ivaste külas. Veekogu pindala on 2 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 719 m.
Eeluuendus
Eeluuendus on alusmetsas kasvavad puud, mis ei vasta üldiselt järelkasvu nõuetele, aga mis näiteks peale lageraiet võivad jõuda koos järelkasvupuudega puistu põhirinnetesse. Eestis on tavaliseks eeluuenduseks alusmetsakuused, mille kõrguskasv on valguse puuduse tõttu väiksem külgvõrsete kasvust.
Eeluuenduse säilitamine raiete tegemisel on kasulik nii majanduslikult kui ka tulevase puistu elurikkuse suurendamiseks. Eeluuenduse kuuskede kohastumine peale raiete toimub mõne aasta jooksul, mil uutele võrsetele tekivad  suurenenud valgustugevuse tingimustes tõhusalt fotosünteesivad okkad.
Annabel
Annabel (prantsuse Annabelle, portugali Anabela, hispaania Anabel) on inglispärane naisenimi. Arvatavasti on nimi saanud alguse keskajal Šotimaalt.
2018. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis eesnimi Annabel 866 naisel, aasta hiljem aga 895 naisel.
Nime levik
Annabel oli 2018. aasta seisuga populaarsuselt 205. naisenimi, 2019. aastal 201. naisenimi.
Eestis hakkas nimi levima 1990-ndate keskel.
Mujal
1995. aastal ilmus ansambli Mr. Lawrence teine album „Swing“, millel on lugu „Annabel“.
Intensiivne metsakasvatus
Intensiivne metsakasvatus on suhteline mõiste, mis tavaliselt viitab 10-20 aastase raieringiga puistu kasvatamisele. Sobivateks puuliikideks on Eestis hübriidhaavad, mujal ilmas ka eukalüptid, männid. Intensiivse metsakasvatuse jaoks rajatakse istandikud. Ka metsamaal Eestis oleks majanduslikult tasuv kasvatada viljakamates kasvukohtades näiteks 40-50 aastase raieringiga kuusikuid ja kaasikuid, kuid seda ei võimalda administratiivselt kehtestatud raievanused.
I Can
"I Can" on Briti poistebändi Blue singel nende neljandalt stuudioalbumilt "Roulette", mis esindas Suurbritanniat 2011. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Düsseldorfis Saksamaal.
Tšebarkul
Tšebarkul on linn Venemaal Tšeljabinski oblastis. Asub Tšebarkuli järve ääres, 80 km Tšeljabinskist lääne pool.
I Can
See oli esimene kord Eurovisiooni lauluvõistluse ajaloos, kui Suurbritannia esindaja otsustati vaid BBC sisemiselt ilma žüriid või televaatajate hääletust kasutamata.
Tšebarkul
Tšebarkul on asutatud 1736. aastal baškiiride vastu ehitatud piirikindlusena. Linnaõigused sai 1951. aastal.
Rein Tootmaa
Rein Tootmaa (sündinud 3. märtsil 1957 Tõrvas) on eesti kirjanik ja kriitik.
I Can
Finaalis sai see 100 punkti ja platseerus 11. kohale. Telefonihääletuse teel saavutas see 5. koha, kuid žüriihääletuse põhjal sai see alles 22. koha.
Tšebarkul
Linna jaanuari keskmine õhutemperatuur on −13,6 °C ja juuli keskmine õhutemperatuur 18,8 °C.
Rein Tootmaa
Ta lõpetas 1980. aastal Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogia erialal.
I Can
"I Can" jõudis Briti edetabelis UK Singles Chart 16. kohale, mis oli sel ajal madalama edetabelikohaga Blue'i singel.
Lobi neem
pisi|Lobi neem Lobi neem on neem Lääne-Viru maakonnas Haljala vallas Lobi poolsaare tipus Lobi külas. Neemest umbes 200 m põhja pool Soome lahes asub Rajukari.
Tšebarkul
Tšebarkuli elanike arv oli 1. oktoobri 2021 seisuga 44 693.
Piraat (Bellini)
Piraat (originaalis Il Pirata) on Vincenzo Bellini ooper (melodramma) kahes vaatuses Felice Romani libretole Charles Nodieri ja Isidore Justin Séverin Taylori näidendi Bertram, ou Le pirate (1826) alusel, mis omakorda oli kirjutatud Charles Maturini värsstragöödia Bertrami (1816) ja Walter Scotti poeemi Rokeby (1813) järgi. Esmaettekanne toimus 27. oktoobril 1827 Milano Teatro alla Scalas. Helilooja kolmas ooper.
Rollide esmaesitajad
- Giovanni Battista Rubini (Gualtiero)
- Henriette Méric-Lalande (Imogene)
- Lorenzo Lombardi (Itulbo)
- Marietta Sacchi (Adele)
Ajalugu
Pärast Bianca e Fernando edu reisis Bellini Napolist Milanosse. Tal oli plaan teha end tuntuks ka Teatro alla Scala publikule. Impressaario Domenico Barbaia toetas noore helilooja initsiatiivi, tellis temalt ooperi ja viis ta kokku poeet Felice Romaniga, kes oli tollal Milano suurima teatri ametlik libretist. Küsimus tekkis aga teatri omanikes (rahastajates), kes ei tahtnud palgata heliloojat, kes oli 26-aastane uustulnuk ja neile tundmatu. Romani andis Bellinile nõu, et loobugu honorarist, mis oligi lõpuks tühine.
Romani pakkus Bellinile esimeseks kohe Il pirata teemat, millega noor helilooja meelsasti nõustus. Lugu pakkus talle mitmeid kirglikke ja dramaatilisi olukordi, mille väljendamises muusikas oli Bellini meister. Il Pirata ajast kujunesid Bellinil Romaniga väga tihedad tööalased sidemed. Romanist kirjuta kaheksa libretot Bellini üheteistkümnele ooperile. Üks neis ooperist oli varasema muudetud versioon, aga ka Romani poolt muudetud libretoga. See koostöö oli tollases Itaalia ooperitööstuses unikaalne. Romani kohtles heliloojaid tavaliselt halvasti, ega arvestanud nende ettepanekutega. Bellini oli erand, mis tähendas, et mainekas libretist austas teda ja tema muusikat ning nõustus isegi Bellini pakutud muudatustega.
1827. aasta maikuus oli libreto valmis ja augustis hakkas Bellini muusikat komponeerima pidades konkreetselt silmas lauljaid, keda teatril oli kasutada. Kasutada olid tema lemmikud, kellega varem oli koostööd tehtud. Selleks ajaks oli helilooja teadlik, et kirjutab muusikat Giovanni Battista Rubinile ja soprani rolli hakkab esitama  Henriette Méric-Lalande. Mõlemad olid laulnud tema ooperi Bianca e Fernando (1826) originaallavastuses. Neile kahele assisteeris ka tollane juhtiv bass-bariton Antonio Tamburini. Komponeerimine võttis aega umbes pool aastat. Bellini arvestas, et Milano publik ootab meloodiate intensiivsust ja seda, et teos väljendaks eemaldumist Gioachino Rossini domineerivast ooperimudelist.
Ooper võeti väga hästi vastu. See tõi noorele heliloojale rahvusvahelise tuntuse. Esietendusele järgnesid etendused Viinis (1828), Dresdenis (1829), Londonis (1830), Madridis (1830), Pariisis (1832), New Yorgis (1832), Havannas (1834), Peterburis (1843) ja Buenos Aireses (1850). Siis vajus ooper unustusse, sest ei suutnud konkureerida Bellini hilisemate kuulsaimate teostega Norma, La Sonnambula ja I Puritani. Ooper ilmus välja 1935. aastal Rooma etendusega, kuid tugevate kärbetega. Sellega tähistati Bellini sajandat surma-aastapäeva. Seejärel võeti Bellini ooper ette kanda alles 1951. aastal Catanias ja Palermos (1958) Maria Callasega peaosas. Tänu Callasele võeti ooper samal aastal ka Milano La Scala mängukavva. Esitati veel Firenzes (1967) ja Barcelonas (1969). 1984. aasta lavastus Jesi Teatro Pergolesis oli kaasaja esimene terviklik ettekandmine nagu ka kontsertetendus Leningradis (1984). Veel on teos olnud laval Martina Francas (1997), New Yorgis (2002) ja uuesti Milanos (2018 ja 2021).
Il Pirata on itaalia romantilisele ooperi prototüüp. Võrreldav sakslase Carl Maria von Weberi ooperiga Der Freischütz. Kriitikud on väitnud, et teos avaldas suurt mõju Gaetano Donizetti Lucia di Lammermoorile, kes selle ooperiga tahtis vähendada Bellini kasvavat populaarsust ning komponeeris oma ooperisse samuti ühe ekstraklassi hullumeelsusstseeni konkureerimaks Bellini ooperi lõpustseeni. Itaalia kommentaatorid on omal ajal arvanud, et Bellini oopusel oli suur mõju ka Richard Wagnerile, kui ta komponeeris ooperit Das Liebesverbot.
Helisalvestused on tehtud 1959., 1967., 1970., 1994., 2003., 2012. ja 2021. aastal.
Rollid
- Imogene (sopran), Wenesto naine
- Gualtiero (tenor), endine Montaldo krahv
- Ernesto (bariton), Caldora hertsog
- Goffredo (bass), kunagi Gualtiero hoidja, nüüd erak
- Adele (metsosopran), Imogene kaaslane
- Itulbo (tenor), Gualtiero leitnant
Süžee
Tegevus toimub 13. sajandil Sitsiilias Caldora kindluses ja selle ümbruses. Montaldo krahv Gualtiero, kes on lojaalne Manfredi õukonnale, ja Anjou järeltulija Caldora hertsog Ernesto armastavad mõlemad Imogenet. Mõlemad on segatud Sitsiilia trooni pärast võitlevate Manfredi ja Anjou Charlesi vahelisse rivaalitsemisse. Imogene ise armastab küll Gualtierot, kuid on sunnitud abielluma Ernestoga, kes ähvardab keeldumise korral tappa ta isa. Pärast Manfredi surma peab Gualtiero minema eksiili. Temast saab piraat. Mõne aasta pärast satub Gualtiero piraatide laev tormis Ernesto kindluse lähedal karile. Imogene pakub laevahukust pääsenud piraatidele ulualust. Naine tunneb nende hulgas ära Gualtiero. Kauane eemalviibimine pole nende armastust kahandanud. Kui Gualtiero saab teada armastatud naise abiellumisest Ernestoga, veenab ta Imogenet loobuma seaduslikust abielust Ernestoga ja jätma talle ka nende ühise lapse. Kuid Imogene keeldub. Ernesto veendub, et tema naine armastab endiselt piraati. Jälgib nende kohtumisi ja kutsub Gualtiero duellile, kus ta tapetakse. Gualtiero annab end ise võimudele üles. Ta mõistetakse surma. Imogene kaotab mõistuse. Ooper lõppeb Imogene hullumeelsuse stseeniga.
Plieņi
Plieņi on küla (mazciems) Lätis Tukumsi piirkonnas Sēme vallas.
Küla asub valla idaosas ja jääb valla keskusest Sēmest 9,7, piirkonna keskusest Tukumsist 13,4 ning Riiast 82,3 kilomeetri kaugusele. Külast on eraldatud Līkaiņi nime kandev osa, mis moodustab iseseisva asula. Külas asub Plieņu skola bussipeatus.
Külas kasvavad looduskaitsealustest puudest saar ümbermõõduga 3.65 m, vaher ümbermõõduga 2.34 m ja pärn ümbermõõduga 3.82 m.
Stœ̆ng Trêngi provints
Läbi provintsi voolab põhjast lõunasse Mekongi jõgi.
Haldusjaotus
Provints jaguneb viieks ringkonnaks:
Talneem
pisi|[[Rannakaitsepatarei nr 14 helgiheitja positsioon Talneemel]] Talneem (ka Sitakari) on Aegna saare lõunarannikul asuv neem. Neemel on jahisadam.
Talneemel on endisaegse Peeter Suure merekindluse rannakaitsepatarei nr. 14 helgiheitja positsioon ja see on arvele võetud kultuurimälestisena.
Kovel
Kovel on oblastilise alluvusega linn Ukrainas Volõõnia oblastis.
Kovel on tähtis raudteesõlm.
Asulat on kirjalikes allikates esimest korda mainitud 1310. aastal. Kovel sai Magdeburgi linnaõigused 1518. aastal. 1795. aastal läks Kovel Kolmanda Poola jagamise tagajärjel Venemaa keisririigi võimu alla.
Kurzeme rajoon
pisi|Kurzeme rajooni asend Riias
Linnaosa moodustati 1969. aastal, kui see eraldati tolleaegsest Lenini rajoonist (praegu Zemgale eeslinn). Nõukogude korra ajal oli linnaosa nimi Leningradi rajoon (Ļeņingradas rajons). Praeguse nime sai Kurzeme rajoon 28. detsembril 1990.
Läti Rahvastikuregistri andmetel oli 1. jaanuaril 2012 Kurzeme rajooni elanikest lätlasi 36,63%, venelasi 45,33%, valgevenelasi 4,48%, ukrainlasi 4,31%, poolakaid 1,86% ja teistest rahvustest inimesi 3,87%. 3,52% elanike rahvus oli teadmata.
Asumid
Kurzeme rajoon jaguneb 12 asumiks:
Forma Urbis Romae
pisi|250px|Forma Urbis Romae selle osa rekonstruktsioon, mis kujutab Rooma [[Pompei teater|Pompei teatri istumiskohtade osa]] pisi|250px|Sein, kuhu kaart algselt paigutatud oli Forma Urbis Romae ehk Severuse marmorplaan on massiivne antiikaegse Rooma kaart, mis loodi keiser Septimius Severuse valitsemisajal vahemikus 203–211. 18 meetrit lai ja 13 meetrit kõrge kaart oli raiutud 150 marmortahvlile ja see oli paigaldatud Rahutempli sisemisele seinale.
Mõõtkavas 1:240 loodud kaart oli piisavalt täpne, et näidata ära pea iga Rooma kesklinnas asuva templi, termi ja insula (elumaja) põrandaplaanid. Erinevalt kaasaegsetest kaartidest määras plaani piirjooned ära marmoril kasutada olev ruum, mitte geograafilised või poliitilised piirid.
Plaan hävitati järk-järgult keskajal ning selle marmorit kasutati kas ehitusmaterjalina või lubja valmistamiseks. Aastal 1562 kaevas noor antikvaar ja skulptor Giovanni Antonio Dosio osa Forma Urbis'e fragmente välja Santi Cosma e Damiano kiriku lähedalt. Dosio töötas humanistist kondotjeeri Torquato Conti, kes oli ostnud õigused kaevamiseks kiriku kanoonikutelt, juhtimise all. Conti kinkis leitud fragmendid kardinal Alessandro Farnesele, kes omakorda usaldas need oma raamatukoguhoidjale Onofrio Panviniole ja oma antikvaarile Fulvio Orsinile. Paistab, et marmori killud ei toonud kaasa väga suurt huvi.
Alates sellest ajast on kokku leitud umbes 10% kaardi algsest suurusest ja seda rohkem kui tuhande marmorfragmendina. Tükke säilitatakse Kapitooliumi muuseumide hulka kuuluvas Palazzo dei Conservatori's.
Projektid
Plaani säilinud fragmentide kokku panemine on sajandeid õpetlasi lummanud. Renessansiaegsed õpetlased suutsid kokku sobitada ja kindlaks määrata ligikaudu 250 tükki – tehes seda reeglina selliste kuulsate punktide nagu Colosseum ja Circus Maximus ära tundmise teel. Tänu Guglielmo Gatti, Lucos Cozza ja Emilio Rodríguez Almeida töödele ja publikatsioonidele on 20. sajandi teises pooles suudetud plaani mitu fragmenti kindlaks määrata ja nende asukoht välja selgitada. Teised teadlased (nt Claudia Cecamore, Filippo Coarelli, Daniele Manacorda, Domenico Palombi, Luigi Pedroni, David West Reynolds jt) on mitmel fragmendil kujutatud topograafia ümber tõlgendanud.
Aastal 2002 Stanfordi Ülikoolis läbi viidud uurimisprojektiga suudeti määrata kindlaks nelja fragmenti asukoht ja panna mustrite ära tundmise algoritmide abil uuesti kokku üheksa fragmenti. Arheoloogilisi ja kirjanduslikke allikaid kasutades on Pier Luigi Tucci (Johns Hopkins'i Ülikoolist) suutnud alates 1996. aastast oma kohale paigutada 24 fragmenti, mis kuuluvad linna viide Augustuse-aegsesse piirkonda. Tucci on lisaks pakkunud välja ka uusi tõlgendusi mitme tolleaegse Rooma piirkonna kohta:
Triin (eesnimi)
Triin on eesti naisenimi.
1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Triin 2817 naisel. Triin on Eestis populaarsuselt 49. naisenimi.
Kõige populaarsem oli eesnimi Triin vanuserühmas 30–34, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 64,95 ning Saare maakonnas, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 27,7. Triin oli keskmiselt 30 aasta vanune (mediaanvanus oli 31).
Nimepäev
Nime Triin nimepäev on 25. novembril kadripäeval
Kirde föderaalülikool
pisi| Kirde föderaalülikool [[Jakutskis]] pisi| Kirde föderaalülikooli peakorpus
Kirde föderaalülikool on ülikool Sahha Vabariigi pealinnas Jakutskis, üks Venemaa 10 föderaalülikoolist.
1956. aastal asutati Jakutski Riiklik Ülikool. 1990. aastal nimetati ülikool ümber Jakuutias sündinud nõukogude parteijuhi Maksim Ammossovi auks Ammossovi-nimeliseks Jakutski Riiklikuks Ülikooliks. 2009. aastal loodi Jakutski Riikliku Ülikooli baasil föderaalülikool, mille koosseisu läksid ka Jakutski riiklik tehnikainstituut, Sahha riiklik pedagoogikaakadeemia, Põhja regionaalökonoomika instituut, Põhja rakendusökoloogia instituut, Jakutski matemaatikainstituut ja Jakutski terviseinstituut. Ülikooli ametlik nimi on Ammossovi-nimeline Kirde Föderaalülikool, lühend SVFU (jakuudi keeles М. К. Аммосов аатынан Арассыыйа Бэдэрээссийэтин Хотугулуу-Илиҥҥи үнүбэрсиэтэ (ХИФУ), vene keeles Северо-Восточный федеральный университет имени М. К. Аммосова (СВФУ)).
Ülikoolis õpib enam kui 17 000 üliõpilast.
Rektoraat
Alates 2010. aastast on ülikooli rektoriks pedagoogikadoktor Jevgenija Mihhailova. Rektoraadi koosseisu kuuluvad veel:
Struktuur
Ülikooli koosseisu kuulub 13 instituuti, 5 teaduskonda, 3 filiaali, 5 muuseumi, teadusraamatukogu ja muud struktuuriüksused.
Instituudid
Õppetööga on seotud 13 instituuti, sealhulgas:
Teadusuurimisinstituudid
Ülikooli juures asuvad 5 teadusuurimisinstituuti (TUI) ja 1 teadushariduslik struktuuriüksus:
Saarde kalmistu
pisi|[[Kilingi-Nõmme alevi II algkooli põleng|1937. aasta tulekahjus hukkunud laste mälestusmemoriaal]] pisi|Mälestusmärk on pühendatud langenud Nõukogude sõduritele ja aktivistidele
Saarde kalmistu asub Saarde külas Saarde vallas Pärnu maakonnas. Kalmistu on arvele võetud ajaloomälestisena.
Saarde kalmistu paikneb Kilingi-Nõmme linna piiri ääres ja sinna maetakse ka linna surnuid.
Kalmistu asutati 1690. aastal Saarde kiriku ümber ning hiljem, aastal 1773, paigutati kalmistu praegusesse asukohta. Mälestiseks on arvatud ka kalmistu paiknev II maailmasõjas hukkunute ühishaud ja Kilingi-Nõmme õnnetusohvrite mälestussammas.
Kantrimuusika Kuulsuste Hall
pisi|Kantrimuusika Kuulsuste Halli loodepoolne fassaad pisi|Kantrimuusika muuseum Kantrimuusika Kuulsuste Hall (inglise keeles Country Music Hall of Fame and Museum) on USA-s Tennessee osariigis Nashville'is asuv muuseum ja muusikauuringute keskus, miile eesmärk on säilitada, tunnustada ja tutvustada kantrimuusikaga seotuid muusikuid ja kultuurilist vara. See asub Nashville'i kesklinna lähedal Music Row' piirkonnas, kuhu on ajalooliselt koondunud paljud muusikaga seotud ettevõtted.
1964. aastal loodi mittetulunduslik sihtasutus Country Music Foundation. Selle juurde käiv muuseum avati 1967. aastal. Praeguses asukohas avati muuseum 2001. aastal. Aastal 2014. aastal sai valmis muuseumi juurdeehitis. Kantrimuusika Kuulsuste Halli ja Muuseum hõlmab 30 000 m² suurune muuseumiala, arhiivihoidla, mitu poodi, Taylor Swifti-nimelise hariduskeskuse ja esinemisala.
Alates 1961. aastast on valitud Kantrimuusika Kuulsuste Halli olulise panuse kantrimuusikasse andnud muusikuid, ansambleid, muusikaprodutsente ja teisi kantrimuusikaga seotud olnud inimesi.
Jakob Jalajas
Jakob Jalajas (19. november 1869 Vana-Suislepa, Tarvastu kihelkond – 31. detsember 1957 Göteborg) oli eesti vaimulik.
Haridustee
Aastal 1872 asusid tema vanemad ümber Tartumaale Võnnu kihelkonda Terikeste külla. Koolis käis Jakob Jalajas kaks talve Võnnu kihelkonnakoolis ja pool talve Tarvastu kihelkonnakoolis. Aastatel 1884–1886 õppis ta Hugo Treffneri Gümnaasiumis ja 1886–1889 Tartu Aleksandri kroonugümnaasiumis, kus sooritas detsembris 1889 lõpueksamid. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta 1890–1894. Prooviaastal oli ta Mustjala Anna koguduses August Eberhardi juures. Õpetajaks ordineeris ta Tallinna Toomkirikus 26. oktoobril 1897 kindralsuperintendent Hörschelmann.
Emerituuris ja paguluses
Aastal 1940 jäi Jakob Jalajas emerituuri. Siis asus ta elama Nõmme alevisse. Kuna ta oli veel töövõimeline, saatis EELK Konsistoorium (kui Nõukogude okupatsioon oli lõppenud) teda vikaarina teenima Harju-Madise kogudust, kus ta töötas aastatel 1942–1944 (kuni Rootsi siirdumiseni). Kuna Jakob Jalajase naisel oli natuke rootsi verd, siis oli lootust ametlikult Rootsi saada. Nimelt tegi abikaasa mitmeid külaskäike nii rootsi koguduse kirikuametisse, kui ka koguduse õpetaja Hjalmar Pöhli poole (kes oli üks Jalajase sõpradest). Igatahes sai Jalajase pere ametliku loa kui "rootsi päritoluga isikud" Eestist lahkuda. Ametlik luba küll oli, aga ei olnud kohta laevas. Esimene kord Paldiski lähedalt ei õnnestunud "Juhani" peale saada (vaatamata sakslastele altkäemaksuna antud kuldrahadele), teise korra ajal Haapsalust, "rannarootslaste pealinnast" õnnestus Rootsi saada. See oli "Juhani" kaheksas ja eelviimane reis. 1. septembril 1944 jõudis Jakob Jalajase pere (Jakob Jalajas ise, abikaasa Herta Jalajas, tütar Renata Poom ja tütrepoeg Jaak Poom) Stockholmi lähedale Lidingö saarele. Algas elu põgenikelaagris. Põgenikelaagris ühines 1945. aasta alguses seltskonnaga ka väimees Paul Poom (kes oli Rootsi jõudnud üle Soome). Põgenikelaagris elati sügiseni 1945. Kuna tütar ja väimees said varasuvel Göteborgis tööd, siis pere ühines 20. augustil 1945. Göteborgis käis Jalajas igal pühapäeval kirikus, mõnikord pühade ajal palus praost Ots tal jutlustada. Aastal 1954 ostsid tütar ja väimees maja. Seal oli Jalajasel omaette tuba, kus ta enamasti luges piiblit või võrdles erinevaid piiblitõlkeid. Hiljem muretseti talle klaver, et ta oma silmi ei pingutaks. Kuigi nägemine oli tal halb, oli tervis hea, jõulu teisel pühal aastal 1957 arutas ta tütrepojaga usuküsimusi. Öösel tabas teda ajuinsult. Ta viidi haiglasse, kus ta 31. detsembril suri. Tema matused toimusid eestipäraselt Göteborgi St. Pauli kirikus, matusetalitajaks praost Martin Ots. Jakob Jalajas maeti Göteborgi Östra Kyrkogårdenile (Ida-surnuaiale). Hiljem maeti sinna veel ta abikaasa, tütar ja väimees.
Mesoameerika
Mesoameerika on Kesk-Ameerika piirkond ja kultuuriareaal, mis ulatub Mehhikost läbi Belize'i, Guatemala, El Salvadori, Hondurase, Nicaragua kuni Costa Rica põhjaosani.
Mesoameerikas tekkisid Kolumbuse-eelsel perioodil mitmed iidsed kultuurid, mille lõid muuhulgas asteegid, maiad, olmeegid ja tolteegid.
Need rahvad rajasid võimsaid linnu ja lõid kunstiteoseid, kuid nad ei tundnud ratast ega kasutanud pronksist või rauast tööriistu. Vaske hakati terariistadena ja õngekonksudena kasutama veidi enne hispaanlaste sissetungi. Kultuurid kestsid koos tõusude ja mõõnadega kuni hispaanlaste vallutuseni 15. ja 16. sajandil.
Metsa inventeerimine
Metsa inventeerimine on süstemaatiline andmete kogumine metsa kohta sellele hinnangu andmiseks ja analüüsi tegemiseks. Metsa inventeeritakse ülepinnalise takseerimisega või statistilise valikmeetodiga.
Metsa inventeerimise põhiülesandeks on iseloomustada metsa, selgitada metsade territoriaalset paiknemist, metsa moodustavate puistute tootlikkust ja varusid. Reeglina pakub metsaomanikule kõige rohkem huvi metsas kasvava puidu kogus – kui palju seda on, palju juurde kasvab, millal mets saab raieküpseks ja raie käigus saadava puidu kogus ning kvaliteet.
Lábatlan
Lábatlan (saksa keeles Labeland) on linn Ungaris Komárom-Esztergomi komitaadis Esztergomi kreisis. Lábatlan asub Doonau jõe paremal kaldal Slovakkia piiri ääres, komitaadikeskusest Tatabányast ligikaudu 21 km põhjakirdes.
Metsa inventeerimine
Omanikule annab metsa inventeerimine ülevaate metsa väärtusest ning aitab planeerida metsa edasist kasutust. Metsa inventeerimisel jälgitakse järgmisi tegureid: puuliigid, rinnasdiameeter, kõrgus, vanus, kahjustused, bioindikaatorliigid, mulla huumusekihi paksus, märgid olmest jne. Kogutud andmete abil saab arvutada umbkaudse puude arvu hektari kohta, prognoosida puistu rinnaspindala, hinnata puude ruumala (mahtu) ja raiepuidu väärtust. Inventeerimisi tehakse ka muudel eesmärkidel kui metsa väärtuse leidmiseks. Sageli näiteks potentsiaalsete tulekahjuallikate kindlaks tegemiseks või tuleohu suuruse määramiseks. Inventeerimisel saadud tulemusi kasutatakse tulekahjude ennetamiseks ja nendeks valmisolekuks.
Lábatlan
Lábatlani on esmamainitud 1267. aastal. 6. septembril 1950 ühendati Lábatlaniga Piszke küla. Linnaõigused sai Lábatlan 1. juulil 2004.
Metsa inventeerimine
Metsa inventeerimise abil on võimalik hinnata ja jälgida ka muud tegevust metsas (loomastikku, inimtegevust jne). Metsa inventeerimise tulemusena valmivad metsamajanduskavad, mis sisaldavad soovituslikku plaani metsa edasiseks kasutuseks.
Metsainventeerimise ajalugu
Metsa takseerimine pärineb Euroopast, kus 18. sajandi teisel poolel tabas inimesi puidu kui põhilise küttematerjali otsasaamise hirm. Esimesed inventeerimisel kogutud andmed sisaldasid informatsiooni metsakasutuse kohta ning need talletati kaartidena. 19. sajandi esimesel poolel hakati oma silmaga (umbkaudselt) hindama metsaalade pindala, puidu ruumala ja puuliikide paiknemist ning mitmekesisust. Liigirikkamad ja suuremad metsaga kaetud alad olid jagatud visuaalsel vaatlusel samade puuliikide järgi väiksemateks piirkondadeks. Nii suudeti kogu metsa ressurssi paremini hinnata.
Tehnika arenedes uuenesid muuhulgas ka metsa inventeerimise mõõtmisvahendid ja -metoodikad. Loodi ja võeti kasutusele uued seosed puude rinnasdiameetri, kõrguse ja ruumala vahel. Need võimaldasid anda veel täpsemat hinnangut puistu tüübi ja hetke metsavaru kohta. Kui seni kasutati lihtsaid analüüsimeetodeid, mis baseerusid statistilistel keskmistel, siis 19. sajandi lõpul võeti kasutusele keerulisemaid näitajaid. 20. sajandil hakati valimite baasil statistilisi järeldusi tegema. Kasutusele tulid tõenäosusteooriad ning õpiti arvestama ka vigade koefitsienti. Arvutitehnoloogia arenguga ja kosmoseuuringutega kaasnenud satelliidifotograafia andis hoopis uusi ja enam täiustunud andmeid metsade kohta, sest seni polnud ülevaatlikku pealtvaadet neist võimalik saada. Andmed muutusid aina täpsemaks ning sellega prognoosid ja hinnangud reaalseteks ning tõetruudeks abimaterjalideks metsaomanikele. Tänapäeval on levinum inventeerimisviis juhuvalimi tehnika, mis grupeerib vanuse, liigi, leviku ja asukoha järgi sarnased puistud ühte kategooriasse. Edasi alustatakse juhuslikust kohast ja mõõdetakse üksteisest samal kaugusel asuvad ringikujulised proovitükid. Inventeerimisel on oluline, millist tüüpi proovitükke uuritakse. Kaks kõige levinumat on fikseeritud raadiuse ja varieeruva raadiusega proovitükid. Fikseeritud raadiusega proovitükil määratakse tsenter ja iga tsentrist sellesse raadiusse jääv puu mõõdistatakse. Varieeruva raadiusega proovitükkide meetod ehk relaskoopmõõtmine (tuntud ka kui Bitterlichi meetod) on levinud enamasti puistude ruumalade uurimustes. Selle meetodiga viseeritakse proovitüki tsentrist kõiki 360° ringis asetsevaid puid rinnasdiameetri kõrguselt ning loendatakse kõik puud, mis katavad relaskoobi dioptri ava.
Metsa inventeerimine Eestis
Eestis on kasutusel kaks inventeerimismetoodikat, mille alusel on kogutakse andmeid olemasoleva metsavaru kohta ning on võimalik kavandada metsa majandamisplaane. pisi|Proovitüki tsentris ülesseatud statiiv koos sellele kinnitatud täppisviseerimise [[kompassi, kaugusmõõtja saatjaga ja GPS-seadmega]]
Tavametsakorraldus (lausmetsakorraldus)
Tavametsakorralduse (lausmetsakorralduse) puhul on mets iseloomustavate tunnuste alusel jagatud metsaeraldisteks (keskmine eraldise pindala 1,5 ha). Metsaeraldis piiritletakse, määratakse takseertunnused ning koostatakse nende ja muude nõutud andmete põhjal eraldise takseerkirjeldus. Riigimetsa puhul jagatakse mets enne eraldiste piiritlemist sihtide, kraavide, teede, jõgede, ojade või muude joonelementidega eraldatud kvartaliteks. Muude metsade kvartaliteks jagamine pole vajalik, kui just metsaosa suurus eraldiste numbrilist järjestust ei sega. Metsa hindamise metoodika on reguleeritud metsa korraldamise juhendiga (kinnitatud keskkonnaministri määrusega). Tavametsakorralduse põhieesmärk on andmete kogumine metsamajandusliku tegevuse planeerimiseks, kuid andmeid kasutatakse ka metsavarude iseloomustamiseks. Meetodi heaks küljeks on see, et saadakse väga detailne andmestik kogu inventeeritud metsa kohta, sealhulgas ka ruumiandmestik (metsade paiknemise ja puistu koosseisu kohta). Puuduseks on saadud andmete suur subjektiivsus, kuna enamik metsi iseloomustavaid näitajaid määratakse silmamõõduliselt, mõõtevahendeid kasutatakse ainult mõnede üksikute takseertunnuste (vanus, kõrgus, rinnasdiameeter, rinnaspindala jne) tulemuste täpsustamiseks. Lisaks puuduvad või on aegunud metsaregistri andmed ligi 30% Eesti metsa kohta. Samuti puudub info reformimata maast ning lisaks on ca 25% erametsade andmed puudulikud.
Statistiline metsainventeerimine (SMI)
pisi|SMI töörühm proovitükil Statistiline metsainventeerimine (SMI) on metsavarude süstemaatiline hindamine valikmeetodil. Rahvusvaheliselt on kasutusel forest inventory mõiste. Eestis kasutatakse SMI meetodit riigimetsa hindamiseks alates 1999. aastast. SMI tegevust koordineerib Keskkonnaagentuur (varem Keskkonnateabe Keskus ja Metsakaitse- ja Metsauuenduskeskus ). Andmete kogumine toimub statistilise metsainventeerimise välitööde juhendi järgi. Euroopasse jõudis meetod juba 1920. aastatest kasutusele, levides peaaegu kõigis Euroopa riikides ning mujalgi.
Statistilisel metsainventeerimisel on proovitükid paigutatud süsteemi järgi üle maa ning nendelt kogutud mõõtmistulemuste alusel tehakse üldistused. Väikese raadiusega (7 m, 10 m, 20 m) ringproovitükid on valitud süstemaatiliselt, st proovitükid on võetud valimisse kindla sammu tagant loendist, kusjuures esimene objekt on valitud juhuslikult. Valim on isekaaluv ehk kõigil objektidel on võrdne tõenäosus valimisse sattuda. Proovitükid on jagatud alalisteks ning ajutisteks. Alaliste proovitükkide kordusmõõdistamine toimub iga 5 aasta järel. Ajutistel proovitükkidel kordusmõõdistused puuduvad. SMI peaeesmärk on kirjeldada metsi ja nende muutusi, samuti anda ülevaade raietest. SMI-l saadud andmed on olulised metsade efektiivse majandamisega seotud otsuste tegemisel.
Meetodi nõrgaks küljeks peetakse lühikest ajaperioodi, seetõttu on seni avaldatud vaid metsa staatiliselt iseloomustavad parameetrid. Et saada täielikku ülevaadet SMI kasutusel oleku ajaga toimunud muutustest või meie metsade lähitulevikust, oleks vaja pikemaajalist uuringut.
Kesk-Itaalia ühendatud provintsid
Augustist 1859 ühinesid Toscana, Parma, Modena ja Legazioni Pontificie Sardiiniameelsed režiimid mitme sõjalise lepinguga. 7. novembril 1859 valisid nad regendiks Eugenio Emanuele di Savoia-Carignano. Siiski keeldus Sardiinia kuningas Vittorio Emanuele II valimisi tunnistamast ja saatis kohale Carlo Bon Compagni di Mombello kui Kesk-Itaalia kindralkuberneri, kes vastutas riikide diplomaatiliste ja sõjaliste asjade eest.
8. detsembril 1859 liidendati Parma, Modena ja Legazioni Pontificie Emilia kuninglikku provintsi. Pärast referendumeid märtsis 1860 annekteeriti riik ametlikult Sardiinia kuningriiki. Prantsusmaa poolse tunnustamise eest loovutati Savoia ja Nice Prantsusmaale.
Cadillac Place
Cadillac Place (varem General Motors Building) on pilvelõhkujate kompleks USA-s Michigani osariigis Detroitis New Centeri piirkonnas. See on saanud nime Detroiti asutaja Antoine de la Mothe Cadillaci järgi.
Hoonete kompleksi projekteeris Albert Kahn. Kompleks valmis 1922. aastal. See on uusklassitsistlikus stiilis.
Aastatel 1923–2001 asus seal General Motorsi peakontor.
2. juunil 1978 kanti hoone USA ajalooliste paikade riiklikku registrisse National Register of Historic Places ja määrati lisaks riiklikuks ajalooliseks mälestusmärgiks National Historic Landmark.
pisi|vasakul|Toonane General Motors Building 1920. aastatel
My Little World
"My Little World" (eestikeelse pealkirjaga "Mu väike maailm") on laul, mis esindas Austriat 1976. aasta Eurovisioni lauluvõistlusel. See oli esimene Austria laul selle võistluse ajaloos, mis oli täielikult ingliskeelne. Laulu esitajaks oli ansambel Waterloo & Robinson ning muusika ja sõnade autor on Gerhard Heinz. Lugu kogus finaalvõistlusel 80 punkti ning saavutas 5. koha.
Laulule kirjutas eestikeelsed sõnad Heldur Karmo ning see salvestati Tarmo Pihlapi, Boris Lehtlaane ja ansambli Admiral esitatuna.
José León Sandoval
pisi|278x278px|Jose Leon Sandoval José León Sandoval (1789 Granada – 1854 sealsamas) oli Nicaragua poliitik, aastail 1845–1847 Nicaragua ülemdirektor.
Kui El Salvadori riigipea Francisco Malespíni vastu sõda alustati, saatis riigipea Manuel Pérez Chinandegas kogunevad Nicaragua väed Chichigalpasse, takistades nii sõjategevust. See Malespínile osutatud toetus kutsus aga esile parlamendi vastuseisu, nii tagandas põhiliselt Liberaalse partei poolt kontrollitav parlament Péreze 16. septembril ja tema kohuseid asus täitma liberaalide hulka kuuluv Emiliano Madriz. 25. oktoobril tungisid Malespíni juhitavad El Salvadori ja Hondurase ühisväed Nicaraguasse. 26. novembril alustasid nad rünnakut Leónile. Rünnak kestis 45 päeva. Konfliktid tekkisid ka Nicaragua konservatiivide ja liberaalide vahel, konservatiivid lahkusid linnast ja otsustasid valida endi seast uue ülemdirektori kohusetäitja, kelleks sai 16. detsembril Silvestre Selva, osad konservatiivide väesalgad liitusid ka linna ründajatega. Uue konservatiivide valitsuse residentsiks kujunes Masaya. 20. jaanuaril sai tema asemel ülemdirektori kohusetäitjaks Manuel Blas Antonio Sáenz, koos temaga suundus sinna ka Sandoval.
Pärast Leóni langemist sai sealseks kuberneriks konservatiivide vägesid juhatanud José Trinidad Muñoz Fernández. 3. märtsil sõlmisid Sáenz ja Sandoval Malespíniga rahu ja 10. märtsil alustas Masayas tööd Nicaragua parlament. 12. märtsil valis see José León Sandovali uueks riigi ülemdirektoriks. 24. juulil 1946 andis ta Managuale linnaõigused. Tema võimuloleku ajal hakkas ilmuma riiklik ajaleht Registro Oficial.
Sandovali ametisolekuaega halvasid süüdistused võimu kuritarvitamises, mistõttu mõnda aega juhtis riiki faktiliselt saadik José María Sanders, hiljem aga teine saadik Hermenegildo Zepeda. Viimaks lükati süüdistused ümber ja Sandoval sai võimu tagasi.
Kasvuklass
Kasvuklass ehk Kraft-i klass on puistus kasvavate puude suhtelise konkurentsi kirjeldamiseks. Klasse on viis.
Eberhard Gutsleff vanem
Eberhard Gutsleff (21. märts 1654 Urvaste – 30. detsember 1724 Tallinn) oli baltisaksa teoloog. Teda tuntakse eelkõige piiblitõlkijana põhjaeesti keelde.
Isiklikku
Tema samanimeline poeg oli vaimulik ja piiblitõlkija.
Maaritsa järv
Maaritsa järv (ka Maaritsa tiik nr. 1) on järv Põlva maakonnas Kanepi vallas Maaritsa külas. Veekogu pindala on 1,1 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 833 m.
Riina Jesmin
Riina Jesmin (sündinud 28. märtsil 1958) on eesti tõlkija. Ta on tõlkinud peamiselt inglise, aga ka rumeenia keelest.
Ta on lõpetanud Tallinna Pedagoogilise Instituudi raamatukogunduse ja bibliograafia erialal 1981. aastal.
Ene-Margit Tiit
pisi|Ene-Margit Tiit 2021. aasta Arvamusfestivalil pisi|Ene-Margit Tiit 2014. aasta [[Arvamusfestivalil]] pisi|Ene-Margit Tiit oma 76. sünnipäeval 22. aprillil 2010 Ene-Margit Tiit (1934–1936 Tudeberg, 1936–1954 Humal; sündinud 22. aprillil 1934 Tartus) on eesti statistik ja rahvastikuteadlane.
Ene-Margit Tiit on 1999. aastast Tartu Ülikooli matemaatika-informaatikateaduskonna emeriitprofessor ja 2006. aastast Statistikaameti vanemmetoodik. Ta oli 2007. aastast 2011. aasta rahvaloenduse teadusnõukogu esimees ja juhtis Eesti 2011. aasta rahvaloenduse ettevalmistamist.
Ene-Margit Tiit on kirjutanud teadustöid matemaatilise statistika, rahvastikuteaduse, sotsioloogia ja antropomeetria alalt.
Ta osales 2001. aastal Eesti sotsiaalteadlaste avalikus pöördumises "Kaks Eestit" milles tunti muret Eesti ühiskondlike arengu pärast.
Isiklikku
Ene-Margit Tiidu isa oli matemaatik ja akadeemik Arnold Humal. Tema vennad on füüsik Leo-Henn Humal ja muusikateadlane Mart Humal. Ene-Margit Tiidu abikaasa oli Valdur Tiit. Nende tütar on Marju Unt.
Sadulhelvell
Seent on leitud ka Eestist.
Seen on mittesöödav.
Seksilelu
pisi|Seksilelude kogu pisi|[[Müügiautomaat, mis müüb seksilelusid]] pisi|[[Jõulupuu kaunistatud seksmänguasjadega ]] Seksilelu on ese või seade, mida kasutatakse peamiselt inimeste seksuaalseks naudinguks (nt dildo või vibraator). Paljud populaarsed seksimänguasjad kavandatud sarnanema inimese suguelunditega ning võivad olla vibreerivad või mittevibreerivad. Termin "seksilelu" võib hõlmata ka BDSM seadmeid ja seksimööblit, nagu kiiged; sellegipoolest ei rakendata seda sellistele objektidele nagu rasestusmisvastased vahendid, pornograafia või kondoomid. Alternatiivsed väljendid on "täiskasvanute mänguasjad" ja dateeritud eufemism "abieluabi", kuigi "abieluabil" on laiem tähendus ja seda rakendatakse rohtude ja maitsetaimede suhtes, mida turustatakse väidetavalt seksi intensiivistamiseks või pikendamiseks. Seksmänguasju müüakse kõige sagedamini sekspoodides, kuid neid võib müüa ka apteekides, pornograafiliste DVD-de poes või toidupoes. Tänased seksimänguasjad on saadaval peaaegu kõigis riikides meeste ja naiste jaoks.
Erootiline elektrostimulatsioon
Teistsugune mänguasja vorm nii meestele kui naistele on erootilise elektrostimulatsiooni vorm.
Erootiline mööbel
Erootiline mööbel on mööbel, mis on spetsiaalselt kujundatud mugavuse, penetratsiooni ja stimulatsiooni jaoks.
Anaallelud
pisi|Kaks anaaltappi
Klaasist lelud
vasakul|pisi|[[Dildo|Klaasdildo]] Klaasist seksimänguasju valmistatakse tavaliselt läbipaistvast meditsiinilisest borosilikaatklaasist ("karastatud klaas"). See kindel karastatud klaas on mittetoksiline ning talub äärmuslikke temperatuure ja füüsilist šokki, ilma et see kahjustaks selle struktuurilist terviklikkust. pisi|Naine mehele Strap On-iga anaalseksi tegemas pisi|Anaalkuulide pärakust väljatõmbamine Selle kõrgekvaliteedilise materjali valik tagab ohutuse ja mänguasjade soojendamise või jahutamise võimaluse. Borosilikaatklaas on samuti mittepoorne ja seda saab steriliseerida, et vältida nakkust korduvkasutamisest. Kvaliteetsed klaasist mänguasjad võib isegi panna nõudepesumasinasse, muutes need puhastamise kergemaks. Lisaks nende praktilistele omadustele on klaasist seksimänguasjade peamine müügipunkt nende visuaalne atraktiivsus.
Mõned klaasist seksimänguasjad vibreerivad. Selle saavutamiseks on kaks peamist viisi. Mänguasjas võib olla auk, kuhu saab sisestada väikese kuul-vibraatori, või klaasikonstruktsiooni südamikku saab muuta, et moodustada standardne vibraator. Viimasel võimalusel on tavaliselt plastikukate, mis katab patareipesa ja millel on ka juhtnupud või lülitid.
Vibraatorid
Vibraatorid on keha stimuleerimiseks mõeldud vibreerivad seadmed. Vibraatorid tulevad erineva kuju ja suurusega, nii sise- kui ka väliseks kasutamiseks. Mõned sisemiseks kasutamiseks mõeldud vibraatorid on falloslikud kuju. Väikestel vibraatoritel võib olla veniv silmuse kinnitus, kasutamiseks sõrm mänguasja- või peeniserõngana. Penetratsiooniks mõeldud vibraatorid on tavaliselt 12–18 cm pikad ja 2–5 cm laiused, et jäljendada keskmise inimese peenise suurust.
Peenise mänguasjad
pisi|178x178px| Peenise varrukas
Tervishoid, ohutus ja privaatsusmured
Seksilelutööstuses ei ole ohutusnõudeid. Seksimänguasju müüakse kui nipsasju, mistõttu ei pea nad järgima teatavaid eeskirju, nagu näiteks kemikaalide ja materjalide esitamine tootes. Selle staatuse tõttu ei vastuta tootjad, kui nende mänguasju kasutatakse muul otstarbel kui nipsasjana. On olemas sellised määrused nagu REACH ja mõned seksimänguasjad võivad sellele siiski vastata, kuigi tootjatel ei ole kohustust vastavust saavutada. Greenpeace'i Madalmaade büroo 2006. aasta uuringus leiti, et seitsmes testitud kaheksast plastist mänguasjast oli ftalaatide tase kõrge.
Seksilelud liigitatakse Ameerika Ühendriikides nipsasjadeks, sest Toidu- ja Ravimiametil on ulatuslikud testimis- ja finantsnõuded, et seksimänguasju saaks klassifitseerida meditsiiniseadmeteks. Seepärast valivad seksimänguasjade tootjad sagedamini vähem keerulise tootmise viisi, märgistades neid kui nipsasjad, kus nende loetletud koostisosad ei pea olema täpsed keemilise koostise või koostisosade protsentides. Nipsasjade klassifikatsiooni tõttu võivad seksimänguasjad sisaldada toksiine, nagu ftalaadid, mis on laste mänguasjades keelatud CPSC poolt. Ftalaadid on keemilised plastifikaatorid, mida lisatakse pehmendajatena, et luua painduvat ja pehmet mõju, mida paljud otsivad seksimänguasjades.
Enne seksimänguasja kasutamist peaksid omanikud võtma ettevaatusabinõusid. Tuleks kontrollida rebendeid, töötlemata õmblused või praod, mis võivad kahjustada tupe või päraku sisemust. Kondoome tuleks kasutada ka poorsete seksimänguasjade ja seksimänguasjade puhul, mida jagatakse kahe või enama partneri vahel. Samuti peaksid nad kasutama sobivat libestit; silikoonlibesti lagundab silikoonist mänguasjad ja õlil põhinevad määrdeained lagundavad lateksi kondoome. Kõige optimaalsem on veepõhine libesti.
Seksilelude puhastamine on samuti väga oluline seksuaalse tervise ja seksuaalsete mänguasjade ohutuse seisukohast. Nende puhastamine väldib bakteriaalse infektsiooni, suguhaiguseid (kui see on jagatud) või raseduse (kui mänguasjal on sperma) potentsiaali. Poorsed seksimänguasjad (vagudega, paindlikud ja pehmed) on raske puhastada ja võivad peita baktereid, mis paljunevad ja kahjustavad inimkeha. Mittepoorsed mänguasjad on hiljem kergemini puhastatavad. Seksilelude puhastamisel kasutage alati sooja vett ja lõhnatut antibakteriaalset seepi.
Mittepoorsed mänguasjad
Poorsed mänguasjad
Anaalmänguasjad (anaaltapid, väikesed dildod jne)
2016. aastal näitas turvatarkvaraettevõte Trend Micro, et mõned seksimänguasjad on küberrünnakute suhtes haavatavad luues seeläbi sibula dildoonika valdkonna. Eetilised, õiguslikud ja eraelu puutumatusega seotud küsimused on muu hulgas Sarah Jamie Lewise aktiivse uurimistöö valdkond.
Tööstus
Alates 2008. aastast oli selle väärtus maailmas 15 miljardit USA dollarit, kasvumäär 30%. 70% seksimänguasju toodetakse Hiinas. Seksilelusid müüakse erinevates kohalikes ja neti seksipoodides, erootikamessidel ja seksilelude pidudel. Siiski müüakse mõningaid objekte, näiteks "käeshoitavaid masseerijaid" tavapärastes jaemüügipunktides, näiteks apteekides.
Velpke ühisvald
thumb|Samtgemeinde Velpke paiknemine Helmstedti kreisis thumb|Vapp
Velpke on valdade ühendus (Samtgemeinde) Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Helmstedti kreisis. Selle keskus on Velpke.