cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Soomustüdruk
Kui Loona jälle kodunt ära „põgenes,” otsustasid lapsed, et järgnevad sõduritele, kes viivad vange kuskile kaugemale, et siis nad maha lasta. Lapsed tahtsid just seda mahalaskmist näha. Korraga pistab üks vangidest jooksu ja kohe hakkavad sõdurid talle järele tulistama. Kõik lapsed varjuvad, kes kuhu saab. Loona on näoli lumes, keset jäätunud jõge. Kuulirahe lõppedes tõusevad pikaliolijad üles, peale ühe. See on Loona isa. Külamehed vedasid Juhani koju ja asetasid voodisse. Juhan sonis paar päeva ja siis suri.
Ühel õhtul mängis Loona naabrilaste juures ja need näitasid talle rahakotti, milles oli pärisraha. Õhtul kui Loona magama heitis, tuli naabrinaine Miina jutule. Selgus, et tema lapsed ei leia enam oma rahakotti, milles pärisraha sees. Ta arvas, et äkki pani Loona selle enda põlle taskusse. Hiljem leidsid naabrilapsed oma rahakoti üles, see oli olnud leivakapis, kuid Loona jäi endiselt vargaks.
Sügisel läks Loona saksa kooli. Uues koolis seisis Loona sageli nurgas, nagu eelmisteski. Kuigi Loona lausa suurepäraselt, oli tal pidevalt pahandusi, kuid ta lõpetab kooli eeskujulikult. Siis läks ta linnagümnaasiumisse. Seal tutvus ta uute sõpradega, kuid ka uute vaenlastega. Sõpradega siiski rohkem kui vaenlastega. Samasuguseid pahandusi nagu vanades koolides ta enam ei teinud. Suure üllatuse ja õnne osaks sai Loona siis, kui ta kohtas kirjaniku Oskar Lutsu, kelle teost „Kevade” ta oli lugenud.
Loona isa vennanaine tahtis, et Loona läheks gümnaasiumi kõrvalt kunstikooli, kuna ta oli näinud, kui hästi Loona joonistab. Lellenaine lubas katta kõik kunstikooliga seotud kulutused tingimusel, et Loona kuulsaks saaks. Loonast aga ei saanud kuulsat kunstnikku, sest lellenaine loobus üsna pea oma kohast Loona biograafiast. Kuid Loona jätkas kunstikoolis käimist, kuigi tal seal õpetajatega häid suhteid ei ole.
Gümnaasiumisse tulevad uued õpetajad: geograafia- ja usuõpetaja. Mõlema tekivad Loonal halvad suhted ja geograafiaõpetaja teeb nii, et Loona jääks klassi kordama. See tal ka õnnestub, kuid Loona lõpetab selle klassi siiski tublide neljade ja viitega, geograafia kaasa arvatud. Mis siis sellest, et tal kulus pool aastat rohkem kui teistel. Loona leiab endale ka poisi, kes temaga üsna pea abielluda tahab, kuid see jääb teostamata, kuna poisi vanemad on selle vastu ning nende suhe laguneb üleüldse ära.
Aeg möödub linnutiivul ja Loona lõpetab kooli. Miina tahab, et Loona tööle läheks. Ning Loona lähebki. Ta saab töökoha maale apteeki. Loona teeb seal koristustöid. Sealt lahkub Loona üsna varsti, kuna pererahvas käitub kuidagi üleolevat ja nad nimetavad ennast läbi ja läbi harituks, mida nad Loona arvates teps mitte ei ole. Ta ei saanud nendega üldse hästi läbi. Nii suundub ta tagasi koju, ema juurde. Linnas oleks Loona väga hea töökoha saanud. Endine klassiõde, nüüd pangateller, ütles Loonale, et töötaja läheb ära ja olgu Loona siis kohe platsis. Vaene Loona tegi sellega vea, et läks ühe tuttava juurde nõu küsima. Järgmisel päeval oli selle nõuandja poeg pangas töötaja nagu kõpsti. Niimoodi läks Loonal seegi töökoht vett vedama.
Loona sai tööle trükikotta. Töökoht oli alla igasugust arvestust, kuid Loona oli oma tööga ülimalt rahul.
Algul oli ta teiste töötajate hulgas nagu lammas hundikarjas, kuid ajapikku hakkasid teised Loonat omaks võtma. Just siis, kui Loona hakkas seal end tundma nagu oma inimene, korraldasid teised töötajad Loona teadmata streigi. Kui Loona ühel hommikul tööle tuli, nägi ta, et oli ainuke töötaja trükikojas. Sellest, et teised streigivad, sai ta teada ülemuselt, kes seal ringi kooserdas ja töölisi kirus. Seda kuuldes otsustas ka Loona streikida, kuid kaotas seetõttu oma töökoha.
Järgmisena läks Loona tööle sõjaväkke. Seal pidas ta sekretäriametit. Sõjaväes tekkisid tal uued sõbrad ja ka mõni uus vaenlane. Tuli aeg kroonuga koos laagrisse minna, kus Loonat ootasid ees uued seiklused. Laagrikoht oli muidugi ilus, koguni järvega, kuid päevad olid igavad. Õhtuti käunusid mingisugused pillid, räusati ja sõimati. Vihased ajad olid eriti jubedad, kuna Belgia moodi laotud katused ei tahtnud üldse vett pidada ja Loona tundis end kui lageda taeva all.
Staap kolis linna ja Loona läks sinna tagasi tööle. Ühel õhtul üritas kolonel Ploom teha Loonale lähenemiskatse, kuid see ebaõnnestus. Loona rebis end tema haardest lahti ja põgenes. Hiljem andis kolonel Loonale omamoodi armastuskirja, mille tahtis kohe tagasi saada, kuid Loona otsustas selle kirja kindluse mõttes endale jätta ja see ei meeldinud kolonel Ploomile kohe üldse. Sellest kirjast tuli veel Loonale paksu pahandust. Paljud Loona sõbrad soovitasid Loonal selle kirjaga kolonelilt raha välja „pommida,” kuid Loona ei teinud seda. Ta peitis selle kirja koju ja õieti tegi, kuna varsti kuulis ta ema käest, et seda kirja oli otsitud.
Algul oli kõigil koloneli alluvatel hea meel, et Loona koloneli selle kirjaga nii-öelda hirmu all hoiab, kuid nad eksisid. Pärast seda, kui koloneli naine oli tahtnud Loonalt kirja ära osta, mille peale Loona ütles, et ta oli selle ära põletanud, hakkas kolonel käituma nagu jumal. Kõik tema heaks tööd tegevad inimesed, enamasti Loona sõbrad, said sellised ülesanded, et ükski surelik ei oleks selliste ülesannetega toime tulnud. Kõik, isegi Loona sugulased, hakkasid Loonat selle tembu pärast vihkama ja üldiselt said Loonast ja ta emast hiljem linna naerualused. Varsti kuulsid kõik, et Loonal on see kiri alles ja ta ei olegi seda ära põletanud. Seda kuuldes hakkas kolonel kasutama igasuguseid nippe, et Loonalt see kiri välja petta, kuid see tal ei õnnestunud.
Ühel talvehommikul kirjutas Loona Tuisk majandusosakonnas lahkumispalve. Ta palus end ametist vabastada omal soovil, põhjuseks oli, et Loona tahtis edasi õppima minna. Tegelikult ei tahtnud ta kuskile õppima minna, vaid ta tahtis lihtsalt sealt sõjaväest pääseda.
Ühel talveõhtul juhtus midagi. Loona ema oli läinud koos sõbraga villast lõnga tooma, kuid ei tulnud tagasi.
Loona ootas toas ema, kui tuli sisse seesama sõber, kellega Loona ema oli läinud lõnga tooma. Ta ähkis ja puhkis ja lõpuks sai ka sõnad suust välja. Ta teatas Loonale, et ta ema oli kukkunud jääauku. Loona tormas kleidiväel välja ega peatunud enne, kui selle suure jääaugu juures. Ta viskus kõhuli jääle, kuid ta sõrmed puudutasid vaevalt vett. Ikka ja jälle laskus ta kõhuli jääservale, kuid talle vaatas sealt vastu ainult mustav sügavik.
Koju jõudnud Loona toakest ummistasid inimesed ja kaks politseinikku. Nad pärisid Loonalt igasugusid küsimusi ja noorem tahtis Loonale selgeks teha, et tegemist võib olla enesetapuga. Seda kuuldes vihastas Loona ja ajas kõik toast minema ja lukustas ukse.
Pool õhtut tatsas ta ukse juurest aknani ja tagasi. Aknast nägi ta seda kohta, kuhu kadus ta ema. Selle suure jääaugu, mis meenutas tenniseväljakut, oli sinna tekkinud kohalik õllevabrik A Le Coq. Hommikul pannakse Loona vankrisse ja võetakse suund haigla poole. Teel haiglasse mõõdutakse kohtadest, kus hukkusid Loona vanemad.
Saika punkrilahing
Saika punkrilahing toimus Saika küla (tänapäeval Võru maakonnas Rõuge vallas) metsas 7. märtsil 1951 metsavendade ja Nõukogude Liidu julgeolekujõudude vahel. Saika küla lähedal metsas varjas ennast kokku 8 metsavenda, kellest enamus oli pärit lähiümbruskonna küladest.
Lahingu käik
Lahing Saika küla metsas toimus 7. märtsil 1951. See oli ka ühtlasi esimene suurem kokkupõrge metsavendade ja julgeolekujõudude vahel Vastseliina rajoonis. MGB sõdurid tulid punkrit vallutama kahelt poolt: Mauri külast suunaga Saikale ja Rebäse külast suunaga Saikale.
Umbes kella 10 ajal hakkas lähedal asuvatesse küladesse kostma metsast püssipauke ja automaadivalanguid. Lahing kestis umbes 4 tundi ja selle käigus hukkus kokku kuus metsavenda.
Lahingus hukkusid:
Hiljem on selgunud, et lahingu lõppedes olevat üritanud piiramisrõngast läbi murda Uibo, August Kuus ja Richard Vähi. See aga õnnestus ainult kahel viimasel, aga Uibole saadi väljamurdmiskatsel pihta. Vähi ja Kuus jooksid üle maantee Pildi tallu, võtsid sealt hobuse ja põgenesid edasi metsa, kusjuures hobune naasis hiljem tallu.
August Kuus ja Richard Vähi suutsid ennast veel kaks aastat varjata, kuni langesid 29. märtsil 1953 Puutlipalu lahingus Loosi küla juures.
Pärast lahingut
Lahingu järel leidsid MGB sõdurid Saika punkrist 3 kergekuulipildujat, 5 automaati, 4 vintpüssi, 5 püstolit, 3 kergekuulipilduja salve, 5 automaatide salve, 300 padrunit, 2 kuulipildujalinti MG 34 jaoks. Hiljem punker põletati.
Langenud metsavennad viidi MGB sõdurite saatel regedega Vastseliina alevikku. Seal pandi nad külarahvale hirmutamiseks ja omastele tuvastamiseks välja.
Kuna alates 1946. aastast tuli üleliiduline direktiiv, mis nõudis, et võitluses langenud või eeluurimise ajal vanglas surnud metsavennad peab matma salaja, varjatud kohta ja see haud maskeerida, siis pole metsavendade täpne matmiskoht siiani teada. Küll aga on selgunud, et hukkunud olevat maetud Vastseliina lähistele, Võru-Luhamaa teelõigu äärsesse metsatukka sohu. Samas kohas oli kunagi Kaitseliidu ja Nõukogude okupatsiooni ajal NKVD lasketiir.
Mälestuskivi
Saika punkrilahingus langenud kuuele metsavennale avati 2007. aasta jaanipäeval mälestuskivi. Kunagise punkri asukoht jääb mälestuskivist ligi poole kilomeetri kaugusele. Igal aastal korraldab ausamba juures mälestusürituse Kaitseliit.
Javoriv
Javoriv (ukraina Яворів, poola Jaworów) on linn Ukrainas Lvivi oblastis, Javorivi rajooni halduskeskus. Javoriv asub Poola piirist umbes 16 km kaugusel, Lvivist ligikaudu 48 km lääneloodes.
Javorivi on esmamainitud 1376. aastal, Magdeburgi linnaõigused sai 1569. aastal.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Javorivi elanikest ukrainlasi 96,54%, venelasi 2,66%, poolakaid 0,24%, valgevenelasi 0,23% ja armeenlasi 0,08%.
Javorivis asub sõjaväebaas(en). 13. märtsil 2022 tabas baasi Venemaa relvajõudude raketirünnak, mille tulemusel hukkus kümneid ja sai vigastada enam kui 100 inimest.
Väliseestlastega Kultuurisidemete Arendamise Ühing
Väliseestlastega Kultuurisidemete Arendamise Komitee ehk Väliseestlastega Kultuurisidemete Arendamise Ühing (VEKSA) oli Eesti NSV-s moodustatud väliseestlaste ideoloogilise mõjutamise organisatsioon, mida kasutas variorganisatsioonina oma luuretöös Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Komitee informatsiooni kogumisel välismaal.
VEKSA moodustati 15. aprillil 1960. aastal Tallinnas. VEKSA eesmärk oli lõhestada eesti pagulust, sealt agente värvata ning sidekanaleid välismaaga oma kontrolli all hoida. Ideoloogilise võitluse liinis allus VEKSA EKP Keskkomitee propaganda- ja agitatsiooniosakonnale.
VEKSA kontor asus Tallinnas Olevimäel. VEKSA asutajate juhtgruppi kuulusid Nigol Andresen, Leida Loone, helilooja ja dirigent Gustav Ernesaks ja ajakirjanikud Elmar Mustmets ning Raik Aarma.
Moskva keskasutuselt saabunud eeskirjade alusel 2. ja 15. aprillil 1960 toimunud koosolekul fikseerisid oma kokkuvõtlikus protokollis ka uue organisatsiooni juhtkonna. VEKSA esimeheks sai Endel Jaanimägi. Esimehe asetäitjaid oli kaks. Üks neist oli alati KGB ohvitser.
VEKSA tegevus
VEKSA kaasabil käisid näiteks Rootsis akadeemik Paul Ariste, kirjanikud Enn Vetemaa, Lennart Meri, Jaan Kross, Ellen Niit, kunstiteadlased Jaak Kangilaski, Mai Levin, Villem Raam, kunstnik Ilmar Torn, heliloojad Jaan Rääts ja Veljo Tormis. Pagulaseestlaste ees Kanadas ja Ameerikas esinesid kujur Jaak Soans, kunstnikud Vive Tolli ja Peeter Ulas, kirjanikud Lennart Meri ja Enn Vetemaa, ajakirjanik Ene Hion ja kirjandusteadlane Elem Treier. VEKSA vahendusel käisid Anu Kaal, Heli Lääts, Urve Tauts ja Voldemar Kuslap Kanadas ja USA-s, sõites pika ringreisi läbi mõlema riigi, Jaak Jõerüüt ja Viivi Luik Pariisis jne. Samas oli VEKSA tol ajal, külma sõja ahistavates tingimustes väheseid võimalusi kultuuritegelastele lävida maailmaga.
VEKSA kutsel ja finantseerimisel mitu korda koos perekonnaga Nõukogude Eestis käinud ja koguni suvitanud väliseestlasel Hellar Grabbi kirjeldas VEKSA tegevust avameelselt:
Aller
pisi|Kanaldatud ja [[pappel|paplitega ääristatud Aller ülemjooksul Wolfsburgi kandis]]
Aller on 215 km pikkune jõgi Saksamaa Saksi-Anhalti ja Alam-Saksi liidumaades. See on parempoolne ja seega idapoolne Weseri lisajõgi ning on ka selle suurim lisajõgi.
Jõe viimased 117 km moodustavad Alam-Alleri föderaalse veetee (Bundeswasserstraße). Allerit õgvendati ulatuslikult, laiendati ja kohati tammistati 1960. aastatel, et tagada jõe suurvee kontroll. Gifhorni lähedal asuvas 20 km pikas lõigus lookleb jõgi oma looduslikus sängis. Jõe valgla on 15 721 km², jõe lang on 120 m.
Nime tähendus
Jõe nimel, mis oli üles tähendatud 781. aastal kui Alera, 803. aastal kui Elera, 1096. aastal kui Alara, on kaks võimalikku tuletust:
Ülem-Aller
pisi|püsti=2|Ülem-Alleri lõik [[Gifhorni juures koos Alleri kanaliga, ainus allesolev osa jõest tihedate meandritega]] pisi|püsti=2|Alleri jõgikonna jõed sinisega, muud halliga
Aller algab Saksi-Anhalti liidumaal Magdeburger Börde piirkonnast läänes Seehauseni lähedal ja Oscherslebenist põhjas. Sellel on mitu lähteoja, mis voolavad alla Hohes Holzi kirdeküljelt läbi Wormsdorfi, Ovelgünne ja Eggenstedti. Lisajõgi Eggenstedt on lähteojadest kõige lõunapoolsem. Lähimad suured rahvastikukeskused lähtepiirkonnas on Helmstedt, umbes 20 km loodes, ja Magdeburg, umbes 25 km idas.
Valipe
Valipe on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa valla idaosas Soonlepa lahe põhjakaldal. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Pühalepa valda.
Aller
Ülem-Aller
Esialgu voolab Aller nagu kanaliseeritud oja loodesuunas läbi madalate mägede ja intensiivselt viljeldavate põllumaade. Nagu see läheb, läbib see Flechtingeni kõrgendiku idas ja teise kõrgendiku läänes, mis ulatub Lappwaldist üle Hohes Holzi kuni Oscherslebenini (Bode). Jõgi läbib Eilslebeni ja Weferlingeni külad. Pärast umbes 60 jõekilomeetrit jõuab see Oebisfeldesse ja Drömlingi lõunaserva. Pärast Saksi-Anhalti ja Alam-Saksi liidumaade piiri ületamist pöördub Aller Grafhorsti juures järsult edelasse. Sealne maastik on juba vaid umbes 55 m üle merepinna. Siit kuni suudmeni 150 km eemal langeb jõe kõrgus vaid umbes 40 m võrra, nii et voolu kiirus on Alam-Saksimaal märgatavalt väiksem. Grafhorsti juures jõuab Aller Breslau-Magdeburg-Bremeni ruhiorgu ja järgib enamasti seda. Siit edasi voolab jõgi peamiselt läbi rohtla.
Valipe
Nimi
Paul Ariste pakkus kohanime lähtekohaks sõnu vall ja pea. Paul Johansen selgitas kohanime teket linnuse rajamisega. Võimalik ka, et kohanime aluseks on endine kohanimi Harjumaalt. Kohanime on 1529 esmamainitud kujul der hoff tho Wallipe.
Aller
Ülem-Aller
Wolfsburg-Wendschotti lähedal kulgeb Aller Kesk-Saksa kanali all truubis, mis on takistus, mis on kaladele läbimatu. Aller liigub Wolfsburgist taas loodesse. Linnapiirkonnas ületab see Allerparki ja voolab läbi Allersee, enne kui voolab läbi Barnbruchi.
Valipe
Loodus
Valipe edelaosa piirneb Suuremõisa jõega. Külas asuvad Valipe rahnud.
Ludmila Engquist
Ludmila Engquist (sündinud Leonova; 21. aprillil 1964 Tambovi oblastis Vene NFSV-s) on NSV Liidu ja Rootsi endine kergejõustiklane (100 m tõkkejooksja).
1991. aastal tutvus Ljudmila Narožilenko rootslasest kergejõustikumänedžeri Johan Engquistiga, kellega ta pärast Rootsi elama asumist 1993. aastal abiellus. Sellest ajast algas Ljudmila vaevaline tee, sest kolm aastat ei lubatud tal rahvusvahelistel suurvõistlustel võistelda. Alles 19. juunil 1996 sai ta Rootsi kodakondsuse ja 5. juulil, kaks nädalat enne Atlanta olümpiamängude algust, andis Venemaa kergejõustikuföderatsioon nõusoleku tal võistlustel esindada Rootsit.
Aller
Ülem-Aller
pisi|püsti=2|Ülem-Alleri jõelooge [[Dannenbüttelis]]
Valipe
Elanike arv
Valipes elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 3 inimest. Kõik küla elanikud olid eestlased.
Aller
Kesk-Aller
Alleri 30 km pikk lõik Okeri suudmest Celleni on Kesk-Aller (Mittelaller). Pärast Wienhausenist möödumist on see Celleni laevatatav. Jões nii palju vett, et seal on tammistused ja vee-energiat saadakse jõest ülevoolupaisude abil.
Alam-Aller
Jõelõik Alam-Aller (Unteraller) algab Celles ja voolab 120 km Weserini. Alam-Aller on määratud föderaalne veetee (Bundeswasserstraße). Jõgi on laevatatav siit kuni Winsenini. Eickeloh' lähedal ületab Allerit reaktsiooniparv ja seal suubub Allerisse Leine. Rethemist üles- ja allavoolu on kaks rühma muljetavaldavaid meandreid. Neist allpool läbib see Verdeni. Umbes 4 km linnast loodes Eißeli juures suubub Aller lõpuks Weserisse. Seal on kaks Alte Allerit, s.o vana Alleri haru. Üks on vasakul kaldal Verdeni vastas. Teine on paremal kaldal ja jõe kulgemise ajaloolisel madalamal poolel.
Ajateenistus
[[Pilt:Conscription map of the world.svg|400px|pisi|Ajateenistus maailma riikides
Valipe
Talud
Valipe ajaloolised talud 1939
Aller
Alam-Aller
pisi|vasakul|600px|Üleujutused Vana-Alleril [[Verdeni juures]]
Valipe
Ajalugu
Valipe ala kuulus ajalooliselt Hiiu-Suuremõisa mõisa alla. Hiljemalt 15. sajandil valmis Liivi ordu Maasilinna foogtkonna Hiiumaa landsknechti ametiresidents Valipe kindlustatud mõisahoone. Kroonik Dionysius Fabricius mainis seoses Liivi sõja sündmustega ka Jürgensburgi kindlustust. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni alusel elasid mõisa alal talunikud Wallipae Laur, Lauri Michell, Köstre Siemo, Köstre Mart ja Sarnako Mart. Revisjoni järgi kuulus tollal küla koosseisu ka Saarnaki laid, mis hilisemal ajal oli Salinõmme küla koosseisus.
Soria provints
Soria provints on provints Hispaanias Castilla-Leóni autonoomse piirkonna idaosas.
Aller
Alleri ruhiorg
pisi|püsti=1.6|Alleri org [[Wietze juures. Taustal Lüneburgi nõmme madalad mäed]] pisi|püsti=1.6|Sisemaaluited männimetsas Allerist põhjas [[Winsen (Aller)|Winseni juures]]
Pärast seda, kui Aller on läbinud Saksi-Anhalti mäed, siseneb see Wolfsburgi piirkonnas Alleri ruhioru jäävee äravoolu kanalisse, mis on Breslau-Magdeburgi-Bremeni ruhioru osa. Org, mis on keskmiselt 20 km lai, moodustus eelviimase jääajastu, Saale jäätumise ajal umbes 200 000 aastat tagasi ja tühjendas jääkilbi sulavee Põhjamerre. Alleri praegune kulg kilomeetritelaiuses ruhiorus ei peegelda eelnevate sajandite ja aastatuhandete arvukate ojade kulgu. Pikka aega toimis põimunud veekogude süsteem, mis muutsid oma asukohta ja suurust sõltuvalt kantavatest materjalidest ja veekogustest. Tänapäeval on jõeluhtades suurel hulgal kuivi soote, jõesänge ja harusid. Klimaatilised tingimused ja erosiooni töö muutsid ka maastikku ruhioru ojade ümber. Näiteks tuul vormis jõega külgnevaid sisemaa liivaluiteid, eriti oru põhjaküljel, mille ümber jõgi mõnikord meandrites lookles.
Tänapäeval kasutatakse Celle ja Verdeni vahelist Alleri oru maastikku peamiselt rohtlana. Alleri nõgu koosneb veepeegli lähedal asuvast orupõhjast, nii et siit võib leida viljakad märgalad, millel on rikkalikud taimestiku ja loomastiku elupaigad. Maastikku iseloomustavad soodid, lohud, metsatukad ja põõsaread. Allerisse suubuvate lisajõgede nõod laiendavad orupõhja, nii et saavad moodustuda sood ja rabad. Alamjooksul kasvatatakse põllukultuure savimuldadel. Jõe ülemjooksul on liivasel pinnal palju männimetsasid.
Valipe
Ajalugu
1835 oli ala jagunenud Hilleste, Lepisto ja Loja külade vahel.
Aller
Jõed
Kõige olulisemad lisajõed, mis suubuvad Allerisse vasakult, lõunast, Harzi mägede poolt, on Oker Müdeni juures, Fuhse Celles ja Leine Schwarmstedti juures. Kui Leine lugeda Alleri lähtejõeks, on selle kogupikkus 346 km.
Valipe
Taristu
Valipe põhjaosa läbib Heltermaa–Kärdla–Luidja maantee, kust algavad Suuremõisa–Käina–Emmaste maantee, Kabeli tee ja Kreedu tee. Küla läbib põhjast lõunasse maanteelt algav Valipe tee.
Aller
Jõed
Paremalt suubuvad Allerisse väiksemad jõed, mis kuivendavad peamiselt Lüneburgi nõmme. Mainimisväärsed on Kleine Aller üsna Weyhauseni lähedal, Ise Gifhornis, Lachte Cellest idas (Lachtehauseni juures), Örtze Winseni juures, Meiße Hodenhageni juures ja Böhme Rethemi juures.
Valipe
Kultuur
Valipes asuvad Valipe kindlustatud elamu varemed.
Soria provints
Provints piirneb La Rioja, Guadalajara, Segovia, Zaragoza ja Burgose provintsiga.
Aller
Ülem-Alleri ojad
Ülem-Alleril on lähte ja Müdeni vahel arvukalt lisaojasid:
Valipe
Ettevõtlus
Külas asub Valipe puhkemaja.
Leivajõgi
Leivajõgi on jõgi Harjumaal, Pirita jõe parempoolne lisajõgi. Jõgi algab Aruvalla küla lähedalt, suubub Pirita jõkke Lagedil. Jõgi on 23,7 km pikk. Pikavere, Seli ja Pajupea soostunud alade kuivendamise eesmärgil on jõgi peaaegu kogu ulatuses süvendatud ja õgvendatud, meenutades seetõttu pigem kanalit.
Aller
Alleri kanali ojad
Alleri kanal voolab Wolfsburgi ja Gifhorni vahel Ülem-Alleri kõrval. Kanal ehitati 19. sajandi keskel üleujutuste vähendamiseks. Sel on järgmised lisaojad:
Soria provints
Soria provints on Hispaania kõige hõredamalt asustatud provints. 41% elanikest elab halduskeskuses Sorias.
Ajateenistus
Roheline – relvajõude ei ole
Aller
Alam-Alleri ojad
Vasakult voolavad Allerisse järgmised ojad: Alpe ja Wölpe Rethemi juures, Lehrde Kirchlinteln-Hohenaverbergeni juures, Gohbach Verden-Eitze juures ja vahetult enne suuet Halse Verden-Dauelseni juures.
Soria provints
Kliima
Soria provintsi aastane keskmine temperatuur on +10,5 °C, jaanuaris +2,9 °C, augustis +19,5 °C.
Lahing
pisi|450px|[[Waterloo lahing kujutatuna William Sadleri maalil]] Lahing on relvastatud kokkupõrge mitme inimrühma vahel. Lahingu kestus, selles osalejate arv, kasutatav relvastus ja taktika on iga kord erinev. Lahing on tihedalt seotud ajastu sotsiaalsete, poliitiliste ja majanduslike oludega ning tehniliste saavutustega. Üksik lahing võib olla sõja osa, osa lahingute seeriast. Lahingule võib eelneda eellahing ja järgneda järellahing. Moodsas sõjas kasutatakse pea alati lahingukorda.
Aller
Lossid ja kloostrid
pisi|[[Matthäus Meriani vasegravüür Hodenhagen-Hudemühleni renessansslossist Alleril, 1654]]
Kultuur ja turism
Aller on üks väheseid häirimata suuri jõgesid Saksamaal. Cellest kuni Verdeni piirkonnani moodustab see koos Leinega Alleri-Leine oru ligitõmbava maastiku. Aller voolab rahulikult läbi suhteliselt loodusliku keskkonna niitude ja metsade, väikeste külade ja maakohtade kõrval. Selle tulemusena on see väga oluline neile, kes otsivad lõõgastust Alam-Saksimaal, kus Hannoveri-Braunschweigi-Göttingeni-Wolfsburgi metropolipiirkonnas elab peaaegu 4 miljonit inimest. Alleri rattatee, mis on umbes 250 km pikk ja järgib jõe kulgu teatud vahemaa tagant, on vaid üks selle piirkonna vaatamisväärsustest. Jõeturismi püütakse muuta loodusega ühilduvamaks 'pehme turismi' (Sanfte Tourismus) algatuse kaudu, eriti Alleri-Leine orus. Vaba aja veetmise võimaluste hulka kuuluvad kanuusõit või reisimine paatmajaga. Alamjooksu lühikestel osadel on lubatud Veesuusatamine.
Ihasalu
Ihasalu on küla Jõelähtme vallas Harjumaal.
Ajateenistus
Punane – ajateenistus
Lavretsovide nimeline Narva linnamuuseum
pisi|Lavretsovide maja (paremal) [[Peeter I maja juures]] Lavretsovide nimeline Narva linnamuuseum ehk G. ja S. Lavretsovi nimeline Narva Linnamuuseum oli Narvas kuni Teise maailmasõja märtsipommitamiseni 1944 kohaliku kaupmehe ja metseeni Sergei Lavretsovi endises majas aadressil Rüütli tänav 28 asunud muuseum.
Muuseum avati pidulikult 9. augustil 1913. Muuseumi kogu moodustas Sergei ja Glafira Lavretsovi poolt 19. sajandi lõpul ja 20. sajandi algul kogutud kunstikollektsioon.
Maalidest oli kogus vene 19. sajandi lõpu akademismi ja realismi esindajate töid – Ivan Aivazovski, Leo Lagorio, Vladimir Makovski jpt teoseid. Samuti olid teostega esindatud Narvas töötanud kunstnikud ning eesti noored kunstnikud. Lavretsovid ostsid teoseid oma arvukate Venemaa ja Lääne-Euroopa reiside ajal Peterburi näitustelt, kunstnike ateljeedest või kunstikaupmeestelt. Lavretsovide maalikogu koosnes 153 maalist, millest tänaseks on Narva muuseumi kogudes 88 maali.
Lisaks kujutavale kunstile kuulus Lavretsovide kogusse ka tarbekunsti, kultuuriloolisi ja etnograafilisi esemeid, mineraloogilist ja zooloogilist materjali.
1920.–1930. aastatel täiendati kollektsiooni kunstiostude ja annetustega Eesti kunstnikelt. Narva linnavalitsus andis muuseumile üle 18.–19. sajandil maalitud Narva raehärrade ja teiste auväärsete kodanike portreed, mis olid seni asunud Narva raekojas.
1930. aasta lõpul liideti linnamuuseumiga Narva linnaarhiiv. 1931. aasta algul toodi arhivaalid raekojast linnamuuseumi. Asutuse juhatajaks määrati Arnold Soom, kes töötas sellel ametikohal 1940. aastani.
17. juunil 1940 okupeeris NSV Liit Eesti ning korraldas 21. juunil riigipöörde. 6. augustil liideti Eesti Nõukogude Liiduga. Enne Teise maailmasõja idarinde lahingute jõudmist Narvasse 1941. aastal evakueeriti osa väärtuslikumaid eksponaate Nõukogude Liitu. Järelejäänud osa eksponeeriti muuseumis 1944. aastani. Märtsipommitamisel 6. märtsil 1944 hävisid Narva muuseumi mõlemad hooned. Enne linna pommitamist evakueerisid Saksa okupatsioonivõimud muuseumi varad – muuseumisse jäänud esemed paigutati Tallinna poole suunduvale rongile, mis aga Rakvere all sattus siiski pommitamise alla. Pommitamise üleelanud eksponaadid anti Rakvere, Paide ja Tallinna linnamuuseumidele.
Ajateenistus
Lilla – väeteenistusse sunnitakse astuma alla 20% kogu eagrupist või alla 40% vastava eagrupi meestest (kui ajateenistuskohustus kehtib vaid meestele)
Soria provints
Kliima
Aastas sajab keskmiselt 541 mm, sealhulgas jaanuaris 46 mm ja augustis 24 mm. Aastas paistab päike keskmiselt 2434 tundi, sealhulgas jaanuaris 117 ja augustis 313 tundi.
Aller
Hüdroloogia
Jõgi on suurim Weseri lisajõgi. Alleri valgla hõlmab 15 721 km², umbes 1/3 Weseri enda valglast. Rethemi veevoolumõõtur allpool Alleri ühinemist Leinega registreerib keskmise vooluhulga 114 m³ sekundis.
Aller saab Okeri kaudu umbes poole Harzi mägedest tulevast veest (teine pool valgub Elbesse Saale ja teiste lisajõgede kaudu). Sellest tulenevalt on Aller sageli oma lisajõgede poolt üle ujutatud. Pärast paisude kasutuselevõttu Harzis on nüüd võimalik mõju piirata, eriti hooajaliste üleujutuste puhul, näiteks kevadel sulaveevoolude vabanemist Okeris ja Eckeris, Innerstes ja Granes edasi lükates ja aeglustades. Selle tulemusena saab Alleri voolamist Weserisse suures osas kontrollida ja, kuigi tase varieerub, võib seda hoida piirides.
Väga väike osa Allerist on metsade varjus (peale lõigu piki Alleri kanalit). Otsene päikesevalgus suurel osa jõest soodustab veetaimede kasvu ja varjuandvate puude puudumisel piki kaldaid muutub vesi suvekuudel üsna soojaks.
Ajateenistus
Oranž – plaanid ajateenistusest loobumiseks lähima kolme aasta jooksul
Aller
Vee kiirus
Alleri vee kiirus on kohati väga väike. Ülemjooksul, Drömlingi kõrgusel, võrdub jõgi aeglase kanaliga ja mõnes osas on see peaaegu nagu seisev vesi. Selle aeglus tuleneb kanali väga astmelisest kaldest, mis Alam-Saksimaal on keskmiselt vaid 10–20 cm/km. Isegi jõe ülemjooksul on vool kogu voolusängis ühtlaselt aeglane, kuna jõge on laiendatud ja õgvendatud. Seal on säng kaetud liiva ja muda seguga.
Reovesi
Üle poole miljoni inimese reovesi suunatakse Alleri ülemjooksu lähte ja Müden/Alleri vahel, nii otse kui ka lisajõgede kaudu. Reovett töötleb 40 suurt reoveejaama. Wolfsburgi linna, ainsa jõeäärse linna reovett ei lasta jõkke, vaid hajutatakse reoveefarmidesse. Alleri keemiline koostis näitab, et sellesse lastud reovett on üldiselt piisavalt hästi töödeldud.
Ajateenistus
Ajateenistuse ajaloost
Üldist teenistuskohustust asuti riikides kodanikele kehtestama peamiselt 19. sajandil. Toonane taristu ja tehnika (sh raudtee, laevandus, side, raskerelvastus; hiljem juba ka autod ja lennundus) kiire areng võimaldas koondada sõja pidamiseks suuri sõjaväelaste ja vahendite hulki ning paisata neid kiirelt ja ootamatult pikkade vahemaade taha. Elukutseliste sõjaväelaste piiratud arvukus osutus taolisteks operatsioonideks või nendele vastamiseks ebapiisavaks ja tuli leida lisa üldise sunniviisilise teenistuskohustuse kehtestamisega. Lisaks osutus nii võimalikuks anda kodanikele sõjalist ettevalmistust, et neid oleks vajadusel sõja korral võimalik reservväelasina mobiliseerida ja kiirelt rakendada.
Aller
Raskmetallide reostus
Alleri reostus raskmetallidega on tekkinud sajanditepikkuse kaevandamisega Harzi mägedes. Harzi jõed, nagu Alleri lisajõgi Oker, korjasid raskmetalle kaevandustest ja aherainehunnikutest. Need olid peamiselt kaadmiumi-, tsingi- ja pliiühendid, mis kontsentreeriti jõe heljumisse. Sel viisil viis Oker need kemikaalid Allerisse ja Weserisse, kus need ladestati seteena väheliikuvatesse kihtidesse.
Lavretsovide nimeline Narva linnamuuseum
1949. aastal taastati Narva muuseumi tegevus ning sellega seoses tagastasid Eesti muuseumid osa Narva muuseumi varadest. 1956. aastal tagastati osaliselt ka Vene NFSV-sse viidud kogu.
Ajateenistus
Ajateenistuse ajaloost
Ajateenistuskohustuse aktiivseimaks perioodiks võib lugeda 20. sajandit, kui seda rakendati lähtuvalt sõjalis-poliitilistest oludest praktiliselt kõigis arenenud riikides. 21. sajandiks on paljud riigid, kes tunnevad end sõjaliselt vähem ohustatuna või omavad küllaldasi ressursse piisava suurusega kutselise armee ülalpidamiseks, hakanud ajateenistusest loobuma. Paljud riigid on ajateenistust siiski säilitanud, kuid on võimalusel rohkemal või vähemal määral lühendanud teenistuse pikkust või (ja) vähendanud igal aastal teenistusse kutsutavate arvu. Näiteks Taanis, kus sõjalise julgeoleku riske on hinnatud väga madalaks, on ajateenistuse kestuseks jäetud vaid 4 kuud ning aastakäigust loositakse teenistusse võtuks välja vaid tühine protsent.
Paljudes riikides, kus ajateenistusest on loobutud, on valitsusele jäetud õigus see taastada näiteks sõja või kriisi ajal. Kogemus näitab, et demokraatlikes riikides ei kasutata ajateenistust nii palju kui autokraatlikes riikides, ning et tihemini sõdades olevates riikides kasutatakse ajateenistust tihedamini.
Ameerika Ühendriigid
16. septembril 1940 kongressi poolt vastu võetud ("Selective Training and Service Act of 1940") seadus oli esimene rahuajal vastuvõetus ajateenistus, mille kohaselt pidid kõik 21–35-aastased mehed end värbamiskomisjonis registreerima ja neid võidi saata aastaks ajateenistusse. USA astumisel teise maailmasõtta laiendati seda 18.–45. eluaastateni (lisaks kuni 65-aastased olid kohustatud end registreerima). 24. juunil 1948 vastu võetud "Selective Service Act of 1948" alusel olid kõik vähemalt 18-aastased mehed kohustatud end värbamiskomisjonis registreerima, ning 19–26-aastased pidid läbima 21-kuuse ajateenistuse, millele järgnes kas aastane aktiivteenistus või kolmeaastane reservteenistus. Korea sõja ajal pikendati teenistust 2 aastani.
27. jaanuaril 1973 lõpetati kaitseminister Melvin R. Lairdi otsusel ajateenistus ning mindi üle tänapäevani kehtivale süsteemile – kõik 18–25-aastased mehed on kohustatud end registreerima. Lisaks peavad seda tegema ka rohelise kaardi omanikud, pagulased, varjupaigataotlejad ja illegaalsed immigrandid.
Ajateenistuse üldiseärasused
Ajateenistusse võtmise vanus on tavaliselt olnud 17–25 eluaastat ja ajateenistuse kestus on olnud 4 kuust 25 aastani sõltuvalt ajajärgust ja ajateenistuse eesmärgist riigikaitse korralduses. Ajateenistuse pikkus võib olla erinev sõltuvalt väeliigist, relvaliigist või ametikohast. Ajateenijatega võidakse komplekteerida madalamaid ametikohti (sõdurid, allohvitserid) väeosades ja muudes sõjaväeasutustes või õpetada neid ja valmistada ette reservväelasteks, keda saaks organiseeritult kasutada armee märgataval suurendamisel mobilisatsiooniga. Ajateenijaid koheldakse ja kasvatatakse armees tavaliselt madalama omaette teenistusliigina või staatusena. Selle juurde võivad kuuluda näiteks loata väeosa territooriumilt lahkumise keeld, ranged distsiplinaarmeetmed ja muud siseteenistuse alased piirangud.
Ajateenistusse mittesobivatele kodanikele on tänapäeval hakatud rakendama asendusteenistust või tööteenistust.
Álmos
pisi|Álmos kujutatuna kroonikas "[[Chronicon Pictum"]] Álmos, ka Almos või Almus, (u 820 – u 895) oli madjarite hõimuliidu esimene juht alates ligikaudu aastast 850. Ajaloolaste seas puudub üksmeel selles, kas ta oli ungarlaste püha valitseja (kende) või nende sõjaline juht (gyula). Nähtavasti tunnustas ta oma valitsemise esimesel kümnendil kasaaride kagaani süseräänsust, kuid ungarlased tegutsesid kasaaridest sõltumatult alates ligikaudu aastast 860. 14. sajandist pärinev illustreeritud kroonika "Chronicon Pictum" jutustab, et Álmos tapeti Transilvaanias Pannoonia madaliku hõivamise alguses aasta 895 paiku.
Ajateenistus
Ajateenistus Eesti riigikaitses
pisi|Eesti sõjaväe ajateenijaid, 1936Eesti kaitsestruktuurides on ajateenistuse pikkus varieerunud eri aegadel 8 ja 24 kuu vahel.
Álmos
Põlvnemine
Kroonika "Gesta Hungarorum" järgi sünnitas Álmosi Emese, vürst Eunedubeliani tütar. Ent Kristó on kirjutanud, et tema nimi, mis sisaldab vana ungarikeelset ema tähistavat sõna (em), võis olla kroonik Anonymuse poolt välja mõeldud. Samamoodi on ebakindel ka Álmosi isa nimi, kuna Ungari kroonikad on talletanud selle kahes versioonis. Anonymuse järgi oli tema nimi Ügyek, kuid 14. sajandist pärinev illustreeritud kroonika väidab, et Álmosi isa Előd oli hoopis Ügyek'i poeg. Kristó väidab, et mõlemad nimed võivad olla kroonikute poolt välja mõeldud, kuna nimi Ügyek tuleneb muistsest ungarikeelsest sõnast ügy ("püha") ja nimi Előd viitab lihtsalt mõnele esivanemale. Anonymus kirjutas, et Ügyek abiellus Emese'ga aastal 819. Kui see kuupäev peaks olema õige, sündis Álmos aasta 820 paiku.
Ajateenistus
1920–1940
Enne teist maailmasõda kasutati ajateenijaid katteüksuste lahinguvalmiduses pidamiseks ja samal ajal arvuka reservväe ettevalmistamiseks. Ajateenistuse kestus varieerus eri aastatel ja eri relvaliikides, kuid oli enamasti keskmiselt 12 kuud. Lühemat ajateenistuse kestust oldi sageli sunnitud kasutama rasketel majanduslikel aegadel, mistõttu vähenes kaitseväe komplekteeritus ja valmidus.
1991–2000
1991. aastal kehtestati kaitseväes ajateenistus esmalt sõjaeelse korralduse eeskujul 18 kuu pikkusena. Esines juhtumeid, kus Nõukogude Armees ajateenistust alustanud, kuid sealt seoses Eesti taasiseseisvumisega välja arvatud mehed teenisid oma aega edasi Eesti kaitseväes.
Álmos
Põlvnemine
Kuigi Anonymus seostab nime Álmos ungarikeelse sõnaga álom ("unenägu"), väidavad paljud ajaloolased, sealhulgas András Róna-Tas ja Victor Spinei, et ta nimi on hoopis turgi päritolu. Kui see viimane teooria on õige, tähendab see "ostetu". Álmosi pere võis olla ka turgi taustaga, kuid Victor Spinei järgi ei peegelda nime etümoloogia alati selle kandja rahvust.
Valitsemine
Allika "Gesta Hungarorum" järgi valiti Álmos seitsme madjari hõimu pealike poolt vabalt nende "valitsejaks ja isandaks". Anonymus lisab veel, et Álmosi valitsejaks valimise kinnitamiseks andsid seitse pealikku "vande, mida nad paganlike kommete järgi kinnitasid endi ühte kaussi valatud verega". Anonymus väidab ka, et nad võtsid kasutusele valitsuse peamised põhimõtted, sealhulgas Álmosi järeltulijate pärilik õigus tema positsioonile ja tema valija järeltulija õigus kohale vürsti nõukogus. Ajaloolase Pál Engeli järgi esitlesid Ungari ajaloolased seda teadaannet "verelepingust" (vérszerződés), mis pigem peegeldab selle autori poliitilist filosoofiat kui tegelikke sündmusi, aastani 1945 "sageli kui kaasaegse parlamentaarse mõtlemise esimest ilmingut Euroopas".
Ajateenistus
1991–2000
Peagi lühendati kaitseväes teenistuse aega 12 kuuni. Teenistusse võtmine toimus 4 või 3 korda aastas ja ajateenijatega komplekteeriti ka siseministeeriumi haldusalas olevaid teenistusi.
2001–2002
2001. aastal ajateenistust lühendati ja diferentseeriti nii, et sõduritele kestis see 8 ja allohvitseridele 11 kuud ehk 3 kuud kauem. Nii taheti saavutada, et uute teenistusse võetavate noorsõduritega aitaksid baasõppe käigus tegeleda vanemad ajateenijad-allohvitserid, kelle enda alluvad olid juba reservi arvatud. Seoses sellega lühenes aga liialt allohvitseride ettevalmistuse ning koostööväljaõppe aeg. Samuti oli mõnel korral raske allohvitseridele piisavalt ülesandeid leida, kui sõdurid olid reservi arvatud, kuid uut ajateenijate lendu polnud näiteks väeossa võetud. Lisaks vähenes heade ajateenijate motivatsioon allohvitseriks saada, sest ei soovitud sõduritest kauem aega teenida.
Aller
Raskmetallide reostus
1999. aastal viidi Verdeni juures Alleris läbi uurimused raskmetallide sisalduse kohta heljumis. Need näitasid, et Aller saastas Weserit ebaproportsionaalselt plii, kaadmiumi, tsingi ja elavhõbedaga.
Ajateenistus
Alates 2003
2003. aastast mindi üle üksusepõhisele ajateenijate koolitusele ja hakati ajateenijad kutsuma teenistusse 2 osana: eel- ja põhikutsena.
Ajateenistuse kestuse määrab sageli see, millise kutsumisega kutsealune teenistusse võetakse. Jaanuaris ja juulis eelkutsega teenistusse saabunud teenivad üldjuhul 11 kuud, põhikutsega oktoobris saabunud 8 kuud. Teenistuse lõpliku pikkuse piiritleb ametikoht, millele sõdur määratakse. Ametikohale määratakse kaitseväelane pärast sõduri või madruse baaskursuse läbimist. Eelkutsumisega võetakse teenistusse kutsealused, kelle ametikoht eeldab 11-kuulist ajateenistust (autojuhid, erialaspetsialistid, allohvitserid ja reservrühmaülemad).
Jaanuaris alustanud ajateenijatest koolitatakse enamasti drillseersandid ja autojuhid. Nende ülesanneteks saab nii juuli eelkutse kui ka põhikutse SBK koolituse läbiviimine tegevväelasest rühmaülema alluvuses. Juulis alustab teenistust põhiosa eelkutse ajateenijaid. Neist koolitatakse autojuhid, erialaspetsialistid, allohvitserid ja reservrühmaülemad. Põhikutse ajateenijatest saavad sõdurid reakoosseisu ametikohtadel. Eel- ja põhikutsumistega teenistusse asunud sõdurid moodustavad ajateenistuse lõpuks ühtse reservi arvatava üksuse (v.a jaanuari eelkutse).
Sõduri baaskursus (SBK)
Ajateenistuse esimeste kuude jooksul omandatakse üksiksõduri põhiteadmised ja -oskused ning saavutatakse teenistuse jätkamiseks vajalik füüsiline vorm. Sõdurid õpivad tundma relvastust, orienteeruma maastikul, tegutsema väliharjutustel ja omandavad esmaabivõtteid, teadmisi kaitseväelisest käitumisest ning kaitseväeteenistust reguleerivatest õigusaktidest.
Aller
Vee kvaliteet
2004. aasta Alam-Saksimaa veekvaliteedi aruandes hinnati Alleri keemilise veereostuse taset üldiselt mõõdukalt saastunuks (kvaliteeditase II). Mõned üksikud näitajad hinnati kvaliteeditasemeks I (saastamata kuni väga kergelt saastunud), mõned aga näitasid suurt reostust (kvaliteedi tasemed III-IV). Rasket reostust põhjustavad peamiselt nitraadid. Ammooniumist põhjustatud reostuse põhjuseks on kohati teatud reoveepuhastite ebarahuldav toimimine. Tõusnud fosfaadihulgad pandi intensiivse põlluharimise arvele jõe lähte lähedal. Jõe soolasisaldus on täna üle veetaimede jaoks kriitilise taseme. Alates 1990. aastast on soolasisaldus märkimisväärselt vähenenud, mis võib olla seotud väiksemate heitmetega endiselt Ida-Saksamaalt pärast Wendet 1989. aastal. Bioloogiline vee kvaliteet, mis põhineb selle saproobisüsteemide uuringutel, on üldjuhul hinnanguliselt saastumata kuni väga kergelt saastunud. Ainus ala, mis on kriitiliselt saastunud, on Wolfsburgi piirkond, kus vastutavad on lagunenud setete ladestused jões.
Ajateenistus
Sõduri baaskursus (SBK)
Baaskursuse õppekava on ühtne kõikidele ajateenijatele. Kursuse lõpus tuleb sooritada nii teoreetilisest kui ka praktilisest osast koosnev sõdurieksam, mille edukalt läbinutele antakse rinnamärk. Kursuse järel asub ajateenija omandama sõjaväelist eriala erialakursusel või koolitatakse temast nooremallohvitseride kursusel allüksuse juht.
Álmos
Valitsemine
Aastast 950 pärinevas nendele teadetele selgelt vastanduvas tekstis kirjutas Bütsantsi keiser Konstantinos VII Porphyrogennetos, et Álmosi asemel oli ungarlaste hõimude esimene kõrgeim juht hoopis tema poeg Árpád ja et tema valimise algatas kasaaride kagaan. Keiser väidab, et pärast seda, kui petšeneegid olid sundinud madjarid Kasaari kaganaadi lähedal asunud elupaikadest lahkuma ja uuele alale elama asuma (Etelköz), saatis kagaan hõimude juhtide (voivodes) juurde saadiku. Kagaan plaanis pealike hulgast määrata madjarite hõime juhtima ja kagaani huve kaitsma Levedi. Levedi aga keeldus pakkumisest ja soovitas sellele kohale teist pealikku: kas Álmosi või tema poega Árpádi. Kagaan võttis Levedi pakkumise vastu ja tema initsiatiivil valisid madjarid oma esimese vürsti, eelistades Árpádi tema isale.
Aller
Üleujutus ja ajalooline üleujutuste kaitse
pisi|1987. aasta kevadüleujutus Drömlingis: Aller papliallee tasandil pisi|Alleri ülevoolukanali algus (paremal) Grafhorsti juures, mis viib [[Ohresse]]
Endistel aegadel olid Alleri nõos sageli kevadised üleujutused, mis püsisid pikka aega. See oli tingitud peamiselt jõe väga laugest kallakust alates selle sisenemisest Breslau-Magdeburgi-Bremeni ruhioru jääaegsesse sulavee äravoolu kanalisse. Jõgi pidi vastu võtma suurel hulgal vett Leine ja Okeri jõgedest pärast lume sulamist Leine kõrgustikul ja Harzis. Ülemjooksul täitis Aller Drömlingi lameda, soise basseini, millest vesi väljub aeglaselt. Lisaks voolas Ohre jõgi hajusalt läbi Drömlingi. Kuna Weseri ja Elbe veelahe asub Drömlingi keskel, võis jõgi isegi suunda muuta, nii et Alleri veed voolasid Elbesse. Preisi kuningas Friedrich Suur kuivendas aastatel 1780–1796 Preisimaa omandis olnud Drömlingi idaosa ja klaaris selle asunike (Kolonisten) jaoks. Tema naabrid Drömlingi lääneosas, Braunschweigi hertsogkonna ja Hannoveri kuurvürstkonna näol, ei liitunud kuivendusprojektiga ning hakkasid Allerit kuivendama ja kontrollima alles alates 1860. aastast. Nad ehitasid 20 km pika Alleri kanali Grafhorsti lähistelt Calvörde piirkonda, mille kaudu said Alleri veed Ohresse voolata. Veel üks üleujutuste ärahoidmiseks ehitatud kanal oli – sama nimega – Alleri kanal, mis lõpetati 1863. aastal ja mis kaitses Alleri nõgu Gifhorni juures. Kesk-Saksa kanali ehitamine 1930. aastatel võimaldas liigvee Allerist eemaldada. See saavutati Grafhorsti juures Alleri leevenduskanaliga, 3 km pikk kanal. Nendest meetmetest hoolimata olid Alleri orus üleujutused isegi 20. sajandil, mis põhjustasid piirkonna põllumajandusele suuri kahjusid.
Praegune üleujutuste kaitse
Aastatel 1954–1962 tõusis üleujutuste arv Alleri ääres, mis põhjustasid märkimisväärset kahju luhtadele. Üleujutatud alad Alleri orus varieerusid laiuses 300–5000 m, peamiselt jõe ebaühtlase voolu tõttu. 1961. aastal otsustas Alam-Saksi Maapäev reguleerida Allerit selle laiendamisega. Eesmärk oli kaitsta jõeäärseid asulaid, samuti põllumajandust, mis olid üleujutuste vastu üldiselt nõrgalt kaitstud. Enamus Alleri reguleerimise meetmeid rajati 1960. aastatel. Neile järgnes 15 ha säilitusbasseini ehitamine Gifhorni juures 1970. aastatel. Seevastu säilitusbasseini kava Alleri käänakus Grafhorsti juures uuriti aastatel 1993–1996 keskkonnaalastel põhjustel. Kavandatud 12,5 km² Fahle Heide basseini Gifhornist läänes ei ehitatud rahapuudusel kunagi. Alleri laiendamise käigus kujundati kaldad suures ulatuses ümber. Liidumaa ostis kuni 12 meetri laiused maaribad neilt, kes kallastel elasid. Kaldad tehti lamedamaks ja vooderdati kividega. Istutati pajusid, leppi ja roostikke. Ülem-Allerit laiendati 15 m, Kesk-Allerit 30 m ja Alam-Allerit alates Leinega ühinemisest 50 m. Alam-Alleri äärde ehitati üleujutuste mulded Rethemi, Westeni ja Häuslingeni juurde.
Üleujutuste kaitse Celle piirkonnas
pisi|Kanalitaoline laiendatud Kesk-Aller [[Altencelle juures]]
Juba 1980. aastatel oli Celle linn koostanud "Celle piirkonna üleujutuste kaitse kava". See sisaldas mitmesuguseid meetmeid, nagu jõekalda kaevamine, üleujutusbasseinid ja -kraavid. 6. juunil 2005 sai linn volituse alustada üleujutuskaitse projekti esimest etappi. 2006. aastal alustati töid. See töö esimene osa hõlmas jõekalda kaevamist Boye ja Fuhse jõe suudme vahel, mille eesmärk oli suurendada Alleri kanali ristlõiget kõrvee ajal. Üleujutusbasseinid olid pindalaga umbes 15 ha ja 1,5 m sügavad, nõudes umbes 240 000 m³ pinnase eemaldamist. Projekti maksumus oli umbes 2 miljonit eurot. Vaid kaks aastat hiljem tehti kindlaks, et need esimesed sekkumised jõesüsteemi olid põhjustanud liiva püsiva ladustamise Alleri tehtaval leetseljakul. 2009. aasta mais süvendati esimest korda laevakanalit uute üleujutuspiirkondade läheduses, nii et laevad saaksid taas läbida. Nüüd on plaanis ümber ehitada basseinid ja mõnel juhul täita need, et vähendada tulevast liivaga ummistumist.
Kalade läbirääkimised
Alleri sirgendamisel 1960. aastatel kalle kasvas, kuna võeti lühem tee. Erosiooni vähendamiseks ehitati jõesängi ääred (Sohlabstürze); need on sellest ajast peale ümber ehitatud kivirampideks (Sohlgleiten), et võimaldada veeorganismidel kergemini edasi liikuda. Grafhorsti juures ei ole enam ülevoolupaisu tõket kaladele – eesmärgiga tõsta veetaset suvise põua ajal – kuna sinna on tehtud kalatrepp. Kalade ränne on siiski takistatud ülevoolupaisudega Gifhorni ja Müdeni juures ning Kesk-Saksa kanali lüüsidega Wolfsburg-Wendschotti juures. Kuid Elbe kõrvalkanal Osloßi juures voolab vabalt Alleri alt.
Ajalugu
Kaubalaevad on Allerit sadu aastaid kasutanud. See aitas kaasa Braunschweigi majanduskasvule, sest jõetranspordi kontroll langes hertsog Heinrich Lõvi kätte. Harzi metalle transporditi Braunschweigist Põhjamerele esialgu Okerit ning siis Allerit ja Weserit pidi. 14. sajandil oli Celle kõige olulisem teravilja laadimispunkt piirkonnas, mis täna on Alam-Saksi. 1500. aasta paiku oli Alleri laevade võimsus umbes 60 tonni. Alam-Alleri Celle ja Verdeni vahelisel lõigul oli laevanduse jaoks eriti suur majanduslik tähtsus. Sellegipoolest olid hooldus, remont ja uuendused väga kallid. Aastatel 1908–1918 laiendati Allerit, et pakkuda püsivat navigeerimist Celle ja Verdeni vahel. Ehitati neli tammi, lüüsidega laevadele. 20. sajandi alguses veeti Alleril suurtes kogustes Celle lähedal kaevandatud kaaliumisoola. Täna ei ole kommertslaevu jäänud.
Täna
Täna on Aller föderaalne veetee suudmest Weseril kuni Celleni. Selle lõigu pikkus on 117 km ja see on tuntud kui Alam-Aller. Verdeni vee- ja laevandusamet (Wasser- und Schifffahrtsamt Verden) vastutab uuenduste ja uute projektide eest. Selle volitustega jagatakse vastutust edasi. Oldau filiaal vastutab Alleri eest Cellest (km 0,0) Hülsenini (km 94,1), Verdeni haru katab jõe Hülsenist selle suubumiseni Weserisse Verden-Eisseli juures (km 117,1).
1960. aastate keskpaigast on jõel Verdenist lähte suunas kasutatud ainult lõbusõidulaevu ja sportpaate.
Lüüsid
pisi|Oldau lüüs pisi|Bannetze lüüsibassein
Álmos
Valitsemine
Gyula Kristó ja paljud teised ajaloolased on Porphyrogennetose andmed Álmosi kõrvale jätmise kohta ümber lükanud, väites, et Álmosi sünniga seotud legend Turulist tõendab tema rolli oma dünastia esiisana. Samad ajaloolased on öelnud, et keisri seletus põhineb Árpádi järeltulija Termacsu teadaannetel ja viimane rõhutas selle teadaandega Árpádi valimise kohta seda, et vaid Árpádist põlvnevad isikud olid sobivad ungarlasi juhtima (teised Álmosi lapsed jäeti kõrvale). András Róna-Tas'i järgi säilitas keiser Konstantinos Porphyrogennetos oma töös aga mälestuse gyula Álmosi poolt kende Levedi vastu korraldatud riigipöördest: Álmos korraldas oma poja Árpádi valimise oma konkurendi asemel püha valitseja rolli (nii sai tema pere enda kätte mõlemad valitsejate kohad). 9. sajandi lõpu Araabia teadlane al-Jayhani, kelle tööd on osaliselt säilinud Ibn Rusta ja teiste muslimitest ajaloolaste raamatutes, mainib nende kahe kõrge tiitli olemasolu ungarlaste seas. Tema kirjelduse järgi oli kende ungarlaste püha valitseja ja gyula nende sõjaline juht. Ajaloolased aga väitlevad siiani selle üle, kumba neist kahest tiitlist Álmos ise kandis.