cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rasmus Puur
Veljo Tormise töö jätkaja
2020. aastal kirjutas Rasmus Puur Veljo Tormise märkmete põhjal maestro poolelijäänud ooperi "Mere keskel on mees", mille aluseks on Eino Leino näidend "Lalli"; libreto on kirjutanud Sakari Puurunen (koos Lea ja Veljo Tormisega). Ooperi "Lalli ehk Mere keskel on mees" maailmaesietendus toimus 6. ja 7. augustil 2022 Tallinnas Pirita kloostri varemetes, selle muusikajuht ja dirigent oli Tõnu Kaljuste ja lavastaja Veiko Tubin.
"Viiulikontsert" – 2020. aasta Eesti parim heliteos
2020. aasta 13. septembril toimus Pärnu kontserdimajas Rasmus Puuri viiulikontserdi esiettekanne. 2021. aastal sai Rasmus Puur selle kui 2020. aastal valminud Eesti parima heliteose eest LHV uue heliloomingu preemia Au-tasu.
2021. aasta uudisteos "Écoutez vous"
2021. aasta 23. aprillil kõlas klaveriduo Kadri-Ann Sumera ja Talvi Hunt esituses esiettekandes Puuri uudisteos "Écoutez vous". Heino Elleri Muusikakooli Tubina saalis toimunud kontserdi kandis üle ERR-i Klassikaraadio.
Teos on kirjutatud festivali Eesti ja Balti Muusika Päevad jaoks. Helilooja on valutanud südant selle pärast, et meid ümbritsevas infomüras on paljud inimesed kaotanud võime teist inimest kuulata või kuulda – seda väljendabki kahele klaverile kirjutatud teos "Écoutez vous".
2023: mitme instrumentaalteose esiettekanded
17. märtsil 2023 toimus Saksamaal Kieli muusikafestivalil Rasmus Puurilt tellitud instrumentaalteose vioolale ja klaverile esiettekanne.
12. mail 2023 toimus Vanemuise sümfooniaorkestri hooaja lõpukontserdil Rasmus Puuri sümfoonilise teose "Trikster" esiettekanne (dirigent Risto Joost). Rasmus Puuri inspireeris teost kirjutama triksteri tegelastüüp, kes ka meie mütoloogias mitmel kujul eksisteerib, näiteks Krati või Vanapaganana. "Triksteris on midagi kohutavalt kütkestavat, kaasa- ja ligitõmbavat, ta haarab ja tinistab meid ära. Ta võib meie ellu tuua ka värskust, elevust, särtsu. Kuid selline tüüp võib muuta kuju, muunduda, moonduda. Ta võib ühel hetkel olla ka väga ohtlik ja pöörata sinu vastu. See ahvatlus, ohu binaarsus ja pingeväli mind selle teose puhul inspireerisidki," on helilooja selgitanud teose ideed.
Helisalvestised
Rasmus Puur on dirigendina muusikat plaadistanud peamiselt noorteorkestriga Reaalmažoor.
Temalt on ilmunud autoriplaadid
Isiklikku
Rasmus Puuri ema on kunagine Eesti Televisiooni "Entel-tenteli" laululaps Katrin Kulli, nüüdne kultuurikorraldaja Katrin Puur. Rasmus Puuri isa on rahvastikuteadlane Allan Puur. Õde Mirjam Mandre on jaapani keele ja kultuuri asjatundja.
Rasmus Puur on tegelenud ujumise, tennise, jalgpalli ja võrkpalliga.
Tsitaate
Asjaolul, et lapsepõlve muusikahariduse lünklikkus annab end vahel tunda, on ka helge külg:
Muusika ei ole sugugi kogu elu:
Tim Bendzko
Tim Bendzko (sündinud 9. aprillil 1985 Berliinis) on Saksa laulja ja laulukirjutaja.
Elukäik ja karjäär
Bednzko kasvas üles Berliini Köpenicki rajoonis. Ta käis spordigümnaasiumis ning kuulus 1. FC Union Berlini jalgpalliklubisse. Hiljem õppis ta Berliini Vaba Ülikoolis teoloogiat ning töötas auto-oksjonaatorina.
Muusikaga hakkas Bendzko esmalt tegelema kitarriõpingute käigus, oma esimesed laulud kirjutas ta 16aastaselt. Tänu talendivõistluse võimisele sai ta 2009. aasta suvel võimaluse esineda 20 000 inimesele Berliner Waldbühnel, ühes Euroopa suurimas kontserdipaigas. Seejärel pühendus ta täielikult muusikale ning sõlmis lepingu Sony Musicuga.
17. juunil 2011 ilmus Tim Bendzko debüütalbum „Wenn Worte meine Sprache wären”. Selle esimene singel „Nur noch kurz die Welt retten” oli ilmunud juba 27. mail. Nii albumit kui singlit on müüdud enam kui 300 000 eksemplari.
2011. aastal oli Tim Bendzko koos oma saateansambliga soojendusesinejaks Elton Johni kui Joe Cockeri kontserditurneel Saksamaal. 29. septembril 2011 esindas Bendzko Berliini Bundesvision Song Contest 2011-l (Saksamaa liidumaadevaheline lauluvõistlus) ning võitis konkursi oma debüütalbumi nimilooga „Wenn Worte meine Sprache wären”. Novembris 2011 võitis ta Bambi auhinna aasta uue tulija kategoorias.
2012. aastal tegi Bendzko kontserditurnee Saksamaal, Šveitsis ja Austrias.
Diskograafia
Albumid
Singlid
Andreas Pall
pisi||238x238px Andreas Pall (sündinud 1. oktoobril 1998) on eesti poplaulja ja kitarrist.
Ta saavutas 2021. aastal telesaates "Eesti otsib superstaari" 5. koha.
Haridustee
Põhikoolis tegi Andreas Pall sporti, sealhulgas mängis jalgpalli. Lõpuklassides hakkas ta omal käel kitarrimängu õppima ning õppis veidi Jaanipeebu Kitarrikoolis.
Gümnaasiumis laulis Võru Gümnaasiumi segakooris. Lisaks õppis ta omal käel basskitarri, klaverit ja trumme.
Pärast gümnaasiumi õppis ta paar kuud Tartu Ülikooli Viljandi kultuuriakadeemias rütmimuusika erialal Hedi-Kai Pai käe all laulmist.
Muusikaline tegevus
Tema esimene bänd oli New Folder, millega kirjutati kiirelt mõned laulud, et esineda kord Kapa Festivalil, ning salvestati stuudios loo "Arctic Monkeys - R U Mine" kaver.
Gümnaasiumis esines ta solist Raina Luhta kitarrisaatjana ja kohati ka taustalauljana. Pärast gümnaasiumi tegutseb sooloartistina.
Usaldus
Usaldus on olukord, kus üks inimene on valmis lootma teise isiku tulevikule suunatud tegudele. Lisaks lootmisele loobub inimene kas vabatahtlikult või mitte kontrollist selle tegevuse üle, mida teine teeb. Ta on ebakindel tegevuse tulemuse suhtes, ta saab ainut loota parimat. Ebakindlus tuleneb riskist milleski ebaõnnestuda ja saada kahju, juhul kui usaldusisik ei käitu nii nagu soovitud. Vladimir Lenin väljendas seda ideed lausega: "Usalda, aga kontrolli".
Küllike Realo
Küllike Realo (aastani 1962 Kliimand 14. juuni 1942 Tartu – 10. november 2006 Tartu) oli eesti keemik.
Usaldus
Sotsiaalteadustes uuritakse usalduse erinevaid nüansse. Sotsioloogias ja psühholoogias mõõdetakse selle tasemega, kus üks pool usaldab teist, kui ühe poole usku teise poole aususse, õiglusse või heasoovlikkusse. Sõna "kindlustunne" sobib paremini kirjeldamaks teise poole pädevust. Usalduse kaotus andestatakse kergemini, kui seda saab tõlgendada probleeme pädevusega, kui pahatahtlikkust ja valetamist. Ettevõtluses mõistetakse usalduse all tehingute usaldusväärsust. Kõigil juhtudel usaldus on heuristiline otsuse tegemise reegel, mis võimaldab inimesel hakkama saada ratsionaalsete põhjendustega keerulistes olukordades.
Küllike Realo
Elulugu
Küllike Realo oli õpetajate tütar ja Enn Realo abikaasa.
Usaldus
pisi|[[Cecilia Beaux, "Usaldus videvikus" (1888)]]
Küllike Realo
Elulugu
Lõpetas 1960 Tartu 5. Keskkooli, 1965 Tartu Riikliku Ülikooli keemiaosakonna ja 1982 TRÜ aspirantuuri; keemiakandidaat (1983, TRÜ), väitekiri "Выращивание монокристаллов СаS и SrS и изучение их оптических свойств". Täiendanud end rahvusvahelistel keskkonna radioaktiivsuse ja kiirguskaitse kursustel Saksamaal ja Austrias (1993, 2002), Rootsis (1998), Jaapanis (2001), Taanis (2001), Soomes (2003). Oli 1966–1971 ja 1984–1987 TRÜ elektroluminestsentsi ja pooljuhtide laboris vanemlaborant, insener ja vanemteadur, 1971–1984 ja 1987–1997 Eesti NSV Teaduste Akadeemia Füüsika Instituudis (FI) insener, vaneminsener ja teadur, 1998–2006 Tartu Ülikooli Füüsikainstituudi tuumaspektroskoopia labori teadur.
Usaldus
Psühholoogia
Psühholoogias on usaldus inimese usk, et tehakse seda, mida on oodatud. See algab perekonnast ja hiljem laieneb teistele. Vastavalt psühhoanalüütik Erik Eriksonile on usaldus psühhosotsiaalse arengu esimeses etapis ja see peaks toimuma esimesel kahel eluaastal. Positiivne tulemus annab inimesele julgeoleku, usalduse ja optimismi, negatiivne tulemus muudab inimese ebakindlaks ja usaldamatuks ja võib tekitada probleeme siduvussuhetega.
Küllike Realo
Teadustöö
Uurimisvaldkond: objektide süntees ja omaduste uurimine elektroluminestsentsi, selektiivse dosimeetria ja kõrgtemperatuursete ülijuhtide valdkonnas, kõrge sulamistemperatuuriga monokristallide kasvatamine, radionukliidide gammaspektroskoopia ja radioökoloogia. Tulemused: leelismuldmetallide sulfiidide monokristallide esmakordne kasvatamine; Pb-210 radioökoloogia selgitamine. Põhjamaade Kiirguskaitse Ühingu NSFS/IRPA liige. Üle 70 teadustrükise.
Usaldus
Psühholoogia
Inimese kalduvust teisi usaldada saab lugeda isiksuse tunnuseks ja on üheks tugevamaks subjektiivse heaolu ennustajaks. On väidetud, et usaldus suurendab subjektiivset heaolu, sest see suurendab inimestevaheliste suhete kvaliteeti ja õnnelikud inimesed oskavad edendada häid suhteid.
Usaldus on lahutamatult seotud ideega sotsiaalsest mõjutamisest: on lihtsam mõjutada või veenda kedagi, kes on usaldav. Usalduse mõistet kasutatakse, et ennustada kuidas käituvad erinevad institutsioonid (nt valitsusasutused) ja erinevaid objektid nagu masinad. Kuid mõisted ausus, kompetentsus ja väärtushinnangud on olulised. On kolm eri vormi usaldust. Usaldus on võime olla haavatav isegi siis, kui teine on usaldusväärne; usaldusväärsus on ühe inimese omadus või käitumisjoon, et inspireerida teisel positiivseid ootusi ja usaldus kui võimalus tugineda teisele inimesele. Kui usaldus on kadunud, see on rikutud, siis on väga raske taastada neid nimetatud kolme tegurit. Seega on selge asümmeetria usalduse kasvatamise ja hävitamise vahel. Usaldusväärne olemine ja nii tegutsemine peaks olema kindel viis, kuidas säilitada oma usaldatavuse taset.
Sotsiaalse identiteedi vaatenurk
Sotsiaalse identiteedi vaatenurk selgitab usaldust võõraste vahel kui grupipõhiste stereotüüpide ja grupisisese meeldivuse säilitamise funktsiooni, mis põhineb vaikival grupi liikmelisusel. Seoses grupisisese soosingutega, inimesed üldiselt arvavad võõrastest hästi, kuid ootavad paremat kohtlemist grupisiseselt võrreldes grupiväliste inimestega. Mida suurem on nende usaldus grupisiseselt, seda vähem nad usaldavad inimesi grupist väljaspool.
Kesklinn (Viljandi)
pisi|Kesklinnas asuv raekoja plats ja [[Viljandi vana veetorn|vana veetorn]] pisi|Kesklinnas asuv [[Viljandi raekoda]] Kesklinn on Viljandi linnaosa.
Arsenium
pisi|Natalia Gordienco ja Arsenie Todiraș 2006. aastal Eurovisioonil Arsenie Todiraș (esinejanimega Arsenium; sündinud 22. juulil 1983) on Moldova laulja.
Ta esindas koos Natalia Gordienco ja Connect-R-iga 2006. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Moldovat lauluga "Loca".
Mare Piirsalu
Mare Piirsalu (6. september 1950 Paide – 6. september 2021 Tartu) oli eesti keemik.
Elulugu
Mare Piirsalu on töölise tütar.
Lõpetas 1969. aastal Paide 1. Keskkooli ja 1974. aastal Tartu Riikliku Ülikooli füüsika-keemiateaduskonna keemia osakonna orgaanilise keemia erialal. 1997. aastal kaitses samas M.Sc. kraadi (väitekiri "Alküülbensoaatide ja asendatud fenüülbensoaatide leeliselise hüdrolüüsi kineetika uurimine") ja 2003. aastal Ph.D. kraadi (väitekiri "Substituent, temperature and solvent effects on the alkaline hydrolysis of substituted phenyl and alkyl esters of benzoic acid").
Aastatel 1974–1976 oli ta Tallinna Polütehnilise Instituudi sanitaartehnilise probleemlabori vaneminsener, 1976–1990 TÜ orgaanilise keemia kateedri nooremteadur, 1990–1993 keemilise kineetika ja katalüüsi labori teadur. Aastatel 1993–2007 töötas Tartu Ülikooli keemilise füüsika instituudi teadurina ja alates 2007. aastast töötas Tartu Ülikooli keemia instituudis teadurina.
Teadustöö
Uurimisvaldkond: füüsikaline orgaaniline keemia, keemiline kineetika – estrite leeliseline hüdrolüüs erinevatel temperatuuridel, orgaanilistes solventides ja vesilahustes. Akadeemilise Keemiaseltsi liige (aastast 1991). 20 teadustrükist.
Rõlsk
Rõlsk on linn Venemaal Kurski oblastis, Rõlski rajooni keskus. Asub Seimi jõe paremal kaldal, 125 km Kurskist edelas.
Ajalugu
Rõlskit on mainitud kroonikas 1152. aastal. 1185. aastal algas Rõlskist vürst Igor Svjatoslavitši sõjaretk polovetside vastu.
14. sajandil langes Leedu suurvürstiriigi valdusse. 1500. aastal läks Moskva suurvürstiriigi valdusse.
1779 sai linnaõigused.
Rahva Raamat
Rahva Raamat on raamatute jae- ja hulgimüügiga tegelev kaubandusettevõte ja raamatukaupluste kett, millel on kaksteist kauplust ja üks restoran kaheksas Eesti linnas ning e-pood.
Ettevõte on saanud nime Tallinnas Pärnu mnt 10 tegutsenud kaupluse Rahva Raamat järgi, millele pandi see nimi 1962. aastal (varem oli poe nimi Raamatukauplus nr 1). Kuna samas kohas on raamatupoed tegutsenud juba 1912. aastast, mil avati Gustav Pihlakase raamatu- ja kantseleitarvete kauplus, arvestab praegune Rahva Raamat AS oma vanust samuti 1912. aastast.
Erastamise käigus, 6. mail 1997 müüs Erastamisagentuur AS KV Gruppiga sõlmitud ostu-müügilepinguga 49% seni riikliku aktsiaseltsina toiminud Rahva Raamatu aktsiatest ja ülejäänud 51% aktsiatest erastati 2001. aasta veebruaris.
Ekspress Grupi kontserni suuromanik Hans H. Luik ostis Rahva Raamatu 2004. aasta oktoobris. Kauplused kuulusid Ekspress Grupile 2010. aastani, mil need müüdi 33 miljoni krooniga OÜ-le Raamatumaja, mille omanikud olid poe tegevjuhid Viljar Ots, Gertti Kogermann ja ICE Credit Groupi juhatuse esimees, endine Ekspress Grupi õigusnõunik Ülar Maapalu. 2020. aasta septembris kuulus Rahva Raamatule kaksteist kauplust üle Eesti: Tallinnas (raamatupood Viru Keskuses, raamatupood ja restoran Literaat Telliskivi Kvartalis, kingipood Rocca al Mare keskuses, raamatupood Mustika keskuses ning raamatupood aadressil Pärnu mnt 10), Tartus (Tasku Keskus), Pärnus (Port Artur 2), Narvas (Astri keskus), Viljandis (Centrumi Keskus), Rakveres (Põhjakeskus), Kuressaares (Ferrumi Kaubanduskeskus), Jõhvis (Pargi Keskus) ning ka e-pood.
2017. aastal alustas tegevust Rahva Raamatu Kirjastus. 2017. aasta detsembris avas Rahva Raamat Rocca al Mare Kaubanduskeskuse I korrusel oma esimese kingipoe, mille interjööri autor on sisearhitekt Mari Koger.
Piri Reisi kaart
pisi|Säilinud osa Piri Reisi kaardist Piri Reisi kaart on 1513. aastal koostatud maakaart, mille autor oli Ottomani Impeeriumi admiral, kartograaf ja geograaf Piri Reis.
Rahva Raamat
2019. aasta alguses avas uksed Rahva Raamatu esimene restoran ja pood Telliskivi Kvartalis I-hoones, restorani peakokk on Konstantin Jeremejev. 2020. aasta mais sai Telliskivi Rahva Raamatu kohvikust ja poest restoran Literaat.
Piri Reisi kaart
Säilinud on umbes 1/3 algsest kaardist. See kujutab suhteliselt täpselt Euroopa ja Põhja-Aafrika läänerannikut ning Brasiilia rannikut. Kujutatud on ka mitmeid Atlandi ookeani saari, sh Assoorid ja Kanaari saared. Lisaks on kujutatud ka mütoloogiline Antillia saar ja ilmselt ka Jaapan.
Rahva Raamat
2022. aasta märtsis võitis Viru Keskuse Rahva Raamatu pood Londoni raamatumessi välja antava maailma parima raamatupoe auhinna International Excellence Award.
Piri Reisi kaart
Kaardi avastas filoloogilise töö käigus 9. oktoobril 1929 Saksa teoloog Gustav Adolf Deissmann (1866–1937). Türgi haridusministeerium oli ta palganud kataloogima Topkapi Palee raamatukogu mitte-islami säilikuid. Deissmanni soovi peale otsida vanu kaarte ja skeeme, leidis raamatukogu direktor Halil Edhem mõned unustatud köited, mille ta Deissmannile andis. Kui Deissmann mõistis, et avastatud kaart võib olla unikaalne leid, näitas ta seda orientalist Paul Kahlele, kes tuvastas, et selle oli joonistanud Piri Reis. Avastus põhjustas rahvusvahelise sensatsiooni, kuna tegu oli ainsa tollal teadaoleva Christoph Kolumbuse maailmakaardiga ning see oli ka ainuke 16. sajandi kaart, mis kujutas Lõuna-Ameerikat Aafrika suhtes õigetel pikkuskraadidel. Geograafid olid tulutult juba sajandeid otsinud "Kolumbuse kadunud kaarti," mille ta väidetavalt Lääne-India saartel olles joonistas.
Tänapäeval asub Piri Reisi kaart Istanbulis, Topkapi Palee raamatukogus, kuid harilikult see avalikus ekspositsioonis pole.
Pseudoajalugu
Esimesena tõi Piri Reisi kaardi pseudoteaduslikesse ringkondadesse amatöörarheoloog Arlington H. Mallery, kes oli suur Kolumbuse-eelsete Atlandi-üleste kontaktide hüpoteesi toetaja. Ehkki teadlased tema "avastusi" ei tunnustanud, taaselustas Charles Hapgood need oma 1966. aastal ilmunud raamatus "Iidsete merekuningate kaardid" ("Maps of the Ancient Sea Kings"), kus ta esitas teooria seniavastamata antiiktsivilisatsioonist, mis uuris läbi kogu maailma. Oma väidetes tugines ta mitmete antiiksete ja hiliskeskaegsete kaartide uuringutele. Enamgi veel – 1966. aastal kordas sarnaseid väiteid oma tuntud raamatus "Jumalate kaarikud" ("Chariots of Gods") tuntud ufoloog ja avantürist Erich von Däniken, kes sedapuhku lisas Hapgoodi suhteliselt tagasihoidlikele väidetele lausa maavälise dimensiooni ja aastal 2002 Gavin Menzies oma raamatuga "1421 – Aasta, mil Hiina avastas maailma" ("1421: The Year China Discovered the World"). Hoolimata laialdasest populaarsusest on kõik kolm raamatut teadlaste põlu all ning neis leiduvad teooriaid on korduvalt ja põhjalikult ümber lükatud.
Rahva Raamat
BaltCap teatas 2022. aasta oktoobris, et ostab pärast konkurentsiameti luba Rahva Raamatu.
Ajalugu
Rahva Raamat on Eestis tegutsenud juba 1912. aastast. Tänaseks on Rahva Raamatul kaksteist poodi kaheksas linnas, kuid kunagi sai kõik alguse ühe mehe kavatsusest oma kirjastuse raamatute ja kontoritarvetega äri ajada.
Puck
Nime etümoloogia
Pucki nime etümoloogia on siiani ebaselge. Nimi võib olla keldi, germaani või skandinaavia päritolu. Sarnaseid sõnu leidus paljudes keeltes: vanainglise puca, walesi pwcca, iiri púca, vanapõhja puki, rootsi puke, taani puge. Sõna algne tähendus viitab deemonile, kuradile või kurjale vaimule. Nimetus võib tuleneda ka alamsaksa sõnast bogge ‘kärnkonn’. Rahvapärimuses peeti kärnkonni deemonite moondekujuks. pisi|[[Joshua Reynolds. "The Puck", 1789]]
Mütoloogiline taust
Kujutlus Puckist on aja jooksul muutunud ning haldja kuju ja iseloom varieerub. Varastel piltidel on kujutatud Pucki sokujalgade ja -sarvedega deemonina. Pucki kui süütu trikimeistri kirjeldus pärineb Elisabeth I aegselt Inglismaalt. Enamikus lugudes on Puck kujumuutja. Puck võis end inimestele ilmutada metsiku ratsu, virvatulukese, vana mehe või eesli peaga koletisena.
Kõige sagedamini nimetatakse Pucki hobgoblin'iks. Nimetus hob tuleneb nimest Robin või Robert, millega keskajal kutsuti kuradit. Tegu on üleannetu ja naljalembese haldjaliigiga. Ta eksitab inimesi, külvab segadust ja ebaõnne, tundes ise selle üle heameelt. Puckile iseloomulikud trikid on näiteks tuttavate häälte imiteerimine, üksikute rändurite eksitamine. Ilmudes metsiku hobusena, võis Puck meelitada rändureid enda selga istuma. Pärast mitmetunnist metsikut sõitu heitis haldjas ränduri järsakust alla. Vahel ilmus Puck öistele ränduritele virvatulukesena, viis nad eksiteele või meelitas sohu. Juba 16. sajandist on pärit ütlus äraeksimise kohta: "Abivalmis Robin viibis täna öösel sinu seltsis". Heameelt teiste õnnetuse üle väljendas Puck naeruga "ho-ho-hoo", mida tänapäeval peetakse jõuluvana naeruks.
Teistes lugudes on Puck aga abivalmis koduhaldjas, kes aitab pererahvast. Sealt tuleneb haldja teine nimi – Abivalmis Robin. Abivalmis Robinil on palju sarnasusi iiri koduhaldja brownie või germaani kooboldiga. Koore või kohupiima eest tegi Puck majapidamistöid, kuid oli alati valmis krutskiteks. Puck võis ajada piima hapuks, ehmatada kariloomi või näpistada pererahvast.
Eesti mütoloogias puudub Puckile vaste, kuigi leidub üksikuid uskumusi seoses kooboldilaadsete majavaimudega.
Puck kirjanduses ja popkultuuris
pisi|Illustratsioon teose "Robin Goodfellow: His Mad Pranks and Merry Jests" ([[1639) tiitellehelt]] Puck on saanud populaarseks tegelaseks ilukirjanduses ja popkultuuris. Hobgoblin'i üks varasemaid ilmumisi oli teoses "Robin Good-Fellow, his mad prankes and merry jests" (1628). Tegu on folkloorse sisuga nalja- ja huumorikogumikuga.
Huvi Pucki vastu kasvas pärast Shakespeare'i "Suveöö unenäo" avaldamist 1595.–1596. aastal. Näidendis oli Puck haldjakuningas Oberoni teener. Tegelaskuju loomisel toetus Shakespeare hobgoblin 'i kohta levinud rahvapärimusele. 16. ja 17. sajandil esines viiteid Puckile ka teistes inglise näidendites ja ballaadides, mis olid ilmselt Shakespeare’ist inspireeritud. Puck sai armastatud tegelaskujuks lastekirjanduses tänu Rudyard Kiplingi romaanile "Haldjamäe vembumees" ("Puck of Book's Hill",'' 1906).
1856. aastal peetud kõnes kasutas Karl Marx märkamatult, kuid uskumatul kiirusel maa all töötavat Abivalmis Robinit revolutsiooni võrdkujuna.
Puck ilmub episoodiliselt ka Neil Gaimani koomiksisarjas "Sandman". Koomiksi 19. osas saabuvad kõik "Suveöö unenäo" haldjad näidendi esietendusele. Etenduse ajal kommenteerib haldjas Herneõis: "I am that merry wanderer of the night'? I am that giggling-dangerous-totally-bloody-psychotic-menace-to-life-and-limb, more like it." ("Olengi see öine uitaja? Olengi see itsitav-ohtlik-täiesti-kuradi-psühhootiline-oht-elule-ja-ihule, pigem niimoodi.")
Pucki järgi on nimetatud 1985. aastal avastatud Uraani 10. kuu.
== Puck "Suveöö unenäos" ==
Shakespeare'i teoses "Suveöö unenägu" esineb Puck haldjakuningas Oberoni paažina. Tekstis nimetatakse teda nii Puckiks kui ka Abivalmis Robiniks. Puck ilmub näidendis teise vaatuse esimeses stseenis. Pucki ja haldja kohtumine annab hea ülevaate Pucki tegelaskujust. pisi|370x370px|Oberon, Titania ja Puck tantsivad haldjatega. [[William Blake, 1786]] "'HALDJAS: Kas petab mind su ilme ja su kuju""või oledki see vaim täis pilketuju,""hea Abivalmis Robin? Kas seesama,""kes külaneide kraps on ehmatama,""kes koorib piima, nõiub käsiveskis""ja pärmi käärida ei lase meskis,""võikirnu juures vaevab perenaist""ja lõbu tunneb öösi eksijaist?""Kuid kes heaks Puckiks hüüavad sind, need""sa abi andes õnnelikuks teed ...'"
Puckile viidatakse sageli kui näidendi peategelasele või kõige olulisemale tegelaskujule. Kuigi tegelane teeb loo jooksul läbi minimaalse arengu, on Puck mitmeski mõttes "Suveöö unenäo" sündmustiku võti. Oma hobgoblin'i reputatsiooni vääriliselt on Puck kärmas, nutikas, naljahimuline ja humoorikas. Pucki rohkem või vähem õnnestunud maagilistest trikkidest tingitud sekeldused moodustavad näidendi põhisündmustiku.
Loo alguses saadab haldjakuningas Oberon Pucki otsima jõudearmunimelist armulille, et määrida selle mahlaga metsas uinunud noormehe Demetriuse silmi. Eesmärk on panna noormees armuma tütarlaps Helenasse. Õnnetul kombel võiab Puck hoopis Lysandri lauge, kes on oma kallima Hermiaga metsa tulnud. Lysander armub Helenasse ning hülgab oma armastatu Hermia. pisi|Vince Cardinale mängimas Pucki Carmel Shakespeare Festivali lavastuses "Suveöö unenägu", september [[2000]] Oma karakterile iseloomulikult ei võta Puck sündinud sekeldustes vastutust, vaid leiab kogu loo naljaka olevat :
'PUCK: Haldjariigi käskija,"siia tuleb Helena;"noormees armu janudes,"käib tal kannul anudes..."Lõbus järg on naljalool!"Küll on narrust inimsool!'
Nende sündmustega paralleelselt kohtab Puck metsas proovi tegevat näitetruppi. Moondades end "seaks, tuleks, hobuseks või hurdaks vilkaks", hirmutab hobgoblin trupi laiali. Maha jääb vaid pottsepp Bottom, kelle pea vahetab Puck eeslipea vastu. Bottomisse armub armujooki saanud haldjakuninganna Titania. See on osa Oberoni kättemaksuplaanist kuninganna vastu.
Loo lõpus näitab Puck oma head loomust ning heastab tekitatud kahju. Lysandrilt võetakse nõidus ning Helenat hakkab armastama Demetrius. Puck võtab Bottomilt eeslipea ja ka Titania armurohu mõju lahtub.
Lavastustes on Pucki mänginud valdavalt meesnäitlejad, ent Shakespeare’i tekstis Pucki soo kohta viited puuduvad. Ingliskeelses originaaltekstis pole kasutatud soospetsiifilisi asesõnu, tegelasele viidatakse vaid sõnadega Puck, 'abivalmis Robin', vaim', 'teener' ja 'käskjalg'.
== Eesti näitlejad Pucki rollis ==
Sarjaja
pisi|Ajakirja Sarjaja 1912 esikaas Sarjaja : Päevalehe, Aja ja Koidu hinnata kaasanne oli huumori- ja satiiriajakiri, mis ilmus jaanuarist 1912 kuni juunini 1914 Tallinnas.
Ajakirja levitati tasuta koos ajalehtedega Päevaleht, Aeg ja Koit. Ajakiri ilmus sagedusega 1 kord kuus. Väljaandjad olid Juhan Luiga ja Bernhard Mäns. Vastutavad toimetajad olid Georg Eduard Luiga ja T. Kurrikoff (1912 nr 3–10).
1914. aastal oli ajakirja alapealkirjaks "Piltidega pilke- ja naljaleht 1914". Väljaannet trükiti Tallinna trükikojas "Pert".
Kaastöölised
Kunstnikud ja karikaturistid olid Gori ja Otto Krusten.
Lisaks: Nadežda Butšinskaja, Juhan Hurt, Bernhard Julius Mäns, Eduard Pertman, Viktor Paul Hugo Raudsepp, Jaan Vahtra, Eduard Vilde, Juhan Weidenstrauch, August Galit.
Soobel
Soobel (Martes zibellina) on kärplaste sugukonda nugise perekonda kuuluv kiskja. Ta on levinud metsastel aladel Uuralitest Põhja-Koreani ning Hokkaidō saareni Jaapanis. Ta toitub enamasti pisinärilistest, lindudest ja taimedest. Tänapäevani on soobel hinnatud jahiloom oma väärtusliku karusnaha tõttu ning teda peetakse ka karusnahafarmides.
Välimus
Keha on sitke, piklik ja paindlik. Sooblid sarnanevad metsnugistega, kuid on pikemate kõrvade, piklikuma pea ja lühema sabaga. Isaste tüvepikkus on 38–56 sentimeetrit, sabapikkus 13–18 sentimeetrit ning nad kaaluvad 0,8–1,8 kg. Emased isendid kaaluvad 0,6–1,6 kg, sabapikkus on 12–16 cm ja tüvi on 30–48 cm pikk. Kokkuvõttes on isased emastest 8–12% suuremad. Karvastiku värvus ulatub helepruunist tumepruunini, selg ja jalad on kõhust tumedamad. Tumedaima karvastikuga isendid elavad Baikali ümbruses, Jakuutias ja Amuuri piirkonnas ning heledaimad isendid Uuralites. Kõril esineb hele laik, mis on kollane, hall või valge. Talve karvastik on suve omast pikem ja tihedam ning väärtuslikum karusnahana.
Ökoloogia
Soobel elab okaspuude domineeritud boreaalsetes metsade, nii soistel kui ka mägistel aladel, kuid teda võib leida ka heitlehistest metsadest. Ta tegutseb peamiselt videvikus, päeva jooksul on ta aktiivsem vaid jooksuajal. Pesa (enamasti urg) asub jõgede kallastel või tihnikutes ning on seest vooderdatud kuiva taimestikuga ja karvadega. Talvisel ajal liigub soobel rohkem toidupuuduse tõttu ja seepärast on pesad sel ajal enamasti ajutised. Koduterritooriumi suurus sõltub maastikust ja toidu küllusest. See võib ulatuda 4–30 ruutkilomeetrini. Toidunappuses võivad nad ette võtta 6–12-kilomeetriseid rännakuid.
Sarnaselt teiste nugistega kasutab soobel jahipidamiseks kuulmis- ja lõhnataju, eriti arenenud on kuulmine. Tegutseb ja liigub enamasti maapinnal, kuid oskab ka osavasti ronida. Soobel on omnivoor ning toitub lindudest, hiirtest, oravatest, jänestest ja teistest pisiimetajatest. Nad murravad ka väiksemaid kärplasi nagu nirk ja kärp. Vähem toitub ta putukatest ja taimedest, harva ka meest. Taimetoidust moodustavad suurema enamuse marjad ning pähklid ja seda talvel, kui soobel liigub rohkem pikki vahemaid. Väikese osa toidust võivad moodustada kahepaiksed, roomajad ja vähilised. Loomakorjustest toitumiseks järgnevad nad suuremate kiskjate (karu või hundi) jälgedele. Soobel suudab ka murda väiksemaid hirvlasi, näiteks muskushirve, ning toitub vahetevahel ka nälkjatest ja kalast, mida ta püüab oma esikäppi kasutades.
Soobel ise on saagiks suurematele karnivooridele nagu kotkad, suuremad kakulised, karu, hunt, tiiger, ahm ja rebane.
Paljunemine
Jooksuaeg on juunist augusti lõpuni. Poegimine aprillis või mais. Tiinus kestaks 25–40 päeva, kuid pika latentse perioodi tõttu (sügisel ja talvel) kestab see hoopis 250–300 päeva. Pesakonnas on 1–5 järglast, kuid enamast 3 või 4, kes tulevad ilmale pimedatena ja kaaluvad 30–35 g. Silmad avanevad 30–36 päeva pärast. Pesast väljutakse esimest korda umbes 38 päeva vanustena. Järglased võõrutatakse emapiimast 7 nädala järel. Suguküpsus saabub 15–16 kuu vanusena.
Soobel võib paarituda ka metsnugisega, andes järglaseks hübriidi. See on levinud eeskätt Uuralites, kus kahe liigi levila kattub. Hübriid on sooblist veidi väiksem ning karedama karvastikuga ja puhevil sabaga. Enamasti on hübriidid steriilsed, kuid väga üksikud emased on andnud metsnugisega järglasi. Sellist soobli ning metsnugise paaritumist kutsutakse vahel esile karusloomafarmides.
Staatus
Tänu suurele isendite arvule ja laiale levilale ei loeta sooblit tänapäeval ohustatud liigiks. Ohustatud on ta vaid oma areaali lõunaosas. Hiinas on liik kaitse all ja seal hinnatakse populatsiooni suuruseks umbes 6000 isendit. Ajalooline areaal on vähenenud suures osas ning kohatise üleküttimise tõttu varasematel aegadel. 19. sajandi algusest 20. sajandi alguseni kütiti sooblit massiliselt ning 1930. aastateks oli levikuala vähenenud suurel määral ja populatsioonid väikesed või hoopis kadunud. Näiteks langes sooblinahkade müük Lääne-Siberis 20 000 – 25 000 nahale aastas vahemikus 1910–1913, samas kui veel 18. sajandil müüdi samas piirkonnas, Irbiti linnas sadu tuhandeid nahku aastas. 1935. aastal hakati küttimist piirama, keelates küttimine viieks aastaks. Ajavahemikul 1901–1980 taasasustati umbes 20 000 sooblit Nõukogude Liidus ja sooblite arvukus hakkas tõusma. Tänapäeval ohustavad soobleid salaküttimine (eriti pärast Nõukogude Liidu lagunemist), metsaraie ja võõrliigid. Näiteks Hokkaidō saarel võib sissetoodud jaapani nugis (Martes melampus) ohustada endeemset soobli alamliiki Martes zibellina brachyuran.
Karusnahk
pisi|paremal|Sooblinahast kasukas Soobli karvkate on väga tihe, siidjas ja läikiv, see säilitab oma pehmuse hoolimata silitamise suunast, mis teeb soobli naha eriliseks, teiste loomade karvastik on vastu karvakasvu silitamisel kare. Seetõttu on soobel üks hinnatumaid karusloomi maailmas. Soobli nahk on olnud tähtsaks kaubaartikliks varakeskajast saati. Esimeseks suuremaks nahkadega kauplejaks oli Kiievi-Venemaa 10. ja 11. sajandil, eksportides soobli ning teiste loomade nahku Bütsantsi keisririiki ja Lääne-Euroopasse. Bütsantsi preestrid kandsid nahku rituaalide tarvis.
Inglismaal oli soobli nahk eriti hinnatud aadlike ja monarhide (näiteks Henri I ja Henry VIII) seas, sümboliseerides staatust. Henry VIII lubas sooblit kanda vaid vikondil ja sellest kõrgema seisuse aadlikel.
Suurim eksportija läbi aegade tänapäevani on olnud Venemaa, kus karusnahad on olnud valuuta eest ning teeninud ka muid eesmärke. 1592. aastal palus Lvivi õigeusu kogudus tsaarilt abi mahapõlenud Uspenskaja kiriku taastamiseks. Fjodor I saatis 200 sooblinahka ja 200 metsnugise nahka. Linna kodanikud ehitasid nahkade müügist teenitud tuluga kirikule "tsaari väravad" ja trükikoja. Siberi vallutamise üheks eelduseks oli ka karusnahk. Näiteks nõudis Ivan Julm Kaasani tatarlastelt aastas 30 000 sooblinahka, kuid mida ei saadetud. Parima kvaliteediga sooblinahad tulid kas Irkutskist või Kamtšatkalt. Nahku saadi Siberis enamasti kas kohalikega kaubeldes või nõudes neilt maksu nahkade näol (jasak), levinud oli ka põliselanike ähvardamine ning pantvangide võtmine, saamaks suuremal hulgal nahku. Vene kütid polnud enamasti nii vilunud kui kohalikud ja vigastasid looma nahka tihedamini. Vahel olid ka Siberisse küüditatud vangid kohustatud loomi küttima. Saadud kasumid olid tohutud, 17. sajandil müüs kaupmees kvaliteetseid nahku umbes 350 000 rubla eest aastas, samas kui neljaliikmeline talupojapere teenis alla rubla aastas. Sooblinahast rõivaste ostjad olid enamasti vene aadlikud, kuid mõned rõivad jõudsid juudi kaupmeeste vahendusel ka välismaale. Hiljem hakati soobleid püüdma teraslõksudega.
1930. aastatest alates alustati karusnahafarmide loomist, kuna sooblite ja teiste Siberi karusnahaloomade arvukus oli järsult langenud üleküttimise tulemusena. Pärast Nõukogude Liidu lagunemist läks suurem osa farme pankrotti ja küttimine (legaalne ja salaküttimine) hakkas taas levima. Tänapäeval on järel vaid viis sooblifarmi. Poodides võib kvaliteetse sooblinahast kasuka hind ulatuda 80 000 dollarini. Metsikute loomade nahk on võrreldes farmiloomade omaga kallim. Kõige väärtuslikum seitsmest karvatoonist on must sinaka varjundiga ning taolise karvastikuga sooblid on pärit Baikali lähedalt Barguzinist.
Virgo Neeme
Virgo Neeme (sündinud 6. jaanuaril 1972) on eesti jalgrattur.
Virgo Neeme on kuulunud mitme vanuseklassi Eesti NSV koondisse. Kokku on ta Eesti meistrivõistlustelt saanud 20 medalit.
2004. aastast on ta korraldanud rattalaagreid. Osaleb maanteevõistlustel.
7. mail 2012 asutas Virgo Neeme klubi Tervisesport. Sinna kuulub ligi 100 tervisesportlast ehk harrastusratturit.
Kudina vald (Maarja-Magdaleena kihelkond)
Kudina vald (saksa keeles Gemeinde Kudding) oli vald Maarja-Magdaleena kihelkonnas Tartumaal. Vallamaja asus Maarja-Magdaleenas.
Vald moodustati 1866. aastal. 1892 liideti vallaga Kaiavere vald.
Kurna mõisa park
Kurna mõisa park on endise Kurna mõisa park Kurna külas. See kuulus ajaloolise haldusjaotuse alusel Jüri kihelkonda.
Park on looduskaitse all. Kaitsealuse pargi pindala on 11,0 ha. Pargis kasvas 1998. aastal Eesti jämedaim sanglepp, ümbermõõduga 430 cm.
Kiil (ajaleht)
Kiil oli huumoriajaleht, mis ilmus 4. septembril 1931 Tartus. Lehe väljaandja oli A. Klemmer ja vastutav toimetaja A. Taader.
Toimetus asus Tartus Lossi tänav 15. Ajalehte trükiti Tartus trükikojas Kultuur.
Ajalehe hind oli 10 senti, leht oli 8-leheküljeline. Ilmus ainult 1 number.
Nenad Ban
Nenad Ban (sündinud 3. mail 1966 Zagrebis) on horvaatia päritolu Šveitsi molekulaarbioloog ja biokeemik.
Ta töötab 2007. aastast ETH Zürichis molekulaarbioloogia professorina. Tema peamised uurimisvaldkonnad on molekulaarne struktuurbioloogia, röntgenkristallograafia, multiensüümid, ribosoomid, kristallstruktuur, biofüüsika ja makromolekulid.
Haridustee ja töökäik
Ta lõpetas 1990. aastal Zagrebi Ülikooli bakalaureusekraadiga molekulaarbioloogia ja biokeemia erialal. 1994. aastal sai ta doktorikraadi strukturaalse immunoloogia ja viroloogia alal California Ülikooli Riverside'is biokeemia instituudist.
Aastatel 1994–1998 töötas ta järeldoktorina Yale'i Ülikooli molekulaarse biofüüsika ja biokeemia instituudis. 2000. aastast töötab ta ETH Zürichis: strukturaalse molekulaarbioloogia abiprofessorina (2000–2004), eradotsendina (2004–2007) ja 2007. aastast molekulaarbioloogia ja biofüüsika instituudis professorina.
Isiklikku
ETH Zürichi molekulaarbioloogia ja biofüüsika instituudis töötab professorina ka tema abikaasa Eilika Weber-Ban. Peres kasvab kaks poega. Professorid on ka Nenad Bani vanemad Jasna ja Zvonimir Ban.
Ajalooallikad
Ajalooallikad on ehitised, esemed, kirja pandud tekstid ja suulised mälestused, millest on võimalik saada teadmisi mineviku sündmuste kohta.
Ndunga keel
Ndunga keel on Oubangui keelkonda kuuluv keel, mida räägivad ndungad Kongo Demokraatlikus Vabariigis.
Emma Nylén
Emma Nylén (sündinud 4. mail 1977 Stockholmis) on Rootsi muusik.
Ndunga keel
Kõnelejaid oli 1977. aastal 2500.
Emma Nylén
Ta on eelkõige tuntud kui ansambli Paris klahvpillimängija ja kitarrist.
Oma sooloesinemistel kasutab ta pseudonüümi Emmon. Emmonina hakkas ta esinema Konstfacki (kunstiülikoolis) Stockholmis 2001. aastal.
Monmouth
pisi|Monmouthi kindlus on tänaseni osalt kasutuselt [[Monmouthi insenerirügement|Monmouthi insenerirügemendi peakorteri ja muuseumina]] pisi|Väravahoone Monnow' sillal
Monmouth (/ˈmɒnməθ/ mon-məth; kõmri Trefynwy 'linn Monnow'l') on krahvkonnalinn Kagu-Walesis, Monmouthshire'i tervikomavalitsuse keskus.
Monmouth asetseb paigas, kus Monnow' jõgi ühineb Wye jõega, 3,2 km kaugusel Walesi ja Inglismaa piirist. Linn jääb Cardiffist 58 km kirdesse ja Londonist 204 km läände. See paikneb Monmouthshire'i kohalikus omavalitsuses ja Monmouthi valimisringkonnas. 2001. aasta rahvaloenduse andmeil oli Monmouthis 8877 elanikku.
Ajapikku arenes Monmouth turismiskeskuseks Wye oru südames ning turulinnaks. Tänapäeval on asula ümberkaudse maapiirkonna kaubandus- ja teeninduskeskus, samuti keskenduvad sinna haridus- ja kultuurielu. Maantee A40 ühendab linna M4 kiirteega Newportis ja M50-ga Ross-on-Wyes. 2011. aastal loodi linna tutvustamiseks MonmouthpediA, esimene Wikipedia projekt kogu maailmas, mille eesmärk on hõlmata terve linn.
Nimi
Nimi Monmouth on ingliskeelne lühend nimest Monnow-mouth ('Monnow' suue'). Jõe kõmrikeelne nimi Mynwy, mis võis algselt tähendada "kiirevooluline", muudeti inglispäraseks Monnow'ks. Linna nimi oli kõmri keeles algselt Abermynwy ('Monnow' suue'), mille asemele tuli 17. sajandiks Trefynwy ('Monnow' linn" – m-tähest nime Mynwy alguses sai kõmri keele reeglite kohaselt f).
Ajalugu
Monmouthi Arheoloogiaseltsi väljakaevamistel Monnow Streetil on saadud hulgaliselt infot linna varase ajaloo kohta. Briti Arheoloogianõukogu (Council for British Archaeology) on nimetanud Monmouthi üheks Briti linnade tippkümnest arheoloogias.
Rooma aeg
Esimene teadaolev asula Monmouthis oli väike Rooma kindlus Blestium, mis kuulus Rooma äärealadele rajatud sõjaväebaaside võrku. Teed ühendasid seda suuremate Rooma linnade Glevumi (Gloucester) ja Isca Augustaga (Caerleon). Arheoloogid on leidnud praegusest linnasüdamest Rooma keraamikat ja münte. Rooma aja lõpupoole, 2.-4. sajandil pKr, oli Monmouthis nähtavasti rauatöötlemiskeskus, kus kasutati kohalikku rauamaaki ja sütt lähedastest Gobanniumist (Abergavenny) ja Ariconiumist (Ross-on-Wye lähistel).
Keskaeg
pisi|[[Monmouthi kindlus, millest osa on kasutusel Monmouthi rügemendi peakorteri ja muuseumina]] pisi|püsti|Ainus teadaolev algupärane [[Monmouthi müts, pärineb 16. sajandist ja kuulub Monmouthi Muuseumi ekspositsiooni]] Pärast Rooma valitsusaja lõppu Britannias jäi nüüdse Monmouthi piirkond kõmri kuningriigi Ergyngi lõunaserva. Ainus tõendus jätkuvast asustusest on teade 7. sajandi kirikust, mis paiknes teadmata kohas linna piires ja oli pühitsetud kõmri pühakule Cadocile. 1056. aastal laastas ümbrust Walesi vürst Gruffydd ap Llywelyn, kes läks oma kõmridest, saksidest ja taanlastest koosneva armeega purustama Herefordi krahvi Ralphi ning rüüstama saksi kindluslinna Herefordis, Monmouthist 29 km põhjas.
Pärast normanni vallutust 1066. aastal anti Herefordi krahvkond William fitzOsbernile Breteuil'st Normandias, ühele kuningas Williami lähematest liitlastest, kes pidi kaitsma piirkonda kõmride eest. Monmouthi ehitati uus kindlus, millest avanes hea vaade üle ümbritseva ala. Hästi kaitstavas paigas kindlus valitses mõlemat jõeületuskohta ning ümbruskonna tähtsaid karjamaid, puidu- ja maagivarusid. Algselt pidi see olema motte and bailey-tüüpi kindlus, mis hiljem asendati kiviehitisega, mida omakorda aja jooksul taaskindlustati ja arendati. Kindluse ümber kasvas linn, kuhu 1075. aastal rajas benediktiini kloostri Withenoc, bretoon, kellest sai Monmouthi isand pärast seda, kui William fitzOsberni poeg Roger oli kuninga soosingust langenud. Kloostris võis kunagi elada munk Monmouthi Geoffrey, kes sündis umbes 1100 ning on tuntud eelkõige kroonika "Historia Regum Britanniae" ("Britannia kuningate ajalugu") autorina.
Linn on kirjas 1086. aastast pärinevas "Viimsepäevaraamatus". Monnow' tänava äärde renditud maale rajati varakult linnamaju ning 12. sajandil hakkas lääne pool jõge arenema Overmonnow' eeslinn. Samast ajastust pärinevad hartad viitavad rauakauplemisele ning sulatusahjudele, kus kasutati kohalikku rauamaaki ja puusütt. Sulatusahjude tuhk moodustas suuri kuhilaid ja seda kasutati vundamentide rajamisel; sellest tuleneb Cinderhilli ("Tuhamäe") tänava nimi Overmonnow's.
Kuningas Henry III ja tema võimu piirata soovinud parunite võitluse aegu toimus linnas suur 1233. aastal lahing, milles Pembroke'i krahv Richard Marshal purustas kuninga väed. Hiljem laiendas Monmouthi kindlust Henry poeg Edmund Küürselg, kui ta oli 1267. aastal saanud Lancasteri krahviks. 1300. aasta paiku rajati linnamüürid ning kindlustati sild üle Monnow' jõe. Jalakäijate sillana on see kasutusel tänini, olles ainus omalaadne kindlustatud sild Britannias ning väidetavalt üks kolmest säherdusest kogu Euroopas.
1326. aastal vangistati kuningas Edward II lühidalt Monmouthi kindlusse, kui tema naine Isabella ja tolle armuke, Marchi krahv Roger Mortimer ta kukutasid. 14. sajandi keskpaigas läksid kindlus ja linn Lancasteri dünastia omandusse, kui John Gaunt abiellus Lancasteri Blanche'iga. John Gaunt tugevdas kindlust ja lisas sellele Suure saali, sestsaati sai kindlusest Lancasteride lemmikresidents. 1387. aastal sünnitas Mary de Bohun Monmouthi lossi väravahoones Kuninganna kambris John Gaunti lapselapse, kui tolle isa Henry Bolinbroke ümbruskonnas jahil viibis. Algselt tunti poissi Monmouthi Henry nime all, pärast kroonimist aga kuningas Henry V-na. Monmouthi kandi pikkvibumeeste toel võitis ta 1415. aastal Agincourti lahingu. Monmouthi sidemeid Henryga meenutavad linna peaväljaku nimi Agincourti väljak ning kuningas Henry kuju maakonnavalitsuse ajaloolise asukoha Shire Halli ees.
Alates 14. sajandist sai linn tuntuks villaste Monmouthi mütside tootmise poolest. Piirilinnana kannatas selle heaolu kui Owain Glyndŵri pooldajad 1405. aasta paiku toimunud Glyndŵri ülestõusu aegu laastasid ümberkaudseid alasid, nende seas Uski ja Grosmonti, ehkki Monmouthi linna ennast ei rünnatud.
Uusaeg
pisi|Monmouthi kaart 1610. aastast, [[John Speed]] 1536. aastal kehtestas Henry VIII Walesi seadused (Laws in Wales Acts), tühistades margiisandate (Marcher Lords) õigused ning liites Inglismaa ja Walesi haldussüsteemid. Monmouthi ümber loodi uus maakond, mis hõlmas maad lääne pool Gloucestershire'i ja Herefordshire'i. Linn sai esinduse Inglismaa parlamendis ja kohalik klooster saadeti laiali. 1605. aastal andis kuningas James I Monmouthile kuningliku patendiga linnaõigused. Linna hartas seisis ka kinnitus, et "kõigil tulevastel aegadel ... on ja jääb rahulikuks ja vaikseks linnaks, näiteks ja hirmutuseks kurjadele ning autasuks headele". John Speedi 1610. aasta kaardil kujutatud linna põhiplaan on ka tänapäeval kergesti äratuntav, linna põhitelg kulgeb endiselt kindlusest peatänava – Monnow' tänava – kaudu sillani. Monnow' tänav on tüüpiline turutänav, keskelt lai ja otstes kitsas, et turulettidele jätkuks ruumi ning elajaloomad põgenema ei pääseks.
18. sajandi lõpuks kujunes linnast populaarne külastuspaik turistide jaoks, kes võtsid ette niinimetatud "Wye retke", paadiretke piki maalilist Wye orgu, kuhu jäävad Ross-on-Wye, Goodrich, Tintern, Chepstow ja muud sarnased paigad. Teiste seas külastasid neid alasid luuletajad William Wordsworth, Samuel Coleridge ja Robert Southey, samuti maalikunstnik J. M. W. Turner.
19.-20. sajand
pisi|vasakul|püsti|[[Charles Rollsi kuju Monmouthis Shire Halli juures]] 1802. aastal külastas linna admiral Horatio Nelson, kes mõistis Monmouthi ümbruskonna puidutööstuse tähtsust Briti mereväe jaoks ning kiitis heaks mereväetempli, mis rajati paar aastat varem tema auks lähedasele Kymini mäele. 1840. aastal said Monmouthi Shire Hallis tšartistid John Frost, Zephaniah Williams ja William Jones viimasteks inimesteks Britannias, kellele määrati kohtus karistuseks poomine, kastreerimine ja neljaks raiumine, kui nad Newporti ülestõusu järel riigireetmises süüdi mõisteti – tolles kohtuasjas määrati surmanuhtlus 20 inimesele. Hiljem muudeti kohtuotsused ära ning karistuseks sai väljasaatmine Van Diemeni maale. 1857–1883 ehitati Monmouthi tarbeks neli raudteed: Colefordi, Monmouthi, Uski ja Pontypooli raudtee, Rossi ja Monmouthi raudtee, Wye oru raudtee ning Colefordi raudtee. Need kõik suleti 1917–1964.
Kaarepere vald (Palamuse kihelkond)
Kaarepere vald (saksa keeles Gemeinde Kersel) oli vald Palamuse kihelkonnas Tartumaal. Vallamaja asus tänapäeva Kaarepere küla aladel.
Monmouth
19.-20. sajand
20. sajandi vältel on Monmouth jäänud suhteliselt vaikseks ja rahulikuks väikelinnaks. Reisijatevedu raudteel lõppes 1959. aastal, kuid maanteeühendus paranes suuresti 1966. aastal, mil rajati linnast lähedalt mööduv uus maantee A40, ning ühendas linna hiljem kiirteede süsteemiga. Paranenud ühendus aitas kaasa linna arengule, nii et eeslinnad ulatuvad nüüd vanast linnasüdamest kagusse, läände ja põhja üle Wye ja Monnow' jõe.
Daniel Levi Viinalass
Daniel Levi Viinalass (sündinud 2. jaanuaril 1988 Ameerika Ühendriikides) on ameerika päritolu Eesti laulja.
Daniel Levi maandus kohalikul helimaastikul 2015. aastal, kui looga “Burning Lights” saavutati Eesti Laul 2015 superfinaalis teine koht. Samal aastal ilmus lugu "On&On", mida on erinevate üleslaadimiste ja platvormide peale kuulatud 7 miljardit korda. Daniel Levi värskeim singel "One on One" ilmus augustis 2021.
Lisaks enda loomingule on Daniel Levi kirjutanud materjali kohalikele ja välismaistele popartistidele - ellis, Sander Mölder, Liis Lemsalu, Jüri Pootsmann, WATEVA, RAUM , Lemon Fight ja Cartoon.
Daniel Levi Band
Bändi kuuluvad lisaks bändipea Daniel Levi Viinalassile Danieli vend Josh Viinalass (trummid), Kata Lige (basskitarr), Liivi-Kalli Lätte (klahvpillid) ja Carlos Roos (elektrikitarr).
2015. aastal astus Daniel Levi esimest korda bändiga üles festivalil Tallinn Music Week, Rock Cafe laval ja ka Citystage programmi raames. 2017. aasta kevadel esineti Tallinn Music Week festivalil "TMW 2017: 15th Birthday of Fullstream" programmi raames Kultuurikatla laval. 2019. aasta Tallinn Music Week'il astus Daniel Levi bändiga üles "TMW 2019: Intsikurmu Festivali Õhtu" programmi raames. Sama aasta sügisel osaleti bändiga ka Rootsis Live at Heart muusikafestivalil ning lisaks on bänd andnud kontserte Soomes, Norras, Rootsis, Saksamaal, Slovakkias, Tšehhis ning Lätis festivalil Positivus. 2022. aasta veebruaris esines bänd Rootsis, Future Echoes festivalil.
2013 - 2014: "Silent Streets" ja debüütalbum "Daniel Levi"
Daniel Levi debüütsingel “Silent Streets” avaldati 2013. aasta detsembris. Debüütalbum "Daniel Levi" ilmus 2015. aasta suvel hakul ja anti välja vaid digitaalsel kujul. Albumi esitluskontsert toimus 30. mail Nukuteatris.
"Burning Lights" ja "Cold Shoulder"
Daniel Levi maandus kohalikul helimaastikul 2015. aastal, kui looga “Burning Lights” saavutati Eesti Laul 2015 superfinaalis teise koha. Kolmanda singli “Cold Shoulder” viisi ja sõnad kirjutas Viinalass ning loo videolahendus on inspireeritud ühest Danieli kleepse täis kitarrist.
"On&On"
2015. aastal ilmus singel “On & On”, mille kaasautor ka Viinalass ise. 100 miljoni kuulaja täitumisel anti välja "On&On" akustiline versioon. 2019. aastal ilmus singlist lisaks ka hispaaniakeelne versioon "Más y más". EDM tandemi Cartooniga koostööd valminud lugu on tänaseks Spotify's ja YouTube’s kokku kogunud üle 400 miljoni kuulamise. Lugu on erinevate üleslaadimiste ja platvormide peale kuulatud 7 miljardit korda. Balil puhkusel olles kohtas Daniel kohalikku ettekandjat, kellel oli lugu "On&On" oma telefonihelinaks.
Loo saamisloost ilmus 2020. aasta alguses NCS Youtube'i kanalil ka dokumentaalfilm "The Story of "On&On"", esilinastust vaatas tipphetkel ligi kaks ja pool tuhat fänni.
Natalia Gordienco
pisi|Natalia Gordienco ja Arsenie Todiraș 2006. aastal Eurovisioonil Natalia Gordienco (sündinud 11. detsembril 1987 Chișinăus) on Moldova laulja.
Daniel Levi Viinalass
"All I Need" ja "Jõululaulud" EP
2017. aasta alguses ilmus koostöös produtsendi Ago Teppandiga singel "All I Need." Looga osaleti ka Eesti Laul 2017 konkursil, kus saavutati finaalis 9. koht. 2017. aastal ilmus EP "Jõululaulud" ning samal aastal tehti bändiga üle-eestiline jõuluturnee. Tuuril oli kaasategev ka Liis Lemsalu.
Natalia Gordienco
Ta esindas koos Connect-R-i ja Arseniumiga 2006. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Moldovat lauluga "Loca". 2021. aastal esindas Gordienco Moldovat lauluga "Sugar".
Ana Rebane
Ana Rebane (sündinud 11. augustil 1966 Tartus) on eesti molekulaarbioloog.