cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Muutkond
Laialdaselt uuritakse täiendavate struktuuridega muutkondi, rakendades diferentsiaaltopoloogiat, diferentsiaalgeomeetriat, Riemanni geomeetriat ja sümplektilist geomeetriat.
Muutkondadele pööravad tähelepanu ka füüsikud. Need on osutunud heaks vahendiks Albert Einsteini üldrelatiivsusteooria formaliseerimisel ning neid rakendatakse ka stringiteoorias. Ka klassikalises mehaanikas ei saada enam ilma nendeta läbi.
Kaardid
Maapinnal orienteerumiseks kasutatakse kaarte, millest on kokku pandud atlased. Kaardi äärel on järgmise kaardiga mõtteliseks kokkukleepimiseks vajalik info. Selliseks kokkukleepimiseks on tarvis teatud liiasust: näiteks võib Moskva figureerida nii Euroopa kui ka Aasia kaardil. Samamoodi saab muutkonna kirjeldamiseks kasutada matemaatilist kaardi ja atlase mõistet: kaardid on kogutud atlasesse, näidates, kuidas ühelt kaardilt teisele üle minna (kaarti vahetada). Gloobus annab tüüpilise muutkonna näite, sest teda saab kujutada kartograafiliste kaartide kogumi abil.
pisi|[[Kerapind on Riemanni muutkond. Siin on näha "lõpmata väike" kolmnurk ja "suur" kolmnurk.]]
Kaart on muutkonna osa, mis on analoogne vektorruumi osaga; kaartide vahetused näitavad, kuidas need muutkondade osad omavahel koos käivad. Nii võib ringjoone kirjeldamisel võtta kaartideks kaared, mis osalt kattuvad; kaartide vahetus annab teada, kuidas toimub kattumise piirkonnas kokkukleepimine.
Muutkonda ei ole üldjuhul võimalik kirjeldada üheainsa kaardi abil, sest muutkonna globaalne ehitus erineb eeskujuks oleva ruumi ehitusest. Näiteks ei saa ükski "lame" kaart kogu Maad adekvaatselt kirjeldada.
Muutkonnad on topoloogilised ruumid ja nende topoloogia on üheselt määratud vastavate atlastega.
Olenevalt kaartide vahetuse rakendustest on muutkonnal tugevam või nõrgem struktuur, näiteks topoloogiline muutkond, diferentseeruv muutkond, sümplektiline muutkond, lokaalselt lame muutkond. Topoloogilise muutkonna puhul tähendab atlase defineerimine lihtsalt niisuguse topoloogia defineerimist, milles piisavalt väikesed lahtised hulgad langevad kokku. Mainitud peenemate struktuuride puhul ei ole defineerimine ilma kaartide kasutamiseta võimalik.
Mõõde ja topoloogia
pisi|Joonte näited: ■ [[ringjooned, ■ parabool, ■ hüperbool, ■ kolmanda astme kõver]]
Esimene muutkonnaga seotud mõiste on tema mõõde. See näitab, mitu sõltumatut parameetrit tuleb fikseerida, et muutkonna punkt lokaalselt positsioneerida.
Kõigil muutkondadel ühe ja sama mõõtmega n ehk n-muutkondadel on ühesugune lokaalne topoloogia. Definitsiooni kohaselt sarnaneb niisuguse muutkonna väike osa alati n-mõõtmelise vektorruumiga üle reaalarvude korpuse. Nii on joone väike osa sirge kõver analoog, pinna väike osa tasandi kõver analoog jne.
Muutkonnad erinevad üksteisest globaalsete omaduste poolest. Näiteks koosneb joonisel punane muutkond kahest tõkestatud tükist (kahest ringjoonest) ning on ilmselt võimatu seda pidevalt deformeerides saada mõnd kolmest ülejäänud joonest.
Teine näide: kerapind ja toori pind ei ole topoloogiliselt sarnased. Iga ringjoon kerapinnal lahutab kerapinna vähemalt kaheks ühisosata tükiks; toori pinnal on aga palju ringjooni, mis ei lahuta teda kaheks ühisosata tükiks. Üldisemalt võivad topoloogiat keerulisemaks teha augud, sangad jne.
Abstraktne muutkond ja alammuutkond
pisi|[[Kleini pudeli ebatäielikud esitused kolmemõõtmelises ruumis: need kujutavad eneselõikamist, millest tuleb abstraheeruda]]
Paljud tasandi või kolmemõõtmelise ruumi alamhulgad saab loomulikul moel varustada muutkonna struktuuriga: ringjoon, silinder, kerapind, Möbiuse leht jne. Neid nimetatakse alammuutkondadeks ehk sisestatud muutkondadeks. Peale selle räägitakse abstraktsetest muutkondadest, mis konstrueeritakse ilma, et neid vaadeldaks alammuutkondadena. Kõige lihtsam näide on n-mõõtmeline projektiivne ruum: see on lihtsalt kõigi selliste sirgete hulk, mis läbivad koordinaatide alguspunkti vektorruumis mõõtmega n + 1. Teine näide on Kleini pudel, mis on joonisel kujutatud ebatäielikul kujul. Näitlikustamiseks tuleb ette kujutada, et klaassepp võtab tavalise pudeli, teeb põhja sisse augu, pikendab pudeli kaela, teeb selle kõveraks, ajab selle maagiliselt pudeli külje seest läbi ning ühendab augu kohast põhjaga. Kleini pudelit saab kirjeldada kaartide ja koordinaatide süsteemi abil, mida siin on kujutatud meridiaanide ja paralleelide võrgustikuna (tegu on kahemõõtmelise muutkonnaga).
Abstraktsed muutkonnad võivad algul tunduda ülearustena, kuid "ümbritseva ruumiga" mittearvestamisel on oma eelised. Näiteks ei nõua paljud uute muutkondade konstrueerimise viisid (näiteks faktormuutkondade moodustamine ja muutkondade kokkukleepimine) ümbritseva ruumiga arvestamist. Kuigi teoreetiliselt on konstrueeritud muutkondi võimalik esitada mõne vektorruumi alammuutkondadena, ei ole praktikas otstarbekas seda teha ja see ei pakuks mingit huvi.
Ajalugu
Siin on visandatud muutkonna mõiste tekkelugu. Selle mõiste rakendamise ajaloost matemaatika eri harudes (näiteks Riemanni geomeetria, sümplektiline geomeetria) on üksikasjalisemalt juttu nendele harudele pühendatud artiklites.
Sisegeomeetria esimesed tulemused
Raske on öelda, millal geomeetrid hakkasid sisegeomeetria vastu spetsiaalset huvi tundma. Vana-Kreekas püstitati ülesandeid, mis puudutasid mõne tasandil või ruumis defineeritud ja paigutatud punktihulga omadusi. Seega oli küsimuseasetus eksplitsiitselt välisgeomeetriline.
Traditsiooniliselt omistatakse Leonhard Eulerile ühe kumerate hulktahukate omaduse avastamine. Tähistame kumera hulktahuka tippude, servade ja tahkude arvu vastavalt P, V ja K; Euleri teoreem hulknurkadest (Euleri valem) ütleb, et P – V + K = 2. See tulemus on seda üllatavam, et pole tarvis arvestada ei pikkuste ega pindaladega. See valem kehtib ka kerapinna triangulatsiooni puhul. See on pinna Euleri karakteristiku arvutamise esimene näide.
Aastal 1813 leidis Simon Antoine Jean L'Huilier, et mittekumera hulktahuka puhul (millel on näiteks augud, nagu näiteks tooril on üks auk) kehtib modifitseeritud Euleri valem P – V + K= 2 – 2g, kus g on aukude arv. . See oli esimene kord, kui arvutati topoloogiline invariant, mis võimaldab ruumi pindu klassifitseerida. Vaateviis jääb siiski välisgeomeetriliseks, sest auke vaadatakse väljastpoolt. Kuidas saab rehvis kõndiv sipelgas kujutleda auku?
Carl Friedrich Gauss tõestas "märkimisväärse tulemuse" (theorema egregium): ruumi pinna Gaussi kõverus ei sõltu viisist, kuidas pind on ümbritsevasse ruumi sisestatud. .
Gaussi-Bonnet' valem, mille formuleeris Gauss ja mille tõestas 1848 Pierre-Ossian Bonnet, väljendas Euleri karakteristiku kõveruse kaudu; see näitab, et geomeetrilised ja topoloogilised kaalutlused käivad käsikäes.
Veidrate omadustega uued ruumid
Mitteeukleidiline geomeetria sündis võimatusest tõestada paralleelide aksioomi ehk Eukleidese viiendat postulaati. Selle esimene jälg leidub Giovanni Gerolamo Saccheri vastuväitelise tõestuse katses 1733. Carl Friedrich Gauss oli esimene, kes taipas, et võivad eksisteerida Eukleidese geomeetriale alternatiivsed geomeetriad. . Sellised geomeetriad arendasid välja Nikolaï Lobatševski ja János Bolyai.
Möbiuse lehe konstrueerisid 1858 peaaegu üheaegselt August Ferdinand Möbius ja Johann Benedict Listing. See on ruumi pind, mida on kerge esitada pabeririba abil ning millel on ainult üks tahk ja üks serv. See on esimene mitteorienteeritava pinna näide.
Riemanni muutujad
pisi|[[Bernhard Riemann]]
Bernhard Riemann laiendas esimesena süstemaatiliselt pinna mõistet suurema mõõtmega objektidele. Ta andis pinna üldistusele nimeks Mannigfaltigkeit
Eesti Liberaaldemokraatlik Partei
Eesti Liberaaldemokraatlik Partei (lühend ELDP) oli Eesti erakond, mis tegutses 1990–1994. pisi|Paul-Eerik Rummo ELDP asutati 9. märtsil 1990 Tallinnas, asutajaliikmeid oli 251. Erakond tekkis Rahvarindest välja kasvanud Eesti Liberaalse Rahvapartei ja Loomeliitude Kultuurinõukogu ringkondi ühendanud Eesti Vabade Demokraatide algatusrühmade ühinemisest.
1992. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ELDP erileppe alusel "Isamaa" nimekirjas. 1993. aasta oktoobris moodustasid nad VII Riigikogus iseseisva fraktsiooni (6 liiget). ELDP oli kahe ministriga esindatud nii Mart Laari kui Andres Tarandi valitsuses.
Aastal 1994 ühines ELDP Reformierakonna algatusgrupiga ja moodustati uus erakond – Eesti Reformierakond.
13. novembril 1994 tegi Reformierakonna asutav koosolek ELDP-le ettepaneku ühinemiseks, ELDP erakorraline kongress kiitis ühinemise heaks ja 18. novembril kirjutati alla ühinemisleppele. 9. detsembril registreeriti uus partei Eesti Reformierakonna nime all.
Hugo Maide
Hugo Maide (26. mai 1932 Tallinn – 3. märts 2020) oli eesti kalandus- ja merendustegelane.
Valimisliit Isamaa
Valimisliit Isamaa oli Eesti valimisliit, mis tegutses 1991–1992.
1992. aasta Riigikogu valimistel kogus liit enim hääli: 100 828 ehk 22% ja sai Riigikogus 29 mandaati.
21. novembril 1992 ühinesid Eesti Kristlik-Demokraatlik Erakond, Eesti Konservatiivne Rahvaerakond, Eesti Kristlik-Demokraatlik Liit ja Vabariiklaste Koonderakond uueks erakonnaks: Rahvuslik Koonderakond Isamaa.
Leonhard Virkhaus
Leonhard (Leo) Virkhaus (november 1910 Väägvere, Tartumaa – 2. veebruar 1984 Bryan, Texas) oli eesti helilooja, koorijuht ja organist USAs.
Eestis
Lapsena muusikahuvi ilmutanud Leonhard Virkhaus lõpetas pärast alghariduse saamist 1931. aastal Tartu Õpetajate Seminari. Ta õppis nii Tartu kui ka Tallinna muusikakoolis ning sai 1939. aastal diplomeeritud helikunstnikuks kolmel erialal: muusikateooria, kompositsiooni ja oreli alal. Lisaks sai ta laulu- ja muusikaõpetaja kutsetunnistuse.
Leonhard Virkhaus alustas tööd organistina mitmes Tartu kirikus, oli dirigent teatris Vanemuine, õpetaja Tartu koolides, Tartu Omakaitse orkestri juht ning komponeeris ligi 20 instrumentaalpala ja laule.
Saksamaal
1944. aastal põgenes Leo Virkhaus koos perekonnaga Saksamaale, kus nad sõja lõpul viibisid Hiddeseni pagulaslaagris. Seal asutas ta sügisel 1945 segakoori, orkestri Estonian Boys ja lasteorkestri ning oli mõnd aega Hiddeseni laagri muusikaline juht.
Ameerika Ühendriikides
1949. aastal rändas perekond Virkhaus välja Bostonisse Ameerika Ühendriikides. Leo Virkhaus töötas aastail 1950–1969 orelifirmas Aeolian Skinner ning kuni 1976. aastani organisti ja koorijuhina Cambridge'is. Selle kõrval juhtis ta eesti segakoore Bostonis ja Connecticutis ning jätkas heliloominguga. Ta oli ka Põhja-Ameerika IV Eesti Päevadel 1968. aastal üks üldjuhte.
Leo Virkhaus suri 2. veebruaril 1984 Bryanis (asub Brazose maakonnas) Texases ja ta on maetud Kensico kalmistule.
Malama
Malama (vene keeles Малама) on Valahhiast pärit aadlisuguvõsa.
Suguvõsa, Ivan Andrejevitš Malama järeltulijad kantud Liivimaa rüütelkonna aadlimatrikklisse 1797. aastal nr 268 all.
Hüatsindisinine
Hüatsindisinine (prantsuse keeles bleu jacinthe), ka hüatsindililla on harv värvinimetus, mida kasutatakse peamiselt moesõnavaras. Tähistab violetjat sinist, hariliku hüatsindi õie värvust.
Värvus on karakterilt rõõmus ja lootusrikas.
Värvinimetus esineb nii 1930. aastate kui ka tänapäeva Eesti moesõnavaras
Variatsioonid
Prantsuskeelne värvinimetuste portaal pourpre.com annab hüatsindisinise (bleu jacinthe) vasteks toonivahemiku mis jääb heleda lillakassinise ja jaheda helerohelise vahele.
RAL Design värvitoon 280 40 45 Hyazintenblau on asuursinise taoline kergelt lillakas sinine, toon 280 80 10 Hyazinthenweißblau väga kahvatu valkjaslilla  ja toon 290 50 25 Hyazinthenlila kerge hele sinakaslilla.
Pantone värvitoon 17-3619 Hyacinth on kergelt punakas, sirelililla taoline heledam lilla, toon 18-3331 Hyacinth violet selle tumedam variant.
Doom (2022)
"Doom" on genka 2022. aastal välja antud album, mille ta tegi koos DEW8-ga. Kriitikud on iseloomustanud albumit väga uudse ning abstraktsena.
Gražiškiai vapp
Gražiškiai vapp kehtestati 10. detsembril 2001. Selle kujundas kunstnik Rolandas Rimkūnas. Vapi idee autoriks olid alevi keskkooli õpilased.
Gražiškiai vapil on kujutatud valget hobust sinisel taustal. Nägu, peopesad, nööbid, pagunid, rihm ja veel mõned detailid on kollased. Vapp sümboliseerib Gražiškiaile omast kohalikku užgavėnės tsükli juurde kuuluvat traditsiooni - valge hobuse tantsu.
Polli külamaja
Polli külamaja on kultuurikeskus Viljandi maakonnas Mulgi vallas Polli külas. Asutuse juhataja on Sinaida Taal.
Asutus asutati 1996.
Maria Theresia mälestusmärk
pisi|Monument Maria Theresia mälestusmärk (saksa keeles Maria-Theresien-Denkmal) on Austria ertshertsoginna ning Ungari ja Böömi kuninganna Maria Theresia (1717–1780) mälestusmärk Viini vanalinnas Maria Theresia väljakul.
Ajalugu
100px|pisi|vasakul|1904. aasta foto Monument avati 1888. aastal.
Maria Theresia väljak
pisi|Maria Theresia väljak Maria Theresia väljak (saksa keeles Maria-Theresien-Platz) on keisrinna Maria Theresiale pühendatud väljak Viini vanalinnas Innere Stadtis, mida ilmestab Maria Theresia mälestusmärk.
Asukoht
Esindusväljak asub Hofburgi tagusel ning see külgneb paremal kunstiajaloo muuseumiga (Kunsthistorisches Museum) ja vasakul loodusajaloo muuseumiga (Naturhistorisches Museum). Väljaku taga asub Viini ringtee ja selle taga omakorda MuseumsQuartier.
Sõra
Sõra oli küla Põlvamaal. Küla jääb tänapäeval Ihamaru küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Põlva kihelkonda. Küla kaotati 1920. aastatel.
Globaalse soojenemise vandenõu
Globaalse soojenemise vandenõu on vandenõuteooria, mille kohaselt olevat globaalne soojenemine vaid teadlaste ja poliitikute omavaheline vandenõu selleks, et vastavaid teaduslikke uuringuid paremini rahastataks.
Selle vandenõuteooria pooldajate (nagu ka kliimaskeptikute ehk kliimamuutuste eitajate) arvates ei toimu praegusel ajal mingit globaalset soojenemist ja isegi kui see toimub, siis pole selle põhjuseks inimtegevus.
Peamised argumendid kliimamuutuste eitamiseks:
More Than You Know (Axwelli ja Ingrosso laul)
"More Than You Know" on Rootsi tantsumuusika ansambli Axwell Λ Ingrosso laul, mida esitab Kristoffer Fogelmark.
Laul on vaadatav-kuulatav YouTube'is muusikavideona.
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:More Than You Know (Axwell and Ingrosso song) seisuga 5.10.2017.
Sindi Jumalailmumise kirik
pisi|Sindi Jumalailmumise kirik (september 2000) Sindi Jumalailmumise kirik on Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku haldusalasse kuuluv õigeusu kirik Pärnu maakonnas Sindi linnas aadressil Pärnu maantee 16. Kirik on arvele võetud kultuurimälestisena.
Ajalugu
Sindi õigeusu kirik valmis 1899. aastal ja ehitati Moskva kaupmehe R. Schöni ja Sindi kalevivabriku kulul. Riia ja Miitavi piiskop Agafangel (Preobraženski) pühitses kirikuhoone samal aastal. Kellatorni ja kaheksatahulise sibulkiivriga haritorniga punastest tellistest, seest krohvitud kirik oli Sindi esinduslikem hoone. Kirikul on rikkalik välisdekoor. Kolmeosalise (eeskoda, nelitis ja apsiid) pühakoja kujundamisel on kasutatud Moskva baroki elemente. Pärast koguduse likvideerimist 1962. aastal hakkas kirik lagunema. 1980. aastatel oli hoonel veel neli torni. Kiriku katusekonstruktsiooni uuendati osaliselt 1990. aastate algul. Samal ajal likvideeriti nelitise kohal olev kuppel ja asendati sirge katusekattega. Sindi linn andis EAÕK taotluse põhjal neile tasuta üle muinsuskaitse all oleva Sindi kiriku kinnistu ja taotles pühakoja renoveerimiseks toetust riiklikust pühakodade programmist.
Monte-Carlo ooper
Monte-Carlo ooper (originaalis Opéra de Monte-Carlo) on Monaco Vürstiriigi peamine kultuurikeskus, mis tegutseb vürst Albert II patronaaži all ja asub aadressil Place du Casino, 98000 Monaco. Ooperil on kaks mainekat sponsorit, keda nimetatakse partneriks. Need on Šveitsi kellafirma Rolex ja Šveitsi erapank ning Euroopa suurim investeerimise ettevõte Pictet. Ooperimaja haldab selle ehitaja  Société des bains de mer (SBM).
Ajalugu
1858. aastal asutatud vürstliku kääbusriigi Monaco pealinna Monte-Carlo maine on suuresti seotud seal asuva kasiinoga, mis ehitati 1862.–1863. aastal. Selle omanik Société des Bain de Mer president François Blanc organiseeris kontserte kasiinokülaliste meelelahutuseks. Kuid 1870. aastatel polnud Monacos erilisi võimalusi laiemalt avalikkusele kultuurielu arendada. Vürst Charles III  koos Société des Bains de Mer kompaniiga otsustas rajada  kasiino juurde kontserdisaali, mille peamine avalik sissepääs saali pidi olema kasiinost ja Charles III erasissepääs lääneküljelt. Kuid kontsertsaalist jäi kultuurielu arendamiseks väheks ning süvenes mõte ehitada soliidne teatrimaja. François Blanci lesk palkas Pariisi Opéra arhitekti Charles Garnier’ projekteerima kasiino kõrvale teatrimaja.
Teatri interjöör on luksuslikult sisustatud. Vaatesaal on hobuseraua kujuline, seal on 524 vaatajakohata, luksuslik vürsti perekonna loož ning veel neli looži  väga kõrgetele külalistele. Vaatesaalis rõdusid ei ole. Teater avati 25. jaanuaril 1879 nümfiks riietatud  Sarah Bernhardti etteastega, kes juhatas sisse galakontserdil esitatavaid ooperinumbreid ja sümfoonilisi lugusid. Esimene ooper, mida seal esitati, oli  8. veebruaril 1879 Robert Planquette'i  maailma esiettekandel olnud ühevaatuseline koomiline ooper Le Chevalier Gaston. Sellele järgnes esimesel hooajal veel kolm koomilise sisuga ooperit. Need olid Ferdinando Paeri Le maître de chapelle („Kapellmeister"), Friedrich von Flotowi L'Ombre („Vari”) ja Victor Massé Les Noces de Jeannette („Jeannette'i pulmad”). Uus teatrimaja ei olnud algselt mõeldud ooperite lavastamiseks. Arhitekt Henri Schmiti projekti järgi ja Charles III järglase Albert I innukal toetusel ehitati 1898.–1899. aastal lavaruum ooperi jaoks sobivamaks.
Olen nii elevil
Filmi stsenarist ja režissöör on Pedro Almodóvar ning peaosades mängivad Javier Cámara, Cecilia Roth, Lola Dueñas ja Raúl Arévalo. Cameo-rollides saab näha ka näiteks Antonio Banderast, Penélope Cruzi ja Paz Vegat. Filmi teemalauluna on kasutatud The Pointer Sistersi laulu "I'm So Excited".
18. armee
18. armee võib viidata järgnevatele väekoondistele
Monte-Carlo ooper
Arhitekti järgi tuntakse teatrit ka Salle Garnier’ nime all. Oma tegutsemise ajaloo vältel on kandnud ka nimesid Grand Théât­re de Monte Carlo, Théât­re du Casino ja Opéra de Monte Carlo. Selle ooperiteatri õitsengu­aastad olid aastad 1893–1951, kui truppi juhtis Raoul Gunsbourg. See oli aeg, kui teater rivaalitses isegi Milano La Scala, Londoni Covent Gardeni ja New Yorgi Metropolitan Operaga. Gunsbourgi eestvedamisel telliti nimekatelt heliloojatelt kümneid uudisteoseid.
Teine maailmasõda põhjustas ooperi sulgemise. Aastatel 1940–1942 Monte-Carlos hooaega ei peetud. Teater avati uuesti 1943. aastal, kuid juudi päritolu Gunsbourg ei saanud täita ühtegi oma ametlikku funktsiooni. Ta saab jätkata oma tööd 1946. aastal.
Kaks korda oma ligi 130-aastase ajaloo jooksul on ooperimaja muudetud suurejooneliseks pidulike õhtusöökide korraldamise kohaks. Esimene kord oli see 1966. aastal Monte-Carlo sajanda aastapäeva tähistamiseks. Rahvusvahelist seltskonda võõrustasid Grace Kelly ja Rainier III. Teine tähelepanuväärne üritus teatrisaalis oli  2011. aastal vürst Albert II  ja Lõuna-Aafrika Vabariigi  endise ujuja Charlene Wittstocki (hiljem vürstinna Charlene)  pulmade puhul korraldatud pidulik vastuvõtt.
Monte-Carlo teatris on alates 1892. aastast olnud maailma esiettekandel 45 ooperit. Nendest 23 Gunsbourgi ajal (valikuliselt):
Rännak impampluule riiki
"Rännak impampluule riiki" on eesti kirjaniku ja semiootiku Valdur Mikita 2001. aastal ilmunud keelemänguline essee- või luuleraamat.
Monte-Carlo ooper
-         Planquette'i Le Chevalier Gaston (1879)
Rännak impampluule riiki
Impampluule on Mikita käsituses "semiootiline masin, mis valmistab keelt juhuslikust materjalist". Raamat asub luule, esseistika, semiootika ja teoreetilise kirjandusteaduse piiril, uurides keele ja mõtlemise vahekorda ning luule piire. Kriitik Sven Vabar on võrrelnud Mikitat eksperimentaalluule klassikute ja dadaistide, eesti luuletajatest Ilmar Laabani, Paul-Eerik Rummo ja Aleksander Suumaniga.
Monte-Carlo ooper
-         Saint-Saënsi L’ancêtre (1906), La foi (1909) ja Déjanire (1911)
-         Berliozi La damnation de Faust (esimene lavaline ettekanne 1892)
-         Francki Hulda (1894)
-         Bizet’ Don Procopio (1906)
-         Faure Pénélope (1913) ja Masque et Bergamasques (1919)
-         Messageri Béatrice (1914)
-         Puccini La rondine (1917)
-         Lili Boulanger’i Faust et Hélène (1924)
-         Raveli L’enfant et les sortilèges (1925)
-         Honeggeri Judith (1926)
-         Hahni Nausicaa (1917)
-         Iberti ja Honeggeri L’aiglon (1937)
-         Rendine Un segreto d’importanza (1992)
-         Liebermanni The picture of Dorian Gray (1996)
-         Chaynesi Cecilia (2000)
Nimekad ooperihääled
Maailma tipplauljatest on selles ooperimajas korduvalt esinenud terve plejaad ekstraklassi ooperisoliste: Enrico Caruso, Geraldine Farrar, Adelina Patti, Nellie Melba, Fjodor Šaljapin, Emma Calvé, Francesco Tamagno, Tito Sci­pa, Beniamino Gigli, Titta Ruffo, Claudia Muzio, Conchita Supervia, Lily Pons, Mary McCormic, Franco Corelli, Mattia Battistini, Giuseppe di Stefano, Nicola Rossi-Lemeni, Carlo Bergonzi, Régine Crespin, Renata Tebaldi, Nicolai Ghiaurov, Elisabeth Schwarzkopf, Renata Scotto, Placido Domingo, Roberto Alagna, Angela Gheorghiu, Ruggero Raimondi jt.
Teatri muusikajuhtideks on olnud Arturo Vigna (1895–1903), Victor de Sabata (1918–1927), Paul Paray (1928––1944), Louis Frémaux (1956–1965), Louis Ducreux (1966–1971), Renzo Rossellini (1972–1976), Guy Grinda (1977–1984), John Mordler (1984–1987), Gianfranco Cosmi (1987–1991), Kristian Missirkov (1992–1994), James DePreist (1994–1998), Marek Janowski (2000–2005), Yakov Kreizberg (2009–2011), Gianluigi Gelmetti (2013–2016), Kazuki Yamada (2016–2019) ja Gianluca Capuano (2019–).
2023. aasta 1. jaanuarist juhib Monte-Carlo ooperit nimekas Itaalia koloratuur-metsosopran Cecilia Bartoli. Ta on üldse esimene naine, kes mõnda ooperitruppi ja ooperimaja direktorina juhib. 2016. aastal asutatud teatri 77-liikmeline orkester Les Musiciens du Prince, mille peadirigendiks on alates 2019. aastast Gianluca Capuano. Stefano Visconti juhib alates 2007. aastast teatri 35-liikmelist koori.
Teatril on üks suhteliselt lühike hooaeg, mis kestab novembrist aprillini. Mängukava on väga konservatiivne, sisaldades barokk, prant­suse, saksa ja itaalia heliloojate nelja-viit ooperit. Viimastel aastatel on võetud mängukavva ka üks väga populaarne muusikal. Teatri hooaja programmis on ka artistide soolokontserdid ning temaatilised kontserdid. Mängukavas olevaid oopereid esitatakse tavaliselt igaüht kolm korda, kusjuures peaosades laulavad üksnes prominentsed ooperihääled. Aprillis ja mais korraldab teater kevadfestivali Le printemps des arts Monte-Carlo, mille jooksul esi­tatakse mõni 18. sajandi ooper ja lauljad anna­vad soolokontserte.
Allikad
-         Opéra de Monte-Carlo kodulehekülg (opera.mc)
-         Thierry Beauvert. Opera Houses of the World, New York, 1995
-         Tiit Made. Ooperimaailm II köide, Tallinn, 2012
Mqanduli
Mqanduli on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Ida-Kapimaa provintsis OR Tambo ringkonnas.
Mqanduli kuulus kuni 1994. aastani Transkei bantustani koosseisu.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Mqanduli elanikest mustanahalisi aafriklasi 99,06%, India või Aasia päritolu inimesi 0,34%, värvilisi 0,26%, valgeid 0,23% ja teisi 0,08%. Koosa keelt pidas emakeeleks 94,71% inimesi, inglise keelt 2,51%, viipekeelt 0,88% ja afrikaani keelt 0,65%.
Burke'i maakond (Georgia)
Burke'i maakond (Burke County) on maakond Ameerika Ühendriikides Georgia osariigis.
Maakonna halduskeskus on Waynesboro.
Ajalugu
Maakond moodustati 1777. aastal.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 23 316.
Rahvaarvu muutus (hinnanguline 1. juuli seisuga) :
Dropbox
Dropbox on failitalletussüsteem, mille lõi Ameerika Ühendriikide ettevõte Dropbox, Inc. Dropboxi asutasid 2007. aastal Massachusettsi Tehnoloogiainstituudi üliõpilased Drew Houston ja Arash Ferdows. Ettevõtte peakontor asub San Franciscos Californias.
Dropboxi veebisaidilt allalaaditav kliendirakendus loob kasutaja arvutisse spetsiaalse kausta, mida sünkroonitakse Dropboxi serveris asuva kaustaga. Selle tulemusena paistab, et internetis pesitsev kaust on identne kasutaja arvutis olevaga. Kausta saab jagada teiste Dropboxi kasutajatega või ka avalikult.
Ramsi vaba aja keskus
Ramsi vaba aja keskus on asutus Viljandi maakonnas Viljandi vallas Ramsi asulas. Asutuse juhataja on Maire Rahnel.
Asutus asutati 2005.
Äparduse rõõm
Ehkki 2000. aastal ilmus Tartu Ülikooli kirjastuses ka Mikita doktoritöö "Kreatiivsuskäsitluste võrdlus semiootikas ja psühholoogias", millega "Äparduse rõõm" tugevalt seostub, on seda nimetatud siiski ta esikteoseks. Mikita enda sõnul on "Äparduse rõõm" "mõnes mõttes selle materjali ülejääk, mida ei passinud teadustöösse sisse kirjutada". Selles uurib Mikita semiootika, keele- ja luulemängude abil keele ja kirja piire, märgisüsteeme ja kommunikatsiooniäpardusi: "Mind paelub semiootika mängulisus, see on element, mis minu meelest kuulub olemuslikuIt semiootika juurde. Semiootiliste mänguvõimaluste reserv mis tahes keele piirides on ammendamatu." Aare Pilve sõnutsi oli teos "algselt mõeldud doktoritöö käigus tekkinud keele- ja kultuurimängude praktilise käsiraamatuna"
Yamaguchi-gumi
Kuues Yamaguchi-gumi (jaapani keeles 六代目山口組 Rokudaime Yamaguchi-gumi) on Jaapani suurim yakuza ühendus. Organisatsioon on nime saanud oma asutaja Harukichi Yamaguchi järgi, ühenduse juured ulatuvad Teise maailmasõja eelsesse Kōbesse, kus see oli algselt sadamatööliste ametiühing.
Tegu on ühe maailma suurima kuritegevusliku organisatsiooniga. Jaapani riikliku politseiagentuuri 2007. aasta andmetel on Yamaguchi-gumil 20 400 aktiivset liiget ja 18 600 tegevuspartnerit. Sellega on ühendus kindlalt suurim bōryokudani grupp ning hõlmab u 45% 86 300-st Jaapani allmaailma yakuzast. 2005. aasta novembri seisuga on Yamaguchi-gumil kokku 102 juhtivat liiget: 1 kumichō (組長; boss), 15 shateid (舎弟; noorem vend) ja 86 wakachūt (若中; laps).
Yamaguchi-gumi juhid kuuluvad maailma jõukamate gangsterite hulka, iga aasta toovad väljapressimiste, hasartmängude, seksitööstuse, relva- ja narkokaubanduse ning altkäemaksuga seotud skeemid neile sisse miljardeid dollareid, organisatsioon on seotud ka väärtpaberituruga manipuleerimise ja netipornograafiaga.
Yamaguchi-gumi peakorter asub Kōbes, kuid selle paljud allorganisatsioonid tegutsevad üle Jaapani ning ülejäänud Aasias ja ka USAs. Organisatsiooni praegune kumichō (boss) Kenichi Shinoda on välja kuulutanud laienemisprogrammi, millega proovitakse oma tegevust laiendada ka Tokyosse, mis üldiselt pole yakuzade territoorium. Yamaguchi-gumil on harusid ka paljudes teistes välisriikides.
Krista Aas
Krista Aas töötanud prokuratuuris, advokaadibüroos, riigikontrollis kui ka politseiametis, kus aastatel 2007–2011 juhtis kriminaalpolitsei osakonda.
1. augustist 2013 kuni 8. maini 2017 juhtis Keskkriminaalpolitseid, kus oli 2011–2013 keskkriminaalpolitsei kriminaaltulu tuvastamise büroo juht.
8. maist 2017 on ta Politsei- ja Piirivalveameti (PPA) peadirektori asetäitjana arenduse alal.
Ta on abielus Eesti endise peaprokuröri Norman Aasaga. Pärast seda, kui Norman sai riigi peaprokuröriks, pidi Krista Aas lahkuma Lõuna ringkonnaprokuratuuri juhtivprokuröri ametikohalt, et mitte minna vastuollu korruptsioonivastase seadusega.
Tahevamõisa
Tahevamõisa oli küla Valgamaal. Küla jääb tänapäeval Tsirgumäe küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Hargla kihelkonda. Küla kaotati 1970. aastatel.
Valge hobuse tants
pisi|Pidustusel osalejad "Valge hobuse tants" (Leedu keeles Šyvio šokdinimas) on traditsiooniline pidustus Leedus Vilkaviškise rajoonis Gražiškiais.
Pidustusi kujutatakse ka Gražiškiai vapil. Tegemist on kohaliku užgavėnės tsükli juurde kuuluvat traditsiooniga, mis kuulub jõulude ja kolmekuningapäeva kommete juurde. Seda traditsiooni on filmitud aastail 1977 ja 2000.
Tantsul osalevad 16–20 kostümeeritud tantsijat, kes liiguvad talust tallu. Tegelaste seas on valge hobune, väepealik, neli sõdurit, kojamees, kellamees, kaks moosekanti, võlur karuga, toonekurg, kurat, arst, laekur, juut ja mustlased. Rongkäik külastab ohvitseri ja sõdurite juhtimisel Gražiškiai maju, esitades soovijatele tantsu. Moosekante juhendab kojamees, sõdurid laulavad, ülejäänud tegelased tantsivad (igaühel on oma kindel roll). Etenduse lõpul kogub laekur tasu ja rongkäigus osalejad jätavad pererahvaga hüvasti.
Othar Lorthkhipanidze
Othar Lorthkhipanidze (gruusia keeles ოთარ ლორთქიფანიძე, 30. oktoober 1930 – 19. mai 2002) oli gruusia arheoloog.
Lorthkhipanidze on arheoloogiliselt uurinud muistseid Gruusia piirkondi Kolhethit ja Kharthlit ning leidnud tõendeid Ahhemeniidide kultuurist Lõuna-Kaukaasias.
Isiklikku
Othar Lorthkhipanidze on tuntud paleoantropoloog Davith Lorthkhipanidze isa.
16. armee
16. armee võib viidata järgnevatele väekoondistele
Kaevutee
"Kaevutee" oli Eesti Televisiooni päevakajaline draamasari aastatel 1987–1989. Kutselistest näitlejatest osales Malle Pärn, teised olid harrastusnäitlejad.
"Kaevuteed" filmiti Harju maakonnas Raasiku vallas Arukülas.
Mikk Targo
Mikk Targo (sündinud 18. detsembril 1959) on eesti muusik ja helilooja.
Targo on olnud ansamblis Muusik Seif trummar, ka ansamblites Uus Generatsioon ja Vitamiin mängis ta löökpille ja lisaks viimases bändis mõne pala ka laulis. 1981 moodustas ta grupi Sunshine Reggae Surprise Band, mille solistiks oli Kongo päritolu Antonio Malanda. 1980ndate teises pooles mängis Marju Läniku saateansamblis Kontakt.
Targo loodud poplauludest on tuntuim "Karikakar", mille valisid 2017. aastal rahvahääletusel Raadio 2 kuulajad Saja Aasta Hitiks nr 1.
Pärjati 2022. aastal Eesti Muusikaauhindadel auhinnaga panuse eest Eesti muusikasse.
Tegevus poliitikas
Mikk Targo kuulub alates 2022. aastast erakonda Isamaa.
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 3 (Tallinna Mustamäe ja Nõmme linnaosad) 76 häält ning ei osutunud valituks.
Isiklikku
Mikk Targo ema oli Leelo Kõlar, isa oli Guido Targo (7. juuni 1926 – 25. märts 2008), vanaisa oli Riho Päts. Tema poolõed on/olid Ele Kõlar, Kaja Kõlar ja Paap Kõlar, nende isa Erich Kõlari poeg teisest abielust Jelena Poznjak-Kõlariga on Margo Kõlar.
2S7 Pion
2S7 Pion (vene keeles 'pojeng') on NSV Liidus valmistatud liikurhaubits. GRAU indeks 2S7, NATO  M1975.
Modifikatsioon 2S7M Malka.
Messier 4
Messier 4 (ka M4 ja NGC 6121) on kerasparv, mis asub Skorpioni tähtkujus.
Parve avastas 1745. aastal Philippe Loys de Chéseaux ja 1764. aastal lisas Charles Messier selle oma kataloogi. Messier 4 oli ainus kerasparv, mille tähti õnnestus Messieril edukalt vaadelda.
Messier 4 asub Maast umbes 7200 valgusaasta kaugusel ja on koos NGC 6397ga Maale lähimaid kerasparvi. Parv sisaldab üle 100 000 tähe ja selle vanus on umbes 12,2 miljardit aastat.
See on üks lihtsamini leitavaid kerasparvi, sest see asub Antaaresest ainult 1,3 kraadi läänes.
Tammõkülä
Tammõkülä (ka Tammeküla) oli küla Valgamaal. Küla jääb tänapäeval Hargla küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Hargla kihelkonda.
Tammõ (Valgjärve)
Tammõ oli küla Põlvamaal. Küla jääb tänapäeval Saverna küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Kanepi kihelkonda. Küla kaotati 1970. aastatel.
Anneli Ammas
Anneli Ammas (neiupõlvenimi Anneli Külaots; 29. märts 1962 – 27. august 2019) oli eesti ajakirjanik.
Ta lõpetas 1980. aastal Johannes Käisi nimelise Põlva Keskkooli ja 1985. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajakirjanduse erialal. Töötas Haapsalu rajooni ajalehes Töörahva Lipp (1988. aastast Läänlane).
1989. aastal asutas koos abikaasa Andres Ammase ja Arne Veskega ajalehe Lääne Elu.
Ta on olnud Eesti Päevalehe ajakirjanik ja ajalehe Postimees uuriva toimetuse reporter.
Mälestuse jäädvustamine
2020. aastal asutati Anneli Ammase nimeline hea ajakirjanduse preemia.
Välislingid
ise: a Ammas, Anneli
Izumi (Kagoshima)
Linn moodustati 1954. aastal, 2006. aastal liideti Noda ja Takaono linn.
Elanike arv on 50 804 (1. juuli 2023).
Aretē
Aretē (vanakreeka keeles ἀρετή; eesti keeles voorus, loomutäius) tähendas Vana-Kreekas üldiselt isiku suurepärasust või asja väljapaistvat kvaliteeti või suurt väärtust.
Isikute puhul peetakse silmas tublidust, eriti sõjalises mõttes (vaprus, kangelaslikkus). Sageli on sellega seotud kujutlus, et tubli on ka edukas. Paistab, et algselt oli aretē ainult aadli ideaal. Hiljem võtsid mõiste omaks ka laiemad kihid, eelkõige haridusele orienteeritud linnaülemkiht. See tõi kaasa ka tähenduse muutuse: esiplaanile tulid sotsiaalsed pädevused, eriti kodanikukvaliteedid, ja poliitiline juhtimisvõime.
Vooruslik võib aretē mõttes olla nii inimene, linnriik, käitumine, töö, tööriist kui mistahes inimesse puutuv nähtus. Voorused võivad esineda mitmesugustes funktsioonides: teoreetilistes, eetilistes, poeetilistes, praktilistes, moraalsetes jne. Peamiselt aga seotakse voorused siiski inimese ja tema loomuomadustega.
Antiikfilosoofias oli aretē kui voorus vooruseetika keskne mõiste. Peaaegu kõik filosoofiakoolkonnad olid ühel meelel selles, et õnnestunud elamine ja sellega seotud meeleseisund eudaimonia eeldavad aretē omamist. Mõned filosoofid arvasid, et eudaimonia seisnebki aretē's.
Filosoofias on voorus eetika mõistena kasutusel antiigist saadik. Selle vanakreekakeelset tähendust on tõlgitud loomutäiuseks ja "loomuomaduste parimaks väljakujundatuseks", lihtsamalt tähendab aretē parimust. Terviklik väljend ethikē aretē tähendab vanakreeka keeles kombelist täiust või parimust. Voorust võib määratleda kui iseloomuomadust või loomuomaduste kompleksi, mida heaks (agathos) peetakse. Headus pole siinkohal mitte niivõrd moraalne headus või heatahtlikkus, vaid pigem suurepärasus, suutlikkus või tõhusus. Periklese ajal kujunes välja nimetus vooruste kompleksile, mida nimetati kalokagathia (tõlgitakse nt iluheadus, "üllus ja headus"), mis on ühendus ilust ja headusest (kalos kai agathos) ning mis ühendab vooruse määratlusena endas elegantsi ja suurepärasuse kui heroilise ideaali.
Platonist saadik peetakse inimese kardinaalvoorusteks tarkust (sophia), mõõdukust või tervemeelsust (sōphrosynē), vaprust või mehisust (andreia) ja õiglust-õigemeelsust (dikaiosynē). Selliste vooruste filosoofilise määratlemisega hakkas esimesena tegelema Platoni õpetaja Sokrates.
Antiik-Kreeka eetika lähtus vooruste kui inimloomu ideaalide püüdlemisest. Tolle aja eepilises kirjanduses kirjeldatakse teatud vooruste kehastusena sangareid (nt Achilleus, Agamemnon, Odysseus, Theseus jne), kes olid toonase ühiskonna jaoks justkui rollimudelid. Voorused moodustasid terviku, millele vastates võis inimene teenida ära õnnelikkuse või hea saatuse (eudaimonia). Vooruste eetika on samas seotud ka toonase aristokraatia ja kangelaseetikaga, nimelt hinnati inimest pigem tema maine, kuulsuse või sära (doxa, phēmē, kleos) kui tegelike omaduste järgi. Inimesele oli ihaldusväärsem surra kuulsalt ja säravalt kui elada tuhmilt ja silmapaistmatult. Vooruste täideviimine oma elus tagas või arvati tagavat õige maine ja hea elu.
Sõna päritolu
Sõna päritolu ei ole selge. Keskajal tuletati see etümoloogiliselt tegusõnast areskein ('meeldima, rahuldama'), ja ka vanemas teaduskirjanduses oli see etümoloogia levinud. Praeguse uurimisseisu järgi aga otsest seost selle tegusõnaga ei ole, vaid sõna seostatakse sõnaga areíōn (keskvõrre) sõnast agathós 'hea'). Arhailisel ajajärgul käis sõna agathos ütluses isikute kohta esmajoones mehe võitlustubliduse kohta: teda peeti heaks, kui ta vapralt võitles. Selline võitleja kuulus ühiskondlikku eliiti, ta oli lugupeetud, suursugune ja reeglina jõukas, seetõttu võis agathos tähendada ka 'aadellik'. Seepärast oli ka keskvõrde põhitähendus 'vapram, tugevam, (võitluses) tublim'.
Tähendus üldkeeles
Antiikaja üldkeeles tähendab aretē isiku tublidust oma eriliste ülesannete täitmisel või asja (ka looma või kehaosa) kõlblikkust otstarbeks, milleks ta on mõeldud. Näiteks võib aretē olla noal, silmal või hobusel. Isiku puhul seisneb aretē nende tunnuste kogumis, mis teevad ta väljapaistvaks ja suurepäraseks. Käibiv eeskuju on Homerose eepostega määratud kangelaseideaal, mis seisneb vaimsetes ja iseloomuomadustes koos kehaliste eelistega. Kangelane kehastab seda ideaali elus ja surmas; aretē annab talle võime väljapaistvateks saavutusteks, mis toovad kuulsust. "Tubliduse" aspektide seas on praktiline tarkus, vaprus ja ka kehaline jõud. Tubli kangelane on tegutsemis- ja läbilöögivõimeline. Tavaliselt on ta edukas, kuid teda võib tagada ka ebaõnn. Ka Homerose jumalatel on aretē. ja tal on ka naiste aretē, mis meeste omast kardinaalselt erineb.
Nii et aretē antiikaja üldkeeles võib tõlkida "heaolemiseks" (suure kõlblikkuse määra mõttes). Tõlkimine "vooruseks" on eksitav, sest põhitähendus ei pea silmas vooruslikkust moraalses mõttes (kuigi konkreetsetel juhtudel võidakse ka seda silmas pidada). Alles filosoofias käsitatakse aretē'd järjekindlalt moraalselt.
Sõjamehe aretē'd ülistab Sparta luuletaja Tyrtaios, kelle jaoks on eriti tähtis valmisolek surra.
Sarnaseid mõtteid on värssides, mis on pärandunud Theognise nime all (Corpus Theognideum). Nagu Tyrtaioselgi, tõstetakse seal esile tubli inimese panust riigile. Mitte enam väljapaistev individuaalne saavutus nagu üksikvõitluses Homerosel, vaid vastupidamine lahingurivis moodustab kodanikeväes vapra sõjamehe aretē. Corpus Theognideumis propageeritakse aretē ideaali, mis seab esiplaanile õigluse kui aadlile spetsiifilise vooruse. Mitteaadlikele (demokraatidele), kes tõrjusid aadli mõju riigis tagaplaanile, omistatakse aretē puudujääk. Luuletaja kaebab selle üle, et kaasaegsetel jääb vajaka traditsioonilise aretē mõistmisest. Neid huvitavat ainult rikkus. Seda peab ta küll aretē üheks aspektiks, ometi ei tohtivat tublidust taandada omandi olemasolule. Tähtsad olevat ka õiglus, vaprus, jumalate austamine, mõõdukus (sōphrosynē) ja praktiline elutarkus.
Kirjanduslikult ja poeetiliselt personifitseeriti aretē'd antiikajal harva; erinevalt Rooma Virtusest kultuslikku austamist jumalusena ei olnud. Kujutavas kunstis on personifitseeritud aretē kujutisi.
Sofistika
5. sajandi teisel poolel eKr tekkis Kreeka linnades, eriti Ateenas, ülemkihis lai ja intensiivne hariduspüüdlus. Haridusvajaduse rahuldamiseks tegutsesid rändõpetajad, kes tasu eest õpetasid. Nende nn sofistide haridus- ja kasvatuspakkumine orienteerus praktilistele eesmärkidele. Nad tahtsid vahendada teadmisi ja vilumusi, mis võimaldasid aktiivset ja edukat osavõttu riigielust ja õigusemõistmisest. Püüeldi aretē poole, mida ei käsitatud enam traditsiooniliste aristokraatlike ideaalide mõttes, vaid seda võidi tõotada igale piisavalt õppimisvõimelisele inimesele. Aretē, mida sofistid ja nende arvukad õpilased silmas pidasid, oli sõnaliselt vahendatav. Jutt oli teadmisest, kvalifikatsioonist, mis peavad tagama sofisti koolituse läbinule edu ja vastava sotsiaalse staatuse. Edu, mis oli kuulunud juba traditsioonilise aristokraatliku tublidusideaali juurde, oli aretē keskne aspekt, mis oli sofistide õpetuse eesmärgiks. Õpilased tahtsid omandada eriti poliitilist läbilöögivõimet.
Sofistide väidet, et aretē on õpitav, üldiselt ei aktsepteeritud. Selle vastased väitsid, et aretē oleneb sünnipärastest eeldustest või et selleni jõutakse omaenda pingutusega ilma võõra kaasabita. Selle vaate pooldajad esitasid argumendi, et ei ole olemas kvalifitseeritud aretē õpetajaid; erinevalt näiteks meditsiinist ei saavat asjatundjate ja võhikute vahel vahet teha. Kuulsatel, eeskujulikel meestel, nagu Periklesel ja Themistoklesel ei olevat õnnestunud omaenda aretē'd poegadele vahendada, vaid nende pojad olevat osutunud mittetublideks. Paljud sofistide õpilased ei olevat suutnud ''aretēd omandanud ja jäänud edututeks, ja mõni olevat 'aretēga silma paistnud, kuigi ta vastavat koolitust ei saanud.
Aretē filosoofias
Kõik antiikaja koolkonnad, mis eetikaga tegelesid, välja arvatud kürenaikud, käsitasid aretē'd vahendina taotletava eudaimonia seisundi saavutamiseks või isegi selle seisundi olemusliku elemendina. Oli olemas isegi käsitus, mille järgi aretē moodustabki kogu eudaimonia. Eudaimonia all mõisteti head, õnnestunud elamist ja sellega seotud meeleseisundit. Sõna tõlgitakse tavaliselt ebatäpselt "õnneks", "õnnelikkuseks" või "õndsuseks", kuid tegu ei ole tundega.
Sokrates
Platoni Sokrates on veendunud, et vooruse teadmist on võimalik saavutada ja ka teistele vahendada. Tema jaoks on aretē põhimõtteliselt õpetatav ja ka teistele vahendatav, kui vastavad sünnipärased eeldused on olemas. Õpetatavuse põnhimõtte praktikasse rakendamise suhtes on ta siiski skeptiline, sest aretē olemus ei ole piisavalt selge. Diskussioonis sofist Protagorasega ta isegi vaidlustab õpetatavust, ent seal ei ole tal põhimõttelised, vaid empiirilised argumendid. Seal tuleb kontrollida Protagorase ja teiste sofistide pretensiooni, et nad on aretē õpetajad. Õpetatavuse printsiibile räägib näiliselt vastu ka ajaloolise Sokratese veendumus, et tema ise – nagu kõik teisedki – on mitteteadja (ma tean, et ma midagi ei tea). Tegelikult rõhutas ajalooline Sokrates nähtavasti, et tal ei ole ümberlükkamatut "teadmist" sundival tõestamisel põhineva tõetunnetuse mõttes. Selles mõttes laseb Platon Sokratesel nentida, et ta ei tea, mis on aretē, ega tunne ka kedagi, kes teaks. Sellegipoolest sai Sokrates pidada vooruse teadmist teadmise liigiks, kui ta lähtus teisest teadmisekäsitusest (teadmine nõrgemas mõttes). Selle tähenduse järgi on tegu kindlusega, mis tekib, kui kõik falsifikatsioonikatsed on nurjunud. Platoni Sokratese käsitus vooruse teadmise õpetatus on seetõttu ajaloolise Sokratese tunnetusteoreetilise skepsisega ühitatav.
Platoni Sokratese vaade, et ei ole erilist mehe ega naise voorust, vaid voorus on kõigile inimestele sama ja selle saavutatavusel ei ole soolist erinevust, läheb tõenäoliselt tagasi ajaloolisele Sokratesele.
Platon
Platon laseb oma dialoogides Sokratesel esindada ka positsioone, mis eeldavad spetsiifilist Platoni mõttevara ega ole ajaloolise Sokratesega seostatavad. Siia kuuluvad ütlused aretē ja üksikute vooruste kohta Platoni hingeõpetuse ja ideedeõpetuse raames.
Filosoofiaväline ja filosoofiline aretē
Platon töötab välja oma voorusõpetuse, kasutades aretē mõiste traditsioonilisi ja käibivaid tähendusaspekte ning diskuteerides traditsiooniliste vaadetega. Ta eristab tõelist, mõistuslikul taipamisel põhinevat aretē'd, mida teostab filosoof, mis on sellest vaatekohast ainult osaliselt õiged või koguni täiesti ekslikud. Filosoofilise aluseta õige käitumine, mida peetakse vooruslikuks, võib põhineda harjumusel ja kasvatusel või looduslikul eeldusel või tulla tegude tagajärgede kalikuleerimisest. Platon ei heida niimoodi motiveeritud praktikat kõrvale, vaid uurib seda kriitiliselt ning õigustab seda osaliselt. Nii tunnustab ta õige kodanikukäitumise väärtust, sest see on riigi püsimiseks möödapääsmatu. Filosoofiliselt harimatud ei praktiseeri küll seda, mida nad vooruseks peavad, selle enese pärast, vaid sellepärast, et nad taotlevad kuulsust ning orienteeruvad ilma kriitilise järelemõtlemiseta ühiskonnas omaksvõetud väärtussüsteemile, ometi aga võib nende tegevus kasulik olla. Et sellised ettekujutused voorusest ei põhine teadmisel, siis ei ole tegu tõelise voorusega. Need on ainult arvamused, mille esindajad ei saa aru, miks need õiged on.
Paul Truusmann
Elulugu
Paul Truusmann sündis Tallinnas, kus omandas ka alg- ja keskhariduse. 1906. aastal lõpetas Tallinna Nikolai Gümnaasiumi. Seejärel õppis Peterburi ülikooli ajaloo- ja filoloogia teaduskonnas, mille lõpetas I järgu diplomiga 1910. aastal. Ülikooli lõpetamise järel oli aastatel 1911–1917 vene keele ja filosoofia õpetaja Tallinna Aleksandri Gümnaasiumis. 1917. aastal evakueerus koos kooliga Lõuna-Venemaale, kus töötas ja elas 1920. aasta juunini. 14. novembrist 1920 kuni 1. augustini 1923 oli Petseri Gümnaasiumi direktor. 1. augustil 1923 viidi üle ajaloo ja psühholoogia õpetajaks Võru Õpetajate Seminari, kus töötas kuni 1. augustini 1930. Seminari kõrval töötas alates 1. augustist 1927 ka Võrumaa Rahvahariduse Seltsi Poeglaste Gümnaasiumis ja Võrumaa Rahvahariduse Seltsi Tütarlaste Gümnaasiumis ning Võru Naiskutsekoolis, andes tunde ajaloo, filosoofia, kodanikuteaduse ja vene keele alal. Seminari sulgemise järel 1. augustil 1930 asus elama Tallinnasse Nõmmele ning tegutses edasi filosoofia ja vene keele õpetaja ning lektorina Tallinna Kolledžis ja rahvaülikoolis, andes vahetevahel tunde ka teistes koolides. Tallinnas elades töötas lühemat aega ka Tallinna perekonnaseisuametis. Tegi kaastööd ajakirjale Kasvatus. Paul Truusmann tegi enesetapu ja suri 12. oktoobril Nõmmel ning on maetud Tallinna Siselinna kalmistule.
61 (Tallinna bussiliin)
pisi|[[Rahumäe tee ja Tervise tn ristmik]] 61 on Tallinna bussiliin, mis sõidab Kotermaa bussipeatuselt Järve haigla juurde. Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS. Ning liiklus toimub iga päeviti.
Peatused
Kotermaa > Järve haigla
Buttsi maakond
Buttsi maakond (Butts County) on maakond Ameerika Ühendriikides Georgia osariigis.
Maakonna halduskeskus on Jackson.
Ajalugu
Maakond moodustati 1825. aastal.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 23 655.
Rahvaarvu muutus (hinnanguline 1. juuli seisuga) :
Otseliin Vladimir Putiniga
pisi|2001. aasta saate edastamine [[Puškini väljakul Moskvas]] "Otseliin Vladimir Putiniga" on iga-aastane televisiooni otsesaade, mille käigus Venemaa Föderatsiooni president (aastatel 2008–2011 peaminister) Vladimir Putin vastab Venemaa elanike küsimustele. Esimene saade toimus 2001. aasta 24. detsembril.
Saate formaat
Saade saab teoks mobiilsete televisiooni-ülekandejaamade abil otselülituste tegemisega Venemaa suurematest linnadest. Vladimir Putinile esitatakse küsimusi tasuta numbril telefonitsi, e-kirja teel või SMS-sõnumiga, viimasel ajal ka Twitteriga, elanike küsimusi vahendavad saatejuhid. Televisiooni otsesaatest osavõtjad läbivad eelnevalt spetsiaalse selektsiooni. Seejärel jagatakse neile välja või kooskõlastatakse küsimused, mida V. Putinile esitada.
1. otsesaade
Esimene otsesaade toimus 2001. aasta 24. detsembril. Otsesaadet näitasid kaks üleriigilist telekanalit, ORT ja RTR. Telefonitsi ja interneti teel saabunud küsimusi edastasid presidendile kaks saatejuhti. Kaks tundi ja 40 minutit kestnud saate jooksul vastas Venemaa Föderatsiooni president 47 küsimusele.