cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dioksiinid
Mõju inimese tervisele
Kõrge dioksiinide hulk organismis võib põhjustada akne rasket vormi klooraknet. On näidatud ka sarkoomi (pahaloomuline kasvaja) tekke riski. Epidemioloogilised uuringud on näidanud vähitekke riski kõrge dioksiini koguse tõttu kõikides kehapiirkondades. Muud võimalikud inimesel esinevad efektid võivad olla järgmised:
Pissiv poiss
Riietamine
2010. aasta veebruaris riietati kuju setu rahvarõivastesse.
Eesti Kultuurifond
Eesti Kultuurifond (lühend EKF) oli 1987–2000 eksisteerinud Eesti fond.
EKF asutati 17. aprillil 1987 Tallinnas Nõukogude Liidu Kultuurifondi Eesti Vabariikliku Osakonnana. 1988–1989 eraldus EKF Nõukogude Kultuurifondi juurest. 1989 võeti vastu EKFi põhikiri.
Riina Rillo
Riina Rillo (sünninimi Riina Jaanisk, sündinud 7. juuni 1956) on eesti maalikunstnik ja galerist.
Ta lõpetas Oskar Lutsu Palamuse Gümnaasiumi ja Tartu Kõrgemas Meditsiinikoolis. Kunstialased akadeemilised teadmised on ta omandanud Eesti Kunstiakadeemia Avatud Akadeemias Tiit Pääsukese, Aimar Kristersoni, Tiina Tammetalu, Maarit Murka, Kaisa Puustaku juhendamisel ja Tartu Kõrgemas Kunstikoolis "Pallas" Eve Eesmaa juhendamisel.
Lisaks on Rillo õppinud Estonian Business Schoolis ärimajanduse juhtimist. Enne kunstivaldkonda asumist töötas ta meditsiinis, kultuurijuhina, panganduses ja riigiametis.
Kunstnik on viljelenud kriitpastell-maali, akvarelli, akrüülmaali, siidimaali ja keraamikat. Valdavaks on tema loomingus õlimaal.
Isikunäitused
Isikunäitusi on Riina Rillo korraldanud alates 2007. aastast. Grupinäitustel on ta osalenud alates 2000. aastast.
Andrej Kaścicyn
pisi| Andrej Alehavič Kaścicyn (valgevene keeles Андрэй Алегавiч Касціцын; sündinud 3. veebruaril 1985 Navapołackis) on Valgevene jäähokimängija, kes mängib parema ääreründajana KHL-i klubis Nižnekamski Neftehimik.
Ta alustas karjääri kodumaa klubis Polimir Novopolotsk. 2002. aastal sõlmis ta lepingu Venemaa kõrgliiga klubiga Moskva CSKA.
2003. aastal valiti ta NHL-i draft'is Montreal Canadiensi poolt 10. valikuna. Hooajal 2004–05 suundus ta Põhja-Ameerikasse, mängides esmalt American Hockey League'i klubis Hamilton Bulldogs. NHL-is tegi ta Canadiensi meeskonnas debüüdi 2005. aasta detsembris. Canadiensis mängis ta kokku seitsmel hooajal. Hooajal 2011–12 mängis ta veel teises NHL-i klubis, Nashville Predatorsis.
Hooajal 2012–13	suundus ta KHL-i, liitudes Tšeljabinski Traktoriga, kus mängis kolm hooaega. Seejärel mängis ta veel Sotši, Nižni Novgorodi Torpedo, Kunluni Red Stari ja Minski Dinamo. 2020. aasta mais sõlmis ta üheaastase lepingu Nižnekamski Neftehimikiga.
Kaścicyn on kuulunud regulaarselt Valgevene jäähokikoondisse. Ta on kuulunud Valgevene koondise meeskonda kümnetel maailmameistrivõistlustel ning 2010. aasta taliolümpiamängudel.
2008. aastal valiti ta Valgevene aasta jäähokimängijaks.
Bornhövedi lahing (1227)
thumb|Skandinaavia 1219. aastal — Taani poolt okupeeritud alad on helerohelisega
(Teine) Bornhövedi lahing toimus 22. juulil 1227 Bornhövedi lähedal Holsteinis. Schauenburgi ja Holsteini krahv Adolf IV — juhtides armeed, mis koosnes Lübecki ja Hamburgi linnade vägedest, umbes 1000 ditmaršlasest ning Holsteini ja erinevate Põhja-Saksa aadlike ühendvägedest — võitis Taani kuningat Valdemar II ja Welf Otto Last.
Taust
Valdemar ja tema eelkäija kuningas Knud VI olid eelnevalt vallutanud Holsteini, Mecklenburgi, Hamburgi, Lübecki (1202), Ratzeburgi ja Pommeri ranniku, sealhulgas Rügeni saare.
Lahing
Võitlust hoiti mõlemal poolel väga kindlalt ja see jätkus ebatavaliselt kaua ning tapatalgud olid nii suured, et väidetavalt olid selle võitlejad võidelnud põlvini veres. Taani kuningas jäi ühest silmast ilma ja tema all tapeti mitu hobust, kuid tema väed ja nende liitlased võitlesid nii vapralt, et võit oleks olnud nende, kui vaid sakside etnilise rühma Dithmarscheni kontingent poleks deserteerunud. Lahingu kõige kriitilisemal hetkel läksid need väed vaenlase poole üle ja taanlased olid kohustatud järele andma. Järgnenud segaduses võeti Otto Laps ja Ribe piiskop vangi. Otto saadeti Mecklenburgi isandkonna pealinna Rostocki, kus ta suleti kindlusesse. Kuid Taani kuningas, kes lahinguväljalt põgenes, tegeles selle katastroofi parandamisega, moodustades uue armee, millega ta vaenlast vaos hoidis.
Tulemused
Lahingu tagajärjel viidi Taani piir Saksa-Rooma riigiga Elbe jõest taas põhja poole Eideri jõeni, Schleswigi hertsogkonna lõunapiirini. See piir jäi jõusse 1806. aastani. Võidukas Adolf IV taastas Holsteini krahvkonna ja tema kaasvõitleja Saksi hertsog Albrecht I kinnitas end taas Schauenburgi ja Holsteini krahvide lääniisandana Welfide nõude vastu. Dithmarschen tõrjus Taani ülemvõimu ja naasis Bremeni peapiiskopkonna väga lõdva ülemvõimu alla, sillutades teed selle talurahva vabariigi de facto autonoomiale aastani 1559. Rügeni vürstkond oli ainus valdus Saksa-Rooma riigis, mis jäi pärast lahingut Valdemarile.
Vaskpuhkpillid
pisi Vaskpuhkpillid on puhkpillide hulka kuuluvad muusikainstrumendid, millel tekib heli, kui pilli resonaatortorus hakkab õhk võnkuma pillimängija huulte vibreerimise toimel.
Andrej Kaścicyn
Ka tema noorem vend Siarhiej Kaścicyn on jäähokimängija.
Vaskpuhkpillid
Tekitatava heli kõrgust on võimalik muuta mitmel moel: huulte kuju ja pinge muutmisel, õhuvoolu suurendamisel või vähendamisel, resonaatortoru pikkuse muutmisega.
Nimetus "vaskpuhkpill" ei tähenda, et pill on tingimata valmistatud vasest. Mõned vaskpuhkpillid, näiteks alpisarv, serpent ja didžeriduu, on valmistatud puidust, vasest valmistatud saksofon on aga puupuhkpill. Selline vastuolu tuleb sellest, et pille rühmitatakse tegelikult heli tekitamise viisi järgi.
Alma Vaarman
Alma Vaarman oli illegaalse Eestimaa Kommunistliku Partei liige 1922. aastast ja illegaalse EKP III kongressi delegaat. Aastal 1922 oli ta üks ELKNÜ I kongressi kuueteistkümnest osalejast. Hiljem Nõukogude okupatsiooni ajal olid nad koos Vladimir Kanguriga viimased veel elus olevad ELKNÜ I kongressi delegaadid ning "revolutsiooniveteranid".
Alma Vaarman oli aastatel 1922–1923 Töölisühisuste Kesknõukogu ja EKP Tallinna komitee liige.
Ta vangistati illegaalse riigivastase poliitilise tegevuse eest Eestis 1923. aastal ja mõisteti selle eest viieks aastaks vangi.
1929. aastal siirdus A. Vaarman salaja Nõukogude Liitu. Aastatel 1929–1931 õppis ta Moskva rahvusvahelises Lenini koolis, kus lõpetas kursuse kolme aasta asemel kahe aastaga. 1931. aastal esitas ta lõputöö teemal "EKP poliitika ja taktika maaküsimuse lahendamisel Eestis 1917–1919 aastail". Esines ettekandega Kominterni Poola-Balti Ländersekretariaadi istungil Mitzkevic-Kapsukase juhtimisel. Pärast seda suundus Krimmi ja sealt naastes heideti EKP-st välja. Ennistati 1934. aastal kui eksikombel väljaheidetu. Aastatel 1931–1937 töötas ta Moskva teedeministeeriumis kaadriinspektorina. Aastatel 1935–1937 õppis ta Moskva kirjandusinstituudi eriosakonnas. 9. oktoobril 1937 arreteeriti ta Moskvas rahvusdemokraatia vastu suunatud aktsiooni käigus. 1946. aastal rehabiliteeriti ja naasis Eestisse. Aastatel 1946–1950 oli ta Tallinnas laotööline. 1950–1956 elas väljasaadetuna Krasnojarski krais. 1956–1957 oli ta Nõmme invaliididekodu majandusjuhataja. Läks 1957. aastal pensionile. Teenete eest Eesti kommunistlikus liikumises nimetati ta 1957. aastal personaalpensionäriks.
Alma Vaarman suri 1992. aastal ja on maetud Rahumäe kalmistule.
Peep Algvere
Ta lahkus koos isaga aastal 1944 Rootsi, ta lõpetas Södra Ladina gümnaasiumi ja Stockholmi Ülikooli. Ta oli korporatsiooni Fraternitas Estica liige. Kaitses aastal 1968 Karolinska Instituudis dr. med. väitekirja.
Ta töötas aastatel 1961–1968 Karolinska haigla silmakliinikus. Aastatel 1971–1972 täiendas ta ennast Bostoni Biomeditsiini Instituudis. Aastatel 1968–1996 töötas ta Karolinska Instituudis dotsendina. Aastast 1997 oli ta Linköpingi Ülikooli professor ja silmakliiniku juhataja. Ta on juurutanud uusi silmaoperatsiooni ja silmaravi meetodeid. Ta on leiutanud uusi seadmeid silmapõhjahaiguste diagnoosimiseks ja ta on avaldanud üle 150 teadustrükise.
Ta oli vitrektoomia ekspert, kinkinud Tartu Ülikoolile vastavaid seadmeid. Ta oli ühingu Svensk Förening för Vitreoretinal Kirurgi esimees ja Eesti Arstide Seltsi Rootsis esimees.
Isiklikku
Tema isa Karl Algvere oli metsateadlane.
Celle Enomondo
Celle Enomondo on vald Itaalias Piemonte maakonnas Asti provintsis.
Tuumasõda
Tuumasõda on sõda, milles kasutatakse peamiselt tuumarelva.
Seni ainuke sõda, kus kasutati tuumarelva, oli teine maailmasõda, kui Ameerika Ühendriigid kasutasid tuumarelva Jaapani vastu, heites tuumapommid Hiroshimale ja Nagasakile augustis 1945.
Nigul Maatsoo mälestusvõistlused
Nigul Maatsoo mälestusvõistlused olid poksivõistlused, mida 1968–1981 peeti poksija Nigul Maatsoo auks.
Gulfi maakond
Maakonna halduskeskus on Port St. Joe.
Ajalugu
Maakond moodustati 1925. aastal.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 15 863.
Lottinghen
pisi|Lottingheni kirik
Lottinghen on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Lottinghen asub u. 23 km Boulogne-sur-Merist idas, teede D204 ja D254 ristumiskoha ümbruses.
Ajalugu
13. märtsil 1944 ründas Üheksas õhuvägi "V-relvade" paika Lottinghenis.
pisi|tühi|
Rein Truupõld
Rein Truupõld (enne eestistamist Reinhold Treufeld; 30. november 1907 Kiiu – 1. märts 1944 Sinimäed) oli eesti sõjaväearst.
Ta lõpetas aastal 1930 Tallinnas Rahvaülikooli Seltsi Erakolledži. Tartu Ülikoolis õppis ta aastal 1930 filosoofiateaduskonnas, aastatel 1931–1937 arstiteaduskonnas, mille lõpetas. Ta oli ÜS Raimla vilistlane.
Ta töötas aastatel 1938–1944 Tallinna Linna Keskhaiglas ja Tõnismäe Haiglas kirurgina. Aastal 1944 oli ta arstina Saksa armees. Ta langes Sinimägedes.
Ta langes rügement "Tallinn" I pataljoni (Viljandi pataljon) arstina Narva rindel 1944. aastal.
Jozini
Jozini on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis KwaZulu-Natali provintsis uMkhanyakude ringkonnas, Jozini valla halduskeskus.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Jozini elanikest mustanahalisi aafriklasi 90,60%, India või Aasia päritolu inimesi 4,28%, valgeid 3,22%, värvilisi 0,26% ja teisi 1,63%. Suulu keelt pidas emakeeleks 84,22% inimesi, inglise keelt 5,78%, afrikaani keelt 1,93%, tsvana keelt 0,85% ja ndebele keelt 0,76%.
Kourtney Kardashian
Kourtney Mary Kardashian Barker (sündinud 18. aprillil 1979 Los Angeleses) on Ameerika Ühendriikide ettevõtja, modell ja tõsielustaar.
Siguļi
Siguļi on küla (vidējciems) Lätis Ādaži piirkonnas Carnikava vallas. Asula asub merepinnast 4 meetri kõrgusel Dzirnezersi järve ja Koiva jõe vahel maantee A1 ääres.
Kourtney Kardashian
Ta sai tuntuks tõsieluseriaalis "Keeping Up with the Kardashians".
Siguļi
Siguļi on Carnikava kandi traditsiooniline keskus, kuni aastani 2017 asus seal Carnikava kirik, selle juures asusid kool ja kalmistu. Teise maailmasõja järel rajati külla Dzirnupe ja Kaujmala suvilakooperatiivid. Külas asub Carnikava eriinternaatkool, seal on ka Dzirnkalnsi puhkebaas. Külas asub Riia–Skulte raudteeliini Gauja raudteepeatus, sinna jäävad Gaujas pagrieziensi, Siguļi ja DIS Gaujmala bussipeatus.
Lääne ringkonnaprokuratuur
Lääne ringkonnaprokuratuur on Justiitsministeeriumi valitsemisalas olev valitsusasutus; Riigiprokuratuuri allasutus. Ringkonnaprokuratuuri hoone asub Pärnus Pikal tänaval 16b. Ringkonnaprokuratuuri tööpiirkond on Pärnu, Hiiu, Järva, Lääne, Rapla ja Saare maakond.
Siguļi
Külas kasvav tamm ümbermõõduga 4,8 meetrit ja männid ümbermõõtudega 2,8 m, 2,74 m, 3,1 m ning Siguļi hiidmänd ümbermõõduga 2,21 meetrit on looduskaitse all. Kiriku asupaik on regionaalse kaitse all olev muinsusmälestis.
Kourtney Kardashian
Perekond
Tema isa on Robert Kardashian, ema Kristen Jenner (tuntud kui Kris Jenner), õed Kim Kardashian ja Khloé Kardashian, vend Robert Kardashian ning poolõed Kendall Jenner ja Kylie Jenner.
Lääne ringkonnaprokuratuur
Ringkonnaprokuratuuri juhtivprokurör on Kristine Tamm.
Kourtney Kardashian
Isiklikku
Kardashian alustas suhet Scott Disickiga 2006. aastal. 14. detsembril 2009 sündis neil poeg Mason Dash Disick. 8. juulil 2012 sündis tütar Penelope Scotland Disick. 14. detsembril 2014 sündis poeg Reign Aston Disick. 6. juulil 2015 teatas E! News, et paar otsustas lahku minna.
Siguļi
Sealsele kalmistule on maetud Ojārs Vācietis ja tema abikaasa Ludmila Azarova.
2015. aastal oli külas 224 elanikku, 2020. aastal 369.
Victoria ülikool
pisi|Ülikooli hoone Victoria Ülikool (inglise keeles University of Victoria) on ülikool Kanadas Briti Columbia provintsis.
Ülikool asutati 1903. aastal.
Ülikoolis õpib üle 22 000 üliõpilase.
Bayāt-e Turk
Bayāt-e Turk (pärsia keeles بیات ترک) või Bayāt-e Zand (pärsia keeles بیات زند) on osa Dastgāh-e Šur 'ist Iraani traditsioonilises muusikas. Mõnda religioosset teksti, nagu näiteks adhan 'i, lauldakse sellel viisil.
Selle nimi võib viidata zande hõimule Fārsi provintsis Iraanis või turgi rahvaste hõimudele Iraani lõunaosas.
Harud
Selles muusikalaadis on erinevaid harusid:
Reaktsiooni staadium
Keemilise reaktsiooni staadiumi all mõistetakse elementaarreaktsiooni teel lähteühenditest produktideni.
Keemiline reaktsioon võib kulgeda ühes staadiumis või mitmes staadiumis üle ühe või mitme intermediaadi. Enamasti on mõni reaktsiooni staadium kiire ja mõni aeglane. Näiteks nukleofiilse asenduse reaktsioonid, mis olenevalt lähteühendi keemilisest olemusest ja tingimustest toimuvad kas ühes staadiumis (SN2) või kahes staadiumis üle karbokatioonse intermediaadi (SN1).
Reaktsiooni staadiumide ja kiirust limiteeriva staadiumi teadmine on oluline osa reaktsioonimehhanismist.
Austraalia parlament
Austraalia parlament (ametlikult Föderaalparlament, ka Ühenduse Parlament) on Austraalia seadusandliku võimu organ.
Austraalia parlamendi avaistung toimus 9. mail 1901 ning aastatel 1901–1927 toimusid istungid Melbourne'i parlamendihoones, mida tavaliselt kasutab Victoria osariigi parlament. 1923. aastal alustati Canberras uue parlamendihoone ehitust ning hoone valmis 1927. aastal. Istungid pidid seal toimuma järgmised 50 aastat, kuid tegelikult kasutati hoonet üle 60 aasta. 1981. aastal hakati ehitama uut parlamendihoonet, mis valmis 1988. aastal. Alates 2015. aastast valvavad Senati ja Esindajatekoja ruume relvastatud föderaalpolitseinikud ning see on esimene kord Austraalia ajaloos, kui parlamendiruumidel on relvastatud valve.
Parlament koosneb kolmest elemendist: Briti Kroonist, keda esindab Austraalia kindralkuberner, Senatist ja Esindajatekojast. Senatisse kuulub 76 senaatorit ning igal Austraalia osariigil on senatis sõltumata osariigi elanike arvust 12 kohta ja territooriumil kaks kohta. Esindajatekoja liikmed on valitud osariikide kohalikest valimisringkondadest ning parlament võib määrata saadikute arvu, kuid Austraalia põhiseaduse järgi peab see alati olema umbes kaks korda suurem senaatorite arvust. Seisuga 22. mai 2022 oli Esindajatekojas 151 saadikut. Iga osariigi kohtade arv Esindajatekojas on seotud elanike arvuga, kuid igal osariigil on alati vähemalt viis kohta. Ükski saadik ei saa kuuluda samal ajal Senatisse ja Esindajatekotta.
Noortevolikogu
Noortevolikogu (lühendatult NVK) on kohalikul tasandil tegutsev linna- ja vallavalitsuse ning volikogude juures noorte osaluskogu, mis on omavalitsusele nõu andev organ noori puudutavatel teemadel.
Eesmärk
Noortevolikogu eesmärk on analüüsida valla või linna pädevusse kuuluvaid noorteküsimusi ning teha nende kohta ettepanekuid valla- või linnavolikogule ja -valitsusele. Noortevolikogu põhitegevus on kaasata noori aktiivselt osalema ühiskondliku elu korraldamises.
Asukoht
Noortevolikogud tegutsevad peamiselt noortekeskustes, rahvamajades, vallavalitsustes või muu struktuuri juures ning nad on seotud valla- või linnavolikoguga. Noortevolikogu koordineerimist abistab kas noorsootöötaja või mõni muu pädev ametnik.
Liikmed
Noortevolikogu liikmeid valivad noored ise. Noortevolikogu liikmeskond peab koosnema noortest. Noorteks loetakse käesoleva seaduse tähenduses füüsilisi isikuid vanuses 7–26 eluaastat. See tähendab, et noortevolikogu liikmed ei tohi olla nooremad kui 7 ja vanemad kui 26 eluaastat. Lisaks peab olema noor registreeritud konkreetse omavalitsuse haldusüksuse territooriumil või kes õpib selle omavalitsuse territooriumil mõnes haridusasutuses. Noortevolikogusse saavad kuuluda õpilasesinduste ja noorte ühingute esindajad ning ka organiseerumata noored (noored, kes ei kuulu noorteorganisatsiooni või -gruppi). Liikmete valimisel peab lähtuma demokraatlikest põhimõtetest.
Valimised
Noortevolikogu liikmete valimiseks on mitu võimalust ning iga noortevolikogu määrab selle kindlaks põhikirjaga. Kindlasti on oluline valimiste korraldamiseks varuda 3–4 kuud aega, selleks et jõuaks kogu infot levitada aktiivsetele noorteni. Valimised tuleb korraldada selgelt ehk nii valijale kui ka kandideerijale peab olema kõik selge ja arusaadav.
Tegevused
Iga noortevolikogu leiab endale sobivamad ja kasulikumad tegevused, millele rohkem tähelepanu pöörata. Allpool on aga toodud mõned tegevused, kus on toodud välja võimalikest võimalustest:
Kasulikkus noortele
Noortevolikogu võimaldab noortel osaleda neid puudutavates otsustusprotsessides ning kaitseb valla elanike, eeskätte noorte õigusi ja huve. Annab noorele võimalusi osaleda ning ka aktiivsemalt kaasa rääkida ühiskonnas ja ühiskondlikus elus. Noortevolikogu liikmed omavad võrdseid võimalusi täiskasvanutega ning on võimalus tutvuda demokraatia põhimõtetega. Samuti tagab see noortele hea kogemuse, julguse, esinemisoskuse, hea meeskonnatöö ja ka juhtimisoskuse, mis tuleb elus kasuks.
Alfred Schmidt (täpsustus)
Alfred Schmidt on mitme tuntud isiku nimi:
Ujumine 1920. aasta suveolümpiamängudel
right|150px|Olümpiarõngad right|150px|Ujumine
Ujumine 1920. aasta suveolümpiamängudel Antwerpenis toimus 22.–29. augustini 2020. Ujumises võisteldi 10 alal. Meestel oli kavas 7 ja naistel 3 ala. Uue alana oli naistel kavas 300 m vabaujumine. Võistlustel osales 19 riiki 116 sportlasega. Esimest korda oli USA parim ujumismaa, saades koguni kaheksa olümpiavõitu ja kokku 16 medalit.
100 m vabalt
Esimeses finaalis lõpetas Norman Ross neljanda ja William Herald viiendana, kuid teine ​​finaal ujuti uuesti pärast Heraldi protesti, kes väitis, et Ross oli teda seganud. Teiseks ujumiseks diskvalifitseeriti Ross. Ka teises ujumises olid kolm esimest samas järjestuses. Finaal: 26. august Osavõtjaid: 31 Riike: 15 Maailmarekord: 1.01,4 (1918) Duke Kahanamoku, Olümpiarekord: 1.02,4 (1912) Duke Kahanamoku, Olümpiavõitja 1912: 1.02,4 Duke Kahanamoku, <br style="clear:both;" />
1500 m vabalt
Finaal: 25. august Osavõtjaid: 23 Riike: 12 Maailmarekord: 22.00,0 (1912) George Hodgson, 25px Kanada Olümpiarekord: 22.00,0 (1912) George Hodgson, 25px Kanada Olümpiavõitja 1912: 22.00,0 George Hodgson, 25px Kanada <br style="clear:both;" />
100 m selili
Warren Kealoha ujus poolfinaalis uue maailmarekordi ajaga 1.14,8. Finaal: 23. august Osavõtjaid: 12 Riike: 6 Maailmarekord: 1.15,6 (1912) Otto Fahr, 25px Saksamaa Olümpiarekord: 1.20,8 (1912) Harry Hebner, Olümpiavõitja 1912: 1.20,8 Harry Hebner, <br style="clear:both;" />
200 m rinnuli
Finaal: 29. august Osavõtjaid: 24 Riike: 11 Maailmarekord: 2.56,6 (1914) Percy Courtman, Olümpiarekord: 3.01,8 (1912) Walter Bathe, 25px Saksamaa Olümpiavõitja 1912: 3.01,8 Walter Bathe, 25px Saksamaa <br style="clear:both;" />
400 m rinnuli
Finaal: 25. august Osavõtjaid: 20 Riike: 10 Maailmarekord: 6.14,4 (1912) Percy Courtman, Olümpiarekord: 6.29,6 (1912) Walter Bathe, 25px Saksamaa Olümpiavõitja 1912: 6.29,6 Walter Bathe, 25px Saksamaa <br style="clear:both;" />
4x200 m vabalt
Finaal: 29. august Osavõtjaid: 7 võistkonda Maailmarekord: 10.11,2 (1912) 25px Australaasia Cecil Healy, Malcolm Champion, Leslie Boardman, Harold Hardwick Olümpiarekord: 10.11,2 (1912) 25px Australaasia Cecil Healy, Malcolm Champion, Leslie Boardman, Harold Hardwick Olümpiavõitja 1912: 10.11,2 25px Australaasia Cecil Healy, Malcolm Champion, Leslie Boardman, Harold Hardwick <br style="clear:both;" />
100 m vabalt
Finaal: 25. august Osavõtjaid: 19 Riike: 9 Maailmarekord: 1.16,2 (1915) Fanny Durack, Olümpiarekord: 1.19,8 (1912) Fanny Durack, 25px Australaasia Olümpiavõitja 1912: 1.22,2 Fanny Durack, 25px Australaasia <br style="clear:both;" />
300 m vabalt
Finaal: 28. august Osavõtjaid: 16 Riike: 7 Maailmarekord: 4.56,2 (1912) Fanny Durack, <br style="clear:both;" />
4x100 m vabalt
Finaal: 29. august Osavõtjaid: 3 võistkonda Maailmarekord: 5.52,8 (1912) Belle Moore, Jennie Fletcher, Annie Speirs, Irene Steer Olümpiarekord: 5.52,8 (1912) Belle Moore, Jennie Fletcher, Annie Speirs, Irene Steer Olümpiavõitja 1912: 5.52,8  Belle Moore, Jennie Fletcher, Annie Speirs, Irene Steer <br style="clear:both;" />
Medalid
Korraldajariik
Undipoeg
Undipoeg on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamise ajal, 1937. aastal, anti vürst Pavel Volkonskile (1898–1962) uueks perekonnanimeks Undipoeg.
Georg Sachs
Georg Sachs (19. jaanuar 1841 Võisiku – 14. september 1912 Tartu ) oli Eesti Kirjameeste Selts liige ja laekahoidja, maalermeister ja Tartu linna volinik. Ta oli Sachs'i aia (asus praeguse Ohvitseride pargi alal) omanik 1887–1899. Osa IV üldlaulupeost (16. ja 17. juuni 1891) toimus Sachs'i aias. Aastatel 1897–1899 üüris Eesti Üliõpilaste Selts tema Jaama tn. 28 asunud maja ja aeda.
Davith Usuphašvili
thumb|right|Davith Usuphašvili Davith Usuphašvili (gruusia keeles დავით უსუფაშვილი, sündinud 5. märtsil 1968 Magaros) on Gruusia poliitik, 21. oktoobrist 2012 Gruusia Parlamendi spiiker.
Ta lõpetas aastal 1992 Thbilisi Riikliku Ülikooli õigusteaduse erialal ning kaitses aastal MA kraadi rahvusvahelise poliitika arengusuundadest aastal 1999 Duke'i Ülikoolis.
Ta osales aastatel 1993–1995 Gruusia konstitutsiooni väljatöötamises ning oli 1994–1997 Gruusia Noorte Juristide Assotsiatsiooni esimees. 25. juunist 2005 kuni 3. novembrini 2013 oli ta Gruusia Vabariikliku Partei esimees. Ta valiti aastatel 2008 ja 2012 Gruusia Parlamendi liikmeks. 21. oktoobrist 2012 on ta Gruusia Parlamendi spiiker.
Isiklikku
Tema abikaasa on Thinathin Hidašeli.
Brocki ülikool
pisi|Ülikooli hoone Brocki ülikool (inglise keeles Brock University) on ülikool Kanadas Ontario provintsis St. Catharinesi linnas.
Ülikool asutati 1964.
Ülikoolis õpib üle 18 000 üliõpilase.
Normannide sissetung Lõuna-Itaaliasse
pisi|Sitsiilia kuningriik (roheline) aastal 1154, mis kujutab normannide vallutuste ulatust Itaalias mitme aastakümne jooksul, kui tegutsesid sõltumatud seiklejad Normannide Lõuna-Itaalia vallutus algas 11. sajandi keskel, kestis enamiku 12. sajandist ja tõi kaasa palju lahinguid ning paljud sõltumatud mängijad vallutasid omale territooriume. Alles hiljem ühendati need Sitsiilia kuningriigiks, mis sisaldas mitte ainult Sitsiilia saart, vaid ka kogu lõunapoolset kolmandikku Apenniini poolsaarest (välja arvatud Benevento, mida vallati lühidalt kahel korral), samuti Malta saari ja osi Põhja-Aafrikast.
Sisserännanud normanni röövlid kohanesid Mezzogiornos erinevate langobardi ja Bütsantsi kildkondade teenistuses palgasõduriteks, saates uudised olukorrast Vahemerel kiiresti koju. Need sõjakad rühmad koondusid eri paikades, luues lõpuks oma läänid ja riigid; neil õnnestus ühineda ja tõsta oma staatus de facto sõltumatuseni viiekümne aastaga nende saabumisest.
Erinevalt normannide Inglismaa vallutusest (1066), mis leidis aset mõne aasta jooksul pärast ühte otsustavat lahingut, oli Lõuna-Itaalia vallutamine aastakümnete ja paljude väheotsustavate lahingute tulemus. Paljud territooriumid vallutati sõltumatult ja alles hiljem ühendati kõik üheks riigiks. Võrreldes Inglismaa vallutamisega oli see planeerimata ja organiseerimata, kuid jääv.
Normannide saabumine Itaaliasse, 999–1017
pisi|left|Itaalia kaart normannide saabumise eelõhtul. Nende poolt vallutatud alad sisaldasid kõiki territooriume lõunapool [[Saksa-Rooma riiki (jäme joon) ning Sitsiilia. Isegi Latiumi (Kirikuriik) ja Abruzzo (Spoleto hertsogkond) lõunapoolsed alad]] Varaseim väidetav normanni rüütlite Lõuna-Itaaliasse saabumise aeg on aasta 999. Sel aastal saabusid mitme allika järgi Pühalt Haualt Jeruusalemmas normanni palverändurid (paljud arvatavasti nii enne kui ka pärast seda) Apuulia teed pidi, peatudes Salernos, kus nad nautisid vürst Guaimario III külalislahkust, kui linna ja selle ümbrust ründasid saratseenid Aafrikast, nõudes hilinenud aastamaksu tasumist. Kui Guaimario hakkas maksuraha koguma, pilkasid normannid langobarde arguse pärast ja ründasid kohe piirajaid. Saratseenid põgenesid, võeti palju saaki ja tänulik Guaimario anus normanne jääma. Normannid keeldusid, kuid lubasid viia tema rikkalikud kingitused oma kaaslastele Normandias ja öelda neile, et Salernos pakutakse sõjalise teenistuse eest tasu. Mõne allika kohaselt saatis Guaimario saadikud Normandiasse rüütlite toomiseks. Seda normannide saabumise seletust kutsutakse mõnikord "Salerno traditsiooniks".
Salerno traditsioon avaldati esmakordselt Amato di Montecassino poolt teoses "Ystoire de li Normant" 1071. ja 1086. aasta vahel. Palju informatsiooni sellest laenas Pietro Diacono oma Leone Ostiense "Chronicon Monasterii Casinensise" jätkuossa, mis on kirjutatud 12. sajandi algul. Alates Cesare Baronio teosest "Annales Ecclesiastici" 17. sajandil sai Salerno lugu tunnustatud ajalooks. Selle faktiline täpsus oli järgmistel sajanditel aeg-ajalt küsitav, kuid sellega on siiani nõustutud koos enamuse teadlaste muudatustega.
Teine ajalooline seletus esimeste normannide Itaaliasse saabumise kohta ilmus algses kroonikas ilma viiteta normannide eelneva kohalolu kohta. Seda lugu kutsutakse "Gargano traditsiooniks". Normanni palverändurid kohtasid ingel Miikaeli pühakojas Monte Garganos langobard Melo di Barit ja olid nõus liituma temaga rünnakutes Bütsantsi valitsuse vastu Apuulias. See toimus aastal 1016.
Nagu Salerno traditsioonil, oli ka Gargano lool kaks esmast allikat: Apuulia Guglielmo "Gesta Roberti Wiscardi", dateeritud 1088–1110, ja munk Alexandri "Chronica monasterii S. Bartholomaei de Carpineto", kirjutatud umbes sajand hiljem ja põhinedes Guglielmo tööl. Mõned teadlased on Salerno ja Gargano lood ühendanud, John Julius Norwich isegi oletab, et kohtumine Melo ja normannide vahel toimus enne kohtumist Guaimarioga. Melo oli olnud Salernos just enne tema Monte Garganosse jõudmist.
Veel üks lugu sisaldab grupi Drengot perekonna vendade vabatahtlikku eksiili. Üks vendadest, Orderic Vitalise järgi Osmond ning Amato ja Pietro Diacono järgi Gilbert, mõrvas Normandia hertsogi, arvatavasti Robert le Magnifique'i, juuresolekul ühe William Reposteli (Repostellus). Väidetakse, et Repostel hooples oma mõrvari tütre häbistamisega ja seetõttu tapeti. Kartes oma elu pärast, põgenes Drengot vend koos oma vendadega maalt ja suundus Rooma, kus üks vendadest käis audientsil paavsti juures, enne lõunasse liikumist ja Melo di Bariga liitumist. Amato dateerib lugu pärast aastat 1027 ja ei märgi paavsti. Tema järgi olid Gilberti vennad Osmond, Rainulfo, Asclettino ja Rodolfo.
Reposteli mõrv on dateeritud kõigis kroonikates Robert le Magnifique'i valitsemisaega ja seega pärast aastat 1027, kuigi mõned teadlased usuvad, et Robert on kirjaviga Richardi asemel, mis tähistab Richard II, kes oli hertsog aastal 1017. Varasem aeg on vajalik, kui esimeste normannide emigreerumisel on mingi ühendus Drengot'de ja William Reposteli mõrvaga. Raoul Glaberi teoses "Histories" lahkub üks "Rodulfus" Normandiast pärast krahv Richardi (s.o Richard II) pahandamist. Allikad lahknevad selles, kes vendadest oli juht retkel lõunasse. Orderic ja Guillaume de Jumièges oma teoses "Gesta Normannorum Ducum" nimetavad Osmondit. Glaber nimetab Rodolfot. Leone, Amato ja Adémar de Chabannes nimetavad Gilbertit. Vastavalt Lõuna-Itaalia allikatele oli normannide väeüksuse juht Cannae lahingus aastal 1018 Gilbert. Kui see Rodolfo on sama, kui Drengot vend Rodolfo Amato järgi, siis võib-olla Rodolfo oli Cannae väejuht.
Veel üks moodne hüpotees normannide saabumise kohta Mezzogiornosse sisaldub Glaberi, Adémari ja Leone kroonikates (mitte Pietro jätkukroonikas). Kõik kolm kroonikut viitavad, et normannid (kas nelikümmend või palju rohkem, umbes 250) "Rodulfuse" (Rodolfo) juhtimisel põgenesid Richard II raevu eest, tulid paavst Benedictus VIII juurde Rooma, kes saatis nad Salernosse või Capuasse otsima sõjalist teenistust Bütsantsi vastu, kelle peale Benedictus oli siis vihane nende sissetungi pärast Benevento territooriumile (siis paavsti ülemvõimu all). Nad kohtusid Benevento liidritega: Landolfo V di Benevento, Pandolfo IV di Capua, võib-olla eelpoolnimetatud Salerno Guaimario III, ja Melo di Bari.
Kui esimesed kinnitatud normannide sõjalised toimingud lõunas on seotud Melo palgasõduritega lahingus bütsantslaste vastu mais 1017, siis lahkusid normannid Normandiast arvatavasti jaanuari ja aprilli vahel.
Langobardi mäss, 1009–1022
Leone Tornicio saabus Basilio järglaseks sama aasta mais. Basilio surma järel hakkas Melo jälle mässama, kuid seekord töötas ta äsjasaabunud normannidega, kes kas saadeti tema juurde paavst Benedictuse poolt või keda ta kohtas, koos või ilma Guaimario vahenduseta, Monte Garganos. Leone saatis Leone Passiano koos väega langobardi-normanni ühendväe vastu. Passiano ja Melo kohtusid Fortore kaldal Arenula juures. Lahing oli kas kõhklev (Guglielmo di Puglia) või Melo võit (Leone Ostiense). Tornicio võttis siis juhtimise üle ja viis väed teisele kohtumisele Civita lähistel. See teine lahing oli Melo võit, kuigi Lupus Protospatharius ja tundmatu Bari kroonik räägivad kaotusest. Kolmas lahing, Melo otsustav võit, toimus Vaccaricia juures. Kogu piirkond Fortorest Tranini langes Melo kätte ja septembris vabastati Tornicio kohustustest Basilio Boioannesi kasuks, kes saabus detsembris.
Boioannesi nõudel saadeti Itaaliasse normannidega võitlemiseks eliitväeosa Varjaagi kaardivägi. Kaks väge kohtusid Ofanto jõe ääres Cannae lähistel, Hannibali võidu paigas roomlaste üle aastal 216 eKr. Tulemuseks oli otsustav Bütsantsi võit. Boioannes kaitses oma saavutusi kohe suure kindlustuse ehitamisega Apenniini kitsasteele, mis valvas sissepääsu Apuulia tasandikule. Aastal 1019 paigutati Troiasse, nagu seda kutsuti, Boioannesi oma normannidest kontingent, mis oli märk tõelisest palasõdurite tendentsist normannide hulgas. pisi|300px|[[Bütsantsi keisririik ja Itaalia katepanikion aastal 1025]] Ehmununa sündmuste pöördest lõunas, läks paavst Benedictus, kes, nagu eelpool öeldud, võis anda esialgse tõuke normannide sõtta kaasamiseks, aastal 1020 põhja Bambergi Saksa-Rooma keisri, siis Heinrich II-ga nõu pidama. Keiser ei võtnud kohe midagi ette, kuid järgmise aasta sündmused veensid teda sekkuma. Boioannes marssis koos liitlase Pandolfo IV di Capuaga Datto di Bari vastu, kes siis asus koos paavsti vägedega kindluses Gaeta hertsogkonna territooriumil. Ta püüti kinni ja pandi 15. juunil 1021 koos ahvi, kuke ja maoga kotti ning visati merre. Aastal 1022 marssis suur keiserlik vägi Heinrich II, Pilgrim von Kölni ja Poppo von Aquileia juhtimisel kolmes kolonnis lõunasse, et rünnata Troiat. Kuigi Troia ei langenud, koguti kõik langobardi vürstid keisririigis kokku ja Pandolfo viidi Saksamaale vangi. Langobardi mässu aeg sai läbi.
Palgasõdurite teenus, 1022–1046
Aastal 1024 olid normanni palgasõdurid (võib-olla Rainulfo Drengot juhtimisel) Guaimario III teenistuses, kui tema ja Pandolfo IV piirasid Pandolfo V-t Capuas. Aastal 1026, pärast 18-kuulist piiramist, Capua alistus ja Pandolfo IV taastati vürstiks. Järgnevatel aastatel liitus Rainulfo Pandolfoga, kuid aastal 1029 lahkus ta vürsti juurest ja ühines Sergio IV di Napoliga, kelle Pandolfo oli Napolist aastal 1027 välja ajanud, arvatavasti Rainulfo abiga.
Normanni abiväed ja kohalikud kurjamid, kes olid Rainulfo laagrisse küsimusi esitamata teretulnud, paisusid arvukalt Rainulfo käsu all. Normanni keel ja normanni tavad liitsid eri gruppe millekski rahvuse taoliseks, nagu ka Amato täheldas.
Aastal 1037 olid normannid veelgi rohkem kodunenud, kui keiser Konrad II tõukas Pandolfo troonilt ja tunnustas Rainulfot "Aversa krahvina" otse keisri alluvuses. Aastal 1038 tungis Rainulfo Capuasse ja laiendas oma võimu üheks suuremaks Lõuna-Itaalias.
1038. ja 1040. aasta vahel saadeti veel üks grupp normanne koos langobardi kontingendiga Guaimario IV poolt Sitsiiliasse Bütsantsi eest saratseenide vastu võitlema. Hauteville perekonna esimesed liikmed võitsid Sitsiilias Georgios Maniakese alluvuses võideldes tuntust. Wilhelm Hauteville sai hüüdnime "Raudkäsi" Sürakuusa piiramisel.
Pärast katepano Niceforos Doukeianose mõrva Ascoli juures aastal 1040 kavatsesid normannid valida juhi endi seast, kuid selle asemel said Atenolfolt altkäemaksu, et ta juhiks valitaks. 16. märtsil 1041 püüdis normannide vägi Venosa juures Olivento kallastel uue katepano Mikael Doukeianosega läbi rääkida, kuid ebaõnnestusid ja see viis Montemaggiore lahinguni Cannae juures. Kuigi katepano kutsus appi suure varjaagide väe Barist, oli lahing korratu ja paljud Mikaeli sõdurid uppusid taganedes Ofantosse.
3. septembril 1041 võitsid normannid, ametlikult langobardide Arduino di Melfi ja Atenolfo juhtimise all, uut Bütsantsi katepanot Exaugusto Boioannest ja viisid ta Beneventosse vangi, mis on oluline teave järelejäänud langobardi mõjust vallutustele. Salerno Guaimario IV hakkas ka umbes samal ajal normanne erinevate lubadustega oma lipu alla koguma. Veebruaris 1042, võib-olla mahajäetuse tundest ja võib-olla bütsantslaste poolt ära ostetuna, rääkis Atenolfo läbi Exaugusto lunarahast ja põgenes siis lunarahaga Bütsantsi territooriumile. Teda asendas Argiro, kes võttis algul mõned võidud, kuid siis osteti ka bütsantslaste poolt ära. Septembris 1042 valisid normannid lõpuks juhi endi seast. Mäss, algselt langobardi, muutus olemuselt ja juhtimiselt normanni mässuks. Wilhelm Raudkäsi valiti juhiks tiitliga "krahv". Tema ja teised juhid nõudsid Guaimariolt oma vallutuste tunnustamist. Nad said maid lääniks Melfi ümbruses ja kuulutasid Guaimario "Apuulia ja Calabria hertsogiks". Guaimario jagas aastal 1043 Melfi piirkonna (väljaarvatud Melfi ise, mida valitseti vabariikliku mudeli järgi) kaheteistkümneks parunkonnaks normanni juhtide kasuks: Wilhelm ise sai Ascoli, Asclettino sai Acerenza, Tristano sai Montepeloso, Ugo sai Monopoli, Pietro sai Trani, Drogone sai Venosa ja Rainulfo Drengot, nüüd iseseisev, sai Monte Gargano. Wilhelm omakorda abiellus Guidaga, kes oli Sorrento hertsogi Guido tütar ja Guaimario sugulane. Liit normannide ja Guaimario vahel oli tugev.
Wilhelm ja Guaimario vallutasid aastal 1044 Calabria ja hakkasid ehitama suurt Stridula kindlust, arvatavasti Squillace lähistel. Wilhelm oli vähem edukas Apuulias, kus ta aastal 1045 kaotas Taranto lähistel Argirole, kuigi tema vend Drogo vallutas Bovino. Wilhelmi surmaga jõudis normanni palgasõdurite teenuse periood siiski täielikult lõpule ja oli tunnistajaks kahe suure normannide vürstkonna tõusule, mis mõlemad olid nimeliselt Saksa-Rooma riigi vasallid: Aversa krahvkond, hiljem Capua vürstkond, ja Apuulia krahvkond, hiljem Apuulia hertsogkond.
pisi|left|Normannid ehitasid kivikindluse Melfis kohta, kus varem kindlust ei olnud. Tänapäeval on ehitis lihtsale ristkülikukujulisele normanni kindlustornile hiljem peale ehitatud eri stiilide kuhil
Melfi krahvkond, 1046–1059
Aastal 1046 sisenes Drogo Apuuliasse ja alistas Taranto lähistel katepano Eustachio Palatino. Tema vend Umfredo sundis vahepeal Barit normannidega lepingut sõlmimna. Aastal 1047 andis Guaimario, kes oli paljulubavalt toetanud tema edu ja seega normanni dünastia loomist lõunas, Drogole oma tütre Gaitelgrima naiseks. Siis tuli keiser Heinrich III ja kinnitas Aversa krahvkonna oma truuks alamaks ja tegi ka Drogo oma otseseks vasalliks, andes talle tiitli dux et magister Italiae comesque Normannorum totius Apuliae et Calabriae, esimese seadusliku tiitli Melfi normannidele. Heinrich, kelle naine Agnès oli beneventolaste poolt väärkoheldud, andis siis Drogole volituse Benevento vallutada ja see keisri alluvusse tuua. Normannid ei vallutanud seda siiski aastani 1053.
Aastal 1048 juhatas Drogo sõjakäiku Calabriasse Crati oru kaudu Cosenza lähistel. Ta jaotas Calabrias vallutatud territooriumid ja andis oma vennale Robert Guiscardile lossi Scribla lähistel sissepääsu kaitseks. Aastal 1051 mõrvati Drogo Bütsantsi vandenõu tagajärjel. Tema järglaseks sai pärast lühikest interregnumi Umfredo. Normanni vürstide mässulisus Drogo juhtimisel vihastas paavst Leo IX ja tema kaaskonda, sellega pidi Umfredo esmalt tegelema.
pisi|Civitate lahingu plaan. Normannid punasega, paavsti koalitsioon sinisega
18. juunil 1053 viis Umfredo normannide väed paavsti ja keisri kombineeritud vägede vastu. Civitate lahingus hävitasid normannid paavsti väed ja võtsid Leo IX kinni ning viisid ta vangi Beneventosse, kes meelsasti sellega nõustus. Umfredo ülejäänud valitsusaeg sisaldas Oria, Nardò ja Lecce vallutamist (kõik 1055. aasta lõpul). Aastal 1054 vallutas Pietro II, Pietro I järglane territooriumil ümber Trani, lõpuks selle linna bütsantslastelt. Umfredo suri aastal 1057 ja tema järglaseks sai Guiscard, kes varsti loobus truudusvandest keisrile ja hakkas kõrgema hertsogitiitli nimel paavsti vasalliks.
Aversa krahvkond, 1049–1098
1050. ja 1060. aastatel oli Lõuna-Itaalias kaks normannide võimukeskust: üks Melfis Hauteville suguvõsa võimu all ja teine Aversas Drengot suguvõsa võimu all. Richard Drengot sai aastal 1049, arvatavasti vägivaldselt, Aversa krahvkonna ja alustas kohe territoriaalse suurendamise poliitikat võistluses oma Hauteville rivaalidega.
Alguses sõdis ta lakkamatult oma langobardi naabritega, nagu Capua Pandolfo VI, Gaeta Atenolfo I ja Salerno Gisulfo II. Ta surus viimase piire tagasi, kuni kord suurest vürstiriigist ei olnud järel rohkem, kui vaid Salerno linn. Ta taotles oma mõju suurendamist rahumeelselt, kui kihlas oma tütre Gaeta Atenolfo vanema pojaga; kuid kui poiss suri enne abielu, nõudis ta poisi vanematelt ometigi langobardi morgengabi (kaasavara). Hertsog keeldus ja Richard piiras ümber ja võttis Aquino, ühe vähestest allesjäänud Gaeta läänidest (1058). Tema Gaeta vallutamise kronoloogia on ebamäärane. Dokumendid aastatest 1058 ja 1060 viitavad Richardi vanimale pojale Giordanole, kui Gaeta hertsogile, kuid need on võltsingutena kahtluse alla seatud, kuna Atenolfo oli veel hertsog, kui ta aastal 1062 suri. Pärast Atenolfo surma võtsid Richard ja Giordano hertsogkonna valitsemise üle, kuid lubasid Atenolfo pärijal Atenolfo II-l valitseda nende alamana aastani 1064, kui Gaeta liideti täielikult Drengot vürstkonnaga.
Richard ja Giordano laiendasid oma uusi Gaeta ja Capua territooriume põhja poole Latiumi ja Kirikuriigi suunas. Aastal 1066 marssis Richard Rooma peale, kuid suruti kergesti tagasi. Giordano ametiaeg Richardi järglasena tähistas siiski liiduperioodi paavstiga (mida Richard püüdis häirida) ja Capua vallutused peatusid. Aastal 1090 Giordano siiski suri ning tema noor poeg Richard II ja tema regendid olid võimetud Capuat säilitama. Nad sunniti linnast põgenema langobard Landone poolt, kes siis valitses seda kodanike toetusel, kuni ta aeti kombineeritud Hauteville jõududega ära pärast Capua piiramist aastal 1098. See oli langobardide valitsemise absoluutne lõpp Itaalias.
Abruzzo vallutamine, 1053–1105
pisi|left|Itaalia alad aasta 1000 paiku Aastal 1077 suri viimane langobardist Benevento vürst. Paavst nimetas Robert Guiscardi aastal 1078 tema järglaseks. Aastal 1081 Guiscard siiski loobus vürstkonnast, mis siis oli väheke suurem, kui Benevento ja tema lähinaabrus, olles vähendatud normannide vallutuste poolt eelnevatel kümnenditel, eriti pärast Civitatet, ja isegi pärast 1078. aastat. Ceprano juures juunis 1080 taaskuulutas paavst Roberti Benevento valitsejaks püüdega peatada normannide rikkumised tema territooriumil ja ka Abruzzis, mis oli tehniliselt Beneventoga seotud, kuid mille Roberti sõltlased olid endale vallutanud.
Kohe pärast Civitatet hakkasid normannid Benevento vürstkonna Aadria mere rannikut vallutama. Goffredo, Hauteville Melfi krahvide vend, vallutas langobardi Larino krahvkonna ja relva jõul Morrone kindluse Samniumis. Goffredo poeg Roberto muutis need vallutused aastal 1061 ühendatud Loritello krahvkonnaks. Ta jätkas siiski oma territooriumi laiendamist langobardi Abruzzos. Ta vallutas langobardi Teate krahvkonna (tänapäeval Chieti) ja piiras Ortonat, millest sai normannide jõupingutuste eesmärk siin piirkonnas. Varsti jõudis Loritello põhjas Pescara juurde ja Kirikuriiki. Aastal 1078 liitus Roberto Capua Giordanoga ja laastas paavsti Abruzzot. 1080. aasta lepinguga paavst Gregorius VII-ga olid nad sunnitud tunnustama paavsti territooriumi. Aastal 1100 laiendas Loritello Roberto oma kasvavat vürstkonda piki Fortore jõge ning võttis Bovino ja Dragonara.
Molise vallutamise kohta pole kindlaid andmeid. Boiano, peamine linn, võidi vallutada aasta enne Civitate lahingut, arvatavasti Robert Guiscardi juhtimisel, kes läks ümber Matese mäestiku.
Sitsiilia vallutamine, 1061–1091
pisi|[[Roger I (Sitsiilia)|Roger I Cerami lahingus, võidukas 35 000 "saratseeni" vastu aastal 1061]] Sitsiilia, asustatud peamiselt Kreeka kristlastega, oli ajal, kui normannid seda vallutama asusid, araablaste kontrolli all. Algselt oli see Aghlabiidide ja siis Fatimiidide valitsemise all, kuid aastal 948 võtsid Kalbiidid Fatimiididelt kontrolli saare üle ja hoidsid seda aastani 1053. 1010. ja 1020. aastatel avas rida järjestikuseid kriise tee Ifriqiya Ziriidide sekkumiseks. Sitsiilia langes omavahel ülemvõimu pärast võitlevate väikeste läänide segadusse. Selle jama tõttu läksid normannid Apuulia ja Calabria hertsogi Robert Guiscardi ja tema noorema venna Roger Bosso juhtimisel saarele kavatsusega vallutada see tagasi, kuna paavst oli Roberti ennetavalt hertsogiks tõstnud, ja andnud talle ka tühja tiitli "Sitsiilia hertsog", nõudes seega temalt sõjakäigu alustamist Sitsiilia saratseenidelt tagasi vallutamiseks.
Robert, Roger ja at-Timnah marssisid siis saare keskossa Rometta kaudu, mis oli at-Timnahile ustav. Nad läksid läbi Frazzanò ja üle Pianura di Maniace. Nad ründasid Centuripe linna, kuid vastupanu oli tugev, ja nad taganesid. Paternò langes kiiresti ja Robert kogus oma väed enne Castrogiovannit (tänapäeva Enna), kõige aukartustäratavamat kindlust Kesk-Sitsiilias. Samas, kui väljatunginud vägi hävitati, kants ise ei langenud ja talv sundis Roberti Apuuliasse naasma. Enne lahkumist ehitas ta San Marco d'Alunzio kindluse: esimese normanni kindluse Sitsiilias.
left|pisi|Roger I saab aastal 1071 Palermo võtmed
Robert tuli tagasi aastal 1064, kuid möödus Castrogiovannist ja läks otse Palermo peale. Tema laager tuli siiski tarantlite pärast maha jätta ja kogu kampaania lõpetada. Ta taasründas Palermot aastal 1071, kuid ainult linn langes ja mitte selle kants. Ta nimetas Rogeri Sitsiilia krahviks Apuulia hertsogi vasallina. Kants langes jaanuaris 1072. Saare jagamisel oma vennaga jättis Robert endale Palermo, pool Messinat ja Val Demone, ülejäänud, sealhulgas veel vallutamata alad, jäid Rogerile.
Aastal 1077 piiras Roger Trapanit, ühte kahest saratseenide allesolevast linnusest saare lääneosas. Tema poeg Giordano juhtis väljasõitu, mis üllatas garnisoni kariloomade valvureid. Toiduvarude äralõikamisega alistus linn varsti. Aastal 1079 piirati Taorminat ja aastal 1081 vallutas Giordano koos Robert de Sourvali ja Elias Cartomiga Sürakuusa emiiri varjupaiga Catania veel ühe üllatusrünnakuga. pisi|left|Palazzo dei Normanni: 9. sajandi araabia palee Sitsiilias, mis muudeti normannide poolt nende võimukantsiks
Roger ise lahkus Sitsiiliast pärast 1083. aasta suve, aitamaks oma venda mandril, kuid Giordano, kelle ta jättis asemikuks, hakkas mässama ja ta oli sunnitud Sitsiiliasse naasma, kus ta vähendas oma poja volitusi. Aastal 1085 suutis ta lõpuks teostada süstemaatilise kampaania. 22. mail 1085 lähenes Roger Sürakuusale meritsi, samas juhtis Giordano väikest ratsaväge viisteist miili linnast põhjas. 25. mail kohtusid krahvi ja emiiri laevastikud sadamas – kus viimane tapeti –, samas hakkasid Giordano väed linna piirama. Piiramine kestis läbi kogu suve, kuid kui linn märtsis 1086 alla andis, oli veel vaid Noto saratseenide võimu all. Veebruaris 1091 andis Noto pärast lühikest pingutust alla ja Sitsiilia vallutamine oli lõppenud.
Aastal 1091 randus Roger Maltal ja rahustas Mdina linna. Ta kehtestas saartel maksud, kuid lubas araabia kuberneridel jätkata tegevust. Aastal 1127 eemaldas Roger II moslemivalitsuse ja asendas selle normanni ametnikega. Normannide võimu all muundus araabia keel, mille kreeka kristlikud saarlased olid moslemivõimu sajanditega omaks võtnud, omaette keeleks: malta keeleks.
Amalfi ja Salerno vallutamine, 1073–1077
Amalfi ja Salerno langemine Robert Guiscardile juhtus tema naise Sichelgaita mõjul. Amalfi arvatavasti alistus tema läbirääkimiste abil, samas Salerno langes pärast seda, kui ta esitas oma abikaasa nõude oma vennale Salerno vürsti nimel. Amalfilased panid end ka lühidalt vürst Gisulfo alluvusse, püüdega ära hoida normannide ülemvõimu, kuid see ebaõnnestus ja kaks riiki, kelle ajalood olid 9. sajandist alates nii tihedalt seotud, läksid mõlemad jäävalt normannide kontrolli alla.