cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Digitaalne heli
Kadudeta tihendus
Kadudeta tihendus vähendab faili mahtu ilma kvaliteeti kaotamata. Seda näiliselt maagilist meetodit failimahu vähendamiseks on võimalik rakendada ka helifailidele. Kui MP3 kasutab kadudega pakkimist, siis on uuemad pakkimisalgoritmid nagu näiteks FLAC ja Apple Lossless compression suutelised looma kadudeta tihendatud helifaile.
Karl Friedrich (Baden)
Elu
Ta järgnes oma vanaisale kui Baden-Durlachi markkrahv 1738. aastal ja valitses isiklikult aastatel 1746–1771, mil ta päris oma perekonna katoliiklikult liinilt Baden-Badeni. See tegi temast protestantliku valitseja valdavalt katoliiklikus riigis, kuid Riigipäev lubas seda, kuna Saksimaa kuurvürst oli pöördunud luterlusest katoliiklusesse ja tal oli lubatud säilitada kontroll Riigipäeva protestantide kogu üle. Viimase markkrahvkonna pärimisega ühendati algne Badeni maa uuesti. Teda peeti heaks näiteks valgustatud despoodist, kes toetab koole, ülikoole, õigusteadust, riigiteenistust, majandust, kultuuri ja linnaarengut. Ta keelustas piinamise 1767. aastal ja pärisorjuse 1783. aastal. Ta valiti Kuningliku Seltsi kuninglikuks liikmeks 1747. aastal.
Digitaalne heli
Kadudeta tihendus
Selline pakkimine põhimõtteliselt kirjutab algse faili andmed efektiivsemalt ümber. Kuid kuna kvaliteet ei lange on nende meetoditega pakitud helifailid tüüpiliselt palju suuremad kui helifailid, mida on pakitud kadudega pakkimisega. Näiteks kadudega tihendatud helifail võib olla originaalist 10x väiksem, samas kui kadudeta tihendamisel on ebatõenäoline saavutada originaalfailist enam kui poole väiksem fail.
Karl Friedrich (Baden)
Elu
1803. aastal sai Karl Friedrichist Badeni kuurvürst ja 1806. aastal esimene Badeni suurhertsog. Minister Sigismund von Reitzensteini poliitika kaudu omandas Baden lisaks Breisgaule ja Ortenaule Konstanzi piiskopkonna ning Baseli, Strasbourgi ja Speyeri piiskopkonna territooriumid, mis asusid Reini paremkaldal.
1806. aastal ühines Baden Reini Liiduga.
Külitse paisjärv
Külitse paisjärv (ka Nigula paisjärv, Kikka paisjärv) on järv Tartu maakonnas Kambja vallas Külitse külas. Veekogu pindala on 3,6 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 947 m.
Karl Friedrich (Baden)
Elu
Karl Friedrich vastutas koos oma arhitekti Friedrich Weinbrenneriga kena klassikaliste hoonete komplekti ehitamise eest, mis eristavad Karlsruhet.
Abielud ja lapsed
Karl Friedrich abiellus 28. jaanuaril 1751 Hessen-Darmstadti Ludwig VIII tütre Karoline Luisega (11. juuli 1723 – 8. aprill 1783). Nad said järgmised lapsed:
right|thumb|Karl Friedrichi kuju [[Karlsruhe palee ees]]
Karl Friedrich abiellus 24. novembril 1787 Luise Karoline von Hochbergiga (26. mai 1768 – 23. juuli 1820). See oli morganaatiline abielu ja sellest sündinud lapsed ei olnud pärimiseks vastuvõetavad. Louise sai abiellumisega Hochbergi parunessiks ja 1796. aastal Hochbergi krahvinnaks; mõlemad tiitlid pärandusid ka nende lastele. Nad said järgmised lapsed:
1817. aastaks olid Karl Friedrichi järglased esimesest abielust välja suremas. Vältimaks seda, et Badeni pärib järgmine pärija (tema õemees Baieri kuningas Maximilian I Joseph), muutis valitsev suurhertsog Karl (esimese suurhertsogi pojapoeg) pärimisseadust, andes Hochbergi perekonnale täielikud dünastiaõigused Badenis. Nende pärimisõigusi tugevdati, kui Badenile anti 1818. aastal põhiseadus ning neid tunnustati Baieri ja suurriikide poolt Frankfurdi lepinguga (1819). Leopoldi järglased valitsesid Badeni suurhertsogiriiki 1918. aastani.
Leopold, vanim poeg teisest abielust, sai suurhertsogiks 1830. aastal.
Ameerika Balti Pank
Ameerika Balti Pank (inglise keeles American Bank of the Baltics) oli aastail 1992–1996 tegutsenud Eesti krediidiasutus. Aktsia-kommertspank Ameerika Balti Pank sai tegevuslitsentsi 26. augustil 1992. aastal ja 1996. aasta 2. jaanuaril peatas Eesti Pank Ameerika Balti Panga litsentsi 9. jaanuarini ja EP tühistas tegevuslitsentsi alates 10. jaanuarist.
Ameerika Balti Pank alustas tegevust 25. novembril 1992. Tallinnas ja oli esimene väliskapitalil põhinev pank Eestis.
Ameerika Balti Pank oli ainus Eesti kommertspank, mis ei suutnud täita Eesti Panga kehtestatud omakapitali alamnõuet, mille kohaselt pidi 1996. aastast kõigi Eestis tegutsevate kommertspankade omakapital ületama 50 miljoni krooni piiri.
Jevgeni Tšekin
Jevgeni Aleksejevitš Tšekin (vene keeles Евгений Алексеевич Чекин; sündinud 24. augustil 1973 Jaroslavli oblastis) on Venemaa riigitegelane, Sahha (Jakuutia) Vabariigi Valitsuse esimees (2016–2018). Tšekin on lõpetanud Jaroslavli riikliku meditsiiniakadeemia ja Ülevenemaalise kaugõppe rahandus-majandusinstituudi.
Ta töötas aastatel 1998–2002 kiirabiarstina, 2002–2003 sanatoorium-prüfülaktooriumi peaarstina, 2005–2007 kommertspanga Binpank peaökonomisti, peamänedžeri ja vanemkrediidieksperdina. 2009. aastast töötas ta avaliku ja erasektori koostöö valdkonnas Jaroslavli oblastivalitsuses osakonna ülemana ja 2011. aastast Sahha Vabariigi majandusministeeriumi osakonna juhina.
Aastatel 2012–2016 oli ta Sahha majandusministri asetäitja. 2016. aastal kooskõlastas Sahha Vabariigi parlament Il Tümene Sahha Vabariigi pea Jegor Borissovi otsuse määrata vabariigi valitsuse esimeheks Jevgeni Tšekin.
Valitsuse esimehena töötas ta kuni 20. juunini 2018 (tema asemele määrati Vladimir Solodov). 2018. aastast töötab Tšekin Venemaa Föderatsiooni Kontrollkoja esimehe Aleksei Kudrini abina.
Agrometsandus
Agrometsandus on maakasutuse üks viis. FAO poolt läbi viidavas üleilmses metsainventuuris kuulub agrometsanduseks kasutatav maa klassi "muu puittaimestikuga maa" (Other land with tree cover), kus kasvab hõre puittaimestik, mille all kasvatatakse põllukultuure, heina või karjatatakse loomi.
Konstantin Paustovski
pisi|Konstantin Paustovski Konstantin Georgijevitš Paustovski (vene keeles Константин Георгиевич Паустовский; 31. mai (vkj 19. mai) 1892 Moskva – 14. juuli 1968 Moskva) oli vene nõukogude kirjanik. Tema romantismi stiilis kirjutatud loomingust on tänapäeval tuntud eelkõige lastejutustused.
Aerutamine olümpiamängudel
right|150px|Olümpiarõngad right|150px|Aerutamine right|150px|Kärestikuslaalom
Aerutamine olümpiamängudel oli näidisalana kavas juba 1924. aasta suveolümpiamängudel Pariisis. Täieõiguslikuks olümpiaalaks sai aerutamine 1936. aasta suveolümpiamängudel Berliinis. 1972. aasta suveolümpiamängudel Münchenis võeti olümpiaprogrammi kärestikuslaalom.
Olümpiamängude programmis jaguneb aerutamine süsta- ja kanuusõiduks ning kärestikuslaalomiks. Igal distantsil toimub eelvõistlus, millele järgneb poolfinaal ja seejärel finaal. Olümpiaprogrammis on kärestikuslaalomis nii meestel kui naistel kavas kaks ala, ning 12 süsta- ja kanuudistantsi (kaheksa meestele ja neli naistele). Iga paadiklass tähistatakse tähe ja numbriga: K tähendab süsta ja C kanuud, number aga näitab seda mitu sportlast paadis asub. Meeste distantsid on 200 ja 1000 meetrit, naiste omad 200 ja 500 meetrit.
Aerutamise tavadistantsil võistlevad sportlased üksteisega vahetult. Sarnaselt sõudmisega igaüks ka aerutab eraldi rajal. Kanuu- ja süstasõidu vahel on erinevus selles, et kanuusõitja kasutab ühe labaga aeru ning sportlane toetub ühe põlvega paadi põhja, süstad aga liiguvad kahe labaga aerude abil ning aerutaja istub sõudepingil. Teine oluline erinevus on veel nende kahe paadi vahel. Kui kanuu on pealt avatud, siis süstad on suletud paadid, milles olijad kinnitavad endid seelikutaolise vahendi abil, mis pingutatakse istumiskoha peale ja mida nimetatakse süstapõlleks. See oli oluline ettevaatusabinõu eskimotest jahimeestele, kes selle veesõiduki leiutasid, et jäine Arktika vesi nende paati ei tungiks. Lisaks leiutasid nad geniaalse tehnika – eskimopöörde, mis võimaldab end koos paadiga jälle veepeale ajada, kui paat on ümber läinud.
Erinevus tava- ja slaalomidistantside vahel on selles, et kui süsta- ja kanuuvõistlus toimub tasasel veel ja sirgel trassil eraldi radadel, siis kärestikuslaalomis tuleb läbida hulk väravaid vahutavas vees ja mitte sugugi sirgel trassil. Kui kanuu- ja süstasõitu alustatakse ühisstardiga, siis kärestikuslaalomis stardivad paadid intervallidega.
Eestlased olümpiamängudel
Mihhail Kaaleste võitis Nõukogude Liidu koondises 1956. aastal Melbourne'is 1956. aasta olümpiamängudel kahesüstal koos Anatoli Demitkoviga 1000 meetri sõidus hõbeda.
1992. aasta olümpiamängudel Barcelonas võistles Tiit Tikerpe kahel aerutamise distantsil: C-1 500 meetris ja C-1 1000 meetris. Ta pääses mõlemas sõidus poolfinaali, kuid finaali ei pääsenud. 1000 m distantsil tema sõit diskvalifitseeriti. Hain Helde osales nii Atlanta 1996. aasta olümpiamängudel kui ka Sydney 2000. aasta olümpiamängudel nii C-1 500 meetri kui C-1 1000 meetri distantsil.
Võistlused
Järgmistes tabelites on näidatud, millised võistlused ja millal olümpiamängudel toimusid.
Edukamad sportlased
Enim medaleid võitnud sportlased aerutamises. Sakslane Birgit Fischer on aerutamise "edukaim medalivõitja", võites kõige rohkem kuldmedalit (8) ja kõige rohkem medaleid (12). Rootslane Gert Fredriksson on aerutamises edukaim mees kuue kulla ja kaheksa medaliga.
Medalid
Uuendatud pärast 2020. aasta suveolümpiamänge.
Rain Vändre
Rain Vändre (13. detsember 1966 Viljandi – 2. september 2010) oli eesti riigiametnik ja ettevõtja.
Ta oli OÜ Ristiisa R.T.A. ja OÜ Abeco Ehituskauba asutaja, aastatel 1997–2002 OÜ Abeco Ehituskauba juhataja.
Aastatel 2002–2010 oli ta Maaelu Edendamise Sihtasutuse juhatuse liige.
Ta oli 15. maist 2006 kuni 5. aprillini 2007 põllumajandusministeeriumi abiminister. Tema peamised vastutusvaldkonnad abiministrina olid kalamajanduse ja maaelu poliitika arendamine ja korraldamine.
Aastatel 1998–2006 oli ta Reformierakonna liige.
Isiklikku
Ta oli abielus Riina Vändrega, abielust sündis poeg. Enne surma oli lahutatud, kuid heas läbisaamises eksabikaasaga.
Dungeons & Dragons
alt=Rollimäng Dungeons & Dragons: mängijate joonistatud kaart koos erinevaid tegelasi kehastavate nuppude ja mängimiseks kasutatavate täringutega|pisi|Mängijate joonistatud kaart koos erinevaid tegelasi kehastavate nuppude ja mängimiseks kasutatavate täringutega "Dungeons & Dragons" (lühend D&D või DnD, eestikeelses tõlkes vahel "Koopad ja Draakonid, rollimängijate kõnepruugis "Drägon" ) on fantaasiapõhine rollimäng (inglise keeles role-playing game, lühendina RPG), mille algselt lõid Gary Gygax ja Dave Arneson ning avaldasid aastal 1974. läbi loodud ettevõtte Tactical Studies Rules, Inc. (TSR). 1997. aastast annab mängu välja Wizards of the Coast, mis nüüdseks kuulub omakorda mänguasjaettevõttele Hasbro. Mäng aluseks olid miniatuuripõhised sõjamängud ning algsed reeglid põhinesid mängul "Chainmail". D&D-ga said alguse tänapäevased rollimängud ja rollimängutööstus.
"Dungeons & Dragonsi" kiire edu viis sarnaste mängusüsteemide leviku ja õitsenguni. Vaatamata konkurentsile on D&D jäänud tänini rollimänguturu liidriks. 1977. aastal jagati mäng kaheks versiooniks: suhteliselt lihtsate reeglitega mängusüsteem "Dungeons & Dragons" ja keerukamate reeglitega mängusüsteem "Advanced Dungeons & Dragons" (lühendina AD&D või ADnD). AD&D 2. väljaanne (AD&D 2nd Edition) lasti välja 1989. aastal. Mängu algversiooni kirjastamine lõpetati 2000. aastal, mil AD&D nimetati tagasi "Dungeons & Dragonsiks" ja ilmus selle 3. väljaanne. Need reeglid panid aluse d20 mängusüsteemile, mis on avatud litsentsi Open Game License alusel saadaval ka teistele mängutootjatele. 2003. aasta juunis nägi ilmavalgust "Dungeons & Dragonsi" 3. väljaande parandatud versioon ehk väljaanne 3.5, 2008. aasta juunis ilmus suurte muudatustega 4. väljaanne. Värskeim, 5. väljaanne ilmus 2014. aastal; esmakordselt toimus selle viimistlemine osaliselt avaliku testimise vormis ja mängu põhireeglid avaldati tasuta PDFina.
2006. aasta seisuga oli "Dungeons & Dragons" tuntuim ja müüduim rollimäng, mida on mänginud umbkaudu 20 miljonit inimest ning mille raamatuid ja muud varustust on müüdud enam kui 1 miljardi USA dollari eest. Mängu põhireeglitele lisaks on avaldatud arvukalt valmisseiklusi ja mitmeid mängumaailmu, mis sobivad pidevalt koos käivatele mänguseltskondadele. "Dungeons & Dragons" on tuntud ka teiste mänguga seotud toodete, popkultuuris levinud viidete ning mõne mänguvastase kampaania järgi. Viimastest oli levinuim 1980. aastatel USA-s levinud alusetu arvamus, et rollimängud mõjuvad noortele halvasti, viies nad satanismi ja enesetappudeni. Mängu populaarsus on alates aastast 2017 kasvutempol ning sellele on kaasa aidanud viienda mänguversiooni algajatesõbralik reegliteraamistik, kui ka mängu tuntuse kasv läbi erinevate mängugruppide sessioonide jagamine kanalites Youtube ja Twitch.tv. Enim populaarsust kogunud veebisaadete seeria on Critical Role, mis on üle 200 mängu pannud vaadatavaks oma Youtube'i kanalisse.
One Liberty Place
One Liberty Place on Philadelphias asuv 61-korruseline postmodernne pilvelõhkuja, mida ehitati aastatel 1984–1987. Kõrghoone omab sarnaseid arhitektuurilisi jooni Chrysler Buildinguga.
Stroitel
2020. aasta alguses oli Stroiteli elanike arv 24 104.
Uno Kreen
Uno Kreen (4. oktoober 1928 Nugeri – 1. oktoober 1996 Tallinn) oli eesti laulja (bass).
Ta lõpetas aastal 1948 Rakvere 1. Keskkooli, õppis aastatel 1948–1950 ja 1953–1955 Tallinna Muusikakoolis ning lõpetas aastal 1960 Tallinna Riikliku Konservatooriumi laulmise erialal (mõlemas Aleksander Arderi klassis).
Isiklikku
Ta oli abielus ETV diktori Ivi Kreeniga, nende poeg oli Toomas Kreen.
Pavel Filatjev
Pavel Filatjev (vene keeles Павел Олегович Филатьев; sündinud 9. augustil 1988) on Venemaa dessantväelane, kes esines dessantväelaste päeval 2. augustil 2022 üleskutsega dessantväelastele loobuda sõdimisest Ukrainas.
Elulugu
Filatjevil on vene, ukraina ja saksa juured. Ta isa Oleg teenis 56. kaardiväe ründedessantpolgus 2005. aastast ja sest ajast oli ka Pavel seotud selle polguga. Tal on 5 aastat teenistusstaaži dessantvägedes. 2021. aastal sõlmis ta uue teenistuslepingu ja tal õnnestus saavutada enda määramine lapsepõlvest tuttavasse polku noorem-seersandina. Osales koos väeosaga 24. veebruari 2022 sissetungis Ukrainasse, evakueeriti rindelt Venemaale silmavigastuse tõttu 2 kuu rindel viibimise järel.
Filatjev toob dessantväelastele eeskujuks kindral Vassili Margelovi, kes oli Nõukogude õhudessantvägede looja ja ülem kuni 1979. aastani, Nõukogude Liidu vägede sissetungini Afganistani. Margelov pidas Afganistani sissetungi otsust mittevajalikuks, kahjulikuks ja kaotas seetõttu oma ametikoha. Niisama peab Filatjev veaks Tšetseenia sõda. Lisaks eliitväeosade kasutamisele vastuvõetamatu poliitilise põhjendusega operatsioonides, kutsub Filatjev kaasvõitlejaid teenistusest lahkuma eliitvägede sisekorralduse halvenemise tõttu.
Ta on kirjutanud oma seisukohti selgitava raamatu "ZOV". Eestikeelse arvamuse raamatust on esitanud Getter Trumsi. Eesti keeles avaldas raamatu "Rahva Raamat AS", tõlkija Vladimir Redpap.
Filatjevi mõtles jääda Venemaale ka pärast raamatu ZOV publitseerimist. Paljud Gulagu.net kommentaatorid soovitasid tal maalt lahkuda. Soovitusi järgides lahkus Filatjev Venemaalt ja reisides läbi mitme riigi jõudis augusti lõpus Prantsusmaale, kus esitas assüüliavalduse. Esialgu toetas Filatjevit gulagu.net, hiljem kujunes koostöö ka vene põgenikke toetava organisatsiooniga New Dissidents Foundation.
Augustis kirjutas Filatov alla lepingu raamatu tulude suunamiseks Ukraina toetuseks.
Novembris kadus Filatovil kontakt seniste toetajatega Prantsusmaal. 25. novembril alustas Filatjev protsessi oma raamatu tulude suunamiseks endale, väites oma vaba tahte mõjutamist lepingu allakirjutamise ajal.
Karvaičiai
pisi|Endine Karvaičiai vapp pisi|Vaade Karvaičiai luitelt Karvaičiai on endine küla Kura lahe kaldal, Leedu linna Neringa osa. Saksa keeles Karwaiten. Asub Kura säärel Kura sääre rahvuspargi territooriumil. Linnaosa asub Juodkrantėst lõunas ja Pervalkast ning Preilast põhjas.
Karvaičiai lähistel asuvad kaks luidet, vanem 30, uuem 50 meetri kõrgune. Suurema luite alla on mattunud vana Karvaičiai küla.
Karvaičiais on sündinud folklorist Ludwig Rhesa.
Ajalugu
Karvaičiaid mainitakse esimest korda aastal 1509, sealsed kalurid pidasid endid kuralasteks. Aastal 1741 ehitati sinna kirik, mis aga aastal 1797 liiva alla mattus. Aastast 1786 tuli külal pidada võitlust peale tungiva liivaga. Vana küla mattus lõpuks liiva alla, suurem osa elanikest kolis teistesse ümbruskonna asulatesse. Suurem osa elanikest kolis Juodkrantėsse, kuhu püstitati ka uus kirik. Uus Karvaičiai moodustas Juodkrantė lõunapoolseima aguli, ka tänapäeval loetakse seda Juodkrantė osaks.
Vana Karvaičiai vapp on osa praegusest Neringa vapist.
Amylocorticiales
Amylocorticiales on kandseente hõimkonda kuuluv seente selts.
Särevere mõis
pisi|287x287px| Särevere mõis (saksa keeles Serrefer) oli rüütlimõis Türi kihelkonnas
Nüüdisajal on Särevere mõis muinsuskaitse all olev mõis Särevere alevikus Türi vallas Järvamaal, mida haldab ja hooldab Järvamaa Kutsehariduskeskus. Praegu asuvad mõisas kooli õppeklassid, koolimuuseum ja raamatukogu, lisaks on võimalik korraldada mõisas üritusi.
Ajalugu
Särevere mõis rajati 17. sajandi alguses.
1611 Esimesed kirjalikud andmed Särevere mõisast, omanik oli Peter Känfer
1627 Kujunes välja tüüpiline mõis, Hermann von Nierodt ostis mõisa koos osa külaga, lisaks kuulusid talle ümberkaudsed külad nagu Mäeküla, Taikse, Raukla, Vilita, Enniste, Põikva, Rikassaare karjamõis.
1641 Mõisa pärib tütar Margareth Nieroth (abiellus Reinhold Johann von Uexüll-Güldenbandiga)
1672 Margarethi ja Reinold Johanni poeg Johann von Uexüll-Gülldenband pärib mõisa koos küladega, hiljem omandas veel Padenormi, Seluste, Petzali, Metzeboe, Laupa mõisa ja Torri külad.
Pärast isa Johanni surma, päris Põhjasõja ajal mõisa Otto Hermann von Uexüll-Güldenband, kes suri 1713. aastal Siberis vangistuses olles
1711. aastast oli mõisa omanik Otto Reinhold von Uexüll-Güldenband, pärast tema surma 1773. aastal, jätkas mõisa omanikuna tema lesk Juliane (suri 1783).
1782 Otto Fabian von Uexüll-Güldenband (suri 1831), päris mõisa koos küladega
Vahepeal oli mõis renditud ning panditud.
Karl Raphaeli 11 lapsest päris 1855. aastal Särevere mõisa üks tema kaksikutest poegades Wolter Baron von Schilling, kes abiellus 1856. aastal Wilhelmine Freiin von Stackelbergiga.
Viimase mõisa omanikuna päris isa surma järel 1885. aastal, mõisa Karli neljast lapsest, kolmandana sündinud poeg Walter Ewald Arthur von Schilling (elas 1837–1884), kes aasta hiljem abiellus Wilhelmine Sophie Lucie von Esseniga (elas 1827–1887). 1896. aastal Walter Ewald Arthur suurendas valdusi, ostes Särevere mõisale lisaks Mündi mõisa ning 1909. aastal ka Mäeküla mõisa.
1919. aastal sai Särevere mõisast riigi mõis, misjärel suundus Walter Ewald Arthur elama Saksamaale, kus ta suri 1923. aastal ning maeti Heidelbergi.
Mõisakompleks
Kahekorruseline mansardkatusega historitsistlik puidust peahoone ehitati 19. sajandi teisel poolel Hoone ehteks on lopsaka dekooriga neobarokne välisuks ning räästaaluseid ja akende ümbrust kaunistav saelõiketehnikas ornamentikaga puitpitsiga.1860. aastal ehitati hoonele uhke klaasveranda koos talveaiaga. Mõisa ümbritseb looduskaitse all olev 3,2 ha suurune segastiilis park, mis oli algselt regulaarne, kuid hiljem kujundati ümber vabakujuliseks. Kunagine vaade Prandi jõele on praeguseks, keskmise liigirikkusega, puude tõttu piiratud Pargis iidne tammepuu, kus teadjad käivad energiat ammutamas ning lehiste kolmnurk, mille keskel seistes, saab lasta end energiavoolul kaasa kanda. pisi| Mõisakomplekti kuuluvad veel saeveski (ehitatud 1805), paekivist kelder (ehitatud 1900), kivist ehitatud teenijate maja (ehitatud 1885), maakivis, tellistest ja dolomiidist kuivati, lisaks ka saunahoone (ehitatud 1850). Ühtlasi kuulus mõisa juurde töölistele mõeldud kvartal, mida nimetati moonakülaks (pole säilinud). Tähelepanuväärne oli sinna rajatud külakaev, kus külaelanikud said uudiseid vahetada.
Särevere mõisas tegutses 18. sajandil ka Särevere tellisetehas.
Särevere mõisale kuulusid mitmed ümbruskaudsed külad, näiteks Enniste, Mäeküla, Põikva, Raukla, Taikse, Vilita, lisaks Rikassaare karjamõis.
Kool on hoidnud viimaste mõisaomanike Schillingite järeltulijatega sidemeid, kes 1999. aastal mõisas ka oma suguvõsa kokkutulekut tähistasid. Kokku tuli, üle kogu maailma, 134 külalist, kellest vanim oli 86 aastane ja noorim 3 kuune. Mõisale kinkisid nad esimese ja viimase Schillingi portree. Lisaks on Schillingid aidanud korjandustega mõisale uue katuse.
Mõisa ruumid nüüdisajal
Teadaolevalt kolis ajaloomuuseum mõisa 1990. aastate keskel. Praegu asub muuseum mõisahärra ruumides, kus on stendidel ja vitriinides materjale alates kooli asutamisest. Mõisaajast on säilinud mõned esemed, mis meenutavad tolleaegset meeleolu. Näiteks mõisahärra kabinetis on Walter von Schillingi tugitool, lisaks on säilinud nikerdustega uks, mis viib alla keldrisse. Selle ukse kaudu olevat talurahvas ja teenijad härra jutul käinud. Veel on mõisas originaal graniidist kamin ning valge kahhelahi. Üks väheseid uhkemaid asju on kunagises söögisaalis olev suur söögilaud, mis restaureeritud 2008. aastal. Mõisaproua majapooles on nüüdisajal raamatukogu.
Mõisaproua ruumides asub praegu ühe töötajaga, vajaduspõhiselt avatud, Järvamaa Kutsehariduskeskuse Särevere õppekoha raamatukogu, mille kirjanduse fond on 29 391 eksemplari, raamatukogul on umbes 450 lugejat, kes laenutavad aastas ligi 3000 teavikut.
Mõisa teisel korrusel on kodumajandusklassid hulga käsitöövahendite ja kangastelgedega.
2010. aastal restaureerisid Leonardo da Vinci nimelise õppeprogrammi raames Saksamaalt pärit praktikandid Särevere mõisa teist korrust.
2010. ja 2011. aastal võttis Särevere mõis osa Unustatud mõisade mängust.
Kooli ajalugu
1939 – avati Särevere mõisahoones Kontrollassistentide kool, kus õpetati kontrollassistente
1947 – Särevere tehnikum
1955 – ehitati koolihoone, Türi Põllumajandustehnikum
1964 – Türi sovhoostehnikum
1972 – Türi näidissovhoostehnikum
1990 – Türi Kõrgem Põllumajanduskool
2000 – Türi tehnika- ja maamajanduskool
2008 – Türi tehnika- ja maamajanduskool ja Paide kutsekeskkool liitusid Järvamaa kutsehariduskeskuseks
Ülem-Sileesia
pisi|Kaasaegne Ülem-Sileesia kaart (inglise keeles) thumb|Ülem-Sileesia vapp nagu seda kujutas [[Hugo Ströhl (1851–1919)]] Ülem-Sileesia (poola keeles Górny Śląsk; sileesia keeles Gōrny Ślōnsk; tšehhi keeles Horní Slezsko; saksa keeles Oberschlesien; saksa keele sileesia murdes Oberschläsing; ladina keeles Silesia Superior) on ajaloolise ja geograafilise Sileesia piirkonna kaguosa. 9. sajandist alates oli Ülem-Sileesia (kronoloogiliselt) osa Suur-Määri vürstiriigist, Böömimaa hertsogkonnast, Piastide Poola kuningriigist, taas Böömimaa krooni maadest ja Saksa-Rooma riigist, aastast 1526 ka Habsburgide monarhiast. Aastal 1742 annekteeris enamiku Ülem-Sileesiast Preisi kuningriik ja see läks aastal 1871 Saksa keisririigi koosseisu. Osa Ülem-Sileesiast läks 1922. aastal Teise Poola Vabariigi (II Rzeczpospolita) koosseisu, mille sakslased okupeerisid aastatel 1939-1945. Sai aastal 1945 Poola vabariigi osaks. Ülem-Sileesias on üle 4 miljoni elaniku, peamiselt poolakad.
Geograafia
Ülem-Sileesia paikneb Odra jõe ülemjooksul, Ida-Sudeetide mäeahelikust ja Moraavia väravatest põhjas, mis moodustavad lõunapiiri ajaloolise Morava piirkonnaga. Külgnevates Sileesia Beskiidides idas algab Wisła jõgi ja voolab idasuunas, Biała ja Przemsza lisajõed tähistavad idapiiri Väike-Poolaga. Põhjas piirneb Ülem-Sileesia Suur-Poolaga, ja läänes Alam-Sileesia maadega, külgnevat piirkonda Wrocławi ümbruses kutsutakse ka Kesk-Sileesiaks.
Praegu on see jagunenud suuremaks Poola ja väiksemaks Tšehhi Sileesiaks, mis paikneb Tšehhi Morava-Sileesia ja Olomouci maakonnas. Poola Ülem-Sileesia territoorium katab enamiku Opole vojevoodkonnast ("Opole Sileesia"), välja arvatud Alam-Sileesia Brzegi ja Namysłówi maakond, ning Sileesia vojevoodkonnast, välja arvatud Väike-Poola Będzini, Bielsko (idaosa), Częstochowa maakond koos Częstochowa linnaga, Kłobucki, Myszkówi, Zawiercie ja Żywieci maakond, samuti Dąbrowa Górnicza, Jaworzno ja Sosnowice linn.
Jagatud Cieszyni Sileesia, samuti endine Austria Sileesia on Ülem-Sileesia ajaloolised osad.
Misso kirik
Misso kirik on luteri kirik Võru maakonnas Misso asulas. Kirikut kasutab abikirikuna Vastseliina kogudus.
Ülem-Sileesia
Ajalugu
9. sajandi Baieri geograafi järgi asus lääneslaavi opolaanide hõim Odra jõe ülemjooksul Suure rahvasterändamise ajast, keskusega Opole gardi ümbruses. Vürst Svatopluk I (871–894) ajal oli kogu Sileesia osa tema Suur-Määri vürstiriigi valdustest. Selle lagunemisel pärast aastat 906 langes piirkond Böömimaa Přemysliididest valitsejate, hertsog Spytihněv I (894–915) ja tema poja Vratislav I (915–921) mõju alla, viimane oli võib-olla asutaja ja nimeandja Sileesia pealinnale Wrocławile (tšehhi Vratislav).
Misso kirik
Kirik ehitati 1939. aastal.
Ülem-Sileesia
Poola võim
Aastaks 990 vallutas äsjane Piastist polaanide hertsog Mieszko I suure osa Sileesiast. Kesk-Sileesia Niemcza linnusest alistas tema poeg ja järglane Bolesław I Chrobry (992–1025), olles rajanud Wrocławi peapiiskopkonna, paganlike opolaanide Ülem-Sileesia maad, mis oli seejärel mitusada aastat Poola osa, kuigi vaidlustatud Böömimaa hertsogite poolt, nagu Břetislav I, kes alates aastast 1025 tungis mitu korda Sileesiasse. Lõpuks, aastal 1137 jõudis Poola vürst Bolesław III Krzywousty (1107–1138) kokkuleppele Böömimaa hertsogi Soběslav I-ga, kui tehti rahu piiri kinnitamiseks piki Sudeete.
pisi|Kollasega Opole–Racibórzi hertsogkond hertsog Kazimierz I ajal (1211–1230) Pärimise majoraadiõiguse printsiibi läbikukkumine viis ka Sileesia provintsi enda jagamiseni: aastal 1172 nõudis Władysławi teine poeg Mieszko I Plątonogi oma õigusi ja sai oma vanema venna, Sileesia hertsogi Bolesław I Wysoki käest Ülem-Sileesias alloodina Racibórzi hertsogkonna. Võitluses Poola trooni ümber sai Mieszko aastal 1177 uuelt Poola ülemhertsogilt Kazimierz II Sprawiedliwylt lisaks endised Väike-Poola maad Bytomi, Oświęcimi, Zatori, Siewierzi ja Pszczyna. Kui aastal 1202 annekteeris Mieszko Plątonogi oma kukutatud vennapoja Jarosławi Opole hertsogkonna, valitses ta kogu Ülem-Sileesiat kui Opole ja Racibórzi hertsog.
13. sajandi algul tugevnesid Sileesia Piastide sidemed naabri Saksa-Rooma riigiga, kui mitmed hertsogid abiellusid saksa aadli võsukestega. Lubatuna Alam-Sileesia hertsogi Henryk I Brodaty poolt, kes oli aastast 1230 ka Ülem-Sileesia regent oma nõo hertsog Kazimierz I alaealistele poegadele, asusid suurele osale Sileesia maadest Ostsiedlung jooksul saksa sisserändajad, rajades arvukalt linnu vastavalt Saksa linnaõigusele. Plaanid taasühendada Sileesia purunesid pärast mongolite sissetungi Poolasse ja hertsog Henryk II Pobożny surma 1241. aasta Legnicą lahingus. Ülem-Sileesia killustus pärast hertsog Władysławi surma aastal 1281 edasi Bytomi, Opole, Racibórzi ja Těšíni hertsogkondadeks. 1269. aasta paiku loodi külgneval Moraavia territooriumil Opava hertsogkond, mida valitses Přemysliidist hertsog Mikuláš I, kelle järeltulijad pärisid aastal 1336 Racibórzi hertsogkonna. Kuna nad valitsesid mõlemat hertsogkonda personaalunioonis, kasvas Opava Ülem-Sileesia territooriumile.
Böömimaa, Austria ja Preisimaa
Ülem-Sileesiat tabasid Hussiitide sõjad ja aastal 1469 vallutati see Ungari kuninga Mátyás I poolt, samas Oświęcimi ja Zatori hertsogkonnad läksid tagasi Poola kroonile. Pärast Jagelloonist Ungari ja Böömimaa kuninga Ludvíki surma aastal 1526 päriti Böömimaa krooni maad Austria Habsburgide poolt. 16. sajandil pöördus suur osa Sileesiast Kaspar Schwenckfeldi eestvedamisel protestantismi. Pärast 1620. aasta Valgemäe lahingut taastasid katoliikliku Habsburgide dünastia keisrid jesuiitide juhtimisel jõuga katoliikluse.
pisi|1746. aasta Ülem-Sileesia kaart, [[Johann Homann|Homanni pärijad, Nürnberg]] Alam-Sileesia ja enamik Ülem-Sileesiast hõivati Preisi kuningriigi poolt aastal 1742 Esimese Sileesia sõja ajal ja annekteeriti Breslau rahu tingimuste kohaselt. Väike osa Opava jõest lõunas jäi Habsburgide valitsetud Böömimaa krooni koosseisu kui "Ülem- ja Alam-Sileesia hertsogkond", kõnekeeles Austria Sileesia. Aastast 1815 Preisimaa Sileesia provintsi liidendatuna muutus Ülem-Sileesia tööstuspiirkonnaks, kasutades ära oma rikkalikke kivisöe ja rauamaagi varusid. Preisimaa Ülem-Sileesia sai Saksa keisririigi osaks aastal 1871.
Plebistsiit ja jagunemine
, Esimene (1919), Teine (1920) ja Kolmas (1921) Ülem-Sileesia ülestõus, Must Reichswehr Aastal 1919, pärast Esimest maailmasõda, läks Preisimaa Ülem-Sileesia idaosa (etniliste poolakate enamusega) Poola võimu alla kui Sileesia vojevoodkond, samas enamasti saksakeelne lääneosa jäi Weimari vabariigi osaks kui äsjaloodud Ülem-Sileesia provints. 1919. aasta algul puhkes Poola-Tšehhoslovakkia sõda Cieszyni Sileesia ümber, misjärel sai Tšehhoslovakkia lisaks Hlučíni piirkonnale Zaolzie riba.
Aastatel 1919–1921 toimus Ülem-Sileesia poolakeelse rahva seas kolm ülestõusu; Annabergi lahing toimus piirkonnas aastal 1921. Ülem-Sileesia plebistsiidiga märtsis 1921 hääletas 60% enamus Poolaga ühinemise vastu, kus Poola ja Saksa kogukonnad olid selgelt piiritletud. Täpne piir, piiriülese raudteeliikluse säilitamine ja muud vajalikud ühisoperatsioonid, samuti võrdsed õigused kõigile asukatele Ülem-Sileesia mõlemas osas fikseeriti kõik Saksa-Poola kokkuleppega Ida-Sileesias, mis sõlmiti Genfis 15. mail 1922. 20. juunil loovutas Weimari vabariik de facto Ülem-Sileesia idaosa, millest sai Sileesia vojevoodkonna osa Poola Vabariigis.
Pärast aastat 1945 anti peaaegu kogu Ülem-Sileesia, mida ei loovutatud Poolale aastal 1922, üle Poola vabariigile. Saksakeelse rahvastiku enamus põgenes või saadeti välja vastavalt võidukate liitlaste otsusele nende 1945. aasta kohtumisel Potsdamis. See väljasaatmisprogramm hõlmas ka Alam-Sileesia, Ida-Pommeri, Gdański (Danzigi) ja Ida-Preisimaa saksakeelseid asukaid. Saksa väljasaadetud viidi tänapäeva Saksamaale (sealhulgas endisele Ida-Saksamaale) ja nad asendati poolakatega, paljud endistest Poola provintsidest, mille Nõukogude Liit idas üle võttis. Küllalt palju saksakeelseid ülemsileesialasi paigutati Baierisse. Väike osa Ülem-Sileesiast jäi Tšehhoslovakkia osaks kui Tšehhi Sileesia.
Saksakeelsete väljasaatmine ei kaotanud täielikult rahvastiku kohalolu, kes pidasid end sakslasteks. Ülem-Sileesias oli aastal 1945 märkimisväärsel arvul katoliiklikke kakskeelseid asukaid, kes rääkisid nii saksa kui ka poola murdeid, ja nende poola keele oskus oli küllalt hea, et võimaldada neil paigale jääda. Kommunismi lagunemise ja Poola ühinemisega Euroopa Liiduga oli veel küllalt Ülem-Sileesiasse jäänuid, et võimaldada Saksa vähemuse tunnustamist Poola valitsuse poolt.
Misso kirik
Kirikus asub vendade Kriisade tehtud orel.
Elektrooniline nina
pisi|Elektrooniline nina võiks olla suureks abiks tööstuses mürgiste gaaside tuvastamisel või haiguste tuvastamisel inimeste väljahingatava õhu kaudu Elektrooniline nina on seade, mis kasutab gaasisensorite massiivi, et võrrelda saadud signaali mustrit andmebaasiga ning seeläbi tuvastada lõhnu.
Ariadne Lõng
Ariadne Lõng on Eesti Naisuurimus- ja Teabekeskuse välja antav teaduslik nais- ja meesuurimuse ajakiri. Esimene ja ainus omataoline ajakiri Eestis ilmub aastast 2000.
Elektrooniline nina
Ajalugu
On ilmne, et inimese nina teeb vahet kahel erineval lõhnal, näiteks lõkkest tulev suits ja värskelt valminud koogi lõhn. Et sellele aga teaduslik aspekt anda, on vaja tuvastada lõhnade erinevusi ja sarnasusi. Pärast Alexander Graham Belli 1914. aastal esitatud mõtet ei suudetud kümneid aastaid neid sarnasusi ja erinevusi väga hästi tuvastada. Vana-Kreekas kasutasid arstid oma nina, et haige inimese vere lõhna järgi tuvastada, kas inimene on haige või mitte. Samuti kasutatakse inimese nina ära parfüümitööstuses, mis kokkuvõttes on ettevõttele küllaltki kulukas. Esimese lõhnade tuvastamise süsteemi töötas välja 1961. aastal R. W. Moncrieff. Tegu oli siiski puhtalt mehaanilise ninaga. Gaasi osakeste redoksreaktsioonil elektroodi peal põhinev süsteem töötati välja 1964. aastal. Termin "elektrooniline nina" võeti kasutusele alles aastal 1980. Umbes sel ajal hakati arendama juba töötavaid mitmetel sensorite rida põhinevaid elektroonilisi ninasid. Esimene suurem elektroonilise nina teemaline konverents toimus 1990. aastal.
Tööpõhimõte
pisi|509x509px|Elektroonilise nina tööpõhimõte sarnaneb inimese nina omaga. Analüüsi käigus võrreldakse registreeritud andmeid andmebaasis olevatega ja tuvastatakse lõhn pisi|249x249px|Elektrooniline nina, mida kasutatakse inimese väljahingatava õhu analüüsimiseks ning selle kaudu haiguste tuvastamiseks Inimese lõhnataju jaoks on omavahel ühenduses nina ja aju. Iga kord kui inimene sisse hingab, jäävad gaasiosakesed ninas olevate retseptorite külge kinni. Kinnitunud gaasiosakesed loovad mustri, mis siis edastatakse ajule. Ajus on olemas n-ö andmebaas, kus on erinevate lõhnade mustrid, mida inimene üldse kogu elu jooksul on tundnud ning ta hakkab neid omavahel võrdlema, kuni leiab selle sobiva vaste. Näiteks, kui hingata nina kaudu sisse grillitud liha lõhna, siis selle lõhna muster salvestatakse ajju ning järgmisel korral, isegi kinniste silmadega, saab inimene aru, et tegemist on grillitud liha lõhnaga, kuna tema aju võrdleb retseptoritele kinnitunud gaasiosakeste mustrit oma "andmebaasis" olevate mustritega ja leiab vaste.
Elektroonilise nina tööpõhimõte on üsna sarnane. See kasutab voolusüsteemi, mis valib, kas sisse läheb mõõdetav või võrdlusgaas; seejärel liigub gaas keemiliste sensorite rivi peale, mis muundavad selle elektrisignaaliks; seejärel tuvastab detektor eri sensorite signaalitugevuse, et luua kindel muster; kõige lõpus võrdleb arvuti mustrit andmebaasis olevate mustritega ning leiab sobiva vaste. Seega nina avaks on n-ö proovikamber või toru, retseptoriteks on sensorid ja ajuks on arvuti.
Elektroonilises ninas olevad sensorid on enamasti tundlikud kõikidele lenduvatele orgaanilistele ühenditele, aga iga sensor on seda natuke erinevalt, mis tähendab, et nad kõik on erineva tundlikkusega teatud analüütide kohta. Seeläbi on võimalik, et pärast osakeste liikumist üle sensorite rivi, suudab arvuti luua mustri, mida võrrelda andmebaasiga. Kuna pärast sensorite rivilt signaali saamist tegeleb arvuti põhiliselt edasi puhtalt võrdlemisega, siis põhirõhk elektroonilises ninas asubki sensoritel.
Kasutatakse peamiselt kuut tüüpi sensoreid :
Tuvastussüsteem
pisi|Sensori reaktsiooni- ja taastusaega iseloomustav signaal, mis tavaliselt saadakse sensori kokkupuutumisel mingi lõhnaga. |371x371px Elektroonilise nina tuvastussüsteem koosneb sensorite rivist. Kui antud sensorid puutuvad kokku mõne lenduva orgaanilise ühendiga, siis nende elektrilised omadused muutuvad ja selle muutuse salvestab elektrooniline liides. Sensori tundlikkust määratakse elektroonilises ninas reaktsiooni- ja taastusajaga. Hiljem liidab arvuti kõik vasted kokku ja saab sellest kindlat lõhna iseloomustava mustri.
Elektroonilistes ninades on kõige rohkem levinud kolm sensoritüüpi: metalloksiidsensor, juhtiva polümeeriga sensor ja kvartskristallsensor. Muid kasutatakse vähem, kuna nad on kallimad või raskemini kättesaadavad.
Metalloksiidsensor
vasakul|pisi|303x303px|Metalloksiidsensori skeem koos küttekehaga Metalloksiidsensor töötab põhimõttel, et oksiidkihi juhtivus muutub, kui ta puutub kokku pealelangevate gaasi osakestega ning selle juhtivuse muutus on proportsionaalne gaasi kontsentratsiooniga.
Tuntakse kahte tüüpi sensoreid: n-tüüp ja p-tüüp.
n-tüüpi sensor kasutab tsinkoksiidi, tinadioksiidi, titaani dioksiidi või raud(III)oksiidi ning on tundlik redutseerivatele gaasidele.
p-tüüpi sensor kasutab nikkel- või koobaltoksiidi ja on tundlik oksüdeerivatele gaasidele.
Metalloksiidsensori tundlikkus sõltub töötemperatuurist ja oksiidkihi paksusest (5–500 ppm). Nende sensorite suur eelis on väga kiire tuvastus- ja taastumisvõime, mis põhiliselt sõltub töötemperatuurist.
Juhtiva polümeeri sensor
pisi|305x305px|Oksiidikihi asemel kasutatakse sellel sensoril juhtivat polümeeri kihti Kui juhtiva polümeeriga sensor puutub kokku gaasiga, siis osa gaasiosakesi difundeerub polümeeri sisse ning põhjustab õhukese polümeerkihi paisumise. Paisumine omakorda põhjustab polümeerkile elektrilise takistuse tõusu, sest paisumise tagajärjel väheneb laengukandjatele mõeldud juhtivate kanalite sisaldus.
Põhiliseks negatiivseks küljeks polümeersensorite juures on nende vananemine, mis viib ebatäpse tulemuseni.
Kvartskristallsensor
vasakul|pisi|219x219px|Kvartskristallsensor, mis registreerib resonantssageduse muutust
Kui rakendada piesoelektrilisele kvartskristallelemendile vahelduvvool, siis hakkab materjal ostsilleerima oma resonantssagedusel, tavaliselt 10–30 MHz.
Sellise sensori tundlikkus kasvab, kui ta töötab kõrgemal sagedusel või kui vähendada katva polümeerkihi paksust. Kui sensor puutub kokku gaasi osakestega, siis gaas adsorbeerub polümeerkattele ning sensori mass muutub. See omakorda muudab jällegi võnkumise sagedust, mida siis antud sensor registreerib.
Selle sensori eelisteks on suur tundlikkus ja lai valik polümeerkatteid.
Aktifoto
Kunstilise aktifoto puhul on kõige levinumad järgmised stiilid:
Bozman
Bozman on asula Ameerika Ühendriikides Marylandi osariigis Talboti maakonnas. See asub Saint Michaelsi linnast 10 km autosõidu kaugusel kagus.
Elektrooniline nina
Rakendused
Tänu uutele materjali kasvatamistehnikatele arenevad sensorid väga kiiresti. See omakorda võimaldab luua odavaid ja kompaktseid süsteeme, näiteks taskusse mahtuvat elektroonilist nina. Selliste süsteemide tuvastamisvõime on väga lai, kuid samas ka väga tundlik, mis tähendab, et elektroonilise ninaga on väga mugav tuvastada ohtlike lenduvaid gaase õhus või töökeskkonnas.
Lennujaamades turvalisuse tagamiseks ei ole vaja enam politseikoertel inimeste reisikohvreid nuusutada, vaid saab kasutada lõhkeainete ja narkootikumide tuvastamiseks vastavat sensorite rivil töötavat nina.
Suurtes büroohoonetes või maa-aluste gaasitorude läheduses lekete tuvastamine muutub palju mugavamaks, kui kasutada elektroonilist nina. Samuti saab sellise detektoriga kontrollida kaevandustes õhukvaliteeti, et töölised märkamatult liiga palju ohtlike gaase sisse ei hingaks.
Tulevikus üks tõenäolisematest rakendusaladest võiks olla aga meditsiin, kus elektrooniline nina analüüsib inimese väljahingatavat õhku. Arstidel haigele diagnoosi panemine muutuks palju lihtsamaks, kasutades elektroonilist nina, kuhu tuleb haigel inimesel vaid sisse puhuda ja vaid mõne sekundiga tuvastab see näiteks kopsuvähi või tekkiva astma.
Keskkonnasaaste
Keskkonnasaaste jälgimiseks kasutatakse laialdaselt metalloksiidsensoritega elektroonilist nina. Seda sellepärast, et metalloksiidsensorid on üliodavad, tugevad, vastupidavad keskkonnale, väikese massiga ning ajas pikalt stabiilsed. Sellise sensoriga elektrooniline nina on võimeline tuvastama keskkonna koha pealt väga paljusid ohtlikke gaase, näiteks vingugaas, ammoniaak ja lämmastikdioksiid. Sensorite suur selektiivsus saavutatakse peamiselt kahe meetodiga. Üks võimalus on kasutada erinevaid oksiidikihte sensorite peal ja teine võimalus on iga sensor rivis panna tööle erineva temperatuuri juures.
Turvalisus
Lõhkeainete ja narkootikumide tuvastus on väga oluline just lennujaamades või rongijaamades tõusnud terroriohu tõttu. Sarnase süsteemiga saab tuvastada ka maase peidetud miine. Algselt lahendati lennujaamades säärane oht metallidetektorite ja röntgenmasinatega, aga siiski õnnestus mõnedel terroristidel lõhkeainetega läbi pääseda. Tuvastades lenduvaid orgaanilisi ühendeid, mis on iseloomulikud just erinevatele lõhkeainetele, suureneks turvalisus lennujaamades. Uus arenev tehnoloogia selles valdkonnas on terahertsspektroskoopia, sest paljudel lõhkeainetel ja lõhkeainetega seotud ühenditel on "keemiline sõrmejälg" selles võnkepiirkonnas.
Meditsiin
pisi|348x348px|Tavaline põhimõtteskeem, kuidas tuvastatakse haigusi inimese väljahingatavas õhus. Lenduvaid orgaanilisi ühendeid leidub samuti inimese väljahingatavas õhus. Neid tuntakse meditsiinis kui biomarkereid ja need sisaldavad kasulikku informatsiooni mõne haiguse diagnoosimisel. Väljahingatava õhu analüüs meditsiinis on odav, selle jaoks ei pea rikkuma patsiendi keha ning see on kergelt korratav protsess. Biomarkerite kontsentratsioon inimese väljahingatavas õhus võib iseloomustada seda, kas inimene on terve või haige. Näiteks edukad katsed lämmastikoksiidi tuvastamisel ning selle seosel astmaga on juba läbi viidud. Ideaalsed sensorid meditsiinilise elektroonilise nina jaoks on suure tundlikkusega ja võimelised tuvastama lenduvaid orgaanilisi ühendeid ka väga väikese kontsentratsiooni korral. Samuti peavad nad arvestama suure koguse veeauruga, sest inimese väljahingatavas õhus on seda suures koguses. Peamiselt õpetatakse sellist elektroonilist nina tuvastama mingeid kindlaid haigusemarkereid ning hiljem inimese hingeõhku analüüsides otsib arvuti juba sarnaseid mustreid andmebaasist.
Igor Fraga
Igor Omura Fraga (sündinud 26. septembril 1998 Kanazawas) on Brasiilia võidusõitja, sündinud Jaapanis Brasiilia vanematele, räägib nelja keelt: jaapani, portugali, hispaania ja inglise keelt. Alates 2020. aastast siseneb ta Red Bull Junior Teami programmi.
Väiksemad valemid
2014. aastal debüteeris ta üheistmelises Paulista meistrivõistlustel, kus saavutas teise koha. Järgmisel aastal osaleb ta meeskonnaga Prop Car Racing Fórmula 3 Brasil Lightil, võidab neli võitu ja lõpetab edetabelis kolmandal kohal koos Rodrigo Baptista, Matheus Muniz, Nicolás Dapero, Fernando Galera, Renan Pietrowski, Hernán Palazzo, Emilio Padron, Matheus Santa'anna ja Leonardo Barbosa. Fraga jätkab Brasiilia meistriliigas ning suudab 2017. aastal sarja võita.
Vormel 3
2019. aastal osaleb ta koos Raúl Guzmániga Portugali meeskonnaga DR Formula Vormel Regionaal Euroopa Meistrivõistlustel. Pärast mitmeid poodiumikohti saabub tema esimene Red Bull Ringi 3. kategooria võit Enzo Fittipaldi ette, nädalavahetusel Imolas vallutab ta pooluse ja seejärel võidu esimeses sõidus ning lõpetab kahes ülejäänud sõidus poodiumil. Kolmes finaalsõidus Monzas võitis ta kolm poolaega, mis tõi talle kolm võitu ja kolmanda koha. Hooaja lõpetab ta 300 punktiga, mis viib ta Fittipaldi ja võitja Frederik Vesti järel kolmandale kohale.
2020. aastal siirdus ta koos meeskonnaga Charouzi Sauber Junior Team koos Niko Kari (pärast Roman Staněki) ja David Schumacheriga (pärast Michael Belovit) FIA Vormel 3 Meistrivõistlustel. Tal ei õnnestu saavutada suurepäraseid tulemusi, kogudes punkte vaid Silverstone'i võistlusel. Kahes finaalsõidus Mugellos oli brasiillane valmis siirduma Hitech Grand Prix meeskonda, kuid hüppas kõik ära ja jäi istekohata. Hooaja lõpetab ta vaid ühe punkti ja edetabelis 24. kohaga. 2021. aasta hooajal pidi ta meistrivõistlustel osalema koos Hitechiga, kellega ta osales hooajaeelsetel testidel, kuid hiljem valib meeskond teisi sõitjaid.
Toyota Racing Series
2020. aasta talvel osaleb ta Vormel Toyota meistrivõistlustel, võidab neli sõitu ja võidab kokku üheksa poodiumit, mis viib ta edetabelis esikohale Liam Lawsoni, Ido Coheni, Émilien Denneri, Yuki Tsunoda ja Rui Andrade ees.
eSport
2017. aastal osales ta Vormel 1 Esports Meistrivõistlustel, 2018. aastal osales McLaren Shadow Projecti avasarjas ja võitis sarja, edestades finaalis Nuno Pintot ja Miguel Ballesterit. Samuti osales ta 2018. aastal FIA sertifitseeritud Gran Turismo Meistrivõistlustel, kvalifitseerus Las Vegase lõppfaasi, kus saavutas kolme võiduga esikoha, saades esimeseks Gran Turismo Spordi maailmameistriks.
2021. aastal pääseb ta GT-sarja virtuaalsele olümpiale, kus esindab Brasiiliat.
Karin Karm
Karin Karm (sündinud 31. juulil 1943 Paides) on eesti endine näitleja.
Ta lõpetas aastal 1961 Paide Keskkooli ja aastal 1965 Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (2. lend).
Ta töötas aastatel 1965–1975 Eesti NSV Riiklikus Noorsooteatris. Aastatel 1985–1987 õppis ta Tallinna Meditsiinikoolis ja töötas pärast seda meditsiiniõena. Aastatel 1993–1998 töötas reisilaeval kajutiperenaisena ja 1998–2015 Häirekeskuses kiirabilogistikuna.
Isiklikku
Ta on olnud abielus Enn Kraamiga.
Trappe
Trappe on linn Ameerika Ühendriikides Marylandi osariigis Talboti maakonnas.
Boriss Sokolov (geoloog)
Boriss Sokolov (vene keeles Борис Сергеевич Соколов; 9. aprill 1914 Võšni Volotšok, Tveri kubermang – 2. september 2013 Moskva) oli vene geoloog (stratigraaf ja paleontoloog), Venemaa Teaduste Akadeemia akadeemik.
Trappe
Trappe sai linnaõigused 1827. Linn on nime saanud hundipüüniste (inglise keeles traps) või Trapistide kloostri järgi.
Linnas on sündinud pesapallur Home Run Baker.
Boriss Sokolov (geoloog)
Elukäik
Boris Sokolov lõpetas 1937. aastal Leningradi Riikliku Ülikooli ja kaitses 1955. aastal geoloogia-mineraloogiadoktori kraadi. Ta töötas 1958–75 NSVL TA Siberi Osakonna Geoloogia- ja Geofüüsikainstituudis (aastast 1964 professor), aastast 1960 oli ta ka Novosibirski Riikliku Ülikooli õppejõud. Aastatel 1977–1993 oli NSV Liidu Teaduste Akadeemia (1991. aastast Venemaa TA) Paleontoloogia Instituudi laborijuhataja. Tegi geoloogilisi uuringuid 1941–1943 Hiinas, 1943–1945 Kasahstanis ja Kesk-Aasias ning 1948–1949 Eestis.
Boris Sokolov suri 2. septembril 2013 Moskvas 100. eluaastal. Maetud Trojekurovo kalmistule.
Teadustöö
Uurimisvaldkonnad: vanema Fanerosoikumi stratigraafia (sealhulgas määratles Vendi ladestu) ja biosfäärsed protsessid, naftamaardlad, korallid ja Eelkambriumi organismid. Avaldanud põhjapanevaid uurimusi Eesti aluspõhja stratigraafia ja korallide kohta (5-osalise monograafia neli osa käsitlevad suures osas Eesti ala).
Vend
Aastal 1952 tegi Boriss Sokolov kindlaks Vendi, Kambriumile eelnenud erilise perioodi eksisteerimise. Ajastu sai nime vendide – muistse lääneslaavi hõimu järgi. Eestis vanimad, moondest puutumata settekivimid, mis lasuvad vahetult aluskorral, pärinevadki sellest ajastust. Kuid esialgu paigutati need 120 meetri paksused kihid Kambriumi ladestusse, alles hiljem, nende iseseisva tähenduse selgumisel, hakati neid nimetama Vendi kompleksiks.