Kultuuriteadus_ja_loodusteadus
VI. Loodusteaduslik meetod
Me ei taha muidugi soovitada füüsiseteaduste meetodite ebakriitilist ülekandmist psühholoogiasse. Iga teaduslik meetod peab arvestama oma objektide eripära. Asi on ainult selles, kas see eripära välistab generaliseeriva mõistemoodustuse, ja seda ei saa järeldada psüühilise elu olemusest. On väidetud, et läbielatavat psüühilist elu (erinevalt kehalisest maailmast) iseloomustab terviklik seos. Peaks aga näitama, milles see seisneb, ning kui see osutub loodusteadusliku meetodiga vastuolus olevaks, siis kas asi on psüühilise olemise olemuses või muudes tegurites, nagu psüühilise kultuurielu eripära. Võib näiteks rääkida "teadvuse" ühtsusest, vastandades seda füüsilise reaalsuse paljususele. Kui aga jutt on loogilisest või gnoseoloogilisest teadvusemõistest, siis see vormiühtsus on põhimõtteliselt samasugune nagu füüsilise mitmekesisuse oma. Peale selle on veel ühtsus, mille tõttu ei saa psüühilisi mõisteid sel määral isoleerida (atomiseerida) nagu füüsilisi. Ent asi võib olla selles, et psüühika uurimisel ei saa täielikult abstraheeruda kehast ning psüühikale kantakse üle organismi ühtsus. Või tuleb ühtsus sellest, et inimene seab väärtusi ning nende väärtuste seisukohast on psüühiline elu ühtne. Neid kaht ühtsuse liiki tuleb hoolikalt eristada, isegi kui eeldada, et keha käsitamine organismina on võimalik ainult tänu eesmärke seadvale psüühilisele olendile ning et psüühilise elu "orgaaniline" ühtsus saadakse ainult tänu nendesamade kategooriate tagasiülekandmisele. Orgaaniline ühtsus, milles väärtused ei etenda mingit osa, olgu ta siis üle kantud kehadelt psüühikale või lähtubki psüühilisest elust, on kahtlemata tähtis psühholoogia metodoloogia probleem, mille lahendamine võib-olla välistab nii psüühika atomiseerimise kui ka organismide puhta mehaanika. Organisme ei saa mõista ainult mehhanismidena, sest muidu nad ei oleks organismid, ja bioloogiasse jäävad erilised mõistemoodustusprintsiibid, mida ei saa jäägitult taandada puhtfüüsikalisele vaatlusele. Nii et psüühilist elu ei saa mõista analoogselt puhtmehaanilise teooriaga, ning psüühikaprotsessi saab mõista ainult kogu psüühika ühtsuses kehaga. Ometi ei välista see psühholoogias loodusteaduslikku meetodit, nii nagu ka organismide uurimisel. Ainult juhul, kui ühtsuse küsimus püstitatakse väärtuse seisukohast, võib ehk väita, et generaliseeriv vaatlus paratamatult lõhub selle ühtsuse ning et seetõttu ei tohi terviklikku psüühikat vaadelda ainult loodusteaduslikult, sest muidu kaoks seos väärtustega. See aga ei tähenda, nagu psüühiline elu kui niisugune ei oleks loodusteaduslikult mõistetav või et loodusteadusliku meetodiga tabamatu ühtsus tuleneks psüühika olemusest. Lihtsalt psüühilise elu teatud liike ei saa generaliseerivalt ammendavalt kirjeldada. Selles kätkebki kultuuriteaduse probleem. Siin aga tuleb meetodite formaalsed erinevused kokku panna materiaalse, looduseks ja kultuuriks jagamise printsiibiga. Praegu me näitasime, et kui teadus uurib psüühilist elu ainult sellest vaatekohast, et ta on psüühiline, mitte kehaline, siis tal pole alust kasutada muud meetodit kui loogilises mõttes loodusteaduslikku. Iga reaalsust saab uurida generaliseerivalt kui loodust.