cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mitteterritoriaalne autonoomia
21. sajand
Akadeemilistes käsitlustes on 21. sajandi esimesel paaril kümnendil mitteterritoriaalse autonoomia mõistet kasutatud mitmete maailma riikide ühiskonnakorralduslike mehhanismide kirjeldamisel, mis on kas defineeritavad autonoomiana või millest võib leida autonoomia elemente: Belgia, Boliivia, Eesti,  Etioopia, Kanada,  Norra, Rootsi ja Soome oma saamide õigusi puudutavate regulatsioonidega, Serbia, , Sloveenia, Ungari,  Uus-Meremaa,  Venemaa. Mitteterritoriaalse autonoomia vormidena on mainitud ka Ottomani millet-süsteemi jäänukite esinemist Bulgaarias, Egiptuses, Iisraelis, Iraagis, Kreekas, Küprosel, Liibanonis ja Türgis. Mõningate eelnimetatud riikide puhul (Iisrael, Kanada, Türgi) on kohati kõneldud aga mitte juba eksisteerivast autonoomiast, vaid hoopis ettepanekutest autonoomia kehtestamiseks. Ka mõningates teistes riikides (näiteks Rumeenias) on aktiivselt arutatud mitteterritoriaalse autonoomia kehtestamise võimalust, kuigi vastavate õigusaktide vastuvõtmiseni seni jõutud pole. Mitteterritoriaalse autonoomia küsimus on olnud päevakorral ka Kosovos ja Ukrainas, samuti on tehtud ettepanek kehtestada romade autonoomia Euroopa Liidu tasandil.
Huvi pakub mitteterritoriaalse autonoomia idee poliitikakujundajatele ka 21. sajandil peamiselt Euroopas, samas kui on nenditud, et näiteks Aafrikas eelistatakse riigisisese mitmekesisuse haldamisel jätkuvalt pigem mitmesuguseid territoriaalseid lahendusi.
Eesmärgid
Mitteterritoriaalset autonoomiat võidakse teoreetilistes aruteludes sobivaks pidada või praktikas rakendada mitmetel omavahel seotud kaalutlustel.
Tänapäevane arusaam mitteterritoriaalse autonoomia olulisusest tugineb suuresti nägemusele, et riigisisene etnokultuuriline mitmekesisus on demokraatlikes ühiskondades oluline ning seda tuleb erinevate meetmetega toetuda ja sellega kohaneda. Autonoomiateoreetikud teadvustavad, et individuaalne õigus mittediskrimineerimisele ei suuda tagada vähemuste keele ja kultuuriga seotud huvide kaitset ning seetõttu saab taolisi õigusi kasutada ainult kollektiivselt. Seega peavad ka lahendused olema suunatud kollektiividele, näiteks võib vähemusrühmade kollektiivseid õigusi tagada kultuuri- ja haridusasutuste tegevuse või avaliku keelekasutuse reguleerimisega.
Leitakse ka, et vähemuste kogukondi puudutavate teatud eluvaldkondade (näiteks keelekasutus, haridussüsteem ja kultuur) autonoomne haldamine peaks vähemustele olema tagatud olenemata sellest, milline on vastava vähemuse hulka kuuluvate inimeste elukoht. Kuna sageli elavadki rahvusgrupid riigi sees hajutatult, ei oleks territoriaalne autonoomia nende huvides ja seega on mitteterritoriaalse autonoomia erinevad vormid sobilikud just taolistele kogukondadele.
Mitteterritoriaalne autonoomia võiks potentsiaalselt aidata ühiskonda stabiilsemaks muuta. Arvatakse, et vähemuste õiguste tagamise ja mitmesuguste kaasamismehhanismide kaudu on võimalik ühiskondlikke pingeid ja konflikte maandada. Eelistades mitteterritoriaalset autonoomiat territoriaalsele võiks seejuures väheneda ka separatismi tekke risk, mis välistaks riigi territoriaalse terviklikkuse ohtu sattumise.
Mitteterritoriaalsest autonoomiast on räägitud ka kui potentsiaalselt sobivast vahendist põlisrahvaste õiguste taastamisel ja huvide kaitsel ning sel eesmärgil mõnedes riikides ka rakendatud. Samas on arvamused taoliste autonoomiavormide sobivusest põlisrahvastele vastakad.
Territooriumi tähtsus
Kuigi mitteterritoriaalne autonoomia näib olevat võrreldes territoriaalse autonoomiaga parem valik esiteks seetõttu, et sageli elavad vähemused riigis hajutatult (isegi juhul, kui suurem osa konkreetse rahvuse esindajaid on territoriaalselt koondunud, elaks mingi hulk ikkagi väljaspool autonoomset territooriumit) ja teiseks tähendaks autonoomse territooriumi loomine omakorda vähemuste tekkimist sellel territooriumil, võib siiski kerkida küsimus, kas kompaktselt teatud piirkonnas elavad vähemused ikka soovivad taolist autonoomiamudelit, mis pakub neile vaid mõningaid kultuurilisi õigusi, ent mitte eriõigusi, mis on seotud nende peamise asualaga. See asjaolu laseb arvata, et sel juhul ei ole mitteterritoriaalne autonoomia elujõuline lahendus. Lisaks võivad territoriaalselt kompaktsete rahvusgruppide liidrid olla altimad territoriaalset autonoomiat nõudma, samas kui hajusalt paiknevate gruppide liidrid otsivad oma huvide kaitseks autonoomia asemel pigem teisi lahendusi, mis vähendab mitteterritoriaalse autonoomia tähtsust.
pisi|Territooriumi tähtsust põlisrahvastele ilmestavad infotahvlid põlisrahvaste aladel asuvatel hoonetel. Pildil infotahvel Kanadas asuva Waterloo ülikooli seinal Territooriumi olulisus tuleb eriti esile debattidest, mis puudutavad mitteterritoriaalse autonoomia sobivust põlisrahvastele. Leidub autoreid, kes on mitteterritoriaalset autonoomiat pidanud põlisrahvaste jaoks sobivaks lahenduseks ning on väidetud, et mitteterritoriaalseid põlisrahvaste esindusinstitutsioone on mitmetes maailma riikides nagu Kanada, Uus-Meremaa, Boliivia ja Etioopia tõepoolest ka loodud. Samas on põlisrahvastele omane side kindla territooriumiga ja nad peavad oluliseks õiguste taastamist oma põlistel asualadel, hoolimata sellest, et tänapäeval elavad nende kogukondade esindajad oma elukohariikides sageli hajutatult. Lisaks on põlisrahvaste kultuur, traditsioonid ja identiteet tugevalt seotud territooriumiga ning nende enesemääratluses on oluline roll õigustel oma territooriumil asuvate looduslike ressursside üle. Põliste asualade olulisuse tõttu leiavad seega teised autorid, et mitteterritoriaalne autonoomia ei ole põlisrahvaste jaoks sobiv lahendus.
On leitud, et mitteterritoriaalne ja territoriaalne autonoomia ei pea olema teineteist täielikult välistavad, vaid üks võib kaasa aidata teise puuduste vähendamisele. Sel juhul toimiks esimene teise täienduse, mitte alternatiivina. Mitteterritoriaalset autonoomiat territoriaalsete õiguste täiendajana on eraldi toonitatud just põlisrahvaid puudutavates uurimustes.
Kuuluvuse problemaatika
Üks suuremaid väljakutseid mitteterritoriaalse autonoomia kehtestamisel on küsimus, mille alusel otsustada, kes kuulub konkreetsesse autonoomsesse gruppi. Kuuluvuse määramise problemaatika on seotud mitmete mitteterritoriaalse autonoomia kontseptsioonis vaikimisi esinevate eeldustega nagu essentsialistlik vaade identiteedile, mille järgi indiviididel on üks kindel etniline kuuluvus, ning gruppide ületähtsustamine ühiskondlikes struktuurides (groupism). Samas on rahvusrühmade piirid individuaalsel tasandil ebamäärased ning alati ei ole üheselt selge, kas üldse, milliste ja kui paljude rahvusrühmaga konkreetsed üksikisikud ennast seostavad. Isegi olukordades, kus indiviidide etnilist identiteeti on võimalik piisavalt üheselt defineerida, ei ütle see siiski midagi nende poliitiliste eelistuste kohta ja samuti ei saa üksikisikute eelistusi üle kanda tervele rühmale.
Üks võimalikke variante kuuluvusega seotud probleemide lahendamiseks on rahvusnimekiri. Rahvusnimekirjade idee pärineb Karl Rennerilt ja Otto Bauerilt. Nende nägemuses pidid rahvusnimekirjad pakkuma üksikisikutele võimaluse registreerida ennast konkreetse keelelis-kultuurilise kogukonna liikmena, nimekirjade põhjal omakorda pidid toimuma valimised rahvuskultuurilistesse omavalitsustesse, mis tegelesid koolide haldamise ja teiste kultuuriliste küsimustega. Samas ei pruugi üksikisikud alati soovida ennast rahvuse alusel registreerida, mis sunnib otsima alternatiivseid lahendusi. Teine variant on seega võimaldada valimisringkondades vähemuste institutsioonidesse kandideerida ja neid valida kõigil, kes soovivad. Selle variandi puuduseks on võimalus, et kandideerida võivad ka need, kellel konkreetse kogukonnaga mingit seost pole, mille tulemusena esinduskogu ei pruugi enam seda kogukonda päriselt esindada. Kolmas variant on esinduskogude valimisteks koostatavad ad hoc valimisnimekirjad, millesse registreerumiseks peavad üksikisikud siiski konkreetsele nõuetele vastama, näiteks on taolised valimisnimekirjad kasutusel Põhjamaade saami parlamentide valimistel.
Googolplex
Googolpleks on arv 1010 100 ehk number 1, millele järgneb gugol nulli.
Mitteterritoriaalne autonoomia
Autonoomia sümboolsus
Sõna autonoomia kasutust mitteterritoriaalsest autonoomiast rääkides on akadeemilises kirjanduses sageli peetud problemaatiliseks, kuivõrd pole ilmne, kas tegemist on ikka päris autonoomiaga. Näiteks võidakse autonoomia tähenduses rääkida omavalitsustest, mis võib küll vahel viidata tegelikule ja toimivale omavalitsusele, aga tihti ka kõigest rahvuspõhisele teatud määral garanteeritud õiguslikule või institutsionaalsele tunnustusele. Tove Malloy on leidnud, et vähemuste omavalitsustest räägitakse sageli sellistel puhkudel, kui autonoomsed võimuinstitutsioonid tegelikult puuduvad. Nii on ta tõstatanud retoorilise küsimuse, millistel juhtudel saab üldse rääkida mitteterritoriaalse autonoomia eksisteerimisest.
Googolplex
Dokumentaalsarjas "Cosmos" hindas astronoom ja teleesineja Carl Sagan, et googolpleksi kümnendarvuna (s.o number 1, millele järgneb gugol nulli) kirjapanemine on füüsiliselt võimatu, sest see nõuab rohkem ruumi, kui on teadaolevas universumis.
Mitteterritoriaalne autonoomia
Autonoomia sümboolsus
Lisaks teoreetilistele aruteludele mitteterritoriaalse autonoomia sümboolsuse teemadel on akadeemilises kirjanduses sageli kritiseeritud konkreetseid tänapäeval eksisteerivaid autonoomiamudeleid just sel põhjusel, et need olevat sümboolsed, kosmeetilised ja kasutud. Samas on mõningad mitteterritoriaalse autonoomia uurijad pidanud vajalikuks rõhutada ka sümboolsete autonoomiavormide kasulikkust kogukondadele, kuna see tõstab nende staatust ühiskonnas ja ligipääsu riigiasutustele.
Belgia
pisi|Kaart demonstreerib Belgia keelekogukondade ja regioonide kattuvust. Kollane tähistab flaamide ning punane valloonide kogukonda ja regiooni, sinine on saksakeelse kogukonna asuala Valloonias ning oranž segarahvastikuga Brüssel, kus esindatud kõik kogukonnad Belgias kehtib alates 1970. aasta põhiseadusreformist paralleelselt territoriaalsel ja mitteterritoriaalsel põhimõttel toimiv haldusmudel. Riik jaguneb territoriaalseteks regioonideks ja mitteterritoriaalseteks keelekogukondadeks (flaamid, valloonid ja väiksearvuline saksakeelne kogukond), millel on õigus hallata üksikisikuid puudutavaid valdkondi nagu kultuur, haridus, keelekasutus ja hoolekanne. Kuna üldjoontes on Belgia territoorium selgepiiriliselt jaotunud valloonide ja flaamide kogukondade vahel, omavad kogukonnad sisuliselt kontrolli ka vastavate regioonide üle. Erandiks on segarahvastikuga Brüssel, kus mitteterritoriaalne halduskorraldus selgemalt on rakendunud. Brüsselis ilmneb võrreldes riigi ülejäänud piirkondadega nimelt konkreetsemalt põhimõte, et kogukondadel on kohustus pakkuda üksikisikutele oma pädevusvaldkonda kuuluvaid teenuseid, ent teenuste kasutamine ei sõltu üksikisikute kuuluvusest vastavasse kogukonda, mis tähendab, et ühte keelekogukonda kuuluv isik võib soovi korral kasutada teise keelekogukonna pakutavaid teenuseid.
Mmusi Maimane
pisi|Mmusi Maimane (2011) Mmusi Aloysias Maimane (sündinud 6. juunil 1980 Krugersdorpis ) on Lõuna-Aafrika Vabariigi poliitik.
Mitteterritoriaalne autonoomia
Etioopia
pisi|Mitteterritoriaalset autonoomiat rakendava Benishangul Gumuzi piirkonna asend Etioopias Etioopias on mitteterritoriaalse etnilise mitmekesisuse haldamise põhimõtted märgatavad Benishangul Gumuzi piirkonnas, kus 2014. aastal loodi mitteterritoriaalsed rahvuslikud nõukogud põhiseaduslikult tunnustatud viiele põlisrahvusele: bertadele, gumuzidele, shinashadele, maodele ja komodele (kõik ülejäänud rahvusgrupid selles piirkonnas on implitsiitselt mittepõlised ja neil puudub õigus rahvuslikele nõukogudele). Nõukogud on valitavad ja valimised toimuvad iga viie aasta tagant, ent seadusandluses on segaseks jäänud, mille alusel otsustatakse üksikisikute vastavasse rahvusrühma kuulumise ja seega ka tema õiguse üle valimistel osaleda. Taoliste nõukogude pädevus on peamiselt seotud keelekasutuse ja ajaloolise pärandi säilitamisega, ent neil puuduvad seadusandlikud õigused ja neil on aruandekohustus piirkonna parlamendi ees.
Kanada
Ehkki Kanadas ei eksisteeri mitteterritoriaalset autonoomiat vastava seadusandluse ja institutsioonidega, on politoloog Stéphanie Chouinard mitteterritoriaalse autonoomia tunnuseid näinud sealse ühiskonnakorralduse kirjeldamiseks kasutatud "institutsionaalse terviklikkuse" (institutional completeness) kontseptsioonis. Institutsionaalse terviklikkuse idee seisneb selles, et etniliste kogukondade ühiskondlik organiseeritus ja institutsioonide toimimine mõjutab selle kogukonna atraktiivsust oma liikmetele. Seega peaks toimivad kogukonnad suutma oma liikmetele pakkuda kõiki vajalikke teenuseid, selleks et see kogukond püsiks elujõuline. Chouinardi tõlgendus institutsionaalsest terviklikkusest kui mitteterritoriaalsest autonoomiast tugineb ideele, et selle keskmes on üksikisikute õigus valida kogukondi, kogukondade pakutavad teenused ja vähemuste institutsioonide legitiimsuse küsimus. Chouinardi käsitluse on vaidlustanud politoloog Rémi Léger, kes leiab, et institutsionaalne terviklikkus on mitteterritoriaalse autonoomiaga võrreldav ainult juhul, kui tõlgendada viimast väga laialt ning mitte pelgalt Renneri ja Baueri mudelile tuginedes.
Mmusi Maimane
29. maist 2014 kuni 24. oktoobrini 2019 oli ta Lõuna-Aafrika Vabariigi parlamendi opositsioonijuht.
10. maist 2015 kuni 23. oktoobrini 2019 oli Mmusi Maimane Demokraatliku Alliansi juhataja.
Mitteterritoriaalne autonoomia
Kanada
Lisaks on kõne all olnud mitteterritoriaalse autonoomia võimalikkus ja sobivus Kanada põlisrahvastele. Selle idee esilekerkimine on seotud asjaoluga, et põlisrahvad elavad tänapäeval riigis võrdlemisi hajutatult, ent on ka mööndud, et mitteterritoriaalsete lahendusteni jõudmist võiks pärssida põlisrahvaste territooriumiga seotud huvid: vaimne ja kultuuriline side oma maaga ning püüded põliseid asualasid oma kogukondadele tagasi saada.
Põhjamaade saami parlamendid
pisi|Norra saami parlamendi hoone Karasjokis Norras, Rootsis ja Soomes tegutsevad mitteterritoriaalsete institutsioonidena saami parlamendid, mida valivad saami kogukonnad. Soomes tegutseb saami parlament 1973. aastast (oma tänapäevase vormi sai see küll 1995. aasta saami aktiga), Norras 1989. ja Rootsis 1993. aastast. Saami parlamendid on kõigis kolmes riigis peamiselt nõuandvad kogud, mille otsustusvabadus on piiratud. Norras on saami parlamendil siiski teatav otsustusvabadus etteantud õiguslikus ja administratiivses raamistikus ning Rootsis on parlamendi pädevuses saami kultuuriga seotud küsimused ja õigus hallata saami koole. Lisaks on erinevalt Soomest ja Norrast saami parlamendil Rootsis formaalne riigiasutuse staatus. Kõigi kolme riigi saami parlamendid teevad omavahel koostööd ja 1998. aastast on selle koostöö institutsionaalseks vormiks saami parlamentaarne nõukogu.
Valimised saami parlamentidesse toimuvad valimisnimekirjade järgi, kuhu Norras ja Rootsis saavad registreeruda vähemalt 18-aastased isikud, kes identifitseerivad ennast saamidena ja kes ise kasutavad või kelle vanemad või vanavanemad on kasutanud saami keelt koduse keelena või kelle vähemalt üks vanematest on või on olnud valimisnimekirja registreerunud. Soomes defineeritakse valimisõiguslike saamidena inimesi, kes identifitseerivad ennast saamina, juhul kui nende vähemalt üks vanem või vanavanem on õppinud saami keelt esimese keelena, kelle esivanemad on minevikus olnud erinevates riiklikes registrites registreeritud laplastena või kelle vähemalt üks vanem on olnud valimisnimekirja registreeritud või registreerumisõiguslik.
Serbia
Serbias võeti 2009. aastal vastu vähemusrahvuste rahvuslike nõukogude seadus ja 2010. aastal toimusid selle seaduse alusel esimesed valimised. Rahvuslikud nõukogud on 19 põhiseaduslikult tunnustatud vähemusele (kreeklased, bulgaarlased, sakslased, ukrainlased, bosnialased, albaanlased, russiinid, ungarlased, romad, rumeenlased, slovakid, valahhid, tšehhid, egiptlased, bunjevatsid, aškalid, horvaadid, makedoonlased, sloveenid) ette nähtud valitavad esinduskogud, mis esindavad vastavat vähemusrahvust hariduse, kultuuri, meedia ja keelekasutusega seotud küsimustes. Valimised toimuvad kas otseselt või delegaatide kogu vahendusel. Valimisõiguslikud on isikud, kes identifitseerivad ennast vastava vähemusrahvuse liikmena ja on lasknud oma nime valimisnimekirja kanda. Otsesed valimised saavad toimuda ainult sel juhul, kui 50% vastava vähemusrahvuse liikmetest (see arv sõltub viimase rahvaloenduse tulemusest, millest on lahutatud 20%) on valimisnimekirja registreerunud, vastasel korral valitakse nõukogu kas delegaatide kogu poolt, kuhu delegaate saavad saata vastava vähemusrahvuse organisatsioonid. Samuti on delegaadiks võimalik saada, kogudes vähemalt saja vastavasse vähemusrahvusse kuuluva inimese allkirja. Esimestel, 2010. aastal toimunud valimistel suutis otsesed valimised korraldada 16 vähemusgruppi (delegaatide vahendusel valisid nõukogu ainult horvaadid, makedoonlased ja sloveenid). Rahvuslike nõukogude tegevust rahastatakse riigieelarvest, aga ka kohalike omavalitsuste eelarvetest, annetustest ja muudest rahastusallikatest.
Sloveenia
Sloveenia põhiseadus ja kohalike omavalitsuste seadus võimaldavad kahel rahvusliku kogukonna staatuses vähemuskogukonnal (itaallastel ja ungarlastel) rajada omavalitsuslikke institutsioone neis piirkondades, mis on nende traditsioonilised asualad. Kuna need vähemusnõukogud on juriidilised institutsioonid, peetakse neid ka mingil määral autonoomseteks asutusteks. Nõukogude koosseise valivad kogukonnaliikmed valimistel, mis toimuvad samal ajal kohalike omavalitsuste valimistega. Taoliste institutsioonide pädevuses on vastavat vähemust puudutavad keelelised ja kultuurilised küsimused. Oma tegevuses teevad nõukogud koostööd kohalike omavalitsustega, ent nende tegevust rahastatakse riigieelarvest.
Ungari
pisi|Ungari etnilist mitmekesisust iseloomustav kaart. Eri värvidega on tähistatud piirkonnad, kus vastav vähemusrahvus moodustab enamuse Ungaris kehtestati vähemusrahvuste kultuuriautonoomia 1993. aastal, ent oma praeguse kuju sai see 2005. aasta seadusemuudatusega. Varasema seadusandluse järgi ei olnud ilmne, kellele autonoomsed õigused, sealhulgas õigus valida esinduskogu, laienevad, kuna vähemusrahvuste esindajad olid vastu rahvusrühma liikmete registreerimisele ning see tõi kaasa olukordi, kus kandideerisid ja valimistel hääletasid inimesed, kellel puudus side vastava vähemusega. Pärast seadusemuudatust on valimistel osalemiseks siiski vaja kuuluda spetsiaalsesse valimisnimekirja. Vähemuste omavalitsused valitakse ja tegutsevad kohalikul tasandil, mis tähendab, et sisuliselt pole tegemist ühe üleriikliku vähemuse omavalitsusega, vaid mitmete omavalitsustega vastavalt sellele, kas kohalikes omavalitsusüksustes elab piisaval arvul konkreetse vähemusrahvuse liikmeid. Näiteks 2006. aastal toimunud valimistel – esimestel pärast seadusemuudatust – valiti kokku 2045 vähemuste omavalitsust 13 rahvusrühma poolt (bulgaarlased, romad, kreeklased, horvaadid, poolakad, sakslased, armeenlased, rumeenlased, serblased, slovakid, sloveenid, ruteenid, ukrainlased). Taolised omavalitsused esindavad kohalikul tasandil vähemuste huvisid, ent nende pädevus ja otsustusvabadus on piiratud, näiteks puudub neil täielik kontroll oma kultuuri- ja haridusasutuste üle.
Levinud on seisukoht, et Ungari vähemusrahvuste omavalitsuste süsteem on välja töötatud selleks, et survestada naaberriike, milles elab arvukalt ungarlasi, võtma vastu samalaadseid autonoomiaseadusi. Samas on see seisukoht ka vaidlustatud argumendiga, et sel juhul olnuks ootuspärane, et Ungari riik tuleb omaenda vähemustele suuremal määral vastu, kui see reaalsuses on toimunud, et oma valmisolekut etnilise mitmekesisusega tegeleda selgemalt demonstreerida.
Hoiu-laenuühistu
Hoiu-laenuühistu on tulundusühistu, mis pakub oma liikmele hoiustamisvõimalust ja laene, sealhulgas tarbijakrediiti, hüpoteeklaene ja faktooringut. Samuti pakub enamik maailma hoiu-laenuühistuid sarnaselt pankadega ka arveldusteenuseid, samas pole hoiu-laenuühistu pank, selle tegevus ei allu finantsinspektsiooni järelevalvele ja hoiustajate varad pole tagatisfondi poolt tagatud. 2020-aastatel mitme ühistu tegevuse lõpetamisel ja liikmetele kahjude tekkimise järel algatati nende üle suurema kontrolli tõhustamise eelnõu.
Mõnel pool annavad hoiu-laenuühistud välja ka alternatiivraha. Eestis tegeleb sellega Tartu Hoiu-laenuühistu, kes on ringlusse lasknud vekslid, mis toimivad liikmetevahelise sooduskaardi ja maksevahendina.
Peale selle võib hoiu-laenuühistu teha oma liikmetega liisingutehinguid ja määratlemata isikute ringile osutada valuutavahetusteenuseid ning vastavate tegevuslubade olemasolul osutada makseteenuseid.
Hoiu-laenuühistu eesmärk on suurendada oma liikmete (ehk klientide, kes on ühtlasi ka ühistu omanikud) heaolu, sh soodustada liikmetevahelist sotsiaalset ning majanduslikku suhtlust. Ühistu omanikud on hoiu-laenuühistu klientidest liikmed, kusjuures igal liikmel on üks hääl. Seega osalevad hoiu-laenuühistu liikmeks astunud kliendid selle juhtimisel ja ühistu tegevuse üle järelevalve teostamisel.
Hoiu-laenuühistu võib kasumit pidevalt liikmete vahel jagada. Hoiu-laenuühistus võib laenude andmise üle otsustamine toimuda kohalikul (linna, linnaosa, valla, küla, kuid ka riigi) tasandil.
Krediidiasutusena tegutsev hoiu-laenuühistu on ühistupank.
Hoiu-laenuühistute ajalugu Eestis
Esimene hoiu-laenuühistu loodi 1902. aastal Tartus, millele järgnes nii krediidi- kui muude valdkondade ühistute (nt. tarbijate ühistud, piimandusühistud jne) asutamine üle Eesti. 1938. aastaks oli ühistuliste pankade (hoiu-laenuühistute, vastastikuste krediidiühingute, ühispankade) turuosa Eesti üldisel pangandusturul hoiuste osas 52%. Hoiu-laenuühistute süsteemi likvideerimisega alustas nõukogude võim 1940. aastal. Süsteem likvideeriti täielikult 1949. aastaks. 1990. aastal loodi Eestis esimene sõjajärgne hoiu-laenuühistu – Lääne Hoiu-laenuühistu.
Eestis tegutsevad hoiu-laenuühistud
Äriregistri andmeil tegutses Eestis 18. aprillil 2015. aastal 17 hoiu-laenuühistut: Tegevuse on lõpetanud likvideerimise läbi Virumaa Hoiu-laenuühistu, NSCB Hoiu-laenuühistu, Jõgeva Hoiu-laenuühistu ja Ökobank Viiratsi Hoiu-Laenuühistu; pankroti läbi Võru Hoiu-laenuühistu ja Harju Hoiu-laenuühistu, ERIAL, Eesti Areng.
Leedu
Leedus tegutses 2011. aasta aprilli lõpu seisuga 71 hoiu-laenuühistut (kredito unija), millest 62 kuulusid hoiu-laenuühistute keskühistusse Lietuvos centrinė kredito unija (LCKU). LCKU liikmesühistutel oli liikmeid kokku 2011. aasta aprilli lõpus 116 000, nendest 2400 olid juriidilised isikud. 2011. aasta jaanuaris aprillini teenis LCKU 1,3 miljonit litti kasumit võrreldes 2010. aasta sama aja 4,2 miljoni litise kahjumiga. LCKU varad kasvasid 2011. aasta esimese nelja kuuga 32 protsendi võrra 1,3 miljardi litini. Hoiuste hulk kasvas samal perioodil 31 protsendi võrra 1,1 miljardi litini ja laenuportfell 27 protsendi võrra 721,1 miljoni litini.
Saksamaa
Saksamaal on üle 80 protsendi maapiirkondade elanikest hoiu-laenuühistute liikmed.
Ameerika Ühendriigid
Ameerika Ühendriikides on üle 90 miljoni hoiu-laenuühistu kliendi.
1980.–1990. aastatel aset leidnud kriisis (inglise keeles savings and loan crisis, S&L crisis) muutus maksejõuetuks 747 hoiu-laenuühistut (savings and loan associations) kokku 3234 säärasest Ameerika Ühendriikides tegutsenud ühistust. Hoiu-laenuühistute päästmist korraldanud Resolution Trust Corporationi hinnangul 1995. aasta 31. detsembrist läks maksejõuetute ühistute päästmine maksma 87,9 miljardit dollarit. Hoiu-laenuühistutest alguse saanud kriis võis põhjustada USA finants- ja kinnisvaraturu nõrgenemise, mis viis USA majanduse aastail 1990–1991 langusse. Aastal 1991 ehitati USA-s 1 miljon uut eramut võrreldes 1986. aastal ehitatud 1,8 miljoni uue eramuga – see oli toona madalaim tase Teisest maailmasõjast saati.
''Selle artikli kirjutamisel on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Savings and loan crisis seisuga 4. juuli 2011.''
Välislingid
Кредитный потребительский кооператив граждан
Peter von Köppen
pisi|Peter von Köppen Peter von Köppen (vene keeles Пётр Иванович Кёппен; 2. märts (vkj 19. veebruar) 1793 Harkov – 4. juuni (vkj 23. mai) 1864 Krimm) oli baltisaksa päritolu Venemaa teadlane. Ta avaldas töid ajaloost, geograafiast, etnograafiast, demograafiast ja statistikast. Ta oli Peterburi Teaduste Akadeemia liige (aastast 1839).
Ta tegi muu hulgas kaastööd kogumikule "Этнографической карты России" ('Venemaa etnograafilised kaardid'; avaldati 1851).
Karepa-Rutja rannamoodustised
Karepa-Rutja rannamoodustised on rannamoodustised Lääne-Viru maakonnas Haljala vallas Karepa ja Rutja külas. . Rannamoodustised võeti maastiku üksikobjektidena kohaliku kaitse alla Rakvere Rajooni RSN Täitevkomitee 11. detsembri 1978. a otsusega nr 198 «Kohaliku tähtsusega looduskaitse alla kuuluvate parkide, botaaniliste üksikobjektide ja maastiku üksikobjektide nimekirjade muutmise kohta».
Linguistica Uralica
Linguistica Uralica on Tallinnas alates 1965. aastast ilmuv Eesti Teaduste Akadeemia väljaantav teadusajakiri, mis avaldab soome-ugri ja samojeedi keeli käsitlevaid artikleid.
Peatoimetaja on Gerson Klumpp, toimetaja Väino Klaus. Artiklid on inglise, saksa või vene keeles.
Ajakiri ilmub 4 korda aastas.
Costa Concordia
Costa Concordia oli Carnival Corporation & plc tütarfirmale Costa Crociere S.p.A. kuulunud Concordia-klassi ristluslaev.
13. jaanuaril 2012 kell 21.45 sõitis Costa Concordia Giglio saare lähedal karile. Õnnetuse tagajärjel hukkus 32 inimest. Laev tõsteti üles 2013. aasta septembris. 2014. aastal veeti laev Genova sadamasse lammutamisele, kus tööd lõpetati 2017. aasta juulis. Laevakapten Francesco Schettino mõisteti 2015. aastal süüdi tapmises, laevaõnnetuse põhjustamises ja laeva hülgamises. Vanglakaristust peab kapten kandma 16 aastat.
Ehitamine
Costa Concordia ehitati Itaalias Genovas Sestri Ponente linnaosas asuvas Fincantieri laevatehases. Laev telliti 19. jaanuaril 2004. Kiil pandi laevale tehasenumbriga 6122 8. novembril 2004, ta lasti vette 2. septembril 2005 ja anti tellijale üle 30. juunil 2006. Laeva ehitamine maksis 450 miljonit eurot.
Costa Concordia oli esimene Concordia-klassi ristluslaev. Hiljem valmisid tema sõsarlaevad Carnival Splendour, Costa Pacifica, Costa Favolosa, Costa Fascinosa ja Costa Serena.
Tehnilised andmed
Costa Concordia üldpikkus oli 290,2 m ja veejoonel 247,4 m. Laev oli 35,5 m lai, süvis oli 8,2 m. Laeva tavakiirus oli 19,6 sõlme ja maksimaalkiirus 23 sõlme. Laeva kogumahutavus oli 114 137.
Laeva jõuallika moodustasid 6 Wärtsilä 12V46C diiselmasinat, millest igaühe võimsus oli 12 600 kW ja koguvõimsus 75,6 MW. Sõuseadme moodustasid 2 Alstomi diiselektrimootorit, millest kummagi võimsus oli 21 000 kW ja koguvõimsus 42 000 kW, ning 2 fikseeritud suunaga sõukruvi.
Reisijate päralt oli 13 tekki, mis kandsid põhiliselt Euroopa riikide itaaliakeelseid nimesid. Altpoolt üles olid need järgmised: Olanda, Svezia, Belgio, Grecia, Italia, Gran Bretagna, Irlanda, Portogallo, Francia, Germania, Spagna, Austria ja Polonia. Laeva ülejäänud tekid olid laevapere jaoks.
Elutingimused
Costa Concordial oli 3700 reisijakohta, mis paiknesid umbes 1500 kajutis. Neist 505 kajutit olid rõduga ja 55 otsepääsuga spaasse. Laeval oli 58 sviiti, neist 12 otsepääsuga spaasse. Laevaperes oli 1100 liiget.
Laeval oli 5 restorani, neist kahte (Club Concordia ja Samsara) pääses üksnes etteteatamisega. Laeval oli 13 baari, sealhulgas sigari-konjakibaar ning kohvi-šokolaadibaar. Veel leidusid seal internetikohvik, teater, kasiino, diskosaal ja laste mänguväljak.
Ajalugu
Laev ristiti 7. juulil 2006 Rooma sadamas Civitavecchias. Ristiemaks sai Tšehhi supermodell Eva Herzigová. Paraku ei jaksanud ta šampanjapudelit vastu laeva vööri nii kõvasti lüüa, et see oleks purunenud, ja seda peavad meremehed halvaks endeks. 15. juulil 2006 asus uus ristluslaev esmareisile.
22. novembril 2008 sai Costa Concordia vöör kahjustada, kui tugev tuul tõukas Palermos laeva vastu dokki. Inimesed vigastada ei saanud ja remonditööd algasid peatselt.
Laevahukk
pisi|Costa Concordia õnnetuse kaart pisi|Costa Concordia pärast õnnetust pisi|Lõhe laeva keres pisi|Pinnaletõstmise operatsioon (juuli 2013) pisi|Laev Genova sadamas lammutamisel (september 2015) 13. jaanuaril 2012 kell 21.45 sõitis Costa Concordia Giglio saare lähedal karile. Laev oli lahkunud Savonast Vahemere luksusreisile, mis läbis peatused Marseille's, Barcelonas, Palmas, Cagliaris, Palermos, Civitavecchias ja seejärel suundus Savonasse tagasi.
Viimase reisi ajal oli laeval 4252 inimest, neist 3206 reisijat ja 1023 laevapere liiget. Laevaperes oli 20–40 riigi kodanikke. Enamuse laevaperest moodustasid 296 Filipiinide, 202 India ja 170 Indoneesia kodanikku. Kõik laevaohvitserid olid Itaalia kodanikud. Kõik laevapere liikmed oskasid vähemalt algtasemel inglise keelt. Seevastu reisijaist moodustasid üle poole Itaalia (989), Saksamaa (569) ja Prantsusmaa (462) kodanikud. Laevapere mitteeurooplastest liikmed ei osanud enamasti üldse itaalia, saksa ega prantsuse keelt.
Laev sõitis karile sellepärast, et kapten Francesco Schettino kaldus kõrvale ettenähtud laevateest. Selleks, et reisijatele ilusat vaadet pakkuda, püüdis ta saarest võimalikult lähedalt mööda sõita. Tavaline laevatee möödus saarelt umbes 5 meremiili (8 km) kauguselt. Kapten sõitis laevateelt kõrvale ettevõtte Costa Cruises juhtide käsul ja oli seda teinud mitu korda varemgi.
Laevakeresse tekkis 53 m pikkune lõhe, mille kaudu vesi tungis masinaruumi 3 sektsiooni. Masinaruum asus alumisel tekil, tekil number 0. Laeva elektrivarustus katkes ja laev kaldus tüürpoordi kreeni. Ilma vooluta triivis laev tagurpidi. Külgtuul ajas laeva kaldale lähemale ja ajas ta uuesti karile. Seejärel keeras laev tüürpoordi pooleldi külili, jäädes veealusele kaljueendile ebakindlasse asendisse. Peaaegu pool laevast jäi veepinnast ülespoole, kuid tekkis reaalne oht, et ta vajub eendilt alla 70 m sügavusele merepõhja ja upub täielikult. Seda siiski ei juhtunud.
Kella 22.30 paiku tellis kapten Schettino endale veel õhtusöögi ja alles kell 22.50 andis ta käsu laev maha jätta. Veel kell 22.45 kinnitas kapten Giglio Porto sadamaülemale telefonitsi, et laev ei ole kinni jäänud ja ujub endiselt. Alles kell 22.58 teatas ta sadamaülemale, et andis käsu laevalviibijad evakueerida. Mayday-käsku ta ei andnudki. Kapten oli ise esimeste seas, kes päästepaadiga kaldale sõitsid. Seega lahkus ta laevalt enne reisijate evakueerimist.
Kuigi meresõidu eeskirjad näevad ette, et alates hetkest, mil kapten annab käsu kõigil laev maha jätta, peavad poole tunni jooksul kõik laevalt lahkuma, ei ole see suurel reisilaeval tavaliselt võimalik. Kulus 6 tundi, enne kui laevalt viimased inimesed minema toimetati. Ametlikult lõppes evakueerimine järgmisel päeval kell 4.46. Laeva sisemusse lõksu jäänud inimeste otsimine kestis üle nädala ja paari järgmise päeva jooksul leiti isegi mõned elusad inimesed.
Lähedal asuvale saarele evakueerumisel sai surma vähemalt kolm inimest. Kaptenit hakati süüdistama selles, et ta lahkus laevalt enne reisijate lõplikku evakueerimist. Laevaõnnetuses hukkus 32 inimest, kuid 2 surnukeha ei leitud. 12. veebruaril hakati Costa Concordia vrakist merereostuse vältimiseks kütust välja pumpama.
Tagajärjed
20. juulil 2013 kuulutati välja kohtuotsus viie inimese üle, keda süüdistati surma põhjustamises, kuritegelikus hooletuses ja laevahuku põhjustamises. Kõige pikema vanglakaristuse, 2 aastat ja 10 kuud, sai ettevõtte Costa Cruises kriisijuhtimisdirektor Roberto Ferrarini. Ettevõtte kajutiteenindusdirektor Manrico Giampedroni sai 2 aasta ja 5 kuu pikkuse vanglakaristuse. Kolm meeskonnaliiget, esimene ohvitser Ciro Ambrosio, roolimadrus Jacob Rusli ja kolmas ohvitser Silvia Coronica said vanglakaristuse, mille pikkus jäi 1 ja 2 aasta vahele. On vähetõenäoline, et keegi neist päriselt vangi läheb, sest mittevägivaldsete kuritegude eest mõistetakse Itaalias nii lühikesed karistused tavaliselt tingimisi või asendatakse ühiskondlikult kasuliku tööga.
Mingil määral muudeti Costa Concordia uppumise tõttu meresõidu reegleid. Juba 1953. aastal keelati komme kahel reisilaeval võimalikult teineteise lähedalt mööda sõita pärast seda, kui Punases meres põrkasid kokku vastassuunas sõitvad laevad Willem Ruys ja Oranje. Nüüd keelati laevadel ka laevateelt kõrvalekaldumine selleks, et maismaal asuvatest objektidest võimalikult lähedalt mööduda.
Meedia
Costa Concordial filmiti osa Jean-Luc Godardi 2010. aasta filmist "Sotsialism" ("Film Socialisme").
Lisaks on Costa Concordia hukust tehtud dokumentaalfilme ja -episoode.
Laidu
Laidu (ka Laidu saar, Põhjalaid) on Saare maakonnas Küdema lahes asuv 18,7 hektari suurune saar. Saare looduse kaitseks on moodustatud Laidu saare looduskaitseala.
Asukoht
Laidu saar paikneb Saare maakonna loodeosas asuva Küdema lahe keskosas Mariku maasäärest lõunas 400 meetri kaugusel rannikust.
Pinnamood
Saar on liivase pinnamoega. Saare mullastiku moodustavad põuakartlikud klibumullad.
Taimestik
Saarel leidub loopealseid. Saarel kasvab võsa.
Linnustik
Laidu saarel on tuvastatud pesitsemas 47 linnuliiki. Saare peamised pesitsejad on hahk ja hõbekajakas.
Loomastik
Laiul pesitsevad aeg-ajalt rebased.
Ogapõskne vähk
Ogapõskne vähk (Orconectes limosus) on väike koorikloom, kes kuulub kümnejalaliste seltsi ja idajõevähklaste (Cambaridae) sugukonda. Ogapõsksed vähid on omnivoorid. Mitmekesise toidu tarbimine sõltub energiavajadusest ja toidu kättesaadavusest.
Ogapõskseid vähke ohustab veekogude reostus, elupaikade häving ja konkurents teiste liikidega. Samas taluvad nad väga erinevat vee kvaliteeti ja madalaid temperatuure. Ogapõskne vähk on esimesi võõrliike, mis toodi Põhja-Ameerikast Euroopasse 1890. aastatel. Tänapäeval on ogapõskne vähk levinud ka Eestis. 2017. aasta oktoobris katsepüügi käigus leiti Pärnu jõe suudmelt mitmeid isendeid. Aastal 2023 leiti teda Narva jõest.
Kirjeldus
Ogapõsksed vähid on väikesekasvulised (enamasti 11 cm pikkused). Neile on iseloomulikud okkalised põsed, teravate otstega oranžid sõrad ja vöödiline tagakeha. Keha koosneb 19 kokkukasvanud lülist. Pea- ja rinnalülid on ühinenud pearindmikuks, mida katab ühine seljakilp. Lüliline tagakeha ehk lakk on painduv ja lõpeb sabauimega. Isaseid ja emaseid vähke saab eristada sugujalgade järgi. Isastel asuvad sugujalad kõhupoolel, laka ja seljakilbi liitumiskohal. Emastel sugujalgu pole. Isastel on sõrad suuremad, emastel lakk pikem, lamedam ja laiem. Sageli on nad oma elupaiga setete tõttu määrdunud tumedaks. Kui elukoht asub liivasel põhjal, siis on ogapõskse vähi värvus heledam. Samas võib olla värvus ka pärilik või mõjutab seda toitumine.
Sallivus vee suhtes
Ogapõsksed vähid on väga leplikud oma elukeskkonna tingimuste suhtes ning neid võib leida väga erineva kvaliteediga veest. Vee kvaliteet Nottinghami linna piirkonna veekogudes on veeselgrootute jaoks väga hea, seal elab 28 perekonda ja 38 liiki alates 1999. aastast. Veekogud on rohketoitelised just suvekuudel. Ogapõskne vähk ei ole populaarne toidulaual, kuna elab rohketoitelistes ja ka saastunud vetes. Austrias on märgatud ogapõskseid vähke tegutsemas õlistes ja mudastes veekogudes, milles oli rohkelt veeloomastiku jäänuseid. See näitas, et ogapõsksed vähid võivad tegutseda saastunud veekogudes. Ogapõsksed vähid võivad taluda väga kuivasid tingimusi mitmeid nädalaid ja on võimelised liikuma maapinnal isegi talvel. Madal temperatuur ei takista nende aktiivsust ka paaritumisel.
Käitumine
Kui püünis või kivi vähi kohalt üles tõsta, siis tavaliselt on vähk end selle külge kinnitanud või liigub väga kiiresti põhjasetete või järgmise kivi alla. See tähendab, et nad on aktiivsed päevasel ajal. Vähkide päevast aktiivsust on uuritud nende jälgimisega. Ei ole teada, kas ogapõsksed vähid on aktiivsed öösel, kuigi eeldatakse, et on, sest teised vähipopulatsioonid tegutsevad ka öösel.
Vähkide individuaalsel vaatlemisel tõstetakse nad veest üles, mille peale tõmbuvad nad kägarasse ja panevad sõrad risti. Arvatakse, et see on agressiivne hoiak, kuid tegelikult mitte.
Paljunemine
Ogapõsksete vähkide paaritumise aeg on sügisel, kui veetemperatuur on nende jaoks piisavalt soe (üldjuhul 10 kraadi). Pulmaaeg kestab olenevalt paaritumise ajast ja vee temperatuurist umbes kolm nädalat. Marja arv on väga varieeruv, enamasti sõltub see emasvähi suurusest ja vanusest. Esimest korda munevatel vähkidel on mari peenem ja koguseliselt väiksem kui vanematel vähkidel. Tavaliselt jääb marjaterade arv vahemikku 150–350. Marjaterad kinnituvad lima abil saba alapoolel paiknevatele jalakestele kuni küpsemiseni. Vastsed kooruvad olenevalt vee temperatuurist juuni lõpul või juuli algul. Pärast poegade lahkumist hakkab emasvähk rohkelt toitu otsima. Piisava toidu olemasolul võib emasvähk taas pulmi pidada samal sügisel. Vastasel korral jääb üks aasta sigimises vahele.
Toitumine
Üldjoontes on ogapõsksed vähid omnivoorsed loomad. Vähkide seedetrakti sisu jaguneb nelja ossa: loomne, taimne ja detriitne toit, ning muu, mis sisaldab abiootilisi komponente.
Esimese eluetapi eel otsitakse rohkem loomset toitu: vesikirbulisi, putukavastseid, vesilestalisi jms. Pärast kestamist saavad noortest vähkidest taas põhiliselt taimtoidulised: kuni suve lõpuni söövad nad sammalt, pehmeid taimelehti ja nende poolkõdunenud osi, rohevetikaid, seenehüüfe ja vähesel määral ka väikseid loomi. Põhiline toit on neil taimset päritolu, sellele järgneb detriit ja loomne toit. Taimsest toidust eelistab ogapõskne vähk värskelt tärkavat või peenelt harunenud taimi. Eksperimentaalsetes tingimustes kasvavad ogapõsksed vähid, kes toituvad vaid väikestest veeloomadest, kiiremini ja on toiduotsingul aktiivsemad kui need, kes toituvad vaid detriitsest toidust.
Ohustatus
Nii nagu teisigi vähke, ohustab ka ogapõskset vähki reostus, vähikatk, elupaikade häving ja võõrliikide sissetung. Kõige enam mõjutab neid suurte settekogustega ning huumus- ja parkainerikas veereostus. Lisaks hävivad ogapõsksed vähid võõrliikide sissetoomise ja laia leviku tõttu. Tänapäeval on järjest enam hakatud tähelepanu pöörama vähipopulatsioonide taastamisele ning tegeletakse ka vähikasvatusega.
Martin Paasoja
Eesti korvpallikoondisse kuuluv Paasoja on lisaks Eesti ja Hispaania klubidele mänginud ka Rumeenia ja Kreeka klubides.
Karjäär
Paasoja alustas profikarjääri Eesti Korvpalli Meistriliigas 2009. aastal Pärnu meeskonnas, misjärel mängis meistriliigas ja Balti liigas osaleva Rapla KK koosseisus. 2017. aastal liitus ta Rumeenia kõrgliigasse kuuluva SCM Craiova meeskonnaga.
Seejärel siirdus Paasoja hooajaks 2018/19 Kreeka esiliigasse Ateena Psychiko ridadesse, kus tõi keskmiselt 15,5 punkti, 4,8 lauapalli, 2,1 resultatiivset söötu ja 1,7 vaheltlõiget mängus.
2019/20. hooaja Eesti tippklubis Kalev/Cramos veetnud Paasoja siirdus taas välismaale 2020. aasta augustis, mil sõlmis lepingu Hispaania esiliigaklubiga Real Valladolid.
Rückerti laulud
Rückerti laulud (Rückert-Lieder) on austria helilooja Gustav Mahleri poolt saksa poeedi Friedrich Rückerti tekstile loodud laulutsükkel.
Mahler viisistas aastatel 1901–1904 kokku kümme Friedrich Rückerti luuletust, millest viis on koondatud nimetatud kogumikku. Üks viiest laulust jäi orkestreerimata, kuid selle töö tegi ära Leipzigi muusik Max Puttmann. Kontsertidel kantakse seda tavaliselt ette koos ülejäänud sama kogumiku lauludega. Ülejäänud viis laulu moodustavad tsükli "Surnud laste laulud" ("Kindertotenlieder").
Rückerti surmaihalusest ja rahust rääkiv luule liigutas Mahlerit sedavõrd, et ta püüdis poeediga samastuda nii kõnepruugis kui ka oma teoste teemades. Sestpeale ongi tema vokaallooming seotud Rückerti luulega. Rückerti laulude hulka kuulus algselt neli laulu. Pärast Almaga abiellumist kirjutas Mahler veel lisaks laulu "Liebst du um Schönheit" kui deklaratsiooni armastusest oma naise vastu.
Neli esimest teost tulid esmaettekandele Viinis 29. jaanuaril 1905.
Ronald Vargas
pisi|Ronald Vargas Ronald Alejandro Vargas Aranguren (sündinud 2. detsembril 1986 Guatires) on endine Venezuela jalgpallur (ründav poolkaitsja või äärepoolkaitsja).
Ta alustas karjääri kodumaal Caracases, kellega tuli hooajal 2006–07 Venezuela meistriks. Seejärel mängis ta Belgia kõrgliiga klubides Club Brugge ja Anderlecht, kellega tuli kolmel korral Belgia meistriks, Türgi kõrgliigas Balıkesirsporis ja Kreeka kõrgliigas AEK Ateena.
2017. aasta septembris liitus ta Austraalia kõrgliiga klubiga Newcastle Jets. 2019. aastal suundus ta tagasi Belgia kõrgliigasse, liitudes Oostendega. Jalgpallurikarjääri lõpetas ta 2021. aastal Belgia klubis Deinze.
Debüüdi Venezuela jalgpallikoondises tegi Vargas 2008. aasta veebruaris mängus Haiti vastu. Esimese värava lõi ta koondise särgis sama aasta 6. juunil sõprusmängus Brasiilia vastu. Ta kuulus Venezuela koondisse 2015. aasta Copa Américal. Venezuela koondises mängis ta aastatel 2008–2015 kokku 23 korda ja lõi kolm väravat.
Airaan
pisi|Karboniseeritud airaan ([[armeenia keeles թան tan) Jerevanis]] Airaan (türgi keeles ayran) on lehma-, kitse-, lamba-, hobuse- või kaamelipiima kääritamisel saadav jogurtipõhine jook, mis on laialt levinud Lähis-Idas, Balkanil ja Kesk-Aasias. Tööstuslikult hakati airaani tootma 1990. aastatel, tänapäeval toodetakse seda ka Eestis.
Tavaliselt tarvitatakse airaani külmalt ja soolasena, vahel gaseerituna ja piparmündiga maitsestatult. Seda valmistatakse, segades jogurtit külma veega.
Türgi president Recep Tayyip Erdoğan on propageerinud airaani Türgi rahvusjoogina, ehkki selle müügimaht Türgis on väiksem kui muudel mittealkohoolsetel jookidel. 2015. aastal määras Türgi kaubandusministeerium 220 000 Türgi liiri suuruse trahvi (umbes 70 000 USA dollarit) riiklikule joogifirmale Çaykur "airaani põhjuseta solvamise eest" jäätee reklaamis, kus räppar Ceza väitis, et airaan teeb ta uniseks.
Sarnaselt muude kääritatud piimatoodetega nagu hapupiim, keefir, kumõss ja jogurt, on ka airaanil tuvastatud tervisele kasulikke omadusi tänu selles leiduvatele mikroorganismidele. Väidetavalt parandab airaan organismi ainevahetust, turgutab seedimist, toniseerib, taastab soolatasakaalu ning leevendab allergianähtusid ja jääknähtusid alkoholi liigtarvitamise järel. Seda on tarvitatud düsbakterioosi ravis
Poļi raudteepeatus
Poļi raudteepeatus oli raudteepeatus Riia-Jelgava raudteeliinil. Peatus asus Cena ja Ozolnieki jaamade vahel Poļi talu juures.
Peatus avati aastal 1928 ja suleti Teise maailmasõja ajal.
Izobilnõi
Izobilnõi (vene keeles Изобильный) on linn Venemaas Stavropoli krais, Izoblinõi rajooni halduskeskus. Izobilnõi asub Stavropoli kesklinnast umbes 42 km põhjaloodes.
Asula sai alguse 1895. aastal rajatud raudteejaamast ja kandis esialgu nime Izobilno-Tištšenski. 1935. aastal sai asula uueks nimeks Izobilnoje. Linnaõigused ja praeguse nime sai Izobilnõi 1965. aastal.
NYYD
NYYD (harvemini kirjutatud Nyyd) on aastast 1991 Tallinnas toimuv rahvusvaheline nüüdismuusikafestival.
Eesti kollektiividest on festivalil üles astunud teiste seas ERSO, Rahvusooper Estonia, Eesti Filharmoonia Kammerkoor, Rahvusmeeskoor, Tallinna Kammerorkester ja aastast 1993 on festivalil igal aastal esinenud nüüdismuusikakollektiiv NYYD Ensemble.
Välismaalt on festivalil esitatud muu seas järgmiste heliloojate loomingut: Steve Reich, Philip Glass, Tristan Murail.
Schönhagen (Eichsfeld)
Schönhagen on vald Saksamaal Tüüringi liidumaal Eichsfeldi kreisis.
Aurutamine
pisi|[[Aurupott ja bambusest aurutamisnõu]] Aurutamine on kokanduses toidu auruga töötlemine, näiteks veeaurus keetmise teel.
Aurutamine on tõenäoliselt Hiinas alguse saanud toiduvalmistamisviis. Seal, nagu ka mujal Aasias, on see aastasadu vana meetod riisi valmistamiseks. Idamaades aurutatakse riisi kas spetsiaalses bambusest arutamisnõus või vokkpanni kohale asetatud aurutamisrestil.
Veeaurus keedetakse toiduaineid aurukapis, erilistes keedupottides (aurupott) või aukudega keedurestil. Viimase puhul pannakse vett keedupotti nii palju, et see ulatuks keedurestini.
Vesi aetakse keema, toiduained asetatakse keedurestile, vajadusel raputatakse soola ja muid maitseaineid ja keedetakse kaanega suletult.
Veeaurus keetmine võtab rohkem aega kui vedelikus keetmine, kuid vitamiinide ja mineraalainete kadu on see-eest väiksem. Keeduvedelikku võib kasutada kastmete ja suppide valmistamiseks.
Auruga keedetakse tavaliselt mahlaseid köögivilju, samuti kartuleid ja kalaliha.
Diferents
Diferents (ladina keeles differentia, 'vahe', 'erinevus') on mitmetähenduslik sõna:
Ancus Marcius
Ancus Marcius (umbes 677 eKr – 617 eKr) oli legendaarne Rooma kuningas. Ta valitses Rooma riiki aastatel 642 eKr kuni 617 eKr.
Ta juhtis edukat sõda latiinide vastu, mille käigus vallutati Politoriumi linn ja asustati linnaelanikud ümber Rooma. Samuti õnnestus vallutada Medullia.
Marcius lasi rajada silla (Pons Sublicius) üle Tiberi jõe, et ühendada linnaga Janiculumi nimeline küngas.
Tema valitsusajal rajati Rooma esimene vangla – Mamertine vangla.
Ta lasi Tiberi suudmesse rajada Ostia sadama, mis oli esimene Rooma koloonia. Enne seda oli ta vallutanud Ficana linna, millel oli samuti Tiberi ääres sadam.
Hüdropürolüüs
Hüdropürolüüs on orgaaniliste ühendite lagunemine kõrgel temperatuuril vee juuresolekul.
Viimasel ajal arvatakse, et fossiilkütuste moodustumine kõrgmolekulaarsetest ühenditest maapõues kõrge rõhu all toimub vee osalusel väiksema temperatuuri tõusu tingimustes ja efektiivsemalt.
Düsfemism
Düsfemism on halvema ja/või solvava varjundiga sõna või väljend, mida kasutatakse mingi sõna või väljendi asemel. Näiteks sõna suri asemel kasutatakse düsfemismidena ajas koivad, päkad, sõrad, varbad või käpad sirgu, viskas vedru või tossu välja, pani kõrvad pea alla, kolis teise ilma, läks mullatoidule.
Düsfemismi antonüüm on eufemism.
Vincent Trocheck
pisi| Vincent Trocheck (sündinud 11. juulil 1993 Pittsburghis Pennsylvanias) on USA jäähokimängija, kes mängib keskründajana NHL-i klubis New York Rangers.
Aastatel 2009–2013 mängis ta Ontario Hockey League'i (OHL) klubides Saginaw Spirit ja Plymouth Whalers. Hooajal 2012/13 oli Trocheck OHL-is kõige resultatiivseim mängija (50+59), mis tõi talle Eddie Powers Trophy. Lisaks pälvis ta samal hooajal põhihooaja väärtuslikumale mängijale antava Red Tilson Trophy.
2011. aastal valis Florida Panthers ta NHL-i draft'is 64. valikuna. Hooajal 2013/14 asus ta mängima American Hockey League'is (AHL) Panthersi tütarklubis San Antonio Rampage. Samal hooajal debüteeris ta ka NHL-is Panthersi meeskonnas ning lõi 14. märtsil 2014 mängus New Jersey Devilsi vastu oma esimese värava NHL-is. 2016. aasta juulis pikendas ta Panthersiga lepingut kuue aasta võrra. Panthersis oli Trochecki resultatiivseim hooaeg 2017/18, mil ta lõi 31 väravat ja andis 44 väravasöötu. Samal hooajal oli ta ka Panthersi suurim väravakütt.
2020. aasta veebruaris kaubeldi Trocheck Erik Haula, Lucas Wallmarki, Eetu Luostarineni ja Chase Priskie vastu Carolina Hurricanesi.