cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Suur-Määri riik
Määrimaa arenemine (u 800–846)
Fulda annaalide järgi käivitas Ida-Frangi riigi kuningas Ludwig Sakslane (valitses 843–876) umbes 15. augustil 846 kampaania "Määri slaavlaste vastu, kes kavatsesid poolt vahetada". Selle retke täpsed asjaolud on segased. Näiteks Vlasto kirjutab, et Frangi monarh kasutas ära sisetülisid, mis järgnesid Mojmíri surmale, kuid Kirschbaumi järgi püüti Mojmír kampaania ajal kinni ja tagandati troonilt. Siiski pole kahtlust, et Ludwig Sakslane nimetas Mojmíri vennapoja Rastislavi selle kampaania ajal uueks Määrimaa hertsogiks.
Von Dorpat
Bänd teeb proove kas Tartus või Viljandis.
Repertuaari aluseks on Johannes Vedru ja Henri Lohki autorilooming, mida ansambel ühiselt töödelnud ja täiustanud. Loomingulises tervikus on muusikal ja sõnadel kanda võrdselt tähtis roll.
Suur-Määri riik
Iseseisvusvõitlus (846–870)
Rastislav (valitses 846–870), kes esialgu nõustus Ludwig Sakslase süseräniteediga, kindlustas oma positsiooni Määrimaal ja laiendas oma riigi piire. Näiteks Kirschbaumi järgi annekteeris ta Slanské kõrgendiku piirkonna tänapäeva Slovakkia idaosas. Barford kirjutab isegi, et riigi areng, mida Konstantinos Porphyrogennetos kutsus "Suur-Määri riigiks", sai alguse Rastislavi valitsusajal.
pisi|vasakul|Moodne kujutis [[Rastislav (Suur-Määri)|Rastislavist kui õigeusu pühakust]]
Ta pöördus Ida-Frangi riigi vastu ja toetas aastal 853 kukutatud Pannoonia margi prefekti Radbodi mässu Ludwig Sakslase vastu. Kättemaksuks tungis Frangi monarh aastal 855 Määrimaale. Fulda annaalide järgi määrlased "varjusid tugevatesse kindlustesse" ja frangid taganesid neid võitmata, kuigi võitlused kestsid kuni rahulepinguni aastal 859. Rahu on peetud patiseisuks ja näitab Rastislavi riigi kasvavat tugevust. Konfliktid Määrimaa ja Ida-Frangi riigi vahel jätkusid aastaid. Näiteks toetas Rastislav aastal 861 Ludwig Sakslase poega Karlmanni selle mässus oma isa vastu. Esimene ülestähendus ungarlaste rüüsteretkedest Kesk-Euroopasse näib olevat seotud nende sündmustega. Annales Bertiniani järgi laastasid "vaenlased, keda kutsuti ungarlasteks", aastal 862 Ludwig Sakslase kuningriiki, mis näitab, et nad toetasid Karlmanni.
Rastislav soovis nõrgendada oma riigis frangi preestrite mõju, kes teenisid Ida-Frangi riigi huve. Esmalt saatis ta aastal 861 saadikud paavst Nicolaus I juurde ja palus tal saata Määrimaale misjon, kes valdaks slaavi keelt. Saamata Roomast vastust, pöördus Rastislav sama palvega Bütsantsi keisri Michael III poole. Konstantinoopoliga suhete loomisega soovis ta ka võidelda Määri-vastase liiduga, mille hiljuti olid sõlminud frangid ja bulgaarid. Tema palvel saatis keiser kaks venda, Konstantinose ja Methodiose (tulevased Kyrillos ja Methodios), kes kõnelesid Thessaloníki piirkonna slaavi murret, aastal 863 Määrimaale. Konstantinose elu jutustab, et umbes sel ajal töötas ta välja esimese slaavi tähestiku ja tõlkis Evangeeliumi vanakirikuslaavi keelde.
Ludwig Sakslane ületas Doonau ja tungis augustis 864 taas Määrimaale. Ta piiras Fulda annaalide järgi Rastislavi "mitmes linnas, mida selle rahva keeles kutsuti Dowina". Kuigi frangid ei suutnud kindlust võtta, nõustus Rastislav Ludwig Sakslase süseräniteediga. Siiski jätkas ta Frangi monarhi vastaste toetamist. Näiteks jättis Ludwig Sakslane ühe krahv Werneri ilma "selle avalikest ametitest", kuna krahvi kahtlustati koos Rastislaviga vandenõus kuninga vastu.
pisi|[[Kyrillos ja Methodios|Konstantinos ja Methodios Roomas]]
Bütsantsi vennad Konstantinos ja Methodios külastasid aastal 867 Roomat. Aasta lõpus sanktsioneeris paavst Hadrianus II (valitses 867–872) nende kirikutekstide tõlked ja pühitses kuus nende jüngrit preestriteks. Paavst teavitas kolme silmapaistvat slaavi valitsejat – Rastislavi, tema vennapoega Svatopluki ja Koceľit, kes haldas Alam-Pannooniat – 869. aasta kirjas oma heakskiidust rahvakeele kasutamisele liturgias. Kocei algatusel pühitses paavst Hadrianus Methodiose ka peapiiskopiks "Püha Andronikose asupaigas", see on Sirmiumi piiskopitoolile.
Svatopluk haldas sel ajal eraldi vürstkonda Rastislavi süseräniteedi all, kuid tolleaegsetes ürikutes ei näidata selle asukohta. Frangi väed tungisid nii Rastislavi kui ka Svatopluki riiki augustis 869. Fulda annaalide järgi purustasid frangid palju linnuseid, võitsid Määri vägesid ja rüüstasid. Siiski ei suutnud nad võtta Rastislavi peakindlust ja taganesid.
Svatopluki valitsusaeg (870–894)
pisi|Svatopluk I kuju [[Bratislava lossis, Slovakkias]]
Svatopluk asus liitu frankidega ja aitas neil aastal 870 Rastislavi kinni võtta. Karlmann annekteeris Rastislavi riigi ja nimetas kaks frangi isandat, Wilhelmi ja Engelschalki seda haldama. Frangi sõdurid vahistasid peapiiskop Methodiose tema reisil Roomast Määrimaale aasta lõpus. Svatopluki, kes jätkas oma valduste valitsemist pärast oma onu langemist, süüdistati aastal 871 reetmises ja vahistati Karlmanni poolt Ludwig Sakslase käsul. Määrlased tõusid avalikus mässus kahe frangi kuberneri vastu üles ja valisid Svatopluki sugulase Slavomiri hertsogiks. Svatopluk tuli Määrimaale tagasi, võttis mässajate juhtimise üle ja ajas frangid Määrimaalt välja. Tšehhi ajaloolase Dušan Třeštíki järgi viis 871. aasta mäss esimese slaavi riigi moodustamiseni.
Ludwig Sakslane saatis aastal 872 oma armeed Määrimaa vastu. Keisriväed rüüstasid maapiirkondi, kuid ei suutnud võtta "eriti hästi kindlustatud linnust", kuhu Svatopluk oli varjunud. Määri valitsejal õnnestus isegi koguda armee, mis võitis mitmeid keisrivägesid, sundides frangid Määrimaalt taganema. Svatopluk alustas varsti Ludwig Sakslasega läbirääkimisi, mis lõppesid mais 874 rahulepingu sõlmimisega Forchheimis. Fulda annaalide järgi lubas Svatopluki saadik Forchheimis, et Svatopluk "jääb truuks" Ludwig Sakslasele "kogu oma eluks" ja Määri valitseja kohustus ka maksma iga-aastast andamit Ida-Frangi riigile.
Vahepeal tuli peapiiskop Methodios, kes oli paavst Johannes VIII (valitses 872–882) nõudmisel aastal 873 vabastatud, Määrimaale tagasi. Methodiose elu jutustab, et "vürst Svatopluk ja kõik määrlased" otsustasid usaldada tema saabudes "talle kõik kirikud ja vaimuliku kõigis linnades" Määrimaal. Määrimaal jätkas Methodios tõlkimistööd, mida oli alustanud oma venna eluajal. Näiteks Methodiose elu järgi tõlkis ta "kogu pühakirja täielikult, säästes Makabeide raamatud". Siiski olid frangi preestrid Määrimaal vastu slaavi liturgiale ja süüdistasid Methodiost isegi ketserluses. Kuigi Püha Tool ei keelanud kunagi Methodiose ortodoksiat, nimetas paavst aastal 880 tema peamise vastase Wichingi Nitra piiskopiks Svatopluki nõudel, kes ise eelistas ladina riitust.
pisi|vasakul|Paavsti [[bulla Scire vos volumus aastast 879, adresseeritud Svatoplukile, "kuulsusrikkale krahvile" ja Püha Tooli "ainsale pojale"]]
Salzburgi peapiiskopi Theotmari (valitses 873–907) ja tema abipiiskoppide poolt umbes 900. aasta paiku kirjutatud kirjas on mainitud, et paavst saatis Wichingi "äsjaristitud rahva juurde", kelle Svatopluk "võitis sõjas ja paganlusest kristlusse pööras". Teised allikad tõestavad ka, et Svatopluk laiendas märkimisväärselt oma valduste piire. Näiteks Methodiose elu järgi hakkas Määrimaa umbes 874. aasta paiku alanud perioodil "laienema palju kõigisse maadesse ja võitma edukalt oma vaenlasi". Sama allikas kirjutab "väga võimsast paganlikust vürstist, kes elas Wisłal" tänapäeva Poolas ja kes kiusas kristlasi oma maal, kuid keda rünnati ja võideti Svatopluki poolt.
Methodiose nõudel andis paavst Johannes juunis 880 Svatoplukile välja bulla Industriae tuae, adresseerides selle "kuulsusrikkale krahvile" (gloriosus comes). Bullas nimetab paavst Svatoplukki Püha Tooli "ainsaks pojaks" (unicus fillius), kohaldades seega tiitlit, mis oli seni olnud kasutusel vaid paavsti kirjavahetuses keisrite ja keisrikandidaatidega. Paavst võttis Määri monarhi, tema ametnikud ja alamad selgesõnaliselt Püha Tooli kaitse alla. Veelgi enam, bulla kinnitas ka Methodiose positsiooni kirikupeana Määrimaal, kellele allusid Svatopluki valdustes kõik vaimulikud, sealhulgas frangi preestrid, ja vanakirikuslaavi keel tunnistati neljandaks liturgiliseks keeleks ladina, kreeka ja heebrea keele kõrval.
Annales iuvavenses pikem versioon mainib madjarite ja kabaaride retke Ida-Frangi riiki aastal 881. Gyula Kristó ja teiste ajaloolaste järgi algatas Svatopluk selle retke, kuna tema suhted Ida-Frangi riigi kuninga Karlmanni (valitses 876–881) poja Arnulfiga, kes haldas Pannoonia marki, muutusid pingeliseks. Salzburgi peapiiskop Theotmar süüdistas selgelt määrlasi "suure arvu ungarlaste" värbamises ja nende saatmises Ida-Frangi riigi vastu määratlemata ajal.
"Wilhelmiinide sõja" ajal – kodusõda kahe kohaliku aadlikildkonna vahel Pannoonia margis, mis toimus aastatel 882–884 – kogus Svatopluk "vägesid kõigist slaavi maadest" ja tungis Pannooniasse. Fulda annaalide Baieri versiooni järgi viis määrlaste sissetung "Pannoonia rüüstamiseni" Rába jõest idas. Svatopluk kohtus keiser Karl Paksuga (valitses 881–888) Tulln an der Donaus Baieris aastal 884. Kohtumisel muutus "dux" Svatopluk keisri vasalliks ja "vandus talle truudust", lubades, et ta ei ründa kunagi keisri valdusi.
Peapiiskop Methodios suri 6. aprillil 885. Nitra piiskopi Wichingi juhitud Methodiose vastased kasutasid tema surma ära ja veensid paavst Stephanus V (valitses 885–891) piirama vanakirikuslaavi keele kasutamist liturgias bullaga Quia te zelo. Piiskop Wiching veenis aastal 886 Svatoplukki isegi kõiki Methodiose jüngreid Määrimaalt välja saatma.
Paavst Stephanus adresseeris Quia te zelo bulla Zventopolco regi Sclavorum ("Svatopluk, slaavlaste kuningas"), vihjates, et Svatopluk oli 885. aasta lõpus kuningaks kroonitud. Samuti viitavad frangi annaalid aeg-ajalt Svatoplukile kui kuningale seoses sel perioodil toimunud sündmustega. Duklja preestri kroonika – 12. sajandi lõpu küsitava usaldusväärsusega allikas – jutustab, et üks "Sventopelk" krooniti kuningaks "Dalma väljal" paavsti legaadi juuresolekul.
Langus (894 – enne 907)
pisi|[[Svatopluk I kolme võrsega ja oma kolme pojaga - Mojmír II, Svatopluk II ja Predslav]]
Svatopluk – Regino Prümist järgi "kõige mõistlikum mees oma rahva hulgas ja olemuselt väga salakaval" – suri suvel 894. Tema järglaseks sai tema poeg Mojmír II, kuid tema riik lagunes lühikese ajaga, kuna Svatopluki võimule jõuga allutatud hõimud hakkasid vabanema Määri ülemvõimust. Näiteks tšehhi hertsogid nõustusid Ida-Frangi kuninga (887–899)  Arnulfi süseräniteediga juunis 895 ja Mojmír II püüdis oma võimu nende üle edutult taastada kahel järgmisel aastal. Teisest küljest õnnestus tal taastada Määrimaal kirikuorganisatsioon, veendes paavst (898–900) Johannes IX saatma aastal 898 Määrimaale oma legaadid. Legaadid paigaldasid Määrimaal lühikese ajaga peapiiskopi ja "kolm abipiiskoppi".
Mojmír II ja tema noorema venna Svatopluk II vahel tekkinud konfliktid andsid Frangi keiser (896–899) Arnulfile ettekäände saata oma väed aastatel 898 ja 899 Määrimaale. Fulda annaalid kirjutavad, et "poiss" Svatopluk II päästeti aastal 899 Baieri vägede poolt "linna vangikongist, kus teda hoidsid tema oma mehed". Bartli järgi, kes kirjutas, et Svatopluk II päris oma isalt "Nitra vürstkonna", hävitasid baierlased seekord ka Nitra kindluse. pisi|Baieri aastal 976 koos Austria, Kärnteni ja Verona markidega Enamiku peaaegu tolleaegsete allikate järgi mängisid ungarlased väljapaistvat rolli Määrimaa languses. Näiteks Regino Prümist kirjutab, et Svatopluk I "pojad valitsesid tema kuningriiki lühikest ja õnnetut aega, kuna ungarlased hävitasid täielikult kõik selles". Ungarlased alustasid oma Pannoonia tasandiku vallutamist 895. aasta paiku pärast oma kaotust Musta mere steppide läänepoolsetel territooriumitel bulgaaride ja petšeneegide koalitsioonile. Alles hilisem allikas, 16. sajandi Johannes Aventinus kirjutab, et ungarlased kontrollisid selleks ajaks laiu piirkondi Hroni ja Doonau jõgedest idas Pannoonia tasandikul.
Salzburgi Theotmari ja tema abipiiskoppide kiri tõendab, et 900. aasta paiku süüdistasid määrlased ja baierlased teineteist ungarlastega liitude moodustamises, isegi vannete võtmises "koera ja hundi kombel ning teiste ilgete ja paganlike tavade läbi". Liudprand Cremonast järgi nõudsid ungarlased Arnulfi poja Ludwig Lapse kroonimisel Ida-Frangi kuningaks aastal 900 endale määrlaste valdusi, mille kuningas Arnulf oli nende abiga rahustanud. Grado annaalid lisavad, et suur Ungari armee ründas määrlasi aastal 900. Olles silmitsi edasiste Ungari rünnakute ohuga, sõlmis Mojmír II Ludwig Lapsega aastal 901 rahu.
Dokumentaalsete tõendite puudumisel ei saa kindlalt määrata aastat, millal Määrimaa olemast lakkas. Näiteks Róna-Tas kirjutab, et ungarlased okupeerisid Määrimaa aastal 902, Spinei ütleb, et see juhtus 903. või 904. aastal, samas Spieszi järgi lakkas Määri riik olemast aastal 907. Raffelstetteni tollieeskirjad, mis anti välja aastatel 903–906, viitasid endiselt "määrlaste turgudele", vihjates, et Määrimaa sel ajal veel eksisteeris. Pole kahtlustki, et Määri väed ei võidelnud Bratislava lahingus, kus ungarlased ajasid aastal 907 põgenema suure Baieri väe.
Ilja Pähn
Ilja Pähn (28. jaanuar 1915 Tartu – 19. juuli 2006) oli eesti arst.
Ta õppis aastail 1933–1939 (lõpetas) Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, Eesti Üliõpilaste Seltsi liige.
Isiklikku
Tema abikaasa Mai Raud-Pähn on eesti kunstiajaloolane.
Lõõtspillipoisid
Lõõtspillipoisid on kolmeliikmeline rahvamuusikat ja rahvalikku muusikat mängiv ansambel.
Ansambel tuli kokku 1998. aastal, kui salvestati helikassett. Sellele järgnesid juba mitmesugused esinemised. Üsna pea jõuti üksikuid palu esitavast pilli- ja laulutriost tervet õhtut vedava meeskonnani. Esitatakse vanu reinlendereid, valsse, polkasid ja labajalavalsse. Huviliste soovi korral tutvustatakse kaasavõetud rahvapille. Korraldatakse mänge ja mõõduvõtmisi, õpetatakse vanu tantse, innustatakse rahvast kaasa laulma.
Songs from the Sparkle Lounge
Songs from the Sparkle Lounge on Def Leppardi 2008. aastal ilmunud album.
Kääbuskotkas
Kääbuskotkas (Hieraaetus pennatus, sünonüüm Aquila pennata) on linnuliik haugaslaste sugukonna kääbuskotka perekonnast. pisi pisi|Hele vorm (Mallorca) pisi|Tume vorm (India), täiskasvanud isend pisi|Kääbuskotka levila. Kollane: suvine pesitsusala, roheline: talvitusala, sinine: pesitsus- ja talvitusala
Nomenklatuur, taksonoomia ja süstemaatika
Liigi autor on Johann Friedrich Gmelin (1788).
Liigiepiteet pennatus tähendab ladina keeles 'suleline' ning viitab varvasteni sulgedega kaetud jalgadele. Samamoodi on motiveeritud ingliskeelne nimetus Booted Eagle ja prantsuskeelne nimetus (mõlemad 'saabastega kotkas') ja hispaaniakeelne nimetus águila calzada 'pükstega kotkas'.
Välimus
Täiskasvanud kääbuskotka kehapikkus on 42–50 cm, millest 19–22 cm läheb saba arvele. Tiibade siruulatus on umbes 113–134 cm. Täiskasvanud isane kaalub keskmiselt umbes 720 g, emane umbes 960 g. Ta on umbes sama suur nagu hiireviu, ent tal on saledamad tiivad ja märgatavalt pikem saba.
Liugleval kääbuskotkal torkavad silma kuus välimist ja kolm sisemist, heledamat harali asetsevat laba-hoosulge. Kääbuskotkale on iseloomulik laigulisena mõjuv ülapool.
Siekierzyńce
Siekierzyńce on küla Poolas Lublini vojevoodkonnas Hrubieszówi maakonnas Dołhobyczówi vallas.
Eesti Rahvusnõukogu
Eesti Rahvusnõukogu asutati Stockholmis 12. mail 1947. Asutamiskoosolekust võtsid osa August Rei, Rudolf Penno, Johannes Klesment, Heinrich Laretei, Aleksander Warma, Johan Kõpp, Hans Rebane, metropoliit Aleksander, Gustav Suits, Johannes Sikkar, Heldur Tõnisson, Johannes Mihkelson, Heinrich Mark, Eerik Laid, Tõnis Kint, Artur Ekbaum, Nikolai Metslov, Kaul Kadak ja Eduard Poom.
Rahvusnõukogu ülesandeks oli sidemete loomine poliitiliste parteide ja rühmituste kaudu vastavate rahvusvaheliste poliitiliste liitudega, märgukirjade saatmine, rahvusvahelistest konverentsidest osavõtmine, Eesti olukorra selgitamine ja Eesti tuleviku kavastamine
Eesti Rahvusnõukogusse kuulusid järgmised erakonnad:
Eesti Rahvusnõukogu toetas Vabariigi Valitsust eksiilis ja nende koosseisud kattusid enamasti.
Eesti Rahvusnõukogu juures asus Eesti Välisvõitluse Fond.
1988. aastal kolmeks aastaks valitud juhatus
ERN koalitsioonirühmade poolt esitatud:
ERN Välisesindused ja usaldusmehed: Soome: Heimo Rantala; Norra: Veslemy Gulhaugen; Taani: Sigrid Koern; Saksamaa: Ilo Käbin, Heli Muld-Schwenne; Prantsusmaa: Vahur Linnuste, Fanny de Sivers; Inglismaa: Einar Sanden; USA Idarannik: Olev Olesk, Ants Pallop, Elmar Järvesoo; USA Läänerannik: Avo Piirisild, Alfred Treiman, Arne Tõnis Kint, Heino Valvur; Kanada: Edgar A. Heinsoo (Montreal), Jaan Timusk, Endel Aruja (Toronto)
Dašnaktshuthjun
"Dašnaktshuthjun" (ka "Dašnaktsutjun"; õieti Armeenia Revolutsiooniline Föderatsioon või Armeenia Revolutsiooniline Liit; armeenia keeles Հայ Հեղապոխական Դաշնակծություն (Haj Heghapohhakan Dašnaktshutjun), vanas kirjaviisis Հայ Յեղապոխական Դաշնակծութիւն) on armeenlaste sotsialistlik ja rahvuslik partei, mis asutati 1890. aastal Thbilisis. Partei tegutseb enam kui kolmekümnes riigis: Armeenias, Mägi-Karabahhis ja suure armeenia diasporaaga riikides, eriti Liibanonis, kus tal on esindus parlamendis. See on armeenlaste suurim poliitiline organisatsioon diasporaas. Dašnaktshuthjuni liikmeid nimetatakse dašnakkideks.
Kui teised Armeenia erakonnad keskenduvad enamasti haridus- või humanitaarprojektidele, siis ARF on üks poliitilisemaid organisatsioone ning traditsiooniliselt üks tulisemaid Armeenia rahvusluse toetajaid. ARF korraldab kampaaniaid Armeenia genotsiidi tunnustamise ja reparatsioonide maksmise toetuseks. Samuti toetab ARF Armeenia ajalooliste alade ühendamist, nagu seda nägi ette Sèvres'i rahuleping 1920. aastast.
2007. aasta Armeenia parlamendivalimistel sai partei 13,1% häältest ja 16 kohta 131-liikmelises parlamendis. Armeenias juhib parteid Vahan Hovanesjan.
Liibanonis on armeenlastele eraldatud 6 kohta 128-liikmelises parlamendis. Ajalooliselt on enamiku nendest võitnud Dašnaktshuthjun, 2009. aasta valimistel saadi 2 kohta.
Ajalugu
Sotsialistliku parteina liitus Dašnaktshuthjun 1907. aastal Sotsialistliku Internatsionaaliga. Liikmesuses oli vaheaeg 1960–2002, kuid 2003. aastast on partei taas täisliige.
1918. aastal oli Dašnaktsuthjunil oluline roll Armeenia Demokraatliku Vabariigi loomises, mis langes Nõukogude kommunistlike vägede surve all 1920. aastal. Pärast maa vallutamist partei keelustati. Kui kommunistid Dašnaktshuthjuni juhtkonna pagulusse ajasid, juurdus partei Armeenia diasporaas, aidates armeenlastel säilitada oma kultuurilist identiteeti. Pärast NSV Liidu lagunemist naasis ARF Armeeniasse (oli keelustatud 1994-95), kus sel on taas tähtis roll juhtiva opositsiooniparteina. Enne Serž Sargsjani valimist presidendiks 2008. aastal kuulus ARF valitsuskoalitsiooni, ehkki sel oli oma presidendikandidaat.
1990. aasta Armeenia parlamendivalimistel puudusid parteinimekirjad, kuid Dašnaktsuthjuni liikmed kogusid parlamendis 12 saadikukohta. 1995. aasta valimiste ajal oli partei keelustatud, selle liikmetele kuulus üks koht. 1999. aastal kogus erakond 7,8% häältest ja 8 kohta, 2003. aastal 11,5% ja 11 kohta, 2007. aastal 13,2% ja 16 kohta ning 2012. aastal 5,67% ja 5 kohta.
Burgundid
pisi|320px|Rooma riik [[Hadrianuse ajal (valitses 117–138 pKr); näidatud Burgundiones germaanlaste paiknemine, kes tollal asustasid piirkonda Viadua (Odra) ja Visula (Wisła) jõe vahel]] Burgundid (ladina keeles Burgundiōnes; vanapõhja keeles Burgundar; vanainglise keeles Burgendas; kreeka keeles Βούργουνδοι) olid idagermaani hõim, mis võis rännata Mandri-Skandinaaviast Bornholmi saarele, mille vana nimekuju vanapõhja keeles oli Burgundarholmr (burgundide saar), ja sealt edasi Mandri-Euroopasse.
Nimi
Burgundide nimi on ammustest aegadest saati püsinud ühenduses tänapäeva Prantsusmaa piirkonnaga, mis ikka veel kannab nende nime: Burgundia. 6. ja 20. sajandi vahel on selle piirkonna piirid ja poliitilised sidemed siiski sageli muutunud; ühegi muutusega ei ole algsetel burgundidel midagi pistmist. Nimetus burgundid, mida kasutati peamiselt rahvale Burgundiones viitamisel, on hilisem moodustis ja viitab täpsemalt asukatele Burgundia territooriuml, mis sai nime rahvalt, keda kutsuti Burgundiones. Burgundide järeltulijaid leidub tänapäeval peamiselt Šveitsi lääneosas ja naaberpiirkondades Prantsusmaal.
Hõimu päritolu
pisi|[[Bornholmi saare paiknemine]] Burgundide Skandinaavia päritolu leiab toetust kohanimetõendites ja arheoloogilistes tõendites (Stjerna) ning paljud peavad seda õigeks (näiteks Musset). Võimalik, kuna Skandinaavia oli varajaste Rooma allikate silmapiiri taga, sealhulgas Tacituse (kes mainib vaid ühte Skandinaavia hõimu, Suiones); Rooma allikad ei maini, kust burgundid tulid, ja esimesed Rooma viited paigutavad nad Reinist itta (inter alia, Ammianus Marcellinus). Varajased Rooma allikad peavad neid lihtsalt veel üheks idagermaani hõimuks.
Viikingipoja Thorsteini saagas (Þorsteins saga Víkingssonar) asus Veseti saarel või laiul (holm), mida kutsuti Borgundi laiuks, s.o Bornholm. Alfred Suure Orosiuse tõlge kasutab nime Burgenda land. Luuletaja ja varajane mütoloog Viktor Rydberg (1828–1895) (Fädernas gudasaga) kinnitas varakeskaegsest allikast, Vita Sigismundi, et alles suuline traditsioon oli Skandinaavia päritolu.
Umbes aastal 250 kadus Bornholmi (burgundide saare) rahvastik suures osas saarelt. Enamikku kalmistuid enam ei kasutatud ja nendes, mida veel kasutati, oli vähe matuseid (Stjerna).
Aastal 369 küsis Vana-Rooma keiser Valentinianus I burgundidelt abi oma sõjale teise germaani hõimu, alemannide vastu. Sel ajal elasid burgundid 6. sajandi keskpaiga goodi ajaloo uurija, Jordanese järgi arvatavasti Wisła basseinis. Millalgi pärast sõda alemannide vastu löödi burgunde gepiidide kuninga Fastida poolt lahingus ning nad allutati ja peaaegu hävitati.
Umbes 40 aastat hiljem ilmusid burgundid taas. Pärast Lääne-Rooma väepealiku Stilicho vägede väljaviimist võitluseks Alarich I läänegootidega aastatel 406–408 ületasid põhjapoolsed hõimud Reini ja sisenesid seoses germaanlaste migratsiooniga (Völkerwanderung) keisririiki. Nende seas olid alaanid, vandaalid, sueebid ja võib-olla burgundid. Osa burgunde liikus lääne poole ja asus Reini orgu. Teine osa burgunde jäi maha oma endisele kodumaale Odra ja Wisła jõe vahele, et moodustada aastaks 451 kontingent Attila hunnide armees.
Esimene kuningriik
Aastal 411 pani burgundide kuningas Gundahar (või Gundihar) koostöös alaanide kuninga Goariga Lääne-Rooma keisririigi troonile (411–413) nukukeiser Jovinuse. Gallia keisri mõjuvõimuga, mida ta kontrollis, asus Gundahar Reini vasakule (Rooma) kaldale, Lauteri ja Nahe jõe vahele, hõivates Wormsi, Speyeri ja Strassburgi. Ilmselt osana rahulepingust "annetas" Lääne-Rooma keiser (395–423) Honorius hiljem maa ametlikult neile.
Vaatamata oma uuele staatusele föderaatidena muutusid burgundide reidid Rooma Gallia Belgica provintsi väljakannatamatuks ja lõpetati halastamatult aastal 436, kui Rooma kindral Aëtius kutsus kohale hunnidest palgasõdurid, kes vallutasid Reinimaa kuningriigi (koos selle pealinna, vana keldi-rooma asulaga Borbetomagus/Worms) aastal 437. Gundahar tapeti võitluses, teadaolevalt koos burgundide hõimu enamusega.
Wormsi ja burgundide kuningriigi hävitamine hunnide poolt muutus kangelaslike legendide subjektiks, mis hiljem koondati "Nibelungide laulu" – sellel põhineb Wagneri "Nibelungi sõrmus" – kus kuningas Gunther ja kuninganna Brünhild pidasid Wormsis õukonda ja Siegfried kosis Kriemhildi (vanapõhja allikates olid nimed Gunnar, Brynhild ja Gudrún). Tegelikult põhineb "Nibelungide laulu" Etzel "Attilal".
Teine kuningriik
Allikates nimetamata põhjustel anti burgundidele teist korda föderaatide staatus ja aastal 443 asustati nad Aëtiuse poolt Sapaudia piirkonda. Kuigi täpne geograafia pole teada, vastab Sapaudia tänapäeva Savoiale, ja burgundid elasid arvatavasti Lugdunumi (Lyon) lähedal. Uus kuningas Gundioch (või Gundowech), eeldatavasti Gundahari poeg, hakkas valitsema pärast oma isa surma. Gundioch valitses Saône, Dauphiné, Savoie alasid ja osa Provence'ist. Ta tegi Vienne'i Burgundia kuningriigi pealinnaks. Kokku valitses kaheksa Gundahari dünastiast burgundide kuningat, kuni kuningriik frankide poolt aastal 534 vallutati.
Rooma liitlastena selle viimastel aastakümnetel võitlesid burgundid aastal 451 kõrvuti Aëtiuse ja läänegootide konföderatsiooniga ning teistega Katalaunia lahingus (ka "lahingus Katalaunia väljadel") Attila vastu. Liit burgundide ja läänegootide vahel näis olevat tugev, kui Gundioch ja tema vend Chilperich I liitusid Theoderich II-ga Hispaanias võitluseks sueebide vastu aastal 455.
Püüdlused keisririigi suunas
Samuti aastal 455 peab ebaselge viide infidoque tibi Burdundio ductu (Sidonius Apollinaris) nimetut reetlikku burgundide juhti süüdlaseks keiser Petronius Maximuse mõrvas kaoses, mis eelnes Rooma rüüstamisele vandaalide poolt. Samuti süüdistatakse patriits Ricimeri; see sündmus tähistab esimest viidet sidemele burgundide ja Ricimeri vahel, kes oli arvatavasti Gundiochi õemees ja Gundobadi onu.
Burgundid, ilmselt kindlad oma kasvavas võimus, arutasid aastal 456 kohalike Rooma senaatoritega territoriaalse laienemise ja võimu jagamise lepet.
Aastal 457 kukutas Ricimer veel ühe keisri, Avituse, tõstes troonile Maiorianuse. See uus keiser osutus Ricimerile ja burgundidele kasutuks. Aasta pärast seda sündmust võttis Maiorianus burgundidelt maad, mille need said kaks aastat varem. Pärast edasiste iseseisvuse märkide näitamist mõrvati ta Ricimeri poolt aastal 461.
Kümme aastat hiljem, aastal 472, sepitses Ricimer – kes nüüd oli läänekeiser Anthemiuse väimees – üheskoos Gundobadiga oma äia tapmist; Gundobad lõi keisril pea maha (ilmselt isiklikult). Ricimer nimetas siis keisriks Olybriuse; mõlemad surid üllatuslikult mõne kuu jooksul loomulikku surma. Näib, et Gundobad asus siis oma onu järglaseks kui patriits ja kuningategija, ja tõstis troonile Glyceriuse.
Aastal 474 näis Burgundia mõju keisririigi üle lõppevat. Glycerius kukutati Julius Nepose kasuks ja Gundobad läks tagasi Burgundiasse, oletatavasti seoses oma isa Gundiochi surmaga. Sel ajal või veidi hiljem jagati Burgundia kuningriik Gundobadi ja tema vendade Godegiseli, Chilperich II ja Godomar I vahel.
Kuningriigi kindlustumine
Toursi Gregoriuse järgi nägid aastad pärast Gundobadi Burgundiasse tagasitulekut verist võimu kindlustamist. Gregorius märgib, et Gundobad mõrvas oma venna Chilperichi, uputas selle naise ja saatis maalt välja nende tütred (kellest ühest oli saanud frankide Chlodowech I naine). Seda käsitlust on vaidlustatud.
Umbes aastal 500, kui Gundobad ja Chlodowech sõjas olid, reetis Gundobadi tema vend Godegisel, kes ühines frankidega; üheskoos hävitasid Godegiseli ja Chlodowechi väed Gundobadi armee. Gundobad varjus ajutiselt Avignonis, kuid oli võimeline oma armee taas koondama ja rüüstas Vienne'i, kus Godegisel ja paljud tema järgijad oma otsa leidsid. Siit alates oli Gundobad Burgundia ainukuningas. See tähendab, et tema vend Godomar oli juba surnud, kuigi allikates ei ole sündmuse kohta ülestähendusi.
Kas Gundobad ja Chlodowech tasandasid oma erimeelsusi või Gundobad sunniti Chlodowechi varasema võiduga mingit liiki vasallsõltuvusse, kuid Burgundia kuningas aitas franke aastal 507 nende võidus läänegootide Alarich II üle.
Murrangulisel ajal, millalgi aastatel 483–501, asus Gundobad koostama Lex Gundobada (vaata allpool), andes välja esimese poole, mis tehtud Lex Visigothorum järgi. Pärast oma võimu kindlustamist, aastast 501 kuni oma surmani aastal 516, andis Gundobad välja teise poole oma seadustest, mis oli palju rohkem burgundlik.
Teise kuningriigi langus
pisi|Burgundia Frangi riigi osana aastatel 534–843 Burgundid laiendasid oma võimu üle Kagu-Gallia; see on, Põhja-Itaalia, Lääne-Šveits ja Kagu-Prantsusmaa. Aastal 493 abiellus frankide kuningas Chlodowech I Burgundia printsessi Chrodechildiga (Chilperichi tütar), kes pööras ta katoliku usku.
Olles 6. sajandi alguses algul Chlodowechi frankidega liidus läänegootide vastu, vallutati burgundid aastal 534 lõpuks frankide poolt pärast esimest katset Vézeronce lahingus. Burgundia kuningriik tehti Merovingide kuningriikide osaks ja burgundid ise sulandati samuti.
Religioon
Mõnevõrra ida pool pöörati burgundid nende põlisest germaani polüteismist arianistlikku kristluse vormi. Nende arianism külvas kahtlusi ja umbusku burgundide ja katoliikliku Lääne-Rooma riigi vahele. Eraldumist parandati või paranes umbes aastal 500, kui Gundobad, üks viimaseid Burgundia kuningaid, säilitas lähedase isikliku sõpruse Vienne'i peapiiskopi Avitusega. Veelgi enam, Gundobadi poeg ja järglane Sigismund oli ise katoliiklane, ja on tõendeid, et palju Burgundia rahvast vahetas sel ajal samuti usku, sealhulgas mitmed valitseva perekonna naisliikmed.
Õigus
Burgundid jätsid maha kolm seadustekogu, ühed kõige vanemad germaani hõimude seas.
"Liber Constitutionum sive Lex Gundobada", tuntud ka kui "Lex Burgundionum" või lihtsamalt "Lex Gundobada" või "Liber", anti välja mitmes osas aastatel 483–516, peamiselt Gundobadi poolt, kuid ka tema poja Sigismundi poolt. See oli burgundide tavaõiguse kirjapanek ja tüüpiline paljudele germaani seaduskogudele sellest ajast. Eriti oli "Liber" laenatud "Lex Visigothorumist" ja mõjutas hilisemat "Lex Ripuariat". Liber on üks tolleaegse Burgundia elu, samuti selle kuningate ajaloo algallikaid.
Nagu paljudel germaani hõimudel, võimaldas burgundide õigus eraldi seaduste väljaandmist erinevatele rahvastele. Seega lisaks "Lex Gundobadale" andis Gundobad välja seadustekogu ka Burgundia kuningriigi roomlastest alamatele; selle pealkiri oli "Lex Romana Burgundionum".
Lisaks eelmistele seadustekogudele avaldas Gundobadi poeg Sigismund hiljem "Prima Constitutio".
Serhi Sternenko
Serhi Sternenko (ukraina keeles Сергій В'ячеславович Стерненко; sündinud 20. märtsil 1995 Sadoves Odessa oblastis) on ukraina aktivist ja videoblogija.
Aivar Ots
Aivar Ots (9. juuni 1962 Tallinn – 14. veebruar 2018) oli eesti võistlustantsija ja tantsuõpetaja.
Ta lõpetas 1980. aastal Tallinna 4. Keskkooli.
1972. aastal alustas ta tantsuõpinguid, tema treenerid olid hiljem Tamara ja Aavo Lossmann. Ta tuli koos oma õe Eve Endiga aastatel 1978, 1979 ja 1981 standardtantsudes Eesti NSV meistriks.
Hiljem tegutses tantsuõpetaja ja -treenerina ning võistluste organisaatorina.
Lendav taldrik
pisi|Väidetav lendav taldrik hõljumas USA [[New Jersey osariigi Passaici linna kohal 1952. aastal]] Lendav taldrik on kettakujuline ufo.
Mehmet Müezzinoğlu
pisi|Mehmet Müezzinoğlu (2015) Mehmet Müezzinoğlu (sündinud 9. jaanuaril 1955 Komotinís Kreekas) on Türgi poliitik (Õigluse ja Arengu Partei). Ta oli 24. jaanuarist 2013 kuni 24. maini 2016 Türgi tervishoiuminister. 31. augustist 2016 kuni 19. juulini 2017 oli ta Türgi töö- ja sotsiaalkaitseminister.
Enne poliitikasse siirdumist tegutses ta sisehaiguste arstina İstanbuli provintsis. Poliitikasse astus ta aastal 1992. Türgi Suure Rahvuskogu liikmeks valiti ta nii 2007, 2011 kui ka 2015. aasta Türgi parlamendivalimistel (Õigluse ja Arengu Partei nimekirjas). 24. jaanuarist 2013 kuni 24. maini 2016 oli ta Türgi tervishoiuminister. 31. augustist 2016 kuni 19. juulini 2017 oli ta Türgi töö- ja sotsiaalkaitseminister.
Isiklikku
Ta on abielus ja tal on kaks last.
Doris (eesnimi)
Doris on naisenimi.
2018. aasta seisuga oli see Eestis populaarsuselt 450. naisenimi. 1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Doris 253 naisel.
Kallukse mäed
Kallukse mäed on otsamoreen Lääne-Viru maakonnas Kadrina vallas. Otsamoreen on arvele võetud ürglooduse objektina. Otsamoreeni kaitstakse Kallukse maastikukaitseala koosseisus.
Otsamoreeni lõunapoolset osa nimetatakse Sootaguse mägedeks.
Erik (Västmanlandi hertsog)
Erik Gustaf Ludwig Albert (20. aprill 1889 Stockholm – 20. september 1918 Stockholm) oli Rootsi kuningliku perekonna liige, Rootsi prints (kuni 1905 Rootsi ja Norra prints) ja Västmanlandi hertsog.
Ta oli tulevase Rootsi kuninga Gustaf V ja tulevase kuninganna Badeni Victoria noorim poeg. Varsti pärast sündi avastati tal vaimne alaareng ja ta veetis oma elu avalikkuse tähelepanu alt eemal spetsiaalselt selleks kohandatud ruumides, kus praegu on Lõuna-Aafrika Vabariigi suursaadiku residents.
Sündides sai ta Västmanlandi hertsogiks ning Rootsi ja Norra ordenite kavaleriks. Norra Lõvi ordeni asutamisel 21. jaanuaril 1904 sai ta ka selle ordeni kavaleriks.
Talle anti ka välismaa ordeneid (Taani Elevandiorden, Prantsusmaa Auleegioni suurrist, Preisimaa Musta ja Punase kotka orden, Badeni Ustavuse orden jt).
Oru tänav 15a
Oru tänav 15a on elamu Viljandi kesklinnas Oru tänaval.
Hoone on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks, tegemist on ainsa säilinud mantelkorstnaga rõhtpalkhoonega 18. sajandi lõpu Viljandist. .
Prehoryłe
Prehoryłe on küla Poolas Lublini vojevoodkonnas Hrubieszówi maakonnas Mircze vallas. Pregoryle asub Bugi jõe vasakul kaldal, Ukraina piiri ääres.
Werol Tehased
AS Werol Tehased on Eesti rapsiõlitootja, mis asutati 1997. aasta aprillis ja mis pankrotistus 2012. aastal.
Tartu maakohus kuulutas ettevõte pankroti välja 2012. aasta 5. aprillil.
Werol Tehased kuulus enne pankrotistumist Rein Kilgi osalusega AS Pere kontserni. Varem kuulus 98 protsenti ettevõtte aktsiatest riigile.
Gelgaudiškise vald
Gelgaudiškise vald (leedu keeles Gelgaudiškio seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Šakiai rajoonis.
Valla pindala on 72 km². 2011. aasta seisuga elas seal 2781 inimest. Valla keskus on Gelgaudiškise linn (2011. aastal elas seal 1761 inimest). Vallamaja asub aadressil Taikos 51a. Vallavanem on Vincas Dabravolskis.
Datlipalm
thumb Datlipalm ehk harilik datlipalm (Phoenix dactylifera) on palmiliste sugukonda datlipalmi perekonda kuuluv kultuurtaim, mida kasvatatakse tema viljade (datlite) pärast, mõnel pool ka ilutaimena..
Juuremügarad
pisi|Sojaoa (Glycine max "Essex") juuremügara ristlõige. Bakter (Bradyrhizobium japonicum) koloniseerib juuri ja loob lämmastikku fikseeriva sümbioosi. Suurendatud pildil on näha rakuosa üksikute bakteroididega nende sümbiosoomides. Samuti võib näha [[endoplasmaatiline retiikulum|endoplasmaatilist retiikulumi, diktüosoomi ja rakukesta]] Juuremügarad ehk noodulid moodustuvad taimede (eelkõige liblikõieliste, Fabaceae) juurtel, kui taim on sümbioosis õhulämmastikku fikseeriva bakteri ehk mügarbakteriga. Kui lämmastikühendeid on mullas vähe, osutub lämmastik taimekasvu limiteerivaks aineks, ning kasvu kiirendamiseks moodustavad selleks võimelised taimed juuremügaraid. Sümbiootiliseks organismiks on peremees-spetsiifiline bakteritüvi. See protsess on tekkinud korduvalt Fabaceae evolutsiooni käigus ja esineb ka mõnedel teistel rosiidide klaadi kuuluvatel liikidel. Fabaceae sugukonda kuuluvad nt kultuurtaimed uba ja hernes. pisi|Lämmastik on taimes kõige sagedamini limiteeriv toitaine. Et panna limitatsioonile vastu, kasutavad liblikõielised oma juuremügarates [[lämmastiku sidumine|lämmastikku fikseerivaid baktereid (perekonnast Rhizobium). Bakterid fikseerivad õhulämmastikku ja modifitseerivad seda ammooniumiks. Seejärel assimileeritakse ammoonium nukleotiidide, aminohapete, vitamiinide ja flavonoidide koosseisu. Need ained on taimekasvuks hädavajalikud. Taime juurerakud muundavad suhkruid orgaanilisteks hapeteks, millega varustatakse mügarbaktereid – moodustuvad sümbiootilised suhted Rhizobium 'i ja liblikõieliste vahel]]
Juuremügaras muundatakse atmosfäärilämmastik ammooniumiks, mis lülitatakse taimele vajalike ainete koosseisu: olulisteks lämmastikku sisaldavateks aineteks on aminohapped (valkude ehituskivid), nukleotiidid (DNA, RNA, ATP koostisosad) ja muud, näiteks vitamiinid, flavonoidid ja hormoonid. Juuremügaraid moodustavad taimed on ideaalsed põllumajanduskultuurid kuna nende vajadus lämmastikväetiste järele on väiksem kui muudel kultuuridel. Kui lämmastiku sisaldus mullas on suur, takistab see hoopis mügarate moodustumist, kuna taim ei saa siis sümbioosist kasu. Lämmastiku molekuli (N2) lõhkumine ammooniumiks juuremügaras vajab palju energiat, mida saadakse fotosünteesi käigus tekkinud suhkrute metaboliseerimisest. Sahharoosi lagundamise saadus malaat on bakteroidile otseseks energiaallikaks. Lämmastiku fikseerimine noodulis on väga hapnikutundlik protsess, kuna selle võtmeensüüm nitrogenaas on hapniku inhibeeritav. Noodulites esineb rauda sisaldav valk leghemoglobiin, mis on lähedane loomsele müoglobiinile ning vähendab mügara hingamiseks kasutatava hapniku difusiooni.
Liblikõielised
Lämmastiku fikseerimisse panustavate taimede seas on esikohal liblikõieliste (Fabaceae) sugukond, mis sisaldab niisuguseid inimese seisukohast tähtsaid perekondi nagu Phaseolus (aeduba), Glycine (sojauba), Arachis (maapähkel), Medicago (lutsern), Trifolium (ristik), Pisum (hernes). Nad sisaldavad oma noodulites gramnegatiivseid baktereid perekonnast Rhizobium, mis produtseerivad lämmastikühendeid ning aitavad läbi selle taimel kasvada ja teiste taimedega konkureerida. Pärast nende taimede surma muutub nende abil fikseeritud lämmastik teistele taimedele kättesaadavaks, väetades mulda. Suurem osa liblikõielistest on võimelised juuremügaraid moodustama, kuid on ka erandeid (nt Styphnolobium). Üks traditsioonilise põllumajanduse võte on põllukultuuride vahetus, kus üheks põllul vahelduvatest kultuuridest on näiteks ristik või hernes.
Mitteliblikõielised
Kuigi suurem osa juuremügaraid moodustavatest taimedest kuulub Fabaceae sugukonda, on ka erandeid: Lämmastiku fikseerimise võime nende sugukondade seas pole sugugi tavaline nähtus. Näiteks 122 Rosaceae (roosõielised) perekonnast on lämmastikku suutelised siduma ainult 4. Kõik need taimed kuuluvad seltsidesse Cucurbitales (kõrvitsalaadsed), Fagales (pöögilaadsed) ja Rosales (roosilaadsed), mis koos seltsiga Fabales (oalaadsed) moodustavad pärisrosiidide klaadi. Fabales on nendest evolutsiooniliselt vanim haru, nii et lämmastiku fikseerimise võime võib olla plesiomorfne tunnus, mis oli seejärel kaotatud esialgsete lämmastikku fikseerivate taimede järeltulijatel; samas on võimalik, et vajalikud geneetilised ja füsioloogilised eeldused esinesid kõikide nende taimede viimasel ühisel eellasel ja ainult mõnel nendest arenesid välja tunnused sel määral, et oma funktsiooni täita.
Klassifikatsioon
pisi|Medicago italica juurtel kasvavad determineerimata juuremügarad On kirjeldatud kaks peamist tüüpi mügaraid: determineeritud ja determineerimata.
Determineeritud noodulid esinevad troopiliste liblikõieliste klaadides (näiteks Glycine (sojauba), Phaseolus (aeduba) ja Vigna (lehmahernes)) ja mõnel parasvöötme liblikõielisel nagu Lotus (nõiahammas). Determineeritud noodulid kaotavad meristeemse aktiivsuse varsti pärast initsieerimist, kuigi kasv esineb ka sfäärilises küpses juuremügaras tänu rakkude suurenemisele. Determineeritud noodulite muud tüübid esinevad paljudel rohttaimedel, põõsastel ja puudel, näiteks maapähklil (Arachis). Nad moodustuvad alati lateraalsete juurte kaenlaisse ning infitseerimine toimub juurte hargnemiskohas lõhede kaudu ilma juurekarvade kasutamiseta. Nende sisemine struktuur erineb suurel määral sojaoa tüüpi noodulite omast.
Determineerimata noodulid esinevad suuremal osal liblikõielistest kõigis kolmes alamsugukonnas, nii parasvöötmes kui ka troopikas. Nad esinevad näiteks niisugustes Faboideae alamsugukonna perekondades nagu Pisum (hernes), Medicago (lutsern), Trifolium (ristik) ja Vicia (hiirehernes), kõikidel Mimosoideae alamsugukonnast liblikõielistel, näiteks akaatsial (Acacia), ja vähestel mügaraid moodustavatel Caesalpinioideae alamsugukonna esindajatel. Neid nimetatakse determineerimatuteks, kuna nendes säilib aktiivne apikaalne meristeem, mis produtseerib kasvuks vajalikke uusi rakke kogu nooduli elu vältel. Selle tagajärjel moodustuvad põhiliselt silindrikujulised mügarad, mis võivad olla ulatuslikult harunenud. Aktiivse kasvu tõttu eristuvad determineerimata noodulites selgesti erinevate sümbioosi/arengu astmetega piirkonnad.
pisi|Determineerimata juuremügara skeem. Näha on noodulisiseseid piirkondi (vaata teksti)
Nodulatsioon
pisi|Lämmastikku fikseerivad mügarad ristiku juurtel Liblikõielised eritavad juurtest mulda spetsiaalseid aineid – flavonoide, mis kutsuvad esile nod-faktorite produktsiooni bakteris. Kui juur tunnetab bakteri eritatud nod-faktoreid, toimuvad biokeemilised ja morfoloogilised muutusi: juures algab aktiivne rakujagunemine (ettevalmistus mügara moodustamiseks) ning juurekarva kasvu suunatakse ümber, et see keerduks bakteri ümber mitu korda, kuni vähemalt üks bakter on täielikult enkapsuleeritatud (juurekarvaga vooderdatud). Taimekoe sisse jäänud bakter jaguneb mitu korda, moodustades mikrokoloonia. Mikrokolooniast liiguvad bakterid arenevasse mügarasse infektsiooniniidi kaudu, mis kasvab läbi juurekarva epidermise raku basaalsesse ossa ja edaspidi juurekorteksisse; seejärel ümbritsetakse nad taimse membraaniga ja lõpuks diferentseeruvad nad lämmastikku fikseerivateks bakteroidideks.
Efektiivne nodulatsioon toimub umbes 4 nädalat pärast taime istutamist ning mügara suurus ja kuju sõltuvad taimekultuurist. Niisugused kultuurid nagu sojauba või maapähkel moodustavad suuremaid nooduleid kui söödataimed nagu asristik. Mügarate arvu ja sisemise värvuse analüüsi põhjal võib ekspert teha järeldusi taime lämmastiku fikseerimise kohta.
Nodulatsiooni mõjutavad nii välised (temperatuur, mulla happesus, vee kättesaadavus, nitraat) kui sisemised (nodulatsiooni iseregulatsioon, etüleen) protsessid. Nodulatsiooni iseregulatsioon kontrollib noodulite arvu taime kohta süsteemse protsessi kaudu, milles osaleb leht. Lehekude tunneb ära (teadmata keemilise signaali kaudu) varaseid nodulatsiooniga seotud sündmusi ning pärsib edasist mügarate moodustumist noores arenevas juurekoes. Leutsiinirikaste kordustega (leucine rich repeat, LRR) kinaassed retseptorid (NARK sojaoas, HAR1 Lotus japonicus 'es, SUNN Medicago truncatula 's) on nodulatsiooni autoregulatsiooni (autoregulation of nodulation, AON) võtmekomponendid. AON-retseptorite funktsiooni kadumisele viiv mutatsioon kutsub esile super- või hüpernodulatsiooni. Tihtipeale kaasnevad AON-i kinaassete retseptorite aktiivsuse kadumisega juure kasvu anomaaliad, nii et võib järeldada, et juuremügarate kasv ja juure areng on omavahel seotud. Nodulatsiooni mehhanismide uuringud on näidanud, et ENO40 geen (kodeerib 12–13 aminohappe pikkust valku) on mügara moodustumise ajal ülesreguleeritud.
Seos juure struktuuriga
Tõenäoliselt on juuremügarad moodustunud liblikõieliste evolutsioonis kolm korda, kuid on haruldased väljaspool seda sugukonda. Nende taimede kalduvus juuremügarate moodustamisele tundub olevat seotud nende juure struktuuriga. Eriti võis tendents lateraalsete juurte kasvatamiseks vastusena abstsiishappe taseme tõusule võimaldada järgnevat juuremügarate evolutsiooni.
Teistel liikidel
pisi|vasakul|Lepa juuremügar.pisi|Lepa juuremügar ristlõikes Mitteliblikõieliste perekondade (nt Parasponia) sümbioosis Rhizobium 'iga ning mõne taimeperekonna (nt lepp Alnus) sümbioosis aktinobakter Frankia 'ga moodustatud juuremügarad erinevad olulisel määral liblikõieline-Rhizobium 'i mügaratest. Nende puhul ei moodustu kunagi infektsiooniniiti. Frankia moodustab mügaraid järgmiste klaadidega: kõrvitsalaadsed Cucurbitales (Coriariaceae ja Datiscaceae), pöögilaadsed Fagales (Betulaceae, Casuarinaceae ja Myricaceae), roosilaadsed Rosales (Rhamnaceae, Elaeagnaceae ja Rosaceae). Kõik need seltsid koos liblikõielistega moodustavad ühise lämmastikku fikseeriva klaadi suurema rosiidide klaadi sees. Aktinoriisses sümbioosis fikseeritakse umbes sama palju lämmastikku nagu sümbioosis Rhizobium 'iga.
Mõned seened moodustavad oma peremeestaimede juurtel nodulaarseid struktuure, mida tuntakse mügarliku ektomükoriisa nime all. Näiteks Suillus tomentosus moodustab neid struktuure oma peremees-keerdmänniga (Pinus contorta var. latifolia). On näidatud, et need struktuurid võõrustavad lämmastikku fikseerivaid baktereid, mis annavad mändidele suurt hulka lämmastikku, andes nendele võimaluse koloniseerida toitainevaeseid muldasid.
Ivane Merabišvili
thumb|Vano Merabišvili Ivane (Vano) Merabišvili (gruusia: ივანე [ვანო] მერაბიშვილი; sündinud 15. aprillil 1968) on Gruusia poliitik.
30. juunist kuni 10. oktoobrini 2012 oli ta Gruusia peaminister ja 10. oktoobrist 25. oktoobrini 2012 peaministri kohusetäitja.
Lõpetanud Gruusia Tehnikaülikooli mäeteaduskonna.
1995. aastal sai temast Maaomanike Õiguste Kaitse Assotsiatsiooni juht.
2002. aastal sai Merabišvilist Saakašvili äsjaasutatud Ühinenud Rahvusliku Liikumise peasekretär. Võttis osa 2003. aasta Roosirevolutsioonist.
Alates 18. detsembrist 2004 oli ta Gruusia siseminister. Juunis 2012 nimetati peaministriks.
Merabišvili ametiaeg peaministrina kestis lühikest aega. 10. oktoobril 2012 esitas ta seoses kaotusega parlamendivalimistel president Saakašvilile tagasiastumispalve, mille viimane ka rahuldas. Samas määras Saakašvili Merabišvili peaministri kohusetäitjaks kuni uue valitsuse moodustamiseni. Tema volitused peaministri kohusetäitjana lõppesid 25. oktoobril, kui Gruusia parlament kinnitas häältega 88:54 uueks valitsusjuhiks Bidzina Ivanišvili.
Meditsiiniturism
Meditsiiniturism ehk raviturism on turismiharu, mille puhul reisitakse meditsiiniteenuste tarbimise eesmärgil. Levinumad teenused, mille pärast välismaale reisitakse, on hambaravi, ilukirurgia ja viljatusravi. Meditsiiniturismi esmased vormid olid spaakuurordid ja sanatooriumid.
Meditsiiniturismi teenuste hulka kuuluvad hambaravi, ilukirurgia, viljatusravi ja muud protseduurid, mida patsiendi tervisekindlustus ei kata. Meditsiinilise turismi korral võib reisimise põhjus olla ka soovitud teenuste puudumine või illegaalsus kodumaal. Meditsiiniline ränne on reisimine rohkem arenenud riikidesse, et saada seal vajalikku arstiabi; meditsiinilise turismi korral seevastu suunduvad arenenud riikide kodanikud vähem arenenud paikadesse eesmärgiga saada tervishoiuteenuseid odavamalt. Meditsiiniturismi populaarsuse põhjusteks on tervishoiu kallidus, pikad ootejärjekorrad, ülemaailmse rände lihtsus ja taskukohasus ning tehnoloogia ja teenuste osutamise varasemast parem tase mitme riigi tervishoiusüsteemis.
Meditsiiniturismi sünd ja areng
Meditsiiniturism on inimkonda saatnud juba tuhandeid aastaid. Arheoloogilised uuringud viitavad sellele, et juba 5000 aastat tagasi rändasid Mesopotaamia inimesed Tell Braki templisse, et ravida haigeid silmi. Vanad kreeklased ja roomlased seilasid tihti Vahemere piirkonna spaadesse just ravi eesmärgil.