cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
West Hollywood
Asend
West Hollywood asub Los Angelese nõo loodeserval Santa Monica mägede lähedal. West Hollywood piirneb põhjas Los Angelese Hollywood Hills Westi linnaosa Laurel Canyoni asumiga, kirdes Hollywood Hillsiga, idas Los Angelese Hollywoodi piirkonnaga, lõunas Fairfaxi piirkonnaga ja läänes Beverly Hillsi linnaga.
pisi|tühi|West Hollywood
Rahvastik
2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli West Hollywoodi linnas 34 399 inimest. Rahvastiku tihedus oli 7036,9 in/km². Linna elanikest oli 84,2% valged, 3,2% mustanahalised, 0,3% põlisameeriklased 5,4% aasialased, 0,1% Vaikse ookeani saarte rassist, 3,0% muudest rassidest ja 3,6% kahest või enamast rassist. Ladinaameeriklasi (sõltumata rassist) oli 10,5%.
Majandus
Linna suurim tööandja on Ticketmaster, mille peakorter asub Norma Triangle'i asumis.
Brenner
thumb|Peatänav thumb|Brenneri valla paiknemine Lõuna-Tiroolis
Brenner (itaalia: Brennero; ladiini: Prëner) on vald (comune) Lõuna-Tiroolis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 60 km Bolzanost põhjas. Valla pindala on 114,1 km².
Territoorium
Vald on nime saanud Brenneri mäekuru järgi, mille hari tähistab Itaalia ja Austria vahelist piiri.
Jalisco osariigi lipp
Lipp on jaotatud vertikaalselt kaheks võrdseks osaks, vasakpoolne on sinine ja parempoolne kuldne (kollane). Lipu keskel on Jalisco osariigi vapp.
Brenner
Frazioni
Vallas on järgnevad frazione-d (alljaotused): Brennerbad (Terme di Brennero ), Gossensaß (Colle Isarco), Pflersch (Fleres) ja Pontigl (Ponticolo).
Gossensaß (itaalia: Colle Isarco) on valla peamine küla. See on juba 4000 aastat vana, peegeldades positsiooni Brenneri mäekuru ettevalmistava kohana. 15. ja 16. sajandil kasvas Gossensaß hõbedakaevanduse tõttu. Tänapäeval saab Gossensaß kasu kohalikust turismist, eriti talvel, kui on avatud suusakuurort Ladurnsis.
Ajalugu
Breuni oli rahvas, kes elas Eisacktalis ja Brenneri piirkonnas kuru mõlemal küljel kuni 9. sajandini. Kohta kutsuti pärast Rooma vallutust aastal 15 eKr "Vibidena" ja ainus tee oli rada. Roomlased ehitasid 2. sajandil sõjatee, piirkonnas leidub Marcus Aureliuse, Septimius Severuse ja Caracalla ajastu verstaposte ja 3. sajandil lõpetasid roomlased Retica tee. Aastal 565 mainib Venantius Fortunatus oma kirjutistes "Püha Valentini" templit, millest hiljem sai kirik; keskajal taastati see romaani stiilis, aastal 1500 gooti stiilis, seejärel barokkstiilis. Rahvasterändamise ajal, ligikaudu aastal 590 tungisid piirkonda bajuvaarid, koht mandus, kuid 66 Saksa-Rooma riigi Saksa suverääni (nende seas aastal 1154 Friedrich I Barbarossa) suundus aastatel 960 kuni 1530 Brenneri kuru kaudu paavsti juurde Rooma.
Umbes aastal 1000 asustati püsiv küla nimega "Oberes Mittewald", samas "Prenner" on mainitud aastal 1288. 14. ja 15. sajandil oli küla hõivatud kuruga seotud liikluse ja kaubandusega ja uus tee ehitati aastal 1314, samas aastal 1414 rajas Tirooli krahv tolli, et kontrollida kaubavedu. Kaks ajaloolist asustatud kohta külas olid "Püha Valentini" kirik, "Postihotell" ja veel mõned majad lõunaküljel, "Kerschbaumer Hotel", "Griesberg" ja "Venn" põhjas, tänapäeva Austrias. Aastal 1740 vana teed laiendati ja läbivust muudeti, et saada mugavam tee; Goethe peatus oma reisil Itaaliasse 8. septembril 1786 Brenneri "Postihotellis".
Brenneri raudtee ehitamine Innsbrucki ja Bozeni vahele üle Brenneri mäekuru algas 23. veebruaril 1864 Bergiselis (Innsbruckis) ja ehitamine tõi külla sadu töölisi, kes elasid siin kolm aastat. Raudtee muutis küla plaani; mõned majad lammutati, et teha ruumi uuele 600 meetrit pikale alale, mis mõeldud jaamale ja muule raudtee endaga seotud infrastruktuurile. 25. juulil 1867 kell 8.05 väljus esimene rong Brenneri jaamast suunaga Bozenisse, kuigi ametlik avamine oli 24. augustil; raudtee avas külale uue ajastu reisijate ja turismi saabumisega. Brenneri tervisevetele külast veidi lõuna pool ehitati "Grand Hotel" koos raudteepeatusega, mis meelitas uut klassi turiste kuni Esimese maailmasõja alguseni.
26. aprillil 1915 loovutas Londoni leping Itaaliale Lõuna-Tirooli Trentost Brennerini ning sõja lõppedes saabusid Itaalia väed 10. novembril 1918 Brennerisse. Saint-Germaini rahu sõlmiti 10. septembril 1919 ja just Brennerisse tõmmati uus piirijoon.
Casablanca (film)
"Casablanca" (inglise "Casablanca") on 1942. aastal linastunud Ameerika Ühendriikide romantiline draama, mille lavastas Michael Curtiz. Linateos põhineb Murray Burnetti ja Joan Alisoni näidendil "Everybody comes to Rick's".
Tunnustus
1944. aastal kandideeris "Casablanca" kaheksale Oscarile ja võitis neist kolm auhinda :
Edetabelis "AFI's 100 Years...100 Movies" sai film teise koha.
Paulsen
Paulsen on taani, saksa ja norra päritolu perekonnanimi.
Eestis oli 2023. aasta 1. jaanuari seisuga perekonnanimi Paulsen 13 inimesel (5 mehel ja 8 naisel).
Merlin (eesnimi)
Merlin on naisenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 291. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Merlin 531 naisel.
Pragmateia
Pragmateia (saksa keeles Pragmatie) on üks Aristotelese kirjutiste tüüp. Pragmateiad on avaldamiseks mitte mõeldud, "esoteerilised" kirjutised (erinevalt "eksoteerilistest", avaldamiseks mõeldud kirjutistest).
Valdav osa säilinud tekstidest (Corpus Aristotelicum) koosneb pragmateiadest.
Väljend tuleb sellest, et Aristoteles nimetas mingi kindla ainevaldkonna teaduslikku käsitlust pragmateia'ks.
Valdavalt ei koosne pragmateiad stiililiselt viimistletud tekstist. Need sisaldavad ebatäielikke lauseid, arutluslünki ja kordusi. Sellise stiili põhjal nimetatakse neid ka loengukäsikirjadeks, kuid on vaidluse all, kas need olid Platoni Akadeemias või hiljem Lykeionis loengute aluseks ja kas neid seal õpiti. Peale stiili valmistab lugejale raskusi ka sisu, sest Aristoteles eeldab teiste autorite teooriate ja kirjutiste ulatuslikku tundmist, kusjuures ta sageli neid autoreid nimepidi ei nimeta. Viited eksoteerilistele kirjutistele näitavad, et Aristoteles eeldab ka nende tundmist. Kordused ja viimistletumad kohad lubavad järeldada, et Aristotelesel on vähemalt mõnel juhul olnud kavas avaldamine.
Eckart Schütrumpf (1989) leiab, et pragmateiad, mida tema uuris, (sealhulgas "Poliitika") on stiili poolest võrreldavad 4. sajandi Atika proosa meistriteostega. Sellepärast ta ei pea neid kirjutisi loengualusteks, vaid väidab, et need on mõeldud lugemiseks asjatundlikule lugejaskonnale.
Kroměříž
Kroměříž (saksa keeles Kremsier) on linn Tšehhis Zlíni maakonnas, Kroměříži ringkonna halduskeskus. Kroměříž asub Morava jõe ääres, Zlínist ligikaudu 21 km loodes.
Kroměříž on asutatud 1260. aastal. Kroměříž sai linnaõigused 1266. aastal.
Kroměříži linnus ja aiad kuuluvad alates 1998. aastast UNESCO maailmapärandi nimistusse. Kroměříži vanalinn ja linnus koos aedadega on alates 1978. aasta oktoobrist ajalooline linnakaitseala.
Raplamaa laulu- ja tantsupidu
Raplamaa laulu- ja tantsupidu on Raplamaa erinevas paigus toimuv traditsiooniline üritus, kus esinevad tantsijad, lauljad, võimlejad ja pillimängijad üle maakonna. Lisaks kunstilisele ning kultuurilisele väärtusele on laulu- ja tantsupeol ka kogukonda koondav roll. See on osa kultuuripärandist ning on ka lisatud Eesti vaimse kultuuripärandi nimistusse.
Praeguseks on toimunud Raplamaa laulu- ja tantsupeod Raplas, Märjamaal, Kohilas, Vana-Vigalas ja Mahtras.
2018. aastal toimus Raplamaa laulu- ja tantsupidu "Üle Õue Õunapuu" 10. juunil Raplas Tammemäel.
Jefim Titijevski
pisi|Jefim Titijevski mängimas Eesti [[välkkabe meistrivõistlustel 22. mail 2011]] Jefim Titijevski (sündinud 27. mail 1936 Odessas) on Eesti kabetaja.
Titijevski lõpetas 1960 Tartu Riikliku Ülikooli filoloogiateaduskonna.
Kabet on ta mänginud alates 1954. aastast.
1989. aastast on ta juhtinud Jõhvis keeltekooli "Vestleja".
Jadranka Joksimović
pisi|Jadranka Joksimović Jadranka Joksimović (serbia keeles Јадранка Јоксимовић; sündinud 26. jaanuaril 1978 Belgradis) on Serbia poliitik, ta kuulub Serbia Progressiivse Partei ridadesse.
Ta lõpetas Belgradi ülikooli poliitiliste teaduste teaduskonna. Ta on aastast 2012 Serbia parlamendi (Народна скупштина/Narodna skupština) liige. Alates 27. aprillist 2014 kuni 29. juunini 2017 oli ta (portfellita) Serbia Euroopa asjade minister. Alates 29. juunist 2017 on ta Euroopa integratsiooni minister.
Cellatica
Cellatica on vald (comune) Itaalias Lombardia maakonnas Brescia provintsis. Halduskeskus asub Cellaticas.
170 meetri kõrgusel merepinnast asuva Cellatica asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Cellatica piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Brescia, Collebeato, Concesio, Gussago.
Cellatica halduspiirides asuvad järgmised fraktsioonid: Fantasina.
Budenbroka
Budenbroka (ka Budenbroki) on küla (mazciems) Lätis Valmiera piirkonnas Dikļi vallas. Küla asub valla põhjaosas Zunda jõe kaldal.
Küla on tekkinud endise Budenbroka mõisa keskuse juurde. Aastail 2009–2021 kuulus küla Kocēni piirkonda. Seal on Budenbroka bussipeatus.
Külas kasvav Budenbroka pärn ümbermõõduga 4 meetrit on looduskaitse all.
Budenbroka mõisa elumaja ahi on muinsusmälestisena riikliku kaitse all. Kohaliku kaitse all on Lapurga linnamägi.
Aastal 2007 oli külas 53 elanikku. pisi|
Otto Tammeraid
Otto Tammeraid (kuni 1936 Otto Tannebaum; 23. september 1904 Tallinn – 19. september 1942 Kamõšlov) oli eesti metallikunstnik ja rahvakunstikoguja.
Ta lõpetas 1926 Riigi Kunsttööstuskooli puidu erialal, töötas aastast 1935 samas metallitöökoja juhatajana. 1920. aastate lõpul täiendas end Saksamaal metalli alal. Asutas 1938 oma metallehistööateljee.
Mobiliseeriti 1941 Punaarmeesse. Tegi läbi Leningradi blokaadi, suri selle tagajärgedesse.
Isiklikku
Elas lapsepõlves Kadriorus (Jaan Poska majas). Abiellus 1938 Maimu Uuliga.
Viljar Pihl
Viljar Pihl (sündinud 5. veebruaril 1938 Loona vallas Saaremaal) on eesti keemik.
Elulugu
Viljar Pihl on talupidaja poeg ja Aino-Koidula Pihli abikaasa.
Lõpetas 1956. aastal Viktor Kingissepa nimelise Kingissepa Keskkooli ja 1961. aastal Tartu Riikliku Ülikooli keemiaosakonna. Ph.D. (keemia, 2001, TÜ), väitekiri "The study of the substituent and solvent effects on the acidity of OH and CH acids".
Oli aastatel 1961–1978 Tartu Riikliku Ülikooli keemilise kineetika ja katalüüsi labori vanemlaborant ja vaneminsener, 1978–1992 juhataja kohusetäitja, juhtivinsener, vanem- ja nooremteadur, 1993– keemilise füüsika instituudi teadur.
Teadustöö
Uurimisvaldkond: orgaaniliste ühendite reaktsioonivõime, gaasikromatograafia. Üle 60 teadustrükise.
Umalaid
Umalaid on saar Liivi lahes, üks Sangelaidudest. Halduslikult kuulub Pärnu maakonna Kihnu valda.
Laiu pindala on 2,637 hektarit ja rannajoone pikkus 1,47 kilomeetrit. See asub umbes 3 km Kihnust põhjaloodes.
Saarel kasvab rohttaimestikku ja võsa. Umalaid on osa Kihnu laidude looduskaitsealast.
Laiu nime päritolu pole selge. Seda on kirja pandud 1797 Ummalaid, 1800 Ommallaid, 1854 Ommadlaid ja 1870 Оммадлаидъ. Oletuslik algvorm võib olla *Omadelaid.
Raketirünnak Mariupolile
Raketirünnak Mariupolile oli 2015. aasta 24. jaanuaril Donbassi sõja käigus Ukraina Mariupoli linnaelanike vastu toimunud relvastatud kallaletung. Hommikul avati kahest valitsusvastaste relvajõudude kontrolli all asuvast asulast Mariupoli elurajooni pihta tuli mitmelasulistest raketiheitjatest, mille tulemusel hukkus kolmkümmend üks inimest ja sai vigastada 112 inimest, neist umbes 40 inimest raskelt.
Taust
Aasovi mere ääres strateegilisel kohal asuvat Mariupoli oli sõja käigus rünnatud korduvalt (Mariupoli lahing 6. mai – 14. juuni 2014, rünnak Mariupolile 2014. aasta septembris jne). Linna haldusalas oleva Sartana alevi tulistamises hukkunute mälestuseks kuulutati 2014. aasta 15. oktoober Mariupolis leinapäevaks.
Sündmused
pisi|300px|Mariupol (2014–2015) Laupäeva, 24. jaanuari hommikul kell 09:15 algas Mariupoli idapoolse elurajooni tulistamine mitmelasulistest raketiheitjatest. Kirdesuunast, 19 km kaugusel asuvast Oktjabri külast tulistati elamurajooni Gradidest ning 15 km kaugusel idakirdes asuvast Zajitšenko külast tulistati elurajooni Uraganidest. Mõlemad asulad, nii Oktjabr kui Zaitšenko, olid sündmuse toimumise ajal valitsusvastaste relvajõudude kontrolli all.
Ukraina sõjaväeluure andmetel lasti hommikuse tulistamise käigus välja kolm komplekti reaktiivmürske ehk kokku 120 reaktiivmürsku. Inimesi hakati ohtlikelt aladelt evakueerima.
Kella 13:02 ja 13:21 ajal tulistati linna taas idakirdest. Võimalik, et sihtmärgiks oli äärelinnas paiknev valitsusvägede kontrollpunkt. Samal päeval, umbes kell 17:06, tulistati sama piirkonda taas.
Tulistamiste korduv iseloom raskendas päästetööde läbiviimist. Kella poole kuueks õhtul oli hukkunute arv tõusnud kolmekümneni (sh üks laps). Haavatuid oli 95, neist 9 olid lapsed; umbes 40 haavatu seisund oli väga raske.
Pealelõunane tulistamine oli suunatud äärelinnas asuva valitsusvägede kontrollposti vastu. Hukkus vähemalt üks Ukraina sõjaväelane.
Pühapäev, 25. jaanuar kuulutati üleriigiliseks leinapäevaks, kell 12:00 toimus hukkunute mälestuseks leinaseisak.
Võhalised
Võhalised (Araceae) on sugukond üheiduleheliste klassist konnarohulaadsete seltsist.
Võhalisi on maailmas umbes 107 perekonda kokku veidi rohkem kui 3700 liigiga. Võhaliste sugukonda kuuluvad mitmed tuntud toataimed: nõelköis, monstera, sulgvõhk ning meil lõikelillena tuntud flamingolill.
Eesti liigid
Eestis kasvab pärismaisena üks liik võhalisi:
Matti Raudjärv
Matti Raudjärv (sündinud 5. augustil 1949 Rakveres) on eesti majandusteadlane.
Elulugu
Matti Raudjärv on töölise poeg.
Lõpetas 1968 Tallinna Kaugõppekeskkooli, 1974 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI); 1978–1981 TPI aspirant, majanduskandidaat /PhD/ (1982, Eesti Teaduste Akadeemia), väitekiri "Совершенствование применения показателя нормативной чистой продукции в промышленности (на примере мясо-молочной промышленности Эстонской ССР)". Oli 1965 Aianduskombinaadis tööline ja 1965–1968 teeninduskombinaadis Ühendus tööline, 1968 teeninduskombinaadis Ühendus tsehhi meister ja 1971-1973 teeninduskombinaadis Ühendus vaneminsener. 1973–1975 Teenindusministeeriumi vaneminsener-grupijuhataja, 1975–1978 Tallinna Polütehnilise Instituudi TUS-i vaneminsener-grupijuht majandusteaduskonna teenindusökonoomika kateedris, 1978–1982 [[Eesti Infoinstituudi osakonnajuhataja, 1982–1984 Eesti Plaaniinstituudi labori juhataja, 1984–jaanuar 1987 büroo Mainor osakonnajuhataja-projekti peainsener, jaanuar 1987–1990 TTÜ majandusteaduskonna vanemteadur, juhtivteadur, 1990–1992 teenindusökonoomika kateedri dotsent, 1992–1997 majanduspoliitika õppetooli juhataja ja professor, 1990–1994 ühtlasi majandusteaduskonna arendusprodekaan, 1996-1999 TÜ külalislektor, 1999–2001 TÜ majandusteaduskonna vanemteadur, 2002-2017 TÜ Pärnu Kolledži erakorraline dotsent, korraline dotsent. 2017-2019 TÜ Pärnu Kolledži ja Narva Kolledži külalisõppejõud käsunduslepingu alusel, märtsist 2021 TÜ emeeritus. Aastast 1993 konsultatsiooni-, koolitus- ja kirjastusfirma Mattimar OÜ juhatuse liige, tegevdirektor ja omanik.
Teadustöö
Uurimisvaldkonnad: majanduspoliitika teooria ja praktika, struktuuripoliitika, sh regionaalpoliitika ja -areng, ettevõtluskeskkond, majanduse stimuleerimine. Tallinna Pirita linnaosa halduskogu liige 1992–1999, European Council for Small Business'i asepresident (1994–). Üle 300 teadustrükise.
Międzychód
Międzychód (saksa Birnbaum) on linn Poolas Suur-Poola vojevoodkonnas, Międzychódi maakonna ja Międzychódi valla halduskeskus. Międzychód asub Warta jõe vasakul kaldal, Poznańist umbes 75 km lääneloodes.
Międzychódi on ürikutes esimest korda mainitud 1378. aastal, linnaõigused sai enne 1400. aastat. Teise Poola jagamise tulemusel läks linn 1793. aastal Preisi kuningriigi võimu alla (vahepeal oli aastatel 1807–1815 Varssavi hertsogiriigi koosseisus). 1919. aastal läks Międzychód Poola koosseisu tagasi.
Anastasios II
Anastasios II või Artemios Anastasios või ladinapäraselt Anastasius II (kreeka keeles: Ἀρτέμιος Ἀναστάσιος, surnud 1. juuni 719), sünninimega Artemios, oli Bütsantsi keiser 4. juunist 713 kuni 715. Ta valitses ebastabiilsel ajajärgul, mida on nimetatud kahekümneaastaseks anarhiaks.
Korporatsioon Vicinia
Korporatsioon Vicinia oli meeskorporatsioon, mis tegutses aastatel 1921 kuni 1931.
Anastasios II
Võimuletõus
Artemios oli keiser Philippikose ajal kantselei ülem. Rahuolematus keisri vastu oli muutunud juba väga suureks. 713. aasta 2. juunil tähistas Philippikos pidustustega hipodroomil oma sünnipäeva. Sünnipäeva tähistamine jätkus ka järgmisel päeval, 3. juunil. Kui keiser lõpuks magamistuppa jõudis, hiilis sinna ka üks lihtsõdur, kes ajas purjus keisri voodist välja, ründas teda ning torkas tal silmad peast. Peagi puhkesid üldised rahutused ning kuulutati välja uus keiser, kelleks sai väljapaistev õukondlane Artemios. Tema valitsejanimeks sai Anastasios.
Korporatsioon Vicinia
8. oktoobril 1921 asutati Narvast pärit üliõpilaste värvekandva segaseltsina Societas Studiosorum Narvesium, asukohaga Päeva tänav 9, korter 2 (Tartu).
Anastasios II
Võimuletõus
Anastasios krooniti keisriks 713. aasta 4. juunil.
Valitsemine
Samal päeval, kui Anastasios krooniti, andis keiser korralduse pöörduda tagasi vanade usudogmade juurde. Rooma võttis Konstantinoopolis toimunud võimumuutuse tervitustega vastu – saabunud keisri ametlikule portreele avaldati suurt austust. Seega olid taastunud keisri ja paavsti head suhted ning kristlik maailm oli taas ühendatud ühe valitseja alla. Samas mõistis kaval Anastasios toimunud riigipöörde hukka, andes käsu hukata kõik need, kes olid otseselt seotud Philippikose kukutamisega. Keiser vältis, võibolla silmakirjalikult, et ei saa põhimõtteliselt heaks kiita käe tõstmist valitseja vastu ja seega peavad riigipöördes osalenud kandma kõige rangemat karistust.
Korporatsioon Vicinia
21. oktoobril 1921 registreeriti selts Tartu Ülikooli Nõukogus. Sümboolikana kanti rinnamärki ja rukkilillesinist-hõbedast-rukkilillesinist värvilinti koos üliõpilase üldmütsiga.
6. novembril 1924 muudeti see Narvast pärit meesüliõpilaste seltsiks. Värvid muudeti violett-hõbe-siniseks ning kanti värvilindil ja teklil.
Anastasios II
Valitsemine
Anastasiost on üldiselt peetud osavaks intrigaaniks ja meisterlikuks organisaatoriks ehk kokkuvõtvalt – heaks poliitikuks. Ta astus ka küllaltki otsustavaid samme sõjaväe tugevdamiseks ning edutas väljapaistvaid väejuhte kõrgetele ametipostidele. Olles nii lahendanud pakilisemad usu- ja sõjaväevaldkonnaga seotud probleemid, asus keiser nautima neid ääretuid võimalusi, mida riigi kõrgeim positsioon talle pakkus. Kuid seda polnud Anastasiosele pikalt ette määratus, sest üsna pea jõudsid Konstantinoopolisse ärevad teated ldast. Damaskuses oli troonile asunud uus valitseja Sulaiman, kes kuulduste järgi olevat alustanud ettevalmistusi üheaegseks rünnakuks merelt ja maalt, kavatsedes teha keisririigile lõpu peale. Täpsema informatsiooni saamiseks otsustas keiser kasutada vana äraproovitud diplomaatilist käiku. Rahuläbirääkimiste ettekäändel läkitas ta Damaskusesse Bütsantsi saatkonna, mille tegelikuks ülesandeks oli luureandmete korjamine. Tagasi tulnud saatkond kinnitaski ärevaid teateid. Araablased olid kogunud sadamatesse tohutult materjali laevade ehitamiseks, mis kinnitas kõige hullemaid eelaimdusi saabuvatest suurtest katsumustest. Saades aru, et rünnak on vältimatu, andis Anastasios käsu remontida ja tugevdada linnamüüri ning paigutada vallidele uued heitemasinad. Samuti alustati uute laevade ehitamist ja vanade täiustamist. Linna koondati suured toidutagavarad ja elanikele anti käsk varuda enesele toidumoona kolmeks aastaks. Kellele aga polnud see ülesanne jõukohane, sellel soovitati pealinnast lahkuda. Kui Konstantinoopolisse jõudis lõpuks teadaanne Aleksandriast väljunud suurest laevastikust, mis pidi sinna toimetama uusi puidukoormaid laevade ehitamiseks, siis otsustas Anastasios tegutseda. Lähtudes vanast Rooma põhimõttest "parim kaitse on rünnak", kavatses keiser anda araablastele ennetava löögi, seda enam, et kujunenud olukorras oli see Bütsantsile ainsaks edu võimaldavas tegevusplaaniks. Anastasiose idee seisnes selles, et koguda kiiruga laevad, paigutada nendele valitud sõjasalgad ning ootamatult rünnata araablasi nende eneste sadamates. Kavandatud operatsiooni läbiviimiseks pidi Bütsantsi laevastik kogunema Rhodose saare reidile. Kuid geniaalselt kavandatud plaanist ei tulnud midagi välja, sest selle asemel, et valmistuda Rhodoselt edasi purjetamiseks, läksid Bütsantsi väepealikud omavahel tülli. Neist osa ütles keisrile antud truudusevandest lahti ning lõpuks tapeti ka planeeritava sõjakäigu ülemjuhataja. Nii oli Rhodosel, kust pidi alustatama sõjakäiku araablaste vastu, puhkenud hoopis mäss keisri vastu.
Korporatsioon Vicinia
1926. aasta 11. märtsi ja 15. aprilli koosolekute otsustega võeti nimeks Societas Vicinia ning kaotati liikmete päritolupiirang.
14. oktoobril 1928. a ühines Societas Vicinia korporatsiooniga "Vigilia" ühiseks meeskorporatsiooniks Vicinia.
Anastasios II
Valitsemine
Kokkupõrked Anastasiosele ustavate vägede ja mässajate vahel kestsid ligikaudu kuus kuud, kuni leidusid reeturid, kes avasid Konstantinoopoli väravad, ning araablaste asemel asusid linnas rüüstama ja tapma omad.
Troonist loobumine ja surm
Pärast pealinna langemist sai Anastasios aru, et tal pole mingeid väljavaateid Theodosiose sõjalise jõu vastu, ning ta nõustus keisritroonist vabatahtlikult loobuma. Vastutasuks tahtis Anastasios enesele vaid isiklikku puutumatust ning selle ka saanud, ilmus ta mungarüüs uue valitseja ette, kes saatis ta elama Thessalonikisse. Hiljem, 719. aastal üritas Anastasios haarata bulgaarlaste abiga uuesti trooni Leo III käest, kuid see katse ebaõnnestus. Bulgaarlased reetsid ta ja endine keiser hukati ning tema pea pandi hipodroomile rahvale vaatamiseks välja.
Korporatsioon Vicinia
Korporatsioon Vicinia lõpetas tegevuse 11. mail 1931. aastal, vastavalt koosolekul vastu võetud otsusega ning kirjaga Tartu Ülikooli valitsusele 29. mail.
1. juunil 1931 inkorporeeris korporatsioon Rotalia tegevuse lõpetanud korp! Vicinia liikmed-vilistlased.
Mart Mikk
pisi|Mart Mikk Estonia maja 100. aastapäeva puhul korraldatud autogrammitunnis [[Estonia talveaed|Estonia talveaias 18. septembril 2013]] pisi|Mart Mikk esinemas Estonia teatri 107. hooaja avamisel Mart Mikk (sündinud 20. veebruaril 1964) on eesti ooperilaulja (bass).
Mikk on mitme muusikalise heategevusprojekti algataja. Ta on lõpetanud Tallinna Reaalkooli, konservatooriumi Raimond Alango õpilasena ning Sibeliuse Akadeemia Jaakko Ryhäneni ja Matti Tuloisela lauluklassis.
Ta on töötanud reklaamikirjutajana reklaamiagentuuris Kontuur Leo Burnett ja loovjuhina üritusturundusagentuuris Royal Service.
Aastatel 2008–2017 korraldas ta Kultuurse Motobandega heategevuslikke matke mootorrattal.
Aastatel 2010–2016 oli ta Estonia teatri ooperijuht. Alates märtsist 2016 töötab ta Estonia Seltsi juhatajana.
Isiklikku
Ta on Arne Miku poeg.
Marti abikaasa on Raili Mikk.
Talle meeldib matkata mootorrattal.
Tlaxcala osariigi lipp
thumb|240px|[[Pilt:FIAV 111111.svg|23px Tlaxcala lipp Proportsioonid on 4:7]] Tlaxcala lipp on Tlaxcala osariigi lipp.
Halšany
Halšany (transkribeerituna Galšanõ, valgevene keeles Гальшаны, leedu keeles Alšėnai või Galšia, poola keeles Holszany) on agrolinnake (endine linn ja alev) Valgevenes Hrodna oblastis Ašmiany rajoonis, Halšany külanõukogu halduskeskus. Asulas oli aastal 2006 1075 elanikku, aastal 2009 aga 981 elanikku.
Halšany suurim vaatamisväärsus on 17. sajandil rajatud lossi varemed. Teised vaatamisväärsused on vanalinn, katoliku kirik ja klooster aastast 1616, XIX sajandil püstitatud veski Alšanka jõel ja õigeusu kirik aastast 1901.
Ajalugu
Halšany alguseks loetakse aastat 1280, mil sinna rajati linnus. Kuni 16. sajandini valitses asulas kohalik valitsejasugu, neist tuntuim oli kuningas Jogaila abikaasa Halšany Sofia, jagelloonide dünastia esiema.
Kas 14. sajandi lõpus või 15. sajandi alguses sai Halšanyst linn. Asula oli kaubanduskeskus, ka valmistati seal kohalikust savist kahhelkive. Sinna ehitati katoliku kirik ja aastal 1536 ka õigeusu kirik. Lisaks neile hakkas seal tegutsema kalvinistide kogudus. Aastal 1618 ehitati uus katoliku kirik, samuti ka frantsisklaste klooster. Kloostri rajajad olid asula uued omanikud Sapiehad, kelle valdusse linn läks 16. sajandi keskel.
Lisaks kloostri avamisele ehitasid Sapiehad linna ka paberivabriku, mis tegutses XVII sajandi lõpuni. Nende tähtsaim panus Halšany asula arengusse oli aga Halšany loss.
18. sajandil oli asulal arvukalt erinevaid omanikke. Nende seas olid Kuncewiczid, Masewiczid, Pacid. Aastast 1746 olid omanikud Żabad.
Poola jagamisel läks Halšany aastal 1795 Venemaa koosseisu. See tõi kaasa linna staatuse muutmise aleviks. Peale ülestõusu mahasurumist aastal 1832 sulgesid Vene võimud kloostri ja selle ruumidesse asus garnison. Erinevalt teistest alevitest ei peetud seal laatasid regulaarselt, ent tavaliselt siiski mitu korda aastas.
Kuni 1917. aastani oli Halšany Venemaa Keisririigi koosseisus, 1919–1939 kuulus Poolale. 1939–1991 kuulus NSV Liidu koosseisu. Alevi staatuse kaotas asula aastal 2006.
Viljandi reoveepuhasti
'Viljandi reoveepuhasti (ka Kösti reoveepuhasti) on Viljandi linna reoveepuhasti. Puhasti avati 21. septembril 2005. Puhasti läks maksma 99,2 miljonit krooni.
Puhasti suubla on Tarnakraav, samuti on sinna suunatud avariiülevoolu väljalask.
Bebe Rexha
Bleta Rexha, esinejanimega Bebe Rexha, (sündinud 30. augustil 1989 New Yorgis Brooklynis) on Ameerika Ühendriikide laulja ja laulukirjutaja.
Bebe Rexha on tuntust kogunud lauludega, mis on tehtud koostöös teiste artistidega, nagu G-Eazy "Me, Myself & I", David Guetta "Hey Mama" ning "Meant to Be" koostöös Florida Georgia Line'iga.
Rexha mõlemad vanemad on albaanlased. Esinejanimi "Bebe" tuleneb tema eesnimest Bleta, mis albaania keeles tähendab mesilast.
Ukraina Kultuurikeskus
thumb|right| Ukraina Kultuurikeskus [[Tallinna vanalinnas]] MTÜ Ukraina Kultuurikeskus on 2002. aastal asutatud mittetulundusühing, mis on seadnud oma eesmärgiks Ukraina kultuuri edendamise ja säilitamise Eestis.
Ukraina Kultuurikeskuse juhataja on Anatoli Ljutjuk.
Keskus asub aadressil Laboratooriumi tänav 22.
Keskus pakub kohta, kus kohalikud ukrainlased saavad säilitada oma keelt, kultuuri ja traditsioone. Samas võimaldab keskus ka eestlastel ja teistest rahvustest inimestel õppida tundma ukraina eluviisi. Ukraina Kultuurikeskus ei ole seotud ühegi konfessiooniga ning on avatud kõikidele inimestele.
Traditsioonilise ukraina käsitöö, kunsti ja rahvamuusika esitlemiseks korraldatakse näitusi ja kontserte.
Ukraina Kultuurikeskus kogub talveriideid, jalanõusid, talvevarustust ja rahalisi annetusi Ida-Ukraina sõjategevuses kannatada ja haavata saanud ukrainlastele.
M16 (automaat)
M16 hakati Ameerika Ühendriikide sõjaväes kasutama aastal 1964. Aasta hiljem hakati relva kasutama džunglisõja operatsioonides Vietnami sõjas. Aastal 1969 sai M16A1 M14 vintpüssi asemel uueks USA sõjaväe standardrelvaks. M16A1 uuenduste hulka kuuluvad lukusulgur, kroomiga kaetud vintraud ja 30-lasuline salv. Aastal 1983 võttis Ameerika Ühendriikide merejalavägi kasutusele uuendatud M16A2, kolm aastat hiljem võeti relv kasutusele ka USA maaväes. M16A2 laskemoonaks oli uuendatud 5,56x45 mm NATO padrun. Uuenduste hulka kuulusid ka reguleeritav tagumine sihik, väljuvate kestade eemalesuunaja, raskem vintraud, täiustatud käepide ja kaba, lisaks poolautomaat ja 3-lasulise laskerežiimi tuleümberseadur. 1998. aastal kasutusele võetud M16A4 on M16 seeria relvade neljas generatsioon. Selle erinevused varasemate versioonidega on eemaldatav kandmissang integreeritud sihikuga, muudetava pikkusega kaba ja Picatinny kinnitused erinevate lisaseadmete jaoks.
M16 ja selle põhjal loodud relvi kasutati peale USA veel paljudes riikides. M16-d on kokku toodetud hinnanguliselt 8 miljonit tükki, tehes sellest ühe maailma enim toodetud 5,56-kaliibrise tulirelva. Tänapäevaks on suurem osa USA maaväe ja merejalaväe M16-id asendatud lühema ja kergema M4 karabiiniga.
Ajalugu
pisi|USA merejalaväelane M16A4-ga mille küljes on [[M203 granaadiheitja ]] Vajadus M16 tüüpi relva järele sai alguse varsti pärast Korea sõda. ORO (inglise keeles Operations Research Office), mida rahastas ka USA armee, aruannete kohaselt toimus juhusliku laskmise korral suurem osa tabavaid laske suhteliselt lähedalt, kuni 300 meetri kauguselt. See aga kahjustas armee propageeritud vajadust sihitava ja kaugtule jaoks. Teise aruande kohaselt oli kõige efektiivsem viis tabamuse tõenäosuse suurendamiseks lahingus kasutada suurema ja raskema kaliibriga üksiku lasu asemel mitut väiksema kaliibri, suure kiirusega kuule, millel oli kontrollitud hajuvus.
1957. aastal esitas Ameerika Ühendriikide maavägi tellimuse ArmaLite divisjonile, mis oli osa Fairchild Aircrafti kontsernist, töötada välja .22 kaliibriga relv, mis oleks kerge, muudetava laskmisrežiimiga ja suudaks läbistada standardset terasest kiivrit 500 meetri kauguselt. Armalite'i disainer Eugene Stoner hakkas tellitud relva välja töötama, põhinedes oma varem disainitud relvale, Armalite AR-10. Samal ajal hakati Sierra Bulletsi, Remingtoni ja Armalite'i koostöös töötama välja uut .22 kaliibriga padrunit, mis põhines .222 Remingtonil ja .222 Remington Magnumi jahipadrunitel. Arenduse tulemusena avaldati .223 Remington (meetermõõdustikus 5,56x45 mm). 1958. aasta testide tulemusena lükati Armalite AR-15 armee poolt tagasi. 1959. aastal müüs Fairchild AR-15 tootmisõigused Coltile kartuses, et Armalite AR-15 ei suuda võidelda kasutuses olnud M14 relvadega. Colt alustas kohe tugevat reklaamkampaaniat uue relva jaoks, mille tulemusena tellis Ameerika Ühendriikide kaitseministeerium 1000 eksemplari AR-15 relva ja saatis need testimiseks Lõuna-Vietnami.
1963. aastal tellis Ameerika Ühendriikide valitsus Colti käest 85 000 relva armee jaoks, nimetusega XM16E1, ja 19 000 relva õhuvägede jaoks, nimetusega M16. Õhuvägede M16 ei olnud midagi muud kui teistsuguse märgistusega Armalite AR-15. XM16E1-l oli lisatud lukusulgur. 1964. aastal hakkas armee kasutama XM16E1, mis oli piiratud standardiks (lühikeseks ajaks) tootmisest eemaldatud M14 ja tuleviku SPIW (inglise keeles Special Purpose Individual Weapon) süsteemi vahel. SPIW süsteemi arendus jäi aga prototüüpimis- ja testimisfaasi. 1966. aastal esitas Ameerika Ühendriikide valitsus Coltile esimese suurema tellimuse, 840 000 relva väärtusega 92 miljonit dollarit. Aasta hiljem võttis Ameerika Ühendriikide armee M16 täielikult oma standardrelvaks.
Järgmiste aastate jooksul tuli relvade kohta Vietnamist negatiivset tagasisidet. Nimelt relvad ummistusid tihti. Sellel oli mitu põhjust. Esiteks vahetas Ameerika Ühendriikide armee välja laskemoonas algselt soovitatud püssirohu. Uuel püssirohul tekkis aga rohkem jääkaineid. Jääkainete tõttu ummistus relva süsteem, kui seda ei puhastatud tihti ja korralikult. Lisaks, oli uuel püssirohul teistsugune rõhukõver, mis suurendas koormust relva osadele. M16 oli Colti poolt reklaamitud kui vähest hooldust vajav relv ja seega kokkuhoiu eesmärgil puhastuskomplekte neile ei tellitud. Lisaks ei õpetatud sõduritele M16 puhastamist. Mõne aja pärast aga otsustati laskemoona püssirohi vahetada tagasi tootjate poolt soovitatule. Lisaks hakati sõduritele jagama puhastuskomplekte, mida tuli kanda eraldi kaasas, ja õpetati neid kasutama. Alates 1970. aastast muudeti relva kaba, et see mahutaks puhastuskomplekti. Samal aastal suurendati ka salve mahtu 20-lt 30-le.
1981. aastal arendati M16A1 nii, et see kasutaks SS109/5,56 mm NATO padrunit. Vintraud vahetati raskema vastu, millel suurendati vindi tihedust. Uuel vindil tegi soon pöörde 7 tolli (177,8 mm) jooksul. Tagumine sihik muudeti laskekauguse ja tuule järgi reguleeritavaks. Relvalt eemaldati ka täisautomaatse laskmise võimalus, mis asendati 3-lasulise valanguga. 1982. aastal pandi edasiarendusele nimeks M16A2.
USA erivägede palvel arendas Colt 1990. aastate keskpaigaks välja karabiin versiooni M16A2-st, mille nimeks sai M4. M4 oli põhimõtteliselt lühendatud vintraua ja käepidemega M16A2. Fikseeritud kaba asendati kokkulükatava teleskoopkabaga. M4-st pidi saama USA erivägede standardrelv, millele sai lisada M16A2-e täägi või M203 40 mm granaadiheitja.
1996. aastaks ilmusid M16 kaks uusimat versiooni, M16A3 ja M16A4. Erinevus varasemast M16-st oli eemaldatav kandesang ja Picatinny tüüpi kinnituste lisamine. Muudes elementides on M16A4 sarnane M16A2-ga. M16A3-l asendati 3-lasuline valang täisautomaatse laskmise võimalusega. M16A3 ja M16A4 eelis varasemate M16 mudelite ees oligi võimalus kiiresti lisada ja eemaldada lisaseadmeid: optilist sihikut, punatäppsihikut, öövaatlusseadmeid, käepidet, tääki, granaadiheitjat jne.
Colt Model 655 ja 656
Laieneva konflikti tõttu Kagu-Aasias arendas Colt välja kaks M16 põhjal kergekaalulise snaipri või täpsuslaskuri relva. Model 655 oli suuremas osas tavaline M16A1, millele oli lisatud raskem vintraud ja sihikukinnitus kandmissanga külge. Model 656 oli samuti põhiliselt M16A1, kuid ilma kandmissangata. Selle asemel oli madala profiiliga sihik ja Weaver-kinnitused, mis olid Picatinny kinnituste eelkäijaks.
XM177
Vietnami sõjas andis USA armee osadele sõduritele karabiin variandi M16-st, mille nimeks oli XM177. XM177-l oli lühem vintraud (260 mm) ja teleskoopkaba, mis tegi relva lühemaks. XM177E2 erines eelmisest mudelist ainult lisatud lukusulguri poolest. XM177E2-l oli pikem vintraud (290 mm), et relvale oleks võimalik kinnitada Colt-i enda XM148 40 mm granaadiheitja.
Mk 4 Mod 0
Mk 4 Mod 0 põhines M16A1-l ning oli loodud USA mereväe eriüksuslastele ehk seal 'idele, mis võeti kasutusele aprillis 1970. aastal. Mk 4 Mod 0 oli mõeldud just mereoperatsioonideks. Lisaks oli relval ka lisatud helisummuti. Relva kabasse oli puuritud auk vee väljalaskmiseks. Mk 4 Mod 0 pidavat vastu pidama kuni 60 m sügavuses vees ilma, et relv viga saaks.
M4 karabiin
1970. aastate algusest on Colt arendanud karabiin versioone AR-15-st. M4, tuntud ka kui Colt Model 720 on lühendatud versioon M16A2-st. M4 on lühema vintrauaga kui M16A2 ja lisaks on sellel teleskoopkaba, mis teeb relva kandmise ja kasutamise mugavamaks. 1994. aastal võttis USA armee relva kasutusele nime all M4. M4 karabiin on kasutuses tänapäevani. Peamiselt kasutavad seda relva sõidukite juhid, suurtükiväelased ja erioperatsioonide sõdurid.
M231 Firing Port Weapon (FPW)
M231 on modifitseeritud versioon relvast Colt M16A1. M231 oli spetsiaalselt disainitud USA M2 Bradley tanki meeskonnale ja reisijatele. M231 peamine erinevus M16A1-st oli, et M231 oli ilma kabata, et sellega oleks lihtsam manööverdada tanki sees ja lihtsam laskeavadest lasta. Relva hakati disainima aastal 1972, et selle valmimine langeks kokku uute jalaväe lahingumasinate saabumisega. M231 tutvustati aastal 1980 ning seda kasutati nii Lahesõjas kui ka Iraagi sõjas.
Colt Canada C7 ja C8
C7 on Kanada sõjaväe versioon relvast Colt Model 715 (M16). Tehnilised andmed andis Kanada valitsusele Colt, kuid Kanada firma Diemaco uuendas relva disaini ja tegi üle 150 muudatuse enne relva tootmisesse jõudmist. Muudatuste hulka kuulusid ka materjalid ja tootmisprotsess. C7 võeti Kanada jalaväe standardrelvaks aastal 1984. C7-t kasutati mitmetes sõjalistes konfliktides, mille hulka kuulusid ka Iraagi ja Afganistani sõjad.
C8 on versioon relvast Colt Model 723 (M4). Mõeldud kui karabiin versioon C7-st. Sarnaselt C7-ga anti tehnilised andmed Kanada valitsusele. Colt C8 uuendused sarnanesid C7 uuendustega. C8 oli mõeldud sõduritele, kellel ei olnud vaja täismõõdus C8-t.
2005. aastal ostis Colt Defense Diemaco ära ja selle nimeks sai Colt Canada Corporation.
Julián Leal
pisi|Julián Leal (2014) Omar Julián Leal Covelli (sündinud 11. mail 1990 Bucaramangas) on Colombia võidusõitja.
Vormel Renault 2.0
Leal alustas oma professionaalset võidusõitjakarjääri 2006. aastal Vormel Renault 2.0 PanamGP sarjas, saavutades seitsme võistlusega kaks poodiumikohta ja saavutades edetabelis 9. koha. Järgmisel aastal osales ta selles kategoorias taas kahel võistlusel koos Steven Guerrero, George Hazbuni, Alfredo Mena, Juan Carlos Sistose ja Ramón Zaghiga.
Euroseries 3000
2007. aastal kolis Leal Euroopasse, et osaleda koos Fabio Leimeriga 2007. aasta Euroseries 3000 meistrivõistlustel. Itaalia meeskonna Durango üheistmelist sõites saavutas ta Euroseries 9. ja Itaalia Vormel 3000 meistrivõistlustel 11. koha, milles osaleb põhimeistrivõistluste raames.
Ta jätkab sellel meistritiitlil ka 2008. aastal, saavutades Euroseries 6. koha pärast viieteistkümnes sõidus nelja poodiumikoha saavutamist koos Fabio Leimeriga. Sama aasta septembris võitis ta Misanos Itaalia Vormel 3000 meistritiitli, edestades nii Fabio Onidit kui Nicolas Prosti vaid ühe punktiga.
Vormel Renault 3.5 Sarjas
Hooaja lõpus proovis Leal koos Jon Lancasteri ja Sten Pentusega Barcelonas nii Prema kui ka Fortec Motorspordi teste ning 2009. aasta detsembris teatas ta, et kihlus Draco Racinguga 2010. aasta meistritiitli jaoks, taas Vormel Renault 3.5-s. prantslase Nathanaël Berthoni kaaslane. Ta lõpetas pärast korralikku võitlust algaja kaaslasega taas 20. kohal, saavutades parima tulemusena Brnos 4. koha.
Auto GP
2010. aasta märtsis osales Leal Itaalia Trident Racingu 2010. aasta Auto GP meistrivõistlustel koos Adrian Zauggiga (Federico Leo, Fabrizio Crestani ja Daniël de Jongi järgi). Lõpparvestuses saavutas ta 7. koha, kõrgeima punktiga saavutas ta hooaja eelviimasel võistlusel uuel Navarra ringrajal, kus ta võitis pärast pole-positsioonilt starti oma esimese sõidu.
GP2 Series
2010. aasta novembris testis Leal esimest korda GP2 autot, osaledes Yas Marinas koos Stefano Coletti ja Charles Piciga hooaja lõpukatsetel Abu Dhabi rajal ning 2011. aasta jaanuaris palkas Rapax ta osalema võistlusel. aasiasarja, koos Fabio Leimeriga. Algselt näeb leping ette vaid Aasia sarjas osalemise, kuid 2011. aasta märtsis kinnitatakse see ka põhisarja koondisse, milles ta sõlmib 27. koha.
Leal siirdus 2013. aasta hooajaks Racing Engineeringi, tema meeskonnakaaslane oli teist korda selle aasta meister Fabio Leimer. Ta kogus kokku 62 punkti, sealhulgas kaks sprindisõidu poodiumit, mis jätsid ta meistrivõistlustel 12. kohale. 2014. aastaks siirdus ta koos Felipe Nasriga Briti meeskonda Carlin. Ta lõpetas esimeses voorus mõlemas sõidus poodiumil, kuid lõpuks saavutas ta lõpparvestuses 68 punktiga 10. koha.
Leal jätkas Carliniga 2015. aastal koos Marco Sørenseniga (hiljem Johnny Cecotto Jr., Sean Gelael ja Jann Mardenborough).
Assessor
Assessor on kollegiaalse kohtu-, haldus- või kirikuorgani kaasistuja.
Eestis on tavakohaselt olnud ja on assessorid EELK Konsistooriumis.
Pulsisagedusmodulatsioon
Pulsisagedusmodulatsioon (inglise Pulse-frequency modulation ehk PFM) on modulatsioonimeetod analoogsignaali esitamiseks. See on analoogne pulsilaiusmodulatsiooniga (PWM), mille puhul analoogsignaal on kodeeritud kastsignaaliks. Erinevalt PWM-ist, kus kastsignaali impulsside laiust muudetakse konstantse sagedusega, fikseeritakse PFM kastsignaali pulsside laius, muutes samal ajal pulsside sagedust teostades sagedusmodulatsiooni. Teisisõnu muudetakse impulsside jada sagedust vastavalt moduleeriva signaali hetkeamplituudile diskreetimisintervallidel. Impulsside amplituud ja laius hoitakse konstantsena.
Kasutamine
PFM on meetod analoogsignaalide kodeerimiseks kastisignaali ja seetõttu on sellel lai valik rakendusi. Fikseerimata sagedustega töötamisel on elektroonika projekteerimisel praktilisi raskusi, seega üldiselt eelistatakse PWM-režiimi. Siiski on teatud juhtumeid, kus PFM-režiim on kasulik. PFM-i arhitektuuri tüüpilised näited on alalisvoolu pingemuundurid, mis on varustatud konstantse sisse- või väljalülitusaja juhtimisega. PFM-i arhitektuuri on kasutatud nn hüstereesiga pingemuunduri juhtimiseks, mis kasutab lihtsat reguleerimismeetodit, mille käigus MOSFET lülitatakse sisse ja välja vastavalt muunduri tajutud väljundpinge muutustele. Seda arhitektuuri nimetatakse mõnikord "pulsatsiooniregulaatoriks" või "bang-bang" kontrolleriks, kuna see suunab väljundpinget pidevalt edasi-tagasi seadepunktist veidi kõrgemale või allapoole. Hüstereesi kasutatakse ettearvatava töö säilitamiseks ja lülitite segamise vältimiseks. Kuna hüstereesi kasutav arhitektuur muudab ajami signaali MOSFET-idele vastavalt ahela töötingimustele, muutub lülitussagedus. PFM-arhitektuurid pakuvad alalisvoolu muundamiseks mõningaid eeliseid, sealhulgas paremat väikese võimsusega muundamise efektiivsust, madalamat lahenduse kogumaksumust ja lihtsaid muunduri topoloogiaid, mis ei nõua juhtimisahela kompensatsioonivõrke, kuid on märkmisväärsete puuduste tõttu vähem populaarsed.
Pingemuundurid
PFM-juhtimine (impulsisageduse modulatsioon) PFM-i on kahte tüüpi: fikseeritud sisselülitusaja tüüp ja fikseeritud väljalülitusaja tüüp. Fikseeritud sisselülitusaja tüübi puhul on sisselülitusaeg fikseeritud muutuva väljalülitusajaga - aeg, mis kulub järgmisel korral toite sisselülitamiseks, on erinev. Kui koormus suureneb, suurendatakse sisselülitamiste arvu etteantud aja jooksul, et koormusega sammu pidada. Seega suure koormuse korral sagedus suureneb ja kerge koormuse korral väheneb.
Positiivne on see, et kuna väikese koormusega töö ajal pole vaja palju võimsust lisada, väheneb lülitussagedus ja vajalike lülitustoimingute arv väheneb koos lülituskadude vähenemisega. Selle tulemusena tagab PFM-meetod kõrge efektiivsuse säilimise ka väikese koormuse korral. Negatiivne on see, et kuna sagedus on erinev, jääb ümberlülitamisega kaasnev müra määramatuks, muutes filtreerimisprotsessi raskesti juhitavaks ja müra raskesti eemaldatavaks. Samuti, kui müra siseneb alla 20 kHz, mis on kuuldav riba, võib tekkida helina probleem, mis avaldab negatiivset mõju heliseadmetele. Mis puudutab müra, siis PWM võib olla mitmes mõttes eelistatum.
Madala sagedusega toimingud väikese koormusega vähendavad lülituskadusid ja säilitavad tõhususe. Küsimus, millist meetodit (PWM vs. PFM) kasutada, eeldab nende kahe meetodi omaduste head mõistmist ja sisaldab kompromisse. PWM, mis lülitub fikseeritud tsüklitega isegi väikese koormuse ajal, võib olla madala efektiivsusega. PFM, mis vähendab sagedust väikese koormuse korral, vähendab lülituskadusid ja säilitab kõrge efektiivsuse.
PFM-režiim on levinud meetod alalisvoolumuundurite allalülitamise tõhususe suurendamiseks kergete koormuste juhtimisel. Keskmise ja suure koormuse korral kipub buck-muunduri lülituselementide alalisvoolutakistus domineerima buck-muunduri üldise efektiivsuse üle. Kergetel koormustel sõites aga alalisvoolutakistuste mõju väheneb ning vahelduvvoolu kaod induktiivpoolis, kondensaatoris ja lülituselementides mängivad üldises efektiivsuses suuremat rolli. See kehtib eriti katkendliku töörežiimi korral, kus induktiivpooli vool langeb alla nulli, mille tulemuseks on väljundkondensaatori tühjenemine ja veelgi suuremad lülituskaod. PFM-režiimi töö võimaldab vähendada lülitussagedust ja juhtimismeetodit, mis takistab induktiivpooli voolu langemist alla nulli kergete koormuste korral. Selle asemel, et rakendada induktiivpoolile erineva laiusega impulsse, kasutatakse fikseeritud 50% töötsükliga impulsside jadasid, et laadida induktiivpooli eelnevalt määratletud voolupiirini, seejärel tühjendada induktiivpooli vool nullini, kuid mitte alla selle. Seejärel muudetakse nende impulsside sagedust soovitud väljundpinge saamiseks väljundfiltri kondensaatori abil. See võimaldab säästa mitmeid ümberlülituskadusid. Induktiivpoolile antakse teadaolevad tippvoolu tasemed, mis küllastusvoolu suhtes hoolikalt valitud võib vähendada lülituskadusid magnetsüdamikus. Kuna induktiivpooli voolul ei lasta kunagi langeda alla nulli, ei tühjene väljundfiltri kondensaator ja seda ei pea õige väljundpinge säilitamiseks iga lülitustsükliga uuesti laadima. Seda kõike väljundpinge ja voolu pulsatsiooni arvelt, mis lülitussageduse ja impulsside vahelise vahe vähenemise tulemusena suureneb.
Reet Post
Reet Post (sündinud 7. septembril 1950 Viljandis) on eesti luuletaja.
Haridus
Põhikoolihariduse sai ta Viljandi IV 8-klassilises koolis (1958–1966). 1971 lõpetas Tallinna Georg Otsa nimelises Muusikakoolis Leelo Kõlari klaveriklassi.
Looming
Esimese luuletuse pani ta kirja 5-aastaselt, see kandis pealkirja “Lumehelbeke”. Seni on tal ilmunud kuus luuleraamatut ja neli CD-d muusika ja luulega. 2020. aastal valmis tal laste noodiraamat “Kirke noodivihik,” kus on kuus Reet Posti loodud klaveripala. 1996. aastal sai tema luuletus “Otse-Estole” “Kuldse kaselehe” luulevõistlusel esikoha. 2002. aastal hinnati Tarvastu valla korraldataval Hendrik Adamsoni murdeluulevõistlusel tema värsid paremate hulka kuuluvateks. Tema loomingut on ilmunud kogumikes “Ilmre”, “Valguseoks” ja “Kontakt” ning ajalehes Sakala.
Soela (laev)
Soela on laev, mis on ehitatud Saaremaa ja Hiiumaa vahel liiklemiseks. Laev sai nime Soela väina järgi.
Soela valmis aprillis 2017.
Soela pikkus on 45 meetrit, laius 12 meetrit. Soela süvis on 2,7 meetrit. Suurim kiirus on 12 sõlme. Laevapere koosneb kuuest meeskonnaliikmest.
Soela saab pardale võtta kuni 200 inimest ja kuni 22 sõiduautot või kuni 2 veoautot.
Laeva ehitati AS Baltic Workboats laevatehases Saaremaal.
Laeva operaatorfirmaks saab Kihnu Veeteed.
Merlyn
Merlyn on naisenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 755. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Merlyn 101 naisel.
Semej
Semej (kasahhi Семей; kuni 2007. aastani Semipalatinsk, aastatel 1917–1920 Alaş-qala) on linn Kasahstani kirdeosas, Abaj oblasti keskus. Semej asub Irtõši jõe ääres umbes 1000 kilomeetrit Almatõst põhjas ja 700 kilomeetrit Omskist kagus.
2006. aastal elas linnas ligi 300 000 inimest.
1949. aastal valiti paik linnast 150 kilomeetrit lääne pool Nõukogude tuumaprogrammi katsepolügooniks. Semipalatinski testimispaika kasutati tuumakatsetusteks aastatel 1949–1989, kokku korraldati seal 456 katsetust, millest 340 maa all ja 116 atmosfääris. Linnale on tuumakatsetused põhjustanud tõsiseid keskkonna- ja terviseprobleeme. 2022. aastani kuulus linn Ida-Kasahstani oblastisse.
260px|pisi|tühi|Semej keskväljak
Tsuneyasu Miyamoto
Tsuneyasu Miyamoto (jaapani keeles 宮本 恒靖 Miyamoto Tsuneyasu; sündinud 7. veebruaril 1977 Tondabayashis) on Jaapani endine jalgpallur, kaitsja.
Alates 2018. aastast on ta Jaapani kõrgliiga klubi Gamba Osaka peatreener.
Roiupalu õpperada
Roiupalu õpperada on õpperada Põlva maakonnas Põlva vallas Kiidjärve külas. Raja pikkus on 2,5 km. Rada jääb Ahja jõe ürgoru maastikukaitsealale.
Tsuneyasu Miyamoto
Koondisekarjäär
Jaapani jalgpallikoondises mängis ta aastatel 2000–2006 kokku 71 mängu ja lõi kolm väravat. Ta oli Jaapani koondise kapten 2002. ja 2006. aasta maailmameistrivõistlustel.
Roiupalu õpperada
Vaatamisväärsusi:
Anetani ringkond
Anetan on 1. järgu haldusüksus (ringkond) Naurul. See jääb Anetani valimisringkonda.
Anetan asub saare põhjaosas ja hõlmab 1,0 km² suuruse ala. Anetanis elab umbes 770 inimest.
Vaatamisväärsused
🇳🇷
Ülträ
Ülträ on saar (laid) Liivi lahes, üks Sangelaidudest. Saar asub Umalaiust edelas. Halduslikult kuulub Pärnu maakonna Kihnu valda.