cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Valge Hobu kõrts
Faktoloogia
pisi|Max Hansen Leopoldi rollis 1935 Esmaettekanne toimus 8. novembril 1930 Berliini Grosses Schauspielhaus’is. Rollide loojateks olid seal Camilla Spira (Josepha), Max Hansen (Leopold), Paul Hörbiger (Franz Joseph II), Otto Wallburg (Dr. Otto Siedler), Trude Lieske (Ottilie), Siegfried Arno (Sigismund).
Berliini operetikoolkonna üks väljapaistvamaid teoseid. Komponeeritud Berliini teatridirektori ja revüüoperettide lavastaja Erik Charelli initsiatiivil, kes oli koos näitleja Emil Janningsi ja tema abikaasaga lõunatanud Salzburgi lähedal hotelli Weißes Rössl terrassil, kus Jannings vahetas kelneriga vaimukaid repliike näidendist „Valge hobu”, milles Jannings oli esitanud Giesecke rolli. Charellil tärkas seda kuuldes uue opereti idee. Ta tegi Benatzkyle ettepaneku komponeerida tolle näidendi faabulale muusika. Ettevõtliku mehena planeeris ta ka otsekohe ära esietenduse, mis pidi toimuma poole aasta pärast.
Benatzky ei suutnud püsida karmides ajaraamides ja nii tempokalt komponeerida. Ta tellis lepingu päästmiseks lugusid ka teistelt heliloojatelt. Suurima panuse andis Robert Stolz, kellelt on opereti ühed mahlakamad lood „Die ganze Welt ist Himmelblau” ja „Mein Liebeslied muß ein Walser sein”. Stolz on oma memuaarides kirjutanud, et ta ei saanud oma töö eest punast krossigi. Tükk oli omal ajal Berliini teatrite tõmbenumber. Seda esitatakse tänapäeval aeg-ajalt nii saksa keelt kõnelevates riikides kui ka Põhja-Euroopas.
Eestis on teost lavastatud „Valge Hobu võõrastemaja” nime all Estonias 1933, Võru Kandles 1933 ja Pärnu Endlas 1993.
Peamised osad: Josepha Vogelhuber (sopran), Leopold Branmeyer (tenor), Wilhelm Giesecke (kõneroll), Ottilie Giesecke (subrett), dr Erich Siedler (tenor), Sigismund Sülzheimer (buffo bass), professor Dr Hinzelmann (bariton), Klärchen Hinzelmann (subrett), keiser Franz Joseph II (bariton).
Iraagi põhiseadus
Iraagil on olnud mitu põhiseadust:
Liam Neeson
pisi|Liam Neeson 2012. aastal. Liam John Neeson (sündinud 7. juunil 1952) on iiri näitleja.
Valge Hobu kõrts
Faabula
pisi|Opereti ettekanne 2014. aastal Austrias Tegevus toimub enne Esimest maailmasõda Austrias Wolfgangsee järve ääres Salzkammergutis Valge Hobu nimelise võõrastemaja ümbruses. Varakas ja ligitõmbav leskproua Josepha on selle võõrastemaja omanik. Ta lükkab tagasi peakelner Leopoldi lähenemiskatsed, kuna on ise rohkem huvitatud varakast advokaadist dr Siedlerist. Leopold veenab võõrastemajas viibiva riidetöösturi Wilhelm Giesecke tütart Ottiliet teda aitama väikese manöövri läbiviimisel. Nimelt soovib Leopold, et Ottilie meelitaks oma poole Siedleri, nii et Josepha seda näeks.
Ottilie on aga omakorda sisse võetud Sigismundist, kes on Giesecke konkurent. Josepha mõistab peagi, et Siedleri armuavaldused ei ole siirad. Hotelli külastab keiser Franz Joseph II, mis suuresti aitab kaasa Josepha ja Leopoldi lõplikule lähenemisele. Josepha laseb küll oma peakelneri ametist lahti, kuid teatab, et võtab ta endale meheks.
Järvamaa spordipreemia
Järvamaa spordipreemia on Järvamaa Omavalitsuste Liidu välja antav spordipreemia.
Aberdeen (Hongkong)
Aberdeen (hiina keeles 香港仔 (Xiānggǎngzǎi)) on asula Hiinas Hongkongis Hongkongi saarel lõunarannikul Lõunaringkonnas. Elanike arv on umbes 60 000. Aberdeeni ja Ap Lei Chau vahel on Aberdeeni sadam. Laiemas mõttes hõlmab Aberdeen ka Wong Chuk Hangi ja Ap Lei Chau.
Asula nimi oli algselt Hong Kong. Kui välismaalased 19. sajandi alguses küla lähedal randusid, pidasid nad seda kogu saare nimeks. Aastal 1845 sai Aberdeen nime Suurbritannia sõja ja kolooniate riigisekretäri George Hamilton-Gordoni, neljanda Aberdeeni krahvi järgi.
pisi|center|800px|Aberdeeni sadama panoramvaade [[Ocean Parkist. Keskel on Ap Lei Chau saar. Aberdeeni sadam jääb Ap Lei Chau saare ning Aberdeeni asula (paremal) vahele.]]
Ipeľi nõgu
pisi|Ipoly jõgi Ipeľi nõgu (slovaki keeles Ipeľská kotlina) on maastikuregioon Slovakkia keskosas, mis on osa Lääne-Karpaatidest ja ühtlasi on see ka läänepoolseim osa Lõuna-Slovaki nõost. Põhjast piirab seda Krupinská planina, kirdest Ostrôžky, aga idas Lučeni nõgu.
Václav Král eristab Ipeľi nõgu laiemalt, arvates selle osaks ka Lučeni nõo.
Nõgu asub Slovakkia ja Ungari piiril, seal voolab kahe maa piirijõgi Ipoly, mille slovakikeelne nimetus on andnud nime ka nõole. Nõgu on tekkinud erosioonilis-tektoonilist päritolu ja seda katavad Miotseeni setted. Madalaim koht asub Ipoly jõe ääres (128 m). Nõos asub Šahy linn.
Nõkku jäävad Ryžovisko, Cúdeninský močiari, Ipeľské hony, Seleštianska stráňi, Kiarovský močiari, Hradište ja Dedinská hora looduskaitsealad.
Héctor Herrera
Héctor Miguel Herrera López (sündinud 19. aprillil 1990 Tijuanas) on Mehhiko jalgpallur, kes mängib Major League Socceri klubis Houston Dynamo ja Mehhiko jalgpallikoondises poolkaitsjana.
Klubikarjäär
Ta alustas oma klubikarjääri 2010. aastal kodumaal Pachucas, kus mängis kaks hooaega.
2013. aasta juunis liitus ta Portoga. Debüüdi Portugali liigas tegi ta 18. augustil 2013 mängus Vitória de Setúbali vastu. Sama aasta 22. oktoobril püsitas Herrera UEFA Meistrite Liiga rekordi, kui ta alagrupimängus Peterburi Zeniti vastu saadeti ta väljakult minema juba kuuendal minutil pärast kahe kollase kaardi teenimist. Esimese värava lõi ta Portugali liigas 20. detsembril mängus Olhanense vastu. Hooajal 2014–15 valiti ta Porto hooaja parimaks mängijaks. Hooajal 2017–18 tuli ta Portoga Portugali meistriks. Lisaks on ta kahel korral võitnud Portugali superkarika. Hooaegadel 2017–18 ja 2018–19 on ta valitud Portugali kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu. Ta oli alates hooajast 2015–16 Porto meeskonna kapten.
2019. aasta juulis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Hispaania kõrgliigaklubiga Madridi Atlético. Hooajal 2020/21 tuli ta klubiga Hispaania meistriks.
Pärast kolme hooaega Madridi Atléticos siirdus ta 2022. aastal Houston Dynamosse.
Koondisekarjäär
Debüüdi Mehhiko jalgpallikoondises tegi Herrera 16. oktoobril 2012 MM-i valikmängus El Salvadori vastu. Esimese värava lõi ta koondise särgis 4. septembril 2015 sõprusmängus Trinidadi ja Tobago vastu.
2015. aastal tuli ta Mehhiko koondisega CONCACAF Gold Cupi võitjaks.
2016. aasta Copa América Centenario esimeses alagrupimängus lõi ta värava Uruguay vastu.
Lisaks on ta kuulunud Mehhiko koondisse 2014. ja 2018. aasta maailmameistrivõistlustel, 2021. aasta CONCACAF Gold Cup'il ning 2013. ja 2017. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniiril.
2012. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril tuli ta Mehhiko meeskonnaga olümpiavõitjaks.
Pelgurand
pisi|Pelgurand ja mereudu 2022. aasta mais Pelgurand ehk Stroomi rand on supelrand Tallinnas. See asub Kopli lahe kagurannikul ning jaguneb Merimetsa ja Pelguranna asumi vahel.
Rannas on olnud probleeme ka veekvaliteediga.
Ajalugu
pisi|Õhtune aeg Pelgurannas, juuni 2007 pisi|Palljää Pelgurannas 2014. aasta detsembris Pelgurand on tuntud ka nimega Stroomi rand, mis on tulnud umbes praeguse Paldiski maantee ja Pirni tänava nurgal (Wittenhofi ja Baltischporti ristmikul) asunud Tallinna Suurgildi oldermann Bengt Fromhold Strohmile kuulunud Strohmi kõrtsi (Strohmischer Krug) järgi.
Enne seda, kui Pelgurannast kujunes supelrand, käisid voorimehed seal oma hobuseid ujutamas ning seal liikus vabalt Kopli ja Pelgulinna karjapidajate kari. Rand tekkis Pelgulinna Ranna Heakorra ja Kaunistamise Seltsi eestvedamisel. Ranna lähedal olnud liivaküngaste asemele rajati sirgete alleedega park. 1935. aastal anti Tallinna Linnavalitsuse poolt Pelgulinna Ranna Heakorra ja Kaunistamise Seltsile Stroomi rannas 25 aastaks kasutada 37,7 hektarit maad. Algselt oli Pelgurannas ka 100 meetri pikkune supelsild, mis viis sügavamasse vette. 1936. aastal ehitati Stroomi rannahoone keskosa koos kahekorruselise einelauahoonega (arhitekt Anton Soans), lisati ka riietusruume ja kabiine, rajati supelsild ja kiiged. 1937. aastal valmis rannahoone teine tiib, 1938. aastal lisandus muusikapaviljon ja 1939. aastal laiendati rannahoone baariruumi ja kööki ning suurendati rannakabiinide arvu. 1939. aastal rajati ka Seewaldi metsa paviljon, kus võis korraga viibida 200 inimest.
Paviljon hävis tulekahjus 1949. aastal, Stroomi rannahoone põles maha 1950. aastatel. Randa ei korrastatud enam, ka Kopli lahe vesi reostus. Kui 1950. aastate lõpul võeti kasutusele Klooga rand, jäeti Pelgurand üldse maha. Uuesti hakati Pelguranda kasutama 1980. aastate II poolel, ametlik kasutus lubati 1990. aastatel. 1998. aastal avati uus Pelguranna rannahoone.
1939. aastal nimetati Stroomi rand ametlikult Pelgurannaks ümber, aga Pelguranna nime oli kasutatud juba varem. See nimi on lühenenud Pelgulinna ranna nimest. 2012. aastal lubati Pelguranna rööpnimena ametlikult kasutada "Stroomi randa".
Afganistani põhiseadus
Afganistanil on olnud mitu põhiseadust:
Gotta Get It Right
"Gotta Get It Right" on esimene singel Vanilla Ninja albumilt "Encore". Singel ilmus 2021. aasta juunis.
Muriqui
Luiz Guilherme da Conceição Silva (tuntud enam kui Muriqui; sündinud 16. juunil 1986 Mangaratibas) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib ründaja või äärepoolikuna Brasiilia kõrgliigaklubis Avaí.
Algusaastad
Ta alustas klubikarjääri Madureiras. Brasiilia kõrgliigas debüteeris ta 2004. aastal Vasco da Gama meeskonnas. Seejärel mängis ta sellistes klubides nagu Paysandu, Avaí, Vitória, Ituano ja Atlético Mineiro. 2009. aastal lõi Muiqui Avaí meeskonnas mängides Brasiilia kõrgliigas 31 mänguga üheksa väravat ja 2010. aastal Atlético Mineiro meeskonnas seitsme esimese mänguga neli väravat.
Aasias
Aastatel 2010–2021 mängis Muriqui peamiselt Aasia liigade klubides.
2014. aasta juulis liitus ta Katari kõrgliigaklubiga Al Sadd. Pooleteise hooajaga lõi Muriqui Katari kõrgliigas 15 väravat. 2016. aastal mängis Muriqui Al Saddist laenul Jaapani kõrgliigaklubis FC Tokyo, kus ta lõi 19 mänguga neli väravat.
2017. aasta jaanuaris naasis Muriqui Brasiiliasse ja sõlmis Vasco da Gamaga pooleteise aasta pikkuse lepingu, kuid klubi põhimängijaks ei suutnud ta ennast seal mängida ning 2017. aasta juulis lõpetas ta osapoolte kokkuleppel klubiga lepingu.
2017. aasta teises pooles mängis Muriqui jällegi Evergrande'is. Kaheksa mänguga lõi ta Hiina kõrgliigas neli väravat ja tuli Evergrande'iga neljandat korda oma karjääri jooksul Hiina meistriks.
2018. aastal mängis Muriqui Hiina esiliigaklubis Meizhou Meixian Techand ning lõi 20 mänguga 16 väravat. 2019. aastal liitus ta Hiina esiliigaklubiga Cangzhou Mighty Lions. 2019. aasta hooajal lõi ta 21 väravat ning jagas liigas parima väravaküti arvestuses teist kohta. Seejärel mängis ta Mighty Lionsiga kaks hooaega Hiina kõrgliigas, esimesel hooajal lõi Muriqui viis väravat ja teisel kaks väravat.
Tagasi Brasiilias
2022. aasta jaanuaris naasis Muriqui Avaísse.
Bean's Stationi lahing
Bean's Stationi lahing oli lahing 14. detsembril 1863 Graingeri maakonnas Tennessee's Ameerika Ühendriikide kodusõja Knoxville'i kampaania ajal. Lahingus ründas kindralleitnant James Longstreeti juhitud Riikide Konföderatsiooni armee brigaadikindral James M. Shackelfordi juhitud Uniooni armee ratsaväge. Lahingutegevus kestis loojanguni, kui Longstreeti väed sundisid Konföderatsiooni armee lõpuks taganema. Kaks Shackelfordi ümber piirama saadetud ratsakolonni ebaõnnestusid, ühel neist õnnestus vangi võtta 25 vastase kaarikut. Järgmisel päeval saabus Unioonile Bean Stationis edelas appi jalavägi ning Konföderatsioon sunniti uuesti taganema.
Longstreeti väed olid 19. novembril asunud Knoxville'i piirama. Knoxville'i kaitsnud kindralmajor Ambrose Burnside'ile jõudis 4. detsembril appi suur kindralmajor William Tecumseh Shermani Uniooni armee ning Longstreet taganes Rogersville'ist kirdesse. Teda jälitama asunud kindralmajor John Parke jäi pidama Rutledge'is ja Bean's Stationis. Kui Longstreet sai teada, et suurem osa Shermani vägedest oli aladelt lahkunud, asus ta uuesti rünnakule. Ta kavatses Shackelfordi ratsaväe ümber piirata ning hävitada, kuid Uniooni ratsavägi pidas vastu ning rünnak ebaõnnestus. 16. detsembril liitus Shackelford Uniooni põhilise väeosaga Blaine's Crossroadsis. Longstreet taandus kirdesse.
Dantzigi hertsog
pisi|Hertsog François Joseph Lefebvre'i vapp. Dantzigi hertsog (Duc de Dantzig) on tiitel, mille Napoleon I andis 10. septembril 1808 marssal François Joseph Lefebvre'ile Danzigi vallutamise eest.
Hertsog François Joseph Lefebvre suri ilma järglasteta 14. septembril 1820.
Louis Höflinger
Höflinger pärines Hesseni suurhertsogkonnast ja sündis arvatavasti 1827. aastal.
Ei ole täpselt teada, millal ta Eestisse jõudis. Küll on aga tõendeid, et ta tegutses Pärnus mõnda aega kreiskooli võimlemisõpetajana. Tartu ajakirjanduses on teda esimest korda mainitud detsembris 1853, kui ta lubas järgmise aasta algul Tartu aastalaadale pildistama tulla. Teadaolevalt asus ta Tartusse alles 1857. aastal.
1857. aastal omandas ta Georg Friedrich Schlateri litograafiatöökoja ning hakkas tööle ka fotograafina. Ta töötas koos joonistaja Eduard Ivansoniga (Iwansohn).
Höflingeri ateljees õppis fotograafiat esimene eestlasest fotograaf Reinhold Sachker. Mõnda aega töötas Höflingeri käe all joonistajana ka Carl Schulz, kes asutas aga peagi omaenda konkureeriva litotöökoja.
Aastatel 1864–1866 tegutses Höflinger eelnevale lisaks kaubanduse vallas ning taas alates 1872. aastast. Juba 1875. aastal oli ta müünud oma litokoja edasi kirjastajale ja trükikojaomanikule Heinrich Laakmannile. Viimase kasuks lõpetas ta hiljemalt 1876. aastal ka tegevuse litografistina.
Höflinger pankrotistus 1886. aastal ning on arvatud, et ta võis pärast seda Tartust lahkuda.
Louis Höflingeri litograafia "Das Universitätsgebäude" (1860) on suurendatult kujutatud von Bocki maja välisseinal Tartus.
Rubene
Rubene on küla (vidējciems) Lätis Valmiera piirkonnas Kocēni vallas.
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Rubene kirik, kiriku kantsel ja selle maalingud, kohaliku kaitse all on Rubene kihelkonnakooli hoone.
Looduskaitse all on Rubene rahn. Osa külast jääb Gauja rahvusparki.
2006. aastal oli Rubenes 452 elanikku, 2015. aastal 414 ja 2021. aastal 412. pisi|tühi|Rubene
Endecja
Endecja ehk Rahvusdemokraatia (Narodowa Demokracja, Endecja tuleneb lühendist ND) oli paremäärmuslik natsionalistlik liikumine Poolas 19. sajandi lõpust Teise maailmasõja lõpuni, osaliselt jätkas hiljem tegevust emigratsioonis. Asutati Roman Dmowski initsiatiivil. Dmowski toetas I Maailmasõja ajal Antanti (erinevalt Piłsudskist, kes pooldas Saksamaad). Endecja pooldas vähemusrahvuste õiguste piiramist ja poloniseerimist. Endecja oli esimesi parteisid kaasaja Euroopas, mis toetas juudivastaseid meetmeid ja diktatuuri. Samuti organiseeris endecja juudivastaseid pogromme. Endecja leer pidas Hitleri antisemiitlikku poliitikat Saksamaal Poola jaoks kasulikuks.
Endecja oli opositsioonis Pilsudski sanacja režiimi vastu.
Esimene Mehhiko Keisririik
Keisririigi loomist tähistas 18. septembril 1821 Mehhiko keisririigi iseseisvusdeklaratsiooni väljakuulutamine. Keiser pidi loobuma troonist 1823. aasta märtsis, kui ajutine valitsus sai võimule. Riigi ainus keiser oli Agustín de Iturbide ehk Agustín I, kes krooniti 1822. aasta juulis ja kes sai olla võimul vähem kui kaheksa kuud. Prantsusmaa taastas 1863. aastal Mehhiko keisririigi lühikeseks ajaks.
Iturbide
Väepealik Agustín de Iturbide valiti ajutise valitsuse peaks ja regendiks, kuni saab valitud sobiv monarh. Iturbide oli väga populaarne tänu tema tegudele iseseisvussõjas, mistõttu toimus 18. mail 1822 massimeeleavaldus, kus nõuti, et Iturbide saaks troonile.
19. mail 1822 nimetas Mehhiko Kongress ta konstitutsiooniliseks keisriks.
Smėlynė
pisi| Smėlynė (ka Gelvadiškis, poola keeles Śmielinka või Szmelinka) on Vilniuse linnaosa, mis asub linna kirdeosas Antakalnise valla territooriumil. Smėlynė piirneb edelas Turniškėsega, lõunas Aukštagirisega, kagus Gvazdikaiga, idas Žemoji Veržuvaga, põhjas Veržuvaga ja läänes üle Nerise Staviškėsega.
Linnaosa asub Kaira oja kaldal Aukštagirise parkmetsa ja Kairėnai metsa vahel. Kirdesse jääb Veržuva hüdrograafiline kaitseala. Linnaosa on männimetsa rajatud aianduskooperatiivide piirkond. Nerise jõel on Kaira suudmes Gelvėdiškise ja Trivartė kärestik.
Orăștie
Orăștie (saksa keeles Broos, ungari keeles Szászváros) on linn Rumeenias Transilvaanias Hunedoara maakonnas. Linn asub maakonnakeskusest Devast ligikaudu 22 km idas.
Smėlynė
Varem oli Smėlynė kohal kaks asulat, Smėlynė ja Gelvadiškis. Smėlynė kohal asus XIX sajandi teisel poolel kõrts, kus 1866. aastal oli 18 elanikku (8 katoliiklast ja 10 juuti). Kõrts oli ka Gelvadiškise kohal. Tsaariajal kandis piirkond vene keeles nimekujusid Смѣлина ja Смелинки. Aastal 1905 oli Smėlynė kohal Mickūnai valda jäävad asulad, neist Gelvadiškises oli 24 elanikku, kolmes Smėlynė asulas oli aga kokku 51 elanikku. 1931. aastal oli Gelvadiškises 40 elanikku, kõik Smėlynėd olid aga liidetud ühiseks Smėlynė asulaks, kus oli 32 elanikku.
Orăștie
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Orăștie elanikest rumeenlasi 86,58%, mustlasi 5,42%, ungarlasi 1,53% ja teistest rahvustest inimesi 0,52%. Rahvus oli teadmata 5,94%-l inimestest.
Orăștiet on esmamainitud 1224. aastal. Linnaõigused sai Orăștie 1334. aastal.
Kadnikov
Kadnikov on linn Venemaal Vologda oblastis, Kadnikovi linnaringkonna keskus. Asub 40 km Vologdast põhja pool.
Asula tekkis 1492 rajatud kaubatee kaitseposti juurde. 1780. aastal sai linnaõigused.
Lučeni nõgu
pisi|Nõo maastik Lučeni nõgu (ka Lučeneci nõgu, slovaki keeles Lučenská kotlina) on maastikuregioon Slovakkia keskosas, mis on osa Lääne-Karpaatidest ja ühtlasi on see ka keskmine osa Lõuna-Slovaki nõost. Loodest piiravad seda Ostrôžky ja Revúca kõrgustik, sellest idas asub Rimava nõgu, läänes Ipeľi nõgu. Nõost lõunasse jääb Cerová kõrgustik.
Nõgu asub Slovakkia ja Ungari piiril, seal voolavad kahe maa piirijõgi Ipoly ja Sajó. Madalaim koht asub Sajó jõe ääres (152 m). Nõos asuvad Lučeneci, Fiľakovo ja Poltári linnad.
Nõkku jäävad Dálovský močiari ja Hrabovo looduskaitsealad ning Volavčia kolónia ja Pod šťavicou kaitsealad.
Siegfried Haenicke
Siegfried Haenicke (8. september 1878 Konstanz – 19. veebruar 1946 Mühlberg) oli Saksamaa jalaväekindral.
Teise maailmasõja eel, 1938. aastal kutsuti esimese maailmasõja veteran Siegfried Haenicke tagasi Wehrmachti teenistusse ning nimetati 8. augustil 1939 61. (Ida-Preisi) jalaväediviisi komandöriks. Osales Poola, Prantsusmaa ja Nõukogude Liidu vastastes sõjalistes kampaaniates Läänerindel ja Idarindel.
Ta juhtis 1941. aasta septembris-oktoobris Saaremaa vallutamise ajal, samuti ka oktoobris 1941 Hiiumaa vallutamise ajal (Operatsioon Siegfried) 61. jalaväediviisi sõjategevust. 17. septembril 1941 väärindati Rüütliristiga.
Aastal 1945 langes ta sõjavangi Nõukogude okupatsioonitsoonis. Sõjavangilaagris ta ka suri.
Georges Pompidou
pisi|Georges Pompidou (1965)
Georges Jean Raymond Pompidou [ʒɔʀʒ pɔ̃piˈdu] (5. juuli 1911 – 2. aprill 1974) oli Prantsusmaa poliitik, president ja Andorra kaasvürst aastatel 1969–1974.
Georges Pompidou järgi on nimetatud Pompidou keskus Pariisis.
Marcelo Rebelo de Sousa
Ta on lõpetanud Lissaboni Ülikooli juristina, spetsialiseerudes riigi- ja haldusõigusele. Ta on Lissaboni Ülikooli riigi- ja haldusõiguse professor.
Estado Novo ajal alustas ta karjääri juristina, hiljem lisandus ajakirjaniku amet.
Pyrénées-Orientalesi departemang
Pyrénées-Orientales (ka Ida-Püreneed) on 2. järgu haldusüksus (departemang) Prantsusmaal Oksitaania piirkonnas. Departemang on saanud nime Pürenee mäestiku järgi.
Departemangu on nimetatud ka Roussilloniks ja Prantsuse Katalooniaks.
Departemang moodustati 22. detsembril 1789. Selleks eraldati osa Roussilloni provintsist ja Languedoci provintsist Fenouillèdes. Viimane on departemangu oksitaanikeelne osa. 2015. aastani kuulus departemang Languedoc-Roussilloni piirkonda.
Departemang jaguneb halduslikult järgmiselt:
Factorio
"Factorio" on ettevõtte Wube Software arendatav reaalaja strateegiamäng, mille väljatöötamine algas aastal 2012 Prahas ja mis on kättesaadav varajase ligipääsu mänguna alates aastast 2014.
Päritud laul
"Päritud laul" on Vikerraadio saatesarja "Huvitaja" saatelõik, mis on pühendatud eesti rahvalauludele ja rahvamuusikale, tutvustades Eesti Kirjandusmuuseumi Eesti Rahvaluule Arhiivi helisalvestisi ning nende muusikapalade ajalugu. Saatelõigu autorid on olnud Celia Roose, Janika Oras, Lauri Õunapuu jpt.
Factorio
Kirjeldus
"Factorio" on reaalaja strateegiamäng, kus tuleb ellu jääda ja samal ajal koguda ressursse. Palju mõjutusi on tulnud Minecrafti "BuildCrafti" ja "IndustrialCrafti" modidest. Mängija peab otsima kaevandatavaid ressursse, et valmistada tööriistu ja masinaid, mis omakorda lubab luua keerukamaid materjale ning tegeleda kõrgema taseme tehnoloogiatega. Mängu edenedes mängija ehitab ja haldab oma tehasekompleksi, mis automatiseerib kaevandamist, transporti, toorainete töötlemist ja konveierliine. Mängija avastatud tehnoloogiad võimaldavad teha uusi rajatisi, esemeid ja uuendusi – alustades lihtsast automatiseerimisest ning jõudes välja naftatöötlemise, droonide ja motoriseeritud eksoskeletini.
Vastuvõtt
Kuigi mäng on ise veel varajases ligipääsus on "Factorio" on saanud positiivseid ülevaateid kriitikutelt nagu Rock, Paper, Shotgun ja Eurogamer.
2017. aasta suvel teatas Wube Software, et mängu "Factorio" on müüdud üle 1 miljoni eksemplari. See arv oli ületanud 1,2 miljoni piiri sama aasta lõpuks.
Arendus
16. aprillil 2018 tõsteti mängu hinda, kuna lähiajal plaanitakse varajane ligipääs lõpetada ja mäng välja lasta.
Stalowa Wola
Stalowa Wola on linn Poolas Podkarpacie vojevoodkonnas, Stalowa Wola maakonna halduskeskus. Stalowa Wola asub Sani jõe ääres, Rzeszówist umbes 58 km põhja pool.
Stalowa Wola asutati 1937. aastal, linnaõigused sai 1945. aastal.
Linna suurim ettevõte on relvatehas Huta Stalowa Wola.
Laine (vahilaev)
Laine (ka Laene) oli Eesti mereväe (Eesti merejõudude) vahilaev aastatel 1918–1940 ja Eesti esimene sõjalaev. On kandnud veel nimesid Sputnik, Lauterbach ja Gangutets.
Ehitamisest esimese maailmasõja lõpuni
Laev ehitati aastail 1912–1915 Crichtoni Ohta laevatehases Peterburis koos sõsarlaevaga Konvoir allveelaevade saatelaevaks ja sai nimeks Sputnik.
1917. aasta oktoobris sattus laev bolševike valdusse. 9. aprillil 1918 jäi Soomes Turus pealetungivate Saksa vägede kätte (väidetavalt osales ülevõtmisel tuntud saksa abilaev Möve) ja sai nimeks Lauterbach.
Eesti teenistuses
pisi|Laine sild ja mereväelasi 13. novembril 1918 võtsid kaitseliitlased laeva Tallinnas sakslastelt üle ja see sai ellu kutsutavate Eesti Merejõudude esimeseks sõjalaevaks Laine (nime kirjapilt vähemalt Vabadussõja lõpuni Laene). Komandöriks määrati järgmisel päeval kaugsõidukapten Eduard Loomus. Laeva näol oli tegemist murranguga Eesti merekaitse loomisel – esmakordselt oli eestlastel oma relvastatud laev, millega näidata noore riigi lippu merel.
Algul määrati Laine Tallinna sadama komandandi käsutusse, kuid anti peagi Kaitseliidule, et patrullida Tallinna ümbruses merel. 1918. aasta detsembri algul saadeti Laene vahti pidama Tallinna lähistele Soome lahele, kus pidas koos lastiga kinni 4 Nõukogude Venemaa kaubalaeva (hilisemad Baltonia, Kajak, Kodumaa ja Libava), mis suunati hiljem koos sama lastiga juba Eesti Vabariigi huvides edasi. Võttis seejärel alates 23. detsembrist suurtükilaevana ja dessantlaevana osa paljudest Vabadussõja mereoperatsioonidest. 26.–28. juulini 1919 oli Laine juhtlaev Eesti Vabadussõja kõige suuremas meritsi teostatud transpordioperatsioonis, mille käigus toimetati 9. jalaväepolk Pärnust Narva-Jõesuusse.
Rahuajal kasutati Lainet esmalt lühiajaliselt piirivalvelaevana, seejärel peamiselt ühenduse pidamiseks merekindlustega ja meremärklaudade vedamiseks. Aastail 1929–1930 laeva kapitaalremonditi ja moderniseeriti. Laine oli lühikest aega ka uute Kalev-klassi allveelaevade esimene baaslaev. 24.–27. septembrini 1938 toimus allveelaevade (ainuke ametlik) visiit välisriiki, Soome Helsingisse, kuhu Laine sõitis kaasa saatelaevana. Sõja korral määrati laeva ülesandeks merekindluste ette veesatavate miinitõkete valvamine. 1938. aastal sattus Laine avariisse ja saadeti talvel dokki, kus vahetati välja suur osa kereplaadistusest. 1939. aasta kevadel renoveeriti Arsenali tehases laeva suurtükid.
Punavõimu teenistuses
31. oktoobril, olles väga kehva ilmaga teel Suur-Tütarsaarele evakueerimistöödeks, lõppes laeval Lavassaare lähistel kivisüsi. Olukord päästeti saare lähedal karidele jooksnud mahajäetud laevalt ämbritega vajaliku söevaru ümberlaadimisega.
Sai 19. detsembrist 1941 valvelaevaks ja 20. veebruaril 1942 uueks nimeks Gangutets.
Pärast sõja lõppu jätkas 5. novembril 1945 teenistust hüdrograafialaevana. Arvati 3. jaanuaril 1954 teenistusest välja ja lammutati Tallinnas aastail 1955–1956.
Kirjeldus
Laine meeskond koosnes rahuajal 3 ohvitserist ja 20 allohvitserist ning madrusest. Sõja ajal oli ette nähtud 4 ohvitseri ja 25 allohvitseri ning madrust. Söevaru oli u 30 t, millega oli võimalik 9-sõlmelisel kiirusel sõita u 750 miili. Teise maailmasõja alguseks oli Laine mereasjatundjate arvates suuteline oma väikese kiiruse ja nõrga relvastusega vastu astuma ainult vastase miinitraaleritele.
Södermanland
pisi|püsti|Södermanlandi asukoht Södermanland (lühendatult Sörmland) on ajalooline maakond (rootsi keeles landskap) Kagu-Rootsis. See piirneb Östergotlandi, Närke, Västmanlandi ja Upplandi maakonnaga, idast piirab seda Läänemeri.
Kõrge peiulill
pisi|[[Bernardino de Sahagún peiulillest (nahua keeles cempoalxochitl) käsikirjas Códice Florentino, lk 186v. 1577]] pisi|Peiulille putkõied, nn Imereetia safran Kõrge peiulill (Tagetes erecta) on õistaim korvõieliste sugukonnast. Pärit Kesk-Ameerikast. Eestis kasvatatakse ilutaimena aedades, kasutatakse ka värvitaimena tekstiili värvimiseks (õitest saab kollast värvi) ja ravimtaimena.
Kirjeldus
Kõrge peiulill on üheaastane taim, põõsasja kasvukujuga, kasvab 30–70 cm kõrguseks, kuid on olemas ka kuni 120 cm kõrguseks kasvavaid sorte. Vars on läbilõikes kandiline, lehed on sügavalt lõhestunud, osalehed lantsetjad. Õied suured ja pallikujulised, läbimõõduga 5–9 cm, kuigi mõni sort võib kasvatada ka 12–13 cm läbimõõduga õisi. Värvilt on need oranžid kuni oranžkollased, kollased või mõnel sordil ka kreemikad. On olemas rohkem ja vähem täidisõielisi sorte.
Õitseb maist novembrini. Eelistab päikeselist kuni poolvarjulist kasvukohta, toitainete- ja huumusrikast mulda.
Liigutamisel eritab omapärast vänget lõhna. Lõhna tõttu ei armasta teda ka kahjurid. Kõrge peiulill on meie tingimustes üks vastupidavamaid suvelilli.
Levik
Kõrge peiulill on pärit Mehhikost, metsikuna on leitud teda kasvamas Lääne-Mehhiko mägipiirkondade troopilistes okas-segametsades ja pilvemetsades 800–2300 m kõrgusel. Taim on levinud pea kõigis Kesk- ja Lõuna-Ameerika maades, nagu Belize'is, Costa Ricas, Guatemalas, Nicaraguas, Hondurases ja Panamas, Boliivias, Colombias, Ecuadoris, Guajaanas ning Venezuelas, Kuubal ja Jamaical.
Introdutseerituna kasvab Hiinas, paljudes Aafrika riikides ja Austraalias. Ilutaimena kasvatatakse kõikjal maailmas, aretatud on suur hulk sorte.
Ajaloost
Peiulill oli tuntud juba asteekidele, kes tundsid taime ja omistasid talle meditsiinilisi ja maagilisi omadusi. Vanim kirjalik ülestähendus peiulillest on Juan de la Cruzi ja Juannes Badianuse kirjutatud indiaani taimeraamatus 1552. aastast (nn Aztec Herbal või Badianuse käsikiri). Raamatu teatel kasutatakse peiulille luksumise vastu, välgutabamuse korral ja "kui tahetakse ületada jõge turvaliselt". Viimane kinnitab, et peiulille peeti ka maagiavahendiks.
Juba asteegid kasvatasid peiulille aedades ja aretasid seda, et saada suuremaid õisi. On kirjas, et 16. sajandil viisid hispaanlased asteekidelt saadud peiulilleseemned Hispaaniasse, kus taime hakati kasvatama kloostriaedades. Taim naturaliseerus sel ajal ka Põhja-Aafrikas.
Peiulilleõisi kasutatakse ka Indias usutseremooniatel. Kirjeldatud on, kuidas õitest tehakse vanikuid, millega kaunistatakse jumalate kujusid lõikuspüha ajal, samuti et õied on sama värvi nagu saagiks saadud mais ja piprakaunad.
Värvitaim
Ladina-Ameerikas, Lõuna-Aafrikas ja Sambias kasvatatakse peiulille tööstuslikult värvaine tootmiseks. Nii värsketest kui ka kuivatatud õitest saab keeta värvivedelikku, millega saab värvida villa-, siidi- ja tsellulooskiudu. Peiulill annab olenevalt peitsist toone kuldkollasest oranžini ja oliivrohekast kuni pronkspruunini.
Toidutaim
Mõnede kõrge peiulille sortide, näiteks 'Yellow Climax' õielehed on söödavad ning neid kasutatakse toidu garneerimiseks.
Kollast värvi, mida eraldatakse õielehtedest, saab kasutada ka toidu värvimiseks ja maitsestamiseks safrani asemel. Õitest tehakse kahesugust toiduvärvisegu: peenestatud kroonlehtedest tehtud pulbrit (inglise keeles marigold meal) söödetakse kodulindudele, et parandada nende liha ja munarebu kollasust. Õitest eraldatud vedelik (inglise keeles marigold extract) leiab eriti Lääne-Euroopas kasutust kollase-oranži toiduvärvina, mida lisatakse salatikastmetele, juustule, jäätisele ja muudele suure rasvasisaldusega toitudele, aga ka pagaritoodetele ja maiustustele.
Ravimtaim
Kogu taimel on tugev parasiitidevastane toime, samuti saab seda tarvitada rahustina, digestiivina ja diureetikumina. Seespidiselt kasutatakse seda seedehäirete puhul, koolikute ja kõhukinnisuse raviks.
Välispidiselt kasutatakse taimest tehtud preparaate haavandite, lamatiste, ekseemide ja muude nahakahjustuste raviks. Leevendab reumanähtusid. Just värsketest lehtedest tehtud pasta ravib nahamädanikke, furunkleid ja paiseid, ja lehekompressi kasutatakse kõrvavalu puhul.
Vastupidi lehtedele tehakse ravimpreparaate kuivatatud peiulilleõitest. Kuivatatud õisi kasutatakse kõhupuhituse leevendamiseks, neerude tegevuse ja uriinierituse parandamiseks ja ussirohuna. Droogikeedist kasutatakse köha raviks, ka mumpsi korral. Droogist tehakse kompressi silmapõletike ja nahahaiguste raviks.
Kõrge peiulille juur on lahtistava toimega.
Parfümeeria
Taime õitest ja lehtedest eraldatakse eeterlikku õli, mida lisatakse pisikestes kogustes parfümeeriatoodetele, et anda neile "roheluse" või "õuna" nüanssi.
Repellent
Peiulille kasvatatakse vahel aedades ja taimekasvandustes teiste kultuuride vahel selle kahjureid peletava toime pärast. Ta sisaldab mitmesuguseid keemilisi ühendeid, nagu tujoon, borneool, limoneen, mida paljud putukad ei talu. Tugev lõhn peletab lehetäisid, kedriklesti, karilasi, sääski ja kärbseid. Kui kapsaste ja porgandite lähedal kasvab peiulilli, kaob suur-kapsaliblikal ja porgandikärbsel tung muneda.
Antwerpeni markkrahvkond
Päritolu
Saksa-Rooma riigi keisri Otto II ajal loodi piki Lääne-Frangi riigi piiri (see piir kattus Schelde jõega) mitu marki. Esialgu oli mark piiratud piiriga Schelde jõel, aastal 994 lisas Utrechti Ansfried margile Texuandri.
Kõrge peiulill
Repellent
Peiulillega saab ravida nematoodidega saastunud mulda. Peiulilled sisaldavad ühendeid, mis meelitavad nematoode ligi. Kahjurid tungivad taime, see vallandab biokeemilised reaktsioonid, mille tulemusena tekkivate ainete mõjul kaotavad sissetungijad paljunemisvõime. Tasapisi nematoodide populatsioon hääbub. Tehakse isegi nii, et suve lõpus kaevatakse äraõitsenud peiulilled mulda, nii jääb neist mulda aineid, mis häirivad veel järgmistelgi aastatel nematoodide elutegevust.
Antwerpeni markkrahvkond
Ajalugu
11. sajandil oli Antwerpeni mark üks Alam-Lotringi hertsogi vasalle. Keiser Heinrich IV andis aastal 1076 margi Bouilloni Godefroyle. Pärast tema surma Akko piiramisel esimeses ristisõjas nimetati markkrahviks Limburgi Hendrik I.
Koosseis
Markkrahvkond koosnes (pärast Breda kaotamist) Antwerpeni, Herentalsi ja Lieri linnadest ning Arkeli, Rijeni, Geeli, Zandhoveni, Turnhouti ja Hoogstrateni kvartalitest.
Umbkotid
Süžee
Filmi peategelasteks on aferist Rain (Rain Tolk) ja filmilavastaja Andres (Andres Maimik), kes tahavad reklaamiäris kanda kinnitada.
Mägimänd
Mägimänd (Pinus mugo) on männiliste sugukonda männi perekonda kuuluv põõsakujuline okaspuu. Ta kuulub kaheokkaliste mändide hulka (alamperekond Pinus).
Kirjeldus
vasakul|pisi|Okkad ja käbid Mägimänd kasvab madala hargneva või maapinnal laiuva põõsana 1–3 (5) m kõrguseks.
Okste koor on õhuke, mustjashall või tuhkhall, vanematel puudel plaatjalt lõhenenud.
Võrsed on karvadeta, hallikasmustad kuni punakaspruunid, vagudega. Pungad on munajad, pruunide ja ligihoiduvate soomustega, kaetud valge vaiguga, 6–9 mm pikkused.
Okkad on kahekaupa, 3–6 (8) cm pikkused, tumerohelised, sirged või nõrgalt keerdus, püsivad võrsetel 3–6 aastat.
Isasõisikud on umbes 10 mm pikkused, helekollased või oranžikad, emasõisikud on üksikult kuni neljakaupa kobaras, violetjad. Käbid on 2,5–4 cm pikkused ja läbimõõduga 1–2 cm, munajad kuni ümarad, valminult läikivad ja kastanpruunid.
Seemned on 3–4 mm pikkused, mustad, ovaalsed, 7–12 mm pikkuse helepruuni tiivakesega. 1000 seemne mass on 5,5–8,3 g.
Levikuala ja ökoloogia
pisi|vasakul|Mägimännid [[Pirini rahvuspark|Pirini rahvuspargis Bulgaarias]] Mägimänd kasvab peamiselt 1400–2500 (Bulgaarias kuni 2700) m kõrgusel merepinnast, tihti metsade leviku ülemisel piiril. Kagu-Saksamaal ja Lõuna-Poolas laskub mägimänd ka kuni 200 m kõrgusele merepinnast ning kasvab madalates orgudes turvasmuldadel. Looduslik levikuala on jagunenud järgmiste Kesk- ja Kagu-Euroopa mägede vahel:
Mägimänd on väga vastupidav tugevatele tuultele, lume raskusele, laviinidele (tal on väga painduvad oksad) ning talvekülmadele, taludes miinuskraade kuni –34...–40 °C.
Mägimänd eelistab kasvada valgusküllases kasvukohas, kuid kasvupinnase suhtes pole eriti nõudlik. Ta talub küllalt hästi põuda ning kasvab kergematel liivmuldadel, märgadel turvasmuldadel, kivistel ja rasketel savimuldadel. Mullad võivad olla nii happelise kui ka aluselise reaktsiooniga ning nende lähtekivimiteks on karbonaatkivimid või silikaatsed mineraalid.
Mägimändi on introdutseeritud laialdaselt Euroopas, Kanadas, USAs, Uus-Meremaal ja Tadžikistanis.
Levilas esineb sademeid aastas keskmiselt 800...2000 mm. Aasta keskmine õhutemperatuur on vahemikus –2...+7 °C. Soojemate kuude keskmised maksimumtemperatuurid tõusevad suvel kuni +8...+17 °C ning külmemate kuude keskmised miinimumtemperatuurid langevad talvel kuni –12...–7 °C.
Mägimänd annab looduslikke hübriide sageli konksmänniga ja hariliku männiga ning harvem soomusmänniga ja musta männiga.
Paljunemine
pisi|vasakul|Isasõisikud ja valmimata käbid Mägimänd on ühekojaline taim ning paljuneb seemnetega. Käbikandvus algab päris noorelt, 6–10 aasta vanuselt. Tolmlemine toimub maist kuni juulini sõltuvalt mägimänni kõrgusest merepinnast. Käbid valmivad 15–17 kuud hiljem, tolmlemisele järgneva aasta septembris-oktoobris. Seemned varisevad novembrist kuni kevadeni. Käbid varisevad järk-järgult, ühe kuni kahe aasta jooksul pärast seemnete varisemist. Head seemneaastad korduvad kolme kuni nelja aasta järel.
Kasutamine
Mägimänni puit on tugev ja raskesti töödeldav ning omab peamiselt kohalikku tähtsust küttepuudena. Pungasid katval vaigul on palsameerivad omadused. Vähesel määral toodetakse okastest destilleerimismeetodil männiõli ning Bulgaarias kasutatakse okkaid tee valmistamisel. Käbisid kasutatakse alkohoolsete destillaatide maitsestamisel.
Kasvatamine Eestis
pisi|vasakul|'Mops' Euroopas populaarne mägimänd toodi Eestisse 19. sajandil ja on siin üsna laialdaselt levinud. Ta pole nõudlik pinnase suhtes ning on meil täiesti külmakindel. Teda leidub peaaegu kõikides meie asulate parkides ja koduaedades. Hiiumaal, Pärnus ja Kloogal kasvatatakse mägimändi mereäärsetel luidetel. Suuremate kogumikena on mägimändi kasvatatud Kubja, Kuusnõmme ja Vigala metskonnas ning Tallinna–Tartu ja Tallinna–Peterburi maantee ääres. Seemned on olnud üsna kõrge kvaliteediga.
Viimastel aastatel on meil kasvavatele mägimändidele liiga teinud punavöötaud, mille laastava mõju all on Eestis veel must mänd (Pinus nigra) ja harilik mänd (Pinus sylvestris).
Prantsusmaa siseministrite loend
Siin on loetletud Prantsusmaa siseministrid.
Kevin De Bruyne
Kevin de Bruyne (sündinud 28. juunil 1991 Drongenis) on Belgia jalgpallur.
Ta mängib poolkaitsjana Inglismaa kõrgliiga klubis Manchester City ja Belgia jalgpallikoondises.
Varem on ta mänginud sellistes klubides nagu Genk, Chelsea, Bremeni Werder ja Wolfsburg.
2015. aastal valiti ta Belgia aasta sportlaseks.
Klubikarjäär
De Bruyne alustas elukutselise jalgpalluri karjääri 2008. aastal Belgia klubis Genk.
2008–09 hooajal võitis ta klubiga Belgia karika ja tuli 2010–11 hooajal Belgia kõrgliiga meistriks.
2012. aastal liitus ta Inglismaa klubiga Chelsea.
Hooaja 2012–13 mängis De Bruyne laenul Bundesliga klubis Bremeni Werder, kus ta valiti liiga parimaks noormängijaks.
2014. aastal ostis belglase VfL Wolfsburg, kus ta võitis esimesel hooajal Saksamaa karika ja valiti Bundesliga hooajal parimaks mängijaks.
2015. aasta Saksamaa superkarika turniiril aitas De Bruyne oma koduklubil alistada Müncheni Bayerni penaltiseerias.
2015. aasta suvel liitus De Bruyne Inglismaa kõrgliiga klubiga Manchester City, kus kohe esimesel hooajal võitis klubiga Football League Cup'i, kui finaalis alistati lisaajal Liverpool.
2016. aasta sügisel lõi ta UEFA Meistrite Liiga grupifaasis värava karistuslöögist Hispaania klubile Barcelona, kui inglased võitsid kodus 3:1. 2016–17 Premier League'i hooajal jagas De Bruyne 16 resultatiivset söötu, mis oli terve liiga parim näitaja.
Hooajal 2017–2018 tuli ta Manchester Cityga Inglismaa meistriks. Samal hooajal valiti ta Premier League'i hooaja sümboolsesse koosseisu. 2018–19 tuli ta Manchester Cityga teist korda Inglismaa meistriks.
Koondisekarjäär
Samuti on ta koondises mänginud 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
Katusepilbas
pisi|Pilpad, pakk ja liimeister pisi|Pilpapink kahe tulbaga, üks on fikseeritud, teine teljel liikuv, nii et pingil istudes saab tulba alumise otsa jalatoe vastu surudes pilpalõmmi kinni hoida. Pilpaid saab kiskuda ka tavalise liimeistriga pisi|Kuusest pilpad ja lõmm. Ühe ruutmeetri katuse jaoks kulub ligi sada pilbast Katusepilbas ehk katuselaast on pakust (pilpalõmmist) lõigatud õhuke puidutükk, millest mitmes kihis ja ülekattega ladumisel moodustatakse katusekate. Esimesi katusepilpa lõikemeistreid leidus Eesti aladel juba 17. sajandil, kuid laiemalt hakkas pilpakiskumine levima 19. sajandi teisel poolel, mil elujärje paranedes ja rehepeksumasina levides (ei saanud enam katusele sobivaid õlgi) hakati õlgkatuste asemel ehitama pilbaskatuseid. 20. sajandi algul oli Eestis ligi pooled, Lõuna-Eestis aga valdav osa katuseid tehtud pilbastest või laastudest.
Materjal
Katusepilpad kistakse valdavalt männist, aga sobivad ka kuusk ja haab, pilpaliimeistri ja pilpapingi ehk pilpajärje abil. Haava puuduseks on selle muudest puiduliikidest lühem vastupidavus, kuuse puhul on raske leida oksavaba materjali, männil pärast kuivamist poorid ei sulgu (erinevalt kuusest).
Pilpad kistakse toorest puust, seisnud ja juba kuivanud puitu leotatakse paar nädalat vees. Levinud mõõtmed pilpal on pikkus 17 tolli (43 cm), laius 2,5 tolli (5 cm), männipilpa paksus 1/8 tolli (3 mm), haavapilbas kaks korda paksem. Toorest puidust saab siledamad pilpad, mida on ka kergem kiskuda. Ühe ruutmeetri katuse saamiseks kulub ligi sada pilbast.
Klaas (perekonnanimi)
Klaas on eesti perekonnanimi.
2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Klaas 315 inimesel: 150 mehel ja 165 naisel. Perekonnanimede levikult oli Klaas meeste puhul 464. kohal ja naiste puhul 448. kohal. Levinuim oli see Hiiu maakonnas, kus sellenimelisi oli maakonna 10 000 elaniku kohta 13,32.
Katusepilbas
Valmistamisviisid
Eristatakse ka pilbast laastust: esimest lõigatakse käsitsi, teist masinaga. Kuna käsitsi lõigatud pilpad järgivad puusüüd ja ei lõhesta kiudusid, kestab pilbastest valmistatud katus kauem.
Vastupidavus
Puitkatus võib vastu pidada 40–60 aastat, aga on teada ka sada aastat vastu pidanud puitkatused. Kestvus sõltub materjalist, lõikeviisist, paigaldusest, tihedusest, asukohast, hooldusest, katuse kaldest ja õhusaastest. Kui muud liiki puitkatuseid kaetakse sageli tõrvaga, siis pilbaskatust ei tõrvata, küll aga võib seda soovi korral katta Rootsi punasega.
Padova hertsog
pisi|Hertsog Jean-Thomas Arrighi de Casanova vapp. Padova hertsog (Duc de Padoue) oli tiitel, mille Napoleon I andis kindral Jean-Thomas Arrighi de Casanovale 19. märtsil 1808.
Padova hertsogid on olnud:
Gottfried Schnabel
Isiklikku
Tema vend Christoph Schnabel oli Haljala Püha Mauritiuse koguduse õpetaja.
Tüümuse epiteeli retikulaarrakud
Tüümuse epiteeli retikulaarrakud (ka tüümuse epiteliotsüüdid; ladina keeles epitheliocytus reticularis, inglise keeles thymic epithelial reticular cells; lühend ERC) on tüümuse struktuurides, nii tüümuse koores kui ka tüümuse säsis tuvastatavate tuumaga rakkude koondnimetus.
Tüümuse epiteeli retikulaarrakud on ühendatud desmosoomide abil ja moodustavad võrgustiku, koos tümotsüütidega aga tüümuse parenhüümi ja tüümuse mikrokeskkonna.
Tüümuse epiteeli retikulaarrakkude sekretoorsete osade funktsioonideks on tüümuse hormoonide (tümuliin, tümopoietiin) sekretsioon, tagamaks lümfotsüütide paljunemise ja küpsemise. Osade retikulaarrakkude ülesandeks on tümotsüütide ja antigeenide kokkupuutumise takistamine.
Liigitus
Tüümuse epiteeli retikulaarrakud liigitatakse 6 rakutüübiks:
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Epithelial reticular cell seisuga 2.12.2014.
Radikaaldemokraatlik Partei (India)
Radikaaldemokraatlik Partei oli Indias aastatel 1940 kuni 1948 tegutsenud erakond.
1946. aastal kiitis erakond oma kongressil heaks Roy koostatud "Radikaaldemokraatia printsiibid", mille edasisel arutamisel jõuti järeldusele, et parteipoliitika ei sobi kokku RDP poolt toetatud "organiseeritud demokraatia" ideaaliga. Sellest tulenevalt saadeti erakond 1948. aastal laiali ning asutati Radikaalne Humanistlik Liikumine, mis jätkas Roy ideede propageerimist.
Roy, kes oli pettunud nii kodanlikus esindusdemokraatias kui ka kommunismis, seadis ülimaks väärtuseks üksikisiku vabaduse ja nägi uue poliitilise süsteemi alusena üleriigilise rahvakomiteede võrgustiku loomist, mis haaraks kogu elanikkonda ja mille kaudu riik oleks pidevalt kogu ühiskonna demokraatliku kontrolli all.
"Selleks, et muuta demokraatia efektiivseks, peab võim jääma alati rahva kätte ning peavad olema viisid ja meetodid, et rahvas saaks oma suveräänset võimu kasutada efektiivselt, mitte perioodiliselt, vaid päevast-päeva," kirjutas Roy oma teesides.
"Mõistes, et vabadus on kokkusobimatu võimu kontsentreerumisega, taotlevad radikaaldemokraadid võimu laialdasimat hajutamist," rõhutas ta.
Veržuva
pisi| Veržuva on Vilniuse linnaosa, mis asub linna kirdeosas Antakalnise valla territooriumil. Veržuva piirneb lõunas Smėlynėga, idas Žemoji Veržuvaga ja Vinciūniškėsega, kirdes Žemieji Karačiūnaiga, läänes üle Nerise Staviškėsega ja põhjas samal moel Ožkiniaiga.
Linnaosa asub samanimelise oja kaldal, Antaviliai metsa ja Kairėnai metsa vahel. Kagupoolsem osa jääb Veržuva hüdrograafilisele kaitsealale. Linnaossa jääb kaks aianduskooperatiivi.
XVIII sajandi teisel poolel rajati Veržuva alamjooksule suur majand. Aastal 1905 oli tegemist Mickūnai valda jäävad Tyszkiewiczitele kuuluva asulaga, kus oli 17 elanikku.
Tuuled Tartumaalt
Tuuled Tartumaalt oli aastatel 1986–1993 Kanadas Torontos ilmunud eestikeelne ajakiri, Toronto Tartlaste Seltsi häälekandja. Toimetaja oli Ene Runge.
Ajakiri ilmus kaks korda aastas.
Itaalia institutsiooniline referendum
pisi|Tulemused provintsi kaupa Itaalia institutsiooniline referendum korraldati 2. juunil 1946 ning sellega lõpetati 85 aastat kestnud Itaalia kuningriik ja Itaaliast sai vabariik.
Pärast Itaalia ühinemist 1861. aastal sai Itaaliast kuningriik, riigipeaks oli Sardiinia kuningas Savoia dünastiast.
25. juunil 1944 teatas Umberto II, et pärast sõja lõppu organiseeritakse Itaalias Põhiseaduslik Assamblee, et koostada põhiseadus ja valida Itaalia institutsioon.
1. märtsil 1946 andis peaminister Alcide De Gasperi valitsus nõusoleku referendumi korraldamiseks, küsimusega "Vabariik või monarhia?". 12. märtsil kuulutas valitsus referendumi kuupäevaks 2. juuni. 25. aprillil toimunud Kristlike Demokraatide konverentsil avastati, et 60% partei liikmetest toetas vabariiki, 17% monarhiat ja 23% olid neutraalsed. 9. mail 1946 loobus Vittorio Emanuele III lõplikult troonist, andes võimu üle Umberto II-le.
Referendumi küsimus oli lihtne – vabariik või monarhia. Referendumil ei osalenud Bolzano, Trieste ja Gorizia provintsid. Referendum toimus samaaegselt parlamendivalimistega. Lõpuks jäi peale vabariik – 12 717 923 häälega (54,3%) monarhia (10 719 284 häält ehk 45,7%) vastu. Tulemused näitasid suuresti Itaalia lõhet – industrialiseerunud Põhja-Itaalia toetas vabariiki, samas ruraalsem Lõuna-Itaalia toetas monarhiat. Kõige suurem toetus vabariigile oli Trento provintsis (85%), monarhiale Napoli provintsis (78,9%). Suurematest linnadest toetasid monarhiat vaid Rooma (53,83%) ja Napoli (79,94%).
6. juunil 1946 kuulutati välja Itaalia vabariik. Umberto II keeldus kaotust tunnistamast, väiteks, et oli ministrite riigipöörde ohver ja referendum oli tema vastu võltsitud. Ka mõned monarhistid kavandasid jõuga vabariigi väljakuulutamist takistada, üheks plaaniks oli Umberto II saatmine Napolisse, kus ta kuulutanuks välja teise valitsuse, mispeale algaks Itaalias kodusõda, lootuses, et sõjavägi jääb truuks Savoiadele. Umberto aga keeldus, öeldes: "Minu kuningakoda ühendas Itaalia, see ei jaga seda." 12. juunil lõppes tema 34-päevane valitsusaeg, 13. juunil kell 15 lahkus ta Rooma Quirinale lossist ja läks Ciampino lennujaama, lennates Portugali. Itaalia ajutiseks riigipeaks sai peaminister Alcide De Gasperi kuni 28. juunini, kui parlament valis uueks riigipeaks Enrico de Nicola.
Dott
pisi|Alaline tulepesa [[Mannerheimi liinil Teise maailmasõja Talvesõjast]] Dott (vene keeles долговременная огневая точка, lühend ДОТ) on militaarehitis, permanentne tulepesa, püsitulepunkt. Kuulipilduja või suurtükiga varustatud raudbetoonist või soomustarinditest püstitatud rajatis, harilikult kindlustusvööndi element.