cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Andres Tinno
Ta oli aastatel 2009–2013 Kaarma vallavolikogu liige ja rahanduskomisjoni esimees, aastatel 2013–2014 oli ta Kaarma vallavanem. Pärast Kaarma, Kärla ja Lümanda valla ühinemist detsembris 2014 sai temast Lääne-Saare valla esimene vallavanem. Eesti omavalitsuste haldusreformi tulemusena 2017. aastal oli ta kuni 17. oktoobrini 2021 Saaremaa valla volikogu liige.
Polükarpsed taimed
Polükarpsed taimed on taimeliigid, mis viljuvad elu vältel rohkem kui üks kord. Vaid üks kord viljuvad taimed on monokarpsed taimed.
Loomariigis on sarnane mõiste iteropaarsus.
Teema (haldusüksus)
pisi|300px|Teemad Anatoolias aastal 950
Teema oli Bütsantsi haldusüksus.
Teemade süsteem loodi 7. sajandi keskel Väike-Aasias pärast muslimite vallutusretki Bütsantsi aladele. Uued haldusüksused asendasid varasemad Rooma provintsid, mille loomisel osalesid Diocletianus ja Constantinus Suur. Teemade süsteem saavutas oma haripunkti 9.–10. sajandil, mil vanad teemad jaotati väiksemateks ja vastvallutatud aladele loodi uued. Haldussüsteemi muudeti märkimisväärselt 11. ja 12. sajandil, kuid termin jäi veel mingil määral kasutusse kuni keisririigi lõpuni (1453).
Teemasid juhtisid otse keisririigi administratsioonile alluvad strateegid, kellel oli nii sõjaline kui ka tsiviilvõim. Sõdurite maale asustamisega oli võimalik moodustada sõjaväekohuslastest maakaitsevägi (stratioodid). Uusasunikud said endale päritava maavalduse, mille abil pidid nad endale nii elatist teenima kui ka sõjavarustuse hankima.
Rudolf IV (Hachberg-Sausenberg)
Hachberg-Sausenbergi markkrahv Rudolf IV (1426 või 1427, Röttelni linnus – 12. aprill 1487, Röttelni linnus) oli markkrahv Wilhelmi ja Montfort-Bregenzi Elisabethi poeg.
1441. aastal loobus Rudolfi isa Rudolfi ja tema venna Hugo kasuks troonist. Kuna nad mõlemad olid sel ajal alaealised, asus nende eestkostjana valitsusse nende onu Freiburgi krahv Johann. Hugo suri 1444. aastal.
Rudolf oli Hachberg-Sausenbergi markkrahv aastast 1441 ja Neuenburgi krahv aastast 1447.
Abielu ja lapsed
Rudolf oli abielus Marguerite de Vienne'iga. Naine tõi abiellu Sainte Croix linnuse ja muud Burgundia vara. Nad said vähemalt kaks last: poja Philippi ja tütre Katharina.
Ehitustegevus
Rudolf IV laiendas Badenweileri linnust ja Röttelni linnust. Viimasele lisas ta alumise värava välismüüris. Aastatel 1479-1482 ehitas ta uuesti üles Schopfheimi linnakiriku, mis oli maha põlenud. Ehitustegevuse jälgi on Weitenau kloostrikirikus ning Röttelni ja Egringeni kirikutes.
Riigi laienemine
8. septembril 1444 andis Freiburg-Neuenburgi krahv Johann Badenweileri kreisi, sealhulgas Badenweileri linnuse oma õepoegadele Rudolf IV-le ja Hugole. Badenweileri, Röttelni ja Hachberg-Sausenbergi kreisid moodustasid seejärel peaaegu pideva Markgräflerlandi ala Baselist põhjas ja Freiburgist lõunas.
Freiburg-Neuenburgi krahv Johannil oli kuus last, kuid kõik nad surid lapseeas.
1447. aastal loovutas Freiburg-Neuenburgi Johann Neuenburgi krahvkonna, sealhulgas linnuse Rudolfile. Pärast Johanni surma (19. veebruaril 1458) päris Rudolf veel valdusi Burgundia vabakrahvkonnas.
Diplomaat
1451. ja 1452. aastal saatis Rudolf kuningas Friedrich III-t tema kroonimisteekonnal Rooma. 1454. aastal külastas teda Röttelni linnuses hertsog Philippe Hea. 1458. aastal määrati ta Burgundia hertsogi õukonnas nõunikuks ja kammerhärraks. Ta oli omamehelik kuju, kus teda tunti kui Marquis de Rothelin.
1467. aastal määras Burgundia hertsog Charles Südi ta Luksemburgi kuberneriks. 1468. aastal vahendas ta Tirooli hertsogi Sigismundi ja Vana Šveitsi Konföderatsiooni vahelist vaidlust.
Püüd kaitsta oma valdusi Badenis
Rudolf oli teadlik, et tema positsioon Saksa-Rooma riigi vasallina ühelt poolt ja tema Burgundia huvid teiselt poolt võivad viia ta ohtlikku olukorda. Badeni valduste perekonnas hoidmiseks pidas ta läbirääkimisi Badeni markkrahvi Karl I ja selle poja Albrechtiga. Veidi enne Rudolfi surma jäi mõneks ajaks Rudolfi õukonda Karl I pojapoeg ja Christoph I poeg Philipp I. Läbirääkimised ei jõudnud Rudolfi eluajal lõpuni, kuid Rudolfi poeg Philipp jätkas läbirääkimisi Christoph I-ga ja 1490. aastal jõuti kokkuleppele.
Kahelikolmetine leht
pisi|[[Salu-siumari|Salu-siumarja leht]] Kahelikolmetine leht on liitleht, mille kolm lehekest omakorda koosnevad kolmest lehekesest.
Öördi õpperada
Öördi õpperada on Soomaa rahvuspargis Iia külas Põhja-Sakala vallas Viljandi maakonnas asuv õpperada. pisi|Öördi raba
Raja tutvustus
Öördi õpperada on 2,4 kilomeetrit pikk ning juhatab Öördi järveni, mis on Soomaa ainus järv. See on jäänukjärv kunagisest jääjärvest. Järve pindala on 4,4 ha.
Öördi raba on tekkinud sügavaveelise järve kinnikasvamisest ning raba turbalasund ulatub 9,5 meetri sügavusele.
Vaatamisväärsused
Öördi õpperaja peamisteks vaatamisväärsusteks on Öördi raba ja Öördi jäänukjärv. Matkaraja alguses on lõkkeplats ning parkla.
Bogislaw II (Pommeri)
thumb|
Bogislaw II (u. 1177 - 23. jaanuar 1220) oli Pommeri-Stettini hertsog 1187. aastast kuni oma surmani.
Elu
Bogislaw II oli Bogislaw I ja selle teise naise, Mieszko III Stary tütre Anastazja poeg. Ta oli alaealine, kui tema isa 1187. aastal suri. Bogislaw ja tema vend Kasimir II seisid nende ema ja Swantiboriidide kõrvalliinist kastellaan Wartislaw Swantiboriczi eestkoste all, keda ametlikes dokumentides nimetatakse kuberneriks või vicedominus terrae.
Pärast nurjunud katset Taani suveräniteedi alt väljuda pidid Anastazja ja tema pojad minema Taani, et Taani kuningas isiklikult läänistaks Pommeri. Taani mõju üks tagajärg oli see, et sõja ajal Rügeni Jaromar I vastu tehti Jaromar eestkostjaks ja halduriks, asendades Wartislawi, ning Nyborgi rahuga kaotas Pommeri vaidlusalused alad Wolgasti ja Loitzi ümbruses.
1209. aastal alustasid Pommeri hertsogid järjekordset sõda Jaromar I ja tema kaitsel õitsva Stralsundi linna vastu. Ka see sõda oli edutu ja konflikt lahendati Taani 1216. aasta Maapäeval. Taani suveräänsust kinnitati ja sidemeid Taaniga tugevdati abieluga Kasimiri ja Taani printsessi Ingardise vahel.
Varsti pärast seda puhkes sõda Taani ja Brandenburgi vahel. Markkrahv Otto II võitis Roskilde Peteri juhitud Taani armeed ja okupeeris Pommeri. Kuid ta ei suutnud püsivalt Pommerit nõuda ja see jäi Taani suveräänsuse alla. Järgnenud troonivaidluse ajal Hohenstaufenist Švaabi Philippi ja Welfist Otto IV vahel haaras Taani kuningas Valdemar II kontrolli Põhja-Saksamaal. Taani jõudis oma võimsuse tippu ja Valdemar valitses kui taanlaste, slaavlaste, jüütide ja nordalbingialaste kuningas. Seda okupatsiooni tunnistas isegi keisririik, selles mõttes, et kui Welfist keiser Otto IV asus Weißensees liitu markkrahv Albrecht II-ga, asus Valdemar liitu Hohenstaufenist keisri Friedrich II-ga. 1214. aastal Metzis läänistas Friedrich II Valdemarile kõik saksa ja slaavi territooriumid Elbe ja Elde jõgedest põhjas ning selle läänistuse kinnitas paavst.
Brandenburg ründas Valdemari saksa territooriume, kuid Valdemar ja Pommeri hertsogid tõrjusid need rünnakud. Pärast seda edu ja piirimuudatusi Rügeniga 1216. aastal hakkas Pommeri tugevnema ja õitsema. Hertsogite suveräänsus Gützkowi ja Demmini üle oli tagatud ning majandust ja kultuuri elavdati saksa asunike sisserändega ja Jaromar I asutatud Eldena kloostriga. Tähtis oli ka piiskop Christiani kohalolek, kes pööras usust taganenud preislased tagasi. Christian ja hertsogid taasasustasid tühjaksjäänud Dargun kloostri. 1218. aastal suri nõrk Kammini piiskop Sigwin ning tema järglaseks sai praost, jõulisem Konrad II. Bogislaw ühines ristisõjaga preislaste vastu.
Kasimir II suri 1217. aastal palverännakul Pühale maale. Pärast Kasimiri surma valitses Bogislaw üksi. See periood oli enamasti rahulik.
Romano Canavese
Romano Canavese kõrgus merepinnast on keskmiselt 270 meetrit. Asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Romano Canaveses asuvad Canton Moretti ja Cascine di Romano asulad.
Romano Canavese piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Ivrea, Mercenasco, Pavone Canavese, Perosa Canavese, Scarmagno ja Strambino.
Romano Canaveses on sündinud praegune Vatikani kardinal-riigisekretär Tarcisio Bertone. 19. juulil 2009 võõrustati paavst Benedictus XVI ja 50 000 palveränduri külaskäiku.
17. märtsil 2010 sai paavst Benedictus XVI Romano Canavese aukodanikuks.
Pax Britannica
pisi|[[Briti impeerium 1886. aastal]] Pax Britannica (ladina keeles 'Briti rahu', mis võttis eeskuju Pax Romanast) oli suhtelise rahu periood suurriikide vahel umbes aastatel 1815–1914, mille jooksul Briti impeeriumist sai ülemaailmne hegemooniline võim, mis võttis omaks "globaalse politseiniku" rolli.
Glynni maakond
Glynni maakond (Glynn County) on maakond Ameerika Ühendriikides Georgia osariigis.
Schilling (Kaliküla)
Schilling (saksa keeles Schilling a. d. H. Kalliküll, ′Schilling Kaliküla kojast′, vene keeles Шиллинг) oli Taanist pärit aadlisuguvõsa.
Glynni maakond
Maakonna halduskeskus on Brunswick.
Schilling (Kaliküla)
Ajalugu
Suguvõsaliin saab alguse XVII sajandil elanud Taani majori Johann Friedrich Schillingiga. Tema pojapoeg Johann Schilling (1708−1764) siirdus XVIII sajandi 1. poolel Venemaale, kus astus mereväeteenistusse ja sai mereväekapteniks. 1763. aastal tõsteti ta pärusaadliku seisusse. Tema vanem poeg Johann Christopher von Schilling (1735−1770) tõusis sõjaväeteenistuses kindralporutšikuks ja oli Moskva komandant. Viimase lesk Christine Wilhelmine (sündinud von Pistohlkors) (1731−1789) omandas 1788. aastal Tartumaal Kaliküla pandimõisa, mis kirjutati Schillingite pärusvalduseks 1796. aastal ja mis jäi suguvõsa kätte 1824. aastani. Tema noorem poeg leitnant ja kammerhärra Johann Christopher von Schilling (1769−1839) võeti esmalt Liivimaa kubermangu aadlisuguvõsaraamatusse ja seejärel 12. jaanuaril (vkj) 1797 Liivimaa rüütelkonna aadlimatriklisse. Suguvõsa suri välja XIX sajandi 1. poolel.
Glynni maakond
Ajalugu
7. juulil 1742 toimus seal aladel Austria pärilussõja raames sõjaline kokkupõrge inglise ja hispaania vägede vahel.
Maakond moodustati 1777. aastal. See nimetati inglise advokaadi John Glynni (1722–1779) järgi, kes toetas House of Commons liikmena USA iseseisvusliikumist.
2009. aastal toimus maakonnas massimõrv, mille käis suri 8 inimest ja 1 sai vigastada.
2020. aastal pälvis laialdast tähelepanu juhtum, kus maakonnas tulistati surnuks tervisejooksu tegev 25-aastane afroameeriklane Ahmaud Arbery.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 79 626.
Rahvaarvu muutus (hinnanguline 1. juuli seisuga) :
2010. aasta rahvaloenduse järgi olid 67,6% elanikest valgenahalised ja 26,0% mustanahalised.
Sakste Mats
Sakste Mats : armsale rahwale ajawiiduks ja Balti sakstele suureks kiiduks kirjapandud, oli satiirileht, mis ilmus 1908. aastal Tallinnas.
Sakste Mats oli järjeks 1907. aastal ilmunud satiirilehele Matside Mats. Sisuks olid jutustused, humoreskid ja karikatuurid.
Toimetas Jakob Ploompuu.
Ajakirja trükiti Tallinnas Voldemar Ehrenpreisi (Woldemar Constantin Ehrenpreis) trükikojas. Väljaande maht oli 8 lk ja müügihind 5 kopikat.
Ilmus vaid 1 number.
Edasi ilmus satiirileht nimega Matsi poeg Ats.
Vaata lisaks
"Meie Mats" (1902) > "Nalja Madis" (1903) > "Nalja Liisa" (1904) > "Meie Matsi vastane" (1905) > "Uus Meie Mats" (1906) > "Meie Mats" > "Päris Meie Mats" (1907) > "Matside Mats" (1907) > "Sakste Mats" (1908) > "Matsi poeg Ats" (1908) > "Matsi poeg Mats" (1908) > "Meie Mats Ise" (1908) > "Vana Meie Mats" (1914)
Novotrojitske
Novotrojitske on kohanimi.
Tulekindel savi
Tulekindluse järgi jaotatakse savi kolme rühma: tulekindel (sulamistemperatuur 1580 °C ja kõrgem), raskesti sulav (1580–1350 °C) ja kergesti sulav (alla 1350 °C). Tulekindel savi koosneb põhiliselt kaoliniidist ja hüdrovilkudest koos kvartsilisanditega.
Nõukogude Liidu kontrollkomisjon Saksamaal
pisi|220px|Nõukogude kontrollkomisjoni Saksamaal peakorter [[Karlshorstis]] pisi|220px|Nõukogude kontrollkomisjoni Saksamaal liikmed 11. novembril 1949 pisi|220px|Nõukogude kontrollkomisjoni Saksamaal esimees armeekindral [[Vassili Tšuikov õnnitlemas Saksa DV presidenti Wilhelm Piecki seoses tema 75 aasta juubeliga (1951)]]
Nõukogude Liidu kontrollkomisjon Saksamaal (vene keeles Советская контрольная комиссия в Германии; saksa keeles Sowjetische Kontrollkommission) oli sõjalise administratsiooni kontrollkomisjon endise Nõukogude okupatsioonitsooni territooriumil moodustatud Saksa Demokraatlikus Vabariigis. Eksisteeris aastatel 1949–1953.
Nõukogude kontrollkomisjon Saksamaal loodi NSV Liidu Ministrite Nõukogu määruse 10. oktoobrist 1949 alusel oma tegevuse lõpetanud Nõukogude sõjalise administratsiooni Saksamaal asemele.
Nõukogude kontrollkomisjoni Saksamaal esimeheks määrati armeekindral Vassili Tšuikov. Kontrollkomisjonis oli 1949. novembri seisuga 3831 koosseisulist töötajat.
NSV Liidu ülemkomissari aparaat
Mais 1953 Nõukogude kontrollkomisjon Saksamaal lõpetas oma tegevuse, kuid kohe loodi selle asemele uus ametkond – NSV Liidu ülemkomissari aparaat. NSV Liidu ülemkomissariks määrati Vladimir Semjonov, kes enne seda töötas Nõukogude kontrollkomisjoni Saksamaal esimehe poliitilise nõunikuna. Ühtlasi sai Semjonovist ka Nõukogude Liidu suursaadik Saksa DV-s.
20. septembril 1955 kirjutasid Nõukogude Liit ja Saksa DV alla kahepoolsele lepingule, milles tunnistati Saksa Demokraatliku Vabariigi suveräänsust. Pärast seda lõpetas NSV Liidu ülemkomissari aparaat oma tegevuse. Kontroll Saksa DV võimuorganite üle lasus siitpeale Nõukogude Liidu saatkonnal, seejuures olukorras, kus Saksa DV territooriumil paiknes Nõukogude väegrupp Saksamaal.
Perifeeria
pisi|[[Mongoolia]] Perifeeria on riigi või muu piirkonna pealinnast või tähtsast keskusest kaugel asuv ja selle mõjudest kõrvale jääv piirkond. Sõna "perifeeria" võib tähendada ka majanduslikult vähem arenenud maad.
Erich Martens
Erich Martens (28. august 1911 Pärnu – ?. september 1944 Läänemeri) oli eesti karikaturist ja kunstnik.
Õppis Pärnu Ühisgümnaasiumi humanitaarharus, mille lõpetas 1930. aastal. Alates 1932. aastast õppis Pallases. Joonistas karikatuure ajalehtedele Vaba Maa ja Uus Maa. Samuti paljud tema karikatuurid ilmusid raamatus “Pärnumaa kõverpeegel” (1933). Oma karikatuuridel kasutas pseudonüümi Ero.
Põssarivka (Vinnõtsja rajoon)
Põssarivka (ukraina keeles Писарівка) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Vinnõtsja rajoonis. Elanike arv on 550. Pindala on 0,96 km².
Hassel (Nienburg)
thumb|Hasseli kirik
Hassel (Weser) on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Nienburgi kreisis. Valla pindala on 17,6 km². 31. detsembril 2017 elas seal 1791 inimest.
Gordoni maakond
Gordoni maakond (Gordon County) on maakond Ameerika Ühendriikides Georgia osariigis.
Maakonna halduskeskus on Calhoun.
Wello Uuskyla
1956–1974 pidas ta oma arhitektuuribürood. Pärast seda töötas viis aastat Norrköpingis ringkonnaarhitektina ja viis aastat Lilla-Edetis linnaarhitektina. Viimased aastakümned elas ta Kungälvis, kus tegeles selle vanalinna uurimisega ja oli kunstiringi juhendaja.
Gordoni maakond
Ajalugu
Maakond moodustati 1850. aastal.
Wello Uuskyla
1953. aastal astus ta Göteborgis Eesti Üliõpilaste Seltsi.
Gordoni maakond
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 55 186.
Rahvaarvu muutus (hinnanguline 1. juuli seisuga) :
Wello Uuskyla
Uuskyla projekteeritud on Kungälvis hotell ja restoran Fars Hatt, ta on täiendanud ja laiendanud Falkenbergis Grand Hotelli ja elamuid, Kungälvis asuvat kaubanduskeskust, Örsåsi munitsipaalkooli. 1964. aastal sai Falkenbergi keskuse linnaplaneeringu võistlusel II koha.
Wello Uuskyla joonistusi ja maale on eksponeeritud Göteborgi, Stockholmi ja Toronto kunstinäitustel. Oma karikatuuridel kasutas ta pseudonüümi NAAK.
Ta oli abielus ja tal oli kolm last.
Molekulaarjuhtivus
Molekulaarjuhtivus (G) on molekulaarelektroonikas kasutatav füüsikaline suurus, millega iseloomustatakse üksikmolekuli võimet transleerida elektrone ühelt elektroodilt teisele.
Ühikud
Erijuhtivus on materjali üks olulisemaid parameetreid, mille järgi neid jagatakse juhtideks, pooljuhtideks ja dielektrikuteks. Erijuhtivust defineeritakse kui σ = I/U × L/S, kus I on voolutugevus, U – pinge, L – juhi pikkus ja S on selle juhi ristlõike pindala. Kuna üksikmolekuli pikkuse ja ristlõike pindala määramine on peaaegu võimatu, kasutatakse molekulaarjuhtivuse iseloomustamiseks paremini defineeritud elektrijuhtivuse mõistet G = I/U.
Molekulaarjuhtivuse ühikuks on G0, mida defineeritakse kui G0 = 2e2/h, kus e on elektroni laeng ning h – Plancki konstant. Seda ühikut kasutatakse kvantpunktsüsteemide iseloomustamiseks. Kvantpunktsüsteemid on süsteemid, kus kaks elektroodi on ühendatud elektroni ülekandjaga. Elektroni ülekandja elektrijuhtivus G0 vastab kvantpunkt süsteemiolekule, kus 100% elektronidest on edastatud ühelt elektroodilt teisele. Seega molekulaarjuhtivus 0,11 G0 tähendab, et ainult 11% elektronidest on edastatud elektroodide vahel.
Juhtivuse mõõtmine
Molekuli elektrijuhtivuse mõõtmiseks on vaja seda ühendada kahe väliselektroodiga. Selline ühendus peab olema robustne, reprodutseeritav ning tagama piisavalt efektiivse laengu ülekande molekuli ja elektroodide vahel. Lähtudes sellest võib oletada, et molekulaarjuhtivust mõjutavad mitte ainult molekuli struktuur, vaid ka elektroodide omadused ja molekuli–elektroodi ühenduse geomeetria. Samuti mõjutavad seda mitmed reaktsioonikeskkonna tingimused nagu pH, temperatuur, ioonide või solventmolekulide olemasolu. Usaldusväärsete andmete saamiseks on vaja õigeid eksperimentaaltingimusi.
Viimaste aastate jooksul on arendatud mitut molekulaarjuhtivuse meetodit. Neid meetodeid võib jagada kahte kategooriasse: üksikmolekuli mõõtmise eksperimendid ja molekulaarse kihi eksperimendid.
Molekulaarse kihi eksperimendid
Mahtelektroodsete meetodite peamiseks mõtteks on uurida kas mono- või mitmekihilise molekulstruktuuri juhtivust kahte elektroodi vahel. Tavaliselt asetatakse selleks molekulaarkiht aluselektroodile iseorganiseerimise või Langmuiri-Blodgeti meetodi kaudu. Nende sadestusmeetodite rakendamine annab kõrgorienteerituid ja hästi defineerituid molekulaarkihte, mis on eelduseks usaldusväärsete andmete saamiseks. Teiseks etapiks on molekulaarkihi katmine pealmise elektroodiga. See osutub probleemiks, kuna katmise protsess võib rikkuda molekulaarkihi terviklikkust, mis viib lühise tekkimiseni. Selle vältimiseks kasutatakse elektrosadestusmeetodit. Sellised meetodid lubavad mõõta elektrivoolu rakendatud eelpinge funktsioonina.
Nanoelektroodsed meetodid erinevad molekulaarkihi meetoditest elektroodide suuruse ja uuritavate molekulide arvu poolest. Aatomijõumikroskoop (atomic-force microscope, AFM) lubab kasutada pealmise elektroodina jõusensori tipul olevat teravikku, mille tipp on ainult mõnikümmend nanomeetrit. Tänu sellele nanotasandil kumerdatud tipp kontakteerub palju väiksema molekulide arvuga.
Märkus: Gerd Karl Binnig ja Christoph Gerber lõid 1982. aastal aatomijõumikroskoobi nagu varem loodud skaneeriva tunnelmikroskoopia (scanning tunneling microscope, STM) modifikatsiooni. STM-i mikroskoobi eest said nad 1986. aastal Nobeli füüsikaauhinna. Aatomijõumikroskoop erineb skaneerivast tunnelmikroskoobist selle poolest, et sellega võib skaneerida nii juhtivaid kui ka mittejuhtivaid pindu.
Teine meetod on risti-traadi meetod. Siin pressitakse molekulaarkihti kahe õhukese risti asetatud metalltraadi vahel. Kuna traatide kokkupuute pindala on suhteliselt väike, siis mõõdetakse suhteliselt väikse molekulide arvuga.
Meetodi piirangud
Rakendades neid meetodeid kindla molekuli molekulaarjuhtivuse määramiseks, peab arvestama ka mõne piiranguga. Esiteks ei ole kõik molekulid võimelised moodustama kõrgorienteeritud molekulaarkihte, mis vähendab uurimiseks potentsiaalselt huvitavate molekulide arvu. Teiseks leiduvad molekulaarkihtides tihti defektid ning edasine töötlemine võib põhjustada isegi rohkem defekte. On oluline mainida, et defektide ja elektromigratsiooni efektid ei tohi domineerida molekulaarjuhtivuse mõõtmisel. Kolmandaks interakteeruvad omavahel tihedalt pakitud molekulaarkihis olevad üksikmolekulid, mis võib vähendada nende konformeeride tekkimise võimalusi ja mõjutada elektroni ülekandmise omadusi. Seega ei pruugi molekulaarkihist arvutatud keskmine molekulaarjuhtivus olla kooskõlas üksikmolekuli juhtivuse andmetega.
Üksikmolekuli eksperimendid
Viimasel ajal on üksikmolekuli mõõtmise eksperimente nii palju arendatud, et katsetajatel on nüüd palju parem molekulaarjuhtivust uurida. Et mõõta üksikmolekuli molekulaarjuhtivust, peab olema täidetud kolm tingimust: Suur osa üksikmolekuli elektrijuhtivuse mõõtmismetoodikaid, mis täidavad neid tingimusi, põhinevad teravikmikroskoopia meetoditel.
Teravikmikroskoopia meetod
pisi|350px|Teravikmikroskoopide tööpõhimõte Skaneeriv tunnelmikroskoopia (STM) on väga hea meetod uurimaks juhtival pinnal adsorbeerunud üksikmolekuli omadusi. Asetades teravatipulise mehaanilise sondi (edaspidi teravik) molekuli peale, saab teha tunnelmikroskoopia mõõtmisi. Lisaks sellele võimaldab teravik manipuleerida molekulidega pinna peal. Aatomijõumikroskoopia (AFM) sarnaneb STM-iga oma tööpõhimõtte poolest, kuid kasutades juhtivat teravikku saab mõõta nii molekuli mehaanilisi kui ka elektrilisi omadusi.
Nii STM-i kui ka AFM-i meetodite puhul sadestatakse uuritav molekul kindla substraadi peale, et tekiks hästi defineeritud molekuli-substraadi side. Siin aga peab arvestama sellega, et teraviku-molekuli kontakt on üldiselt halvemini defineeritud ning takistab üksikmolekuli absoluutjuhtivuse määramist. Selle efekti kõrvaldamiseks on aga võimalik sadestada uuritav üksikmolekul vähemjuhtiva molekuli maatriksi sisse. Varieerides katsetingimusi, saab eristada "õige" molekuli juhtivuse andmed sobimatu andmetest.
Ehituspäevik
Ehituspäevik on kirjalik dokument, mis vastab õigusaktidele, kus ehitaja kinnitab kronoloogilises järjekorras ehitustööd, rakendatud tooted, seadmed ning ehitusmasinad, ja ehitamist mõjutavad nõuded. Ehituspäevikusse märkuste kandmise õigus on ka ehituse tellijal ja omanikujärelevalvel. Ehitustööde päevikut peetakse iga päeva kohta, millal vastavat ehitist ehitatakse ning see on kõigi ehitusplatside aruandluse selgroog.
Molekulaarjuhtivus
Fikseeritud elektroodide meetod
Selle meetodi eelduseks on võimalus mõõta molekulaarjuhtivust temperatuuri, magnetvälja või muu välisparameetri funktsioonina.
Mehaaniliselt tekitatud molekulaarliidu meetod
Mehaaniliselt tekitatud molekulaarliidu meetodi põhimõte on, et liikuv elektroob saab kontakti teise elektroodipinnaga (mis on kaetud monomolekulaarse kihiga) ja tõmbub eemale. Kui elektrood on pinnalt eemale tõmbunud, siis kahe elektroodi vahel seotud molekulid hakkavad eralduma, kuni lõpuks jääb ainult üks molekul. Tippelektroodi kontakti aatomitasandi geomeetrial on mõju juhtivusele ja see võib muutuda igal eksperimendil, seetõttu on nõutav histogramm. Teha side teatud täpse geomeetriaga on meetodi puhul kõige keerulisem.
Optilised meetodid
Optilistes meetodites transformeeritakse elektrokeemilisi nähtusi optilisse alasse. Viimastel aastatel on selle eesmärgi jaoks uuritud fluorestsentsil põhinevate tehnikate kasutamist. Kui fluorestsentsi intensiivsus sõltub ühendi redoks-olekust, siis signaali-müra suhe võib olla väga hea. Ühe redoksprotsessi korral võib registreerida umbes 105 footonit, aga see sõltub optilisest küllastatusest ja fluorestsentsi kvantsaagisest. Peale selle footoni suurem energiasisaldus võrreldes elektrokeemiliselt viidud protsessi energiaga laseb suurendada detekteerimise efektiivsust. Et transformeerida elektrokeemiline nähtus optilisse alasse, rakendati mitut strateegiat. Iga meetodi töökindlust peab veel praktikas proovima, kuna kõik meetodid on teoreetilised.
Rakendused
Oluline esimene samm molekulaartasandil elektronseadmete ehitamisel on oskus mõõta ja kontrollida elektrivoolu, mis läbib üksikmolekuli. Toetudes Moore’i seadusele, mis eeldab, et järgmise 10–20 aasta jooksul vähendatakse transistoride mõõtmed aatomitasandile, on eesmärk teha üksikmolekulaarseid skeeme, mis levivad pooljuhtide tööstuses.
Eivin Bruun
Leofred Eivin Bauditz-Bruun (2. märts 1893 – 9. märts 1919 Tallinn) oli Taani sõjaväelane (leitnant).
Ta sai gümnaasiumihariduse ja õppis edasi metsandust.
Aastail 1912–1913 osales ta Bulgaaria poolel vabatahtlikuna Esimeses Balkani sõjas. Aastail 1916–1919 teenis ta Taani sõjaväes ning lasi end 1919. aastal arvata reservi, et ta saaks vabatahtlikuna minna sõtta, millest Taani ametlikult ei võtnud osa.
Tuli 1919. aastal Eestisse. Ta ei jõudnud oodata ära Taani üksuse formeerimist ning liitus 28. veebruaril Rootsi vabatahtlikega, oli seal Carl Mothanderi adjutant. Ta saadeti märtsi algul Narva rindele, kus ta juba esimeses lahingus 4. märtsil 1919 sai raskelt haavata.
Ta suri 9. märtsil 1919 saadud haavadesse Tallinnas. 13. märtsil viidi tema kirst jäälõhkuja "Väinamöise" pardale, matusetalitus toimus 31. märtsil Kopenhaageni lähedal Gentofte kirikus. Kirst oli kaetud Taani ja Eesti lipuga.
Isiklikku
Tema isa oli suurkaupmees ja numismaatik Lars Emil Bruun.
Pasknäär
Pasknäär (Garrulus glandarius) on linnuliik vareslaste sugukonnast.
Levila
Pasknääri levila on üsna laialdane, hõlmates suurt osa Euroopat (puudub ainult Šotimaa põhjaosas, Islandil, Skandinaavia mägialadel ja Ibeeria poolsaare edelaosas), Aasia taiga- ja segametsavööndit Kagu-Aasia ja Põhja-Indiani ning Loode-Aafrikat.
Arvukus
Pasknäär on Eestis üldlevinud ja arvukas haudelind. Pasknääri pesitsusaegset arvukust hinnatakse 30 000 – 50 000 isendile. Kogu Euroopas hinnati 2004. aastal hinnati pasknääride arvukust 6–13 miljonile haudepaarile, mis teeks isendite koguarvuks 18–39 miljonit. Kogu maailmas on arvukus umbes 25–49 miljonit haudepaari.
Pasknääride arvukus on erinevatel põhjustel kõikunud. Üheks põhjuseks on olnud küttimine. Saksamaal on makstud tapetud pasknääride eest tasu isegi kuni 1980. aastateni. Kohati põhjustas see isegi pasknääride täielikku hävimist. Arvukus hakkas tõusma 1920. aastatel ning samast ajast alates on täheldatud pasknääride linnastumist ning levila laienemist põhja suunas Skandinaavias ja Põhja-Aasias.
Arvukust vähendab ka metsade lageraie.
Välimus
pisi|Pasknääri tiivasulg Täiskasvanud pasknäärid on umbes haki suurused 32–35 cm pikkused, kirju sulestikuga linnud. Tiibade siruulatus on 53 cm ja linnu kaal umbes 170 grammi. Emas- ja isaslind sulestikult ei erine. Laia levila tõttu on pasknääril mitmeid üksteisest sulestiku värvuselt erinevaid alamliike. Eestis levinud nominaatvormil on pea piirkond heledam ja noka tüve pikenduseks on mõlemal pool musta värvi laik. Iseloomulik on sinise-musta-valgekirju tiivaküüdus ja sellest tagapool tiival valge laik. Rind ja kõhualune on roosakashall või beež, kurgualune ja päranipuala valge. Saba ja tiibade tagaosa on must. Nokk on pruunikashall, jalad pruunikaspunased kuni hallikaspruunid.
Noorlindude sulestik sarnaneb vanalindude omaga, kuid on veidi tumedam ja rind punakam.
Hääl
Pasknääri hoiatushüüd on vali kriiskav 'krääääk' või 'rräätš', aga ka hiireviu häälitsusest sageli eristamatu 'viää'. Ta jäljendab meisterlikult teisi linde, aga ka koduloomi, näiteks lamba ja kitse häälitsusi.
Nimetus
pisi|Noorlind Rahvakeeles on tal palju nimetusi. Lisaks levinuimale pasknäärile ka näär, pasknäru, metsnäär, pasaraak, sittharakas, paskrajakas, paskrästas, kreet, päägus, laaneharakas, pajurästas, kartulirääk, tammeähk, nott, lidrilind, rääkijalind jt. Nimetused põimuvad ja on paralleelsed mänsaku nimetustega, sest mänsakul on sarnane häälitsus.
Vanasti otsis pasknäär sageli putukaid hobusepabulatest. Selline sõnnikus sonkimine on talle nimetuse andnud.
Ladinakeelse nimetuse tähendus on garrulus 'lärmakas, käratsev, jutukas, lobisev' ja glandarius 'tõrude juurde kuuluv, tõrusid andev' (sõnast glans 'tammetõru').
Zaō vulkaan
Zaō (jaapani keeles 蔵王山 (Zaō-san ('Zaō mägi'))) on tegevvulkaan Honshū saarel Jaapanis.
Triin Soone
pisi|Triin Soone [[Nukitsa konkurss|Nukitsa konkursi auhindade üleandmistseremoonial Foto: Ave Maria Mõistlik, 5. aprill 2014 ]] pisi|Triin Soone Foto: Ave Maria Mõistlik, 6. aprill 2013 Triin Soone (sündinud 9. mail 1965) on eesti raamatukogundustegelane.
Zaō vulkaan
Vulkaani kõrgus on 1841 meetrit, see on Honshū saare üks aktiivsemaid vulkaane.
Pasknäär
Eluiga
Pasknäär elab teadaolevalt kuni 17-aastaseks.
Triin Soone
Triin Soone on lõpetanud Tallinna Pedagoogilise Instituudi ning jätkas 2011 õpinguid Tallinna Ülikoolis organisatsioonikäitumise ja loovmeeskondade juhtimise magistriõppes.
Pasknäär
Alamliigid
pisi|Alamliik G. g. albipectus pisi|Alamliik G. g. atricapillus Iisraelis pisi|Alamliik G. g. japonicus pisi|Alamliik G. g. leucotis Pasknääride geograafiline varieeruvus on väga suur. On kirjeldatud ligi 70 alamliiki, mida võib jagada 8 rühma. Need on kas geograafiliselt isoleeritud või üleminekupopulatsioonide kaudu üksteisega seotud. Alamliigirühmade sees on iseloomulike tundemärkide variatsioon enamasti sujuva üleminekuga.
Rühm glandarius
See rühm, kuhu kuulub nominaatvorm, asustab Euroopat Uuraliteni ja lõunas Vahemere regioonini. Sulestik on punakas-hallikaspruun ja pealagi on triibuline.
Triin Soone
Soone töötas 2011. aastani rahvusraamatukogus turundusjuhina, kus tema ülesandeks oli ka konverentsikeskuse, näitusetegevuse, kirjastamise ning raamatukogu äriteenuste juhtimine. Enne seda töötas ta samas asutuses mitmel ametikohal.
Zaō vulkaan
thumb|vasakul|Zaō kirsipuude õitsemise ajal
Zaō asub Põhja-Honshūl Yamagata ja Miyagi prefektuuri piiril. Vulkaan koosneb mitmest kihtvulkaanist ja tufikoonusest, milles asub Okama kraatrijärv. Järve happelise vee värvus muutub vastavalt ilmale, seetõttu kutsutakse seda ka Viievärviliseks järveks (五色沼, goshiki numa). Järve sügavus on 60 meetrit, diameeter aga 360 meetrit. Järv tekkis pärast vulkaanipurset 1720. aastatel. Okama vetes elavad Rotatoria rotatoria ja Pinnularia perekonna esindajad.
Zaō asub kahe maakooreplaadi kokkupuutealal. Need on Amuuri plaat, millel asub Lääne-Jaapan ja Ohhotski plaat, millel asub Ida-Jaapan.
Mäe jalamil asub mets, kus talvel tekivad nn. lumekoletised (樹氷 Juhyō). Lähedaselt järvelt auranud vesi jäätub puudele kogunedes, piirkonnale talvisel ajal omane tugev tuul ei lase tekkivatel jääpurikatel aga vertikaalsihis kasvada.
Vulkaan on kasutusel talispordikeskusena. Mäel asub suusahüppetorn, mis on 2012. aastast üks naiste suusahüppe maailmakarikasarja etappe.
Triin Soone
Ta on Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali nõukogu, Eesti Kirjastuste Liidu juhatuse, Eesti Raamatukoguhoidjate Ühingu ning ka Eesti Rahvatantsu ja Rahvamuusika Seltsi liige.
2011. aastast Eesti Lastekirjanduse Keskuse direktor.
Isiklikku
Tema ema on Milvi, isa oli Sulev Mets, vend on Margus Mets.
Kyiv Post
Ajalehe asutas 1995. aasta oktoobris ameeriklane Jed Sunden. Väljaandes käsitletakse poliitika, äri ja meelelahutusega seotud teemasid. 2013. aasta seisuga töötas 14-liikmelises toimetuses 11 ukrainlast.
Alates 2010. aasta juulist kajastatakse ajalehe veebiversioonis uudiseid ka ukraina ja vene keeles. 8. novembril 2021 suleti ajaleht ajutiselt pärast seda, kui toimetus ei nõustunud kavandatud muudatustega, mille tulemusena omanik vallandas kõik reporterid.
Pasknäär
Rühm cervicalis
See rühm on levinud Loode-Aafrikas. Ülaosa on kahevärviline: pealagi ja osaliselt kukal on ruuge, veinipunane või must, pealagi on laiatriibuline. Selg on hall.
Rühm hyrcanus
See rühm hõlmab vaid samanimelise alamliigi, mis asustab Alborzi mäestiku põhjanõlva ja on hübriidpopulatsiooniga seotud alamliigiga G. g. krynicki. Pealagi on must, kuid pikemad suled on punaka äärisega.
Rühm brandtii
See rühm asustab Põhja-Venemaad Põhja-Jaapanini ja talle on iseloomulik punane või ruuge pea vöödilise pealaega. Ülejäänud ülapool on hallim kui rühma glandarius alamliikidel. Viimasega ja samuti aasia rühmaga bispecularis esineb segapopulatsioone.
Rühm bispecularis
See rühm on levinud Himaalajast Hiinani. Pealagi on ilma triipudeta, pea ja selg on sama värvi. Valge tiivaküüdus on asendunud sini-must-valgete vöötidega.
Rühm leucotis
Siia rühma kuulub vaid nimeandev alamliik. Must pealagi ja kahekordne sini-must-valge tiivaküüdus.
Rühm japonicus
See rühm asustab Jaapanit, välja arvatud Hokkaido. Must valjasriba on ühenduses laia musta haberibaga. Pealagi on must valge äärisega sulgedega. Küünra-hoosulgede välislabad on pikalt valged.
Elupaik
Pasknäär elab peamiselt suuremates okas- ja segametsades, vahel ka puisniitudel ja metsatukkades ning väga harva kalmistutel ja suurtes parkides. Tõrude ja pähklite valmimise aegu tulevad nad parvedena parkidesse ja aedadesse. Lääne- ja Kesk-Euroopas on osaliselt linnastunud, elades parkides ja aedlinnades. Põhja-Aasias asustavad taigat ja Kagu-Aasias vihmametsi. Pasknäärid väldivad avamaastikku.
Ränne
Pasknäär on peamiselt paiga- ja hulgulind, osaliselt ka rändlind. Sügisel võib täheldada väiksema ulatusega lõuna- ja edelasuunalist rännet. Merd nad tavaliselt ületada ei julge. Ida- ja Põhja-Euroopas on mõnel aastal täheldatud arvukamat rännet, näiteks 1983. aastal liikus suurel arvul linde üle Skandinaavia ja Poola Suurbritannia ranniku suunas. Suuremat rännet on täheldatud enne seda 1882, 1898, 1916, 1932, 1933, 1936, 1947, 1955, 1964, 1972 ja 1977. 1964. aastal loendati Gdańskis ühe kuu jooksul 35 000 rändavat lindu. Suurim parv koosnes 1682 linnust.
Toitumine
vasakul|pisi pisi|Pasknääri munad Pasknäär on segatoiduline. Tema toidu hulka kuuluvad selgrootud, väikesed selgroogsed loomad ning igasugune taimne toit. Lisaks tammetõrudele on ta toiduks kastanid, pähklid, nende puudumisel ka mais ja muud teraviljad. Lisaks võib ta süüa marju, luuvilju, kaunvilju, kartuleid ja seeni. Suvepoolaastal on ülekaalus putukad ja ussid, harvem ka väikelindude munad ja -pojad ning väikesed närilised. Putukatest on toiduks maipõrnikad, siklased, kärsaklased, poilased, kedrikuröövikud jt. Suve teisel poolel tarvitab rohkem taimset toitu (marjad, seemned) ja tammetõrusid. Tõrudest kogub ta ka omale talvevarusid, kaevates neid mulla alla või toppides puupragudesse. Mõnes panipaigas võib neid olla kuni 4 kg. Tavaline korraga tassitav kogus kõigub 1–5 tõru vahel, kuid rekord olevat 9 tõru korraga. Enamik tõrusid paigutab lind venivasse söögitorru. Osa peidetud tõrudest kaevab pasknäär talvel lume alt välja, kuid osa jääb kasutamata ja läheb kevadel idanema.
pisi|Pasknäär saagiga Pasknäär külastab ka linnutoidumaju ja solgiauke, kuid püüab jääda puude lähedusse.
Pesitsemine
pisi|Noorlind Pasknäär ehitab pesa tavaliselt kuuse otsa tüve lähedale. Pesapaiga valib välja isaslind. Pesa asub 1,5–5 m, harvem ka kuni 10 m kõrgusel, seda ehitavad mõlemad vanalinnud. Lameda kujuga pesa välimine osa tehakse raagudest, seestpoolt vooderdatakse sambla, rohujuurte ja muu kättesaadava pehme materjaliga. Kurnas on 4–8 muna, mida emaslind haub 16–20 päeva. Eestis on kurn täis mai esimesel poolel. Haudumise perioodil on vanalinnud väga ettevaatlikud ja ei häälitse valjult. Pojad kooruvad 24–30 tunni jooksul. Poegi toidavad mõlemad vanemad. Pojad lahkuvad pesast 20–22 päeva pärast ning pesakond liigub vanalindude hoolitsuse all koos ringi vähemalt 3 nädalat. Suguküpsuse saavutavad pasknäärid 2 aasta vanustena ja pesitsema hakkavad kolmandal aastal
Munemisperioodil langevad munad sageli oravate, harakate, unilaste või teiste pasknääride saagiks.
Käitumise iseärasused
Pasknääridel on eriline suhe sipelgatega. Lind võib seista sipelgapesasse, sirutada tiivad laiali ja lasta sipelgatel katta kogu oma keha. Sipelgad pritsivad ta sulestikule sipelghapet, mis tõenäoliselt aitab pasknääril hävitada oma parasiite.
Noorlinnuna inimese kätte sattudes on teda kerge üles kasvatada ja ta taltub kiiresti. Vabadusse pääsedes pöördub ta inimese juurde tagasi.
Aare Kirsipuu
Aare Kirsipuu (26. juuni 1934 Tartu – 18. mai 2013 Puka ) oli eesti bioloog (ihtüoloog ja füsioloog), bioloogiakandidaat.
Ta lõpetas aastal 1957 Tartu Riikliku Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna bioloogina. Ta oli aastast 1965 bioloogiakandidaat.
Ta oli aastatel 1965–1991 Zooloogia ja Botaanika Instituudi Võrtsjärve Limnoloogiajaamas noorem- ja vanemteadur.
Ta on uurinud kalade ainevahetust, eriti vere valgusüsteemi sõltuvust välistingimustest ja kala füsioloogilise seisundi muutumisest. Ta on teinud uurimisretki, sealhulgas Kura lahele, Kaukaasiasse, Doonau deltasse, Amuurile ja Uzboi järvedele.
Mercenasco
Mercenasco on vald Itaalias Piemonte maakonnas città metropolitana di Torinos.
Hromadske televisioon
Hromadske televisioon (ukraina keeles Громадське телебачення Hromadske telebatšennja 'avalik televisioon') on Ukraina internetipõhine telekanal. Idee pärineb ajakirjanik Roman Skrypinilt 2012. aasta septembris. 2013. aasta aprillis toimunud TVi omandivaidluse järel lahkusid 31 ajakirjanikku 29. aprillil 2013 TVi-st, kuna nad uskusid, et TVi töötajatena ei saa nad enam "tagada meie publikule objektiivset ja erapooletut teavet". Seejärel teatasid nad 30. aprillil 2013, et loovad "veebiprojekti, milles teeme sama tööd".
Mercenasco
Mercenasco kõrgus merepinnast on keskmiselt 249 meetrit. Asustus­tihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Merscenasco on tuletatud ladina isikunimest Martinus, millele on lisatud sufiks -ascus.
Mercenasco piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Barone Canavese, Candia Canavese, Cuceglio, Montalenghe, Orio Canavese, Romano Canavese, Scarmagno, Strambino.
pisi|tühi|300px|Mercenasco
Vassili Žirov
Vassili Valerjevitš Žirov (vene keeles ja kasahhi keele slaavi kirjas Василий Валерьевич Жиров; seetõttu on perekonnanimi ladina kirjas enamasti Jirov; sündinud 4. aprillil 1974 Balkašis (Balqaş) Karagandõ (Qarağandı) oblastis Kasahstanis) on NSV Liidu ja Kasahstani endine poksija.
Žirov võitis poolraskekaalus (kuni 81 kg) 1996. aasta Atlanta olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks. Ta sai nendel olümpiamängudel parima tehnikaga poksijale mõeldud Val Barkeri karika.
Žirov sai pronksmedali II keskkaalus (kuni 75 kg) 7. maailmameistrivõistlustel (Tampere, 1993), kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Akin Kuloglule (Türgi) ning poolraskekaalus (kuni 81 kg) 8. maailmameistrivõistlustel (Berliin, 1995), kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja maailmameistrile Antonio Tarverile (USA).
Žirov poksis jaanuarist 1997 kuni oktoobrini 2009 elukutselisena. Ta osales kokku 42 kohtumisel ning võitis neist 38 (neist 32 nokaudiga) ja kaotas 3 (neist 1 nokaudiga) kohtumist ning 1 kohtumine jäi viiki.
Hilgermissen
Hilgermissen on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Nienburgi kreisis. Valla pindala on 54,43 km². 31. detsembril 2017 elas seal 2186 inimest.
Klaus Laalo
Klaus Laalo (sündinud 7. juulil 1955 Helsingis) on Soome keeleteadlane, filosoofiadoktor aastast 1988, Tampere Ülikooli soome keele professor.
Eesti Kultuurikorraldajate Liit
Eesti Kultuurikorraldajate Liit on Eesti kultuurikorraldajaid ühendav liit. Liidu eesmärkide seas on edendada Eestis kultuurikorraldusega seotut.
Liit kanti Äriregistrisse 2015.
Liidu kõrgeim organ on juhatus. Juhatuse esimees on Merli Antsmaa.
Matsi poeg Ats
Matsi poeg Ats oli ühekordne satiirileht, mis ilmus 1908. aastal Tallinnas.
See ilmus jätkuks varem ilmunud ajakirjale Sakste Mats. Toimetaja oli Jakob Ploompuu.
Esikaane oli kujundanud Aleksander Promet.
Trükiti Tallinnas Voldemar Ehrenpreisi (Woldemar Constantin Ehrenpreis) trükikojas.
Ilmus üks number, hind oli 10 kopikat.
Seejärel ilmus Matsi poeg Mats.
Vaata ka
"Meie Mats" (1902) > "Nalja Madis" (1903) > "Nalja Liisa" (1904) > "Meie Matsi vastane" (1905) > "Uus Meie Mats" (1906) > "Meie Mats" > "Päris Meie Mats" (1907) > "Matside Mats" (1907) > "Sakste Mats" (1908) > "Matsi poeg Ats" (1908) > "Matsi poeg Mats" (1908) > "Meie Mats Ise" (1908) > "Vana Meie Mats" (1914)
Tšornomorske (Odessa rajoon)
Tšornomorske (ukraina keeles Чорноморське) on alev Ukraina Odessa oblastis.
Novotrojitske (Volnovahha rajoon)
Novotrojitske on alev Ukrainas Donetski oblastis Volnovahha rajoonis, 34,4 km kaugusel Donetskist edelas.
Lemmjõe keelemetsa õpperada
Lemmjõe keelemetsa õpperada on Soomaa rahvuspargis Põhja-Sakala vallas Viljandimaal asuv õpperada.
Novotrojitske (Volnovahha rajoon)
Novotrojitske asutati 1824. aastal, alevi õigused alates 1938. aastast.
Lemmjõe keelemetsa õpperada
Raja tutvustus
pisi|Lemmjõe tamm Lemmjõe keelemetsa õpperada on 5,8 km pikkune, kulgedes mööda Raudna jõe kaldast kuni Lemmjõe ühinemiskohani. Edasi läheb rada mööda Lemmjõe kallast ja lõpeb Kuusekääral.
Novotrojitske (Volnovahha rajoon)
Suhha Volnovahha jõe kaldal asuva asula kõrgus merepinnast on 186 meetrit.
Lemmjõe keelemetsa õpperada
Raja tutvustus
Õpperaja ääres võib kohata kobraste tegutsemise jälgi. Rada on pinnasrada, mis on üleujutusperioodil ületamatu. Raja ujutavad üle Keelemetsa jõed. Lemmjõe keelemets on lammimets, mis on haruldane ja mujalt Euroopast kadunud. Õpperajal on telkimis- ja matkavõimalus ning lõkkekoht.
Vaatamisväärsused
Õpperaja üks vaatamisväärsusi on Lemmjõe tamm, mis on Soomaa rahvuspargi ainus kaitsealune üksikobjekt. Tamm on 200 aasta vanune, 23 m kõrge ja ümbermõõduga 470 cm. Lemmjõe tamme peetakse Sooma tekkeloo alguseks.
Žuvintase biosfäärikaitseala
pisi|Amalva soo Žuvintase biosfäärikaitseala (leedu keeles Žuvinto biosferos rezervatas) on biosfäärikaitseala Leedus Lazdijai ja Alytuse rajoonis ning Marijampolė omavalitsuse territooriumil. Looduskaitseala administratsioon asub Aleknonysi külas aadressil Kampelių g. 10.
Žuvintase biosfäärikaitseala asub Leedu lõunaosas. See asutati 1937. aastal looduskaitsealana, et kaitsta Žuvintase järve ja selle ümbruse soid, sealset elustikku, aga eriti linnustikku. Tegemist oli esimese kaitstava alaga Leedus. Algselt asus selle direktsioon Daukšiais. Algselt oli selle pindala 5440 hektarit. See muudeti biosfäärikaitsealaks aastal 2002, ühtlasi omandas see praeguse pindala. Tänapäeval hõlmab see Žuvintase looduskaitseala, Liūliškynė looduskaitseala pindalaga 41 hektarit, Buktbalė looduskaitseala pindalaga 98 hektarit (need loodi laialehiste metsade kaitseks), 66 hektari suuruse Liepakojase botaanilise kaitseala (loodud haruldaste liikidega puisniidu kaitseks), 199 hektari suuruse Paželsviai botaanilis-zooloogilise kaitseala (loodud laialehise metsa ja sanglepametsa kaitseks), 204 hektari suuruse Želsva botaanilis-zooloogilise kaitseala (loodud laialehise metsa ja sealse elustiku kaitseks), 410 hektari suuruse Žaltyciai botaanilis-zooloogilise kaitseala (loodud eutrofeerunud järve ja sealse elustiku kaitseks), 1479 hektari suuruse Amalva botaanilis-zooloogilise kaitseala (loodud Žuvintase soodega külgneva Amalva soo kaitseks) ja 730 hektari suuruses Kiaulyčiai (loodud Žuvintase soodega külgnevate soode elustiku kaitseks).
Biosfäärikaitsealal on kolm järve. Soodest on tähtsamad Žuvintase ja Amalva soo. Neis mõlemas on valdav madalsoo, ent esineb ka raba. Žuvintase rabas on turbakihi paksus suisa kaheksa meetrit. Sealsetes metsades kasvavad valdavalt männid, sanglepad ja kased. Valdavalt Žuvintase järve ümbruskonnas on ka 600 hektarit niitusid.
Biosfäärikaitsealalt on leitud 105 vetikate, 108 sammalde, 107 seente ja ligi 600 soontaimede liiki. Kaitsealal elab 45 liiki imetajaid, 5 liiki roomajaid, 10 liiki kahepaikseid ja 22 liiki kalu. 30 vaatlusaasta kestel on Žuvintase järvel kohatud 234 liiki linde. Järve ümber asuvad niidud on üks kahest paigast Leedus, kus pesitseb tarna-roolind. Sealt on avastatud ka 2000 liiki putukaid.
Varudi-Vanaküla aardeleid
Varudi-Vanaküla aardeleid on aardeleid, mis avastati 2015. aastal Varudi-Vanaküla küla juurest Rakvere vallas Lääne-Virumaal.
2015. aastal leiti Lääne-Virumaalt Uhtna lähedal Varudi-Vanaküla küla juurest kokku 51 Rooma münti, neli sõrmust, käevõrude katkeid ja pronksrõngas. Varudi-Vanaküla aardeks nimetatud leid on seni suurim Rooma müntide leid Eestis. Varudi Vanaküla aardeleiust tuli välja 11 rinnalehte, sõrmuseid ja sõlgi. Lisaks müntidele ja sõrmustele leiti Uhtnast ka tõenäoliselt 12. sajandist pärit mõõgakatke. Aardeleid on eksponeeritud Virumaa Muuseumide varakambris.
Endise Uhtna mõisa aladelt Lääne-Virumaal, Kunda jõe lammilt leitud Rooma müntide koostis on väga sarnane seal valmistatud pronksehete koostisega ja kinnitust leidis oletus, et Rooma pronksmünte kasutati Eesti aladel ehete valmistamise toorainena. Arheoloog ja Tallinna Ülikooli arheoloogia teaduskogu numismaatikakogu hoidja Mauri Kiudsoo nentis, et muinasaegsete eestlaste jaoks ei olnud Rooma müntide puhul tegemist raha kui maksevahendiga. Enne Varudi-Vanaküla aarde ei olnud avastamist Eestist leitud piisavalt hulgal pronksmünte, mille valmistamiseks kasutatud materjali koostist oleks saanud võrrelda sealt leitud ehete materjaliga.
Kiudsoo hinnangul oligi Varudi-Vanaküla aare tõenäoliselt peaaegu kaks tuhat aastat tagasi Uhtna kandis elanud sepa toormetalli tagavara. Kokku leiti Uhtnast 51 Rooma münti, neli sõrmust, käevõrude katkeid ja pronksrõngas. Tegemist on seni suurima Rooma müntide leiuga Eestis, ning ajaloolase Risto P. Kooviti määrangutele tuginedes on leitud 51 Rooma vermingust 14 münti kindlasti sestertsid ning 30 kindlasti provintsiaalrooma mündid ehk siis vermingud, mis ei ole löödud mitte Roomas asunud rahapajas, vaid mõnes keisririigi provintsis.
1973. aasta sügisel avastati Varudi Vanakülas ehitustöödel aardeleid, milles peale hõbeehete oli meie aladel haruldane hõbekang – grivna, mida Vana-Venes kasutati rahaühikuna.
Mõisavalitseja
pisi|[[Kurtna mõisa valitsejamaja.]] Mõisavalitseja (rahvasuus opman) oli mõisniku palgal olev abi või mõisamajanduse juhtimise asetäitja.
Enne kapitalismi aega olid Eestis mõisavalitsejateks üldjuhul sakslased. 19. sajandi keskpaigast palgati sellele ametikohale ka üha rohkem eestlasi.
Mõisavalitsejatel oli mõisas tihti oma maja. Sellist hoonet nimetati valitsejamajaks.
Lakadiivid
Koos Amindiivide ja Minicoy saarega moodustavad India liiduterritooriumi Lakshadweep.
Minicoy saarest eraldab Lakadiive Üheksanda Kraadi väin ja Maldiividest Kaheksanda Kraadi väin.
Saartest neli on asustatud: Kavaratti (4,22 km²), Andrott (4,84 km²), Agatti (3,84 km²) ja Kalpeni (2,79 km²). Elanike arv on kokku 32 200 (2001).
Adõge-Habli rajoon
Adõge-Habli rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Karatšai-Tšerkessia Vabariigis.
Rajooni halduskeskus on Adõge-Habl.
2010. aasta rahvaloenduse andmetel elas rajoonis 16 186 inimest: