cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sojaõli
Kasutamine
Sojaõli kasutatakse nahahooldusseerumite, -geelide ja -vedelike koostisosana. Sojaõli kandmine nahale aitab säilitada naha niiskusesisaldust, samuti kaitsta nahka ultraviolettkiirgusest põhjustatud nahapõletike eest, sest sisaldab rikkalikult E-vitamiini. Peale selle, et E-vitamiin võimaldab kaitsta nahka kahjustuste eest, aitab see ka ravida teatud nahahaigusi, näiteks aknet ja atoopilist dermatiiti.
Tootmine
Sojaõli tootmiseks sojaoad purustatakse, reguleeritakse niiskusesisaldust ja kuumutatakse 60–88 °C-ni. Purustatud oad rullitakse helvesteks ja ekstraheeritakse heksaanilahusega. Seejärel õli rafineeritakse, segatakse eri otstarbeks ja vahel hüdrogeenitakse. Nii vedelaid kui ka osaliselt hüdrogeenitud õlisid müüakse taimeõlina või kasutatakse töödeldud toitude koostises. Suurem osa jäägist kasutatakse loomasöödana.
Kõige tavalisem ekstraheerimismeetod on eelpressimine, mis tähendab õli osalist eraldamist enne keemilist ekstraheerimist. Sel viisil saadud kook purustatakse ja saadetakse jahvatamiseks, misjärel see ekstraheeritakse orgaaniliste lahustite abil.
TOS-1 Buratino
TOS-1 Buratino (vene keeles: TOC: тяжёлая огнемётная система ehk raske leegiheitja süsteem) on 24 (varem 30) toruline 220 mm mitmelasuline raketiheitja (MLRS) raketilaskesüsteem, mis töötati välja Nõukogude Liidus ja põhineb tankil T-72. TOS-1 loodi elavjõu hävitamiseks kindlustatud positsioonidel, avatud maastikul, kergelt soomustatud sõidukites ja veokites.
Sojaõli
Tootmine
=== Sojaõlitoodang maailmas ===
TOS-1 Buratino
TOS-1 kasutati esmakordselt lahingus Panjshēri orus Nõukogude-Afganistani sõjas.
Sojaõli
Suitsemispunkt
Sojaõli suitsemispunkt on üsna kõrge, ligikaudu 450 °F (230 °C). Tänu kõrgele suitsemispunktile sobib sojaõli kasutada nii küpsetamisel, praadimisel, röstimisel kui ka pruunistamisel, kuna see talub kõrget temperatuuri ilma lagunemata.
TOS-1 Buratino
Raketiheitja suure "nina" tõttu on masin saanud hüüdnime Buratino.
Sojaõli
Suitsemispunkt
=== Eri liiki õlide suitsemispunktid ===
TOS-1 Buratino
Ajalugu
Idee luua raske MLRS lühimaa jaoks tekkis 1970. aastatel. Lahingumasinast, rakettidest ja laskemoonaveokist koosnev süsteem töötati välja 1980. aastate alguses Omskis KBTM-i poolt. Projekti hoiti kaua saladuses. Esmakordselt kasutati TOS-1 Panjshēri orus Nõukogude-Afganistani sõjas.
Sojaõli
Koostis
Sojaõlis leidub rohkelt oomega-3- ja oomega-6-rasvhappeid. Sojaõli sisaldab umbes 15% küllastunud, 24% monoküllastumata ja 61% polüküllastumata rasvhappeid, millest 53,2% moodustab linoolhape, samas kui linoleenhappe sisaldus on umbes 7,8%. USA toidu- ja toitumisamet soovitab täiskasvanud inimesel tarbida 8–9 mg alfatokoferooli ekvivalenti päevas. Arvestades, et 100 g sojaõliga valmistatud toit sisaldab 11 mg alfatokoferooli, sisaldaks üks teelusikatäis (u 14 g) sellist toitu 1,5 mg alfatokoferooli. Seega annaks sojaõli ühekordne tarbimine 15–20% täiskasvanule soovitatud kogusest päevas.
TOS-1 Buratino
Laskemoon
Raketilaskesüsteemi TOS-1 raketid on 220 mm ja kasutavad termobaarilist või süütelõhkepead. Lõhkepea sisaldab süttivat vedelikku ja vedeliku sees on tõenäoliselt pulbriline tetraniit. Plahvatusel vedelik aurustub ja moodustab aerosooli pilve, mis siis õhuhapnikuga seguneb. Järgnev plahvatus tekitab kõrge temperatuuriga tulepilve ja ülerõhu. Üks salvetäis rakette hävitab kõik maa-alal 200 x 400 meetrit.
Kasutamine
pisi|TOS-1 tagantvaates|252x252px TOS-1 on mõeldud kasutamiseks elavjõu, tehnika ja ehitiste, sealhulgas kindlustuste vastu. Need relvasüsteemid on koondatud eraldi leegiheitja pataljonidesse ja kuuluvad keemiaüksuste alla. Kuna raketiheitja on massiivne ja masin peab paiknema vastasele suhteliselt lähedal (laskekaugus on suhteliselt lühike 400/600 – 5000 meetrit, teistel allikatel kuni 3500 meetrit), siis otsustati baasmasinana kasutada T-72 veermikku. Laskemoonaveok ehitati taktikalise veoauto baasil ja on varustatud kraanaga raketiheitja peale ja maha laadimiseks.
TOS-1 kasutati Nõukogude-Afganistani sõjas ja Teises Tšetšeenia sõjas. Tšetšeenia esindajad teatasid 1999. aasta detsembris, et Vene sõjavägi kasutas Groznõi ründamisel tundmatut tüüpi keemiarelva, mille plahvatused tekitasid tavatud kollased leegid. Tšetšeenide sõnul sai 30 inimest surma ja 200 erinevaid põletushaavu. 9. detsembril teatas USA, et on teadlik raportitest, kuid ei kinnitanud vastavaid teateid.
Kindralpolkovnik Valeri Manilov teatas 28. detsembril 1999, et Vene Föderaalväed ei kasuta selliseid relvi Tšetšeenia mägedes, kuid tunnistas, et need on Venemaa arsenalis olemas. Samas ta ei väitnud, et selliseid relvi ei ole Groznõis kasutatud.
Ukraina sõjaväe pressiesindaja kinnitusel kasutasid valitsusvastased relvajõud Donbassi sõja ajal relva rünnakutes Donetski lennuvälja kaitsvate Ukraina valitsusvägede vastu. OSCE registreeris 2015. aasta septembri lõpul relvasüsteemi kohalolu valitsusvastaste relvajõudude kontrolli all oleval Luhanski oblasti territooriumil. pisi|251x251px|TOS-1A lahingutegevuses Väidetavalt on relva täiustatud versioon, TOS-1A "Solntsepjok" (ТОС-1А "Солнцепёк", "Põletav päike"), olnud Venemaa relvajõududes kasutusel 2015. aastal Süürias ja 2022 Ukrainas
Aarjalased
Aarjalased ehk aarialased olid varaseid indoiraani keeli kõnelnud hõimud. pisi|[[Andronovo kultuuri piirkond]] Alates 3. aastatuhandest eKr rändasid nad Kesk-Aasia steppi Kaspia ja Araali merest põhja pool.
2. aastatuhandel eKr rändas aarjalaste india haru üle Hindukuši Loode-Indiasse, kus nad leidsid eest Harappa kultuuri. Iraani aarjalaste sisseränne praeguse Iraani ja Afganistani territooriumile dateeritakse 10. ja 11. sajandiga eKr.
Charlotte koob võrku (film 1973)
"Charlotte koob võrku" (inglise keeles "Charlotte's Web") on Ameerika Ühendriikide 1973. aasta animafilm. See on stuudios Hanna-Barbera Productions valminud täispikk film, mille on lavastanud Charles A. Nichols ja Iwao Takamoto.
Film on tehtud Elwyn Brooks White'i lasteraamatu "Charlotte koob võrku" põhjal.
Jacob van Ruisdael
Jacob Isaackzoon van Ruisdael ((1628/1629 Haarlem, Hollandi Vabariik – 10. märts 1682 Amsterdam, Hollandi Vabariik) oli hollandi maali- ja trükikunstnik.
Ruisdaeli peetakse Hollandi kuldajastu üheks tuntumaks maastikumaalijaks. Ta mõjutas maastikumaali traditsiooni üle maailma, muuhulgas inglise romantiste, prantsuse Barbizoni koolkonda, Hudsoni jõe koolkonda ning teisi Hollandi maalikunstnikke, nende seas Vincent van Goghi.
Ruisdaeli looming oli kogu ta elu Hollandi Vabariigis hinnas. Tänapäeval leiab seda era- ja riiklikest kogudest üle maailma. Suurimad kogud asuvad Amsterdamis Rijksmuseumis, Londonis Rahvusgaleriis, Peterburis Ermitaažis ja New Yorgis Metropolitani muuseumis.
Elukäik
Jacob Isaackzoon van Ruisdael sündis eri allikate järgi 1628. või 1629. aastal Hollandi Vabariigis tollases maastikumaalijate mekas Haarlemis. Tema perekond oli kunstilembene: raamitegijast ja kunstikaupmehest isa Isaack van Ruisdael, onu Salomon van Ruysdael ja onupoeg Jacob van Ruysdael olid Hollandi kuldajastu maastikumaalijad. Motiivi kaheks jagatud maastikust, kus ei näi eksisteerivat muud kui maa, vesi ja taevas, võttis Jan van Goyenilt üle Salomon van Ruysdael. Oletatakse, et Jacob Ruisdael õppis isa või onu käe all, onu mõjutusi võib leida pigem varasemas loomingus.
Ruisdaeli isikliku elu kohta pole palju teada – tema kirjutatust pole midagi säilinud. Ta isikuomaduste kohta ei saa järeldusi teha ka ta loomingu järgi, sest ühtegi kindlat teda kujutavat teost pole tuvastatud, oletatakse vaid, milline ta võinuks välja näha. Ta kaasaegsed pole midagi maininud tema ega ta teoste kohta, samuti ei ole teada, kui paljud ta teosed olid tellimused.
On vaieldud, kas Ruisdael tegutses elu jooksul ka arstina. Houbraken on üles tähendanud, et isa lasknud tal nooruses meditsiiniteadusi õppida, ning ta olnud selles edukas ja teinud isegi operatsioone. Seda väidet näib toetavat Amsterdami arstide registrisse kantud nimi "Jacobus Ruijsdael", kes olla omandanud meditsiinikraadi 15. oktoobril 1676 Caeni Ülikoolis. Hollandi kunstiajaloolane Bob Haak on oletanud, et kui see tõepoolest viitab talle, siis läks ta Caeni seetõttu, et seal oli lihtsam haridust omandada kui Leideni Ülikoolis, mis oli tollal ainuke Hollandis meditsiiniharidust andev ülikool. Ligikaudu 1676. aastast ei maalinud Ruisdael igal juhul enam nii palju kui varem ning võib spekuleerida, kas ta keskendus arstikarjäärile, kuid seda ei saa kindlalt väita ning tuleb leppida faktiga, et Jacobus Ruijsdael on olnud Amsterdami arstide registris ning nimi on läbi kriipsutatud sama tindiga, millega oli kirjutatud.
Puudub alus kinnitamaks, et Ruisdael elas lõpuaastatel vaesuses. Kuigi pole teada, et tal oli kinnisvara või väärtpabereid, hinnati ta vara pärast surma 2000 kuldnale, millest võib järeldada, et ta elas rahaliste probleemideta.
Jacob van Ruisdael suri 10. märtsil 1682. aastal Amsterdamis. Ta on maetud Haarlemisse Püha Bavo kiriku kalmistule.
Looming
pisi|"Egmon aan Zee kaluriküla" (u 1647–1652; õli paneelil; 49,8 × 68,3 cm; [[Kelvingrove'i kunstigalerii ja muuseum Glasgow's) ]]
Jacob van Ruisdaeli teoseid on võrdlemisi keeruline kronoloogilisse järjekorda seada, sest ta dateeris neid harva. Praeguseks on teada ligikaudu 700 maali.
Kunstiajaloolase Wolfgang Stechowi järgi võib Hollandi maastikumaali jagada kolmekümnesse kategooriasse; Ruisdael keskendus erilistele maastikele, nagu metsad, jõed, luited, külateed, panoraamid, meri, rannd, talvised külad, linn ja fantaasiamaastikud. Kuigi ei ole teada, et ta oleks Skandinaaviat külastanud, lisandusid neile maastikele 1659. aastal maalitud mägiojad ja kosed, mis olid inspireeritud kunstnik Allaert van Everdingeni Skandinaavia maastikest. Tema teostes domineerib tavaliselt taevas, maapinna maalimiseks kasutas ta pigem tumedaid ja sügavaid toone.
Tolle aja kontekstis olid Ruisdaeli käsitlus ja tehnika väga ainulaadsed, sest kaasaegsetest lahknenuna suutis ta ühendada romantilisuse ja monumentaalsuse realistlikkusega. Ta arendas välja palju uudseid motiive ja tähendusi, maastikest kumab läbi proov ühendada reaalne elu kõrgemate püüdlustega.
Võrreldes teiste Hollandi maastikumaalijatega on ta loomingus tugev filosoofiline nüanss. Teosed mõjuvad mõtlikena, neis on tugevat emotsionaalsust. 1650. aastatel muutusid ta teosed dramaatilisemaks: taevas täitus äikesepilvedega, sagenesid sünged looduspildid, motiivide sekka lisandusid salapärased metsad, kalmistud ja lossid. Seda võib tõlgendada kui inimelu mõttetuse ja väiksuse vastandumist looduse ülluse ja suurusega.
Varane periood
pisi|"Maastik düüniga" (1646; õli paneelil; 105 × 163 cm; Ermitaaž) Esimene Jacob van Ruisdaeli dateeritud teos jääb aastasse 1646. Kaks aastat hiljem, aastal 1648 võeti ta maineka Haarlemi Püha Luuka gildi, kuhu kuulus ka näiteks maalikunstnik Frans Hals ja Ruisdaeli onu Salomon van Ruysdael. Ta stiil ja töövõtted arenesid hoogsalt ning noore ea kohta jõudis ta virtuooslikkuseni kiiresti. Kaasaegseid maastikumaalijaid ületas ta üsna pea. Teostes paistab tugevalt silma küpsus ja detailsus: puude lehestik ja võrad on nii täpselt välja maalitud, et võib määrata nende liigi.
Tollesse aega jääv tuntuim teos on õlimaal "Maastik düüniga" (1646), mille ta maalis vaid 17- või 18-aastaselt. Kompositsioonis on ta klassikalisele Hollandi traditsioonile vastandudes asetanud keskmesse liivaluite, millele annab lisarõhu päikeselaik. Sellele rõhuasetust toetavad omakorda maali suured mõõtmed – 105 × 163 cm. pisi|"Vesiveskid" (1650; süsi; 17 × 25 cm, Ermitaaž) Varasesse perioodi jääb ka graafikaga eksperimenteerimine. Säilinud on vaid üle saja joonistuse, seejuures mitte ühtegi mere- või talvestseeni. Ka 13 sügavtrükitehnikas teost on pärit varasest perioodist. On teadmata, kes teda õpetas, sest peamistelt mõjutajatelt – isalt, onult ja teda mõjutanud maastikumaalijalt Cornelis Vroomilt pole säilinud ühtegi graafikateost. Ka trükitehnikas saavutas ta meisterlikkuse kiiresti. Pärast esialgseid katseid väikeses formaadis teostega hakkas ta looma suuremaid maastikke, mis olid 17. sajandil Hollandi kontekstis kõrgtasemel. Viimane teos valmis 1655. aastal ning pole teada, miks ta trükikunstiga tegelemise lõpetas.
Õitseaeg
pisi|"Talvemaastik vesiveskiga" (u 1660; õli lõuendil; 55 × 67,5 cm; erakogu) 1650. aastate esimesel poolel külastas Ruisdael arvatavasti koos hea sõbra, maastikumaalija Claes BerchemigaIda-Hollandit ja Lääne-Saksamaad. Võib arvata, et ta maalis hiljem reisil tehtud visandite järgi, teostest ei ole kavandeid säilinud. Ühel ta esimesel maalil Lääne-Saksamaal asuvast Bentheimi lossist (1651) õhkub Hollandi maalikunstis uudset suursugusust. Ta kasutas seda lossi motiivina ka hiljem ning on seda kujutanud vähemalt 14 teoses. Reisil Saksamaale maalis ta ka vesiveskeid, paigutades need esimese kunstnikuna maali keskmesse. Selle heaks näiteks on õlimaal "Kaks avatud lüüsiga vesiveskit" (1653).
1657. aastal kolis ta Amsterdami, kuhu oli tekkinud suur kunstnike kogukond,  põhjuseks kunstiajaloolase Seymour Slive'i järgi kodukohast Haarlemist parem kunstiturg – tollal oli keskklassil ligipääs kunstile ja nõudlus selle järele oli suur. Veidi pärast enese sisseseadmist võttis ta majapidamisse abiks orvu Meindert Lubbertszi (eelkõige tuntud kui Meindert Hobbema), kellest sai varsti ta õpipoiss ning hiljem samuti Hollandi kuldaja kunstnik.
1660. aastate keskpaigas kujutas Ruisdael skandinaaviapäraseid motiive ja maastikke. Ta teosed põhinesid Hollandis põhjamaist maastikumaali populariseeriva kaasaegse kunstniku Allaert van Everdingeni maastikumaalidel. Ta lõi umbes 150 skandinaavialiku maastikuga maali, millest tuntuim on "Kosk varemetes lossiga maastikul" (u 1665–1670).
Paljud Ruisdaeli teostel kujutatud asukohad on tänapäevalgi äratuntavad, kuid teda ei saa pidada siiski realistiks. Päris elu ja fantaasia hea sulamina võib välja tuua kaks teost pealkirjaga "Juudi surnuaed" (u 1650 ja 1654–1655) – mõlemal maalil on näha hauakive, mis on visandatud Amsterdami lähedal Ouderkerkis, ning fiktiivseid mägesid ja varemeid.
Hiline periood
pisi|"Pleekaiad Haarlemi lähistel" (u 1670–1675; õli lõuendil; 55,6 × 68,2 cm; [[Montréali kaunite kunstide muuseum)]] Hilisel loomeperioodil lisandusid Ruisdaeli loomingusse mägimaastikud, mille hulgas on tuntuim õlimaal "Mägine maastik" (u 1675–1679).
Sellesse aega jääb ka üks ta tuntumaid õlimaale "Pleekaiad Haarlemi lähistel" (u 1670–1675). Maali kompositsioonis on rõhk maa ja taeva piiril, mida läbistab kõrgusse pürgiv Grote kiriku torn. Kunstiajaloolane K. van Lil on tõlgendanud seda kui esmapilgul lihtsat linnavaadet, mis kannab aga laiemat kristlikku tähendust: ainult need, kes elavad tagasihoidlikku ja kõlbelist elu, võivad pääseda taevasse.
Tema viimaseks teoseks loetakse vahetult enne surma, 1682. aastal maalitud teost "Amsteli jõgi vaatega Amsterdami suunas".
Mõju
Jacob van Ruisdaeli mõjud on nähtavad ta õpilase Meindert Hobbema varases loomingus. Mõned teemad ja kompositsioonid olid ka otse ta teostest pärit. Ruisdaeli mõjutusi võib märgata 1662. aastateni, seejärel hakkas Hobbema oma käekirja arendama. Kuigi nad loominguliselt lahknesid, hoidsid nad ühendust hilisemas elus, näiteks oli Ruisdael 1668. aastal Hobbema abielutseremoonial tunnistaja.
Hirvlased
Hirvlasi elab praegusajal 53 liiki, kes jagunevad kolme alamsugukonda kokku 18 perekonnaga.
Jacob van Ruisdael
Mõju
Ruisdaeli mõju teistele kaasaegsetele kunstnikele oli küll märkimisväärne, kuid ta ei olnud kuigi tuntud, sest tollal hinnati kõrgemalt Hollandi itaaliapäraseid maastikke. 18. sajandil ta loomingu tuntus kunstikollektsionääride seas küll kasvas, kuid laiemat tähelepanu pälvis see alles 19. sajandi esimesel poolel Inglismaal ja Prantsusmaal, kui populaarsust hakkas koguma romantismiajastu naturalistlik maastikumaal. 1830.–1870. aastatel Prantsusmaal tegutsenud Barbizoni koolkonda mõjutasidki peamiselt 17. sajandi Hollandi kuldaja maastikumaalijad, nagu Jacob van Ruisdael, Aelbert Cuyp ja Meindert Hobbema.
Hirvlased
Maailma kõige väiksem hirvlane on Lõuna-Ameerikas elav põhja-puduhirv (Pudu mephistophiles), kelle turjakõrgus on 32–35 cm. Kõige suurem hirvlane on põder, kelle turjakõrgus on 3,4 meetrit.
Jacob van Ruisdael
Mõju
Ruisdaeli looming on kaalukalt mõjutanud 18. sajandi inglise maalikunstniku Thomas Gainsborough' nägemust loodusest. Samuti on see suure jälje jätnud hollandi maalikunstnikule Vincent van Goghile, kes kogus palju inspiratsiooni Hollandi meistritelt ja mainis neid tihti kirjavahetuses.
Hirvlased
Levik
Hirvlaste looduslik levila hõlmab suure osa Euroopast, Aasiast ja Ameerikast. Aafrikas esinevad nad ainult mandri loodeosas, Mustas Aafrikas neid pole. Hirvlased elavad paljudes erinevates bioomides.
Neid on introdutseeritud muuhulgas Austraaliasse, Uus-Meremaale, Uus-Guineale ja mõnele Kariibi mere saarele.
Hirvlased Eestis
Eestis elab pärismaisena 2 liiki hirvlasi – põder ja metskits, ning 3 liiki introdutseeritutena (võõrliikidena) – punahirv, tähnikhirv ja kabehirv.
Rõngu vald
Rõngu vald oli vald Tartu maakonnas.
Vald liideti 2017. aastal Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus naabervaldadega Elva vallaks.
Valla pindala oli 164 km². Rõngu vallas elas 2009. aasta 2. aprilli seisuga 2898 inimest.
Rõngu vallavanem oli Hillar Hänilane.
Ajalugu
Rõngu valla omavalitsuslik staatus kinnitati 1991. aastal.
Alevikud
Käärdi – Rõngu
Külad
Kalme – Kirepi – Koruste – Kõduküla – Käo – Lapetukme – Lossimäe – Piigandi – Raigaste – Rannaküla – Tammiste – Teedla – Tilga – Uderna – Valguta
Majandus
Valla ettevõtete seas on Rõngu Pagar, Rõngu Aed AS, Rõngu Mahl, plasttoodete valmistaja Promens AS, Waide motell ja palkmajade valmistaja RPM.
CA
Ca
Prantsuse maalikunst
Prantsuse maalikunst on Prantsusmaal või prantslaste loodud maalikunst.
Amplituud
pisi|230px|[[Lihtharmooniline võnkumine|Lihtharmoonilise võnkumise amplituud A ja periood T]] Amplituud (ladina keeles amplitudo laius, ulatuvus) on ajas perioodiliselt muutuva (võnkuva) füüsikalise suuruse (signaali) maksimaalne hälve (suurim kaugus) stabiilsest tasakaalolekust või keskväärtusest. Amplituudi mõistet kasutatakse näiteks füüsikas seoses võnkumiste ja lainetega. Amplituud iseloomustab tippväärtusi näiteks vahelduvvoolus, audiosignaalis, helilaines, elektromagnetlaines, mehaanilises võnkumises (pendel, pillikeel, vibratsioon).
Amplituudi termini kasutamisest
Amplituudi kasutatakse ka mittesinusoidselt muutuvatele perioodilistele suurustele ja nende hetkväärtustele teatud ajavahemiku kestel (näiteks helitehnikas).
Lisaks perioodiliselt muutuvate suuruste kirjeldamisele, kasutatakse amplituudi mõistet ka mitteperioodiliste muutuste kirjeldamiseks. Sel juhul võib amplituud tähistada näiteks muutuva suuruse kahe äärmise väärtuse vahet või suurimat suurust mis omandatakse. Mitteperioodilise suuruse amplituudi näiteks võib olla õhutemperatuuri amplituud (temperatuuridiagrammil) või maavärina amplituud (seismogrammil).
Harmoonilise võnkumise amplituud
Lihtharmoonilise võnkumise korral on mingi suuruse x muutumine ajas ehk x(t) kirja pandav valemiga
kus \omega on ringsagedus ja \varphi võnkumise algfaas ning A tähistab amplituudi ehk võnkuva suuruse maksimaalset hälvet keskväärtusest (siinusfunktsioon omab väärtusi vahemikus [-1, 1]).
Sumbuva harmoonilise võnkumise korral on amplituud A ajas kahanev suurus, mille saab kirja panna kujul
kus A_0 amplituud ajahetkel t = 0, e on naturaallogaritmi alus ning \delta on sumbumistegur. Seeläbi on sumbuva harmoonilise võnkumise korral suuruse x muutumine ajas kirja pandav kujul
Peipsiääre vald (1991)
Peipsiääre vald oli vald Tartu maakonnas.
Peipsiääre vallavanem on Aleksandr Širokov.
Vald moodustati 1991. aasta 21. novembril. 2017. aastal moodustati Alatskivi valla, Kallaste linna, Pala valla, Peipsiääre valla ning Vara valla ühinemisel uus haldusüksus – Peipsiääre vald.
Alevikud
Kolkja – Kasepää – Varnja
Külad
Savka – Sipelga
Enne külade liitmist 1976. aastal olid eraldi külad ka Sohvia, Suur-Kolkja, Uus-Kasepää, Vana-Kasepää ja Väike-Kolkja.
Caseyri neem
pisi Caseyri neem (varasem nimi Guardafui neem; ka Guardafui, Gees Gwardafuy, Ras Asir) on 275 m või 244 m kõrgune kaljuneem Somaali poolsaare (Aafrika Sarve) kirdetipus. Araabia mere poolt vaadatuna algab selle juurest Adeni laht (neemest põhja pool). Lõuna poole jääb India ookean.
Tema koordinaadid on 11° 50' N, 51°17' E. Teda nimetatakse mõnikord Aafrika mandri kõige idapoolsemaks tipuks (tavaliselt peetakse selleks Xaafuuni neeme, mis asub Caseyri neemest 100 km kaugusel lõunas pisut ida pool). Ta asub Bereeda (62,1 km) ja Jeemenile kuuluvate Sokotra saarte (umbes 100 km) vahel.
Neem asub Somaalia Bari ringkonna territooriumil, kuid faktiliselt kuulub rahvusvaheliselt tunnustamata riigile Puntlandile.
Neemel on majakas, mis rajati 1924. Itaalia okupatsiooni ajal nimetati seda Faro Francesco Crispi. Seal oli ka raadiojaam. Neemest lõuna pool on Sennarefi neem, mida meresõitjad ajasid udu tõttu sageli segi Caseyri neemega. See on põhjustanud sagedasi laevahukke.
Nimi
thumb|Caseyri neeme satelliidipilt Antiikajal hüüti seda neeme Aromatum Promontorium 'vürtside neem', samuti Elevandineemeks. Hiljem sai ta laevasõidu ohtlikkuse tõttu nimeks Guardafui. See nimi tähendab Levandi meremeeste lingua franca 's 'ole valvas ja põgene'.
Neeme kohal kõrguvat mäge hüüavad kohalikud Gardaf või Jardaf, neeme ennast Azor. Araabiakeelset nime Jard Hafūm ja nime Guardafui seostatakse mäe nimega.
Robert Abela
Robert Abela (sündinud 7. detsembril 1977) on Malta advokaat ja poliitik, alates 13. jaanuarist 2020 Malta peaminister. Ta valiti 2017. aastal parlamenti, 11. jaanuaril 2020 valiti ta Joseph Muscati järel uueks Tööpartei juhiks. Kaks päeva hiljem, 13. jaanuaril, sai temast riigi peaminister. Robert Abela isa, George Abela, oli aastatel 2009–2014 Malta president.
Bellona
pisi|"Bellona", [[Rembrandt]] Bellona oli vanarooma mütoloogias sõjajumalanna.
Teda peeti Marsi õeks. Tema peamiseks tunnuseks on tema sõjakiiver ning ta hoiab kujutistel tihti käes mõõka, kilpi või muud sõjavarustust.
Kõik Rooma senati kohtumised, mis puudutasid välissõdu, peeti temanimelises templis.
Xaafuuni neem
thumb|NASA satelliidipilt Xaafuuni poolsaarest Xaafuuni neem (Ras Hafun, Raas Xaafuun; varasem eestikeelne nimi Hafuni neem) on neem Somaalia kirdeosas (faktiliselt Puntlandi territooriumil).
Neeme geograafilised koordinaadid on 10°26′38" N 51°23′ E (teistel andmetel 51°24′40"). Tegu on Aafrika mandri kõige idapoolsema punktiga. (Mõnikord on idapikkuseks arvatud 51°16′ E ning 150 km põhja pool asuvat Caseyri neeme peetud idapoolsemaks.)
Neem on kaljune ning 180 m kõrgune.
Neem asub Xaafuuni poolsaarel. Ta on Aafrika mandriga 20 km pikkuse, 1..3 km laiune ja kuni 5 m kõrgusele ulatuva liivase maasääre (tombolo) kaudu.
Xaafuuni neemel arvatakse olevat asunud antiikajal mainitud kaubanduskeskus Opone. Michigani Ülikooli arheoloogid tegid Xaafuuni neemel arheoloogilisi väljakaevamisi ning leidsid Vana-Egiptuse, Vana-Rooma ja Pärsia lahe äärsete maade keraamikat.
26. detsembril 2004 jõudis neemele 2004. aasta India ookeani maavärinast põhjustatud tsunami. See paik sai Aafrikas kõige rohkem kannatada. Peaaegu kõik hooned hävisid, üle 100 inimese sai surma.
Capo Hafun Przylądek Hafun
Kongo Vabariigi riigipeade loend
Kongo Vabariigi riigipeade loend loetleb Kongo Vabariigi riigipead alates riigi iseseisvumisest 1960. aastal.
Johann Friedrich Haller
Johann Friedrich Haller (10. august 1696 Königsee, Tüüringi – 4. juuni / 15. juuni 1775) oli Eesti vaimulik.
Haller immatrikuleeriti 19. mail 1718 Jena ülikooli üliõpilaseks.
Haller sündis Königsees (praeguse haldusjaotuse järgi Tüüringi liidumaal). Ta oli aastatel 1728–1735 Tõstamaa Maarja koguduse õpetaja. Aastatel 1735–1757 oli ta Pärnu-Jakobi koguduse õpetaja, kuid ametiülesannete hooletu täitmise tõttu oli ta aastal 1751 pooleks aastaks ametist kõrvaldatud. Aastatel 1758–1775 oli ta Pärnu Eliisabeti koguduse õpetaja, olles samaaegselt ka linnakonsistooriumi assessor.
Suure Paugu teooria (seriaal)
"Suure Paugu teooria" on Ameerika Ühendriikide situatsioonikomöödia, mida esmakordselt näidati 24. septembril 2007. aastal USA telekanalil CBS.
2010. aastal võitis "Suure Paugu teooria" People's Choice Awardi peaauhinna parima televisioonikomöödia (Favorite TV Comedy) kategoorias. Samal aastal sai Jim Parsons Primetime Emmy auhinna kui parim komöödiasarja meespeaosatäitja.
Sisututvustus
Telesarja peategelased on viis inimest Pasadenast California osariigist. Kahel sõbral California Tehnoloogiainstituudi ühiselamus Leonard Hofstadteril (tegeleb eksperimentaalse füüsikaga) ja Sheldon Cooperil (teoreetiline füüsika) on kahepeale kokku IQ 360. Mida on piisavalt, et mõista universumi olemust. Kuid inimeste, eriti naiste puhul jääb sellest mõnikord väheks.
Piinatud geeniuste naabriks on edasipüüdlik näitlejanna ja ettekandja blond Penny ning sõpradeks füüsikute kummalised kolleegid: insener Howard Wolowitz, kes suudab end väljendada kuues keeles ja astrofüüsik Rajesh Koothrappali.
InfiniBand
InfiniBand (IB) on skaleeritav suure läbilaskevõime ja väikese latentsusega suhtlusstandard. Seda kasutatakse paljudes andmekeskustes ja superarvutites serveritevahelise ja serveritesisese ühendusena. InfiniBand on jadaliides, mis kasutab kangasdisaini ja võimaldab ühte võrku ühendada 64 000 seadet ja ribalaiusi alates 2,5 Gb/s ühendusepaari kohta. Neid kasutatakse andmekeskuste superarvutites, mis tegelevad paralleelarvutusega. pisi|InfiniBand laienduskaart InfiniBandi arendab IBTA (InfiniBand Trade Association), mis koondab 26 (2020. aasta mai seisuga) juhtivat infotehnoloogia ettevõtet, mis tegelevad standardi säilitamise ja edasiarendusega.
Topoloogia
pisi|Näide lülitatud-kangasdisainist InfiniBand põhineb lülitatud kangasdisainil (Switched fabric). Sellise disaini puhul ühendatakse võrgu sõlmed läbi ühe või mitme switchi ning iga ühenduse lõpus on täpselt üks seade. Selline lähenemine võimaldab andmeid jagada mitme ühenduse vahel ning erinevalt jagatud siini (shared bus) arhitektuurist on võimalik kangasdisaini sisemist ribalaiust suurendada. Selleks tuleb lihtsalt lisada võrku rohkem switche, et lõppsõlmede vahel oleks rohkem ühendusi. Samuti on selline lähenemine väga veakindel, kuna iga lõppsõlme vahel on mitu lisaühendust, mis on andmekeskustes ja superarvutites väga oluline.
IB toetab erineva prioriteediga andmepakettide saatmist, mis võimaldab kõrgema prioriteediga sõnumeid saata ilma vähemtähtsate järel ootmata. Selline lähenemine tõstab veelgi süsteemi teenuse kvaliteeti.
Andmepaketid
IB toetab kahte sorti sõnumeid: saada-võta vastu (SEND-RECIVE) ja otsemälust lugemine ja otsemällu kirjutused (RDMA READ-RDMA WRITE). Saada-võta vastu sõnumeid saates määrab vastu võttev programm ära andmekodeeringu. Mällu kirjutamiseks paneb programm salvestamist ootavad andmed oma virtuaalsesse puhverregistrisse ja teavitab mälu soovist see salvestada, selle peale mäluseade loeb puhverregistri sisu ja salvestab selle, saates programmile tagasi teate, kui protsess on lõpetatud. See võimaldab programmil samal ajal muude tegevustega tegeleda. InfiniBand toetab sõnumeid kuni 2^31 baiti ning jagab ise sõnumi optimaalse suurusega pakkideks. Pakkide optimaalne suurus erineb olenevalt võrgu konfiguratsioonist.
Füüsilised ühendused
pisi|4x InfiniBand QSFP pesa InfiniBand oli esimene arhitektuur, mis loodi kasutuseks nii trükkplaatidel kui süsteemide vahelistes juhtmetes. IB võib kasutada nii vask- kui ka kiudoptilisi kaableid. Erinevad IB generatsioonid kasutavad erinevaid pistikuid ja võimaldavad erineva kaugusega ühendusi.
IB SDR ja DDR võimaldasid vasktraati kasutades luua kuni 17 m ühendusi ning kasutasid QSFP-pistikuid, mis võimaldavad andmeedastuskiirust kuni 4 Gbit/s.
IB QDR vähendas maksimaalset vaskkaabli pikkust 7 m peale ja toetab kiudoptilisi kaableid kuni 10 km. Samuti läks üle uuemale pistikule QSFP+, mis võimaldab kiirusi kuni 40 Gbit/s.
IB FDR kasutab pistikut QSFP14 ning võimaldab kiirusi kuni 50 Gbit/s, FDR toetas samuti kiudoptilisi kaableid ning Mellanoxi MetroX adapteritega suutis edastada andmeid kuni 80 km kaugusele.
IB EDR kasutab pistikut QSFP28 (tuntud ka kui QSPF100 või 100G QSFP), mis võimaldab kiirusi kuni 100 Gbit/s ja disainiti 100 Gbit/s Etherneti jaoks. EDR toetab kiudoptilise kaabliga ühendusi kuni 10 km.
IB HDR kasutab pistikut QSFP56 (vahel tuntud kui 200G QSFP), mis on füüsiliselt eelmisega identne, kuid erineb elektriliselt kasutades neljatasemelist impulsi amplituudi modulatsioon (PAM-4), erinevalt eelnevalt kasutatud mitte nulli tagasipöörduvast (NRZ) signaalist. HDR toetab kiudoptilise kaabliga ühendusi kuni 40 km.
Ajalugu
IBTA asutati 1999. eesmärgiga luua skaleeritav riistvaraline arhitektuur, mis oleks töökindel ja kiire nii andmete edastamisel kui ka otsemällupöördustel ilma tarkvaraliste sekkumisteta. IBTA sündis kahe konkureeriva disaini ühendamisest. IBTA asutajaliikmeteks olid Compaq, Dell, Hewlett-Packard, IBM, Intel, Microsoft ja Sun Microsystems. Ettevõtteid ajendas uut lahendust otsima kiiresti lähenev PCI ja PCI-X siinide maksimaalne ribalaius, mis kiires interneti arengus pudelikaelaks hakkas jääma. Inspiratsiooni saadi valguskaablite disainilt, kus kasutati jadaühendust palju kõrgematel taktisagedustel kui eelnevalt kasutatud paralleelühendused võimaldasid, kuid sooviti vältida kalleid kiudoptilisi kaableid ning kasutada vaskühendusi. Neid kahte kriteeriumit jälgides suutis IB saavutada taktisagedusi GHz lähedal samaaegselt olles 1/10 kiudoptiliste konkurentide hinnast.
InfiniBand 1.0 ehk SDR (Single Data Rate – ühekordne andmeedastuskiirus) spetsifikatsioon avaldati aastal 2000 ning IBTA visioon oli sellega asendada PCI-siin, serveriruumide Ethernet ja Klastrite ühenduseks kasutatud erinevad standardid, SDR võimaldas kasutada kuni 17 m pikki vaskkaableid ilma probleemideta. Hilisemate versioonidega sooviti ehitada terved serverid otse IB kangastruktuurile, kuid 2000. aastal lõhkenud dot-com mulli järelmõjudes ei soovinud turuliidrid nii suuri investeeringuid teha ning idee jäeti maha.
2002 sattus InfiniBandi tulevik suure küsimärgi alla, kui Intel teatas, et lõpetab IB arenduse ning keskendub PCI Express siini arendusele, sellele järgnes ka Microsofti eemaldumine IB-st, kuna arvati, et kasutajad eelistaks Etherneti IB-le. Siiski mitmed firmad jätkasid IB arendamist, nimekamatest Sun Microsystems ja Hitachi.
InfiniBand DDR (Double Data Rate – kahekordne andmeedastuskiirus) jõudis turule 2005. aastal, kui Mellanox Technologies hakkas pakkuma 20 Gb/s adaptereid ja üleminekuid. See tehnoloogiline hüpe tõstis Mellanoxi serveritevahelise ja serveri-andmekeskuse vaheliste ühenduste turuliidriks.
InfiniBand QDR (Quad Data Rate – neljakordne andmeedastuskiirus) järgnes palju kiiremini kui eelmine uuendus, kui Mellanox 2006. aastal avaldas oma ConnectX arhitektuuril põhineva adapteri, mis võimaldas 40 Gb/s InfiniBand ühendust ja 10 Gb/s Ethernet ühendust, kuid maksimaalne kaablipikkus vähened 7 m peale. QDR spetsifikatsiooni järgivad tooted jõudsid turule 2008. 2006. aasta juunis kasutas IB tehnoloogiat 40 Superarvutit TOP 500 kõige võimsama arvuti hulgas, mis kasvas novembriks 82 peale ja 2007 juuniks 132 peale.
InfiniBand FDR (Fourteen Data Rate – neljateistkordne andmeedastuskiirus) avaldati 2011. aastal ning Mellanox esitles oma SwitchX ja ConnectX-3 tehnoloogiaid, mis olid vastavalt esimene 56 Gb/s IB ja 10/40 Gb Ethernet mitme protokolliga lüliti (switch) ja samu kiiruseid võimaldav adapter. 2012. aastal tuli Mellanox välja MetroX seeria toodetega, mis võimaldasid riistvaraliselt IB ja RDMA (Remote Direct Memory Access – kaug-otsemällupöördumise) kuni 80 km pikkuste kaablitega.
InfiniBand EDR (Enhanced Data Rate – täiustatud andmeedastuskiirus) avaldati 2014 ja Mellanox avaldas samal aastal oma ConnectX-4 adapteri, millega nad on saavutanud pistikutevahelise latentsuse alla 90ns ja mis võimaldab 100 Gb/s IB ühendusi. 2016. aastal asendus see ConnectX-5 adapteriga, mis võimaldas lisaks 100Gb/s IB ühendusele veel 10, 25, 40, 50 ja 100GB/s IB ja Ethernet ühendusi.
InfiniBand HDR (High Data Rate – suur andmeedastuskiirus) avaldati 2017. aastal ning jõudis turule 2018 Mellanoxi ConnectX-5 HDR 200Gb/s lahendus. 2019. aastal kuulutati välja Quantum LongReach Appliances, mis pikendab IB EDR ja HDR ühenduskaugusi vastavalt kuni 10 km ja 40 km peale.
Kaubandusühingut juhib juhtkomitee, kuhu kuuluvad Broadcom, Cray Inc. (Hewlett-Packardi tütarettevõte), Hewlett-Packard, IBM, Intel, Mellanox Technologies (Nvidia tütarettevõte), Microsoft, Oracle ja QLogic. Ülejäänud IBTA liikmed on samuti IT-sektoris juhtivad ettevõtted, kes panustavad InfiniBandi spetsifikatsiooni arendamisse.
Hans Susi
Hans Susi (ka Hans Susy, Hansken Susy; surnud 1549) oli eesti tõlkija. Ta on teadaolevalt esimene, kes hakkas piiblitekste eesti keelde tõlkima.
Susi töö ei olnud siiski arvatavasti tulutu, tõenäoliselt jätkas tõlkimist Beseler ise, kes aga juba 1553. aastal samuti katku suri. Toomas Paul on aga oletanud, et Susi ja Beseleri tekste kasutati eestikeelsete jumalateenistustel kuni 17. sajandi keskpaigani; nimelt võisid nende tõlgitud tekstid jõuda autoriteetsesse tekstikogumikku "Meddy Kircko-ramat" (Meie kirikuraamat).
Mandrite triiv
Mandrite triivi hüpoteesi püstitajaks peetakse Alfred Wegeneri, kes avaldas sellekohased mõtted aastal 1912. Juba sajandeid varem olid mitmed teadlased pannud tähele Atlandi ookeani vastasrannikute kuju hämmastavat sarnasust, samuti oli üldteada lõunapoolsete mandrite elustiku, eriti fossiilsete leidude sarnasus. Seletuseks pakuti enamasti minevikus eksisteerinud hüpoteetilisi maismaasildu, mitte aga seda, et lõunapoolkera mandrid moodustasid kunagi ühtse maismaaosa.
Wegeneri arvates moodustasid kõik tänased mandrid kunagi ühe hiidmandri, millele ta pani nimeks Pangaea. Pangaea lagunemise järel triivisid selle osad oma tänastele asukohtadele. Wegener kogus küll hulgaliselt geoloogilisi andmeid oma hüpoteesi toetamiseks, kuid ta ei suutnud pakkuda välja usutavat mehhanismi, mis suudaks mandreid liikuma panna. Seetõttu lükati tema ideed peaaegu ühehäälselt tagasi ning geoloogiline üldsus unustas need mitmekümneks aastaks. Wegeneri ideid arendas edasi Arthur Holmes, kes arvas, et mandreid paneb liikuma vahevöö ainese konvektiivne liikumine. Ka tema hüpotees ei pälvinud esialgu laialdast tunnustust, kuid tänapäeval peetakse seda üheks olulisemaks litosfääri laamu liikuma panevaks teguriks.
1950. aastate lõpus kogunes kriitiline hulk andmeid ookeanipõhja kohta, millest varem ei teatud eriti midagi. Leiti, et ookeanides on hiiglaslikud mäeahelikud, mis mõnel juhul (Atlandi ookeanis) paiknevad täpselt ookeani keskel. Kivimite magnetiliste omaduste uurimine tõi välja, et paralleelselt ookeanide keskahelikega kulgevad vööndid, milles kivimeis olevad ferromagnetilised mineraalid (peamiselt magnetiit) on orienteeritud ühes suunas, sellele järgneb teine vöönd, kus orientatsioon on vastupidine, siis uus vöönd esimesega sarnase orientatsiooniga jne. Seega meenutas ookeanipõhja magnetanomaaliate pilt magnetofonilinti, mis on pärit ookeani keskahelikust vedela laavana ning salvestab jahtudes suuna magnetpoolusele. Leiti veel, et magnetanomaaliate pilt on keskaheliku suhtes sümmeetriline. Seega toimub keskahelikes uue ookeanipõhja teke. Selliste andmete ning interpretatsioonide ilmsikstulek algatas uue geoloogilise teooria võidukäigu, mida nimetatakse laamtektoonikaks. Nimetus tuleneb sellest, et leiti, et liiguvad mitte üksnes mandrid, vaid nendega koos ülemine kiht Maast, mida nimetatakse litosfääriks ning mis on lagunenud üksteise suhtes liikuvaiks fragmentideks, mida tuntakse laamadena. Seega võib mandrite triivi käsitleda kui laamtektoonika eelkäijat. 1970ndatel ja 1980ndatel ei tegeldud enam laamtektoonika õigsuse kinnituseks andmete kogumise, vaid pigem kogutud geoloogilise materjali tõlgendamisega läbi uue, laamtektoonilise lähenemise.
Palade
Palade on küla Hiiumaa vallas, Kärdla ja Suuremõisa vahel. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Pühalepa valda.
Palade asub Kärdlast 7 km kagus. Lähimad külad on Partsi kagus, Sakla lõunas, Ala edelas, Lõpe läänes ja Lõbembe põhjas.
Nimi
Carl Friedrich Wilhelm Russwurm pidas külanime lähtekohaks rootsikeelseid sõnu pålad torp 'vaiküla'. Paul Ariste tuletas külanime sõnast pala 'tükk, osa'. Temaga ühines Lauri Kettunen, kes tõi võrdluseks kohanimed Pala, Palakese, Palametsa, Palamulla ja Palase, ehkki need kõik ei tohiks sõnast pala pärineda. Kettuse arvates pole tegu sõnaga palu 'nõmm' nagu 2 km loodes asuva Paluküla nimes. Kuid Valdek Palli arvates tulevad kõik pala-tüvelised kohanimed just sõnast palu. Kohanime on esmamainitud 1564 kujul Pola. 1565 on nime mainitud kujul Palada.
Loodus
Suure osa küla alast hõlmab Kukka maastikukaitseala. Vana maantee lähedal metsas asub Kuradikivi ja kaks rändrahnu ning koolimajast põhjas asub Palade rändrahn. Küla läbib Ussisoo peakraav, külas asub Palade Silmaallikas.
Talud
Palade talud 1939
Ajalugu
Palade kuulus ajalooliselt Hiiu-Suuremõisa mõisa alla. 1564 elas Kukka vakuses talunik matz i Pola. Järgmisel aastal esines tema nimi kujul Matz i Palada. 1688 elas Palukülas Pallode Lenu ja 1798 nimetati Pallade talu. 1725–1726 Läänemaa adramaarevisjonis oli külas 5 talu, kus elasid peremehed Palade Peter, Maehe Mick, Matzi Siemo, Matzi Niels ja Hinriche Mick.
1835 oli külas kolm talu, mille peremehed said omale perekonnanimedeks Hellmann, Märjama ja Sooääre (Soäre), sulasrahvas aga Paljasmaa, Pildak, Singi ja Timmermann.
Palade koosseisu kuulusid 1939 Lõbembe ning 1977–1997 Ala, Lõpe ja Sakla külad.
Taristu
Küla läbivad Heltermaa–Kärdla–Luidja maantee ja Vana maantee, külast algab Palade – Kõlunõmme tee. Külas asub bussipeatus.
Kultuur
Külas asuvad Palade põhikool, Soera Talumuuseum, Palade Kivimite Maja, kabel, spordihall ja staadion. Palade kalmistu ei jää küla piiresse, vaid asub maanteest edelas Sakla külas, teised eespoolmainitud rajatised teest kirdes. Küla elamud jäävad peamiselt vana maantee juurde, mis kulgeb uuega umbes paralleelselt pool kilomeetrit kirdes.
1. jaanuar 2008
'''Sündmused 1. jaanuaril 2008'''
Brahim Boulami
Brahim Boulami (sündinud 20. aprillil 1972 Safis) on Maroko kergejõustiklane (3000 m takistusjooksja). Tema isiklik rekord on 7.55,28. Kuni 2004. aasta septembrini oli ta maailmarekordi valdaja.
Doping
Brahim Boulami 15. augustil 2002 antud dopinguproov näitas keelatud aine erütropoietiini (EPO) kasutamist, teatas Rahvusvaheline Kergejõustikuliit.
Päev hiljem püstitas Boulami Zürichis Kuldliiga viiendal etapil 3000 m takistusjooksus maailmarekordi 7.53,17, parandades oma eelmist tippaega 2,09 sekundiga, kuid see tulemus tühistati ja saavutatud aeg ei läinud rekordina kinnitamisele.
Dopingu (EPO) tarvitamise eest kaheaastase võistluskeelu teeninud Brahim Boulamil jäi siiski alles eelmine maailmarekord, sest alles pärast 2001. aasta rekordijooksu Brüsselis oli tema dopinguproov negatiivne, teatas IAAF.
Aladdin
"Aladdin" on 1992. aastal valminud Walt Disney animastuudio täispikk joonisfilm, mis põhineb araabia muinasjutul "Aladini imelamp".
Brahim Boulami
Doping
Maroko alaliit otsustas 2003. aasta veebruaris Boulamit mitte karistada, sest nende arvates oli proovi menetlemisel rikutud kehtivaid reegleid. IAAF kaebas asja aprillis edasi Rahvusvahelisse Spordiarbitraaži (CAS) ning novembris otsustas CAS, et kaheaastane võistluskeeld oli siiski õigustatud. Boulami karistust hakati lugema 28. augustist 2002, mis tähendas, et Ateena olümpiamängudel marokolane võistelda ei saanud.
Aladdin
Filmi muusika on pärjatud kahe Oscari, kahe Kuldgloobuse ja kahe Grammy auhinnaga.
Brahim Boulami
Isiklikku
Brahim Boulami on 180 cm pikk ja kaalub 64 kg.
Sahharoos
pisi|Sahharoosi molekulmudel Sahharoos ehk suhkur ehk lauasuhkur (ladina saccharum) on looduslikult taimset päritolu disahhariid (süsivesik) ja süsivesikuline toiduaine. Sahharoos on levinuim suhkruliik, mida leidub ka mees.
Sahharoos sisaldub varu- ja kaitseainena peaaegu kõigis taimedes.
Happelises keskkonnas või ensüümi sahharaas toimel laguneb sahharoos glükoosiks ja fruktoosiks ning tekib invertsuhkur. Sahharoosi keemiline valem on C12H22O11.
Üldandmed
Sahharoos on valget värvi aine, mis on toatemperatuuril tahke. Sulamistemperatuur puudub, 186 °C juures moodustab karamelli. Sahharoosi molaarmass on 342,30 g/mol. Lahustuvus vees on 2000 g/l (25 °C). Selle tihedus on 1,587 g/cm3.
Soojuslik ja oksüdatiivne lagunemine
Sahharoos ei põle (oksüdeeru) kõrgetel temperatuuridel. Selle asemel see laguneb 186 °C juures, moodustades karamelli. Nagu ka teised süsivesikud oksüdeerub see süsinikdioksiidiks ja veeks (näiteks tugeva oksüdeerijaga ühinemisel).
Kaaliumnitraadi kokkusegamisel sahharoosiga saab tekkinud segu põlema panna, mille käigus vabaneb hulgal energiat.
48 KNO3 + 5 C12H22O11 → 24 K2CO3 + 24 N2 + 55 H2O + 36 CO2
(Hüpo)kloorhappe ühinemisel sahharoosiga tekib soolhape:
8 HClO3 + C12H22O11 → 11 H2O + 12 CO2 + 8 HCl
Süsiniku saamiseks sahharoosist on enam tuntud meetod väävelhappega. Väävelhape on katalüsaatoriks reaktsiooni toimumisel. See valatakse sahharoosile, mille tagajärjel tekib must süsinikurikas tahkis. Väävelhape laguneb vääveltrioksiidiks ja veeks.
H2SO4(katalüsaator) + C12H22O11 → 12 C + 11 H2O + H2O + SO3 pisi|Suhkruroog pisi|Suhkrupeet
Hüdrolüüs
Sahharoosi hüdrolüüsumisel tekib fruktoos ja glükoos.
C12H22O11 + H2O → C6H12O6 + C6H12O6
Kategooriad:
• sahharoos ja sahharoosipõhised suhkrud;
• glükoos ja glükoosipõhised suhkrud;
• fruktoos ja fruktoosipõhised suhkrud;
• väikese kalorsusega magustajad.
Ajalugu ja tootmine
Suhkru tootmisel on pikk ajalugu. Juba aastal 350 pKr avastasid indialased, kuidas kristalliseerida suhkrut. Aastaid hiljem hakkasid indialased tootma suhkruroost suhkrusiirupit ja seda maha jahutama. Seda hakati tootma suurtes kogustes, kuna seda oli lihtne pakendada ja transportida. Tol ajal kutsuti seda saadust sealses piirkonnas sõnaga khanda (खण्ड), millest on tulnud ingliskeelne sõna candy (eesti keeles 'komm'). Kuni 18. sajandini olid suhkrutooted luksuslikud, ainult jõukad pered said seda endale lubada. 19. sajandil suurenes nõudlus suhkru järele.
Tänapäeval saadakse suhkrut suhkruroost või suhkrupeedist. Suhkur on odav igapäevane toiduaine.
Suhkru sisaldus suhkrupeedis ja suhkruroos on vahelduv – enamasti 12–20%. Suhkruroog talub kõrgemat temperatuuri, kuid vajab neli korda rohkem vett kui suhkrupeet.
Tootmine
Looduslikku sahharoosi toodetakse peamiselt suhkruroost, suhkrupeedist (Beta vulgaris subsp. vulgaris var. altissima), suhkruvahtrast (Acer saccharum) ja suhkrusorgost (Sorghum saccharatum).
Suhkrupeedist
Suhkrupeedist (Beta vulgaris subsp. vulgaris var. altissima) valmistatakse Põhjamaades mahepõllumajanduse meetoditel kasvatatud suhkrupeedist mahesuhkrut.
Harilikust suhkruroost
Hariliku suhkruroo rooteivastest, mis sisaldavad D-(+)-glükoosi ja D-(+)-fruktoosi valmistatakse roosuhkrut.
Roosuhkrud on hele muscovado, tume muscovado. Rootoorsuhkrust toodetakse roosuhkrukristalle: karamellsuhkrut, tumedat tükksuhkrut ja Demerara suhkrut.
Suhkruvahtrast
Suhkruvahtrast (Acer saccharum) kogutakse droogina vahtramahla, millest valmistatakse vahtrasiirupit ja vahtrasuhkrut.
Suhkrusorgost
Suhkrusorgost (Sorghum saccharatum) valmistatakse sorgosiirupit.
Rafineeritud sahharoos
Valge suhkur ehk rafineeritud sahharoos on tööstuslikult toodetud keemiline aine, mida looduses ei leidu.
Rafineeritud suhkru liigid on valge kristallsuhkur, tuhksuhkur, maitsestatud tuhksuhkur, pärlsuhkur, tükksuhkur jpt.
Rafineeritud sahharoosist saadakse tarbides küll energiat, kuid see ei sisalda vitamiine, mineraalaineid ega kiudaineid.
Metabolism
Nii inimeste kui ka loomade seedekulglas lagundatakse suhkur glükoosiks ja fruktoosiks. Glükoosi ja fruktoosi molekulid liiguvad edasi vereringesse, mis annavad inimesele (ja loomale) suurel hulgal energiat. Sahharoosi on vaja ka spermatosoidide elujõu tagamiseks.
Sahharoosi metabolismis osalevad ka neurotransmitterid serotoniin ja dopamiin.
Sahharoos kui puhas süsivesik annab energiat 3,94 kilokalorit (17 kilodžauli) grammi kohta.
Kahjulik toime
Kaaries (hambavigastus) tekib suhkru muundumisel happeks (bakterite toimel), mis lõhub hambaemaili.
Sahharoosi tarbimisega tuleb olla väga ettevaatlik diabeedihaigetel.
Nancy Appleton ja G. N. Jacobs toovad oma raamatus "Suhkur – magus enesetapp" välja suhkruga seotud terviseriske ja kahjulikke toimeid vastuvõtlikele organismidele, kui seda toiduainet väärtarvitada.
Nimetus
Indialased nimetasid juba rohkem kui 2400 aastat tagasi suhkrut sanskriti keeles sõnaga sarkara.
Sahharoosi nimetus on tulnud prantsuskeelsest sõnast sucre ('suhkur') 1857. aastal. Esimese keemilise sünteesi tegi Raymond Lemieux 1953. aastal. Aastal 2013 toodeti maailmas 175 miljonit tonni sahharoosi.
Pilpaküla (Hiiumaa)
Pilpaküla on küla Hiiumaa vallas Kärdlast läänes. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Pühalepa valda.
Pilpaküla piirneb idas Kärdla, põhjas Kärdla-Nõmme, läänes Kanapeeksi ja lõunas Prählamäe külaga.
Nimi
Eestis kutsutakse Pilpaküladeks uusi elamupiirkondi, kus on kas väikesed puust eramajad või valdavalt puust kergehitised. Kohanimi tuletub sõnast pilbas.
Loodus
Pilpaküla läbib Liivajõgi. Küla äärmine edelaserv ulatub Pihla-Kaibaldi looduskaitsealale.
Elanike arv
Pilpakülas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 39 inimest. Küla kõik elanikud olid eestlased. 2021. aasta rahvaloenduse andmetel elas külas 34 püsielanikku.
Ajalugu
Pilpaküla moodustati külana 1997. Ala kuulus 1977. aastani Kärdla asunduse ja 1977–1997 Tubala küla koosseisu.
Taristu
Külas lõpevad Kärdla Metsa tänav ja Kabeli tänav.
Purtsa maalinn
pisi pisi|Maalinna nõlv mändidega pisi|Valli sees on tehtud kaevamisi Purtsa maalinn (ka: Pamma maalinn, Kooljamägi, Kooljamäed) on maalinn Saaremaal Karja külast läände suunduval teel, umbes 6 km kaugusel Pamma külast.
Mäksa vald
Mäksa vald oli vald Tartu maakonnas.
Purtsa maalinn
Kuni 2017. aastani jäi halduslikult Leisi valda.