cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Andres Hiiemäe
Alpinismitreener
Alates 2007. aastast tegutseb ta alpinismitreenerina Tartu Ülikooli Akadeemilises Spordiklubis (TÜ ASK). Talle on antud III taseme alpinismitreeneri kutse (Eesti kvalifikatsiooniraamistiku (EKR) 5).
Laenatud naene
Sisu
Peategelane (August Kuuskmann) elab muretut poissmeheelu. Rikkalt onult (Paul Pinna) elamisraha saamiseks on ta aga luisanud, et on võtnud naise ja saanud isaks. Kui onu oma kirjas teatab peatsest küllatulekust, asub peategelane külaskäigu ajaks „laenunaest” otsima. Meeleheitlikult püüab ta naisi ära rääkida linnatänaval, uisujääl, Toompea nõlval. Leidnud kaastundliku naise (Betty Kuuskmann), tõttab ta vaksalisse onule vastu. Kodus jagab onu kingitusi, kuid tahab last näha. Peategelane tormab õue sobivat last otsima, samal ajal sõbruneb onu noore daamiga ja saab teada tõe, mis talle vägagi meeltmööda on. Nüüd saab onu naise kätt paluda, tema tunnetele vastatakse. Kui vennapoeg varastatud lapsega koju jõuab, ootab teda ees õnnelik paar ning suuremeelne onu, kes pettused andeks annab.
Andres Hiiemäe
Alpinismitreener
2009. aastal pärast alpinismi instruktorite kooli kursuse läbimist Bezengi alpilaagris Kaukasuses sai ta instruktori tunnistuse. Alpinismiinstruktori stažeerimise läbis ta 2011. aastal Jerõdagi mäel.
Muud spordialad ja harrastused
Talle meeldib käia suusamatkadel ja korraldada mägedes seiklusüritusi, samuti osaleda loodusmatkadel ja tegeleda fotograafiaga. pisi|100px|[[J. K. Alpinismiklubi rändauhind parimale alpinistile|Parima alpinisti rändauhind]]
Thrasymachos Korintosest
Tema kohta on väga vähe teada ning kõik olemasolevad teadmised pärinevad ühest põgusast mainimisest Diogenes Laertiose "Väljapaistvate filosoofide eludest, õpetustest ja ütlustest" II raamatus. Nimelt olevat Stilpon olnud Thrasymachose õpilane ning Ichthyas Thrasymachose hea tuttav (vanakreeka γνώριμος).
Andres Hiiemäe
Isiklikku
Tema abikaasa Ursula Hiiemäe (sündinud 1977) on alpinist ja alpinismitreener, kes 2012. aastal tunnistati Alpiklubi Firn parimaks naisalpinistiks tehnilises klassis.
Mitchelli maakond (Georgia)
Mitchelli maakond (Mitchell County) on maakond Ameerika Ühendriikides Georgia osariigis.
Maakonna halduskeskus on Camilla.
Ajalugu
Maakond moodustati 1857. aastal.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 23 498.
Annay
lisaks veelː
Abong-Mbang
Abong-Mbang on linn Kameruni Idapiirkonnas Nyongi jõe ääres, Haut-Nyongi departemangu keskus.
Linnas elavad põhiliselt makaad.
Üliväike stsintsillisma
Üliväike stsintsillisma (inglise keeles supraminor scintillisma) on muusikas kahe heli intervall sagedussuhtega 194481 / 194480 ehk 0,009 tsenti.
Chalmersi komma
Chalmersi komma (inglise keeles chalmersia) on muusikas kahe heli intervall sagedussuhtega 123201 / 123200 ehk 0,014 tsenti.
Wietzen
Wietzen on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Nienburgi kreisis. Valla pindala on 40,41 km². 31. detsembril 2017 elas seal 2170 inimest.
Chuck Schumer
pisi|Chuck Schumer
Barnim I (Pommeri)
thumb|Barnim I, Pommeri hertsog
Barnim I Hea (u 1217/1219 – 13. november 1278) Greifide dünastiast oli Pommeri hertsog (ducis Slauorum et Cassubie) 1220. aastast kuni surmani.
Elu
thumb|left|Barnim I pitser
Hertsog Bogislaw II ja Pomereelia hertsogi Mestwin I tütre Miroslawa pojana sai ta pärast oma isa surma 1220. aastal Pommeri-Stettini hertsogkonna; kuid ta jagas võimu Pommeris oma nõo Wartislaw III-ga, kes resideeris Demminis. Kuna ta oli isa surma ajal alaealine, valitses umbes 1226. aastani maad tema ema Miroslawa Pomereelia Samboriidide dünastiast. Algselt veel Taani läänid, läksid Pommeri maad tagasi Saksa-Rooma riigile pärast mitme Põhja-Saksamaa vürsti võitu 1227. aasta Bornhövedi lahingus. Keiser Friedrich II pani Pommeri hertsogkonna 1231. aastal Askania Brandenburgi markkrahvide süseräniteedi alla, eirates Greifide dünastia omandit ja toites sellega pikaajalist Brandenburgi-Pommeri konflikti.
Pärast seda, kui tema nõbu Wartislaw III oli 1236. aasta Kremmeni lepinguga ametlikult aktsepteerinud Brandenburgi ülemvõimu, leppis hertsog Barnim I 1250. aasta Landini lepinguga vägevate Askania markkrahvidega kokku: ta tunnistas end Brandenburgi vasalliks ja pidi loobuma Uckermarki piirkonnast, sellegipoolest jõudis ta kokkuleppele, et tema nõo Wartislawi lään jääb tema surma järel Greifide dünastiale. Kui hertsog Wartislaw III 1264. aastal suri, suutis Barnim I kogu Pommeri hertsogkonna oma võimu alla ühendada. Ta edendas Ostsiedlungit, tuues hertsogkonda saksa asunikud ja kombed, rajas palju linnu, sealhulgas Prenzlau, Szczecin, Gartz, Anklam, Stargard, Gryfino, Police, Pyrzyce, Ueckermünde ja Goleniów. Ta oli tuntud ka heldete kiriklike asutamiste poolest ning toetas Kammini piiskoppide ilmaliku valitsemise laiendamist Kołobrzegi piirkonnas.
Hertsog Barnim suri Dąbie (Altdamm) linnas, nüüd Szczecini osa. Minnesinger Meister Rumelant kirjutas tema auks nutulaulu.
Abielud ja järglased
4. septembri 1238 ja 18. juuli 1242 vahel abiellus Barnim I Mariannaga (suri 27. juunil 1252), kelle päritolu pole selge. Nad said ühe tütre:
1253/1254. aastal abiellus Barnim I Margarethaga (pärast 1231 – enne 27. mai 1261), kelle päritolu üle vaieldakse. Nad said ühe poja:
Enne 20. maid 1267 abiellus Barnim I Otto III tütre Mechtildega (u. 1255 – 20. detsember 1316). Nad said viis last:
Antignac
lisaksː
Skujas
Skujas on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Alūksne piirkonnas Jaunalūksne vallas. Küla jääb piirkonna keskusest Alūksnest 6 ja Riiast 207 km kaugusele.
Külast läheb läbi maantee P41. Skujases kasvav 30 m kõrgune saar on võetud looduskaitse alla.
Aastal 2007 oli külas 15 elanikku.
Matīši kirikumõis
Matīši kirikumõis (saksa keeles St. Matthiä Pastorat, läti keeles Matīšu mācītājmuiža) oli kirikumõis Liivimaal Volmari kreisis Matīši kihelkonnas. Mõisakompleks jääb tänapäeval Valmiera piirkonda Matīši valda Matīši külla.
Mõis moodustati aastal 1687 (9 aastat pärast kihelkonna moodustamist). Maad eraldati selleks otstarbeks Bauņi mõisa maadest, ka finantseeris see mõis kirikumõisa kompleksi rajamist.
Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 1 ja 3/8 adramaad, sellele allus 49 mees- ja 55 naishinge. Aastal 1757 oli adramaid 8 ja 3/4. Aastal 1734 oli mõisal adramaid 1 ja 1/4, samuti ka aastal 1688. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 1 ja 3/20, aastal 1881 aga 1 ja 15/80 adramaad maad mõisale alluvate talude koosseisus.
Šarõn
Šarõn (kasutatud ka nimekuju Tšarõn) on jõgi Kasahstanis.
Kirsten Gillibrand
pisi|Kirsten Gillibrand (2010)
Kirsten Elizabeth Rutnik Gillibrand (sündinud 9. detsembril 1966 Albanys) on Ameerika Ühendriikide poliitik, Demokraatliku partei liige. Ta on senati liige aastast 2009.
Fatimiidide kalifaat
Fatimiidide kalifaat oli Fatimiidide dünastia poolt aastatel 909–1171 valitsetud kalifaat Põhja-Aafrikas ja Lähis-Idas.
Fatimiidide dünastia sai alguse Tuneesias. Aastal 920 ehitati Vahemere äärde kalifaadi pealinnaks Mahdia. Aastal 969 vallutasid Fatimiidid Egiptuse põhjaosa ja rajasid Kairo, millest sai riigi uus pealinn ning poliitiline, kultuuriline ja religioosne keskus. Fatimiidide riik ulatus oma hiilgeaegadel Atlandi ookeanist läbi Põhja-Aafrika Damaskuse ja Mekani (Magrib).
7. sajandil vallutasid araablased kiiresti Põhja-Aafrika Magribi, Egiptusest kuni Atlandi ookeani rannikuni ning suundusid oma ekspansiooniga edasi Hispaaniasse. Kaliif (632–634) Abū Bakri ajal alustatsid araablased naabermaade vallutamisi, sooritati retki Sassaniidide Mesopotaamiasse ja Süüriasse. Kaliif ‘Umar (634–644) juhtimisel vallutati Khālid ibn al-Walīdi poolt Bütsantsilt Vahemere-äärsed kristlikud Damaskus (635) ja Süüria (636), Palestiina (638), ning ʿAmr ibn al-ʿĀṣi juhtimisel Egiptus (639–641) ja Kürenaika ning Tripoli (643).
Kalifaadi eraldumine
pisi|vasakul|Fatimiidide kalifaat, 909–1171 9. ja 10. sajandil tekkisid Abbassiidide kalifaadi äärealadel iseseisvad riigid ja 9. sajandil hakkasid esimesed piirkonnad kalifaadist lahku lööma. 10. sajandil see protsess kiirenes veelgi, seda tingis riigi liiga suur ulatus.
11.–12. sajandil moodustasid valdava osa islamimaailma elanikkonnast (või vähemalt poole) juba muslimid. Islamimaailm oli selleks ajaks jagunenud selgelt eristuvateks kultuurilisteks piirkondadeks nagu al-Džazīra (Araabia poolsaar), al-Šām (tänapäeva Süüria, Palestiina, Jordaania, Liibanon ja Iisrael), Egiptus, Iraak, al-Magrib (Egiptusest lääne poole jääv Põhja-Aafrika), Andaluusia (Hispaania ja Portugal), Khurāsān (Iraan ja Kesk-Aasia) ja Sind (India lääneosa ja Pakistan).
Sitsiilia vallutamine
10. sajandil vallutasid moslemid Bütsantsi-Araabia sõdades Bütsantsilt Sitsiilia ja Sitsiiliat valitsesid järgnevalt sunniitlik Aghlabiidide dünastia Tuneesiast ja 909. aastast šiiitlik Fatimiidide dünastia Egiptusest. Fatimiidide kaliif Ismail al-Mansur nimetas Hassan al-Kalbi (948–964) Sitsiilia emiiriks. See saavutas edukalt kontrolli jätkuvalt mässavate bütsantslaste üle ja asutas Kalbiidide dünastia, mis valitses järgmised 90 aastat. Retked Lõuna-Itaaliasse jätkusid Kalbiidide juhtimisel kuni 11. sajandini. pisi|vasakul|[[Bütsantsi-Araabia sõjad|Bütsantsi-Araabia sõjategevuspiirkonnad 867–1045 Lähis-Idas ja Vahemerel]] pisi|Fatimiidide kalifaadi alad oma suurimas ulatuses Vahemere kontrollimise üle pidevas konfliktis saratseenidega oli Pisa vabariik, kes koostöös Genovaga suutsid aastal 1016 Sardiinia vallutada, alistades seejuures saratseenide juhi Mujāhid al-‘Āmirī (Mogehid). See võit andis Pisale ülemvõimu Türreeni merel. Vahemikus 1030 ja 1035 suutis Pisa Sitsiilia emiraadis alistada rea võistlevaid linnasid ja vallutada Aafrika põhjaosas asunud Kartaago.
Mahdia kampaania
Aastal 1087 ründasid Genova ja Pisa laevastikud Huguccio juhtimisel ning koos Amalfi, Salerno ja Gaeta vägedega kalifaadi pealinna, Ziridi dünastiale kuulunud Mahdiat. Rünnak, mida toetas paavst Victor III, sai tuntuks kui Mahdia kampaania. Ründajad vallutasid linna, kuid ei suutnud seda araablaste vägede vastu kaitsta. Pärast araablaste laevastiku põletamist linna sadamas, Genova ja Pisa väed taandusid. Kuid araablaste laevastiku hävitamine andis kontrolli Vahemere lääneosas Genovale, Veneetsiale ja Pisale.
pisi|Rogeri [[Aafrika kuningriik]] Fatimiidide riik hakkas nõrgenema ja oma valdusi kaotama 11. sajandi keskpaigast alates, Sitsiilia kuningriigi kuningas (1130–1154) Roger II ajal tehti rida vallutusi Aafrika rannikul (1146–1153). Tripoli vallutati aastal 1146 ja Bona aastal 1148. Need vallutused kaotati Rogeri järglase Guillaume'i valitsemisajal.
Seldžukid
pisi|Seldžukkide riigii suurim ulatus aastal 1092 11. sajandi lõpus kaotasid Fatimiidid Süüria alad idast peale tunginud seldžukkidele, tehes seejärel 11. sajandi lõpus ja 12. sajandil korduvaid katseid neid tagasi vallutada.
Sunniitlike Seldžukkide Seldžuki impeerium jagunes pärast Malik-šahh I surma aastal 1095 impeerium mitmeks väiksemaks riigiks. Pärast Malik-šahhi tulid võimule Kilij Arslan I Rumi Seldžukkide sultanaadis ja Tutush I Süürias. Tutush suri aastal 1095, tema kaks poega Fakhr al-Mulk Radwan ja Duqaq hakkasid vastavalt valitsema Aleppos ja Damaskuses. Egiptus ja suur osa Palestiinast olid olud šiiitliku Fatimiidide kalifaadi kontrolli all, kalifaat ulatus enne Seldžukkide tulekut sügavale Süüria sisealadele. Fatimiidid, keda valitses de jure kaliif Al-Musta'li, de facto visiir Al-Afdal Shahanshah, kaotasid Jeruusalemma Seldžukidele aastal 1073; enne ristisõdijate jõudmist, aastal 1098, vallutasid nad Jeruusalemma Artukiidide käest tagasi.
Ristisõjad
Jeruusalemmast lõuna pool asuv Egiptus ja suur osa Palestiinast olid Fatimiidide kalifaadi kontrolli all. Ristisõdijad vallutasid Jeruusalemma 1099 ja kuu aega hiljem võitis Godefroy Fatimiide vägesid Ashkeloni lahingus. Sellega oli Godefroy de Bouilloni võim 1099. aastal loodud Jeruusalemma kuningriigis kindel.
Aastal 1153 piiras Balduin Ashkeloni, linna kust Egiptuse Fatimiidid olid Jeruusalemma rünnanud kogu riigi ajaloo vältel, Ashkelon vallutati ning liideti Yafo ja Ashkeloni krahvkonnaga, mida valitses endiselt Balduin III-a vend Amalric.
Fatimiidide langus
Fatimiidide dünastiale tegi 1171. aastal lõpu Aijubiidide dünastia rajaja – Saladin. Seldžukkide sultanaadi sunniitidest Zengidi dünastia konflikt ismailiidest Fatiimide dünastia valitsetud Fatimiidide kalifaadiga lõppes Egiptuse ja Süüria alade ühendamisega Saladini onu Shirkuhi poolt, kes juhtis Seldžukkide vägesid.
Aastal 1163 keeldus Egiptus Jeruusalemmale makse maksmast ja palus Nūr ad-Dīnilt sõjalist abi. Amaury I tungis selle peale Egiptusse, kuid oli Niiluse üleujutuste tõttu tagasi pöörduma. Egiptuse vesiir Shawar palus Nūr ad-Dīnilt uuesti abi ning talle saadeti appi kindral Shirkuh. Shawari ja Shirkuhi vahel tekkis tüli ning Shawar sõlmis liidu hoopis Jeruusalemma kuningas (1162–1174) Amaury I-iga. Shawar ja Amaury I piirasid 1164. aastal Bilbeisi, kuid kuna Nūr ad-Dīn oli Harimi lahingus võitnud nii Antakya Bohemond III-t kui ka Tripoli Raimund III-t, olid nad sunnitud rünnaku katkestama. Antakya oli langemas Nur ad-Dini kätte, kuid viimasel hetkel saatis Bütsantsi keiser Manuel piirkonda suure abiväe. Aastal 1166 saatis Nūr ad-Dīn Shirkuhi Egiptusse tagasi ja Shawar sõlmis Amaury I-ga, kes sai Al-Babeini lahingus lüüa, uue liidu. Hoolimata kaotusest jäi Shawar võimule ning Kairosse jäid ristisõdijate abiväed. Aastal 1168 rüüstas Amaury I Bilbeisi, seejärel ei suutnud ta Egiptuse vastu üksi mitte midagi suurt korda saata. Tema vastuoluliste lükete tagajärjena vahetas Shawar pooli ja otsis abi Shirkuhi juurest. Shawar mõrvati ning kui Shirkuh 1169. aastal suri, tuli Egiptuses võimule tema vennapoeg Saladin.
1169. aastal alustasid ristisõdijad rünnakuid Niiluse deltasse, ismailiidest Fatiimide dünastia valitsetud Fatimiidide kalifaadile, keiser Manuel saatis Amaury I-le appi umbes 300 laeva, et ebaõnnestunult vallutada Damietta linn. Shirkuhi surma järel 1169. aastal haaras võimu Egiptuses Saladin, kes määrati Egiptuse vesiiriks. 1171. aastal, viimase fatimiididest kaliifi al-ʿĀḍid li-Dīn Allāh' surma järel kukutas Saladin Fatimiidid ja asutas Aijubiidide dünastia (1171–1260), mille keskus oli samuti Kairo. Saladin ise sai esimeseks Egiptuse sultaniks ning hiljem Egiptuse ja Süüra sultaniks.
Musa Barrow
Musa Barrow (sündinud 14. novembril 1998 Banjulis) on Gambia jalgpallur, kes mängib ründajana Itaalia kõrgliiga klubis Bologna ja Gambia jalgpallikoondises.
2016. aastal liitus ta Itaalia klubiga Atalanta. Atalanta põhimeeskonnas debüteeris ta 2018. aasta jaanuaris Itaalia karikavõistluste mängus Juventuse vastu. Itaalia kõrgliigas debüteeris ta sama aasta 10. veebruaril mängus Crotone vastu. Esimese värava lõi ta Itaalia kõrgliigas 18. aprillil 2018 mängus Benevento vastu.
2020. aasta jaanuaris suundus Barrow Atalantast laenule Bolognasse. Hooaja 2019–20 teisel poolel lõi ta Itaalia kõrgliigas üheksa väravat. 2021. aasta juulis otsis Bologna Barrow' mängijaõigused.
Gambia jalgpallikoondises debüteeris Barrow 2018. aastal. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 12. juunil 2019 sõprusmängus Maroko vastu. Ta kuulub Gambia koondisse 2022. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel.
106. õhudessantdiviis
106. kaardiväe õhudessantdiviis (vene keeles 106-я гвардейская воздушно-десантная дивизия) on Venemaa õhudessantvägede väeüksus.
Struktuur
106. kaardiväe õhudessantdiviisi koosseisu kuuluvad:
Saksamaa maavägi
Saksamaa maavägi (saksa keeles Heer) on Bundeswehri struktuuriüksus.
Õppeasutused
Maaväe väljaõppe väejuhatusele alluvad õppeasutused:
Visagalsi raudteejaam
Visagalsi raudteejaam on endine raudteejaam lõpetamata jäänud Riia–Ērgļi–Madona–Lubāna–Kārsava raudteel Madona piirkonna Prauliena vallas.
Jaam asus Madona raudteejaamast 18,2 ja Riia jaamast 175 km kaugusel Madona–Lubāna raudteelõigul.
Noorte Kotkaste Tallinna malev
Noorte Kotkaste Tallinna malev on Noorte Kotkaste organisatsiooni Tallinnas tegutsev piirkondlik allüksus. Majanduslikult ja piirkondlikult toetab Noorte Kotkaste Tallinna malevat Kaitseliidu Tallinna malev.
Ajalugu
Esimesed noorkotkaste salgad tekkisid Tallinnas 1928. aastal. Kaks aastat hiljem ühines Noorseppade organisatsioon Noorte Kotkaste organisatsiooniga ja koos pandi 31. augustil 1930 alus Noorte Kotkaste Tallinna malevale. Noorkotkaste rühmad kuulusid Kaitseliidu Tallinna Maleva malevkondade juurde. Maleva vanemaks sai Tallinna linnapea Anton Uesson ja vanema abiks kontradmiral Johan Pitka. Esimesed malevkonnad asutati järgnevalt: Nõmme malevkond ja Kopli malevkond 5. detsembril 1930, Lõuna malevkond 12. detsembril 1930, Ida malevkond 29. jaanuaril 1931 ja Kalevi malevkond 3. veebruaril 1931. Hiljem asutati Tallinna divisjon (algul Suurtükiväe erirühm) ja Sadama malevkond. 1939 oli Noorte Kotkaste Tallinna malevas 50 rühma, kuhu kuulus 1600 liiget.
Noorte Kotkaste organisatsioon likvideeriti 1940, kui Nõukogude Liit okupeeris Eesti Vabariigi.
Noorte Kotkaste ja Kodutütarde organisatsioonid taastati 12. augustil 1989 Tahkurannas. Loodi ühendus ENKKOL (Endiste Noorte Kotkaste ja Kodutütarde Liit), mille ülesandeks oli koondada endisi noorkotkaid ja kodutütreid, et nende kogemuste baasil ja abil taastada noorkotkaste ja kodutütarde liikumine Eesti noorte seas. Organisatsiooni taastamist saadi alustada alles 24. mail 1991.
Tallinnas alustati noorkotkaste tegevuse organiseerimist peamiselt esialgu vanalinnas paiknenud Kaitseliidu Peastaabi ruumides. Noorte Kotkaste Tallinna malev taasloodi 25. septembril 1992 pealiku Ülo Mandre juhtimisel Kaitseliidu Peastaabis tegutseva Noorte Kotkaste Peastaabi juurde. Tekkisid ka mõned rühmad väljaspool staapi, mida juhtisid peamiselt sõjaeelsed noorkotkad. Muuhulgas tegutses mõnda aega mererühm Endel Kuuse juhtimisel, mille käsutuses oli Kaitseliidule kuulunud Erika KL-101. Suurimat rühma juhtis pikka aega Arved Salupere Mustamäel. Kaitseliidu Tallinna malevaga algas noorkotkaste maleva koostöö alles 1990ndate keskpaigas või teisel poolel.
Koosseis
pisi|Noorte Kotkaste Tallinna maleva piduliku vormi käiseembleem Noorkotkaste maleva koosseisus on 16.12.2013 seisuga 13 noorterühma, mis tegutsevad mitmes Tallinna koolis või linnaosas ja on tavaliselt erineva suunitlusega. Maleva koosseisus on kokku u 200 noorkotkast. Arv on viimastel aastatel hakanud järjest kasvama. Noorkotkad on peamiselt lihtliikmed salkade (jagude) koosseisus, salgapealikud ja rühmapealiku abid.
Väljaõpe ja tegevus
Põhiline tegevus toimub rühmade tasandil, kus korraldatakse regulaarseid kokkusaamisi vabatahtlike noortejuhtide eestvedamisel. Rühmade kokkusaamised toimuvad peamiselt koolides. Keskselt koolitatakse malevas salgapealikke ja viiakse läbi uuetele 12–17 aasta vanustele noorkotkastele baasväljaõpet. Samuti toimub iga aasta maleva suvelaager, maastikuvõistlus, riigikaitselaager ja muidki ühisüritusi. Osaletakse ka üleriiklikel üritustel. Sooritatakse noorkotka järgu- ja erikatseid. Huvilistel on võimalik arendada ja lihvida laskeoskust Kaitseliidu Männiku lasketiirus. Vanemate noorkotkaste väliväljaõppe osaks on airsoft 'i-üritused.
Tallinna noorkotkad õpivad põhiliselt:
Lisaks on 12–18-aastasteel noorkotkastel võimalik õppida:
Tagamine
Maleva põhiruumid asuvad Tallinnas Uus-Tatari 25a. Noorkotkastele väljastatakse kasutamiseks vahetult enne liikmeks vastu võtmist piduliku vormi sinine särk koos kaelarätiga. 12–18 a noorkotkastele, kes osalevad aktiivselt välitegevustes, võidakse väljastada kasutamiseks välivormiriietus. Merenoorkotkastele, kes on liikmeks vastu võetud, võidakse väljastada kasutamiseks madruseriietus.
Maleva juhtorganid
Malevat juhib pealik, keda toetab juhatus. Juhatuse moodustavad pealik, pealiku abi ja kolm juhti pealike kogu valikul. Juhatuse liikmetel on oma vastutusvaldkonnad nagu näiteks personal, väljaõpe ja tagala.
Kaitseliidu Tallinna maleva poolt koordineerib maleva tegevust noorteinstruktor, kes ühtlasi vastutab Kaitseliidu maleva pealiku ees organisatsiooni piirkondliku toimimise eest. Samuti abistab ja nõustab noorteinstruktor Noorte Kotkaste Tallinna maleva pealikku ning koordineerides vabatahtlike juhtide osalemist organisatsiooni noorsootöös.
Lisaks juhatusele osaleb Tallinna maleva juhtimises nõuandva organina noorkotkastest-pealikest valitud 4-liikmeline noortekogu, mida juhib noortekogu esimees.
Maleva juhtfiguurid
Maleva vanemad
Maleva pealikud
Sümboolika
pisi|140px|Noorte Kotkaste Tallinna maleva lipp
Kotkamärk
Noorte Kotkaste organisatsiooni tunnus on kotkamärk. Sellel on kujutatud põhjakotkas, kelle turjal jõudis Kalev Eesti randa. Kotkas on tugevuse ja jõu sümbol, ta lendab kõrguses, mis peab tuletama Noorte Kotkaste organisatsiooni liikmetele meelde õilsaid aateid. Kotka silm on tähelepanelik – samasugune peab olema ka Noorte Kotkaste hulka kuuluv noor. Märgil on liiliaõis, mis tähistab puhtust ja korralikkust. Selle kolm haru märgivad noorkotka tõotuse kolme punkti: isamaa-armastust, ligimese aitamist, noorhauka ja noorkotka seaduste ja kommete täitmist. Kolme haru ümbritsev side osutab organisatsiooni noorte sõprusele ja ühtehoidmistahtele. Liilia keskel asetsev Eesti vapp tunnistab, et Noored Kotkad on Eesti Vabariigis tegutsev organisatsioon. Liiliaõis kujutab keskaegse noole otsa, mille keskel on kompassinõel; need kaks kokku sümboliseerivad sirget rada ja ausat sihti, mida mööda peab käima noorkotkas. Märgi all on lint, mille kiri tuletab märgi kandjale meelde tema kohustust olla alati valmis. Lindi ülespoole pööratud otsad tuletavad märgi kandjale meelde, et ta täidaks oma kohustusi rõõmsal meelel. pisi|Noorte Kotkaste Tallinna maleva lipumärk
Jozef Síkela
Jozef Síkela (sündinud 17. juunil 1967 Rokycanys) on Tšehhi poliitik ja investeerimispankur. Ta on 17. detsembrist 2021 Tšehhi tööstus- ja kaubandusminister (Petr Nečase valitsuses).
Noorte Kotkaste Tallinna malev
Noorte Kotkaste Tallinna maleva lipumärk
Noorte Kotkaste Tallinna maleva lipumärk näitab selle kandja seotust malevaga, samuti sümboliseerib nii maleva liikmete, toetajate kui ka teiste, kellele märk on antud, ühtsustunnet ja maleva eesmärkide täitmist. Lipumärgi kinnitas Tallinna maleva ettepanekul Noorte Kotkaste keskjuhatus 17.04.2014.
Maleva lipumärgiks on maleva lipu miniatuur (pildil). Lipumärgi kõrgus on 23 mm ja laius 16 mm. Lipumärk on valmistatud kuumemailist. Tagaküljele on kinnitatud nael klamberluku jaoks. Lipumärki kantakse kuue või kostüümijaki vasakul revääril või pluusi vasaku tasku peal. Lipumärki on lubatud kanda Noorte Kotkaste vormiga.
Väike harmonisma
Väike harmonisma (inglise keeles lesser harmonisma) on muusikas kahe heli intervall sagedussuhtega 23232 / 23231 ehk 0,075 tsenti.
Noorte Kotkaste Tallinna malev
Noorte Kotkaste Tallinna maleva teeneterist
Märk on tombakust. Märgi alus kujutab endast skandinaavia Püha Jüri risti kõrgusega ja laiusega 40 mm. Risti haru on otsast 17,5 mm lai. Rist on kaetud tumepunase emailiga, mida ääristab 1 mm laiune emailist must rant. Risti ülemise haru välisrandi keskkohta on lindi kinnitamiseks lapiti kinnitatud ümmargune hõbedast aas suurima mõõduga 6,5 mm. Risti tagakülje keskkohta on graveeritud teenetemärgi number ja väljaandmise aastaarvu kaks viimast numbrit, mis on eraldatud kaldkriipsuga. Risti peal selle rõhtsate harude keskel asetseb hõbedast (925°) Noorte Kotkaste embleem. Embleemil olev liilia on kaetud valge emailiga, riigivapp on oma heraldilistes värvides. Märki kantakse 35 mm laiuse muareest lindi küljes, mille pikkus on 55 mm. Lindi keskmine osa on 25 mm lai ja musta värvi. Mõlemal pool musta triipu on 5 mm laiune tumepunane triip. Lindi ülemisest servast 40 mm kauguselt allapoole kitseneb lint tumepunase ja musta triibu katkedes kolmnurgakujuliseks. Lindilõige on lindi laiune, samade värvidega ja 10 mm pikk.
Noorte Kotkaste Tallinna maleva teeneterist asutati Tallinna maleva juhatuse poolt 18.08.2011 Kaitseliidu eriorganisatsiooni Noored Kotkad Tallinna maleva staabi loomise 80. aastapäevaks.
Veselí nad Moravou
Veselí nad Moravou (saksa keeles Wessely an der March) on linn Tšehhis Lõuna-Morava maakonnas Hodoníni ringkonnas. Veselí nad Moravou asub Slovakkia piirist 12 km kaugusel, Hodonínist ligi 22 km kirdes ja Brnost 63 km idakagus.
Veselí nad Moravou vanalinn on alates 22. septembrist 1995 ajalooline linnakaitseala.
Jozef Síkela
17. detsembrist 2021 on ta Tšehhi tööstus- ja kaubandusminister (Petr Nečase valitsuses).
65537. osaheli
65537. osaheli (inglise keeles sixty-five-thousand-five-hundred-thirty-seventh harmonic) on muusikas kahe heli intervall sagedussuhtega 65537 / 65536 ehk 0,026 tsenti.
Väike-Salatsi kirikumõis
Väike-Salatsi kirikumõis ehk Mazsalaca kirikumõis (saksa keeles Pastorat Salisburg, läti keeles Mazsalacas mācītājmuiža) oli kirikumõis Liivimaal Volmari kreisis Väike-Salatsi kihelkonnas. Mõisakompleks jääb tänapäevase haldusjaotuse kohaselt Valmiera piirkonda Mazsalacasse, mõisakompleks asub aadressil Rīgas iela 10.
Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 1 ja 1/4 adramaad, sellele allus 38 mees- ja 45 naishinge. Aastal 1757 oli adramaid 1 ja 1/4, aastal 1734 kuulus mõisale aga üks adramaa. Aastal 1688 oli mõisa suurus sama. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 1 ja 1/4, aastal 1881 aga 1 ja 20/80.
András Süli
András Süli (1897 – 1969) oli ungari naivistlik maalikunstnik.
András Süli oli ametilt korvipunuja, maalimisega hakkas ta tegelema 1933. aastal. András Süli tegeles maalimisega kuni 1938. aastani, kuid leidmata vähimatki tunnustust, põletas ta suurema osa maalidest ära ja enam kunstiloomingule ei pühendunud. 1960. aastate lõpul ta looming taasavastati ja 1969. aastal esines ta oma maalidega rahvusvahelisel naivistide näitusel Bratislavas. András Süli säilinud pärandisse kuulub ligikaudu kolmkümmend teost.
Sellest alates omandas Süli Ungari tuntuima naivistliku maalikunstniku maine ja ta töid on eksponeeritud paljudel rahvusvahelistel näitustel
Cheek
Cheek (pärisnimi Jare Henrik Tiihonen; sündinud 22. detsembril 1981 Vantaas) on Soome räppar.
Elukäik
Jare on sündinud Vantaa linnas. Tema ema on Aini Tiihonen ja isa Heimo Petteri Tiihonen. Tal on kaks venda (Markus ja Jere Petteri) ja kaks õde (Heidi ja Theresa). Jere on Jare kaksikvend (Jare on Jerest paar minutit vanem).
2017. aasta novembris teatas Cheek, et lõpetab augustis 2018 oma 20 aastat kestnud karjääri.
Monroe maakond (Georgia)
Maakonna halduskeskus on Forsyth.
Ajalugu
Maakond moodustati 1821. aastal.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 26 424.
Rahvaarvu muutus (hinnanguline 1. juuli seisuga) :
Georgi Taratorkin
Georgi Taratorkin (vene Георгий Георгиевич Тараторкин; 11. jaanuar 1945 Leningrad – 4. veebruar 2017 Moskva) oli vene teatri- ja filminäitleja.
Taratorkin oli 1993. aastal asutatud assotsiatsiooni Kuldne Mask president.
Kartulipulp
Kartulipulp on kartulitärklise tootmise kõrvaltoode, mis saadakse eeltöödeldud hariliku kartuli mugulate jahvatamisel ja töötlemisel. Kartulipulp leiab kasutust ka loomakasvatuses söödamaterjalina.
Ukraina Keskraada
Ukraina Keskraada (ukraina keeles Українська Центральна Рада) oli 1917. aasta märtsis asutatud ukrainlaste organisatsioone koondav ühisorgan.
Ukraina iseseisvumine
25. jaanuaril 1918 andis Keskraada välja neljanda universaali, millega kuulutas Ukraina Rahvavabariigi iseseisvaks.
Suur harmonisma
Suur harmonisma (inglise keeles greater harmonisma) on muusikas kahe heli intervall sagedussuhtega 19657 / 19656 ehk 0,088 tsenti.
Estorf (Weser)
Estorf on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Nienburgi kreisis. Valla pindala on 19,78 km². 31. detsembril 2017 elas seal 1706 inimest.
Dinara
Dinara on mägi Dinaari mäestikus Horvaatia ning Bosnia ja Hertsegoviina piiril, Horvaatia kõrgeim mäetipp.
Dinara on kaljuse samanimelise mäemassiivi kõrguselt teine tipp. Tipu kõrgus on 1831 meetrit.
Dinara geograafilised koordinaadid on.
Rosdorf
Rosdorf on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Göttingeni kreisis.
Valla pindala on 66,39 km². 31. detsembril 2015 elas seal 11 762 inimest. Vald asub umbes 4 km Göttingenist edelas.
Kristjan Seaver
Kristjan Seaver (1898 – 28. september 1941 Soome laht) oli eesti kommunist ja Tallinna TRSN TK esimees (Tallinna linnapea) 1941. aastal.
Kristjan Seaver osales poliitilises tegevuses juba alates 1917. aasta oktoobrist, kui 1917. aasta oktoobrirevolutsiooni ajal kuulus Harjumaa Ravila vallas bolševike poolt võimu ülevõtmisel ja bolševike poolt läbiviidavates ümberkorraldustes.
Kristjan Seaver osales ka 1924. aasta 1. detsembri mässu ettevalmistamises, tema elukohas Lasnamäe toimus ka üks riigipöördekatsest osavõtjate instrueerimine. K. Seaver vahistati 1925. aasta septembris ja talle mõisteti eluaegne vanglakaristus. Ta vabanes alles 1940. aastal ning osales 1940. aasta juunipöördes. 1940. aastal määrati K. Seaver Tallinna TRSN Täitevkomitee kaadrite osakonna juhatajaks ning 17. jaanuarist kuni septembrini 1941 oli ta Tallinna Töötava Rahva Saadikute Nõukogu Täitevkomitee esimees.
Kristjan Seaver lahkus Tallinnast koos teiste Nõukogude võimu esindajatega 28. augustil 1941. aastal ning hukkus evakuatsiooni käigus Soome lahes miinile sattunud Nõukogude Balti laevastiku laevaga.
Isiklikku
Kristjan Seaver oli abielus Maria Seaver(e)ga, (1898–1985), kes tegutses sidepidajana kohalike kommunistlike tegelaste ja Tallinna Keskvangimaja poliitiliste vangidega. Eesti NSV ajal oli Maria personaalpensionär (pensioni maksti Tallinnast evakueerimisel 1941. aastal hukkunud abikaasa Kristjani eest).
Antras
lisaksː
Ágio Órose laht
pisi|Chalkidike poolsaare kaart pisi|Ágio Órose lahe rannik Ágio Órose laht ehk Singose laht (kreeka keeles Σιγγιτικός κόλπος) on Egeuse mere loodeosas paiknev laht, mis ümbritseb Sithonía ja Áthose poolsaare rannikut.
Costa Atlantica
Costa Atlantica on esimene Spirit-klassi ja Carnival Corporation & plci tütarfirmale Costa Crociere S.p.A. kuuluv ristluslaev, mis on ehitatud 2000 Kvaerner Masa-Yards AB laevatehases Helsingis Soomes.
Ajalugu
2012. aastal kasutatakse laeva kruiisideks Savonast.
Laeva mõjutas ka 2020. aasta koroonapandeemia, kui seal tuvastati 148 nakkusjuhtumit. Kõik nakatunud paranesid.
Napier
Napier on olnud mitme inimese ja asula nimi:
Saksamaa kuningriik
pisi|300px|Kuningriigi kaart [[Otto I (Saksa-Rooma keiser)|Otto Suure valitsemise ajal aastal 972 (tumesinine) ja keisririigi edasine laienemine kuni Saali Konradi valitsemiseni]] Saksamaa kuningriik (või ka Saksa kuningriik; ladina Regnum Teutonicum) arenes välja endise Karolingide impeeriumi idaosast.
Nagu keskaegsel Inglismaal ja Prantsusmaal, algas see konglomeraadist, arvukate, ükskord eraldi ja sõltumatute rahvaste ja kuningriikide kogumist. Ida-Frangi riik moodustati algselt Verduni lepinguga aastal 843 ja seda valitsesid Karolingid aastani 911, pärast mida oli kuningas valitav. Esialgsed valijad olid hõimuhertsogkondade valitsejad, kes üldiselt valisid ühe endi seast. Pärast aastat 962, kui Otto I krooniti keisriks, moodustas kuningriik põhiosa Saksa-Rooma riigist, mis sisaldas ka Itaaliat (aastast 951) ja Burgundiat (pärast aastat 1032). Mõiste rex teutonicorum (sakslaste kuningas) tuli esmalt kasutusele paavst Gregorius VII kantseleis investituuritüli ajal (11. sajandi lõpul), võib-olla poleemilise vahendina keiser Heinrich IV vastu. 12. sajandil hakkasid keisrid oma ameti keiserliku ja rahvusülese iseloomu rõhutamiseks kasutama tiitlit rex Romanorum (roomlaste kuningas) oma valimistel (kuurvürstide poolt, seitse saksa piiskoppi ja aadlimeest). Selged tiitlid Saksamaa, Itaalia ja Burgundia jaoks, mis traditsiooniliselt omasid oma kohtuid, seadusi ja kantseleisid, kadusid järk-järgult kasutusest. Pärast riigireformi (Reichsreform) ja reformatsiooni lahendamist jagati Saksa-Rooma riigi Saksamaa osa keiserlikeks ringkondadeks (Reichskreise), mis määratlesid Saksamaad keiserliku Itaalia ja Tšehhi kuningriigi suhtes. Peapiiskoppidest kuurvürstid jätkasid Saksamaa, Itaalia ja Burgundia kantslerite tiitlite kandmist. Pärast Vestfaali rahu (1648) oli Saksamaa sõltumatute riikide ja riigikeste kogum, mille üle veel säilinud kuningriigi ja keisririigi institutsioonid kahanevalt võimu nõutasid.
Terminoloogia
Verduni lepingu idajaotist kutsuti regnum Francorum Orientalium või Francia Orientalis: idafrankide kuningriik või lihtsalt Ida-Frangi riik. See oli vana Merovingide regnum Austrasiorumi idaosa. "Idafrangid" (või austraasialased) olid iseenesest rahvas Frangimaal, mille olid asustanud frangid. Ida-Frangi riigi teised rahvad olid saksid, friisid, tüüringid ja muud, edaspidi Teutonici (või sakslased) ja mõnikord frangid, kuni etniline identiteet 9. sajandi jooksul muutus.
Annales Iuvavenses (või Salzburgi annaalide) sissekanne sub anno 919, kaasaegne, kuid säilinud ainult 12. sajandi koopias, ütleb et Baiuarii sponte se reddiderunt Arnolfo duci et regnare ei fecerunt in regno teutonicorum, s.t "Arnulf, baierlaste hertsog, valiti valitsema sakslaste kuningriigis". Ajaloolased vaidlevad selle üle, kas see tekst on see, mis kirjutati kadunud originaalis; laiem küsimus on, kas Saksa, mitte Frangi, kuningriigi idee dateerub 10. või 11. sajandist; kuid "Saksa" kuningriigi idee kujunes kindlalt välja 11. sajandi lõpul.
Alates 11. sajandi lõpust, investituuritüli ajal, alustas Rooma kuuria mõiste regnum teutonicorum kasutamist Heinrich IV kuningriigi kohta püüdega kahandada teda teiste Euroopa kuningate tasemele, samas ta ise hakkas kasutama tiitlit rex Romanorum või roomlaste kuningas rõhutamaks oma jumalikku õigust imperium Romanum üle. Seda tiitlit kasutasid kõige sagedamini Saksa kuningad ise, kuigi nad soostusid kasutama "Teutonic" tiitlit, kui seda nõudis diplomaatia, nagu Friedrich I Barbarossa kiri paavstile viitas, et ta sai coronam Theutonici regni (Saksa kuningriigi krooni). Välismaised kuningad ja vaimulikud jätkasid regnum Alemanniae ja règne või royaume d'Allemagne kasutamist. Mõisteid imperium/imperator või keisririik/keiser kasutati sageli Saksa kuningriigi ja selle valitsejate kohta, mis näitab nende keiserliku väärikuse tunnistamist, kuid kombineerituna viidetega "Teutonic" ja "Alemannic" eitati nende Romanitas ja universaalset valitsemist. Mõiste regnum Germaniae ("Saksamaa kuningriik") hakkas ilmuma isegi Saksa allikates alles 14. sajandi alguses.
Seetõttu oli läbi kogu keskaja tava, et (valitud) Saksamaa kuningas oli ka roomlaste keiser. Tema tiitel oli kuninglik (sakslaste kuningas, või aastast 1237 roomlaste kuningas) tema valimisest tema kroonimiseni Roomas paavsti poolt; seejärel oli ta keiser. Pärast Friedrich II surma aastal 1250 juhtus ametlikku kroonimist paavsti poolt siiski harvemini: Heinrich VII aastal 1312, Karl IV aastal 1355, Sigismund aastal 1433, Friedrich III aastal 1452, Karl V aastal 1530. Tiitel "roomlaste kuningas" muutus keisrivalimisteks üha vähem reserveerituks kui kroonimata jätmine Roomas; valitu oli kas Saksa kuningas või lihtsalt "keiser" (vaata Ludwig IV näidet allpool). Valitsemise algust dateeriti kas valimispäevast (Švaabi Philipp, Rudolf I) või kroonimispäevast (Otto IV, Heinrich VII, Ludwig IV, Karl IV). Valimispäev muutus algusdaatumiks jäävalt alates Sigismundist.
Lõppkokkuvõttes muutis Maximilian I paavsti heakskiidul keisritiitlit aastal 1508: pärast saksa kroonimist oli tema tiitel Dei gratia Romanorum imperator electus semper augustus. See on, ta oli "valitud keiser": mõiste, mis ei tähendanud, et ta oli keiser-ootel või ei olnud veel täielik keiser, vaid ainult seda, et ta oli keiser valimise, mitte paavsti poolt kroonimise tõttu (traditsiooni kohaselt jäeti valimise ja saksa kroonimise vahele tiitel rex Romanorum electus). Samal ajal jätkus tava, mille kohaselt valiti otsene pärija roomlaste kuningaks keisri eluajal. Sel põhjusel hakkast tiitel "roomlaste kuningas" (rex Romanorum, mõnikord sakslaste kuningas või rex Teutonicorum) tähendama pärijat, valitud jarglast, kui keiser veel elus oli.
Karolingide ajastu, 843–911
Karolingide impeeriumi kolmeks jagamist Verduni lepinguga vaidlustati õige varakult seoses keiser Lothar I surmaga aastal 855. Ta jagas oma Kesk-Frangi riigi oma kolme poja vahel ja kohe nõudsid põhjapoolset kolmandikku, Lotringit, endale Ida- ja Lääne-Frangi riigi kuningad. Sõda Lotringi pärast kestis aastani 925. Lothar II suri aastal 869 ja Meersseni leping (870) jagas tema kuningriigi Ida- ja Lääne-Frangi riigi vahel, kuid Lääne-Frangi valitsejad loovutasid õigused oma osale Ida-Frangi riigile Ribemonti lepinguga aastal 880. Ribemont määras piiri Prantsusmaa ja Saksamaa vahel kuni 14. sajandini. Lotringi aadel püüdis säilitada oma iseseisvust mõlemast riigist vahetades suvaliselt truudust kuningas Ludwig III Lapse surmaga aastal 911, kuid aastal 925 loovutati Lotring lõpuks Ida-Frangi riigile Lääne-Frangi riigi kuninga Rudolfi poolt ja seejärel moodustati sellest Lotringi hertsogkond Ida-Frangi kuningriigis.
Ida-Frangi riik ise jagati kolme ossa seoses Ludwig Sakslase surmaga (875). Traditsiooniliselt tuntud kui "Saksimaa", "Baieri" ja "Švaabimaa" (või "Alemannia"), neid kuningriike valitsesid Ludwigi kolm poega üheskoos ja Karl Paks taasühendas selle aastal 882. Kuningriigi erinevate piirkondade rahvaste vahel esinesid piirkondlikud erinevused ja kaasaegsed kirjeldasid iga piirkonda valmilt kui regnum, kuigi ükski neist ei olnud iseenesest kindlasti mitte kuningriik. Germaani ühiskeel ja ühisvalitsemise traditsioon alates aastast 843 säilitas poliitilised sidemed erinevate regnumite vahel ja takistas kuningriigi jagunemise pärast Karl Paksu surma. Ludwig Sakslase tööga oma kuningriigi säilitamisel ja sellele tugeva kuningliku valitsuse andmisel läks ka kaua aega Ida-Frangi (s.o Saksa) riigi loomiseni.
Hõimuhertsogkonnad
Ida-Frangi riigis olid suured hertsogkonnad, mida nende ametliku staatuse järgi kutsuti mõnikord kuningriikideks (regnum), ja millel oli kindlasti sisemise solidaarsuse tase. Varasemate hulgas olid Saksimaa ja Baieri, mis vallutati Karl Suure poolt. Saksa historiograafias kutsutakse neid jüngere Stammesherzogtümer või "hilisemad hõimuhertsogkonnad". Hertsogkondi kutsutakse sageli "nooremateks" (uuemateks, hilisemateks jne.) nende eristamiseks vanematest hertsogkondadest, mis olid Merovingi monarhide vasallriigid. pisi|Hõimuhertsogkonnad ja muud alad, mis tunnistasid kuningat umbes aastal 1000 Kuigi sageli oli nii, et need hertsogkonnad olid "hõimu-", kuna nende rahvas jagas ühist põlvnemist; nende ühtekuuluvust on parem selgitada nende pikka aega üksusena valitsemisega, mis võimaldas arenguks solidaarsustunnet, ühiseid tavasid ja ühise põlvnemise eeldust. Saksimaa ja Baieri võtsid põlvnemismüüdid omaks vastavalt 10. ja 12. sajandil, kuigi need võisid olemas olla palju varem. Frangimaa ja Švaabimaa hertsogkonnad loetakse tavaliselt samuti uuemate hõimuhertsogkondade hulka, nagu mõnikord ka Tüüringi. Kui hertsogkondade piirid muutusid, "muutusid ustavus ja müüdid vastavalt".
Pärast viimase Karolingi Ludwig III Lapse surma aastal 911 tunnistasid hõimuhertsogkonnad kuningriigi ühtsust. Hertsogid kogunesid ja valisid Konrad I omale kuningaks. Vastavalt Tellenbachi teesile, hertsogid asutasid hertsogkonnad Konradi valitsemisajal. Hertsogid ei üritanud luua iseseisvaid kuningriike. Isegi pärast Konradi surma aastal 918, kui vaieldi Heinrich I Linnupüüdja valimise üle, ei rajanud tema rivaal Baieri hertsog Arnulf Halb eraldi kuningriiki, vaid nõudis tervikut, enne kui sunniti Heinrichi poolt kuninglikule võimule alluma. Heinrich võis isegi välja kuulutada seaduse, mis nägi ette, et kuningriik tuleb pärast ühendada. Arnulf jätkas selle valitsemist kuningana isegi pärast tema allutamist, kuid pärast tema surma aastal 937 võeti see kiiresti Heinrichi poja Otto Suure poolt kuningliku kontrolli alla. Ottoonid töötasid selle nimel, et säilitada hertsogkonnad krooni ametiasutustena, kuid Heinrich IV valitsemisajal tegid hertsogid oma ameti pärilikuks.
Konrad I valitsusaeg (911–918)
, Frangimaa hertsog (906–911) ja Saksa kuningas (911–918)
Heinrich I valitsusaeg (919–936)
, Saksimaa hertsog (912–936) ja Saksa kuningas (919–936)
Mistahes kindel Ida-Frangi ja Saksamaa kuningriikide eristamine on mingil määral hilisema tagasivaatamise produkt. On võimatu võtta seda vahet esmastest allikatest, kuna Ida-Frangi riik jäi kasutusse pikalt pärast Saksamaa kuningriigi kasutuselevõttu. 12. sajandi keiserlik kroonik Otto von Freising teatas, et Heinrich I Linnupüüdja valimine viitas kuningriigi alguse tähisele, kuigi Otto ise sellega ei nõustunud. Seega: "Siit alates pidasid mõned sakslaste kuningriiki frankide kuningriigi asendajaks. Nüüdsest nad ütlevad, et paavst Leo kutsus paavstide seadlustes Heinrichi poega Ottot esimeseks sakslaste kuningaks. Selle eest Heinrich, kellest me räägime, keeldus, öeldakse, kõrgeima piiskopi poolt pakutud aust. Kuid näib, et sakslaste kuningriik – mis täna, nagu me näeme, omab Roomat – on frankide kuningriigi osa. Kuigi on täiesti selge, mis eelnes, sisaldasid frankide kuningriigi piirid Karli ajal kogu Galliat ja kogu Saksamaad, Reinist Illüüriani. Kui riik jagati tema pojapoegade vahel, kutsuti üht osa ida- ja teist lääne-, kuid mõlemat koos kutsuti frankide kuningriigiks. Nii oli siis idaosas, mida kutsutakse sakslaste kuningriigiks, Heinrich esimene Sakside soost, kes järgnes troonil, kui Karli liin ebaõnnestus ... [arutlus läänefrankidest] ... Heinrichi poega Ottot, kuna ta taastas idafrankidele keisririigi, mille olid hõivanud langobardid, kutsutakse esimeseks sakslaste kuningaks – mitte võib-olla sellepärast, et ta oli esimene kuningas, kes valitses sakslaste üle." Siin ja mujal eristab Otto esimest Saksa kuningat 919–936 (Heinrich I) ja esimest keiserliku võimuga Saksa kuningat 936–973 (Otto I).
Otto I valitsusaeg (936–973)
937. aastal järgnes Arles'i kuningriigi troonil Rudolf II-le tema poeg Konrad Rahumeelne ja Itaalia kuninga (926–947) Hugues d'Arlese pärimisnõuded lükati tagasi Saksa kuninga Otto I toel, pärast mida langes kuningriik keiserlikku mõjusfääri.
938. aastal kukutati Saksa kuninga Otto I poolt Luitpoldingi dünastiast Baieri hertsogi Arnulfi poeg Eberhard ning tema järglaseks sai Otto I noorem vend Berthold. Aastal 948 tagandas kuningas Otto lõplikult Luitpoldingid ja pani Baieri hertsogiks oma noorema venna Heinrich I, Saksi dünastiast. Aastal 952 sai Heinrich I ka Itaalia Verona margi, mille Otto I hõivas Itaalia kuningas (950–961) Berengar II-lt.
Kui Konradiinidest Švaabimaa hertsog Hermann I 948. aastal suri, andis Otto Švaabimaa hertsogkonna oma pojale Ludolfile, kes abiellus Hermanni tütre Idaga.
Gostyń
Gostyń (saksa Gostyn, 1941–1945 Gostingen) on linn Poolas Suur-Poola vojevoodkonnas, Gostyńi maakonna ja Gostyńi valla halduskeskus. Gostyń asub Poznańist umbes 60 km lõunas.
Saksamaa kuningriik
Otto I valitsusaeg (936–973)
950. aastal sai Přemysliidide dünastia valitsetud Tšehhi kuningriik Otto vasalliks.
Gostyń
Gostyńi on esmamainitud 1275. aastal, linnaõigused sai 1278. aastal. Teise Poola jagamise tulemusel läks linn 1793. aastal Preisi kuningriigi võimu alla (vahepeal oli aastatel 1807–1815 Varssavi hertsogiriigi koosseisus). Raudteeühenduse sai linn 1888. aastal. 1919. aastal läks Gostyń Poola koosseisu tagasi.
Saksamaa kuningriik
Otto I valitsusaeg (936–973)
Aastal 951 abiellus Saksa kuningas Otto I viimase Itaalia kuninga Lothar II lese Adelheidiga ja võttis Pavias Lombardia raudkrooni rivaalitseva Ivrea markkrahvi Berengari eest. 951.–952. aasta sõjakäigu tulemusel sai Otto I langobardide kuningaks, kuid kohalik Itaalia kuningas Berengar II säilitas 952. aasta Augsburgi riigipäeva otsusega Itaalia kuninga tiitli Otto vasallina, kuid pidi loovutama Friuli margi Verona margina Baieri hertsog Heinrich I-le, kuningas Otto I vennale.
Kui aastal 960 ründas Berengar Kirikuriiki, vallutas paavst Johannes XII kutsutud Saksa kuninga Otto Itaalia kuningriigi ja krooniti 962. aastal Roomas Saksa-Rooma keisriks. Sellest ajast alates olid Itaalia kuningad alati ka Saksa kuningad ja Itaaliast sai seega Saksa-Rooma riigi osastiskuningriik, koos Saksa kuningriigi ja – aastast 1032 – Burgundiaga. Saksa kuningas (Rex Romanorum) krooniti Milano peapiiskopi poolt langobardide krooniga Pavias eelmänguna visiidile Rooma paavsti poolt Saksa-Rooma keisriks kroonimisele.
Montgomery maakond (Georgia)
Montgomery maakond (Montgomery County) on maakond Ameerika Ühendriikides Georgia osariigis.
Saksamaa kuningriik
Otto I valitsusaeg (936–973)
Ottol oli tegemist ungarlaste ohuga, mida ei kõrvaldatud kuni kuningas Otto võiduni 955. aasta Lechfeldi lahingus. Otto I kindlat võitu ungarlaste üle nähakse sageli määrava tähtsusega sündmusena ungarlaste poolt Lääne-Euroopasse sooritatud rünnakute tagasilöömisel.
Montgomery maakond (Georgia)
Maakonna halduskeskus on Mount Vernon.
Saksamaa kuningriik
Otto I valitsusaeg (936–973)
, Ungari vürstiriik
Montgomery maakond (Georgia)
Ajalugu
Maakond moodustati 1793. aastal.
Harmonisma
Harmonisma (inglise keeles harmonisma) on muusikas kahe heli intervall sagedussuhtega 10648 / 10647 ehk 0,163 tsenti.
Saksamaa kuningriik
Otto I valitsusaeg (936–973)
pisi|Isikustatud [[Sklaviinia ("Slaavlaste maa"), Germaania, Gallia ja Rooma (Itaalia) toovad Otto III-le andamit; 990. aastaga dateeritud evangeeliumist.]]
Montgomery maakond (Georgia)
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 9123.
Saksamaa kuningriik
Otto II valitsusaeg (961–983)
, Saksa-Rooma keiser (973–983) ja Saksa kuningas (961–983)
Montgomery maakond (Georgia)
Rahvastik
Rahvaarvu muutus (hinnanguline 1. juuli seisuga) :
Saksamaa kuningriik
Otto II valitsusaeg (961–983)
Otto II üritas 980. aastal vallutada Pariisi, tegi aastatel 980–983 sõjakäigu Lõuna-Itaaliasse saratseenide ja Bütsantsi vastu. Otto II valitsemise ajal toimus 983. aastal kuningriigi Saksimaa hertsogiriigi aladel suur slaavlaste ülestõus ning kuningriik kaotas alad Elbest idas ning kontroll kõigi alade üle taastati alles Brandenburgi markkrahv Albrecht Karu (u. 1100–1170) poolt.
Otto III valitsusaeg (983–1002)
, Saksa-Rooma keiser (983–1002) ja Saksa kuningas (983–1002)
Otto III sai väga noorelt võimule, ta püüdis taastada Rooma impeeriumi (Renovatio imperia Romanum) või vähemalt selle lääneosa, uskudes, et kõrgeim võim peaks kuuluma keisrile, kellele alluksid kõik, nii ilmalikud kui ka vaimulikud aukandjad, sealhulgas Rooma paavst. Ta viis läbi misjonitööd, näiteks asutas Poolas, Gnieznos piiskopkonna ning andis vürst Boleslawile Poola kuninga ning vürst Istvanile Ungari kuninga tiitli. Otto suurejoonelised idealistlikud plaanid nurjas tema ootamatu varajane surm.
, Ungari kuningriik