cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kalle Mälberg
Raamatud ja artiklid
Avaldanud artikleid ja luulet väljaannetes Financial Review, Estonian Review,  Mana, Aja Kiri,  Postimees, Eesti Ekspress, Teater Muusika Kino, Maaleht, Õhtuleht, Uued Uudised, Objektiiv, ERR Kultuuriportaal  jm.
Isiklikku
Peab Kõrvõotsa talu Lämmijärve ääres Naha külas. Osaleb Räpina vallavolikogu kultuurikomisjoni töös.
Magdalena
Magdalena on naisenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 1368. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Magdalena 33 naisel.
Joshua Reynolds
Sir Joshua Reynolds (16. juuli 1723 Plympton, Devon, Inglismaa – 23. veebruar 1792 London), oli kurt portreemaalija ja esteetik, kes oli juhtiv figuur Inglismaa kunstielus 18. sajandi keskel ja lõpus. Ta oli esimene Kuningliku Akadeemia president ning läbi oma õpetuste aitas Inglismaa elule anda uue värvingu.
Elulugu
Joshua Reynolds õppis Plymptoni humanitaargümnaasiumis, kus ta isa oli õpetaja. Noor Reynolds oli laia silmaringiga ja tundis klassikalist kirjandust, ka sõprusringis lugesid nad kaasaja Briti kirjanike teoseid. Varakult soovis Reynolds saada kunstnikuks ning 1790. aastal suunduski ta Londonisse kunstnik Thomas Hudsoni juurde õppima. 1743. aastal saabus ta tagasi Devonisse ja alustas maalimist Plymouthis, kuid seal loodud teostes kumab läbi tema kogenematus ja vähesed teadmised maalimisest. Järgmisel aastal läks ta Londonisse tagasi, kus ta hakkas õppima vanade meistrite teadmisi.
1753. aastal seadis Reynolds ennast Londonisse sisse, kuhu jäi paikseks elu lõpuni. Tema kuulsus kasvas kiiresti ja juba varsti pidi kunstnik stuudiosse abiks võtma assistente, kes aitaks valmistada talt arvukalt tellitud portreid. Varajastel portreedel on modellidel näha jõudu ja natuuripuhtust, mida on kõige paremini edasi antud teosel "Auväärne Augustus Keppel" (“Honourable Augustus Keppel”). Poos ei ole küll originaalne, olles antiikne Rooma koopia 4. sajandi skulptuurist “Apollo Belvedere”, mida Reynolds nägi ilmselt Vatikanis. Esimestel Londoni aastatel on sellistes teostes nagu “Lord Cathcarti portree” ja “Lord Ludlowi portree” eriti hästi tuntavad Veneetsia kunsti mõjud. Eriliselt märkimisväärsed oma pehme värvikasutuse ja hoolika vaatluse poolest “Nelly O’Brieni portree” ja “Georgiana, krahvinna Spencer ja nende tütar” (“Georgiana, Countess Spencer, and her daughter”).
1782. aastal võttis siiani õnnelik ja muretu elu teise suuna – kunstnik sai insuldi ning tema loodud Kuninglikku Akadeemiat hakati mustama. Seitse aastat hiljem hakkas tema silmanägemine halvenema ja oma viimase loengusarja luges halva tervise tõttu 1790. aastal. 1792. aastal Reynolds suri ning maeti Saint Pauli katedraali. Enne sinna sängitamist lamas tema keha hüvastijätmiseks Kuninglikus Akadeemias. Skulptor Alfred Drury tegi Reynoldsi auks 1931. aastal monumendi, mis seisab siiani Akadeemia ees. Selle ümber on paigutatud purskkaevud ja tuled nii, et need peegeldavad planeetide, kuu ja tähtedeseisu kunstniku sünniööl.
Kunst
Ta kunstiteosed ei ole halva maalitehnika tõttu aga hästi säilinud. Punased toonid on aja jooksul hajunud, jättes nahatoonid kahvatumaks, kui need tegelikult on ja maavaik, mida kasutati mustade toonide puhul, mõraneb. On arvatud, et tema kurtus andis talle võimaluse näha selgemalt oma portreteeritavat, tema iseloomu ja olemust. Tänu kiirele õppimisvõimele sai ta muuta oma modellide poose ja maalimisstiile nii kiiresti ja edukalt, et Thomas Gainsborough on nentinud, et “Pagan küll, kui mitmekesine ta on!”.
1749. aastal purjetas ta koos kuningliku mereväe kindrali Augustus Keppeliga Menorcale, hiljem lahkus Rooma, kuhu jäi kaheks aastaks. Seal olles keskendus peamiselt antiikaja ja Itaalia renessansiteoste uurimisele ja kopeerimisele. Seal kogetu mõjutas sügavalt tema loomet ja diskursusi kogu elu vältel. Läbi Firenze, Bologna ja Veneetsia tagasi koju tulles tutvus ta 16. sajandi Veneetsia renessansi maalijate kompositsiooni ja värvikasutusega. Veneetsia maalitraditsiooni rõhuasetus värvile ning vastukaaluks valguse ja varjule koosmõjule avaldas Reynoldsi jaoks püsivat mõju ning kuigi terve oma elu jutustas noorte kunstnike vajadusest uurida Firenze ja Rooma kunstnikele iseloomulikke vorme, siis tema enda teosed meenutavad ennekõike Veneetsia renessanssi.
Iseseisev ja omanäoline stiil tekkis kunstnikul juba 1746. aastal, mil maalis teose "Austusväärne John Hamliton" (“Honourable John Hamilton”), kus on näha tugevaid pintslitõmbeid ja impasto kasutamist. Devonisse 1746. aastal tagasi jõudes maalis suure grupiportree "Elioti pere" (“Eliot family”), mis näitab, et ta oli õppinud suuremahuliste portreede valmistamist flaami barokk-kunstniku Anthony Van Dycki käe all, kelle portreestiil mõjutas inglise kunsti terve 18. sajandi vältel.
Pärast 1760. aastaid sai Reynoldsi stiil üha klassikalisemaks ja iseteadlikumaks. Kuna ta langes 17. sajandi Bologna klassikalise baroki ja antiigi mõjude alla, siis on näha liikumist antiikse kujutuse poole. Joshua Reynolds aitas luua kunstnike liidu, mille patrooniks sai George III. Kuna varem ei olnud väljapanekuid korraldatud, lõi liit esimese paljudest edukatest näitustest. Tänu edu saavutamise loodi 1768. aastal Kuninglik Akadeemia. Koolile valis presidendi riigikohus ja kuigi kunstniku teosed ei olnud seal eelistatud, leiti, et ta on siiski ametikohale ainuõige valik. Seejärel lõi kuningas ta rüütliks. Reynolds juhtis kooli uuemeelsuse ja kindlusega ning tema loodud mustrit jälgitakse väikses osas siiani.
1781. aastal külastas kunstnik Flandriat ja Hollandit, kus ta kopeeris Flaami parima barokk-kunstniku Peter Paul Rubensi teoseid. See tundub olevat mõjutanud Reynoldsi enda stiili, sest tema hilisemate teoste pildipinna värvitekstuur sarnaneb Rubensi teoste omaga. Sellist uut värvikasutust näeb Reynoldsi teosel "Devonshire'i hertsoginna ja tema tütar" ("Duchess of Devonshire and Her Daughter”).
Sala
Sala on mitme koha nimi:
Lõunalaager
Lõunalaager (ka Lõuna laager) oli Eesti esimesel iseseisvusajal Eesti sõjaväe kasutatud harjutuskompleks, mis asus Petseri lähedal; nüüdisaegse haldusjaotuse järgi Setomaa vallas Voropi ja Rääptsova külas, Saatse-Matsuri tee ääres.
Lõunalaagrile vastandus Põhjalaager, mis asus umbes 20 km eemal Värskas.
Laagri ajaloo tutvustamiseks on sinna muu hulgas rajatud Lõunalaagri matkarada, 2 km pikkusel rajal on 14 infopunkti, mis tutvustavad Petseri Lõunalaagri ajalugu.
Moskva (täpsustus)
Moskva on Venemaa pealinn.
Moskva võib olla veel:
Grant Fuhr
pisi|Grant Fuhr Grant Scott Fuhr (sündinud 28. september 1962 Spruce Grove, Alberta) on endine Kanada jäähokimängija (väravavaht).
Kinnitusdetail
Kinnitusdetail või kinnitusvahend on detail konstruktsiooniosade (nt masinaosa) jäigaks kinnitamiseks või lahtivõetavalt ühendamiseks.
Süvaveeb
Süvaveeb ehk nähtamatu veeb ehk peidetud veeb on World Wide Webi osa, mida standardsed otsingumootorid ei indekseeri. Selle vastand on pinnaveeb, mis on kättesaadav kõikidele Interneti kasutajatele. Süvaveebi (inglise keeles deep web) termini võttis 2001. aastal kasutusele arvutiteadlane Michael K. Bergman oma internetiuuringute käigus.
Süvaveebi sisu on peidetud HTTP, sisaldades väga paljusid tavakasutuse valdkondi, nagu näiteks veebimeil, internetipangandus, privaatse või piiratud kasutusega sotsiaalmeedialehed ja -profiilid, veebifoorumid, mille sisu nägemiseks tuleb registreeruda, ja tasulised teenused, mis on kaitstud nn maksumüüridega, nagu tellimusvideod ja ka mõned ajalehed ja ajakirjad.
Süvaveebi sisu ei saa otsida ja sellele pole võimalik ligi pääseda lihtsalt URL-i või IP-aadressiga, vaid ligipääs vajab kas parooli või teist turvalist pääsuteed, et mööduda avalikest veebilehtedest.
Terminid
Esimest korda hakati kasutama sõna "süvaveeb" koos sõnaga "tumeveeb" 2009. aastal, kui süvaveebi otsingu terminoloogiat seostati illegaalsete tegevustega vabavõrgus (freenet) või pimevõrgus (darknet).
Samal aastal, pärast Silk Roadi musta turu kajastamist meedias, hakkasid paljud inimesed "süvaveebi" ja "tumeveebi" sünonüümideks pidama. Kuigi see samastamine on väär, aetakse neid sõnu jätkuvalt omavahel tihti segamini. Kui süvaveebi näol on tegemist igasuguse sellise veebilehega, mis ei ole tavaliste otsingumootoritega ligipääsetav, siis tumeveeb kujutab endast süvaveebi sügavaimat osa, mis on ligipääsmatu ja peidetud standardsete veebibrauserite ja meetodite eest.
Indekseerimata sisu
Ajakirjas The Journal of Electronic Publishing kirjutas Michael Bergman, et Jill Ellsworth kasutas terminit "nähtamatu veeb" 1994. aastal, kirjeldamaks lehekülgi, mis ei ole registreeritavad ühegi otsingumootoriga. Bergman tsiteeris Frank Garcia 1996. aasta jaanuaris avaldatud artiklit: "'See võib olla sait, mis on tõenäoliselt mõistlikult kavandatud, kuid seda pole vaevutud registreerima üheski otsingumootoris. Seega keegi ei leia neid! Sa oled peidus. Ma nimetan seda nähtamatuks veebiks.'" Teine termini "nähtamatu veeb" varajane kasutus esineb 1996. aasta detsembri pressiteates, kus Bruce Mount ja Matthew B. Koll kasutasid Personal Library Software tarkvara, et kirjeldada #1 tumeveebi tööriista.
Esimest korda kasutati "süvaveebi" kui spetsiifilist terminit eelpool mainitud Bergmani 2001. aasta uuringus.
Indekseerimist ära hoidvad meetodid
Meetodid, mille abil välditakse veebilehtede indekseerimist tavaliste otsingumootorite poolt:
Luiz Ejlli
Luiz Ejlli (sündinud 12. juulil 1985 Shkodëris) on albaania laulja.
2006. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ta Albaaniat lauluga "Zjarr e ftohtë".
Parma lennujaam
Parma lennujaam on lennujaam Itaalias Emilia-Romagna maakonnas Parma provintsis, 3 km kaugusel Parma keskusest loodes, Golese kvartalis. Lennujaamale on antud Giuseppe Verdi nimi.
Parma lennujaam oli 2013. aastal Itaalias reisijate arvult 31. kohal.
Maian
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 2170. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Maian 15 naisel.
Aurela Gaçe
pisi|Aurela Gaçe Aurela Gaçe (sündinud 16. oktoobril 1974) on albaania laulja.
2011. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ta Albaaniat lauluga "Kënga ime", mis jäi esimeses poolfinaalis 47 punktiga 14. kohale ja finaali ei pääsenud.
Kohvikute päev
Eestis said kohvikute päevad alguse Kärdlast 2007. aastal. Kärdla inimesi on juba ammust ajast kutsutud kohvilähkriteks. Kohvilähkrite nime pookisid Kärdla rahvale külge naaberkülade inimesed. Nad võtsid kodust kaugemale tööle minnes lähkriga hapupiima või kalja kaasa ja naersid vabrikurahvast, kelle igapäevaseks joogipooliseks peeti kohvi.
Eestis on kohvikute päevi korraldatud näiteks Arukülas, Elvas, Haapsalus, Keilas, Kiiul, Kärdlas, Peetris, Põltsamaal, Sauel, Setumaal, Soomaal, Tõrvas ja Türil, Tallinnas aga Uues Maailmas Uue Maailma päevade raames ning Kalamajas Kalamaja päevade raames.
pisi|tühi|Raasiku vallavanem Aare Ets avab Aruküla kohvikutepäeva esimeste kohviveski pööretega. Sarnaselt avatakse kohvikutepäev traditsiooniliselt ka Kärdlas, kus esimeseks jahvatajaks on linnapea
pisi|tühi|Männi kohvik avati Aruküla kohvikutepäeval 2013 Männiku tee 11 koduaias
Leontios
Leontios või ladinapäraselt Leontius (kreeka keeles: Λεόντιος; surnud arvatavalt veebruaris 706) oli Bütsantsi keiser aastatel 695–698.
Leontios oli väepealik, kes tõukas mässu käigus troonilt keiser Justinianus II ning lasi tal nina ära lõigata. Temaga algas ebastabiilne ajajärk Bütsantsi ajaloos, millele ajaloolased on andnud nimeks "Kakskümmend Aastat Anarhiat".
Varasem elu
Leontios oli pärit ilmselt Väike-Aasiast Isauriast. Ta oli tuntud väepealik Justinianus II ajal. Keisri käsul oli Leontios 692. aastal heidetud kolmeks aastaks vangi, kuid vabastati küll ootamatult ning määrati vägede ülemjuhatajaks. Siiski ei unustanud ta talle osaks saanud ülekohut.
Legendi järgi ennustas vangistuses olevale Leontiosele üks munk, et temast saab keiser. Leontios olevat sellele vastanud: "Praegu möödub minu elu kannatustes, kuid seejuures ei pea ma kartma surma, aga valitsejaks saades tuleb mul kogu aeg surma karta."
Mäss ja võimuletõus
Keiser Justinianus II oli olnud äärmiselt julm ja ettearvamatu. See tekitas riigis ebakindlust. Kui keiser otsustas püstitada Patriarhi kiriku asemele uhke purskkaev, tekitas see rahvas suurt pahameelt ning viis lõpuks keisrivastase mässuni.
Justinianuse-vastase mässu etteotsa asus väepealik Leontios, millega ta sai kätte maksta oma vangistuse eest. Leontiose juhtimisel vabastati vangid, kelle hulgas oli ka palju sõjaväelasi, ning suunduti patriarhi juurde toetust otsima. Arusaadavalt ei vajanud keisrit vihkav patriarh eriti pikka veenmist. Ta ilmus üsna pea rahva ette ja andis oma õnnistuse toimuvale riigipöördele. Sel ajal kostsid rahva seast juba otseselt üleskutsed: "Purustagem Justinianuse kondid!" ning rahvamass tungis keisripaleesse. Justinianus vangistati ja toodi Leontiose palge ette. Mõnede Bütsantsi autorite kirjelduse kohaselt leidis see sündmus aset hipodroomil. Austusest Justinianuse kuulsa nime vastu kinkis Leontios talle elu, kuid välistamaks nüüd juba endise keisri edasisi võimunõudlusi, ta sandistati. Nimelt anti käsk lõigata Justinianuselt nina, mis on ka talle andnud mõnikord esineva hüüdnime – Ninatu. Pärast seda saadeti sandistatud endine keiser välja Krimmi, Hersonesose linna, mis oli tol ajal üheks peamiseks pagendamise paigaks. Kõikide poolt vihatud Justinianuse soosikud aga tapeti.
Valitsemine ja võimult kukutamine
Vaatamata sellele, et Leontios ütles munga ennustuse peale, et ei soovi keisriks saada, istus ta troonile ikkagi hea meelega. Kuigi Leontios oli kogenud väepealik, langesid tema valitsemisaega suured territoriaalsed kaotused. Neist üheks olulisemaks oli 697. aastal toimunud Kartaago mahajätmine. Bütsantsi vägedel õnnestus küll mõne aja möödudes Aafrika rannik tagasi vallutada, ent neil tuli sealt peatselt Kreeta saarele taganeda. Sinna kogunenud vägedes puhkes omakorda mäss Leontiose vastu ning väepealikud nimetasid oma juhiks ilmselt gooti päritolu Apsimari, kellele anti keiserlik nimi Tiberios. Samal ajal tabas pealinna katkuepideemia. Vaevalt jõuti katkust toibuda, kui Konstantinoopoli müüride alla ilmus 698. aastal juba uue võimupretendendi Tiberiose laevastik ja algas linna piiramine. Enamik linlastest ning õukondlastest toetas selles vastasseisus Leontiost, kuid müüre kaitsvate vägede seas leidusid reeturid, kes avasid Tiberiosele väravad. Konstantinoopolisse tunginud usurpaatori väed asusid seal märatsema ja röövima, käitudes nii, nagu oleks tegemist võõra linnaga. Leontios aga võeti kinni ja temaga toimiti täpselt samuti, nagu ta oli mõni aeg tagasi ise toiminud Justinianusega: ta sandistati (lõigati nina maha) ja pagendati kloostrisse. Nii kestis Leontiose valitsemine vaid mõned aastad.
Surm
705. aastal tuli võimule taas Justinianus II, kes oli lubanud kätte maksta kõigile oma vaenlastele. Ta lasi lisaks Tiberios III tuua kloostrist pealinna ka Leontiose. Neid mõnitati avalikult rahva silme all. Seejärel nad mõlemad hukati.
Pontoon
pisi|Pontoon [[Amsterdamis]] Pontoon (prantsuse keeles ponton < lad pōns 'lamedapõhjaline laev; ujuvsild') on spetsiaalne ujuk, parv või silindrikujuline ujuvvahend, mis on mõeldud mitmesuguste seadmete, rajatiste või ujuksildade või hoidmiseks veepinnal.
Chris Osgood
pisi|Chris Osgood Christopher John Osgood (sündinud 26. november 1972 Peace River, Alberta) on endine Kanada jäähokimängija (väravavaht).
Soodisõlm
Soodisõlm (prantsuse Le nœud d'écoute, inglise keeles sheet bend, ka weaver's knot) on sõlmeliik, mis kuulub .(kirjutises Sõlm on alaliigiks "Sõlmed köite ühendamiseks") Sõlm sobib kahe erineva kuiva nööri tugevaks ühendamiseks, need võivad olla nii ühe- kui ka erisuguse jämedusega. Sõlme lahtisidumiseks tuleb lasta nööride pinge vabaks.
pisi|222px| pisi|222px|
Namišiai
Namišiai on küla Leedus Pasvalysi rajoonis, Namišiai valla halduskeskus. Külas on postkontor ja raamatukogu, seal tegutseb Saločiai kooli filiaal. Küla on põllumajandusühistu „Ąžuolas“ keskuseks.
Aida Dyrrah
pisi|Frederik Ndoci ja Aida Dyrrah Aida Dyrrah (sündinud 1. jaanuaril 1974) on Albaania laulja.
2007. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ta koos Frederik Ndociiga Albaaniat lauluga "Hear My Plea".
Homo floresiensis
2003. aastal leidsid arheoloogid Indoneesiast Florese saarelt täiskasvanud naise luustiku, mis arvatakse olevat 18 000 aasta vanune. Florese inimene oli mitu korda väiksema ajuga, rohkem tänapäevase šimpansi mõõtu, kuid ta kasutas kivist tööriistu, tegi tuld ja käis jahil.
Liigi leidsid Austraalia arheoloogid Liang Bua koopast 5,9 meetri sügavuselt.
Sarrus
pisi|[[Raudbetoonsild|Raudbetoonsilla sarrusetööd enne betoneerimist]] pisi|Raudbetoonsilla betoneerimistööd pärast sarrusetööde lõppemist pisi|Terassarrus Sarrus ehk armatuur on ehitustarindit tugevdav materjalisisene varrastik.
Sarrustamine ehk armeerimine on konstruktsiooni tugevdamine teise materjaliga, näiteks terassarrusega. Sarrustatakse peamiselt raudbetoon- ja kivikonstruktsioone, kuid ka näiteks keraamika-, kips-, klaas- ja plasttooteid. Tehnikas kasutatakse liitmaterjale ehk eelsarrustatud materjale.
Betooni on sageli vaja sarrustada. Nimelt on betoon materjal, mille kõvadus on väga suur, aga tõmbetugevus suhteliselt väike. Sarrustamine aitab betooni tõmbetugevust oluliselt suurendada.
Sarrusetööd ehk armatuuritööd on tööde kogum, mis hõlmab sarruskarkasside valmistamise ja paigaldamise kas vormi või betoneerimiskohale. Sarrusetöödeks on näiteks sarrusevarraste ettevalmistamine ja jätkamine ning sarrusvõrkude ja -karkasside valmistamine.
Minevikus kasutati sarruses tavaliselt pehmet terast, mille tõmbetugevus oli umbes 250 N/mm². Tänapäeval kasutatakse selleks suure tõmbetugevusega terast, mille tõmbetugevus on umbes 500 N/mm². Sarruseteras võib olla väga erineva sepistatavusega. Suure sepistatavusega teras võib deformeerudes neelata väga suuri energiahulki ja sellepärast kasutatakse seda näiteks konstruktsioonides, mis peavad vastu pidama maavärinale.
Sarrusevardad tavaliselt keevitatakse üksteisega kokku, kasutades kas punkt- või kaarkeevitust. Sarrusevardad saab ka lihtsalt üksteise külge siduda. Selleks on olemas erilised sarrusefiksaatorid, mida valmistatakse vedruterasest. Gaaskeevitust üldjuhul ei kasutata.
Pingbetoontoodetes tõmmatakse sarrus hüdrotungraudade või elektrotermiliselt pingule. Viimasel juhul kuumutatakse sarrus enne paigaldamist tugeva elektrivoolu abil temperatuurini 300–450 °C, mistõttu sarrusevardad pikenevad. Kui vardad on kuumana paigaldatud ja nende otsad kinnitatud, siis saavutab sarrus vajaliku pinge jahtumise tulemusena.
Orientatsiooni põhjal jagatakse sarrus piki- ja põikisarruseks. Pikisarrus võtab vastu konstruktsiooni pikisuunas mõjuvad pinged ning väldib vertikaalsete pragude moodustumist selles. Põikisarrus väldib kaldsuunaliste pragude teket.
Kuju põhjal jagatakse sarrused tasandilisteks ehk sarrusvõrkudeks ja -restideks ning ruumilisteks ehk sarruskarkassideks.
Sarrusevardad on otsast teravad ning see võib kujutada ohtu nii ehitustöölistele kui teistele inimestele, kes sarruse lähedalt mööduvad. Sellepärast ohutuse huvides sarruseotsad painutatakse sageli kõveraks või kaetakse eriliste otsakutega.
Saško Kedev
Saško Kedev (makedoonia keeles Сашко Кедев; sündinud 6. juulil 1962 Štipis) on Põhja-Makedoonia poliitik, arstiteadlane (kardioloog) ja alpinist.
Ta töötab Skopje ülikooli arstiteaduskonnas korralise professorina. Aastatel 2002–2006 oli ta Makedoonia parlamendi liige, 2004. aastal kandideeris ta Makedoonia presidendiks, kuid kaotas teises voorus Branko Crvenkovskile.
Kolmanda Makedoonia alpinistina tõusis ta 2009. aastal Džomolungma (8848 m) tippu.
Haridustee ja töökäik
Ta lõpetas 1986. aastal Skopje ülikooli arstiteaduskonna. Magistrikraadi kliinilises kardioloogias sai ta 1989. aastal. 1998. aastal kaitses ta Skopje ülikooli arstiteaduskonna kardioloogiakliinikus filosoofiadoktori kraadi kardioloogias väitekirjaga "Primary coronary angioplasty versus intravenous thrombolysis in acute myocardial infarction".
Aastatel 1991–1993 töötas ta kliinikus Bethesdas Marylandis. 1999–2002 juhatas ta kardioloogiakliinikut Skopjes. 2003. aastal töötas ta külaliprofessorina Põhja-Carolina Ülikooli kardioloogiainstituudis. 2008. aastal sai ta Skopje ülikooli kaasprofessoriks ja 2013. aastal korraliseks professoriks.
Hanna Hopko
pisi|Hanna Hopko kaheksandal [[Lennart Meri konverentsil (2015)]] Hanna Mõkolajivna Hopko (ukraina keeles Ганна Миколаївна Гопко, sündinud 4. märtsil 1982 Lvivi oblastis) on Ukraina poliitik.
Tal on doktorikraad sotsiaalkommunikatsioonide erialal.
Ta valiti Ülemraadasse 2014. aastal. Ta oli Ülemraadas välissuhete komitee juht.
Hammaslatt
pisi|[[Hammasülekanne: hammasratas pöörleb liikuval hammaslatil]]
Hammaslatt on prisma- või silindrikujuline hammastatud varras, mille abil muudetakse hammasratta pöörlemist sirgliikumiseks ja vastupidi.
Hammaslatt koos hammasrattaga moodustab hammasülekande.
Hammaslatte kasutatakse tööpinkides, kraanades, laadurites jms seadmetes.
Mony Marc
Mony Marc on Belgia laulja.
1956. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ta Belgiat lauluga "Le plus beau jour de ma vie".
Gustavson
Gustavson on rootsi päritolu perekonnanimi.
Eestis oli 2023. aasta 1. jaanuari seisuga perekonnanimi Gustavson 94 inimesel (40 mehel ja 54 naisel). Perekonnanimede levikult oli Gustavson meeste puhul 2787. ja naiste puhul 2126. kohal.
Karl Peterson (loomaarstiteadlane)
Karl Peterson (14. jaanuar 1927 Kohtla vald, Virumaa – 25. märts 2008 Tartu) oli eesti loomaarstiteadlane, mikrobioloog ja epizootoloog.
Elulugu
Ta lõpetas aastal 1945 Rakvere 1. Keskkooli, 1950 Tartu Ülikooli veterinaariateaduskonna, 1955–1956 samas aspirant, veterinaariakandidaat (1956, Eesti Põllumajandusakadeemia), väitekiri "Suu- ja sõrataudi komplikatsioonidest ning selle taudi mõjust lehmade piimatoodangule ENSV-s", 1963–65 oli EPA veterinaariateaduskonna doktorant, veterinaariadoktor (1967, Leningradi Veterinaaria Instituut, kinnitati 1970), väitekiri "Повышение резистентности цыплят к салмонеллезу (пуллорозу-тифу) на ранних этапах онтогенеза". Oli 1950–1951 Tartu Ülikooli epizootoloogia, mikrobioloogia ja veterinaar-sanitaar-ekspertiisi kateedri assistent, aastatel 1951–1957 EPA loomataudide ja mikrobioloogia kateedri assistent, 1957–1959 vanemõpetaja, 1959–1966 dotsent, 1966–1968 sise- ja nakkushaiguste kateedri dotsent, 1968–1971 liha-, piimatehnoloogia ja mikrobioloogia kateedri dotsent, 1971–1981 professor, 1981–1986 sise- ja nakkushaiguste kateedri professor ja juhataja, 1986–1992 professor, 1992–1994 EPMÜ nakkushaiguste õppetooli juhataja, professor, 1994–1995 nakkushaiguste instituudi professor, 1995– emeriitprofessor. Õpetanud epizootoloogiat, mikrobioloogiat, viroloogiat. Ta oli korporatsiooni Fraternitas Tartuensis vilistlane.
Teadustöö
Uurinud lindude salmonelloosi, veiste suu- ja sõrataudi, trihhofüütiat, tuberkuloosi, udarapõletikku ning piima kvaliteeti. Loonud koos Johannes Kaardega veiste trihhofüütia raviskeemi. asutajaid (1967). Eesti- ja venekeelse loojaid. Arvukate teadusnõukogude, komisjonide ja ühingute liige, sh Eesti Geneetikute ja Selektsionääride Selts, Eesti Loomaarstide Ühing (taasasutajaid 1988), Akadeemiline Põllumajanduse Selts. Eesti NSV teeneline teadlane (1976). NSV Liidu Rahvamajanduse Näituse pronksmedal (1968), EPMÜ teenetemedal (2000). Ligi 200 teadustrükist, sh 8 monograafiat ja õpikut.
Šotikeelne Vikipeedia
pisi|Logo Šotikeelne Vikipeedia (šoti keeles Scots Wikipaedia) on Vikipeedia šotikeelne versioon.
Kevin Falvey
Kevin T. Falvey on USA filosoof.
Šotikeelne Vikipeedia
Šotikeelsele Vikipeediale pandi alus 23. juunil 2005.
Seal on artiklit, millega see on artiklite arvult. keeleversioon, ja lehekülge. Seal on registreeritud kasutajat (kellest aktiivseid on ) ja  administraatorit.
Kevin Falvey
Ta töötab California Ülikoolis Santa Barbaras.
Vaade eimillaltki: Mc-Taggarti-Dummetti argument aja mittereaalsuse kasuks
Artiklis "The View from Nowhen: The McTaggart-Dummett Argument for the Unreality of Time" kaitseb Falvey John McTaggart Ellis McTaggarti argumenti aja mittereaalsuse kasuks ("The Unreality of Time") indeksikaalieksituse süüdistuse eest.
Michael Dummett (Michael Dummett) kaitses McTaggarti argumenti aja mitteregulaarsuse kaitseks, rekonstrueerides eelduses, et põhimõtteliselt peab olema olemas reaalsuse täielik kirjeldus. Kui seda argumenti nii vaadata, on ta veenev ning teda ei saa tagasi lükata lihtsalt süüdistusega indeksikaalide "minevikuline", "olevikuline" ja "tulevikuline" süntaksi ja semantika mittemõistmises. E. J. Lowe ("The indexical fallacy in McTaggart's proof of the unreality of time") vaidlustas Dummetti väited ning taastas süüdistuse, et McTaggart ei saanud aru a-seeria predikaatide loogikast. Lowe' esituses arutleb McTaggart nii: 1) Ajaga kaasneb olemuslikult muutumine. 2) Muutumist saab selgitada ainult a-seeria väljenditega. 3) A-seeria väljenditega kaasneb vastuolu, järelikult need ei saa kirjeldada reaalsust. 4) Aeg on mittereaalne. Eeldused 1) ja 2) on suhteliselt vaieldamatud. Eeldusega 2) nõustuvad nii Dummett kui ka Lowe. Ent sageli peetakse seda nõrgimaks lüliks McTaggarti arutluses. Bertrand Russell pakkus välja muutumise b-teoreetilise teooria, mille ümberlükkamist McTaggarti raamatus "The Nature of Existence" peetakse ebaveenvaks. Falvey peab eeldust 2) tõenäoliselt vääraks. Sellegipoolest pakub huvi McTaggarti arutluse teine osa, kus ta esitab argumendi ajavormilisuse reaalsuse vastu. Seda toetas mingil kujul isegi Hugh Mellor, kes lükkab tagasi eelduse 2). Küsimus on ajavormilisuse ja üldse indeksikaalsuse õiges mõistmises. Paljud filosoofid kahtlevad, kas ajavormilisuse ja teiste aja rahvateooria aspektide uurimine aja enda kohta kuigi palju huvipakkuvat ütleb. Igatahes puutub Dummetti ja Lowe' vaidlus sellesse, kas ajavormilisus on reaalne. Niisiis on küsimuse all samm 3). McTaggart toetub sellele, et iga sündmus on nii minevikuline, olevikuline kui ka tulevikuline, ja see on vastuolu, sest nende mõistete loogika tõttu on need omadused ühitamatud. Järgneb regressiargument ilmse vastuväite vastu, et sündmusel pole need omadused ühel ajal. Mitteüheaegsus tähendab, et sündmus on olevikus minevikuline, minevikus olevikuline ja minevikus tulevikuline. A-omaduste kaitsja peab nüüd kaitsma üheksa teist järku ajalise omaduse ühitatavust. Mõned neist on ühitamatud, kuid igal sündmusel on need kõik. Selle järelduse vältimiseks tuleb tugineda 27 kolmandat järku ajavormile, ja nii edasi. Regress on vigane, sest ühelgi staadiumil ei ole vastuolu lõplikult lahendatud.
Lowe' meelest on ilmutavad niisugused väljendid nagu "olevikus minevikuline" ajavormiliste väljendite loogika, sealhulgas nende indeksikaalsuse mittemõistmist, sest tegu on sama vääriti konstrueeritud ja arusaamatute väljenditega nagu "siin seal". Saab küll öelda, et lause "Ronald Reagani surm on tulevikus" oli millalgi minevikus tõene või et lause "minu auto on siin" on seal lausutuna tõene, aga objektidele või sündmustele niisuguste omaduste omistamine on kasutamise ja mainimise eksitus. Falvey ütleb, et kasutamine ja mainimine paistavad Dummettil tõesti mõnikord segi minevat, aga tavakeele grammatika ei pea olema metafüüsika asjades ülim autoriteet. Lowe praktiliselt ei maini eeldust, et peab olema reaalsuse täielik kirjeldus.
Lowe ei aktsepteeri koopula lahutamist. Igatahes on Falvey meelest nüüd näha, et seda ei saa panna indeksikaalidega vale ümberkäimise arvele. Seda motiveerivad laiad metafüüsilised eeldused. Kui see on tõesti mõttetu, siis võiks McTaggart õigusega öelda: seda parem, siis a-predikatsioonid absoluutsesse kontseptsiooni ei sobi ja kõik. See, et a-mõisted on kõrvaldamatult indeksikaalsed, pole McTaggarti kriitika: seda ta väidabki. Kui indeksikaalsus kõrvaldada, siis eri vaatekohtadest tehtud otsustusi lepitada ei saa. Kui indeksikaalsus alles jätta, siis saab neid lepitada osaliste kirjelduste abil, aga ühe täieliku kirjelduseni ei jõua, kui tahta nende mõistete ajavormiline sisu alles jätta. Kokku põrkavad 3') ajavormilisuse kõrvaldamatu indeksikaalsus ja 5) metafüüsiline printsiip, mille Dummett juttu sisse tõi. Falvey nõustub Dummettiga, et selle pidamine implitsiitseks printsiibiks on parim tõlgendus. Huvitav on see, et kuni viimase sammuni võetakse ajavormiga otsustusi kompromissitu realismiga. Osutub aga, et see on vastuolus metafüüsika kõrgema printsiibiga.
Kas ajavormilisuse reaalsust saab teisiti mõista, nii et see jääks kooskõlla Parmenidese ideaaliga? Võib-olla seavad McTaggart ja Dummett ajavormilisuse reaalsusele liiga karme tingimusi? Kuidas tuleb mõista ajavormi sõltuvust vaatekohast ja kuidas see sõltuvus ilmneb tavalises ajavormilises kõnes ja mõtlemises? Falvey usub, et ajavormiantirealism või -eliminativism on pooldamatu teooria, kuid McTaggarti ja Dummetti argument on parim argument selle kasuks, mida ta teab. Positsioon selle kohta, mida on tarvis, et ajavormilisus oleks reaalne, on kaitstav, mõistlikum kui mõned teised kontseptsioonid. Falvey püüab valmistada pinda ajavormilisuse reaalsuse sisulisele kaitsmisele.
Hiob von Dobeneck
Hiob von Dobeneck (ka Job von Dobeneck; umbes 1450 – 25. mai 1521) oli Pomesaania piiskop aastatel 1501–1521.
Hiob von Dobeneck pärines väikeaadli hulgast, tema täpne sünniaeg on teadmata. Hiobi isa Johann suri enne 1486. aastat. 1489. aastal sai Hiob von Dobeneckist Saksa ordu konvendi peadiakon ja praost Zschillenis Saksimaal. 1498. aastal osales ta Saksa ordu preestervennana Saksi hertsogi Friedrichi valimistel kõrgmeistriks. 1501. aastal sai Dobeneckist aga Pomesaania piiskop, samal aastal sai ta ka paavstliku kinnituse.
Dobeneckist sai peagi kõrgmeister Friedrichi üks lähedasemaid usaldusaluseid, kellest 1507. aastal sai pärast kõrgmeistri lahkumist Saksimaale Preisimaad valitseva regentnõukogu juht. 1509. aastal plaanis kõrgmeister Dobenecki esitada Riia peapiiskopi kandidaadiks, kuid ebaõnnestunult.
Kui kõrgmeister Friedrich suri, toetas Dobeneck uue kõrgmeistrina Brandenburgi markkrahvi Albrechtit. Suures osas tänu tema toele saigi Albrechtist kõrgmeister ning kuni 1516. aastani oli Dobeneck ta lähim nõuandja, kes Preisimaad kõrgmeistri äraolekul ka valitses. Kui Albrechti soosikuks sai Dietrich von Schönberg, tõmbus Dobeneck Preisimaa poliitikast tagasi ja keskendus Pomesaania valitsemisele.
1519. aastal, enne Ratsanikesõja (Reiterkrieg) puhkemist Poola ja Saksa ordu vahel, püüdis Dobeneck rahu vahendada, kuid ebaõnnestunult. Sõja ajal jätkas ta siiski pingutusi ning oli tegev ka sõja lõpetanud vaherahu sõlmimisel 1521. aasta aprillis. Kuu aega hiljem Dobeneck suri.
Hiob von Dobenecki kutsuti raudseks piiskopiks (der eiserne Bischof), kuna ta ilmus nõupidamistele tavaliselt sõjarüüs.
Maiga
Maiga on naisenimi.
Lätis oli 2021. aasta 30. juuni seisuga eesnimi Maiga 901 inimesel.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 916. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Maiga 72 naisel.
Avidya
Avidyā ehk teadmatus (sanskriti keeles avidyā; paali keeles avijjā; tiibeti keeles ma rig pa, ka gti mug; hiina keeles 無明 wú míng; jaapani keeles mumyō), ka rumalus või nõmedus (moha) on enamiku Indiast pärinevate õpetuste kohaselt peamine põhjus, mis hoiab olendeid sansaaras.
Tirkiliškiai mõis
pisi|Tirkiliškiai mõisa ait Tirkiliškiai mõis (leedu Tirkiliškių dvaras) on endine mõis Leedus Kaunases Aleksotase vallas Kazliškiai linnaosas.
Avidya
Budismis on teadmatus kõige põhilisem meeleplekk ja -mürk ning seetõttu kannatuse ja sansaaras püsimise ning kõigi takistuste peamine põhjus, sõltuvusliku tekkimise ahela esimene lüli.
Budistlikus kosmoloogias vastab teadmatusele õnnetu olek loomana.
See tähendab eelkõige teadmatust neljast õilsast tõest ja tõsiasjast, et kõik dharmad on omaolekult tühjad. See on teadmatus algusest ja lõpust ning kestvusest; teadmatus seespoolsusest ja väljaspoolsusest jne. Samuti on see teadmatus karmast ja karma küpsemisest, tegudest ja nende tagajärgedest.
Teadmatusel ehk rumalusel ei ole põhjust — see on algusetu, ehkki selle suurendamine ja vähendamine sõltub igaühe isiklikest jõupingutustest.
Õhtusöök ühele
"Õhtusöök ühele" (inglise keeles Dinner for One; saksa keeles Der 90. Geburtstag '90. sünnipäev') on sketš, millest on saanud kõigi aegade enim näidatud telelavastus.
Inglise kirjaniku Lauri Wylie 1920. aastatel kirjutatud näidendi põhjal lavastatud sketši salvestas televisiooni jaoks 8. juulil 1963 Saksa telekanal NDR (Norddeutscher Rundfunk). Selleks lavastati sketš Hamburgis Theater am Besenbinderhofi laval.
Sketši on näidatud Saksamaal tele-eetris igal vana-aastaõhtul alates 1972. aastast. Samuti näidatakse seda igal vana-aastaõhtul Austrias, Šveitsis ja Skandinaavia maades.
Teatrist televisiooni
Osa allikate väitel olid Briti näitlejad May Warden (1891–1978) ja Freddie Frinton (1909–1968) esitanud vanapreili Sophie ja tema teenri Jamesi lugu teatrilavadel juba alates 1945. aastast. Saksa meelelahutajad Peter Frankenfeld ja Heinz Dunkhase nägid "Õhtusööki ühele" Blackpoolis 1962. aastal. Neil tekkis mõte lavastada sketš televisioonile.
Sketši salvestas televisiooni jaoks 8. juulil 1963 Saksa telekanal NDR. Telekanal maksis mõlemale näitlejale (Freddie Frinton ja May Warden) 1450 Saksa marka. See summa sisaldas makse (622,50 Saksa marka).
Saksa telekanali tellimusel tehtud lavastus on ingliskeelne. Sellele eelneb küll saksakeelne sissejuhatus, mille teeb Heinz Piper. Sketši ei ole saksa keelde dubleeritud. Väidetavalt olevat Frinton keeldunud saksa keeles rääkimast (Teisest maailmasõjast oli möödas vaid paarkümmend aastat).
Sketši on Saksamaal tele-eetris näidatud igal vana-aastaõhtul alates 1972. aastast. Nüüdseks on sketš vana-aasta õhtul eetris juba enam kui kümnes Saksa telekanalis, ja enamasti ei näidata seda subtiitritega.
Tähendus Saksamaal
"Õhtusöögi ühele" ja selle näitlejate populaarsusest Saksamaal kõneleb ilmekalt tõik, et Deutsche Post andis 2018. aastal välja Jamesi ja miss Sophiega erimargi. Sellega tähistati sketši 55. eetriaastat Saksa televisioonis. Miss Sophie ja James on jõudnud ka alates 2016. aastast väljaantavate Saksa televisioonilegendide ("Deutsche Fernsehlegenden") erimarkide sarja kolmandale margile.
Hiljuti otsustas Freddie Frintoni perekond loovutada Bremerhaveni linnale koomiku pärandi, sh tiigri, mille otsa James 18 sketšiminuti jooksul üksteist korda komistab. Pärast remonti plaanitakse Bremerhaveni Szenemeile 'l "Alte Bürger" seni tühjalt seisnud hoone esimesel korrusel avada Freddie Frintonile pühendatud püsinäitus "The same procedure as last year, Miss Sophie...". Bremerhaven loodab, et kõige varem 2019. aasta talvel avatavast näitusest kujuneb linna turismimagnet.
"Õhtusöök ühele" variandid
Sketšist on aegade jooksul tehtud mitu versiooni. Enim levinud ja Eestiski vana-aastaõhtul näidatav on publiku naerupahvakuid sisaldav versioon. Selle kõrval on olemas aga ka n-ö puhas versioon (näidatakse nt Hollandis).
1963. aastal salvestas Schweizer Fernseher samade näitlejatega ka lühema versiooni, mis erineb peamiselt selle poolest, et puudub saksakeelne sissejuhatus, kuid on ka tekstierinevusi. Kasutatakse ka pisut teistsuguseid dekoratsioone.
Rootsis arvati sketš vahepeal vana-aasta viimase päeva telekavast liigse alkoholitarvitamise tõttu mitmeks aastaks välja, ent telepubliku nõudmisel pandi siiski jälle tagasi.
Ühendkuningriigi kinoesilinastuseni jõudis telesalvestus alles 2018. aasta novembris komöödiafilmide festivalil Šotimaal Campbeltownis. Ühendkuningriigi televisioonis näidati sketši esimest korda 31. detsembril 2018 kanalil Sky Arts.
Freddie Frinton
Freddie Frinton (sünninimi Frederick Bittiner Coo; 17. jaanuar 1909 Grimsby, Lincolnshire – 16. oktoober 1968 London) oli inglise koomik.
Suurima tuntuse saavutas ta sketšis "Õhtusöök ühele" (1963), kus ta mängis miss Sophie teenrit Jamesi.
Üksikvanem
Üksikvanem on iseseisvalt elav täiskasvanu, kes kasvatab üht või mitut last. Üksikvanemate hulka kuuluvad nii vallasemad ja -isad kui ka lahutatud vanemad. Ehkki üksikvanemaga peresid ei peeta Euroopas traditsiooniliseks, on neid viimastel aastatuhandetel püsivalt leidunud ning nende osakaal on arenenud tööstusriikides viimase sajandi vältel oluliselt tõusnud.
Eestis moodustas üksikvanemaga perede osakaal kõigist alla 18-aastaste lastega leibkondadest 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 24%, 2000. aastal 25%. Lastega üksikvanemaleibkondadest oli 2011. aastal üksikemasid 92% (33 408 leibkonda) ja üksikisasid 8% (2808 leibkonda).
Sillasammas
pisi|Joonisel on tähistatud kaks sillasammast (abutments) Sillasammas on silla tarind, mis hoiab sildeehitist vajalikus asendis ja edastab koormuse pinnasele.
Sillasammas koosneb vundamendist ning sambakehast ja -peast.
Sillasambaid tehakse betoonist, raudbetoonist või puidust, harvemini kivist või terasest.
Sillasambaid liigitatakse kalda- ja jõesammasteks. Kaldasambad on silla äärmised sambad ja jõesambad on silla vahesambad.
Helme Suuk
pisi|Helme Suuk (1990) pisi|Helme Suuk. Ööbimine seinal-riiulil (1979) Helme Suuk (sündinud 15. novembril 1947 Tamsalu vallas) on eesti mägironija ja mägimatkaja. Ta on esimene naine Eestis ja ka Baltimaades, kes pälvis aunimetuse "Lumeleopard".
Mägimatkamine
Ta hakkas tegelema mägimatkamisega 1970. aastate algul Tartu matkaklubis. Hiljem oli ta kaastegev Kohtla-Järve ja Alutaguse matkaklubis.
Ta on matkanud muuhulgas ka Turkestani ahelikul, Kesk-Kaukasuses ja Pamiiri-Alais. Eesti mägimatkamisetehnika meistrivõistlustel on ta osalenud võistleja ja kohtunikana. Mitmetel mägituriaadidel on ta tegutsenud päästeteenistuse juhina.
Mägironimine
Alpinismiga hakkas ta tegelema 1970. aastatel TRÜ alpiklubis Firn.
Ta on peaaegu 30 aasta jooksul mägironijana tõusnud rohkem kui 100 mäe tippu, sealjuures on ta esimene seitsmetuhandelise tippu tõusnud eestlanna. Ta on roninud Kirgiisias ja Tadžikistanis kõigi seitsmetuhandeliste mägede (väljaarvatud Pobeda) peatippu, neist Pamiiris asuvale Lenini mäetippu kahel korral: 1979. ja 1992. aastal. Ta on osalenud seitse korda mägiekspeditsioonidel ja 14 korda endise Nõukogude Liidu erinevate mägipiirkondade alpilaagrites. Tema lemmikkohaks on olnud Kesk-Aasias asuvad Fani mäed. Ta on tõusnud kaheksa korda kalju- ja kombineeritud 5A või 5B raskuskategooria mäetippudele.
Ta on kolmekordne Eesti meister kaljuronimises ja tegutsenud instruktorina kaljuõppuste korraldamisel.
pisi|Helme Suuk (2007)
Tõus kaheksatuhandelisele
Suuk on üritanud tõusta ka kaheksatuhandelisele mäetipule. Ta võttis 1988. aastal osa Eesti esimesest Himaalaja ekspeditsioonist Cho Oyu mäele (8188 m), kuid kõrgusel umbes 7900 meetrit oli ta sunnitud kurnatuse tõttu tagasi pöörduma.
Isiklikku
Ta elab Kohtla-Järvel. 1990. aastatel harrastas ta jalgrattamatkamist Euroopa riikides.
FK Jonava
Futbolo klubas Jonava (ka Jonava) on Leedu jalgpalliklubi, mis tegutseb Jonavas.
Praegune koosseis
Seisuga 3. jaanuar 2023
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
Tahte triumf
"Tahte triumf" (saksa keeles "Triumph des Willens") on 1935. aastal valminud Saksamaa propagandistlik dokumentaalfilm, mille lavastaja, produtsent, monteerija ja üks stsenariste oli Leni Riefenstahl.
Sisu
Filmis kujutatakse 4.–10. septembrini 1934 Nürnbergis toimunud Natsionaalsotsialistliku Saksa Töölispartei kongressi, kus osales üle 700 000 rahvussotsialistide toetaja, ning sel puhul korraldatud suurejoonelisi pidustusi. Film algab tolleaegse Saksamaa riigipea Adolf Hitleri saabumisega kongressile lennukiga.
Maige
Maige on naisenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 1236. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Maige 41 naisel.
Mängujämm
pisi|Free Knowledge Game Jam 2015 mängujämmist osavõtjad Mängujämm on mänguloomeüritus, kus osalejad loovad arvutimänge algusest lõpuni. Olenevalt formaadist võivad osalejad töötada nii üksi kui ka meeskondades. Tüüpiliselt kestab kohapealne mängujämm 24–72 tundi ja virtuaalne mängujämm mõnest tunnist mõne kuuni. Jämmidest võtavad osa peamiselt programmeerijad, kunstnikud, kirjanikud, mängudisainerid, muusikud ja teised mänguarenduse rolli omavad isikud.
Lisaks arvutimängudele võivad jämmi fookuseks olla ka lauamängud.
Ajalugu
Märtsis 2002 töötasid mänguarendaja Chris Hecker ja Sean Barrett koos Doug Church, Jonathan Blow ja Casey Muratoriga spetsialiseeritud mängumootori kallal eesmärgiga kasutada modernset riistvara ja renderdada suure hulga sprite. Hekcer ja Barret kutsusid grupi mänguarendajaid kokku Heckeri kontoris Oaklandis Californias USAs, mõttega luua innovaatilisi uusi mänge, kasutades seda uut mängumootorit. Hecker ja Barrett nimetasid seda kokkusaamist 0th Indie Game Jam-ks. Kokkusaamise eesmärk oli julgustada ekspatriatsiooni ja innovatsiooni mänguarenduse vallas.
Etümoloogia
Sõna "mängujämm" on otsetõlge ingliskeelsest mõistest game jam, mis omakorda on ühendus sõnadest game ja jam session. Jam (eesti keeles seanss) tähendab muusikalise teose loomist ilma varasema ettevalmistuseta või lihtsalt proovimist. Samamoodi on mängujämmid üritused, kus mänguarendajad muudavad eksperimentaalsed ideed mängitavates mängudeks.
=== Maailma suurim mängujämm === Maailma suurim mängujämm toimus 28. jaanuaril 2019, kui Egiptuses Kairos kogunes 2114 inimest, et võtta osa Cairo Global Game Jam 2019 alamüritusest.
Mängujämm, millest võttis osa üle mitme toimumiskoha kõige rohkem inimesi on Global Game Jam 2018, millest võttis osa 42811 inimest 108 riigist.
Osalemine
Tavaliselt on mängujämmid avatud kõigile huvitatutele ja osavamad osalejad saavad osa võtta raskendatud reeglitega.
Tüüpiliselt võetakse mängujämmist osa võistkonnaga, aga mõnedel mängujämmidel (eriti virtuaalsetel) lubataksed ka üksikosavõttu.
Asukoht
Mõned mängujämmid on kohalikud üritused, toimudes koolides, konverentsisaalides ja teistes privaatsetes ruumides.
Üks populaarsemaid üleilmseid avatud mängujämme on Global Game Jam, mis toimub iga aasta jaanuari lõpus. Global Game Jami raames tehakse väiksemaid mängujämme rohkem kui sajas kohas üle maailma. Need eraldi jämmid ei pea täpselt täitma kõiki Global Game Jami reegleid.
Osalejad saavad korraga osa võtta nii lokaalsest üritusest kui ka Global Game Jamist.
Üks teine maailma populaarsemaid mängujämme on Ludum Dare, mis toimub mitu korda aastas aprillis ja oktoobris. Lisaks tavalisele mängujämmi võimalusele on võimalik võtta osa ka Ludum Dare compost, mis on raskendatud reeglitega ja lühema ajalimiidiga mängujämm.
Ajalimiit
Kasutatakse ka pikemaid ajalimiite eesmärgiga valmis saada paremad mängud või, et oleks võimalik osaleda ka töö kõrvalt. Pikemad ajalimiidid on peamiselt kasutusel virtuaalsetes mängujämmides.
Teema
Mängujämmil võib olla teema, mille järgi osalejad peavad oma mängud tegema. Tavaliselt hõigatakse teema välja ürituse alguses, et osalejad ei saaks jämmile tulla valmis idee või mänguga. Lisaks piiravad teemad mängude loome protsessi ja sedasi stimuleerivad osalejaid olema loovamad.
Tehnoloogiad
Kasutatav tehnoloogia oleneb jämmist, aga tavaliselt saavad osalejad tehnoloogia ise valida. Tavaliselt valitakse mängu tegemiseks mängumootor, millest kõige populaarsemad valikud on Unity ja Game Maker.
Osalejate rollid
Tüüpiliselt jagunevad osalejad järgnevatesse rollidesse: kunstnik, programmeerija ja muusik.
Mängujämmis kunstnik tegeleb 2D-kunstiga (tekstuurid, spraidid, pikselkunst, 2D-animatsioon), 3D-kunstiga (3D-mudel, 3D animatsioon, leveli disain) ja mängu disainimisega. Kunstnikud kasutavad näiteks järgmisi tehnoloogiad: Blender, Sculptris, Crocotile3D, Paint.net, Piskel, Aseprite, Shoeboax.
Mängujämmis programmeerija tegeleb mängu loogikaga. Mõned tehnoloogiad mida programmeerija kasutab: IntelliJ IDEA, Visual Studio Code, Sublime, Notepad++, Eclipse, Unity, Unreal Engine, Godot.
Muusik tegeleb mängu taustamuusikaga, muusikaefektidega, foleyga ja karakterite häältega. Muusikute kasutatavaid tehnoloogiaid: LMMS, Anvil Studio, Audiotool, Autochords, CGmusic, Audacity, Chiptone.
Mängujämmid Eestis
Aastal 2014 korraldas IGDA Estonia IGDA Game Jam 2014.
Eestis on aastast 2016 mängujämme korraldanud MTÜ APT GameGenerator (APTGG) ja aastast 2020 Tartu Ülikooli arvutiteaduste instituut.
Eesti mängujämmid on tüüpiliselt kohapealsed üritused kuhu tuleb kohale 30–50 osalejat.
Eestis toimunud mängujämme
pisi|Mängujämmi Tartu Ülikooli Mängujämm 2022 osalejad pisi|Mängujämmi Tartu Ülikooli Mängujämm 2022 osalejad
Toomas Tammis
Toomas Tammis (sündinud 17. septembril 1969 Tallinnas) on eesti arhitekt ja Eesti Kunstiakadeemia arhitektuuriteaduskonna professor.
Haridusteed alustas 7. keskkoolis. Arhitektuurialase kõrghariduse omandas Tallinna Kunstiülikoolis aastatel 1987–1994. Aastatel 1995–1996 õppis Londonis AA arhitektuurikoolis ja 2004–2007 Veneetsia IUAV ülikoolis.
1997. aastal asutas Toomas Tammis koos Inga Raukase, Tarmo Teedumäe ja Urmas Luurega ArhitektuuriAgentuuri (AA). AA tegevused varieeruvad interjööri disainist linnaplaneerimise ja akadeemilise õpetamiseni Eesti Kunstiakadeemia arhitektuuriteaduskonnas.
Alates 2003. aastast on valitud professor Eesti Kunstiakadeemia (EKA) arhitektuuriosakonnas, kus ta on pikka aega juhatanud magistristuudiot ja 1. kursuse arhitektuurigraafikat, osalenud näitustel ja näitusi korraldanud, pidanud loenguid ja kirjutanud arhitektuuriharidusest, arhitekti muutuvast positsioonist ja tööst ning avalikust ruumist kui muutustele kõige enam avatud osast füüsilises maailmas. Praegu tegeleb muuhulgas praktika põhise arhitektuuri doktoriõppe käivitamisega EKA-s.
2010. aastal asus tööle arhitektuuribüroos Allianss Arhitektid.
2011–2017 oli Eesti Kunstiakadeemia arhitektuuriteaduskonna dekaan, pärast seda töötab mahulise arhitektuuri professorina.
Aastast 2012 on ta ajakirja Ehituskunst toimetuskolleegiumi liige.
Looming
Imetlusväärsemaks võib pidada Meriväljale ehitatud eramut (2006–2009). Krundile plaanitud kahekorruseline hoone koos keldrikorrusega on kujundatud nii, et Tallinna lahe kaunid vaated oleksid võimalikult hästi esindatud. Keldrikorrusel on salong ja avatud terrass, kus õhtul päikesevalgust nautida.
Suurematest elamutest võib esile tuua kortermaja Masti tänaval (2005–2013), mis valmis koostöös Tarmo Teedumäega. Hoone on kolmekorruseline ja mahutab 14 eri suuruses korterit.
Lisaks eramajadele on tähtis osa tema loomingust spaa- ja veekeskused. Oma esimese projektina kavandas ta koos Inga Raukase, Tarmo Teedumäe ja Urmas Luurega Aura Veekeskuse Tartusse (1997–1999). Selles veekeskuses on 25 × 50 m suurune bassein, 300-kohaline tribüün, 8 × 25 m suurune treeningubassein, veepark, tervisekeskus ja katuseterrassiga saunakeskus. Üle 10 aasta on Aura olnud üks suurema külastatavusega veekeskus Tartus.