cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dorothy Pitman Hughes
Aktivism
1960. aastatel pidas Pitman Hughes ka kolme lastehoidu, aidates seega kaasa uudse teenuse levikule. Algatus sündis konkreetsest vajadusest. Pitman Hughes märkas tänavatel lapsi, kelle vanemad olid nad tööle minnes järelevalveta jätnud. Esimese lastehoiu avas ta oma kodus. Samuti hakkas ta abistama teismelisi suviste töökohtade leidmisel.
Gustav Oskar Oehrn
Oli aastatel 1847–1877 (introdutseeriti 30. märtsil / 11. aprillil 1847) Võnnu Jakobi koguduse õpetaja.
Dorothy Pitman Hughes
Aktivism
Tema abiga avati New Yorgi esimene koduvägivalla all kannatavate naiste varjupaik ja asutati lastekaitse agentuur New York City Agency for Child Development (praegune New York City Administration for Children's Services).
Gustav Oskar Oehrn
Isiklikku
Tema poeg Gustav Axel Conrad Oehrn oli Võnnu ja Tartu Jaani koguduse õpetaja ning Liivimaa kindralsuperintendent; pojapoeg Gustav Hermann Axel Oehrn oli Kärla Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja ning hiljem Saksamaal Posenis, Stolpi kreisis (praeguse haldusjaotuse järgi Mikorowos Słupski kreisis Pomorze vojevoodkonnas) Mickrow koguduse õpetaja.
Dorothy Pitman Hughes
Aktivism
1971. aastal kuulus Pitman Hughes koos Gloria Steinemiga feministliku ühingu Women's Action Alliance asutajate hulka. Koos Steinemiga asutati ka feministlik ajakiri Ms. ja 1970. aastatel pidasid nad USA eri paikades soo-, klassi- ja rassiteemalisi kõnesid. 1992. aastal pandi Pitman Hughesi osalusel alus Floridas Jacksonville'is algatusele, mis kutsub naabruskondi üles ise toitu kasvatades vaesuse vastu võitlema.
Pitman Hughes on propageerinud mustanahaliste seas väikeettevõtluse võimestavat mõju. Ta oli osaline Clintoni administratsiooni poolt 1994. aastal asutatud programmis Upper Manhattan Empowerment Zone, mille kaudu suunati 300 miljonit dollarit Harlemi majanduse elavdamisse. Pitman Hughes oli tegev uurimisrühmas, mille ülesandeks oli kohaliku väikeettevõtluse arendamine. Kuid aja möödudes hakkas Pitman Hughes programmi kritiseerima. Programmi raames toodi suured ettevõtted (nt Old Navy ja Disney) Harlemisse töökohti looma, aga lõpptulemusena mõjus nende tulek kohalikele ettevõtetele kahjulikult. Pitman Hughes arvustas ka seda, kuidas programmi kaudu väikeettevõtete vahel raha jagati.
Alates 2003. aastast elab Pitman Hughes Jacksonville'is ja veab seal jätkuvalt algatust, mis kutsub kogukondi üles ise toitu kasvatama.
Sõprus Steinemiga
Pitman Hughes ja Steinem kohtusid New Yorgis, kus neid viis kokku töö naiste õiguste ja lastekaitse valdkonnas. Koos tõsteti eri viisidel teadlikkust soo-, rassi- ja klassiküsimustes. Steinemi jaoks oli oluline käia läbi Pitman Hughesi ja teiste mustanahaliste feministidega, et ei jääks muljet, nagu oleks feminism ainult valgete keskklassi naiste liikumine. Pitman Hughes on rääkinud, et nende sõprus oli omal ajal ebatavaline, ja et ta tundis hirmu, kui valgenahaline Steinem talle kodulinna Lumpkinisse külla tuli.
1971. aastal avaldas ajakiri Esquire Magazine ikooniliseks saanud foto, millel kõrvuti seisvad Pitman Hughes ja Steinem jagavad solidaarselt sama seelikut ja on rusikasse surutud käe resoluutselt pea kohale tõstnud. 2014. aastal poseerisid naised samas poosis uue pildi jaoks.
Isiklikku
Pitman Hughesil oli kolm tütart.
Andrus Saareste
pisi|Andrus Saareste (enne 1933. aastat)
Suure-Jaani raamatukogu
pisi|Raamatukogu asub Kondase majas Suure-Jaani raamatukogu on raamatukogu Viljandi maakonnas Suure-Jaani linnas. 2021. aasta sügise seisuga oli raamatukogu juhataja Viivika Lepp. Raamatukogu alguseks loetakse Suure-Jaani laulu- ja mänguseltsi Ilmatar (1919. aasta Suure-Jaani Haridusselts Ilmatar) raamatukogu asutamist 1909. aastal.
Andrus Saareste
Andrus Kustas Saareste (aastani 1921 Saaberk, Saaberg; aastani 1935 Albert Helmut Gustav; 18. juuni 1892 Tallinn – 11. mai 1964 Uppsala) oli eesti keeleteadlane ja murdeuurija.
Elukäik
Andrus Kustas Saareste oli kaupmehe poeg. Ta lõpetas 1912. aastal Tallinna Aleksandri Gümnaasiumi, seejärel õppis 1912–1913 Tartu Ülikoolis ja 1913–1917 Helsingi ülikoolis ning 1919. aastast taas Tartu Ülikoolis, mille lõpetas 1921 eesti keele alal magistrikraadiga.
Aastatel 1917–1919 oli Saareste Tallinnas keskkooliõpetaja, 1919. aastal osales Vabadussõjas ning aastatel 1920–1925 oli Tartu Õpetajate Seminari ja Reaalkooli õpetaja.
1924. aastal kaitses ta doktoriväitekirja eesti murretest ("Leksikaalseist vahekordadest eesti murretes, I. Analüüs", ilmunud samal aastal sarjas "Acta et Commentationes Universitatis Dorpatensis" B VI.1). 1925 oli ta Tartu Ülikooli eradotsent, 1925–1928 eesti keele erakorraline ja 1928–1941 professor, 1940–1941 kateedri juhataja ja aastast 1942 teaduslik stipendiaat, 1935–1936 ka Ungari Kuningliku Péter Pázmány Ülikooli külalisprofessor.
Ühtlasi oli Saareste 1924–1931 ajakirja Eesti Keel peatoimetaja, aastast 1925 (vaheaegadega) Akadeemilise Emakeele Seltsi esimees, 1931–1939 Tartu Ülikooli Eesti Keele Arhiivi juhataja ja "Eesti Entsüklopeedia" osakonnajuhataja.
1944. aastal põgenes ta Saksamaale, sealt siirdus 1945. aastal Rootsi, kus oli 1945–1947 arhiiviassistent ning 1947–1964 riiklik stipendiaat Uppsala Ülikooli juures. Rootsis osales ta mitme organisatsiooni, sh Eesti Teadusliku Instituudi (ETI) ja Eesti Teadusliku Seltsi Rootsis tegevuses.
Teadustöö
Andrus Saareste pani eesti keele õpetamisele Tartu Ülikoolis korraliku teadusliku aluse ning pidas loenguid nii eesti murretest ja eesti keele häälikuloost kui ka morfoloogiast, hiljem ka üldkeeleteadusest. Saareste organiseeris süstemaatilise eesti murdeainestiku kogumise ning tegi suure töö eesti murdeatlase ja mõistelise sõnaraamatu koostamisel.
Saareste uuris eesti keele sõnavara, eesti kirjakeele ajalugu ning eriti eesti murdeid, oli nende kavakindla kogumise ja uurimise rajajaid ja juht, samuti eesti keele akadeemilise uurimise ja õpetamise rajaja ja juht. 1930. aastate keskel alustas ta eesti perekonnanimede kogumist. Tema teadustöö tähtsaimateks tulemusteks olid murdeatlase ja mõistelise sõnaraamatu koostamine, samuti tööde tsükkel eesti keele olemusest ja ajaloost.
1922. aastast oli Saareste Eesti Kirjanduse Seltsi keeletoimkonna juhataja ja 1924–1939 seltsi abieesimees, 1930–1935 Haridusministeeriumi kooliraamatute õppekorralduse toimkonna liige. Ta kuulus 1938 asutatud kohanimede nõukokku, oli Prantsuse Teadusliku Instituudi juhatuse liige, Société de linguistique de Paris' liige ja Soome-Ugri Seltsi välisliige.
Saareste tõlkis eesti keelde prantsuse kirjandust (Gustave Flaubert, Voltaire, Alphonse Daudet). Ta avaldas üle 70 teadustrükise.
Nord Stream 2
Nord Stream 2 on sertifitseerimisjärgus olev Läänemere põhjas Venemaalt Ust-Lugast Saksamaale kulgev maagaasi torujuhtmete paar, mida majandatakse-opereeritakse Šveitsi ettevõtte Nord Stream 2 AG abil. See on Nord Streami laienduseks. Nord Stream 2 ehitust alustati 2018. aastal.
Planeering
2011. aastal alustas Nord Stream AG kahest lisa torustikust koosneva laienemisprojekti (hilisema nimega Nord Stream 2) hindamist, et suurendada üldist aastakäivet kuni 110 miljardi m3 võrra. 2012. aasta augustis esitas Nord Stream AG Soome ja Eesti valitsustele kolmanda ja neljanda liini veealuste eksklusiivsete majandusvööndite marsruudiuuringute taotluse. Kaaluti täiendavate torustiku suunamist Ühendkuningriiki, kuid sellest plaanist loobuti.
2015. aasta jaanuaris teatati, et laiendusprojekt peatati, kuna olemasolev maagaasi torustike süsteem töötas Gazpromile seatud ELi piirangute tõttu vaid poole võimsusega.
2015. aasta juunis allkirjastati Gazpromi, Royal Dutch Shell, E.ON, OMV ja Engie vahel Nord Stream 2 ehitamise leping. Kuna Poola blokeeris ühisettevõtte loomise, allkirjastasid Uniper, Wintershall, Engie, OMV ja Royal Dutch Shell 24. aprillil 2017 rahastamislepingu Nord Streami arendamise eest vastutava Gazpromi tütarettevõttega Nord Stream 2 AG.
Ehitustegevus
31. jaanuaril 2018 andis Saksamaa Nord Stream 2-le loa ehitamiseks ja kasutamiseks Saksamaa vetes ja Lubmini lähedal asuvatel rannikualadel. 2018. aasta mais alustati ehitust Greifswaldi lõpp-punktis.
2019. aasta jaanuaris saatis USA suursaadik Saksamaal Richard Grenell Nord Stream 2 ehitamisega seotud ettevõtetele kirjad, kutsudes neid üles projektiga töötamist lõpetama ja ähvardades sanktsioonide võimalusega. 2019. aasta detsembris kutsusid vabariiklaste senaatorid Ted Cruz ja Ron Johnson samuti Allseasi omanikku Edward Heeremat torustiku tööd peatama, hoiatades teda, et vastasel juhul kehtestaks USA sanktsioonid.
21. detsembril 2019 teatas Allseas, et ettevõte peatas oma Nord Stream 2 torustikuga seotud tegevuse, oodates USA riigikaitse sanktsioonidega seotud volituste seaduse kehtestamist 2020. eelarveaastaks. Need sanktsioonid kehtestati peagi. Nord Stream ütles, et lõpetab ehituse "võimalikult kiiresti".
2020. aasta jaanuaris ütles Venemaa president Putin, et ta loodab, et Nord Stream 2-ga seotud tööd lõpetatakse "selle aasta lõpuks või järgmise aasta esimeses kvartalis". Saksamaa kantsler Merkel ütles, et ta "ei nõustu sanktsioonidega ega USA lähenemisviisiga".
2020. aasta mais keeldus Saksamaa energeetikasektorit reguleeriv asutus erandist, mis nõuavad, et Nord Stream 2 eraldaks maagaasi infrastruktuuri omandi ülekandest.
2020. aasta augustis määras Poola Gazpromile 50 miljonit eurot trahvi, kuna viimane ei teinud koostööd Poola monopolidevastase asutuse UOKiK uurimisega. See saabub pärast seda, kui amet käivitas konkurentsieeskirjade kohaselt uurimise Gazpromi ja veel viie torustiku projekti rahastava ettevõtte vastu, kahtlustades, et nad on jätkanud gaasitorustiku ehitus tööd ilma Poola valitsuse loata. Sel ajal jäi ehitamata 160 km, kõik Taani vetes.
Vene maismaatorustik
Nord Stream 2 toitmiseks ehitati 866 km uut torustikku ja kolm kompressorjaama ning laiendati viit olemasolevat kompressorjaama. Toitetorustik algab Grjazovetsist ja kulgeb virmaliste torustiku olemasoleval trassil. Volhhovis pöördub torustik lõunasse ja jätkub Ust-Luga lähedal asuva Slavjanskaja kompressorjaamani.
Läänemere avamere maagaasitorustike süsteem
Nord Stream 2 algab Slavjanskaja kompressorjaamast Ust-Luga sadama lähedal, mis asub Leningradi oblasti Kingiseppski rajoonis Bolšoje Kuzyomkino (Narvusi) külast 2,8 km kagus, ajaloolises Ingeris, Eesti piir naabruses. 3,2 km maapealne torustik kulgeb kompressorijaamast Narva lahe kaldal asuva Kurgalsky poolsaare rannikualani. Alternatiivina kaaluti ka Soikinski poolsaare Kolkanpää maandumispunkti. Välja arvatud Venemaa lõik, kulgeb Nord Stream 2 marsruut peamiselt Nord Streami marsruudil. Nord Stream 2-l on kaks paralleelset liini.
Kesk- ja Lääne-Euroopa torustikud
Nord Stream 2 ühendatakse NEL-torustiku ja Euroopa gaasijuhtme ühendusega (EUGAL).
Kulud
Nord Stream 2 jaoks katab Uniperi, Wintershall Dea, OMV, Engie ja Royal Dutch Shelli laen 50% projekti maksumusest 9,5 miljardit eurot. Ülejäänud osa rahastab Gazprom.
Töövõtjad
Nord Stream 2 monteeris Allseas torude paigaldamise laevad Pioneering Spirit ja Solitaire, välja arvatud Saksamaa avamereosa osa, mille monteeris Saipemi torude paigaldamise laev Castoro 10. Torusid valmistasid EUROPIPE, OMK ja Tšeljabinski torude valtsimistehas (Chelpipe) ning need kattis Wasco Coatings Europe. Blue Water Shipping tegeles Wasco gaasijuhtmete segmentide transportimise ja ladustamisega Saksamaal, Soomes ja Rootsis. Boskalise ja Van Oordi ühisettevõte tegi ehituse ettevalmistavas etapis kivimite paigaldamise. Kvaerner tegi Venemaa maismaarajatiste tsiviilehituse ja masinaehituse.
Projektiettevõtted
Nord Stream 2 on välja töötanud ja seda haldab Nord Stream 2 AG, mis on täielikult Gazpromi tütarettevõte. See on registreeritud samas kohas ja tal on sama juhtkond kui Nord Stream AG-l.
Poliitilised aspektid
Nord Stream 2 torustik on poliitiliselt vaieldav. Pikka aega oli Saksamaa valitsus seisukohal, et Nord Stream 2 ehitamine ei olnud poliitiline, vaid majanduslik projekt. 2018. aasta aprillis ütles Merkel siiski, et Nord Stream 2 ei olnud lihtsalt majandusprojekt, vaid et loomulikult tuleb arvestada ka poliitiliste teguritega. USA vastupanu Nord Stream 2-le mõjutab ka riigi suurenenud maagaasitootmine, mis annab USA kongressile majandusliku stiimuli seista vastu Venemaa gaasitarnetele EL-i USA kildagaasi tarnete kasuks. 2018. aasta jaanuaris ütles Ameerika Ühendriikide riigisekretär Rex Tillerson, et USA ja Poola on Nord Stream 2 torustiku vastu. Nende arvates kahjustab see Euroopa üldist energiajulgeolekut ja stabiilsust. Nord Stream 2 torustikule astusid vastu ka Ukraina endine president, Poola peaminister, USA president Donald Trump, Euroopa Ülemkogu president Donald Tusk ja Suurbritannia välisminister. Euroopa Ülemkogu president Donald Tusk on öelnud, et Nord Stream 2 ei ole ELi huvides. Itaalia peaminister ja Ungari peaminister on seadnud kahtluse alla Nord Stream 2 ja South Streami projektide erineva kohtlemise. Mõned väidavad, et projekt rikub ELi pikaajalist deklareeritud strateegiat oma gaasivarustuse mitmekesistamiseks. Euroopa Komisjonile saadeti 2016. aasta märtsis kiri, millele kirjutasid alla üheksa ELi riigi juhid, hoiatades, et Nord Stream 2 projekt on vastuolus Euroopa energiapoliitika nõuetega, et ELi tarnijad ei peaks energia ülekandevarasid kontrollima ja et juurdepääs energiainfrastruktuurile tuleb tagada konsortsiumiväliste ettevõtete jaoks. Ka Ameerika seadusandjate kiri ELile kritiseeris projekti 2016. aasta juulis. Engie tegevjuht kritiseeris projektidele suunatud Ameerika sanktsioone ja ütles, et need on katsed suunata Ameerika gaasi Euroopas. 2017. aasta juunis kritiseerisid Saksamaa ja Austria Ameerika Ühendriikide senatit seoses uute sanktsioonidega Venemaale, mis olid suunatud Venemaalt Saksamaale kavandatud Nord Stream 2 gaasijuhtmele, väites, et Ameerika Ühendriigid ohustavad Euroopa energiavarusid.
EL määrused
Vastavalt muudetud ELi gaasidirektiivile laiendab EL oma gaasituru eeskirju välistele torustikele, mis sisenevad ELi gaasi siseturule. Seda kohaldatakse kõigi torustike suhtes, mis valmisid pärast muudetud direktiivi jõustumist pärast 23. maid 2019. Nord Stream 2 AG on Euroopa Liidu Kohtus alustanud muudetud direktiivi tühistamiseks kohtuprotsessi ja alustanud energiaharta lepingu alusel ELi vahekohut. Ehkki Venemaa ei ole energiaharta lepingut ratifitseerinud ja selle ajutise kohaldamise lõpetanud, on mõlemad - nii EL kui ka Nord Stream 2 AG alaline asukoht Šveits - selle lepingupooled.
Õiguslikud aspektid
Mõned väidavad, et Nord Streami projekt rikub Euroopa Liidu kolmanda energiapaketi seaduse ja rahvusvahelise õiguse sõjaõigust käsitlevaid reegleid. Täiendavad õiguslikud probleemid on seotud rahvusvahelise kaubandusõigusega ja mereõigusega seoses Nord Stream 2 marsruudiga läbi Taani territoriaalvete Bornholmi ümbruses. Enamik kommenteerijaid näib siiski nõustuvat, et Nord Streami projekti ümber käivad vaidlused on enamasti poliitilised ja mitte seaduslikud.
Nord Stream 2-s osalevatele ettevõtetele on sanktsioonid määranud Ameerika Ühendriigid, kes on püüdnud 2020. eelarveaastaks vastu võtta riigikaitse volituste seaduse vastuvõtmisega ELi riikidele rohkem oma veeldatud maagaasi (LNG). 20. detsembril 2019. Saksamaa rahandusminister Olaf Scholz nimetas sanktsioone "tõsiseks sekkumiseks Saksamaa ja Euroopa siseasjadesse", samal ajal kui ELi pressiesindaja kritiseeris "sanktsioonide kehtestamist seaduslikku äritegevust tegevate ELi ettevõtete vastu". Saksa välisminister Heiko Maas säutsus "Euroopa energiapoliitika üle otsustatakse Euroopas, mitte Ameerika Ühendriikides ". Venemaa välisminister Sergey Lavrov kritiseeris ka sanktsioone, öeldes, et USA Kongress on sõna otseses mõttes üle tung soovist teha kõik Venemaa ja Ameerika Ühendriikide suhete hävitamiseks. Saksa Idaettevõtete Assotsiatsioon (OAOEV) ütles oma avalduses: "Ameerika tahab oma veeldatud gaasi müüa Euroopas, mille jaoks Saksamaa ehitab terminale. Kas peaksime jõudma järeldusele, et USA sanktsioonide eesmärk on tõrjuda konkurente Euroopa turult, meie entusiasm kahepoolsete projektide vastu USA-ga jaheneb märkimisväärselt."
Vojenno-istoritšeski Žurnal
Vojenno-istoritšeski Žurnal (vene keeles Военно-исторический журнал ('sõjaajaloo ajakiri')) on kuukiri, mida annab välja Venemaa Kaitseministeerium.
Aastast 2008 on ajakirja peatoimetaja polkovnik Igor Tšatšuhh (И. М. Чачух).
Ajakirja esimene number ilmus 1939. Aastatel 1941–1958 ajakiri ei ilmunud.
Ajakirja tiraaž on 4200 eksemplari.
Sprechensteini krahvilinnus
Sprechensteini krahvilinnus (it. Castel Pietra) on keskaegne kivilinnus Itaalias Lõuna-Tirooli (itaalia Alto Adige) valdavalt saksakeelses kultuuriruumis (Südtirol) Freienfeldi (Campo di Trens) vallas Sterzingi (Vipiteno) linnast umbes 1 km kagus Wipptali oru kaljusel künkal, aadressil Sprechenstein 1 A, 39040 Freienfeld. Oru teisel küljel, Sprechensteini vastas, sellest 1 km edelas asetseb Reifensteini ordulinnus.
Nimekujud
Saksakeelne väljend sprechende stein tähendab rääkivat kivi ja võib viidata (läbi)rääkimiste kohale. Itaalia castel pietra tähendab lihtsalt kivi(kivist)linnust.
Teramardikas
Teramardikas (Bruchus) on poilaste (Chrysomelidae) sugukonda kuuluv mardikaliste perekond.
Teramardikaid on umbes 35 liiki. Peaaegu kõigi nende tõugud toituvad liblikõielistel.
Sprechensteini krahvilinnus
Ajalugu
Trautsonite nime on ürikutes esmanimetatud XII sajandi II poolel. 1192. aastal mainitud Konrad Trautson paistab olevat olnud Swickers von Reichenbergi poeg Reichenbergi läänilinnusest, tema vend oli ka arvatavasti Heinrich Suppan von Tirol. Kuigi viimased pärinesid Enni linnuse Tirooli päritolu vaba-aadlikest, oli Trautsonite puhul algselt tegemist ministeriaalisuguvõsaga ehk alamaadlikega (teenistusaadliga). Kuna neile kuulus piirkonnas erinevatel aegadel siiski mitmeid linnuseid ja valdusi, olid nad seetõttu Ülem-Eisacktali orus aadliperede hulgas juhtival positsioonil.
1240/1241 on kirjalikes allikates esmamainitud linnust kui värskelt valminut (või ka kui uuesti ülesehitatut) ning et see on Trautsonite ministeriaaliperekonna lään. Vanim ehitis on linnusekompleksis ümmargune valdustorn. Maahärra oli siis 1253 aastal surnud krahv Albert III von Tirol, kelle järglased andsid hiljem linnuse (uuesti) Trautsonitele kasutada.
1256, krahv Meinhard I von Tiroli ametisseastumise algul läänistatigi linnus (taas) Trautsonite ministeriaaliperekonnale.
XIV sajandist on säilinud palee ühes tiivas elutoa seinamaalingud. Selleks ajaks pidi linnus olema juba laiemalt välja ehitatud.
1369 sai Sprechensteini linnusest pärit Hans Trautson abielu kaudu Anastasia von Matreiga ka Matrei linnuse (ire veste, die hinder Mathreu) omanikuks. Viimane asetses samuti Wipptali orus, kuid paiknes teisel pool Brenneri kuru. Sellele jäigi hiljem, ka pärast müüki Sixt Trautsoni poolt 1502, Trautsoni linnuse nimi.
1394 on ajaloos teateid Konrad ja Hans Trautsonist, samuti Hans Trautson von Matreist.
1397 on esmamainitud linnuses olevat romaani stiilis Püha Erasmuse kabelit.
1456 on linnuse valdaja olnud Caspar Trautson.
U 1500. aasta paiku toimusid linnuses ümberehitustööd. 1511 valmis ülemises linnuses kaitsemüüride vahel varagooti stiilis kabel.
1515. aastast pärinevad elutiiva kõrval olevas pühale Erasmusele pühitsetud linnusekabelis olevad freskod ja puidust hinnaline varagooti stiilis altar.
1531 sai Johann II von Trautson Tirooli maamarssali ametinimetuse. Maamarssali ülesandeks oli juhatada Tirooli rüütelkonna Maapäeva (üldkoosolekut). Samal aastal ta küll suri. Tema poejale Johann III von Trautsonile anti Sprechensteini vabahärra tiitel (Freiherrn von Sprechenstein), samuti lülitati perekond Alam-Austria vaba-aadlike nimekirja.
1711 tõsteti Trautsonid vürstiseisusse.
1780 läks valdus pärimise kaudu Trautsonitelt üle Auerspergide (ka Auersberg) krahviperekonnale. Auerspergidel oli Trautsonitega ka varem ühiseid esivanemaid. 1775 suri Trautsonite meesliin välja.
1824 lammutati ehitusmaterjaliks linnusekompleksi lagunenud lõunapoolne kitsam kaitsemüür.
1880 külastas Sprechensteini kuulus saksa joonistaja, maalija ja illustraator Christian Wilhelm Allers (1857–1915), kes mitmel pool Euroopas ringi reisis ja Itaalias Capri saarel ka villat omas. Lossis joonistas ta üles linnuse edelapoolset hoovinurka kaevuga.
1888 viidi linnuses läbi hooldustöid.
1945 aprillis, II maailmasõja ajal sai linnusekompleks pommitamiste läbi kannatada ja pärast sõda seda ka remonditi. Auersbergide perekond, kes tänapäeval elavad valdava osa ajast Salzburgis, kuid suviti on Sprechensteinis, on kulutanud suuri vahendeid sõjaaegsete kahjustuste likvideerimiseks. Renoveerimisi on tehtud Trienti Kunstiameti (Kunstamt Trient) kaasabil ja nõustamisel.
1947–1954 tehti sõjajärgseid ülesehitustöid.
2007–2008 lammutati kaks veel küllaltki heas seisus olevat müürilõiku muidu üsna avariilises seisus olevas majandusmõisas (linnusekompleksi kõrval ja laoti siis need uuesti üles. Lõppkokkuvõttes ehitati sinna kõrvale välja ka viiekorruseline hoone, kuhu rajati meierei ja juustuvabrik. Ka lossis endas võeti väikesi ümberehitusi ette . 2008. aasta sügisel avati pidulikult mõisasüda Lõuna-Tirooli maapealiku Luis Durnwalderi poolt; kõnesid pidasid ka maanõunik Hans Berger ja Freienfeldi vallavanem Armin Holzer, kes rõhutasid taoliste projektide suurt tähtsust piirkonna kultuurimälestiste kaitsmise ja põllumajanduse arengu seisukohalt.
2009 aasta suvesse planeeriti lossi kõrval asuvas mõisas avada külastajatele kõrts. Linnuse praegune omanik on vürst Eduard Auersperg-Trautson.
Ehitus
Linnus on jaotatud kaheks üksteisega seotud rajatiseks: XIII sajandi algusest pärinevaks vanemaks viiekorruseliseks pea- ehk valdustorniks (Bergfried) koos pealinnusega (Hochburg) idas ja hilisematel sajanditel juurde ehitatud paleeks koos eeslinnusega (linnuse majandushoonetega) läänes. Palee juurde kuulub ka kabel. Linnuse külje all, sellest idas asub ka mõis. Linnust on jaotatud ka "ülemiseks linnuseks" (Oberburg) valdustorni (Burgfried) ja paleega ja "alumiseks linnuseks" (Unterburg) mõisa majandushoonetega. Sprechensteini linnuse üheks tunnusjooneks on Lõuna-Tiroolis harvaesinev 24 m kõrgune ja 2,5 m paksuste seintega ümmargune valdustorn, mis paikneb linnusekompleksi idanurga põhjaküljel, kontrollides seeläbi ainukest mõeldavat juurdepääsu linnusele ida poolt. Valdustornil on u 2/3 kõrgusel näha ümber tornikehandi postiauke ja selle kohal pealinnuse õue poole ka ukseava, mis näitab et ümber torni paiknes kunagi puidust kaitse-vahirõdu või mašikulii Tegemist on algselt olnud tornlinnusega, mis on hiljem välja ehitatud künkalae looduslikku kuju järgivaks põhiplaanilt hulknurkseks pool-mantelringmüürlinnuseks, mille seintele toetuvad loode- ja lääneküljel elu- ja abihooned ning edelas-lõunas moodustab omaette kaitselõigu linnusekirik (kabel), mille poolümara kooriruumi seina keskelt jookseb õhem kagupoolne kaitsemüür valdustorniga pealinnuseni. Peaväravatorn asetses kompleksi põhjatipus, kitsas tee selleni algas majandusmõisa juurest ja ligines samuti põhja poolt linnuseni olles praktiliselt kogu ulatuses valdustorni "tule all". Värava gooti stiilis 5,5 m kõrgune sissepääsuava on raamistatud marmorist kiviplokkidega. Linnuse seinal on ka Trautsonite vapikilp. Teine linnusevärav asetseb eeslinnuse palee edelanurgas vastu kabelit-kirikut.
Seisukord tänapäeval
Linnus on küllaltki hästi säilinud, asustatud ning talle on ka majandusfunktsioon leitud. Linnus ei ole külalistele avatud ja on seega vaadeldav vaid väljastpoolt. Tänapäeval pääseb linnuse juurde läbi Sterzingi linnast itta jääva Wieseni (Prati) küla, kus tee viib üle Pfitscheri oja (Rio de Vizze) ja sealt mäekülge mööda 2 km lõunasse kuni mõisa (Bauernhof e talu) hoovini, mida on nimetatud ka alumiseks linnuseks. Linnusemäe all on sõiduautodele tasuta parkimisplats, kust tuleb 1,5–2 km linnuseni jalutada.
Linnus kuulub Lõuna-Tirooli kultuurimälestiste hulka numbri 14853 all.
Muistendid ja pärimused
Sterzingi soo oli vanade juttude järgi sünge koht, kus nõiad oma halbu kavatsusi ellu viisid.
Legend räägib, et Sprechensteini lossis käib ikka ja jälle kummitamas elust vara lahkunud rüütel, kes palavalt oma abikaasat armastas. Naaberlossis Reifensteinis elanud rüütel tappis ta armukadedusest. Rüütlilt elu võtnud nool ripub tal endiselt südames.
Get Low (Zeddi ja Liam Payne'i laul)
"Get Low" on vene-saksa päritolu DJ Zeddi ning inglise laulja ja laulukirjutaja Liam Payne'i laul. Laulu autoriteks on Charles Hinshaw, Zedd, Tristan Landymore ja Fabienne Holloway. "Get Low" tegi 6. juulil 2017 kättesaadavaks Interscope Records.
Kalvarijos
pisi|Üks Kalvarijose kabelitest Kalvarijos on Vilniuse linnaosa, mis asub linna põhjaosas Verkiai valla territooriumil. Kalvarijos piirneb lõunas Trinapolisega, läänes Jeruzalėga, põhjas Verkiaiga ja idas üle Nerise Valakampiaiga.
Kalvarijos jääb Verkiai regionaalparki ja Kalvarijose ajaloolisele kaitsealale. Seal asub Kalvarijose parkmets.
Kalvarijoses asub ristitee, mis kujutab Jeesuse viimast teekonda. Tegemist on Žemaičių Kalvarija analoogse kompleksi järel vanuselt teise analoogse kompleksiga Leedus.
Vene-Poola sõjas laastatud piirkond kuulus Verkiai mõisale. 1662. aastal eraldas Vilniuse kapiitel sinna Jeesuse teekonda Kolgata mäele kujutava kompleksi rajamiseks iga-aastase toetussumma. Ühtlasi said sealsed künkad nimeks Kolgata, Maarja, Siion ja Õlimägi. Esimene puidust kirik ja kabel püstitati sinna 1689. aastal. Aleksandras Kazimieras Sapiega initsiatiivil asuti ala edendama kui palverännakute piirkonda. 1688. aastal rajati sinna dominiiklaste klooster, mis asus piirkonna eest hoolitsema. Hiljem rajati teekonna algusse Trinapolises ka trinitariaanide klooster. 1675. aastal põles sealne kompleks maha, ent sinna asusid varssavi dominiiklased, kes püstitasid uued kivist kiriku- ja kloostrihooned. 1683. aastal valmis esimene kivist kabel.
Kokku valmis Kalvarijoses 22 kivist kabelit, sinna rajati seitse puidust väravat ja puidust sild. XVIII sajandil kuulus seal Verkiai mõisale 52 peret. Kalvarjose elanikud tegelesid kalapüügi, metsanduse ning seente ja marjade korjamisega, hoolitsedes ka mõisa vesiveski eest. 1905. aastal oli Kalvarijose külas (sisulisel kloostris) 9 elanikku. 1962. aastal sulgesid Nõukogude võimuorganid peaaegu kõik sealsed kabelid, järgmisel aastal lõhuti suletud kabelid maha. Säilis vaid neli kabelit. Aastail 1990–2002 rajati lõhutud kabelite asemele uued.
Kalvarijos jääb Kalvarijose kompleksi muinsuskaitsevööndisse. Muinsuskaitse all on sealne pansionaat, Kalvarijose kompleksi piirdemüür ja säilinud Kalvarijose ristitee kabelid.
Leon Jessel
Ta on 21 opereti, lööklaulude, revüümuusika ja klaveripalade autor. Jesseli loodud on populaarne marss "Tinasõdurite paraad".
Elukäik
Ta oli juudi ärimehe Samuel Jesseli ja tema ameeriklannast abikaasa Mary poeg. Vanemad soovisid, et pojast tuleks kaupmees või ärimees, kuid noormees soovis saada muusikuks. Leon lahkus 17-aastaselt koolist, et minna tööle muusikateatrisse.
Aastatel 1888–1891 õppis ta mitme muusikaõpetaja juures, et omandada dirigendi, koormeistri ja sõjaväeorkestri juhi oskusi. Aastatel 1891–1911 pidas Jessel dirigendiametit Gelsenkircheni, Mühlheimi, Celle, Freibergi, Stettini (Szczecini), Bielefeldi, Bremeni ja Kieli muusikateatrites.
Ajaperioodil 1899–1905 oli ta Lübecki Wilhelm-Theateri kapellmeister ning ühtlasi ka Lübecki meeskoori Liedertafel koorijuht. Lübecki perioodil komponeeris ta arvukalt koorilaule ja mitu operetti. pisi|Wilmersdorfi Leon Jesseli nimeline väljak
Operetilooming
Jessel kirjutas oma esimese valsi 20-aastaselt, saades innustust Johann Straussilt. Ta oli 23-aastane, kui Celles esitati tema esimene ühevaatuseline lavateos "Die Brautwerbung" ('Kuramaaž'). Kuid see ei äratanud erilist tähelepanu. Palju rohkem meeldisid publikule tema sajad meeleolukad orkestripalad, klaverilood, laulud, valsid, masurkad, marsid ning koori- ja salongimuusika.
1911. aastal asus ta perega elama Berliini, kus komponeeris esialgu Theater des Westensi repertuaaris olnud lavateostele lisalugusid. Seal tegi Jessel endale nime operetiga "Die beiden Husaren" ('Kaks husaari') ja laulumängudega (Singspiel). Jessel oli 1915. aastal üks Saksamaa etendusõiguste organisatsiooni GEMA (Gesellschaft für musikalische Aufführungs- und mechanische Vervielfältigungsrechte) asutajaid.
Isiklikku
pisi|Leon Jesseli hauakivi Wilmersdorfi Friedhofi kalmistul Tema 1894. aastal esietendunud operett "Die Brautwerbung" oli pühendatud tollasele pruudile Clara Louise Grünwaldile, kellega ta abiellus kaks aastat hiljem. Neil sündis 1909. aastal tütar Eva Maria Elisabeth. 1919. aastal see abielu lahutati ja kaks aastat hiljem abiellus Jessel endast 19 aastat noorema Anna Gerholdtiga.
Jessel oli küll juudi päritolu, kuid 1894. aastal astus ta 23-aastaselt ristiusku. Ta toetas natsiliikumist ja nende võimule pürgimist ja kohtus koguni 1932. aastal Joseph Goebbelsiga. Sellest aga polnud natside võimuletulekul 1933. aastal kasu. Ehkki tema operetid olid väga rahvuslikud ja saksapärased ning meeldisid konservatiivsuse pärast juhtivatele natsidele Hitlerile, Hermann Göringile ja Heinrich Himmlerile, sattus ta ikkagi nende põlu alla. Tema seni väga populaarne looming Saksamaal keelati ja unustati peagi.
1937. aastal visati ta välja Riiklikust Muusikaühendusest (Reichsmusikkammer) ja ka tema helisalvestiste esitamine raadios keelati. Tema viimaseks operetiks jäi "Junger Wein" ('Noor vein'). Jessel otsustas siiski Saksamaale jääda, ehkki paljud juudi soost muusikainimesed lahkusid.
1936. aastal tegid ametnikud tema mittejuudist abikaasale Annale, kes oli astunud 1932. aastal NSDAP-sse, ettekirjutuse end mehest lahutada, kuid Anna keeldus. Selle tulemusena visati naine peagi natsiparteist välja. 1941. aastal korraldati nende Berliini korteris läbiotsimine. Leiti libretist Wilhelm Sterkile Viini saadetud kirja koopia, milles Jessel kurtis oma raskete elutingimuste ja tagakiusamise üle natside poolt. See vihastas valitsejaid.
Gestaapo arreteeris ta 15. detsembril 1941. Esimesel ülekuulamisel Alexanderplatzi politseibüroos peksid gestaapolased ta rängalt läbi. 70-aastane populaarsuse tipul olnud operetihelilooja suri mõni nädal hiljem Berliini juudi haiglas.
Operetid
Kõigi teoste esmaettekanne toimus Berliinis, kui pole teisiti märgitud.
Tyler Roberts
pisi|Tyler Roberts (2019) Tyler D'Whyte Roberts (sündinud 12. jaanuaril 1999 Gloucesteris) on Inglismaal sündinud Walesi jalgpallur, kes mängib ründaja, äärepoolkaitsja või ründava poolkaitsjana Inglismaa esiliigaklubis Queens Park Rangers ja Walesi jalgpallikoondises.
2006. aastal liitus ta West Bromwich Albioni noorteakadeemiaga. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 15. mail 2016 Inglismaa kõrgliiga hooaja viimases mängus Liverpooli vastu, mis jäi küll Robertsi ainsaks mänguks West Bromwich Albioni põhimeeskonnas.
Hooajal 2016–17 mängis ta West Bromwich Albionist laenul Inglismaa tugevuselt kolmanda liiga klubides Oxford United ja Shrewsbury Town. Hooajal 2017–18 mängis ta laenul samuti Inglismaa tugevuselt kolmanda liiga klubis Walsall.
Eriko Arakawa
Eriko Arakawa (jaapani keeles 荒川 恵理子 Arakawa Eriko; sündinud 30. oktoobril 1979) on Jaapani jalgpallur, ründaja.
Koondisekarjäär
Jaapani naiste jalgpallikoondises mängis ta aastatel 2000–2011 72 mängu.
Baltic Journal of Art History
Baltic Journal of Art History on Tartu Ülikooli kunstiajaloo õppetooli ametlik väljaanne, mille esimene number ilmus 2009. aasta detsembris.
Balti kunstiajaloo ajakirja väljaandmise idee sündis Tartu Ülikoolis ja selle üheks olulisemaks initsieerijaks oli Juhan Maiste, kes valiti Tartu Ülikooli kunstiajaloo professoriks 2007. Ajakirja esimeses väljaandes on peatoimetaja Maiste viidanud vajadusele jätkata 1944. aastal katkenud publitseerimistööd kunstiajaloo alal Tartu Ülikoolis. Ajakiri jätkab 1937 Sten Karlingi poolt ellu kutsutud Tartu Ülikooli Kunstiajaloo Kabineti väljaannete traditsiooni.
Ajakirjas ilmuvad artiklid inglise ja saksa keeles koos eestikeelsete kokkuvõtetega. Ajakiri ilmub kaks korda aastas.
Toimetuskolleegium
Toimetuskolleegiumi liikmed :
Kéa-Kýthnose piirkonnaüksus
Kéa-Kýthnose piirkonnaüksus (kreeka keeles Περιφερειακή ενότητα Κέας-Κύθνου) on Kreeka piirkonnaüksus Lõuna-Egeuse piirkonna loodeosas.
Piirkonnaüksuse halduskeskus on Ioulída.
Haldusjaotus
Kéa-Kýthnose piirkonnaüksus jaguneb 2 vallaks. Need on:
pisi|150px|left|Kéa-Kýthnose piirkonnaüksuse vallad
Kōsuke Nakamura
Kōsuke Nakamura (jaapani keeles 中村 航輔 Nakamura Kōsuke; sündinud 27. veebruaril 1995 Tōkyō Kita linnaosas) on Jaapani jalgpallur, väravavaht. 2012. aasta augustist mängib ta Jaapani kõrgliiga klubis Kashiwa Reysol.
Koondisekarjäär
Jaapani jalgpallikoondises on ta mänginud 4 mängu.
Hemifacial Differences in the In-group Advantage in Emotion Recognition
=Vaata minu vasakut näopoolt, kui sa tahad teada, mida ma tegelikult tunnen!=
Uurimus
Teadlased tõestasid, et inimesed tunnevad paremini ära vasaku näopoole emotsioone, kuna need on intensiivsemad, isiklikumad ja spetsiifilisemad, siis mõisteti neid paremini just kultuuride siseselt. Vasak näopool väljendab rohkem spetsiifilisemaid ja isiklikumaid emotsioone, sest meie parem ajupoolkera töötleb emotsioone ning juhib vasakut näopoolt rohkem. Vasak ajupoolkera töötleb kõnet (verbaalne) ning selle tõttu on parem näopool vähem väljendusrikas. Sama tulemus selgus kõigis kolmes eri kultuuriruumis. Parema näopoole piltidelt tunti ära rohkem universaalseid emotsioone, mis toetas samuti fakti, et vasak näopool on kultuurispetsiifilisem. Kolme kultuuri esindajad hindasid katsealuste näopooltest arvutiga tehtud peegelpilte, mis väljendasid inimkonna levinumaid tundeid: viha, vastikus, hirm, õnn, neutraalne, kurbus, üllatus. Katse tingimused olid kõigile võrdsed. Vaadeldi ühte emotsiooni vasakpoolsest näopoolest ja sama parempoolsest näopoolest. Fotod olid must-valged ja esitleti kahes plokis täiesti juhuslikult. Katsealusel ei olnud emotsiooni äratundmiseks ajalimiiti. Osales 150 katsealust kolmest riigist.
Kokkuvõtvalt tõestasid teadlased esmakordselt teaduslikule katsele tuginedes, et grupisisene eelis toimib, kuna meie ajupoolkerad töötlevad silmadega saadud informatsiooni erinevalt. Kuna meie parem ajupoolkera töötleb emotsioone, siis tunnemegi paremini ära vasakpoolse näopoole väljendatud emotsioone. Antud teooria tõestamise käigus selgus ka, et vasakpoolse näopoole emotsioonid on paremini mõistetavad kultuurisiseselt ehk seega toimib grupisisene eelis.
Uurimuse kirjeldus
Viie ülikooli teadlastest koosnev uurimisgrupp viis läbi teadusliku „tunnetuse ja emotsioonide“ valdkonda kuuluva uurimistöö, mis selgitas välja, kuidas mõjutavad vasaku või parema näopoolte ilmed emotsioonidest arusaamist. Uuring viidi läbi Indias (Manas K. Mandal Indian Institute of Tehcnology), Jaapanis (S. Harizuka Kyushu University; S. Kumar Chikushi Women University) ja USA-s (H. A. Elfenbein Harvard University ja N. Ambady Harvard University). Esindatud olid kolm erinevat kultuuri. Kõigis maades viisid uurimuse läbi kolme kultuuri esindajad.
Uurimuse eesmärk
Küsimus on, kas emotsioonide äratundmine on pigem kultuurilise eripäraga või on mõistmine ühesugune olenemata rahvusest ja rassist. On tõestatud, et tundeid tuntakse ära paremini ning täpsemalt grupisiseselt. Samas on senised uurimused ka tõestanud, et on erinevused tunnete mõistmise täpsusel nii etniliselt kui rahvusvaheliselt. Arvatakse, et erinevusi võivad põhjustada näiteks rahvusvaheliselt nii keelebarjäär, tõlkimise raskused, aga ka etniliselt dekodeerimise reeglid (ühiskonnas olevad sotsiaalsed normid, mida peetakse tunnete väljendamisel kohaseks). Antud uurimuse eesmärk on luua tõendusmaterjal, hindamaks ühte konkreetset seletust grupisisese eelise (ingroup advantage) varieeruvusele – kultuuri siseselt mõistavad inimesed üksteise emotsioone täpsemalt kui erinevate kultuuride esindajad, ehk siis – toimib grupisisene eelis. Uurimuse metodoloogiline eesmärk oli luua tõhusam test tõestamaks, et mitte ainult eelarvamused ei põhjusta grupisisest eelist emotsioonide äratundmisel.
Meetodi kirjeldus
Teadlased on arvamusel, et grupisisese eelise uurimiseks on parim metodoloogia ehk uurimisviis kindlakskujunenud tasakaalustatud mudel. Eksperiment kasutab näopoolte erinevust, et leida seletust grupisisesele eelisele emotsioonidest arusaamisel. Ajutööd jälgides on leitud erinevusi emotsioonide teeseldud või spontaansel väljendamisel – teeseldud emotsioonid saavad impulsi ajukoore väliskihist ja spontaansed emotsioonid ajukoore alusest kihist. Parem pool näost näitab avalikke tundeväljendusi ja vasak pool isiklikke tundeid. Seletus võib ka olla selles, et vasak ajupoolkera kontrollib verbaalset poolt (kõne) ja seega parem näopool (mis on vasaku ajupoolkera kontrolli all) on vähem väljendusrikas. Leiti, et:
Uuringus tegeleti järgmiste kriteeriumitega: Tunnete eksponeerijad võisid enne pildistamist harjutada. Poseeriti järgmisi tundeid: viha, vastikus, hirm, õnn, neutraalne, kurbus, üllatus.
Tulemuste analüüs
Grupisisene eelis oli suurem ehk parem äratundmine oli vasaku näopoolega tehtud piltidel. Vasakpoolse näopildi emotsioonid olid paremini äratuntavad kultuuri siseselt ehk grupi liikmetele. Parema näopoole emotsioonide äratundmine oli rohkem kultuuride ülene ehk universaalne. Uurimus tõestas, et parem ajupoolkera kasutab rohkem väljendusrikast (grupisiseselt arusaadavamat, peenemat, detailsemat, ainult sisegrupile arusaadavat, rohkem kultuurispetsiifilisemat) stiili ning seetõttu mõistamegi oma kultuuri siseselt paremini üksteise emotsioone, kuna vasakpoolse näopoole emotsiooni esitlus on intensiivsem ning me tajume seda aktiivsemalt. Lõpetuseks nendivad uurijad, et paremat ajupoolkera ja seega vasakut näopoolt kasutatakse rohkem tundeelu väljenduste äratundmiseks eriti kultuurispetsiifiliselt.
Sarnased uurimused
Artikli tõlkijad soovitavad antud teemast huvitatutel tutvuda lisaks ka uuemate uurimustega, kuna selle valdkonna uurimisega alustati 2004. aastal (artikli ilmumise aasta). Juba samad autorid on teinud palju erinevaid uusi katseid ja uurimistöid ning lisandunud on teadlasi, kes on läbi erinevate uurimistööde avastanud huvitavaid tulemusi. Tõlkijad valisid antud artikli grupitööks just selle algupära tõttu.
Artiklis „An Ingroup Advantage for Confidence in Emotion Recognition Judgements: The Moderating Effect of Familiarity With the Expressions of Outgroup Member“, mille on kirjutanud Martin G. Beaupré ja Ursula Hess Quebec-Monterali Ülikoolist on samuti uurinud grupisisese eelise fenomeni. Nad väidavad, et suhtluse kvaliteet sõltub sellest, kui kindlad me oleme oma võimekuses suhtluspartneri emotsioone hinnates. Antud väite kinnitamiseks viidi läbi kaks eksperimenti, mille jooksul uuriti samuti, kuidas ja mil määral inimese jaoks familiaarsemad emotsioonid, riigis elamise pikkus, eelneva suhtlemise kvaliteet ja näoilmete intensiivsus, mõjutavad inimese enesekindlust teise emotsioonide hindamisel. Sarnaselt käesoleva uuringuga kasutati pilte näoilmetest, et erinevast rahvusest inimeste enesekindlust emotsioonide hindamisel analüüsida. Huvitav oleks ka antud uuringus sisse tuua vasaku ja parema näopoole erinevus ja näha kuidas see uuringu tulemusi mõjutaks.
Kategooriad
hemifacial differences:, in-group advandage:, emotion recognition:,vasak ja parem ajupoolkera:, grupisisene eelis:
Kirjandus
Personal and Social Psychology, Vol. 32 No. 1, 16–26
Volkonskoiit
Volkonskoiit on silikaatide hulka kuuluv mineraal, mida leidub ainult Venemaal. Sellest saadav roheline värvipigment (vanem nimetus Volkonski roheline, inglise keeles Russian Green) on üks rohelise mulla alaliike. Mineraal avastati 1830. aastal ja nimetati vürst Pjotr Volkonski, Venemaa keiserliku õukonna ministri ja 1812. aasta isamaasõjas võidelnud kindral-feldmarssali järgi.
Suurim volkonskoiidimaardla asub Jefimjatski mäel ja mujal Ohhanski piirkonnas, Kama jõe keskjooksul permi ladestuses Uuralis.
Omadused
Volkonskoiit on smektiitide hulka kuuluv savimineraal, mis sisaldab kaltsiumi ja olulises koguses (kuni 30%) kroomoksiidi Cr2O3. Mineraal oletatakse olevat tekkinud erilistes geokeemilistes tingimustes, kroomirikka muda ja vee ning orgaanilise aine koosmõjul. Sageli on mineraal täitnud orgaanilise aine lagunemisel tekkinud tühikuid liivakivi- või konglomeraadikihtides.
Mineraali värvus varieerub oliivrohelisest heleda smaragdrohelise toonini.
Värvides kasutatava pigmendi saamiseks purustatakse mineraal peeneks pulbriks. Vanasti lisati sellesse kvartsi, et teha pigmendiga töötamist lihtsamaks - mineraal on väga adhesiivne, mis raskendab selle pulbrina kasutamist. Tänapäeval toodetakse volkonskoiidist värvi erilise tehnoloogia abil ilma lisaaineteta ja see võimaldab saada tugevama värvitooni. Pigmendina on keemiliselt stabiilne, sobib igasuguste sideainetega, ta on pleekimiskindel ja hea katvusega.
Kasutamine
Värvipigment sobib munatempera (ikoonimaali), õlimaali ja akvarellvärvide jaoks vajamata täiendavat peenestamist. Kasutatakse ka keraamikas glasuuride valmistamiseks.
Volkonskoiit oli üks Picasso lemmikrohelisi, ta tellis seda alatasa Venemaalt juurde. Tema praegu Puškini Muuseumis asuval sinise perioodi õlimaalil "Pime kerjus poisiga" on kõik värvid saadud segamisel volkonskoiidiga.
Arte
pisi|Arte logo 2011 aastal Arte on Prantsuse päritolu telekanal, mis edastab prantsuse- ja saksakeelsena publitsistikat, meelelahutust ning Euroopa filme.
Rönne
Rönne on Saksamaa aadlisuguvõsa, kelle esindajad tegutsesid ka Baltikumis.
Suguvõsa esindajad läksid 15. sajandi teisel poolel Saksamaalt Liivimaale ja Kuramaale. Siiski, juba 1340 mainitakse Tartu toomhärrat Johann Renne't.
1693 kanti suguvõsa (täpsemalt Rönne von Tammenhof) Liivimaa rüütelkonna aadlimatriklisse.
Agnita
Linna haldusalasse kuulub kaks küla: Coveș (Käbisch, Ágotakövesd) ja Ruja (''Roseln; Rozsonda).
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Agnita elanikest rumeenlasi 89,02%, ungarlasi 2,7%, mustlasi 1,61%, sakslasi 1% ja teistest rahvustest inimesi 0,05%. Rahvus oli teadmata 5,58%-l elanikest.
Asulat on esmamainitud 1280. aastal. Linnaõigused sai Agnita 1950. aastal.
Kosi piirkonnaüksus
Kosi piirkonnaüksus (kreeka keeles Περιφερειακή ενότητα Κω) on Kreeka piirkonnaüksus Lõuna-Egeuse piirkonna kaguosas.
Piirkonnaüksuse halduskeskus on Kos.
Haldusjaotus
Kosi piirkonnaüksus jaguneb 2 vallaks. Need on:
pisi|150px|left|Kosi piirkonnaüksuse vallad
Sapa
Sapa AS on Rootsi metallitööstusettevõte, maailma suurim survepressitud alumiiniumprofiilide tootja.
Ettevõte asutati 1963. aastal Skandinaviska Aluminiumprofiler AB nime all. Tänapäeval kuulub Sapa Norra kontserni Orkla.
Sapa allüksused toodavad ka alumiiniumprofiilidel põhinevaid ehituskonstruktsioone ja soojusvahetite detaile.
Riigi peaprokurör
Riigi peaprokurör on Eesti riigiametnik, kes juhib prokuratuuri. Ta esitab kord aastas justiitsministrile prokuratuuri tegevuse kohta aruande. Riigi peaprokurör esitab igal aastal Riigikogu põhiseaduskomisjonile ülevaate seadusega prokuratuurile pandud ülesannete täitmise kohta eelmisel kalendriaastal. Riigi peaprokuröri nimetab ametisse Vabariigi Valitsus justiitsministri ettepanekul, olles ära kuulanud Riigikogu õiguskomisjoni arvamuse. Üks ametiaeg kestab viis aastat. Riigi peaprokuröri ettepanekul nimetab justiitsminister ametisse juhtiva riigiprokuröri, riigiprokuröri ning juhtivprokuröri.
Alates veebruarist 2020 on riigi peaprokurör Andres Parmas.
My Story
My Story (endised nimed Basilea Danubia, Aurora, Papageno, Danube Pearl, Bonaventura Pearl, Austria, ehitatud kui Holland Pearl) on Hollandi laevakompanii Euro Shipping Voyages jõereisilaev, mis on ehitatud Bodewes Binnenvaarti laevatehases Millingen aan de Rijnis 1971. aastal. Ettevõte Select Voyages kasutas seda laeva 2011. aastal kruiisiliinil sõiduks Doonau jõel Passau ja Budapesti vahet, kuni Select Voyages läks 2011. aasta detsembris pankrotti.
Ajalugu
Kiil pandi laevale tehasenumbriga 686 Bodewes Binnenvaarti laevatehases Millingen aan de Rijnis Hollandis 26. märtsil 1970. 12. detsembril 1970 lasti laev vette ja ristiti 23. aprillil 1971. Laev sai nimeks Holland Pearl ja see anti üle Rotterdami laevakompaniile Holland River Line.
Oskar Nedbal
Karjäär
Õppis noormehena Tábořis koormeister Johann Endleri juures. 1885–92 jätkas õpinguid Praha konservatooriumis Antonín Bennewitzi (viiul), Vladislav Bláha (trompet) ja Antonín Dvořáki (kompositsioon) juhendamisel. Mängis 1891–1906 vioolat 20. sajandi alguse ühes Euroopa populaarsemas kammeransamblis, Tšehhi kvartetis (České kvarteto), mille asutajaliikmeks ka oli.
1896–1906 dirigeeris Tšehhi filharmoonia sümfooniaorkestrit ning esines külalisdirigendina paljudes Euroopa maades. 1906–18 elas Viinis ja juhatas seal Tonkünstlerorchesterit. Pärast Austria-Ungari impeeriumi lagunemist ja Tšehhi Vabariigi moodustamist pöördus tagasi Prahasse, kuid ei leidnud seal alalist tööd. Dirigeeris 1920–21 Šaki sümfooniaorkestrit.
Asus 1923. aastal elama Bratislavasse. Kujunes Slovakkia muusikaelu juhtivaks tegelaseks. Oli alates 1923. aastast Slovaki rahvusooperi (Národní divadlo) ja Bratislava raadio orkestri dirigent ning Bratislava ülikooli ja Bratislava Muusikaakadeemia õppejõud. pisi|Tšehhi kvartett 1895. Vasakult [[Karel Hoffmann, Hanuš Wihan, Oskar Nedbal, Josef Suk.]]
Isiklikku
Operetid olid populaarsed eelkõige Viinis, kus keskmisest suuremat edu saavutas "Polenblut" ("Poola veri"). Seda operetti esitati aastatel 1916–30 viies Eesti teatris: Estonia 1916; Vanemuine 1924; Endla 1925, 1926; Ugala 1929 ja Narva teater 1930.
Kasutas oma operettides palju tšehhi, poola ja Balkani rahvaste muusikat. Kirjutas muusika ballett-pantomiimile "Pohádka o Honzovi" (1902).
Meremäe Kool
Meremäe kool on põhikool Setomaa vallas Meremäe külas.