cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Spiekeroog
Turism
Põhjamere rannikukuurordina on saarel mitu terviseasutust, sealhulgas tervisekeskus, ema/lapse tervisekeskus ja saare spaa. Spiekeroogil on külalistele 3500 voodikohta: hotellides, pansionides, eramajutustubades, puhkemajades ja tervisekeskustes. 2003. aasta uuringu kohaselt külastab saart igal aastal 64 000 turisti, 554 000 ööbimise ja 81 000 ühepäevakülastusega. Keskmine viibimine saarel on 5,8 päeva.
Hotellide, pansionide ja puhkemajade kõrval on saare lääneosas kämping. See on avatud maist septembrini.
Huvipaigad
pisi|"De Utkieker" Spiekeroogil
"Vana saare kirik" (protestantlik) ehitati 1696. aastal ja on seega vanim kõigist kirikutest Ida-Friisi saartel. Neitsi Maarja portree kirikus peaks olema tulnud Hispaania armaada laevalt, mis keeras Spiekeroogile 1588. aastal.
Drinkeldodenkarkhof, tuntud ka kui "Kodutute kalmistu", on 1854. aastal uppunud laeva Johanne 84 ohvri surnuaed.
Saare muuseumis eksponeeritakse ajaloolisi esemeid saarelt, rannikukuurordi arengut ja saare loodust.
Teokarbi muuseum Kogge majas näitab 2000 teokarpi kogu maailmast.
Rahvuspargi keskus Wittbülten asub Spiekeroogi külast 2 km idas, ümbritsetud liivaluidete ja merilavendliga kaetud soolasoodega. Väljapanek näitab kašeloti luustikku ning palju interaktiivseid ja multimeedia objekte, mis selgitavad saare elupaiku.
Loodetetasandike ekskursioonid on veel ühed saare peamistest võludest.
Aprillist septembrini (sõltuvalt puhkuseaegadest) tegutseb vana raudteejaama ja lääneotsa vahel hoburaudtee.
Geislingen
Geislingen an der Steige on linn Saksamaal Baden-Württembergis.
Kuni 1802. aastani kuulus Geislingen Ulmi vabalinnale, 1803–1810 Baierile, seejärel Württembergile.
Geislingen ja Eesti
1944. aasta suure põgenemise laine tõi Saksamaale tuhandeid eestlasi. Pärast teist maailmasõda elas Geislingeni põgenikelaagris 4400 eesti pagulast (sealhulgas Voldemar Päts, Olev Piirsalu, Elias Kasak, Verner Hans Puurand, Henrik Visnapuu, Pedro Krusten, Roman Toi, Peeter Puusep, Harald Raudsepp jt).
Seal tegutsesid Geislingeni Eesti Gümnaasium, Geislingeni Eesti Algkool ja Geislingeni Eesti Teater, Geislingeni Eesti Sümfooniaorkester, seal ilmus aastail 1945–1953 ajaleht Eesti Post. Geislingeni surnuaiale püstitati 1949. aastal arhitektide Kolmar ja Areni kujundatud, eestlaste saatust eksiilis kajastav mälestusmärk. Kivisse raiuti Geislingenis surnud 102 eestlase nimed, hiljem täiendati nimekirja ühtekokku 154 nimega. Geislingeni põgenikelaager eksisteeris 1945. aasta oktoobrist 1950. aasta 24. juunini.
2007. aastal elas linnas 27 350 elanikku.
Ilmari Salminen
pisi|Ilmari Salminen 1936. aasta olümpiamängudel Ilmari Salminen (21. september 1902 Elimäki – 5. jaanuar 1986 Kouvola) oli Soome kergejõustiklane, kes tuli 10 000 m jooksu olümpiavõitjaks Berliinis 1936.
Lisaks olümpiakullale tuli ta ka kahel korral (1934 ja 1938) samal distantsil Euroopa meistriks ning võitis 5000 m jooksus 1934. aasta Euroopa meistrivõistlustel pronksmedali.
Samuti püstitas ta 1937. aastal ka 10 000 m jooksu maailmarekordi ajaga 30.05,6.
India kirjandus
pisi|[[Rabindranath Tagore (1909) oli bengali kirjanik, kelle tööde seas oli India hümn "Jana-Gana-Mana"]] India kirjandus on üks vanimaid kirjandustraditsioone maailmas. India kirjandus pole kunagi olnud ühtne, vaid koosneb paljudest kirjandusest, mis on loodud India paljudes vanades, keskaegsetes ja tänapäevastes keeltes. Lisaks India keeltele ja draviidi keeltele on palju kirjutatud inglise keeles.
Vanimad teadaolevad teosed on kirjutatud sanskriti, paali ja tamili keeles.
Sanskritikeelne kirjandus
India kirjanduse vanima kihistuse moodustavad veedade usundi religioossed tekstid. Olulisimate sanskritikeelsete teoste hulka kuuluvad veedad (1300–500 eKr), upanišadid (umbes 700–500 eKr) ja kaks mahukat eepost "Mahābhārata" ja "Rāmājana". Tekstid käsitlevad hinduismi mütoloogiat ja usundiga seotud teemasid. Lisaks loodi sanskriti keeles palju muid olulisi teoseid religiooni, filosoofia, poliitika ja teaduse alal.
Veedakirjanduse tuum on neli veedat. Tähtsaim neist on Rigveda, mille vanimad osad pärinevad tõenäoliselt 15.–13. sajandist eKr. See koosneb rohkem kui tuhandest hümnist, milles aarja preesterluuletajad ülistavad vägevaid jumalaid ja nende tegusid või kutsuvad neid appi.
Veedadele lisanduvad braahmanad, milles räägitakse veedade usundi keerulistest ohvritalitustest.
Aranjakad ja upanišadid sisaldavad ohverdamismüstikat ning esoteerilisi ja filosoofilisi vaateid.
Veedakirjandusele lisandusid suutrad – käsiraamatud, mis aforismide või väga lühikeste reeglite kujul käsitlevad preestrite tarbeks eriteadusi, näiteks foneetikat, grammatikat ja rituaale.
Veedade ajastu lõpus umbes 6. sajandil eKr toimusid suured poliitilised, ühiskondlikud ja usulised muutused, millest sai alguse hinduism. Veedade usund jäi tagaplaanile ja veedatekstid kaotasid oma algse tähtsuse, kuigi need jäid hinduismi pühakirjadeks. Hinduismis omandasid tähtsuse nii varajase hinduismi ajal tekkinud tekstid kui ka need, mis loodi hiljem hinduismi eri suundade raames. Veedakirjandusele kõige lähemal on dharmašaastrad, mis käsitlevad muu hulgas eri seisuste usulisi ja ühiskondlikke kohustusi, kuninga ülesandeid, kohtumõistmist ja poliitikat. Tähtsaim dharmašaastra on "Manu seadmuseraamat", mis praegu tuntud kujul pärineb arvatavasti 2. sajandist pKr. Väga populaarne on ulatuslik tekstide rühm puraanad, mille tekkeaeg on 4.–14. sajand pKr.
Kui veedakirjandus peegeldab preestrite valitsevat rolli, siis kaks suurt eepost "Mahābhārata" ja "Rāmājana" annavad tunnistust ühiskonna struktuuri muutumisest. Nendes on esiplaanil kuningavõim ja sõdalastest aadel. "Mahābhārata" on tekkinud ajavahemikus 3. sajandist eKr 3. sajandini pKr. See on jutustus hõimuvaenust, mille tegevusse on sisse põimitud jutustusi kuningatest ja kangelastest. Üheks selle osaks on kuulus õpetuspoeem "Bhagavadgītā". "Rāmājana", mille peategelane on jumalik kangelane Rāma, omandas lõpliku kuju tõenäoliselt 1. sajandil pKr. Need kaks eepost on India mahukaimad luuleteosed ning kuuluvad hinduistliku mütoloogia tähtsaimate allikate hulka.
Valmide ja muinasjuttude kogumikke koostati usuliseks otstarbeks juba ammu. Samuti loodi neid meelelahutuslikel eesmärkidel või selleks, et anda õpetust riigiasjades. Kuulsaim India valmikogumik on "Pantšatantra", mis pärineb arvatavasti esimestest sajanditest pKr. Sel teosel on olnud suur mõju ka Euroopa valmidele. "Pantšatantra" üks hilisem töötlus on "Hitopadeša". Üks tuntumaid muinasjutukogumikke on "Šukasaptati".
Indialastel on iidsest ajast olnud tung oma vaimseid tegevusi süsteemi panna. Sellest kalduvusest on sündinud käsiraamatud veedade usundi preestritele. Klassikalisel ajajärgul tegutsesid koolid, mis süstemaatiliselt tegelesid kõigi teadmisharudega, nagu näiteks grammatika, poeetika, õigusteadus, filosoofia, poliitika, erootika (tuntud on Vātsjājana "Kaamasuutra") ja loodusteadused.
Üks sanskritikeelse klassikalise kunstluule eeldusi oli keelenormide fikseerimine. Klassikalise sanskriti kodifitseerimisel etendas tähtsaimat osa grammatik Pānini (umbes 6. sajand eKr), kes oma grammatikas analüüsis geniaalse valemisüsteemi abil läbi keele kõik küljed. Muidugi analüüsiti ka luulekunsti. Kuulsaimad luuleteoreetikud olid Bhāmaha (7. sajand), Dandin (7.–8. sajand) ja Ānandavardhana (umbes 850). India klassikalise esteetika kaks põhimõistet on rasa (õieti 'maitse', siin 'meeleolu') ja alaṃkārā 'kaunistus'. Rasa tähistab meeleolusid, mis tuleb lugejal või vaatajal esile kutsuda, et ta elaks sisse tunnetesse, mida luuletuses või näidendis väljendatakse. "Kaunistusi" ehk stiili- ja kõnekujundeid kirjeldatakse teoreetilistes töödes väga üksikasjalikult. Tähtsamate kujundite seas on võrdlus (upamā), metafoor (rūpaka), hüperbool (atiśayokti) ja sõnamäng (śleṣa).
Indialased peavad "Rāmājanat" oma esimeseks kunsteeposeks. Seal kasutatakse palju stiilikujundeid, mis on hilisemas kunstluules väga olulised. Esimene oluline eepik on budistlik luuletaja Ašvaghoša (2. sajand). Hinnatuim sanskriti ilmalik luuletaja (eepik ja lüürik) ja näitekirjanik, klassikalise ajajärgu suurim kirjanik on Kālidāsa (3.–4. sajand), kelle luule on tuntud oma tundlike loodus- ja armastuskirjeldustega. Tema näidenditest on säilinud ainult kolm: "Mālavikāgnimitram", "Vikramorvaśīyam" ja "Abhijñānaśākuntalam", mis põhineb "Mahābhārata" jutustusel. Paljud Kālidāsast hilisemad eepikud panid liiga palju rõhku teoreetikute täpsele järgimisele, mis ei tulnud kunstilisest küljest kasuks. Suured eepikud pärast Kālidāsat olid Kumāradāsa ja Bhatti, kes elasid 7. sajandi paiku. Nende eepilise luule aines on Rāma legend. Samal ajal tegutsesid Bhāravi ja Māgha, kes kasutasid "Mahābhārata" ainest.
Tähtsamad lüürikud pärast Kālidāsat olid Bhartrihari (7. sajand), Amaru (8. sajand) ja Bilhana (11. sajand). Džajadeva (12. sajand) teos "Gītagovinda" on lüürika ja dramaatika vahepealne.
Klassikalised sanskritikeelsed romaanid on proosateosed, mis on stiililiselt lähedased eepilisele luulele. Nende sisu ei ole aga enamasti võetud mitte religioossest pärimusest, vaid muinasjuttudest. Tähtsamad autorid on Dandin, Subandhu (7.–8. sajand) ja Bānabhatta (7. sajand).
Klassikalise India näitekirjanduse žanreid tegelasi, süžeesid jms on põhjalikult käsitletud teoreetilistes teostes. Tuntuim õpik on Bharata Muni "Nāṭyaśāstra", mis praegusel kujul pärineb arvatavasti 6. sajandist. Tähtsamad näitekirjanikud on Bhāsa (4. sajand või varem), Kālidāsa, Harša (7. sajand) ja Bhavabhūti (7.–8. sajand).
Paalikeelne kirjandus
Pärast budismi teket 5. sajandil eKr sai paali keelest oluline kirjakeel, milles on muu hulgas kirja pandud theravaada koolkonna pühakiri paali kaanon.
Tamilikeelne kirjandus
Lõuna-Indias arenes klassikalisel ajajärgul esimesena kirjakeeleks tamili keel. Vanimad teosed on umbes 2000 aastat vanad. Tamili kirjanduse varajasest õitseajast pärineb Sangami kirjandus. Lisaks heroilistele tekstidele kuningatest ja sõdadest on see tuntud ka oma armastusluule poolest. Esimese sajandi paiku kirjutatud " "Tolkāppiyam" on vanim tamili keele grammatika. Tuhanded armastusluuletused, mis kirjutati Madurais 1.–5. sajandini, toetuvad sellele grammatikale.
Hiljem said olulisteks kirjakeelteks kannada, telugu ja malajalami keel.
Keskaegne India kirjandus
Sanskritist ja Kesk-India prakrititest arenesid välja uued keeled, nagu hindustani, bengali, pandžabi ja marathi keel, millel kujunesid omad kirjandustraditsioonid. Hinduistlikku religioosset luulet hakati nüüd kirjutama kohalikes keeltes. Uute kirjanduste silmapaistvamad esindajad on hindi autorid Tulsīdās, Kabir ja Mirabai, marathi kirjanik Dnyaneshwar ning gudžarati autor Narasinh Mehta.
Uusaegne India kirjandus
Kaasaegne India kirjandus hõlmab riigi kõiki suuremaid kirjakeeli ja käsitleb väga laia teemade ringi. Tuntuimad kaasaegsed autorid on Salman Rushdie, Arundhati Roy, R. K. Narayan, Mulk Raj Anand, Rohinton Mistry, Ruskin Bond, Amrita Pritam, Mahasweta Devi, Vikram Seth, Amitav Ghosh, Anita Desai ja Dom Moraes.
India kirjanduse aeg algab umbes 2. aastatuhandel eKr. Selle alguseks loetakse usuliste hümnide kogu "Rigvedat", mis oli tol ajal pühakirja tähendusega ning mis püüab sõnastada maailma olemust ja inimese kohta selles. Usupärimused kirjeldavad muinasaegseid või ebamaiseid sündmusi, samuti sisaldavad need müüte maailmast ja jumalatest. Need on kirjutatud väga vanas india-aaria keeles, mida nimetatakse vedasanskritiks.
India vanima ajajärgu kirjandust nimetatakse esimeseks vedakirjanduseks. Selle vanimaks osaks on 4 vedat, millest tähtsaim on "Rigveda". Ülejäänud 3 (Atharveda, Janzurveda ja Samaveda) esitavad maagilisi loitse, ohverdamisrituaalide hümne ning kordavad osaliselt esimese veda müüte.
Sellele järgnev kirjandus seisnes usulistes tekstides, mis täiendasid vedasid ja seletasid nende sisu. Seda kirjandust nimetatakse brahmanad ja vedanta ehk vedade lõpp (10.-9. sajand eKr).
Vanimale ajajärgule järgneb eeposte ajastu kirjandus, mille olulisemad eeposed on "Mahābhārata" ja "Rāmājana".
Eeposte ajastu lõpeb nn puraanade ja tantratega. Puraana on kokkuvõtlik teos hindu usundist ja maailmakäsitlusest, tantra aga lühike usuline tekst piiratud ringkondadele.
Neljanda ja viimase osa India kirjandusest moodustab Uus-India kirjandus (nimetatud ka bhakti kirjanduseks), mis tekkis umbes 14.-15. sajandil. Selles eristatakse kaht põhilist arenguliini:
Uno Källe
Uno Källe (16. juuni 1931 Karinu vald, Järvamaa – 20. juuli 2009 Tallinn) oli eesti jooksja ja kergejõustikutreener.
1952. aastal tuli ta Eesti meistriks 3000 m takistusjooksus.
Aas­ta­tel 1976–1986 oli Uno Käl­le Nõukogude Lii­du nais­te kesk- ja pi­ka­maa­jooks­ja­te koon­di­se va­nemt­ree­ner.
Tema õpilaste hulgas oli maratonijooksja Jane Salumäe.
Signal (ajakiri)
pisi|Ajakirja logo pisi|Signali ajakirjad [[Palermos 1943]] Signal oli Saksamaa Wehrmachti propagandaajakiri, mis ilmus aastatel 1940–1945.
Saksakeelset ajakirja levitati Šveitsis, teljeriikides ja Saksamaa poolt okupeeritud maades, kuid mitte Saksamaal. Ajakiri ilmus üle kahe nädala ligi 30 keeles, kõrgajal oli tiraaž 2,5 miljonit. Ajakiri oli värvifotodega illustreeritud ja hea trükikvaliteediga.
The Rise and Fall of Ziggy Stardust and the Spiders from Mars
The Rise and Fall of Ziggy Stardust and the Spiders from Mars on David Bowie' 1972. aastal ilmunud album.
See jutustab loo Ziggy Stardustist. Ziggy on rokkstaar, kes ennustab ühtaegu nii Maa hukkumist viie aasta pärast, kuna kõik loodusressursid lõpevad, kui ka lootust, mille toovad kosmoserändurid, kes reisivad mustade aukude kaudu universumite vahel. Tulnukad saabuvad Ziggy viimase kontserdi ajal ning hävitavad ta otse laval laulu "Rock 'n' roll suicide" taustal, jagades tema aine endi vahel, et muutuda meie universumis nähtavateks. Ehkki Ziggyt ennast on peetud tulnukaks, on ta Bowie' tõlgenduses siiski vaid inimene, kes ennustab tulnukate saabumist.
David Bowie' sõnul andsid Ziggy Stardusti kuju loomiseks inspiratsiooni Briti rokklaulja Vince Taylor, USA kantrilaulja Legendary Stardust Cowboy (Norman Carl Odam) ning tollal Bowie' riideid disaininud Kansai Yamamoto.
Album jõudis Suurbritannia albumimüügi edetabelis 5. kohale. Hiljem on seda korduvalt valitud maailma kõigi aegade parimate albumite hulka.
Album on mõjutanud paljusid tuntud rokkmuusikuid.
Lood
Kõikide laulude sõnade ja muusika autor on David Bowie, va "It Ain't Easy".
Käopäkk
Käopäkk (Lathraea) on perekond mailaseliste sugukonnas.
Kiidjärve raudteepeatus
Ajalugu
pisi|vasakul|Kiidjärve jaamahoone aastal 1932 Jaam avati aastal 1931 seoses Tartu–Petseri raudteeliini rajamisega. Toona jäi peatus Vastse-Kuuste valda.
Jaamast on tänaseks saanud Elroni reisirongide peatuskoht.
2001. aastal ähvardas Kiidjärvet, nagu ka paljusid muid Lõuna-Eesti raudteepeatusi, sulgemisoht, kuid peatus jäi siiski püsima. .
Jaamahoone
1931. aastal valminud kivist jaamahoone ehitati tüüpkavandi järgi analoogselt nt Ruusa jaamahoonega. Hoone hävis Teises maailmasõjas.
Scottie Pippen
Scotty Maurice Pippen (sündinud 25. septembril 1965) on Ameerika Ühendriikide endine elukutseline korvpallur, kes mängis 17 hooaega korvpalliliigas NBA ning tuli Chicago Bullsiga kuuekordseks NBA meistriks. NBA 50 läbi aegade parima mängija hulka valitud Scottie Pippen on koos USA rahvuskoondisega võitnud kaks olümpiakulda ja kuulub korvpalli kuulsuste halli.
NBA karjäär
Scottie Pippen sündis ja kasvas üles Hamburgi linnas Arkansases ning lõpetas kohaliku keskkooli, misjärel suundus edasi Kesk-Arkansase ülikooli. Korvpallikarjääri alguses oli Pippen vaid 185 cm pikk. 1987. aastal võeti Pippen draft 'ist viienda valikuna Seattle SuperSonicsisse, kuid vahetati edasi Chicago Bullsi.
Esimesel, 1987/88. hooajal vahetusmängija rollis olnud Pippen viskas keskmiselt 7,9 punkti mängus ja aitas Michael Jordanil Bullsi juhtida väljalangemismängudele. Eelkõige oma hea kaitsemängu poolest tuntud Pippen valiti esmakordselt NBA tähtede mängule 1990. aastal, kokku pääses ta sinna seitsmel korral (lisaks veel 1992–1997). Aastatel 1991–1993 tuli Chicago Bulls NBA meistriks.
1993. aastal, kui Michael Jordan ootamatult korvpallist erru läks, astus Pippen Jordani varjust välja ja ta valiti 1994. aasta NBA tähtede mängu kõige väärtuslikumaks mängijaks. Pippeni 1993/94. hooaja keskmised näitajad olid 22 punkti, 8,7 lauapalli, 5,6 resultatiivset söötu, 2,9 vaheltlõiget ja 0,8 viskeblokeeringut mängus. Sel hooajal oli ta põhihooaja MVP (kõige väärtuslikuma mängija) valimisel kolmas. Bulls lõpetas hooaja 55 võiduga, mida oli vaid kaks mängu vähem kui eelmisel hooajal koos Jordaniga. Tol hooajal jäädi aga idakonverentsi finaalis viie mänguga alla New York Knicksile.
1995. aastal naasis Michael Jordan Bullsi, kuid hooajal 1994/95 oli meeskonna parim nii punktide, lauapallide, söötude, vaheltlõigete kui ka viskeblokeeringute arvestuses siiski Pippen, kes on NBA ajaloos üks viiest mängijast, kes oli viies põhikategoorias klubi parim.
Jordani taasliitumisega oluliselt tugevnenud Chicago koosseisus mängisid ka Toni Kukoč, Dennis Rodman, Steve Kerr ja Luc Longley ning üheskoos tehti NBA ajalugu, kui 1995/96. hooajal võideti 72 ja kaotati vaid 10 mängu. Rekordiline hooaeg kulmineerus klubi neljanda NBA meistritiitliga. Järgmisel hooajal oli mängude saldo 69-13 ja taas tuldi NBA meistriks. Chicago Bullsi ning Pippeni-Jordani viimane meistritiitel pärineb hooajast 1997/98, kui põhihooajal võideti 62 mängu ja finaalis alistati taas 4 : 2 Utah Jazz.
Hilisem karjäär
Pärast 11 aastat Chicago Bullsis mängimist läks Pippen tülli klubi presidendi Jerry Krausega. Michael Jordan läks taas erru ja Phil Jackson hakkas juhendama Los Angeles Lakersit. Lahkuda otsustas ka Pippen, kes vahetati Houston Rocketsisse.
1999. aasta suvel vahetati Pippen Houstonist edasi Portland Trail Blazersisse. Seal aitas ta oma esimesel hooajal klubi Läänekonverentsi finaali, kus kaotati seitsme mänguga Los Angeles Lakersile. Pippen mängis Portlandis veel mõne aasta ja liitus siis uuesti oma esimese klubi Chicago Bullsiga. Vigastuste tõttu sai Pippen hooajal 2003/04 platsile joosta vaid 23 korda ja lõpetas seejärel oma pika NBA karjääri.
NBA statistika
Karjääri keskmised põhihooajal Hooaeg	Klubi	GP	GS	MPG	FG%	3P%	FT%	RPG	APG	SPG	BPG	PPG 87/88 	CHI 	79	0	20,9	.463	.174	.576	3,8	2,1	1,2	0,7	7,9 87/88 	CHI 	73	56	33,1	.476	.273	.668	6,1	3,5	1,9	0,8	14,4 89/90 	CHI 	82	82	38,4	.489	.250	.675	6,7	5,4	2,6	1,2	16,5 90/91 	CHI 	82	82	36,8	.520	.309	.706	7,3	6,2	2,4	1,1	17,8 91/92  CHI 	82	82	38,6	.506	.200	.760	7,7	7,0	1,9	1,1	21,0 92/93 	CHI 	81	81	38,6	.473	.237	.663	7,7	6,3	2,1	0,9	18,6 93/94 	CHI 	72	72	38,3	.491	.320	.660	8,7	5,6	2,9	0,8	22,0 94/95 	CHI 	79	79	38,2	.480	.345	.716	8,1	5,2	2,9	1,1	21,4 95/96 	CHI 	77	77	36,7	.463	.374	.679	6,4	5,9	1,7	0,7	19,4 96/97 	CHI 	82	82	37,7	.474	.368	.701	6,5	5,7	1,9	0,6	20,2 97/98 	CHI 	44	44	37,5	.447	.318	.777	5,2	5,8	1,8	1,0	19,1 98/99 	HOU 	50	50	40,2	.432	.340	.721	6,5	5,9	2,0	0,7	14,5 99/00 	POR 	82	82	33,5	.451	.327	.717	6,3	5,0	1,4	0,5	12,5 00/01 	POR 	64	60	33,3	.451	.344	.739	5,2	4,6	1,5	0,6	11,3 01/02 	POR 	62	60	32,2	.411	.305	.774	5,2	5,9	1,6	0,6	10,6 02/03 	POR 	64	58	29,9	.444	.286	.818	4,3	4,5	1,6	0,4	10,8 03/04 	CHI 	23	6	17,9	.379	.271	.630	3,0	2,2	0,9	0,4	5,9 Karjäär 	1178	1053	34,9	.473	.326	.704	6,4	5,2	2,0	0,8	16,1
Muud huvitavat
pisi|Scottie Pippen Soomes 11. detsembril 2007 oli Pippen nõus mängima Soome korvpalliliigas klubi Torpan Pojat koosseisus kaks mängu. Ta mängis 4. jaanuaril Porvoon Tarmo vastu ja viskas 12 punkti ning võttis 7 lauapalli. 5. jaanuaril mängis ta teise Soome klubi Honka vastu. Selles mängus skooris Pippen 9 punkti ja võttis 9 lauapalli.
Tšerkassõ
Tšerkassõ on linn Ukrainas Dnepril asuva Krementšuki veehoidla paremkaldal, Tšerkassõ oblasti keskus.
Tšerkassõ on asutatud 1286. aastal, linnaõigused sai 1795. aastal.
ETV Noortekoor
ETV noortekoor (Estonian TV Youth Choir) on Eesti Televisiooni noortekoor, mis Külli Kiiveti juhatusel töötab alates 2006. aasta sügisest.
ETV noortekooris laulab 30 15–19aastast tütarlast. Koori hääleseadja on metsosopran Teele Jõks. Koori repertuaari kuulub muusikat eri ajastutest ja stiilidest – rahvamuusika, koorimuusika klassika, vanamuusika, vaimulik muusika, eesti heliloojate looming jne.
Kooril on valminud ka täispikk CD "ETV noortekoor", mis annab hea ülevaate koori mitmekesisest repertuaarist.
Tähtsamad saavutused
2007 – 25. Preveza Rahvusvahelise Koorifestivali raames toimunud 13. vaimuliku muusika konkurss
2008 – VII Pärnu Rahvusvahelise Koorifestivali raames toimunud rahvalaulukonkurss
2009 – 45. rahvusvaheline koorifestival „Montreux Choral Festival 2009“ Šveitsis
2009 – 63. rahvusvaheline koorifestival „Llangollen International Musical Eisteddfod 2009“ Suurbritannias Walesis
2009 – aasta naiskoor 2009
Kaaviar
pisi|Forellimarjaga võileivad Kaaviar on soolatud kalamari.
Enam kasutatakse punast (lõhilaste kalamari) ja musta kaaviari (tuurlaste kalamari).
Murasaki Shikibu
Murasaki Shikibu (jaapani keeles 紫式部; umbes 973 – umbes 1014) oli jaapani naiskirjanik. Tema tuntuim teos on "Genji monogatari", mis on kirjutatud jaapani keeles umbes aastatel 1000–1008. See on üks vanemaid ja tuntumaid romaane maailmas.
Murasaki Shikibu õiget nime ei teata. Murasaki oli tema hüüdnimi õukonnas, kus ta teenis.
Kotlet
Kotlet on eesti traditsioonis praetud hakklihapäts, mille valmistamisel lisatakse hakklihale soola, maitseaineid, saia, riivsaia, muna, piima jms. Mujal maailmas tähendab kotlet pigem teatud kindlat praetud lihatükki.
Gustav Suitsu luulepreemia
Gustav Suitsu luulepreemia on Tartu linna ja sihtasutuse Tartu Kultuurkapital koostöös välja antav Tartu linna tunnustus luuletajale, kes on eelmisel kalendriaastal avaldanud vähemalt ühe kunstiliselt kõrgetasemelise luulekogu, mis kannab Gustav Suitsu luulele omaseid väärtusi. Luuleauhinna algatasid Tartu Kultuurkapital ja Tartu linnavalitsus kirjandusmuuseumi ettepanekul. Preemia antakse välja alates 2004. aastast ja see antakse üle igal aastal emakeelepäeval, 14. märtsil.
Marcel Aymé
pisi|Marcel Aymé Marcel Aymé (29. märts 1902 Joigny, Prantsusmaa – 14. oktoober 1967 Pariis) oli prantsuse kirjanik.
Ta kirjutas romaane, lühijutte, lastejutte ja näidendeid. Paljud tema teosed on ka ekraniseeritud.
Harilik käopäkk
Harilik käopäkk (Lathraea squamaria) on taimeliik käopäka perekonnast ja mailaseliste sugukonnast.
Parasiittaim lehtpuude, eriti leppade ja sarapuude juurtel. Puude juurtelt saavad nad kogu vajaliku süsiniku, ise käopäkad ei fotosünteesi.
Õitseb kevadel. Muul ajal elab maa all.
Rudolf Kirhenštein
Rudolf Kirhenštein (vene keeles Кирхенштейн Рудольф Мартынович, lätipäraselt Rūdolfs Kirhenšteins; 7. mai 1891 Mazsalaca, Liivimaa kubermang – 25. august 1938) oli lätlasest Venemaa keisririigi ja Nõukogude Liidu sõjaväelane, polkovnik (1936).
Alustas teenistust Venemaa keisririigi sõjaväes 1914. aastal. Lõpetas allohvitseride (praporštšike) kooli (1916), teenis 152. Vladikavkazi kütipolgus allohvitserina ja Läti kütipolkude tagavarapolgus (1917–1919), 6. Tukumsi polgu komissar ja polgukomitee liige (оktoobris 1917), 6. Torošinski läti kütipolgu komandör ja komissar; 4. Läti kütipolgu roodukomandör.
1919. aasta juunist septembrini töötas 15. armee luureosakonnas ning 1920. aastal lõpetas Nõukogude Vabariigi Sõjarevolutsiooninõukogu Välistaabi Registrivalitsuse luure ja sõjaväekontrolli kursused. Aastail 1920–1922 teostas ta Petrogradi sõjaväeringkonna Luurevalitsuse registrijaoskonna (osakonna) pressi järelevalvet, oli ülema asetäitja ja seejärel osakonna ülem.
Aastail 1922–1924 oli Rudolf Kirhenštein Punaarmee staabi Luureosakonna ülem ja sõjakomissar ning 1924–1927 Punaarmee staabi Luurevalitsuse juhtivtöötaja. Sel ajal käis ta väliskomandeeringutes Saksamaal, Itaalias, Austrias, Tšehhoslovakkias. 1920. aastail oli ta Punaarmee staabi Luurevalitsuse resident Saksamaal.
Septembrist 1926 märtsini 1930 oli Rudolf Kirhenštein Luurevalitsuse ülema käsutuses eriüleannete täitmiseks. 1930. aastal lõpetas Punaarmee staabi Luurevalitsue juures asuvad kõrgema ja kesakastme juhtide õhtused täienduskursused. Juulist 1930 juunini 1931 oli Kirhenštein Luurevalitsuse resident Inglismaal, märtsist juulini 1930 aga Luurevalitsuse 2. osakonna ülema abi.
Juunist 1931 kuni 1933. aastani töötas Rudolf Kirhenštein Punaarmee staabi Luurevalitsuse 2. osakonna ülema abina. Aastail 1931–1935 õppis ta Mihhail Frunze nimelise sõjaväeakadeemia eriteaduskonnas. Detsembrist 1935 kuni detsembrini 1937 oli ta Punaarmee staabi Luurevalitsuse käsutuses.
Rudolf Kirhenštein represseeriti 2. detsembril 1937 ja rehabiliteeriti 9. juulil 1956.
Isiklikku
Rudolf Kirhenšteini vend Augusts Kirhenšteins (1872–1963) oli 1940. aastal Läti nukuvalitsuse juht ja hiljem Läti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi esimees (1940–1952).
Rudolf Kirhenštein valdas saksa, prantsuse ja itaalia keelt.
Mendeleevium
Mendeleevium (sümbol Md, varem ka Mv) on keemiline element järjekorranumbriga 101.
Omadustelt on mendeleevium aktinoid.
Mendeleevium avastati 1955. aastal.
Element on nimetatud perioodilisussüsteemi koostaja Dmitri Mendelejevi järgi.
Sügav uni
"Sügav uni" (inglise keeles "The Big Sleep") on Raymond Chandleri 1939. aastal ilmunud kriminaalromaan, milles esmakordselt astub üles eradetektiiv Philip Marlowe.
Romaani pealkiri on surma eufemism.
"Sügav uni" oli omas ajas uudne selle poolest, et kuritegusid uuriv detektiiv ei kasutanud üksnes oma mõistust nagu näiteks Hercule Poirot, vaid laskub ka ise kurjategijatega tulevahetusse ja kaklusse ning mitte tingimata edukalt, vaid korra detektiiv ka saab peksa, vangistatakse ja seotakse kinni.
Romaan on tähelepanuväärne oma keerukuse poolest. Enamik tegelasi puutub omavahel kokku ja romaani kestel tuleb välja palju saladusi.
Sisututvustus
Peategelane Marlowe palgatakse uurima väljapressimisjuhtumit, kuid pärast raamatukaupmees Geigeri mõrva kistakse eradetektiiv allilma räpastesse mängudesse.
Tapetakse 6 inimest, neist ühe mõrvarit ei avalikustatagi ja ülejäänutest igaühe mõrvab erinev tegelane. Kohtu alla läheb mõrtsukatest ainult üks. Kui Chandlerilt küsiti, kes mõrvas Owen Taylori, siis vastas Chandler, et ta ei tea seda ka ise.
Eestikeelsed väljaanded
Eesti keeles ilmus teos Olioni kirjastuselt 1992. aastal Ralf Tomingu tõlkes.
Tunnustus
1990. aastal avaldatud edetabeli "The Top 100 Crime Novels of All Time" (UK Crime Writers Association) tulemuste põhjal on teos teisel kohal. Viis aastat hiljem ilmunud nimekirjas "The Top 100 Mystery Novels of All Time Selected" (Mystery Writers of America) asub raamat kaheksandal kohal. Prantsuse ajaleht Le Monde valis selle 1999. aastal sajandi 100 parima raamatu hulka.
Wilhelmine von Bunge
Wilhelmine Luise von Bunge (sündinud Wilhelmine Luise Wegener, 15./27. märts 1804 Tartu – 1876 Wiesbaden) oli Friedrich Georg von Bunge abikaasa.
Wilhelmine Luise Wegener sündis apteeker Christian Gotthard Wegeneri tütrena. Abiellus Friedrich Georg von Bungega Tartus 11./23. detsembril 1825. Abielust sündis kolm poega ja neli tütart.
Nõgilillik
Nõgilillik (Limosella) on perekond mailaseliste sugukonnas.
Eestis on levinud harilik nõgilillik.
Tartu Ülikooli muuseum
pisi|400px|Tartu Ülikooli muuseum ajaloolises Toomkirikus Tartu Ülikooli muuseum on 1803. aastast tegutsev muuseum, mis keskendub ülikooli ajaloo ja teadusloo säilitamisele, eksponeerimisele ja uurimisele.
Tartu Ülikooli muuseumid said alguse ülikooli taasavamisest Tartus 1802. aastal, kui ülikooli põhikirjas ja eelarves nähti ette õppekabinetid ja -kollektsioonid. Esimesena kasutati muuseumi nimetust 18. aprillil 1803 loodud Tartu Ülikooli kunstimuuseumi kohta.
Teadusloolise vanavara koondamiseks loodi 6. detsembril 1976. aastal rektori käskkirjaga Tartu Ülikooli ajaloo muuseum. 1979. aastal eraldati muuseumile neli ruumi ülikooli peahoone keldrikorrusel ning 1981. aastast asub muuseum Tartu Ülikooli raamatukogu endistes ruumides Tartu toomkirikus Toomemäel.
1982. aastal rajati muuseumi filiaalina Dmitri Iljitš Uljanovi kortermuuseum. Pärast seda, kui kortermuuseum 1989. aastal suleti, asus samadesse ruumidesse Tudengimuuseum, mis tegutses seal 1997. aastani. 2005. aastal moodustati Tartu Ülikooli ajaloo muuseumist, kunstimuuseumist ja loodusmuuseumist (viimane koosnes endistest Tartu Ülikooli zooloogia ja geoloogia muuseumidest) asutus Tartu Ülikooli Muuseumid. 2011. aastal avati muuseumina Tartu tähetorn. 1. jaanuarist 2014 eraldati Loodusmuuseum ning endisest ajaloo muuseumist, Tartu tähetornist ja Tartu Ülikooli kunstimuuseumist sai Tartu Ülikooli muuseum.
Muuseum paikneb Tartu Ülikooli ajaloolises hooneansamblis, mis alates 2016. aastast kannab Euroopa kultuuripärandi märgist kui ainus nii täielikult säilinud valgustusajastu ülikool pargis. 2005. aastal kanti UNESCO maailmapärandisse Tartu tähetorni läbiv Struve geodeetiline kaar.
Muuseumi kogudes on üle 130 000 museaali, millest suur osa on MuISis kättesaadavad.
Muuseumi kujunemine
19. sajandi jooksul arenesid ülikooli õppe- ja teaduskollektsioonid koos vastava teadusharuga, sõltudes kollektsiooni kureeriva professori huvist ja aktiivsusest. Teaduse arenedes hakkasid mõned kollektsioonid tasapisi käibest välja jääma. Suuremad murrangud on olnud seotud teadustöö iseloomu muutumisega ja riigikorra vahetumisega. Kui pärast Eesti riigi iseseisvaks kuulutamist sai Tartu Ülikooli õppekeeleks eesti keel, hakati 1920. aastail looma ka Eesti loodust ja kultuuri kajastavaid kogusid. Pärast Teist maailmasõda, kui Eesti inkorporeeriti Nõukogude Liitu, muutusid iseseisvusaega peegeldavad kogud ideoloogiliselt ebasobivaks, juurdepääsu neile vähendati ja osad kollektsioonid anti üle 1946. aastal loodud ENSV Teaduste akadeemiale. Vanu teadusinstrumente kasutati pragmaatiliselt varuosade saamiseks.
Esimene katse vanavara koondada tehti 1952. aastal, kui Keiserliku Tartu ülikooli 150. aastapäeva tähistamiseks korraldati suur teadusajaloo näitus endises ülikooli kirikus. Pärast näitust jäid kogutud esemed kateedritesse vedelema.1960. aastate alguses hakkasid entusiastid orgaanilise keemia dotsendi Tullio Ilometsa juhtimisel koguma ülikooli hoonetest teadusajalooliselt huvitavaid ja olulisi esemeid. Algul paigutati kogutud seadmed, instrumendid ja õppevahendid ülikooli peahoone pööningule. 1965. aastal peahoones toimunud põleng andis kogumistööle tõsise tagasilöögi, kuid ülikooli pärandi koondamine jätkus. ENSV Teaduste Akadeemiale kuuluva tähetorni idatiivas tegutses 1971–1994 linnamuuseumi filiaal. 1975 rajati Tartu Ülikooli ajaloo komisjon (ülesandega hakata ette valmistama Tartu Ülikooli 350. aastapäeva 1982. aastal) ja 1976. aasta 6. detsembril allkirjastas rektor Arnold Koop ülikooli ajaloo muuseumi asutamise määruse. 1980. aastal avati esimene püsiekspositsioon, mis kajastas ülikooli ajalugu kuni 1918. aastani.
1981. aastal kolis muuseum raamatukogust vabaks jäänud Tartu toomkirikusse, kus jagas ruume ajaloo osakonna ning artiklikogumiku „Skandinaavia kogumik“ koostajatega. 1982 avati Tartu ülikooli 350. aastapäeva pidustuste raames 1. septembril 1982 uus püsinäitus. 1985.–1989. aastani oli muuseum suletud, kui hoonet renoveerisid Poola restauraatorid firmast Budimex. 24. veebruaril 1989 avati uue ekspositsiooni esimene osa ja 30. novembril 1989 valmis emakeelse ülikooli 70. aastapäevaks ülevaatenäitus Tartu Ülikooli ajaloost.
2005.–2014. aastani olid kõik Tartu Ülikooli muuseumid ühendatud üheks asutuseks. Aastail 2005–2011 oli Vana Anatoomikum avatud muuseumi kureeritava näitusekeskonnana ja aastal 2008 algas tähetorni renoveerimine muuseumiks (avati 27. aprillil 2011).
2012 . aastal avati ajaloolises toomkirikus ülikooli varakamber, ja 2013. aastal seati sisse teaduse populariseerimiseks mõeldud Hullu Teadlase kabinet. 2019. aastal avati uus ülevaatenäitus ülikooli ajaloost Mogensterni saalis.
Muuseumi direktor oli aastail 1979–2004 Ela-Heigi Martis, 2005–2010 Reet Mägi ja alates 2010. aastast Mariann Raisma.
Hooned
pisi|left|140px|Tartu toomkiriku ümberehitamise projekt. [[Johann Wilhelm Krause]]Muuseum paikneb kolmes hoones: ajaloolises toomkirikus, Tartu tähetornis ja Tartu Ülikooli peahoones.
Muuseumi peamaja on 13. sajandil ehitatud Tartu toomkiriku hoone. Kirik on läbinud mitmeid ehitusperioode ja valmis lõplikul kujul 16. sajandil. 16. sajandi teisel poolel, Liivi sõja päevil jäi kirik hoolduseta ja hakkas lagunema. Sellele aitas kaasa tulekahju 1624. aastal. Seoses ülikooli taasavamisega 1802. aastal rekonstrueeriti aastatel 1804–1807 ülikooli esimese arhitekti professor Johann Wilhelm Krause juhtimisel kiriku kooriosa raamatukogu tarbeks. Aastatel 1927–1928 ehitas arhitekt Paul Mielberg ümber ja laiendas trepikoda pikihoone külglöövide kahe võlviku arvel. 1962–1964 asendati kooriosas esimese korruse Krause-aegne puitkonstruktsioon betoonist vahelaega. 1985–1988 teostas Poola firma Budimex muuseumis põhjalikud renoveerimistööd, mille käigus rajati hoonesse ka kaks uut trepikoda.
Toomkiriku renoveeritud tornides asuvad vaateplatvormid, mis on külastajatele avatud alates 2005. aasta suvest.
2016. aastal anti Tartu Ülikooli ajaloolisele hooneansamblile Euroopa kultuuripärandi märgis.
Ekspositsioonid ajaloolises toomkirikus
Tartu Ülikooli muuseumi on koondatud esemeid ja materjale, mida ülikool oma sajanditepikkuse akadeemilise tegevuse vältel on kasutanud. Tartu Ülikooli muuseumis hoitakse kilogramm etaloni.
Hauakast ja Stephanus de Velde hauaplaat
Stephanus de Velde (surnud 1428 või 1438) oli Tartu vaimulik (vikaar), kelle hauaplaat leiti 2008. aastal Tartu toomkiriku põhjalöövi kolmandast ristlöövist ning paigutati 2013. aastal muuseumi fuajeesse. 207x136 cm suurusel hauaplaadil, mille ülemisest vasakust nurgast on tükk puudu, on kujutatud missarüüd ja liturgilist peakatet kandvat meest, kes hoiab oma vasakus käes raamatut. Hauakast hauaplaadi all kaevati välja 2013. aastal ning kuulub tuvastamata isikule, kelle surm dateeritakse mündileidude põhjal 16. sajandi esimesse veerandisse. Hauakasti asukoht altari vahetus läheduses näitab, et sinna maetud keskealine mees pidi kuuluma kõrgema järgu vaimulike hulka. Praegu hauakambris eksponeeritud skelett on koopia.
Valge saal
pisi|400px|Tartu Ülikooli muuseumi valge saal Muuseumi kolmandal korrusel asuv valge saal on mõeldud konverentside, vastuvõttude, kontsertide, pulmade ning Tartu Ülikooli ja Tartu linna oluliste ürituste korraldamiseks. Saalis on ka lühiülevaade ülikooli ajaloost ning ülikoolile tehtud kingitusi koondav avafond "Kingitud hobuse suhu ei vaadata".
Morgensterni saal
Morgensterni saal on tänaseni kõige paremini säilinud arhitekt Johann Wilhelm Krause aegne ruum. Ruum on saanud nime Tartu Ülikooli raamatukogu esimese direktori ning ülikooli kunstimuuseumi rajaja Karl Morgensterni järgi.
Hullu Teadlase kabinet
2013. aastal loodud Hullu Teadlase kabinet on Tartu Ülikooli muuseumi viiendal korrusel asuv teemaruum, mille eesmärk on panna nii lapsi kui täiskasvanuid huvituma teadusest ja teaduse tegemisest. Mitmesuguste interaktiivsete leiutiste ja katsetega sisustatud kabinet on koduks Hullu Teadlase tegelaskujule. 2014. aastast toimub Tartu Ülikooli muuseumis igal aastal Hullu Teadlase teaduskonverents. 1.–3. klasside õpilastele mõeldud ürituse eesmärk on anda lastele esmane kogemus teadustöö tegemisel. Parimate uurimuste autorid saavad osaleda kevaditi toimuval teaduskonverentsil, kus kantakse suuliselt ette uurimistöö tulemused ning autasustatakse parimaid noori teadlasi.
Parroti kabinet
Tartu Ülikooli muuseum 7. korrusel asuvas Parroti kabinetis on eksponeeritud muuseumi kogusse kuuluvad füüsikainstrumendid 18. sajandi lõpust ja 19. sajandi algusest. 19. sajandil taasavatud Tartu Ülikooli esimene rektor Georg Friedrich Parrot seisis Tartu Ülikoolis paljude uute algatuste taga. Üks neist oli füüsikakabineti rajamine, millest kujunes paarikümne aastaga Vene impeeriumi moodsaim õpikeskkond, kus katsetati kõigi toona tuntud loodusnähtustega.
Näitus Parroti kabinetis püüab mitmeid füüsikateemasid seletada lihtsal ja arusaadaval viisil ning eraldi fookuses on elekter, mis oli 19. sajandil uus ja vähetuntud uurimisvaldkond ning köitis väga ka Parrotit. Oma käega saab liikuma panna elektronid, valmistada toimiva elektrimootori, aga ka katsetada soojuspaisumise põhimõtteid ja uurida, mida ikkagi tähendab kaldpinna paradoks.
Tartu Ülikooli muuseumi kogud
Teadusajaloo muuseumina moodustavad fondi hinnalisema osa aparaadid, instrumendid, seadmed ja teaduslikud kollektsioonid, mida on kasutatud ülikooli teaduslikus tegevuses asutamisest alates. Kuna ülikoolil olid 19. sajandil tihedad sidemed Lääne-Euroopaga, siis on fondis esindatud paljud tuntud teadusaparatuuri valmistanud firmad: Zeiss, Leitz, Schick (mikroskoobid), Sartorius (kaalud), Askana (mõõteriistad), Dolland (optika), Kohl (laboririistad), Meissner (areomeetrid), Geissler (termomeetrid), Schmidt & Haensch (spektroskoobid) jne. Muuseumil on ka arhiiv-, foto- ja kunstikogud.
Muuseumi kogud kategooriati:
Tartu Ülikooli ajaloo küsimusi
Tartu Ülikooli muuseumi väljaanne „Tartu Ülikooli ajaloo küsimusi“ on Eesti ainus teaduse ja ülikoolide ajaloole pühendatud sariväljaanne. Väljaannet hakati avaldama 1971. aastal ülikooli ajaloo komisjoni eestvedamisel ning nüüd toimetab seda Tartu Ülikooli muuseum. See ilmub kord aastas (detsembris) nii paberil kui ka elektroonselt. Alates 37. numbrist ilmub väljaanne avatud juurdepääsu põhimõttel Open Journals Systemi platvormil.
Teemanumbrite põhiosa kujuneb traditsiooniliselt Tartu Ülikooli muuseumi aastakonverentsidel peetud ettekannete põhjal, kuid vastu võetakse ka teisi nõuetele vastavaid artikleid.
Edward Eagan
Edward (Eddie) Patrick Francis Eagan (26. aprill 1898 – 14. juuni 1967) oli USA poksija ja bobisõitja.
Eagan võitis poolraskekaalus (kuni 175 naela ehk 79,4 kg) 1920. aasta Antwerpeni olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks. Ta osales raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg) 1924. aasta Pariisi olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Eagan võitis neljabobil 1932. aasta taliolümpiamängudel (Lake Placid, 1932) kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks. Ta oli esimene sportlane, kes on võitnud kuldmedali ja tulnud olümpiavõitjaks nii suve- kui ka taliolümpiamängudel.
Zlín
1949–1989 oli linna nimi Gottwaldov.
Giovannino Guareschi
pisi|Giovannino Guareschi (1949) Giovannino Guareschi (1. mai 1908 – 22. juuli 1968) oli itaalia kirjanik, ajakirjanik ja karikaturist.
Tema loodud kirjanduslikest kujudest on tuntuimad külapreester don Camillo ja kommunistist külavanem Peppone.
Pann
pisi|Roostevabast terasest praepann pisi|Pannid Pann on toidunõu, mida kasutatakse toiduainete kuumtöötlemiseks – praadimiseks, röstimiseks ja hautamiseks.
Giovannino Guareschi
Guareschi sündis Parma lähedal keskklassi peres. Ülikooliõpinguid lõpetamata asus ta tööle kohalikus ajalehes, hiljem tegi kaastööd satiiriajakirjadele. Mobiliseeriti teise maailmasõja ajal Itaalia vägedesse ning viibis pärast 1943. aasta vaherahu kolm aastat Poolas vangilaagris. Ajakirjanikuna kritiseeris nii kommuniste kui ka hiljem kristlikke demokraate, võimudega vastuollu läinuna pidi mõnda aega laimusüüdistusega vanglakaristust kandma.
Pann
Tavaline pann on madala servaga ümmargune metallanum, mille külge on käepidemena kinnitatud vars. Vars on tavaliselt tehtud puust, kuid pann võib olla ka varreta. Varreta panni tõstetakse eemaldatava varre ehk panninäpitsaga. Pannil võib olla kaas. Kuigi pannil ei ole põhimõtteliselt piiranguid suuruse osas, on nende läbimõõt tavaliselt 2–3 dm. Serv ei paikne põhjaga täisnurga all, vaid on kaldu, nii et panni ülaserva läbimõõt on suurem põhja läbimõõdust.
Giovannino Guareschi
Eesti keeles on ilmunud kirjastuselt EMP Stockholm 1957. aastal J. Säki tõlkes "Don Camillo väike maailm" ("Mondo piccolo - don Camillo").
Pann
Traditsiooniline pann on valmistatud raud- või vaskplekist. See peab olema niisugune materjal, mis võimalikult palju kuumeneks, kuid samas kuumuse käes ei laguneks ega annaks toidule materjali maitset. Seevastu varre abil peab olema võimalik igal ajal panni soojusallikalt ära võtta ja sellepärast peab vars olema sellisest materjalist, mis võimalikult vähe kuumeneks, näiteks puidust.
Sosnowiec
Sosnowiec (saksa keeles Sosnowitz) on maakonnaõigustega linn Poolas Sileesia vojevoodkonnas Ülem-Sileesia linnastus.
Pann
Selleks, et roog (näiteks pannkoogid, kotletid, biifsteek, härjasilm või praekartulid) panni külge kinni ei jääks ega läheks kõrbema, tuleb panni eelnevalt rasvatada ja toidu valmistamise käigus lisada rasvainet: searasva, võid, taimeõli, taimerasva või loomarasva. See, kui palju rasva pannile panna, sõltub valmistatavast toidust: kala või kanaliha praadimisel peab kogu panni põhi olema üleni vedela rasvaga kaetud, aga pannkookide valmistamisel on tarvis kõigest õhukest kihti, et tainas panni külge kinni ei jääks. Mõnele eriti rasvasele toidule, näiteks sealihale, ei ole vahel üldse vaja rasva lisada, sest seda eritub toidust isegi piisavalt.
Rasv täidab veel mitut otstarvet. See niisutab panni pinda, suurendab toidu ja panni vahelist kokkupuutepinda, toimib kuumutava massina, mis lühendab praadimise aega ning annab toidule lõhna ja maitset.
Sosnowiec
Asub Przemsza jõe ääres.
Pann
Liha praadimiseks sobib hästi raske valatud malmpann, mis tagab tänu massiivsele põhjale ühtlase ja püsiva temperatuurijaotuse.
Vasest panne tunti juba Mesopotaamias. Pannid olid tuntud nii Vana-Kreekas kui ka Vana-Roomas. Enne seda, kui 19. sajandi keskel leiutati pliit, kasutati sageli selliseid panne, millel oli kolm jalga, et panni saaks asetada tuleaseme, näiteks lõkke kohale, samuti vars.
Tänapäevased pannid on tihti valmistatud alumiiniumist ning kaetud erilisest tehismaterjalist (näiteks teflonist) kleepumisvastase kihiga, mis võimaldab praadida kas vähese rasvaga või üldse ilma rasvata. Kuigi niisugune toit on tervislik, pole see sageli nii maitsev kui tavalisel pannil tehtu.
Mittekleepuva pinnaga panni leiutas 1956 USA keemiatööstusettevõte DuPont ja hakkas seda turustama kaubamärgi Teflon all. Esialgu polnud teflonpannide kate vastupidav, aga peatselt seda parandati ja mõnekümne aastaga levisid teflonpannid üle maailma. Sellegipoolest ei ole teflonpann nii vastupidav kui näiteks malmpann ning kui selle pinda terava esemega kriipida, siis võib see panni jäädavalt kahjustada.
Teflonpanni ei tohi kuumutada kõrgema temperatuurini kui 240 °C. Selle temperatuuri võib kergesti saavutada juba minutitega. Kuid kõrgemal temperatuuril teflonkate laguneb ja eritab mürgiseid gaase. Siiski on välja töötatud suurematki kuumust taluv teflonkiht.
Kasutamise käigus võib panni pinnale koguneda ebaühtlane tavaliselt pruunikas kiht karamelliseerunud suhkrutest, süsivesikutest ja/või valkudest. See kiht halvendab panni küpsetusomadusi ja sellepärast tuleb seda aeg-ajalt eemaldada. Selleks otstarbeks on välja töötatud mitmesuguseid nõudepuhastusvedelikke. See kiht ei ole üldiselt mürgine ja seda võib püüda ka lihtsalt maha kaapida, aga kui selline kiht peaks tekkima teflonpannile, siis tuleb olla sellega väga ettevaatlik, et teflonkihti mitte kahjustada.
Ralph von Bunge
Oskar Ralph von Bunge (8./20. september 1866 Tallinn – 11./24. juuli 1903 Vladivostok) oli eesti arst.
Õppis 1876–1885 Toomkoolis, 1887 ja 1888–1894 Tartu Ülikoolis, dr. med.
1897–1899 Nuustaku arst, 1899–1901 Väike-Maarja kihelkonnaarst, seejärel Vene mereväearst Kroonlinnas, alates 1902. aastast Vladivostokis.
Friedrich Georg von Bunge pojapoeg.
Ajutise Valitsuse korrakaitse
Ajutise Valitsuse korrakaitse aluseks oli 6. märtsil 1917 (vkj) Venemaa Ajutise Valitsuse korraldusega pärast Venemaa Keisririigi sandarmikorpuse ja 10. märtsil vkj Venemaa Keisririigi Siseministeeriumi Politseidepartemangu likvideerimist moodustatud rahvamiilits.
17. aprillil (vkj) 1917 kuulutas Venemaa Ajutine Valitsus välja määrused "Miilitsa põhimäärus" (“Об утверждении милиции”) ja "Miilitsa ajutine tegevusjuhend" (“Временное положение о милиции”)
Miilits Eestimaa kubermangus
Kubermangupiires vastutas korrakaitse eest Ajutise Valitsuse määratud Autonoomse Eestimaa kubermangu Eestimaa kubermangukomissar Jaan Poska, kohalikes omavalitsustes allus uus miilits kohalikule omavalitsusele ning miilitsa ülemaks oli linnapea või maavalitsuse ülem, kes valis endale abilised, kelleks võisid olla vähemalt 21-aastased kodanikud, kes ei olnud eeluurimise või kohtu all ning ei olnud kuritahtlikud võlgnikud.
Vene Ajutise Valitsuse määrusega miilitsa asutamise kohta, määratleti miilitsaasutuste koosseis: maakonna ja linna miilitsaülemad, kellele allusid nende abid, jaoskonna miilitsaülemad nende abidega ja vanemmilitsionäärid ning militsionäärid. Jaoskondade ülematele allusid otseselt nende abid, vanemmilitsionäärid ja militsionäärid, vanemmilitsionääridele allusid militsionäärid. Maakonna ja linna miilitsaülematel oli kantselei eesotsas sekretäriga, käskjalad, arestimaja ja arhiiv; jaoskonna miilitsaülematel oli kantselei ja arestimaja. Nähti ette asutada valitsuse miilitsainspektorite ametid miilitsaasutuste tegevuse revideerimiseks. Miilits kui riigivõimu täidesaatev organ allus siseministeeriumile. Miilitsaülemad allutati otseselt maakonna ja linna omavalitsustele.