cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Heino Arumäe
Ta lõpetas 1948. aastal Jõhvi Keskkooli ning õppis aastail 1948–1953 Tartu Riiklikus Ülikoolis. 1959. aastal asus ta tööle Ajaloo Instituuti.
1961. aastal astus ta NLKP-sse.
Rahvuskogu 24. valimisringkond
Kandideerisid Valter Krimm ja Ervin Sõrmus, kes said vastavalt 4166 ja 1500 häält, seega osutus valituks Valter Krimm.
Cyclocorus
Cyclocorus on maoperekond.
Klassifikatsioon
Perekonda Cyclocorus klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid :
Levila
Need maod elavad Filipiinidel.
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Cyclocorus seisuga 10.06.2014.
Lenka Ptácníková
pisi|200px| Lenka Ptácníková (2008)
Ptácníková mängis kuni 2002. aastani Tšehhi eest, alates 2004. aastast esindab ta rahvusvahelistel malevõistlustel Islandit. Ta on kahekordne Tšehhi (1994, 1996) ja 10-kordne Islandi naiste malemeister (2006, 2009, 2010, 2012–2018). 2005. ja 2017. aastal tuli Ptácníková Põhjamaade naiste malemeistriks.
Ta on mänginud 13 naiste maleolümpial – Tšehhi (1994–2002) ja Islandi (2004–2018) naiskonna koosseisus.
Shelby maakond (Tennessee)
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Memphis.
Lenka Ptácníková
Ta tegutseb ka treenerina. 2012. aastal sai ta FIDE-lt FIDE treeneri nimetuse.
Ptácníková on abielus islandi malesuurmeistri Helgi Grétarssoniga.
Shelby maakond (Tennessee)
Maakonna pindala on 2031 km², millest 75 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 927 644. Aastal 2000 oli elanike arv 897 472.
Elapoidis
Elapoidis on maoperekond.
Klassifikatsioon
Perekonda Elapoidis klassifitseeritakse roomajate andmebaasis üksainus maoliik :
Levila
Need maod elavad Jaava, Sumatra ja Kalimantani saarel.
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Elapoidis fusca seisuga 10.06.2014.
Louis Villecourt
Louis Claude Etienne Villecourt (7. juuli 1897 Paray le Monial – 19. detsember 1930 Pariis) oli prantsuse jurist ja diplomaat.
Õppis 1914–1918 Sorbonne'i Ülikoolis õigusteadust, sai doktorikraadi väitekirjaga "La protecion des minorités dans les Pays baltiques et la Société des Nations" (1925). Töötas 1921. aastast Eesti Pariisi saatkonnas, 1923. aastast oli saatkonna sekretär. 1924. aastal asus Eestisse, kus õppis ära kohaliku keele ning abiellus eestlannaga.
1927. aastast oli Tartu Ülikoolis õppeülesannete täitja rahvusvahelise kaubandusõiguse alal. Avaldas "Prantsuse-Eesti sõnaraamatu" (1930), "L'université de Tartu 1919–1932" (1932) ning sarnas "Les états contemporains" raamatu "L'Estonie" (1932), milles leidub ka ülevaade eesti kunstist.
Liud
pisi|Laud liudadega pisi|Korrusvaagen küpsetistega Liud ehk vaagen on suur ümmargune või ovaalne taldrik (harva kauss) toidu serveerimiseks.
Vaagnal võib olla ka jalg. Korrusvaagna moodustavad mitu üksteise kohal paiknevat taldrikut, mida keskelt ühendab pulk.
Etümoloogia
Nii 'liud' kui ka 'vaagen' on laensõnad (vana)vene keelest.
Karl Lamprecht
Karl Gotthard Lamprecht (25. veebruar 1856 Jessen – 10. mai 1915 Leipzig) oli Saksa majandus- ja kultuuriajaloolane.
Elu ja looming
pisi|Karl Lamprecht, 1909 Lamprecht sündis Jessenis Saksimaal, õppis ajalugu Göttingeni, Leipzigi ja Müncheni ülikoolis; kaitses 1878. aastal Leipzigis väitekirja 11. sajandi Prantsuse majandusajaloost (Beiträge zur Geschichte des französischen Wirtschaftslebens im 11. Jahrhundert).
Pühenduski esialgu keskaja majandusajaloo uurimisele, peateos "Saksa majanduselu keskajal" (Deutsches Wirtschaftsleben im Mittelalter, 1885–1886, 3 kd). 1891. aastall valiti Leipzigi ülikooli keskaja ja uusaja professoriks. Lamprechti elutööks kujunes 14 köites ilmunud "Saksa ajalugu" (Deutsche Geschichte, 1891–1909), mis püüdis pakkuda kõikehõlmava panoraami Saksa ajaloost aegade algusest autori kaasajani. Raamat vallandas nii Saksamaal kui kauemalgi elava metodoloogilise vaidluse (nn Methodenstreit).
Lamprecht töötas välja algupärase lähenemise ajaloole, mis toonitas vajadust uurida individuaalsete aspektide asemel kollektiivseid, hõlmata ühtaegu nii materiaalseid kui ka vaimseid tegureid ja uurida võrdlevalt kõiki maailma kultuure. Asutas oma uurimisprogrammi elluviimiseks 1909. aastal Leipzigi ülikooli juurde Kultuuri- ja üleüldise ajaloo instituudi (Institut für Kultur- und Universalgeschichte). Käsitades ajalugu ühiskondlik-psühholoogilise teadusena, pakkus ta välja esialgu Saksa ajaloo, ent hiljem kogu inimkonna ajaloo liigenduse viieks kultuuriajastuks, mis kujundavad inimeste sideme ümbritsevaga: 1) sümbolism (kuni 350 pKr), 2) tüpism (350–1050), 3) konventsionalism (1050–1450), 4) individualism (1450–1700) ja 5) subjektivism (alates 1700). Resümeeris oma vaated ajaloole 1904. aastal Ameerikas peetud loengutes "Tänapäeva ajalooteadus: viis loengut" (Moderne Geschichtswissenschaft: Fünf Vorträge,1905).
Spalviškiai kihistu
Spalviškiai kihistu on ordoviitsiumi ladestu Volhovi lademe kihistu. Kihistut hakkasid esimesena eristama Jevlampijus Laškovas, Nijolė Sidaravičienė ja Juozas Paškevičius aastal 1976. Kihistu on saanud nime Spalviškiai küla järgi. Kihistu stratotüüp on Butkūnai-241 puurauk, kus kihistu kivimid esinevad 739,35–742 meetril. Leedus eristatakse Spalviškiai kihistut maa keskosas; selle suurim paksus on 5 meetrit.
Koreli tänav
Koreli tänav on tänav Võrus.
Tänav algab Räpina maanteelt ja kulgeb üldjoontes lõunasse kuni Luha tänavani. Koreli tänav ristub Salme, Linda, Sulevi ja Piiri tänavaga. Tänav on 679 meetrit pikk.
Pimentel
Pimentel on vald Itaalias Sardiinia maakonnas Cagliari provintsis Trexenta piirkonnas.
Orange Farm
Orange Farm on linn (township) Lõuna-Aafrika Vabariigis Gautengi provintsis Johannesburgi linnaringkonnas.
Orange Farm on rajatud 1988. aastal.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Orange Farmi elanikest mustanahalisi aafriklasi 99,34%, värvilisi 0,30% India või Aasia päritolu inimesi 0,08% valgeid 0,07% ja teisi 0,22%. Suulu keelt pidas emakeeleks 44,53%, sotho keelt 29,09%, koosa keelt 9,50%, tsonga keelt 4,08%, tsvana keelt 3,11%, pedi keelt 1,88%, ndebele keelt 1,57%, venda keelt 1,36% ja inglise keelt 1,12%.
Johann Heinrich Gerth (1686–1734)
Johann Heinrich Gerth (1686 Suure-Jaani – 18. aprill/29. aprill 1734 Kuusalu) oli Eesti vaimulik.
Ta õppis Tallinna gümnaasiumis. Seejärel õppis ta (immatrikuleeriti 15. oktoobril 1708) Greifswaldi ülikoolis. Ordineeriti 18. veebruaril 1713 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1713–1715 Väike-Maarja koguduse õpetaja, aastatel 1715–1734 oli ta (kutsuti aastal 1714) Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetaja. Eestimaa konsistooriumi assessoriks valiti 3. augustil 1721, vande andis 8. veebruaril 1722.
Isiklikku
Tema isa Johann Heinrich Gerth (?–1698) oli Suure-Jaani Johannese koguduse õpetaja, poeg Isaac Gustav Gerth oli Järva-Madise Püha Matteuse koguduse õpetaja. Tema äi Isaac Aulinus oli Tallinna gümnaasiumi kreeka keele professor.
Outer
Outer on hollandikeelne osavald ja küla Belgias Flandria piirkonnas Ida-Flandria provintsis Ninove vallas.
Esimesed ülestähendused Denderi piirkonnas (Dendersteek) asuvast külast pärinevad aastast 1184 (ladina keeles Oltra). 13. sajandil on asula kohta kasutatud nimetusi Outhre ja Outre.
Rahvuslik iseloom
Rahvuslikuks iseloomuks või rahvusliku iseloomu stereotüüpideks nimetatakse jagatud uskumusi ja arvamusi mingile rahvale iseloomulike isiksuse omaduste kohta. See põhineb sellel, et erinevatel rahvustel ja etnilistel rühmadel, just nagu inimestel, arvatakse olevat oma iseloom, mida on võimalik kirjeldada teatud isiksuse omaduste kombinatsiooni abil.
Rahvuslik iseloom on kitsam mõiste kui rahvuslikud stereotüübid, mis võivad lisaks uskumustele isiksuse omaduste kohta sisaldada ka arvamusi teatud rahvustele tüüpiliste füüsiliste omaduste, võimete, oskuste või eelistuste kohta. Uskumusi rahvusliku iseloomu kohta peetakse stereotüüpideks, sest kuigi need on väga püsivad, on nad sageli ebatäpsed või liialt üldistavad, et sobida iga konkreetse grupi liikme kirjeldamiseks.
Suurem osa rahvusliku iseloomu uuringutest on keskendunud rahvusliku iseloomu sisu, püsivuse, õigsuse ja tekkepõhjuste uurimisele.
Sisu
Ameerika teadlased Katz ja Braly korraldasid 1933. aastal uuringu Princetoni ülikooli üliõpilaste seas, kus nad palusid 100 üliõpilasel kirjeldada 10 rahvuse või rassi (nt sakslased, itaallased, iirlased, inglased jt) esindajaid 84 omadussõna abil. Nimekirja kuulusid nii positiivsed (nt intelligentne ja sõbralik) kui negatiivsed (nt laisk ja arg) isiksuse omadused. Uuringus osalejatel oli üsna hea arusaam ja üksmeel selles osas, milliste omadustega erinevaid rahvusi kirjeldada. Nii näiteks kirjeldati sakslasi kui teaduslikult mõtlevaid ja töökaid, samas kui hiinlasi peeti ebausklikeks ja kavalateks.
Samas on leitud hilisemates uuringutes olulisi erinevusi selle vahel, kuidas mingi rahvus ennast näeb (autostereotüüp) ja milliseks teised selle rahva tüüpilist esindajat peavad (heterostereotüüp). Kui näiteks lääne-eurooplased ja ameeriklased peavad venelasi väga meelekindlaks ja tugeva enesekontrolliga rahvaks, kes on distsiplineeritud, töökad, tõsised ja aktiivsed, siis venelaste enda hinnangul on nad pigem impulsiivsed, passiivsed, suuremeelsed, ebapraktilised ja äärmiselt meeldivad. Üsna sarnaselt kirjeldavad tüüpilist venelast ka nende naaberrahvad, kelle hinnangul on venelased pigem laisad, ebapraktilised, impulsiivsed ja mitte eriti kohusetundlikud.
Võrreldes 48 muu rahva esindajatega on tüüpiline eestlane enda arvates keskmiselt neurootiline, äärmiselt introvertne (madalaim skoor uurimuses osalenud 49 rahva seas), väga madala avatusega uuele kogemusele, madala sotsiaalsuse ja äärmiselt kõrge meelekindlusega. Üldise rahvusliku iseloomu profiili järgi on eestlased väga sarnased lätlastele, sakslastele ja šveitslastele.
Püsivus
Rahvusliku iseloomu stereotüübid on ajas püsivad ja isegi olulised poliitilised või majanduslikud sündmused ei suuda rahvusliku iseloomu sisu radikaalselt muuta. Näiteks muutusid ameeriklaste kohta käivad rahvusliku iseloomu stereotüübid 49 maailma rahva seas väga vähe enne ja pärast Iraagi sõda, ja seda isegi Iraagi naabermaades. Hiljutised Eestis, Poolas, Saksamaal ja Slovakkias läbi viidud uurimused näitavad, et viie aasta jooksul muutusid rahvusliku iseloomu stereotüübid väga vähe. Princetoni triloogia  kordusuuringud on näidanud, et rahvusliku iseloomu sisu muutumiseks kulub aastakümneid – paljud rahvusliku iseloomu stereotüübid on viimase 60–70 aasta jooksul muutunud heatahtlikumaks, kuid samas on suurenenud ka hindajate üksmeel selles osas, milline mingi rahva iseloom on.
Õigsus
Huvi rahvusliku iseloomu täpsuse või õigsuse kohta taas ärkas peale Terracciano ja kolleegide 2005. aastal ilmunud uurimust ajakirjas Science, milles nad analüüsisid rahvusliku iseloomu kokkulangevust inimeste tegelike isiksuse seadumustega. Märkimisväärsel viisil ei langenud rahvusliku iseloomu kirjeldus kokku selle maa tegeliku keskmise isiksuseprofiiliga. Ehk teisisõnu, kui võtta mingist rahvusest pärit inimeste tegelike isiksuse omaduste kirjelduste keskmised, siis ei lange need kokku sellele rahvale omistatud iseloomuga ehk rahvusliku iseloomu stereotüübiga. Sellest tulenevalt järeldasid töö autorid, et ettekujutused rahvuslikust iseloomust on alusetud stereotüübid, millel on väga vähe tegemist reaalselt mõõdetud isiksuse omadustega.
Hilisemad uurimused on sundinud seda väidet vähem kategooriliseks muutma, näidates, et rahvusliku iseloomu stereotüübid võivad olla tegelike isiksuse omadustega mõõdukalt seotud, seda muuhulgas juhul kui rahvuslikku iseloomu ja isiksuse omadusi on hinnatud sama küsimustiku abil. Kooskõlas hüpoteesiga, et stereotüüpidel on siiski mingi tõetera sees, on vähemasti kolmes Poolas läbi viidud uurimuses leitud olevat statistiliselt oluline kokkulangevus rahvusliku iseloomu ja tegelike isiksuse omaduste vahel. Seega võib järeldada, et rahvuslik iseloom ei pea olema tingimata väljamõeldis ja mõnikord võivad stereotüübid vähemalt osaliselt tegelikku olukorda kujutada.
Tekkepõhjused
Kuigi pole välistatud, et stereotüübid võivad olla reaalsete vaatlustulemuste üldistuseks, ollakse üldiselt arvamusel, et on olemas on teatud muud stereotüüpide tekkemehhanismid. Näiteks soojemates kliimades elavaid inimesi iseloomustatakse "soojemate" isiksuse omaduste abil (nt sõbralikkus) kui neid, kes elavad külmemas kliimas. Jõukamatest riikidest pärit inimesi peetakse tüüpiliselt sihikindlamateks, tegusamateks, ennast kehtestavamateks aga ka külmemateks ja ebasõbralikemateks võrreldes vaesemate riikide elanikega. Üheks stereotüüpide tekkimise põhjuseks on domineeriva naabri olemasolu. Näiteks kanadalased vastandavad oma rahvusliku iseloomu stereotüübis ennast ameeriklastele, ning eestlased, lätlased ja soomlased näevad ennast peegelpildis kujuteldavale venelaste rahvuslikule iseloomule. Rahvusliku iseloomu stereotüübid võivad väljendada ka kultuuris levinud väärtusi ja tõekspidamisi ja rahva seas idealiseeritud või sotsiaalselt soovitavat isiksuse tüüpi.
Umbrohutõrje
thumb|[[Arengumaades toimub umbrohutõrje sageli primitiivsel viisil, käsitsi rohides]]
Ameerika Ühendriikide vahevalimised
Vahevalimised (inglise keeles midterm elections) toimuvad Ameerika Ühendriikides iga presidendi teisel ametiaastal, ehk täpselt presidendi ametiaja keskel. Vahevalimistel kuuluvad ümbervalimisele kõik 435 Esindajatekoja kohta ja 33 või 34 sajast Senati kohast.
Umbrohutõrje
Umbrohutõrje (inglise weed control) on umbrohtudest vabanemise meetmete kogum, mille hulka kuuluvad kultuurtaimede seemne puhastamine umbrohuseemnest, agrotehniliste võtete kasutamine ja herbitsiidide kasutamine.
Rohu- ja mitteharitaval maal on oluline tõrjeviis niitmine, köögiviljapõllul rohimine ja kõplamine.
Ameerika Ühendriikide vahevalimised
Lisaks toimuvad 34 osariigis nelja-aastased kubernerivalimised, samas Vermontis ja New Hampshire'is kestab kuberneri üks ametiaeg vaid kaks aastat ja seega nendes osariikides toimuvad kubernerivalimised nii presidendivalimiste kui ka vahevalimiste ajal. Samuti toimuvad enamikus osariikides seadusandliku kogu ja osariigi ametnike – näiteks sekretäride (Secretary of State), peaprokuröride (Attorney General) ja rahandusministrite (Treasurer) valimised.
Vahevalimistele on omane väike valimisaktiivsus: kui viimase 60 aasta jooksul on presidendivalimiste valimisoaktiivsus olnud ligi 50–60 protsenti, siis vahevalimistel käib valimas vaid ligi 40 protsenti valimisõiguslikest kodanikest. Vahevalimisi peetakse üldiselt referendumiks presidendi senisele tegevusele, tavaliselt presidendi partei kaotab vahevalimistel, mõnikord kaotab ka kontrolli vastasparteile. Pärast senati otsevalimisi on presidendi partei Kongressi vahevalimistel võitnud ainult kaheksal korral:
Medeikiai kihistu
Medeikiai kihistu on ordoviitsiumi ladestu Volhovi lademe kihistu. Kihistut hakkasid esimesena eristama Jevlampijus Laškovas, Nijolė Sidaravičienė ja Juozas Paškevičius aastal 1976. Kihistu on saanud nime Medeikiai küla järgi. Kihistu stratotüüp on Butkūnai-241 puurauk, kus kihistu kivimid esinevad 742–744,3 meetril. Leedus eristatakse Medeikiai kihistut maa keskosas ja Nemunase madalikul. Kihistu on Nemunase madalikul 4 meetri paksune, maa keskosas on suurim paksus 5 meetrit.
Kihistu koosneb punakaspruunist argilliidist, detriiti sisaldavast lubjakivist, dolomiidist ja merglist.
Boulogne-Billancourt
Boulogne-Billancourt on linn Prantsusmaal Hauts-de-Seine'i departemangus, Pariisi eeslinn. Piirneb Pariisi 16. linnaosaga ja põhjas Boulogne'i metsaga.
Linnas asub Renault' peakontor.
Idavere mõis
Idavere mõis (saksa keeles Itfer) oli rüütlimõis Haljala kihelkonnas Virumaal. Nüüdisajal jääb mõis Lääne-Viru maakonda.
Piirav tegur
Piirav tegur (inglise keeles limiting factor) on isendi või populatsiooni arengut piirav keskkonnategur.
Piirav tegur võib olla näiteks temperatuur või teatud toiteelemendi puudus.
Idavere mõis
Mõisast on esimesed teated 1474. aastast.
Juuni 2017
Juuni 2017, kroonika
Eesti Dolomiit
Eesti Dolomiit oli tehas Eesti NSV-s, mis moodustati 1967. aastal tehase "Silikaat" Kaarma ja Tallinna kivitöötlemisjaoskonnast. Tehas asus aadressil Pärnu maantee 238.
Alicedale
Alicedale on asula Lõuna-Aafrika Vabariigis Ida-Kapimaa provintsis Sarah Baartmani ringkonnas Makana vallas.
Eesti Dolomiit
Aastal 1972 võttis tehas kasutusele Tagavere karjääri. Aastal 1978 tootis tehas 137 000 m2 dolomiitvooderdusplaate, 160 900 m2 mosaiikplaate, 54 200 m2 kõnniteeplaate ja 51 800 m3 dolomiitkillustikku.
Pikknurme–Põltsamaa tee
Pikknurme–Põltsamaa tee on kõrvalmaantee Jõgeva maakonna Põltsamaa vallas.
Eesti Dolomiit
1. jaanuaril 1979 oli ettevõttes 260 töötajat, neist 131 Tallinnas.
Alicedale
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Alicedale'i elanikest mustanahalisi aafriklasi 57,1% värvilisi 40,9%, valgeid 1,2%, India või Aasia päritolu inimesi 0,3% ja teisi 0,5%. Koosa keelt pidas emakeeleks 51,9%, afrikaani keelt 43,7%, inglise keelt 2,2% ja teisi 2,1%.
Pikknurme–Põltsamaa tee
Maantee algab Pikknurmes ristumiskohalt Tallinna–Tartu–Võru–Luhamaa maanteega ja lõpeb Põltsamaal ristumisel Jõgeva–Põltsamaa maanteega. Põltsamaal ühtib kõrvalmaantee Lossi tänavaga. Maantee läbib Kamari alevikku ning Umbusi ja Väike-Kamari küla.
Eesti Dolomiit
Direktor oli aastatel 1975–1979 Ants Lillepalu.
Pikknurme–Põltsamaa tee
Tee pikkus on 21,85 km, millest riigimaanteed on 20,04 km.
Tee registrinumber on 14175.
Kaori Nagamine
Koondisekarjäär
Jaapani naiste jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1984–1996 64 mängu.
Palazzo Vecchio
pisi|Palazzo Vecchio, vaatega [[Sinjoriia platsile]] pisi| Vaade Vanale paleele [[Uffizi galerii kahe tiiva vahelt]] Palazzo Vecchio (itaalia keeles 'vana palee') on Firenze raekoda.
Palazzo Vecchio on massiivne romaani stiilis sakmelise parapetiga kindluspalee. Sellest avaneb vaade Sinjoriia platsil asuvale Michelangelo Taaveti kujule ja kõrvalasuvale Lanzide galeriile.
Algselt Firenze Vabariigi valitsusorgani Sinjoriia järgi Sinjoriia paleeks (Palazzo della Signoria) kutsutud hoonet on nimetatud ka Kodanike paleeks (Palazzo del Popolo), Priorite paleeks (Palazzo dei Priori) ja Hertsogipaleeks (Palazzo Ducale), olenevalt sellest, milleks paleed on kasutatud.
Samatzai
Samatzai on vald Itaalias Sardiinia maakonnas Lõuna-Sardiinia provintsis.
Palazzo Vecchio
Ajalugu
1299 otsustasid Firenze kommuun ja kodanikud ehitada linna tähtsuse väärilise palee, mis pakuks keerulistel aegadel kindlamat kaitset ka magistraatidele. Ehitamine tehti ülesandeks Arnolfo di Gambiole, kes on ka Santa Maria del Fiore katedraali ja Santa Croce basiilika autor.
Samatzai
Samatzai kõrgus merepinnast on keskmiselt 174 meetrit. Asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Palazzo Vecchio
Ajalugu
Gambio ehitas palee Palazzo dei Fanti ja Palazzo dell'Esecutore di Giustizia varemetele. Need majad kuulusid kunagi Ubertide suguvõsale. Giovanni Villani (1276–1348) kirjutas teoses "Nuova Cronica", et Ubertid olid "mässulised Firenzest ja gibelliinid", lisades, et Palazzo Vecchio ja Sinjoriia plats rajati nii, et Ubertide maju ei saaks enam kunagi üles ehitada.
Villani kirjutas ka, et Gambio hõlmas oma rajatava hoone koosseisu ka varasema ehitise, 94 meetri kõrguse Foraboschi perekonnale kuulunud torni, mida nimetati ka La Vacca, vundamendi. Sel põhjusel ei ole torn ka täpselt lossi keskel. Hiljem nimetati see torn Gambio järgi ümber Arnolfo torniks. Selles tornis on kaks tillukest kongi, mille asukateks on olnud Cosimo de' Medici Vanem (1435) ja Girolamo Savonarola (1498).
Palee on ehitatud rustikastiilis kivimüüritisena. Sellel on kaks rida gooti stiilis kahe poolega aknaid, millest igaühel on ristikheinalehekujuline kaar. Michelozzo Michelozzi lisas dekoratiivse reljeefi, mis koosneb ristidest ja Firenze liiliatest ning asub ristikheinalehtede vahel viklitel. Ehitise tipus on sakmete ja laskepiludega sakkparapett, mida toetavad väikesed kaared ja ulgkivid. Nende kaarte all on palju kordi üksteise järel reas 9 Firenze Vabariigi vappi. Mõni neist kaarakendest oli projekteeritud nii, et neist sai vaenlastele kive ja kuumi vedelikke kaela visata.
Hertsog Cosimo I de' Medici viis oma ametiruumid 1540. aasta mais Via Largal asuvast Medicite lossist üle Palazzo della Signoriasse ja see näitas, et Medicite võim Firenzes on kindlustunud. Hiljem kolis ta teisele poole Arno jõge Palazzo Pittisse ja andis Palazzo della Signoriale nimeks Palazzo Vecchio, kuigi väljak, millel see asus, jäi endiselt kandma Piazza della Signoria nime. Giorgio Vasari ehitas Cosimo de' Medici tellimusel maapinnast kõrgemal paikneva Vasari koridori, mis ühendas Palazzo Vecchiot ja Palazzo Pittit läbi Uffizi galerii. Cosimo de' Medici viis ka Firenze valitsuse asupaiga Palazzo Vecchiost ära Uffizi galeriisse.
Sajanditeks kaotas Palazzo Vecchio oma tähtsuse. Alles 1865, kui Firenze sai Itaalia pealinnaks, kolis Palazzo Vecchiosse Itaalia valitsus, mis jäi sinna kuni 1871. aastani, mil Itaalia pealinn koliti Rooma.
Kuigi suurem osa Palazzo Vecchiost on tänapäeval muuseum, on ta siiski endiselt tähtis kohalikus poliitikas. Alates 1872 asub seal Firenze linnapea tööruum ja seal on ka linnanõukogu asukoht.
Hoone teisel korrusel asus Niccolò Machiavelli kantselei.
Gab
pisi|Logo Gab on Andrew Torba asutatud sotsiaalmeediaplatvorm, mis pakub alternatiivi Twitterile ja mis on USA Konstitutsiooni ja seaduste piires täielikult tsensuurivaba. Gab on tuntud paremäärmuslusliku kasutajaskonna poolest. Gabis avaldavad ennast USA ekspresident Donald Trump ja Venemaa riiklik väljaanne Russia Today, samuti USA kristlased ja vabariiklased.
Norihisa Tamura
pisi|Norisha Tamura Norihisa Tamura (jaapani keeles 田村 憲久, Tamura Norihisa; sündinud 15. detsembril 1964 Matsusakas Mie prefektuuris) on Jaapani poliitik, ta on Liberaaldemokraatliku Partei liige. Ta on 16. septembrist 2020 Jaapani tervishoiuminister.
Ta on lõpetanud Chiba ülikooli majandus- ja õigusteaduskonna.
Oleg Vinogradov (lavastaja)
pisi|240px|Oleg Vinogradov (2018)
Norihisa Tamura
Ta on 16. septembrist 2020 Jaapani tervishoiuminister.
Isiklikku
Tema onu oli Jaapani poliitik Hajime Tamura (1924–2014)
Oleg Vinogradov (lavastaja)
Oleg Mihhailovitš Vinogradov (vene keeles Олег Михайлович Виноградов; sündinud 1. augustil 1937 Leningradis) on vene ballettmeister, koreograaf ja endine balletitantsija.
Aastatel 1958–1965 oli Vinogradov Novosibirski Riikliku Akadeemilise Ooperi- ja Balletiteatri balletiartist, seejärel samas ballettmeister. 1967. aastal lõpetas ta GITIS-e ballettmeistriteaduskonna.
Aastatel 1973–1977 töötas Vinogradov Leningradi Akadeemilise Väikese Ooperi- ja Balletiteatri peaballettmeistrina ja 1977–1997 Kirovi teatri (aastast 1992 Maria Teatri) balletitrupi kunstilise juhina. 1980. aastate lõpus lubati Vinogradovil kutsuda külalisesinejatena Kirovi lavale endisi balletitrupi liikmeid, kes jätsid omal ajal välisturneelt Nõukogude Liitu tagasi pöördumata (Mihhail Barõšnikov, Natalija Makarova ja Rudolf Nurejev).
Aastatel 1990–2018 töötas Vinogradov balletipedagoogina Ameerika Ühendriikides ja Lõuna-Koreas. Pärast naasmist töötas ta Rimski-Korsakovi Peterburi Riikliku Konservatooriumi ooperi- ja balletiteatri kunstilise juhina.
Estonias
Külalislavastajana on Vinogradov käinud lavastamas ka Eestis. 1980. aastal lavastas ta Estonias balleti "Asjatu ettevaatus".
Tarkvara disain
Tarkvara disain on protsess, mille käigus disainer loob tarkvara toote spetsifikatsiooni, kasutades hulka primitiivseid komponente, et lahendada ettenähtud ülesannet. Tarkvara disain tavaliselt hõlmab probleemide lahendamist ja tarkvaralahenduse planeerimist. See sisaldab nii madala tasemelist komponentide ja algoritmide disaini kui ka kõrgtasemelist arhitektuuri disaini.
Ülevaade
Tarkvara disain on tarkvaralahenduste rakendamise protsess ühele või mitmele probleemile. Üks tarkvara disaini põhikomponente on tarkvara nõuete analüüs. Tarkvara nõuete analüüs on osa tarkvara arenduse protsessist, mis määrab spetsifikatsioonid, mida kasutatakse tarkvara arendamisel. Kui tarkvara on pool-automaatne või kasutaja keskne, võib tarkvara disain hõlmata kasutajaliidese kujundamist. Kui aga tarkvara on täis-automaatne (ilma kasutaja või kasutajaliideseta), võib tarkvara disain koosneda kõigest skeemist või tekstist, mis kirjeldab planeeritud sündmuste järjestust.
Põhiline erinevus tarkvara analüüsi ja disaini vahel on see, et tarkvara analüüsi tulem koosneb väiksematest probleemidest, mis vajavad lahendamist. Lisaks, tarkvara analüüs ei tohiks olla koostatud väga erinevalt grupi erinevate liikmete poolt. Seevastu tarkvara disain keskendub disaineri võimetele, mistõttu saab olla mitu disaini sama probleemi lahendamiseks. Disain tihti erineb sõltuvalt sellest, kas see on loodud kasutades üldtuntud raamistikke või sobivaid disainimustreid. Tarkvara disaini näited hõlmavad operatsioonisüsteeme, veebilehekülgi, mobiilseid seadmeid või isegi uusi pilvelahendusi.
Tarkvara disain on nii protsess kui ka mudel. Disaini protsess on järjestus sammudest, mis võimaldavad disaineril kirjeldada kõiki tarkvara ehitamise aspekte. Loovad oskused, varasemad kogemused, teadmine, mis teeb "hea" tarkvara, ja üleüldine pühendumus kvaliteedile on näited kriitilistest edu faktoritest kompetentse disaini jaoks. Küll aga on tähtis välja tuua, et disainimisprotsess ei ole alati üksühene protseduur. Seda saab võrrelda maja arhitektuurilise plaaniga. See algab terviku kujutamisega (maja puhul kolmemõõtmeline mudel), millele ajapikku lisatakse detaile, mis näitavad, kuidas konstrueerida igat selle osa (näiteks torustik maja puhul). Sarnaselt, disaini mudel, mis on loodud tarkvara jaoks, pakub mitut erinevat vaatenurka valmivale tarkvarale. Põhilised disaini printsiibid võimaldavad tarkvara inseneril navigeerida läbi disaini protsessi.
Disaini kaalutlused
On mitmeid aspekte, mida tuleb kaaluda tarkvara disainides. Iga kaalutluse tähtsus peaks peegeldama eesmärke ja ootusi, mida loodav tarkvara täitma peab. Mõned neist aspektidest on:
Metsiku mõis
Metsiku mõis (saksa keeles Metzikus) oli rüütlimõis Haljala kihelkonnas Virumaal.
Mõisast on esimesed teated 1524. aastast.
Tarkvara disain
Disaini mustrid
Terminit "disain" on tarkvara juures mõneti raske kasutada, kuna mõnel juhul programmi lähtekood ongi disain sellele programmile, mida see toodab. Teatud piirini saab väita, et "tarkvara disain" on disaini disain.
Metsiku mõis
Mõisa viimane omanik oli Alexander von Üxküll-Güldenband. Mõis, v.a. härrastemaja, oli 18-ks aastaks (1909 - 1927) väljarenditud Hans Brevernile, lepingu katkestas maaseadus
19.5.1926 ostsid 4 meest oksjonil mõisa härrastemaja mille hiljem lammutasid ning ehitusmaterjalideks müüsid.
Anguillita
pisi|Anguillita läänetipp. Anguillita on väike asustamata kaljusaar Kariibi meres asuva Suurbritannia meretaguse ala Anguilla lääneservas. Saare geograafilised koordinaadid on 18°9' N, 63°11' W. See on Anguilla lõunapoolseim saar.
Novosibirski Ooperi- ja Balletiteater
pisi|260px|Novosibirski Ooperi- ja Balletiteater
Teater avati 1945. aastal. See on üks Venemaa juhtivaid teatreid. Venemaa ja NSV Liidu mahult suurim teatrihoone ehitati aastatel 1931–1941. See on ainulaadne arhitektuurikompleks, mis on arvatud föderaalse tähtsusega Venemaa kultuuripärandi nimistusse.
Teatri vaatesaalis on 1449 istekohta.
Jan Žižka
pisi|Jan Žižka portree 16. sajandi teisest poolest Jan Žižka (u. 1360 Trocnov (tänapäeval Borovany osa) – 11. oktoober 1424 Přibyslav) oli hussiitide juht. Ta lõi puruks katoliiklaste väe 1420 aastal Praha lähedal. Oma sõdurikarjääri jooksul ei kaotanud ta ühtegi lahingut.
Adelaide'i Eesti Muinsuskaitse Selts
Adelaide'i Eesti Muinsuskaitse Selts on Austraalia eestlaste selts, mis tegeleb muu hulgas muinsuskaitse küsimustega.
1994 asutas selts Adelaide'i Eesti Muinsuskaitse Seltsi fondi, millega toetatakse Estonia teatri tegevust.
Anthony Rech
Anthony Rech (sündinud 9. juulil 1992 Sallanchesis) on Prantsusmaa jäähokimängija, kes mängib ründajana Saksamaa kõrgliigaklubis Wolfsburgi Grizzlys.
Prantsusmaa kõrgliigas debüteeris ta hooajal 2009/10 Dragons de Roueni meeskonnas. Hooajal 2014/15 mängis Prantsusmaa kõrgliigas Ducs de Dijoni ja aastatel 2015–2017 Rapaces de Gapi ridades. Prantsusmaa meistriks tuli ta neli korda Roueniga (2010–2013) ja ühel korral Gapiga (2017). Hooajal 2011/12 valiti Rech Prantsusmaa kõrgliiga hooaja parimaks noormängijaks. Hooaegadel 2015/16 ja 2016/17 valiti ta parimaks Prantsusmaa kõrgliigas mängivaks prantsuse mängijaks ning hooajal 2016/17 lisaks väljalangemismängude väärtuslikumaks mängijaks. Prantsusmaa kõrgliigas oli tema resultatiivseim hooaeg 2016/17, mil ta lõi 30 mänguga 15 väravat ja andis 28 väravasöötu.
Aastatel 2017–2019 mängis Rech Saksamaa kõrgliigaklubis Schwenninger Wild Wings. Alates hooajast 2019/20 on ta mänginud Wolfsburgi Grizzlysis. Saksamaa kõrgliigas on tema resultatiivseim hooaeg olnud 2019/20, mil ta sai 52 mänguga kirja 20+24.
Prantsusmaa jäähokikoondise koosseisus on Rech osalenud viitel maailmameistrivõistlustel (2015, 2017, 2018, 2019 ja 2022).
Blythia
Blythia on maoperekond.
Klassifikatsioon
Perekonda Blythia klassifitseeritakse roomajate andmebaasis üksainus maoliik :
2017. aastal on perekonda liigitatud veel teinegi maoliik Blythia hmuifang Vogel, Lalremsanga & Vanlalhrima, 2017
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Blythia reticulata seisuga 10.06.2014.
Heinrich Wrede
Ta õppis aastani 1682 Tallinna gümnaasiumis. Seejärel õppis (immatrikuleeriti 10. oktoobril 1682) Rostocki ülikoolis ja (immatrikuleeriti 18. juulil 1683) Wittenbergi ülikoolis, kus disputeeris septembris 1685. Ordineeriti 24. juulil 1689 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1689–1705 (kutsuti 10. juulil 1689, introdutseeriti 28. juulil 1689) Harju-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetaja.
Isiklikku
Tema poeg Heinrich Christopher Wrede oli aastatel 1711–1742 Harju-Jaani koguduse õpetaja, teine poeg Carl Christian Wrede aastatel 1742–1745 Harju-Jaani koguduse õpetaja ja hiljem luterlik pastor Volga jõe äärsetes kogudustes.
Tverečiuse kihistu
Tverečiuse kihistu on ordoviitsiumi ladestu Kunda lademe kihistu. Kihistut hakkasid esimesena eristama Viktor Puškin, Jevlampijus Laškovas, Silvi Mägi ja Juozas Paškevičius aastal 1983. Kihistu on saanud nime Tverečiuse alevi järgi. Kihistu stratotüüp on Tverečius-336 puurauk, kus kihistu kivimid esinevad 321,9–325 meetril. Leedus eristatakse Tverečiuse kihistut maa idaosas. Kihistu esineb ka Valgevene loodeosas. Kihistu suurim paksus on 4,2 meetrit.
Kihistu koosneb hallist ja rohekashallist savikast merglist, milles on lubjakivi vahekihid.
It's Okay to Not Be Okay
It's Okay to Not Be Okay on Lõuna-Korea telesari, milles mängivad Kim Soo-hyun ja Seo Ye-ji. See oli eetris tvN-is 20. juunist kuni 9. augustini 2020.
Rikava vald
Valla pindala on 82,5 km². 2011. aastal oli seal 788 elanikku, 2021. aasta seisuga elas seal 628 inimest. Valla halduskeskus on Rikava küla. Vallamaja asub aadressil Jaunības iela 15, vallavanem on Andrejs Tārauds.
Ajalugu
Muinsusmälestistest on riikliku kaitse all Rikava mõisa hoonetekompleks, sealhulgas häärber-koolimaja, Pleskava linnamägi ja Rikava katoliku kirik. Kohaliku kaitse all on Reckede suguvõsa kabel, Kaļvi keskaegne kalmistu ja Rikava mõisa mõisavalitseja maja ning park.
Loodus
Vald asub Ida-Läti madalikul. Kõrgeim koht asub Pļuskova külas (130,3 meetrit). Suuremad jõed on Rēzekne jõgi ja selle lisajõed Malta ning Liužonka. Järvi vallas pole, osaliselt jääb sinna Nagļi veehoidla. Loodusvaradest esineb seal savi ja kruusa.
Looduskaitse all on Uguļova künnapuu, Sofija tamm, Saule pärn, Kolmainsuse nime kandev saar, saar nimega Riks ja Rikava kalmistu mänd.
Asustus
Aastal 2011 elas vallas 500 lätlast, 277 venelast, 5 valgevenelast, 2 ukrainlast ja 2 poolakat.
Valla keskus Rikava on staatusega lielciems ja aastal 2022 oli seal 287 elanikku. Teine sama staatusega küla on Piliskolns 36 elanikuga aastal 2022. Ülejäänud külad on staatusega skrajciems: Asnīnes 22 elanikuga aastal 2022, Babrovka 4 elanikuga aastal 2022, Baļtina 31 elanikuga aastal 2022, Dagumnīki 7 elanikuga aastal 2022, Dzipšļi, Jaunrikova 16 elanikuga aastal 2022, Joksti 7 elanikuga aastal 2022, Kaļvi 18 elanikuga aastal 2022, Kolnasāta 18 elanikuga aastal 2022, Kūrpinīki 11 elanikuga aastal 2022, Liuzi 21 elanikuga aastal 2022, Makuži 6 elanikuga aastal 2022, Medinski 21 elanikuga aastal 2022, Mihalki 26 elanikuga aastal 2022, Murāni 20 elanikuga aastal 2022, Osnīši 3 elanikuga aastal 2022, Piertnīki 13 elanikuga aastal 2022, Pļuskova 23 elanikuga aastal 2022, Putni 3 elanikuga aastal 2022, Sameņi 14 elanikuga aastal 2022, Skujaunīki 11 elanikuga aastal 2022, Solaviersi, Žagatnes 6 elanikuga aastal 2022 ja Uguļova 12 elanikuga aastal 2022.
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Zoe Porphyrogennete
Lapsepõlv ja noorus
Zoe sündis umbes 978. aastal. Ta oli Konstantinos VIII ja Helena teine tütar. Zoe oli Porphyrogennete ehk "purpuris sündinud". Nii kutsuti valitsevale keisrile sündinud lapsi. Tal oli vanem õde Eudokia, kes elas terve elu nunnana, ning noorem õde Theodora. Tema isa sai kaasvalitsejaks kaheaastasena 962. aastal. Tema vend Basileios II ei lubanud Konstantinose ühelgi kolmest tütrest abielluda ühegi Bütsantsi aadlikuga, sest see oleks andnud neile õiguse troonile pürgida. vasakul|pisi|Basileios II ja Konstantinos VIII vasakul|pisi|Keiser Otto III Keiserliku printsessina peeti Zoed sobilikuks pruudiks Püha Rooma keisri Otto III jaoks. 1001. aastal saadeti Bütsantsi saatkond, kes pidi valima keiser Basileiose kolme vennatütre seast sobiliku pruudi Otto III. Vanemat tütart Eudokiat moonutasid rõugearmid ning noorim Theodora oli liiga tavaline, seetõttu valiti välja keskmine, 23-aastane atraktiivne Zoe, millega nõustus ka keiser Basileios. 1002. aasta jaanuaris asuti teele, kuid enne kohale jõudmist saadi teada, et keiser Otto III suri 23. jaanuaril 1002 ning seetõttu oli Zoe sunnitud tagasi pöörduma. See abielu oleks võinud viia Lääne ja Ida ühendamiseni.
Basileios II surma järel sai troonile Zoe isa Konstantinos VIII. Ta valitses 15. detsembrist 1025 kuni 11. novembrini 1028, valitsedes vaid kolm aastat. Zoel tekkis 1028. aastal taas võimalus abielluda. Konstantinoopolisse jõudis Püha Rooma keisririigi saadikud abieluettepanekuga. Konstantinos VIII ja Zoe lükkasid pakkumise tagasi, kui selgus, et pakutud peigmees, Konrad II poeg Heinrich III oli vaid 10-aastane (Zoe oli siis juba 50-aastane).
Konstantinos VIII haigestus 1028. aasta novembris. Tal polnud meessoost järeltulijat, mistõttu otsustas ta ühe oma tütardest panna mehele, kellest saab seejärel troonipärija. Esimene potentsiaalne kandidaat oli Antiookia linnaülem Konstantinos Dalassenos, kuid tema ei sobinud. Tema pealinna jõudmine oleks võtnud liiga kaua aega ning õukondlased eelistasid nõrka valitsejat. Seetõttu langes valik 60-aastasele Konstantinoopoli linnaülemale Romanos Argyrosele. Vanim tütar Eudokia langes valikust välja, sest ta oli hakanud nunnaks. Theodora ei nõustunud. Ühe variandi järgi ei soovinud ta kiiruga abielluda, kuid tõenäolisemalt häiris teda asjaolu, et Romanos oli juba abielus. Seetõttu jäi üle Zoe, kes oli sellel ajal umbes 50-aastane. Mitte midagi aimav Romanos kutsuti haige keisri Konstantinose juurde, kes tegi talle teatavaks, et ta pannakse Zoega paari. Võib vaid oletada, kui ootamatu ja jahmatav oi see ettepanek Romanosele. Kõigele lisaks oli linnaülem veel ka abielus, ja seega oli ta vastuse andmisega täielikus kimbatuses. Siis aga, nähes Romanose kõhklusi, olevat keiser pakkunud talle valikut: kas Zoe käsi või sandistamine. Sellises väljapääsmatus olukorras olevat Romanost väidetavalt aidanud tema enese naine, kes meest päästes ja ennast ohverdades lahkus vabatahtlikult kloostrisse, kus ta peatselt ka suri.
Zoe ja Romanose pulmad toimusid 1028. aasta 12. või 10. novembril keiserlikus kabelis. Konstantinos VIII suri kas sellele pidulikule sündmusele järgneval või ülejärgmisel päeval. Sellega lõppes Makedoonia dünastia meesliin. Värskelt abiellunud istusid kohe troonile.
Romanos III abikaasana
pisi|Romanos III Romanos III hakkas kohe valitsemisaja alguses oma võimu kindlustama eri vahenditega, kuid see jäi ka ainsaks keisri järjekindlaks ettevõtmiseks. Ajaloolane Michael Psellos kirjeldab teda kui unistustes hõljuva mehena. Ta äpardus nii filosoofias ja teaduses, sõjakunstis kui ka ehitustegevuses. Kõik tema ettevõtmised nõudsid palju raha, mistõttu tuli keisril sisse sead uued maksud. Need aga suurendasid keisri populaarsuse langust, mis sai alguse peale sõjalisi kaotusi araablaste vastu.
Romanosele ei jäänud märkamata rahva meelemuutus ja ta süüdistas mitmeid õukondlasi vandenõust osavõtus. Nende seas oli ka tema naise õde Theodora, keda sunniti lahkuma kloostrisse. Selles olu suur osa keisrinna Zoel. Õed ei saanud omavahel läbi, pigem kirjeldab nende suhet sõna vihkamine. Zoe veenis oma abikaasat panema Theodora järele nuhkima ühe spiooni. Peagi süüdistati Theodorat trooni hõivamise plaanis, esialgu koos Bulgaaria viimase tsaari Ivan Vladislavi poja Presianiga 1030. aastal. Hiljem ka Sirmiumi linnaülema Konstantinos Diogenesega 1031. aastal. Nii saadeti Theodora Petrioni kloostrisse. Hiljem Zoe külastas teda ning sundis teda andma usutõotusi.
Zoe kinnisideeks oli Makedoonia dünastia jätkamine. Keiserlik paar proovis kohe pärast abiellumist järglasi saada, kuid 50-aastasel Zoel ei õnnestunud rasestuda. Zoe proovis kasutada igasuguseid maagilisi amulette ja jooke, kuid tuluta. See muutis abielupaari suhted külmemaks. Peagi keeldus Romanos temaga abieluvoodit jagama ning ta piiras naise kulutusi ja pööras talle üleüldiselt vähem tähelepanu.
Keisrinna oli selle peale väga vihane ja pettunud. Ta leidis endale 1033. aastal kauni noore, kuid madalat päritolu armukese, kelleks oli õukonnas tähtsal positsioonil oleva eunuhhi vend Michael. Keisrinna uhkeldas oma väljavalituga avalikult ning uus armulugu sai üsna pea teatavaks kogu õukonnale, üksnes keiser keeldus seda uskumast. Ajaloolane Psellos ei välista võimalust, et Romanos võis ikkagi olla oma naise kirest teadlik ja vaid teeskles teadmatust, pidades paremaks, et naisel on pigem üks kindel kui palju erinevaid kallimaid.
1033. aasta suvel Romanose tervis halvenes. Levinud arvamuse järgi oli selle põhjuseks oli pikaajalise toimega mürk, millega Zoe ja ta armuke keisrit salaja toitsid. Järgmise aasta kevadeks püsis keiser juba vaevu jalul ja nägi kaasaegsete kirjeldusel jube välja. Vaatamata sellele osales ta vapralt kõigil tseremooniatel. 1034. aasta 11. aprillil, enne järjekordset ametlikku etteastet, olevat keiser avaldanud soovi kümmelda basseinis. Vees aga hakkas tal paha. Kasutades tekkinud segadust, üritas üks vandeseltslastest päästmise asemel hoopis keisrit uputada, kuid see katse ebaõnnestus. Kui keiser lõpuks veest välja tõmmati, oli ta aga läbielatust sügavas šokis ja kõnevõimetu. 11. sajandi ajaloolane Johannes Scylitzes kirjutab, et Romanos uputati Michaeli käsul. 12. sajandi ajaloolase Edessa Matteose aruande järgi mürgitas Zoe Romanose. Romanos III suri samal päeval, 11. aprillil 1034.
Lahkunud keisri kehal olid nii ilmsed vägivalla märgid, et patriarh nõudis toimunu kohta selgitust, ning üksnes suur kogus kulda olevat aidanud patriarhi maha rahustada. Psellos igatahes kirjutab lahkunu kohta: "Puusärgis oli teda võimatu ära tunda. Ja kui keegi ka valas pisara, siis vaid seetõttu, et keiser nägi nii jube välja."
Michael IV abikaasana
pisi|Keiser Michael IV Zoe abiellus Michaeliga juba samal päeval, kui Romanos III suri, ehk 11. aprillil 1034. 12. aprillil kutsuti patriarh Alexios I kroonima uut keisrit. Algul patriarh küll keeldus, kuid 23 kilogrammi kulda aitasid muuta mehe meelt. Ta kroonis Michaeli uueks roomlaste keisriks, kes valitses Michael IV kuni surmani 1041. aastal.
Abielludes esimest korda 1028. aastal oli Zoe ligikaudu viiskümmend aastat vana. Michael sündis aga millalgi 1005.–1010. aastal, seega oli ta oma abikaasast veerand sajandit noorem.
Zoe uskus, et Michaelist saab parem abikaasa, kui oli Romanos, kuid ta eksis. MIichael kartis, et naine pöördub tema vastu nii, nagu ta oli teinud oma endise mehega. Seega otsustas ta jätta Zoe poliitikast ja juhtimisest kõrvale. Ta andis kogu võimu vennale, eunuhh Johannes Orphanotrophosele. Keisrinna suleti pallee gynaeceumi (naiste ruumid), kus teda hoiti tugeva järelevalve all. Rahulolematu keisrinna pidas vandenõu Johannese vastu, kuid sellest ei tulnud midagi välja.
Michae Psellos kirjutas keisri kohta, et temast oleks võinud saada suurim valitseja, kuid võimu andmine vennale teki sellele lõpu, sest algas ulatuslik riigiröövimine võimu tipus. Keiser pani teistelegi kõrgetele kohtadele oma vendi ja teisi sugulasi. See kasvatas rahva viha võimulolijate vastu. Michael oli halva tervisega, ta põdes langetõbe ja vesitõbe. Ta oli ka väga usklik inimene, mistõttu loobus ta intiimsest kooselust Zoega ning saatis linna lõbunaised kloostritesse. 1041. aastaks oli selge, et Michaelil pole enam kaua valitseda jäänud. Johannes Orphanotrophos, tahtes võimu kindlalt oma kätes säilitada, sundis Zoed adopteerima Michael IV õepoega Michaeli. Michael IV suri 1041. aasta 10. detsembril. Samal päeval enne surma lasi ta end mungaks pühitseda. Ta keeldus viimse hetkeni nägemast oma naist, kes palus, et tal lubataks oma abikaasat viimast korda külastada. Keisriks krooniti Michael V.
Keiser Michael V
pisi|Michael V Tagasihoidlik Michael V muutus keisriks saades ainuvalitsejast türanniks. Üks esimesi samme oli tal oma onu Johannese tagandamine kõikidest ametitest. Tema asemel tõusis esile keisri teine onu – Konstantinos. Sellega algas veel suurem riigiröövimine võimu tipus. Psellose järgi olevat Michaeli rõhunud kohustuslik tänulikkus keisrinna Zoele, kelle tõttu ta võimule sai. Ta olevat Psellose järgi öelnud, et selle pärast, et kunagi nimetas Zoed valitsejannaks, on ta nõus endal keele ära hammustama ja välja sülitama. Michael V abiga võimu tippu jõudnud inimesed olid talle väga tänulikud ning korraldasid eienevaid vastuvõtte. Keisrile tundus seetõttu, et rahvas on temaga rahul. See andis talle julgust, et kõrvaldada võimu juurest oma kasuema Zoe. Kuigi ta oli lubanud Zoele teda austada, pagendas ta hoopis 19. aprillil 1042 keisrinna Prinkipose saarel (tänapäeva Büyükada) Marmara merel asuvasse kloostrisse, süüdistades teda keisri mõrvakatses. Ta pühitseti sunniviisiliselt nunnaks. Selline käitumine seadusliku Makeoonia dünastia pärijaga põhjustas Konstantinoopolis rahva ülestõusu. Tänavatel olevat kostnud hüüded: "Ei taha Michaeli keisriks! Tahame emakest-keisrinnat!" Ning siis juba ähvardavalt: "Purustame Michaeli luud!" Olukord muutus niivõrd ärevaks ja ohtlikuks, et linnapeal-eparhil õnnestus vaevu kivirahe eest katedraali põgeneda. Peatselt kasvasid rahutused niisuguseks mässuks, millist Konstantinoopol polnud juba sajandeid näinud. Ja Michael oma käitumisega tõukas tormilainet tagant. Nende sündmuste pealtnägija Psellos kirjutab: "Keiser andus samal ajal naudingutele ja oli üleolev kõigi suhtes." Tundes õhus ohu märke, hakati ka õukonnas algul sosistama ja siis juba varjamatult rääkima vaesest tagandatud keisrinnast.
Selleks ajaks ei nõudnud Michaeli tagandamist mitte ainult suurem osa rahvast, vaid isegi patriarh. Ta nõudis keisri ilmajätmist võimust ning kroonis 19. aprillil kloostrist tagasi toodud Konstantinos VIII tütre Zoe õe Theodora. Enne seda oli käinud delegatsioon kloostris Theodorat veenmas, et temast saaks õe kõrval keisrinna. Usule pühendunud Theodora keeldus, kuid ta viidi jõuga pealinna.
Kuid palees viibiv Michael ei võtnud midagi ette. Ikka veel ei pidanud ta väljas toimuvat sedavõrd oluliseks, et lasta ennast sellest häirida. Kui ta lõpuks aru sai, et asi on tõsine, ei suutnud ta ikkagi midagi otsustada. Lõpuks jäigi Michael omaenese palees lõksu. Ainsana tuli keisrile appi tema lemmikonu Konstantinos, kes üritas organiseerida palee kaitsmist. Hoonesse jäänud õukondlastele jagati relvad ning kiiruga anti korraldus tuua Zoe pagendusest tagasi. Selle sammuga loodeti rahvas maha rahustada ja panna mässule punkt. Pärast Zoe saabumist 20. aprillil otsustas Michael näidata teda kohe rahvale, milleks endine keisrinna viidi hoone kõige kõrgemale kohale, kust ta oleks hästi näha. Kuid Michael tegi veel ühe, ja nüüd juba saatusliku vea. Ta nõudis kõigepealt, et Zoe jääks ka pärast mässajate maharahustamist edasi nunnaks, mida endine keisrinna ka lubas. Nii nägigi palee juurde kogunenud rahvas oma pettumuseks Zoed mitte valitsejannale määratud purpuris, vaid nunnarüüs. See pilt aga mõjus mässulistele nagu õli tulle valamine.
Kui keiser ja tema onu mõistsid, et Zoe demonstreerimine rahvale on lõppenud oodatule vastupidise tulemusega, põgenesid nad paleest ja varjusid ühte kloostrisse. See aga ei suutnud neid päästa. Theodora käsul toodi nii Michael kui ka Konstantinos sealt välja, torgati pimedaks ja saadeti pagendusse, kus Michael V 1042. aastal ka suri.
Zoe ja Theodora krooniti koos 21. aprillil Bütsantsi valitsejateks.
Zoe ja Theodora ainuvalitsemine
pisi|Zoe ja Theodora Michael V kukutasid troonilt tema tädid Zoe ja Theodora, kellest kujunesidki viimased Makedoonia dünastia esindajad. Kaasaegsed märkisid, et õed olid iseloomult täiesti erinevad ega sallinud teineteist.
Theodora oli Zoest tunduvalt pikem. Ta oli tasakaalukas ja kitsi ning ei suutnud taluda õe moraalitust. Lisaks olevat Theodoral olnud niivõrd halb iseloom, et temaga suutsid kuidagimoodi läbi saada vaid õukonna eunuhhid. Tundes teineteise vastu vaid antipaatiat, ei saanudki õed moodustada ühtset tandemit valitsemiseks ja nende võimulolek kestis vaid veidi alla kahe kuu. pisi|Õde Theodora Porphyrogennete Zoe võttis kohe võimu ning üritas Theodorat kloostrisse tagasi saata, kuid senat ja rahvas nõudsid, et õed koos valitseks. Zoe esimeseks ülesandeks valitsejannana oligi Michael V-ga tegelemine. Zoe oleks tahtnud oma lapsendatud pojale armu anda ja ta vabastada, kuid Theodora keeldus sellest vankumatult. Theodora oli ka see, kes andis käsu Michael pimedaks torgata ja kloostrisse saata.
Ametlikult oli Zoe vanemkeisrinna ja tema troon asus kõigil avalikel puhkudel Theodorast pisut eespool. Tegelikult oli aga Theodora juhtiv jõud nende koosvalitsemises. Õed asusid impeeriumi haldama, keskendudes avalike ametite müügi ohjeldamisele ja õigusemõistmisele. Psellose hinnangul oli nende ühisvalitsemine täielik läbikukkumine. Samas väitis Johannes Scylitzes, et õed olid väga kohusetundlikud eelmiste keisrite ajal kuritarvitamiste heastamisel.