cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hing
Vana-Egiptuse kultuur
Keskmise Kuningriigi ajal (2055–1650 eKr) märkis hinge ba (linnukujuline hieroglüüf – hingelind) ja seda mõisteti inimese isikliku elujõuna, mis eraldus temast keha surres. Vana-Kuningriigi ajal oli Ba vaid vaaraol ning seda peeti erilise võimu sümboliks. Nende arusaama järgi olid Ba’d tegelikult taevased olendid, kes elasid küll ise põhjapoolses piirkonnas (Qebehu) kuid säilitasid seejuures püsiva sideme kehaga ka peale selle surma (s.t muumiaga).
Kolmas hinge vorm Ach (valgusevaim, tuletatud sõnast „valguse sära“) ilmus alles peale inimese surma. Seda jumalikku eluvormi oli võimalik omandada vaid maagiliste rituaalide ja erilise pühendumise läbi. Protsessi kuulusid haual tehtud riitused ja hauakambri seintele kirjutatud tekstid, mida surnu pidi kordama. Looet, et jumalad Ra ja Osiris aitavad kaasa sellele muundumisprotsessile. Usuti, et Ach võib kummitusena ilmuda inimeste maailma ja mõjutada inimeste elu nii head tegeval kui ka kahjustaval viisil.
Mesopotaamia kultuur
pisi|Savitahvel Gilgameši eeposega kiilkirjas Mesopotaamia kultuurile panid aluse sumerid, kuid selle võtsid üle ja kandsid veel mitu tuhat aastat edasi semiidi rahvad (Akad, Babüloonia, Foiniikia). Ja kuigi sumeritest on jäänud järele miljoneid täiskirjutatud savitahvleid (valdavalt kaubandustehingud jms teave), pole sealt leitud midagi, mida saaks seostada hinge kultusega. Kasutusel oli mõiste napischtu (elu, elujõud), mis märkis elavat olendit, kuid see hävis koos keha surmaga. Sumeri Gilgameši eepos kirjeldas „maad, kust ei saa tagasi tulla“ (kur-nu-gi-a) ja seal olevaid vaime (utukku) ning nende olukorda, mis sõltus surnute tegudest, surmaviisist, nende laste arvust ning elavate sugulaste hoolitsusest (s. toidu ja jookide pakkumine).
Semiidi rahvaste jaoks oli suureks probleemiks pahatahtlikud hinged (etimmu) ja deemonid, kes kahjustasid inimeste toimetulekut ja põhjustasid õnnetusi. Tunti ka kaitsevaime, mille kontseptsioon sarnanes põlisrahvaste välishingega. Atraḫasi eeposes (u 1800 eKr) räägitakse kummitusest, mis sündis seni surnud inimese veres elanud jumalikust substantsist (ṭēmu), mis tema elu ajal kandis mõistust.
Iraani kultuur
Ida-Iraani avesta keeles on mitmeid sõnu, mida saab seostada hinge mõistega. Sõna uši märkis algselt kõrva, kuid kandis ka tähendust kuula ja mõistma. Elava kehaga oli seotud eluhing (ahu või uštana), väljastpoolt toetas inimest intellektuaalne hingehaldjas (urvan, manah), mõistust toitev selgeltnägija daēnā ning esivanemate kaitsehinged fravaš 'id (ka „kõrgem mina“). Keha kui tervikut märkiv sõna kəhrp hõlmas ka hinde, viidates seega monistlikule mõtlemisele. Kui inimene suri, siis tema urvan jäi keha juurde kolmeks ööpäevaks, kuni saabus daēnā’ga (ilmus ilusa tüdruku või vana nõia kujul sõltuvalt elatud elust), mille järele urvan lahkus.
Zoroastrism oli seisukohal, et eluhing uštāna seoti füüsilise kehaga ning see suri koos kehaga. Hinge probleemide asemel keskendub see usk hea ja halva (valguse ja pimeduse) vahelisele võitlusele.
Baháʼí usu esindajad leiavad, et „hing on Jumala and, taevane kalliskivi, mille olemust ei suuda keegi mõista, kuid kes on saadetud meid õpetama vaimu saladusi“. Bahá'u'lláh õpetuse järgi on hing surematu, inimese eksistents algab maisest elust ja tema elu mõtteks on vaimne areng, püüdlemine Jumala poole ja vabanemine materiaalse maailma kammitsatest.
Juudi kultuur
Heebrea keeles märgib keha elustavat jõudu sõna nefesch (נפש), neschama või piibli keeles oh (רוח), kuid neid kasutatakse kõigi elusolendite puhul ühtemoodi. Hingeõhku, mille Jumal puhus põrmust valmistatud Aadama ninasse märgitis sõnaga neschama. Ja kui inimene sureb, siis lahkub see tema kehast. Elujõu kandjaks peavad juudid verd. pisi|Heebreakeelne Piibel (Tanakh) rullraamatu vormis Sõna ru’ach märgib samaaegselt nii hinge, tuult, vaimu ja südant, kaudselt ka elujõudu, intellektuaalsete võimete ja tunnete asukohta, tahet ja otsuseid ning kõige laiemas mõttes kogu inimest.
Hellenismi ajal said juudid teadlikuks surematuse kontseptsioonist, kuid mõned autorid seostasid seda füüsilise keha ja teised kehast eraldunud hinge ülestõusmisega. Teise templi ajal jagunesid rabiini teoloogid kahte voolu. Ühed sidusid hinge inimese ja eluga, teised hakkasid hinge käsitlema iseseisva olendina, mis eksisteerib füüsilisest kehast sõltumatuna. Variserid uskusid hinge ülestõusmisse, saduserid eitasid surematust ja ülestõusmist. Aleksandria filosoof Philon uskus, et hing on põhimõtteliselt küll surematu, kuid surematus saab osaks vaid vooruslikele ja halvasti elanud inimeste hinged hävitatakse.
Keskaja juudi filosoofias (Saadja ben Josef Gaon, Isaak Iisrael), 9. ja 10. sajandil domineerisid Platoni ideed, millele Saadja lisas usu ülestõusmisse. 11. ja 12. sajandi juudi uusplatonistid (Saalomon ibn Gabirol (Avicebron), Bachja ben Josef ibn Paquda, Aabrahami baar Chijja ja Abraham ben Meir ibn Ezra) propageerisid surematuse kontseptsiooni. Surematuse kontseptsiooni probleemiks 12. sajandi juudi filosoof Abraham ibn Daud uskus et hing sünnib koos kehaga ning jätkab eksistentsi ka peale selle surma. Maimonides taas eristas sünnipärast surelikku hinge ja väljastpoolt tulevat ratsionaalset hinge, mis keha surma üle elas ning sulandus jumalikku aktiivsesse intellekti.
Alates 12. sajandist õpetas Kabala koolkond nii hinge olemasolu kui ka selle rändamist ühest elust teise. Algselt kogunesid nad kõik ühte kohta, mida kutsuti guf’iks, hingede paika, kus ootasid kehasse sisenemist. Kuna inimesi sünnib kogu aeg, tühjeneb guf aja jooksul ning kui see täielikult tühjendab, siis lõpeb ka ajalugu guwill.
Araabia ja islami kultuur
Varases araabia luules märgiti sõnaga nafi (نفس) inimest või mina, harvemini inimhinge kuid siis peeti silmas soovimatuid tundeid, mida tuleb vaos hoida. Kasutati ka sõna rūḥ, mis algselt märkis hinge või tuult, hiljem „õhku, mille Jumal hingas Aadamasse“, s.t eluhinge. pisi|Miniatuur Avicennast Koraanis on väljend: Ar-rūḥ – eluhing on Jumala oma. Sõna rūḥin’iga märgitakse erilist tunnetuslikku omadust, mille Jumal kingib valitud olenditele (jumalikele käskjalgadele). Umaijaadide dünastia (661–750) ajal märkis rūḥ hinge-tuuma, mis une ajal inimkehast lahkub.
Moslemi filosoofid al-Kindī († 873), al-Fārābī († 950) ja Avicenna († 1037) võtsid üle Aristotelese hingeõpetuse, kuid olid mõjutatud ka uusplatonistlikust metafüüsikast. Nende käsitluses oli hing seotud mõistusega ning see oli surematu. (233s) Pärsia filosoof Rhazes († 925) käsitluses tuli hing vaimumaailmast, et kogeda materiaalset elu ja õppida kogemustest, et siis taas lahkuda talumatust keskkonnast. (234s) Islami teoloog al-Ghazālī († 1111) pidas hinge mittemateriaalseks, vaimseks aineks, millel on teadmised ja taju. Kõik need kontseptsioonid ei jäänud islamis siiski püsima.
Domineeriva positsiooni saavutas kontseptsioon, mille sõnastas teoloog al-Qaiyim († 1350) oma hinge käsitlevas raamatus Kitāb ar-rūḥ. Ta väitis, et hing pole oluline ja kuigi see koosneb erilisest materiaalsest ainest, pole tal mingit seost inimese füüsilise kehaga.
Antiikkreeka kultuur
Vana-Kreeka nimisõna psychḗ (hing) – tuleneb tegusõnast psychein (hingama, puhuma) ja kandis algselt tähendust elus, kuid selle füüsilist asukohta algselt ei kirjeldata. Kujutavas kunstis on psychḗ’t kujutatud algul linnutiibadega ja hiljem liblikatiibadega olendina. Rooma ajal esines ka nahkhiire tiibadega kujutisi. pisi|Amor ja Psyhe William-Adolphe Bouguereau maalil 7. saj. eKr Homerose eepostes Ilias ja Odüsseia eraldub hing surevast kehast ja läheb allilma. Ta kasutab ka sõna eidōlon (pilt, siluett), millega märkis surnu (Odyssuse sõbra Patrokluse) hinge. Homeros kasutas veel sõna thymós, mis asus rinnus või diafragmas ning märkis emotsionaalsete impulsside allikat. See kasvas või kahanes vastavalt inimese elu jooksul toimunud sündmustele ning hävis keha surres. Psychḗ oli Homerose käsitluses külm ja arvestav ning sellest rääkis ta vaid eluohtlikus olukorras. Thymós oli taas kuum ning seotud emotsioonidega. Lisaks oli veel nóos, mis asus rinnus kuid selle roll jääb ebaselgeks.
6. sajandi eKr kirjanduses laienes psychḗ tähendus ja hakkas hõlmama thymós’t. Luuletaja Anacreoni käsitluses olid erootilised aistingud seotud sellega, sel ajal kui Pindari jaoks oli see moraalsete väärtuste kandja. Filosoofilis-religioossete liikumiste esindajad nagu orfistid ja Pytagorase õpetustete järgijad pidasid hinge surematuks ja hingede rännet võimalikuks. Kuid enne uuestisündi tuli heastada elu jooksul toimepandud kuriteod. Alles seejärel võis hing pääseda jumala maailma ning võib-olla isegi taastada oma algse – jumaliku olemuse. Herakleitos kirjeldas hinge kahte vastandlikku omadust: kuiva ja vesist. Kuiva kirjeldas ta tulise ja mõistuslikuna, joobes muutub see märjaks ja kaotab mõistmisvõime või sureb koguni. See vastandite võitlus on osa loomulikust arenguprotsesist.
5. sajandil eKr pidas Anaxagoras liikumise põhjustajaks ja protsesside suunajaks vaimu (nous), mis tema kirjelduse järgi oli kõige peenem ja puhtam substants. Empedocles seostas psychḗ’t nelja elemendiga füüsilises maailmas ja omistas surematuse hoopiski jumalikule olevusele, mille nimi on daimōn. Materjalist Demokritos arvas samas, et hing moodustub sfäärilistest hingeaatomitest, mis eristuvad teistest väiksuse, kuju ja liikuvusega õhus. Kuna surres hingamine ja ainevahetus lõpeb, siis kaob ka hing ning mingi hinge surematus pole võimalik. Sokrates väljendab muret hinge pärast (epiméleia tēs psychēs), mille heaolu seosta ta võimega mõista tõde.
Platon (428–348 eKr) esindab dualistlikku maailmavaadet, eristades füüsilist keha ja kehatut hinge. Viimast pidas ta surematuks inimese olemuseks – selleks, mis otsustab ja määrab inimese käitumise. Ta väitis, et hing on võimeline õppima ja mõtlema ning see jätkab eksistentsi järgnevates kehastumistes (metempsychosis). Kuid kurjus kahjustab hinge. Platon jagas hinge kolmeks:
Need kolm osa peavad tegutsema koostöös ja säilitama kooskõla, kuid logos peab teisi valitsema. Samal põhimõttel tuli organiseerida ka ühiskond iseseisvateks klassideks. Kuna Platon pidas liikumist hingestatuse tunnuseks, siis omistas ta selle olemasolu ka loomadele ja kogu universumile, kusjuures see loodud mõistusliku demiurgi poolt, Hinge kirjeldas Platon tiivulise olendina.
Aristotelese (384–322 eKr) monistlik hingeõpetus on kirjas teoses „Hing“ (lad. De Anima). Ta määratleb hinge kui „esimest entelehhiat“ (teokstehtud) ning kirjeldab seda „orgaanilisena“. Tema arusaama järgi ei saa hing eksisteerida kehast sõltumatuna, põhihinge ülesanne on hoida organismi koos ja vältida selle lagunemist, s.t ta kontrollib kõiki eluprotsesse kehas soojusenergia kaudu. Hing paljuneb ja see antakse järeltulijatele edasi seemne kaudu. Hing sureb koos füüsilise kehaga.
Mõtlemisvõime eest (lad. intellectus possibilis) vastutab meel (nous), mis tuleb väljastpoolt ja tekitab inimorganismis mõtlemisvõime – seega inimese mõistus (noētikḗ psychḗ) on loodud. Mõtlemiseks vajaliku saab ta sensoorsetest tajudest, mis abstraheeritakse tunneteks, mis on meelehinge nähtused (kr. aisthētikón, lad. anima sensitiva). Inimese surres tema hävimatu meel lahkub koos tema mõistuses sisalduvaga.
Annotatsioon
Annotatsioon (ladina sõnast annotatio 'kirjalik märkus, ülestähendus'; ebasoovitatav termin abstrakt ) on raamatu, artikli või muu kirjutise lühike tutvustus, mis mõnikord annab ka hinnangu.
Annotatsioon käib sageli kirjutisega kaasas (näiteks sisaldub raamatus või on lisatud artiklile). See esineb ka bibliograafiates, mida sellisel juhul nimetatakse annoteeritud bibliograafiateks. Annotatsioone on kirjutatud ka kataloogikaartidele.
Hing
Antiikkreeka kultuur
4. sajandil eKr asutati Stoa filosoofiakool, mis hakkas arendama hinge materialistlikku kontseptsiooni. Selle aluseks sai kooli kolmanda juhataja Soloi Chrysippose õpetus, mis oli kooli asutaja Kitioni Zenoni õpetuse edasiarendus. Stoikud pidasid hinge füüsiliseks, tulelaadsest peenmateeriast (pneuma) moodustunud olendiks. Hing on nii inimesel kui ka loomadel ning see moodustub loote arengu perioodil ning täidab kogu keha, luues sellele identiteedi. Keha surres hing eraldub, ning kuna tema substants on kerge, siis hõljub minema lahustudes ajapikku keskkonnas. Inimese mõistusliku tegevust valitsevat hinge osa (hēgemonikón), mis asus südames ning haldas tundeid ja vaimset tegevust. See võttis vastu, tõlgendas ja salvestas kõik muljed. Hēgemonikón’ile allus viis meelt, keeleoskus ja paljunemisvõime ning ta hoidis enesetaju.
Paleoproterosoikum
Paleoproterosoikum on geokronoloogiline üksus (aegkond). Paleoproterosoikum vastab ajavahemikule 2500...1600 miljonit aastat tagasi (2,5...1,6 miljardit aastat tagasi).
Hing
Antiikkreeka kultuur
Epikuros (342–271 eKr) asutas Lesbosel materialistliku filosoofiakooli, kuid viis selle siis Ateenasse, kus seda hakati nimetama Uueks Akadeemiaks, mis levitas „aiafilosoofiat“. Ta väitis, et hing on moodustunud õhu-tule-taolisest peenmateeriast, erilistest eriti väikestest ja liikuvatest, siledate ja ümmarguste aatomite segust. Kuna need aatomid kannavad endas päritoluobjekti struktuuri, siis võimaldab see meeleelunditel luua muljeid ja tajuda keskkonda. Hing asus tema õpetuse järgi rinnus. Füüsilise keha surres hinge moodustanud aatomid hajuvad ja see lõpetab eksistentsi.
Keskmine platonism levis ajavahemikul 90 eKr – 3 sajand pKr. Antiochos Askalonist loobus Uue Akadeemia skeptitsismist ning pöördusid tagasi Platoni õpetuste juurde, keskendudes hingeõpetusele kui ka kosmoloogiale. Ta pidas maailmahinge valitseva reaalsuse hierarhilises struktuuris kolmandaks kõrgeimaks hüpostaasiks ning kuna see hõlmab kõiki üksikuid hingi siis võib väita, et Universum on elusolend, mis on moodustunud kõikide hingede ühendusest. Kuna ta arvas veel, et hing pärineb jumalikust vaimumaailmast, on surematu ja rändab ühest elust teise, siis omandas ta religioosse mõõtme ning konkureeris varakristlike õpetustega.
Uusplatonism tekkis 3. sajandil pKr ning sellele panid aluse Plotinos ja Ammonios Sakkas. Nad väitsid, et inimeste ja loomade hinged on sarnased ning jumalatega võrdsed. Kuid inimhing eristus loomade omast siiski sellega, et ta oli pidavas ühenduses vaimumaailmaga. Plotinuse õpetust vastustasid Iamblichos, Porphyrios ja Proklos, kes leidsid kehas kogetava ebaõnne olevat vastuolus vaimumaailma ühendusega.
Gnostikud
pisi|Gnostikute lõvi pea ja mao kehaga jumalus (Yaldabaoth, Jaffe), kes lõi inimese Gnostikud eristasid jumalikku valgusmaailma (pleroma) ja ainelist pimeduse maailma, millest tuli põgeneda. Nende õpetuse järgi kuulus vaim (pneúma) jumalikku valgusmaailma, sel ajal kui inimesse puhutud hing (psychḗ) jäi pimeduse maailma. Kuigi nad pidasid viimast väärtusetuks, tunnistasid nad et üks ei saa eksisteerida ilma teiseta (nii nagu linnu keha ei saa lennata ilma tiibadeta). Erinevalt platonistidest otsisid nad viisi, kuidas lunastada hing ja seeläbi vabastada vaimuosakesed materiaalse maailma piinadest.
Kristlik kultuur
Kristliku kultuuri esindajad jagunesid platonistliku ja aristotelliku hingekäsitluse pooldajateks. Kreekakeelses Uues Testamendis on psychḗ kasutus ebaselge, enamasti kasutatakse seda elu tähenduses, kusjuures mõistet kasutatakse seoses kehaga ning välditakse avaldusi surmajärgse elu kohta. Justinos Märter leidis, et hing on küll loomult surematu, kuid vaid siis kui Jumal seda tahab. Assüürlane Tatian eristas surelikku hinge psychḗ, mis on ka loomadel ja inimese surematut vaimu pneuma. Ateena pühakirjas, mis käsitles surnute ülestõusmist, leiti, et hinge sidumine füüsilise kehaga on mõttetu, kui selle eksistents piirduks vaid maise eluga. pisi|Ingel abistab surev inimese hinge lahkumist. Puulõige 16. sajandist 2. sajandil kirjutas Lyoni piiskop Irenaeus, et pärast füüsilise keha surma säilitab hing, mis on seotud Jumala vaimuga, oma omadused kuid peab minema allilma (Hades), kust pääseb alles üldise ülestõusmise ajal. Ta vastustas gnostikuid ja Aleksandria Karpokratese õpetusi, kes pidasid hinge surematuks ja tunnustasid hingede rändamist.
Biomarker
Biomarker on elusorganismi teatud karakteristik (tüüpiliselt organismis leiduv molekul, nt valk või DNA lõik), mille hulk või kontsentratsioon näitab organismi füsioloogilist seisundit, sh võimaldab hinnata toksiliste ainete poolt esile kutsutud füsioloogilisi muutusi organismis.
Paleoproterosoikum
Paleoproterosoikumile eelneb Neoarhaikum ja järgneb Mesoproterosoikum.
Biomarker
Biomarkereid kasutatakse laialdaselt farmakoloogia- ja ökoloogiaeksperimentides (eriti ökotoksikoloogias). Selles valdkonnas võimaldab biomarkerite kindlakstegemine ja analüüs anda väärtuslikku informatsiooni toksilise aine biotoime kohta.
Paleoproterosoikum
Paleoproterosoikum jagatakse neljaks ajastuks:
Hing
Kristlik kultuur
3. sajandil väitis Tertullianus, et hing pole füüsiline ja seetõttu ei mõjuta ka keha surm seda. Ta väitis, et lapse hing tuleb isa seemnest välja nagu idu taimes, mistõttu pärineb iga hing Aadama hingest. Sellise päriliku hingeelu kaudu selgitas ta intellektuaalsete omaduste ja algse patu pärimist. Aleksandria Clemens eristas hinge kahte osas, millest pneuma oli valitsev mõistus (ülestõusev osa) ja psychḗ madalam emotsionaalne ja vegetatiivne osa. Lisaks kasutas ta veel stoikude skeemi, milles hing jagati kümneks osaks.(195s) Tema õpilane Origenes jagas inimese kolmeks: ihu, hing ja eluvaim, millest viimane oli mittefüüsiline (jumalik) ja teine tekib viljastumisel.
Opaal
pisi|Tuliopaal Opaal on kristallstruktuurita hüdraatunud ränidioksiid.
Paleoproterosoikum
Paleoprotesoikumis algas tänapäevaste ürgmandrite teke. Mandritompude liitumise tulemusena tekkis Columbia hiidmanner. Sel ajal (Rhyac) tekkis Svekofennia (sh. eesti, Fennoskandia, mis ulatus Laadogast Californiani) maakooretomp, mis on suuremalt osalt säilinud tänapäeva, va mõningad tükkide eraldumine. Igal juhul oli selleks ajaks tekkinud elu, sest sellest ajastust pärinevad tõestatud mikroorganismide kivistised.
Biomarker
Samuti on biomarkeri mõiste muutunud eriti laialdaselt kasutatavaks meditsiini ja biokeemia valdkondades.
Hing
Kristlik kultuur
4. sajandil Lactantius oli esimene, kes selgelt ja rõhutatult esindas kreatsionismi (hing luuakse viljastumise hetkel Jumala poolt ja sisestatakse sündivasse kehasse), mille hiljem Rooma-Katoliku kirik omaks võttis.
Opaal
Opaal kuulub mineraloidide hulka.
Maailma suurim opaalide leiukoht asub Lõuna-Austraalias Coober Pedy ümbruses, kust leitakse umbes 70 protsenti maailma opaalidest.
Hing
Kristlik kultuur
5. sajandil ei suutnud Augustinus lepitada kreatsionismi ja pärispatu ideid omavahel. Tema arvates oli hing ühtne tervik, kuid eristas selles siiski kahte osa: ratsionaalne tahteline hing ja irratsionaalne osa sensoorse taju ja mäluga. pisi|Surnute hinged Hieronymus Boschi († 1516) maalil 12. sajandini domineeris platonlik hingekäsitlus, kuid enamik teolooge oli arvamusel, et hinge surematust ei saa tõestada, mistõttu tuleb lähtuda Piibli ilmutusest. See positsioon hakkas murduma alles pärast Jacobus Veneticuse tõlget Aristotelese õpetusest „De Anima“ (Hingest), mille ladinakeelne tõlge sai laiemalt tuntuks alles 13. sajandil. Sellest sai koos moslemist Averroes'i kommentaaridega sai ülikoolide põhiõpik.
Biomarker
Biomarkerid meditsiinis
Biomarkeid saab liigitada kas tervisliku seisundi alusel, mille olemasolu on võimalik biomarkeri alusel tuvastada (nt vähi biomarker, endometrioosi biomarker ) või biomarkeri täpsema rakendusliku väärtuse alusel, näiteks:
Hing
Kristlik kultuur
Järgnevatel sajanditel tekitas suurimaid probleeme Aristotelese õpetuse sidumine surematuse mõistega. Põhivaidlus keskendus küsimusele, kas hinge mateeria erineb füüsilise keha ainest. Aristotelese arusaama, et hing on füüsilise kehaga ühtne ning see tõuseb peale surma uuesti üles esindas näiteks Roger Bacon (1214–1294) ning dominikaanid Aquino Thomas'ega (1225–1274) eesotsas leidsid, et hing on keha ainus vorm (anima unica forma corporis) ja sellest sai tomismi põhiväide. Vastupidist koolkonda esindas ja frantsisklased, s.h Bonaventura (1221–1274) ja Johannes Duns Scotus (1226–1308), kes leidsid et inimeses on hingel on oma vorm (forma corporeitatis). . Süveneva lõhenemise vältimiseks kuulutas Lateraani viies kirikukogu 1513. aastal välja dogma, mille järgi inimese hing on surematu.
Martin Luther (1483–1546) vastustas seda dogmat ja kirikuisade arusaama, et hing on loodud kehast eraldi ning sellesse eraldi sisestatud, kuna sellisel juhul poleks võimalik selgitada pärispatu olemust. Ta uskus, et Jumal puhub hinge inimese sisemusest oma elustava ja kõikvõimsa sõnaga. Johann Calvin (1509–1564) esindas taas platoonilist õpetust ning kirjeldas füüsilist keha hinge vangikongina. Tema arust moodustus hing immateriaalsest surematust ainest ning tõlgendas surma, kui hinge vabastamist kehast ja selle poolt toimepandud pattudest.
Biomarker
Biomarkerid meditsiinis
Nagu iga analüütilise meetodiga, kaasneb ka biomarkerite tuvastusega teatud mõõtemääramatus ning valepositiivsete ja valenegatiivsete mõõtmistulemuste risk.
Hing
Kristlik kultuur
20. sajandi protestantlikud teoloogid eitavad hinge kui iseseisva substantsi olemasolu, seega ka selle surematust. Nende arvates tähendab seega ülestõusmine hinge ja füüsilise keha elluärkamist, mitte nende uuesti ühinemist. Seda õpetust nimetatakse „kogusurma teooriaks“ ja seda on õpetanud muuhulgas Paul Althaus (1888–1966), Karl Barth (1886–1968), Emil Brunner (1889–1966), Eberhard Jüngel (s 1934), Jürgen Moltmannand (1902–1999), Oscar Cullmann. Selle positsiooni on heaks kiitnud ka Rooma-Katoliku kirik. Näiteks kirjutas Johann Baptist Metz (1928–2019) 1964. aastal Teoloogia entsüklopeedias: "Keha reaalsus pole midagi muud kui tema tõeline hing, [...] nii nagu [...] nõel teeb augu paberisse [...] niisamuti avaldub hing inimese olemuses.“ Selle teooria kriitikud leiavad siiski, et koos ülestõusmise eitamisega kaob ka kogu ajalooline õpetus ülestõusmisest, mistõttu inimese ajaloolise järjepidevus hoidmiseks on vaja ikkagi surematut hinge.
Urantia raamat
pisi|Urantia raamat on enam kui 2000 leheküljeline teos, mis kirjeldab inimese olemust, universumi ülesehitust, planeet Maa ajalugu ja Jeesus Kristuse elukäiku Urantia raamatu järgi tekib ja areneb inimhing inimese meeles inimese isiksusliku alge ning elava jumaliku vaimu (Mõttekohandaja) koostöös. Hing kasvab kogu maise elu perioodil vastavalt tehtud otsustele ja saadud kogemustele. Kuna hing on immateriaalne, siis saab ta oma kogemused meele vahendusel ning need on subjektiivsed, s.t iga inimese hing on unikaalne ja kordumatu.
Kui inimene valib ellujäämise tee, siis tema uus morontiakeha (morontia on materiaalse ja vaimse reaalsuse vahele jääv üleminekureaalsus) moodustub hingest ja isiksusest ning väljendab nende olemust. Hing ei tee lõplikke otsuseid enne, kui inimese kehaline surm või morontiareelsusesse viimine lahutab ta ainelistest seostest inimese meelega, välja arvatud siis, kui inimmeel annab endaga koos toimivale morontiahingele oma vabal tahtel ja nõusolekul sellised volitused. Elu ajal asub surelik tahe, isiksuse võime teha otsuseid-valikuid, ainelise meele ringlustes. Inimese arenedes samastub see inimmina üha enam tekkiva hinge olemusega. Pärast keha surma ja hinge taaselustumist morontiareaalsuses samastub inimisiksus täielikult morontiaminaga.
Kui inimese arenev morontiahing täitub jumalateadvuse väärtust mõistes tõe, ilu ja headusega (armastusega), kui ta otsustab „teha taevase Isa tahtmist”, on tulemus hävimatu ning areneb läbi morontiareaalsuse edasi vaimuga ühtesulamise saamise suunas. Kui inimese arenevas hinges ei jää igavesi väärtusi ellu, inimene samastub kurjusega, siis on surelik eksistents tähenduseta ja elu ise traagiline illusioon. Mida inimene ajas alustab, selle ta igavikus kindlasti lõpule viib – kui see väärib lõpuleviimist.
Selgeltnägijad
pisi|Emanuel Swedenborgi büst Rootsi teadlane Emanuel Swedenborg (1688–1772) väitis, et tal on kontakt vaimse maailmaga ning vestluses selle esindajatega on ta tuvastanud inimese surematu hinge olemasolu. Tema väitel kasutab hing keha ajutise asupaigana füüsilises maailmas ning peale keha surma siirdub ta taas vaimumaailma.
Austria müstik Jakob Lorber (1800–1864) esines samuti „Jumala asjaajajana“. Tema edastatud teabes eristati keha, hinge ja puhast vaimu, mis elab hinges ja suunab seda. Hinge peab avanema vaimsusele ja järgima vaimu õpetusi. Füüsilise keha surma järel hing eraldub sellest ja jätkab olemasolu. Analoogset õpetusi edastas ka Sileesias elanud ja prohvetlikke sõnumeid edastanud Bertha Duddes (1891–1965).
Teosoofia ja antroposoofia
Blavatskaja nägemus oli dualistlik – ta rääkis surelikust ja surematust hingest. Viimane oli oma olemuselt jumalik (nous). Ta leidis, et hing on aheldatud kurjuse poolt füüsisesse. Tema nägemus oli mõjutatud nii budismist kui ka platonismist.
Steiner käsitluses oli inimesel füüsiline keha, hing ja vaim. Hing jagunes omakorda kolmeks osaks: tunde-, meele- ja teadvusehingeks. Tundehing tajub keskkonda ning sellest lähtuvad soovid ja tahe, mis panevad inimese liikuma. Meelehing muudab tundehingest tulevad himud ja tunded kõrgemaks emotsiooniks, nagu näiteks heatahtlikkuseks. Teadvusehing püüdleb mõtestamise läbi tõe äratundmisele. Steiner on oma hingeõpetuse aspekte selgitanud paljudes loengutes.
Spiritism ja parapsühholoogia
Kuna spiritualistid väidavad end suhtlevat surnute vaimudega, siis on elu peale elu nende maailmapildi põhieelduseks. Sõna vaim viitab surnud inimese osale, mis jätkab olemasolu peale füüsilise keha surma. Nende seisukohti tunduvad kinnitavad ka surmalähedased kogemused.
Sergei Makarov
Sergei Aleksandrovitš Makarov (vene Сергей Александрович Макаров; sündinud 19. märtsil 1973 Ljubertsõs) on Venemaa kergejõustiklane (odaviskaja).
Hing
Spiritism ja parapsühholoogia
Parapsühholoogia tõlgendab spiritualistlikke nähtusi. Tõlgendused jagunevad animistlikeks ja spiritistlikeks hüpoteesideks. Viimane tunnustab vähemalt osa hinge, vaimu või astraalkehaga toimunud kontakte tõesteks ning selgitavad seda ekstrasensoorsete tajuvormidega. Samas ei tunnustata tõeliste vaimolendite olemasolu.
Sergei Makarov
Tema isiklik rekord on 92.61 (30. juuni 2002 Sheffield)
Hing
Euroopa filosoofilised käsitlused
René Descartesi (1596–1650), prantsuse filosoof kirjeldas oma loodusfilosoofilistes ja metafüüsilistes töödes inimkeha mehaanilise masinana ning sidus hinge vaimuga (lad. Mens) jättes sellele vaid mõtlemise funktsiooni. Kehal on ruumiliselt täpselt piiritletud ulatus (res extensa), sel ajal kui hing tegutseb ekspansiivselt (res cogitans). Kuna hing moodustus puhtast, muutumatust vaimuainest, siis on ta olemuselt surematu.
Sergei Makarov
2004. aasta olümpiamängudel sai ta kolmanda koha (84.84). Olümpiakulla võitis üllatuslikult norralane Andreas Thorkildsen tulemusega 86.50.
Hing
Euroopa filosoofilised käsitlused
Nendest seisukohavõttudest arenes välja prantsuse filosoofia koolkond, mida hakati nimetama tema ladinakeelse nime järgi kartesinaismiks. See on dualistlik maailmavaade, mis tunnustab arusaama, et keha ja hing eksisteerivad üksteisest sõltumatult. Leiti, et kuna mõistuslikku rääkimis- ja käitumisvõimet ei ole võimalik selgitada loodusseadusi järgivate füüsiliste komponentide vastasmõjuga, siis eeldab see mittefüüsilise komponendi olemasolu, millele võib anda nime hing.
17. sajandi inglise Cambridge’i teoloogide (Henry Moore 1614–1687, Ralph Cudworth 1617–1688, Benjamin Whichcote 1609–1683 ja John Smith 1616–1652), arutelude keskmes oli hinge surematuse küsimus. Seejuures vastustasid nad nii hinge ja füüsise ühtsuse kontseptsiooni kui ka Descateresi elu- ja vaimsete protsesside mehaanilist seletamist. Anne Conway (1631–1679), inglise vikont mõtiskles hinge ja keha koostoime üle. Kuna hing ja keha toimivad koos (näiteks valuaistingu korral), siis eeldab see ühiste omaduste olemasolu. Ta arvas, et universumis on üks aine, millel on kaks täiesti erinevat ilmnemisvormi: materiaalne ja immateriaalne.
Sergei Makarov
Saavutused
1998 2. koht 86.96 IAAF-i World Cup (13. september Johannesburg) 2000 3. koht 88.67 Olümpiamängud Sydneys (23. september) 2002 2. koht 88.05 Euroopa meistrivõistlused (9. august München) 2002 1. koht 86.44 IAAF-i World Cup (21. september Madrid) 2003 1. koht 85.86 Euroopa Karika võistlus (22. juuni Firenze) 2003 Maailmameister 85.44 (31. august Pariis Saint-Denis) 2003 1. koht 85.66 IAAF-i World finaal (14. september Monaco) 2004 3. koht 84.84 Olümpiamängud Ateenas (28. august)
Isiklikku
Sergei Makarov on 190 cm pikk ja kaalub 102 kg. Ta on abielus Oksana Ovtšinnikovaga, kes on ka odaviskaja. Sergei kuulub Moskva Dinamo klubisse ja treenib isa Aleksandr Makarovi juhendamisel, kes 1980 Moskvas sai odaviskes tulemusega 89.64 hõbemedali.
Hing
Euroopa filosoofilised käsitlused
Immanuel Kant (1724–1804), preisi filosoof ei eitanud hinge olemasolu võimalust kuid leidis, et seda pole võimalik ei tõestada ega ka ümber lükata. Oma puhta mõistuse kriitikaga vaidlustas ta „ratsionaalse psühholoogia“ teaduslikku olemust, sest see ei arvesta otsuse langetamisel kogemust. Ta väitis, et ratsionaalne psühholoogia põhineb fraasil „Ma arvan“ ning sellest järelduste tegemiseks ei piisa. Samuti ei piisa Descartes’i enesekindlast järeldusest, millega ta kinnitas hinge olemasolu. Puhta ratsionaalsuse piires ei ole võimalik ennast tundma õppides minna kaugemale enesesuhtest, sest niipea kui hakatakse uurima hinge olekut ja omadusi, pole kogemusi arvestamata võimalik edasi liikuda. Subjekt ei saa käsitleda ennast kõrvaltvaates kui uuritavat asja, vaid hinnata üksnes selle välimust ning kui ta mõtleb endale siis jääb see puhtalt mõtteliseks spekulatsiooniks, mis ajab segi asja enese ning sellest tehtavad järeldused, mis on tehtud metafüüsikas hinge kohta. Seejuures pidas ta oluliseks empiirilist psühholoogiat, mis kirjeldab hinge olemust, kuid selles ei saa teha ontoloogilisi järeldusi hinge olemasolu kohta.
Georg Wilhelm Friedrich Hegel (1770–1831), saksa filosoof käsitles hinge mitte lõpliku asjana, vaid meele arengu seisundina. Hegel käsitles maailma materiaalsena ning arvas, et „hinge immateriaalne olemus on lihtsalt elu ideaal“. Hing väljendub kehade liikumises, mis kehastub teadvuses. Hing läbib oma arengus kolm etappi. Alguses on ta loodusega täielikult läbipõimunud – loomulik hing, mis tunneb keskkonna omadusi vahetult. Seejärel areneb sellest tundehing, mis tähendab „individuaalse meele ja keha kooseksisteerimist“. Algselt valitseb tundehinges pimedus ja subjektiivsus ning ta on passiivne, sest pole veel ennast teadvustanud. Ta saavutab edasimineku kui „abstraheerib tunnetest enese olemasolu ja kujundab seeläbi oma teadvuse“, mis ilmneb harjumuste ja käitumismudelite väljakujunemisena. Kui ta seda ei suuda, võib ta langeda vaimuhaigusse. Kolmanda etapi – tõelise hinge tunnuseks on „ego ärkamine ja abstraktsioonide üldistamine“. Ego loob nüüd eneses endast väljapoole jäävast maailmast detailse ja tervikliku peegelpildi ja määratleb selles ka enda positsiooni. Hegel väidab, et hing loob enda ideaalkujutise, mille poole inimene läbi elu püüdleb.
Wilhelm Wundti (1832–1920), saksa filosoof kirjeldas oma hingeteoorias hinge arengusüsteemina: vägi (elusus) – Körperseele (kehahing kui elujõud, mis on seotud vere ja pulsiga) – Freiseele (vabahing, mis võib kehast eralduda). Viimane jaguneb irdhingeks (magaja kehast lahkuda ning naasta võiv hing) ja siirdhingeks (uude kehasse siirduv irdhing). Hingega on seotud inimese pilk, nimi, teisik.
Saksa edasine hingefilosoofia oli tugevalt mõjutatud Friedrich Nietzsche (1844–1900) põhjapanevatest väidetest, et „vaim on elu printsiip ja hing vastandub sellele“ ning „objektiivsus on subjektiivse tahte väljendus“.
Georg Simmel (1858–1918), saksa filosoof leidis, et hing on meele vorm, mis kujundab nii loogilis-kontseptuaalse mõtlemise subjektiivset sisu kui ka inimese subjektiivse olemuse. Vaim aga teadvustab meeles selle objektiivset sisu.
Helmut Plessner (1892–1985), saksa filosoof leidis, et meel on keskkond, milles hing tegeleb organismist tulenevate vajaduste ja tungidega ning mõtteliste soovidega. Vaim taas arvestab kultuurilist komponenti, mis on moodustunud inimsuhete käigus ja kannab nende maailmavaadet. Plessner leidis, et inimene suudab ekstsentrilise positsiooni tõttu muuta oma meele sisu objektiivselt hoomatavaks, kuid hinge puhul pole võimalik kõrvaltvaataja positsiooni võtta, sest see on osa tema olemusest.
Oswald Spengler (1880–1936), saksa filosoof rõhutas hinge ühtsust, selgitades seda mõttega: „Beethoveni teoseid saab osadeks lammutada ennemast noa või happega kui abstraktse mõtlemisega“. Kõik katsed kirjeldada hinge on vaid pildid, mis mitte kunagi ei peegelda selle olemust adekvaatselt. Spengler kandis hinge kontseptsiooni üle ka kultuurile esitades väite, ei iga tsivilisatsioon saab alguse hingestatud põhikontseptsioonist, mis hakkab ümber kujundama ümbritsevat maailma. Iga kultuur moodustab oma mentaalse ja materiaalse reaalsuse, mis kehastub hingestatud sümbolites.
Ernst Cassirer (1874–1945), saksa filosoof leidis, et hing areneb aeglaselt kultuuri sisselamise käigus. Kuid arengu eelduseks on see, et ta peab kõigepealt eristama üksteisest „mina“-teadvuse (hinge) ja ümbritseva maailma ning vaatama seejärel enda tegevust keskkonnas kõrvaltvaataja pilguga.
Ludwig Klages (1872–1956), saksa filosoofi ja psühholoogi käsitluses omandavad hing ja vaim vastanduva suhte, moodustada kaks vastandlikku poolust. Oma kolmeköitelises põhiteoses "Der Geist als Widersacher der Seele" ('vaim kui hinge vastane') arendas ta edasi Nietzsche väidet hinge ja vaimu vastandumisest. Ta leidis, et filosoofilisi ja teaduslikke kontseptsioone formuleeriv vaim on oma olemuselt jäik, staatiline ja tegelikkust eirav. Hing taas on pidevalt muutuvas seisundis ning suudab kohanduda valitseva reaalsusega seda olemuslikult kogedes. Kuid kuna kõik on mööduv, siis peab ta kogu aeg kinnitama nii oma valmidust surra kui ka täitma nõuet püsida elus. Hinge surematuse idee oli tema arust vaenuliku vaimu poolt loodud illusioon.
Plastsus
Plastsus ehk plastilisus (kreeka plastos 'voolitud') on keha võime muuta (purunemata) talle rakendatud välisjõu (nt väliskoormuse) mõjul oma kuju ja mõõtmeid ning säilitada jäävat deformatsiooni (plastset deformatsiooni) pärast välisjõu mõju lakkamist.
Kehasid, millel plastsus puudub või see on väga väike, nimetatakse haprateks (haprus).
Kehad, millel on samuti võime välisjõu mõjul purunemata muuta oma kuju, aga mis pärast mõju lakkamist taastavad oma endise kuju, on elastsed.
Rahvaste mälestussammas
pisi|Rahvaste mälestussammas pisi|[[Tartu keel|Tartukeelne tekst mälestussambal]]
Rahvaste mälestussammas ehk Rahvaste monument on mälestusmärk Tartus Toomeorus Vallikraavi tänaval. See on praegu allesolevaist Tartu vanim mälestussammas.
Tartu Ülikooli peahoone ehitamise käigus samas asukohas varem olnud Tartu vanasse Maarja kirikusse ja surnuaeda maetud inimeste luud maeti 1806. aastal ümber Toomemäe vallikraavi. Ühishauda tähistab 1811. aastal Johann Wilhelm Krause jooniste järgi ehitatud neljakandiline punastest tellistest monument, mille tipus on vaskkera ja selle otsas rist.
Mälestussamba külgedel on vaskplaadid eesti (täpsemalt tartu), saksa, vene ja ladina keeles kirjutatud selgitustega.
Tartukeelne tekst: "Siin hengawa mitme maije rahwa luid. Tarto liin matt neid omma Maria kirriko man XIII:nest saast XVIII saa aastade sadik. Neide hawwade pääl ehhit Alexander selle wastse tarkusse templi. Sedda kottust anti neil lujedel hengamisses MDCCCVI:mal aastal iani kuul..." 20. septembril 1985 maeti mälestussamba juurde ka Tartu Ülikooli peahoone keldrites sama suve arheoloogilistel kaevamistel väljatulnud inimluud. Ühishauda pandi vutlar kirjaga ümbermatmise kohta.
Hilary Swank
Hilary Ann Swank (sündinud 30. juulil 1974 Lincolnis Nebraskas) on kaks Oscarit pälvinud USA filminäitleja. thumb|püsti|vasakul
Ta on eelkõige tuntud filmidest "Poisid ei nuta" ja "Miljoni dollari tüdruk".
Aino Kapsta
Aino Kapsta (sündinud 15. juulil 1935 Saaremaal) on eesti metallehete kunstnik.
Isiklikku
Tema tütar Keesi Kapsta on samuti ehtekunstnik.
Biotest
Biotest (inglise bioassay) on teaduslik eksperiment, kus standardsetel tingimustel hinnatakse organismide, koosluste jt abil keskkonnaseisundit. Üks teatav biotest on algo- ehk vetikatest, kust keskkonnaseisundit hinnatakse vetikate abil.
Kõvadus
Kõvadus on materjali võime vastu panna kohalikule plastsele deformatsioonile; ühtlasi ka seda vastupanuvõimet iseloomustav suurus.
Kõvadus tähendab tavaliselt vastupanuvõimet püsivale (staatilisele) koormusele, vastupanuvõime ja selle suurus muutuvale koormusele on dünaamiline kõvadus.
Tuntumad kõvadusteimid (Brinelli, Rockwelli, Vickersi) põhinevad kõvast materjalist otsaku (indentori) surumises uuritava materjali pinda. Kõvaduse mõõtmise meetodite põhiline erinevus on otsiku kujus ja rakendatava jõu suuruses.
Mineraloogias kasutatakse suhtelise kõvaduse hindamiseks Mohsi meetodit.
Félix Sánchez
pisi|Félix Sánchez 2009. aasta MM-il Félix Sánchez (sündinud 30. augustil 1977 New Yorgis) on Dominikaani Vabariigi endine kergejõustiklane, kahekordne olümpiavõitja 400 m tõkkejooksus.
2003. aastal valis USA ajakiri Track and Field News Sáncheze aasta sportlaseks.
Tema järgi on nimetatud Dominikaani Vabariigi suurim staadion Estadio Olímpico Félix Sánchez.
Jürilill
Jürilill (Cardamine L.) on kapsalaadsete seltsi ristõieliste sugukonda kuuluv perekond.
Jürilille perekonda kuulub 150 liiki üheaastaseid ja mitmeaastaseid rohttaimi. Nad kasvavad kõigil mandritel peale Antarktika.
Félix Sánchez
Kuldliiga võistlus
2001 1. koht 47.38 (Zürich) 2001 1. koht 48.46 (Monaco) 2002 1. koht 48.05 (Berliin) 2002 1. koht 47.99 (Brüssel) 2002 1. koht 47.35 (Zürich) 2002 1. koht 47.86 (Monaco) 2002 1. koht 47.73 (Rooma) 2002 1. koht 47.91 (Saint-Denis) 2002 1. koht 48.91 (Oslo) 2003 1. koht 47.82 (Zürich) 2003 1. koht 48.15 (Rooma) 2003 1. koht 48.30 (Saint-Denis) 2004 1. koht 47.92 (Zürich) 2004 1. koht 47.99 (Saint-Denis) 2004 1. koht 48.43 (Rooma) 2004 1. koht 48.54 (Bergen)
Jürilill
Nimi
Jürilille kirjeldas esimesena teaduslikult Linnaeus 1753. Ladinakeelne nimi cardamine tuleb kreeka sõnast kardamon, mis tähendab aedsalatit ehk salatikressi. Selle nime andsid talle juba Linné-eelsed autorid.
Félix Sánchez
Isiklikku
Félix Sánchez on 180 cm pikk ja kaalub 70 kg.
Jürilill
Kirjeldus
Jürililled kasvavad kuni 60 cm kõrgeks. Vars on pikk, püstine (harva tõusev või lamav) ja harunenud. Varresõlmed ei ole kõvad.
Nendel jürililleliikidel, mis vanasti arvati eraldi perekonda Dentaria, on maa all lihakas risoom. Mõnel liigil on juuremügarad.
Lehed
Lehed paiknevad varrel vahelduvalt, harvem vastastikku, ja võivad suuruselt olla väga mitmesugused, tillukestest kuni keskmise suuruseni. Nad on sulgjad või kahelisulgjad, tavaliselt terava tipuga. Alamperekonna Dentaria liikidel jagunevad lehed 3–5 osaleheks, millest igaüks on üle 3 cm pikk. Teistel liikidel on lehed jagunemata ja ligi 3 cm pikad. Nad võivad moodustada kodariku või kasvada varrel, isegi selle ülemises osas. Leheserv võib olla terve, saagjas või hambuline. Leheroots on kuni 2 cm pikk, aga võib ka puududa. Rootsuga ühinemise kohas võib leht olla pisut südamekujuline. Abilehed on väikesed. Lehed ja vars on tavaliselt pisut karvased.
Õied
Õied on radiaalsümmeetrilised ja moodustavad kännase või kobarasarnase paljuõielise õisiku. Õied on tavaliselt valged, harvem roosad või punased ja tillukesed kuni keskmise suurusega. Õied on ühekojalised. Kroonlehed on pikemad kui tupplehed. Kroonlehti on 4 ja nad on 5–8 mm pikad, tupplehed on umbes 3 mm pikad. Kandelehed on üksnes liigil Cardamine pattersonii. Tolmukaid on 6, harvem 4, ja nad paiknevad kahes ringis. Tolmukapead on kollased või punased. Õie keskel on mõnel liigil nektaarium, aga kõigil ei ole. Lühike emakakael lõpeb peakujulise emakasuudmega, mis on kergelt kahehõlmaline.
Viljad
Vili on pikk ja peenike kõdrake, kus on palju (20–100) seemneid. Kõdrakese poolmed käänduvad vilja küpsedes spiraalselt, nii et kui vili avaneb, siis pole avanemisjoon sirge. Seemned ei ole kinnitunud kõdrakese vaheseina külge, nii et kõdrake on vahel seemnete ebaühtlase paiknemise tõttu kühmuline. Seemned on kollakaspruunid, piklikud ja tiivulised.
Sitkus
Sitkus on materjali omadus koormamisel enne purunemist taluda olulist deformeerumist. Sitkuse vastand on haprus.
Matemaatiline definitsioon
Materjali sitkust võib leida integreerides tema pinge-moonde kõverat. Sitkus on deformatsioonienergia tihedus (deformatsioonienergia suurus ühikulise ruumala kohta) enne purunemist. Matemaatiliselt saab viimase kirja panna järgnevalt:
Klorella
Klorella (Chlorella) on perekond rohevetikaid.
Tervise Arengu Instituut
Instituut tegeleb rahvatervishoiu teadustöö ning terviseedenduse ja haiguste ennetusprogrammide ja -tegevuste väljatöötamise ning elluviimisega. Lisaks vastutab ta Eesti riikliku tervisestatistika ning viie rahvastikupõhise registri ja andmekogu (Eesti Meditsiiniline Sünniregister ja Raseduskatkestusandmekogu, Surmapõhjuste register, Tuberkuloosiregister, Vähiregister ja Narkomaaniaravi andmekogu) haldamise eest.
Klorella
Liike:
Tervise Arengu Instituut
Instituudi peamised tegevusvaldkonnad on järgmised:
Tervise Arengu Instituut on Maailma Terviseorganisatsiooni ning Euroopa Liidu rahvatervise programmide ja projektide koostööpartner. Instituut on ka rahvusvahelise rahvatervise instituutide assotsiatsiooni (IANPHI) asutajaliige.
Tervise Arengu Instituut loodi mais 2003 kolme asutuse – Eksperimentaalse ja Kliinilise Meditsiini Instituudi, Eesti Tervisekasvatuse Keskuse ning Rahvatervise ja Sotsiaalkoolituse Keskuse – ühendamisel.
Asukoht
Tervise Arengu Instituut asub Tallinnas aadressil Hiiu 42.
Sotsiaalministeerium
Sotsiaalministeerium on Eesti valitsusasutus.
Sotsiaalministeerium loodi 1. veebruaril 1993 Sotsiaalhooldusministeeriumi, Tervishoiuministeeriumi ja Tööministeeriumi ühendamise tulemusena. 1993. aasta veebruarist 2014. aasta juulini oli ministeeriumi juhiks sotsiaalminister.
2. juulil 2014 tegi Vabariigi President peaministri ettepanekul valitsuse koosseisus muudatused, misjärel juhivad sotsiaalministeeriumi valitsemisalasse kuuluvaid küsimusi kaks ministrit – tervise- ja tööminister ja sotsiaalkaitseminister. Tervise- ja tööminister nimetati 2023. aastal terviseministriks.
Vastavalt Vabariigi Valitsuse seadusele ja Sotsiaalministeeriumi põhimäärusele on ministeeriumi valitsemisalas järgmised valdkonnad :
Sotsiaalministeeriumi valitsemisalas on neli valitsusasutust: Ravimiamet, Sotsiaalkindlustusamet, Terviseamet ja Tööinspektsioon.
Ajalugu
1938. aasta Valitsemise korraldamise seaduse järgi oli Sotsiaalministeeriumi ülesandeks: rahva füüsilise ja vaimse tervise ja elujõu hoidmise ja kasvatamise ning sotsiaalse heaolu eest hoolitsemine; tervishoiu ja hoolekande korraldamine ja juhtimine; pensionide ala korraldamine; töökaitse- ja sotsiaalkindlustusala juhtimine; looduskaitse. Sotsiaalministeeriumi koosseisu kuulusid:
4. juuli 1940. aasta Valitsemise korraldamise seaduse muutmise seadusega sedastati, et Sotsiaalministeeriumi ülesandeks on: rahva füüsilise ja vaimse tervise ja elujõu hoidmise ja kasvatamise ning sotsiaalse heaolu eest hoolitsemine; tervishoiu ja hoolekande korraldamine ja juhtimine; pensionide ala korraldamine; töökaitse ja sotsiaalkindlustuse juhtimine; kehakultuuri edendamine; rahva puhke- ja vabaaja veetmise ning suvituskohtade ja turismi üldkorraldamine. Sotsiaalministeerium koosnes: Farmaatsiaosakonnast; Tervishoiu ja Hoolekande Talitusest; Töökaitse ja Sotsiaalkindlustuse Osakonnast; Vabaaja Veetmise, Kehakultuuri ja Turismi Talitusest; Üldosakonnast.
Margaret
Margaret on olnud mitme kuninganna ja printsessi nimi:
Sotsiaalministeerium
Ajalugu
Vabaaja Veetmise, Kehakultuuri ja Turismi Talituse ülesandeks oli: rahva puhke- ja vabaaja veetmise üldkorraldamine; kehakultuuri edendamine; suvituskohtade korraldamise üldjuhtimine ja igakülgne kaasaaitamine suvituskohtade väljaarendamisele ning nende tegevuse järelevalve teostamine; sise- ja välisturismi juhtimine ja korraldamine ning sel alal järelevalve teostamine; riiklikkude kehakultuuriasutiste ja puhkekodude valitsemine.
Sotsiaalministeerium tegutses 1940. aasta 25. augustini, kui Riigivolikogu poolt Eesti NSV konstitutsiooni vastu võtmisega moodustati Eesti NSV ja rahvakomissariaadid ja Sotsiaalministeerium likvideeriti.
Martin Larsson
220px|pisi|Martin Larsson Martin Larsson (sündinud 27. märtsil 1979) on Rootsi murdmaasuusataja.
Šahada
pisi|Kalligraafiline šahada [[Lahore mošees]]
Šahada (araabia keeles شهادة‎ šahāda) on islami usutunnistus, üks islami viiest sambast. Kes lausub šahada veendumusega, see on muslim. Kui keegi selle kolm korda tunnistajate juuresolekul lausub, siis loetakse islami teoloogias, et ta on end muslimiks tunnistanud.
Usutunnistus kõlab nii: "Kuulutan, et ei ole jumalat peale Jumala, ja kuulutan, et Muhammad on Jumala saadik." Lühem vormel on: "Ei ole jumalat peale Jumala ja Muhammad on Jumala saadik."
Araabia keeles kõlavad need vormelid ligikaudu nii: لا إله إلا الله محمد رسول الله ] ['ašhadu laa ill'aaha 'illa all'aah ua 'ašhadu 'anna muh'ammadu-rras'uul-all'aah] ja [laa ill'aaha 'illa all'aah ua-muh'ammad ras'uulu-llaah]. Häälduse variandid on [ras'uulu-llaah] ja [ras'uul-all'aah].
Prohvetiteks peetakse islamis siiski ka Vana Testamendi prohveteid (lisaks judaismis tunnistatud prohvetitele ka näiteks Aadamat) ning Jeesust (araabia keeles Isa). Osa muslimeid (näiteks mõned sufid) peab vajalikuks nimetada usutunnistuses kõiki prohveteid, keda mainib Koraan.
Narvallased
Narvallased (Monodontidae) on mereimetajate sugukond vaalaliste seltsi hammasvaalaliste alamseltsist.
Sugukonda kuulub 2 perekonda 2 liigiga.
Narvallaste populatsiooni suuruseks arvatakse olevat umbes 75 000 isendit.
Pommeri
thumb|200px|Pommeri 21. sajandil, jagatuna [[Saksamaa ja Poola vahel]] Pommeri (poola keeles Pomorze, kašuubi keeles Pòmòrskô, saksa keeles Pommern, ladina keeles ja inglise keeles Pomerania) on ajalooline piirkond Läänemere lõunarannikul, Recknitzi ja Wisła jõe vahel. thumb|200px|Pommeri Balti mere rannikul 9. sajandil
Ajalugu
Pommeri esmased asukad balti hõimud, tõrjuti piirkonnast välja lääneslaavlaste vendide ja kašuubide esivanemate pomoraanide poolt, kes olid seejärel kuni 11. sajandi alguseni valdavalt iseseisev rahvas. Slaavi rahvastelt on ka piirkonna nimi Po more – mereäärne. Pommeri piirkonda ümbritsesid lääne pool balti hõimudesse kuulunud preislased, Preisimaal; lõunast ja idast teised balti keelegruppi kuulunud hõimud; lääne poolt lääneslaavlased polaabid, kellest hiljem arenesid kõrvuti mitme teise rahvaga välja ka sorbid.
Alates 10. sajandil alanud Põhjala ristisõdades vallutati paganlik Pommeri Pommeri ristisõja käigus, 966. aastal hõivas Mieszko I, Otto I vasallina Pommeri ning 11. sajandi alguses liideti piirkond Poola kuningriigiga ning allus kiriklikult roomakatoliku kiriku Gniezno peapiiskopkonnale. Piirkond vallutati lõplikult alles 1122. aastal Poola kuninga Bolesław III Krzywousty poolt. Hiljem, 1155. aastal jagunes piirkond Saksa ordu valdustena kaheks osaks – Lääne-Pomorzeks ja Ida-Pomorzeks, mille piir kulges enam-vähem piki Leba jõge. pisi|Vorpommern 16. sajandil