cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Üldisuskvantor
Eitus
Kui väide ei ole tõene universumi iga elemendi korral, siis peab olema vähemalt üks element, mille korral see väide on väär. Seega on väite eitus loogiliselt ekvivalentne väitega "Eksisteerib niisugune elav inimene x, et x ei ole abielus:
Üldiselt saabki lausefunktsiooni ja üldisuskvantori abil väljendatud väidet väljendada selle lausefunktsiooni eituse ning olemasolukvantori abil:
Hardcore dancing
Hardcore dancing (tuntud ka kui hXc dancing) on moshimise üks vormidest, mida tantsitakse moshpitis ja enamasti hardcore-kontsertidel.
Hardcore dancingut viiakse enamasti läbi spetsiifilise muusika taustal. Nimelt lugu peab sisaldama palju "ülesütlemiskohti" ning kiiret pinge tõusu ja langust, mille saatel saab ennast liigutada.
Hardcore dancingu elemendid
Windmill on harilik rusikas kätega vehkimine. Enamasti tehakse veheldes täisringe.
Two-step (tihti ka 2step) on ilmselt hXc dancingu kõige rahumeelsem vorm. Selle käigus tuuakse üks jalg teise ette või isegi teisest jalast üle nii, et jalad lähevad risti, ning seejärel tehakse pöördega hüpe.
Spin kick on nagu two-stepgi ainult, et pöörde käigus tehakse jalalöök. Sarnane trikk on kasutusel karates.
floorpunch/pickin' up change on võte, mis sooritatakse enamasti laulu pingelise murdepunkti hetkel. Selle käigus tantsija kummardub või hüppab järsult ette poole, üks käsi ette sirutatud justnagu tahaks maad lüüa või maast raha üles korjata.
Ninja dancing (vahel ka karate dancing või kikkpoks) on nimetus hXc dancing ' u vormile, mille käigus tantsija liigutab end nõnda nagu võitleks nähtamatute ninjadega. Selline hXc dancing ' u vorm kätkeb endas mitmeid liigutusi erinevatest võitluskunstidest. Suuremas osas siiski kung fu ' st, karatest ja kikkpoksist.
Wall of deathi (tuntud ka kui braveheart) käigus jaguneb rahvamass kaheks leeriks, jättes enda vahele natuke ruumi ning seejärel jookseb täie hooga kokku (nimetus "braveheart" on sellele hXc dancingu vormile külge jäänud samanimelisest filmist, kus ühes stseenis jooksevad täiel kiirusel kokku Inglise ja Šoti sõdurid). Wall of death on üsna haruldane, enamasti seostatakse seda bändide Sick Of It All, Caliban ja Lamb Of God kontsertidega.
Kriitika
Hardcore dancing on saanud väga suure annuse kriitikat seoses enda vägivaldse loomuga. Tihti vanemad hardcore muusika austajad vaatavad hXc dancingule kui uuele ja selgelt liialt vägivaldsele suunale, mis on hariliku moshimise ära rikkunud. Arvatakse ka, et see levib vaid noorte ja hardcore muusika äsja avastanud uustulnukate seas, kes üritavad tõestada, et nad on võimalikult "hardcore" olla, ja n-ö "koguvad scenepointe".
Paljuski omistatakse hXc dancijatele tüüpilist fashioncore välimust.
Assamalla
Assamalla on küla Lääne-Viru maakonnas Tapa vallas.
Hardcore dancing
Kriitika
Väga suurt kriitkat on saanud spin kick ja ninja dancing, mida tihtipeale ka põhjendatult peetakse sihilikult vägivaldseks ning mis paljude arust muudab kontsertidel käimise lausa vastumeelseks, kuna moshpiti servas seisjad võivad jalahoobiga pihta saada.
Assamalla
Eepose "Kalevipoeg" 17. loos kirjeldatakse ohvriterohket Assamalla lahingut, milles võõrvallutajate vägi puruks löödi. Ei ole teada, kas sealkandis on ka tegelikult selline lahing toimunud. Oletatakse, et Assamalla piirkonnas on võinud aset leida lahing muistsete eestlaste ja skandinaavlaste vahel.
Külas tegutseb Assamalla raamatukogu.
Valgusviljakus
Valgusviljakus (ingl k luminous efficacy) on valgusallika valgusvoo Φ ja selle tekitamiseks tarbitava võimsuse P jagatis: SI-süsteemi mõõtühik on luumen vati kohta (lm/W).
Valgusviljakus näitab, kui tõhusalt muundab valgusallikas energiat silmaga nähtavaks kiirguseks, s.o valguseks. Näiteks hõõglamp muundab küll peaaegu kogu tarbitava energia elektromagnetkiirguseks, kuid valguse osa moodustab sellest ainult umbes 4%, valdav osa energiast eraldub infrapunakiirgusena.
Lampide valgusviljakus jääb sõltuvalt liigist ja nimivõimsusest enamasti vahemikku 10–100 lm/W. Üldiselt kasvab valgusviljakus koos lambi võimsusega. Tabelis on näidatud, millisesse vahemikku jäävad eri liiki lampide valgusviljakuse tüüpilised väärtused.
pisi|Inimsilma standardiseeritud tundlikkus erineva lainepikkusega valgusele (valgusviljakuse ühikväärtusele lainepikkusel 555 nm vastab 683 lm/W)
Võrdluseks mõningate idealiseeritud valgusallikate valgusviljakused:
Nagu näha, on kõrge valgusviljakuse ja loomuliku (valge) valguse saamise nõuded mõneti vastandlikud. See on tingitud inimsilma erinevast tundlikkusest eri lainepikkuste suhtes. Silm on kõige tundlikum valgusele lainepikkuse 555 nm ümbruses, seetõttu teoreetiliselt oleks kõige suurema valgusviljakusega rohelise valguse allikas. See on ka põhjus, miks naatriumlamp (mis kiirgab valdavalt ühte spektrijoont 589,3 nm juures) on parima valgusviljakusega. Sellises praktiliselt monokromaatilises kiirguses ei ole aga esemete värvused äratuntavad, objektid eristuvad ainult heleduse järgi.
Tjuljatši rajoon
Tjuljatši rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Tatarstanis. Rajooni keskus on Tjuljatš.
2016. aastal oli rajooni elanike arv 14 018. 2010. aasta seisuga olid elanikest 89,2% tatarlased ja 10,2% venelased.
Amanda Jasmiin
Amanda Jasmiin (ka Jasmin, sündinud Schasmin) (30. märts 1902 Tartu – 11. juuli 2006 Stockholm) oli eesti skulptor, moelooja ja kunstiõpetaja.
Elulugu
Amanda Jasmiin sündis kaupmehe peres. Õppis 1909. aastast Eesti Noorsoo Kasvatuse Seltsi Tütarlaste Gümnaasiumis, mille lõpetas 1919. aastal. Koolis õpetas mitu tuntud kunstnikku, näiteks Kristjan Raud, Rudolf Lepik, hiljem ka Voldemar Mellik, kes kõik andsid Jasmiinile hea aluse joonistamises ning ärgitasid teda kunstiõpinguid jätkama. 1919. aastal pandigi ta kunstiühingu Pallas kunstikoolis kirja kui esimene õppemaksu tasuja. Jasmiin alustas õpinguid esialgu Anton Starkopfi, hiljem Voldemar Melliku skulptuuriateljees.
Kui 1921. aastal kunstikooli juures joonistamisõpetajate ettevalmistamiskursused avati, oli Jasmiini vanemate kindel soove, et ta neist osa võtaks. Üks õppima asumise tingimus oli maalitehnikate valdamine, pidi Jasmiin skulptuuriõpingud katkestama ja asus 1922. aastal õppima Nikolai Triigi maaliateljees. 1923. aastal sooritas Jasmiin kõik joonistamisõpetajate kursusel nõutavad eksamid.
1924. aastal vabanes Tartu Naisühingu Kutsekoolis joonistusõpetaja koht ning Jasmiin alustas seal tööd joonistamisõpetajana, jätkates ühtlasi õpinguid Triigi maaliateljees. Lisaks joonistamise õpetamisele oli Jasmiini kohus anda ka kostüümiajalugu ja stiiliõpetust (erirõhuga kodusisustusele ja ornamentikale), seetõttu täiendas ta iseseisvalt oma teadmisi raamatukogus.
Suure koormuse tõttu pidi Jasmiin 1925. aastal maaliõpingud katkestama. 1925. aastal määrati ta Lasteaednikkude Seminari joonistamis- ja voolimisõpetajaks, kus ta töötas kolm aastat, kuni kooli likvideerimiseni.
Olles mõne aastaga omandanud joonistusõpetaja vilumuse, tekkis Jasmiinil uuesti võimalus poolelijäänud õpinguid jätkata ning 1932. aastal asus Jasmiin Kõrgemas Kunstikoolis Pallas skulptuuri õppima. 1934. aastal viidi Jasmiin üle meistriateljeesse.
Jasmiin ei olnud meistriateljee tingimustega rahul ning on kirjutanud järgmist: "Esteks ei antud mulle omaette tööruumi, nagu see oli tavaks meisterateljeeõpilaste puhul, vaid ma pidin töötama ruumis, kus töötas ka üks maalide meisterateljee õpilane ja kui sinna ruumi tuli veel üks, siis määrati minu lõputööde valmistamise ainsaks kohaks valamisruum keldris... Ruumi puudusel pidin ma raiumisetööd tegema K. Kunstikool Pallas'e õuel, kõikide silme all."
Siiski suutis Jasmiin 1937. aastal Kunstinõukogule esitada kuus lõputööd: 3/4 elusuuruses graniidist kahefiguurilise "Ema ja poja", elusuuruse figuuri "Kartlik", 3/4 elusuuruse kipsist "Neiu allikal", ca 50 cm kõrguse "Mõtiskleva tütarlapse", u 40 cm kõrguse istuva figuuri "Väsinud" ja pronksist "Poisi pea". Jasmiin tunnistati täieliku skulptuuri kursuse lõpetanuks. Jasmiini töö "Ema ja poeg" omandas Kujutava Kunsti Sihtkapital ja paigutati toonasesse Kadrioru lasteparki.
Jasmiin soovis küll rohkem aega pühendada loometööle, kuid pidi majandusliku stabiilsuse tagamiseks jätkama tööd joonistusõpetajana. 1942. aastal, Saksa okupatsiooni ajal, eemaldati Jasmiin joonistamisõpetaja töölt. Peale seda asus Jasmiin Tartu Naisühingu Kutsekooli rõivaõmblemist õppima, plaaniga pärast praktiliste oskuste omandamist avada oma ettevõte, kus olla nii moedisainer kui ka töökoja juhataja.
1944. aasta kevadel, kui Jasmiin oli juba õpingute lõpusirgel, tabas teda Tartu pommitamisel raske kaotus: maja Kompanii tänaval, kus Jasmiin elas, sai tabamuse. Koos isiklike asjade ja loominguga hävis ka Jasmiini kipsist originaal "Neiu allikal".
Jasmiin otsustas kodumaalt lahkuda ja 2. oktoobril 1944. aastal jõudis ta põgenikepaadiga Slite sadamasse Rootsi.
Elu Rootsis
Esimese tööotsa sai Jasmiin juba detsembris 1944. aastal moejoonistajana Stockholmi rõivavabrikus Salin. Töökoormus oli suur ning 1947. aastal tekkis Jasmiinil parema käe pöidlas ülepingutusest kangestus, mis vajas mitmel korral operatsiooni. Jasmiini elu Rootsis ei olnud kerge: tema korter oli 16-ruutmeetrine tuba, tervis aina halvenes ning korduvatest palvetest palgakõrgenduseks keelduti. 1962. aastal saadeti 60-aastaseks saanud Jasmiin moevabrikust pensionile, kuid 1963. aastal sai ta Tööturuameti kaudu arhiivitööd. Esialgu töötas Jasmiin Põhjamaade Muuseumis (rootsi keeles Nordiska Museet), mõne aja pärast Rootsi Etnograafiamuuseumis (rootsi keeles Etnografiska Museet), kus ta töötas seitse aastat. Tema ülesanne oli joonistada illustratsioone muuseumi teaduslikele publikatsioonidele ja muuseumi näitusteks. Töö oli huvitav ja Jasmiin töötas seal 1970. aastani. 1973. aastal sai Jasmiin pärast aastatepikkust ootamist veidi paremate tingimustega ühetoalise köögiga korteri. Kunstiga tegelemiseks, rääkimata skulptuurist, aga korteris siiski ruumi ei olnud. Jasmiini tervis ei olnud samuti kiita ning 1974. aastal oli tal mitu operatsiooni.
Looming
1930. aastal kujundas Jasmiin Vanemuise teatris kolm lavastust: Shakespeare'i "Suveöö unenägu" ja "Macbeth" ning lastelavastus "Mure ja rõõmu lossis". Jasmiini esmakordset loomingut sellel alal tunnustasid nii kriitikud kui ka lavastajad ning Voldemar Mettus tegi Jasmiinile ettepaneku hakata Vanemuise teatri kostümeerijaks. Jasmiin aga keeldus pakkumisest, leides, et Vanemuise teatri "piiratud aineline olukord" ja "näitlejate harjumus kaasarääkida kostüümide suhtes" oleksid kostümeerija loomingu avarusele pärssivalt mõjunud. Jasmiini peateoseks peetakse 1939. aastal Helsingis pronksi valatud ja Oru lossiparki allika juurde paigutatud kuju "Neiu allikal", mis sõja järel kadus. Jasmiin osales 1930. aastail mitmel näitusel, muuhulgas 1939. aasta naiskunstnike näitusel kahe tööga: "Neiu allikal" ja "Poisi pea". 1997. aastal valiti ta kunstiühingu Pallas auliikmeks.
Dionissi Samon
Dionissi Samon (kodanikunimega Tõnis Samon; 12. oktoober 1871 Vändra – 22. juuli 1950 Tallinn) oli eesti õigeusu vaimulik.
Ta sündis Pärnumaal Vändras õigeusu köstri Kosma Samoni perekonnas. Omandanud hariduse kihelkonnakoolis, jätkas ta õpinguid Riia Vaimulikus Seminaris, mille lõpetas 20. juunil 1894.
Aastatel 1894–1896 töötas ta Saduküla õigeusu koguduse juures vanemköstri ja kihelkonnakooli õpetajana. Seal pühitseti ta 1896. aastal preestriks ning jätkas kuni 1897. aasta sügiseni sama koguduse juures teenistust preester-koolijuhatajana.
23. oktoobrist 1897 kuni 1. augustini 1919 teenis isa Dionissi Leisi õigeusu koguduse preestrina. Ühtlasi oli ta Leisis kohaliku Punase Risti komitee esimees ning aitas kaasa Leisi sadama ja apteegi asutamisele.
1919. aastal astus Tõnis Samon paralleelselt kirikuteenistusega ka riigiteenistusse, töötades 1. oktoobrini 1922 Tallinnas Teedeministeeriumi maanteede ja sisemiste veeteede valitsuse sekretärina.
18. septembrist 1919 kuni 8. septembrini 1920 oli ta ühtlasi Eesti Piiskopkonna Nõukogu sekretär ja alates septembrist 1920 Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku Sinodi sekretär. Sellel ametikohal töötas ta 1940. aastani.
Koplis töötades tuli tal eelkõige ületada vastuolud sealse koguduse venemeelse ja -keelse enamusega, kes olid valinud oma preestriks tulevase Tallinna praosti Joann Stratonovitši, kuid kelle valimist preestriks Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku sinod ei tunnistanud. Vaatamata isa Dionissi pingutustele saavutas isa Joann 1930. aastal eestikeelsete teenistuste lõpetamise Kopli koguduses, mis koos muude, majandusliku iseloomuga teguritega kahandas oluliselt koguduse eestlastest liikmeskonda. Täiendava löögi andis kogudusele 1934. aasta jõulude ajal kirikus puhkenud tulekahju, milles kirik täielikult hävis. right|thumb|250px|Tallinna Püha Piiskop Nikolause kirik Koplis Aastatel 1935–1936 juhtis isa Dionissi uue puitkiriku rajamist, mille aluseks sai tuntud arhitekti Aleksandr Vladovski projekt. Uus Tallinna Püha Piiskop Nikolause kirik pühitseti metropoliit Aleksandri poolt sisse 13. novembril 1936.
Lisaks kogudusepreestri tööle Koplis oli Dionissi Samon aastatel 1922–1929 ühtlasi Tallinna 26. Algkooli usuõpetuse õpetaja ja aastatel 1923–1925 Tallinna garnisoni kaplan.
Koplis viis ta läbi ka ulatuslikku alkoholismivastast võitlust ja asutas koguduse juurde mitmeid ühinguid. Viimaste seas oli ka sinodi poolt 16. detsembril 1929 kinnitatud noorteorganisatsioon "Usk, lootus ja armastus". Oma teenistuse lõpuks 1938. aastal oli ta saanud sadakonnalt kohalikult elanikult karskustõotuse.
Seoses paljude vaimulike lahkumisega välismaale naasis pensionile jäänud isa Dionissi väidetavalt 1944. aastal vaimulikuteenistusse ja nimetati Tallinna Nõmme Ristija Johannese koguduse ülemääraseks (palgata) vaimulikuks. Koguduse aruannetes ja kroonikas selle kohta ühtegi märget ei esine. 1. märtsist 1947 nimetati ta küll Aleksander Nevski katedraalis tegutsenud Tallinna Püha Andrease koguduse esipreestriks, kuid ei ole märgitud, et ta oleks enne seda üheltki ametikohalt vabastatud.
Seoses piiskopkonna valitsuse poolt algatatud Püha Andrease koguduse likvideerimisega sama aasta sügisel vabastati isa Dionissi 15. septembril 1947 sealse esipreestri ametist ning teenis kuni surmani Tallinna Issanda Muutmise Peakiriku koguduse ülemäärase vaimulikuna.
Ta suri 22. juulil 1950 ja maeti Tallinna Aleksander Nevski kalmistule.
Dionissi Samoni poeg Sergius Samon (1902–1993) oli samuti õigeusu vaimulik.
Kaksikplaneet
pisi|Maa ja Kuu ning Pluuto ja Charoni suuruse võrdlus Kaksikplaneediks nimetatakse tavaliselt planeedist (või kahest võrreldava massiga kääbusplaneedist) koosnevat süsteemi, mis pöörleb mõlemast planeedist väljaspool asuva massikeskme ümber. On ka kaksikasteroide ehk kaksikväikeplaneete, näiteks 90 Antiope.
Astronoomias nimetatakse sääraseid süsteeme binaarseteks süsteemideks.
Vaidlus mõiste üle
On vaieldud selle üle, kuhu tõmmata piir kaksikplaneedi ning planeedist ja kaaslasest koosneva süsteemi vahele. Enamasti pole probleemi, sest kaaslase mass on võrreldes planeedi massiga väga väike. Ainsad süsteemid praeguses Päikesesüsteemis, mille puhul kaaslase mass on planeedi või kääbusplaneedi massist suurem kui 1/4000 (0,00025), on Maa ja Kuu ning Pluuto ja Charon. Siiski on Kuu ja Maa massi suhe ainult 0,01230 ning Charoni ja Pluuto massi suhe ainult 0,147. Tavaliselt tõmmatakse piir olenevalt sellest, kas massikese, mille ümber kaks taevakeha pöörlevad, (raskuskese) asetseb ühe taevakeha sisemuses või kahe taevakeha vahelises ruumis. Esimesel juhul võib öelda, et üks taevakeha pöörleb ümber teise, teisel juhul aga pöörlevad mõlemad ümber nende vahel asetseva punkti. Selle kriteeriumi järgi saab Pluutot ja Charonit pidada kaksik(kääbus)planeediks, Maa ja Kuu aga kaksikplaneeti ei moodusta, sest nende barütsenter asub Maa tuumas.
Aastal 2006 kaalus Rahvusvaheline Astronoomiaunioon kaksikplaneedi ametlikku definitsiooni, mille järgi Pluuto ja Charon oleks kvalifitseeritud kaksikplaneediks, kuid see definitsioon lükati tagasi.
Asimovi ettepanek
Isaac Asimov pani kaksikplaneetide eristamiseks planeedist ja kaaslasest koosnevatest süsteemidest ette kasutada "köieveoväärtust", mis näitab, kas kaaslaseks peetud taevakeha on rohkem põhiplaneedi või Päikese gravitatsioonilise mõju all. Kuu puhul võidab köieveo Päike, sest Päikese gravitatsiooniline haare on Maa omast suurem. Enamiku kaaslasteks peetud taevakehade, sealhulgas Charoni puhul, on vastupidi. Selle kriteeriumi järgi moodustavad Maa ja Kuu kaksikplaneedi, Charon aga on Pluuto kaaslane.
Astronoomid ei ole Asimovi ettepanekule erilist tähelepanu pööranud. Üks etteheide sellele kriteeriumile seisneb selles, et ühesuurustest taevakehadest koosnev süsteem on selle kriteeriumi järgi Päikesele lähemal olles kaksikplaneet, päikesest kaugemal olles aga mitte. Teiseks ei võta see kriteerium arvesse taevakehade masside vahekorda. Nõnda võib juhtuda, et teineteisele küllalt lähedal paiknevad lähedase suurusega taevakehad osutuvad planeediks ja kaaslaseks, väga erineva suurusega taevakehad aga osutuvad kaksikplaneediks, kui nad on teineteisest piisavalt kaugel.
Osaliselt kattuvate orbiitidega planeedid
Kuu tekke teoorias on kaksikplaneediks nimetatud kahte võrreldava massiga planeeti, mille orbiidid vähemalt ajuti osaliselt kattuvad. Kuu tekke konsensusehüpoteesi järgi oli Päikesesüsteemi väga varajasel arenguetapil selles mõttes olemas kaksikplaneet, mis koosnes proto-Maast ja teisest, Maaga suuruselt võrreldavast planeedist, mille orbiidid kaldnurga all osaliselt kattusid. Teine taevakeha ei olnud proto-Kuu, sest suurem osa tema massist sai Maa osaks, Kuu aga kujunes väikesest osast kildudest, mis kahe planeedi kokkupõrkel välja paiskusid. Tollesse kaksikplaneeti kuulunud taevakehade masside suhe oli umbes 10:1, nagu ka Pluutol ja Charonil.
Mitmikplaneedid
Põhimõtteliselt on võimalikud ka kaksikplaneetide taolised süsteemid, mis koosnevad rohkem kui kahest taevakehast, (näiteks kolmikplaneedid). Kahest või enamast taevakehast koosnevaid taolisi süsteeme nimetatakse mitmikplaneetideks.
Edwin Krebs
Edwin Gerhard Krebs (6. juuni 1918 Lansing – 21. detsember 2009 Seattle) oli Ameerika Ühendriikide biokeemik.
Aastal 1992 sai ta koos Edmond Fischeriga fosforüülumise uurimise eest Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna.
Anathema
Anathema on Liverpoolist pärit Inglismaa ansambel, keda peetakse ansamblite Paradise Lost ja My Dying Bride kõrval raskemuusika stiili doom/death teerajajateks ja viljelejateks. 1990. aastal loodud ansambel alustas raskemate doom metal 'i stiilidega, kuid pärast 1996. aastat liikus üha enam meloodilise ja progressiivse roki suunas.
Algusaastad (1990–1995)
Anathema loodi 1990. aastal. Lühikest aega kandis ansambel nime Pagan Angel, mis muudeti aga Anathemaks. Bändi koosseisu kuulusid vennad Daniel Cavanagh (kitarr), Vincent Cavanagh (kitarr), Jamie Cavanagh (bass), John Douglas (trummid) ja Darren White (laul). Sama aasta novembris salvestati esimene demo, mis kandis pealkirja "An Iliad of Woes". See äratas paljude tuntud bändide tähelepanu, mis võimaldas Anathemal nendega koos tuuritada ning seeläbi rohkem tuntust koguda.
Järgmine demo "All Faith Is Lost" avaldati 1991. aastal ning selle tulemusena sõlmis plaadifirma Peaceville Records Anathemaga lepingu neljale albumile. Bändi bassimees Jamie Cavanagh oli asendunud Duncan Pattersoniga.
Esimene EP Crestfallen avaldati aastal 1992. Sellele järgnes 1993. aastal täispikk album "Serenades", mis muutis ansambli laiemale publikule tuntuks. Nende videot "Sweet Tears" näidati ka MTV telekanalil.
1994. aastal toimus kontserditurnee Euroopas ja Brasiilias. Järgmise EP Pentecost III ilmumine lükkus aga plaadifirma tõttu edasi. Darren White otsustas 1995. aastal bändist loominguliste erimeelsuste tõttu lahkuda ning asutas uue bändi The Blood Divine. Selleks ajaks oli bändil aga juba uue plaadi materjal koos. Anathemale ei jäänud aega uue vokalisti otsimiseks ning lauljakohustused võttis enda õlule kitarrist Vincent Cavanagh. Pentecost III, kus lauljaks oli veel Darren White, ilmus lõpuks 1995. aasta mais, sama aasta oktoobris aga nägi ilmavalgust "The Silent Enigma". Laulja vahetusest hoolimata võeti album soojalt vastu.
"Eternity", "Alternative 4" (1996–1998)
Darren White'i lahkumise järel võttis ansambel uue suuna meloodilisema gothic metal 'i poole, mis oli tugevasti mõjutatud bändiliikmete suurest eeskujust Pink Floydist. 1996. aastal ilmus album "Eternity". Erinevalt eelmistest albumitest ei sisaldanud "Eternity" death metal 'ile omast kurguhäälset laulustiili, vaid tegu oli nn puhta vokaaliga. Ka saund oli muutunud pehmemaks ning lood kaldusid struktuurilt pigem alternatiivse roki poole. "Eternity" muusikat võib siiski eelkõige pidada gothic metal 'iks.
Positiivse vastuvõtu leidnud uus suund julgustas ansamblit liikuma veelgi enam uute territooriumide suunas. Vincent Cavanagh lihvis oma vokaalseid võimeid professionaalse lauluõpetaja juures. Tulemuseks oli 1998. aastal ilmunud album "Alternative 4". Uus album peegeldas gothic metal 'ile omaseid emotsioone ja atmosfääri, kuid saundi poolest sarnanes see rohkem alternatiivrokiga.
"Judgement", "A Fine Day to Exit", "A Natural Disaster" (1999–2003)
1999. aastal jõudis albumiga "Judgement" lõpule Anathema liikumine doom/death 'i radadelt eksperimentaalse roki maile. Albumi muusika võiks stiililt liigitada progressiivseks rokiks või art rock 'iks. Muusikaliselt võis sarnasusi leida pigem Pink Floydi ja Radioheadi kui Paradise Losti ja My Dying Bride'iga. Müügiedu ja ülemaailmset tuntust ei paistnud aga uue suunaga tulevat. Briti albumite edetabelis platseerus "Judgement" alles 151. kohale. Albumi ilmumisele järgnes Euroopa turnee.
"Judgementi" ilmumise järel siirdus klahvpillimängija Martin Powell ansamblisse Cradle of Filth ning Anathemasse tuli viimati nimetatud ansamblist Les Smith.
Araski
Araski on küla Lääne-Viru maakonnas Tapa vallas.
1920.–1930. aastatel oli Araski asundus, 1940. aastatel sai külaks. Aastatel 1977–1998 oli see ametlikult Põdrangu osa.
Anathema
"Judgement", "A Fine Day to Exit", "A Natural Disaster" (1999–2003)
Pärast selle albumi ilmumist lahkus bändist bassimees Dave Pybus ning tema asemele tuli bändis algusaastatel bassi mänginud Jamie Cavanagh. 2002. aastal teatas oma lahkumisest ka Daniel Cavanagh. Anathema seisis taas silmitsi olukorraga, kus bändi põhiline laulukirjutaja otsustas ansamblist lahkuda. Siiski jäi Daniel Cavanagh' eemalolek lühikeseks. Järgmisel aastal naasis ta Anathemasse ning ilmus album "A Natural Disaster". Plaadil olevast kümnest loost üheksa on kirjutanud Daniel Cavanagh.
Plaadifirma otsingud ja tänapäev (2003–)
Järgnes mitu kontserditurneed, muuhulgas esinemine Eestis 16. detsembril 2005 rokkfestivalil "Green Christmas" ning edukas ühine turnee soome gothic rock 'i ansambliga HIM 2006. aastal. Hoolimata sellest jäi pikendamata Anathema leping plaadifirmaga Music For Nations, mis sulges oma uksed 2004. aastal. Uue albumi ilmumine lükkus uue plaadifirma leidmiseni määramatuks ajaks edasi.
Ilma plaadifirma toetuseta oli Anathema tegevus keeruline. Järgmistel aastatel avaldati mõni uus lugu ansambli kodulehel, kus fännid võisid samas ka bändi kontole oma äranägemise järgi raha annetada. Anathema esines siin-seal nii tavakoosseisus ja -repertuaariga kui ka näiteks koos keelpillikvartetiga. Daniel Cavanagh andis mitu akustilist kontserti, vahel koos oma venna Vincent Cavanagh'ga. Sooloartistina esines ta Eestis pubis Rockstars 6. augustil 2006 ja 27. oktoobril 2006.
Uue albumi ilmumistähtaegu lükati mitu korda edasi, mis põhjustas fännide seas mitmesuguseid spekulatsioone. 2007. aastal bändi MySpace'i lehel Daniel Cavanagh' avaldatud postituses pakuti 14 looga duubelalbumi nimeks "Paradigm Shift" ning selle produtsendiks Steven Wilsonit ansamblist Porcupine Tree. Uue materjaliga albumit siiski veel ei ilmunud. Selle asemel avaldas bänd 2008. aastal akustilise albumi "Hindsight", kus vanad lood olid esitatud sarnases võtmes nagu Daniel ja Vincent Cavanagh' soolokontsertidel.
7. veebruaril 2010 esines Daniel Cavanagh kolmandat korda Eestis, seekord klubis Tapper.
31. mail 2010 andis Anathema pärast seitsmeaastast pausi plaadifirma KScope all välja uue stuudioalbumi "We're Here Because We're Here". Stiililiselt on tegemist muusikaga, mida võib iseloomustada väljenditega "progressiivne rokk" ja post rock või suhteliselt uue mõistega new prog. Kriitikud ja fännid võtsid albumi soojalt vastu ja seda saatis ka mõningane müügiedu näiteks Kreekas ja Soomes.
Sündinud 9. veebruaril
''Siin loetletakse 9. veebruaril sündinud tuntud inimesi.
Anathema
Plaadifirma otsingud ja tänapäev (2003–)
Järgmisel aastal ilmutati kogumikalbum "Falling Deeper", mis oli mõeldud "Hindsighti" jätkuks, kuid keskendus seekord materjalile aastatest 1990–1995 ning oli lahendatud poolorkestraalses võtmes. Plaadil tegi külalisesinejana kaasa Hollandi lauljatar Anneke van Giersbergen.
16. aprillil 2012 ilmunud album "Weather Systems" jätkas sealt, kus 2010. aastal ilmunud plaat pooleli jäi. Album platseerus Briti albumite edetabelis 50. kohale ja Saksamaa edetabelis 19. kohale. Ka selle plaadi andis välja KScope.
Järgmine album "Distant Satellites" avaldati 9. juunil 2014 ning selle saund on kohati elektroonilisem kui varasematel plaatidel. Plaadil oleva pala "Anathema" eest pälvis ansambel 11. septembril 2014 Prog Magazine lugejate poolt Anthemi auhinna.
Le Corbusier
Le Corbusier [lö korbüzj'ee] (kodanikunimega Charles Édouard Jeanneret; 6. oktoober 1887 – 27. august 1965) oli Šveitsi-Prantsuse arhitekt. Ta oli üks mõjukamaid 20. sajandi arhitekte, funktsionalismi rajajaid.
Le Corbusier oli üks esimesi, kes nägi arhitektuuri tulevikku tööstuslikus ehitamises. Le Corbusier oli oma aja tehnoloogilistest edusammudest tugevalt mõjutatud ning tema disainilahendused hõlmasid sageli uusi materjale ja ehitustehnikaid. Ta oli arhitektuuri "rahvusvahelise stiili" pioneer, mis rõhutas funktsionalismi ja kaasaegsete materjalide nagu raudbetooni ja terase kasutamist. Mõned Le Corbusier' kuulsamad teosed on Villa Savoye Prantsusmaal, Unité d'Habitation Marseille's ja Notre Dame du Haut' kabel Ronchampis. Ta kujundas ka mööblit ja interjööre ning tema disainid on populaarsed ka tänapäeval. Et linnas haljastusele rohkem ruumi võita, projekteeris ta sambail seisvaid maju ja katusaedu. Ta projekteeris hooneid karkassehitistena; seintest seespool asetsev toestik ehk karkass võimaldab vaba fassaadikujundust.
Le Corbusier' tuntumaid ehitisi on Šveitsi üliõpilaste maja Pariisis, elamu Marseille's ja Ronchampi kirik Prantsusmaal.
Vaba hoonestuse põhimõttel planeeris ta India Pandžabi osariigi pealinna Chandīgarhi.
Raamat “Toward an Architecture” -  (1920.-1923.)
1922. aasta esitas Le Corbusier linnamudeli Ville Conteporanie Salon d'Automne näitusel Pariisis. Mudel koosnes kahekümne neljast identsest 60-korruselisest kortermajast, mida ümbritsesid madalamad elamublokid ja suur park. Linn oleks mahutanud 3 miljonit inimest.
1923. aastal ilmus Le Cobuiser’i raamat modernse arhitektuuri kontseptist “Vers une architecture”, inglise keeles ilmus “Toward an Architecture ” 1927. aastal. Raamat sisaldas tema avaldatud esseesid (1922.-1923.) ajakirjas L'Esprit Nouveau. Ta esitas oma ideid arhitektuuri tuleviku kohta rea maksiimide, deklaratsioonide ja manitsustega, öeldes, et "äsja on alanud suur ajastu”.
pisi|Le Corbusier linnamudel Voisin, sarnane Ville Conteporanie mudelile
Raamat "The City of To-morrow and Its Planning"
1929. aastal pöördus suur arhitekt Le Corbusier majade projekteerimiselt linnade planeerimise poole, uurides probleemseid linnaprobleeme.
Arendades oma teesi, et suur kaasaegne linn saab toimida ainult range korra alusel, esitab Le Corbusier linna rekonstrueerimiseks kaks muljetavaldavat skeemi – Pariisi kesklinna skeemi "Voisin" ja oma rohkem arenenud plaane "Kolme linna jaoks". Miljon elanikku", mis nägi muu hulgas ette 60-korruselisi pilvelõhkujaid, mis olid üksteisest hästi paigutatud, et majutada äritegevust, ja elamuid, mis olid rühmitatud suurteks "villade" plokkideks.
Villa Savoye
Villa Savoye on Le Corbusier' üks olulisemaid teoseid ning väljendab tema viit ahritektuurilist põhimõtet: hoone on sammastel, et maapind oleks vaba; hoone põhiplaan on avatud; fassaadi kujundus on minimalistlik; maja all olnud rohelus on n-ö tõstetud katuseaeda; fassaadi lintaknad, sest maja karkass on välisseinast seespool. Hoone ehitati 1928–1931. Selle projekteerisid Le Corbusier ja tema nõbu Pierre Jeanneret. Hoone materjalid on peamiselt betoon, teras ja klaas.
Peter Friedrich Georg von Holstein-Oldenburg
pisi|Oldenburgi prints Peter Friedrich Georg, 1811.
Peter Friedrich Georg von Holstein-Oldenburg (vene keeles Георгий Петрович (Петер Фридрих Георг) Ольденбургский; 9. mai 1784 Oldenburg – 27. detsember 1812 Tver) oli Oldenburgi prints, Eestimaa kindralkuberner 1808–1809.
Perekond
1808. aasta märtsis asus Prints Georg pärast ema surma Venemaale keisrinna Maria Fjodorovna õukonda, kus õppis ära vene keele ja asus kindralleitnandi auastmes Vene riigiteenistusse. 1808. aasta augustis asus ta Tallinnas ametisse Eestimaa kindralkubernerina.
15. aprillil 1809 nimetas keiser Aleksander I Georgi Tveri kubermangu, Novgorodi kubermangu ja Jaroslavli kubermangu kindralkuberneriks.
Prints Georg von Oldenburg abiellus 18. aprillil 1809. aastal Paul I tütre – suurvürstinna Jekaterina Pavlovnaga (1788–1819).
1812. aasta Isamaasõja alates viis prints Tveri linnas ja alluvates kubermangudes läbi sõjalisi ettevalmistusi. Haiglaid ja laatsarette külastades ta haigestus ning suri.
Peter Friedrich Georg maeti Peterburi, kuid maeti 1826. aastal ümber Oldenburgi linna suguvõsa rahulasse.
Järglased
Prints Peter Friedrich Georg von Holstein-Oldenburgi ja suurvürstinna Jekaterina Pavlovna järglased:
Juurdepääs
Juurdepääs on arhiivinduses kasutatav termin, mis tähistab demokraatlikes riikides põhiseadusega tagatud ligipääsu ametlikele dokumentidele.
Juurdepääs dokumentidele on üks osa kodanikuõigustest ja -vabadustest ja üheks vaba mõttevahetuse tingimuseks demokraatlikus riigis, mida on võrreldud hääleõigusega. Olukord, kus dokumendile ei ole juurdepääsu, on halvem kui see, et viimast ei ole üldse olemas. Olukord, kus probleemi lahendav informatsioon on olemas, juurdepääs sellele tekib aga alles aastakümnete pärast, on ebaloomulik.
Ajalugu
Seoses Prantsuse revolutsiooni ja 1794. aastal vastu võetud arhiiviseadusega algas uus ajastu arhiivide ajaloos. Vaba juurdepääsu printsiip, juurdepääsupiirangute probleem ning privaatsuse mõiste tekkisid samuti sellel perioodil, kuni 18. sajandi lõpuni seda tänapäevasel kujul ei eksisteerinud. Riik pidi vastutama rahvuslike dokumentide säilimise ja juurdepääsu tagamise eest. Kodanikel oli õigus uurida valitsuse arhiive, tekkis arusaamine, et arhiivid on riigi kodanike omand. Alates 19. sajandi algusest kinnistus läänemaailmas pikkamööda vaba juurdepääs edumeelse põhimõttena, vähem praktikas. Nt avati Vatikani Salajane Arhiiv 1881. aastal.
20. sajandi alguses toimunud moderniseerumine ja individualiseerumine ning tähelepanu nihkumine üksikisikule tekitas vajaduse isikutesse puutuvate dokumentide järele. Aastaid 1945–1980 iseloomustab lääneriikide arhiividele juurdepääsu kiire liberaliseerimine. Hakati vahet tegema dokumendil ja arhivaalil. Kui enne 1970ndaid oli piiranguid kehtestatud selleks, et salastada riigi olulisemaid dokumente, siis nüüd sai oluliseks eelkõige inimeste eraelu kaitse. Vastupidi varasemale arvamusele tekkis ka uus arusaam, et asutuses olevad dokumendid peaksid olema kättesaadavamad kui arhiividokumendid. 1990. aastate alguse arhiivide avanemine tõi kaasa juurdepääsu peaaegu kõikidele arhiividesse jõudnud dokumentidele. Ei tehtud aga vahet, kas dokumendid sisaldasid kellegi õigusi ja huve riivavaid andmeid või mitte. Seoses sellega tuli 1990ndate keskel hakata seadusi muutma.
Praegu tulebki arhiividel tegeleda suures osas isikuandmete kaitsega, sest mahuka osa moodustavad isikualase teabega dokumendid. Dokumendid võivad sisaldada riigi- ja ärisaladusi, delikaatseid isikuandmeid vms. Juurdepääs niisugustele dokumentidele on piiratud kas seaduse alusel või arhiivimoodustaja muudest vajadustest lähtuvalt. Juurdepääsupiirangud kehtivad kindlaksmääratud tähtaja jooksul. Lisaks õiguste ja piirangute kehtestamisele sisaldab juurdepääsu mõiste dokumentide avalikustamist. Kuna juurdepääsupiiranguid ja –õigusi hallatakse sageli sarjade kaupa, sobib selleks kõige paremini dokumentide loetelu.
Dokument
Dokument on mis tahes teabekandjale jäädvustatud teave, mis on loodud või saadud asutuse või isiku tegevuse käigus ning mille sisu, vorm ja struktuur on küllaldane faktide või tegevuse tõestamiseks.
Arhivaal
Arhivaal on dokument, millele on kehtestatud säilitustähtaeg või mida säilitatakse seepärast, et see on väärtuslik ühiskonnale, riigile, omanikule või teisele isikule.
Arhiivimoodustaja
Arhiivimoodustaja on riigi- ja kohaliku omavalitsuse organ ja asutus, avalik-õiguslik juriidiline isik, eraõiguslik juriidiline ja füüsiline isik.
Juurdepääsupiirangud
Riigisaladust või salastatud välisteavet sisaldavale arhivaalile juurdepääsu korra sätestab riigisaladuse ja salastatud välisteabe seadus ja selle alusel antud õigusaktid. Isikuandmeid sisaldavale arhivaalile on kolmandal isikul juurdepääs andmesubjekti kirjalikul nõusolekul. Juurdepääsu ei võimaldata nendele arhivaalis sisalduvatele isikuandmetele, millele juurdepääsuks isikul nõusolek puudub. Pärast andmesubjekti surma on tema isikuandmeid sisaldavale arhivaalile juurdepääs andmesubjekti pärijal, abikaasal, alanejal ja ülenejal sugulasel, õel ja vennal või nende nõusolekul kolmandal isikul. Mitme pärija või muu käesolevas lõikes nimetatud isiku olemasolul on andmesubjekti isikuandmeid sisaldavale arhivaalile juurdepääs lubatud neist ükskõik kelle nõusolekul, kuid igaühel neist on õigus nimetatud nõusolek tagasi võtta. Nõusolekut ei ole vaja juhul, kui andmesubjekti surmast on möödunud 30 aastat või arhivaalis sisalduvateks isikuandmeteks on üksnes andmesubjekti nimi, sugu, sünni- ja surmaaeg ning surma fakt.
Delikaatseid isikuandmeid, mis käsitlevad isiku tervislikku seisundit ja seksuaalelu, ja lapse põlvnemise saladust sisaldavale arhivaalile kehtib juurdepääsupiirang 30 aastat, alates isiku surmast, või 110 aastat, alates isiku sünnist, kui isiku surma pole võimalik tuvastada, või 75 aastat, alates dokumendi tekkimisest, kui isiku surma ega sündi pole võimalik tuvastada. Kuriteo tõkestamise, kurjategija tabamise või kriminaalmenetluses tõe väljaselgitamise huvides võib juurdlus- või eeluurimisorgan kehtestada asjassepuutuvate isikute isikuandmeid sisaldavale arhivaalile juurdepääsupiirangu, teatades sellest arhivaali valdajale.
Ärisaladuseks tunnistatud teavet sisaldavale arhivaalile kehtib juurdepääsupiirang 20 aastat, alates teabe tunnistamisest ärisaladuseks. Ärisaladust sisaldava arhivaali kasutamine enne juurdepääsupiirangu lõppemist on võimalik omaniku loal või kohtu-, juurdlus- või eeluurimisorgani nõudel. Omanik võib eraarhivaali üleandmisel arhiivi kehtestada arhivaalile juurdepääsupiirangud. Arhivaalile juurdepääsu tingimused sätestatakse lepingus. Asutusesiseseks kasutamiseks ettenähtud arhivaalide kohta kehtestab juurdepääsupiirangud asutuse juht avaliku teabe seaduses sätestatud korras. Juurdepääs sellisele teabele võimaldatakse avaliku teabe seadusega ettenähtud korras. Juurdepääsupiiranguga arhivaalide loetelud ja nimistud ning arhivaalidele juurdepääsu tingimused on avalikud.
Dokumentide loetelu
Arhiivimoodustaja kehtestab oma tegevuse käigus loodud või saadud dokumentide liigitamiseks ja neile säilitustähtaja määramiseks dokumentide loetelu. Kui juriidilise isiku koosseisus on mitu arhiivimoodustajat, võib neile koostada ühise dokumentide loetelu. Dokumentide loetelu kehtestatakse tähtajatult arhiivimoodustaja ülesannete või struktuuri- või muude allüksuste kaupa. Dokumentide loetelus märgitakse dokumentide kohta vähemalt: 1) arhiivimoodustaja nimi; 2) osakonna või funktsiooni tähis ja nimetus; 3) sarja tähis ja nimetus; 4) säilitustähtaeg või arhiiviväärtus.
Sari
Sari on arhivaalidest koosnev korrastusüksus arhiivi piires, mida ühendab üks või mitu järgmist tunnust: 1) arhivaalide liik; 2) arhivaalide sisu; 3) arhivaalide koht moodustaja asjaajamissüsteemis; 4) tegevus või ülesanne, mille täitmise käigus arhivaalid on tekkinud; 5) selgelt eristatav periood arhiivimoodustaja tegevuses, mille vältel arhivaalid on loodud või saadud; 6) arhivaalide säilitustähtaeg.
Delikaatsed isikuandmed
Delikaatsed isikuandmed on: 1) poliitilisi vaateid, usulisi ja maailmavaatelisi veendumusi kirjeldavad andmed, välja arvatud andmed seadusega ettenähtud korras registreeritud eraõiguslike juriidiliste isikute liikmeks olemise kohta; 2) etnilist päritolu ja rassilist kuuluvust kirjeldavad andmed; 3) andmed terviseseisundi või puude kohta; 4) andmed pärilikkuse informatsiooni kohta; 5) biomeetrilised andmed (eelkõige sõrmejälje-, peopesajälje- ja silmaiirisekujutis ning geeniandmed); 6) andmed seksuaalelu kohta; 7) andmed ametiühingu liikmelisuse kohta; 8) andmed süüteo toimepanemise või selle ohvriks langemise kohta enne avalikku kohtuistungit või õigusrikkumise asjas otsuse langetamist või asja menetluse lõpetamist.
Pirkanmaa maakond
Pirkanmaa maakond (rootsi keeles Birkaland) on 1. järgu haldusüksus (maakond) Soomes.
Läänide kaotamiseni 2009. aastal kuulus maakond Lääne-Soome lääni.
Haldusjaotus
pisi|Pirkanmaa ja selle valdade kaart Maakonnas on 23 omavalitsusüksust (valda), millest 12 on linnad.
Viited
🇫🇮
Pöördvõrdelisus
Pöördvõrdelisus ehk retsiprooksus on arvsuuruste x ja y vaheline seos, kus ühe suuruse kasvades väheneb teise suurus proportsionaalselt.
Pöördvõrdeline sõltuvus füüsikas
Pöördvõrdelise sõltuvuse mõistet kohtab tihti füüsikas. Näiteks Newtoni gravitatsiooniseadus ütleb, et kahe keha vaheline gravitatsioonijõud F on pöördvõrdeline nende kehade vahelise kauguse r ruuduga. Seda tähistatakse järgmiselt: Pöördvõrdelise sõltuvuse kaudu on kirjeldatavad ka näiteks elektrostaatiline ja magnetiline vastastikmõju.
Vaata ka
Proportionality (mathematics)
Grenada kindralkuberneride loend
Grenada kindralkuberneride loend loetleb Grenada riigipead esindavad kindralkubernerid alates iseseisvumisest 1974. aastal.
Qaidam
Qaidam [tšaid'am] (sisemongoli; tiibeti ཚྭ་འདམ (Candam)) on nõgu Aasias Hiina RV-s. Piirneb edelas Kunluni, loodes Altun Shani ja kirdes Nan Shaniga. Nõos on valdavalt kõrb, leidub soolasoid.
Tartu Ülikooli botaanika ja ökoloogia instituut
Botaanika ja ökoloogia instituut oli Tartu Ülikooli bioloogia- ja geograafiateaduskonna instituut.
See loodi aastal 1992. Instituudis oli 4 professuuri – ökofüsioloogia (Kalevi Kull), taimeökoloogia (Martin Zobel), botaanika (Jaanus Paal) ja mükoloogia (Kuulo Kalamees (kõik loodud ühisprofessuuridena TA Zooloogia ja Botaanika Instituudiga). Instituut likvideeriti aastal 2007, mil ta läks Tartu Ülikooli Ökoloogia ja Maateaduste Instituudi koosseisu selle botaanika osakonnana. Õppetoolid seejuures jätkusid.
Clapeyroni võrrand
Clapeyroni võrrandi all võidakse mõista
Läänemeri
pisi|Läänemeri märtsis 2000 pisi|Läänemere valgalad suuremate jõgede ja järvedega Läänemeri ehk Limneameri (ka Balti meri) on Atlandi ookeani sisemeri, mis piirab Eestit põhjast ja läänest. Teised Läänemere-äärsed riigid on Läti, Leedu, Poola, Saksamaa, Taani, Rootsi, Soome ja Venemaa.
Läänemerd ühendavad Põhjamerega madalad ja kitsad Taani väinad. Mõnikord loetakse Läänemere osaks ka Kattegati väina Taani ja Rootsi vahel. Vähese veevahetuse ja jõgedest sisse voolava mageda vee tõttu on Läänemeri pigem ülisuur järv. Läänemeri on riimveeline.
Skandinaavia, soome, hollandi ja saksa kultuuriruumis kutsutakse merd vastupidi Idamereks, teistes maades teatakse seda kui Balti merd.
Looduslik iseloomustus
pisi| Läänemere pindala on 373 000 km2, koos Taani väinade ja Kattegatiga 415 266 km2. Läänemere maht on 21 721 km3, keskmine sügavus on 52 m ja suurim 459 m (Landsorti süvik) .Vesi on selgepiiriliselt kihistunud. Vee ülakiht on madala ning süvakiht üsna suure soolsusega. Kihtide järsk üleminek (umbes 8‰ isohaliini juures) on mere lõunaosas 30–50 ja Soome lahe suus umbes 70 m sügavuses ning takistab oluliselt vee vertikaalset segunemist. Ülakiht jaotub suvel pindmiseks soojaks ja alumiseks külmaks veeks. Vee pinnakihi soolsus on Taani väinades 8–10 ja Läänemere avaosas 6–7‰ ning väheneb Soome ja Põhjalahe sopi suunas (väikseim 1–2‰).
Läänemere nimi Läänemere-äärsete rahvaste keeltes
Idaslaavlased kutsusid veel 18. sajandil Läänemerd Varjaagide mereks (vene Варяжское море; inglise Varangian Sea). Vanarooma allikates on Läänemerd nimetatud Sueebide mereks (Mare Suebicum).
Veerežiim
Läänemerre suubub arvukalt jõgesid. Suurim neist on Neeva, vooluhulgaga 2500 kuupmeetrit sekundis. Kõik jõed kokku toovad Läänemerre umbes 14 000 kuupmeetrit magedat vett sekundis. Niiske kliima tõttu sajab ka Läänemere pinnale rohkem vett, kui sealt aurab, vahet hinnatakse umbes 2000 kuupmeetrile sekundis.
Et Läänemere tase on üldiselt püsiv, on Läänemerel äravool umbes 16 000 kuupmeetrit sekundis ehk 500 kuupkilomeetrit aastas. See leiab aset Taani väinade kaudu: sealt voolab aastas välja umbes 1000 kuupkilomeetrit Läänemere riimvett, samal ajal kui Kattegatist voolab sisse umbes 500 kuupkilomeetrit soolasemat riimvett. Just nimelt soolasemat riimvett: ookeanivesi (soolsusega umbes 34–35 promilli) Läänemerre ei pääse, vaid seguneb Kattegatis Läänemerest tuleva magedama veega. Seetõttu on Läänemere süvaosa kuni sügavuseni 60–100 meetrit täidetud riimveega, mille soolsus on 10–15 promilli. Pinnaveed on Läänemere avaosas soolsusega 6–8 promilli, sest kuigi jõgedest lisandub pidevalt täiesti magedat vett, seguneb sügavamat ja soolasemat vett sellele juurde.
On arvutatud, et kui Läänemere äravool ületaks umbes 60 000 kuupmeetrit sekundis ehk 2000 kuupkilomeetrit aastas, tõkestaks vee väljavool Taani väinadest riimvee sissevoolu täielikult ja Läänemere vesi muutuks täiesti magedaks. Samuti juhtuks see, kui Taani väinad oleks praegusest umbes 5 meetrit madalamad. Umbes nii oli asi Antsülusjärve lõpus ja Mastogloiamere alguses, kui ookeani tõusu tõttu algas soolvee sissepääs Läänemerre.
Eesti rannikumeri
Põhja-Eesti rannikud on järskrannikud ja Lääne-Eesti rannikud on laugrannikud.
Rootsi rannikud on Läänemeres kõige enam liigestatud.
Saaremaast ja Hiiumaast avamere poole jääv meri peidab rohkesti laevasõidule ohtlikke rahusid ja madalaid. Hästi teatakse Hiiumaast 15 km kaugusel loodes Soome lahte viiva meretee lähedal paiknevat Hiiu madalat, kus paepõhja katab kohati vaid meetrine veekiht. Suurtele laevadele liiga madalaid kohti on ka Saaremaast ja Vilsandist 15–20 km kaugusel läänes. Eesti vetest lääne suunas muutub meri pikkamööda sügavamaks, ulatudes keset merd 249 meetrini. Soome lahe suurim sügavus Eesti vetes on veidi üle 100 m ja Liivi lahe oma 50–60 m.
Avamerega nõrgalt ühendatud, madala ja väikese veeväljaga Väinameri ja Liivi laht erinevad hüdroloogiliste tingimuste poolest tunduvalt Saaremaast läände jäävast merest ja Soome lahe lääneosast. Neis on nõrgem lainetus, suuremad veetemperatuuri ja -taseme kõikumised, väiksem soolsus ja läbipaistvus ning paksem ja püsivam jääkate kui avamerel. Läänemere hüdroloogiliseks iseärasuseks teiste meredega võrreldes on vete selgepiiriline kihistumine madala soolsusega (5–7‰) pindmiseks ja suhteliselt soolaseks süvakihiks (umbes 8‰). See takistab oluliselt vee vertikaalset segunemist (veevahetust), mille tõttu paljud hüdroloogilised, keemilised ja bioloogilised protsessid avalduvad neis kihtides erinevalt. Vee pinnatemperatuur on talvel mere keskosas 1–2 °C, jääga kaetud lahtedes ja rannavetes veidi alla 0 °C (Eesti rannikumere vesi külmub −0,2 kuni −0,4 °C juures). Maksimumi saavutab veetemperatuur juulis-augustis, mil see on saartest läänes ja Soome lahe suus 16–17 °C, sügavast merest eraldatud Väinamere ja Liivi lahe rannikuvetes 18–19 °C. pisi|Pea täielikult jäätunud Soome laht 2003. aasta jaanuaris Eesti rannikumeri jäätub igal talvel. Esimese jää tekkimise, samuti teiste jäänähtuste esinemise aeg kõigub talve iseloomust sõltuvalt väga suurtes piirides. Mõnel aastal on Eesti kõige karmimate jääoludega lääneranniku lahed osaliselt jäätunud juba oktoobri lõpul või novembri algul, väga sooja sügise järel aga alles jaanuari lõpul, Vilsandil ja Ruhnus isegi märtsi algul. Väga karmidel talvedel võib Väinameri kinni külmuda juba detsembri esimesel poolel, enamasti toimub see aga kuu aega hiljem. Avamere suunas jääkate õheneb ning ainult külmadel talvedel kaanetub avameri rannast 5–10 km kauguseni. Üleni on meri jäätunud vaid erakordselt karmidel talvedel (1939/1940, 1941/1942, 1946/1947). Jää hakkab lagunema tavaliselt märtsis ja kaob Eesti rannikuvetest aprilli lõpuks. Soojadel talvedel võib see toimuda ka märgatavalt varem ja külmadel talvedel hiljem.
Liigestus
Läänemere põhjaosa, mis jääb Ahvenamaa saarestikust põhja poole, nimetatakse Põhjalaheks ehk Botnia laheks. Soome laht ühendab Läänemerd Peterburiga, piirates samas Eestit põhjast ja Soomet lõunast. Liivi laht ehk Riia laht asub Läti ja Saaremaa vahel.
Läänemere lõuna- ja kagurannik on liivane.
Hoovused
Läänemere hoovused olenevad tuule suunast ja tugevusest. Sagedamini esineb veevool piki Eesti rannikut ida suunas. Veetaset tõstavad tugevad läänekaarte tuuled, seda alandavad idatuuled. Äärmusjuhtudel on kõikumised olnud 2–2,5 m üle ja 1,2 m alla keskmise veetaseme. Looded on Läänemeres alla 10 cm. Lainekõrgus on enamasti 1–2 m, maru ajal küünib see avamerel 10, Soome lahes 6 ja Liivi lahes 3–4 meetrini.
Taimestik
pisi|[[Kassari rannik õhust vaadatuna]] Läänemere põhjataimestik on liigivaene. Eesti rannikuvetes on määratud 15 liiki ja liigisisest kõrgemate taimede taksonit, 87 taksonit vetikaid, millest 32 sini-, 17 rohe-, 5 mänd-, 17 pruun- ja 16 taksonit punavetiktaimi.
Üks karakteersemaid põhjataimi on pruunvetikas põisadru (Fucus vesiculosus). Ta võib moodustada nii omaette kooslusi kui ka olla substraadiks epifüütoniga segakooslustele.
Punavetiktaimedest on tuntuim agarik (Furcellaria fastigiata), mis omab ka tööstuslikku tähtsust: sellest saadakse furtsellaani ja viimasest toodetud estagarit.
Õistaimedest on Läänemere Eesti rannikualale karakteerne meriheina perekonna liigid.