cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kindralpolkovnik-insener
Kindralpolkovnik-inseneri auastme eelkäija oli insenertehnilise teenistuse kindralpolkovnik. Kui viimane kaotati, anti kõigile auastme kaotamise ajal elus olnud aukraadi omanikele kindralpolkovnik-inseneri auaste.
Nõukogude maaväes vastas kindralpolkovnik-insenerile kindralpolkovniku auaste.
1984. aastal kindralpolkovnik-inseneri auaste kaotati. Kõigile auastme kaotamise ajal elus olnud aukraadi omanikele anti kas kindralpolkovniku või lennuväe kindralpolkovniku auaste.
Kindralpolkovnik-insenere
pisi|150px|[[Andrei Tupolev, lennukikonstruktor]]
Lepa tänav (Pärnu)
Lepa tänav on tänav Pärnus Rääma linnaosas.
Tänav saab alguse Ilvese tänavalt, suundub põhja ristub Kaevu tänavaga ja lõppeb Rohu tänaval.
Tänava pikkus on ligikaudu 329 meetrit.
Wangelnstedt
Wangelnstedt on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Holzmindeni kreisis. Valla pindala on 15,15 km². 31. detsembril 2017 elas seal 571 inimest.
Pontotoci maakond
thumb|Asend Oklahoma osariigis pisi|Pontotoci maakonna kohtumaja Adas Pontotoci maakond (Pontotoc County) on maakond USA-s Oklahoma osariigis. Geograafilised koordinaadid on 34°72' N, 96°69' W.
Maakonna halduskeskus on Ada.
Maakonna pindala on 1878 km², millest 13 km² moodustab veepindala.
Metsise tänav
Metsise tänav on tänav Tallinnas Kristiine linnaosas Lilleküla asumis.
Tänav sai nime 19. septembril 1958.
Maria de Rudenz
"Maria de Rudenz" on Gaetano Donizetti ooper (dramma tragico) kolmes vaatuses Salvadore Cammarano libretole Eugène Anicet-Bourgeoise’i, Jean-Guillaume-Antoine Cuvelier’ ja Julien de Malliani näidendi La nonne sanglante (1835) järgi, mis omakorda põhineb Matthew Lewise romaani The Monk (1796) ühel episoodil. Esmaettekanne toimus 30. jaanuaril 1838 Veneetsia Teatro La Fenices. Rollide esmaesitajad olid Caroline Ungher (Maria), Giorgio Ronconi (Corrado), Napoleone Moriani (Enrico), Isabella Casali (Matilde), Domenico Raffaeli (Rambaldo) ja Alessandro Giacchini (Rudenzi kantsler).
Ajalugu
Ooper sündis Donizetti elu ühes kõige raskemas etapis. 30. juulil 1837 suri tema 28-aastane naine Virginia, kes kaotas kuu varem vahetult pärast sündi kolmanda lapse. Kuid leping, mis oli sõlmitud impressaario Alessandro Lanariga 1837. aasta veebruaris tuli täita. Ooper pidi olema valmis 12. detsembril 1836 maha põlenud Teatro La Fenice taasavamiseks. Ooperi teema selgus oktoobri alguses, kuigi Lanari ja üks Teatro La Fenice direktoritest leidsid, et see on „liiga verine" ja võib kujuneda Itaalia teatri häbiplekiks. Kuid Donizetti ei teinud nendest arvamistest välja, ehkki talle endale ka valminud libreto eriti ei meeldinud. Talle maksti lepingu kohaselt 10 000 franki.
Maestro asus uut ooperit komponeerima novembris 1837 ehk 2,5 kuud enne väljakuulutatud esietendus. Veneetsiasse valminud teosega kohale jõudnud ja asunud proove läbi viima, tekkis maestrol närviline vägikaikavedamine impressaario Lanariga lauljate valiku pärast.
Oli valminud tugevalt melodramaatiline teos. Esietendus kujunes absurdse süžee tõttu süngeks. Publik väljendas oma eemaletõukavust ning kriitikud kuulutasid uue ooperi katastroofiks. Pärast teist etendust võeti ooper mängukavast maha ning asendati Donizetti Parisinaga. Nimiosa esitanud sopran Caroline Ungher, kes oli seni olnud Donizetti lähedane sõber, oli nii sügavalt pettunud, et katkestas temaga igasugused suhted.
Sellest hoolimata ei kadunud ooper täielikult teatrite mängukavast. Seda esitati kohe Firenzes ja Livornos. Teine väljapaistev sopran, Giuseppina Strepponi, võttis nimiosalise partii esitamise üle, lauldes seda viies erinevas Itaalia teatris ajavahemikul juulist 1837 kuni 1841. aasta lõpuni. Teos püsis kuni edukalt 1850. aastani suure eduga mitmete Itaalia teatrite repertuaari, samuti esitati Madridis, Korful, Lissabonis, Maltal, Aleksandrias, Barcelonas, Rio de Janeiros ja Buenos Aireses. Kuid kõige olulisemates tollastes Euroopa ooperiteatrites Pariisis, Londonis ja Viinis ei võetud seda ooperit kunagi repertuaari. Ooperi viimased etendused 19. sajandil olid 1867. aastal Senigallias ja 1870. aastal Maceratas. Seejärel vajus teos 120 aastaks täielikku unustusse.
1974. aastal toimus Londonis Opera Rara kontsertettekanne ning 1981. aastal mõõduka edukusega lavaline ettekanne Veneetsia La Fenices. Aeg-ajalt on ooper olnud siin-seal (Pariis, Wiesbaden, Dresden jm) repertuaaris.
Helisalvestused on aastatest 1974, 1981 ja 1997.
Tegelased
-         Maria de Rudenz (sopran), Šveitsi feodaali krahv Piero de Rudenzi tütar
Lina tänav (Pärnu)
Lina tänav on tänav Pärnus Rääma linnaosas.
Maria de Rudenz
Tegelased
-         Corrado di Waldorf (bariton), Maria väljavalitu
-         Enrico (tenor), Corrado vend
-         Matilde di Wolff (metsosopran), Maria nõbu
Lina tänav (Pärnu)
Tänava pikkus on ligikaudu 1,1 km.
Maria de Rudenz
Tegelased
-         Rambaldo (bass), Rudenzite sugulane
-         Rudenzi kantsler (tenor)
Süžee
Tegevus toimub 15. sajandil Šveitsis. Corrado on oma nooruses suhelnud Mariaga, kuid jätnud ta siis maha. Nüüd soovib ta abielluda Matilde di Wolffiga. Maria arvatakse olevat surnud. Ka Corrado vend Enrico armastab Matildet. Maria saabub salaja tagasi ja kuuldes Corrado reetlikkusest, tõotab kättemaksu. Ta teatab Corrado pulmade ajal, et Enrico polegi tema vend, ning pakub Corradole oma armastust, kui too loobub Matildest. Corrado keeldub. Maria ähvardab Matildet hauakambriga. Corrado ründab Mariat noaga, mis ajendab Enricot esitama talle duelli väljakutse. Corrado tapetakse. Maria omakorda torkab Matilde surnuks, tunnistab oma kuritegu ja sureb ka ise.
Muusikalood
-         Corrado ja Enrico duett „Fratello! Enrico! abbracciami”
-         Maria kavatiin „Sì, del chiostro penitente”
-         Enrico aaria „Talor nel mio delirio”
-         Enrico kabaletta „Tu la speme a me ritorni!”
-         Koor „Sì, quell’ ombra sepolcrale”
-         Koor „O giovinetta sposa”
-         Ansambel „Al misfatto enorme e rio”
-         Corrado aaria kooriga „Ah! Non avea più lagrime”
-         Corrado ja Enrico duett „Ed or son lieto appieno”
-         Koor „Ah! che di pianto è questo”
-         Enrico ja Corrado duett kooriga „A me, cui financo la speme togliesti”
-         Maria  finaali aaria kooriga „Mostro iniquo, tremar tu dovevi”
Saviste
Saviste on eesti perekonnanimi.
Kaksikmonarhia
Kaksikmonarhia tekib, kui kaht eraldi kuningriiki valitseb sama monarh, järgitakse sama välispoliitikat, eksisteerib kahepoolne tolliliit ja omatakse kombineeritud sõjaväge, kuid muul viisil ollakse iseseisev. Mõistet kasutatakse tavaliselt Austria-Ungari puhul, kus kaksikmonarhia eksisteeris aastatel 1867–1918.
1870. aastatel, kasutades Austria-Ungari kaksikmonarhiat mudelina, kavandasid Walesi prints (hilisem kuningas Edward VII) ja William Ewart Gladstone, et Iirimaa ja Suurbritannia moodustavad kaksikmonarhia. Nende jõupingutused olid edutud, kuid ideed kasutas 1904. aastal Arthur Griffith oma teoses "The Resurrection of Hungary". Griffith märkis, kuidas 1867. aastal muutus Ungari Austria keisririigi osast eraldi samaväärseks kuningriigiks Austria-Ungaris. Kuigi ta ise ei olnud monarhist, propageeris Griffith sellist lähenemist Briti-Iiri suhetele. Idee ei olnud vastuvõetav teistele Iirimaa poliitilistele juhtidele ning Iirimaa lahkus lõpuks Suurbritannia ja Iirimaa ühendusest, moodustades 1922. aastal omaette riigi nimega Iiri Vaba Riik.
Hiljem on ajaloolased kasutanud seda mõistet ka teistel näidetel, kus üks kuningas valitseb kahte riiki, nagu Henry V ja Henry VI, kes olid 15. sajandil edukad kuningad nii Inglismaal kui ka Prantsusmaal pärast nukuriigi moodustamist suurel osal Prantsusmaast Saja-aastase sõja ajal (vt Inglise ja Prantsuse kaksikmonarhia), ning Taani-Norra oli kaksikmonarhia, mis eksisteeris aastatel 1536–1814.
Kaksikmonarhia ei ole tingimata personaalunioon. Personaalunioonis valitseb kahte või enamat kuningriiki sama isik, kuid valitsusstruktuurides ei ole midagi ühist. Personaalunioonis riikidel on igaühel eraldi sõjavägi, eraldi välispoliitika ja eraldi maksud. Selles mõttes ei olnud Austria-Ungari personaalunioon, kuna mõlemad riigid jagasid valitsust, mis valitses välispoliitikat, sõjajõude ja rahandust.
Horst Seehofer
pisi|Horst Seehofer (2012) Horst Lorenz Seehofer (sündinud 4. juulil 1949 Ingolstadtis) on Saksamaa poliitik (CSU), 14. märtsist 2018 kuni 8. detsembrini 2021 Saksamaa siseminister.
6. maist 1992 kuni 26. oktoobrini 1998 oli ta Saksamaa tervishoiuminister.
2008—2018 oli ta Baieri liidumaa peaminister ja 2011—2012 Bundesrati president.
Pontotoci maakond (Mississippi)
thumb|Asend Mississippi osariigis thumb|Pontotoci maakonna kohtumaja Pontotocis Pontotoci maakond (Pontotoc County) on maakond USA-s Mississippi osariigis. Geograafilised koordinaadid on 34°23' N, 89°04' W.
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Oneonta.
Maakonna pindala on 1298 km², millest 9 km² moodustab veepindala.
Taterma kadakad
Taterma kadakad on kolm kaitsealust kadakat Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Taterma külas Kuriste kiriku lähedal. Puud võeti kaitse alla 2011.
Mahalaskmine
Mahalaskmine on surmanuhtluse täideviimismeetod, mille korral lastakse hukatav tulirelvast maha.
Tavaliselt viivad mahalaskmise läbi mitu sõdurit või korrakaitseasutuse töötajat. Kõik laskurid peavad päästikule vajutama üheaegselt, et nad ei saaks teada, kes neist tegi surmava lasu ja et poleks viivitusi protsessis. Hukatav on hukkamise ajal enamasti püsti või istuvas asendis. Tihti kaetakse ta nägu või silmad, aga vahel on hukatav ilma katteta ja näeb laskureid.
Mõnedes riikides viiakse hukkamine mahalaskmisel teel, läbi koidikul või päikesetõusul. See on pannud aluse fraasile "koidikul maha lastud".
NSV Liidus ja ka Eesti NSV-s aastatel 1956–1970 lasti hukatav maha ühe täideviija poolt püstolist maha. Hukkamise juures viibis ka komisjon, kuhu kuulus ka vangla arst, kes tunnistas hukatu surnuks.
Samal viisil hukati ka viimase inimene Eestis 11. septembril 1991.
Alide-Emilie Poom
Alide-Emilie Poom (esimesest abielust Alide-Emilie Jürgenson, aastast 1918 Alide-Emilie Teemant; 18. august 1884 Kukruse – 26. mai 1961 Tallinn) oli eesti arst ja esimene eestlannast meditsiinidoktor.
Ta õppis koolis Narvas ja Tallinnas. Aastal lõpetas ta Berni Ülikooli, omandades samas ka dr. med kraadi; hiljem sooritas ta Peterburi Ülikooli juures uuesti lõpueksamid.
Isiklikku
Ta oli kaks korda abielus, tema teine abikaasa oli Eesti riigivanem Jaan Teemant.
Venemaa välispass
pisi|345x345px|Venemaa pass Venemaa välispass (ametlikult vene keeles: Заграничный паспорт гражданина Российской Федерации - Vene Föderatsiooni kodaniku piiriülene pass) on siseministeeriumi poolt Venemaa Föderatsiooni kodanikele rahvusvaheliseks reisimiseks väljastatud dokument. Venemaa kodanikud peavad Venemaa Föderatsioonist lahkumisel või sealt sisenemisel kasutama oma välispasse, välja arvatud juhul, kui nad sõidavad riiki / riigist, kus Venemaa passi tunnustatakse kehtiva reisidokumentina.
Nordisk Film
pisi|Nordisk Filmi logo 1906. aastast pisi|Peasissepääs Nordisk Film on 6. novembril 1906 asutatud Taani filmikompanii, mis on vanim järjepidevalt tegutsev filmikompanii maailmas ja ühtlasi ka üks suuremaid Skandinaavias.
Venemaa välispass
1997. aastal välja antud Venemaa välispasside esimene versioon oli käsitsi kirjutatud ja alates 2000. aastast väljastatud välispassid olid masinloetavad passid 36 leheküljega ja need kehtisid 5 aastat. 2006. aastal andis Venemaa välja esimese biomeetrilise passi ja 2010. aastal muudeti biomeetriliste välispasside disaini, mis on praegu välja antud 46 leheküljega ja kehtivad 10 aastat.
Lisaks tavapärasele välispassile on välismaal reisimiseks kaks sihtotstarbelist passi: diplomaatiline pass ja teenistuspass (väljastatakse ametlikule ärile välismaale minevatele riigiametnikele).
Nordisk Film
Nordisk Filmi asutas Taani filmirežissöör Ole Olsen. Aastatel 1907–1911 kandis see nime Nordisk Films Kompagni, 1911. aastast aktsiaselts Nordisk Film.
Esimene dokumentaalfilm valmis filmistuudios 1907. aastal ning selleks oli Viggo Larseni "Lõvijaht" ("Løvejagten"). 1908. aastal tootis ettevõte üle 100 filmi aastas.
Aastal 1928 läks filmistuudio pankrotti, kuid 1929. aastal korraldas Carl Bauder ettevõte ümber ning aastatel 1929–1935 kandis see nime Nordisk Tonefilm.
Aastatel 1957–1986 oli direktoriks Erik Balling.
Aastal 1992 ühines kompanii Egmonti meediagrupiga.
Nordisk Film tegeleb peale filmide ja telesaadete tootmise ka välismaa filmide levitamisega. Näiteks müüs ta Eesti filmi "Nimed marmortahvlil" Jaapani turule.
Heinrich Klose
pisi|Heinrich Klose (1937) Heinrich Klose (31. august 1879 Ibbenbüren – 19. november 1968 Bad Eilsen) oli Saksa kirurg ja kõrgkooli õppejõud.
Hedi
Hedi on naisenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 463. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Hedi 245 naisel.
Lauka tänav (Pärnu)
Lauka tänav on tänav Pärnus Rääma linnaosas.
Tänav saab alguse tänavalt, suundub loodesse, ristub Raba tänavaga ja lõppeb linnapiiril tupikus.
Tänava pikkus on ligikaudu 2 km.
Jennifer Cohen
Jennifer Marisse Cohen (sündinud 8. aprillil 1999 ) on Haapsalust pärit eesti laulja.
Ta on võitnud mitu lauluvõistlust ning täitis 2017. aastal XII noorte tantsupeol "Mina jään" peategelase Hämariku rolli.
Hariduskäik
2006. aastal alustas Jennifer Marisse Cohen õpinguid Haapsalu Linna Algkoolis, kus ta lõpetas kuuenda klassi. Aastast 2012. õppis Cohen Haapsalu Wiedemanni Gümnaasiumis, kuid kooli sulgemisel 2013. õppeaasta lõpus suundus ta õppima Tallinna Kadrioru Saksa Gümnaasiumi. 2013. aastal lõpetas Cohen ka 55. lennus Cyrillus Kreegi nimelise Haapsalu Muusikakooli klaveri erialal. 2015. aastal lõpetas ta Kadrioru Saksa Gümnaasiumis põhikooli ja 2018. aastal Tallinna 32. Keskkoolis gümnaasiumi (teatriklassis).
Muusikaline karjäär
Jennifer Marisse Cohen on osalenud lauluvõistlustel ja andnud kontserte. Muu hulgas on ta osalenud näiteks telesaadetes "Laulukarussell", "Solistical" ja "Eesti otsib superstaari". 2017. aastal toimunud XII noorte tantsupeol täitis Cohen peategelase Hämariku rolli, lisaks võttis osa isetekkelisest Vabaduse väljaku tantsupeost, kus selgitas toimuvat inglise keeles.
Kontsertidest olulisimaks võib pidada tema esinemist 2017. aasta muusikapäeva raames, kui Cohen andis koos Luisa Lõhmusega Tondi–Lennujaama liinil sõitvas trammis number 4 kontserdi "Tallinn kutsub!".
Eesti Laul 2019
Isiklikku
Jennifer Marisse Coheni ema on eestlane Riina Cohen ja isa ameeriklane Jeffrey Cohen. Kogu Jenniferi perekond on ühest kõrvast kurt.
Unknown
"Unknown" on mitme filmi originaalpealkiri. Näiteks:
Mullamaa tänav
Mullamaa tänav (varem Mulla põik) on tänav Tallinnas Põhja-Tallinna linnaosas Pelgulinna asumis.
Nime "Mulla põik" sai tänav 13. juunil 1958 ristuva Mulla tänava järgi. Seoses tänava pikendamisega Härjapea tänava suunas nimetati see 2017. aastal ümber Mullamaa tänavaks.
Merimetsa roheala kaitseala
Merimetsa roheala kaitseala (ka Merimetsa kaitseala) on kaitseala Tallinnas Põhja-Tallinna linnaosas. Kaitseala kaitse-eesmärk on kaitsta sealset väärtuslikku maastikku, kaitsealuseid liike ja nende elupaikasid ning säilitada ja parandada virgestusvõimalusi. Kaitseala pindala on 47,8 ha.
Kaitseala moodustati 2017.
Hedy
Hedy on naisenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 980. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Hedy 63 naisel.
Afektiivne neuroteadus
Afektiivne neuroteadus on teadusharu, mis uurib emotsioonide neuraalseid mehhanisme. Selles interdistsiplinaarses valdkonnas tegeleb neuroteadus kombineeritult isiksuse, emotsioonide ja tujude psühholoogilise uurimisega.
Afektiivne neuroteadus ja õppimine
On palju viise, kuidas afekt õppimises rolli mängib. Hiljutised avastused afektiivses neuroteaduses on nende rollide selgitamisel palju ära teinud. Sügav emotsionaalne suhe mingi teemavaldkonnaga võimaldab sellest sügavamalt aru saada, seega õpitakse ja õpitu jääb püsima. Raamatut lugedes mõjutavad tunded, mida kogeme kirjeldatavatele tunnetele, mõjutavad meie tekstist arusaamist. Inimene, kes on kurb, mõistab kurba tekstilõiku paremini kui inimene, kes on õnnelik. Seega mängib õppija emotsioon õpiprotsessis suurt rolli.
Tihti emotsioone väljendatakse või tajutakse juttu lugedes või kellegi näoväljendusest. Magnetresonantstomograafia (MRT) abil tehtud aju-uuringud on näidanud, et ajus ergastuvad samad piirkonnad nii siis, kui ta ise vastikust tunneb, kui ka siis, kui ta jälgib kedagi teist vastikust tundmas. Klassikalises õpikeskkonnas võib õpetaja miimika õpilaste keeleomandamisele ülioluline olla. Kui õpetaja väljendab hirmu hirmuäratavate lõikude lugemisel, hõlbustab see teatud sõnavara õppimist ja tekstist arusaamist.
Peamised kaks teoreetilist lähenemist
Viimased afektiivse neuroteaduse metaanalüüsid keskenduvad peamiselt kahele teoreetiliste lähenemiste suunale - lokatsionistlikud ja konstruktsionistlikud.
Lokatsionistlikud lähenemised
Lokatsionistlike lähenemiste aluseks on hüpotees, et mitmed emotsioonide kategooriad (sealhulgas õnn, kurbus, hirm, viha ja vastikus) on bioloogilises mõttes baasilised. Need emotsioonidele lähenemise lähenemised. Selle vaate kohaselt on emotsioonid kaasasündinud bioloogilisel alusel moodulid, mida ei saa enam väiksemateks psühholoogilisteks juppideks jaotada. Lokatsionistliku lähenemisega mudelite aluseks on hüpotees, et kõik samasse emotsionaalsesse kategooriasse kuuluvad vaimsed seisundid saab järjepidevalt ja konkreetselt lokaliseerida kas kindlasse ajupiirkonda või ajupiirkondade võrgustikku. Igal emotsioonikategoorial on enda universaalsed omadused: eriline näoväljendus, füsioloogia, subjektiivsed kogemus, kaasnevad mõtted ja mõlestused.
Psühholoogilised konstruktsionistlikud lähenemised
Selliste lähenemiste aluseks on hüpotees, et emotsioonid nagu õnn, kurbus, hirm, viha ja vastikus (ja paljud teised), on konstrueeritud vaimsed seisundid, mis ilmnevad aju paljude erinevate süsteemide koostöö tulemusel. Selle vaate kohaselt on psühholoogiliste toimingute (näiteks keel, tähelepanu jne.) aluseks aju erinevate piirkondade võrgustike omavaheline vastastikune koostöö, mis loovad palju erinevaid emotsioone, taju ja tunnetuse. Emotsioonide jaoks on oluline ajupiirkondade võrgustik, mis on aluseks emotsioonide valentsile (meeldiv/ebameeldiv tunne) ja ergastus (aktiivne ja erk tunne). Emotsioonid ilmnevad siis, kui erinevate psühholoogiliste toimingute eest vastutavad neuraalsed süsteemid (mitte ainult valentsi ja ergastuse eest vastutavad) koostööd teevad, mis viib erinevate ajupiirkondadevaheliste aktiivsusmustriteni. Kuna emotsioonid kerkivad baasilisematest osadest, siis on igas emotsioonikategoorias teataval määral heterogeensust. Näiteks võib inimene kogeda mitmeid erisuguseid hirme, mis tunduvad erinevad, ja millele ajus vastavad erisugused nauraalsed mustrid. Seega esitab see vaatenurk lokatsionistlikest lähenemistest teistsuguse viisi emotsioonide neuraalsete aluste mõistmiseks.
Afektiivne neuroteadus Eestis
Mõiste afektiivne neuroteadus võttis kasutusele eesti päritolu ameerika neuroteadlane Jaak Panksepp. Eestis tegeleb selle valdkonnaga mitmeid Tartu Ülikooli psühholoogia instituudi teadlasi. Näiteks psühhofüsioloogia professor Jaanus Harro, Marika Paaver ja mitmeid eksperimentaalpsühholoogia labori teadlasi nagu Andero Uusberg, Helen Uusberg, Kairi Kreegipuu, Nele Kuldkepp.
Gorki-nimeline Primorje draamateater
pisi|Gorki-nimeline Primorje Krai Akadeemiline Draamateater [[Vladivostokis]]
Gorki-nimeline Primorje Krai Akadeemiline Draamateater (vene keeles Приморский краевой академический драматический театр имени Горького) on teater Vladivostokis.
Kanepine hamõ
Kanepine hamõ on kirjandusauhind.
Gorki-nimeline Primorje draamateater
Teater asub aadressil Svetlinskaja tänav 49. Teater asutati 1931. aastal. 1997. aastal sai teater akadeemiliseks.
Kanepine hamõ
Seda annab välja Kanepi raamatuküla kümme aastat tagasi ilmunud raamatu eest. Auhinnaks on kanepisest riidest õmmeldud särk.
Gorki-nimeline Primorje draamateater
Teatri kunstiline juht 1984. aastast on Jefim Zvenjatski. Teatris mängivad teiste seas Larissa Belobrova, Jevgeni Gorenko, Aleksandr Zaporožets, Irina Lõtkina, Natalja Muzõkovskaja, Jana Mälk, Anna Nikitina, Svetlana Salahhudinova, Vladimir Sergijakov, Aleksandr Slavski, Valentin Zaporožets ja Nikolai Timošenko.
Kanepine hamõ
Auhinna laureaatideks on olnud Madis Kõiv, Kauksi Ülle, Jan Rahman, Kaido Kama.
Gorki-nimeline Primorje draamateater
Teatrisisene auhind
Primorje akadeemiline draamateater asutas parimate näitlejatööde esiletõstmiseks Vadim Mälgu nimelise teatripreemia.
Ole Olsen
Ole Olsen on mitme tuntud isiku nimi:
Magda Goebbels
pisi|Magda Goebbels (1933) pisi|Joseph ja Magda Goebbels teel laulatusele 19. detsembril 1931. Tagaplaanil Adolf Hitler pisi|Magda ja Joseph Goebbels oma laste Hildegardi, Helmuti ja Helgaga (1937) Magda Goebbels (sünninimi Johanna Maria Magdalena Behrend; 11. november 1901 Berliin – 1. mai 1945 Berliin) oli Joseph Goebbelsi abikaasa.
Magda Goebbels sündis Berliinis teenijanna Auguste Behrendi tütrena. Mõni aeg hiljem abiellus Auguste Behrend lapse isa, ehitusettevõtja Oskar Ritscheliga. Abielus olid nad kolm aastat. Oskar Ritschel, kes oli töö tõttu Brüsseliga seotud, veenis lapse ema tütart temale jätma ja korraldas Magda toomise ühte Belgia internaati. Auguste Behrend järgnes oma tütrele Brüsselisse ja abiellus seal 1906. aastal Saksamaalt pärit juudi rahvusest nahavabrikandi Richard Friedländeriga. Esimese maailmasõja alguses, 1914. aasta augustis, jättis Richard Friedländer oma vara Brüsselisse ning sõitis naise ja võõrastütrega Berliini, kus leidis tööd kelnerina.
Gümnaasiumis õppides sõbrunes Magda juuditarist kooliõe Lisa Arlosoroffiga ja tema õe Dora ning venna Victor Arlosoroffiga. Victor Arlosoroff õppis pärast gümnaasiumi lõpetamist Berliini Ülikoolis rahvamajandust. Magda jagas vaimustunult tema sionistlikke tõekspidamisi ja kandis oma kleidil ehtena Taaveti tähte.
Gümnaasiumi lõpetamise järel õppis Magda kodumajanduskoolis. 1920. aasta veebruaris tutvus ta rongis tööstur Günther Quandtiga, 28. juulil 1920 nad kihlusid ja 4. jaanuaril 1921 abiellusid. 1921. aasta novembris sündis neil poeg Harald Quandt. Magda pidi hoolitsema oma poja, kahe võõraslapse ja perre võetud kolme kasulapse eest.
Magda ja Günther Quandti abielu lahutati 1929. aastal. Magdale määrati 4000 riigimarga suurune elatusraha ja Berliinis asuv esinduslik korter. 1930. aastal tegi Magdale abieluettepaneku Ameerika Ühendriikide ametis oleva presidendi vennapoeg Herbert Hoover, kuid naine keeldus.
1930. aastal astus Magda Natsionaalsotsialistlikku Saksa Töölisparteisse, 1930. aasta novembris tutvus ta Joseph Goebbelsiga. Joseph Goebbelsi ja Magda Goebbelsi pulmad peeti 19. detsembril 1931 Mecklenburgis Parchimi ligidal Severini mõisas.
Joseph Goebbelsil ja Magda Goebbelsil oli kuus last: Helga Susanne (sündis 1. septembril 1932), Hildegard Traudel (sündis 13. aprillil 1934), Helmut Christian (sündis 2. oktoobril 1935), Holdine Kathrin (sündis 19. veebruaril 1937), Hedwig Johanna (sündis 5. mail 1938) ja Heidrun Elisabeth (sündis 29. oktoobril 1940).
Goebbelsid püüdsid avalikkusele jätta muljet, et nende abielu on õnnelik ja harmooniline. Tegelikult aga oli Joseph Goebbelsil kõrvalsuhteid ja armukesi. Joseph Goebbelsi suhe tšehhi filminäitlejanna Lída Baarovága oleks 1938. aastal viinud Goebbelsite abielu lahutuseni. Adolf Hitler sekkus aga isiklikult, lepitas abikaasad ja keelas lahutuse ära.
22. aprillil 1945 läksid Goebbelsid koos oma kuue lapsega elama Hitleri punkrisse.
28. aprillil 1945 kirjutas Magda Goebbels oma pojale Harald Quandtile: "Meie suurepärane idee on määratud hukkumisele, koos sellega kõik, mida kogesin oma elus kui ilusat, imetlusväärset, õiglast ja head. Maailm, mis tuleb pärast füürerit ja natsionaalsotsialismi, ei ole väärt, et selles elada, ja seepärast võtsin ma ka lapsed siia kaasa. Mul oleks kahju neid jätta elama elu, mis tuleb pärast meid ... " Ja veel: "Meil on veel vaid üks eesmärk: jääda füürerile truuks kuni surmani, ning see, et me saame koos temaga elule punkti panna, on saatuse armulikkus, millega me kunagi ei söandanud arvestada."
1. mai pärastlõunal pisut pärast kella viit pakkus Magda Goebbels oma lastele kakaod, millesse oli segatud unerohtu. Magda kammis neil juukseid ja saatis nad naridele. Arst tegi neile morfiinisüsti. Vanim laps Helga sai aru, mis toimub, ja hakkas vastu ning Magda pidi teda kinni hoidma, kuni morfium sai süstitud. Kui lapsed olid sügavalt uinunud, murdis teine arst kaaliumtsüaniidi ampullidel tipud maha ning tilgutas surmava vedeliku lastele suhu, mida Magda Goebbels lahti hoidis.
Heete
Heete on naisenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 1988. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Heete 17 naisel.
Kirsi tänav (Tartu)
Kirsi tänav algab Võru tänavalt ja lõppeb Ülenurme tänavaga ristumisel.
Tänav on umbes 385 meetrit pikk.
Munojotxon Yoʻlchiyeva
Munojot(xon) Abduvaliyevna Yoʻlchiyeva (kir. usbeki keeles: Муножат(хон) Йўлчиева, vene keeles: Мунаджат Юлчиева; sündinud 26. novembril 1960 Buloqboshi rajoonis) on usbeki laulja, Usbekistani rahvakunstnik (1994).
Holti maakond
thumb|Asend Nebraska osariigis pisi|Holti maakonna kohtumaja O'Neillis Holti maakond (Holt County) on maakond USA-s Nebraska osariigis. Geograafilised koordinaadid on 42°46' N, 98°78' W.
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on O'Neill.
Bullerjani ahi
pisi Bullerjani ahi on Kanadas välja töötatud küttekolde liik.
Holti maakond
Maakonna pindala on 6263 km², millest 13 km² moodustab veepindala.
Bullerjani ahi
Bullerjani ahju köetakse saepuru, puidujäätmete, puitlaastude, turba või puithalgudega. Kütus põleb koldes hõõguvpõlemisena, seega võib kütus Bullerjani ahjus põleda kaheksa või rohkem tundi. Bullerjani ahi töötab gaasigeneraatori tööpõhimõttel.
Holti maakond
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 10 435. Aastal 2000 oli elanike arv 11 551.
Ajalugu
Holti maakond moodustati 1876. aastal. Maakond on saanud nime postiministri Joseph Holti järgi.
Anders Borg
thumb
Anders Erik Borg (sündinud 11. jaanuaril 1968 Stockholmis) on Rootsi majandusasjatundja ja poliitik, ta oli Rootsi rahandusminister alates 6. oktoobrist 2006 kuni 3. oktoobrini 2014. Borg kuulub Moderaatide parteisse.
Bullerjani ahi
Bullerjani ahjul on kaks kambrit – alumine ja ülemine. Kütus pannakse alumisse kambrisse. Alumises kambris toimub kütuse hõõguvpõlemine, mis saavutatakse väikese õhu juurdepääsuga kambrisse. Hõõgumise käigus tekivad ahjugaasid, mis juhitakse ülemisse järelpõlemiskambrisse. Järelpõlemiskambris ahjugaasid põlevad sinna antud täiendava õhu abil. Täiendavat õhku antakse õhutorude kontuuride sisseehitatud düüside abil. Sel viisil saavutatakse Bullerjani ahjus kuni 75% kasutegur.
Kuivõrd Bullerjan ahju kasutamisel on ahjust väljuvad suitsugaasid väga madala temperatuuriga, ei soovitata Bullerjani ahju kasutada telliskivikorstna korral. Korstna kaitsmiseks kasutatakse roostevabast terasest korstnahülsse, mis paigaldatakse korstnasse.
Bullerjani ahju ei tohi kütta kütusega, mis sisaldab plasti, kummi ja liimi.
Bullerjani ahi on välja töötatud Kanadas, kus seda kasutati eeskätt taigas töötavate metsatööliste küttekoldena. Inglise keeles on Bullerjani ahjul palju nimetusi (buleryan, buller, breneran), sageli kutsutakse seda Buller oven'iks – Bulleri ahjuks.
Helmut Parmas
Helmut Parmas (aastani 1935 Helmut Petrisen; ka Peterson ja Helmuth; 28. märts 1907 Lehtse vald, Järvamaa – 26. jaanuar 1995 Tartu) oli eesti metsateadlane.
Elulugu
Helmut Parmas oli talupidaja poeg.
Lõpetas 1926 Ambla Ühispõllumajandusgümnaasiumi, 1943 Tartu Ülikooli metsaosakonna teoreetilise kursuse, kaitses 1949 diplomitöö. Oli 1932–1933 Kohtla metskonna metsnik, 1933–1934 Sonda abimetsaülem, 1934–1940 Kohtla metsaülem, 1940–1941 Kursi revidentmetsaülem, 1941–1942 Tartu koonduslaagri vang, 1942–1945 Sõmerpalu metsaülem, 1945–1946 Võrumaal metsatööstuskeskuse tehniline juhataja, 1946–1947 Tartu Metsatööstuskeskuse peainsener, 1947–1948 Tartu Metsamajandi metsakasutuse insener, 1948–1960 Tartus insener-metsapatoloog, 1960–1963 Tartu Metsamajandi õppe-katsepuukooli juhataja, 1963–1970 Metsanduse Teadusliku Uurimise Labori puukooli direktor, 1970–1989 Eesti Metsainstituudi puukool-katsemajandi aednik-brigadir.
Matemaatiline objekt
Vaated matemaatiliste objektide loomuse kohta on matemaatika ajaloo jooksul muutunud. Nende ontoloogiline staatus on matemaatikafilosoofias vaidluse all, kuid kõige levinuma arusaama järgi on need abstraktsed objektid.
Kwame Nkrumah
pisi|Kwame Nkrumah visiidil USAs (8. märts 1961) pisi|Kwame Nkrumah NSVL postmargil Kwame Nkrumah (21. september 1909 – 27. aprill 1972) oli Ghana poliitik, esimene Ghana president, mõjukas panafrikanismi propageerija.
Ta oli Ghana president 1. juulist 1960 kuni 24. veebruarini 1966.
Michael Bentley
Michael Bentley on Suurbritannia ajaloolane, kelle peamiseks uurimisvaldkonnaks on Suurbritannia poliitiline ajalugu 19.–20. sajandil. Lisaks on Bentley tegelenud sama perioodi mõttelooga, ajaloofilosoofia ja historiograafiaga.
Ta sai bakalaureusekraadi Sheffieldi Ülikoolist ja kaitses doktoriväitekirja Cambridge'i Ülikoolis.
Ivan Mazepa
Ivan Mazepa (ukraina keeles Іван Степанович Мазепа) (1639–1709) oli Ukraina kasakate hetman.
Elulugu
Mazepa sai hetmaniks 1687. aastal. Põhjasõjas hõivas 1705. aastal Venemaa liitlasena Poolale kuulunud alad Kiievi ümbruses ja Volõõnias. Läks 1708. aastal Rootsi poole üle. Peeter I määras Mazepa asemele kasakate autonoomset riiki juhtima hetman Ivan Skoropadskõi. Osales Rootsi poolel 1709. aastal Poltava lahingus. Põgenes pärast seda Osmanite riiki, kus ka suri. Kasakaohvitserid valisid tema järglaseks Põlõp Orlõki.
Oleg Sokolov
pisi|240px|Oleg Sokolov (2018)
Oleg Valerjevitš Sokolov (vene keeles Олег Валерьевич Соколов; sündinud 9. juulil 1956 Leningradis) on vene ajaloolane, Napoleoni sõdade uurija.
Oleg Sokolov lõpetas 1979. aastal Kalinini-nimelise Leningradi Polütehnilise Instituudi insenerfüüsikuna ja 1984. aastal Ždanovi-nimelise Leningradi Riikliku Ülikooli ajaloolasena. 1991. aastal sai ta Peterburi Riiklikust Ülikoolist ajalookandidaadi kraadi (väitekiri käsitles Prantsuse revolutsiooni aegse perioodi armee ohvitserikorpust).
Sokolov töötas aastatel 2000–2019 Peterburi ülikoolis ajaloodotsendina. 1998., 2000. ja 2002. aastal oli külalisprofessor Pariisis asuvas kõrgkoolis École pratique des hautes études.
Sokolov valdab prantsuse keelt.
1999. aastal ilmus tema esimene monograafia "Армия Наполеона", mis 2002. aastal tõlgiti prantsuse keelde. Järgmisel aastal sai Sokolov president Jacques Chiraci ametiajal Auleegioni rüütli klassi ordeni.
Hilisem elukäik
Pärast oma aspirandi tapmist novembris 2019 oli Sokolov eeluurimise all. Detsembris 2020 mõistis kohus talle 12 aastat ja 6 kuud vabadusekaotust.
Detsembris 2019 teatas Prantsusmaa suursaadik Moskvas meediale, et Sokolovile antud Auleegioni ordeni äravõtmise protseduur on alanud. Lõpliku otsuse teeb Auleegioni ordu kantsler. Protseduur, mis ise on konfidentsiaalne, võib kesta mõnest kuust kuni mõne aastani.
NSV Liidu õhukaitseväed Eestis
NSV Liidu õhukaitseväed Eestis on ülevaade Eesti NSV / Eesti territooriumil asunud NSV Liidu relvajõudude koosseisu kuulunud NSV Liidu õhukaitsevägede väeosadest.
Õhukaitse õhutõrjepolk koosnes komandopunktist, 4–8 enamasti ühte tüüpi raketikompleksidega stardidivisjonist ja tehnilisest divisjonist (lisaks veel teenindavad allüksused). 1960. aastate keskpaiku muudeti paljud õhutõrjeraketipolgud brigaadideks, mille koosseisu kuulus mitut tüüpi (erineva tegevus- ja sihtmärkide tabavusulatusega) kompleksidega stardidivisjone ning mitu tehnilist divisjoni. Tehniline divisjon tegeles rakettide hoiustamise, ettevalmistamise, hoolduse, tankimise ja remondiga.
Õhutõrjeraketiväe väikseima iseseisva lahinguvõimega osa, õhutõrjeraketikompleksi moodustasid stardidivisjoni juhtimispunkt, sihtmärkide avastamise ja rakettide sihtmärkideni suunamise seadmed ning laskeseadmed.
Õhukaitse õhutõrjeraketidivisjoni (õhutõrjeraketidivisjon, "maa–õhk" tüüpi rakettide divisjon) koosnes juhtkonnast, stardipatarei(de)st, raadiotehnilisest ja tehnilisest patareist, etteveorühmast (e. autorühmast) ja majandusrühmast. Mitu ühise juhtkonna ja ühiste tulejuhtimisvahenditega divisjoni moodustasid kokku divisjonigrupi.
NSV Liidu õhukaitseväed Eestis aastatel 1977–1988 kuulusid Balti sõjaväeringkonna 6. üksiku punalipulise õhukaitsearmee 14. õhukaitsediviisi (14 ДПВО, в/ч 03115). 14. õhukaitsediviis koosnes seniitraketi- ehk õhukaitseraketivägedest, raadiotehnikavägedest, hävituslennuväest ja tagalaväeosadest,, , diviisi viimane ülem lennuväe kindralmajor Zijautdin Abdurahmanov.
425. hävituslennuväepolk
pisi|left|Hävitaja [[Mikojan-Gurevitš MiG-17|MiG-17]] 425. hävituslennuväepolk (425 ИАП, 425-й истребительный авиационный полк, в/ч 32906, sõjaväeosa - s/o 32906), Haapsalu lähedal Kiltsi külas ja Haapsalu sõjaväelennuväljal,
655. hävituslennuväepolk
pisi|left|Hävitaja [[Mikojan-Gurevitš MiG-19|MiG-19]] 655. hävituslennuväepolk (655 ИАП, в/ч 40361, s/o 40361), Pärnu Uus-Sauga ja Pärnu lennuväljal
656. hävituslennuväepolk
pisi|NSV Liidu lennukid MiG-23 [[Tapa lennuväli|Tapa lennuvälja kohal. Foto 1980-ndate lõpust]] pisi|left|Hävitaja [[Mikojan-Gurevitš MiG-23|MiG-23]] 656. hävituslennuväepolk (656 ИАП, в/ч 31522, s/o 31522) Tapal ja Tapa lennuväljal, Tapa sõjaväelinnakus.
384. üksik helikopterieskadrill
pisi|Mi-24 384. üksik helikopterieskadrill (384 отдельная вертолетная эскадрилья, 384 овэ, в/ч 55351, s/o 55351),
1957–1960
Põhja-Eesti ja eriti Tallinnas baseeruva Balti laevastiku põhibaasi kaitseks moodustati 1957. aasta alguses NSV Liidu õhukaitsevägede Tallinna diviis (Таллинская дивизия ПВО), Diviisi koosseisus olid: Diviisi komandörid: Õhukaitseväeosade reorganiseerimise lõppfaasis likvideeriti 95. ja 90. diviiside juhtkonnad ning polgud allutati PVO Tallinna diviisi juhtkonnale ning 1960. aastal moodustati kogu NSV Liidu territooriumil õhukaitsearmeed, Eesti territooriumil vastavalt Leningradi sõjaväeringkonnale alluv 6. üksik õhukaitsearmee, mille koosseisu kuulusid Eesti territooriumil – 14. õhukaitsediviis; Läti territooriumil 27. õhukaitsekorpus ja Leningradi oblastis 54. õhukaitsekorpus.
1960–1967
Õhukaitseväed olid varustatud õhutõrje raketikompleks S-75 "Desna" (C-75 «Десна») ja rakettide 13D (13Д), mis aja jooksul vahetati S-75 "Volhov"i (С-75 «Волхов») ja rakettidega 20D (20Д).
1967–1977
Eestis asusid NSV Liidu Õhukaitsevägede (ПВО) 23. kaardiväe Lenini ordeniga Punalipulise Orjoli-Berliini raketidiviisi (23 гвардейская ордена Ленина Краснознамённая Орловско-Берлинская ракетная дивизия, в/ч 21201) neli polku, neid teenindanud neli remondi- ja tehnikabaasi, sidesõlme raadiokeskus, õppeväeosa ja muud väiksemad väeosad. 23. Raketidiviisi staap Läti NSV poolel Valka linnas. Ilmselt paiknes seal ka mitu diviisi teenindanud üksust, sidesõlm, sõjaväeprokuratuur ja NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komitee Eriosakond.
Boriss Šilkov
Boriss Šilkov (28. juuni 1927 Arhangelsk – 27. juuni 2015 Peterburi) oli vene kiiruisutaja ja treener.
Šilkov võitis 1956. aasta taliolümpiamängudel Cortina d'Ampezzos kuldmedali 5000 meetri distantsil. Kiiruisutamise maailmameistrivõistlustelt võitis ta viis kulda, viis hõbedat ja neli pronksi. Euroopa meistrivõistlustelt võitis ta kolm kulda, ühe hõbeda ja ühe pronksi. Nõukogude Liidu meistriks tuli ta kümnel korral.
Maailmarekordi uisutas ta 5000 meetri distantsil. Aastal 1955 püstitatud tulemus 7.45,6 püsis maailmarekordina kaheksa aastat, aastani 1963.
Šilkovi isiklikud rekordid distantside kaupa:
Pärast sportlaskarjääri lõppu töötas treenerina. Ta juhendas Nõukogude Liidu olümpiakoondist aastail 1962–1964 ja 1966–1968. Sel ajal kuulus NSV Liidu olümpiakoondisse ka eestlasest olümpiavõitja Ants Antson.
Irene
Irene on naisenimi, mis pärineb kreeka sõnast εἰρήνη (eirēnē) 'rahu'. See sõna võib olla ka kujul "Irini", "Eirene" või "Eirini".
Marko Pärnpuu
Marko Pärnpuu (sündinud 24. aprillil 1981) on eesti jalgpallitreener ja endine jalgpallur.
Ta on mänginud mitmes Eesti klubis, näiteks 2003. aastal mängis ta klubis FC Valga, 2004. aastal Norra klubis Norheimsund ja 2006. aastal Operi Jalgpallikoolis.
Redel (perekonnanimi)
Redel on eesti perekonnanimi.
Chotěboř
Chotěboř (saksa keeles Chotieborsch) on linn Tšehhis Vysočina maakonnas Havlíčkův Brodi ringkonnas. Chotěboř asub Havlíčkův Brodist umbes 14 km põhjakirdes ja Jihlavast ligikaudu 36 km põhjas.
Chotěboř asub merepinnast 515 meetri kõrgusel.
Chotěboři vanalinn on alates 2003. aasta septembrist ajalooline linnakaitseala.
Ilmi Parmasto
Ilmi Parmasto (aastani 1968 Ilmi Maasik; sündinud 19. veebruaril 1935 Valgas) on eesti mükoloog.
Elulugu
Ta lõpetas 1953. aastal Valga 1. Keskkooli, 1958. aastal Tartu Riikliku Ülikooli bioloogiaosakonna, bioloogiakandidaat tööhügieeni ja kutsehaiguste erialal (1972, TÜ), väitekiri "Изомеры диметилфенола – особенности их биологического действия и уровень безвредности при поступлении в водоемы". Oli 1958–1960 Taheva 7-klassilise Kooli õpetaja, 1961–67 Eksperimentaalse ja Kliinilise Meditsiini Instituudi nooremteadur, 1968–69 Zooloogia ja Botaanika Instituudi laborant, 1969–72 vaneminsener, 1972–86 nooremteadur, 1986–92 teadur, 1992– seente herbaariumi kuraator.
Teadustöö
Uurimisvaldkond: põlevkivitööstuses tekkivate fenoolsete ühendite mõju elusorganismidele, puitu lagundavate seente süstemaatika ja varieeruvus, eoste biomeetria. Ekspeditsioonid: Venemaa Kaug-Ida, Kesk-Aasia (sh Pamiir), Kaukaasia, Siber, Uraal, Balti riigid, Soome, Norra, Lapimaa. 59 teadustrükist.
Isiklikku
Ilmi Parmasto abikaasa oli Erast Parmasto.
Kraavi tänav (Tartu)
Kraavi tänav on tänav Tartus Variku linnaosas.
Tänav on umbes 1 km pikk.
Kummeli tänav
Kummeli tänav on tänav Tartus Raadi-Kruusamäe linnaosas.
Kummeli tänav algab Põllu tänava ristmikult ja lõppeb Kanarbiku tänavaga ristumisel.
Martin Jurtom
Martin Jurtom (sündinud 11. märtsil 1994) on eesti korvpallur.
Tubli
Tubli on eesti perekonnanimi.
Perekonnanime Tubli (Dubly) on pandud viies mõisavallas Lääne-, Tartu-, Viru- ja Võrumaal. Nimede eestistamisel määrati sellenimelistele isikuile uueks perekonnanimeks Tavaste. 2018. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Tubli Eestis 64 mehel ja 70 naisel.
Kuu tänav (Pärnu)
Kuu tänav on tänav Pärnus Rääma linnaosas.
Tänav saab alguse Rääma tänavalt, suundub kirdesse ja lõppeb Tamme tänaval. Kuu tänav ristub veel Mäe ja Oja tänavaga.
Tänava pikkus on ligikaudu 416 meetrit.
Šenderivka (Tšernivtsi rajoon)
Šenderivka (ukraina keeles Шендерівка) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Tšernivtsi rajoonis. Elanike arv on 473. Pindala on 2,407 km².
Kuuse tänav (Tartu)
Kuuse tänav on tänav Tartus Annelinna linnaosas.
Kuuse tänav algab Lõhmuse tänavalt ja lõppeb tupiktänavana. Tänava pikkus on umbes 365 meetrit.
Kaufmanni tulp
pisi|Tulipa kaufmanniana 'Giuseppe Verdi' Kaufmanni tulbid (Tulipa Kaufmanniana) on tulpide perekonda, liilaliste sugukonda, liilalaadsete seltsi, üheiduleheliste klassi, õistaimede hõimkonda kuuluv tulbirühm.
Tegemist on kevadel ühe esimesena õitsema hakkavate tulpidega.
Ajalugu
Kaufmanni tulbid on pärit Kesk-Aasiast (Kasahstan, Kõrgõzstan, Tadžikistan ning Usbekistan). Kaufmanni tulpe hakati kultuuristama 19. sajandi lõpus. Euroopasse jõudis see tulbirühm 1877. aastal tänu Hollandi firmale Van Tubergen.
Üksi (perekonnanimi)
Üksi on eesti perekonnanimi.
Kaufmanni tulp
Õis ja õitsemine
Õied on valged, kollased, punased, oranžid või roosad. Vars kasvab kuni 25 cm pikkuseks. Õisik on lehtrikujuline ning koosneb ülessuunatud kroonlehtedest, mille välimisel küljel on tihti punakas või lillakas varjund. Kaufmanni tulbid on tuntud ka kui vesiroosi tulbid, mis tähendab, et õisiku avanedes moodustavad kroonlehed tähe kuju. Õied avanevad päikese käes ning õhtul, päikese loojudes, sulguvad uuesti. Hallikasrohelistel lehtedel on kõikidel sortidel pruunid triibud või täpid.
Üksi (perekonnanimi)
Perekonnanime Üksi (Üksy) on pandud kaheksas mõisavallas Harju- ja Läänemaal. Nimede eestistamisel määrati Üksi uueks perekonnanimeks isikuile, kelle perekonnanimi oli Birk, Einmann, Gutmann, Linholm, Pirk ja Tiisler. 2018. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Üksi Eestis 6 mehel ja 5 naisel.
Kaufmanni tulp
Õis ja õitsemine
Eestis hakkab õitsema aprilli lõpus või mai alguses ning õitseb 18-25 päeva.
Kasvutingimused
Kaufmanni tulp eelistab päikselist kasvukohta, kuid saab hakkama ka poolvarjulisel kasvukohal. Kõige paremini sobib õhurikas, parasniiske, viljakas ja vett hästi läbilaskev muld.
Iraagi pass
pisi|335x335px|Iraagi pass Iraagi pass (araabia keeles: جواز السفر العراقي) (kurdi keeles: پاسپۆرت عێراقی) on Iraagi kodanikele, sealhulgas riigi autonoomsele Kurdistani piirkonnale väljastatud reisidokument rahvusvahelisteks reisideks. Iraagi pass on ka tõend Iraagi kodakondsuse kohta. Iraak väljastas esimese biomeetrilise passi 1. veebruaril 2010. aastal.
Memorial
Memorial (Мемориал; ametlikult «Международное историко-просветительское, благотворительное и правозащитное общество "Мемориал"» (Международный Мемориал) ehk Memorial: rahvusvaheline ajaloo, hariduse, inimõiguste ja heategevuse ühing; eesti keeles ka Memoriaal) on mitteriiklik Vene ajaloo- ja inimõigusorganisatsioon, mis tegutseb mitmes endise Nõukogude Liidu vabariigis ja mujal. Praegu ühendab ta üle 60 allorganisatsiooni Venemaal, Valgevenes, Ukrainas, Kasahstanis, Saksamaal, Itaalias, Tšehhi Vabariigis, Belgias, Prantsusmaal.
Tegeleb Nõukogude Liidu repressioonide uurimisega ja jälgib inimõiguste olukorda endistes nõukogude liiduvabariikides.
Ühingu enda teatel on Memorial rohkem liikumine kui ühtne organisatsioon. Selle liikumise eesmärgiks on levitada ajaloolist tõde Nõukogude Liidus toimunud massirepressioonide kohta ja kaitsta inimõigusi tänapäeval. Memoriali allorganisatsioonid tegutsevad üksteisest sõltumatult. Nende tegevuse koordineerimiseks on loodud 29-liikmeline Rahvusvahelise Memoriali valitsus (Правление Международного Мемориала). Selle eesotsas on valitsuse esimees, praegu Jan Racinski.
2021. aasta lõpul andis Venemaa ülemkohus korralduse inimõigusorganisatsiooni Memorial sulgemiseks, kuna see olevat rikkunud välisagendi seadust.
Ajalugu
1980ndate teisel poolel tekkis grupil vene haritlastel idee rajada memoriaalkompleks Jossif Stalini repressioonide ohvritele. Sinna juurde oleksid kuulunud ka vastav muuseum, arhiiv ja raamatukogu. Algatus viis üleliidulise liikumiseni eesmärgiga püstitada vastav ausammas. Aktivistid saatsid ka vastavasisulise kirja 19. NLKP üleliidulisele konverentsile, mis toimus juuni lõpul 1988. Konverentsil võeti vastu otsus mälestusmärgi püstitamiseks.
Memoriali loomise orgkomiteed juhtis tunnustatud vene arhitekt ja kunstiajaloolane Vjatšeslav Glazõtšev. Ametlikult loodi Memorial kui ajaloo- ja haridusühendus 26.–28. jaanuaril 1989 Moskva Lennundusinstituudi kultuurimajas toimunud asutamiskonverentsil. Tema esimeseks esimeheks valiti tuntud tuumafüüsik ja dissident Nobeli auhinna laureaat Andrei Sahharov. Pikka aega (1998–2017) juhtis Memoriali ajaloolane Arseni Roginski. Alates märtsist 2018 on esimeheks endine arvutiprogrammeerija Jan Racinski, kes on juhtinud Memoriali elektroonse "Poliitilise terrori ohvrid NSV Liidus" koostamist.
1991. aastal loodi Memoriali inimõiguste kaitse koordineerimiseks Inimõiguste Keskus Memorial (правозащитный центр «Мемориал»). Alates 1999. aastast korraldab Memorial iga-aastasi ülevenemaalisi koolide vanemate klasside ajaloo-uurimuslikke konkursse teemal "Inimene ajaloos. Venemaa 20. sajandil".
1990. aastal lõi Memorial Moskvas muuseumi "Gulagi elu ja looming" (Музей «Творчество и быт ГУЛАГа»), mis kollektsioneerib vangilaagrites loodud kunsti. 30. oktoobril 1990 avati Moskvas Lubjanka väljakul KGB peahoone läheduses mälestusmärk Gulagi ohvritele. Mälestusmärgiks on lihtne kivi, mis pärineb Stalini aja Gulagi prototüübist – vangilaagrina kasutatud Solovetsi saarelt.
Praegust täispikka nimetust kannab organisatsioon aprillist 1992.
Memoriali arhiivi on kogutud andmeid rohkem kui miljoni inimese kohta, keda Stalini ajal represseeriti. Seda tohutut andmekogu kasutas tunnustatud Briti ajaloolane Orlando Figes, kui ta kirjutas oma mahukat Stalini aja inimeste isiklikku elu käsitlevat teost "Sosistajad: eraelu Stalini Venemaal".
Konflikt võimudega
President Vladimir Putini tugevneva despootia tingimustes on riigivõimust sõltumatu ajaloouurimise ja inimõiguste kaitsmisega tegelev organisatsioon võimudele pinnuks silmas. 4. detsembril 2008 otsisid võimuesindajad läbi Memoriali Peterburi esinduse ruumid, kus asub ka Memoriali Gulagi käsitlev arhiiv. Konfiskeeriti 12 arvuti kõvaketast, millel oli kogu Memoriali Gulagi teemaline arhiiv. Seda materjali oli kogutud 20 aastat. Esinduse juhataja Irina Flige sõnul toimus see nõnda kuna Memorial asub võimude jaoks valel pool ideoloogilist rinnet. See aktsioon leidis tugevat rahvusvahelist kõlapinda. Memoriali kaitseks võttis sõna näiteks tunnustatud NSV Liidu ajaloo spetsialist Orlando Figes, kelle sõnul üritasid Vene võimud Memoriali lihtsalt hirmutada. 20. märtsil 2009 otsustas Peterburi Dzeržinski linnarajooni kohus, et arvuti kõvakettaid konfiskeerides on rikutud protseduurireegleid ja need tuleb Memorialile tagastada, mis toimuski 6. mail 2009.
Alates 21. juulist 2014 on Memorial Venemaal registreeritud kui välisagent (s.o organisatsioon, kes saab välisrahastust ja omab mingisugustki poliitilist tegevust). Aastatel 2014–2015 üritas Venemaa justiitsminister Aleksandr Konovalov Memoriali ära keelata, süüdistades Memoriali Venemaa riigikorra muutmise katses. 10. oktoobril 2014 esitas Venemaa justiitsministeerium palve Venemaa Ülemkohtule likvideerida Memorial. 28. jaanuaril 2015 otsustas Venemaa Ülemkohus Memoriali mitte keelata.
15. juulil 2009 rööviti oma kodu lähedalt Memoriali Tšetšeenia osakonna juhataja Natalia Estemirova, kes leiti sama päeva õhtul metsast tapetuna, pärast seda katkes Memoriali tegevus Tšetseenias pooleks aastaks.
17. jaanuaril 2018 süütasid tundmatud maskeeritud isikud Memoriali kontori Nazranis Inguššias.
28. detsembril 2021 otsustas Venemaa Ülemkohus Memoriali sulgeda, kuna viimane rikkuvat Venemaa välisagentide seadust.
Tunnustus
2022. aastal sai Memorial koos Ales Bialatski ja Ukraina inimõigusorganisatsiooniga Kodanikuvabaduste Keskus Nobeli rahuauhinna.