cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sisters by Mistake
Ajalugu
2007. aasta on SbM-il möödunud aktiivse tegutsemise tähe all, seda eelkõige Mooste rahvamuusikatöötluste festivali pärast, kus Sisters by Mistake viibis lavalaudadel nii Eesti esimese folkmuusikali "Nuga terava" koosseisus kui ka võistluskontserdil. Sisters by Mistake avas koos Pelgulinna Folklooriklubiga muusikaliga Mooste mõisa hobusetalli lava. Juunis muutus bändi koosseis jälle – lahkus Aladar Rebane ning tema trummitooli võttis uuesti üle Tauno Viira. Augustis salvestas bänd oma esimese singelplaadi "Teisel pool aknaid" (sisaldab peale nimiloo ka lugu "Hipid").
2008. aasta alguses saadi linti veel kaks lugu "Kärbes-spioon" ja "Kahe klaasi killud".
Sisters by Mistake'i stiilimääratlus on aegade jooksul muutunud koos koosseisu- ja kontseptsioonimuutustega; nüüd defineerib SbM oma stiili kui eklektilist etnomõjutustega alt-rokki.
Peeter Volmer
Jaan-Peeter Volmer (12. veebruar 1940 Tartu – 7. november 2002 Pärnu) oli eesti laulja (bass) ja näitleja.
Ta lõpetas 1958 Tartu 2. Keskkooli, õppis 1958–62 Tartu Riiklikus Ülikoolis arstiteadust ja 1964–1968 Tartu Muusikakoolis laulmist (Rudolf Jõksi klassis).
Volmer laulis 1962–1977 teater Vanemuine kooris, oli 1980. aastast Endla teatri lavamasinist, mängis paljudes lavastustes episoodilisi osi, 1999–2002 töötas tulevalves.
Spordisaavutused
Peeter Volmer tegeles ka korvpalliga, näidates end tugeva sportlasena ja saavutades kõrgeid tulemusi.
Hiljem lõi ta edukalt kaasa ka Vanemuise koondise koosseisus teatritevaheliste spartakiaadide raames toimunud korvpallivõistlustel.
Isiklikku
Tema isa Leonid Volmer (1902–1960) töötas arstina ning ema Terese Adele Mugasto (neiupõlvenimega Krigul; 1910–1960) oli kunagine Pärnu Endla ja Tartu Vanemuise operetisubrett ja ooperisolist. Hiljem oli Peeter Volmeri kasuisa ooperi- ja operetisolist Viktor Taimre (1917–1984).
Kolmemõõtmeline eukleidiline ruum
Kolmemõõtmeline eukleidiline ruum ehk tasane kolmruum on vektorruum, mida enamasti seostatakse ruumiga füüsikas. Selle ruumi elemente nimetatakse vektoriteks või täpsemalt geomeetrilisteks vektoriteks, kui neid on vaja eristada abstraktsemast vektori (ehk mis tahes vektorruumi elemendi) mõistest. Eukleidilises ruumis on antud kahe vektori skalaarkorrutis ning kaugus, vektori pikkus ja vektorite vaheline nurk. Vektorid on esitatavad kolme reaalarvulise koordinaadi abil.
Elementaarmatemaatikas määratletakse kolmemõõtmelise eukleidiline ruum vektori mõisteta. See ruum "koosneb" punktidest, sirgetest ja tasanditest. Samuti eeldatakse Eukleidese aksioomide kehtivust. Viimasesse käsitlusse saab vektori mõiste sisse tuua loomulikul teel fikseerides ruumis ühe punkti, mida nimetatakse nullpunktiks, ja vaadeldes kõiki teisi punkte kui vektoreid, mis on suunatud nullpunktist vaadeldavasse ruumi punkti. Nullpunkti ennast samastatakse nullvektoriga.
Sally Sedgwick
Sally Sedgwick on USA filosoof, kes uurib Immanuel Kanti ja Georg Wilhelm Friedrich Hegeli filosoofiat.
Ta sai doktorikraadi Chicago Ülikoolist Manley Thompsoni juhendamisel.
Sedgwick on Illinoisi Ülikooli (Chicago) professor.
Väike tänav (maal)
"Väike tänav" kuulub 1921. aastast Amsterdami Rijksmuseumi püsikollektsiooni.
Maali kirjeldus
"Väike tänav" on tavalist linnaelu kirjeldav maal kontekstis omavahel mingil moel seotud nelja tegelasega. See on rahulik tänavapilt Delfti vanadest majadest ja inimestest oma argielus ning erineb seega Vermeeri varasema loomeperioodi ajaloolistest maalidest, mis kujutavad episoode piiblist, mütoloogiast ja antiikajaloost. Esiplaanil on laineliste pintslitõmmetega maalitud kividega sillutatud tänav, mille ääres paremal on näha osa viilkatusega ning tellistest sakiliste äärtega astmelise fassaadiga elamust, sissepääse majadesse ja sisehoovidesse, vasakul pool tänavajoonel ja tagaplaanil tihedalt üksteise kõrval paiknevaid naabermaju. Enamik aknaluuke on suletud. Kaks hooviust, millest üks on suletud ja teine lahti. Vastu maja toetuvas külgseinas avatud uks paljastab kivisillutisega tee sisehoovi, kus teenijatüdruk ammutab tünnist vett, nii et reovesi jookseb piki renni pildi südamest vaataja suunas. Hambulisest ukseavast sisse vaadates, kus istub niplispitsikuduja, võib mõnevõrra aimu saada toa sisemusest. Ukse kõrval on tihedalt suletud rohelised aknaluugid ja maja ees on seinaäärse pingi juures põlvili maas kaks last, seljaga vaataja suunas; nende nägusid pole näha ja pole võimalik täpsemalt aru saada, mida nad teevad, üldiselt nad mängivad.
Vermeer on oma täpse tehnika, täiuseihaluse ja selgelt valitud värvidega loonud maali idüllilisest kodust kanaliäärses kesklinnaosas ja vaikusest. Majapidamistöid tegevad naised ja mängivad lapsed loovad pildi kodu turvalisest lähedusest. Täisnurksete siluettidega vahelduvad kolmnurksed majasiluetid ja taevas nende kohal annavad teatut kompositsioonilist elujõudu. Üksnes sinerdavate müürilillede pigment on mõnevõrra kannatada saanud.
Omanikud
Maali üks esimesi omanikke oli ilmselt Vermeeri patroon Pieter van Ruijven, kes ostis suure osa kunstniku maalidest. Pärast van Ruijveni ja tema abikaasa surma olid uuteks omanikeks tütar Magdalena van Ruijven ja tema mees Jacob Dissius (1653–95). "Väike tänav" müüdi tõenäoliselt Vermeeri 21 maali hulgas kuulsal Dissiuse oksjonil Amsterdamis 16. mail 1696. Kunstiteose omanikku võib järgnevate aastakümnete jooksul jälgida kuni 18. sajandi esimese pooleni, teadaolevaid tehinguid teostati vaid neli: "Piimanaine" jäi Amsterdami, "Uinunud neiu" ehk "Uinunud teenijatüdruk" müüdi New Yorki, "Muusikatund" ehk "Virginaali juures olev daam koos härraga" Inglismaale ja "Naine kaaluga" ehk "Kaalu hoidev naine" Washingtoni. Ülejäänud 16 maali, müügihinnaga 48 või 72 Hollandi kuldnat tükk, läksid anonüümsetele müügivahendajatele, kelle hulgas Braunschweigist kohaletulnud vahendaja ostis teoseid hertsog Anton Ulrichi kunstikogusse. Väheseid teadmisi Vermeeri teoste käest kätte ringikäimisest parandab mõnevõrra 1738. aasta anonüümne oksjon, mil tehti Amsterdami rikkaima mehe, relvameistri Jacob Oortmani (1661–1738) surma puhul varade loendus ja selgus, et ta oli täiendanud oma kollektsioone tõenäoliselt Dissiuse oksjonil. Tema Singeli kanali ääres asuvas majas oli 80 üksusest koosnev maalikogu, kuhu kuulus Vermeeri töid.
1700. aastate lõpu poole kuulus meistriteos "Väike tänav" advokaat Gerrit Willem van Oosten de Bruynile, kes elas Amsterdami Haarlemi linnaosas, ja tema lesele aastatel 1797–1799. Kolm aastat pärast Gerrit Willem van Oosten de Bruyni surma, 8. aprillil 1800 müüdi maal 1040 kuldna eest kaupmehele, luuletajale ja kunstikogujale Pieter van Winterile (1745–1807), kelle kollektsioon hõlmas lõpuks umbes 180 teost. Pärast tema surma talvel 1807 sai maali omanikuks tema tütar Lucretia Johanna (Creejans) Winter (1785–1845). 1822. aastal abiellus Lucretia Winter Hendrik Six van Hillegomiga (1790–1847) ja abielupaari kunstikogu laienes tunduvalt. Pärast Lucretia ja Hendriku surma aastatel 1845 ja 1847 jäi maal päranduseks nende kahele pojale ja sel viisil veel perekonda kuni 1860. aastani. Poegadest abiellus ainsana Jan Pieter Six van Hillegom (1824–1999) ja lõi perekonna. Pärast tema surma 1899. aastal jäi maal tema kunstiajaloolasest pojale Jan Sixile (1857–1926). Sixide suguvõsa märkimisväärse kunstikogu hooldamisressursside täiendamiseks pandi 12. aprillil 1921 "Väike tänav" oksjonile, mille käigus aga küsitud hinda ei saadud ja maali müük peatati. Seejärel otsustas Jan Six panna maali nädalaks välja Louvre'is, et äratada ostjate huvi, aga seegi taktika luhtus. Kuni lõpuks 1921. aastal otsustas ärimees ja Royal Dutch Shelli üks esimesi juhte Henri Deterding maali ära osta ja Hollandi riigile annetada. Deterding ostis maali 625 000 kuldna eest ja andis selle sama aasta juulis Amsterdami Rijksmuseumi kollektsiooni koosseisu.
Asukoht
thumb|Vermeeri Keskus Delfti turuväljakul thumb|Mecheleni majast on näha Voldersgrachti majade ukseavad. Kinnisvarakaart 1832. aastast. Kuidas leida tänapäeval tänavat stseeniga 17. sajandi Delftis, kus Vermeer elas ja töötas, on olnud pikka aega palavikuliste otsingute ja alates 1921. aastast, mil "Väike tänav" annetati Rijksmuseumile, teaduslike vaidluste tippteema. Mitmete kohtade hulgast on pakutud Oude Langendijki ehk maja, mis kuulus Vermeeri ämmale ja kus kunstnik elas pensionile jäädes koos oma naise, tema domineeriva ema ja oma arvukate laste, peamiselt tüdrukutega. Elamu asus kahe tänava, Oude Langendijki ja kitsa Molenpoorti (praeguse Jozefstraati) ristmikul, kunstnikul oli siit otsevaade üle turuplatsi kunagisele lapsepõlvemajale Mechelen, siin valmis tal olustikumaal "Delfti vaade" ning ta alustas kuulsate "Piimanaise" ja "Ohvitseri ja naerva tüdrukuga" ("Ohvitser naerva tüdrukuga").
2015. aastal kinnitas Hollandi kunstiajaloolane ja Amsterdami Ülikooli professor Franz Grijzenhout, et täpne asukoht on Vlamingstraati krundid praeguste numbritega 40–42. Teave toetus hoone fassaadi laiuse järgi päritava munitsipaalse kaimaksu registrile aastast 1667, notariaalaktidele ja maaregistritele. 3. mail 1536 oli Delftis möllanud suur tulekahju ning Grijzenhouti meelest on ilmselgelt enne seda õnnetut aastat ehitatud, pildil pragusid täis ja halvas seisukorras müüritisega parempoolne maja (nr 42) üks nendest tulekahjust päästetud majadest, mida tolleaegsel kaardil võib näha. Majas oli elanud Vermeeri isa poolõde Ariaentgen Claes van der Minne koos kolme vallalise tütrega, kes oli elatanud ennast ja lapsi rupskite müügiga. Grijzenhouti teooria kohaselt kõndis Vermeer tihtipeale piki Vlamingstraati, sest teisel pool tänavat elas tema vanem õde Geertruyt ja nende ema oma elu viimased kuud. See linnaosa oli Vermeerile tähtis ja südamelähedane ka seepärast, et siin rasket tööd rügavad ja rassivad inimesed kuulusid ühiskonnaklassi, mille kitsastest oludest tema oli välja tulnud, abielludes rikka naisega.
Kõige sagedamini on pakutud asupaigaks muu hulgas Voldersgrachti, kus vastamisi on väike kanal ja kitsas tänav Voldersgracht Straat ning kus tänapäeval asub Vermeeri Keskus – osalt seetõttu, et kunstnikul on olnud oma eluajal majaga tihe seos, sest seal paikneb tema lapsepõlvekodu ja isa võõrastemaja Mechelen. Hollandi kunstiajaloolane Kees Kaldenbach on ajakirja Royal Dutch Antiquities Magazine (Bulletin KNOB) veergudel detsembris 2000 täiesti veendunud, et "väike tänav" on Nieuwe Langendijk ja selle krundid praeguste numbritega 22–26. Kuigi need 16. sajandi keskpaiku ehitatud hooned lammutati 1982. aastal, põhineb väide enne seda Delfti Tehnikaülikoolis tehtud uurimistöödel. Esialgne raport nendest avaldati enne lammutustööde algust 14. veebruaril 1982 ning väite tõepärasust põhjendatakse hoonete esialgse vanuse, laiuse ja kõrguse, konstruktsiooniliste iseärasuste, vihmaveerennide skrabersüsteemide, korstnate ja majade haruldaste põhiplaanide abil. Välja on pakutud ka Trompetstraati, Spieringstraati ja Achteromi.
Põldeotsa paisjärv
Põldeotsa paisjärv ehk Põldotsa paisjärv on Pärnu linnas Pärnu maakonnas asuv järv.
Paisjärv asub Uruste ojal Audru jõkke suubumise kohal. Järve pindala on alla 1 ha.
Pjotr Šuvalov
right|thumb|200px|Pjotr Šuvalovi portree, [[Franz Krüger 1850 ]]
Pjotr Andrejevitš Šuvalov "noorem" (saksa Peter Schuwalow; vene Пётр Андреевич Шувалов; 15. juuni 1827 Leipzig – 10. märts 1889 Peterburi) oli Venemaa keisririigi sõjaväelane ja riigitegelane. Krahv.
1864. aastal ülendati ta 36-aastaselt kindralleitnandiks ning määrati Liivi-, Eesti- ja Kuramaa kindralkuberneriks ja ühtlasi Riia sõjaväeringkonna vägede komandöriks (25. veebruarini 1864 viimane Riia sõjakuberner). Seejärel oli ta Tema Keiserliku Majesteedi Isikliku Kantselei Kolmanda Osakonna juht (1866–1874), kindraladjutant (1871), ratsaväekindral (1872), Riiginõukogu liige (1874), saadik Londonis (1874–1879) ja Venemaa esindaja Berliini kongressil 1878.
Perekond
Krahv Pjotr Šuvalovi vanemad olid õuemarssal Andrei Šuvalov (1802–1873) ja Rundāle lossi pärijanna Thekla Walentinowicz (1801–1873). Tema ema oli 1822. aastal lesestunud abielust vürst Platon Zuboviga. Tema vanaisa krahv Pjotr Šuvalov (1771–1808) oli ülemõuemarssal ja Peterburi kubermangu aadlimarssal, vanavanaisa Andrei Šuvalov (1743–1789) senaator ja Püha Andrease ordeni kavaler, ning vanavanavanaisa Pjotr Šuvalov (1711–1762) kindralfeldmarssal ja Sõjakolleegiumi president.
Tema õde Sofia (1829–1912) oli abielus ülemõuemeistri ja Riiginõukogu liikme Aleksandr Bobrinskiga (1821–1903), kes oli Vana-Põltsamaa mõisa omaniku krahv Aleksei Bobrinski pojapoeg, ning tema vend, krahv Pavel (Paul) Šuvalov (1830–1907) oli jalaväekindral, Venemaa saadik Berliinis ja kindralkuberner Varssavis.
Yamaguchi prefektuur
Sümbolid
Yamaguchi prefektuuri tunnuslind on munkkurg (Grus monacha), tunnuspuu on kalmumänd (Pinus densiflora) ja tunnuslill mandariiniõis.
Haldusjaotus
Yamaguchi prefektuur on jaotatud 19 omavalitsusüksuseks, millest 13 on linnad (市 shi).
Pu'er
Pu'er (hiina 普洱市) on ringkonna õigustega linn Hiinas Yunnanis. Piirneb läänes Birmaga ning kagus Laose ja Vietnamiga.
1950–2007 oli linna nimi Simao.
Haldusjaotus
Ringkonna õigustega linn koosneb Simao linnarajoonist ja üheksast autonoomsest maakonnast:
Majandus
Pu'eri üks peamisi tooteid on Pu-erhi tee.
Klahvakordion
pisi|Klahvakordion Klahvakordion on akordion, mille ühel poolel on klaviatuur ja registrid ning teisel pool on bassid ja bassiregistrid.
Üks olulisemaid edusamme akordioni ajaloos toimus 1852. aastal kui Busson Pariisist lisas pillile klaveritüüpi klahvistiku. Uue pilli eelis oli, et seda said mitteametlikus õhkkonnas mängida rändmuusikud.
Pireti kivi
thumb|Pireti kivi Pireti kivi on Eesti rändrahn (ruumala 48 m³). Rahn asub Saaremaa vallas Saare maakonnas.
Ümbermõõt 17,9 m, kõrgus 3,8 m, pikkus 6 meetrit, laius 4,3 meetrit.
Kivi geograafilised koordinaadid on.
Pärivere paisjärv
Pärivere paisjärv (ka Are paisjärv, Are veehoidla) oli paisjärv Pärnumaal Tori vallas Mõnuvere jõel.
Paisjärv paisutati niisutusrajatisena 1979. aastal ja lasti alla jõe seisundi parandamiseks 2014. aasta juulis, mille tulemusel ei ole see jõest enam eristatav.
Genotsiid
Genotsiid (ka rahvatapp) on tegu, mille eesmärk on mingi rahvusliku, etnilise, rassilise või usulise ühenduse osaline või täielik hävitamine. Genotsiidi eesmärk (kavatsetus) eristabki genotsiidi teistest inimsusvastastest kuritegudest.
Genotsiid võib toimuda vastava ühenduse liikmete tapmisena, kehavigastuste või vaimsete häirete tekitamisena, ebasobivate elutingimuste pealesurumisena, sündimuse takistamisena, küüditamisena või muul kujul.
Fejzi Alizoti
Fejzi Bej Alizoti (22. september 1874 – 14. aprill 1945) oli Albaania poliitik.
Oli 22. jaanuarist 7. märtsini 1914 Albaania Keskadministratsiooni esimees.
Alizoti oli Albaania rahandusminister 1918–1920, 1927 ja 1939–1940.
Kui Itaalia oli vallutanud suure osa Jugoslaaviast, anti Mussolini otsusega 29. juunil Albaaniale üle albaanlastega asustatud alad Itaalia okupatsiooni all olevast Jugoslaaviast: suurem osa Kosovo provintsist, Lääne-Makedoonia (Tetovo, Gostivari, Kitševo, Debari ja Struga distrikt) ning väike osa Montenegrost. Alizoti määrati nende alade ülemkomissariks (tsiviilkuberneriks). Ta nõudis selle ala muutmist etniliselt ja konfessionaalselt homogeenseks, nii et seal elaksid ainult albaanlased ja moslemid. Alizoti jäi sellele ametikohale kuni 3. detsembrini, mil need alad ametlikult annekteeriti.
Eestimaa Kommunistlik Partei
Eesti Vabariigis ei olnud Eestimaa Kommunistlik Partei 1940. aastani kunagi legaalne poliitiline ühing. Nõukogude Liidu Kommunistlik Partei keelustati 23. augustil 1991 Vabariigi Valitsuse otsusega.
Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei territoriaalse allüksusena oli EKP eesmärk üles ehitada kommunistlik ühiskond. EKP kõrgeim organ oli EKP Kongress, millel valiti kongressi saadikute seast EKP Keskkomitee ja EKP revisjonikomitee. Jooksvate ülesannete täitmiseks valis Keskkomitee EKP Keskkomitee büroo ning määrati piirkondlike allasutuste linna- ja rajoonikomiteede esimesed sekretärid ja linna- ja rajoonikomiteed.
, EKP KK Sekretariaat, Eestimaa Kommunistliku Partei piirkondlikud asutused , Nomenklatuur (eliit)
Leheserv
Leheserv on lihtlehe või liitlehe lehekeste lehelaba serv. See võib olla terve või sisselõigetega. Viimasel puhul on tegemist kas siis sälkudega või hambulise servaga. Leheserv ei pruugi alati olla ühesugune ei ühe liigi ega isegi ühe taksoni piires. Leheserva kuju võib olla erinev sõltuvalt sellest, kus leht taimel paikneb (üheaastasel või mitmeaastasel võrsel) või ka ühe lehe eri osades (sanglepp tipuosas kahelisaagjas, alusel terve).
Kokku eristatakse umbes 11 leheserva kuju:
Täpsemaks kirjeldamiseks kasutatakse veel täpsustavaid eesliiteid: kaheli-, peen-, jäme- jne.
Lhasa de Sela
Tema isa oli Mehhiko päritolu hispaania keele õpetaja, ema ameeriklannast fotograaf ja näitleja. Lapsena kolis ta koos oma perekonnaga sageli ja ta ei käinud koolis, vaid oli koduõppel. Vanematel oli palju lapsi ning perekond elas ja reisis ümberehitatud koolibussis. Lapsepõlves elas Lhasa Mehhikos ja USA-s, täiskasvanuna enamasti Kanadas ja Prantsusmaal. Ta oli 13-aastane, kui vanemad lahku kolisid. Siis kolis ema lastega San Franciscosse, kus Lhasa hakkas laulma kreeka restoranis. 1991 sõitis ta Montréali õdede juurde, kes seal Kanada tsirkusekoolis õppisid, ja otsustas samuti Montréali elama jääda. Järgmised 5 aastat laulis ta sealsetes baarides.
1997 ilmus tema esimene album "La llorona", mis ühendas ladinaameerika rahvamuusikat omaloominguga. See oli suuresti mõjutatud mehhiko muusikast, kuid ka idaeuroopa mustlasmuusikast, Lähis-Ida muusikast ja alternatiivsest rokist. Album sai kohe väga edukaks, jõudes plaatinaplaadiks. 2003. aastaks oli seda müüdud 120 tuhat eksemplari Kanadas, 330 tuhat Prantsusmaal ja 30 tuhat USA-s. 1998 pälvis ta selle eest Juno auhinna parima globaalse artisti kategoorias.
1999 jättis Lhasa lauljakarjääri ning ühines oma õdedega tsirkuse- ja teatritrupis "Pocheros", tuuritades sellega mööda maailma. Lõpuks hakkas ta taas laule kirjutama ja 2003 ilmus Montréalis tema teine plaat "The Living Road". Kui tema esikplaat oli hispaaniakeelne, siis teisel plaadil laulis ta hispaania, inglise ja prantsuse keeles. Selle plaadi ilmumisele järgnes kaks aastat kestnud tuur, mille vältel külastas ta 17 riiki.
2009. aasta aprillis avaldas Lhasa oma kolmanda albumi ja see kandis tema enese nime.
Ta suri oma kodus rinnavähki. Rinnavähk diagnoositi tal ajal, mil ta oli oma kolmanda plaadi juba salvestanud, aga see polnud veel ilmunud. Temast jäi maha 9 õde-venda. Ta elas koos elukaaslasega, aga tal ei olnud lapsi.
Rauni Mollberg
thumb Rauni Antero Mollberg (15. aprill 1929 Hämeenlinna – 11. oktoober 2007 Loimaa linn) oli soome filmilavastaja. Ta töötas 1963. aastast YLE TV-teatri lavastajana. 1968–1986 oli ta YLE2 teatriosakonna juht. Ta on pälvinud Pro Finlandia medali ja 5 Jussi auhinda.
Hagi (linn)
Hagi on linn Jaapanis Yamaguchi prefektuuris. Asub Jaapani mere kaldal, Abu jõe suudmes.
Lilleküla
Lilleküla on asum Tallinnas Kristiine linnaosas. Asum piirneb Pelgulinna, Kassisaba, Uue Maailma, Kitseküla, Tondi, Siili, Sääse, Kadaka, Mustjõe ja Merimetsa asumiga. Lilleküla pindala on 5,46 km², millega see on suurim asum Kristiine linnaosas ning pindalalt neljas asum Tallinnas Ülemistejärve, Sõjamäe ja Pääsküla järel.
Lilleküla on saanud nime asumi lillenimega tänavate järgi. Asumi esimene tänav oli Kannikese tänav.
Lilleküla on jaotatud neljaks allasumiks: Lille, Linnu, Marja ja Mooni.
Ajalugu
17. sajandil jagati Pärnu maantee, Mustamäe tee, Tondi liivikute ning Endla ja Koskla tänava vaheline ala 46 partselliks. Seda ala hakati kutsuma Christinenthaliks ehk Kristiine oruks ja hiljem Kristiine heinamaaks.
Jõukamad linnakodanikud hakkasid 17. sajandi lõpul rajama praeguse Lilleküla asumi aladele suvemõisaid, millest suurem osa hävis Põhjasõja ajal (erandiks oli Löwenruh' mõis). Eestimaa asekuberneri Dietrich Friedrich von Patkuli kätte läks näiteks Linnu tee ja Mustamäe tee nurgal asunud suvemõis. Piirkonda ehitati kokku 6 suvemõisa: Annenhofi, Cederhelm, Charlottenthal, Gertrudenlust, Marienhofi ja Wittenhof. Pärast Põhjasõda hakati piirkonda ehitama uusi suvemõisaid, millest osa läksid kõrgemate vene ametnike kasutusse. 19. sajandi algul hakati suvemõisatesse rajama tööstusettevõtteid, näiteks loodi sinna Christian Frese sitsivärvimise manufaktuur ning Friedrich Noltke äädika- ja salpeetrihappevabrik. Suvemõisaid kasutati hiljem ka lõbustusasutustena ja üürikorteritena.
1870. aastal ehitati praeguse Lilleküla asumi territooriumist läbi Paldiski–Tallinna–Tosno raudtee. 1880. aastal loodi piirkonda Richard Mayeri keemiatehas, mille järgi hakati lähedalasuvat piirkonda kutsuma Mayeri heinamaaks. Lilleküla nimetus tuli kasutusele pärast 1920. aastaid.
Lilleküla oli tööstuse arendamiseks soodne piirkond ja asumi territooriumil ongi tegutsenud palju ettevõtteid. Eri aegadel on Lillekülas tegutsenud kroomnahavabrik Union (hilisem Kommunaar), AS "Eesti Kunstsarve Tehased O. Kerson ja Ko", AS Savi ja T. Tillmanni keemiatööstus, tööstusettevõte Standard, tootmiskoondis Flora, valutehas Pioneer jm. 1961. aastal loodi Lillekülla Tallinna Taksopark, mille kohal asub tänapäeval Kristiine Keskus.
Kui 20. sajandi esimesel poolel ehitati Lillekülla peamiselt kahekorruselisi puitmaju, siis sajandi teisel poolel hakati asumisse rajama ka kõrgemaid hooneid – 1970. aastatel hoonestati Mustamäe tee ja Keemia tänava vaheline ala 5- ja 9-korruseliste paneelmajadega.
Elanikkond
Lilleküla asumi rahvaarv on aastatel 2011–2017 järjest suurenenud. 2016. aastal moodustasid 0–17-aastased asumi elanikkonnast 18–22% ja üle 68-aastased 10–19%.
Olulisemad objektid
Lillekülas asuvad Kristiine Keskus, Eesti Riigiarhiiv ja Arvutimuuseum. Lilleküla asumi territooriumile jäävad Cederhelmi park, Charlottentali park, Löwenruh' park, Räägu park ja Otto Krameri aed.
Haridus ja kultuur
Lilleküla asumis asuvad haridusasutused on Tallinna Kristiine Gümnaasium, Tallinna Lilleküla Gümnaasium, Euroakadeemia, Tallinna Ülikooli Pedagoogiline Seminar ja Tallinna Tervishoiu Kõrgkool.
Viis (4+1)
"Viis (4+1)" on Jääääre 2007. aasta kontsertalbum.
Yuxi
Yuxi (hiina 普洱市) on ringkonna õigustega linn Hiinas Yunnani provintsis.
31,76% elanikest kuulus 2003. aastal vähemusrahvustesse.
pisi|tühi|Yuxi
Haldusjaotus
Ringkonna õigustega linn jaguneb üheks linnarajooniks, viieks maakonnaks ja kolmeks autonoomseks maakonnaks:
Raimond Valgre
Raimond Valgre (kuni 1937 Raimond Tiisel; 7. oktoober 1913 Riisipere – 31. detsember 1949 Tallinn) oli eesti helilooja ja pillimees.
Elulugu
Raimondi isa oli kingsepp. Juba lapsepõlves huvitus Raimond muusikast: mängis klaverit, akordioni, trumme ja kitarri. 1931. aastal lõpetas ta Tallinna Riigi Ühistehnikagümnaasiumis ehitustehnikakursuse. Pärast kaitseväeteenistust Pioneerpataljonis algas tema kutselise muusiku tee restoraniansamblites.
Ellen Johnson Sirleaf
thumb|Ellen Johnson Sirleaf (paremal) Ellen Johnson Sirleaf (sündinud 29. oktoobril 1938) oli aastatel 2006–2018 Libeeria president, esimene naispresident Aafrikas.
2021. aasta detsembris suri James Sirleaf üks Ellen Sirleafi poegadest teadmata asjaoludel oma elukohas Libeerias.
Raimond Valgre
Elulugu
Valgre oli Eesti esimesi levimuusikaloojaid ja sai innustust just 1920. aastate algul Eestisse jõudnud džässmuusikast.
Nõukogude okupatsiooni ajal mobiliseeriti ta Punaarmeesse ja võitles Teises maailmasõjas Eesti laskurkorpuses.
Kujutamine kunstis
Valgre laulude põhjal on loodud muusikal "Muinaslugu muusikas" (libreto Ülo Raudmäe, Sulev Nõmmik ja Enn Vetemaa; esietendus Estonias 1967). Valgrest on tehtud muusikaline telefilm "Igavesti Teie" (stsenarist Lembit Lauri, režissöör ja operaator Mati Põldre; Eesti Telefilm 1976), eluloofilm "Need vanad armastuskirjad", Juhan Saare dokumentaalnäidend "Valge tee kutse" (lavastatud Noorsooteatris 1985), näidend "Autori surm" (lavastaja Ivar Põllu; esietendus Tartu Uues Teatris 6. märtsil 2013) ning näidend “Laul, mis jääb” (autorid Merle Karusoo, Liis Aedmaa, Jan Rahman ja Piret Saul-Gorodilov; esietendus Eesti Draamateatris 13. juunil 2014).
Mälestuse jäädvustamine
1988. aastal avati Raplas Valgre kodumajal mälestustahvel.
2003. aastal avati Pärnus Raimond Valgre mälestusmärk (skulptor Rait Pärg). Aastatel 2003–2017 toimus Pärnus igasuvine muusikafestival "Kummardus Valgrele".
2010. aastal avati Raplas Valgre tuba.
7. oktoobril 2013 tuli käibele Eesti Posti postmark (kujundaja Vladimir Taiger), mis on pühendatud Raimond Valgre 100. sünniaastapäevale. Kasutusel oli ka esimese päeva eritempel ja eriümbrik.
7. oktoobril 2018 avati Tallinnas Vene 7, Raimond Valgre mälestustahvel.
Looming
Valgre lauludest ilmus esimesena trükis "Blond Aleksandra" 1933. aastal. See avaldati G. Dieseli varjunime all väljaandes "Modern lööklaulud".
Kokku on teada ligi sada tema laulu. Suure osa oma loomingust kirjutas ta looduse, tunnete ja ühiskonna teemadel.
Valgre loomingut on kasutatud ka teiste eesti heliloojate teoste, samuti mitmes Eesti filmis.
PS Troika - 20
20 - Best Of on ansambli PS Troika 2007. aastal album.
Cogito, ergo sum
Cogito, ergo sum ("Mõtlen, järelikult olen"; originaalsel kujul prantsuse keeles "Je pense donc je suis") on René Descartesi kasutatud ladinakeelne filosoofiline väide, mis viitab veendumusele, et enda eksistentsis on võimalik kahelda vaid siis, kui sa olemas oled.
1641
1641. aasta (MDCXLI) oli 17. sajandi 41. aasta.
Kreeka tähestik
Kreeka tähestik on kreeka keele kirjutamiseks alates 9. sajandist eKr kasutatav tähestik. Kreeka tähestiku eeskujuks oli foiniikia tähestik. Kreeka tähestik on olnud aluseks ladina, kürillilisele ja kopti tähestikule.
Maximilian Maksolly
Maximilian Maksolly (õieti Feichter, eesnimi kirjapildis ka Maksimilian; 19. august 1880 Tallinn – 9. september 1968 Rio de Janeiro) oli Eesti kunstnik, batalist (lahingumaalija).
Elulugu
Sündis 1880. aastal Tallinnas ungarlasest isa ja eestlannast ema perekonnas. Üldhariduse omandas Tallinnas Peetri Reaalkoolis ja kunstihariduse Alexander von Stieglitzi kunsttööstuskoolis Peterburis, mille lõpetas 1909. aastal. Töötas seejärel kunstnikuna Venemaal ning aastatel 1910–1911 Saksamaal. Abiellus 1912. aastal Peterburis Klikeria Taigatšovaga. Elas aastatel 1917–1923 Venemaal, restaureeris seinamaalinguid ja maalis portreid.
1923. aastal naasis Maksolly Poola kaudu Eestisse, kus hakkas 1926. aastal tegelema batalistikaga, kuna Kultuurkapitali kaudu anti kunstnikkonnale ulatuslik temaatiline tellimus muinasmütoloogiast muistse vabadusvõitluse ja Eesti Vabadussõjani. Maksolly maaliski Vabadussõda ja selle silmapaistvaid tegelasi, samuti Eesti riigitegelasi, osaledes oma maalide ja portreedega aastatel 1924–1929 mitmetel näitustel. Ta maalid kaunistasid sõjaväe- ja riigiasutusi, väeosi ja Vabadussõja muuseumi; nende maalide reproduktsioone levitati piltpostkaartidel, ajakirjanduses ja raamatutes.
Maksolly tuntuimad maalid on "Paju lahing 31. jaanuaril 1919. a." ja "Need, kes vabastasid isamaa". Maksolly maale on kiidetud nende dünaamilise ülesehituse, efektsuse, detailide ja situatsioonide tõepära pärast, kuid laidetud nende pealiskaudsuse, värvivahekordade robustsuse ja fotolikkuse pärast. Enamik Maksolly sõjamaale hävitati Nõukogude Liidu poolt okupeeritud Eestis.
Maksolly lahkus 1929. aastal Eestist Prahasse, töötas kunstnikuna mitmel pool Euroopa riikides ja USA-s ning asus pärast Teist maailmasõda 1948. aastal elama Brasiiliasse.
Maximilian Maksolly suri 9. septembril 1968 Rio de Janeiros, ta on maetud sealsele São João Batista kalmistule.
Marcel Bonnard
Marcel Bonnard (27. märts 1886 Saint-Pierre-de-Bœuf, Loire'i departemang – 6. oktoober 1958 Lyon) oli Prantsuse kabetaja.
Marcel Bonnard tuli Prantsusmaa meistriks aastatel 1948 ja 1951. Aastatel 1907–1957 tuli ta 21 korral Lyoni meistriks.
Funabashi
Funabashi (haldusüksusena 船橋市; Funabashi-shi) on linn Jaapanis Chiba prefektuuris. Asub Tōkyō lahe ääres.
Funabashis on puidu- ja terasetööstuse ettevõtted.
1565
1565. aasta (MDLXV) oli 16. sajandi 65. aasta.
Euboia
Geograafia
Euboia on 150 km pikk ja 6–50 km lai. Saare pindala on 3684,8 km².
Euboia on Chalkída uue silla kohal eraldatud mandrist kõigest 160 m laiuse Euripose väinaga. Lõunas olevast Atikast eraldab Euboiat väin, mida nimetatakse Petalióni laheks. Edelas olevast Boiootiast eraldab Euboiat väin, mida nimetatakse Põhja-Euboia laheks. Läänes asuvad Fthiótida ja Óthryse mäed, loodes asuvast Magneesiast eraldab Euboiat Pagasitikóse laht. Kirdes asuvad Põhja-Sporaadid. Kagus asuvad Küklaadid, mille suurimast ja ühtlasi lähimast saarest Ándrosest eraldab Euboiat Kafiréa väin.
Euboia olulisimad neemed on Artemísio neem põhjas, Kými neem kirdes ja Kafiréa neem kagus.
Euboia on mägine. Kõrgeimad tipud on 1745 m kõrgune Dírfys saare keskosas ja 1398 m kõrgune Óchi saare kagutipus.
Euboia suurim linn on edelarannikul asuv Chalkída, mis asub kohas, kus saare kaugus mandrist on kõige väiksem (ca 35 m). Suuremad asulad on veel Loutrá Aidipsoú looderannikul, Istiaía põhjarannikul, Kými kirderannikul, lõunarannikul olev Kárystos ja edelarannikul olev Alivéri. Linnadel on omavaheline maanteeühendus.
Juba antiikajal ehitati 30 m pikkune ujuksild, mis viis mandrilt Euboiale. .
Ajalugu
pisi|Euboia münt Ateena riigimees Solon võttis 6. sajandil eKr Ateenas Aigina rahaühiku asemel kasutusele Euboia rahaühiku, mis oli kergem ja juba ennegi laialt käibel. See kiirendas nii Atika kui Euboia majanduse arengut.
506 eKr vallutas Ateena Chalkise ja 490 eKr hävitas Pärsia Eretria. Ateena I mereliitu kuulus tosinkond Euboia linna ja nende lahkulöömiskatse surus Perikles 446 eKr maha. 411 eKr said Chalkis ja Eretria jälle iseseisvaiks.
Hellenismi ajal oli Chalkis tugev kindlus.
Antiikajal kaevandati Euboialt mitmesuguse värvusega peeneteralist Karystose marmorit ja ehedat väävlit. Kaevandati ka vaske, aga juba 3. sajandiks eKr olid sealsed varud ammendunud.
Rahvastik
2001. aasta rahvaloenduse andmetel elas saarel 198 130 inimest.
Cádizi laht
Cádizi laht (on kasutatud ka nimekuju Cádize laht) on laht Pürenee poolsaare rannikul. Piirneb loodes Algarve ja kirdes Andaluusia rannikuga, edelas on avatud Atlandi ookeanile.
Lahte suubuvad Guadiana ja Guadalquiviri jõgi.
Seewald (album)
"Seewald" on ansambli PS Troika 2006. aastal ilmunud album.
Ren TV
Ren TV (vene keeles Рен ТВ) on üks Venemaa suurimaid telekanaleid, mis alustas saateid 1. jaanuaril 1997.
2005. aastal ostis Bertelsmanni RTL Group 30% ettevõtte aktsiapakist, Severstal ja Surgutneftegaz aga omandasid kumbki 35% aktsiatest.
2005. aastal vallandati saatejuht Olga Romanova, kes oli teinud uudisteloo Sergei Ivanovi poja autoavariist. Romanova väitel oli hakatud tema tööd tsenseerima ja mitu lugu ära keelatud. Pärast Romanova vallandamist lahkus kanalist veel mitu saatejuhti.
2006. aasta lõpus müüsid Severstal ja Surgutneftegaz osa oma aktsiatest uuele aktsionärile: panga Rossija tütarettevõttele IK Abros. IK Abros suurendas oma aktsiaosalust veelgi 2007. aprillis, millest alates on REN TV aktsiate jaotus järgmine: 56% IK Abros, 30% RTL Group, 7% Severstal, 7% Surgutneftegaz.
Biograafiad (W)
Biograafiad (W)
See loend loetleb Vikipeedias olemasolevaid ja kavatsetavaid biograafiaid isikutest, kelle nimi algab W-tähega.
Wa
Vaata Biograafiad (Wa)
We
Vaata Biograafiad (We)
Inari vald
Inari on vald Soomes Lapi maakonnas.
Inari vald piirneb Norra ja Venemaaga ning Sodankylä, Kittilä, Enontekiö ja Utsjoki vallaga.
Vallas on neli ametlikku keelt: soome, Inari saami (400 kõnelejat), koltasaami (400 kõnelejat) ja põhjasaami (700 kõnelejat).
Inaris asub Soome põhjapoolseim lennujaam, kust on lennuühendus Helsingisse.
Külad
Ivalo, Inari, Törmänen, Akujärvi, Keväjärvi, Koppelo, Sevettijärvi-Näätämö, Saariselkä, Nellimö, Angeli, Kaamanen, Kuttura, Lisma, Partakko, Riutula ja Väylä.
Inari valla suurim küla on 3998 elanikuga Ivalo (põhjasaami Avvil, koltasaami Âʹvvel, inarisaami Avveel). Teisel kohal on Inari kirikuküla (1128 elanikku).
Reofiil
Reofiilid on näiteks vesihobulaste vastsed.
Üheksanda Kraadi väin
Üheksanda Kraadi väin eraldab Minicoy saart Lakadiividest. Ta on 183 km laiune.
201
201. aasta
Sajandid: 1. sajand - 2. sajand - 3. sajand
Aastakümned: 150. aastad 160. aastad 170. aastad 180. aastad 190. aastad - 200. aastad - 210. aastad 220. aastad 230. aastad 240. aastad 250. aastad
Aastad: 196 197 198 199 200 - 201 - 202 203 204 205 206
Tõlliste mõis
Tõlliste mõis (saksa keeles Teilitz) oli rüütlimõis Sangaste kihelkonnas ajaloolisel Tartumaal. Mõis rajati arvatavasti 17. sajandi keskel.
1759 ostis mõisa Tartu kreisi rahukohtunik Karol Magnus Broel-Plater. 1771 päris selle tema poeg Jan Reinhold Broel-Plater, kuid 1790 müüdi mõis oksjonil maha. 1800 rentis Hans Heinrich von Plater mõisa Elisabeth von Gersdorffile (sündinud Anrep), kes ostis mõisa 1807. Krahv Friedrich von Mengden ostis mõisa 1821, pantis 1832 Ernst von Gavelile. Ernst von Gavel ostis mõisa 1841, tema surma järel 1842 lese Charlotte (sündinud von Kauzmann) ja laste ühisomandisse, 1852 poeg Karl Gustav Ehreinreich von Gaveli ainuomand. 1854 pantis Karl Georg Amelungi pärijaile, 1857 müüs Julie von Schulmannile (sündinud Amelung). 1872 Julie von Schulmanni laste ühisomand, müüsid Robert Wegenerile. 1896 ostis (102.000 rubla) Edmund von Preetzmann, võõrandas Eesti Vabariiik 1919.
Pärast Eesti iseseisvumist mõis riigistati.
7. septembri 1930 ajaleht Postimees kirjutab: "Valgamaa maakorralduse komisjon määras tasumaksmise seaduse alusel Tõlliste mõisa endise omaniku pärijaile tasu 19.310 kr. Varem on endisele omanikule eraldatud "Palu" talu. Selle metsast saadud kuuldavasti 15 milj. sendi ümber ja kui ka talu ise juure arvata, teeb kogu tasusuurus 18 miljoni sendi ümber välja. Omanikuks oli Läti alam Breksman."
Pärast Eesti iseseisvumist mõis riigistati ning jagati asundustaludeks. Mõisasüda oli mitmete asunike käes, kuid majandamine ei läinud edukalt. 1937. aastal ostis selle Tõlliste vallavalitsus ning mõisahäärberisse koliti vallamaja. Mõisa peahoone hävis Teises maailmasõjas 1944. aastal.
Tõlliste mõisa asukohaks on varem ekslikult peetud endise postijaama varemeid Valga–Sangaste–Otepää maantee ääres, kus 1924.-1944. aastatel asus vanadekodu. See hoonetekompleks hävis samuti 1944. aastal.
Rüütlimõis
Rüütlimõis oli algselt rüütlile kuulunud läänimõis.
Rüütlimõis Vene Keisririigis
Rüütlimõisa (Rittergut) suuruse alammääraks kehtestati Balti eraseadusega Eestimaal 450 tiinu, sellest 150 tiinu põllumaad ning lisaks heina- ja karjamaa, Liivimaal 300 tiinu ja 100 tiinu põllumaad, Saaremaal 162 tiinu ja 54 tiinu põllumaad. Rüütlimõisa staatuse säilitasid ka kõik väiksemad mõisad juhul kui nad olid rüütlimõisana maaraamatusse kantud enne Balti eraseaduse jõustumist.
Rüütlimõisal võisid olla majanduslikult iseseisvad ja rüütlimõisa nõuetele vastavad allüksused, nõndanimetatud kõrvalmõisad (Beigut) ja karjamõisad (Hoflage) kui kaugemad eraldiasuvad majapidamised.
Hoidmaks mõisa suguvõsa käes, moodustasid suuremate mõisate omanikud 18. sajandi keskpaiku nõndanimetatud perekonnavaldusi ehk fideikomisse (Adliges Güterfamilienfideicomiβ), mille koosseisu või kuuluda üks või enam rüütlimõisa. Neid mõisaid ei tohtinud koormata ega tükeldada ning võõrandada sai neid üksnes pärandamise teel. Tihti pärandati niisuguseid valdusi suguvõsa meesliini pidi esmasünni (Primogenitur) põhimõtte kohaselt. Niisugusel juhul nimetati fideikomissi majoraadiks.
.md
.md on Moldova Interneti tippdomeen. Domeen on kasutusel alates 1994. aastast.
Rüütlimõis
Rüütlimõis Vene Keisririigis
Rüütlimõisa omanikul (mõisavanemal) oli oma mõisa territooriumil: Rüütlimõisad olid kuni 1881. aastani vabastatud maamaksust, muudest otsestest maksudest ja majutuskohustusest: nad maksid ainult kohalikke ja kirikumakse.
Mõisaomaniku politseivõim kitsenes pärast vallakohtute moodustamist vastavalt 1802.–1804. aasta talurahvaseadusele. 1865. aastal kadus mõisnikel kodukariõigus. 1866. aasta kogukonnaseadus piiras mõisnike politseivõimu veelgi ja 1888. aasta politseireformi seadus kaotas selle täielikult.
Rüütlimõis Saksamaal
Saksamaal eksisteerisid rüütlimõisad 1945. aastani.
Raul Olle
Raul Olle (sündinud 23. jaanuaril 1968 Tartus) on Eesti endine murdmaasuusataja.
Scanno
Scanno on linn Itaalias Abruzzo maakonnas L'Aquila provintsis. Linn asub Lago di Scanno järve ääres.
Vaatamisväärsused
pisi|tühi|Scanno
Raul Olle
Saavutused
Neli aastat hiljem, 2004. aastal, jäi Raul Ollel oma suursaavutuse kordamisest puudu väga vähe. Sel aastal võitis maratoni Anders Aukland ajaga 3:48.42, Olle kaotas norralasele vaid 12 sekundiga.
Olümpiamängudel
1998. aasta taliolümpiamängud Naganos
2002. aasta taliolümpiamängud Salt Lake Citys
Isiklikku
Raul Olle on 188 cm pikk ja kaalub 84 kg.
Eesti AGA
Eesti AGA on Eesti ettevõte, mis tegutseb alates 1908. aastast ja kuulub rahvusvahelisse gaasitööstuskontserni AGA.
1920. aastal asutati Eestis AGA esindus ning aasta hiljem tütarettevõte Eesti AGA, mis 1940. aastal natsionaliseeriti. 1991. aastal taasasutati Eesti AGA, millest 2000. aastatel on saanud Eesti juhtiv tööstus- ja meditsiinigaaside tootja ja müüja.
AGA tegevusalad
Eesti AGA on tegelenud tööstusgaaside (atsetüleen, hapnik, lämmastik, süsihappegaas, argoon jpt) ning meditsiinigaasidega (nt hapnik, dilämmastikoksiid). Lisaks tööstus-, toiduaine-, meditsiini- ja erigaaside tootmisele ning müügile töötab AGA välja ka uusi rakendusi.
Sigar
pisi|Näitleja [[Seymour Cassel sigarit suitsetamas]] Sigar on suitsetatav tubakatoode, mille ümbriseks keeratud tubakaleht. Sigarid on tavaliselt paksemad ja kangemad kui sigaretid.
Mark Twain suitsetas iga päev 20 sigarit.
Tunnused
Sigarid on üldiselt suuremad ja kangemad kui sigarillod. Erinevalt sigarillost ei ole sigar tubakalehe sisse keeratud tubakapuru.
Émile Lahoud
thumb|right|Émile Lahoud (2003) Émile Geamil Lahoud (araabia اميل لحود, armeenia Իմիլ Լահուտ; sündinud 12. jaanuaril 1936) on Liibanoni poliitik ja sõjaväelane (kindral). 1998–2007 oli ta Liibanoni president.
Tema isa oli maroniidist kristlane ja ema armeenia päritolu.
Marie (Taani printsess)
Marie, Taani printsess, Monpezat' krahvinna (sünninimi Marie Agathe Odile Cavallier; sündinud 6. veebruaril 1976 Pariisis) on Taani printsi Joachimi teine abikaasa.
Vanemad ja õed-vennad
Marie isa Alain Cavallier on endine reklaamifirma kaasosanik ning on praegu pensionil. Marie ema Françoise Grassiot on hotelli Chateau de la Vernède omanik. Marie vanemad abiellusid 14. juunil 1975, kuid on praeguseks lahutatud.
Aastal 1987 abiellus Françoise Grassiot Christian Grassiot'ga, kes töötab majandusnõustajana.
Mariel on poolvennad Benjamin ja Gregory Grandet ning Charles ja Edouard Cavallier.
Haridus
1981–1989 õppis Marie Pariisis põhikoolis, misjärel ta saadeti Šveitsi Collège Alpin Beau Soleil' internaatkooli. 1995–1997 õppis Marie Babsoni kolledžis Massachusettsis rahvusvahelist äri ja majandust ning seejärel aasta Genfi Ülikoolis majandust. 1999 omandas ta Marymount Manhattani kolledžis bakalaureusekraadi humanitaarteaduste alal.
Marie emakeel on prantsuse keel, kuid ta räägib vabalt ka itaalia, inglise ja hispaania keelt. Lisaks õpib ta ka taani keelt.
Töökohad
Aastal 1994 töötas Marie Estée Lauderis avalike suhete juhi assistendina ja Genfis ING Numismatic Group SA tegevjuhi assistendina. Pärast ülikoolide lõpetamist asus ta New Yorgis tööle rahvusvahelisse reklaamiagentuuri DoubleClick Inc., kus ta töötas rahvusvahelise turundusjuhina. Prantsusmaale naastes töötas ta mõnda aega reklaamiagentuuris Media Marketing, misjärel ta kolis Šveitsi, kus asus tööle kasuisale kuuluvas Reutersi majandusuudiste agentuuris. Kuni kihlumiseni töötas ta ING Numismatic Group SA vastutava sekretärina.
Tutvumine printsiga ja kihlus
Esimest korda pildistati Marie'd ja Joachimit nende ühisel puhkusel Avignonis augustis 2005. Jaanuaris 2007 veetis Marie koos Joachimi ja ta poegade, prints Felixi ja prints Nikolaiga suusapuhkuse Šveitsis. Sama aasta lihavõtted veetis Marie koos kuningaperega Marselisborgis, kus ta kohtus esimest korda ka kuninganna Margrethe II-ga. Kogu 2007. aasta vältel reisis Marie igal nädalavahetusel Genfist Taani.
3. oktoobril 2007 teatas Taani kuningakoda Marie ja Joachimi kihlumisest.
Abiellumine
Laulatus toimus 24. mail 2008 Møgeltønderi kirikus Jüütimaal ning paari laulatas piiskop Erik Norman Svendsen. Pulmapidu peeti paari kodus Schackenborgi mõisas.
Seoses abiellumisega sai Marie Taani kodakondsuse ja astus Taani luterliku kiriku liikmeks.
Lapsed
10. novembril 2008 teatas Taani kuningakoda, et printsess Marie ootab esimest last. 4. mail 2009 sündis Kopenhaageni Ülikooli haiglas printsess Marie ja prints Joachimi poeg. Prints ristiti 26. juulil 2009 Møgeltønderi kirikus ning ta sai nimeks Henrik Carl Joachim Alain.
Kuninglikud kohustused
Varsti pärast pulmi hakkas Marie saatma oma abikaasat ta ametlikel üritustel. Marie esimene ametlik välisreis toimus 28. oktoobris 2008 Marokosse Rabati. Seejärel saatis ta oma abikaasat ametlikul visiidil Moskvasse.
Tiitlid ja nimetused
Marie ametlik tiitel taani keeles on Hendes Kongelige Højhed Prinsesse Marie af Danmark, grevinde af Monpezat.
.mc
.mc on Monaco Interneti tippdomeen. Domeen on kasutusel alates 1995. aastast.
Aleksandr Nevski
Aleksandr Nevski (sündinud 21. veebruaril 1958) on ukraina päritolu endine Nõukogude Liidu kümnevõistleja.
Tema isiklik tippmark oli 8476 (20. mail 1984 Götzises).
Georg Müller
Georg (Jurgen) Müller (umbes 1570, arvatavasti Tallinn – 10. juuli 1608, Tallinn) oli vaimulik ja kirjamees. Seni on jäänud lahtiseks, kas Müller oli rahvuselt sakslane või eestlane.
Õppis välismaal usuteadust, oli 1595–1597 Tallinnas kooliõpetaja ja 1601–1608 Pühavaimu kiriku abipastor.
Looming
On säilinud tema 1600–1606 peetud eestikeelsete jutluste (39) käsikiri (trükitud 1891) ja saksakeelne "Accidentienbuch" aastaist 1601–1608. Mülleri sõnavararikkad ja kujukad jutlused on esimene suur eesti keele mälestis; neis leidub tähelepanekuid eestlaste majandusoludest ja kommetest. Uue Testamendi eessõnas (1715) on vihje veel ühele Mülleri teosele, aga selle kohta pole lähemaid andmeid.
Nõrkvoolupaigaldis
Nõrkvoolupaigaldis on info- ja kommunikatsioonitehnoloogia elektripaigaldis, mida iseloomustab vooluahelate suhteliselt nõrk, üldjuhul milliamprites väljendatav tarbimisvool ja madal pinge, nn väikepinge (vahelduvpinge alla 50 V, alalispinge alla 120 V). Nõrkvoolusüsteemide ülesanne on üldjuhul info edastamine ja ainult selleks vajaliku elektrivõimsuse kasutamine.
Pinge ja elektrivoolu väärtusi ega ka seadmete kasutusotstarvet ei saa siinjuures lugeda piisavateks eristustunnusteks, mistõttu nõrkvoolupaigaldiste eristamine tugevvoolupaigaldistest ei ole alati ühene. Tänapäeval liigitatakse elektripaigaldisi ja -seadmeid peamiselt selle järgi, kas neid kasutatakse IKTs või energiatehnikas.
Filmikunst
pisi|[[Eadweard Muybridge|Muybridge'i järjend hobuse galopist]] pisi|Esimene filmitud suudlus, 1896. aasta, naisosas [[May Irwin. Operaator: Thomas Edison.]] Filmikunst ehk kinematograafia (vanakreeka keeles κίνημα kìnema ja γράφειν gràphein ehk 'liikumise talletamine') on kunstiliik, mille alla kuuluvad kunstiteosed on filmid.
Filmikunsti olemuses
Film kui kunstivaldkond esitab väljakutse tavapärasele kunstile ja selle vastuvõtu põhimõtetele. Tehnika ja tehnoloogiline tootmine on vastuolus traditsioonilisele kunstile omaste tunnustega – ainukordsuse, originaalsuse ja psühholoogilisusega. Lisaks sellele sisaldavad klassikalised kunstiteosed alati nn transtsendentaalset mõõdet. See on püüe mõtestada teose tähendust ja sügavamat ideed, mis asub väljaspool meelelise tunnetuse sfääri ja on tabatav mõtlemist või aru rakendades. Moodsat tehnoloogiat iseloomustab aga seriaalsus, mitmuslikkus ja anonüümsus.
Saksa mõtleja Walter Benjamin (1892–1940) arvates ohustavad need tunnused kunstiteoste "aurat" – aja ja ruumi unikaalsust ning sellega seotud müütide transtsendentaalsust, mis on alati lahus materiaalsest maailmast. Filmi emotsionaalne efekt tuleneb liikumisest – vaataja on sellesse liikumisse haaratud ning vaataja suhe liikumisse ei ole staatiline mõtlikuks sundiv; niisugune dünaamika avaldub nii filmimeediumi omapäras kui ka teisenenud vastuvõtus. Sellised põhimõttelised erijooned teevad filmist ühe esinduslikuma moodsa kunsti vormi.
Filminarratiivi vormid
Filmikunsti sajandipikkuse ajaloo vältel on domineerivad stiilivõtted ja vormid olnud paljuski seotud masskultuuri ja meelelahutusega. See ongi nn klassikaline-realistlik Hollywoodi filmimudel, mille olemuseks on 19. sajandi romaanitehnika ja näitlemismeetodid. Filmikunsti lühike ajalugu on alternatiivide otsimine sellele domineerivale jutustamis- ja näitlemismudelile. Filmikunsti areng ongi seotud alternatiivsete jutustamisvõimaluste otsimise ja kehtestamisega.
Näited:
Žanrid
Filmide jaotus žanrideks on nende liigitamine teemade järgi ehk selle järgi, millest film on: dokumentaalfilmid on dokumenteeritud sündmustest, armastusfilmid armastusest jne. Žanride alla kuuluvaks võib lugeda ka ekraniseeringut, samas võib ekraniseeringuid viia erinevate filmižanride alla.
Žanr erineb stiilist selle poolest, et erinevaid stiile saab rakendada erinevatele žanritele. Samuti on võimalik žanride kombineerimine, näiteks ulmeseiklusfilm või õuduskomöödia.
Stiilid
Filmi stiil on rühm tavasid, mida filmitegijad kasutavad, et lisada oma töödesse köitvust, tähendusrikkust või sügavust. See võib puudutada filmi mis tahes aspekti: dialoogi, operaatoritööd, suhtumist-hoiakut.
Kuigi osa stiile on tihedalt seotud konkreetse žanriga, saab iga stiili rakendada igale žanrile: näiteks võib välja tulla sürrealistlik seiklusfilm.
Kirjandus
Кинофилм Filmyn
Zantānī Muḩammad az-Zantānī
pisi Zantānī Muḩammad az-Zantānī (araabia زنتاني محمد الزنتاني sündinud 1937) on Liibüa poliitik.
Ta oli Liibüa nominaalne riigipea, Suure Rahvuskongressi peasekretär, 18. novembrist 1992 kuni 3. märtsini 2008.
Pikanõmme vaatetorn
pisi alt=Vaatetorn (2021)|pisi|Pikkanõmme vaatetorn Pikanõmme vaatetorn (ka Majakivi vaatetorn) on puitkonstruktsiooniga vaatetorn, mis on ehitatud Pikanõmme luite laele (33 m üle merepinna).
Torn on 24,5 m kõrgune, kaheksanurkse põhiplaaniga, ülespoole ahenev ning puitsõrestikkonstruktsiooniga, mille välimiste postide tsentrite vahe alusel on 3,30 m ja vaateplatvormi katuse juures 2,18 m.
2018. aastal vaatetorn rekonstrueeriti. Uue torni projekteeris Inseneribüroo Urmas Nugin OÜ. Varasem puitsõrestiktorn oli 13,5 m kõrgune.
Lavassaar
pisi|Mälestusmärk saarel pisi|Endine Lavassaare luteriusu kirik