cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
10-gigabitine Ethernet
Vask
Vaskkaableid kasutatakse enamasti lühikeste vahemaade puhul serverite, kommutaatorite ja teiste võrguseadmete ühendamiseks. Vaskkaablite eeliseks on see, et nad on odavamad kui kiudoptilised kaablid.
10GBASE-CX4
10GBASE-CX4 ehk IEEE 802.3ak oli esimene 10GbE vaskkaabli ühenduse standardeid, mis kasutab 4 paari twin-axial vaskkaabeldust, kus iga paari edastuskiirus on 2.5 Gbit/s. Selle peamine eesmärk oli omavahel ühendada servereid või võrgu kommutaatoreid, mille vahemaa jääb alla 15 meetri.
10GBASE-CX4 eeliseks on, et ta voolutarve ja latentsus on madal. Puuduseks on see, et ta kasutab paksemat ja teistsuguse otsaga kaablit, mis on kallim kui peamiselt kasutuses olevad kategooria 5 või 6 kaablid.
2013. aasta ujumise maailmameistrivõistlused
2013. aasta ujumise maailmameistrivõistlused olid 15. maailmameistrivõistlused ujumises. Võistlused peeti Hispaanias Barcelonas 20. juulist kuni 4. augustini 2013.
Algselt sai maailmameistrivõistluste korraldusõiguse 2009. aasta juulis Dubai, kuid 2010. aasta märtsis loobus Dubai korraldusõigusest. 20. septembril 2010 valiti uueks korraldajaks Barcelona. Barcelonale oli see teine kord võistlusi korraldada, varem olid ujumise maailmameistrivõistlused Barcelonas toimunud 2003. aastal.
Võisteldi viiel spordialal: avaveeujumine, kujundujumine, ujumine, veepall ja vettehüpped.
Võistluspaigad
Võistlused toimusid järgmistes rajatistes:
25px Kujundujumine
* Varus
Medalitabel
Korraldaja
Osalenud riigid
2013. aasta ujumiste maailmameistrivõistlustel osales 181 riiki 2293 sportlasega. Enim sportlasi saatis Ameerika Ühendriigid – 115. Eesti sportlastest osalesid Pjotr Degtjarjov, Martin Liivamägi ja Maria Romanjuk.
Maailmarekordid
Maailmameistrivõistlustel püstitati 6 maailmarekordit.
10-gigabitine Ethernet
10GBASE-CX1
10GBASE-CX1 kasutatakse, kuna SFP+ moodulid on madala hinnaga, võtavad vähe voolu ja latentsusaeg on väike.
Backplane
Backplane Ethernet ehk 802.3ap kasutab 10-gigabitise Etherneti edastamiseks backplane süsteemi, mis sarnaneb arvuti emaplaadiga. Enamasti kasutatakse seda süsteemi labaserverites ja modulaarsetes ruuterites ja kommutaatorites. 802.3ap võimaldab edastada 10GbE kuni 1 meetri ulatuses trükkplaatidega, millel on kaks konnektorit. Backplane Ethernet kastab kahte pordi tüüpi 10GBASE-KX4 ja 10GBASE-KR. 10GBASE-KX4 kasutab andmeteedastuseks nelja kanalit, 10GBASE-KR aga ühte kanalit.
Kiudoptika
Kiudoptikat kasutatakse Ethernet-tehnoloogias, kuna kiudoptilise kaabli ehk valguskaabliga on võimalik saavutada suurem ribalaius kui elektrijuhtidel põhinevate kaablitega. 10-gigabitise Etherneti puhul on kasutusel kahte tüüpi kiudoptika ehk fiiberoptika: ainumoodkiud ja multimoodkiud. Neil on ka erinevusi: ainumoodkaabli südamik on peenem (8,3–10 μm) kui multimoodkaablil (50μm või 62.5μm), ainumoodkaabliga edastatakse korraga ainult ühte signaali, multimoodkaablis aga siseneb valguskiir erinevate nurkade all, multimoodkaablil on suurem hajuvus, multimoodkaabli puhul on maksimaalne pikkus 2 kilomeetrit, ainumoodkaablil 100 kilomeetrit ja enamgi ja multimoodkaabli valgusallikaks on LED, ainumoodkaablil aga laser.
Valguskaablite puuduseks on see, et need on kallimad ja õrnemad kui metallkaablid. Lisaks on nende üks põhilistest puudustest signaali hajumine, kuid seda probleemi annab parandada kasutades elektroonilist regeneraatorit või võimendit.
10GBASE-SR
10GBASE-SR maksimaalne ulatus sõltub sellest, millist tüüpi kiudu kasutatakse. FDDI tüüpi kiuga on maksimaalne pikkus 25 m, OM1 tüüpi kiuga pikkus 33 m, OM2 tüüpi kiuga 82 m, OM3 tüüpi kiuga 300 m ja OM4 tüüpi kiuga 400 m.
10GBASE-SR kasutab VCSEL tüüpi laserit, mis on madala hinnaga ja tarbib vähe voolu. VCSEL laser tekitab suhteliselt laia valguskiire ja seetõttu on see kasutatav ainult multimoodkiudkaabliga.
10GBASE-LR
10GBASE-LR on ainumoodkiu pordi tüüp, mis kasutab 1310 nm lasereid. 10GBASE-LR nimes LR tähendab inglise keeles long reach ehk kauge ulatus. 10GBASE-LR maksimaalne pikkus on 10 km, aga see jällegi sõltub, millist kiudu kasutatakse.
10GBASE-LR maksimaalne ulatus küündib kuni 10 kilomeetrini, kuid see sõltub, mis tüüpi ainumoodkidu kaablis kasutatakse.
10GBASE-LRM
10GBASE-LRM on multimoodkiu pordi tüüp, mis kasutab 1310 nm laserit. 10GBASE-LRM nimes LRM tähendab long reach multi-mode ehk kauge ulatus multimood. Kuna 10GBASE-LRM kasutab ühte laserit, saab LRM kasutada XFP ja SFP+ mooduleid.
10GBASE-LRM maksimaalne ulatus küündib kuni 220 meetrini nii FDDI, OM1, OM2 kui ka OM3 tüüpi multimoodkiuga.
10GBASE-LX4
FDDI, OM1, OM2 ja OM3 multimoodkiude kasutades ulatub maksimaalne kaugus 300 meetrini. Ainumoodkiu puhul ulatub kaugus kuni 10 kilomeetrini.
Vaskmünt
Vaskmünt on vasest (enamasti tema sulamist pronksist) valmistatud münt. thumb|Vana-[[Hiina Han-dünastia aegne pronksmünt, mille pind on kattunud paatina kihiga.]]
Vask on poolväärismetall, kattudes õhukese oksiidikihiga, kuid ei roosteta läbi, erinevalt rauast.
Traditsiooniliselt oli vask odavaima mündimetallina ("AAA-metallid" – Aurum, Argentum, Aes) kasutatav kõige väiksema nimiväärtusega vahetusrahade valmistamiseks. Vask oli ka käibivate kuld- ja hõbemüntide sulami koosseisus. Ka uuemal ajal kasutusele tulnud mündisulamid sisaldavad enamasti vaske.
Tänapäeval on vaskmündid inflatsiooni tõttu käibelt kadunud. Nii on väikseima nimiväärtusega euromündid rauast, õhukese vaskkattega.
Matias Aires
pisi|200px|Matias Aires u 1777
Ta kirjutas teoseid prantsuse ja ladina keeles ning oli ka ladina klassika tõlk. Paljud peavad seda 18. sajandi portugali keelefilosoofia suurimaks nimeks.
Matias Aires oli ABLi esimehe number 6 patroon. See õnnestus Guerra Junqueirol aastal 1898. Ta oli ka Academia Paulista de Letrase koha nr 3 patroon, keda peeti esimeseks Brasiilia filosoofiks.
Isiklikku
Tema õde Teresa Margarida da Silva e Orta (1711–1793) oli portugali kirjanik.
Faasifilter
Faasifilter on signaalitöötlusfilter, mis edastab kõiki signaali sagedusi võrdse võimendusega, kuid annab kõigile sisendsignaali sagedustele erineva faasinihke. Faasifiltri võimendus on võrdne ühega kõigil sagedustel, mis tähendab, et ühegi edastatavat signaali amplituudi ei suurendata ega vähendata. Neid kasutatakse üldiselt süsteemis tekkivate soovimatute faasinihete kompenseerimiseks. Faasifiltrit kirjeldadakse tavaliselt sagedusega, mille juures faasinihe ületab 90°.
Levinud rakendused
Faasifilter on väga levinud muusikaproduktsioonis, kuna on tähtis komponent erinevates helitöötlussüsteemides. Seda kasutatakse näiteks heli järelkõla tekitamiseks. Nii on võimalik jätta mulje nagu kuulataks muusikat mõnes kindlat tüüpi ruumis, näiteks kontserdisaalis. Faasifiltriga tekitatakse ka erinevaid efekte, näiteks elektrikitarri heli muutmiseks.
Lisaks saab faasifiltriga eemaldada signaalide edastamisel (nt üle telefoniliinide) tekkinud faasinihkeid, et lõpp-punkti jõudnud signaalid omavahel õiges faasis oleksid.
Teostused
Nimekiri pole lõplik, sest erinevaid faasifiltrite teostusi on väga palju.
Lisaks analoogteostustele on võimalik faasifiltrit teostada ka digitaalselt.
=== Aktiivsed analoogteostused === Antud skeemides on aktiivseks osaks operatsioonivõimendi.
==== Kasutades madalpääsfiltrit ==== pisi|Operatsioonivõimendil ja madalpääsfiltril põhinev faasifilter |199x199px Operatsioonivõimendit, madalpääsfiltrit ja kahte ühesugust takistit kasutades on võimalik vastavalt lisatud skeemile koostada esimese järgu faasifilter. Antud filtri ülekandefunktsioon on: H(jω) magnituud ja faas suvalise ringsageduse kohta on: Madalpääsfiltriga faasifilter käitub järgnevalt:
Kasutades kõrgpääsfiltrit
pisi|Operatsioonivõimendil ja kõrgpääsfiltril põhinev faasifilter|197x197px Operatsioonivõimendit, kõrgpääsfiltrit ja kahte ühesugust takistit kasutades on võimalik vastavalt lisatud skeemile koostada esimese järgu faasifilter. Antud filtri ülekandefunktsioon on: H(jω) magnituud ja faas suvalise ringsageduse kohta on: Kõrgpääsfiltriga faasifilter käitub järgnevalt:
pisi|185x185px|Teise järgu faasifilter (Delyiannis)
Delyiannis filter
Delyiannis filtri muudab kasulikuks see, et tegu on teist järku faasifiltriga, aga vajab ainult ühte operatsioonivõimendit.
=== Passiivsed analoogteostused === Antud filtri disainid on passiivsed, sest need ei sisalda aktiivset komponenti, nagu on operatsioonivõimendid. Operatsioonivõimendi asemel kasutatakse siin induktoreid.
Samuli Leppiaho
Samuli Leppiaho (sündinud 2. juulil 1981 Rovaniemis) on Soome endine poksija.
Leppiaho võistles harrastajana kuni 2001. aastani. Ta osales kokku 145 kohtumisel, millest võitis 104 ja kaotas 41 kohtumist.
Leppiaho osales kaks korda Eesti-Soome maavõistlustel, kus 1999. aastal võitis ja 2000. aastal kaotas oma kohtumise.
Leppiaho poksis septembrist 2004 kuni oktoobrini 2007 elukutselisena. Ta pidas kokku 15 kohtumist ning võitis neist 9 (sh 1 nokaudiga) ja kaotas 5 kohtumist (sh 1 nokaudiga) ning 1 kohtumine jäi viiki.
Tema mänedžer oli endise tuntud poksija Olli Mäe poeg Pekka Mäki.
Misso mõis
Misso mõis (saksa keeles Illingen) oli rüütlimõis Vastseliina kihelkonnas Võrumaal.
Mõis rajati 19. sajandi keskpaigas Vastseliina mõisast eraldatud alast.
Hara laht (Noarootsi)
Hara laht (ka Hara viik) on laht Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas.
Hara laht asub Noarootsi poolsaare põhjaosa ja mandri vahel.
Hara laht on silla ja truubi kaudu ühenduses Vööla merega.
Lahte suubub Ogerna peakraav.
Lahe koordinaadid on.
Kameduły
Kameduły on küla Poolas Święty Krzyżi vojevoodkonnas Busko-Zdrój maakonnas Busko-Zdrój vallas. Kameduły asub Busko-Zdrójst umbes 6 km loodes ja Kielcest ligikaudu 42 km lõunas.
Teataja (Nissi valla leht)
Teataja (1994–2005 Nissi Valla Teataja) oli 1994–2017 ilmunud ajaleht, mis vahendas Nissi valla uudiseid. Lehte andis välja Nissi valla kultuurikeskus.
Pärast 2017. aasta haldusreformi, mille käigus ühines Nissi vald Saue vallaga, annab endise Nissi valla aladel toimuva kohta uudised edasi Saue Valdur.
Loosi mõis
Loosi mõis (saksa keeles Lobenstein) oli rüütlimõis Vastseliina kihelkonnas Võrumaal. Nüüdisajal jääb mõis Võru maakonda Võru valda.
Mõis rajati 19. sajandi keskpaigas Vastseliina mõisast eraldatud alast.
Alates 1948. aastast tegutseb seal Loosi raamatukogu.
Saue Valdur
Saue Valdur on aastast 2017 ilmuv ajaleht, mis vahendab Saue valla uudiseid. Lehte annab välja Saue vallavalitsus.
Saue Valdur on endiste ajalehtede Saue Sõna, Koduvald, Teataja ja Oma Vald järeltulija.
Eestis kehtiva õiguse määrus
Eestis kehtiva õiguse määrus (Verordnung über das in Estland geltende Recht) on kahe aastail 1941―1944 Eestis järjestikku kehtinud määruse pealkiri.
Esimese määruse andis Eesti Omavalitsuse kohtudirektor Oskar Angelus 14. oktoobril 1941, see avaldati 18. oktoobril 1941 (AT 1941, 2, 8) ja jõustus 28. oktoobril 1941.
Teise samasisulise määruse andis kindralkomissar Karl-Siegmund Litzmann oma ametisseastumise puhul 5. detsembril 1941. See avaldati 2. veebruaril 1942 (ABl. Reval 1942, S. 4). See määrus tühistati 1. märtsil 1944 (Õigussätete andmise vormi ja õiguseeskirjade tühistamise määrus 26. veebruarist 1944, ABl. Reval lk. 158). Põhimõtteliseks erinevuseks eelmise määrusega on, et seaduste kehtivuse otsustab kindralkomissar.
Autentsuse huvides on alljärgnevalt antud mõlema määruse eestikeelne tekst, võimalikult originaalilähedasel kujul:
Eestis kehtiva õiguse määrus.
Põhja Tagala Sõjavägede Juhataja nimel ja nõusolekul määratakse:
§ 1. Eestis kehtivad seadused ja määrused, mis olid kehtivusel kuni 21. juunini 1940, kuivõrd nad ei ole vastuolus kehtiva korraga või kuivõrd neid ei muudeta erimäärustega.
§ 2. Kõik enamlaste võimu ajal rajatud õigussuhted ja omandatud õigused jäävad püsima, kuivõrd neid sõnaselgelt ei kaotata või ei piirata määruste või korraldustega.
§ 3. Sisedirektor avaldab erimäärusega § 1 järgi kehtivate eesti seaduste ja määruste nimestiku.
Tallinn, 14. oktoobril 1941.
Koolimäe laht
pisi|Koolimäe lahe idaosas asub [[Älvi saar]] Koolimäe laht on laht Lääne-Viru maakonnas Haljala vallas.
Eestis kehtiva õiguse määrus
Eestis kehtiva õiguse määrus.
Sisedirektor Osk. Angelus.
Koolimäe laht
Lahes asub väike Looduse saar.
Eestis kehtiva õiguse määrus
Eestis kehtiva õiguse määrus
5. detsembrist 1941.
§ 1.
Koolimäe laht
Lahe koordinaadid on.
Nelli Abašina-Melts
pisi|Nelli Abašina-Melts 27. veebruaril 2014 esinemas [[Tallinna Keskraamatukogu võõrkeelse kirjanduse osakonnas]] Nelli Abašina-Melts (sündinud 1944 Zlatoustis Venemaal) on Eesti tõlkija ja kirjastaja.
Orthomyxoviridae
Klassifikatsioon
Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Orthomyxoviridae seisuga 14.02.2014.
Nelli Abašina-Melts
Ta on pärit Baškortostani Abdrezjaki külast. Eestisse tuli ta 1964. aastal. Ta on lõpetanud Tartu Ülikoolis vene filoloogia eriala.
Ta on töötanud ajalehes tõlkijana ja kirjastuses Eesti Raamat toimetajana. Ta juhib kirjastust Aleksandra. 1995. aastast on ta ajakirja Tallinn peatoimetaja.
1982. aastast on ta Eesti Ajakirjanike Liidu liige.
Ta on vene keelde tõlkinud Jaak Jõerüüdi, Rein Põderi, Mats Traadi, Andrus Kiviräha jt teoseid.
Eestis kehtiva õiguse määrus
Eestis kehtiva õiguse määrus
Eestis kehtivad seadused ja määrused edasi, mis 21. juunil 1940 olid jõus, kuivõrd nad ei ole vastuolus Saksa riigi poolt seatud uue korraga.
Eesti suursaadik Prantsusmaal
Eesti suursaadik Prantsusmaal on Eesti volitatud suursaadik Prantsusmaal. Suursaadik resideerib Eesti suursaatkonnas Pariisis.
Eestis kehtiva õiguse määrus
Eestis kehtiva õiguse määrus
§ 2.
Enamlaste võimu ajal rajatud õigussuhted ja omandatud õigused jäävad püsima, kuivõrd neid sõnaselgelt ei kaotata seadustega, korraldustega või muude õigustloovate aktidega.
Püsimajäänud õigussuhetele ja õigustele tulevad vastavalt kohaldamisele § 1 tähendatud seadused ja määrused. Õigustoimingute vorm suhtes on kehtiv nende tegemise aja seadus.
§ 3.
Kui tekib kahtlus, kas § 1 järgi kehtivat eesti seadust või määrust võib pidada kehtivaks õiguseks, siis otsustab selle Kindralkomissar Tallinnas.
Reval, 5. detsembril 1941.
Der Generalkommissar in Reval.
Lietzmann
Margininkai (Lenkimai vald)
Margininkai (žemaidi Margėninkā) on küla Leedus Skuodase rajoonis Lenkimai vallas. Küla asub Läti piiri ääres Šventoji jõe kaldal.
Margininkai asub Margininkai botaanilis-zooloogilisel kaitsealal. Külla ulatuvad ka Natura 2000 alad Šventoji jõeorg ja Margininkai ning Šventoji jõeorg ja Margininkai II. Külas on Margininkai kalmistu.
Küla on esmamainitud 1586. aastal (Morgenieki). Sealsed alad kuulusid toona Plateliai mõisale. XVII–XIX sajandini liikus asustus rohkem Šventoji jõe poole, sellal kui vana küla ase metsastus.
Hesso (Baden-Baden)
Hesso Badenist (1268 – 13. veebruar 1297) oli Rudolf I ja Ebersteini Kunigunde poeg. Pärast oma isa surma 1288. aastal valitses ta Badeni markkrahvkonda üheskoos oma vendade Rudolf II, Hermann VII ja Rudolf III-ga.
Hesso oli abielus kolm korda:
Purpurpärgament
Üleni purpurpärgamendile kirjutatud käsikirjade kohta on kasutusel üldnimetus codex purpureus (ladina keeles codex 'raamat', purpureus 'purpurne'), millele lisatakse enamasti kohanimele viitav täiendsõna.
Tähendus
Purpur oli kalleim antiikajal tuntud värvaine, mida toodeti purpurtigudest ennekõike Vahemere maades. Purpurpärgamendile kirjutatud käsikirjade traditsioon jätkus Bütsantsi kultuurimõju kaudu ka Karolingide riigis ja hiljem. Nagu Rooma riigis, nii seostus ka Bütsantsis purpurivärv keiserlikkusega ja laiemas tähenduses kõrgeima võimuga. Purpurpärgamendile kirjutati olulisimaid kristlikke tekste, eelkõige Uut Testamenti, ja need luksuskäsikirjad olid mõeldud kasutamiseks kas väga kõrge positsiooniga isikutele, nagu Wulfila hõbepiibel, või väga pidulike sündmuste jaoks, nagu näiteks Viini kroonimisevangeliaar.
Kreekakeelsed untsiaalkäsikirjad
6. sajandi kreekakeelsed Uue Testamendi käsikirjad, kirjutatud kreeka untsiaalis:
Kreekakeelsed minuskelkäsikirjad
6. sajandi kreekakeelsed Uue Testamendi käsikirjad, kirjutatud kreeka minusklis:
Uue-Irboska vald
Uue-Irboska vald (vene keeles Изборская волость) on vald Venemaal Pihkva oblastis Petseri rajoonis. Valla keskus oli Uus-Irboska küla.
Vallas oli 2020. aasta alguse seisuga 1973 elanikku.
Pihkva oblastis Petseri rajooni Irboska valda kuuluvad külad: Novõj Izborsk (Uus-Irboska), Podgramje, Iveritsõ (Iveritsa), Tšernõševo, Senno, Panikovka, Teševitsõ (Teševitsa), Zababje, Zagrivje, Lebež, Kopanitsõ (Kopanitsa), Barabanovo, Kolomno, Bolšije Miltsõ (Miltsõ-Suur küla, Suur-Miltsa), Malõje Miltsõ (Miltsõ-Väike küla, Väike-Miltsa), Zalavje, Retški, Piskoni, Gnilkino, Trostino, Vertuškino, Moškino, Zadrebje, Bobkovo, Zahnovo, Mantšihino, Mahnovo, Villo, Sokolovo, Rakovo, Trõntovo (Trõnne), Luki, Goruška, Viski küla, Letnij Borok, Zagorje, Lesitsko (Lesitska), Kalki, Varopanovo, Usadištše, Zaputje, Petški, Vidovitši. .
Aksel Soosaar
Aksel Soosaar (sündinud 1956) on eesti bioloog.
Ta lõpetas C. R. Jakobsoni nimelise Viljandi 1. Keskkooli 1974. aastal.
Ta on lõpetanud Tartu Riiklik Ülikooli bioloogina ning kaitses samas 1996. aastal doktoritöö väitekirjaga "Role of helix-loop-helix and nuclear hormone receptor transcription factors in neurogenesis".
Mäeküla kihistik
Mäeküla kihistik (inglise Mäeküla Member) on ordoviitsiumi ladestu Leetse kihistu Billingeni lademesse kuuluv kihistik. Seda hakkas esimesena määratlema Armin Öpik aastal 1934.
Kihistiku stratotüüp on Mäeküla panga lõik Paldiski maantee lähistel. Algne paljand on hävinud, kuid peaaegu sealsamas asub torustiku tarbeks rajatud kraav, mille seinas paljandub samasugune läbilõige. Seinas paljandub Mäeküla kihistik 25 cm ulatuses. Kihistik on nime saanud Mäeküla küla järgi.
Kihistik on Leetse kihistu ülemine kihistik, selle all lamab Joa kihistik või Iru kihistik. Kihistiku moodustab rohekashall glaukoniiti ja ohtralt lupja sisaldav liivakivi.
Alpes Poeninae
thumb|[[Rooma keisririik u. 125 pKr, provints Alpes Poeninae esile tõstetud]]
Alpes Poeninae, ka Alpes Graiae, oli väike Alpiprovints Rooma keisririigis, üks kolmest sellisest provintsist Lääne-Alpides Itaalia ja Gallia vahel. See koosnes Valle d'Aosta piirkonnast (Itaalia) ja Valais' kantonist (Šveits).
Selle tugevaim põlishõim olid salassid. Nende territooriumi annekteeris keiser Augustus aastal 15 eKr. Selle peamine linn oli Augusta Praetoria Salassorum (Aosta).
Etümoloogia
Provints sai nime poeninus mons järgi, Suure Sankt Bernhardi kuru Rooma nimi. Kuru lähedal oli Jupiter Poeninuse pühamu.
Kuna nimi Poeninus on sarnane sõnaga Poenus (ladina: "kartaagolane"), järeldasid mõned Rooma autorid, et Kartaago kindral Hannibal ületas selle osa Alpidest oma kuulsal Itaalia-retkel aastal 218 eKr, kasutades kas Suurt või Väikest Sankt Bernhardi kuru. Rooma ajaloolane Titus Livius selgitab, et Poeninus oli tegelikult vigane Penninus, kohaliku hõimu poolt kummardatud jumaluse nimi. Livius lisab, et oli ebatõenäoline, et Hannibal valis sellise põhjapoolse marsruudi, kuna need kõrged mäekurud olid sel ajal ligipääsmatud. Tacitus mainib Alpes Poeninaed seoses Otho liikumisega. Enamik ajaloolasi on Polybiuse sõnul ühel meelel selles, et Hannibali armee ületas Alpid seguuside piirkonna kaudu ja kuru on tänapäeval tuntud kui Montgenèvre.
Ajalugu
Pärast piirkonna vallutamist aastal 15 eKr liidendati see Reetiasse, suurde ringkonda, mis ulatus Kesk-Alpidest Doonauni. Rahvastikus oli arvukalt keldi hõime, sealhulgas nantuaadid ja seduunid Sankt Bernhardi kuru põhjaküljel ja salassid lõunaküljel.
3. sajandil pKr elas provintsis mitu senaatoriperekonda. Diocletianuse reformidega allutati provints Gallia diötseesile. Aastal 381 on mainitud piirkonna esimest piiskoppi, Theoduli. Pärast Lääne-Rooma keisririigi langust tungisid piirkonda burgundid ja liidendasid selle oma kuningriigiga. Aastal 574 tungisid sinna langobardid ja piirkond läks nende võimu alla. Rooma nimi ja piirid langesid unustusse ja Pimedal keskajal oli see Sapaudia osa.
Valeri Legassov
Valeri Legassov (vene keeles Валерий Алексеевич Легасов; 1. september 1936 Tula – 27. aprill 1988 Moskva) oli vene keemik (anorgaaniline keemia), NSV Liidu Teaduste Akadeemia akadeemik.
Ta lõpetas D. I. Mendelejevi nimelise Moskva Keemiatehnoloogilise Instituudi. Ta kaitses aastal 1967 keemiakandidaadi kraadi ja aastal 1972 keemiadoktori kraadi. Aastatel 1978–1983 oli ta Moskva füüsika-tehnika instituudi professor, aastatel 1983–1988 (kuni surmani) oli ta Moskva Riikliku Ülikooli keemiateaduskonna raadiokeemia ja keemilise tehnoloogia kateedri juhataja, olles ühtlasi I. V. Kurtšatovi nimelise Aatomienergeetikainstituudi direktori esimene asetäitja.
Württembergi valitsejate loend
thumb|[[Württembergi kuningliku perekonna vapp nende praeguse residentsi, Altshauseni lossi väravas Altshausenis Saksamaal]]
See on Saksa riigi Württembergi valitsejate loend, riik oli algselt krahvkond ja lõpuks kuningriik, kuni valitsev dünastia aastal 1918 troonilt tõugati.
Württembergi krahvid aastani 1495
thumb|Württembergi krahvide vapp.
Nürtingeni leping jagas Württembergi krahvkonna kaheks eraldi liiniks. Württemberg-Stuttgart pealinnaga Stuttgardis ja Württemberg-Urach pealinnaga Urachis.
Kagheren
Kagheren oli Eestimaa vasallisuguvõsa.
Württembergi valitsejate loend
Württemberg-Urachi liin
Münsingeni leping taasühendas aastal 1482 kaks eraldi liini Eberhard V alla. Eberhard omandas aastal 1495 hertsogitiitli.
Württembergi hertsogid 1495–1803
thumb|Eberhard I vapp aastal 1495 seoses Württembergi tõusmisega hertsogkonnaks.
Praakmani mõis
Praakman(n)i mõis (saksa keeles Brakmannshof) oli Loosi mõisa kõrvalmõis Vastseliina kihelkonnas Võrumaal.
Württembergi valitsejate loend
Württembergi hertsogid 1495–1803
Aastal 1803 tõsteti Württembergi hertsog Saksa-Rooma riigi kuurvürsti seisusse. Aastal 1806 keisririik kaotati ja Württembergi kuurvürstist sai sõltumatu kuningatiitliga monarh.
Kagheren
Nimeliselt on teada üks perekonna liige, Brendeke. 1358. aastal sai ta (Brendekinus de Kagere[n]) Tallinna kodanikuks, 1362. aastal (Brendekinus de Cageras) ostis maja Tallinnas, 1366. aastal müüs tema naine (uxor Brendekini Kagras) maja maha. 1377. aastal oli ta surnud (quondam Brendeke de Kagheren), olles omastanud õigusvastaselt ühe adramaa Iru margis (Mark Hirwen).
Muratsi laht
Muratsi laht on laht Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Lahe ääres asub Muratsi küla.
Lahe koordinaadid on.
Peeter Kurvits
Peeter Kurvits VR I/3 (7. november 1891 Polli vald, Pärnumaa – 10. veebruar 1962 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kapten) ja poliitik ning majandustegelane.
Peeter Kurvits sündis 1891. aastal Pärnumaal Polli vallas Lilli saeveskis. Ta lõpetas 1914. aastal Tallinna Reaalkooli ja õppis Riia Polütehnikumis. Eesti Vabadussõjas ta mobiliseeriti ning määrati Eesti sõjaministri käsundusohvitseriks, kuid viidi varsti üle Sõjavägede Ülemjuhataja Staapi.
1924. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonna kaubandusosakonna.
Pärast sõjaväeteenistust töötas Peeter Kurvits panganduses, olles Eesti Pangas osakonnajuhataja aastatel 1921–1928 ja Pikalaenu Panga direktor aastatel 1928–1932. 1932. aastal valiti ta Krediit-Panga direktoriks ning oli 1933. aasta 18. maist kuni 21. oktoobrini majandusminister Jaan Tõnissoni neljandas valitsuses.
Peeter Kurvits vahistati 14. juunil 1941 ning saadeti NSV Liitu Sevurallagi. Ta vabanes Vostokurallagist 1944. aastal ja oli asumisel Kirovi oblastis Lebjažje rajoonis ja Haltrurinis, kust vabanes 1956. aastal. Ta töötas Halturini põllumajandustehnikumis saksa keele õpetajana.
Peeter Kurvits suri 10. veebruaril 1962 Tallinnas ning on maetud Rahumäe kalmistule.
Rabaveere tänav
Rabaveere tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Pääsküla asumis.
Rabaveere tänav sai nime 15. novembril 2006. Tänav on saanud nime selle järgi, et asub Harku raba ääres.
VIP
pisi|[[Nižni Novgorodi keskvaksali juures asuv vippide, varemalt keiserliku perekonna ooteruum]] VIP (akronüüm ingliskeelsest nimetusest Very Important Person – väga tähtis isik) ehk vipp on isik, kellele tema staatuse, tähtsuse, populaarsuse või varandusliku seisundi tõttu on antud erilised privileegid.
Vippideks võivad olla riigipead/valitsusjuhid, poliitikud ja muud avaliku elu tegelased – prominendid. Vipid liiguvad avalikes kohtades tavaliselt ihukaitsjate saatel.
Vene päritolu lühend VIP on tuletatud venekeelsest nimetusest весъма именитая персона (vesma imenitaja persona – 'üpris nimekas isik'), millega vene emigrandid hakkasid kutsuma aristokraate, kes olid jäänud enne 1917. aasta revolutsioone ilma oma kõrgest staatusest ning asunud elama Prantsusmaale või Ühendkuningriiki.
Reigi laht
Reigi laht on laht Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas.
Lahe ääres asub Reigi küla.
Lahes asub Ninalaid.
Lahe koordinaadid on.
Peetz
Peetz oli Saaremaalt pärit Eestimaa ja Venemaa aadlisuguvõsa.
Ajalugu
Peetzi suguvõsa päritolu on jäänud selgusetuks. Esimesi teateid nende kohta on aastast 1532, mil Jürgen Peetz (suri pärast 1532) sai Saaremaal Liivi Ordu Maasi piirkonnas lääniks Taaliku mõisa. See valdus jäi suguvõsa kätte XVIII sajandi alguseni. Ehkki Jürgeni järeltulijad võeti 1741. aastal Saaremaa rüütelkonna matriklisse, lahkusid nad XVIII sajandi alguses saarelt ja asusid elama Eestimaale. 1717. aastal võeti Jakob Friedrich von Peetz (1683−1731) Eestimaa rüütelkonna liikmeks. Aadlimatrikli sisseseadmisel immatrikuleeriti tema järglased 1746. aasta juunis matriklisse. Jakob Friedrichi vanem poeg Georg Johann von Peetz (1723−1789) rajas Pirgu liini. Tema pojapojapoeg Johann Georg Hermann von Peetz (1817−1891) tegi Venemaal sõjaväelist karjääri ja temaga sai alguse Venemaa liin. Tema järeltulijatest võrsus mitmeid Venemaa mereväelasi. Pärast revolutsioonid pöördusid Peetzid tagasi Eestisse, kust nad Umsiedlungi käigus 1939. aastal Saksamaale lahkusid. Sellest liinist oli pärit Constantin Karl von Peetz (1889−1965), kes immatrikuleeriti 1918. aastal eelviimase isikuna Liivimaa rüütelkonna matriklisse; tema surmaga kustus viiesajaaastane Peetzide suguvõsa meesliinis. Georg Johanni nooremast vennast Gustav Magnus von Peetzist (1724−maeti 1773) sai alguse suguvõsa noorem ehk Angerja haru, mis kustus meesliinis juba 1881. aastal.
Kai Kauramäki
Kai Kauramäki (sündinud 4. juunil 1967 Poris) on Soome poksija.
Kauramäki osales harrastajana kokku 189 kohtumisel, millest võitis 154 ja kaotas 35 kohtumist.
Kauramäki oli kokku kahekordne Soome meister – II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) aastatel 1991 ja 1995. Ta sai Soome meistrivõistlustel II koha II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) aastatel 1989 ja 1990 ning I keskkaalus (kuni 71 kg) 1994. aastal. Ta sai Soome meistrivõistlustel III koha II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) aastatel 1993 ja 1996.
Oleszki
Oleszki on küla Poolas Święty Krzyżi vojevoodkonnas Busko-Zdrój maakonnas Busko-Zdrój vallas. Oleszki asub Busko-Zdrójst ligi 5 km läänes ja Kielcest umbes 46 km lõunas.
Are Kont
Are Kont (sündinud 25. mail 1952) on eesti geograaf ja ökoloog.
Ta lõpetas 1970. aastal Tartu 2. Keskkooli ja 1975. aastal Tartu Riikliku Ülikooli geograafina. Ta kaitses 1987. aastal doktoriväitekirja Eesti mõhnastike ja nende kasutamise teemal.
Ta on töötanud Tartu Ülikooli füüsilise geograafia kateedri dotsendina, Ökoloogia Instituudi Tartu osakonna vanemteadurina maastikuökoloogia erialal, samuti Tallinna Ülikooli Loodus- ja terviseteaduste instituudi ökoloogia keskuse vanemteadurina.
Põllumeeste konvent
Põllumeeste konvendid olid Põllutöökoja (1931–1940) kohalikud allasutused, mis tegutsesid aastail 1936–1940. Eestis oli 72 põllumeeste konventi. Iga konvent valis ühe Põllutöökoja liikme.
Põllumeeste konventidega asendati seni toiminud valdade põllumeeste kogud.
3. juulil 1936, Põllutöökoja uue koosseisu esimesel koosolekul ütles Riigivanem Konstantin Päts: ''Põllutöökoda on praegu laiaulatuslikuma kujuga omavalitsus üle Eesti. Meil on valdade, alevite ja linnade omavalitsusi, kuid nende kõrvale on nüüd tekkinud uus liik omavalitsusi. Need on põllumeeste konvendid, mis on läinud otse rahva juure ning mis võivad välja kujuneda meie üheks suuremaks omavalitsuskujuks, kui meie põllumehed oskavad ja suudavad neile sisu anda.''
Konventide lõplikud piirid pärast valdade reformi määrati kindlaks määrusega 15. aprillist 1940 (RT 1940, 36, 313).
Põllumeeste konvendi ülesandeks oli:
Piilsi raudteejaam
Piilsi raudteejaam oli kitsarööpmeline pooljaam Sonda–Mustvee raudteel Mustvee vallas Piilsi külas. Jaam avati ühes raudteega 1. augustil 1926.
Piilsi raudteejaam suleti 1968. aasta mais seoses Avinurme–Mustvee kitsarööpmelise raudteelõigu sulgemisega.
Jaamahoone
Piilsi silikaattellistest jaamahoone ehitati aastatel 1932–1936 Hendrik Otlooti projekti järgi analoogselt Ülenurme jaamahoonega. Kahekorruselises funktsionalistlikus stiilis jaamahoones asus lisaks jaamatöötajate ruumidele neli korterit, piletikassa ja ooteruum.
Hoone on säilinud, kuid praegu kasutuseta. Jaama silt asub alates 2002. aasta suvest Lavassaare muuseumis.
Tööstuse tänav (Keila)
<mapframe latitude="59.300099" longitude="24.398146" zoom="14" width="250" height="251" align="right"> { "type": "FeatureCollection", "features": [ {     "type": "Feature", "properties": { "stroke": "#fc0303", "stroke-width": 3 },     "geometry": { "type": "LineString", "coordinates": [ [           24.389799,            59.299376          ],          [            24.392626,            59.299357          ],          [            24.393031,            59.2994          ],          [            24.393235,            59.299479          ],          [            24.393454,            59.299334          ],          [            24.406133,            59.299274          ],          [            24.406415,            59.299274          ],          [            24.406761,            59.299297          ]        ]      }    },    {      "type": "Feature", "properties": { "stroke": "#fc0303", "stroke-width": 3 },     "geometry": { "type": "LineString", "coordinates": [ [           24.391891,            59.300729          ],          [            24.393235,            59.299479          ]        ]      }    }  ] } Tööstuse tänav on tänav, mis asub Keila linna edelapoolses servas. Tegemist on raudtee harude vahel nõukogude aegade tööstusala sisetänavaga. Sissesõit tänavale on Linnamäe tee ja Keila–Ohtu tee ringristmikult. 2013. aastal anti antud tänav Keila linna munitsipaalomandisse.
Põhu mõis
Põhu mõis (saksa keeles Braunsberg; ka Tsorona mõis) oli rüütlimõis Vastseliina kihelkonnas Võrumaal.
Tutti V
Jaht ja selle eelkäijad
Tallinna Põhja Puupapi- ja Tselluloosivabriku omanikule ning Eestimaa Merejahtklubi suurtoetajast aukommodoorile Emil Fahlele kuulus alates 1906. aastast enne Tutti V ehitamist neli Tutti-nimelist jahti, mis said nime Fahle tütre Gertrudi hüüdnime järgi. Kolm esimest Tuttit ehitas eestimaine laevakonstruktor Otto Eggers.
Põhu mõis
Mõis rajati 19. sajandi keskpaigas Vastseliina mõisast eraldatud alast.
Tutti V
Jaht ja selle eelkäijad
Tutti IV, mille Fahle tellis 1925. aastal Inglismaalt, oli paari võistlushooaja jooksul võrdlemisi edukas. See võitis 1925. aastal 26 ja 1926. aastal 19 regatti. Ent 1925. aasta sügisel juhtis jahiga transportimisel õnnetus ja ehkki sellega oli pärast remonti võimalik regattidel osalemist jätkata, ei olnud see enam nii konkurentsivõimeline kui varem. Seetõttu otsustas Fahle selle jahi maha müüa ja uue osta.
Uue jahi tellis Fahle Rootsist Gustav Estlanderi ettevõttest, ent purjed ostis Inglismaalt. Tutti V nime saanud jaht sai valmis ja lasti vette 1927. aasta kevadel. Juba esimesel võistlusel Stockholmis sai jaht 1. ja 2. koha. Ühtekokku saavutas Tutti V oma esimesel võistlushooajal 37 võitu.
Meeskond
pisi|Tutti V meeskond 1928. aastal. Vasakult: Georg Faehlmann, Eberhard Vogdt, William von Wirén ja Nikolai Vekšin. Pildilt puudub Andreas Faehlmann Emil Fahle soovil sai juba 1925. aastal ostetud Tutti IV meeskonna kapteniks Põhja Puupapi- ja Tselluloosivabrikus töötanud Nikolai Vekšin, kes juhtis järgnenud aastatel arvukatel regattidel nii selle jahi kui ka selle järglase Tutti V meeskonda. Hiljem olümpiamängudel osalenud meeskonda kuulusid peale Vekšini veel Eestimaa Merejahtklubi kogenud ja paljudel võistlustel osalenud liikmed vennad Andreas ja Georg Faehlmann, William von Wirén ning Fahle hõimlane Eberhard Vogdt.
Ehkki on väidetud, et meeskonnaliikmed peale Nikolai Vekšini ning juba 1928. aastal Saksamaale kolinud Andreas Faehlmanni olid "baltisakslased, kes lahkusid Eestist 1939. aastal", oli ainus ümberasuja meeskonnaliikmete seas Eberhard Vogdt. Georg Faehlmann ja William von Wirén suundusid Saksamaale 1941. aasta alguses toimunud järelümberasumise käigus.
Osalus 1928. aasta suveolümpiamängudel
pisi|Tutti V meeskonna võidetud 1928. aasta suveolümpiamängude pronksmedal Emil Fahlele kingitud meenekandikul, mille 2005. aastal annetas Eesti Jahtklubide Liidule Fahle pojapoeg Sven Fahle Kuna Tutti V oli edukas arvukatel võistlustel, otsustas Emil Fahle saata selle võistlema Amsterdami olümpiamängudele. Ta kattis isiklikult ka kõik olümpiamängudel osalemisega seotud kulud. Seejuures ei kuulunud jaht ja selle meeskond Eesti Olümpiakomitee ametlikku esindusse.
Regatt toimus seitsmel päeval koos ühe puhkepäevaga pärast neljandat päeva. Sõitude kestus varieerus, jäädes 2–3 tundi kanti. Tutti V lõpetas esimesel ja teisel päeval toimunud võistlussõidud 6. kohal. Kolmandal ja neljandal päeval saadi vastavalt 2. ja 3. koht. Pärast neljandat võistluspäeva langesid konkurentsist jahid, mis polnud seni ühelgi sõidul esikolmikusse jõudnud ja nii jätkas võistlust algsest 13 jahist seitse. Viiendal päeval toimunud sõidu Tutti V võitis, kuuendal ja seitsendal päeval jäi kolmandaks. Üldkokkuvõttes lõpetas Eesti jaht Norra ja Taani järel kolmandana, saades pronksmedali. Medali ainsa eksemplari, mille meeskonnaliikmed said, otsustasid nad kinkida ettevõtmist toetanud Emil Fahlele.
28. augustil korraldas Eestimaa Merejahtklubi meeskonnaliikmete ja jahi omaniku Fahle auks piduliku koosviibimise. Fahle avaldas sellel koosviibimisel saavutatud tulemuse üle rahulolu, pidades silmas, et olümpiamängudel võistlesid maailma parimad jahid. Samuti väljendas ta lootust osaleda järgmistel olümpiamängudel Los Angeleses, ent see plaan jäi teostamata tema surma tõttu aasta hiljem.
Tutti V meeskonna olümpiamängudel osalemise hilisemates käsitlustes kirjeldati meeskonda pikka aega neljaliikmelisena, ilma Andreas Faehlmannita. Spordiajaloolase Kalle Voolaiu hinnangul oli Andreas Faehlmanni nõukogude-aegsetest käsitlustest kadumise põhjuseks tema Saksamaale kolimine ja seal lennukikonstruktorina sõjatööstuses töötamine.
Jahi hilisem saatus
Emil Fahle suri 1929. aasta suvel. Kuna pärijatel puudus huvi purjespordi vastu, siis müüdi Tutti V mõni aeg pärast Fahle surma maha. Selle ostis 1930. aastal Rootsi purjetaja Sven Salén ning MayBe II nime all võitis Rootsi meeskond sellega 1936. aastal Berliini olümpiamängudel samuti pronksmedali.
Haradzieja
Haradzieja (transkribeerituna Garadzeja, poola keeles Horodziej) on alev Valgevenes Minski oblastis Niasviži rajoonis, Haradzieja külanõukogu halduskeskus. Alevit läbib Moskva–Varssavi raudtee Minski ja Baranavičy vaheline raudteelõik. Haradzieja asub merepinnast 169 meetri kõrgusel.
Alevis on kultuurimaja, kino ja kaks raamatukogu. Haridust annavad kaks keskkooli, internaatkool kuulmisvaegusega lastele ja muusikakool. Haradziejas on kergetööstus (lina töötlemine) ja toiduainetetööstus (suhkruvabrik).
Vaatamisväärsusteks on XX sajandi alguses ehitatud katoliku kirik ja õigeusu kirik aastast 1808. Kalmistul asunud aastal 1869 valminud õigeusu kirik ja aastal 1896 valminud õigeusu kirik on hävinud.
Ajalugu
Esimesed ülestähendused asulast pärinevad aastast 1530 (Гародзяй). Toona kuulus see Navahrudaki vojevoodkonda ja oli Czyżide valduses. Aastal 1551 läks see P. Hanuszowiczi valdusse, kes müüs osa asulast aastal 1555 B. Pratasowiczile, aga ülejäänud osa andi talle rendile. Too ostis aastal 1571 välja ka ülejäänud osad asulast, aga aastal 1575 müüs selle Radziwillidele.
Aastal 1726 tekkis Haradzieja juurde karjamõis, ühtlasi oli toona praeguse asula koha peal kaks küla – Вялікая Гарадзея ja Малая Гарадзея. Esimese juurde neist rajati kõrts aastal 1791, teise juurde aga aastal 1795. Aastal 1793 läks piirkond seoses Poola jagamisega Venemaa koosseisu.
Aastal 1786 asusid alevi territooriumil veel teisedki külad. Brochocki valduses olnud küla juures asusid vesiveski ja tuuleveski, lisaks oli seal kolm kõrtsi. Bołtucitele kuulus Dolnaja Haradzieja (Дольная Гарадзея), mille juures asusid nii vesiveski kui ka hobuveski. Lisaks asus raudteejaama juures Marcinkiewiczitele kuulunud Haradzieja. Küla nimega Hurna-Haradzej (Гурна–Гарадзей) oli kohaliku poe asukohaks, seal asusid ka kõrts ja vallavalitsus. Lisaks kuulus piirkonnas üks Haradzieja karjamõis veel Niesłuchadele, seal asusid vesiveski ja võõrastemaja. Aastal 1915 liideti need üheks asulaks, mis kandis mõnda aega nime Zamirje (Замір’е).
Pärast Esimest maailmasõda kuulus asula Poola koosseisu, seal sai Haradziejast alev. Aastal 1939 läks alev Valgevene NSV koosseisu.
Frank Borman
Frank Frederick Borman, II (sündinud 14. märtsil 1928) on Ameerika Ühendriikide aeronautikainsener, katselendur ja astronaut.
Bormani esimene missioon astronaudina oli Gemini 7, millega püstitatu kosmoselendude kestuse rekord. Pärast Gemini lendude lõppu kuulus ta uurimiskomisjoni, mis uuris Apollo 1 põlengut. Bormani teine lend oli Apollo 8-ga, kus ta oli komandör. Apollo 8 oli Apollo programmi esimene missioon, mis lendas ümber Kuu.
Vialacičy
Vialacičy (valgevene-eesti transkriptsioonis Vjaljatsitšõ) on agrolinnake Valgevenes Minski oblastis Barysaŭ rajoonis, Vialacičy külanõukogu halduskeskus. Vialacičy asub merepinnast 157 meetri kõrgusel.
Asulas on keskkool ja muusikakool, seal asuvad ka raamatukogu ja kultuurimaja. Vialacičy on linnukasvatusega tegeleva sovhoosi keskus; seal toodetakse linnuliha ja piima. Vialacičy praegune kirik on valminud 1990. aastatel, vaatamisväärsus on on vana kabel (valmimisaeg teadmata).
Ajalugu
Vialacičy asulat on esimest korda mainitud aastal 1562. See paik on siiski ka varem asustatud olnud, sealt on leitud leide nii kiviajast kui ka pronksiajast. Aastal 1936 uuriti sealset muinaslinnust; selgus, et see oli kasutusel aastast 500 enne Kristuse sündi kuni aastani 500 pärast Kristuse sündi. Ka asuvad agrolinnakeses kääpad, mis olid kasutusel XI sajandini, neist kolm on tänapäevani puutumatult säilinud.
Asula omanike kohta on vähe teada. XVII sajandil kuulus sealne maa riigile, XIX sajandi alguses olid asula omanikeks Tyszkiewiczid, aga sajandi keskel oli sealne mõis taas riigimõis. Aastal 1869 läks mõis Zancewiczite valdusse, kuuludes neile kuni aastani 1917. Mõisakompleks oli tagasihoidlik, selle juurde kuulusid peale häärberi veel valitsejamaja, vesiveski ja park. Ainsana on säilinud mõisa juurde viinud allee. Enne 1812. aastat oli see uhkem, aga mõisakompleks sai sõjas kannatada.
Vialacičys on asunud kaks kirikut. Üks neist rajati vana kloostri koha peale. Kloostri enda asutamisaeg on teadmata, aga tegevuse lõpetas see aastal 1706, mil sealsed mungad siirdusid Kiievisse. Teise maailmasõja ajal kolis kogudus remontimata hoonest ümber tühjaks jäänud poodi Vialacičy keskel. Vana kloostri juures asus kolm kabelit, neist kaks surnuaial ja kolmas tee ääres. Üks surnuaial asunud kabel (ainus kivihoone) on tänapäevani säilinud. Teine kirik asus küla keskel, see suleti pärast teist maailmasõda.
Kymijoki
pisi| Kymijoki on jõgi Soomes.
Jõgi on 220 km pikk. See suubub Kotka linna lähedal Soome lahte.
Kymijoki on olnud Soome lahe suurimaid dioksiinidega reostumise teid.
Biokatalüüs
pisi|300px|Laboratoorne bioreaktor (fermenter) Biokatalüüs on orgaaniliste ühendite keemilise muundamise protsess, mis viiakse läbi looduslikke katalüsaatoreid – ensüüme – kasutades.
Ensüüm on orgaaniline looduslik biopolümeer, keemilise ehituse põhjal globulaarvalk. Biokatalüüsis kasutatakse kahte tüüpi ensüüme: rakusiseseid (nt pagaripärm) või puhastatud ensüüme.
Biokatalüütilisi protsesse ja meetodeid kasutatakse tänapäeval nii toiduainete- kui ka keemia- ja ravimitööstuses. Tööstuses on enamkasutatav termin "fermentatsioon", mille puhul on tegu põhiliselt biokatalüüsiga algmaterjali oma fermentide või lisatud bakterikultuuride või pärmide ensüümide toimel.
Pfeilitzer-Franck
Pfeilitzer-Franck (ka Pfeilitzer gennant Franck, lühendatult Pfeilitzer gen. Franck) oli Saksamaalt Frangimaalt pärit aadlisuguvõsa.
Ronald Woodson Harris
Harris võitis kergekaalus (kuni 60 kg) 1968. aasta México olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks.
Verhovje rajoon
Verhovje rajoon (vene keeles Верховский район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Orjoli oblasti idaosas. Rajooni keskus on Verhovje alev.
Rajoon piirneb põhjas Novosili rajooniga, kirdes Novoderevenkovski rajooniga, idas Krasnaja Zarja rajooniga, kagus Livnõ rajooniga, edelas Pokrovskoje rajooniga ja loodes Zalegoštši rajooniga.
Rajooni pindala on 1072,4 km². Elanike arv oli 2012. aastal 16 758, 2009. aastal 20 123 ja 2002. aastal 21 384.
Verhovje rajoonis on 53 asulat, mis kuuluvad ühe linnaasunduse (Krasnaja Zarja alevi) ja nelja külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Trudõ, Pševka ja Ljubovša.
Huntsville (Kanada)
Huntsville on linn Kanadas Ontario provintsis Muskoka piirkonnas.
Linna geograafilised koordinaadid on.
Aastal 2006 elas Huntsville'is 18 280 inimest. Linna pindala on 68,7 km².
Tulme
Tulme on muuseumisse jõudnud eseme või esemete ehk museaalide kogum. Kõik muuseumisse vastuvõetavad museaalid registreeritakse tulmeraamatus.
Lembit Tõemäe
Lembit Tõemäe (11. detsember 1949 Tallinn – 27. veebruar 2014 Põlva) oli eesti maadleja ja maadlustreener.
Sport ja treeneritöö
Ta hakkas maadlusega tegelema 1967. aastal. Aastatel 1978–1983 töötas ta kalatööstuskoondises Ookean ja Tallinna Laevaremonditehases. 1983. aastast töötas ta Põlva Spordikoolis vabamaadlustreenerina (EKR 4. kutseaste (2013)) ja alates 1999. aastast maadlusklubis Lapiti. 1987–1991 organiseeris suvist töö- ja treeningulaagrit Hiiu Kaluri kolhoosis. Lembit Tõemäe algatas Põlvasse spordikooli juurdeehituse maadlussaali jaoks ning vastukaaluks Serviti võistkonnale asutas 1999. aastal Põlva Maadlusklubi Lapiti. Ta tegutses maadluskohtunikuna.
Õpilasi: Jaanus Kala, Marko Troon, Tarmo Vikat, Indrek Nõmm, Jaanus Kiik
Mario Gavranović
Mario Gavranović (sündinud 24. novembril 1989 Luganos) on Horvaatia päritolu Šveitsi jalgpallur, kes mängib ründajana Türgi kõrgliiga klubis Kayserispor ja Šveitsi jalgpallikoondises.
Tahu laht
Tahu laht on laht Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas ja Haapsalu linnas. Tahu laht on Haapsalu lahe osa.
Mario Gavranović
Ta alustas klubikarjääri 2006. aastal kodulinna klubis Lugano. Enne Saksamaale siirdumist mängis ta veel samuti Šveitsi klubides Yverdon-Sport ja Neuchâtel Xamax.
Tahu laht
Lahe koordinaadid on.
Mario Gavranović
2010. aasta veebruaris liitus ta Saksamaa kõrgliiga klubiga Schalke 04. UEFA Meistrite Liiga hooaja 2010–2011 kaheksandikfinaalis 9. märtsil 2011 lõi ta värava Valencia vastu. Hooajal 2011–2012 mängis ta Schalkest laenul Mainzis.
2012. aastal naasis Gavranović Šveitsi, liitudes FC Zürichiga. Aastatel 2014 ja 2016 võitis ta Zürichiga Šveitsi karika.
2016. aastal siirdus ta Horvaatia kõrgliigasse, liitudes HNK Rijekaga. Hooajal 2016–17 tuli ta klubiga Horvaatia meistriks ja võitis lisaks karikavõistlused.
2018. aasta jaanuaris sõlmis ta kolmeaastase lepingu Horvaatia kõrgliiga klubiga Zagrebi Dinamo. Aastatel 2018–2021 tuli ta klubiga neljal hooajal järjest Horvaatia meistriks.
2021. aasta augustis sõlmis ta kaheaastase lepingu Kayserisporiga.
Bad Sachsa
Bad Sachsa on linn Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Göttingeni kreisis.
Mario Gavranović
2011. aastal võitis Gavranović Šveitsi kuni 21-aastaste koondisega Euroopa omavanuste meistrivõistlustel hõbemedali. Šveitsi jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 26. märtsil 2011 EM-i valikmängus Bulgaaria vastu. Koondisekarjääri kaks esimest väravat lõi ta 15. augustil 2012 sõprusmängus Horvaatia vastu. Ta on kuulunud Šveitsi koondisse 2014. ja 2018. aasta maailmameistrivõistlustel ning 2021. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
Bad Sachsa
Linn oli üks väheseid omavalitsusi Lääne-Saksamaal, kes importis elektrienergiat endiselt Ida-Saksamaalt. See toimus Neuhofi alajaama kaudu.
Bad Sachsa asub Lõuna-Harzis, umbes 15 km Braunlagest lõunas ja 25 km Osterode am Harzist kagus.
Ajalugu
Vanim olemasolev dokument, milles Sachsat on mainitud, kirjutati 1229. aastal. Asula sai ametlikult linna staatuse 1525. aastal. Turism algas 1860. aasta paiku. Pärast seda, kui valitsus tunnistas 1905. aastal linna tervisekuurordiks, sai see nimeks Bad Sachsa (Bad tähendab spaad).
Bad Sachsa oli linn, kuhu natsid saatsid 1944. aastal Berthold Maria Schenk Graf von Stauffenbergi ja tema neli õde-venda pärast nurjunud 20. juuli vandenõud. Nende isa Claus von Stauffenberg hukati ja nende rase ema saadeti kahe vanema lapsega koonduslaagrisse. Stauffenbergi lapsed elasid Bad Sachsas aastatel 1944–1945. Teised hukatud ohvitseride pered olid seal vangistuses. Kõik lahkusid sealt ilma vanemateta ja muudetud nimedega.
Talisport
Ravensbergi mäel (660 m), mis pakub maalilist vaadet kogu Harzile, saab harrastada mitut talispordiala.
Vaatamisväärsused
pisi|Raekoda Raekoda ehitati juugendstiilis, mis oli 20. sajandi alguses Saksamaal väga populaarne. Sellel on mitu ärklit, veranda ja paviljon. Konverentsisaal esindab juugendstiili väga tüüpilisel moel. Raekoda, mis on ümbritsetud poolpuit häärberitest, on väikeses pargis.