cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Puidugraanulid
Tootmine
CORRIM-i tehtud aruandes tuli välja, et graanulitoorme kuivatamiseks, graanulite valmistamiseks ja transpordiks kulub vähem kui 11% valmistoodangu energiasisaldusest, kui need tehakse saetööstuse puidujäätmetest (eelnevalt kuivatatud). Kui aga graanulid valmistatakse otse metsamaterjalist, siis kulub juba selle kuivatamiseks 18% energiat ja lisaks 8% valmistamisele ja transpordile.
Tootmise geograafia
Teisele kohale jõudis briti firma Drax (oli neljas suuruselt maailmas), mis ostis kolmandal kohal asuvat ameerika-kanada firma Pinnacle Renewable Energy Inc. ja prognoosi järgi toodab aastal 2021 4,9 mln. tonni pellette.
Kolmandal kohal on varem teisel kohal olev Eesti firma Graanul Invest AS, mille aastane toodang on 2,4 mln. tonni pellette.
Puidugraanuliahjude tööpõhimõte
On olemas kolme tüüpi puidugraanulitega töötavaid kütteseadmeid: eraldiseisvad, sisseehitatud ja puidugraanulipõletid. Puidugraanuliahjud näevad välja nagu traditsioonilised puuküttega ahjud, kuid nende tööpõhimõte on palju modernsem. Kütuse, puidu või muu biomassi graanuleid ladustatakse punkris, mis paigaldatakse seadme peale, küljele või seadmest eemale. Mehaaniline tigu juhib puidugraanulid automaatselt koldesse, kus seda põletatakse väga kõrgel temperatuuril ning tekib avasid mitteummistav kreosoot ja väga vähe tuhka. Soojusvaheti šaht juhib köetud õhu ruumi. Konvektsiooniventilaatori abil liigub soe õhk mööda šahti ruumi. Suurim erinevus puidugraanuliahju ja puukütteahju vahel on see, et puidugraanuliahjus on kõrgtehnoloogiline seade koos trükkplaadiga, termostaat ja ventilaatorid, mis töötavad kõik koos, et efektiivsemalt soojendada ja reguleerida ruumi temperatuuri.
Bürs
Bürs on vald Austrias Vorarlbergi liidumaal Bludenzi ringkonnas.
Puidugraanulid
Puidugraanuliahjude tööpõhimõte
Sisseehitatud puidugraanuliahi on paigaldatud olemasolevasse küttekehasse.
Nutu
Nutu on küla Harju maakonnas Kose vallas.
Puidugraanulid
Puidugraanuliahjude tööpõhimõte
Puidugraanulipõletid on eraldiseisvad keskkütte- ja kuumaveesüsteemid, mis on kavandatud asendama traditsioonilisi fossiilkütuse süsteeme. Automaatsed puidugraanulipõletid koosnevad hoidlast suure hulga puidugraanulite ladustamiseks, kütuse etteandesüsteemist, mis liigutab kütust hoidlast koldesse, regulaatorit, mis reguleerib temperatuuri erinevates küttetsoonides, ja automaatset tuhaeemaldajat pikaajalise toimimise tagamiseks.
Nutu
Nutule lähimad külad on kirdes Vahetüki, lõunas Kadja ja läänes Vaopere.
Puidugraanulid
Puidugraanuliahjude tööpõhimõte
Puidugraanulikorvid võimaldavad inimestel kütta kodu puidugraanulitega nii olemasolevates ahjudes kui ka kaminates.
Nutu
2011. aasta rahvaloenduse andmetel elas külas 8 inimest. Kõik olid eestlased.
Puidugraanulid
Energia väljund ja tõhusus
paremal|pisi|Puidugraanulipõleti Puidugraanulite energiasisaldus on umbkaudu 4,7–5,2 MWh tonni kohta.
Viimastel aastatel on välja töötatud suure kasuteguriga puidugraanulahjud ja -boilerid, mille kasutegur ületab tüüpiliselt 85%. Uuemad puidugraanulboilerid töötavad kondensatsioonimeetodil – põlemisgaasides sisalduv veeaur kondenseeritakse spetsiaalses soojusvahetis, saades kätte muidu korstnasse lenduva soojuse, ja seetõttu saavutavad tavaliste ahjudega võrreldes 12% suurema efektiivsuse. Võrreldes vedel- või gaasipõletitega on puidugraanulipõletil keerulisem juhtida põlemise alustamist, lõpetamist ja leegi intensiivsust, mistõttu sobivad need pigem vesiküttesüsteemidele, kuna veel on suurem soojusmahutavus. Graanulipõletuskolded on võimalik seadistada ka õlipõletile.
Nutu
Nimest
Kohanimekäändeks on "Nutusse" või "Nuttu".
Puidugraanulid
Globaalne soojenemine
Seni pole veel selgusele jõutud, kui palju mõjutab puidugraanulite põletamine, soojuse ja elektri tootmine, globaalset soojenemist, sama hästi kui mõju kliimale võrrelda mõjuga kasutades konkurentsivõimelisi soojusallikaid. Tegurid ebakindluses sisaldavad puidu allikat, süsinikdioksiidi eraldust töötlemisel ja transpordil ning põlemisel, ning kui suur ajaperiood on mõistlik järelemõtlemiseks.
Nutu
Nimest
Tõenäoliselt tuleb külanimi talupoja lisanimest. Seda saab kõrvutada sõnaga "nutt : nutu" ja eesnime Knut mugandustega Nuudo ja Nuut.
Valge vesiroos
Valge vesiroos (Nymphaea alba) on taimeliik vesiroosiliste sugukonna vesiroosi perekonnast.
Nutu
Nimest
1929 kirjutati üles rahvapärimus, mille järgi asula sai nime mõisa samanimeliselt rendikohalt. Talu olnud väga vaene ja rent olnud suur. Peremees käinud Triigi mõisas nutmas ja kaebamas ning palunud renti vähendada. Sellest saanud nime Nutu talu, millest pärastpoole kasvanud terve küla.
Puidugraanulid
Globaalne soojenemine
Aruanne MANOMET Teaduskaitse keskuse poolt, "Biomassi jätkusuutlikkus ja süsiniku eeskirja Uuring" ilmus juunis 2010. Massachusetts Department of Energy Resources, järeldab, et põletades biomassi, näiteks puidugraanuleid või hakkpuitu, vabastab see õhku suurel hulgal CO2, luues "süsiniku võla", mis ei ole kõrvale jäänud 20–25 aastat ning mille järel on puhas kasu. 2011. aasta juunis valmistus osakond esitama oma lõplikut määrust, lootes, et oluliselt paraneb kontroll biomassi kasutamisel energia tootmisel, sealhulgas puidugraanulite tootmine. Biomassi energia pooldajad on vaidlustanud MANOMET aruande järeldusi, ja teadlased on märkinud tähelepanematusest aruandes, mis näitab, et kliima mõju on hullem kui teatakse.
Nutu
Ajalugu
Nutu mõis eraldati Triigi mõisast 1659. Varem oli seal samanimeline küla. Nutu mõisa mainiti 1695 ja 1726 kujul Nutz. Nutu karjamõisa nimetati 1815 kujul Nutz ja 1871 kujul Nutto. 1726 nimetati talupoega Nutto Johann ja 1765 ka küla kujul Nuß. Küla kuulus Kose kihelkonda.
Valge vesiroos
See on magevees kasvav veetaim, mis eelistab huumuserikka põhjaga seisva või tasase vooluga veekogusid. Taime õied on valdavalt valged ja kollase keskosaga. Nahkjad vahakihiga kaetud lehed on kujult südajad ja värvilt tumerohelised. Veekogu põhjas kasvavaid risoome ühendavad lehtede ja õitega kuni 3 meetri pikkused varred.
Nutu
Ajalugu
Kuni 2013. aastani kuulus küla Kõue valda.
Puidugraanulid
Globaalne soojenemine
2011. aastal võtsid 12 tuntud USA keskkonnaorganisatsiooni vastu eeskirja, millega tõstsid kõrge lati valitsuse stiimulitele biomassi energia tootmiseks, sealhulgas puidugraanulitele. Ta märgib, et "biomass allikate ja vahendite saamise soodumused peavad kaasnema madalama eluringiga, vähendades kasvuhoonegaaside heitkoguseid ja ookeani settivaid heitkoguseid 20 aasta jooksul ning ka pikemas perspektiivis, kasutades energia allikana, asendades konkurendid."
Jätkusuutlikkus
Puidu energeetikas kasutamise laiendamine suurendab konkurentsi toorainele, mida kasutatakse puittoodete tootmiseks.
Hind
Puidugraanulite kasutamise kiire kasvu tõttu võib tekkida probleeme puidugraanulite kättesaadavusega ja nende hind võib tõusta. See on oluline aspekt, kui plaanitakse osta puidugraanulipliite, -ahje, puidugraanulikorve või seadmeid, mis on tuntud kui Bradley põletid.
Puidugraanulite hinda võivad mõjutada ka saepuru ja lõikejääkide pakkumise muutused.
Valge vesiroos
Valget vesiroosi kasvab hajusalt peaaegu kõikjal Euroopas, kaasaarvatud Eestis. Samuti esineb seda paiguti Põhja-Aafrikas ja Lähis-Idas ning Kaukaasias. Taim on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse.
Nutu
Loodus
Küla põhjapiir kulgeb mööda Kuivajõge.
Puidugraanulid
Hind
Vastavalt New Hampshire'i energia ja planeerimise kontori 5. oktoobri 2015 teadaandele uutest kütuste hindadest võib kohale tarnitud #2 kütteõli hinda võrrelda puidugraanulite hulgitarne hinnaga nende kütuste energiasisalduse kaudu: 1 tonn puidugraanuleid on energiasisalduselt võrdne 118,97 galloni #2 kütteõliga. See lähtub sellest, et üks tonn puidugraanuleid annab energiat 16 500 000 BTU ja üks gallon #2 kütteõli 138 690 BTU. Seega, kui #2 kütteõli maksumus kohale tarnitult on 1,90 dollarit gallon, siis samaväärne puidugraanulite hind on tarnitult 226,00 dollarit tonn.
Kasutamine regioonipõhiselt
Globaalse puidugraanulituru nõudluse mahuks hinnati 2008. aastal 12 miljonit tonni (~2 miljardit eurot). 2015. aastaks prognoositi nõudluse kahekordistumist.
Euroopa
Euroopas on puidugraanulite kasutus erinev riikide valitsuste regulatsioonide tõttu. Belgias, Hollandis ja Suurbritannias kasutatakse puidugraanuleid peamiselt suurtes elektrijaamades. Taanis ja Rootsis kasutatakse neid samuti elektrijaamades, lisaks ka elamute kütmisel. Saksamaal, Austrias, Itaalias ja Prantsusmaal kasutatakse puidugraanuleid tööstuses ja elamute kütmisel.
Enamus puidugraanulitest toodetakse Rootsis, peamiselt põhjusega pakkuda alternatiivi senistele keskküttesüsteemidele. Austrias on 2/3 kodu soojusallikatest võimelised kütma puidugraanulitega. Itaalias on levinud isetäituvad puidugraanuliahjud. Siiski on Itaalia väike puidugraanulite kasutaja.
Valge vesiroos
Taksonoomia, süstemaatika ja nomenklatuur
thumb|Valge vesiroos Liiginime Nymphea alba autor on Karl Linné. Rööpnimi on Castalia alba.
Nutu
Loodus
Külast läände (naabermaakonda) jääb Mustsoo, mida ümbritsev Aela maastikukaitseala ulatub vähesel määral ka Nutu küla alale.
Cleon Skousen
Willard Cleon Skousen (20. jaanuar 1913 – 9. jaanuar 2006) oli Ameerika Ühendriikide konservatiivne poliitikakommentaator ja publitsist.
Puidugraanulid
Euroopa
2014. aastal kasutas Saksamaa 2,2 mln tonni puidugraanuleid, kusjuures enamuse puidugraanulitest kasutasid väiketarbijad. Suurtarbijate hulgas ei ole puidugraanulite kasutus levinud.
Uus-Meremaa
2003. aastal tarbiti Uus-Meremaal 3000–5000 tonni puidugraanuleid. Uudne trend ehitada puidugraanulitehaseid on tootmismahtu suurendanud. 2010. aastal hinnati elurajoonides puidugraanulitel töötavate kollete arvuks 10 000. Lisaks oli rohkem kui 40 kooli küttesüsteem üle viidud puidugraanuliküttele, kasutatavate boilerite võimsus ulatus 1 MW-ni. 2010. aastal toodeti Uus-Meremaal u 60 000 tonni puidugraanuleid, mis 2014. aastaks pidi prognooside kohaselt kasvama 350 000 tonnini.
Ameerika Ühendriigid
Mõned ettevõtted impordivad Euroopast puidugraanuleid. 2009. aastal kasutas 800 000 ameeriklast kütteks puidugraanuleid.
Allapanu hobustele
Kui puidugraanulid saavad märjaks, siis need paisuvad ning lagunevad tagasi saepuruks. Tänu sellele omadusele sobivad puidugraanulid ka hobuste allapanuks. Lihtne ladustamine ja transport on kaks täiendavat eelist traditsioonilise allapanu ees. Kuid mõnede puuliikide, näiteks pähklipuu, graanulid võivad olla hobustele mürgised ja neid ei tohiks kunagi hobuste allapanuna kasutada.
Absorbendid
Puidugraanuleid kasutatakse ka nafta- ja õlireostuse tõrjel. Need sobivad reostustõrjeks hästi seetõttu, et suudavad siduda oma massiga võrreldes suhteliselt suure koguse õli ning kõlbavad hiljem koos kokku kogutud õlijääkidega energia tootmiseks ära põletada. Puit on ka loodusliku aineringe loomulik osa, mistõttu reostustõrjel puidugraanuleid absorbendina kasutades neist loodusesse jäävad väikesed kogused harilikult ei ohusta omakorda keskkonda, vaid lagunevad suhteliselt kiiresti. Veepinnalt reostuse kogumisel tuleb kasuks ka puidugraanulite ujuvus.
Valge vesiroos
Taksonoomia, süstemaatika ja nomenklatuur
Linné poolt kirjeldatud vesiroosiliigist on hiljem eraldatud mitu liiki, samuti on eristatud alamliike. Linné kirjeldas alamliiki Nymphaea alba alba. On ka teine, väiksemate õitega alamliik Nymphaea alba occidentalis, mida on peetud ka omaette liigiks Nymphaea occidentalis. Mõnikord arvatakse valge vesiroos ja väike vesiroos ühe liigi Nymphea alba alla. Sel juhul loetakse alamliikideks Nymphaea alba alba ehk Nymphaea alba melocarpa, Nymphaea alba candida (väike vesiroos) ja Nymphaea alba occidentalis.
Tõsmenõtsja
Tõsmenõtsja (ukraina Тисмениця, poola Tyśmienica) on linn Ukrainas Ivano-Frankivski oblastis, Tõsmenõtsja rajooni halduskeskus. Tõsmenõtsja asub Ivano-Frankivskist ligi 11 km idas.
Valge vesiroos
Taksonoomia, süstemaatika ja nomenklatuur
Valgele vesiroosile on eriomane, et välimised tolmukad sarnanevad kroonlehtedega, sisemised on tüüpilise tolmuka kujulised, keskel on vahevormid.
Võrdlus väikese vesiroosiga
Kromosoomide arv somaatilistes rakkudes on valgel vesiroosil 2n = 84, väiksel vesiroosil 2n = 160.
Tõsmenõtsja
Tõsmenõtsjat on esmamainitud 1143. aastal, Magdeburgi linnaõigused sai 1449. aastal.
Võhma mõis
Võhma mõis (saksa keeles Wöhma) oli Kiikla mõisa karjamõis Jõhvi kihelkonnas Virumaal.
Valge vesiroos
Võrdlus väikese vesiroosiga
Valge vesiroos erineb väikesest vesiroosist suurema õie poolest, samuti selle poolest, et valgel vesiroosil on leheroots kinnituskohal lehelabale laienenud. Erinevalt väikesest vesiroosist on valgel vesiroosil emakasuue sigimiku laiune ning peaaegu lame (väikesel vesiroosil selgelt nõgus), emakasuudmed kollased (väikesel vesiroosil punased) ning sisemiste tolmukate niidid ei ole tolmukapeast laiemad. Erinevalt väikesest vesiroosist avaneb valgel vesiroosil õis täielikult. Kroonlehed on vähemalt sama pikad kui tupplehed (väikesel vesiroosil lühemad). Õiepõhi on ümar (väikesel vesiroosil enam-vähem neljakandiline).
Tõsmenõtsja
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Tõsmenõtsja elanikest ukrainlasi 99,01% ja venelasi 0,74%.
Valge vesiroos
Võrdlus väikese vesiroosiga
Samuti on valge vesiroosi lehtedel laiem lõhe. Lehe pearood on peaaegu sirge (väikesel vesiroosil kõver).
Valge vesiroos ja väike vesiroos annavad sageli hübriide, mis teeb nende eristamise raskemaks.
Võrdlus kollase vesikupuga
Erinevalt kollase vesikupu lehtedest, mis on ovaalse kujuga, alt rohelised, laia lõhega ning omavahel ühendamata külgroodudega, on valge vesiroosi lehed ümara kujuga, sageli alt punakad, südaja lõhega ning lehe äärtes omavahel ühinevate külgroodudega.
Võrdlus kandilise vesiroosiga
Erinevalt kandilisest vesiroosist on õiepõhi ümar (kandilisel vesiroosil neljakandiline).
Samuti langevad valge vesiroosi tupplehed varsti pärast õitsema puhkemist ära, kandilisel vesiroosil säilivad nad vilja valmimiseni.
Levik
pisi|Levikukaart Valge vesiroos kasvab hajusalt peaaegu kõikjal Euroopas ning paiguti Põhja-Aafrikas ja Lähis-Idas ning Kaukaasias. Venemaal ulatub areaal Uuralist ida poole. Ta eelistab parasvöötmekliimat.
Ta on levinud hajusalt, kuid sobivates kasvukohtades leidub teda tihti suuremal hulgal.
Eestis
Valget vesiroosi leidub Eestis kõikjal hajusalt.
Suurbritannias
Põhja-Iirimaal on ta levinud rohkem maa lõunaosas. Skye saarel on ta järvedes tavaline.
Kasvukohad
Valge vesiroos on veetaim. Ta kasvab magevees. Sobivad elupaigad on rahulikud järvesopid, tiigid, kanalid, jõekäärud ja vanajõed. Ta eelistab seisvaid või tasase vooluga veekogusid, millel on huumuserikas mudane põhi. Põhi võib olla ka liivmudapõhi. Ta kasvab ka turbapõhjal.
Valge vesiroos saab kasvada kuni 3 m sügavuses vees, kuid optimaalne sügavus on kuni 0,7...1,5 m.
Ta on ujuvate lehtedega taimede tüüpiline esindaja. Üht veekogude kinnikasvamise tsooni nimetatakse tema järgi vesiroositsooniks.
Valge vesiroos talub saastatud vett, kuid vajab sooja ning toitaineterikkust. Võrreldes kollase vesikupuga on tema toitainetevajadus väiksem.
Suurus
Taime kõrgus põhjast veepinnani on kuni 3 m, laius veepinnal ja põhjas samuti kuni 3 m. Eestis on kõrgus tavaliselt 0,6 - 2 m.
Lehelabad ja õied on veepinnal.
Lehed
thumb|Valge vesiroosi lehed Lehe läbimõõt on 10...30 cm.
Lehed on puhta värviga tumerohelised (mõnikord servadest või alt punakad) ja suured, terveservalised, ümarad enam-vähem südajad, laialt lõhestunud (kahe selgelt eristuva hõlmaga). Lehelabad ujuvad veepinnal pikkade leherootsude otsas (ujulehed). Eesti pärismaiste taimede seas on valge vesiroosi leherootsud pikimad. Leheroots on kinnituskohal lehelabale laienenud. Vee all on lehelabad torukujuliselt kokku rullunud.
Erinevalt kollasest vesikupust on lehtede alumine külg lillakaspunane.
Vahakiht kaitseb lehelaba pealmist külge niiskumise eest. Lehed on nahkjalt paksud, et seista vastu vihmale ja lainetele. Ka hingamiseks olulised õhulõhed paiknevad erinevalt maismaataimedest lehe pealmisel küljel.
Risoom
Valge vesiroosil on tugev lihakas juurdunud või roomav risoom (veekogu põhjas). Risoom võib kasvada kuni 3 m pikkuseks ja 10 cm jämeduseks.
Risoom on tärkliserikas ja sisaldab parkaineid.
pisi|Botaaniline illustratsioon
Õied
pisi|Valge vesiroosi õied Õied on valged, mõnikord ka roosad. Õie keskosa on kuldkollane.
19. sajandil avastati Rootsist paarist järvest Västergötlandist Tivedeni metsast ning Närke lõunaosas asuvast Fagertärni järvest valge vesiroosi punane (roosakas- või purpurpunane) vorm punane vesiroos Nymphaea alba f. rosea). Seda istutati sealt laialdaselt ümber, nii et see suri looduses peaaegu välja. Nüüd on see kaitse all ja taastunud.
Õie läbimõõt on tavaliselt 12...15 cm (suuremas skaalas 10...20 cm). Maksimaalne läbimõõt on Eestis 15 cm. Taanis on õie läbimõõt kuni 20 cm. Nii Eestis, Taanis kui ka Saksamaal on tegemist suurima õiega pärismaiste taimede seas.
Õied on üksikud, kõrge õierao otsas ning ujuvad veepinnal.
Õitel on nõrk meeldiv (magus, pisut seebine) lõhn.
Õied on pooltäidisõied. Õiekate koosneb neljast väljastpoolt rohelisest ja seestpoolt valgest  tupplehest ja arvukatest (umbes 50; teistel andmetel 20...25; maksimaalselt 125) spiraalikujuliselt või rosetina paiknevatest kogukatest lihakatest teravatest kroonlehtedest. Kroonlehed on vähemalt sama pikad kui tupplehed. Varsti pärast õitsema puhkemist langevad tupplehed ära.
Õied on mõlemasoolised. Kroonlehed on lihakad. Tolmukaid on arvukalt, (kuni 100). Tolmukapead on kollased. Sisemiste tolmukate niidid on tüüpilise tolmuka kombel joonjad, välimiste omad väga laiad, nii et nad sarnanevad väikeste kroonlehtedega; keskel on vahevormid. Niidid on erineva pikkusega. Sisemiste tolmukate niidid ei ole tolmukapeast laiemad (erinevalt väikesest vesiroosist). Tolmukad ümbritsevad täielikult emakat.
Ka emakad on kollased (oranžikaskollased). Lamedal (vaid pisut nõgusal) emakasuudmel on 8...25 (Eestis 10...23) kollast kiirt. Mõnel vormil on emakasuue keskelt punane. Emakasuue on (erinevalt väikesest vesiroosist) sigimiku laiune.
Õiepõhi on (erinevalt väikesest ja kandilisest vesiroosist) ümar. Sigimik on kerajas. Õigupoolest on ta pseudosigimik: tal on palju tühjasid viljalehti.
Taim õitseb Eestis juunist augustini, Saksamaal ja mujal lõuna pool maist või juunist septembrini. Iga õis õitseb 2...7 ööpäeva.
Õhtuti (pärastlõunal) ja vihmase ilmaga õied sulguvad.
Õitel on rikkalikult õietolmu, millega nad meelitavad kohale palju putukaid (kärbseid, vesiroosimardikaid (Donacia, sealhulgas Donacia semicuprea) ja kimalasi). Peale putuktolmlemise toimib ka isetolmlemine.
Õieraod on pikad, ümarad elastsed ja õhuruumidega nagu leherootsudki.
Veest välja võetud vesiroosiõis närbub kiiresti. Õisi saab säilitada soolvees.
Viljad
Viljad on poorsed poolkerajad kuni munajad (enamasti pudelikujulised) kuprad läbimõõduga umbes 5 cm. Ta valmib sügisel vee all. Vilja lagunemisel eralduvad seemned.
Elutsükkel
Valge vesiroos on püsik. Talvituvad ainult risoomid.
Eluvormid
Peale veealuse eluvormi on ka maa-eluvorm (põhiliselt kuivavatel veekogudel), millel on väikesed lehed.
Kooslused ja assotsiatsioonid
Valge vesiroos esineb koosluses teiste veetaimedega, eriti kollase vesikupuga. Erinevalt viimasest võib ta olla koosluses ka kaldataimedega.
Valge vesiroos on koosluse Nymphaeion ja assotsiatsiooni Nuphareto-Nymphaetum albae iseloomulik liik.
Veekogude kinnikasvamine
Valge vesiroos aitab kaasa veekogude kinnikasvamisele, kogudes põhja biomassi.
Toitumisahel
Vesiroosi seemneid söövad pardid ja teised veelinnud.
Mügri, ondatra ja põder söövad vesiroosi lehti ja risoome, risoome söövad ka metssiga ja kobras.
thumb
Looduskaitse
Valge vesiroos on Eestis III kategooria kaitse all. Taime ei tohi korjata.
Saksamaal on ta looduslikes kasvukohtades täieliku kaitse all.
Soomes oli varem kaitse all punane vorm, kuid Euroopa Liidu seadused ei luba liigi osa kaitsmist.
Ka Poolas on valge vesiroos looduskaitse all.
Slovakkias on valge vesiroos ohustatud taimede punases nimistus märkega "haavatav". Aastal 1993 määrati taime ühiskondlikuks väärtuseks 100 Slovaki krooni.
Kultiveerimine
Valget vesiroosi kasvatatakse põhiliselt ilutaimena. Kultiveeritakse paljusid eri vorme, sealhulgas värviliste õitega vorme. Eriti populaarne on teisend punane vesiroos, kuid seda on praegu loodusest väga raske hankida. Üldse tuleb looduses kasvavate kaitsealuste vesirooside ümberistutamise asemel leppida istikutega.
Valget vesiroosi istutatakse sageli pargitiikidesse.
Valge vesiroos vajab suurt toitainete kontsentratsiooni. Seetõttu tuleb tema kasvatamisel toitainevaestes tiikides vett väetada, et ta rikkalikult õitseks.
Paljundamiseks soovitatakse risoome iga kolme-nelja aasta tagant jagada.
Tähtis on eeskätt veekogu sügavus (vähemalt 50...60 cm ja mitte enam kui 150 cm), mitte suurus. Seetõttu võib vesiroosi istutada ka vaati.
Kokandus
Varem valmistati näljaaegadel valge vesiroosi tärkliserikastest risoomidest jahu, mida segati teraviljajahuga ning saadud segust küpsetati leiba. Samuti kasutati risoomi keedetult (toorelt on ta mõõdukalt mürgine).
Rahvameditsiin ja meditsiin
Signatuuriõpetusest lähtuvalt oli vesiroos oma säravvalgete õielehtedega puhtuse ja kasinuse sümbol. Nii oli Plinius Vanem veendunud, et vesiroosi õite või seemnete söömine võimaldab kaksteist ööd järjest vältida himuraid unenägusid. Ka Dioskurides kirjutas: "Seda juurt on hea juua ka ebapuhaste unenägude vastu, sest ta kaotab nad täielikult ära."
See veendumus kandus nähtavasti uusaega välja. Vesiroosiseemned aitasid väidetavalt munkadel ja nunnadel kasinustõotust pidada. Kloostrites ja vaimulikes õppeasutustes kasutati seda vanasti leotise kujul. Ka ühe prantsuse kõnekäänu järgi on impotentne mees joonud vesiroosivett. Ka tänapäeval kasutatakse valget vesiroosi nümfomaania ja haiglase erektsiooni vastu.
Valget vesiroosi on mõnikord kasutatud ka muul otstarbel: kuivatatud ja pulbriks tehtud risoomi kasutati adstringeeriva, antiseptilise, valu vaigistava ja rahustava arstimina kroonilise kõhulahtisuse, tupehaiguste, suu- ja kurgupõletike, furunkulite ja põletuste vastu.
Esimese maailmasõja ajal kasutati valge vesiroosi tõmmist edukalt opiaatide aseainena anesteetikumina.
Õied sisaldavad alkaloide (nufradiin ja nufaramiin), flavonoide ja orgaanilisi happeid.
Taim sisaldab ka glükosiidide hulka kuuluvat nümfaliini.
Valges vesiroosis on üsna sarnased alkaloididesisaldus nagu sinises vesiroosis, mis on hallutsinogeense toimega. Ka toime on sarnane.
Taime kogutakse suvel ja sügisel.
Muu kasutamine
Valgest vesiroosist on Välis-Hebriididel saadud musta värvainet (ka muid värve) villa värvimiseks.
Risoomis sisalduvaid parkaineid on varem kasutatud naha parkimiseks.
Müügil on deodorante, mis sisaldavad vesiroosirisoomi pulbrit.
Virpi Raipala-Cormieri õieteraapia kohaselt tasakaalustab valge vesiroos alginstinkte ja kõrgemaid väärtusi ning vähendab nendevahelist vastuolu.
Mürgisus
Arvatakse, et valge vesiroos on mõõdukalt mürgine. Igatahes ei ole toorest risoomi soovitatav süüa. On võimalik, et tal on hallutsinogeenne toime.
Mürgisus tuleneb alkaloididest või nümfaliinist.
Mütoloogia
Vana-Egiptuses oli valge vesiroos rituaaltaimede seas.
Vanakreeka mütoloogias armus üks nümf Heraklesesse ning suri vastamata armastusse. Kaastundest lasksid jumalad tal vesiroosina uuesti ellu ärgata. Seepärast nimetavad kreeklased vesiroosi ka herakleios.
Ka Saksamaal on valge vesiroosi kohta palju muistendeid. Sageli väidavad need, et näkid tõmbavad selle, kes püüab vesiroosi noppida, sügavasse vette. (On ka tõsi, et mõni inimene on vesiroosi noppides uppunud. Põhjuseks on see, et ujujad takerduvad köietaolistesse väga tugevatesse vartesse, mis ühendavad õisi risoomidega.)
thumb|[[Elly Watermani joonistus]]
Kunst
Tuntud on Claude Monet' maalitsükkel "Valged vesiroosid" ("Les Nymphèas").
Maria Dąbrowska teoses "Ööd ja päevad" esineb valge vesiroos kõige romantilisema lillena.
Sümbol
Valge vesiroos on Rootsi Södermanlandi ja Norra Buskerudi maakonna tunnuslill.
Eestis on valget vesiroosi kujutatud Keskkonnainspektsiooni logol.
Mahtuvustakistus
Mahtuvustakistus ehk mahtuvuslik reaktiivtakistus on elektritakistus, mis esineb mahtuvust omavatel elektriahela elementidel (näiteks kondensaatoril) vahelduvvoolu korral. Mahtuvustakistuse mõõtühik on oom, tähis Ω.
Mahtuvustakistus X_C avaldub kujul kus f on vahelduvvoolu sagedus ja C on ahelaelemendi mahtuvus.
Valemist järeldub, et mahtuvustakistus sõltub vahelduvvoolu sagedusest ning mida suurem on sagedus, seda väiksem on mahtuvustakistus.
Paunaste
Paunaste on küla Harju maakonnas Kose vallas Kõue–Virla tee ääres.
Kuni 2013. aastani kuulus küla Kõue valda.
Küla territooriumile ulatub Laukesoo looduskaitseala.
Sulev Nõmmik
Sulev Nõmmik (kuni 14. septembrini 1936 Sulev Nabi; 11. jaanuar 1931 Tallinn – 28. juuli 1992 Kuressaare) oli eesti näitleja, lavastaja, humorist ja balletitantsija.
Haridus
Sulev Nõmmik õppis aastatel 1945–1947 Tallinna Mäetehnikumis. Lõpetas 1959. aastal Tallinna Koreograafiakooli (Kalju Saarekese klassis) ja Tallinna Kultuurharidusala Kooli. Aastatel 1960–1964 õppis ta lavastamist Leningradi Teatri-, Muusika- ja Kinematograafiainstituudis.
Töökäik
Aastatel 1947–1992 töötas Sulev Nõmmik vaheaegadega Estonia teatris: 1947–1948 valgustaja, 1948–1951 ja 1954–1962 balletitantsija ning 1962–1992 näitleja, näitejuhi ja lavastajana.
Estonias töötamise algus
Nõmmik ise on nimetanud Estonia teatrit kohaks, kus talle "15. eluaastal anti tööraamat ja kus tema ametiks sai mimansartist ehk teisisõnu olla antiikmööbel".
"Seisin Estonia teatri laval seitsmendas reas vasakult teine ja hoidsin kepi otsas hiina laternat," on Nõmmik meenutanud.
Järgmine roll oli vastutava kandlemängija osa balletis "Kalevipoeg".
Looming
Estraadinäitlejana oli Sulev Nõmmik kõige tuntum Kärna Ärni rollis. Eesti Raadios, eeskätt saates "Tere hommikust, põllumehed!", esitas ta algul Harry Abeli kirjutatud humoreske, kuid kippus neid ise täiendama ning peagi võttis oma estraadikavad enda kirjutada. Sketše esitas ta algul koos Vello Viisimaaga ja seejärel palju aastaid Ervin Abeliga.
Sulev Nõmmik on mänginud filmides ning lavastanud ülimenukad telemängufilmid "Mehed ei nuta" (1968), "Noor pensionär" (1972) ja "Siin me oleme!" (1979). Koos Enn Vetemaaga kirjutas ta ka nende filmide stsenaariumid.
Isiklikku
Ta abiellus 1959. aastal ja oli 33 aastat abielus Aili Nõmmikuga. Nende tütar Tiia-Mai Nõmmik on tõlkija.
Svitene mõis
pisi|Svitene mõisa peahoone aastal 2000 Svitene mõis (läti keeles Svitenes muiža, saksa keeles Schwitten) on endine mõis Lätis Rundāle piirkonna Svitene vallas Svitenes. Endisaegse haldusjaotuse järgi kuulus see Bauska kreisi Bauska kihelkonda.
Svitene mõis sai alguse XV sajandil, mil Liivi ordu rajas sinna sõjategevuseks Leedu vastu vasallimõisa, mis kuulus Grotthußide suguvõsale. Aastal 1505 sai mõisa omanikuks Otto von Grotthuß. Tema surma järel päris mõisa tema keskmine poeg Thomas, seejärel aga tema poeg Georg von Grotthuß. Aastast 1736 on teada, et see kuulus Ernst Johann von Bironile. Aastal 1788 läks mõis Elmptide suguvõsa valdusse. Nemad lasid ka ehitada praeguse mõisa peahoone.
Aastal 1893 sai mõisa omanikuks Mežotne mõisa omanik Anatol von Lieven. Lievenite valdusse jäi mõis kuni võõrandamiseni aastal 1921. Aastal 1919 peatusid seal bermondtiaadis osalevad Saksa väed, kes häärberi ka osaliselt hävitasid.
Peahoonesse rajati pärast võõrandamist põhikool. Aastail 1938 ja 1970 ehitati see kooli vajadustele vastavalt osaliselt ümber. Peahoonet ehib sammaste ja palkoniga portikus. Paraadruumides on säilinud osaliselt ka algne uhke interjöör. Tänapäeval asub algkool teises hoones, kuid peahoone ühes tiivas asuvad muusikakool ja kunstikool.
Mõisa juures on ka väike park, kus asub uusgooti stiilis Elmptide suguvõsa kabel.
Samaariumi-neodüümi meetod
Samaariumi-neodüümi meetod on isotoopmeetod, mis põhineb samaariumi isotoobi 147Sm α-lagunemisel neodüümi isotoobiks 143Nd.
Meetodit kasutatakse peamiselt eelkambriumi vanusega magma- ja moondekivimite dateerimiseks ning magma päritolu hindamiseks. Meetodi eeliseks on samaariumi-neodüümsüsteemi vastupidavus moondele ja murenemisele, sest need elemendid on keemiliselt väga sarnased (kuuluvad lantanoidide hulka, on mõlemad kolmevalentsed ja on sarnase ioonraadiusega).
Sm ja Nd geokeemiast
Lantanoidid on enamasti kolmevalentsed ning nende ioonraadius väheneb vastavalt järjenumbri suurenemisele (lantaani ioonraadius on 1,15 Å, luteetsiumil aga 0,93 Å). Lantanoidid on suhteliselt haruldased elemendid, mis esinevad jälgelementidena peaaegu kõigis kivimeis, asendades kristallstruktuuris sarnaste omadustega elemente. Elemendid ei asenda teisi elemente mineraalide kristallstruktuuris juhuslikult, vaid kindlate seaduspärasuste alusel. Seetõttu on raskete ehk suurema massiarvuga lantanoidide kontsentratsioon kõrgem näiteks pürokseenides, amfiboolides ja granaatides, kerged lantanoidid on aga eelistatult näiteks päevakivide, biotiidi ja apatiidi koostises.
Samaarium ja neodüüm kuuluvad mõlemad nn kergete lantanoidide hulka ehk nende järjenumbrid on väiksemad kui 63, vastavalt samaariumil 62 ja neodüümil 60. Nende sisaldus Päikesesüsteemis on 8,279·10−1 Nd ja 2,582·10−1 Sm aatomit miljoni räni aatomi kohta. Seega on Sm/Nd suhe Päikesesüsteemis 0,31. Et samaarium on raskem kui neodüüm, on teda suhteliselt rohkem pürokseene sisaldavais aluselistes ja ultraaluselistes kivimeis (Sm/Nd suhe komatiidis 0,317) ning vähem peamiselt päevakive sisaldavais keskmistes ja happelistes kivimeis (Sm/Nd suhe rüoliidis 0,215). Siiski ei ületa samaariumi kontsentratsioon mitte üheski kivimis ega mineraalis neodüümi kontsentratsiooni.
147Sm α-lagunemise poolestusaeg on 1,06·1011 aastat, mis teeb lagunemiskonstandiks λ = 6,54·10−12 aastas.
Metoodika
Et samaarium massiarvuga 147 laguneb pidevalt neodüümiks massiarvuga 143, suureneb vastava neodüümi isotoobi kontsentratsioon mineraalides vastavalt valemile 1.
Valem 1:
Valemis 1 on ainsaks tundmatuks t ehk aeg aastates, mis on võimalik arvutada. Ülejäänud on kas olemas algandmetena või loetavad andmete põhjal koostatavalt isokroondiagrammilt.
on 143Nd ja 144Nd suhe ajahetkel null (i – initial). See suhe on funktsiooni vabaliige ehk diagrammil punkt, kus sirge ehk isokroon lõikub y-teljega.
Bürserberg
Bürserberg on vald Austrias Vorarlbergi liidumaal Bludenzi ringkonnas.
Pala (Kose)
Pala on küla Harju maakonnas Kose vallas.
Kuni 2013. aastani kuulus küla Kõue valda.
Külast läände jääb Lagisoo ja lõunasse Laukesoo. Sooalad on kaitstud Laukesoo looduskaitseala koosseisus.
Külas asub kolm arheoloogiamälestist.
Ago Gaškov
Ago Gaškov (sündinud 25. detsembril 1959 Valgas) on Eesti ajakirjanik.
Sündinud töölisperekonnas, elanud Lüllemäel, koolis käinud Lüllemäe 8-klassilises Koolis ja Tartu 5. Keskkoolis.
Lõpetanud 1983. aastal Tartu Riikliku Ülikooli geoloogilise kaardistamise, maavarade otsingu ja uuringu eriala geoloogiainsenerina.
Aastatel 1982–1987 töötas ta erialasel tööl Eesti NSV geoloogiavalitsuse Kohtla-Järve geoloogiatöökonnas.
1987. aasta oktoobrist kuni 2015. aasta veebruarini oli ERR-i Virumaa korrespondent. Seejärel töötas Ida-Viru maavalitsuse pressiesindajana, kuni maavalitsuste likvideerimiseni. Seejärel jätkas tööd vabakutselise ajakirjanikuna, tehes kaastööd Kanal 2 saatele "Reporter", ajalehele Põhjarannik ja Raadio 4-le.
2017. aastal valiti ta Eesti Ajakirjanike Liidu juhatuse aseesimeheks.
Abielus, kolm poega.
Huvialad: Euroopa Liidu ja Venemaa Föderatsiooni suhted, Lääne-Balkani riigid, reisimine, teater, muusika.
Riia linnapeade loend
Riia linnapeade loend on Liivimaa kubermangukeskuse ja Läti pealinna Riia linnajuhtide loetelu alates üldise Venemaa Keisririigi linnaseaduse kehtestamist 1878. aastal.
Vaata ka
Enne linnaseaduse kehtestamist valitses Riia linna Riia magistraad ehk Riia raad.
Kaltsiumoksiid
Kaltsiumoksiid (keemiline valem CaO; triviaalnimetused kustutamata lubi, põletatud lubi) on laialdaselt kasutatav keemiline aine, kaltsiumi oksiid.
CAS-number on 1305-78-8.
Toidulisandina (happesuse regulaator) on aine koodiks E529.
Füüsikalised omadused
Kaltsiumoksiid on valge, hallikasvalge, kahvatukollane või kahvatuhall aine. Tööstuslikult toodetud kaltsiumoksiidil on rauasisalduse tõttu kollakas või pruunikas varjund.
Kaltsiumioksiid on kristalne aine (kõva teraline mass või pulber). Struktuur on tahkkesendatud kuubiline.
Molaarmass on 56,08 g/mol.
Normaaltingimustel on ta tahke, sulamistemperatuur on 2572 °C (2845 K). Keemistemperatuur on 2850 °C (3123 K).
Tihedus on 3,37...3,38 g/cm³. Aur on veeaurust 1,9 korda tihedam.
Auru rõhk on 1455 °C juures 1,8×10−6 mmHg.
Lahustub hästi vees.
Kaltsiumoksiid ei lendu ning on lõhnatu.
Soojuspaisumistegur on 3,92...6,73×10−5 /K.
Keemilised omadused
pisi|280px Kaltsiumoksiid reageerib eksotermiliselt veega, tekib kaltsiumhüdroksiid:
Kaltsiumoksiid on aluseline oksiid. Ta reageerib happega
ja happelise oksiidiga
Normaalsel temperatuuril ja rõhul on kaltsiumoksiid keemiliselt stabiilne.
Kahjustav toime organismile
Kaltsiumoksiid on sööbiv.
Ta ärritab nahka ja võib tekitada nahapõletust, eriti märjal või niiskel nahal. Pikaajaline või korduv kokkupuude nahaga võib põhjustada dermatiiti. Nahale võivad tekkida sügavad haavandid.
Sissesöömisel ärritab või põletab seedeelundeid, Võib tekkida seedeelundite perforatsioon. Põhjustab tugevat valu, iiveldust, oksendamist ja kõhulahtisust ning tekitab šoki. Suurtes kogustes võib olla surmav.
Sissehingamine ärritab hingamiselundeid ning võib põhjustada keemilist bronhiiti köha ja hingamisraskustega. Korduval sissehingamisel võib tekkida ninavaheseina perforatsioon. Võivad tekkida kopsuödeem, asfüksia, keemiline pneumoniit ja ülemiste hingamisteede obstruktsioon. Suurtes kogustes on surmav.
Säilitamine
Ainet tuleb hoida eemal kuumusest, sädemetest, leegist ja kergsüttivatest ainetest. Anum peab olema klaasist ja tihedalt suletud. Ladustamiskoht peab olema jahe, kuiv ja hästi ventileeritud. Vesi ja muud võimalikud reagendid tuleb kaugel hoida. Kaltsiumoksiidi tuleb hoida laste eest.
Ettevaatusabinõud ainega kokkupuutumisel
Kaltsiumoksiiditolmu ei tohi sisse hingata ega sisse süüa. Koht, kus ainega töötatakse, peab olema hästi ventileeritud ja anum tihedalt suletud. Tolmu teket ja kogunemist tuleb ära hoida niipalju kui võimalik.
Tuleb vältida kaltsiumoksiidi kokkupuudet rõivaste või muu süttiva materjaliga.
Tuleb vältida aine sattumist nahale ja silma. Kaltsiumoksiidi silma sattumise korral tuleb silmi põhjalikult loputada ning arsti poole pöörduda. Nahale sattunud aine tuleb kohe maha pesta.
Ainega töötamisel tuleb kanda kaitseriietust, kaitsekindaid ja kaitseprille või -näokatet ning respiraatorit.
Rõivad, mis on kaltsiumoksiidiga kokku puutunud, tuleb enne taaskasutamist pesta. Pärast ainega kokkupuutumist tuleb ennast hoolega pesta.
Kui kaltsiumoksiidi läheb maha, tuleb see kohe koguda vabasse anumasse, vältides tolmu tekkimist. Süttivad ained tuleb eemaldada ja ruumi ventileerida.
Maksimaalne lubatav kontsentratsioon
Maksimaalne lubatav kaltsiumoksiiditolmu kontsentratsioon töökohal on 15 mg/m³, peentolmu puhul 6 mg/m³.
Tööstuslikult toodetav kaltsiumoksiid
Tööstuslikult toodetav kaltsiumoksiid (kustutamata lubi) sisaldab sageli ka teiste elementide (magneesiumi, räni ning vähemal määral alumiiniumi ja raua) oksiide.
Tööstuslik tootmine
Kaltsiumoksiidi (CaO) toodetakse tööstuses tavaliselt lubjakivi või muude kaltsiumkarbonaati sisaldavate ainete termilise lagundamise teel. Selleks kuumutatakse ("põletatakse"; kaltsineeritakse) lähteainet temperatuurini umbes 900...1000 °C. Sellisel temperatuuril (alates 800 kraadist) tekib pöördumatu keemiline reaktsioon, mille käigus vabaneb süsinikdioksiid:
Madalamatel temperatuuridel on see reaktsioon pöörduv. Seda meetodit kasutati lubjaahjudes juba eelajaloolisel ajal.
Laboratoorne valmistamine
Laboratoorselt valmistatakse kaltsiumoksiidi samuti peamiselt kaltsiumkarbonaadi termilisel lagundamisel.
Väikesi koguseid saab valmistada ka kaltsiumi oksüdatsioonil, kaltsiumhüdroksiidi termilisel lagundamisel ja muul teel.
Kasutamine
Kaltsiumoksiid reageerib ägedalt veega, nii et tekib kaltsiumhüdroksiid ehk kustutatud lubi (Ca(OH)<font size="-1">2), mida kasutatakse mördi ja krohvisegu koosseisus kivistumise kiirendamiseks. Kustutatud lubja saamist nimetatakse lubja kustutamiseks.
Kustutatud lupja kasutatakse muuhulgas lubjakivi alternatiivina heitgaasidest väävli eemaldamisel. Seda läheb suure reaktiivsuse tõttu tarvis 1,8 korda vähem kui lubjakivi. Kipsi (kaltsiumsulfaati), mida seejuures kustutamata lubjast saadakse, saab hiljem kasutada muuks otstarbeks. Puuduseks võrreldes lubjakiviga on märgatavalt kõrgem hind.
Kaltsiumhüdroksiidist saab valmistada ka lubjapiima ja kloorlupja.
Kaltsiumoksiidi on kasutatud ka klaasi tootmisel.
Tänapäeval kasutatakse kaltsiumoksiidi terase ning magneesiumi, alumiiniumi ja muude värviliste metallide tootmisel lisandite, näiteks räbu eemaldamiseks.
Keemialaboratooriumides ja tööstuses kasutatakse kaltsiumoksiidi ka kuivatusainena. Samuti kasutatakse seda ammoniaagi labotatoorsel valmistamisel.
Kaltsiumoksiidi kasutatakse kaltsiumkarbiidi tootmise lähteainena, lubimördi, lubikrohvi ja lubivärvi valmistamiseks.
Kaltsiumoksiidi kasutatakse ka flokulandina, paberi tootmisel ligniini lagundamiseks, koagulandina ja pleegitamisel.
Kaltsiumoksiidi kasutatakse heitgaaside ja heitvee väävlitustamiseks. Kaltsiumoksiidi abil eemaldatakse heitveest ka fosfaate ja muid lisandeid. See toimib neutraliseerijana vee ja reovee happesuse vähendamisel.
Kaltsiumoksiidi kasutatakse sidrunhappe, glükoos ja värvide puhastamiseks ning süsinikdioksiidi absorbeerimiseks.
Kaltsiumoksiidi kasutatakse sünteetilise kautšuki valmistamisel.
Toiduainetes kasutatakse teda happesuse regulaatorina. Ka kasutatakse seda suhkru puhastamisel lisaainetest ja pagaritööstuses kui stabilisaatorit. Seda on kasutatud ka sisikondade puhastamiseks vorsti tootmisel, nende kasutamisel vorstinahana.
Barakaldo
pisi|Barakaldo asend Biskaia provintsis Barakaldo on linn Hispaanias, Baskimaal Biskaia provintsis. Asub 10 km kaugusel Bilbaost Bilbao jõe ääres ja on osa Suur-Bilbaost.
Kaltsiumoksiid
Kasutamine
Kaltsiumoksiidi kasutatakse ka insektitsiidina.
Barakaldo
Linnas oli 2006. aastal 95 600 elanikku.
thumb|left|200px
Kaltsiumoksiid
Kasutamine
Kaltsiumoksiidi kasutatakse koduloomade seedimise kiirendamiseks näiteks suu- ja sõrataudi korral.
Kaltsiumoksiidi lisatakse beetlile, et suurendada selle eufooriat tekitavat toimet.
Onu Bella
pisi|Onu Bella esinemas kirjandusfestivalil HeadRead 28. mail 2011 pisi|Onu Bella 2006. aastal
Onu Bella (kodanikunimega Igor Maasik (kuni 1989. aastani Maksimov ); 19. september 1961 Tartu – 1. mai 2018) oli eesti muusik ja meelelahutustegelane, Eesti Kirjanike Liidu liige 2015. aastast.
Ta õppis Tartu 2. Keskkoolis ja lõpetas 1980. aastal Tartu 5. Keskkooli, lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli (füüsika-keemiateaduskonnas) 1985. aastal.
Ta oli keemiaõpetaja Narva 2. Keskkoolis (1985–1988), kuni 1992. aastani Tartu Konservitehase insener-keemik ja varumisosakonna juhataja, edasi vabakutseline.
Ta oli tegev ansamblites Öörahu (1988–1990; 2009), Provints (1990–1991), stuudioprojektis Onu Bella (1992–1995; 1998). 2005. aastal moodustas ansambli Onu Bella Band.
Tuntud raadiohääl kunagises Raadio Tartus, Paide Järva Kukus ja Põlvamaal Marta Raadios (kava “Vox Humana muusika”). Tal olid ka oma autorisaated raadiojaamas Raadio 2.
Ta näitles teatris Vanemuine ja Narva rahvateatris.
Nikolai II
pisi|Nikolai II (1914) pisi|Nikolai II [[Ernst von Lipharti maalil]]
Onu Bella
Töötas õhtujuhina ja diskorina, mängis põhiliselt 1970.–1980. aastate rokk- ja popmuusikat.
Nikolai II
Nikolai II Aleksandrovitš (Николай II Александрович; 18. mai (vkj 6. mai) 1868 Tsarskoje Selo – 17. juuli 1918 Jekaterinburg) oli Venemaa keiser, Poola kuningas, Soome suurvürst.
Onu Bella
Töötas loomakliiniku laboris.
Nikolai II
Ta oli Suurbritannia kuninga George V nõbu ja Preisimaa kuninga Wilhelm II sugulane. Alates 1910. aastast valitsesid nad seitse aastat ühel ajal.
Nikolai II valitses aastatel 1894–1917. Tema valitsemisaeg lõppes 1917. aasta Veebruarirevolutsiooniga, misjärel vangistati ta koos perega Tsarskoje Selos asuvasse Aleksandri paleesse, mis oli olnud Nikolai II ametlik residents. Kolm kuud hiljem viidi perekond Tobolskisse ning siis Jekaterinburgi, mis jäi nende viimaseks elupaigaks. Nikolai II ("kodanik Nikolai Romanov"), tema abikaasa Aleksandra Fjodorovna, neli tütart, poeg ning väike teenijaskond lasti bolševike Uraali oblastinõukogu sõjatribunali otsusega maha 17. juulil 1918.
2000. aastal kuulutas Vene Õigeusu Kirik Nikolai II ja ta perekonna pühadeks märtriteks.
Tsesareevitš
Nikolai II ema oli Taani printsess Dagmar, õigeusku ristituna Marija Fjodorovna. Nikolai II isa oli keiser Aleksander III, kelle valitsemisaja läbivaks jooneks sai venestamine. Tsesareevitši suhted isaga olid kehvapoolsed. Isa kutsus poissi halvustavate hüüdnimedega. Samuti ei valmistanud ta noormeest ette tulevaseks eluks keisrina.
Nikolai sai väga hea hariduse, tal oli suurepärane mälu. Ta tundis hästi ajalugu, rääkis prantsuse, saksa ja inglise keelt. On öeldud, et tema inglise keel oli olnud nii hea, et teda oleks võinud vabalt pidada inglise härrasmeheks. Nikolai huvitus vene kirjandusest ja muusikast. Ta pidas päevikut, kirjutades detailselt üles igapäevased tegemised.
16-aastaselt tutvus ta noore Hesseni printsessi Alixiga. Pärast seda tõotas ta endale, et abiellub temaga. Nii läks ta vastuollu vanemate sooviga, kes tegid talle ettepaneku abielluda Prantsuse printsessiga.
Onu Bella
1. mail 2018 suri Onu Bella 56-aastaselt vähki.
Nikolai II
Tsesareevitš
Aastail 1890–1891 viibis 22-aastane troonipärija Aasia ringreisil. Jõudes Jaapanisse, pääses ta napilt mõrvakatsest ning katkestas reisi.
Kihlus, abielu ja troonipärimine
1894. aasta aprillis kihlus Nikolai Hesseni printsessi Victoria Alix Helena Louise Beatrice'iga. Alix pöördus õigeusku ja sai vene nime Aleksandra Fjodorovna. 1894. aastal suri Aleksander III, keda arvati troonil olevat veel vähemalt 20 aastat. Nikolai tundis, et ei ole valmis uueks rolliks Venemaa ees. Troonile saades oli Nikolai kõigest 26-aastane.
Onu Bella
Isiklikku
Tal oli pikem suhe äritegelase Krista Raidma-Stromsvagiga ja füsioterapeut Sirje Penjamiga.
Novokuznetsk
Novokuznetsk on linn Venemaal Kemerovo oblastis. Asub Tomi jõe mõlemal kaldal.
Nikolai II
Kihlus, abielu ja troonipärimine
Pulmad toimusid 1894. aasta novembris, need peeti võrreldes teiste keisrite pulmadega tagasihoidlikumalt. Talvepalee uhkusele eelistas keiserlik paar Tsarskoje Selos asuva Aleksandri palee eraldatust ja lihtsust, sinna mindi peagi ka elama.
Onu Bella
Mälestuse jäädvustamine ja austusavaldused
Mart Juur pühendas oma 2018. aastal ilmunud "Hea tuju raamatu" Onu Bellale.
Nikolai II
Kihlus, abielu ja troonipärimine
Paaril oli viis last:
Kroonimine
Nikolai Aleksandrovitš krooniti 18. mail 1896. Moskva lähedale Hodõnka väljakule oli tulnud sadu tuhandeid inimesi, et osa võtta pidustustest ning saada ka kroonimise puhul kingitusi. Harilikult sõjaväemanöövriteks kasutataval väljakul olid tasandamata kaitsekraavid, kaevikud jne ning rahvamasside tunglemises tallati surnuks 1389 inimest, vigastada sai 1301.
Vaatamata toimunud tragöödiale läks uus keiser õhtul Prantsusmaa suursaadiku juurde ballile.
Valitsemisaeg
Sõda mõjus Venemaa majandusele laostavalt. Valitses tööpuudus, töölisklassi kehv olukord soodustas revolutsiooniliste ideede levikut.
22. jaanuaril 1905 liikus Peterburis suur rahvamass preester Grigori Gaponi juhtimisel Talvepalee poole, et anda keisrile üle palvekiri. Rongkäik oli rahumeelne, kanti keisri pilte, ikoone ja riste. Talvepalee ette olid rivistatud tsaariarmee ohvitserid, kellele oli antud käsk tagada kord võimalike rahutuste puhul. Saamata aru, et rahvas oli tulnud palee ette rahumeelsete kavatsustega, avasid ohvitserid tule. Surma sai üle tuhande inimese.
Revolutsiooni tõttu oli Nikolai II sunnitud tegema järeleandmisi. Ta kirjutas alla manifestile, mille tulemusena moodustati Venemaal uus riigiorgan – riigiduuma. Keisrile jäi siiski kõrgeim võim. 1905. aasta oktoobrimanifestiga andis Nikolai II inimestele kodanikuõigused.
Venemaa hakkas taastuma Jaapani sõja laastavast mõjust. Majanduslik olukord paranes. Reforme korraldas Venemaa peaminister Pjotr Stolõpin, andes talupoegadele maad asustamata aladel Siberis. Majanduslik toodang kasvas tunduvalt ning Venemaa saavutas 1914. aastaks teiste Euroopa riikidega võrreldava elatustaseme.
Perekond
pisi|Nikolai II