cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Medvėgalis
Ajalugu
Medvėgalise lossi mainitakse esimest korda aastal 1316. Aastal 1329 ilmusid linnust piirama Saksa ordu väed, keda toetas ka Tšehhi kuningas Jan Lucemburský. Ordu rünnakus osales 18 000 sõdalast. Neil õnnestus linnus vallutada ja Marburgi Wigandi väitel ristiti seal võetud vangid kuninga nõudmisel. Žemaidid andsid vande jääda katoliku usule ustavaks, ent paar kuud peale ristisõdijate lahkumist pöördusid nad tagasi paganlusse. Kokku sooritas ordu Medvėgalise vastu 20 rüüsteretke.
Lucy (eesnimi)
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 2769. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Lucy 10 naisel.
Medvėgalis
Ajalugu
19. sajandil rajas kohalik aadlisuguvõsa, Bytautased, kõrgemale tipule oma suguvõsa kalmistu.
Veebruar 2016
Veebruar 2016, kroonika
2016. aasta veebruar algas esmaspäeval ja lõppes 29 ööpäeva pärast esmaspäeval.
Park Café
Park Café oli Luksemburgi ansambel. 1989. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ansambel Luksemburgit lauluga "Monsieur".
Vladimir Timin
Vladimir Timin (2. juuli 1937 – 25. november 2015 Sõktõvkar) oli komi kirjanik. Ta on Komi Vabariigi hümni komikeelsete sõnade autor.
Eesti keeles on ilmunud tema raamat "Vana-Permi poisi Tikö seiklused" (tõlkija Arvo Valton, kirjastus Kirjastuskeskus), mis pälvis 2007. aastal tõlkelastekirjanduse Paabeli Torn auhinna.
Elmerina
Elmerina on kandseente hõimkonda kuuluv seente perekond.
Plastic Bertrand
pisi|Plastic Bertrand 2021. aastal Plastic Bertrand (kodanikunimi Roger François Jouret; sündinud 24. veebruaril 1954 Brüsselis) on Belgia laulja.
1987. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ta Luksemburgi lauluga "Amour Amour".
Jack Roslovic
pisi|Jack Roslovic 2017. aastal [[Manitoba Moose'is mängimas]] Jack Roslovic (sündinud 29. jaanuaril 1997 Columbuses Ohio osariigis) on USA jäähokimängija, kes mängib keskründajana NHL-i klubis Columbus Blue Jackets.
Plastic Bertrand
Tema edukaimaks singliks oli "Ça plane pour moi" (1977), mis jõudis järgmise aasta suvel Suurbritannia edetabelis 8. kohale. Selle laulu vokaalosa esitas aga Lou Deprijck.
Jack Roslovic
Hooajal 2015–16	mängis ta Miami Ülikooli jäähokimeeskonnas.
2015. aastal valis Winnipeg Jets ta NHL-i draft'is 25. valikuna. Hooajal 2016–17 asus ta mängima American Hockey League'is (AHL) Jetsi tütarklubis Manitoba Moose. Ta oli hooajal 2016–17 Moose'i resultatiivseim mängija (13+35). Aastatel 2017 ja 2018 valiti Roslovic AHL-i tähtede mängule. NHL-is debüteeris ta Jetsi meeskonnas 6. aprillil 2017 mängus Columbus Blue Jacketsi vastu. Jetsi meeskonnas hakkas ta enam mänguaega saama hooajal 2017–18. Esimese värava lõi ta NHL-is 25. jaanuaril 2018 mängus Anaheim Ducksi vastu. 2. veebruaril 2019 tegi ta mängus Ducksi vastu oma esimese kübaratriki NHL-is.
2021. aasta jaanuaris kaubeldi Roslovic koos Patrik Lainega Columbus Blue Jacketsi. Roslovic tegi 2020–21 Blue Jacketsis eduka hooaja, kui lõi 48 mänguga 12 väravat ja andis 22 väravasöötu – see oli tema seni kõige resultatiivsem hooaeg NHL-is.
2015. aastal tuli Roslovic USA kuni 18-aastaste koondisega omavanuste maailmameistriks. 2017. aastal tuli ta USA kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistriks.
Ludmilla
Ludmilla on naisenimi.
Isesõitev auto
1920–1930
1925. aastal demonstreeriti tänaval esimest korda autot American Wonder, mida juhiti raadio teel. Auto sõitis läbi tiheda liikluse tipptunnil. American Wonderit juhiti taga olevast autost läbi raadiolainete.
1950–1960
1957 demonstreeriti edukalt 120 meetri pikkusel lõigul isesõitvat autot, mis sai oma informatsiooni äärekividesse ehitatud detektoritest. Auto oskas maanteel ise määrata juhtimist, kiirendamist ja aeglustumist. 1960. aastal pakuti võimalust ajakirjanikele autos sees viibida, kui auto ise sõidab. Kommertsversiooni lubati aastaks 1975.
1980–1990
1980ndatel ehitas Mercedes-Benz väikebussi, mis juhtis end läbi kaamerate, ning suutis liikuda liikluseta teedel 63 km/h. Esimene maastikul isesõitev auto katsetati 1987, see läbis 610 meetrit ning keskmiseks kiiruseks oli 3,1 km/h.
2000–2010
Märtsis 2004 DARPA (the Defense Advanced Research Projects Agency) pakkus auhinnaks 1 miljon dollarit, kui suudetakse läbida 241-kilomeetrine rada Mojave kõrbes. Esimesel aastal ei suutnud seda läbida mitte ükski auto. Kuid oktoobris 2005 suutsid viis võistkonda selle võistluse läbida. Esimene isesõitev auto anti liiklusesse Hollandis aastal 2005. Kuid firma ParkShuttle loodud buss on rajatud omaenda rajale ja suudab hoida end teel tänu tee sisse ehitatud magnetitele.
2010–2019
Palju suurkontsernid nagu Ford, Mercedes-Benz, General Motors, Toyota, Nissan, Audi, Volvo, Google, BMW, Volkswagen arendavad oma isesõitvate autode süsteeme ja tehnoloogiaid. 2010 sai esimene auto loa sõita Saksamaa tänavatel. Oktoobris 2014 kuulutas Tesla välja oma esimese automaatse juhtimise süsteemi. Tesla Model S suudab ise juhtida ennast, pidurdada, märkide pealt lugeda kiiruse limiite. Oktoobris 2015 uuendas Tesla oma automaatse juhtimise süsteeme, mis võimaldab ka auto "kohale kutsuda". Esimene surmaga lõppenud õnnetus juhtus USA-s Florida osariigis 7. mail 2016, kui Tesla Model S oli autopiloodi peal.
File:2018 Tesla Model S 75D.jpg
Nooled
alt=Ajakiri Nooled 1906 esikaas|pisi|Ajakiri Nooled 1906 esikaas Nooled oli 1906. aastal Tallinnas ilmunud naljaleht.
16-leheküljelise ajalehe sisuks oli poliithuumor, üks lehekülg oli kuulutuste päralt. Ajalehte müüdi hinnaga 15 kopikat.
Ajalehe toimetaja ja väljaandja oli Juhan Lilienbach. Ajalehe 4000 eksemplari trükiti Tallinnas M. Schifferi trükikojas. Illustraatoriteks ja karikaturistideks olid Aleksander Uurits, August Jansen ja Hans Möldermann. Ilmus vaid 1 number.
Juhan Lilienbach andis välja terve sarja pilkelehti, kus igal numbril oli erinev nimetus: Ajakohane Naljaleht, Edu, Pilkeleht, Reinuwader, Nooled, Kolerakülvaja, Sügise (ilmusid 1907), Vali Tali (ilmus 1908).
Eeva Niinivaara stipendium (1997–2001)
Eeva Niinivaara stipendium oli 1997–2001 välja antud stipendium Siimusti piirkonna või Jõgeva valla abiturientidele, kes jätkasid oma õpinguid humanitaaralal Eestis või Soomes. Stipendiumi anti Soome Instituudi vahendusel. Stipendiumi anti viis aastat ja igal aastal 1500 Soome marka.
Sarah Bray
Sarah Bray (kodanikunimi Monique Wersant; sündinud 9. septembril 1954) on Luksemburgi laulja.
1991. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ta Luksemburgi lauluga "Un baiser volé".
Luisa
Luisa on naisenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 602. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Luisa 157 naisel.
Piatto järv
Piatto järv (itaalia keeles Lago Piatto) on liustikujärv Itaalias Toscana maakonnas Pistoia provintsis.
Apenniinides 1823 meetri kõrgusel merepinnast asuva järve lähistel asuvad Alpe Tre Potenze mägi ja Nero järv.
Karismatik
Karismatik on Prantsusmaa-Alžeeria laulja Kenza Farahi kuues stuudioalbum. See anti välja 29. september 2014 plaadifirma RedOne kaudu. Albumilt ilmus kaks singlit:  Briser les chaînes  ja  Yätayö .
Arne Åhman
Per Arne Åhman (4. veebruar 1925 – 5. juuli 2022) oli rootsi kergejõustiklane, kolmikhüppaja.
Åhman võitis kuldmedali kolmikhüppes 1948. aasta suveolümpiamängudel Londonis. Tema tulemus 15,40 oli ühtlasi ka Rootsi rekord, mis püsis 10 aastat (1948–1958).
Ta näitas häid tulemusi ka kõrgushüppes. Näiteks võitis ta 1950. aastal Brüsselis toimunud Euroopa meistrivõistlustel kõrgushüppes hõbemedali.
Nero järv (Pistoia)
Apenniinides 1730 meetri kõrgusel merepinnast asuva järve pindala on 8 hektarit, suurim sügavus 2,5 meetrit.
Piatto järve lähistel asuva veekogu naabruses asub Alpe Tre Potenze mägi.
I²C
I²C ("i-ruut-c" või "i-kaks-c" millele üldiselt viidatakse kui "kahejuhtmeliidesele") on mitme võimaliku ülemaga jadasiin, mis leiutati Philipsi poolt ning mida kasutatakse väikese kiirusega perifeeria seadmete ühendamisel emaplaatide, manussüsteemide, mobiiltelefonide või muude seadmetega.
Alates 2006. aastast ei ole vaja I²C protokolli kasutamiseks litsentsi osta, kuid omandamaks alluva aadressi, peab maksma tasu NXP-le (varem tuntud kui Philipsi pooljuhtelektroonika divisjon).
Ene Voore
Ene Voore (sündinud 25. novembril 1946) on eesti nahakunstnik.
I²C
Disain
I²C kasutab vaid kahte kahesuunalist avatud kollektoriga ühendust, milleks on andmesiin ja kellatakt. Lisaks omab see ka pull-up takisteid. Nimetatud liidese pinge on tavaliselt +5 V või +3,3 V, kuigi lubatud on ka muude pingetega süsteemid.
Ene Voore
Ta õppis aastatel 1967–1972 Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis nahkehistöö erialal. Aastatel 1972–1989 töötas spordiklubi Sport ja tootmiskoondis Vihuri kunstnikuna. Alates 1985. aastast on Ene Voore Eesti Kunstnike Liidu liige ja on Eesti Nahakunstnike Liidu liige. 1973. aastast on osalenud näitustel nii Eestis kui välismaal.
I²C
Disain
I²C näidisdisainil on 7- või 10-bitine (olenevalt kasutatavast seadmest) aadressiruum. Kõige tavalisem kiirus, millega seda siini kasutatakse, on 100 kbit/s standardrežiimis ja 10 kbit/s madala kiirusega režiimis, kuigi on lubatud ka meelevaldselt madalad kiirused. Hiljutised I²C siini redigeerimised on muutnud võimalikuks suurema hulga sõlmede kasutamist ning võimaldanud suuremate kiiruste kasutamist (400 kbit/s kiirtöörežiim, 1 Mbit/s kiirtöörežiim plussis ja 3,4 Mbit/s kiireimas töörežiimis).
Ene Voore
Ene Voore loomingut iseloomustab värviküllus ja rahvuslike geomeetriliste vormide kasutus. Voore on tuntust kogunud külalisraamatute ja auaadresside autorina, samuti kuuluvad tema loomingulisse pagasisse raamatuköited, karbid ja galanteriitooted. Ene Vooret on tunnustatud 1978. aastal pronksmedaliga Rahvamajandussaavutuste näitusel Moskvas ja 1989. aastal noore kunstniku preemiaga nahakunsti näitusel.
I²C
Disain
Maksimaalne sõlmede hulk on piiratud aadressiruumi ning ka maksimaalse siini mahtuvuse poolt (400 pF), mis piirab praktiliselt kasutatava siinipikkuse paari meetri peale.
Näidisdisain
Eelnevalt mainitud näidisdisain on siin koos takti ja data liinidega ning koos 7-bitise adresseerimisega. Siinil on sõlmedele kaks töörežiimi: ülem ja alam:
See siin võimaldab mitme ülemsõlme olemasolu. Lisaks võib ülem- ja alam-rolle andmepakettide vahel muuta (pärast seda, kui STOP on saadetud). Igal siini seadmel on neli võimalikku töörežiimi, kuigi suurem osa seadmeist kasutab vaid ühte rolli ja selle kahte töörežiimi:
Kontinent (ansambel)
Kontinent oli Luksemburgi ansambel.
I²C
Näidisdisain
Kui vastava aadressiga alamseadeldis on siinil olemas, siis ta vastab ACK bitiga (active low for acknowledged ehk aktiivne madal tunnistamisest) selle aadressi kohta. Seejärel jätkab ülemseade kas saatmis- või vastuvõtmisrežiimis (olenevalt varem saadetud lugemis/kirjutamis bitist) ning seejärel jätkab alam ülemale vastavas režiimis.
Kontinent (ansambel)
1992. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ansambel koos Marion Welteriga Luksemburgi lauluga "Sou fräi".
I²C
Näidisdisain
Aadressi ja info baidid saadetakse kõige kõrgem bit esimesena. Algusbitti näitab SDA kõrgest olekust madalale üleminek samal ajal kui SCL on kõrge ning stop bitti näitab SDA madalast olekust kõrgele üleminek samal ajal kui SCL on kõrge.
Jaan Sitska
J. Sitska sündis talupidajate peres Pärnumaal; ta õppis Jäärja-Veelikse külakoolis, Halliste kihelkonnakoolis, Viljandi elementaarkoolis, Viljandi kreiskoolis ja Pärnu gümnaasiumis. Aastail 1889–1895 õppis J. Sitska Tartu ülikooli ajaloo-keeleteaduskonnas, mille lõpetas ajalookandidaadi kraadiga.
I²C
Näidisdisain
Kui ülemseade soovib kirjutada siis saadetakse alamale korduvalt bait ning samal ajal saadab alam vastu ACK biti.
Jaan Sitska
Töötas seejärel Venemaal riigikontrolli- ja aktsiisiametnikuna Peterburis ja Petrozavodskis ning saksa keele õpetajana Permis ja Tambovis.
1904. aastal kutsuti J. Sitska Tallinna Eesti Postimehe toimetajaks ja osanikuks ja ta osales 1905. aasta revolutsiooni käigus Tartus toimunud aulakoosolekul ning anti aulakoosoleku otsuste Eesti Postimehes avaldamise eest kohtu alla. Eesti Postimees suleti 1905. aasta lõpul ja selle toimetajal keelati Baltimaades elamine sõjaseaduse kehtimise ajaks. J. Sitska oli ka Tallinna Eesti Põllumeeste Seltsi esimees.
I²C
Näidisdisain
Kui ülem soovib baiti lugeda, siis saadab alam seda korduvalt ning ülem vastab ACK bitiga peale igat baiti välja arvatud viimase korral.
Seejärel lõpetab ülemseadeldis ülekande stop bitiga või võib ka saata uue START biti, kui ta soovib siini endale hoida ning uut ülekannet alustada.
Jaan Sitska
Emigratsioonis viibides mõisteti 1908. aastal Jaan Sitska küll õigeks, kuid sõjaseaduse kehtimise tõttu ei saanud ta veel Eestisse tagasi pöörduda. Äraolekul tegeles Sitska kirjatööga, kui sügisel 1909 naasis J. Sitska Eestisse, valiti ta Tallinna Eesti Laenu- ja Hoiuühisuse (hilisem Eesti Laenupank) juhatuse liikme ja ärijuhi kohale. Tallinna naasmise järel oli ta Tallinna Majaomanikkude Seltsi esimees, Tallinna maleringi esimees ja Eesti teatri osaühisuse «Estonia" ja „Estonia"-seltsi juhatuse liige, Tallinna Teise Vastastikuse Tulekinnituse Seltsi juhatuse esimees.
1917. aastal kandideeris Jaan Sitska, Eesti Radikaaldemokraatliku Erakonna ja Eesti Talurahva Liidu nimekirjas Ülevenemaalisse Asutavasse Kogusse.
I²C
Suhtlusprotokoll
I²C defineerib kolme põhitüüpi sõnumid millest igaüks algab stardiga ning lõppeb stop-iga:
Jaan Sitska
Ta oli 23. jaanuarist 1920 Eesti Asutava Kogu asendusliige, kus ta asendas Juhan Ostrati, kes asutus tagasi 22. jaanuarist 1920.
I²C
Suhtlusprotokoll
Kui tegemist on kombineeritud infovahetusega, siis iga kirjutamine hakkab stardi ning alama aadressi saatmisega. Peale esmast starti ei tule stop bitt vaid järgneb uus start bit. Selle käitumise tõttu teavad alam-seadmed et järgmine info saatmine/vastuvõtmine on eelnevaga samasse paketti kuuluv.
Mistahes alluv seadeldis reageerib vaid siis, kui ülem seadeldis adresseerib teda dokumentatsioonis määratud aadressi kasutades.
Jaan Sitska
Jaan Sitska oli aastatel 1909–1929 Eesti Laenupanga juhatuse liige, 1913–1924 kindlustusseltsi «EEKS» juhatuse esimees ja 1933–1937 Tulika tänav 7 asunud AS «Eesti Kunstsarve Tehased O. Kerson & Ko» direktor.
I²C
Riistvaratase
Üks tähtis tagajärg tulenevalt avatud kollektorist on see, et ühte liini võivad korraga juhtida mitu sõlme. Kui mingi sõlm on liini madalaks tõmmanud, siis see on madal, ja kõik sõlmed, mis üritavad liini kasutada, saavad sellest teada. Seega nad teavad, et mõni muu sõlm on parasjagu aktiivne.
Kui seda kasutatakse SCL-i peal ,siis on tegemist "takti venitamisega", ning sedasi saavad alamseadmed kiirust kontrollida. Kui sama meetodit kasutatakse SDA peal, siis on tegemist läbirääkimisega tagamaks olukorda, kus on ainult üks aktiivne infovahetus korraga.
Matside Mats
Matside Mats – ajutine politiline ja majandusline pilkenalja ja pildi kogu oli huumoriajakiri, mis ilmus Meie Matsi augutäiteks 1907. aastal Tallinnas, kui Meie Mats oli tsensuuri poolt keelatud. Väljaandja oli Jakob Ploompuu kirjastus ja toimetaja Juhan (Johhanes) Kruberg. Selle ajakirja väljaandmise eest määras 1907. aasta oktoobris Riias asuv Baltimaade kindralkuberneri parun Aleksandr Möller-Zakomelski toimetajale 500 rubla trahvi või 2 kuud kartsa, kuna Matside Matsis olid avaldatud järgmised read: — "Kauem raudu me kanda ei taha, ütlesiwad taadid, kui tuleraud ja taelad ära wiskasiwed ja tuletikud ostsiwad.
I²C
Riistvaratase
Välja arvatud start ja stopp signaalide korral, muutub SDA ainult siis, kui takt on madal. Info biti saatmine koosneb takti saatmisest hoides samal ajal info liini soovitud tasemel.
Matside Mats
— Ike kaelast ja köidikud käest, ütlesiwad pojad, kui kraed ja manshetid ära wõtsiwad. Need read olid kirjutanud Mart Mõru varjunime all Gustav Tikerpuu ja Meie Mihkli varjunime all Mihkel Aitsam.
I²C
Riistvaratase
Kuni SCL on madal, saatja (esialgselt ülem) esitab SDA soovitud väärtuse ja (pärast väikest viivitust, et muutus kindlustuks) võimaldab SCL kõrgeks muutuda. Seejärel ootab ülemseade et SCL muutuks kõrgeks.
Matside Mats
Kindralkuberner nägi neis ridades keelatud "Marseljeesi" sõnade äratoomist ja sellest piisas juba karistuse määramiseks.
I²C
Riistvaratase
Kui SCL on kõrgeks tõusnud, ootab ülemseade miinimumaja (4μs standard kiirusega I²C korral) selleks, et kindlustada alamseadme biti nägemine millejärel tõmmatakse liin uuesti madalaks. See lõpetab ühe biti ülekande.
Pärast kaheksat samas suunas liikunud info bitti saadetakse vastaspoolele "teavitus bitt". Saatja ja vastuvõtja vahetavad rollid ühe biti ajaks ning eelnevalt vastuvõtjana olnud seade saadab tagasi üksiku 0 biti (ACK). Kui saatja näeb 0 biti asemel bitti 1 (NACK) saab ta teada midagi järgnevatest:
Matside Mats
Ajakiri oli 16-leheküljeline ja seda trükiti 5000 eksemplari Tallinnas V. Ehrenpreisi trükikojas. Ajakirja ilmus vaid üks number, selle hind oli 10 kopikat.
I²C
Riistvaratase
Pärast teavitusbitti võib ülemseade teha ühte järgmistest asjadest:
Matside Mats
Järgnevalt ilmus Sakste Mats.
I²C
Taktivenitamine kasutades SCL-i
Üks I²C protokolli tähtsamatest omadustest on taktivenitamine. See tähendab, et adresseeritud alamseadeldis võib pärast biti saatmist või saamist SCL liini all hoida. Sedasi annab ta märku, et ei ole veel valmis rohkem infot töötlema. Ülemseade mis alamaga suhtleb ei või käesoleva biti vahetamist lõpetada ning peab alati ootama kuni taktiliin läheb üles. Kui alamseadeldis teeb taktivenitamist siis jääb avatud kollektori tõttu liin madalaks. Sama on tõsi ka siis kui teine, aeglasem ülemseade üritab takti samal ajal anda. (Kui tegemist on rohkem kui ühe ülemseadmega siis tavaliselt kaotavad kõik ülemseadmed peale ühe "läbirääkimised".)
Matside Mats
Vaata lisaks
"Meie Mats" (1902) > "Nalja Madis" (1903) > "Nalja Liisa" (1904) > "Meie Matsi vastane" (1905) > "Uus Meie Mats" (1906) > "Meie Mats" > "Päris Meie Mats" (1907) > "Matside Mats" (1907) > "Sakste Mats" (1908) > "Matsi poeg Ats" (1908) > "Matsi poeg Mats" (1908) > "Meie Mats Ise" (1908) > "Vana Meie Mats" (1914)
I²C
Taktivenitamine kasutades SCL-i
Ülemseade peab alati ootama kuni taktisiin läheb kõrgeks ning ootama lisaks miinimumaja enne kui ta takti uuesti madalaks tõmbab.
Kuigi ka ülemseadeldis võib SCL-i nii kaua madalal hoida kui ta soovib läheb "Taktivenitusena" kirja tavaliselt vaid olukord kus seda teeb alamseadeldis. Teoorias võib iga taktipulssi venitada, kuid üldiselt tehakse seda enne või pärast ACK/NACK bitti. Näiteks kui alamseadeldis on mikrokontroller, siis selle I²C liides venitab takti pärast iga baiti, kuni tarkvara otsustab, kas saata ACK- või NACK-bitt.
Taktivenitus on ainus aeg, kus reaalselt I²C siin on juhitud alamseadme poolt. Paljud alamseadmed ei vaja üldse taktivenitust ning seega kohtlevad SCL rangelt sisendina. Tihti puudub riistvaraline võimekus seda üldse teha. Mõnedel ülemseadmetel nagu näiteks mõned ASIC-ud (Application-specific integrated circuit e toimingukohased integraalskeemid) ei oma üldse tuge taktivenitamisele. Selliseid seadmed on tihti nimetatud kahejuhtmeliidesteks, mitte I²C.
Läbirääkimised SDA kasutamisega
Iga ülemseadeldis jälgib siini start ja stop bitte ega alusta kunagi oma andmevahetust seni, kuni teine ülemseadeldis siini töös hoiab. On aga võimalus, et kaks ülemseadeldist alustavad ülekannet samal ajal. Sel juhul toimuvad läbirääkimised. Alamseadmete infovahetust saab ka läbi rääkida juhul, kui ülemseadeldis adresseerib mitut alamat korraga, kuid see pole kuigi tavaline. Erinevalt näiteks Etherneti protokollile mis kasutab juhusliku taganemise viivitust enne uuesti proovimist. I²C-l on deterministlik läbirääkimiste meetod. Iga saatja kontrollib infoliini (SDA) kõrgust ning võrdleb seda tasemetega mida ta ootab. Kui need ei kehti on saatja oma õigused kaotanud ning lõpetab suhtluse.
Kui üks saatjatest seab SDA liini ühe peale ehk ei tõmba seda madalaks ja ning teine saatja seab selle nulli peale (ehk tõmbab madalaks) on tulemuseks olukord kus liin on madal. Esimene saatja näeb, et liin on teistsugune kui ta ootaks ning seega järeldab, et teine sõlm on töös. Esimene sõlm, mis sellist erinevust märkab kaotab läbirääkimised ehk lõpetab SDA siini juhtimise. Kui seda tegev on ülemseadeldis siis ka tema lõpetab SCL liini juhtimise ning ootab stoppi. See järel võib ülemseade uuesti proovida kogu sõnumi saatmist. Samal ajal teine sõlm ei ole SDA liinil eeldatud ja päris tasemete vahel mingit erinevust märganud seega jätkab ülekannet.
Kui kaks ülemseadeldist saadavad sõnumit kahele erinevale alamale, siis see, kelle alama aadress on madalam saab alati aadressi tasemel õiguse. Kuna kaks ülemseadeldist võivad sõnumi saata ka samadele alam-aadressidele ning üks aadress vihjab vahepeal mitmele alamale peab läbirääkimisvõimalus alles jääma ka info ülekandmise ajal.
Sel üliharuldasel juhul, kui kaks ülemseadet saadavad samal ajal identse sõnumi, tunnistatakse kommunikatsioon õnnestunuks, kuid alamseade saab kätte vaid ühe sõnumi. Alamseadmed mis suudavad suhelda mitme ülemaga omavad see tõttu idempotentseid lisakäske.
Puhvedamine ja multipleksimine
Kui ühe siini küljes on palju I²C seadmeid, võib tekkida vajadus lisada puhvreid või multipleksereid, et suuri siini osasid väiksemateks segmentideks jagada. See võib olla vajalik nii mahtuvuse vähendamiseks kui ka mitme sama aadressiga seadme lisamiseks siinile. On palju multipleksereid ja puhvreid, kuid need kõik peavad arvestama fakti, et I²C siin on kahesuunaline. Multipleksereid võib lisada ka analooglülititega, mille abil saab ühe osa teisega siduda. Analooglülitid säilitavad siini kahesuunalisuse, kuid ei isoleeri osade mahtuvust teineteisest ega paku ka puhvri võimalusi.
Kahe suunalise suhtluse liinid nagu I²C vajavad erilisi puhvreid, et takistada "latch-up'i". Selleks on mitmeid võimalusi: I²C on avatud kollektoriga seega puhver peab madala poole madalaks tõmbama ka siis, kui see on teisel pool madal. Üks meetod "latch-up'i" ära hoidmiseks on valida puhver, mille sisend- ja väljundtasemed on üles ehitatud nii, et väljundi tase oleks draiveril kõrgem kui sisendi lävi. See takistab puhvril ise enda väljundi muutuse peale väljundi muutuse. Näiteks võib puhvri sisendi lävi olla 0,4 V, et madalat tuvastada, kuid väljundi tase on 0,5 V. Sellise meetodi kasutamine nõuab seda, et kõik teised seadmed teisel pool puhvrit oleks sobivad väljundtasemega. Lisaks tähendab eespool nimetatu, et mitut puhvrit ei saa järjestikku üksteise otsa panna.
Teise võimalusena on olemas puhvrid, mis töötavad kui vooluvõimendid või peavad meeles oma eelmise asendi, et "latch-up-i" ära hoida.
Kasutusvaldkonnad
I²C sobib perifeeria seadmetele, kus kiirusest tähtsamad on lihtsus ja väikesed tootmiskulud. Tavalisemad I²C siini kasutusalad on järgmised:
Seadmeid saab siinile lisada ja sealt eemaldada isegi siis, kui süsteem töötab, mis teeb selle väga kasulikuks, kui on tegemist seadmega, mille töö jooksul on vaja temaga ühendada ja lahti ühendada mitu seadeldist.
I²C siinid muutusid populaarseks siis, kui arvutiinsenerid avastasid, et suur osa mikroskeemi tootmiskuludest tuleneb tema pakendi suurusest ja jalgade arvust. Palju väiksem pakend kaalub tavaliselt vähem ning kulutab vähem voolu. See on omakorda aga väga tähtis mobiilsetel seadmetel. Samamoodi võidavad I²C siini disainist kõik seadmed mille mõõtmed peavad olema väiksed, kuna rohkemate radade vedamine trükkplaadile võtab alati ka rohkem ruumi.
George Richards Minot
George Richards Minot (2. detsember 1885 Boston, Massachusetts – 25. veebruar 1950) oli Ameerika Ühendriikide arst (meditsiiniuuringute valdkond: hematoloogia). Aastal 1934 jagas ta Nobeli meditsiiniauhinda koos William Parry Murphy ja George Hoyt Whipple'iga uurimuste ning makrotsütaarse aneemia (eriti pernitsioosse aneemia) ravi leiutamise eest.
Panus teaduse arendamisse
Whipple tegi loomkatseid aneemiliste koertega, kus ta lasi koertel verd välja voolata, et nad aneemiliseks muutuksid, ja söötes aneemilistele koertele suurtes kogustes veisemaksa, paranesid nad kiiremini kui teisi toitaineid manustades. Need katsed panid Minot ning Murphy mõtlema selle üle, kuidas saaks katsete tulemusi inimeste aneemia raviks rakendada. Minot ja Whipple proovisid seejärel keemiliselt eraldada võimalikke ravikomponente. Nad leidsid, et veisemaksas leiduv raud toimib tervendavana verekaotuse tagajärjel saabunud aneemia korral. Vahepeal aga kasutasid teised arstiteadlased juba toormaksa ka pernitsioosse aneemia raviks. Aktiivseks aineks ei peetud aga mitte rauda, vaid mingit tundmatut ainet, vesilahustuvat ekstrakti. Sellest nn maksas leiduvast vesilahustuvast ekstraktist õnnestus teadlastel hiljem (1948) eraldada B12-vitamiin.
Maksateraapia pernitsioosse aneemia ravil
Maksadieet pernitsioosse aneemia raviks seisnes igapäevases toore veisemaksa söömises, kogused aga olid üsna suured, ning leidus ka selliseid patsiente, kes polnud võimelised enam toitu ise sööma. Kuid söötnud patsientidele iga päev 200–400 grammi tooret maksa, leidsid nad nende vereanalüüse uurides, et erütrotsüütide arv (inglise RBC) suurenes märgatavalt. Maksateraapia toimis ning 1926. aastal tutvustasid mõlemad uurijaid oma kliiniliste katsetuste tulemusi Ameerika Meditsiini ühingu poolt Atlantic Citys peetud nõupidamisel. Selleks ajaks olid Minot ja Murphy edukalt ravinud 45 patsienti. Murphy omakorda, olevat kuulda võtnud ühe patsiendi nõuannet ning hakkas haigeid söötma "püreestatud" toore maksaga, kuid esialgu toitesondi kaudu. Edasi töötasid Murphy ja Minot ning Edwin Cohn välja kontsentreeritud vedela maksaekstrakti, mida tunti fraktsioon G-na. Minot ja Murphy hilisem maksateraapia ehk ravi mitmete aneemia vormide korral seisnes peamiselt toorest maksast valmistatud tugevalt kontsentreeritud ekstrakti veenisisesel manustamisel, et saavutada maksimaalselt kiiret tervenemist.
Eugen Petersen
Eugen Adolf Hermann Petersen (16. august 1836 Heilinghafen – 14. detsember 1919 Hamburg) oli Eesti saksa päritolu kunstiajaloolane, arheoloog ja filoloog.
Elulugu
Eugen Adolf Hermann Petersen oli õpetlase poeg.
Õppis filoloogiat ja arheoloogiat Kieli Ülikoolis, lõpetas Bonni Ülikooli. Auhinnatud töö "Theoprasti characteres" täiendatud variandi eest andis Kieli Ülikool talle filosoofiadoktori kraadi. Taani valitsuse stipendiumiga õppis Petersen kuni 1861 Rooma Arheoloogia Instituudis antiikkunsti ning täiendas end Napolis ja Firenzes.
Aporpium
Aporpium on kandseente hõimkonda kuuluv seente perekond.
Eugen Petersen
Elulugu
1862 töötas Briti Muuseumis kunsti kogudega. Seejärel pidas Erlangeni Ülikoolis loenguid kreeka kunstist ja mütoloogiast ning sai seal 1862. aastal pro venia legendi "De Philocteta Euripidea" eest eradotsendi kutse. Oli 1873–1879 Tartu Ülikooli klassikalise filoloogia ja arheoloogia kateedri korraline professor, pidas loenguid antiikkunsti ajaloost, kreeka mütoloogiast, geograafiast ja topograafiast. 1874–79 täitis ühtlasi TÜ Kunstimuuseumi ja raamatukogu juhataja ülesandeid. Pidas ettekandeid hellenistlikust templikultuurist, Heinrich Schliemanni väljakaevamistest Troojas jm. Tartust siirdus Praha Ülikooli.
1880–1885 võttis koos Austria õpetlastega osa kolmest ekspeditsioonist Kreekasse ja Väike-Aasiasse; avaldas uurimisreiside kohta mitu raamatut. Petersoni teost Vana-Kreeka suurima skulptori Pheidiase loomingust peetakse epohhiloovaks. Temalt ilmus üle 100 teaduspublikatsiooni.
Henno August Petersen
Henno August Petersen (sündinud 1938 Harjumaal) on eesti keemik.
Elulugu
Henno August Petersen on Ferdinand Petersoni poeg, Ivar-Heldur ja Karl Endel Petersoni vend.
Läks 1944 koos perega Saksamaale, sealt 1949 USA-sse. Lõpetas 1956 Clifford J. Scott'i keskkooli (New Jersey), 1960 Rensselaeri Polütehniline Instituudi (Troy, New York) keemiainseneri erialal; Ph.D. (füüsikaline keemia, 1965, Purdue Ülikool, Lafayette, Indiana), väitekiri "The Microheterogenity of Plasma Albumins". Oli 1960–65 Purdue Ülikooli teadur, 1965–67 USA armee labori teadur, aastast 1967 UniRoyal Uurimiskeskuse (New Jersey) teadur.
Teadustöö
Uurimisvaldkonnad: biokeemia, uute plastikute, kummide, tekstiilmaterjalide keemiliste ja füüsikaliste omaduste uurimine. Omab patente USA-s, Saksamaal jm.
Eeslaulja
Eeslaulja (ka eestvõtja, eestütleja) on inimene, kes regilaulus laulab vaheldumisi kooriga. Eeslaulja laulab uue värsirea, mida koor kordab kas täpselt või veidi varieerides, ühe- või mitmehäälselt.
Setu mitmehäälse rahvalaulu esitamiseks on minimaalselt vaja kolme inimest: eestütleja, killõ ja torrõ.
Guirsch
Guirsch [girš] on küla Belgias Valloonia piirkonnas Luxembourgi provintsis  Arloni vallas. Ta jääb valla keskusest 5 km kirdesse.
Põhjas piirneb Guirsch Luksemburgiga. Naaberkülad on loodes Tontelange, loodes ja põhjas Oberpallen, põhjas Levelange, kirdes Beckerich, idas Hovelange ja Läitrengerhaff, kagus Heckbous, lõunas Gaichel, lõunas ja edelas Frassem ning edelas Bonnert.
Enne valdade liitmist 1977. aastal oli Guirsch omaette vald.
1978. aastal kõneles 90% elanikest letseburgi keelt.
Seljandiku ühes otsas puudega pargis on 18. sajandi teisest poolest pärinev kaitsealune Guirschi loss. See on Wykerslooth de Rooyesteynide omandis ega ole külastajatele avatud. Seljandiku teises otsas on koolimaja.
Külas on palju vanu lautu.
Lähimõju ja kaugmõju
Lähimõju ja kaugmõju tähistavad klassikalise füüsika ajaloos kahte konkureerivat kontseptsiooni jõudude levimise kohta.
Kaugmõju puhul eeldatakse, et füüsikaline nähtus avaldab mõju suvalise vahemaa ulatuses ilma vahendava keskkonnata ja Newtoni gravitatsiooniteoorias ka hetkeliselt, ilma ajalise nihketa. Klassikalised füüsikateooriad – Newtoni gravitatsiooniseadus, elektrostaatika ja magnetostaatika – põhinevad kaugmõjudel. See väljendub Newtoni kolmandas, mõju ja vastumõju seaduses: kaks keha mõjutavad teineteist igal hetkel võrdsete ja vastassuunaliste jõududega, olenemata sellest, kui kaugel nad üksteisest on ja kuidas nad liiguvad. Füüsikaliselt ei ole seejuures võimalik täpsemalt selgitada, kuidas sellised jõud edasi kanduvad, ja nende päritolu oli Aristotelesest saadik arvatud keha "okultsete" (varjatud) omaduste hulka.
Galileo Galilei (1564–1642) seadis keskaegsetele arusaamadele varjatud omadustest vastu lähimõju kontseptsiooni. René Descartes põhjendas seda filosoofiliselt nii, et keha on juba täielikult määratletud selle ruumilise ulatusega ja mõju teisele kehale saab seetõttu toimuda ainult kokkupuute teel. Sellegipoolest tugevnes klassikalise mehaanika edu tõttu 18. sajandil kaugmõju idee. Kuid 1838. aastal avastas Michael Faraday, et elektrostaatiline jõud kahe keha vahel sõltub nendevahelise aine tüübist. Selle avastuse edasiarendus James Clerk Maxwelli poolt andis lähimõjule uue seletuse: elektrilaeng muudab esmalt ümbritsevat eetrit ja niipea, kui see muutus jõuab teise laengu asukohta, kogeb see teine laeng elektrostaatilist jõudu. Sellega on seletatav ka nähtuse lõplik, piiratud levimiskiirus.
Et seletada jõu ülekandmist ruumis, tõi Faraday sisse välja mõiste ja see kehtib ka tänapäeva füüsikas.
Kaugmõju Newtoni gravitatsiooniseaduses
Isaac Newtoni (1643–1727) gravitatsiooniseadus kirjeldas kaugmõju kui hetkelist, viivituseta levivat mõju. Näiteks kui Päike järsult nihkuks, tunneks Maa muutunud gravitatsiooni kohe ja reageeriks vastava muutusega oma orbiidil. Planeetide vastastikused orbiidihäiringud arvutatakse Newtoni järgi samuti jõudude põhjal, mis on määratud planeetide hetkeasenditega.
Seega mõisteti Newtoni teooriat üldiselt nii, et gravitatsioonijõud suudab viivitamata läbida absoluutselt tühja ruumi. Juba Newtoni kaasaegsed, sealhulgas Christiaan Huygens ja Gottfried Wilhelm Leibniz süüdistasid teda taas okultsete jõudude kasutamises, kui ta omistas (tolleaegsete arusaamade järgi) inertsele ja passiivsele mateeriale võime mõjuda kaugelt, ja isegi Leonhard Euler pidas seda absurdseks oletuseks.
Vastuseks avaldatud kriitikale selgitas Newton, et ta vaid tuletas loodusvaatlustest ilmsed seaduspärasused ja et okultseks võisid jääda ainult nende põhjused.
Lõpuks oli just Newtoni seadustel põhineva klassikalise mehaanika edu see, mis kinnitas kaugmõju aktsepteeritava mudelina pikaks ajaks paljudes loodusteaduste valdkondadesse. Ka filosoof Immanuel Kant mõistis külgetõmmet kui kaugmõju. Ta kirjutab (1786): "Igale mateeriale omane külgetõmme on selle otsene mõju teistele tühja ruumi kaudu." Selle tulemusena ei pööratud Descartes'ist alanud katsetele luua gravitatsiooni mehaaniline seletus eetri pöörisliikumise abil enam eriti tähelepanu.
Elekter ja lähimõju teooria
1864. aastal esitas James Clerk Maxwell (1831–1879) elektromagnetismi kompleksse väljateooria. Tema nihkevoolude hüpotees muudab vajalikuks laiendada lähimõju teooriat ka vaakumile. Maxwelli võrrandid näitavad, et ajas muutuvad elektri- ja magnetväljad tekitavad järgemööda teineteist ja seetõttu tuleb need ühendada elektromagnetväljaks, mis levib lõpliku kiirusega. Laetud kehale mõjuvad jõud tulenevad siis selle asukohas valitseva välja tugevusest, mis avaldub Coulomb'i jõuna ja Lorentzi jõuna. Siit järeldub võimalus, et kord genereeritud elektromagnetväli jääb eksisteerima oma allikast sõltumatult ja levib ruumis elektromagnetlainetena.
Selleks et välja vaatekohta eristada kaugmõjust, kirjeldati seda kui lähimõju. Selle termini seletus tuleneb ideest, et keha kogeb jõudu läbi teda ümbritseva ruumi. Iga mõju kandub punktist P1 „naaberpunkti“ P2. Pole teada, kes lähimõju mõistet esmakordselt kasutas.
Kuni väljanähtused on staatilised, pole kaug- ja lähimõjudel vahet, küll aga ilmneb erinevus dünaamilistes olukordades. Eksperimentaalne läbimurre saabus lõpuks 1886. aastal, kui Heinrich Hertz tuvastas elektromagnetlained.
Elektromagnetlainete levimise seletamisel eelistati mehaanilise levimiskeskkonna eetri, teooriat ja seda veel ka pärast 19. sajandi lõppu. Isegi juhtivad elektrodünaamika teoreetikud Hendrik Antoon Lorentz, Henri Poincaré, Joseph Larmor eeldasid 20. sajandi alguses eetri olemasolu. Koguni eksperimentaalfüüsik Albert A. Michelson, kelle nulltulemus Michelson-Morley katses aitas oluliselt kaasa eetri ideest ülesaamisele, ei olnud kuni oma surmani eetri puudumises veendunud.
Kui üldiselt domineerisid välja kontseptsioon ja lähimõju teooria, siis on olemas ka klassikalise elektrodünaamika formuleeringud osakeselt osakesele otsese vastastikmõju kohta (kuigi mitte silmapilkselt, vaid valguse kiirusega määratud viivitusega), mida 1940. aastatel esile toodi absorptsiooniteooriana (ingl absorber theory). See kasutab võrdselt etteruttavaid ja mahajäävaid potentsiaale ning on seetõttu ajasümmeetriline. Lisaks on selle teooria eeliseks see, et saab vältida laetud punktosakeste omavahelist vastastikmõju koos sellega seotud divergentsidega. Fred Hoyle ja Jayant Vishnu Narlikar kasutasid seda teooriat, mis rakendab Machi printsiipi, kosmoloogias.
Gravitatsioon ja relatiivsusteooria
Hüpoteetilises nihkunud Päikese näites oleks gravitatsiooni mõju muutus Maal tuntav alles umbes 8 minuti pärast, s.t selle aja pärast, mis kulub valguse levimiseks Päikeselt Maale. Seetõttu ei teaks me nihkest midagi enne, kui me seda ka ei näe.
Tingituna hilistumisest gravitatsioonivälja levimisel ei anna näiteks Päikese ümber tiirlevate planeetide orbiitide arvutus täpset ellipsit, vaid hoopis spiraali, mis pärast paljusid tiire lõpeb Päikesel. Suurema osa sellest mõjust kompenseerib üldrelatiivsusteooria kohaselt gravitomagnetiline efekt; planeedi energia jääkkadu seletatakse gravitatsioonilainete emissiooniga. Need lained oleksid planeetide puhul siiski liiga nõrgad, kuid piisavalt massiivsete objektide korral peaksid need olema jälgitavad. Russell Hulse'i ja Joseph Taylori kaudsed tõendid gravitatsioonilainete kohta näitavad täpselt seda mõju: kaksikpulsari PSR J1915+1606 pulsarid tiirlevad teineteise ümber spiraalsel orbiidil mõõdetavalt kasvava tiirlemissagedusega. 2016. aastal kontrolliti gravitatsioonilainete olemasolu katseliselt signaaliga, mis tuvastati USAs 14. septembril 2015.
Praegune seis
Tänapäeval lähtutakse sellest, et kolme neljast fundamentaalsest vastastikmõjust vahendavad vaheosakestena bosonid:
Kui vaheosakesed on massita (nagu seda on footonid ja gluoonid), siis kandub nende mõju edasi valguse kiirusel, ent massi omavate vaheosakeste puhul sellest väiksema kiirusega.
Gravitatsioonijõudu vahendavaid osakesi, gravitone, ei ole suudetud (seni) kindlaks teha. Einsteini üldrelatiivsusteooria sisaldab aga gravitatsioonijõu levimiskiirusena valguse kiirust.
Seega ei saa valgusest kiiremini levida ükski efektiivne mõju, s.t ükski väli ega jõud. Hetkeline kaugmõju mis tahes vahemaa taha on võimatu.
Kriitika
Välja vaatepunktist on lähimõju mõiste kasutamine tänapäeval tarbetu, sest vajab lisaselgitust, et see pole muud kui välja termini sünonüüm. Põhimõtteliselt tuleks alati eelistada selgemat ja lühemat terminit.
Krišjānis Kariņš
Arturs Krišjānis Kariņš (sündinud 13. detsembril 1964 Wilmingtonis Delaware'is USA-s) on Läti poliitik, alates 23. jaanuarist 2019 Läti peaminister. Ta on erakonna Ühtsus liige.
Kariņš sündis USAs välislätlaste perekonnas. Ta õppis 1984–1986 matemaatikat, filosoofiat ja kirjandust Annapolises St. John's College'is. Seejärel läks õppima Pennsylvania Ülikooli, kust sai 1996. aastal doktorikraadi lingvistikas. Varsti pärast seda kolis ta Lätti ja asutas ettevõtte Lāču ledus, mis tegeleb jäätise ja külmtoodete tootmise ja müügiga.
2001. aastal oli ta üks erakonna Uus Aeg asutajatest.
Ta valiti seimi liikmeks 2002 ja 2006. 2004–2006 oli ta Läti majandusminister. 2009. aastal valiti ta Euroopa Parlamendi liikmeks. Ta oli Euroopa Rahvapartei (kristlike demokraatide) fraktsiooni juhatuse liige.
Aleksandar Vulin
pisi Aleksandar Vulin (serbia keeles Александар Вулин; sündinud 2. oktoobril 1972 Novi Sadis) on Serbia poliitik. Ta oli 29. juunist 2017 kuni 28. oktoobrini 2020 Serbia kaitseminister.
Lehitu pisikäpp
pisi|Õis lähivaates Lehitu pisikäpp (Epipogium aphyllum) on käpaliste sugukonda kuuluv taimeliik pisikäpa perekonnast.
Aleksandar Vulin
Ta sündis aastal 1972 Novi Sadis Vojvodinas. Ta on lõpetanud Kragujevaci ülikooli õigusteaduskonna.
Lehitu pisikäpp
Ta on klorofüllita mükoheterotroof.
Aleksandar Vulin
Ta oli 27. juulist 2012 kuni 2. septembrini 2013 direktoriks Kosovo ja Metohija kantseleis. 2. septembrist 2013 kuni 27. aprillini 2014 portfellita minister Kosovo ja Metohija küsimuses. 27. aprillist 2014 kuni 29. juunini 2017 oli ta Serbia töö- ja sotsiaalminister.
Lehitu pisikäpp
Nomenklatuur
Nime autor on Olof Swartz. Liigi epiteet tähendab 'lehitu'. Linnaeuse pandud nimi on Satyrium epipogium. Praegune nimi pärineb F. W. Schmidtilt.
Selivanovo rajoon
Selivanovo rajoon (vene keeles Селивановский район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Vladimiri oblasti idaosas. Rajooni keskus on Krasnaja Gorbatka alev.
Aleksandar Vulin
29. juunist 2017 kuni 28. oktoobrini 2020 oli ta Serbia kaitseminister. 28. oktoobrist 2020 kuni 26. oktoobrini 2022 oli ta Serbia siseminister.
Isiklikku
Ta on abielus ja tal on kaks poega.
Selivanovo rajoon
Rajooni pindala on 1388 km². Elanike arv oli 2012. aastal 18 439, 2009. aastal 19 105 ja 2002. aastal 21 330.
Selivanovo rajoonis on 184 asulat, mis kuuluvad ühe linnaasunduse (Krasnaja Gorbatka) ja nelja külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Kljazma ja Ušna.
Lehitu pisikäpp
Nomenklatuur
Varasemad eestikeelsed nimed on leheta habekäpp ja punase kannusega käpp.
Levik
Lehitu pisikäpp on ettearvamatu levikuga. Paljudes kasvukohtades on teda nähtud ainult üks kord. Teadaolevast kasvukohtadest ei pruugita teda enam leida, kuid ta võib mitme aasta pärast mõne meetri kauguselt välja ilmuda.
Eestis on ta levinud peamiselt Ida-Eestis, eelkõige Alutagusel, ja on haruldane.
Lehitul pesikäpal on väga ulatuslik levila, mis ulatub läänes Hispaaniani, põhjas Põhja-Aasiani, idas Kamtšatkani ja lõunas Himaalajani.
Suurbritannias peeti teda väljasurnuks, kuid avastati uuesti.
Kasvukoht
Lehitu pisikäpp kasvab pöögi-, tamme-, männi- ja kuusemetsades aluselises pinnases.
Eestis eelistab varjurikkaid tihedaid niiskeid kuusikuid (salumetsi ja lodumetsi), kus kasvab ka haaba ja leppa.
Ökoloogia
pisi|Lehitu pisikäpp Varem peeti lehitut pisikäppa saprofüüdiks. Tegelikult on ta obligaatne mükoheterotroof (epiparasiit), kes saab toitaineid mükoriisavõrgustikest, mida moodustavad kandseened, kes omakorda on sümbioosis mitmesuguste okaspuudega.
Nad kasvavad maa alla peituvalt varrelt, millel pole klorofülli ja millel on efemeersed lehed, mis on soomused. Taimed ilmuvad nähtavale ainult õitsemise ajal, eriti Lääne-Euroopa väga niisketel suvedel.
Ohustatus ja kaitse
Taim on oma kasvukohtades haruldane ja kriitiliselt ohustatud. Arvatakse, et suuremas osas oma varasemast levilast on ta välja surnud.
Taim on paljudes kohtades nii range kaitse all, et teda ei tohi isegi teaduslikuks uurimiseks kasvukohalt eemaldada ega häirida.
Reproduktiivõigused
Reproduktiivõigused kuuluvad inim- ja põhiõiguste valdkonda, kuid praktikas puudutavad reproduktiivõiguslikud küsimused nii rahvusvahelist, riigisisest, avalikku ja eraõigust kui ka lepingu- ja meditsiiniõigust. Reproduktiivõigused on seotud kõikide küsimustega, mis puudutavad reproduktsiooni ehk järglaste saamise võimet.
Reproduktiivõigused defineeriti rahvusvaheliselt 1994. aastal Kairos toimunud ÜRO rahvastiku ja arengu konverentsi (ICDP) tegevuskava artiklis 7.3 kui teatud inimõigused, mis on juba tunnustatud riigisisestes ja rahvusvahelistes seadustes, inimõiguste dokumentides ja teistes rahvusvahelistes kokkulepetes ning mille järgi on igal inimesel õigus saavutada seksuaal- ja reproduktiivtervise kõrgeim tase ning võtta vastu reproduktiivotsuseid ilma diskrimineerimise, sunni ja vägivallata. Kairo tegevuskava järgi austavad reproduktiivõigused kõikide paaride ja indiviidide õigust vabalt ja vastutustundlikult otsustada mitu last, millal ja kui suurte ajavahedega nad soovivad saada ning õigust info ja asjakohaste vahendite kättesaadavusele, et oma soovi ellu viia. Reproduktiivõigused hõlmavad seega väga erinevaid küsimusi: seksuaalhariduse ja rasestumisvastaste vahendite kättesaadavust, laste saamist, rasedusaegsete uuringute teostamist, vastsündinute suremuse vähendamist, aborti, adopteerimist, surrogaatemadust ning mitmeid teisi teemasid. Reproduktiivõigused on nii naistel kui meestel, kuid mitmed problemaatilised aspektid puudutavad bioloogilistest eripäradest tulenevalt otsesemalt naisi ning nende õigust kehalisele autonoomiale.
ÜRO on välja toonud järgmised inimõigused, mis on reproduktiivõigustega otseselt seotud: õigus mitte olla diskrimineeritud, õigus võrdsele kohtlemisele, õigus elule, õigus füüsilisele väärikusele, õigus abielluda ja pere luua, õigus privaatsusele (sh õigus era- ja perekonnaelu puutumatusele), õigus informatsioonile ja haridusele, õigus tervisele selle kõrgeimal tasandi ning õigus saada kasu teaduse edusammudest.
Allikad
ÜRO inimõiguste ülddeklaratsioon ei räägi otsesõnu reproduktiivõigustest, kuid artikli 25 järgi on emadel ja lastel õigus saada erilist hoolitsust ja abi. Lisaks loetleb ülddeklaratsioon inimõigusi, mis on reproduktiivõigustega tihedalt seotud: õigus privaatsusele, õigus mitte olla soopõhiselt diskrimineeritud, võrdsus abielusuhetes jt. Teherani 1968. aasta proklamatsiooni punkt 16 sõnastab selgelt, et oma laste arvu üle otsustamine on inimõigus.
Ülddeklaratsioonile järgnenud rahvusvahelised inimõiguste lepingud jagasid õigused kahte kategooriasse: loodi kodaniku- ja poliitiliste õiguste rahvusvaheline pakt (ICCPR, 1976) ning majanduslike, sotsiaalsete ja kultuurialaste õiguste rahvusvaheline pakt (ICESCR, 1976). Reproduktiivõiguste seisukohast olulisi inimõigusi sisaldasid mõlemad ning erinevalt inimõiguste ülddeklaratsioonist olid need lepingud riikidele legaalselt siduvad. Majanduslike, sotsiaalsete ja kultuurialaste õiguste rahvusvaheline pakt tunnustas iga inimese õigust maksimaalsele füüsilisele ja psüühilisele tervisele (artikkel 12.1), pani riikidele kohustuse tarvitusele võtta samme, mis kindlustaks surnult sündimise ja laste suremuse vähenemise (artikkel 12.2 (a)) ning kinnitas iga inimese õigust saada kasu teaduse edusammudest (artikkel 15 p 1 (b)).
Naiste õiguste tunnustamisel oli oluliseks nurgakiviks ÜRO konventsioon naiste diskrimineerimise kõigi vormide likvideerimise kohta (CEDAW, 1979), mille peamine eesmärk oli saavutada naiste võrdsus meestega erinevates sotsiaalsetes ja poliitilistes tegevustes. Konventsioon annab naiste terviseõiguste kaitsele nõrgema positsiooni kui majanduslike, sotsiaalsete ja kultuurialaste õiguste rahvusvaheline pakt, kuid kirjeldab samas palju konkreetsemalt, mida terviseõigused reproduktiivõiguste valdkonnas endast kujutavad ja mis kohustused nendest riigile tulevad.
Järgmiseks oluliseks verstapostiks oli eelpool juba mainitud 1994. aastal Kairos toimunud ÜRO rahvastiku ja arengu konverentsi tegevuskava, millega ühinenud riigid tunnustasid reproduktiivõiguste kaitsmist inimõigustena. Lisaks defineeris Kairo tegevuskava artikkel 7.2 reproduktiivtervise kui täieliku füüsilise, vaimse ja sotsiaalse heaolu seisundi, mitte üksnes haiguste või jõuetuse puudumise, kõikides asjaoludes, mis puudutavad reproduktiivsüsteemi, selle funktsioone ja protsesse. Kairo tegevuskava oli konsensusdokument, mis väljendas poliitilist tahet, kuid ei olnud juriidiliselt siduv. Programm oli märgiline, kuna varasemad terviseõiguse algatused olid keskendunud pigem riikide vajadusele populatsiooni kontrollida, aga Kairo tegevuskava keskendus naiste võimalusele ja õigusele oma viljakust kontrollida. Kuid Kairo tegevuskava jättis riikidele siiski teatava otsustusõiguse, öeldes, et õigust reproduktiivtervisele tuleb tagada kohaliku õiguse raamistikus, näiteks, kui kohaliku õigusega on abort keelatud, siis ei kohustanud tegevuskava seda legaliseerima. Reproduktiivtervis oli teemaks ka 1995. aastal Pekingis toimunud ÜRO IV naiste maailmakonverentsil vastu võetudPekingi deklaratsioonis (Beijing Declaraton and Platform for Action) ning Kopenhaageni sotsiaalarengu tippkohtumisel. Sonia Corrêa sõnul murdis reproduktiivtervis läbi kolme konverentsi – Kairo 1994, Peking 1995 ja Kopenhaagen 1995 – mõistena akadeemilistest ringkondadest välja ja muutus laiemaks aruteluteemaks, kuid ta tõdeb, et kuigi rahvusvahelises diskussioonis esindatud, tõlgendatakse mõistet nii poliitilisel kui üksikisiku tasandil riikides väga erinevalt.
2015. aastal võtsid ÜRO säästva arengu tippkohtumisel 193 liikmesriiki vastu kestliku arengu eesmärgid järgmiseks 15 aastaks. Liikmesriikidelt oodatakse nendest eesmärkidest lähtumist poliitika kujundamisel. Eesmärk nr 5 on lõpetada kõikjal igasugune naiste ja tütarlaste diskrimineerimine, sh tagada reproduktiivtervise teenuste üldine kättesaadavus ja reproduktiivõigused.