cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tundideraamat
Ilmalike huvi tundideraamatu vastu kasvas pärast Neljandat Kirikukogu 1215. aasta ja 1340. aastate suurt katkulainet. 16. sajandi lõpuks minetas tundideraamat oma endise tähtsuse ilmaliku inimese vagaduse väljendajana.
Kuigi tuntuimad ja kunstiliselt kõige töömahukamad tundideraamatud kuulusid ülemklassi esindajatele, on ometigi varaseim säilinud eksemplar (Inglismaalt aastast 1240) tavalise külaelaniku omand – väga väikeste mõõtmetega, kaunistatud värviliste initsiaalide ning üksikute miniatuuridega.
Illustratsioonidest on tavalisimad raamatu kalendriosa kaunistavad miniatuurid erinevatel kuudel tehtavatest töödest; samuti väljakujunenud ikonograafiaga kaheksa stseeni neitsi Maarja elust: "Rõõmukuulutamine", "Kohtumine Kuldväraval", "Kristuse sündimine", "Karjastele kuulutamine", "Kuningate kummardamine", "Kristuse templisseviimine", "Põgenemine Egiptusse" ja "Maarja kroonimine".
Tundideraamatuid mitte ainult ei pärandatud põlvest põlve, vaid mõnigi kord ka valmistati põlvest põlve, näiteks kui raamatut alustanud kunstnike töö jäi pooleli (see võis juhtuda epideemiate hävitustöö tõttu) või raamat sattus hoopis uue omaniku kätte, kes soovis sinna täiendavaid osasid ja illustratsioone lisada.
Näiteid
Ajavahemikul 1412–1416 on Prantsusmaal Berry hertsogi tellimisel ja vendade Limbourgide töökojas maalitud tundideraamat "Très Riches Heures du Duc de Berry", erakordselt malbe ja sujuva stiiliga hilisgooti meistritöö. Ühtlasi on see näide tundideraamatust, mis keskajale tüüpilistel kurbadel põhjustel pidi pooleli jääma ning mille osa miniatuure on lõpetatud hilisemate, kunstiliselt tunduvalt vähem arenenud maitse ja oskustega maalijate poolt.
1505. aasta paiku on valmistatud flaami raamatukunsti tuntud näide Rothschildi palveraamat (nimetatud Teise maailmasõja eelse omaniku järgi). Miniatuuride autoriteks olid väga meisterlikud kunstnikud: Gerard Horenbout Gentist (Austria kuninganna õuemaalija); nimeliselt tundmatu meister, kes on maalinud ka keiser Maximilianus I väikese palveraamatu miniatuurid, ning kolmandaks, Gerard David või tema väga hea õpilane.
15. sajandi kestel on Prantsusmaal illumineeritud samuti väga tuntud Connolly tundideraamat, mille tellija ei kuulunud kõrgklassi. Miniatuuride lehekülgedel on laiad, rohke taimornamendiga kaunistatud äärised, mille taust on jaotatud suurteks erinevat värvi geomeetrilisteks kujunditeks, luues rõõmsameelse lapitekiefekti.
Ludwig von Cube
Ta oli keiser Aleksander I ja Nikolai I aegne tõeline riiginõunik ja Liivimaa asekuberner 6. juunist 1821 kuni 14. juulini 1852.
Perekond
Tema vanemad olid Pommeri Myślibórzis (saksa Soldin) sündinud, Kuramaa Kaldabruņā (1775–1778) ja Liivimaa Tirza–Velēna kihelkonna (1778–1799) pastoriks olnud Johann Christlieb von Cube (1740–1799; läti Johans Hristlībs Kube) ja Friederika Maria Udam (1763–1844 Tartu). Ta abiellus Pärnus 1811 Hummuli mõisa omaniku Amalie Wilhelmine Weitzenbreyeriga (1790–1858), kes oli Pärnu kreisi arsti ja õuenõuniku Karl Gotthard (Carl Gotthelf) Weitzenbreyeri (1762–1812) ja Maria von Schröderi tütar. Abielust sündisid:
Hiina Vabariik (1912–1949)
Hiina Vabariik oli riik Ida-Aasias, mis eksisteeris aastatel 1912–1949.
Riigi territooriumile jäid tänapäevase Hiina mandriosad ning mõnda aega ka tänapäeva Mongoolia ja Taiwani alad. Enne Hiina Vabariiki oli Hiinas võimul Hiina viimane keisridünastia, Qingi dünastia. Hiina Vabariigi lõpuks loetakse Hiina kodusõja lõppu, millega kaotanud Guomindang põgenes Taiwanile ja moodustas seal tänapäevase Hiina Vabariigi. Mandriosa jäi kommunistidele ja seal asutati Hiina Rahvavabariik.
Aastal 1925 rajas Guomindang riigi lõunaosas Guangzhou linnas uue valitsuse. Majandus kukkus aastatel 1927–1928 liiga kõrgete maksude ja vabariigi põhjaosas kehtiva sõjapealike võimu tõttu kokku. Kindral Chiang Kai-shek, kes sai Guomindangi juhiks pärast Suni surma, alustas põhjaekspeditsiooniga, et kukutada Pekingi keskvalitsus. Valitsus kukutati võimult 1928 ja Chiang moodustas Nanjingis uue, natsionalistliku valitsuse. Hiljem lõpetas ta koostöö kommunistidega täielikult, ning viskas kõik kommunistid Guomindangist välja.
Toimus riigi industrialiseerimine ja moderniseerimine, kuid seda protsessi aeglustasid konfliktid natsionalistliku Najingi valitsuse, Hiina Kommunistliku Partei, allesjäänud pooleldi iseseisvate sõjapealike ja Jaapani keisririigi vahel. Riigi ülesehitamine sai suure tagasilöögi, kui Jaapan alustas Hiina okupatsiooni 1937. aastal. Natsionalistid suutsid küll mais-juunis 1944 jaapanlased Yunnanist tagasi lüüa, kuid üldiselt olid nende sõjalised tulemused pigem halvad. Aasta hiljem, 1945, andsid jaapanlased küll alla, aga USA ja Nõukogude Liidu vaheline külm sõda viis kohalikud kommunistid ja Guomindangi uuesti omavahelisse sõtta. Aastal 1947 võeti vastu uus põhiseadus, kaks aastat hiljem võitsid kommunistid Hiina kodusõja, rajasid Hiina Rahvavabariigi ja paljud natsionalistid põgenesid Taiwanile, kus algas tänapäevane Hiina Vabariik.
Ajalugu
Vabariik asutati ametlikult 1. jaanuaril 1912, pärast Xinhai revolutsiooni, mis algas Wuchangi rahutustest 10. oktoobril 1911. Sellega lõppes Qingi dünastia ja kahe tuhande aastane keisrivõim Hiinas. Riigi rajamisest kuni 1949. aastani oli riigi territooriumiks peamiselt Hiina mandriosa. Keskvalitsuse tugevus oli ajati erinev, seda mõjutasid kohalike sõjapealike ajastu (1915–1928), Jaapani sissetung (1937–1945) ja Hiina kodusõda. Keskvalitsus oli tugevaim Nanjingi kümnendil (1927–1937), kui riik oli autoritaarne ja üheparteiline, kogu võim oli Guomindangi käes. Teise maailmasõja lõpus andis Jaapan Taiwani ja selle ümbruses asuvad saared liitlasvägede kontrolli alla, Taiwan anti Hiina Vabariigile. Selle üleandmise legitiimsuse üle vaieldakse tänapäevani ja see on üks paljudest aspektidest Taiwani poliitilise staatuse üle käivates aruteludes.
Kui kommunistid 1949. aastal Hiina mandriosa ja 1950ndate alguses Hainani, Dacheni ning teiste väiksemate saarte üle kontrolli said, jäid Guomindangi võimu alla vaid Taiwan, Penghu, Kinmen, Matsu ja veel mõni väike saar. Kui kodusõjas mandriosa kaotati, põgenes HV valitsus Taiwanile ja kuulutas Taipei ajutiseks pealinnaks. Kommunistid rajasid valitsuse Pekingisse ja väitsid, et vastrajatud Hiina RV on Hiina Vabariigi õiguslik järeltulija ning Pekingi valitsus on ainus legitiimne Hiina valitsus. Sama väitsid (endised) natsionalistid oma Taipei valitsuse kohta. Vaidlused jätkuvad tänapäevani, kuigi HV ei proovi enam Mandri-Hiinat aktiivselt tagasi saada. HV Taiwanil on praegu ametlikult tunnustatud 22 riigi poolt, paljude teistega on mitteametlikud sidemed. HV ei kuulu Hiina Rahvavabariigi suure vetojõu tõttu endiselt ÜRO-sse.
Varangeri fjord
thumb|Varangeri fjord kaardil Varangeri fjord (soome Varanginvuono) on fjord Norra kirdeosas Finnmargi maakonnas, ühtlasi on see kõige idapoolsem Norra fjord. See on Barentsi mere osa, mis asub Varangeri poolsaare ja Kalastaja (Rõbatši) poolsaare vahel.
Fjordi pikkus on umbes 120 km, laius suudmes Vardø (soome Vuoreija) põhjas ja Grense Jacobselvi – Kirkenesi (soome Kirkkoniemi) lähedal – lõunas on umbes 50 km, sügavus on kuni 420 m. Lahe kaldal asuvad linnad Vardø ja Vadsø.
thumb|Varangeri fjordi lõunakallas thumb|Fjordi põhjakallas Vadsøya saarel Veetemperatuur on veebruaris +1...+3 °C (karmidel talvedel on laht jääs), augustis +7...+9 °C. Fjordi soolsus on 34‰, looded 2,2 m. Varangeri fjord on kalarikas.
Nimi pärineb vananorra keelest: ver 'püük' ja angr 'laht'.
Fjordi geograafilised koordinaadid on.
Luunja valla vapp
alt=|pisi|182x182px|Luunja valla vapp Luunja valla vapp on Tartu maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Luunja valla vapp.
Vapp kinnitati 29. septembril 1994.
Vapi kirjeldus
Rohelisel kilbil rukkihakk ja lainelõikeline langetatud varras, mõlemad kuldsed; vapitüvi sinine.
Põhjendus
Vapikilbi roheline värvus ja kuldne rukkihakk sellel sümboliseerivad eestlaste põlist tegevusala - põlluharimist ning nende peatoitu - rukkileiba. Need kuuluvad ka valla elanike elulaadi koostisse. Kuldne lainelõikeline varras ja sinine vapitüvi viitavad asjaolule, et vald asub Emajõe läheduses.
Hami ja khomani südamaa
Hami ja khomani südamaa (ǀXam and ǂKhomani heartland) on alates 15. maist 2004 UNESCO kultuuripärandi nimistu proovinimekirja kuuluv kahest piirkonnast koosnev ala Lõuna-Aafrika Vabariigis Põhja-Kapimaa provintsis. Esimene piirkond paikneb Upingtonist lõunas, teine põhjas.
Hamid ja khomanid (õigemini nuud) olid kaks sugulaskeeli kõnelevat bušmanite rühma; nad kõnelesid lõunakhoisani keelte hulka kuuluvaid hami (välja surnud) ja nuu keelt (välja suremas). Mõlema rahva järglaste seas on afrikaani keelt kõnelevaid värvilisi.
Mõlemad piirkonnad on täpselt piiritlemata. Need on poolkõrbe ja kõrbealad. Lõunapoolne piirkond on osa Ülem-Karoost, põhjapoolne piirkond osa Lõuna-Kalaharist. Mõlemas piirkonnas on arvukalt arheoloogilisi muistiseid, sealhulgas hiliskiviajast. Lõunapoolses piirkonnas on palju kaljujooniseid.
Päri (Viljandi)
Päri on küla Viljandi maakonnas Viljandi vallas. Küla asub Viljandist 5 km lääne pool, Viljandi – Kilingi-Nõmme maantee ääres Raudna oru serval.
Kuni 2013. aastani kuulus küla Pärsti valda.
Külas asub murukattega Viljandi lennuväli ja raamatukogu.
Koela Kivipõllumägi
Koela Kivipõllumägi oli Muinas-Eesti aegne maa-alune kalmistu Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas Koelas Triki talu põllul.
Muistise kirjeldus
Muistis on paiknenud Triki talu põllumaal kõrgeimas kohas. Tänapäeval tähistab maa-alust kalmistut 1 või 2 m laiune ja 2 m kõrgune kividevarevöönd. Kivivare vahel on kasvanud väiksemaid puid ja põõsaid. Algse maa-aluse kalmistu täpsetes mõõtmetes ei olda kindlad, kuid arvatakse, et säilinud on vähem kui 10%.
Hävinemine
Muinasaegse maa-aluse kalmistu hävitanine algas 1910. aastal, kui sealt hakati kruusa kaevandama. Suurem häving on aset leidnud 1955. aastast alates. Kaevandid on täidetud põllukividega.
Arheoloogilised uuringud
Maa-alust kalmistut on inspekteerinud arheoloog Artur Vassar. Juba siis leiti põletusmatusekohast hõbemünt. Teine arheoloogiline uuring metallidetektoriga viidi läbi 2000. aasta suvel ning tehti ka väike süvend.
Arheoloogilised leiud
Kalmistust on aja jooksul leitud 90 cm sügavuselt odaotsi, rauatükke, nööbikujulisi pronksesemeid. Tänapäevaks on leiud väljaarvatud ühe odaotsa. Kruusa kaevandamise ajal on leitud kalmest hulk inimluid. 2000. aastal leiti kalmest leiti 5.-6. sajandi pKr aja esemed nagu ambsõlg, hõbesõrmus, pannal, nuga ning hulk raudneete.
Dateering
Muistis on inspekteerinise ajal dateeritud 5.–7.sajandisse pKr.
Dollarimärk
Dollarimärk ($) on dollari sümbolina kasutatav märk.
Päritolu
pisi|Tänapäevase dollarisümboli tekkeversioonid Dollarimärgi päritolu kohta on käibel mitu versiooni. Kõige tunnustatum on ehk järgmine seletus, mille annab Bureau of Engraving and Printing. Nimelt on dollarimärk pärit Mehhiko või Hispaania "P"-dest peesode kohta. Peesod ehk Hispaania dollarid võrdusid 8 reaaliga. Hispaania dollar oli hõbemünt pealdisega "P7". Sõnas 'peesod' (pesos; lühend P's) hakati S-tähte kirjutama P-tähe peale. Niisugune pealekirjutamine on säilinud vanades käsikirjades. Lõpuks jäi P-tähest ainult püstkriips.
Teise versiooni järgi pärineb dollarimärk Saksa taalritelt, mida hakati vermima 1519. aastal Böömimaal. Sõna "dollar" pärinebki saksakeelsest sõnast "thaler" ('taaler'). Nende müntide aversil kujutati ristilöödud Kristust, reversil ristilöödud madu. Mao peast ühel pool olid tähed NU, teisel pool number 21. See vihjab Piibli 4. Moosese raamatu (ladina keeles Numericus) 21. peatükile.
Selles peatükis räägitakse, kuidas juudid hakkasid mässama neid juhtinud Moosese ja Jahve vastu, sest nad kartsid jäädagi kõrbe surema. Karistuseks saatis Jahve mürkmadusid, kelle hammustuse tagajärjel paljud surid. Juudid tunnistasid pattu ja palusid andeks. Jahve käskis Moosesel naelutada üks madu pika lati otsa. Igaüks, kes seda madu vaatas, paranes. Seda imettegevat madu kujutatigi taalril, ainult latt asendati ristiga, et rõhutada sarnasust imeväelise Kristusega, kes risti löödi.
Et risti rõhtkriips S-kujulisest maost halvasti eristus, on see ajapikku kadunud.
Kolmanda versiooni järgi on peeso ja dollari tähis pärit keskaegsest lühendist lb (libra 'nael') ühe või kahe põikkriipsuga ülal. See, mis praegu tundub S-tähena, koosneb b-tähe ümarusest all ning põikkriipsu(de)st ülal. Kolmanda versiooni järgi on S-täht jäänus numbrist 8 (Hispaania dollari väärtus oli 8 reaali).
Seda sümbolit olevat laialdaselt kasutama hakatud juba enne seda, kui Ameerika Ühendriigid hakkasid 1785 USA dollarit rahaühikuna kasutama.
Valuutakotid, mida USA rahapaja väljastas, kandsid sarnast üksteise peale asetatud tähtedest U- ja S-märki, mis sarnanes varasema märgiga. USA dollarit hakati tähistama kahe püstkriipsuga dollarimärgiga. Kaht püstkriipsu on tõlgendatud ka Heraklese sammastena. Kui mindi üle kullakatteta rahale, hakati kasutama ühe püstkriipsuga dollarimärki.
7-bitises ASCII-märgistikus on dollarimärk ainuke rahaühiku sümbol (koodiga 36). 8-bitises ASCIIs on ka teisi rahaühikute sümboleid.
Kasutamine programmeerimises
Dollarimärki kasutatakse ka muutuja tunnusena mõningates programmeerimiskeeltes, nagu näiteks BASICul põhinevad keeled VBA, Qbasic ja Visual Basic), Perl, PHP ja Bash. See kirjutatakse muutujanime ette või taha.
Kirjandus
$
Vene NFSV lipp
Vene NFSV lipp oli NSV Liidu haldusüksuse Vene NFSV (1922. aastani iseseisev riik; 1918–1925 Vene SFNV) lipp. thumb|200px|Venemaa SFNV lipp, 1918
Pärast Oktoobrirevolutsiooni, 14. aprillil 1918 kinnitati Nõukogude Venemaa lipuks punane kangas kirjaga "Российская Социалистическая Федеративная Советская Республика" ("Venemaa Sotsialistlik Föderatiivne Nõukogude Vabariik", sõnade järjestust muudeti riigi nimetuses 1924. aastal). thumb|200px|[[Pilt:FIAV historical.svg|23pxVene NFSV lipp 1954—1991]] 1918. aasta suvel võeti vabariigi täieliku nimetuse asemel kasutusele sõnade algustähed, mis seisid lipukanga vardapoolsel ülanurgal järgmiselt: keskel asus "Ф", sellest vasemal ja paremal "С", ülal ja all "Р". Sellist lippu küll kasutati, kuid eskiisi ametlikult vastu ei võetud.
Esimese ametliku riigilipu eskiisi valmistas kunstnik S. Tšehhonin samal aastal ja paigutas sellele stiliseeritud kuldsed slaavi tähed. Lipukanga pikkus ületas laiuse kahekordselt, tähti sisaldava ristküliku pikkus moodustas lipukanga pikkusest kaks viiendikku, laius kanga laiusest poole. Lipu nõrgaks küljeks oli tema halb loetavus. Esialgu kasutati samasugust lippu ka sõja- ja kaubalaevastikus, mis mitmeid rahvusvahelisi arusaamatusi põhjustasid. 1920. aasta 13. oktoobril kehtestati merejõududele ja kaubalaevastikule eraldi lipud.
Vene NFSV viimane lipp, mis oli kasutusel 1954–1991, võeti vastu 9. jaanuaril 1954. See oli punane kangas, mille vardapoolsel küljel oli sinine vertikaalne laid (Vene rahvusvärv). Punase välja vardapoolsesse ülanurka paigutati kuldsed sirp ja vasar ning punane kuldse äärisega viisnurkne täht. 1978. aasta konstitutsiooni järgi olid sirp, vasar ja viisnurk ainult ühel lipu küljel. Lipu proportsioonid olid 1:2.
Fluviaalsus
Pinnavorme, mis on tekkinud vooluvee toimel, nimetatakse fluviaalseteks pinnavormideks ehk vooluveelisteks pinnavormideks.
Kui vooluveekogu on seotud mandrijääga, siis nimetatakse vastavaid nähtusi fluvioglatsiaalseteks ehk glatsiofluviaalseteks, nt glatsiofluviaalne sete.
Victoria (Hesseni printsess)
thumb Hesseni printsess Victoria, Victoria Mountbatten, Milford Haveni markiis (Victoria Alberta Elisabeth Mathilde Marie; 5. aprill 1863 Windsori loss, Windsor, Berkshire – 24. september 1950 Kensingtoni palee, London) oli printsess Alice'i ja Hesseni suurhertsogi Ludwig IV vanim tütar.
Printsess Victoria oli prints Philipi emapoolne vanaema.
Lapsepõlv ja noorus
Victoria sündis lihavõttepühade ajal Windsori lossis emapoolse vanaema kuninganna Victoria juuresolekul ning ristiti 27. aprillil 1863 kuninganna Victoria kätel. Kuni kolmanda eluaastani elas printsess Victoria Bessungenis Saksamaal ning seejärel kolis pere Neues Palaisi paleesse Darmstadtis. Uues kodus jagas printsess Victoria tuba kuni täiskasvanuks saamiseni noorema õe Elisabethiga (Ella). Preisi sissetungi ajal Hessenisse 1866 saadeti printsess Victoria ja ta õde Ella Inglismaale vanaema juurde. Inglismaal sai Victoria erahariduse ning temast sai suur lugeja.
Prantsuse-Preisi sõja ajal 1870 oli ta koos emaga abiks Neues Palais'i maadele seatud supiköögis. 1872. aastal diagnoositi Victoria 1,5-aastasel vennal Friedrichil hemofiilia ning see oli esimene tõend sellest, et hemofiilia on pärilik. Järgmisel aastal kukkus Friedrich aknast kivitrepile ja suri verejooksu tagajärjel. See oli üks paljudest peretragöödiatest, mis Victoriat elus saatsid.
1878. aastal haigestus Victoria difteeriasse ning Ella viidi teise tuppa – Ella oli ainus pereliige, kes difteeriast pääses. Victoria ema printsess Alice põetas peret neli päeva, kuid just siis, kui näis, et pere hakkab paranema, suri printsess Marie ja 14. detsembril ka pereema. Printsess Victoria võttis üle ema rolli ja asus pere ning majapidamise eest hoolitsema.
Abielu ja perekond
Victoria oli oma nõo, Battenbergi printsi Louis'ga perekondlikel koosviibimistel aeg-ajalt kohtunud ning 1883. aasta suvel nad kihlusid.
30. aprillil 1884 abiellus printsess Victoria Darmstadtis prints Louis'ga, kuid Victoria isale Louis ei meeldinud. Nimelt ei olnud Louis'l piisavalt raha ja Victoria isa kartis, et Louis võtab talt tütre ära, kuna nad kolisid Inglismaale. Victoria aga oli väga iseseisev ega hoolinud isa arvamusest.
Prints Louis teenis kuninglikus mereväes ohvitserina ning teenistusaja jooksul elas pere Chichesteris, Sussexis, Walton-on-Thamesis, Schloss Heiligenbergis ja Jugenheimis. Kui Louis teenis mõnda aega Vahemere laevastikus, elas pere Maltal.
Lapsed:
Hilisemad aastad
Kui I maailmasõja ajal algas sakslaste sissetung, sunniti prints Louis mereväest lahkuma ning pere kolis sõja-aastateks Kent House'i. Victoria süüdistas valitsust, et see näitas üles vähe austust ja usaldust ning samuti umbusaldas ta Winston Churchilli, öeldes: "Ta laenas kord raamatu ega tagastanud seda". 1917. aasta 14. juulil muutis kuningas George V rahva survel Louis' ja Victoria saksa nime Battenberg Mountbatteniks. Kolm päeva hiljem andis George V Louis'le Milford Haveni krahvi tiitli ning Victoriast sai krahvinna.
Sõja ajal mõrvati Vene revolutsiooni käigus Victoria õed Elisabeth (Vene suurhertsoginna) ja Alix (Vene tsaarinna) ning tema vend, Hesseni suurhertsog Ernest Louis tõugati troonilt.
Pärast abikaasa surma kolm aastat enne sõja lõppu kolis Victoria Kensingtoni paleesse. 1930. aastal sai ta vanim tütar Alice närvivapustuse ja tal diagnoositi skisofreenia. Järgmised 10 aastat hoolitses Victoria oma tütrepoja prints Philipi hariduse eest, kuna ta vanemad lahutasid ja ema oli haige.
II maailmasõja ajal sai Kensingtoni palee pommitabamuse ning Victoria elas mõnda aega Windsori lossis George VI juures. Pärast sõda pakuti Victoria noorimale pojale India asekuninga kohta ning tal oli seda väga raske aktsepteerida, kuna tegu oli ohtliku ametikohaga.
Puiatu (Viljandi)
Aastatel 1958–2009 töötas külas Puiatu Erikool.
Kuni 2013. aastani kuulus küla Pärsti valda.
Junga (laev)
pisi|Junga Tallinnas [[Kalasadamas (u 2000)]]
Junga oli Eesti Noorte Mereklubi õppelaev. Varem oli see uurimislaev ja hiljem on olnud huvilaev Soomes.
Ajalugu, kirjeldus
Laev oli ehitatud STšS-tüüpi kalalaevaks (Средний Черноморский Сейнер). Kalalaev ehitati aga projektist ümber uurimislaevaks ja sai nimeks Aleksandr Smirnov.
1984. aastal anti uurimislaev üle Eesti Noorte Mereklubile, kohandati õppelaevaks ja nimetati Jungaks. Lastiruumist ehitati ümber kajutid laevaperele ja silla ette täiendav tekiehitis. Vööris ja ahtris olid ühiskajutid õpilastele. Tekiehitisse sisustati eraldi kajut veel mereklubi direktorile. Tekiehitise ahtriosas oli mess.
Suviti tehti laevaga klubi õpilastele merereise Eesti rannikul, kuid käidi ka näiteks Ida-Saksamaal. Sügisel ja kevadel tehti lühisõite Tallinna lahel. Lisaks laevaperele võeti reisidele kaasa 12 alaealist õpilast. Tegelikult oli kajutikohti rohkem. Õppelaeva kapten oli pikemalt Leho Näks.
Roberto I
Roberto I (9. juuli 1848 Firenze – 16. november 1907 Pianore) oli Parma hertsog alates 27. märtsist 1854 kuni 9. juunini 1859.
Surnud 1980
Sellel leheküljel on loetletud 1980. aastal surnud tuntud inimesi ja loomi.
Juku (laev)
alt=Laev Juku 2021. aasta juulis Kuivastu sadamas|pisi|Laev Juku 2021. aasta juulis Kuivastu sadamas Juku on Eesti õppelaev, mis kuulus pikka aega Eesti Noorte Mereklubile. 2019. aasta seisuga on eraomanduses.
Kalalaevana
Laev on ehitatud 1954. aastal Fürstenbergis Saksamaal STB tüüpi kalalaevaks (v.k стальной траловый бот) ja kandis esialgu tähistust 7125. Hiljem otsustati ehitada laev ümber õppelaevaks ja rakendada noorte meremeeste väljaõpetamisel.
Õppelaevana
Juku ümberehitamisel õppelaevaks oli projekteerijaks Eesti Noorte Mereklubi meeskond. Ümberehitust Vene Laevaregistri järelevalve all alustati Miiduranna sadamas 1976. aastal. Laev lasti taas vette Moskva olümpiamängude ajal. Ümberehituse käigus vahetati välja laeva kaared ja keret pikendati 3 meetri võrra. Samamoodi pikendatud kerega STB-sid ehitati samas laevatehases lisaks Jukule ümber veel neli.
Pärast mereklubi likvideerimist 2000. aasta paiku jäi Juku Tallinna Linna omandusse ja renditi edaspidi sümboolse tasu eest Eesti Mereakadeemia Merekoolile.
Reisilaevana
pisi|Juku Tallinna lahel Alates 2006. aastast sõitis Juku suviti Tallinna linnavalitsuse toel Pirita-Aegna liinil reisilaevana. Aastail 2006–2007 Eesti Mereakadeemia Merekooli opereerimisel.
Alates 2008. aasta suvest opereeris laevaliini ja Jukut reisilaevafirma Lindaliini AS. Laeva 35 reisijakohale lisati 12 ning laev väljus liinile Tallinn-Aegna Patareisadamast. 2008. aasta novembri lõpus sai Juku Lennusadamas seistes tugevas tormis kannatada. Laev pääses vööri poolt kai küljest lahti ja murdis kliiverpoomi. Asi päästeti hullemast appi rutanud naaberlaevade meeskondade ja puksiiri abil. Suvel 2009 tegi Juku 270 reisi ja vedas 10 412 reisijat.
Juku opereerimishanke võitis aastail 2010–2012 laevakompanii Kihnu Veeteed ning laev hakkas väljuma Kalasadamast. pisi|Juku 2006. aastal Pirita sadamas
Erakätes
2017. aastal otsustas Tallinna linnavalitsus senise aastaid kestnud välja rentimise asemel laevast loobuda ja pani selle kevadel vanametalli hinnaga (5550 EUR) oksjonile. Laeva tehniline seisukord oli selleks ajaks üsna kehv ja ta pukseeriti Piritalt Lennusadamasse. Oksjoni tulemusel läks laev erakätesse ja seda on hakatud remontima ning sõidukorda seadma. 2018. aasta lõpul oli Juku üleni halliks värvituna Lennusadamas.
Kirjeldus
pisi|Juku vöör Algselt oli laev tavapärase STB tüüpi kalalaeva ehitusega. Õppelaevaks ümberehitamise käigus vahetati välja laeva kaared ja keret pikendati 3 meetri võrra. Konstrueeriti ka täiesti uus suur tekiehitis ja laeva ahtrit kõrgendati. Laeva tekiehitises on suur mess ja kambüüs. Roolimaja valmistati avara laia kujuga ja selle taga oli eraldi raadioruum ehk raadioruhv.
Vanast laadruumist tehti põhimeeskonna eluruumid ja vöörikajut kohandati praktikantidele. Laeva põhimeeskond sai 1–3-kohalised kajutid. Kapteni kajut oli kasutusel üksikkajutina. Laeva keskel on koikohti umbes 10–12-le. Vööris oli kaks ühiskajutit praktikantidele ja seal oli kokku kuni 12 koikohta.
Esialgses projektis oli laevale, kui mootorpurjekale-kuunarile, plaanitud kaks masti ja pukspriit. Vajalike mastimaterjalide nappusel sai Jukust hoopis kolmemastiline bermuuda-kuunar. Masti kõrgus oli 13 m. Laeval oli kuni seitse purje: 3 grootpurje (praktiliselt vastavalt mastidele: fokkpuri, grootpuri, besaanpuri) ja 4 fokkpurje (praktiliselt taakslid vastavalt masti nimele ja kliiver). Purjepind oli kokku umbes 140 m², mis siiski rasket laeva tavaliselt eriti üle 3-4 sõlme edasi ei viinud. Tugevama soodsama tuulega õnnestus mõnikord saavutada purjetamiskiiruseks siiski üle 6 sõlme.
Tehnilise poole pealt uuendati ümberehitusel magevee- (u 3 m³) ja küttetanke (u 3 m³) ning suurt külmkambrit, mis paikneb ahterpiigis. Vanast laevast jäi esialgu alles peamasin 4 NVD 24 võimsusega 80 hj, mis enne ajaloolist Saksamaa reisi vahetati 1985. aasta talvel uue võimsama 4 NVD 26-2 vastu.
Peter Ferdinand Drucker
Peter Ferdinand Drucker (19. november 1909 Viin, Austria-Ungari – 11. november 2005 Claremont, California) oli Austria päritolu ameerika juhtimisteadlane, -konsultant ja -kirjanik.
Acheng
Acheng (haldusüksusena hiina keeles 阿城市 'Achengi linn' (Acheng Shi (Āchéng Shì)) ehk Acheng Xian (阿城县 'Achengi maakond'; Azheng Xian zhi (阿城县志)) on linn ja 3. järgu haldusüksus (maakonna õigustega linn) Hiinas Heilongjiangi provintsis, 28,5 km Harbinist lõunakagus Ashi jõe (Ashihe) orus mägede ja tasandike vahel. Haldusüksusena moodustab osa Harbinist kui ringkonna õigustega linnast.
Aastal 1909 sai Acheng praeguse nime (varem Ashihe, Ashiho). Linna nimekujud on veel A-ch'eng, A-ch'eng-chen, A-ch'eng-hsien, Ashihho, A-shih-ho, A-shi-ko, Asche-ho.
Demograafia
Elanike arv on 606 483 (311 904 meessoost ja 294 579 naissoost isikut; 2005).
Linna elanike arv oli:
Religioon
Umbes 1,3% linnakeskuse elanikest on kristlased.
Aastal 1989 rajas Zhao Weishan Achengis kultuse Dongfang Shandian ("Välk ida poolt").
Majandus
2002. aastal oli linna sisemajanduse kogutoodang 8450 miljonit jüaani.
Põllumajandus
2002. aastal oli teravilja kogutoodang 33 100 tonni.
Achengi territooriumil on toimunud karjamaade kõrbestumist.
Meeksi valla vapp
thumb|150px|Meeksi valla vapp Meeksi valla vapp on Tartu maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Meeksi valla vapp.
Acheng
Maavarad
Achengis on rauda, vaske, tina ja tsinki. Leidub ka molübdeeni.
Marmorivarusid on kindlaks tehtud üle 200 miljoni tonni, graniidivarusid 400 miljonit kuupmeetrit ja kvaliteetse kivimaterjali varusid 100 miljonit kuupmeetrit.
Meeksi valla vapp
Vapp kinnitati 23. oktoobril 2002. See oli kasutusel kuni 2017. aastal aset leidnud Eesti omavalitsuste haldusreformini, mille käigus ühines Meeksi vald Räpina ja Veriora vallaga.
Acheng
Tööstus
Achengis toodetakse telliseid, ning elektri- ja muid seadmeid. Töödeldakse puitu. On ka tekstiilitööstus. Kohalikust toorainest toodetakse õlut, ja linatooteid. 1950ndate lõpust on olemas ka väikesemastaabiline metallurgiatööstus. Enamik ettevõtteid on integreeritud Harbini tööstusse. Linnas on üle 300 tööstusettevõtte.
Riigiettevõtete erastamise tõttu on palju töölisi koondatud. 1996. aastal olid riikliku suhkru- ja linavabriku endised töölised kuude kaupa koos perekondadega rahata. Kesksügise Draakonipaadi festivali linn rahanappuse tõttu ei finantseerinud. Töölised tungisid töökodadesse ja suhkruladudesse, et saada toitu ja riideid. Sealjuures laulsid nad "Internatsionaali", mille hiinakeelsete sõnade järgi kõik asjad kuuluvad töölistele. Uueks aastaks oli neli kuud raha saamata. Meeleheitel vanemad töölised heitsid koidikul raudteerööbastele, lootes rongi alla jääda. Kui omaksed said asjast teada, heitsid nad samuti rööbastele. Varsti korraldas üle 3000 tekstiilivabriku töölist rööbastel istumisstreigi, mida vaatas pealt 1000 inimest. Raudteeliiklus Binsui raudteel oli päev läbi halvatud. Partei korraldas läbirääkimised istumisstreigi lõpetamiseks. Riigile kuuluv suhkruvabrik läks 1998. aastal pankrotti. See oli Hiina suurim pankrotijuhtum. Võlgu oli üle 700 miljoni jüaani.
Meeksi valla vapp
Vapi kirjeldus
Sinisel kilbil hõbedane majakas kuldse tule ja kahe musta aknaavaga ning lainelõikeline hõbedane vapitüvi kahe sinise kalaga 1+1.
Acheng
Kaubandus
Achengi koguneb ümbruskonna põllumajandustoodang, mis aitab katta Harbini vajadusi.
Transport
Harbini rahvusvaheline lennujaam on 50 km kaugusel.
Linna läbib mitu suurt maanteed (Harbini–Wuchengi maantee, maantee 301). Harbiniga ühendab teda Harbini–Achengi kiirtee.
Turism
Acheng on valitud väljapaistvaks Hiina turismilinnaks.
Kultuur
Achengist lõuna pool Baichengi ('Valge Linn'; ka Bai Cheng, Beicheng, Baichengzi) külas on müüriga ümbritsetud linna varemed. Arvatakse, et tegemist on Jini dünastia (1115–1234) aegse pealinna Huiningi (Shangjing, Shang Jing) varemetega. Plonnist müüri ümbermõõt on 11 km. Linnas elas kuni 100 000 inimest. Seda kohta nimetatakse graafika paigaks. Seal on olnud Suure Hiina müüri otspunkt. Kaevatakse välja Jini dünastia kultuuri. Dalingi alevis Jixingtuni lähedal on leitud arvatav keiserliku perekonna kalmistu. Leitud on ka maailma vanim püss, mis on üle 700 aasta vana. See on 38 cm pikkune ja kaalub 5 kg. Torule on kirjutatud shenfei 'võlulöök'. Aastal 2000 peeti esimene Achengi Jini dünastia kultuurifestival.
Songfengshani mägi on taoistlik pühapaik.
Yuquani jahiala on Aasia suurim kinnine jahiala.
Achengis on 462 hektari suurune hirvepark, mis on Hiina suurim. Seal elavad punahirved ja tähnikhirved.
Gezidongis ('Tuvikoobas') Achengi territooriumil, 41,3 km² kaugusel Harbinist on 862 hektari suurune Harbini Põhja Metsaloomaaed.
Side
Achengi sihtnumber on 150300.
Achengi telefonikood on 450 või 451.
Sõjandus
Achengi linna oli maha jäänud 300 Nõukogude keemiamürsku ja 10 tonni mürke. Need on hävitatud.
Vangilaagrid
Achengis on kaks vangilaagrit (Yucheng, Daqingshan).
Sixtus I
Tolleaegsete allikate puudumisel pole tema ametiaja pikkus teada, kuid tänapäeval tunnustatakse seisukohta, et see kestis kümme aastat.
"Liber Pontificalise" järgi pärines Sixtus Roomast Via Lata linnaosast, kuigi tema nimi, mis varasemates allikates on kujul "Ξυστος" (Xystos), viitab Kreeka päritolule. Ta oli ametis 10 aastat 3 kuud ja 21 päeva. Tema isa Pastor oli preester. Salvador Miranda andmetel oli Sixtus Aleksander I ajal kardinaldiakon ja on seega esimene kardinal, kes sai paavstiks.
Sixtus I sätestas "Liber Pontificalise" järgi, et mitte keegi peale ministrantide ei tohi puutuda pühitsetud esemeid, et paavsti juurde kutsutud piiskoppe tunnustatakse pärast nende piiskopkondadesse tagasipöördumist alles pärast vastavate volituste esitamist ja ta kohustas preestreid koos kogudusega laulma "Sanctust". Ta sätestas trisagioni ("Püha Jumal, püha Vägev, püha Surematu, halasta meie peale!") palvetamist enne missat ja korporaali kasutamise.
Ta ordineeris 11 presbüterit, 4 diakonit ja 4 piiskoppi.
Traditsiooni järgi suri Sixtus I märtrisurma, kuigi Ireneus ei kajastanud seda oma samal sajandil koostatud märtrite nimekirjas. Traditsiooni järgi maeti Sixtus I apostel Peetruse lähedale. 1132 olevat tema säilmed viidud Alatrisse. Clemens X andis 17. sajandil mõned reliikviad kardinal Retzile, kes viis need Lorraine'i Saint-Micheli kloostrisse.
Sixtust austatakse katoliku kirikus ja õigeusu kirikus märtri ja pühakuna. Tema mälestuspäev on 6. aprill.
Jalukse Tiinamägi
Jalukse Tiinamägi ehk Suistemägi on Jalukse Eesti noorema kiviaja ajastu kalmistu Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas Jalukse küla lähistel Auaste küla maadel.
Muistise kirjeldus
Muistis on tänapäeval suures osad hävinud, säilinud on see vaid põhjapoolsel maa-alal kahe künkana. Üks kalmeküngas on ovaalse põhiplaaniga, põhja-lõuna suunas 25 m pikk ja 10 m lai. Teine küngas asetseb esimesest 5 m kaugusel idapoolses otsas ning on 120 m pikk ja kuni 30 m lai. Kuna ülejäänud noorema kiviaegse kalmistu maa-ala on 1929. aastast alates kruusakaevandamisega hävitatud, siis ei ole kindel, kui suur võis see matusepaik varasematel sajanditel olla ning milline võis olla matmisviis.
Dateering
Muistis on dateeritud II aastatuhandesse e.m.a.
Asukoht
Jalukse Tiinamäele pääseb, kui pöörata Tallinna–Keila–Haapsalu maanteelt kruusateele, pöörates 190–415 m kagu poole.
Boudicca
thumb|Boudica ja tema tütred Westminsteri kai lähedal Londonis, skulptuuri valmistas Thomas Thornycroft prints Alberti käsul Boudicca (kasutatud ka nimekuju Boadicea ja Boudica; suri 60/61) oli ikeenide hõimu kuninganna, kes juhtis ülestõusu, et vabaneda Rooma keisririigi ülemvõimust. Boudicca juhitud ülestõus oli algul edukas, vallutades nii Colchesteri, Verulamiumi ja Londoni linna, enne kui tuli alistuda Põhja-Walesist appisaadetud Rooma liitlasvägedele. Boudicca, kes kartis vangi langeda, mürgitas ennast.
Aastal 2003 lavastas Bill Anderson sõjakast kuningannast filmi "Boudica".
Suurlaht (laev)
thumb|Õppelaev Suurlaht [[Pirita sadamas 2000. aastate algul]]
Suurlaht (endise nimega Suurlaid) on algsest STB tüüpi kalalaevast ümber ehitatud õppelaev.
Laev on säilinud, kuid pole kasutusel.
Nõukogude aeg
pisi|Suurlaid sisenemas Paljassaare sadamasse 1974. Laev ehitati 1954. aastal Saksamaal Fürstenbergis sõjakahjude kompensatsioonina Nõukogude Liidule paaristraaleriks. Kokku ehitati aastail 1953–1955 69 STB (СТБ-71 ja СТБ-150) tüüpi laeva ja lisaks eelnevalt aastail 1951–1952 samalaadseid SMB tüüpi laevu veel 60.
1972. aastal sai kalalaevast Noorte Meremeeste Klubi õppelaev Suurlaid. Õppetegevusteks tuli laev mõnevõrra ümber ehitada. Olulisim töö oli laadruumi ehitatud kursantide kajut. Suviti tehti õppelaevaga tavaliselt praktikantidega 7–10-päevaseid merereise Eesti rannikul, sügiseti ja kevaditi mõnikord ka paaritunniseid lühisõite Tallinna lahel. Praktikantide ülesandeks olid laevatööd, roolivaht, masinavaht, köögitoimkond, tööd sildumisel ja öövaht. 1980. aastate lõpul ja 1990. aastate algul oli laeva kapten Ago Laak.
Taasiseseisvumise järgne aeg
pisi|Suurlaht väljatõstetuna 2014. aastal Pärast Eesti taasiseseisvumist 1991. aastal nimetati laev ümber Suurlaheks, sest Eesti Merelaevandusel juba oli ro-ro-laev nimega Suurlaid.
2000. aastal andis Eesti Haridusministeerium klubi laevastiku üle Tallinna Linnavalitsusele ja Suurlahte renditi sümboolse tasu eest Eesti Mereakadeemia Merekoolile. Alates 2002. aastast jäi Tallinna spordi- ja noorsooametile kuuluv laev sõidukõlbmatuna Pirita sadamasse unarusse seisma ja sellel hoidsid oma algatusel silma peal veel endised mereklubi töötajad. Suurlahe viimane kapten kuni Noorte Meremeeste Klubi sulgemiseni oli Erki Kuld.
Vladimir Galkin
Vladimir Galkin (23. juuli 1888 Valga – 23. detsember 1925) oli vene rahvusest Eesti sõjaväelane, leitnant.
Suurlaht (laev)
Taasiseseisvumise järgne aeg
2004. aastal ostis endise mereklubi tegevuse jätkamiseks moodustatud MTÜ Suurlahe 13 000 krooniga endale. Laevakere plaadistus vajas vahetamist, tekiplangutus oli mädanenud ja metallosad roostetanud nii, et tekk tilkus läbi. Noorte Mereklubi MTÜ-l olid plaanid laeva taastamiseks, kuid klubi rahastamine linna poolt lõpetati 2005. aastal ja asi jäi pooleli.
Vladimir Galkin
Elukäik
Ta sündis 1888. aastal Valgas. Gümnaasiumi lõpetas Pärnus.
Suurlaht (laev)
Taasiseseisvumise järgne aeg
Hiljem tõsteti alus Lahesuu sadamas kaile ja jäi remondi ootel seisma. Laeva edasine saatus pole selge, kuid teadaolevalt pole teda plaanis maha kanda, vaid on üritatud leida rahalisi võimalusi ja toetust taastamiseks.
Vladimir Galkin
Elukäik
1905. aastal astus vabatahtlikuna ihukaardiväe 6. tragunipolku. Samal aastal saadeti ta õppima Tveri ratsaväekooli, pärast selle lõpetamist 1908. aastal edutati ta kornetiks ja määrati teenima 2. Pavlogradi kaardiväe husaaripolku. Kuid kaardiväeteenistus ei olnud talle hingelähedane ning märtsis 1909 lahkus ta teenistusest ja alustas tööd ametnikuna rahandusministeeriumis.
Suurlaht (laev)
Iseloomustus
Suurlaht on teraskere ja terastekiehitisega, kuigi roolimaja on tegelikult puidust. Kontseptsioonilt on tegemist tüüpilise sõjajärgse Saksa ja üldisemalt läänemaailma merekindla kalapüügilaeva projektiga, mille väliskuju on säilinud.
Vladimir Galkin
Elukäik
1915. aastal sai ta 3. Doni kasakapolgu koosseisus Vubisi jõeäärses lahingus haavata. Pärast paranemist jätkas ta teenistust Õhuväe 10. lennueskadrillis ning oli seejärel 5. armee lennusalgas algul adjutant, hiljem lendurvaatleja. Septembris 1916 astus ta Sevastopoli lennukooli, mille lõpetas aasta hiljem. 28. augustil kaotas ta lennuk juhitavuse, kuid Galkin pääses põrutusega. Novembris 1917 arreteerisid bolševikud ta, kuid tal õnnestus vahi alt põgeneda ja naasta kodulinna Valka. Vene kodusõjast võttis ta osa Loodearmee koosseisus, algul vabatahtlike lennueskadrillis Stanisław Bułak-Bałachowiczi staabi alluvuses, seejärel (juulist 1919) armee õhuväeüksuse ülema alluvuses. 22. juulil 1919 sai temast Loodearmee 2. lennusalga ülem.
Suurlaht (laev)
Iseloomustus
Meeskonnale oli vööris 6-kohaline kajut ja laeva keskosas oli laadruumist ümber ehitatud 10-kohaline kajut praktikantidele. Ahtris asus masinaruum ja ahterpiik. Roolimaja oli puidust ja navigatsioonivahendid algelised. Vasakusse pardasse oli tekile ehitatud metallist kambüüsiputka. Paremasse pardasse oli tekile paigutatud aerupaat. Laeval oli 4-silindriline 80 hj peamasin 4NVD24 ja 1 abimasin. Peamasinaga oli kiiruseks 7–8 sõlme. Laeval oli ka 3 purje, millega oli võimalik saavutada kiiruseks u 5 sõlme. Mageveevarust piisas kuni nädalaks. Nõudepesuks kasutati merel sageli esmalt peamasina jahutusvett ja seejärel loputamiseks magevett. Algul oli laeva korpus värvitud roheliseks, hiljem 1990. aastate lõpul värviti ilmselt õppelaeva Juku eeskujul siniseks.
Vladimir Galkin
Elukäik
22. jaanuaril 1921 ilmus registreerumisele Eesti sõjaväkke, ta oli sel ajal laeva masinist ja just merelt saabunud. Võeti arvele sõjaväelendurina ning arvati reservi. Kuna tema eesti keele oskuses kaheldi, siis saadeti ta jaanuaris 1924 eesti keele eksamile. Ta sooritas selle ning 30. aprillil 1924 esitas palve ennast lennuväeteenistusse võtta, kuid see lükati tagasi. 9. detsembril 1924 korda ta palvet ning alates 21. jaanuarist 1925 võeti leitnandi auastmes Lennuväerügementi lenduriks. Positiivsele otsusele aitas kaasa ilmselt see, et ta oli olnud üks esimesi ohvitsere, kes 1. detsembril 1924 hommikul omal algatusel Sõjavägede Staapi ilmus, et mässu mahasurumisele kaasa aidata. Ta arvati Balti jaama tagasivõtmiseks moodustatud grupi koosseisu. 28. aprillil 1925 viidi ta üle 1. Soomusrongirügementi soomusrongi Kapten Irv kuulipildujakompanii vaguniülemaks.
Suurlaht (laev)
Iseloomustus
Mereklubi õppelaevana oli meeskonnas 4–6 täiskasvanut (minimaalselt kapten, mehaanik, pootsman, kokk) ja 10 alaealist praktikanti ehk jungat.
Lipsti
Lipsti on küla (mazciems) Lätis Talsi piirkonnas Abava valla kaguosas.
Küla asub Sabile linna piiril. Lipsti asub valla endisest keskusest Valgalest 9,5, piirkonna keskusest Talsist 25 ja Riiast 109 kilomeetri kaugusel.
Küla asub Abava ürgoru maastikukaitsealal. Lipstis asuvad Strautiņi muinaskalmed on kohaliku kaitse all olevad muinsusmälestised.
Jämejala
Jämejala on küla Viljandi maakonnas Viljandi vallas paar kilomeetrit Viljandist põhja pool.
Külas asub Viljandi Haigla.
Kuni 2013. aastani kuulus Jämejala Pärsti valda ja külas asus Pärsti vallavalitsus.
Läbi Jämejala voolab Valuoja.
Russell Peters
pisi|Russell Peters (2008) Russell Dominic Peters (sündinud 29. septembril 1970 Torontos) on India juurtega Kanada päritolu näitleja ja koomik. Ta teeb sageli nalja etniliste stereotüüpide üle.
Francisco Saverio
pisi|Francisco Saverio umbes 1914. aastal Francisco Saverio (25. mai 1889 Camaiore – 7. mai 1977 Zizerz) oli nominaalne Parma hertsog ja Parma hertsogliku perekonna pea alates 25. novembrist 1974 ja Hispaania karlistlik trooninõudleja (Javier I) 1952. aastast kuni surmani.
Judenburg
pisi|püsti|Stadturm Judenburg on linn (Stadtgemeinde) Austrias Steiermargi liidumaal.
Linnas elas 2010. aastal 9446 inimest ja selle pindala on 13,22 km². See teeb linna keskmiseks asustustiheduseks 715 in/km².
Judenburg asub Muri jõel, mis suubub Sloveenias Dravasse, Knittelfeldist ülesvoolu ja Muraust allavoolu, 737 m kõrgusel merepinnast.
Judenburgist kümmekond kilomeetrit edelas asub 2396 m kõrgune Zirbitzkogeli mägi.
Ajalugu
Arheoloogide andmetel on Muri orus elanud juba keldid enne roomlaste tulekut.
Judenburgi on esimest korda kirjalikult mainitud 1074 (mercatum Judinburch). Sel ajal oli Judenburg Eppensteinide dünastiast Steiermargi markkrahvidele kuulunud maal asuv turuõigusega asula, millele nimetatud aastal anti lisaks laoõigus: õigus kõiki Muri orus liikuvaid kaupmehi kolmeks päevaks kinni pidada, et linnarahvas selle aja jooksul soovi korral nende kaupa vaadata ja osta saaks. Linna nimi tähendab 'juutide linnus'; juudi kaupmeestel oli linnas tähtis roll.
1122 suri Eppensteinide dünastia välja. Seejärel läks Steiermark Otakaride kätte ja 1196 Babenbergide kätte, kes alates 1156 olid Austria hertsogid. Nende võimu all sai Judenburg 1224 linnaõigused ja 1277 õiguse koguda tollimaksu. Lähedastes mägedes korjati palderjaniliiki Valeriana celtica ja 1460 andis Habsburgidest Saksa-Rooma keiser Friedrich III 1460 Judenburgile palderjanikaubanduse monopoli.
Pärast mitut pogrommi saatis keiser Maximilian I 1496 kõik juudid Steiermargist välja.
20. sajandi alguses oli Judenburg üks Austria suurimaid terasetootjaid ja seal paiknes Austria-Ungari garnison. Tänapäeval pole tollasest tööstusest õieti midagi järel, kuid Judenburg on tänapäevani piirkonna tööstus- ja kaubanduskeskus.
Judenburg oli üks esimesi trollibussiliiklusega linnu Austrias. Trolliliiklus toimis seal 1910–1914 ja ühendas Judenburgi jaama linna keskusega.
Rahvussotsialistide valitsuse ajal algatati linna nime muutmine Zirbenstadtiks, kuid asja otsustamine lükati edasi kuni Teise maailmasõja lõpuni.
1945. aastal andsid britid Judenburgis NKVD-le üle 18.000 Saksa poolel võidelnud kasakat.
Vapp
Linn sai vapi 1. juunil 1959 Steiermargi liidumaa valitsuse otsusega 9. veebruarist 1959. Vapi kirjeldus on järgmine: "Punasel kilbil on paremale pööratud valge juudikübaraga kaetud juudipea."
Tuntud judenburglasi
Judenburgis on sündinud endine mäesuusataja Renate Götschl, laskesuusataja Christoph Sumann, eluks ajaks diskvalifitseeritud jalgrattasportlane Christian Pfannberger ja Araabia Ühendemiraatide eest võistlev vormelisõitja Andreas Zuber, samuti Austriat Eurovisioonil esindanud Alf Poier ja sarimõrvar Jack Unterweger.
Sõpruslinnad
Judenburg kuulub Douzelage-nimelisse linnade rühma, milles iga linn on kõigi ülejäänute sõpruslinn. Sellesse kuulub igast Euroopa Liidu liikmesmaast üks linn, Eestist Türi.
Mäksa valla vapp
thumb|150px|Mäksa valla vapp Mäksa valla vapp on Tartu maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Mäksa valla vapp.
Vapp kinnitati 4. juulil 1997.
Vapi kirjeldus
Sinisel kilbil tuulik ja selle all lainelõikeline palk - mõlemad hõbedased ning roheline vapitüvi.
Arkoos
thumb|Arkoos. Arkoos on suure päevakivisisaldusega liivakivi.
Arkoos, nagu ka tavaline liivakivi, koosneb põhiliselt kvartsist, kuid selle päevakivisisaldus peab olema vähemalt 25%. Arkoos on enamasti jämedateraline, punakat või roosakat värvi ja nõrgalt tsementeerunud. Arkoos tekib graniidi või graniitse koostisega kivimite murenemissaaduste kivistumisel. Tsementeeriva materjali (kaltsiit, ränioksiid, savimineraalid, raudoksiidid, vilgud jmt) osatähtsus on üldiselt väike (enamasti alla 15%).
Nimetus "arkoos" on tulnud prantsuse keelest ja selle võttis kasutusele Alexandre Brongniart 1823. aastal.
Bahtšisarai
Bahtšisarai (krimmitatari Bağçasaray) on linn Ukrainas Krimmis, Bahtšisarai rajooni halduskeskus. Pärast Krimmi õigusvastast annekteerimist märtsis 2014 on linn de facto koos Krimmi Vabariigiga Venemaa valduses. Asub Krimmi poolsaare lõunaosas Krimmi mäestiku jalamil Kurganne orus.
Bahtšisaraid on esmamainitud 1502. aastal. 1532–1783 oli Krimmi khaaniriigi pealinn. 17. sajandil oli linnas umbes 2000 maja. 1736. aastal põletasid Vene väed kogu linna maha. Bahtšisarai jäi krimmitatarlaste keskuseks kuni nende küüditamiseni 1944. aastal.
Linnas asub Bahtšisarai khaanipalee (Hansaray) ja linnast 2,5 km idas Tšufut-Kale kindlus.
Aleksandr Puškin on kirjutanud poeemi "Bahtšisarai purskkaev".
Romed Baumann
Baumann tuli 2004. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel Mariboris kiirlaskumises juunioride maailmameistriks. 2006. aasta juunioride MM-il Québecis sai ta hõbemedali kiirlaskumises ja slaalomis. Täiskasvanute arvestuses sai ta Alpi kahevõistluses 2007. aasta MM-il Åres 7. koha ja 2009. aasta MM-il Val-d'Isère'is 8. koha. 2010. aasta taliolümpiamängudel Vancouveris oli Baumann suurslaalomis viies.
2011. aasta MM-il Garmisch-Partenkirchenis võitis ta võistkonnavõistluses hõbemedali. 2013. aasta MM-il Schladmingis võitis ta Alpi kahevõistluses pronksmedali.
Maailma karikavõistluste etapivõidud
Romed Baumann on osalenud ( <FONT COLOR=Purple>seisuga 23. jaanuar 2015</FONT> ) 209 MK-etapil ja jõudnud poodiumile 9 korda, millest 2 korral kõige kõrgemale astmele.
12. veebruar
12. veebruar on Gregoriuse kalendri 43. päev. Juliuse kalendri järgi 30. jaanuar (1901–2100).
Jani Toivola
Ta kuulub Soome Rohelisse Liitu. Valimistel sai ta 2011. aastal 1013 häält ja valiti Eduskunna liikmeks. 2015. aasta parlamendivalimistel valiti ta 6557 häälega tagasi Eduskunna liikmeks.
Ta õppis New Yorgis HB Acting Studios aastatel 1999–2002. Ta oli Soome telesaate "Idols" saatejuht aastal 2007.
Ta on silma paistnud oma parlamendiliikme õiguste ja eeliste väärkasutusega. Septembris 2018 selgus, et ta oli perioodil 20.4.2015–31.8.2018 kasutanud oma taksokaarti ühtekokku 1039 korda, kulutades maksumaksja raha üle 22 000 euro. Lisaks vassis ta oma elukoha aadressiga, et saada kõrgemat kuluhüvitist. Ta on teeninud Laste ja noorte sihtasutuselt kümneid tuhandeid eurosid koolikülastuste eest.
Nõo valla vapp
thumb|150px|Nõo valla vapp Nõo valla vapp on Tartu maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Nõo valla vapp.
Vapp kinnitati 27. mail 1996.
Vapi kirjeldus
Sinisel kilbil selle alumisest servast tõusev hõbedane kiriku viiluväli koos torniga; saatena kaks kaheksaharulist kuldset tähte - 1+1.
Staffa
Staffa on Suurbritanniale kuuluv saar.
Staffa kuulub Sise-Hebriidide hulka. Saare pindala on 33 hektarit. Suurim kõrgus on 42 meetrit. Lähimaks maismaapunktiks on umbes 10 km kaugusel asuv Mulli saar.
Saar on väike ja asustamata, kuid on ometi turistide poolt sagedasti külastatud. Põhjuseks on saare rannikul paljanduv sammasbasalt, mis on üks ilusamaid omataolisi maailmas. Basaldist koosneb ka ülejäänud osa saarest.
Rinkule
Rinkule on küla (mazciems) Lätis Talsi piirkonnas Abava valla idaosas.
Küla asub valla endisest keskusest Valgalest 12, piirkonna keskusest Talsist 26 ja Riiast 107 kilomeetri kaugusel.
Rinkule on tekkinud endise Rinkule mõisa (Rinkuln) keskuse juurde. Mõisas on sündinud saksa geograaf Arved von Schultz.
Aastal 2017 oli külas 51 elanikku, aastal 2020 oli elanikke 49.
Ühtne Eesti
Ühtne Eesti on teatri NO99 kaubamärk, mis võeti kasutusele 2010 seoses etendusega Ühtne Eesti suurkogu.