cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Miiduranna tähtfort
Miiduranna tähtfordi rajamise põhjustas Vene keiser Peeter I surmale 8. veebruaril 1725 järgnenud ootus, et Venemaa sõjaline võimsus Läänemerel ei suurene enam oluliselt. Seepärast tõid Suurbritannia ja Taani 1726. aasta suvel Soome lahele oma laevastikuüksuse. Venemaa vastas sellele jõunäitamisele Tallinna ümbrusesse vanade ettenihutatud rannakindlustiste (Läänepatarei, Idapatarei) korrastamise ja suurendamisega ning uute ehitamisega (Väike-Paljassaare tähtfort ja Naissaare bastionaalfort ning Tsitadell).
Miiduranna tähtforti tugevdati oluliselt keiser Paul I 1796. aasta kaitsekava järgi ning sealsed muldvallid vooderdati kividega. Hiljem pole tähtfort enam sisaldunud Tallinna kaitsekavades ning seda on tasapisi lammutatud.
Tänapäeval on tähtfordist säilinud selle lääne- ja keskosa, ida- ja lõunaosa jääb Miiduranna küla 1990. aastatel rajatud Uus-Miiduranna elamurajooni alla.
Miiduranna tähtfort on alates 18. augustist 1997 Eesti Vabariigi kultuurimälestis nr 8896.
Geraldina
Geraldina on naisenimi.
Koorküla vald
Koorküla vald (saksa keeles Korküll) oli vald Viljandimaal ) Helme kihelkonnas ja Valga maakonnas. Helme kihelkonnas.  Vallamaja asus tänapäeva Jeti küla aladel. pisi|350px|[[Eesti haldusjaotus 1925. aastal]] Valla pindala oli 57 km² ja elanikke oli 754 (1934. aasta seisuga). Vald eksisteeris 1866 –1939.
1921. aastal arvati Koorküla vald Valga maakonna koosseisu.
Vallas asus Koorküla asundus. Valla alale jäid Koorküla ja Asu mõis.
1939. aasta vallareformiga moodustati senise Koorküla valla maa-alast; osaliselt senise Helme valla maa-alast; osaliselt senise Patküla valla maa-alast; osaliselt senise Jõgeveste valla maa-alast; osaliselt senise Lõve valla  maa-aladest; osaliselt senise Holdre valla  maa-aladest Helme vald.
Bahama
Bahama (inglise keeles The Bahamas, ametlik nimi Bahama Ühendus) on saareriik Atlandi ookeanis Florida ranniku lähedal.
Asend
Riik asub Kariibi meres paiknevatel Bahama saartel, kuhu kuulub umbes 700 korallsaart ja ligi 2000 korallrahu. Saarestik asub Põhja-Ameerika mandri lähedal, Florida poolsaarest kagu pool ja Kuuba saarest põhja pool.
Ajalugu
Arvatavasti maabus Kolumbus 1492. aastal Ameerikat avastades Bahamale kuuluval San Salvadori saarel. Tollal elasid saartel taino indiaanlased.
1718. aastal sai Bahamast Suurbritannia valdus. 1964. aastal sai omavalitsuse ja 1973. aastal kuulutati iseseisvaks riigiks.
Rahvastik
85% elanikest on mustanahalised neegerorjade järeltulijad, 12% on valgenahalisi.
Kaks kolmandikku rahvastikust elab New Providence'i saarel, ülejäänud kolmandikust pool Grand Bahama saarel.
Saared olid hõredalt asustatud kuni 18. sajandi lõpuni, mil Ameerika iseseisvussõja järel anti tuhandetele Briti krooni toetanutele hüvitisena maad. Paljud uusasukad olid pärit USA lõunaosariikidest ja tõid endaga kaasa mustanahalised orjad. 19. sajandi keskel oli rahvaarv 27 000 ja 20. sajandi alguses 53 000. Sajandi keskel hakkas rahvaarv märkimisväärselt suurenema ning oli 1990. aastaks juba 255 000 ja 2010. aastaks 351 000.
Bahamalased on väga religioossed inimesed. Peamine usund on kristlus (suuremad rühmad on baptistid, anglikaanid ja katoliiklased).
Haldusjaotus
Halduslikult on Bahama jaotatud 32 ringkonnaks. Neist kõik peale keskvõimu hallatava New Providence'i on kohaliku omavalitsuse üksused.
thumb|350px|Bahama ringkonnad
Eesti Looduseuurijate Seltsi aastaraamat
Eesti Looduseuurijate Seltsi aastaraamat on Eesti Looduseuurijate Seltsi poolt välja antav jätkväljaanne ja raamatusari.
Aastaraamat sisaldab nii teaduslikke artikleid kui ülevaateid seltsi tegevusest.
Aastal 2008 ilmus aastaraamatu 85. köide (Uurimusi Eesti loodusteaduste ajaloost. Toimetanud Riin Magnus.) Aastal 2011 ilmus aastaraamatu 86. köide (Haruldused Eesti looduses. Toimetanud Tiiu Kull, Jaan Liira ja Marek Sammul.)
Varasemad nimetused
Väljaanne on ilmunud seltsi asutamisest saadik, kuid varem mitme teistsuguse nime all. Köidete numeratsioon ei järgi aastaid.
Pähni looduskaitseala
Pähni looduskaitseala asub Võru maakonnas Rõuge vallas. Kaitseala pindala on 277,7 hektarit. Pähni looduskaitseala võeti looduskaitse alla 2006. aasta märtsis. Kaitseala staatuse saamisele aitas tugevasti kaasa metsandustegelane Vello-Taivo Denks (1936–2004), kes oli sealse Roosa metskonna ülem 1966–2000.
Looduskaitsealal domineerivad mustikapalu- ja jänesekapsalaane-segametsad, palju on ka rabastunud ja rabametsi. Enamik looduskaitsealale jäävatest metsadest on üle 100 aasta vanad. Läbi looduskaitseala voolab 14 km pikkune Pähni jõgi.
Lindudest pesitseb seal metsis ja musträhn (vastavalt II ja III kaitsekategooria liigid). Haruldasematest taimedest kasvavad looduskaitsealal roomav öövilge, künnapuu, rohekas ja kahelehine käokeel, suur käopõll ja vööthull-sõrmkäpp.
Pipi Pikksukk (raamat)
pisi|Tüdruk Pipi Pikksuka kostüümis
"Pipi Pikksukk" on rootsi lastekirjaniku Astrid Lindgreni lasteraamatu sari. Sari koosneb kolmest raamatust: "Pipi Pikksukk" (Pippi Långstrump, 1945), "Pipi Pikksukk läheb laevale" (Pippi Långstrump går ombord, 1946) ja "Pipi Pikksukk Lõunamerel" (Pippi Långstrump i Söderhavet, 1948).
Raamatusari kirjeldab ühe iseäraliku tütarlapse, Pipi Pikksuka, seiklusi. Pipi, kelle täispikk nimi on Pipilota Viktuaalia Rullkardiina Piparmünta Eefraimi tütar Pikksukk, on raamatusarja alguses üheksa aastat vana ning kolib koos oma pärdiku, keda hüütakse Härra Nilssoniks, ja hobusega Pipi isale kuuluvasse Segasumma suvilasse. Üsna pea saab ta sõbraks naabrite laste, Tommy ja Annikaga. Pipi juuksed on porgandi värvi ning punutud kahte patsi. Ta kannab punaste lappidega sisseõmmeldud sinist kleiti. Pipi pikki peenikesi jalgu katsid pikad sukad, üks pruun ja teine must. Jalas olid tal mustad kingad, täpselt kaks korda nii suured kui vaja.
Pipi ema on surnud ning tema isa, Eefraim Pikksukk, on Kurrunurruvutisaare neegrikuningas. Kuna Pipi on veetnud kogu oma nooruse koos oma isa meeskonnaga laeval, on ta väga iseseisev, ent ei oska teiste laste moodi käituda ning ei käi ka koolis. Lisaks on Pipile kombeks lugusid välja mõelda. Pipit iseloomustab ka ebainimlik jõud (näiteks suudab ta üles tõsta oma hobuse), lahke süda ning tugev õiglustunne.
Ernst Limberg
Ernst-Carl-Johannes Limberg VR I/3 (23. veebruar 1871 Rakvere – 27. juuli 1938 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane, kolonel.
Elulugu
Ernst Limberg sündis Rakveres (teistel andmetel Virumaal Kohala vallas) 23. veebruaril 1871. Üldhariduse omandas Tallinna Aleksandri Gümnaasiumis. Sõjalise hariduse omandas Vladimiri jalaväe junkrukoolis Peterburis, mille lõpetas 1892. aastal.
Enne Esimest maailmasõda teenis kapten Ernst Limberg Tallinnas 23. jalaväediviisi 89. Valgemere jalaväepolgu 13. roodu komandörina, mille koosseisus võttis osa ka Esimesest maailmasõjast. Sai lahingutes korra raskelt haavata ja kaks korda põrutada. Alampolkovnik Ernst Limbergi autasustati Georgi mõõgaga 10. detsembril 1915 selle eest, et tema pataljon vallutas 16. mail 1915 Karpaatides täägirünnakuga kõrgendiku nr 822, võttes selle juures vangi sadakond austerlast. Ülendati polkovnikuks 1916. (1917.?) aastal.
1917. aasta detsembris tuli Limberg Eestisse, asudes 4. Eesti jalaväepolgu majandusülema kohale, kus teenis kuni Eesti rahvuslike väeosade laialisaatmiseni Saksa okupatsioonivõimude poolt 1918. aastal.
Teenistus Eesti sõjaväelasena
Vabadussõja alguses moodustati Lõunarinde üksustest 8. detsembril 1918 esialgu 1. Eesti brigaad polkovnik Ernst Limbergi juhtimisel. 24. detsembril 1918. aastal reorganiseeriti 1. brigaad 2. diviisiks, 2. diviisile allusid 2., 3. ja 6. jalaväepolk ning Kaitseliidu osad. Eesti sõjavägede ülemjuhataja J. Laidoneri korralduse alusel kuulus 2. diviisi tegevus- ja kaitsepiirkonda Tartu, Võru, Petseri maakond. Diviisi tegevuspiirkond oli kogu Lõunarinne. 24. detsembril 1918. aastal määrati 2. diviisi ülemaks polkovnik Viktor Puskar,
Eesti Vabadussõjas teenis Ernst Limberg 4. detsembrist kuni 23. detsembrini 1918 Lõuna väerinde (Kagu- ja Lõuna-Eesti) juhatajana, alates 23. detsembrist 1918 2. Diviisi ülemana ning ka 3. Jalaväepolgu ülemana.
Limbergi 2. Diviisi ülemaks oleku esimesel päeval 23. detsembril 1918, moodustati tema käsul ja ülemleitnant Julius Kuperjanovi algatusel partisanide salk, mis peatselt muutus iseseisvaks pataljoniks. Pataljonist kujunes üks Vabadussõja vapramaid väeosasid. Pärast Kuperjanovi hukkumist nimetas vägede ülemjuhataja kindral Laidoner pataljoni tema langenud juhi mälestuseks "Ülemleitnant Kuperjanovi partisanide pataljoniks". Novembris 1919 formeeriti pataljon ümber samanimeliseks polguks.
1. jaanuarist 1919 – 8. aprillini 1919 oli polkovnik Ernst Limberg, 1. diviisi reservpataljoni ülem ja 8. aprillist 1919 – 22. augustini 1919, Tallinna tagavarapataljoni ülem..
Limbergi teeneid Vabadussõjas hinnati I liigi 3. järgu Vabadusristi, 225 000 marga ja normaaltaluga. Pärast Vabadussõda teenis Ernst Limberg 3. Diviisi ülema abina ning ülema kohusetäitjana, oli ajakirja Sõdur vastutav toimetaja ning Kindralstaabi VI osakonna ülem. Lahkus kaitseväeteenistusest 1. jaanuaril 1927 seoses erruminekuga.
Õpperaamatu "Mida rahvaväelane oma püssist peab teadma ja kuidas temaga ümber käima" autor.
Väike-Loosalu järv
pisi|Väike-Loosalu järv Väike-Loosalu järv (ka Väike Loosalu järv) on järv Raplamaal Rapla vallas Loosalu rabas. Järve võib pidada Eesti suurimaks laukajärveks.
Frittimine
Tööprotsess
Peenestatud ning läbisegatud glasuurmaterjale kuumutatakse spetsiaalsetes fritiahjudes või frititiiglites glasuuri enda sulamistäpist mõnevõrra kõrgemal temperatuuril. Glasuurisegu sulab vedelaks klaasmassiks. Kuum sulafritt juhitakse ahjust välja veepaaki, kus ta hetkega klaasjaks räbuks pihustub. Räbu peenestatakse ja jahvatatakse pulbriks.
Frittimisel jäetakse välja osa tulekindlatest ja vees lahustumatutest komponentidest (näiteks kaoliin), mis lisatakse hiljem jahvatamise käigus.
Võimalikud vead frittimisel
Fritt ei tohi jääda tooreks. See tähendab, et glasuurisegu sulamisel ei sula fritt ühtlaselt ja glasuuris säilivad osaliselt vees lahustuvad komponendid. Seda kontrollitakse raudvarda torkamisega sulafritti. Kvaliteetse friti puhul on väljatõmmatud vardalt mahavalguv klaasniit ühtlane ja ilma sõlmede ning paksenditeta.
Vesuuvi observatoorium
Vesuuvi observatoorium (itaalia keeles Osservatorio Vesuviano) on maailma vanim vulkanoloogiaobservatoorium.
Observatoorium asutamisaastaks loetakse 1841. aastat, ametlik avamisaasta on 1845. Tänapäeval kuulub observatooriumi ülesannete hulka Vesuuvi ja Ischia vulkaani ning Campi Flegrei kaldeera jälgimine. Paiknes algul Vesuuvi nõlval, praegu Napolis.
Observatooriumi juhina on töötanud muuhulgas Giuseppe Mercalli, kes töötas välja maavärina tekitatud purustuste visuaalsel hindamisel põhineva skaala ja vulkaanipursete klassifikatsiooni.
Vulkanoloogiaobservatoorium
pisi|[[Erebuse vulkaani tegevust jälgiv vulkanoloogiaobservatoorium Antarktikas]] pisi|[[Réunioni saarel paikneva observatooriumi seirejaam]] Vulkanoloogiaobservatoorium on tegevvulkaanide jälgimise ja uurimisega tegelev observatoorium.
Aastal 2011 tegutses üle maailma ligi 50 alalist vulkanoloogiaobservatooriumi. Alaliste observatooriumide kõrval eksisteerivad ka transporditavad välisobservatooriumid, mille saab uinunud vulkaani aktiviseerumise korral olukorra jälgimiseks kohale toimetada.
Uurimistööd
Vulkanoloogiaobservatooriumide peamiseks ülesandeks on jälgida potentsiaalselt ohtlike vulkaanide tegevust ja oluliste signaalide korral hoiatada valitsusasutusi ja ümbruses elavaid inimesi peatselt toimuda võivast vulkaanipurskest või muust ohust inimeste tervisele ja varale. Paljude vulkanoloogiaobservatooriumide ülesandeks on ka teha vulkanoloogiaalast teadustööd.
Tavaliselt jälgitakse observatooriumides vulkaanide seismilist aktiivsust, mille intensiivistumine viitab magma aktiivsele liikumisele magmakambris. On öeldud, et kui on võimalik valida vaid üks instrument vulkaani jälgimiseks, siis tuleks valida seismomeeter. Kui kaks, siis kaks seismomeetrit. Kui kolm, siis kolm seismomeetrit. Selle põhjuseks on asjaolu, et magma liikumine tekitab seismilisi laineid ning mitme eri kohas paikneva seismomeetri andmete kombineerimisel on võimalik saada selge pilt oluliste sündmuste asukohast (sügavus ja geograafilised koordinaadid) ja selle muutumisest ajas.
Ajutised ja alalised observatooriumid
Paljudel ohtlikel uinunud vulkaanidel ei ole pidevalt tegutsevaid observatooriume, mistõttu on välja töötatud ühest kohast teise viidavad väliobservatooriumid, mida on vulkaani aktiviseerudes võimalik kiirelt kohale toimetada. Sellistel observatooriumidel on tavaliselt olemas suurem osa alaliselt tegutsevate observatooriumide tehnilistest võimalustest ning nende kasutamine aitab päästa paljude inimeste elu. Näiteks Pinatubo vulkaani 1991. aasta purske eel anti USA geoloogiateenistuse ning Filipiini seismoloogia- ja vulkanoloogiainstituudi ühisobservatooriumi poolt õigeaegselt korraldus inimeste evakueerimiseks, mis aitas päästa tuhandeid inimelusid.
Observatooriumid üle maailma
pisi|Islandil ei ole vulkanoloogiaobservatooriume, kuid kasutatakse palju seismilisi mõõtejaamu. Ajutine seismojaam Põhja-Islandi kõrgustikul Maailma vanimaks vulkanoloogiaobservatooriumiks on Vesuuvi observatoorium (itaalia keeles Osservatorio Vesuviano), mis alustas tegevust 1845. aastal.
2011. aasta jaanuaris töötas maailmas alaliselt veidi alla 50 vulkanoloogiaobservatooriumi. Kõige rohkem asub pidevalt töötavaid observatooriume USA-s (6), järgnevad Jaapan (4), Itaalia (3), Colombia (3), Antarktis (2) ja Mehhiko (2). Eestile lähimad observatooriumid asuvad Itaalias, Kreekas (Thíra), Assooridel ja Kanaaridel. Islandil puudub klassikaline vulkanoloogiaobservatoorium. Kõik saare vulkaanid on varustatud seismiliste mõõtejaamadega, mille seirega tegeleb kohalik meteoroloogia instituut.
August Kook
August Kook on olnud mitme tuntud inimese nimi:
Rudolf Vienberg
Rudolf Vienberg VR I/3 (21. august 1895 Porkuni, Virumaa – 1. august 1963 New York) oli Eesti sõjaväelane (leitnant).
Elukäik
Saksa okupatsiooni ajal viibis Soomes. Registreeris end uuesti Eesti kaitseväes 2. detsembril 1918 ning määrati varustusvalitsuse saapa- ja hobuseriistade töökoja juhatajaks. 1919. aasta mais viidi üle 5. jalaväepolku, kust paar kuud hiljem omakorda komandeeriti 2. diviisi ülema teise abi juurde, kes määras ta sideohvitseriks Vene valgete vägede juurde. 18. novembril 1919 naasis 5. jalaväepolku. Eduka tegevuse eest sideohvitserina anti talle hiljem Vabadusristi I liigi 3. järgu teenetemärk. Seoses sõjaväe vähendamisega pärast Vabadussõja lõppu kustutati 5. jalaväepolgu nimekirjast. Teenis seejärel 7. ja 8. piiriküti pataljonis. 21. augustil 1920 vabastati vanuse tõttu tegevväest. Töötas seejärel Saaremaal maakorralduse instruktori ja planeerimise peakomisjoni sekretärina.
Asus 24. jaanuaril 1921 uuesti tegevteenistusse ning suunati alul 7. jalaväepolku, sealt sama aasta augustis edasi 5. jalaväepolku ning neli päeva hiljem varustusvalitsusse, kus määrati pesumaja ja pesuparandamise töökoja ülema kohusetäitjaks. 1922. aasta märtsis viidi ta üle allohvitseride kooli, pärast kooli likvideerimist asus ta 1. novembril 1923 lennuväkke, kus asus õppima õppejaoskonnas avatud lendurvaatlejate kursusel.
Pärast lendurvaatleja kutse omandamist 1925. aastal määrati ta merilennueskadrilli lendurvaatlejaks. Sama aasta detsembris kästi tal asuda õppejaoskonna aerofoto ja fotomeetria instruktori kohusetäitjaks. 1. augustil 1928 viidi ta Lennukoolist üle eskadrilli nr 5 lendurvaatlejaks, kuid juba sama aasta lõpul komandeeriti uuesti Lennukooli juurde. Avaldas 1928. aastal õppematerjali "Fotograafia ja aerofotograafia: lühendatud kava lendur-õpilaste kursuse jaoks".
20. aprillil 1929 vabastati tervislikel põhjustel teenistusest. Oli seejärel tegev eralennunduse arendamisel. Toimetas 1933. aastal koos Joosep Tiitsoga Tallinna Õhuasjanduse Ühingu väljaandel ilmunud almanahhi "Eesti Lendur". Asutas 25. juunil 1934 ettevõtte "Agentuur Lennuvarustus” (asukohaga Nõmmel, Kaare tee 2), mis tegeles lennukite, mootorite ning lennuki ehitusmaterjalide esinduse ja müügiga. 1939. aastal oli õppelennuki PTO-4 konstruktorite Voldemar Posti, Rein Tooma ja Otto Orgi esindajaks litsentsi müümisel nii Õhukaitsele kui ka Eesti Aeroklubile.
Lahkus 1944. aastal Eestist. Sõjajärgsetel aastatel oli ta Saksamaal Balti sõjainvaliidide töökooli majandusjuhataja. Hiljem asus elama Ameerika Ühendriikides.
Karitsa järv
Järves leidub linaskit, haugi ja särge.
Kvaternaarsed ammooniumkatioonid
100px|pisi|Kvaternaarne ammooniumkatioon Kvaternaarsed ammooniumkatioonid R4N+ on positiivse laenguga kvaternaarsed (tetraalküül) ammooniumühendid. Erinevalt ammooniumioonist H4N+ ja primaarsetest, sekundaarsetest või tertsiaalsetest ammooniumkatioonidest, on kvaternaarsed ammooniumkatioonid püsiva laenguga, sõltumata lahuse pH-st. Kvaternaarsed ammooniumkatioonid esinevad kvaternaarsete ammooniumsooladena R4N+X -, see tähendab koos vastasanioonidega: halogeniid-, sulfaat- hüdroksüül- jm ioonidega.
Mitmed kvaternaarsed ammooniumsoolad esinevad ka looduses. Näiteks esinevad taimedes alkaloidid sooladena; füsioloogiliselt aktiivne oluline ühend on koliin [HOCH2CH2N(CH3)3]+OH- ja selle derivaadid. Ühendid R4N+OH - kuuluvad kvaternaarsete ammooniumaluste klassi.
Saamine ja kasutamine
Põhiline kvaternaarsete ammooniumühendite saamise meetod on tertsiaalsete amiinide alküülimine alküülhalogeniididega:
Brandenburg (linn)
Ajalugu
948. aastast on Brandenburg piiskopilinn. 983–1150 oli linn slaavlaste valduses.
Kvaternaarsed ammooniumkatioonid
Saamine ja kasutamine
R3N + R’X → [R3NR’] +X-
Paljusid kvaternaarseid ammooniumsooli saab eraldada kristalsete ühenditena.
Mahukamate asendusrühmadega tertsiaarsed amiinid on kergesti alküülitavad primaarsete halogeniididega (bensüül-, allüül- jt). Seda kasutatakse nende primaarsete halogeniidide selektiivseks eraldamiseks mingist segust ja vastavate hapnikderivaadide (aldehüüdid, estrid, eetrid) saamiseks – see on tuntud Sommelet' reaktsioonina.
Kvaternaarsed ammooniumsooli kasutatakse desinfitseerimisel, pindaktiivsete komponentidena, kiudmaterjale pehmendavate vahenditena jm.
Frittimine (kokandus)
thumb|Friikartulite frittimine Frittimine (sõna "friteerimine" pole soovitatav) on toiduainete küpsetamine rasvavannis temperatuuril 180–200 °C.
Frittida saab vokkpannil, potis ja spetsiaalses frittimisnõus – fritteris ehk fritüüris.
Frititud toidu tuntuim näide on friikartulid (prantsuse keeles pommes frites). Hinnatud frititud toidud on ka paneeritud broileritiivad, kala ja pelmeenid. Fritteris saab valmistada ka magusaid küpsetisi, näiteks kohupiimapalle ja sõõrikuid.
Lehte Aava
Lehte Aava (4. juulil 1946 Tallinnas - 24. mail 2022 Tallinnas) oli eesti orkestri- ja koorijuht ning pedagoog.
Ta lõpetas 1974. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi puhkpilliorkestri dirigeerimise erialal. Ta kaitses diplomitöö "Ülevaade Tallinna keskkoolide muusikaklasside tööst".
Sillus (arvutustehnika)
pisi| Valik silluseid Sillus (inglise keeles jumper) ehk šunt on elektroonikas, eriti arvutitehnikas kasutatav komponent vooluringi sulgemiseks või avamiseks. Silluseid kasutatakse tavaliselt seadme häälestamiseks trükkplaadi kaudu ning need käituvad sarnaselt lülititega.
pisi|Sillused vanema IO-laiendplaadi seadistamiseks
Kirjeldus
Silluseid kasutatakse näiteks IDE- ehk ATA-ketaste ülema (inglise keeles master) ja alama (inglise keeles slave) töörežiimi seadmisel. Silluste vale seadistamine takistab arvuti alglaadimist ja programmide tööd. Kui sillused on valesti paigutatud, ei ole süsteemis teada, millisel kettal on programmid, andmed või isegi operatsioonisüsteem. Silluste paigutusest sõltub, kuidas seadet süsteemis ära tuntakse ning kuidas sellele ligi pääsetakse. Vahel kasutatakse silluseid ka emaplaadi või muu riistvara konfigureerimiseks. Üldiselt erineb riistvara tootjate silluste ühendusklemmide kombinatsioon mitmete seadete realiseerimisel. Seega silluste paigaldamine arvutile varieerub sõltuvalt kasutatavast riistvarast. Uuemad Plug and Play toega seaded ei vaja silluste manuaalset seadistust. Üldiselt on eesmärgiks eemaldada sillused täielikult riistvaralt. Silluseid asendab automaatkonfiguratsioon või tarkvara kontrollitud keskkond. Seadeid saab hoida NVRAM (inglise keeles Non Volatile Random Access Memory) tüüpi mälus, mis on arvuti mälukiip, milles informatsioon ei kao elektri kadumisel.
Sillused kõvakettal
Silluseid on pikka aega kasutatud kõvaketastel, et lubada kettakontrolleril (ketta juhtseade (kiip või trükkmoodul)) saata paigutuse informatsiooni arvuti emaplaadile. IDE (ATA) kõvaketastel on sillused, mis määratlevad ketta ülemana, alamana, monopolina (inglise keeles single), kaabel valikulisena (inglise keeles cable select) või kiip valikulisena (inglise keeles chip select). Veel võimaldavad sillused piirata kõvaketta andmemahtu ühildumaks vanema baasvahetussüsteemi (inglise keeles basic input/output system) versioonidega. Kui sillus ei ole kettale õigesti paigaldatud, eksisteerib võimalus, et arvuti süsteemis ei tunta ketast ära.
SATA- (inglise keeles Serial Advanced Technology Attachment) ketastel puudub kogu ülema/alama seadistus kuna süsteem tunneb iga ketast justkui oleks see ühendatud eraldi pistikupessa (inglise keeles port). SATA-ketastel kasutatakse silluseid, et anda süsteemile signaal, kas ketas töötab tavaolukorras (sillus ühendatud (inglise keeles jumper on)) või töötab ketas piiratud kiirusega, tavaliselt 1,5 Gbit/s (gigabitti sekundis, miljard bitti ) kiirusega (sillus ühendamata (inglise keeles jumper off)).
SCSI- (inglise keeles Small Computer System Interface) kõvaketastel kasutatakse silluseid määramaks SCSI ID, pöörlemisviivitust (inglise keeles spin delay), vaheldus pöörlemist (inglise keeles stagger spin) ja teisi seadeid, mis on sõltuvad seadme tootjast.
Sillused IDE/ATA-ketastel
Iga IDE/ATA-kanal suudab hallata kuni kahte ketast. Iga IDE/ATA seade sisaldab eraldi integreeritud kontrollereid ja sellest tulenevalt, et säilitada kanalis korda, on vaja viisi kahe seadme eristamiseks. See saavutatakse andes igale seadmele tähise: ülem või alam, ja seades kontrolleri adresseerima käske ja andmeid, kas ühele või teisele. Käsu sihtmärgiks olev ketas vastab ja teine ketas ignoreerib käsku, jäädes vaikseks. Hoolimata hierarhilistest nimedest "ülem" ja "alam", ei ole ülemal kettal eriõigusi võrreldes alamaga – nad on peaaegu igas küljes võrdsed. Alamaks määratud ketas ei sõltu tegevusel ülemaks määratud kettast, hoolimata nimedest (standardites tähistatakse ülem tavaliselt "drive 0" ja alam "drive 1"). Ainus praktiline erinevus seisneb selles, et arvuti süsteemis arvestatakse ülemaks määratud ketast "esimeseks" ja alamat "teiseks". Selle näiteks on DOS/Windowsi keskkond, milles määratakse ketaste tähiseid ülemkettale enne alamketast. Kui eksisteerib ülem ja alam primaarses IDE kanalis ja mõlemal on ainult üks primaarne partitsioon, tähistatakse ülemketas tähisega C: ja alamketas tähisega D:. See tähendab, et ülemketas (primaarses kanalis (inglise keeles primary channel)) on alglaaditav mitte alamketas. Kasutades kanalis kahte ketast on oluline, et sillused oleks õigesti paigutatud. Mõlemad ketta ülemaks või alamaks seadmine põhjustab tõenäoliselt tõrkeid süsteemi töös. Konfiguratsiooni mõttes ei ole määrav millist ühendust standardsel IDE kaablil kasutatakse standard IDE loomisel, sest sillused määravad ülema ja alama jaotuse mitte kaabel. See aga ei kehti kaabel valikulise lahenduse korral.
Ketaste ühilduvusprobleemid
Nii kaua kuni üks ketastest on silluse vahendusel ülemaks ja teine alamaks seadistatud peaks mistahes kaks IDE/ATA/ATAPI seadet üksikus kanalis hästi koos töötama. Kahjuks mõned vanemad kõvakettad ei tööta koos hästi kui nad on kanalil mõne teise tootja kettaga. Selle üks põhjustest on Drive Active /Signal Present (/DASP) signaal. See on IDE omadustest tulenev signaal, mis on aktiivne ühendusel #39, mida kasutatakse kaheks otstarbeks: näitamaks, et ketas on aktiivne (operatsiooni kestel) ja osutamaks, et alamketas eksisteerib (käivitusel). Mõned varasemad kettad ei halda seda signaali korrektselt, mis tuleneb ATA standardi halvast kinnipidamisest. Kui vanem alamketas ei tööta uuema ülemkettaga, peaks vaatama kas ülemkettal on "SP" (Slave Present) silluse valik ning kui see on olemas, peaks selle lubama. Selle tulemusena tuvastatakse ka alamketas.
Ketaste ühilduvusprobleemid võivad olla keerukad, mille ainus lahendus tavaliselt on ketaste paigutamine eraldi kanalitesse. Vahel tootemark X ei tööta alamana kui tootemark Y on ülem, aga X töötab ülemana kui Y on alam. Siiski uusimate kõvaketastega peaks need probleemid olema kõrvaldatud.
Kui kasutada ainult ühte ketast kanalil, peaks olema teadlik välja kujunenud tõdedest. Mõned kõvakettad võimaldavad silluste seadistust vaid ülemaks või alamaks, seega kui ketast kasutatakse kanalil üksikuna peaks see olema seadistatud ülemaks. Üksik seade IDE kanalis ei peaks "standardi järgi" olema sillusega alamaks seatud. Praktikas see siiski töötab, olgugi et selline seade on vormiliselt illegaalne. Paljud ATAPI (inglise keeles Advanced Technology Attachment Packet Interface, AT-siini manuse paketiliides, EIDE-liidese osa, lisab käsud laserkettadraivi ja magnetlindi juhtimiseks-EIDE) seadmed on vaikimisi alamaks sillustatud kuna nad on sageli muudetud kõvaketta alamaks primaarses IDE kanalis, kokkuvõttes säästetakse paigaldustöö aega. Siiski, jõudluse põhjustel paigutatakse nad sekundaarsesse kanalisse ja sageli süsteemi koostajad ei vaevu silluseid muutma. Selline seade töötab, aga ei ole soovitatav kuna on segadust tekitav leida alam seadet ilma ülemata. Jõudluse mõttes on mõttekas hoiduda kiiremate ja aeglasemate seadmete paigutamisest samasse kanalisse. Kui jagada kanalit kõvaketta ja ATAPI seadme vahel, on üldiselt mõttekas seada kõvaketas ülemaks. Vahel tekib probleeme kui optiline ketas on kõvaketta ülem, see töötab aga on mitte standardne ja kuna sellisel tegevusel ei ole eeliseid, oleks parem paigutust vältida.
Protsessori kiirus, siini kiirus, koefitsient
Iga 486 klassi emaplaat (välja arvatud sillusteta plaadid) või uuem võimaldab protsessori kiirust eraldi reguleerida. Üldiselt eksisteerib kaks põhilist viisi kiiruse muutmiseks. Mõned emaplaadid toetavad mitmeid erinevaid kiiruseid ja sisaldavad ka diagrammi silluste paiknemiseks, et kiirus saavutada. Mõned plaadid vajavad kahte eraldi sillust: üks kontrollib mälu siini kiirust ja teine määrab protsessori "koefitsiendi" (kui mitu mälusiini kiirust protsessor "töötab").
BIOS-i välkkirjutamine
Mitmetel plaatidel on vajalik seada sillus erilisse positsiooni, et lubada BIOS-i välkkirjutamise teel uuendada. Sillus on tavaliselt olekus "normaalne" välja arvatud BIOS-i uuenduse töös.
CMOS tühistamine
Üks tuntumaid arvuti probleeme on "BIOS-i seadistuste parooli kadumine", mis piirab kasutaja ligipääsu BIOS programmile. Arvutitele on sisse ehitatud võimekus probleemi lahendamiseks: ajutiselt paigaldatakse sillus ja siis see eemaldatakse (selline tegevus katkestab CMOS mälu ühenduse patareiga, seega toimub tühjakslaadumine mälu on tühistatud). Ka see sillus on tavaolukorras "normaalses" olekus.
Sten-Timmu Sokk
Sten Sokk (hüüdnime tõttu kasutatud ka nimekuju Sten-Timmu Sokk; sündinud 14. veebruaril 1989 Tallinnas) on eesti elukutseline korvpallur, kes mängib 2022. aastast klubis Tallinna Kalev/Audentes.
Haridus
Sokk lõpetas 2008. aastal Tallinna Mustamäe gümnaasiumi, 2020. aastast on ta õppinud Tallinna Ülikoolis psühholoogiat.
Korvpallitreeninguid alustas isa Tiit Soku juhendamisel.
Klubikarjäär
Sokk on Eesti meistriliigaklubidest mänginud Audenteses, Triobet/Dalkias (Dalkia/Nybit), Tartu Ülikool/Rockis, Rakvere Tarvas ja BC Kalev/Cramos.
Sokk on mänginud ka välisliigades: Gruusias Tbilisi Olimpi (2012–2013; Gruusia karika võitjaid ja Gruusia meistrivõistluste hõbe 2013), Rumeenias Craiova Universitatea (2013–2014), Venemaal Moskva Dinamo (2015; Venemaa esiliiga pronks) ja Kreekas Thessaloniki Iraklise (2018–2019; Kreeka esiliiga võitja) meeskonnas.
Jaanuaris 2022 siirdus mängima Kreeka esiliiga klubisse Messolonghi.
Koondisekarjäär
Sokk on 2010. aastast kuulunud Eesti koondisse. 2015. aasta Euroopa meistrivõistlustel tõi Sokk keskmiselt 6 punkti, 2,6 lauapalli ja 4,2 resultatiivset söötu mängus ning Eesti saavutas 20. koha.
Isiklikku
Ta on korvpallitreeneri ja endise korvpalluri Tiit Soku poeg ja korvpallur Tanel Soku vend.
Lühirajauisutamine 1994. aasta taliolümpiamängudel
Lühirajauisutamine 1994. aasta taliolümpiamängudel Lillehammeris
500 m
26. veebruar
1000 m
22. veebruar
5000 m teatesõit
26. veebruar
500 m
24. veebruar
1000 m
26. veebruar
3000 m teatesõit
22. veebruar
Sajaani-Šušenskoje veehoidla
thumb|Sajaani-Šušenskoje veehoidla Sajaani-Šušenskoje veehoidla ehk Sajaani meri on Sajaani-Šušenskoje hüdroelektrijaama paisjärv Jenissei jõel.
Paisjärve pindala maksimaalse veetaseme juures on 621 km2, pikkus 320 km ja laius 10 km. Ta asub Hakassias, Krasnojarski krais ja Tõvas. Aastane keskmine juurdevool 47 km3. Vee ülespaisutamisel jäi selle alla hulk Sajaani kanjoni kaljujooniseid (petroglüüfe), sealhulgas enam kui 300 pronksiaegset kultusliku näomaski kujutist.
Giuseppe Mercalli
pisi|300px|Giuseppe Mercalli Giuseppe Mercalli (21. mai 1850 – 19. märts 1914) oli itaalia geoloog.
Mercalli tegeles eelkõige endogeensete geoloogiliste protsesside uurimisega. Tema tuntuim töö on 1883. aastal loodud Mercalli skaala, mida seniajani kasutatakse maavärina tekitatud purustuste visuaalseks hindamiseks. Mercalli lõi ka vulkaanipursete klassifikatsiooni, mis põhineb tuntud vulkaanidele iseloomulikul käitumisel.
Kafr az-Zayyāt
Kafr az-Zayyāt on linn Egiptuses Al-Gharbīyah' kubernerkonnas. Asub Ţanţā lähedal.
Oivo Soots
Oivo Soots (kuni 1936. aastani Oskar Soots; 25. jaanuar 1904 Kõpu, Viljandimaa – 28. veebruar 1944 Jõhvi) oli Eesti sõjaväelane (kapten).
Elukäik
Lõpetas Viljandi Maakonna Poeglaste Reaalgümnaasiumi. Asus 1925.a kevadel õppima Sõjakoolis alalisväe ohvitseride kursusel, mille lõpetas 16.06.1927. Teenis 5. Jalaväerügemendis, järgmisel aastal asus õppima lennukoolis. Pärast Lennukooli lõpetamist määrati teenima Üksikusse Lennuväedivisjoni nr 1. 16.11.1939.a kinnitati divisjoni tehnikajaoskonna ülemaks. 04.-18.05 1940.a käis Saksamaal Õhukaitsele luurelennukeid Henschel Hs 126B-1 toomas. Annekteritud Eestis 1940.a sügisel, jäeti teenima Punaarmee 22. territoriaalse laskurkorpuse üksikusse lennueskadrilli.
1941. a. suvel Venemaale taganevate Nõukogude vägede koosseisus olevast eskadrillist, mis paiknes Jägalas, otsustas O. Soots evakueerimise ajal põgeneda ja jääda Eestisse. Pärast rindejoone ületamist ühines major Hirvelaane pataljoniga ning oli pataljoni majandusülema kohal. 1943. a. teenis Saksa sõjaväe 127. luurelennugrupi 3. salga ülema, 1944. a. aga 11. öiste pommituslennukite grupi I salga ülema kohal. Sooritas 110 lahinglendu.
1944. aasta 27.–28. veebruari öösel pommitasid venelased Jõhvi lennuvälja, parajasti lahinglennult naasnud ja veel lennukis istunud Soots sai raskelt peast haavata ning suri 28.02.1944 Jõhvi välilaatsaretis. Ta maeti 4. märtsil Tallinna garnisoni kalmistule.
Ameerika Informatsioonivahetuse Standardkood
Standardi esimene versioon avaldati 1963. aastal, viimased uuendused tehti aastal 1986.
ASCII on 7-bitine, mistõttu saab sellega väljendada 27=128 erinevat märki, millest 95 on prinditavad. Baidi viimane bitt oli reeglina reserveeritud paarsusbitt veatöötluseks.
Soomukas
thumb|Suur soomukas Soomukas (Orobanche L.) on parasiittaimede perekond soomukaliste sugukonnast.
Eesti liigid
Eesti liigid on kõik levikult haruldased.
Arnold Kivimäe (sõjaväelane)
Arnold Kivimäe (kuni 1937. aastani Arnold Steinberg; 25. oktoober 1916 Tartu – 26. mai 1945 Leningradi oblast) oli Eesti sõjaväelane (nooremleitnant).
Keraamika
thumb|220px|[[Amforad]] Keraamika (vanakreeka sõnast keramos 'savi') on põletamisel põhinev savitöötehnika ja -kunst, samuti põletatud savist esemed ja tarindid (nõud, ehituskeraamika, kuumakindel keraamika, elektrokeraamika).
Keraamika kui materjal hõlmab tänapäeval mitmesuguseid anorgaanilisi mittemetalle (ränidioksiid, alumiiniumoksiid, ränikarbiid, titaannitriid) ja nende komposiite, mille töötlemisel rakendatakse kõrget temperatuuri.
Ajalugu
thumb|[[Vana-Kreeka geomeetrilises stiilis hüdria]]
Maailmas
pisi|Venus Dolni Vestonice Vanimad säilinud keraamilised esemed ei ole mitte tarbenõud, vaid ilu- või kultusobjektid.
Věstonice Venus on vanim (ligikaudu 27000 eKr) säilinud keraamiline kultusese. See, arvatavasti viljakust sümboliseeriv figuur, pärineb gravetti kultuurist ehk tööndusest ja asub praegu Moraavia muuseumis Brnos.
Mesoliitilistes kultuurides kasutati keraamikat ebaregulaarselt ja pigem hilisemal perioodil; mesoliitilise kultuuri perfektsemad näited esinduvad Jōmoni kultuuris Jaapanis. Keraamika on peaaegu kõikide arheoloogilise kultuuride oluline atribuut neoliitikumi ajal (erand – keraamikaeelne neoliitiline põllumajanduskogukonna periood Lähis-Idas, kus üleminek paikse eluviisiks tekkis varem kui paljud teised tehnoloogilised uuendused).
Keraamilisi anumaid kasutati mitmesuguste toiduainete, vee, veini, õli jms hoidmiseks või transportimiseks.
Keraamilistesse urnidesse paigutati ka surnute säilmeid.
Kolumbuse-eelse Ameerika kultuurides valmistasid indiaanlased oma keraamikat ilma potikedrata.
Eestis
Loe lähemalt artiklist Eesti keraamika
Kolmandal aastatuhandel eKr jõudis Eestisse kammkeraamika, mis tuli arvatavasti lõunapoolsematelt aladelt ja levis peagi kogu Läänemere idarannikule. Juba mõnevõrra varem Narva kultuuri ajal Eestis loodud keraamikast räägitakse kui Narva keraamikast, mis oli kammkeraamikast tunduvalt robustsem.
Teisel aastatuhandel eKr levisid Eestisse nöörkeraamika ja tekstiilkeraamika. Sel ajajärgul valmistatud saviurne on leitud Kagu-Eesti kääpaist (urnmatused).
Potikeder võeti kasutusele 11. sajandil, esmalt Ida-Eestis. Saaremaal ja kohati Lääne-Eestis tehti keraamikat käsitsi veel 13. sajandi alguses.
18. sajandil (1772–1782) töötas Tallinnas Carl Christian Ficki fajansimanufaktuur.
1782. aastal rajas Woldemar Johann von Lauw Põltsamaale portselanimanufaktuuri, mis tegutses 1800. aastani. Selle manufaktuuri tooted on tuntud kui Põltsamaa portselan.
Eesti keraamika põhialadena püsisid kaua ehituskeraamika ja ahjupotid. Keraamika kui kunstiala areng algas 1920. aastatel.
Põletustemperatuuride põhjal
Selle liigituse aluseks on põldpao sulamispunkt (umbes 1150 °C)
Madalkuumuse (900–1150 °C) puhul saavutatakse urbse killuga tooted, mis muudetakse glasuurimisega vettpidavaks.
Kõrgkuumuses savi osalt sulab, saadavad paakunud killuga tooted peavad vett glasuurimatagi.
Teine liigitusviis eristab madalkuumuskeraamikat (kuni 1200 °C), kivikeraamikat (1100-1300 °C) ja kõrgkuumuskeraamikat (üle 1200 °C).
Põletatud massile omase struktuuri ja värvuse põhjal
Eristatakse poorseid ja paakunud tooteid. Sel juhul loetakse poorseks toode, mille veeimavus on üle 5%, ja paakunuks (tihedaks) toode, mille veeimavus on alla 5%.
Samuti eristatakse valgest ja värvilisest massist valmistatud tooteid.
Liigitada võib ka tooraine koostises olevate osakeste läbimõõdu alusel. Jämedateraliseks loetakse keraamilist massi, mille osakeste läbimõõt on üle 0,1 mm. Peeneteraliseks loetakse keraamilist massi, mille osakeste läbimõõt on alla 0,1 mm.
Keraamika valmistamine
thumb|200px|Keraamika kuivamine Peamisi keraamika valmistamise viise on kolm:
Keraamika põletamine
thumb|200px|Elektriahi savipõletuseks [[Kose kunstikoolis]] Keraamilist massi põletatakse selleks, et muuta see kõvaks, väliskeskkonna mõjudele vastupidavaks ja veekindlaks. Keraamilist massi, mida ei ole põletatud, on ka pärast ärakuivamist võimalik vee lisamisega taas plastiliseks muuta. Pärast põletust on see aga võimatu põletuse käigus toimunud muutuste tõttu keraamilise massi struktuuris.
Põletatakse ka selleks, et moodustada keraamiliste esemete pinnale glasuur, mis muutub põletuse käigus pulbrist klaasjaks massiks. Selleks tehakse eelpõletuse läbinud ja seejärel glasuuritud toodetele glasuurpõletus.
Mõnel juhul tehakse ühekordne põletus (terrakota, soolaglasuuriga kaetud keraamika jt) ja sel juhul jääb see põletus ka ainsaks (sellele ei eelne ega järgne mõnd teist põletust).
Põletusahjud
Vaata ka keraamikapõletusahi
Tunnelahi – Ringahi – Muhvelahi – Pudelahi – Vagonettahi – Kamberahi – Kasseli ahi – Ümarahi – Lõkkeahi – Nõlvakahi
Erinevate piirkondade keraamika
thumb|[[Raku-tehnikas teetass. Jaapan, 16. sajand. Tōkyō Rahvusmuuseum.]]
Julius Caerleonist
Julius Caerleonist (suri 287, 303 või 304 Walesis Caerleonis (tol ajal Quadra Legionum)) oli kristlik märter, katoliku pühak.
Päritolu
Gildase järgi olid Julius ja Aaron Caerleonist Quadra Legionum 'i (Gildasel Urbs Legionum) kodanikud.
Mõningate autorite järgi läksid Aaron ja Julius kõigepealt Rooma, kus nad alustasid Pühakirjaga tutvusetegemist.
Märtrisurm
Diocletianuse-aegsete kristlaste tagakiusamiste ajal surid Aaron ja Julius Monmouthi krahvkonnas Caerleonis märtrisurma. Beda järgi suri koos nendega märtritena veel palju teisi mees- ja naiskristlasi.
Surma aeg
Juliuse surma aja annavad eri autorid erinevalt. Märtreid Juliust ja Aaronit mainib esimesena Gildas teoses "De excidio et conquestu Britanniae" Inglismaa esimärtri Verulami Albani kõrval ning paigutab ka nende surma Diocletianuse aega. Ta kirjutab: Michael Alford nimetab vanade inglise ajalookirjutajate põhjal surma-aastaks 287. Jean Bollandi ja Sollieruse arvates suri ta 303 või 304 (Beda järgi Diocletianuse-aegsete tagakiusamiste teine aasta; Bedal kronoloogiavea tõttu 307; Gildast valesti tõlgendades arvab ta, et martüürium leidis aset Chesteris; Beda järgi surid Julius ja Aaron umbes samal ajal Albaniga). On ka oletatud, et nad surid 3. sajand keskel. Surmakuupäev on pärimuse järgi 1. juuli. Võib ka olla, et see kuupäev tuleneb Moosese venna Aaroni mälestuspäevast.
On kaheldud, kas Diocletianuse-aegsed tagakiusamised leidsid aset ka Britannias. Beda ei ole ajas päris kindel.
Mälestusehitised
Aaroni ja Juliuse kultus säilis Walesis ka pärast 5. sajandit, mil anglite ja sakside vallutuste tõttu Inglismaal muutusid teised kultusepaigad ligipääsmatuks. 9. sajandist pärineval Caerleoni kaardil on märgitud kolm mälestusehitist. Üks neist, mis oli pühitsetud Aaronile, asus linnast lõuna pool, Uski jõe põhjakaldal, ülejäänud olid teisel pool jõge.
Llandaffi raamat (umbes 1130) mainib veel neid hooneid (Merthir Iun (Iulii) et Aaron). Nähtavasti kingiti 7. sajandil Glywysingi ja Gwenti kuninga Meurigi ajal Llandaffi piiskopile Nuddile kogu märtritele Juliusele ja Aaronile pühitsetud ala, mis varem oli kuulunud pühale Dubriciusele (Dyfrigile).
Geoffrey Monmouthist samastab oma teoses "Historia regum Britanniae" esimest korda "leegionide linna" Caerleoniga ning märgib esimest korda Juliusele ja Aaronile pühitsetud kirikuid. Juliuse kiriku nunnakloostrisse olevat pärast Camlanni lahingut tagasi tõmbunud kuninganna Gwenhwyfar. On arvatud, et Juliuse kirik nunnakloostriga ja Aaroni kirik kanoonikute kapiitliga, mida ka hilisemad autorid mainivad, on Geoffrey väljamõeldis.
Gerald de Barry (Giraldus Cambrensis) teatab raamatus "Itinerarium Kambriae" (umbes 1190), et Juliuse kirik oli seotud nunnakloostriga, Aaroni kirik (tema matmispaigas) kapiitliga (kanoonikute kloostriga). Tema ajal neid kirikuid enam ei olnud.
Francis Godwin märgib 16. ja 17. sajandi vahetusel, et talle eelnev põlvkond mäletas kahte Aaroni ja Juliuse kirikut, millest üks oli Caerleoni lääneosas, teine idaosas. Nad asusid teineteisest umbes kahe miili kaugusel.
Arvatakse, et püha Juliuse kirik asus kunagise häärberi, parun Herbert of Cherbury residentsi ning praeguse talumaja (St. Julians) kohal linnast läänes. Püha Aaroni kabeli asukoht arvatakse olevat loodes, Penrhosi roomlaste leeri lähedal, Afon Lwydi ning Caerleonist ülesvoolu Uski jõkke suubuva Sori oja (Sor Brook) vahel. Sealt on leitud kivikirste, mis näitavad, et see on olnud matmiskoht.
Varsti pärast normanni vallutust oli Caeleoni linna sees Juliusele ja Aaronile pühitsetud kirik, mille Robert de Chandos annetas Goldcliffi abikloostrile, mille ta oli 1113 asutanud.
Mälestuspäev
Aaroni ja tema kaaslaste mälestuspäev on katoliku kirikus 22. juunil. Kokkukuuluvuse märgiks on see samal päeval Verulami Albani mälestuspäevaga (Albani surmakuupäev). Teistel andmetel on Aaroni ja kaaskannatajate mälestuspäev nende traditsioonilisel surmakuupäeval 1. juulil.
Rexhep Meidani
Rexhep Kemal Meidani (sündinud 17. augustil 1944 Albaanias Elbasanis) on Albaania endine president (1997–2002).
Ta lõpetas 1966 Tirana Ülikooli füüsika erialal ning lõpetas 1974 kraadiõppe Prantsusmaal Caeni Ülikoolis.
Ta töötas 1966–1996 Tirana Ülikooli füüsikaõppejõuna, sealhulgas professori, kateedrijuhataja ja loodusteaduskonna dekaanina. Sel ajal avaldas ta hulga teaduslikke töid nii Albaanias kui ka välismaal.
Tema poliitikukarjäär algas 1990. aastatel. 1991. aasta esimestel mitmeparteilistel valimistel oli ta keskvalimiskomisjoni esimees. Ta oli ka presidendinõukogu liige (1991). Aastatel 1992–1996 oli ta tegev tsiviilühiskonnas, olles muuhulgas 1994–1996 Albaania Inimõiguste Keskuse juhatuse esimees. 1996. aastal astus ta Sotsialistlikku Parteisse ning valiti selle peasekretäriks (oli sellel kohal 1997. aastani).
Ennetähtaegsetel parlamendivalimistel juunis 1997 valiti Meidani parlamendi liikmeks. 24. juulil valis parlament (Kuvendi Popullor) ta Albaania presidendiks. 2002. aastal sai tema asemel presidendiks Alfred Moisiu.
Tunnustus
Ta on valitud Albaania Teaduste Akadeemia tegevliikmeks ja 2015. aastal Makedoonia Teaduste ja Kunstide Akadeemia välisliikmeks.
Sergipe osariik
Sergipe  on Brasiilia osariik, 1. järgu haldusüksus Kirdepiirkonnas. Asub Atlandi ookeani rannikul.
Sergipe on pindalalt väikseim Brasiilia osariik. Osariik jaguneb 75 omavalitsuseks.
Kêb
Kêb on keskalluvusega linn (krŏng) Kambodžas, Kêbi provintsi keskus. Asub Tai lahe rannikul.
Eesti Loodus
pisi|Eesti Looduse logo Eesti Loodus on Eestis ilmuv populaarteaduslik ajakiri, mille esiknumber anti välja 1933. aastal.
Eesti Loodusel on olnud aja jooksul mitu väljaandjat: 1933–1941 Loodusuurijate Selts, 1958–1995 Eesti (ENSV) Teaduste Akadeemia (1964–2000 ühtlasi Eesti NSV Metsamajanduse ja Looduskaitse Ministeerium / 1989. aastast Keskkonnaministeerium), 2001. aastast MTÜ Loodusajakiri, mida toetab Keskkonnainvesteeringute Keskus. Aastatel 1942–1957 ajakirja ei ilmunud.
Väljaandes avaldatakse loodusteemalisi originaalartikleid, reisikirju, loodushuviliste tähelepanekuid jpm. See on Eesti loodusajakirjanduse keskne väljaanne.
Eesti Loodus pole alati olnud kuukiri, 1933. aastal ilmus see neli korda, 1940. aastani viis korda, 1958–1966 kuus korda ja alates 1967. aastast kaksteist korda aastas. Alates 2023. aastast ilmub 6 korda aastas.
2002. aastal oli ajakirja tiraaž 5000.
Peatoimetajad
thumb|[[Toomas Kukk, praegune Eesti Looduse peatoimetaja]] ---
Krâchéh
Krâchéh on linn Kambodžas, Krâchéhi provintsi keskus.
Burrel
Burrel on kahe linna nimi:
Me'Lisa Barber
Me'Lisa Barber (sündinud 4. oktoobril 1980 Livingstonis New Jersey osariigis) on USA kergejõustiklane (jooksja, põhidistantsid 100 m, 200 m ja 400 m).
Maailmameistrivõistlustel
Pariis 2003 Helsingi 2005
Sisemaailmameistrivõistlustel
Moskva 2006
BMW 3. seeria (E90)
Diiselmootorid
Kõikidel keretüüpidel pole kõiki mootoreid kasutatud.
Üldandmed
BMW 3-serie
Brunssum
Brunssum on väike linn Hollandis Limburgi provintsis. Piirneb idas Saksamaaga.
Linnas asub NATO ühendväejuhatuse staap.
Mons
Mons on linn Belgias Valloonias, Hainaut' provintsi halduskeskus.
Monsis asub üks NATO peakortereid (SHAPE).
Koos Tšehhi linna Plzeniga oli 2015. aastal Euroopa kultuuripealinn.
Disko ja tuumasõda
"Disko ja tuumasõda" on 2009. aasta Eesti pooldokumentaalne film, mille on lavastanud Jaak Kilmi.
Amalfi hertsogkond
Ajalugu
Amalfi linn asutati kaubapunktina aastal 339. Selle esimene piiskop nimetati aastal 596.
Aastal 838 vallutati linn Sicardo di Benevento poolt linnasiseste reeturite abil, kes juhatasid ta läbi veepoolse kaitse. Paljud amalfilased Salernos rüüstasid selle linna ja lahkusid. Aastal 839 vabastas Amalfi end langobardide alluvusest ja valis prefekti. Lähedalasunud Atrani osales esialgu prefekti valimisel. Seejärel aitas Amalfi vabastada Siconolfo di Salernot valitseva Benevento vürsti vastu.
Aastal 897 võideti ikka veel nominaalselt Bütsantsiga seotud omavalitsuslikku vabariiki sõjas Sorrento hertsogkonnaga, keda toetas Napoli hertsogkond, kus Amalfi prefekt vahistati ja hiljem lunaraha vastu vabastati. Aastal 914 nimetas prefekt Mastalo I esimese kohtuniku. Aastal 958 mõrvati Mastalo II ja esimeseks hertsogiks (või doodžiks) valiti Sergio I.
Aastast 1034 läks Amalfi Capua vürstkonna kontrolli alla ja aastast 1039 Salerno vürstkonna kontrolli alla. Aastal 1073 vallutas Apuulia ja Calabria hertsog Robert Guiscard linna ja võttis tiitli dux Amalfitanorum: "Amalfilaste hertsog".
Aastal 1096 Amalfi mässas, kuid see suruti aastal 1101 maha. See mässas taas aastal 1130 ja rahustati lõpuks aastal 1131 maha, kui emiir Giovanni marssis Amalfi peale maad pidi ning Giorgio Antiookiast blokeeris linna merelt ja rajas baasi Capril. Aastatel 1135 ja 1137 rüüstasid linna Pisa vabariigi väed ja Amalfi hiilgus oli minevik.
Tiitel "Amalfi hertsog" taaselustati 14. sajandi lõpul, seda kasutati Napoli kuningriigis.