cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sassaniidide riik
Aastatel 350–358 oli olukord Sassaniidide ja Rooma riigi piiridel suhteliselt rahulik, sest pärslaste kuningas Shapur II pidi kaitsma oma piire ida poolt peale tungivate rändrahvaste eest, pärast seda aga kui pärslased olid edukalt selle ohu kõrvaldanud, alustasid nad uue sõjaretke kavandamist Rooma vastu. Shapur II nõudis 358. aastal Constantiuselt, et Rooma loovutaks talle Mesopotaamia ja Armeenia provintsid, kuid keiser keeldus. Nii algas 359. aastal uus pärslaste pealetung. Šapur II vägede kätte langes pärast 73 päeva kestnud piiramist strateegilise tähtsusega Amida kindlus. Järgmisel aastal vallutasid pärslased veel mitu kindlust, millest kõige olulisem oli Singara. 361. aastal oli Constantius impeeriumi läänealal esile kerkinud siseohu tõttu sunnitud idapiirilt lahkuma ja sõda pärslastega jätkus tema järglase Julianus Apostata ajal, kes saavutas esialgu ka mõningast edu. pisi|[[Julianus Apostata ebaõnnestunud sõjakäik 363. aastal]] 363. aastal Bütsantsi väed tungisid 90 000 mehega Sassaniidide pealinna Ktesiphoni alla, kuid ei suutnud seda vallutada. Ida-Rooma armee taganemisel hukkus Rooma keiser (361–363) Julianus Apostata lahingus ning uueks keisriks kuulutati Jovianus, kes rahu sõlmimise nimel loovutas sassaniidide valitsejale Sharpur II-le 5 idapoolset provintsi. pisi|vasakul|Justinianus I vallutused 527–565 pisi|Bütsantsi ja Sassaniidide alad 616. aastal pisi|vasakul|[[Bütsantsi ajalugu|Bütsantsi-Sassaniidide riigi piir Justinianus I surma ajal 565. aastal]] 527. aastal tuli Bütsantsis võimule Justinianus I, Justinianuse valitsemisperioodil (527–565) suutis Bütsants paljud endised Rooma riigi lääneprovintsid tagasi vallutada. 530. aastal võitis Bütsantsi väejuht Belisarios pärslasi Mesopotaamias, kuid kaotas lahingud Süürias. Riigi idapiiride kindlustamiseks sõlmis keiser 532. aastal pärslastega tähtajatu rahulepingu ("igavese rahu"), mille järgi nõustus Bütsants maksma Sassaniidide riigile iga-aastast märkimisväärselt suurt tribuuti. Sõjategevus taasalgas 550ndail aastail Kaukaasia alade kuulumise üle, 580. aastal likvideerisid pärslased Ibeeria kuningriigi, ning muutsid selle Sassaniidide riigi provintsiks. 591. aastal jagasid Bütsants ja Pärsia omavahel Ibeeria alad – Mtsketha läks Bütsantsile ning Thbilisi jäi pärslastele.
Bütsantsi keiser Maurikiose ajal sekkus Bütsants Sassaniidide riigi kodusõtta. Maurikios aitas Sassaniidide riigi troonile tagasi Husrav II ja naitis tolle oma tütrega. Pärslasest väimehe ja kuningaga sõlmitud rahulepingu järgi laienes Bütsants ida poole (Pärsia provintside Armeenia ja Gruusia arvelt, Thbilisini ja Sevani järveni Ibeerias) ning tühistati Bütsantsile koormaks olnud andam. pisi|vasakul|[[Moslemite Rashiduni kalifaadi laienemine algetapil, 7. sajandil]] pisi|Bütsantsi ja Sassaniidide impeeriumi alad 620. aastal pisi|Sassaniidide impeerium 632. aastal
7. sajandi alguses tungisid pärslased sügavale Väike-Aasiasse ja vallutasid Bütsantsilt nii Damaskuse (613) kui ka Jeruusalemma (614). Viimase vallutamist iseloomustas äärmuslik julmus: linnas tapeti 57 000 – 66 500 inimest ja lisaks viidi orjusse ligi 35 000 (nende seas ka patriarh). Paljud kirikud põletati maha ja reliikviad viidi Ktesiphoni. Eriti valusaks lüüasaamiseks Bütsantsile kujunes rikka Egiptuse provintsi kaotamine (618–621), mis oli sisuliselt keisririigi viljaaidaks. Herakleios I valmistus vastupealetungiks, mis algas 622. aastal, äärmise põhjalikkusega ning otsustas vägede juhtimise isiklikult enda peale võtta. Husravile tuli Bütsantsi pealetung täieliku üllatusena ning Bütsants võitis ühe lahingu teise järel. Sõja otsustav lahing peeti 627. aastal Nineveh lähedal ning see lõppes Sassaniididele vägedele täieliku lüüasaamisega.
7. sajandi keskpaigas araablaste kalifaat purustas Sassaniidide impeeriumi ja zoroastrismi kui riigiusu. 637. aastal purustati Kadisija lahingus Sassaniidide riik ja 637. aastal vallutasid araablased Sa'ad ibn Abi Waqqasi juhtimisel Sassaniidide Pärsia senise pealinna Ktesiphoni.
Varnja raamatukogu
Varnja raamatukogu on raamatukogu Tartu maakonnas Peipsiääre vallas Varnja asulas. Raamatukogu juhataja on Tatjana Sosnovskaja.
Universaalne arhiveerimismoodul
Universaalne arhiveerimismoodul (UAM) on rahvusarhiivi loodud tarkvaraline abivahend elektroonilistest dokumendihaldussüsteemidest (EDHS) eraldatud digitaaldokumentide arhiveerimise ettevalmistamiseks ja avalikku arhiivi edastamiseks.
UAM-i esimene versioon valmis 2008. aasta lõpus ning seda on igapäevasest kasutamisest tulenevast tagasisidest johtuvalt mitu korda täiendatud.
UAM võimaldab taaskasutada EDHS-is loodud metaandmeid arhiivikirjelduse koostamisel, täita puuduvad metaandmed, kontrollida failivormingute vastavust arhiivivormingutele, võimalusel viia mittevastavs vormingus failid sobivasse vormingusse, eraldada dokumendid ja metaandmed arhiivipüsival kujul edastamiseks rahvusarhiivi digiarhiivi.
Eksporditud dokumente on arhivaaril võimalus iseseisvalt, ilma infotehnoloogia spetsialistide abita täiendavalt kirjeldada ja korrastada ning kontrollitud kujul X-tee kaudu Rahvusarhiivi digitaalarhiivi vastuvõtumoodulisse edastada.
Sigaste raudteepeatus
pisi|280px|Sigaste raudteepeatus, kevad 2005 Sigaste raudteepeatus oli raudteepeatus Pärnumaal Saarde vallas Sigaste külas. Läbi Sigaste kulges kuni 2008. aastani Pärnu–Mõisaküla raudtee, mis omakorda oli osa Tallinna–Pärnu–Riia raudteest.
Sigastele eelnes Pärnu poolt tulles Surju raudteejaam ja järgnes Kilingi-Nõmme raudteejaam. Kitsarööpmelise raudtee ajastul asus Surju ja Sigaste vahel veel Riisselja raudteejaam. Raudteepeatuses asus üks madal perroon.
Jaamahoone
pisi|vasakul|Sigaste jaam 20. sajandi alguses Sigaste jaamahoone lammutati 1980. aastatel. Jaamakompleks koos abihoonetega asus raudtee edelaküljel.
Fordhami ülikool
pisi|Logo Fordhami ülikool (inglise keeles Fordham University) on ülikool USAs New Yorgis.
Ülikool asutati 1841.
Ülikoolis õpib üle 15 000 üliõpilase.
Keelekümblus
Keelekümblus on mitmekeelsuse väljakujunemist toetav kakskeelse õppe meetod. See sai alguse Kanadast ja tänapäeval rakendatakse seda paljudes riikides, sealhulgas Ameerika Ühendriikides, Austraalias ja mitmel pool Euroopas. See võib tähendada mistahes teise keele õpetamist, näiteks on olemas inglise keele kümbluse klassid. Siiski valdavalt mõeldakse Eestis keelekümbluse all venekeelsetele elanikele eesti keele õpetamist.
Keelekümblusprogrammi käigus õpetatakse Eestis võõrkeelt riikliku õppekava järgi keeletundides ja ka teistes ainetes. Seejuures toimuvad need ainetunnid vähemalt 60% mahus sihtkeeles. Programmi kasutatakse Eestis enamasti vene õppekeelega lasteaedades ja põhikoolides. Koolides alustatakse keelekümblusprogrammis osalemist kas esimeses klassis või teises kooliastmes. Keelekümblus võib olla nii ühesuunaline (sihtkeel on eesti keel) kui ka kahesuunaline (sihtkeeled on eesti keel ja vene keel).
Ajalugu
Keelekümbluse põhimõtted töötati välja Kanadas, et võimaldada Québeci provintsi ingliskeelsetele õpilastele prantsuse keele õpet. Kuna suurem osa provintsi elanikest kõneles emakeelena prantsuse keelt, hakkas provintsi ingliskeelne elanikkond otsima võimalusi prantsuse keele ära õppimiseks. Wallace Lambert McGilli Ülikoolist ja Wilder Penfield Montreali Neuroloogiainstituudist töötasid seejärel välja prantsuse keele kümbluse programmi (French Immersion Program).
Enne kui prantsuse keel 1976. aastal Québeci provintsi ainsaks ametlikuks keeleks tunnistati, avati 1965. aastal esimesed sellel süsteemil põhinevad keelekümblusklassid, mis tagasid inglise keelt kõnelevatele õpilastele ka prantsuse keele oskuse. Hiljem levisid seda tüüpi klassid ka teistesse provintsidesse, kus prantsuse keelt emakeelena kõneleva elanikkonna suhtarv oli väike.
Termin keelekümblus võeti Eestis kasutusele 1992. aastal, mil Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi keelekaitsekomisjon kinnitas Keeleameti sama aasta tööplaani. Terminit kasutati esmalt just Keeleameti väljaannetes. Eestis tutvustas sellist keeleõppeviisi Ülle Rannut.
Esimesed keelekümblusklassid olid tekkinud Eestis juba 1980. aastate lõpus. Kohtla-Järvel, Aseris, Valgas ja Tartus, kus oli palju eestikeelses koolis õppida soovivaid vene õpilasi, rakendati esmalt hoopis Ameerika Ühendriikides kasutusel olnud keelekümblusprogrammi, kus õpetati inglise keelt üks-kaks aastat selleks, et õpilane saaks riigikeelsesse kooli õppima minna.
Keelekümbluse kavandamist alustati Eestis riigi tasandil 1998. aastal. Keelekümblusprogrammi, mis põhines Kanada süsteemil, hakati rakendama 2000. aastal, mil osales neli kooli. Seda toetasid alates 1996. aastast Kanada saatkond ja Kanada rahvusvahelise arengu agentuur ning seda iseloomustas eestikeelse õppe osakaalu järkjärguline suurendamine venekeelses koolis. 2002/2003. õppeaastal rakendati keelekümblust juba seitsmes vene õppekeelega koolis Kohtla-Järvel, Maardus, Narvas, Tallinnas ja Valgas.
Esimene lend, kes õppis varase keelekümbluse programmi alusel, lõpetas gümnaasiumi 2012. aasta kevadel. 2013. aastast koordineerib keelekümblusprogrammi Sihtasutus Innove keelekümbluskeskus. 2017. aasta lõpus oli programmiga liitunud juba 63 lasteaeda ja 37 kooli, hõlmates enam kui 10 000 õpilast.
Võõrkeelt õpitakse ka lõimitud aine- ja keeleõppe ehk LAK-õppe raames, tähelepanu pööratakse nii aine sisule, keelele kui ka õpioskustele. Mitmes Tallinna koolis alustati võõrkeelset aineõpetust juba 1960. ja 1970. aastatel, peamiselt inglise keeles, kuid ka prantsuse ja saksa keeles. Tänapäeval rakendatakse LAK-õpet nii eesti kui ka vene õppekeelega koolides. Viimase kahekümne aasta jooksul on märgatavalt kasvanud eestikeelset õpet andvate vene koolide arv.
Keelekümbluse mudelid
Eesti lasteaedades kasutatakse kolme keelekümbluse mudelit.
Eesti põhikoolides on kasutusel nii varase kui ka hilise keelekümbluse mudel.
Tulemused
Uuringud on muu hulgas näidanud seda, et keelekümblusklassis õppinud õpilaste tulemused on põhikooli eesti keele eksamil paremad kui neil, kes õppisid tavaklassis. Samuti on leitud, et eesti keeles õppimine ei avaldanud negatiivset mõju matemaatika õpitulemustele.
2011. ja 2012. aasta uurimuste kohaselt olid oma valikuga rahul 86–91% keelekümblusklasside õpilastest ja 82% nende vanematest.
Šarscin
Šarscin (transkribeerituna Šarstsin) on agrolinnake (endine küla ja alev) Valgevenes Homieli oblasti Vietka rajoonis, Šarscini külanõukogu halduskeskus. Asula asub oblasti keskusest Homielist 25 ja rajooni keskusest Vietkast 18 kilomeetri kaugusel Soži jõe luha serval.
Asulas on kultuurimaja, raamatukogu, kool ja sidejaoskond.
Ajalugu
Asula ümbrus on ammuse asustusega. Küla juures asub linnamägi, mis oli kasutusel VII–III sajandi eKr, asulakoht, mis oli asustatud VI–VIII sajandil ja Vana-Vene riigi ajal, kaks varase rauaaja asulakohta ja neoliitikumi asulakoht. Asulat on esmamainitud XV sajandil. Toona kuulus see Minski vojevoodkonda ja Rečyca maakonda. Aastal 1560 oli selle omanik Homieli linnuse rittmeister K. Lenski.
Seoses Poola jagamisega läks Šarscin aastal 1772 Venemaa koosseisu, kus hakkas kuuluma Mogiljovi kubermangu ja Rogatšovi maakonda. Aastal 1784 sai asula alevi staatuse. Aastal 1785 oli see Dernolovitšite valduses. Aastal 1797 avati seal klaasnõusid valmistav vabrik. Aastal 1848 läks asula krahv Mellini valdusse. Aastal 1881 oli Šarscinis magasiait ja kool. Aastal 1897 asusid praeguse asula kohal lisaks alevile ka samanimeline küla ja mõis. Alevis asusid jõesadam, tellisevabrik, kool ja kõrts, külas asusid kool, kirik, magasiait, kruubiveski, kaks tuulikut ja kolm sepikoda, mõisas aga kabel, tuulik ja sepikoda. Aastal 1899 avati asulas viinaköök. Aastal 1911 põles suur osa Šarscinist maha. Samal aastal avati seal postkontor.
Aastal 1926 oli asulas sidejaoskond, lugemissaal ja tarbijate ühistu teeninduspunkt. Samal aastal sai külast samanimelise külanõukogu halduskeskuseks. Aastal 1929 moodustati seal kolhoos, järgmisel aastal avati seal tellisetehas. Oktoobris 1943 lasid karistussalklased maha 17 küla elanikku ja põletasid maha 281 maja (enne sõda oli külas 293 maja). Nõukogude väed vabastasid küla 15. novembril 1943. Sõjas hukkus 149 küla elanikku.
Moderna Museet
Moderna Museet (tõlkes "moodsa kunsti muuseum") on Rootsi riiklik kunstimuuseum, mis asub Stockholmi kesklinnas Skeppsholmeni saarel. Muuseum asutati 1958. aastal. 2009. aastal avati Malmös muuseumi filiaal Moderna Museet Malmö.
Moderna Museeti kunstikogusse kuulub ligikaudu 130 000 museaali. Algselt moodustasid enamiku kogust Rootsi ja Põhjamaade kunst, Prantsuse dominandiga modernism ning Ameerika Ühendriikide 1950. ja 1960. aastate kunst, kuid nüüdseks on seal ka ulatuslikult 20. ja 21. sajandi naiskunstnike loomingut ning kunsti üle maailma, lisaks mahukas fotograafiakollektsioon. Tuntumatest nimedest eksponeeritakse seal Pablo Picasso, Ljubov Popova, Salvador Dalí, Meret Oppenheimi, Robert Rauschenbergi, Donald Juddi ja Irving Penni loomingut.
Muuseumi püsikollektsiooni külastamine on 2014. aastast tasuta.
Ajalugu
Pärast seda, kui 1866. aastal avati Rootsi rahvusmuuseum, tekkis peagi probleem, kuidas luua sobivad tingimused nn uuema kunsti eksponeerimiseks. 1908. aastal võeti vastu otsus ehitada selle jaoks eraldi hoone. 1950. aastal sai rahvusmuuseumi vanemkuraatoriks Otte Sköld, kes võttis 20. sajandi kunsti kollektsiooni eraldamise südameasjaks. Idee toeks tegemisele andis lisahoogu 1953. aastal asutatud Moderna Museeti sõprade selts. Sköldi ja seltsi eestvõttel avatigi Stockholmi kesklinnas Skeppsholmeni saarel endises militaarhoones 1958. aastal moodsa kunsti muuseum. Selle esimene juht oli kunstikollektsionäär Pontus Hultén.
2019. aastast juhib muuseumi kunstiajaloolane Gitte Ørskou.
Kollektsioon
pisi|Muuseumi skulptuuripark Muuseumi kollektsiooni kuulub Põhjamaade kunst ning rahvusvaheline moodne ja nüüdisaja kunst: maalid, skulptuurid, installatsioonid, filmid, videod, joonistused, graafika, trükiteosed ja fotograafia. Kogu laieneb ka majast välja, lähinaabruses asuvasse nn skulptuuride parki. Suur rõhk on Rootsi ja Põhjamaade kunstil, sest muuseum on peamine 20. ja 21. sajandi kohaliku kunsti hoidja.
Moderna Museeti märgilisemad tööd on Henri Mattisse'i "Maroko maastik (Akantus)" (1912), Pablo Picasso "Kevad" (1921), Robert Rauschenbergi "Monogramm" (1955–1959) ja Eva Hesse skulptuur "Untitled" (1965).
Kogu on täienenud ka tänu annetustele. Värskemad suurannetajad on olnud muuseumi endine juht Pontus Hultén (annetas 2005. aastal ligikaudu 700 tööd ja isikliku raamatukogu) ning kirjastaja Gerhard Bonnieri abikaasa Elisabeth Bonnier (annetas 2014. aastal Jean Fautrier', Juan Gris', Paul Klee ja Pablo Picasso maale, Henri Laurensi ja Fautrier' skulptuure).
Eesti kunst
Moderna Museeti kogusse kuulub ka Eesti kunsti, näiteks Jaan Toomiku videotöö "Isa ja poeg" (1998), Kai Kaljo video "Luuser" (1997) ja Liina Siibi värvifotosid, lisaks Arno Vihalemma, Adamson-Ericu, Eduard Wiiralti, Leonhard Lapini, Ilmar Malini, Johann Naha, Peeter Linnapi, Rein Välme jt loomingut.
Muuseumis on korraldatud ka näitusi, kus on eksponeeritud Eesti kunsti. Nende seas on näiteks ülevaatenäitus "After the Wall: Kunst ja kultuur postkommunistlikus Euroopas" (1999–2000; osalesid Inessa Josing, Kai Kaljo, Liina Siib ja Jaan Toomik) ja väljapanek "Collected Contemporaries" (2002; osales Liina Siib).
Nyon
Nyon (prantsuse hääldus: [njɔ̃]; vananenud saksa keeles Neuis või Neuss; vananenud itaalia keeles Nione, [ˈnjone]) on vald Šveitsi Vaud' kantonis Nyoni ringkonnas. See asub Genfi kesklinnast umbes 25 kilomeetrit kirdes ja alates 1970. aastatest on sellest saanud osa Genfi suurlinnast. See asub Genfi järve kaldal ja on Nyoni ringkonna halduskeskus. Linnas elab 2019. aasta detsembri seisuga 21 452 elanikku
See on ühendatud ülejäänud Šveitsiga maantee A1 ja Arc Lémanique'i raudtee kaudu.
Tardliudik
Tardliudik (Ascocoryne) on seltsi Phacidiales kuuluv seente perekond.
Toba
Toba on linn Jaapanis Mie prefektuuris. Asub Shima poolsaarel. Piirneb Ise ja Shima linnaga. Linna haldusalasse kuuluvad mitmed saared Ise lahes.
Haldusüksus loodi 1954. aastal Toba, Kamo, Nagaoka, Kagamiura, Momoroti, Sugashima, Toshi ja Kamishima valdade liitmise teel.
Vahtmeister
Vahtmeister (saksa keeles Wachtmeister) oli mitmes riigis ratsa- ja suurtükiväe allohvitseri kõrgeim sõjaväeline auaste; ühtlasi ka vastavas auastmes sõjaväelane. Vahtmeistreid on olnud ka mõne riigi sõjaväepolitseis (sandarmeerias).
Taevaekvaator
right|pisi|Taevaekvaator on oranž suurringjoon. Märka, et taevaekvaator on [[ekliptika (kollane suurringjoon) tasandi suhtes kaldus 23°26’]]
Kati Toots
Kati Toots (sünninimega Kõiv; seejärel isa järgi Šahmatova ; sündinud 29. juulil 1981) on Eesti seltskonnategelane.
Ille-et-Vilaine'i departemangu haldusüksuste loend
Siin on toodud ära kõik Ille-et-Vilaine'i departemangu haldusüksused (ringkonnad, kantonid ja vallad). Lisaks on toodud ka INSEE kood. Vallad Fougères, Rennes, Saint-Malo ja Vitré on jagatud mitme kantoni vahel. Igasse kantonisse, mille vahel on vald jagatud, kuulub ka kindel territoriaalne osa vallast.
Taevaekvaator
Taevaekvaator on taevasfääri suurringjoon, mille tasand on risti maailmateljega.
Kati Toots
Kati Toots töötas Tartus Riiamäel asuvas keldrikorruse pesukaupluses klienditeenindajana. Kati Toots vahetas perekonnanime enne seda, kui suhe Jaan Tootsiga tuli avalikuks. Pärast suhte avalikuks tulemist asus Kati Toots tööle Politseiametisse politseikoostöö büroosse, kuhu teda oli soovitanud Politsei Nõukoja liige, ärimees Jaan Toots. Avalikkusele tuntuks sai Kati aga 2004. aasta sügisel, kui algas nn lindiskandaal nr 2. Nimelt algatas Kaitsepolitsei Jaan Tootsi suhtes uurimise ebaseadusliku jälitustegevuse asjus kahtlustades, et Jaan Toots oli lasknud Katit jälitada. Samas aga selgus, et tema ja Jaan Tootsi, kes tollal oli abielus Kersti Tootsiga, vahel oli armuafäär. Kati lahkus töölt Politseiametist, sest talle osutatud tähelepanu tõttu oli amet sattunud soovimatusse valgusse. Kriminaalasi lõpetati 2005. aasta märtsis. Kati Tootsil on Jaan Tootsiga 2008. aastal sündinud laps. Jaan Tootsi ja Kersti Tootsi abielulahutus jõustus 6. mail 2014. Kati Tootsi kooselu Jaan Tootsiga lõppes 2014. aasta augustis.
Aleksander Pergament
Aleksander Pergament (vene keeles Александр Викторович Пергамент; 18. juuni 1906 Peterburi – 1969 Leningrad) oli juudi rahvusest Vene lavastaja.
Taevaekvaator
Taevaekvaator on ekvaatoriliste koordinaatide põhitasand.
Viited
Äquator
Lipuväljak
pisi|[[Tudu lipuväljak]] Lipuväljak on väljak, kuhu on püstitatud lipuvarras.
Peter Watson
Peter Watson (sündinud 23. aprillil 1943) on Briti ideedeajaloolane, ajakirjanik, publitsist ja kirjanik.
Ille-et-Vilaine'i departemangu haldusüksuste loend
Departemangus on neli ringkonda:
Peter Watson
Ta on tegutsenud aastaid ajakirjanikuna, teinud kaastööd väljaannetele The Sunday Times, The Times, The Observer, Punch, The Spectator ja The New York Times.
Haridustee ja töökäik
Ta on õppinud Durhami, Londoni ja Rooma Sapienza Ülikoolis. Aastatel 1997–2007 töötas ta teadurina Cambridge'i Ülikooli McDonaldi arheoloogiliste uuringute instituudis.
"Kohutav ilu"
2000. aastal ilmunud raamat "A Terrible Beauty: the People and Ideas that Shaped the Modern Mind" (USA-s ilmus 2001. aastal pealkirjaga "The Modern Mind: An Intellectual History of the 20th Century"; eesti keelde tõlgiti teos 2004. aastal) on Peter Watsoni põhjalik ülevaade 20. sajandi vaimuloost. Teoses esitatakse kokkuvõte olulisematest arengusuundadest möödunud sajandi kultuuriloos: kirjanduses, filosoofias, humanitaar- ja täppisteadustes, muusikas, kunstis ja filmikunstis ning tutvustatakse põgusalt kõiki 20. sajandi olulisemaid loomeinimesi ja teadlasi, samuti mõjukamid mõtte- ja kunstivoole.
Kriitika
Kriitik Hasso Krull nendib, et Watsoni "Kohutav ilu" ei ole suurteos. Ta heidab raamatule ette hõlmamatust, kuigi tema sisu püütakse kokku võtta lugematutes tõlgendustes ja ümberjutustustes. Biograafilisele lähenemisele omaselt teeb Watson seda ennekõike isikulooliste portreede kaudu. Raamatus on iga tühine detail, iga mõttetu elulooline seik pilkupüüdvam kui see, mille pärast raamat on kirjutatud, mida ta tahab tõestada. Krull leiab, et "moraal, milleni Peter Watson viimaks jõuab, pärast kogu hajusate faktide kribu-krabu, on ju täiesti triviaalne ja õõnes".
Ille-et-Vilaine'i departemangu haldusüksuste loend
Departemangus on 27 kantonit:
Departemangus on 333 valda:
Isaac Kiese Thelin
Isaac Kiese Thelin (sündinud 24. juunil 1992 Örebros) on Rootsi jalgpallur, kes mängib ründajana Rootsi kõrgliigaklubis Malmö FF.
Ta alustas klubikarjääri Rootsi klubis Karlslunds IF. 2009. aastal debüteeris ta Rootsi tugevuselt kolmandas liigas. Järgmistel aastatel mängis ta Rootsi veel madalamates liigades, kus lõi vastavalt kümme ja kaheksa väravat.
2011. aastal liitus ta Rootsi kõrgliigaklubiga IFK Norrköping. 2012. aastal lõi ta Rootsi kõrgliigas kaks ja 2013. aastal neli väravat.
2014. aasta juunis siirdus ta Malmösse. Rootsi kõrgliigas lõi ta samal aastal 14 mänguga viis väravat ja tuli klubiga Rootsi meistriks. 2014. aasta novembris võitis ta Malmöga Rootsi superkarika, kui finaalis alistati IF Elfsborg. Kiese Thelin viis superkarikafinaali lisaajale, kui viigistas mängu 89. minutil; Malmö võitis lõpus penaltiseerias, kus Kiese Thelin samuti penalti realiseeris.
2015. aasta jaanuaris sõlmis ta nelja-aastase lepingu Prantsusmaa kõrgliigaklubiga Bordeaux' Girondins. 2017. aasta jaanuaris läks ta laenule Belgia kõrgliigaklubisse RSC Anderlecht, kellega tuli hooajal 2016/17 Belgia meistriks. 2017. aasta augustis ostis Anderlecht Bordeaux'lt tema mängijaõigused, kuid seejärel saadeti ta laenule Belgia kõrgliigaklubisse Waasland-Beveren. Hooajal 2017/18 lõi Kiese Thelin Belgia kõrgliigas 19 väravat, millega oli liigas sel hooajal paremuselt kolmas väravakütt. Hooajal 2018/19 oli ta laenul Saksamaa kõrgliigaklubis Leverkuseni Bayer. 2020. aastal oli ta laenul Malmös; samal hooajal lõi Kiese Thelin Rootsi kõrgliigas 14 väravat ja tuli klubiga teist korda karjääri jooksul Rootsi meistriks. Hooaja 2020/21 teises pooles oli ta Anderlechtist laenul Türgi kõrgliigaklubis Kasımpaşa.
Hooajal 2021/22 mängis Kiese Thelin Araabia Ühendemiraatide kõrgliigaklubis Baniyas ning 17 mänguga kuus väravat.
2022. aasta märtsis naasis Kiese Thelin Malmösse, kellega ta sõlmis kolmeaastase lepingu.
2015. aastal tuli Kiese Thelin Rootsi kuni 21-aastaste koondisega Euroopa omavanuste meistriks. Rootsi jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 15. novembril 2014 mängus Montenegro vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 15. novembril 2016 sõprusmängus Ungari vastu. Ta kuulus Rootsi koondisse 2018. aasta maailmameistrivõistlustel.
I Want You
"I Want You" on mitme teose pealkiri:
Sávvas Papasávvas
Sávvas S. Papasávvas (Σάββας Σ. Παπασάββας; sündinud 25. aprillil 1969 Nikosias) on Küprose jurist.
1991. aastal lõpetas ta Ateena Riikliku ja Kapodistriase Ülikooli õigusteaduse magistrikraadiga võrdsustatud diplomiga (ptychío). Kraadiõppe läbis Papasávvas Université de Paris IIs (Pariisi II ülikool) ja sai 1992. aastal litsentsiaadidiplomi avalikus õiguses. 1995. aastal sai ta Université d’Aix-Marseille III-st (Aix-Marseilleʼ III ülikool) doktorikraadi õigusteaduses.
Hispaania eskuudo
Hispaania eskuudo (Escudo español) oli aastail 1535–1833 ja 1864–1868 vermitud münt ja rahaühik.
Sávvas Papasávvas
1993. aastal võeti vastu Küprose advokatuuri. Saanud ka Nikosia advokatuuri liikmeks, töötas S. S. Papasávvas advokaadina kuni üldkohtu liikmeks nimetamiseni 2004. aastal.
Hispaania eskuudo
Kuldeskuudosid vermiti aastail 1535–1833. Kaheeskuudost münti nimetati dublooniks.
Sávvas Papasávvas
Papasávvas oli aastatel 1997–2002 ka Küprose ülikoolis lektor ja 2002–2004 riigiõiguse õppejõud.
Hispaania eskuudo
pisi|Hõbeeskuudol põhinenud monetaarsüsteem (müntide tagaküljed). 1-eskuudone on nr. 5. Hõbeeskuudo oli käibel lühikest aega aastail 1864–1869, Isabel II valitsemisaja lõpul, asendades reaali (10 reaali = 1 eskuudo). 1869. aastal asendati ta peseetaga (1 eskuudo = 2,5 peseetat).
Sávvas Papasávvas
Papasávvas nimetati üldkohtu kohtunikuks 12. mail 2004. Ta oli kaks ametiaega järjest (15. septembrist 2010 kuni 25. septembrini 2016) koja president. Kaaskohtunikud valisid ta 27. septembril 2019 üldkohtu asepresidendiks.
Amerikaniseerumine
Amerikaniseerumine on Ameerika Ühendriikide mõju teiste riikide kultuurile, näiteks popkultuurile, köögile, tehnikale, äritavadele või poliitikale. Terminit on kasutatud vähemalt 1907. aastast. Amerikaniseerumine on lähedalt seotud globaliseerumisega, kuna suur osa tänapäevasest maailmakultuurist on seotud poliitikas, majanduses ja popkultuuris domineeriva USA-ga.
Franschhoek
Franschhoeki rajati 1688. aastal, kui piirkonda asus elama 176 hugenotti.
Võnnu raamatukogu
Võnnu raamatukogu on raamatukogu Tartu maakonnas Kastre vallas Võnnu asulas.
Franschhoek
Hollandi keeles tähendab Franschhoek 'prantsuse nurk'.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Franschhoeki elanikest värvilisi 52,04%, mustanahalisi aafriklasi 41,47%, valgeid 5,13%, India või Aasia päritolu inimesi 0,44% ja teisi 0,91%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 56,48% inimesi, koosa keelt 30,87%, inglise keelt 4,85% ja sotho keelt 2,97%.
Square
Square (ingliskeelne sõna tähenduses 'ruut') võib tähendada järgmist:
Amerikaniseerumine
Ameerika Ühendriikides nimetatakse amerikaniseerumiseks immigrantide või annekteeritud alade (nt California) elanike kultuurilist ühtlustumist ülejäänud USA-ga ning sellele omaste tavade ja väärtuste omaksvõttu.
Puravikulised
Puravikulised (Boletaceae) on puravikulaadsete seltsi kuuluv sugukond seeni.
Eesti liikidega perekondi
Eestis elab järgmistesse perekondadesse kuuluvaid puravikulisi:
Alljärgnevad perekonnad kuuluvad teistesse sugukondadesse:
Radoszyce
Radoszyce on linn Poolas Święty Krzyżi vojevoodkonnas Końskie maakonnas, Radoszyce valla halduskeskus. Radoszyce asub Końskiest umbes 16 km edelas.
Radoszyce sai linnaõigused 1370. aasta paiku, kuid kaotas need 1870. aastal. 1. jaanuaril 2018 sai Radoszyce linnaõigused tagasi.
Bowen Byram
Bowen Byram (sündinud 13. juunil 2001 Cranbrookis Briti Columbias) on Kanada jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis Colorado Avalanche.
Aastatel 2017–2020 mängis ta Western Hockey League'i (WHL) klubis Vancouver Giants. Hooajal 2018/19 oli ta WHL-is enim väravaid löönud kaitsemängija (26).
2019. aastal valis Colorado Avalanche ta NHL-i draft'is neljanda valikuna. Sama aasta juulis sõlmis ta klubiga kolmeaastase lepingu. NHL-is debüteeris ta 21. jaanuaril 2021 mängus Los Angeles Kingsi vastu. Erinevatel tervislikel põhjustel jäi ta hooajal 2020/21 mitmel korral mängimisest eemale ning sai hooaja jooksul kirja vaid 19 mängu. 13. oktoobril 2021 lõi ta hooaja avamängus Chicago Blackhawksi vastu oma esimese värava NHL-is. 2021/22. põhihooajal jäi ta erinevate põhjuste tõttu jällegi mitmel korral mängimisest eemale, kuid kuulus väljalangemismängudes kindlalt Avalanche'i põhikoosseisu. Avalanche jõudis Stanley karika finaalmängudele, kus alistati Tampa Bay Lightning.
2020. aastal võitis Byram Kanada kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistrivõistlustel kuldmedali ja 2021. aastal hõbemedali.
L118
L118 light gun on Suurbritannias valmistatud üks 105mm Light Gun haubitsa modifikatsioonidest.
Penzance
pisi|Penzance'i panoraam Penzance (korni Pennsans) on linn (inglise town) Inglismaal Cornwalli krahvkonnas ja tervikomavalitsuses. Asub Cornwalli poolsaare lääneosas Inglise kanali Mount's Bay ääres, 410 km Londonist edelas ja 20 km Land’s Endi neemest kirdes.
2011. aastal elas linnas 21 200 inimest.
Marina Abramović
pisi|Marina Abramović 72. Peabody auhinnagalal 2013. aastal Marina Abramović (serbia keeles Марина Абрамовић; sündinud 30. novembril 1946 Belgradis) on Serbia päritolu tegevuskunstnik. Oma töödes keskendub ta peamiselt kunstniku ja publiku vahelisele suhtlusele ning inimkeha ja -mõistuse piiride kompamisele – nendes aspektides on ta olnud ka teerajaja tegevuskunsti vallas.
Lapsepõlv ja noorus
Marina Abramović sündis 1946. aastal sõjajärgses Jugoslaavias, kui kehtis veel kommunistlik režiim diktaator Josip Broz Tito käe all. Marina isa Vojin Abramović oli Tito kõrge auastmega ihukaitsja. Tema ema Danica Abramović töötas instituudis, mis tegeles ajalooliste monumentide ja kunstiteoste järelevalvega ning oli Serbias Kunsti- ja Revolutsioonimuuseumi direktor. Marina vanemad tutvusid teise maailmasõja ajal, millest nad mõlemad osa võtsid. Vojin Abramović päästis Danica elu, aidates ta haavatuna rindelt tagalasse. Kuus kuud hiljem päästis Danica omakorda Vojini elu, kui ta loovutas vereülekandeks oma verd haavata saanud Vojinile.
Tänu jõukatele vanematele ja nende prestiižsetele ametitele kasvas Marina Abramović üles keskmisest paremates tingimustes, elades suures korteris Belgradi kesklinnas. Tänu Marina ema töökohale oli korter täis kunsti, mis oli mõjutatud Cézanne’ist, Bonnardist ja Vuillardist. Terve korruse hõlmanud kaheksa toaga korteris elas neli inimest: Marina, tema ema, isa ja noorem vend Velimir Abramović. Korter oli saadud ühelt juudi perekonnalt Saksa okupatsiooni ajal.
Kuna mõlemad Marina vanemad olid väga oma tööle pühendunud, kasvas ta üles peamiselt oma vanaema Milica käe all. Vanemad käisid teda aastaid külastamas vaid nädalavahetustel.
Huvi kunsti vastu tekkis Marinal juba noores eas, kui ta näiteks oma 14. sünnipäevaks palus isalt kingiks õlivärvide komplekti. Isa korraldas talle ka maalitunni kunstnik Filo Filipovićiga. Üks esimesi teoseid, mis ta tegi, hävis tules ning sellest hetkest ta mõistis, et tema jaoks ongi kunstis olulisem loomise protsess, mitte lõpptulemus. Mõned aastad hiljem avastas ta enda jaoks ka ühe Yves Kleini tsitaadi: „Mu maalid pole muud, kui allesjäänud tuhk mu kunstist“.
Haridus ja karjäär
Marina Abramović hakkas kunstikooli astumiseks valmistuma 17-aastaselt. Ta võttis kursusi õhtukoolis ning valmistas ette oma portfoolio. 1960. aastatel õppis ta Belgradi Kunstiakadeemias. Seal õppimise ajal sai ta ka juba oma esimesed tellimustööd (peamiselt sugulastelt), mis seisnesid portreedes ja natüürmortides. Kuid nende tööde üle ta uhke ei ole, kuna ütleb, et need on tehtud ainult raha pärast ning ta ei pannud sinna sisse ühtegi emotsiooni.
Õpingute ajal hakkas ta ka katsetama muude stiilide ja elementidega, kui ainult akadeemiline kunst. Näiteks sai ta palju inspiratsiooni liiklusõnnetustest, püüdes maalides kujutada seda hirmu ja vägivalda.
Oma kaastudengitega asutas ta ka rühmituse Group 70, kuhu kuulusid lisaks temale endale veel Raša Todosijević, Zoran Popović, Gera Urkom, Era Milivojević ja Neša Paripović. Nad said inspiratsiooni 1960ndate revolutsioonidest Läänes, nii poliitikas kui kunstis. Eeskujudeks olid näiteks Ameerika Ühendriikidest Lawrence Weiner ja Joseph Kosuth ning Arte Povera liikumine Itaalias ja Fluxus Saksamaal ning grupp nimega OHO Sloveeniast.
Sellest kõigest inspireerituna tegi Marina oma esimese performance 'i ettepaneku Belgradi noortekeskusele, et korraldada etendus „Tule pese koos minuga“. Idee seisnes ühiskondlikult kasutavate kraanikausside paigaldamises ning külastajad, kes kohale tulevad, võtavad endalt riided seljast ja pesevad need, kuivatavad, triigivad ning panevad uuesti selga ja lahkuvad. Noortekeskus lükkas selle ettepaneku tagasi.
Aastatel 1975–1988 tegeles Marina performance 'ite loomisega koos oma elukaaslase, saksa kunstnik Ulayga (Uwe Lapysiepen). Temaga koos keskendus ta kahe inimkeha vahelistele suhetele ja mõjudele. 1989. aastal naasis ta sooloprojektide juurde. Oma töödes on ta kasutanud inimkeha, heli, fotograafiat, maalimist, videot, skulptuure, olmeesemeid ja palju muud.
Tal on olnud suurejoonelisi esinemisi ja näitusi tuntud kunstiinstitutsioonides nagu Stedelijk Van Abbemuseum Eindhovenis (1985), Museé National d’Art Moderne Pariisis (1990), Neue National Galerie Berliinis (1993), Museum of Modern Art Oxfordis (1995), Kunstverein Hannoveris (2000), The Marugame Museum of Contemporary Art ja Kumamoto Museum of Contemporary Art Jaapanis (2004), The Guggenheim Museum New Yorgis (2005) ning New Yorgi moodsa kunsti muuseumis (2010).
Marina Abramović on ka õpetanud mitmes kunstikoolis, näiteks Hochschule für Bildende Kunst Hamburgis, École des Beaux Arts Pariisis, Hochschule für Bildende Kunst Braunschweigis, Art Institute Chicagos.
Sültliudik
Sültliudik (Ascotremella) on seltsi Phacidiales kuuluv seente perekond.
Marina Abramović
Haridus ja karjäär
Teda on tunnustatud ka mitme kõrge auhinnaga, näiteks videoinstallatsiooni eest parima kunstniku auhinnaga Veneetsia biennaalil (1997), Bessie auhinnaga 12-päevase performance 'i eest New Yorgis (2003), Austria Commander Cross panuse eest kunstiajalukku (2009), audoktori kraadiga Plymouthi Ülikoolilt (2009) ja Williams College’ilt Massachusettsis. (1) Aastast 2012 on ta Rootsi Kuninglik Kaunite Kunstide Akadeemia liige.
Inspireerituna positiivsest tagasisidest ja laialdasest huvist tema töö vastu oma esimesel suurejoonelisel retrospektiivil New Yorgi moodsa kunsti muuseumis 2010. aastal asutas Marina Abramović omanimelise kunstiinstituudi MAI, mille eesmärgiks sai tegevuskunstnikele ühise platvormi, uute võimaluste ja koostöö võimaldamine.
Looming
Allpool on ülevaade Marina Abramovići loodud performance 'itest.
Varajased teosed
Individuaalprojektid
Franche-Comté ülikool
Ülikool asutati 1423.
Erna Selts
Erna Selts (juriidilise nimega Sõjalis-sportlik selts Erna) on Eesti selts, mis korraldab sõjalisi üritusi. Selts registreeriti 1999. aastal. Selts on nime saanud Teise maailmasõja ajal moodustatud eriüksuse Erna järgi.
Selts on ise või koos teiste organisatsioonidega või asutustega korraldanud muu hulgas Erna retke, Utria dessanti ja Admiral Pitka luurevõistlust.
Aleksander Pergament
Aastatel 1934–1956 oli ta Punalipulise Balti Mere Laevastiku teatri kunstiline juht. 1956–1958 oli ta Leninliku Komsomoli nimelise Leningradi Riikliku Teatri pealavastaja ja 1958–1961 Petroskoi teatri pealavastaja.
1961. aastast oli ta Leningradi Kultuuriinstituudi dotsent ja lavastuskateedri juhataja.
Isiklikku
Tema abikaasa oli näitleja Jevgenija Tserebilko (1913–1985).
Ta on maetud Peterburi Bogoslovski kalmistule.
Tanema keel
Tanema keel on Saalomoni saarte hulka kuuluval Vanikoro saarel räägitav Austroneesia keel.
Keele ISO 639-3 kood on tnx.
Bridok (Teplõki rajoon)
Bridok (ukraina keeles Брідок) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Teplõki rajoonis. Elanike arv on 579. Pindala on 0,219 km².
Baltupiai
pisi| Baltupiai (poola keeles Bołtupie) on Vilniuse linnaosa, mis asub linna põhjaosas Verkiai valla territooriumil. Baltupiai piirneb lõunas Šnipiškėsega, läänes Fabijoniškėse ja Šeškinėga, idas Žirmūnaiga, põhjas aga Trinapolise ja Jeruzalėga.
Linnaosa asub Baltupise ehk Cedronase oja kaldal. Baltupiais asub Jamontase või Jomantase park, mis sai sealse mõisniku järgi nimeks Jomantase park, ent nimetati nõukogude perioodil ümber Jamontase pargiks. . Linnaosa lääneosa jääb Verkiai regionaalparki ja Kalvarijose ajaloolisele kaitsealale.
Baltupiais asub Cedronase paisjärv. Haridust annab progümnaasium.
Baltupiai on kujunenud kujunenud Vilniusega liidetud mõisa aladele. Mõisa kohta on esimesi teateid XIV sajandist. Aastail 1505-1842 kuulus sealne mõis domiiniiklastele. Aastal 1812 põletasid taanduvad vene väed sealse mõisakompleksi maha. Aastal 1905 oli mõisas ja selle juures olevas asulas 52 elanikku. Linnaosa aladele jääb ka mõisast edelas olnud Naujakiemise asula. Sisuliselt oli tegemist sellesama asulaga, uuemad elanikud kutsusid oma koduküla Naujakiemiseks, vanemad Baltupiaiks. Aastaks 1931 oli moodustatud küla, kus oli 341 elanikku. Aastal 1978 asuti sinna rajama uut Vilniuse elamurajooni, samas säilisid uuselamute vahel paljud vana küla hooned.
Bisporell
Bisporell (Bisporella) on seltsi Phacidiales kuuluv seente perekond.
Äksi raamatukogu
Äksi raamatukogu on raamatukogu Tartu maakonnas Tartu vallas Äksi asulas. Raamatukogu juhataja on Anita Priks.
Berezivka (Beršadi rajoon)
Berezivka (ukraina keeles Березівка) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Beršadi rajoonis. Elanike arv on 569.
Õigus olla mittekättesaadav
Õigus olla mittekättesaadav on töötaja õigusaktiga kaitstud voli loobuda töövälisel ajal, sh puhkuse kasutamisel, tööülesannete täitmisest ning hoiduda tööga seotud elektroonilisest suhtlusest, nagu telefonikõnedele, e-kirjadele või mistahes muudele sõnumitele vastamisest.
Erinevate digitaalsete töövahendite kasutamine lihtsustab kaugtöövõimaluste rakendamist, kuid loob samas olukorra, kus töötaja on järjepidevalt tööandjale ja teistele töötajatele hõlpsasti kättesaadav. See tekitab konflikti töötaja tegeliku vaba aja kasutamise võimalusega, mis omakorda kahjustab pikas perspektiivis töötaja töövõimet ja ka töötervishoidu ning -ohutust.
Õigus olla mittekättesaadav on läbipõlemise vältimiseks ja tööelu tasakaalu edendamiseks sätestatud näiteks Belgia, Hispaania, Prantsusmaa, Itaalia, Slovakkia ja Kreeka seadustes.
Felix Nylund
Felix Arthur Nylund (15. mai 1878 Korppoo – 23. detsember 1940) oli Soome skulptor.
Tema tuntuim teos on 1932. aastal püstitatud Kolme sepa monument Helsingis Mannerheimintie ja Aleksanterinkatu nurgal.
Kindral Johan Laidoneri Selts
Kindral Johan Laidoneri Selts on Eesti selts. Seltsi eesmärk on põhikirja järgi "kindral Johan Laidoneri kui Eesti Vabadussõja sõjavägede ülemjuhataja ja Eesti Vabadussõja kangelaste au ja väärikuse taastamine ning jäädvustamine". Samuti aitab selts kaasa Laidonerile annetatud Viimsi mõisa restaureerimisele ja mõisahoones asuva muuseumi (Eesti Sõjamuuseum – kindral Laidoneri muuseum) haldamisele.
Vill ha dej
1998. aastal kaverdas laulu Rootsi laulja Drömhus (Therese Grankvist) ning sellest versioonist on omakorda teinud eestikeelse kaveri pealkirjaga "Ei soovi, et lahkuksid" Eesti tüdrukuteansambel Anaconda koostöös ansambliga Caater. Eestikeelsete sõnade autor on Kelli Uustani.
Kindral Johan Laidoneri Selts
Selts asutati 1994 ja seltsi põhikiri kinnitati 1995.
Henri Broms
Henri Broms (24. august 1927 – 11. aprill 2014) oli soome semiootik.
Ta töötas Helsingi Ülikoolis pärsia keele ja kirjanduse dotsendina.
Fieni
Fieni on linn Rumeenias Dâmbovița maakonnas.
Aserbaidžaani Riiklik Kunstimuuseum
Aserbaidžaani Riiklik Kunstimuuseum (aserbaidžaani keeles: Azərbaycan Milli İncəsənət Muzeyi‎) on kunstimuuseum Bakuus. Muuseum on suurim kunstimuuseum Aserbaidžaanis.
Fieni
Linn asub ajaloolises Munteenia piirkonnas Ialomița jõe paremal kaldal, maakonnaskeskusest Târgoviștest ligi 23 km põhjas.
Aserbaidžaani Riiklik Kunstimuuseum
Muuseumihoone ehitati 1885. aastal. Kunstimuuseum avati seal 1920. aastal.
Peatähelepanu on pööratud 19. sajandi aserbaidžaani maalikunstile, 16. ja 17. sajandi hollandi ja flaami kunstnike maalidele ning 19. sajandi prantsuse, vene ja saksa maalidele.
Muuseum asub Bakuu kesklinnas aadressil Niyazi küçəsi 9-11. Lähim metroopeatus on İçərişəhər.
Fieni
Fieni haldusalasse kuulub kaks küla: Berevoești ja Costești.
Fieni sai linnaõigused 1968. aastal.
Fienis asub tsemenditehas.
Talkeetna
pisi Talkeetna on küla USA-s Alaska osariigi lõunaosas Matanuska-Susitna maakonnas. Asub Chulitna, Susitna ja Talkeetna jõe ühinemiskoha juures Denali mäe lähedal, 185 km Anchorage'ist põhjas.
Tuiklemine
pisi|214px|Tuiklemise sagedust illustreeriv graafik Tuiklemine on kahe lähedase sagedusega osaheli interferentsil esinev nähtus, mida inimene talle kuuldavate helide korral tajub perioodilise helivaljuse muutusena. Antud helivaljuse perioodilise muutuse sagedus on võrdne kahe interfereeruva heli sageduste vahega.
Talkeetna
2010. aasta rahvaloenduse andmetel elas Talkeetnas 876 inimest. 2000. aastal oli 88% elanikest valge rassi esindajad.
Tuiklemine
Tuiklemisest on abi muusikainstrumente häälestamisel.
Talkeetna
Asula rajati 1919. aastal, mil raudtee-ettevõte mõõtis seal välja ja pani müüki 80 krunti. Talkeetna keskus, kus mitmed hooned pärinevad 19. sajandi algusest, on USA riiklik ajalooline paik.
2 km kaugusel kesklinnast asub lennuväli.
Ranna sovhoos
Ranna sovhoos oli ENSV Põllumajanduse Ministeeriumi Eesti Linnukasvatuse Valitsuse tõulihakanade paljundus ja lihakanade tõuaretusmajand. Sovhoos moodustati 1966. aastal kolme varasema kolhoosi liitmise teel.
1978. aasta seisuga oli sovhoosi üldpindala 9700 hektarit, sellest põllumajanduslikku maad 6041 hektarit, sealhulgas haritavat maad ca 3000 hektarit. Sovhoosi töötajate arv oli samal aastal 651.
Sovhoosi peamised tootmisharud olid veisekasvatus ja broilerikasvatus. Ranna sovhoosil oli eesti mustakirju veise tõufarm 1000 veisega (1979. aasta seisuga). Broileriliha toodang 1978. aastal oli 2800 tonni. 1979. aastal ehitati uus broilerifarm tootmismahuga 6500 tonni liha aastas.
Sovhoosi direktor aastatel 1968–1981 oli Vello Lind, aastatel 1981–1991 Richard Martinson.
Lorenzo Lotto
pisi|220px|Andrea Odoni portree, 1527 Lorenzo Lotto (umbes 1480 Veneetsia – 1556 Loreto) oli Põhja-Itaalia maalikunstnik, joonistaja ja illustraator, keda peetakse traditsiooniliselt Veneetsia koolkonna esindajaks. Ta maalis palju altarimaale, töid religiooni ainetel ja portreid. Tema loomingu põhiosa jääb küll kõrgrenessansi ajalistesse raamidesse, kuid tema teostes avalduvaid närvilisi ja ekstsentrilisi seadmisi ja moonutusi võib vaadelda ka kui üleminekuetappi 16. sajandi esimeste Firenze ja Rooma maneristide loominguni.
Veneetsias sündinud kunstnik töötas Trevisos (1503–1506), Marches (1506–1508), Roomas (1508–1510), Bergamos (1513–1525), Veneetsias (1525–1549), Anconas (1549) ja viimaks, frantsiskaani ilmikvennana, Loretos (1549–1556).
Põhjamaade Nõukogu filmiauhind
Põhjamaade Nõukogu filmiauhind on iga-aastane Põhjamaade Nõukogu poolt väljaantav filmiauhind.
Esmakordselt jagati auhinda 2002. aastal, kui tähistati Põhjamaade Nõukogu 50. tegevusaastat. Aastast 2005 jagatakse Põhjamaade Nõukogu filmiauhinda igal aastal. Auhinnale kandideerib viis filmi, üks igalt Põhjamaalt (Taanist, Soomest, Islandilt, Norrast ja Rootsist). Enne 2008. aastat kandideeris auhinnale kaks filmi igast riigist.
Võidusumma on 350 000 Taani krooni.
Auhinna kandidaadid ja võitjad
{{legend|#91CFF6|Auhinna võitja|border=1px #555 solid}}
Matrei am Brenner
thumb|Brennerpassstraße in Matrei
Matrei am Brenner on väike vald (Gemeinde) Austrias Tirooli liidumaal Innsbrucki ringkonnas. Vald asub 992 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 0,36 km². 1. jaanuaril 2016 elas seal 932 inimest. Vald paikneb ligikaudu 17 km Innsbruckist lõunas. Matrei on alati olnud tähtis kaubajaam. Silli jõgi voolab läbi selle.
Harku külanõukogu
Harku külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s, algselt Harku vallas Harjumaal (kuni 1950), hiljem (alates 1950) Harju rajoonis.
Matrei am Brenner
Geograafia
Mühlbachlis hargneb maantee põhjasuunas, üks järgib orgu piki jõge Innsbruckini, teine järgib idakallast, piki kõveramat marsruuti läbi Patschi, Lansi ja Ampassi, jõuab Hall in Tirolisse. Esimene oli tee, mida mööda Saksa-Rooma riigi germaani suveräänid Scharnitzi kuru kaudu Rooma kroonimisele läksid.
Harku külanõukogu
Harku külanõukogu moodustati 8. augustil 1945 Harku valla territooriumi jagamisel kolme külanõukogu (Harku, Muraste ja Vääna külanõukogu) vahel. Külanõukogu administratiivkeskus asus Tabasalus.
Matrei am Brenner
Ajalugu
Paik asustati hilispronksiajal (1200 eKr), nagu näitavad piirkonnas avastatud jäänused ja Hallstatti kultuuri märgid. 1964. aastal, tööde ajal "Gasthof Heisensteckenis" leiti sadu urne. Roomlased ehitasid umbes aastal 200 pKr tee äärde puhkekoha "locus Matreium", seda on mainitud teoses Tabula Peutingeriana. 995. aastal kasutas küla nime "Matereia" ja 1251. aastal sai turuõiguse. Brixeni piiskopkond asutas 1497. aastal turukohtu, mis jäi tegevaks kuni 1810. aastani, mil see muudeti Steinach am Brenneri ringkonnakohtuks.
Arhitektuurne struktuur koosnes tervikuna võõrastemajadest ja töökodadest peatee ääres. 1447. aastal rajasid Hans Gunther ja tema naine tsiviilhaigla eesmärgiga ravida haigeid läbisõidureisijaid. Viiendast koalitsioonisõjast (1809) võttis osa palju kohalikke inimesi, sealhulgas Josepf Rapp, kes oli Andreas Hoferi nõunik, ja Joseph Eisenstecken oli Schützeni komandör.
Harku külanõukogu
1954. aastal ühendati Muraste ja Vääna külanõukogu Harku külanõukoguga.
Matrei am Brenner
Ajalugu
Brenneri raudtee avamisega kaotas Matrei tähtsuse, kui suurem liiklus ei läbinud enam küla, vaid läks kaugemalt. Tulekahju hävitas 1914. aastal enamuse maju ja Teise maailmasõja ajal oli Matrei seda läbiva strateegilise raudteeliini tõttu üks kohti Tiroolis, mis kannatas raske pommitamise all, mis 22. märtsil 1945 nõudis 48 ohvrit. Pärast sõda ehitati Matrei samal viisil üles ning kasutati vanu kohalikke ehitustehnikaid.
Harku külanõukogu
1978. aasta seisuga kuulusid Harku külanõukokku Harku ja Tabasalu alevik ning Adra, Harkujärve, Humala, Ilmandu, Kumna, Kütke, Laabi, Liikva, Muraste, Naage, Rannamõisa, Suurupi, Sõrve, Tiskre, Tutermaa, Türisalu, Vahi, Vaila, Viti, Vääna ja Vääna-Jõesuu küla.
Matrei am Brenner
Püha Vaimu kirik
pisi|püsti|Püha Vaimu kirik (Spitalskirche) Püha Vaimu kirik, ka "Spitalskirche" (Hospitalikirik) paikneb Matrei lõunaosas, peatänava ääres; ehitati aastal 1646 ja ehitati mitu korda ümber, viimati aastal 2000.
Harku külanõukogu
Harku külanõukogu (välja arvatud Rannamõisa asula, Harku järv ja 100 meetri laiune vöönd selle ümber) kuulus piiritsooni.
Matrei am Brenner
Johanneskirche - Taufkirche
Kirik on kihelkonna baptisteerium ja seda on dokumentides mainitud 1284. aastal, muutus 1509. aastal Niklas Thuringi töö kaudu hilisgooti pärliks.
Harku külanõukogu
Harku külanõukogu territooriumil tegutsesid Ranna sovhoos ja Tallinna Aiandussovhoos.
Matrei am Brenner
Maria Waldrasti pühamu
"Maria Waldrast" on pühamu, mis paikneb kõrvalorus, 1638 m kõrgusel Waldraster Jöchli all. 19. aprillil 1409 Brixeni andis vürstlik piiskop Ulrich II (Ulrich Viinist) nõusoleku kiriku ehitamiseks, mis lõpetati 1429. aastal ja pühitseti 1465. aastal, pühamu on osa serviitide kloostrist. Pühamu päritolu on kirjeldatud Jacob ja Wilhelm Grimmi Deutsche Sagen köites 1 (nr. 349): 1392. aastal tekitas ingel Kristuse ema Maarja puukuju ilmumise lehise otsa Waldrastis, Serlesi mäel. Kuju märkasid esmalt paar karjapoissi, kes tekitasid tähelepanu farmerites all orus, ja kuju eemaldati seejärel puu otsast ning viidi Matrei külla. Lähedal elanud puuraidurit juhendati ehitama kabelit Maarja auks kuju kaitseks häälega, mis tuli temale magades. Puuraidur tõrkus, kuid pärast kolme ööd hääl võitis. Puuraidurile näidati kabelile soovitud kohta, jälle magades, ja tal paluti küsida rahastust kohalikelt vagadelt elanikelt. Olles selgitanud oma kogemust kihelkonna preestrile, suunati puuraidur Brixeni piiskopi juurde. Enne St. Pankratiuse päeva 1409. aastal andis piiskop loa kabeli ehitamiseks.