cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Toomas Liiv
Toomas Liiv (30. detsember 1946 Tallinn – 20. detsember 2009 Tallinn) oli eesti luuletaja ja kirjanduskriitik.
Hariduskäik ja töö
Ta lõpetas 1965. aastal Tallinna 2. Keskkooli ning 1970. aastal Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogina.
Ta töötas Underi ja Tuglase Kirjanduskeskuse direktorina ning Tallinna Pedagoogikaülikooli eesti kirjanduse õppetooli juhataja ja kirjandusprofessorina, õpetades mitmeid Eesti luuletajaid ja kirjandustegelasi (nt Jaak Urmet, Jürgen Rooste, Jana Lepik, Ivar Sild, Sirly Hiiemäe, Aarne Ruben). 1990ndail tema käe all õppinuist võrsus kirjandusrühmitus Tallinna Noored Tegijad. Teadlasena uuris ta peamiselt eesti novelli 20. sajandil (1920ndail ja 1930ndail).
Kirjanduslik tegevus
Kirjanduses debüteeris Liiv 1965 proosapalaga "Jõe ääres", luuletajana äratas tähelepanu tema tsükkel "Kase põlemine" luulekogus "Närvitrükk" (koos Jüri Üdi, Johnny B. Isotamme ja Joel Sangaga 1971). Liivi esikkogust "Kurbus vikerkaarest" on üks tuntumaid luuletus "Luigele kes tappis tanki".
"Eesti kirjanike leksikon" nimetab Liivi 1970. aastate silmapaistvamate luuletajate seas kõrvuti Viivi Luige ja Juhan Viidinguga. Kalev Kesküla sõnul oli ta "romantilise eneseiroonia kehastus eesti luules", kes dekonstrueeris poeesiat; aastatega kasvas tema luules iroonia osakaal. Vormilt iseloomustab Kesküla tema luulet kui "proosarütmis lausetega värssideks murtud tihedat poeetilist teksti". Nekroloogis tituleerib Elo Lindsalu Liivi Eesti Baudelaire'iks. Liiv oli ka üks Eesti viljakamaid kirjanduskriitikuid.
Aastal 1981 võeti ta vastu Eesti Kirjanike Liitu, ta oli ka Wellesto liige.
Hospidallaev
pisi|USA mereväe [[Mercy-klassi hospidallaev (maailma suurim hospidallaev) 2007]]
Kirjeldus ja kasutus
Hospidallaev peab olema värvitud valgeks ja märgistatud punaste ristidega. Sellel ei tohi olla pardarelvastust, kuid personalil võib olla käsirelvastus enese ja haigete kaitseks. Hospidallaevu ei tohi rünnata, kuid suurte sõdade ajal on seda nõuet ka eiratud.
Rahuajal kasutatakse hospidallaevu merelise juurdepääsu olemasolul sageli suurte suuremate kriiside või katastroofide piirkonnas meditsiinilise abi võimekuse operatiivseks tõstmiseks.
Global Mercy
Suvel 2021 valmib heategevusorganisatsiooni Mercy Ships jaoks maailma suurim tsiviilhospidallaev Global Mercy. Laev ehitatakse Hiinas ja seadmestatakse Belgias ning selle reeder on Stena Ro-Ro. Laeval on 6 operatsioonisaali, 200 haigevoodit, laboratoorium, vastuvõturuumid ning silma- ja hambakliinik. Esimene Global Mercy peatuskoht on Sudaanis, kus abivajajaile osutavad abi 600 vabatahtlikku. Global Mercy on 174 m pikk ja 28,6 m lai kogumahutavusega 37 000.
Venda Tammann
pisi|Venda Tammanni hauakivi [[Rahumäe kalmistul]]
Aastal 1947 lõpetas ta Raeküla kooli, aastal 1951 akordionierialal Pärnu Lastemuusikakooli, hiljem (aastal 1956) Tallinna muusikakooli ja aastal 1968 Tallinna Riikliku Konservatooriumi, kust sai nii akordionisti (Leopold Vigla klassis) kui puhkpilliorkestri dirigendi (Jaan Kääramehe klassis) diplomi.
Venda Tammann oli Eesti NSV teeneline kunstnik (1980), Eesti Akordioniliidu asutaja- ja auliige, Eesti NSV Riikliku Filharmoonia solist, koolinoorte üldlaulupidude akordioniansamblite üldjuht.
Justine Henin
Justine Henin (aastatel 2002–2007 Justine Hardenne, kasutas võistlustel nime Justine Henin-Hardenne; sündinud 1. juunil 1982 Liège'is) on Belgia tennisist.
Ta võitis seitsmel korral suure slämmi turniiri ning kuldmedali naiste üksikmängus 2004. aasta suveolümpiamängudel. Ta oli ka 117 nädalat maailma esinumber tennises.
Elulugu
Henini ema Françoise Rosière oli prantslannast prantsuse keele ja ajaloo õpetaja. Ta suri, kui Justine oli 12-aastane. Justine'il on kaks venda David ja Thomas ning õde Sarah. Üks õde hukkus autoõnnetuses enne Justine'i sündimist.
Kui Justine oli 2-aastane, kolis perekond Rocheforti. Kodu asus tenniseklubi kõrval ja Justine hakkas seal mõne aasta pärast treeningutel käima. Ema viis teda korduvalt Pariisi Prantsusmaa lahtisi meistrivõistlusi vaatama.
1995, natuke aega pärast ema surma, kohtus Henin Carlos Rodríguezega, kellest sai tema treener. Kuni Justine'i loobumiseni tennisest 2008, samuti alates tema tagasitulekust 2010 on Rodríguez tema treener olnud.
16. veebruaril 2002 abiellus Justine Pierre-Yves Hardenne'iga ja hakkas kandma nime Justine Hardenne. Võistlustel esines ta Justine Henin-Hardenne'i nime all. Abielu lahutati 2007 ja pärast seda võttis ta oma neiupõlvenime tagasi.
Henin hakkas ITF-i turniiridel osalema 1997 ja teda saatis kiire edu. Juba samal aastal võitis ta 2 ITF-i turniiri ja järgmisel aastal veel 3. Kokku võitis ta 7 ITF-i turniiri, viimase 30. juulil 2000 oma sünnilinnas, kui võitis finaalis Barbara Rittneri 6:0, 3:1.
Oma esimesel WTA turniiril osales Henin 1999. aasta mais Antwerpenis, kuhu pääses wild card ' iga. Ta võitis selle turniiri, saades niiviisi läbi aegade 5. inimeseks, kes oma esimese WTA turniiri võitnud.
1999. aasta Prantsusmaa lahtised olid tema esimene suure slämmi turniir. Ta pääses sinna läbi kvalifikatsiooni ega esinenud kehvasti. Avaringis alistas ta USA tennisisti Kristina Brandi 6:4, 6:2, teises ringis kaotas 2. asetusega Lindsay Davenportile 3:6, 6:2, 5:7. Hooaja lõpetas ta maailma edetabeli 69. numbrina.
2001. aastal jõudis Henin kõigil suure slämmi turniiridel vähemalt 4. ringi. Sealjuures Prantsusmaal jõudis ta veerandfinaali, kus kaotas Kim Clijstersile 6:2, 5:7, 3:6. Enne seda oli ta kõik vastased võitnud kindlalt kahes setis, sealhulgas Paola Suáreze, Virginie Razzano ja Barbara Schetti ühtviisi 6:3, 6:4. Wimbledonis jõudis ta finaaligi, alistades enne kolmes setis Kirstie Boogerti, Lisa Raymondi, Anke Huberi ja Jennifer Capriati, aga veerandfinaalis Conchita Martineze koguni 6:1, 6:0. Finaalis jäi ta Venus Williamsile alla 1:6, 6:3, 0:6. Hooaja lõpetas ta WTA 7. numbrina.
2002. aastal jõudis ta Austraalia lahtistel veerandfinaali. Ta alistas kahes setis Anna Kurnikova, Nicole Pratti ja Jelena Dementjeva, enne kui kaotas Clijstersile 2:6, 3:6. Prantsusmaal kaotas ta üllatuslikult kohe avaringis Anikó Kaprosile Ungarist 6:4, 1:6, 0:6. Wimbledonis jõudis ta aga taas poolfinaali, alistades enne Dementjeva kahes kiires lõppmängus ja Monica Selesi 7:5, 7:6 (7:4). Poolfinaalis jäi ta alla Venus Williamsile 3:6, 2:6. USA lahtistel jõudis Henin 4. ringi ja lõpetas hooaja WTA 5. numbrina.
Justine Henin-Hardenne tõusis esimest korda WTA edetabeli tippu 20. oktoobril 2003. Sel aastal võitis ta Prantsusmaa ja USA lahtised, aga Austraalia lahtistel ja Wimbledonis jõudis poolfinaali.
Henin võitis 2004. aasta suveolümpiamängudel naisüksikmängu. Ta sai turniiril esimese asetuse. Pärast võite vähetuntud mängijate üle kahes esimeses ringis alistas ta kolmandas ringis austraallase Nicole Pratti 6:1, 6:0, veerandfinaalis prantslase Mary Pierce'i 6:4, 6:4, poolfinaalis kolmandana asetatud venelase Anastassija Mõskina 7:5, 5:7, 8:6 ja finaalis teisena asetatud prantslase Amélie Mauresmo 6:3, 6:3.
14. mail 2008 teatas ta oma profikarjääri lõpetamisest. Kokku oli ta 117 nädalat maailma esinumber. Oma senise karjääri jooksul võitis ta üksikmängus 41 WTA-turniiri, sealhulgas seitse suure slämmi turniiri.
Detsembris 2009 teatas ta, et naaseb tipptennisesse. 2010. aasta lõpetas ta maailma 12. numbrina.
Põõsalind
pisi|Põõsalind pisi|Aed-põõsalind Põõsalind (Sylvia) on põõsalindlaste sugukonda kuuluv lindude perekond.
Esimesena kirjeldas põõsalinde teaduslikult itaalia bioloog Giovanni Antonio Scopoli 1769.
Levila ja elukoht
Põõsalinnud elavad Euroopa parasvöötmes ja lähistroopikas, Lääne- ja Kesk-Aasias ning Aafrikas. Nende suurim liigiline mitmekesisus on Vahemere maades. Parasvöötmes elavad liigid on kõik rändlinnud. Lähistroopikas elavad linnud on paigalinnud või osaliselt rändlinnud. Nad tegutsevad aktiivselt, põhiliselt avatud metsamaastikul, võsas, hekkides ja põõsastikes, kus nad osavalt liiguvad.
Kirjeldus
Põõsalinnud on tugeva kehaehitusega ja tugevate jalgadega. Nokk on natuke jämedam kui enamikul värvulistel. Kõige väiksem nendest on aafrika kõrbe-põõsalind (Sylvia deserti), kes on 11 cm pikk ja kaalub 7 g, kõige suurem on vööt-põõsalind, kes on kuni 17 cm pikk ja kaalub 36 g.
Lingenau
Lingenau on vald Austria Vorarlbergi liidumaal Bregenzi ringkonnas.
Geograafia
Lingenau asub Bodeni järvest kagus 685 m kõrgusel. 30,8% territooriumist on metsa all. See on Saksamaa-Austria ühisprojekti "Naturpark Nagelfluhkette" liige.
Ajalugu
Lindigenowet on kirjalikult esmamainitud 1227. aastal. See on vanim asustus Vorderwaldis (tuntud ka kui Vorderer Bregenzerwald) ja kuulus pikka aega Mehrerau kloostrile.
Habsburgid valitsesid Vorarlbergi osi vaheldumisi Tiroolist ja Kaugemast Austriast (Freiburg im Breisgau). Aastatel 1805–1814 kuulus Lingenau Baierile, siis taas Austriale. Austria Vorarlbergi liidumaa moodustamisest 1861. aastal kuulub Lingenau Vorarlbergi.
Sajandeid, kuni Teise maailmasõja alguseni, said elanikud kasu Bad Hohlist, mis asub rauarikkal allikal nimega Maxriese.
Aastatel 1945–1955 oli Lingenau Prantsuse okupatsioonitsooni osa Austrias.
Kultuur
Barokne Püha Anna kabel (Hl. Anna) ehitati 1722. aastal ja on tehtud tufist.
Tuffi loodusrada (Quelltuff-Naturlehrpfad) loodi oja lähedale, mis lõhestab üle 40 m kõrgust Quelltuffi (tuff). See vaatepilt loodi hilisel jääajal.
Puidust Gschwendtobeli sild Lingenau ja Eggi vahel üle Subersachi jõe ehitati 1834. aastal Alois Negrelli poolt, kes töötas ka Suessi kanali kallal. Arvestades selle vanust, peetakse silda inseneri- ja puusepatööde meistriteoseks.
Rippsild Lingenau ja Eggi vahel üle Subersachi jõe on jalakäijate tross-sild, mis ehitati 1901. aastal. Silla pikkus on 57 m ja tänapäeval kasutavad seda ainult jalutajad.
Bregenzerwälder Käsekeller on Lingenaus olnud aastast 2002. Selles juustukeldris hoitakse vanandamiseks üle 32 000 juustuketta. See on Käsestraße Bregenzerwaldi algatus säilitada väikesemahulist põllumajandust ja kohalike toodete mitmekesisust Bregenzerwaldis ja seega toetada Vorarlbergi juustukultuuri. Juustukelder on enam kui 6,5 miljoni euroga läbi aegade suurim investeering Vorarlbergi piimatööstusse.
Bregenzerwald Umgang (otsetõlkes 'Bregenzerwaldi jalutuskäik') näitab 12 küla Bregenzerwaldis, sealhulgas Lingenaud. Maastiku, avalike hoonete, elamute ja igapäevaste objektide abil antakse jalutajatele teavet Bregenzerwaldi tüüpilise arhitektuuristiili kohta läbi sajandite.
thumb|160px|Lingenau kabel: Sankt Anna Kapelle|alt=
Põõsalind
Kirjeldus
Nende sulestik on mitut karva pruun ja hall, tavaliselt pealtpoolt tumedam ja altpoolt kahvatum. Mitmel liigil on sinakaid ja roosakaid toone, mitmel on tiivad ääristatud oranžikaspruunide või ruugete tiivasulgedega. Saba on enamasti ristkülikukujuline, mõnel otsast kergelt ümardunud. Paljudel liikidel on kerge suguline dimorfism, mis väljendub sulestiku värvis. Sellistel juhtudel on isaslindude pealagi must või erehall, aga emastel pruunikas. Umbes kolmandikul liikidel on isaslindudel silma ümber silmatorkav punane rõngas.
Põõsalinnud toituvad põhiliselt putukaist. Mõned liigid söövad ka palju vilju, eriti väikseid marju, näiteks leedripuu ja luuderohu omi. Mustpea-põõsalind sööb meeleldi mitmesugust toitu, mida inimesed lindudele talvel lindude söögimajadesse panevad.
Põõsalinnud laulavad tavaliselt üsna valjusti. Laulu järgi saab liike üksteisest eristada.
Liigid
Eestis on kohatud järgmisi liike: *kõrbe-põõsalind Sylvia nana
Pinocchio
pisi|Pinocchio [[Enrico Mazzanti joonistusel]] Pinocchio on itaalia kirjaniku Carlo Collodi loodud tegelaskuju lastejutustusest "Pinocchio seiklused", mis ilmus raamatuna 1883. aastal. Pinocchio on pikaninaline puunukk, kes ellu ärkab.
Aleksei Tolstoi kirjutas selle põhjal lasteraamatu "Kuldvõtmeke ehk Buratino seiklused" (1936).
"Pinocchio seikluste" põhjal on tehtud palju filme, tuntuim neist Walt Disney 1940. aastal valminud täispikk animafilm "Pinocchio".
Keldi rist
Tegemist on keldi kristluse sümboliga, mis võib olla vanem kui ristiusk ise. See sümboliseerib Päikest ja igavikku.
Keldi rist on mänginud tähtsat rolli keldi kunstis.
Roland Mark Schoeman
Roland Mark Schoeman (sündinud 3. juulil 1980 Pretorias) on Lõuna-Aafrika Vabariigi ujuja. Olümpiavõitja (2004) ja kolmekordne maailmameister.
2004. aasta olümpiamängudel Ateenas võitis Schoeman kolm medalit, millest iga medal oli isevärvi. Kuldmedali võitis ta 4x100 m vabaujumises koos Lyndon Fernsi, Darian Townsendi ja Ryk Neethlingiga ning see tuli uue maailmarekordiga 3.13,17. Suursoosik USA pidi aga leppima kõigest pronksmedaliga, sest ka Holland suutis neid edestada. 100 m vabaujumises võitis Schoeman hõbemedali, kaotades kulla võitnud hollandlasele Pieter van den Hoogenbandile 0,06 sekundiga. 50 m vabaujumises sai ta pronksmedali, kuigi oli poolfinaalides kõige kiirem ajaga 21,99 s.
2005. aasta MM-il Montréalis võitis Schoeman kaks kuldmedalit ja ühe hõbemedali. Schoeman oli esimene LAV-i ujuja, kes tõusnud MM-võistlustel poodiumi kõrgeimale astmele. Schoeman uuendas 50 m liblikujumises maailmarekordit juba poolfinaalis, kui kattis ühe basseinipikkuse 23,01-ga ja võttis 0,29-sekundilise parandusega rekordi Ian Crockerilt. Finaalis uuenes maailmarekord ajaga 22,96. Teist korda tõusis Schoeman poodiumi kõrgemale astmele 50 m vabaujumises, kusjuures ohus oli ka Aleksandr Popovi maailmarekord. Lõuna-aafriklane puudutas finišiseina 21,69-ga ja nii jäi vaid nelja sajandiksekundiga püsima viis aastat varem Moskvas venelase ujutud rekord. 100 m vabaujumises sai ta hõbemedali.
Lasteraamatukogu
Lasteraamatukogu on raamatukogu, mille ülesandeks on laste teenindamine.
Elita Veidemane
pisi|Elita Veidemane (2012) Elita Veidemane (sündinud 9. detsembril 1955 Riias) on läti ajakirjanik, ajakirjanik ja endine ühiskonnategelane.
Lasteraamatukogu
Lasteraamatukogu eesmärgiks on hästi toimiv, kõiki lugejagruppe rahuldav raamatukogu, kuhu on meeldiv tulla nii lastel kui täiskasvanutel.
Lasteraamatukogud kuuluvad oma töö eesmärkide ja sisu poolest kooliväliste lasteasutuste hulka. Lastega tegeleval raamatukoguhoidjal on tarvis tunda lapsepsühholoogiat ja pedagoogikat. Ilma selleta pole võimalik komplekteerida raamatufondi, juhtida lugemist ja korraldada raamatuüritusi.
Lasteraamatukogul tuleb kursis olla üldhariduskooli programmide ja neis tehtavate muudatustega. Töö lastega eeldab, et raamatukoguhoidja tunneb põhjalikult lastekirjandust ja noortekirjandust.
Elita Veidemane
1980–1981 töötas ta Jūrmalas läti keele ja kirjanduse õpetajana. 1981–1988 töötas ta ajakirjanikuna ajalehe Padomju Jaunatne toimetuses. 1988–1992 oli ta Läti Rahvarinde ajalehe Atmoda peatoimetaja. 1991–1996 oli ta ajalehe Atmoda Atpūtai toimetaja. Seejärel töötas ta kirjastuses Artava, ajakirjas Melnā Pantera, ajalehes Vakara Ziņas, portaalis Apollo, ajakirjas Septiņi. 2007–2009 oli Elita Veidemane ajalehe Vakara Ziņas peatoimetaja. Alates 2009. aastast on ta ajalehe Neatkarīgā Rīta Avīze peatoimetaja asetäitja.
1995. aastal saavutas ta skandaalse kuulsuse artiklitesarjaga "Vīrieši manā mūžā" ("Mehed minu elus"), mis ilmus raamatuna 2001. aastal.
Kullimaa (Põhja-Pärnumaa)
Kullimaa on küla Põhja-Pärnumaa vallas Pärnumaal.
Kullimaa
Kullimaa on mitme koha nimi:
Kullimaa (Põhja-Pärnumaa)
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vändra valda.
Küla on nime saanud Kullima põlistalu järgi.
Kullimaal on sündinud Mart Kull ja Lembit Kull.
Black Sabbath
pisi|Black Sabbath (1999). Liikmed vasakult: [[Geezer Butler, Ozzy Osbourne, Tony Iommi ja Bill Ward.]] Black Sabbath on Suurbritanniast Birminghamist pärit heavy metal 'i ansambel, mis alustas tegevust 1969. aastal. Bändi peetakse tavaliselt heavy metal ' i kui stiili üheks algatajaks.
Bändi nimevaliku põhjustas liikmete huvi musta maagia ja okultismi vastu. Otseselt oli see ilmselt inspireeritud 1963. aasta filmist "Black Sabbath". Enne, kui bändi nimeks sai Black Sabbath, kandis see lühikest aega (1968–1969) ka nimesid Polka Tulk Blues Band ja Earth.
Black Sabbath oli esimesi bände, mis tõi rokkmuusikasse sünged, surma ja maagiaga seotud teemad ning mängis sellega olulist osa heavy metal ' i stiili väljakujunemisel. Sellest võtsid eeskuju mitmed praegugi tuntud bändid, rääkimata kümnetest vähem tuntutest, ka Eesti bänd Must Missa võttis oma nime ilmselt just Black Sabbathi järgi.
Lisaks Black Sabbathile loetakse heavy metal 'i stiili loojaks ka Led Zeppelini, kelle teise albumi "Led Zeppelin II" esimest lugu "Whole Lotta Love" peetakse lausa heavy metal 'i hümniks.
Black Sabbathi alustalaks ja hingeks oli soolokitarrist Tony Iommi. Bändi kaubamärgiks sai pärast nendega liitumist laulja Ozzy Osbourne, kelle ainulaadne metalse kõlaga monotoonne hääl on olnud Black Sabbathi eduloo aluseks läbi aastakümnete. Black Sabbath saavutas laialdasema tuntuse 1970. aastal, mil ilmus nende teine LP "Paranoid", millelt said laiemalt tuntuks nimilugu "Paranoid", esimene lugu "War Pigs", mis kajastas tollal Vietnami sõja vastast protesti, ja "Iron Man".
Läbi nelja aastakümne jätkunud koosseisu muudatused on olnud tunnistajaks Ozzy Osbourne'i ja tema järglaste – Ronnie James Dio ja Tony Martini – tulemistele, minemistele ja naasmistele (rääkimata Deep Purple'i ekslauljast Ian Gillanist ja Glenn Hughesist, kes mõlemad pidasid vastu ühe albumi jagu (David Donato, Ray Gillen ja Dave Walker ei suutnud sedagi). Black Sabbathi koosseisus on läbi aegade mänginud ja laulnud mitu kuulsust nagu juba mainitud Ronnie James Dio (vokaal) ja Ian Gillan (vokaal), lisaks veel Cozy Powell (trummid), Glen Hughes (vokaal, bass) ja paljud teised. Kuulsaim on aga algne koosseis.
Aastal 2019 pälvis ansambel Grammy elutööauhinna.
1996. aasta Eurovisiooni lauluvõistlus
1996. aasta Eurovisiooni lauluvõistlus oli 41. Eurovisiooni lauluvõistlus ja see toimus 18. mail 1996 Oslos Norras. Võitis Iirimaa laul.
Valik
Kvalifikatsioon toimus helifailipõhiselt ning 7 mittekvalifitseerunud riiki ei saanud osalust kirja.
Ilmakaart
pisi|Tsüklon Emma Euroopa ilmakaardil (3. märts 2008) Ilmakaart ehk meteoroloogiline kaart ehk sünoptiline kaart on kaart, millele on numbrite ja tingmärkidega kantud suurel maa-alal üheaegselt tehtud ilmavaatluse andmed või ilmaprognoosi tulemused. Ilmaandmeid kogutakse meteoroloogiajaamadest ehk ilmajaamadest. Need on paigutatud üle riigi. Ilmakaarte koostatakse ilmajaamades üheaegselt toimunud ilmaelementidega mõõtmistulemuste põhjal. Mõõtmised toimuvad nii kaugseirena kui ka maapinnal.
Ilmakaarte uuendatakse pidevalt, sest ilmaolud muutuvad pidevalt. Neid uuendatakse vähemalt iga kolme tunni tagant, kui kõikidest ilmajaamadest saadakse mõõtmistulemused. Veelgi sagedamini võimaldavad ilmakaarte uuendada automaatilmajaamad. Kuigi paljudes asulates ametliku ilmajaama ei ole, saab kasutada lähimate ilmajaamade andmeid, sest tavaliselt temperatuur asulas ja selle lähimas ilmajaamas ei erine enamasti üle paari kraadi.
Aluspinnakaartideks nimetatakse kaarte, mis põhinevad ilmajaamade andmetel, sest need kujutavad ilmaolusid maapinnalähedases õhukihis. Kõrgemate õhukihtide ilmakaarte koostatakse lennukitelt või raadiosondidelt. Kaardid, mis kujutavad ilmaolusid 1,5 km, 3 km või 5,5 km kõrguselt, kasutatakse laiemalt, sest need aitavad prognoosida ilma. Näiteks saab kõrgemates õhukihtides puhuvate tuulte suuna ja kiiruse järgi ennustada madalrõhkkondade liikumist.
Ilmastikku iseloomustavaid kaarte on mitmesuguseid. Näiteks on hetkeilma iseloomustavad kaardid, mida uuendatakse iga tunni järel Riigi Ilmateenistuse kodulehel. Need on kõige üldisemad ning kõigile tasuta. Sünoptilised ilmakaardid laaditakse üles maailmaaja järgi keskööl. Veel on olemas erinevate ilmaelementide mudelprognooside, ilmahoiatuse ja üksikute ilmaelementide kaarte.
Ajalugu
19. sajandi keskpaigast hakati esmakordselt mõõtma ilmanäitajaid. 1816. aastal lõi saksa füüsik Heinrich Wilhelm Brandes esimesed ilmakaardid, mis joonistati käsitsi ja rekonstrueeriti 1783. aastal kogutud andmetest. Varasemad ilmakaardid tehti sünkroonsete ilmateadete kogumisega posti teel. 1865. aastal pani Eestis organiseeritud meteoroloogilistele mõõtmistele aluse Tartu Ülikooli füüsikakateedri juhataja Arthur Joachim Oettingen. 2. detsembril 2015 möödus 150 aastat pidevate meteoroloogiliste mõõtmiste algusest. Tänapäeval koordineerib ja korraldab Eestis riiklikul tasemel ilmavaatlusi Keskkonnaagentuuri alla kuuluv Riigi Ilmateenistus. Riigi Ilmateenistus oli varem nimega Eesti Meteoroloogia ja Hüdroloogia Instituut – EMHI.
Ilmanähtuste kujutamine
Õhutemperatuuri andmed kantakse kaardile. Samasuguse temperatuuriga punktid ühendatakse joonega ning neid nimetatakse isotermideks. Veel võidakse kahe isotermi vaheline osa värvida ühte värvi. keskel|pisi|Isotermid Euroopa kaardil keskel|pisi|Joonisel on kujutatud 2015. aasta 21. nov maksimum- ja miinimum temperatuurid USAs Samajoontega kujutatakse kaartidel veel õhurõhku. Neid nimetatakse isobaarideks. Eestikeelsetel kaartidel tähistatakse kõrgrõhualasid (K) ja madalrõhualasid (M). Ingliskeelsetel kaartidel tähistatakse H (high – kõrge) ja L (low – madal). Fronte tähistatakse punaste ja siniste sakiliste joontega. keskel|pisi|Ilm Põhja-Atlandil 05.06 1944 Vastassuunaliste nooltega märgitakse tuuled. Vahepeal värvitakse sama kiirusega tuuled sama värvi. Teinekord ei ole tuuli kaardile märgitud, kuid nende kohta saab oletusi teha õhurõhkude abil, sest mida suurem on õhurõhkude vahe, seda kiiremini tuul puhub. Seega kehtib ilmakaardi puhul järgmine seaduspära: mida lähemal on isobaarid üksteisele, seda kiiremini tuul puhub. keskel|pisi|365x365px|Euraasia tuuled Sademete hulka tähistatakse samuti samajoontega või erinevate värvidega. keskel|pisi|225x225px|2014. aasta Euroopa sademetekaart
Legend
Tavaliselt on ilmakaartidel kokkuleppelised tingmärgid ilmanähtuste ja pilvisuse kujutamiseks, mis on märgitud legendis. Osad tingmärgid (pilvisuse) võivad olla öö ja päeva jaoks erinevad (koos kuu või päikesega). Suurele kasutajaskonnale mõeldud kaartidel on tavaliselt vaid inimeste igapäevaelus olulised ilmanähtused (sademed, udu, tuisk, äike, jäide). Nooled tähistavad tuule suunda. Lühikese saba lisamine noolele lisab tuule tugevusele juurde 5 sõlme ja pikk 10 sõlme. pisi|[[Tuule tugevuse märkimine ilmakaartidel|alt=|tühi]] tühi|pisi|249x249px|Pilvisuse tingmärgid tühi|pisi|406x406px|Ilmanähtuste tingmärgid
Sünoptika ja sünoptiline ilmakaart
Sünoptika on meteoroloogia haru, mis tegeleb mitmesuguste kaartide (nn sünoptiliste kaartide, vaatluste ja muu sarnase lisainformatsiooni) töötlemisega ja selle kaudu ilmaprognoosimisega. Kõige rohkem hoitakse silma peal tsüklonitel ja antitsüklonitel ning nende liikumist juhtival jugavoolul. Selle valdkonnaga on seotud atmosfäärfüüsikud, merefüüsikud ja geofüüsikud.
Sünoptiline ilmakaart
Sünoptikute ilmakaardid erinevad ilmakaartidest, mis on mõeldud tavakasutajatele, sest need on palju põhjalikumad ja nende lugemiseks on vaja kogemust. Sünoptilised kaardid annavad kiiresti põhjaliku ülevaate.
Ringid tähistavad jaamade asukohti. Ringi sees mustaks värvitud osa suurus näitab pilvisuse määra. Ringi sisse tõmmatud joon näitab tuule suunda näiteks jaamast edelasse suunatud joon märgib edelatuult. Väiksemad kriipsud joone otsas näitavad tuule kiirust. Mida rohkem kriipse ja mida pikemad need on, seda tugevam tuul on.
Ümber jaama olevasse ringi märgitakse kindla skeemiga ilmanäitajate väärtused. Komasid ei kasutata, et ruumi kokku hoida, seega näiteks õhutemperatuuri märkiv number 57 tähendab 5,7 kraadi. Samuti jäetakse õhurõhu lugemil eest ära kaks numbrit. Näiteks tähendab ilmakaardil õhurõhk 107 tegelikult 1010,7 millibaari. Kaardil on märgitud veel sajualad (roheline viirutus), udu (kollane) ja äikese levikuala (punane). Tugeva sinise või punase joonega märgitakse frondid.
Ladina keel
pisi|Ladinakeelne piibel aastast 1407
Ladina keel on surnud keel, kuid ta elab edasi ladina kõnekeelest (vulgaarladina keelest) kujunenud romaani keeltes. Siiski on Euroopas tänapäeval veel umbes 100 inimest, kes on suutelised ladina keelt täiesti vabalt rääkima.
Vanimaid säilinud ladina keele mälestisi on nn duenos-inskriptsioon.
Rooma riigikeelena oli ladina keel üks tähtsamaid antiikaja keeli. Rahvastiku elava kõnekeelena kadus ladina keel käibelt 8. sajandil. Keskajal püsis see kiriku- ja teaduskeelena, osalt ka halduskeelena. Kuigi ladina keel on hiljem neist valdkondadest taandunud, on arstiteaduses ja bioloogias ladinakeelsed nimetused ja oskussõnad kasutusel tänapäevalgi. Ka muu sõnavara ammutamine ladina keelest jätkub. Ladina keele ja selle kaudu vanakreeka keele osiseid on hulgaliselt eestigi võõrsõnavaras (ladina keelest näiteks aula, kommunism, vitriin).
Vatikanis on ladina keel riigikeel.
Enamikus Euroopa keeltes kasutatakse ladina kirja, mis võeti algselt kasutusele ladina keeles kirjutamiseks.
Keisri hull
"Keisri hull" on Jaan Krossi romaan, mis ilmus 1978. aastal.
Ladina keel
Vaata ka
pisi|Ladina keelest põlvnevad [[romaani keeled (20. sajandit kujutaval kaardil)]]
Keisri hull
See on üks maailma tuntumaid eesti kirjandusteoseid. 2017. aasta seisuga on seda tõlgitud 22 keelde.
Bock šokeerib oma käitumisega aadelkonda, loobudes keisri vallastütre hiilgavast partiist ja abielludes naisega pärisorjade hulgast. Timotheus von Bock oli eetilisusest lähtuv tegelane Krossi loomingus. Eesmärk oli Bocki jaoks tähtis ning selle saavutamisel ei kohkunud ta tagasi millegi ees. Eesmärgistatus iseloomustab peaaegu kõiki Krossi proosateoseid.
"Keisri hull" on kirjutatud NSV Liidu aegsetes oludes, kus kirjanike tegevus oli sageli piiratud tsensuuri ja kommunistliku partei ettekirjutustega. Jaan Kross on suutnud aga oma teoste tegelastega neist üle olla ning kirjutanud teose, millest võib välja lugeda tolleaegset (1970. aastate) olukorda. Näiteks 70ndate psühhiaatrite skandaal, mida on väljendatud Timotheus von Bocki hulluks kuulutamisega. Kuigi Krossi romaanist võib välja lugeda NSV Liidu vastast kriitikat või vabaduspüüete õhutamist, on Krossi "Keisri hull" ennekõike väärtteos kirjanduslikus mõttes.
Sisukokkuvõte
Tavatu lugu balti aadliku, Võisiku mõisahärra Timotheus von Bocki ja tema naise Eeva, endise lihtsa taluneiu, kompromissitust elust möödunud sajandi esimesel poolel. Raamat, mille ridadesse (ja ka nende vahele) on autor kirjutanud palju selliseid tõdesid, mille avaldamine kaasaegset teemat käsitlevas teoses olnuks esmatrüki ilmumise ajal mõeldamatu. Tugeva isiksuse ja diktatuuri vastasseisu teema ajendas paljude allasurutud tõdede taasärkamist ja aktualiseerumist.
Jaan Krossi "Keisri hull" kujutab üht kõrgemas aukraadis olevat ohvitseri, kes julges ette võtta sammu parandamaks Venemaa keisririigi olukorda. Timotheus von Bock tahtis Venemaal panna aluse põhiseaduslikule riigikorrale. Ta arvas, et tal on võimalus seda teha, kuna tal olid keiser Aleksander I-ga isiklikult head suhted. Von Bock tahtis parandada eestlaste olukorda ning päästa neid sajandeid kestnud talupojaseisusest, ta tahtis, et eestlastel oleks rohkem võimalusi. Aeg polnud selleks aga küps, sest keiser ei tahtnud midagi kuulda von Bocki plaanist. Rahvale suuremate õiguste andmine ning enda omade piiramine ei kuulunud keiser Aleksander I kavadesse.
Timotheus saatis oma manifesti keisrile enne selle avaldamist Maapäeval. Ta oli varem andnud keisrile lubaduse talle alati tõtt rääkida ning ta kavatses seda teha ka nüüd. Keiser ei saanud selle manifesti avaldamist aga lubada, sest tagajärjed oleks võinud keisrile endale saatuslikuks saada. Timotheus von Bock saadeti vanglasse avalikkusele põhjust avaldamata. Von Bock oli tahtnud teha head, kuid tingimused polnud sobivad. Seetõttu määras tema eetiline eneseteostus ta praktiliselt surma – Venemaa vanglate tingimused olid kohutavad, isegi vaatamata sellele, et talle kongi klaver viidi.
Kui üheksa aastat hiljem vahetus Venemaa keiser ja troonile tõusis Nikolai I, pääses ka Timo vangistusest. Tõsi, see polnud tavaline ega täielik vabanemine: Timo oli tunnistatud vaimuhaigeks ning ta pidi elama Võisiku mõisavalitseja majas eluaegses koduarestis.
Aleksander oli tahtnud muuta Timo maailmavaadet ja kavatsusi, kuid von Bock suutis need säilitada. Kuigi vangis viibides oli ta mitu korda olnud hulluksminemise äärel, siis koju saabununa oli ta täie mõistuse juures. Vähemalt niipalju terve, kui ta pärast üheksa aastat kestnud üksikvangistust olla sai.
Timo ei jätnud oma kirjatööd pooleli. Ta jätkas sealt, kus ta pea kümme aastat tagasi oli lõpetanud. Mingi sisemine jõud sundis teda selleks ning ta ei loobunud kirjutamisest, vaatamata suurele ohule saada avastatud keisri nuhkide poolt.
Von Bock otsustas Eestist põgeneda ja leida rahu mujal, kuid viimasel hetkel ta loobus sellest kavatsusest. Ta tajus, et mõju Venemaa impeeriumile on suurem, kui ta jääb paigale. Ta riskis enesehävitusega, sest kui ta oleks tabatud, siis arvatavasti oleks karistuseks olnud surm või piinamine. Ta otsustas jääda "raudnaelaks impeeriumi ihusse". Keisri nuhid ümbritsesid teda endiselt ning arvatavasti ühe taolise tõttu ta segastel asjaoludel surigi.
Prohvet (täpsustus)
Prohvet on keegi, kes edastab Jumala sõnumit.
Aksubajevo rajoon
Aksubajevo rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Tatarstanis. Rajooni keskus on Aksubajevo alev.
Rajoonis on 1 alev ja 20 külaasundust, kus on kokku 79 asulat.
2016. aastal oli rajooni elanike arv 29 782. 2010. aasta seisuga olid elanikest 44% tšuvašid, 38,5% tatarlased ja 16,8% venelased.
Laanekuklane
Laanekuklane (Formica aquilonia) on sipelglaste sugukonda kuklase perekonda kuuluv putukas.
Laanekuklased elavad Euroopas Skandinaaviast põhjas kuni Itaalia ja Bulgaariani lõunas ning Suurbritanniast läänes Venemaani idas, kuid neid on kohatud ka Ohhoota mere põhjakaldal Siberis. Nad elavad peamiselt okasmetsades, aga vahel ka segametsades. Euroopa mägedes elavad nad kuni 2400 meetri kõrguseni, peaaegu metsapiirini.
Laanekuklase pesade kõrgus ulatub kahe meetrini ja põhja läbimõõt kuni nelja meetrini. Kõige suuremad pesad asuvad Soomes. Laanekuklaste üksikud pesad moodustavad kolooniaid, mis omakorda kuuluvad föderatsiooni. Neid peetakse üheks kõige arenenuma sotsiaalse võrgustikuga loomarühmaks.
Laanekuklasel on must ümar tagakeha, punakas keha esiosa ja ülipeen talje. Nad elavad kolooniatena ja pesas elab kuni 100 000 putukat. Pesad on polügüünsed ehk teisisõnu elab ühes sipelgapesas mitu emast, kelle järglased ühes pesas koos elavad. Sissetungijate vastu on laanekuklased väga agressiivsed. Töösipelgas on 4–8,5 mm pikk.
Mesinike jaoks kujutavad laanekuklased kahjureid, kes võivad ööpäeva jooksul tarust ära viia kuni kilo mett. Sipelgate peletamiseks on kasutatud tomatilehti, rabarberit, mõnel pool ka kaneelipulbrit.
Kaitsealad
Laanekuklane on Eestis ja ka Rahvusvahelise Looduse ja Loodusvarade Kaitse Ühingu (IUCN) poolt kaitse alla võetud.
Jean-Marc Gaillard
pisi|Jean-Marc Gaillard 2010. aasta Tour de Skil Jean-Marc Gaillard (sündinud 7.oktoobril 1980 Annemasse'is Haute-Savoie's) on Prantsusmaa murdmaasuusataja.
Gaillard sai 2006. aasta olümpiamängudel Torinos 50 km vabasõidus üheteistkümnenda koha. 2007. aasta maailmameistrivõistlustel Sapporos oli ta 50 km klassikasõidus seitsmes. 2009. aasta MM-il Liberecis sai Gaillard 15 km klassikasõidus 14. koha ja paarissprindis koos Cyril Mirandaga viienda koha.
2014. aasta taliolümpiamängudel Sotšis võitis ta teatesõidus pronksmedali. 2015. aasta maailmameistrivõistlustel Falunis võitis ta teatesõidus samuti pronksmedali ja oli suusavahetusega sõidus üheksas.
Pronksmedali tuli teatesõidus ka 2018. aasta taliolümpiamängudel Pyongchangis.
Maailma karikasarjas võistles Gaillard esimest korda 8. detsembril 2001 Cogne 10 km klassikasõidus ja sai 103 osavõtja seas 80. koha. Esimese punktikoha ja ühtlasi ka esimese võidu MK-etapil sai ta 16. veebruaril 2008 Liberecis 11,4 km vabasõidus. Järgmisel hooajal (2008-2009) tuli ta teiseks nii Vancouveri etapil 30 km jälitussõidus kui ka Rõbinski etapil 15 km ühisstardiga vabasõidus. Maailma karikasarja üldkarika arvestuses oli ta seitsmes.
Maailma karikasarjas
Jean-Marc Gaillard on seni ( <FONT COLOR=Purple>seisuga 18. veebruar 2018</FONT> ) osalenud 249 maailma karikasarja etapil ja jõudnud poodiumile kuuel korral, neist ühel korral kõige kõrgemale astmele.
Kullimaa (Türi)
Kullimaa on küla Türi vallas Järva maakonnas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Rapla maakonda Käru valda.
Lutepää
Küla kuulub Tsätski nulka.
Lutepää läänepoolne osa jääb Mustoja maastikukaitseala territooriumile ja idapoolne osa on suuresti ümbritsetud Venemaast. Sesniki külast lahutab seda Saatse saabas.
Külas asus vanasti Lutepää tsässon
Külast voolab läbi Mustoja.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Värska valda ja Põlva maakonda.
Kergejõustik
Kergejõustik on üks vanemaid ja harrastatavamaid spordialasid.
Kergejõustik hõlmab jookse, sportlikku käimist, hüppeid, heiteid ja mitmevõistlusi. Suurvõistluste kavva kuulub üle 40 ala. Enamik võistlusi peetakse spordiväljakul või staadionil. Pikamaajookse (näiteks maratonijooks) ja käimisvõistlusi korraldatakse harilikult maanteel ja tänavail, krossivõistlusi pargis või metsaradadel.
Ajalugu
Briti saartelt sai aastasadu hiljem alguse tänapäeva kergejõustik. 19. sajandi keskel alustati ala viljelemist Suurbritannia õppeasutustes. 1850 asutati Oxfordis Exeter College'is esimene kergejõustikuklubi, 1855 koostati esimesed võistlusmäärused ja 1866 peeti esimesed Inglismaa meistrivõistlused.
1912. aasta suveolümpiamängudel Stockholmis alustati kergejõustiku rahvusvahelise keskorganisatsiooni loomist. 15 riigi esindajad moodustasid selleks asutava komitee ning 1912. aasta augustis toimus Berliinis Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu (International Amateur Athletics Federation; lühend IAAF) asutamiskongress. Võeti vastu IAAF-i põhikiri, valiti president ja kinnitati 94 maailmarekordit (sealhulgas jooksudes 53 ja käimises 30). IAAF-i peakontor asub Monte Carlos ja liikmesriike on selles 210.
Esimesed kergejõustiku Euroopa meistrivõistlused toimusid 1934 Torinos. Maailmameistrivõistlused kergejõustikus aga peeti esimest korda 1983 Helsingis.
Kergejõustiku alad
Olümpiamängudel ja maailmameistrivõistlustel on meestel kavas 24 ja naistel 23 ala. Mehed võistlevad 100, 200, 400, 800, 1500, 5000, 10 000 meetri jooksus ja maratonijooksus, 110 ja 400 m tõkkejooksus, 3000 m takistusjooksus, 4×100 ja 4×400 m teatejooksus, kõrgus-, teivas-, kaugus- ja kolmikhüppes, kuulitõukes, ketta- ja vasaraheites, odaviskes, kümnevõistluses, 20 ja 50 km käimises. Naistel on kavas 100, 200, 400, 800, 1500, 5000, 10 000 m ja maratonijooks, 100 ja 400 m tõkkejooks, 3000 m takistusjooks, 4×100 ja 4×400 m teatejooks, kõrgus-, teivas-, kaugus- ja kolmikhüpe, kuulitõuge, ketta- ja vasaraheide, odavise, seitsmevõistlus ja 20 km käimine (varem 10 km).
Sisemeistrivõistluste alade hulka kuuluvad muuhulgas ka 60 m jooks, 3000 m jooks, 60 m tõkkejooks, meeste seitsmevõistlus ja naiste viievõistlus.
Maailmameistrivõistlusi korraldatakse ka murdmaajooksus ja maanteejooksus (poolmaraton).
Võistluste korraldus
Väljakualadel (kaugus- ja kolmikhüppes, kuulitõukes, ketta- ja vasaraheites ning odaviskes) lõppvõistlusele pääsenud sportlased saavad algul teha 3 katset, et selgitada välja 8 paremat, kes saavad veel 3 katset. Katsete sooritamise järjekord viimases kolmes katsevoorus on vastupidine esimese kolme katse tulemuse põhjal saadud paremusjärjestusele.
Kergejõustiklase riietus ja jalatsid
Kergejõustiklase riietus peab olema sellisest materjalist, et see pärast märjaks saamist läbi ei paistaks. Spordijalatsites (naelikud) ei tohi olla rohkem kui 11 naela. Kui võistlus toimub sünteetilisel pinnasel, siis päka või kanna kohalt väljaulatuv nael ei tohi olla pikem kui 9 mm, v.a kõrgushüppes ja odaviskes, kus piiriks on 12 mm. Mittesünteetilisel pinnasel ei tohi naelte pikkus ületada 25 mm.
Jooksud
Jooksudes toimub ametlik aja võtmine nii käsiajavõtt kui ka elektriline ajavõtt. Elektriline ajavõtt käivitub automaatselt starteri püstolist või muust stardiseadmest. Finišisse jõudmine registreeritakse finišijoonele paigutatud kaameraga, mis on ühendatud arvutiga. Täisautomaatset elektrilist ajavõttu kasutatakse olümpiamängudel ja maailmameistrivõistlustel. Kõikidel distantsidel 100 kuni 10 000 m jooksuni võetakse aeg 0,01 sekundi täpsusega. Käsitsi võetud ajad ümardatakse suurema kümnendiksekundini (näiteks aeg 10,50 märgitakse kui 10,5, kuid 10,51 märgitakse ajaga 10,6).
Ametlikuks maailmarekordiks loetakse ainult täisautomaatselt võetud aegu meeste 100, 200 ja 400 m jooksus, 110 ja 400 m tõkkejooksus ning 4×100 m teatejooksus ja naiste 100, 200 ja 400 m jooksus, 100 ja 400 m tõkkejooksus ning 4×100 m teatejooksus. Muudel distantsidel loetakse rekordikõlblikuks kas täisautomaatselt või käsitsi võetud aega.
Normaalne jooksurada on 400 m pikk ja koosneb kahest sirgest ja kahest kaarest. Kõigil distantsidel kuni 400 meetrini on igal sportlasel võistlustel oma rada, mis on 1,22–1,25 m lai ja märgistatud 5 cm laiuse eraldusjoonega. Jooksu suund on staadionil vastupäeva. 800 m jookstakse oma rajal esimese kaare lõpuni ja seejärel jätkatakse koos siserajal. Starditakse nii, et distants stardist kuni finišini on kõigile sama pikkusega. Kui 1000 – 10 000 m jooksus on rohkem kui 12 sportlast, võidakse nad jagada kaheks rühmaks, millest üks rühm (umbes 65% osavõtjatest) stardib tavaliselt kaarega märgitud stardijoone tagant. Teine rühm jookseb esimese kaare lõpuni staadioni neljandast rajast üleval pool. Rahvusvahelistel võistlustel kuni 400 m jooksuni, sh teatejooksud, annab stardikohtunik käsklused "Kohtadele!" ja "Valmis!" oma emakeeles. Kui kõik võistlejad on täiesti liikumatud, vajutab stardikohtunik stardipüstoli päästikule ja jooks algab. 400 meetrist pikemad distantsid lähetatakse rajale käsklusega "Kohtadele!" ning pärast kõikide võistlejate täiesti liikumatu oleku saavutamist kõlab stardipüstoli lask.
Kõikidel distantsidel 100–400 m on madalstart ja stardipakkude kasutamine kohustuslik. Pärast käsklust "Kohtadele!" peavad võistlejad võtma stardiasendi oma radadel sisse stardijoone taga. Mõlemad käed ja üks põlv peavad puudutama rada ja mõlemad jalad peavad olema vastu stardipukki. Käskluse "Valmis!" peale peavad võistlejad tõusma stardiasendisse nii, et jalad on vastu stardipukki ja käed toetuvad rajale. Kui võistleja alustab liikumist enne püstolipauku loetakse seda valelähteks. Valelähte tegemine põhjustab kohe alalt diskvalifitseerimise. Mitmevõistluses on lubatud ühe jooksu kohta üks valelähe, teise valelähte korral kõikidel jooksudistantsidel sportlane diskvalifitseeritakse. Valelähteks ei loeta liigutusi, mille tagajärjel võistleja käed maapinnalt ega võistleja jalad stardipakkudelt ei eraldu. Küll aga võib sportlast selle eest ebakorrektse käitumise eest hoiatada.
Tõkke- ja takistusjooksud
Tõkkejooksus on meestel 110 m ja 400 m tõkkejooks ning naistel 100 ja 400 m tõkkejooks. Igal rajal on 10 tõket asetatud järgmiselt:
Takistusjooksu põhijooksus 3000 m on 28 kuiva ja 7 veetakistust. Suurvõistlustel peab olema 5 takistust ringi kohta paigutatud nii, et veetakistus oleks neljas. Takistuste vahed peavad olema viiendik ringi pikkusest. Esimese ringi läbimisel ei ole ette nähtud takistuse ületamist. Meeste takistus on 0,914 m kõrge (naistel 0,762 m) ja vähemalt 3,96 m lai. Veetakistus on koos takistusega 3,66 m pikk ja 3,66 m lai. Sportlane peab kas hüppama üle vee või minema veest läbi.
Teatejooksud
4x100 m teatejooks joostakse algusest lõpuni omal rajal, 4×200 ja 4×400 m esimene ring joostakse omal rajal. 4×400 m teine jooksja ja 4×200 m kolmas jooksja peab jooksma omal rajal kuni tagasirge alguseni.
Hüpped
Kaugus- ja kolmikhüppes peab äratõuke sooritama pakult või selle tagant, igal juhul enne äratõukejoont. Tulemus mõõdetakse äratõukejoonest kuni maandumiskastis oleva võistleja tekitatud lähima jäljeni mööda sirget joont. Tulemus mõõdetakse 1 cm täpsusega. Kolmikhüppes tuleb sooritada esimene hüpe ühe jalaga, teine hüpe sama jalaga ning kolmas hüpe teise jalaga.
Kõrgushüppe postid asuvad teineteisest 4–4,04 m kaugusel. Nende vahel on ümmargune 30 mm läbimõõduga latt kaaluga mitte üle 2 kg. Latt peab olema täiesti sirge. Kui latt on postide vahele hoidikutele asetatud, ei tohi see üle 2 cm keskelt madalamaks vajuda.
Kõrgust peab tõstma korraga vähemalt 2 cm. Mitmevõistluses tohib kogu võistluse ajal latti tõsta 3 cm kaupa. Võistleja peab ära tõukama ühelt jalalt. Katset ei loeta, kui latt kukub võistleja süül maha.
Teivashüppe hoojooksurada peab olema vähemalt 40 m pikkune ja 1,22–1,25 m laiune. Teivashüppe hoojooksu lõppfaasis peab sportlane teiba viima vastavasse auku, mille pikkus on seestpoolt mõõdetuna 1 m ja põhja laius eesservast 60 cm ning mis läheb ühtlaselt kitsamaks, olles tagumises püstservas 15 cm.
Võistlejad kasutavad oma teibaid, mille pikkus või läbimõõt ei ole reglementeeritud, kuid teiba pind peab olema sile. Teivashüppes tõstetakse ületatavat latti vähemalt 5 cm kaupa. Võistlejad võivad liigutada teivashüppe tellingut kuni 0,8 m maandumispaiga suunas, et teha hüpe endale sobivamaks.
Hüpet ei loeta sooritatuks, kui latt ei jää katse sooritamise järel paigale võistleja süül. Võistleja otsustab ise, millist kõrgust ta soovib ületada. Kolme ebaõnnestunud katse järel peab sportlane võistluselt lahkuma, kui ei ole seis võitja selgitamisel võrdne mitmel osalejal. Sel juhul toimuvad ümberhüpped. Sama kehtib ka kõrgushüppes.
Parema haarde saamiseks teiba kasutamisel võib kasutada sobivat määret kätel või teibal. Teibi kasutamine käel või sõrmedel ei ole lubatud.
Heited-tõuked
Kuulitõuge, ketta- ja vasaraheide sooritatakse ringist (Ø kuulitõukes ja vasaraheites 2,135 m, kettaheites 2,5 m), odavise kaarekujulise äraviskejoone tagant (hoovõturaja pikkus 30–36,5 m). Kuul peab olema siledapinnaline metallkera. Kettal on harilikult puitkorpus, kuid lubatakse kasutada ka metallist, plastist ja muust materjalist korpusega ketast. Vasar koosneb metallkuulist, käepidemest ja neid ühendavast traadist. Oda valmistati varem puust, nüüdisajal kasutatakse msg. metallisulameid. Kuulitõukes peab kuul asetsema hoovõtul lõua juures, mitte õlajoonest tagapool ega õla kõrval. Oda peab maandudes puudutama maapinda esmalt otsateravikuga. Keelatud on hoovõtu ajal pöörata selga viske suunda. Katse loetakse kehtivaks, kui heitevahend maandub maapinnale märgitud sektoris (sektori nurk odaviskes 28,96º, kuulitõukes ning vasara- ja kettaheites 34,92º).
Kõigil hüppe- ja heitealadel on katsete sooritamise aeg piiratud(tavaliselt 60sek).
Käimine
Sportlikul käimisel (kiirkäimisel) ei tohi võistleja kaotada kontakti maapinnaga ja igal sammul peab tugijalg olema teatava aja põlvest sirge.
Mitmevõistlus
Mitmevõistlustest harrastatakse enim meeste kümnevõistlust ja naiste seitsmevõistlust.
Kümnevõistluse kavva kuuluvad esimesel päeval 100 m jooks, kaugushüpe, kõrgushüpe, kuulitõuge ja 400 m jooks, teisel päeval 110 m tõkkejooks, kettaheide, teivashüpe, odavise ja 1500 m jooks.
Seitsmevõistluses on esimesel päeval on kavas 100 m tõkkejooks, kõrgushüpe, kuulitõuge ja 200 m jooks, teisel päeval kaugushüpe, odavise ja 800 m jooks.
Võistlejail tuleb võistluse lõpetamiseks ja tulemuse kirjasaamiseks startida kõigil aladel. Punkte ei pea saama, aga startida tuleb. Üksikalade tulemusi hinnatakse mitmevõistluse punktitabeli alusel, lõppjärjestuse määrab kõigil aladel kogutud punktide summa.
Tähtsamad võistlused
Tähtsaimad rahvusvahelised kergejõustikuvõistlused on järgmised:
Veel peetakse järgmisi võistlusi:
Kirk Hammett
thumb|Kirk Hammett [[2007. aastal]]
Kirk Lee Hammett (sündinud 18. novembril 1962) on USA heavy metal 'i bändi Metallica juhtkitarrist. Teda peetakse sageli üheks maailma parimaks metal-kitarristiks.
Metallicas on Hammett alates 1983. aastast, kui ta vahetas välja bändi senise kitarristi, alkoholismi käes vaevelnud Dave Mustaine'i.
Lochau
Lochau on vald Austria Vorarlbergi liidumaal Bregenzi ringkonnas. See asub Bodeni järve ääres Saksamaa piiri lähedal. Umbes 50,3% valla territooriumist on metsa all. Pfänderi mägi on valla osa, olles ka Bregenzi peamine mägi. Läänes moodustab Leiblachi jõgi piiri Saksamaaga.
Ajalugu
Habsburgid valitsesid Vorarlbergi maid vaheldumisi Tiroolist ja Kaugemast Austriast. Aastatel 1805–1814 kuulus vald Baierile, siis taas Austriale. 1861. aastal sai see Austria Vorarlbergi liidumaa osaks.
Ökoton
Ökoton ehk ökotoon (inglise ecotone) on kahe ökosüsteemi (või koosluse) vaheline põimeala, siirdeala, piir (piiriala). Ökotonid on näiteks veekogu kaldavöönd (veeökosüsteemi ja maismaaökosüsteemi siirdealana), metsaserv (metsa ja niidu siirdealana) jms.
Ökotone iseloomustab suhteliselt suur liigirikkus (servaefekt). Seda tingib kummagi naaberökosüsteemi liikide kooseksisteerimine piirialal, aga ka sealsete tingimuste suur varieeruvus. Näitena kalarohkus mandrilava servas.
Riigivolikogu 59. valimisringkond
'''Riigivolikogu 59. valimisringkond''' asus Viljandis.
Riigivolikogu 56. valimisringkond
'''Riigivolikogu 56. valimisringkond''' asus Valgas ja Tõrvas.
Riigivolikogu 59. valimisringkond
I Riigivolikogu valimiste ajal oli ringkonnas 8340 hääleõiguslikku kodanikku.
Riigivolikogu 56. valimisringkond
I Riigivolikogu valimiste ajal oli ringkonnas 8301 hääleõiguslikku kodanikku.
Riigivolikogu 59. valimisringkond
Kandideerisid Karl Kondas, Evald Konno (Põhiseaduse elluviimise rahvarinde kandidaat) ja Jaan Lattik, kes said vastavalt 970, 2996 ja 2278 häält, seega valiti 59. valimisringkonnast Riigivolikogusse Evald Konno.
Riigivolikogu 56. valimisringkond
Kandideerisid Jaan Kokk (Põhiseaduse elluviimise rahvarinde kandidaat), Madis Reisenbuk ja Peeter Tarvel, kes said vastavalt 2897, 1280 ja 2482 häält, seega valiti 56. valimisringkonnast Riigivolikogusse Jaan Kokk.
II Riigivolikogu liige valimisringkonnast oli Adolf Päss.
Riigivolikogu 59. valimisringkond
II Riigivolikogu liige valimisringkonnast oli Oskar Abori.
Inge de Bruijn
Inge de Bruijn (sündinud 24. augustil 1973 Barendrechtis) on Hollandi ujuja. Neljakordne olümpiavõitja (2000 ja 2004), kuuekordne maailmameister ja 10-kordne Euroopa meister.
De Bruijn harrastas paljusid spordialasid enne, kui keskendus ujumisele. Tema esimesd maailmameistrivõistlused olid 1991. aastal, kus ta võitis pronksmedali 4x100 m vabaujumises. Sama aasta ujumise Euroopa meistrivõistlustel ujus ta samal distantsil koos koondisekaaslastega välja kuldmedali. Lisaks võitis ta kaks hõbemedalit, 50 m vabaujumises ja 4x100 m kombuneeritudujumises. 100 m liblikujumises sai ta pronksmedali.