Vabaduse_filosoofia
Peatükk I. Filosoofia ja religioon
Kristlikud dogmad ei ole intellektuaalsed teooriad ega metafüüsilised õpetused, vaid faktid, nägemused, elav kogemus. Dogmad räägivad läbielatust ja nähtust, dogmad on müstilised faktid. Suurimal inimestest, apostel Paulusel, olid vapustava jõu ja reaalsusega kohtumised ja nägemused, ta väljendas neid lunastuse dogmas. Katoliikliku modernismi filosoof Édouard Le Roy võitleb vaid katoliikliku skolastikaga, vaid teoloogilise intellektualismiga, eitades dogmade intellektuaal-teoreetilist iseloomu. Kirik ei ole kunagi kinnitanud dogmade intellektuaal-teoreetilist iseloomu, seda on teinud ainult teoloogiline skolastika. Filosoofilist, intellektuaalset, teoreetilist iseloomu ei saa avastada kirikudogmadest, seda võib avastada gnostilistest ketserlustest, mis on alati enam või vähem ratsionalistlikud. Kiriku dogmad ei ole kunagi olnud ratsionalistlikud ja intellektualistlikud, nad on avastanud vaid müstilisi fakte, ratsionalistlikud ja intellektualistlikud olid ketserlikud õpetused. Isegi suur Origenes, kuivõrd ta hoidus kõrvale Kiriku oikumeenilisest tõest, oli intellektualist ja ratsionalist, langes väärasse gnostitsismi. Arianism oli täiesti ratsionalistlik. Peaaegu kõik ketserlused lükkasid tagasi kirikudogmade narruse ja müstilisuse ja püüdsid väljendada tõde mõistlikumalt ja ratsionaalsemalt. Arianism oli muidugi ratsionalistlikum kui Nikaia usutunnistus. Monofüsitism on muidugi ratsionalistlikum kui kiriklik õpetus inimliku ja jumaliku loomuse ühendusest Kristuses. Kirikudogmades on alati maksimaalselt müstikat, maksimaalselt narrust, maksimaalselt antinoomilisust. Ketserlustes on alati ratsionalism, antinoomilisuse nõrgenemine, narruse kartus, liikumine vähima vastupanu teel. Kirikudogmade narr müstika ei kartnud väita Jumala Kolmainsust, julges öelda ühe ja sama kohta ühel ja samal ajal – üks ja kolm. Ratsionalistlikud ketserlused on alati vältinud raskusi ja antinoomilisusi, ei ole julgenud väita narrust ning on öelnud üks ühe kohta, kolm teise kohta, üks ühel ajal, kolm hoopis teisel ajal. Kiriku narr müstika julges öelda, et Kristus oli nii täielik inimene kui ka täielik Jumal, et mõlemad loomused olid Temas täielikult ühendatud, et inimlik tahe oli temas muudetud Teda Läkitanu tahteks; ratsionalistlikud ketserlused ütlesid alati, et Kristus oli ainult Jumal, aga inimlik loomus oli Temas kummituslik või et Kristus oli ainult inimene, et tahe Kristuses oli ainult üks. Ketserlik teadvus ei talunud antinoomilisust. Adolf von Harnacki teooria, et dogmad olid kristluse ratsionaliseerimine, intellektualism, kreeka filosoofia algete sissetoomine, kummutab kogu Kiriku ajalugu, mis õpetab, et kõik dogmad olid müstilised ja narrid, kogemuslikud ja inimmõistuse jaoks antinoomilised, ketserlused aga olid ratsionalistlikud, inimmõistusega kõrvaldati antinoomilisus, olid inimeste väljamõeldis. Kas Athanasios Suur ratsionaliseeris kristluse kreeka filosoofia abil? Ta sai oma tarkuse kogemuslikult valguse saanud kõrbeelanike askeetlikelt vägitegudelt. Filosoofia ei ole vajalik religiooni dogmadele, kuid religiooni dogmad on vajalikud filosoofiale, toidavad teda, pühendavad ta viimsetesse saladustesse.