cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fernão de Magalhães
Magalhãesi väina avastamine
21. oktoobril 1520 jõudis Magalhães neemeni, millele andis nime Cabo Vírgenes ('neitsite neem'). Magalhães oli esimene eurooplane, kes nägi Tulemaa saart ja andis sellele nime tõenäoliselt pärismaalaste paljude lõkete järgi. Concepción ja San Antonio saadeti luurele ja nad leidsid kauaotsitud väina. Esteban Gómeze juhitud San Antoniol, kus olid kõige suuremad toiduvarud, puhkes mäss ja mehed otsustasid Hispaaniasse tagasi pöörduda. 28. novembril jõudis Magalhães kolme laevaga Vaiksesse ookeani ja nimetas läbitud väina, mis tänapäeval kannab Magalhãesi väina nime, Kõikide Pühakute väinaks (Estrecho de Todos Santos).
Reis üle Vaikse ookeani ja Magalhãesi hukkumine Filipiinidel
pisi|Mälestusmärk Magalhãesile Mactani saarel Magalhães arvas, et jõuab Vürtsisaarteni ühe kuuga, kuid kulus kolm kuud, mille jooksul ei nähtud muud maad kui mõned väikesed asustamata saared. Suurem osa meestest haigestus skorbuuti.
6. märtsil 1521 jõudis Magalhães kolme laevaga Mariaani saarteni. Pärast varude täiendamist ja konflikti kohalikega seilas ta edasi ning jõudis 16. märtsil Filipiinide Homonhoni saareni. Selleks ajaks oli laevade meeskondadest elus veel 150 meest.
Kohalike keelt mõistis ori ja tõlk Enrique Melaka. Temast sai esimene inimene, kes pärast reisi ümber maailma oma kodukanti tagasi jõudis. Edasi mindi Cebu saarele, kus õnnestus saare kuningas Humabon ja mõned tema alamad ristiusku pöörata. Kui naabersaare Mactani pealik nimega Lapu-Lapu ei lubanud end ristida, otsustas Magalhães kohalikud relvade abil alistada ja ristida. 27. aprillil toimunud lahingus said hispaanlased tulirelvadest hoolimata lüüa ja pidid põgenema. Lahingus sai surma ka Magalhães.
Reisi lõpuosa
Kuna Filipiinidel saadud kaotuste tõttu ei jätkunud meeskonnaliikmeid kõikidele laevadele, otsustati teekonda kodumaale jätkata kahe laevaga. Concepción jäeti maha ja pandi põlema. 35 päeva peatuti rikkas Brunei sultanaadis. 6. novembril jõudsid laevad 115 mehega Maluku saarestikku. Neil õnnestus kaubelda Tidore sultaniga, kellelt saadi väärtuslikke vürtse. Pärast Maluku saartelt lahkumist hakkas Trinidad aga lekkima ja meeskonna katsed leket peatada luhtusid. Kuna väiksemale, Victoriale ei mahtunud kõik Trinidadi meeskonnaliikmed, siis liikus Victoria üksi Hispaania poole. Remonditud Trinidad alustas kojusõitu hiljem, kuid portugallased vallutasid laeva. Kui 6. mail möödus laev Hea Lootuse neemest, oli meeskonnal toiduks vaid vähesel määral riisi. Enne Portugali valdustesse kuuluvatele Roheneemesaartele jõudmist suri nälga 20 meremeest. Saartele jäeti maha 13 meeskonnaliiget ja nii jõudis 6. septembril 1522 ümbermaailmareisilt tagasi 18 mehega Victoria Juan Sebastián Elcano juhtimisel.
Pärast reisi
pisi|Victoria kaasaegne koopia Kogu reis kestis veidi üle kolme aasta ning selle pikkus oli ligi 60 440 kilomeetrit. Laeva lastiks oli 26 tonni vürtse (kaneeli ja nelki), mille eest saadud tulu kattis kõik ekspeditsiooni kulud ja andis ka korralikku kasumit. Trinidadi 55 meeskonnaliikmest jõudis 1525. aastal koju vaid neli meest. Portugali vangistusest osteti välja ka 13 Roheneemesaartele jäetud meremeest.
Deserteerunud Esteban Gómez, kes oli San Antonio laeva kapten, vahistati pärast tagasijõudmist mais 1521. aastal, kuid vabastati pärast Victoria ja selle meeskonnaliikmete tagasijõudmist.
Reisi tähtsus
Magalhãesi reisil avastati Patagoonia rannik, Tulemaa, Magalhãesi väin ja Filipiinid. Kuna maakera suurimat ookeani ületades valitses peamiselt tuulevaikus või nõrk tuul, siis pandi sellele nimeks Vaikne ookean. Reis tõestas, et planeet Maa on kerakujuline ning mered moodustavad ühtse maailmamere. Samuti tekkis vajadus kuupäevaraja järele, kuna reisilt saabunud meeskond oli ühe päevaga eksinud, kuigi oldi veendunud, et logiraamatut on korralikult peetud.
Tellin' You Goodbye
"Tellin' You Goodbye" on Jeanette Biedermanni teine singel neljandalt stuudioalbumilt. See anti Saksamaal välja 2003. aasta novembris. Laulu kirjutasid Frank Johnes, Bodybrain ja Wonderbra ning produtseerisid Frank Johnes ja Tom Remm.
Nõmbra
Küla läbib Kose–Jägala maantee. Seal lõppeb Kose–Ravila–Nõmbra tee.
Kahvatu tähthein
Kahvatu tähthein (Stellaria pallida) on taimeliik nelgiliste sugukonnast tähtheina  perekonnast.
Haparanda
Haparanda on linn Põhja-Rootsis Norrbotteni läänis, Haparanda valla halduskeskus. Enamik elanikest on soome- ja meäkeelsed.
Haparanda on Rootsi kõige idapoolsem asula, mis asub Soome piiri ääres ning moodustab teisel pool piiri asuva Tornioga kaksiklinna.
Argentina jalgpallikoondis
pisi|Argentina jalgpallikoondis 1964 pisi| pisi|Argentina jalgpallikoondis 2018 Argentina jalgpallikoondis on Argentina rahvuskoondis jalgpallis.
Argentina on tulnud kolmel korral jalgpalli maailmameistriks. 15 korda on võidetud ka Copa América.
Jalgpalliliit
Asutatud: 1893 FIFA liige: 1912
Saavutused
(1910. aasta võistlused olid mitteametlikud - CONMEBOLi otsus).
Vorm
Põhivorm: sinise ja valge pikitriibuga särk, mustad püksid, valged põlvikud
Varuvorm: sinine särk, valged püksid, valged põlvikud
Kuivajõe
Kuivajõe on küla Harju maakonna Kose vallas Tallinna–Tartu maantee ääres.
Küla lääneosast voolab läbi Kuivajõgi.
pisi|left|Kuivajõe kõrtsihoone
Külas asub Kuivajõe kõrtsihoone, mis on arvatud ehitismälestiseks. 1805. aastal sai kõrtsi juures alguse Kose-Uuemõisa sõjana tuntud talurahvaülestõus.
Külas tegutses Kose-Uuemõisa ministeeriumikool, mille hoone on arvatud ajaloomälestiseks.
1962. aastast tegutseb külas Kuivajõe Meeskoor.
Kopõtšõntsi
Kopõtšõntsi (ukraina Копичинці, poola Kopyczyńce) on linn Ukrainas Ternopili oblastis Gusjatõni rajoonis. Kopõtšõntsi asub Ternopilist umbes 55 km lõunakagus.
Esimese Poola jagamise tulemusel läks linn 1772. aastal Austria keisririigi võimu alla. Lühikest aega oli linn Venemaa Keisririigi võimu all aastatel 1810–1815. Aastatel 1919–1939 oli linn Poola koosseisus.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Kopõtšõntsi elanikest ukrainlasi 97,96%, venelasi 1,17%, poolakaid 0,31% ja armeenlasi 0,20%.
Tadžiki ANSV
Tadžiki ANSV oli autonoomne nõukogude sotsialistlik vabariik Nõukogude Liidus Usbeki NSV koosseisus. Eksisteeris 14. oktoobrist 1924 kuni 5. detsembrini 1929, kui temast sai omaette liiduvabariik – Tadžiki NSV.
Nairobi maakond
pisi|Nairobi maakonna asend Keenias
Nairobi maakond on üks Keenia 47 maakonnast. Maakonna keskus on pealinn Nairobi.
Nairobi maakond loodi 2013. aastal endise Nairobi provintsi piirides.
Maakonna pindala on 696 km² ja rahvaarv 3 375 000 (2009).
Mummassaare
Koht on nime saanud Pimestiku panga ja mere vahele jääva ovaalse, kuni 7–12 meetri kõrguse klindisaare järgi, mida ümbritseb madalam, lõuna poolt soine ala. Tegemist võib olla ka mere taandumisel maha jäänud järvega.
Nimi on tuletatud murdesõnast "mumm" (ka mummokas), mis tähendab 'sitikas', 'muhk', 'kartul' jms.
Kergejõustik olümpiamängudel
Kergejõustik on kuulunud suveolümpiamängude kavva alates moodsa olümpialiikumise sünnist 1896. aasta suveolümpiamängudel. Kergejõustikuprogrammi varasemad võistlused leidsid aset Vana-Kreeka olümpiamängudel kasutatud spordivõistlustel. Kaasaegne programm hõlmab kergejõustikuvõistlusi, maanteejooksuvõistlusi ja sportliku käimise võistlusi. Murdmaajooks oli kavas ka varasemates olümpiamängudel, kuid pärast 1924. aasta suveolümpiamänge sellest loobuti.
Mummassaare
Ajalugu
Pimestiku küla maadelt Mummussaares leiti 1939. aastal pronksiaegne meie aladel unikaalne kaunistatud aasaga õõskirves (pronkskirves), nõndanimetatud Vaivara kirves.
Kergejõustik olümpiamängudel
Spordialad
Teatud võistlused on olnud väga erinevad. Aastatel 1900–1920 peeti köievedu kergejõustiku olümpiaprogrammi osaks, ehkki nüüd peetakse köievedu ja kergejõustiku spordialasid eraldi.
Mummassaare
Ajalugu
19. sajandi lõpus täitus kogu rannaäär Narva-Jõesuust (Hungerburg) Sillamäeni suvilatega. Suvilad olid ka Mummassaares. Sellel ajal ilmus ka Vene topograafilistele kaartidele (verstakaart) nimi Monpleasire ('kaunis vaade'), mis tähistas rannikuala Pimestikust Merikülani, ning anti välja terve sari postkaarte selle nime all.
Kergejõustik olümpiamängudel
Meeste alad
Pärast 10 km käimise asendamist 20 km käimisega peale 1952. aasta suveolümpiamänge pole meeste kergejõustikuprogrammile uusi võistlusi lisatud. Võistluste loetelu pole sellest ajast alates muutunud, välja arvatud 50 km käimise väljajätmine 1976. aasta suveolümpiamängudelt (IAAF korraldas eraldi sel aastal 50 km käimise maailmameistrivõistlused ja selle tulemusel taastati võistlus 1980. aastal). 50 km käimine on ainus meestele praegu korraldatav võistlus, mis pole aga naiste programmi kuuluv. Mitmevõistluses osalevad naised seitsmevõistluses ja mehed kümnevõistluses. Samas on lühikeses tõkkejooksus naistel kavas 100 meetri tõkkejooks ja mehed võistlevad 110 meetri tõkkejooksus. Viimane naiste ala, mis nimekirja lisati, oli 3000 meetri takistusjooks 2008. aasta suveolümpiamängudel Pekingis.
Mummassaare
Ajalugu
Mitmes ajalootrükises on levinud väide, et Mummassaares maandus 1919. aasta jaanuaris Utria dessant. Dessant maabus tegelikult Mummassaarest paar-kolm kilomeetrit idas Utria rannas, kuhu 1939. aastal paigutati ka vastav mälestustahvel. ,
Kergejõustik olümpiamängudel
Meeste alad
Meeste võistlusi on peetud kokku 52 alal. Praegune programm sisaldab 24 ala. Paljud lõpetatud alad olid sarnased tänapäevastele, kuid eri pikkusega, eriti takistusjooksu, tõkkejooksu ja käimisega seotud distsipliinides. Võistkondlikud võistlused on välistatud pärast 1924. aasta olümpiamänge. Kergejõustiku triatlon (ebaharilik võistlus, mida korraldati ainult üks kord ja kus osalesid kaugushüppes, laskespordis ja 100 meetri jooksus võistlevad sportlased) ja viievõistlus mitmevõistluse võistlusalana lõpetati järk-järgult kümnevõistluse kasuks. 1600 m teatejooks (võistkonnal tuli 1600 m läbida nii, et kaks esimest vahetust läbisid kumbki 200 m, kolmas jooksja jooksis 400 m ja viimase vahetuse jooksjal oli distantsi pikkuseks 800 m) asendati 4x100 m teatejooksu ja 4x400 m teatejooksuga 1912. aastal. Paigalthüppevõistlusi enam ei korraldata, samuti ei toimu mitmesuguseid muudetud viskevõistlusi, millega tehti katseid aastatel 1908 ja 1912. Murdmaajooks oli programmis aastatel 1912–1924 ja see on kergejõustiku kõige silmatorkavam ala, mida olümpiamängudel enam ei korraldata.
Mummassaare
Ajalugu
thumb|Mummassaare rand
Kergejõustik olümpiamängudel
Naiste alad
Naiste kergejõustikuvõistlused lisati suveolümpiamängude programmi 1928. aasta suveolümpiamängudel Amsterdamis. Esimesel korral toimus 5 võistlust (100 m, 800 m, 4 × 100 m teatejooks, kõrgushüpe ja kettaheide). Sellest ajast alates on naisteprogrammi pidevalt laiendatud ja kohandatud meeste programmiga. Naisteprogrammi ja meesteprogrammi vahel on ainult kolm erinevust: 100 m tõkkejooks (110 m meeste tõkkejooksu asemel), seitsmevõistlus (meeste kümnevõistluse asemel) ja ainult üks 20 km pikkune käimisvõistlus, kui meestel on nii 20 km, kui 50 km käimine.
Mummassaare
Ajalugu
Teise maailmasõja ajal läbis Mummassaart Tannenbergi liin ning seal toimusid 1944. aasta kolme kuu jooksul ägedad Sinimägede kaitselahingud. Mummassaares asus lahingute ajal langenud Eesti üksuste kalmistu, kuhu maeti ligikaudu 2000 langenud Eesti sõjaväelast.
Kergejõustik olümpiamängudel
Medalid
Uuendatud pärast 2016. aasta suveolümpiamänge, võttes arvesse ära võetud medaleid alates 21. juunist 2017.
Mummassaare
Ajalugu
Nõukogude ajal asus Mummassaares Sillamäe pioneerilaager ja venelased tunnevad seda randa Sinimäe ranna nime all.
President Lennart Meril oli 1990. aastatel kava rajada sellesse kaunisse kohta noorteküla.
Muistendid
''Pimestiku ja Mummusaare vahel olevat Kalevipoja vestitasku kivi. Suur kivi. Taheti ära lõhkuda, aga ei saadud. Ridakülast viib tee sinna.''
Nevel
Nevel on linn Venemaal Pihkva oblasti lõunaosas, Neveli rajooni keskus. Asub Valgevene piiri lähedal Pihkvast 240 km lõunas.
Nevelit on esmamainitud 1503. aastal, kuulus korduvalt ka Poolale ja Leedule. Linnaõigused sai 1772. aastal.
1989. aastal oli linnas 22 368 elanikku, 2021. aastal 14 241.
ÜRO keskkonna- ja arengukonverents
ÜRO keskkonna- ja arengukonverents (mitteametliku nimega Rio di Janeiro konverents (Rio Converence) või Maa Tippkohtumine (the Earth Summit)) oli ÜRO üks tähtsamaid nõupidamisi, mis toimus 3.–14. juunil 1992 Rio de Janeiros. Konverentsil osales 108 riigipead ja esindused olid 172 riigist.
Konverentsil arutati rahvusvahelise jätkusuutliku arengu hetkeolukorda ja peamisi arenguteid. Vastu võeti vastavateemaline "Agenda 21". Lisaks sellele võeti vastu Rio deklaratsioon keskkonnahoidliku arengu põhimõtete kohta, kliimamuutuste raamkonventsioon ja bioloogilise mitmekesisuse konventsioon, metsandust ja kõrbestumist käsitlevad dokumendid.
Ehkki konverentsil ei kohustatud riike millegi otseselt tegemiseks, oli see üks esimesi tõsisemaid ja laiahaardelisemaid koostööalgatusi globaalprobleemide lahendamisel.
Heino Lipp
Heino Lipp (21. juunil 1922 Kiviõli – 28. august 2006) oli eesti tippkergejõustiklane (mitmekordne NSV Liidu meister kümnevõistluses ja mitmel muul võistlusalal), treener ja sporditegelane.
Haridus
Ta lõpetas 1940. aastal Jõhvi Keskkooli ja 1949. aastal Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna.
Õppejõu ja treenerina
Oli 1946–1951 Tartu Riikliku Ülikooli (TRÜ) kergejõustikukateedris õppeülesannete täitja ja õppejõud, 1951–1954 Tartu Kalevi spordikooli treener, 1955–1960 taas TRÜ kergejõustikukateedri õppejõud, 1960–1992 Tallinna Pedagoogilise Instituudi kehakultuuriteaduskonna õppejõud, 1980. a-il kergejõustikukateedri juhataja. On olnud Eesti koondise treener.
Tema õpilaste seas on olnud Enn Erikson, Heino Sild, Enn Rohula, Ants Savest, Veljo Kuusemäe.
Sportlasena
Oma esimese NSV Liidu rekordi püstitas ta 3. juunil 1946 Tartus, kui tõukas kuuli 15,62 m.
Osalenuks Lipp olümpiamängudel, olnuks ta Londoni olümpiamängudel 1948. aastal olnud favoriit, 1952. aastal aga tollase vormi põhjal Helsingi olümpiamängudel vähemalt hõbemedalisoosik.
1948. aastal oli kümnevõistluses maailma edetabeli juht (tulemusega 7780 punkti, 2. kohal oli olümpiavõitja Robert Mathias 7139-ga). 1947. aastal ja 1949. aastal oli teine ning 1947. aastal teine ka kuulitõukes. Poliitilise usaldamatuse tõttu teda rahvusvahelistele võistlustele ei lubatud.
Püstitas aastatel 1947–1951 kuulitõukes 6 Euroopa rekordit (ametlikult kinnitatud 16.93, 1950), 13 NSV Liidu rekordit (10 kuulitõukes, 1 kettaheites ja 2 kümnevõistluses) ning 16 Eesti NSV rekordit (kuul 16.55 – 16.98, ketas 49.41 – 52.18, 110 m tõkkejooks 15,2 – 15,0, kümnevõistlus 6631 – 7780, mis on nüüdisaegse punktitabeli järgi 7072).
Sporditegelasena
Kuulus Eesti NSV Kergejõustikuföderatsiooni presiidiumi, oli 1966–1970 treenerite nõukogu esimees, 1970–1976 föderatsiooni presiidiumi aseesimees ja Tallinna sektsiooni esimees.
1992. aasta suveolümpiamängude avatseremoonial Barcelonas kandis ta Eesti lippu.
On maetud Tallinna Metsakalmistule, sportlaste kvartalisse.
Teoseid
Koostanud ja valmistanud õppevahendeid (kinogramme).
Mälestuse jäädvustamine
Tema auks peetakse Maidlas Heino Lipu mälestusvõistlust kuulitõukes. Tema 100. sünniaastapäeval 21. juunil 2022 avati Heino Lipu staadion, mille esmane kasutuselevõtt oli 1970. aastal. Maidla mõisa pargis avati 24. juunil 2022 Heino Lipu pronkskuju.
Buhhaara NSV
pisi|175px|Lipp Buhhaara NSV eksisteeris 19. septembrist 1924, kui senine Buhhaara NRV nimetati ümber Buhhaara NSV-ks, kuni 1924. aasta 27. oktoobrini, mil Nõukogude Liidu Kesk-Aasias toimus nn 'rahvuslik piirideajamine' ja Buhhaara maad jagati Usbeki NSV ja Turkmeeni NSV vahel.
Buhhaara NSV pindala oli 182 193 km² ja rahvaarv üle 2,2 miljoni.
Ridala vald
Ridala vald oli kohaliku omavalitsuse üksus Eestis Lääne maakonnas.
Vald piirnes põhjas Haapsalu lahega, läänes Väinamerega ja lõunas Matsalu lahega.
Valla territooriumile jäi osa Matsalu rahvuspargist.
776
Sajandid: 7. sajand - 8. sajand - 9. sajand
Ridala vald
26. maist 2017 alates oli Ridala vallavanem Helen Rammu.
776
Aastad: 771 772 773 774 775 - 776 - 777 778 779 780 781
Ridala vald
Ajalugu
Ridala valla omavalitsuslik staatus kinnitati aastal 1991. 2017. aastal ühinesid Ridala vald ja Haapsalu uueks omavalitsusüksuseks, mille nimeks sai Haapsalu linn.
Valla asulad
Vallas oli 2 alevikku ja 56 küla.
2009. aasta Malaisia Grand Prix
thumb|[[Sepangi ringrada]] thumb|[[Jarno Trulli, Rubens Barrichello, Lewis Hamilton ja Mark Webber finišijoonel]] thumb|Võitja [[Jenson Button]] 2009. aasta Malaisia Grand Prix oli 2009. aasta Vormel 1 hooaja teine etapp, mis peeti Malaisias Sepangis Sepangi ringrajal 5. aprillil 2009.
Ridala vald
Külad
Aamse, Allika, Ammuta, Emmuvere, Erja, Espre, Haeska, Herjava, Hobulaiu, Jõõdre, Kabrametsa, Kadaka, Kaevere, Kiideva, Kiltsi, Kiviküla, Koheri, Koidu, Kolila, Kolu, Käpla, Laheva, Lannuste, Liivaküla, Litu, Lõbe, Metsaküla, Mäeküla, Mägari, Nõmme, Panga, Parila, Puiatu, Puise, Pusku, Põgari-Sassi, Rohense, Rohuküla, Rummu, Saanika, Saardu, Sepaküla, Sinalepa, Suure-Ahli, Tammiku, Tanska, Tuuru, Uneste, Uuemõisa, Valgevälja, Varni, Vilkla, Võnnu, Väike-Ahli, Vätse, Üsse
2009. aasta Malaisia Grand Prix
Ettenähtud 56 ringist sõideti vaid 31, sest paduvihma tõttu võistlus katkestati. Võistlustrassi kogupikkus oli 171,833 km. Et sõideti alla 75 protsendi ettenähtud ringidest, jagati vastavalt reeglitele välja vaid pooled punktidest.
Nii kvalifikatsiooni kui ka võistluse võitis Brawn GP sõitja Jenson Button, kes sai ka parima ringiaja 1.36,641.
Põld-lehmalill
Põld-lehmalill (Vaccaria hispanica) on nelgiliste sugukonda lehmalille perekonda kuuluv rohttaim, oma perekonna ainus liik.
Teaduslikult kirjeldas põld-lehmalille esimesena šoti botaanik Philip Miller juba 18. sajandi keskel, aga tänapäevase ladinakeelse nime võttis kasutusele saksa botaanik ja mükoloog Stephan Rauschert alles 20. sajandi teisel poolel.
Levila
Põld-lehmalille levila hõlmab suurema osa Euraasiast: Euroopa, Vahemere maad, Väike-Aasia, Taga-Kaukaasia, Iraani, Kesk-Aasia, Lõuna-Siberi, Kaug-Ida lõunaosa, Mongoolia, Jaapani ja Hiina kuni Himaalaja lõunanõlvadeni. Võõrliigina kasvab ta Põhja-Ameerikas, Austraalias, Uus-Meremaal ja mõnel pool Põhja-Aafrikas.
Eestis on põld-lehmalill haruldane võõrliik. Esineb juhusliku tulnukana raudteede ja maanteede ääres ning põldudel.
Kirjeldus
Põld-lehmalill on üheaastane rohttaim.
Tema juur on peenike ja harunenud.
Vars on kaetud hallikasroheliste terve servaga vastakuti paiknevate lehtedega. Lehel on tavaliselt 3 roodu. Alumised lehed on 3–6 cm pikad ja 1–3 cm laiad, süstjad, tipust teravad ja ka varre poolt ahenenud. Keskmised ja ülemised lehed on väiksemad: 2–3 cm pikad ja 0,3–3 cm laiad, süstjad või munajad, ilma rootsuta ja alusel ümbritsevad vart.
Õisikuks on kohev nutt või pööris, millel on pikk (kuni 6 cm) õieraag. Kandelehed on 2–3 mm pikad ja 0,5–0,8 mm laiad, süstjad ja valge äärega. Õietupp on õitsemise alguses 10–12 mm pikk ja 2½–3 mm lai, silindriline ja 5 rohelise tiivasarnase väljakasvuga servadel. Need hambakesed on 1½–2 mm pikad, kolmnurksed, valge äärisega ja teravad. Viljade valmides laieneb õietupp oluliselt ja muutub munajaks või laimunajaks. Kroonlehed on 15–18 m pikad, tavaliselt roosad või punased, harvem valged. Kroonlehe serv on terve või saagjas. Tolmukaid on 10, emakaid 2. Lill õitseb juunis-juulis ja viljub juulis-augustis.
Lehmalille vili on munajas kupar, mis on 8–9 mm pikk ja 5–6 mm lai. Kupar on kahepesaline ja kaetud 4 hambakesega. Seemned on tumepruunid, kerajad ja kaetud väikeste nüride kühmukestega, läbimõõdus umbes 2 mm.
Majanduslik tähtsus ja kasutamine
Põld-lehmalill on taliviljade seas kasvav umbrohi. Eriti sageli kohtab teda lina ja hirsi hulgas, sest nende seemned valmivad umbes korraga ja seetõttu satuvad lehmalille seemned külvatavate seemnete hulka.
Põld-lehmalilles leidub triterpeenseid saponiine. Seemnetes leidub vakarosiidi, mis on saanud nimetuse lehmalille ladinakeelse nime järgi, B- ja C-vaksegosiidi ning selliseid flavonoide nagu isosaponariin ja vakariin, mis samuti on saanud nimetuse lehmalille teadusliku nime järgi.
Põld-lehmalill on mürktaim. Temas sisalduvad saponiinid on üldrakumürgid, mis tekitavad verejooksu ja nekroosi.
Sellegipoolest kasvatatakse põld-lehmalille ilutaimena. Aretatud on hulk sorte, mis erinevad peamiselt õite värvuse poolest: see võib ulatuda puhasvalgest tumeda purpurpunaseni.
Nõrava
Nõrava on küla Harju maakonna Kose vallas.
Küla lõunaosa on soine. Sinna jäävad Landja raba, Naisteraba, Leva soo ja Põlendraba. Samas asub ka Leva järv. Osa soodest ka kaitstud Mahtra looduskaitseala koosseisus.
Küla lõunapiiril jookseb Tuhala jõgi.
Külas asub kolm arheoloogiamälestist (kultuskivi, kivikalme ja kalmistu "Kalmemännik").
Nõrava külas on tegutsenud kool.
Külas tegutses Oru-Nõrava prügila.
Pollinoos
Pollinoos ehk õietolmuallergia ehk heinapalavik (tuntud ka kui hooajaline allergiline riniit) on allergilise riniidi vorm, mida põhjustab ülitundlikkus (allergia) puude ja teiste taimede õietolmu suhtes ning mis liigitatakse hingamisteede põletike hulka.
Tavalisemateks pollinoosi põhjustajateks (allergeenideks) on sarapuu-, lepa- ja kasetolm. Allergilist reaktsiooni võib tekitada ka tamme, võilille, aasataimede (timut, kerahein, aruhein, raihein, rebasesaba, nurmikas, luste) ja kõrreliste (rukis, nisu) õietolm. Hilissuvel ja varasügisel on pollinoosi põhjustajateks umbrohtudest puju, koirohi ja malts ning sügislilledest astrid, krüsanteemid jm. Haigushoo esimesed tundemärgid on tavaliselt aevastamine, tilkuv nina ja vesised silmad. Sümptomite püsides võib tunda anda ka kipitav kurk. Õitolm võib limaskestale sattudes põhjustada allergilisel inimesel silmapõletikku, nohu, hingamisraskust, nahalöövet või seedetraktikaebusi.
Karla (Kose)
Karla on küla Harju maakonna Kose vallas. Küla keskelt voolab läbi Kuivajõgi.
Pollinoos
Allergilise riniidi sümptomid
Allergiline põletik võib avalduda ka teistes elundites – ekseemina (nahalööve) ja astmana (hingeldus, hingamistakistus). Kui inimesel on heinapalavik, ilmnevad sümptomid allergiat põhjustava(te) taime(de) õitsemise ajal.
Karla (Kose)
Küla keskusest Kosele on 5 km, Tallinna–Tartu maanteele 2 km ja Tallinna umbes 40 km. Asula põhjapiiri moodustab Tallinna–Tartu–Võru–Luhamaa maantee.
Karla küla piires asuvad mitu muinsuskaitsealust kultuskivi ja asulakohta ning üks vana kalmistu.
Küla pindala on 1134,8 hektarit ja katastriüksuseid on 145. Karla külas on 58 elamut ja 4 korterelamut. Viimaste aastate lõikes suurt rahvaarvu kõikumist pole olnud. 2011. aastal oli Karla külas alalisi elanikke 169 neist mehi 84 ja naisi 85. 2019. aasta seisuga on külas elanikke 180.
Pollinoos
Diagnoos
Heinapalaviku esimesed sümptomid võivad avalduda lapse-, puberteedi- või täiskasvanueas. Diagnoosimisel lähtutakse haiguse eelloost ehk anamneesist, millest selguvad patsiendi tüüpilised sümptomid ehk haiguspilt ja kaebuste ilmnemine teatud taimede õitsemise ajal. Abiks on õietolmukalender.
Karla (Kose)
Ajalugu
Arheoloogide arvates võivad mõned asulakohad Kuivajõe-Tuhala ümbruses (Karla, Saula ja Kata) olla tekkinud juba I aastatuhande algussajandil. Inimasustusest Karlas tõendavad väikeselohulised kultusekivid: üks neist Ehatamme talu viljapuuaias, teine Kõlli silla juures ja kolmas Uuetoa talu koplis. Kirjalikult on Karla küla esmamainitud 1241. aastal Taani hindamise raamatus Karoli nime all 14 adramaaga. Külast lõuna poole jäi Kirollae maes (Kirimägi) 6 adramaaga ning jõe paremale kaldale Tapavolkae küla 2 adramaaga. Taani valitsuse esimesel maadejaotamisel jäid Karla, Kirimäe ja Tapavolkae küla kuninga maade hulka. 13. sajandi keskpaiku läänistati need külad Tallinna hauptmanile Woghaen Palmisunile. Viimane rajas talupoegade tööjõuga Tapavolkae külla mõisa. Omanikule see koht hästi ei meeldinud ning sadakond aastat hiljem, 1340. aastal on esmamainitud Uuemõisa (Novo Curia) mõisat, mis vihjab ka vana mõisa olemasolule.
Pollinoos
Diagnoos
Allergiatekitaja tuvastatakse allergiatestiga. Tulemusest võib kasu olla spetsiifilise vaktsiini valmistamisel, mis aitab vähendada allergikute ülitundlikkust. Perekonnas varem esinenud ekseemid või astma on pärilikkuse kaudu seotud ka heinapalavikuga.
Karla (Kose)
Ajalugu
Enne Põhjasõda oli praeguse Karla küla maa alal 3 küla: Kirimeh (ka Kirimäe) küla 13 taluga; Senorme (ka Söönurme) küla 3 taluga; Karla küla 17 taluga.
Pollinoos
Tekitajad
Tuultolmlejate (heintaimede, umbrohu ja puude) õietolm lendleb õhus ja õietolmuallergia avaldub varakevadest varasügiseni.
Karla (Kose)
Ajalugu
1710–1711. aasta katku tagajärjel oli ellujäänud Kirimäe ja Karla külas 6 taluperemeest: Raudsepp Hans, Sibille Ewardt, Simo Hindrich Hans, Möller Hans Tõnu, Andresse Hindrich ja Sibbi Jüri Hans. Nimetatud talude nimed esinesid enne Põhjasõda 1695. aastal rootslasest maamõõtja Johan Holmbergi koostatud kaardil olevatest. Põhjasõja ajal oli Kirimäe ja Karla küla maha põletatud Alutaguse röövijate-naiste poolt.
Pollinoos
Ennetamine
Haigetel tuleks oma olukorra leevendamiseks pidada silmas järgmisi nõuandeid:
Karla (Kose)
Ajalugu
1725–1726. aasta adrarevisjoni andmetel oli praeguse Karla küla aladel kokku 150 elanikku, alla 15-aastaste laste arv 86.
1786–1855 tegutses Kirimäe mõisas I külakool.
1805. aasta sügisel toimus Kose-Uuemõisas tüli teomeeste ja mõisnike vahel öise rehepeksu pärast, millele järgnes sama aasta 2. oktoobril verine kokkupõrge (nn Kose-Uuemõisa sõda) talupoegade ja rahustama toodud soldatite vahel. Üheks ülestõusu juhiks oli Aabrami talu sulane Kõlli Toomas.
1868–1869 likvideeriti Kirimäe karjamõis. Tihedalt kokkusurutud küla keskus hajutati ning külale kuuluvad maad ja mõisamaad mõõdeti kruntideks. Tekkisid uued talud: Veskirehe, Kirimäe, Sadevälja, Ussimäe, Maitsemäe, Roogoja.
1890. aastal hakati talusid päriseks müüma ja 20. sajandi alguseks olid kõik peremehed oma talude pärisomanikud. Sajandivahetusel oli küla jõukamaks taluks Roobu, mille juures tegutsesid pood, pagar, villatööstus, sepikoda, tuuleveski ja Roobu seltsimaja. Seltsimajas peeti kõnekoosolekuid, kus otsiti lahendusi rahva elujärje parandamiseks. Nende koosolekute eestvedajaks oli tolleaegne vallavanem Kustav Vahtmeister. 1905. aasta 27. detsembril süütasid karistussalklased Roobu seltsimaja, võtsid kinni vallavanema Kustav Vahtmeistri ja lasid Kuie (Uuemõisa) silla juures maha.
1941. aasta juuniküüditamisel viidi Siberisse Uuetoa peremees Hans Sepper koos abikaasa Maaliga, Saarevälja talu perenaine Ann Jaanson, Keldri peremees Jüri Matvei ja Roobu talu sulane Raudvere.
1944. aasta 9. märtsi Tallinna pommitamise ajal kukkus Matsuhansu talu koplisse vene pommitaja ning süttis põlema.
1944. aasta 20. septembril levis külas teade, et endine Eesti Vabariigi peaminister Jüri Uluots on moodustanud Tallinnas Eesti Valitsuse ja Pika Hermanni tornis lehvib sini-must-valge lipp. Järgmisel päeval lehvis eesti rahvuslipp ka Kuivajõe vallamaja lipumastis. Sama aasta 22. septembril jõudis Punaarmee Kosele ning hakkas kehtima nõukogude võim. Kuivajõe Valla Täitevkomitee esimeheks sai Tagavälja talu peremees Johannes Roosnurm.
1949. aasta 22. oktoobril moodustati külas kolhoos “Karla”, mille esimeheks sai Rudolf Järvik. Karla külaliikumise uueks stardipauguks sai külakokkutulek 1990. aasta juunis.
Tänapäeval
Eesti taasiseseisvumisel, 1991. aastal lagunes kolhoosikord ja algasid ümberkorraldused, mille käigus tagastati talud õigusjärgsetele omanikele ja moodustati erinevaid põllumajandusühistuid. Külas tekkisid esimesed eraettevõtted (Kuivajõe Talukaup, Sireli äri, Thulema, Kuivajõe Farmer, Greentec).
Paljud talud suurendasid oma talukarja ja kasvatati vilja. Väga liberaalse põllumajanduspoliitika ja peaaegu olematu toetuste süsteemita olid paljud talunikud sunnitud 20. sajandi lõpuaastail oma põllumajandusliku tootmise lõpetama ja uusi teenimisvõimalusi otsima.
Tuntuim talu Karla külas, mida külastab aastas sadu turiste nii kodu kui ka välismaalt, on Roogoja talu. Tuntuks on saanud see talu Uno ja Aili Kivistiku poolt aastakümnete jooksul aretatud õuna-, roosi-, elulõngasortidega. Käiakse imetlemas Roogoja talu aretusaeda ja tutvutakse ka uusimate viinamarjasortidega.
28. veebruaril 2003 valiti külakoosolekul külavanemaks Oja talu perenaine Maire Romet.
9. novembril 2003 toimus Karla Külaarendamise Seltsi asutamiskoosolek, kus valiti ka viieliikmeline juhatus.
2011. aastal ilmus aastate jooksul Ülo Roosnurme kogutud materjalide põhjal küla ajaloo raamat "Karla küla läbi sajandite"
2016. aastal valiti uueks külavanemaks Vetka talu peremehe Jaanus Jaago.
Karla küla aiandustalud
Karla külas asub neli erinevat aiandustalu: Pearnahansu (Tõnise puukool), Roosoja, Roogoja ja Sadevälja.
Talude suurim ühisüritus on augusti esimesel nädalavahetusel toimuv Lilleralli, mis on välja kasvanud Johannes Lauristini nimelise kolhoosi aiandis peetud Lillepäevadest, millega alustas Roogoja talu perekond Kivistik juba 1958. aastal.
Seltsitegevus
Karla külas tegutseb kolm ühingut/seltsi: MTÜ Karla Külaarendamise Selts, MTÜ Roogoja hobiselts ja MTÜ Mõistuse ja Kätega.
BTR-70
BTR-70 (GAZ-4905) on Nõukogude Liidus valmistatud amfiibne soomustransportöör.
Taktikalis-tehnilised andmed
Mõõdud ja massiandmed
Relvastus
Kaitstus
Jõuseade, liikuvus
Meeskond
Kirjeldus
BTR-70 on üldpõhimõttelt sarnane oma eelkäija, BTR-60PB-ga. Muutustena on madaldatud siluetti, paigaldatud võimsam jõuseade ja toodud dessandi jalastumisluugid korpuse külgseintelt keskele rataste vahele. Soomus on paksem ja kummid peavad läbitorkamisele paremini vastu. Mootoreid on 2 ja need peavad töötama sünkroonitult. BTR-70 on täielikult ujumisvõimeline. Esiosas paikneb vints tõmbejõuga 6 t ja pikkusega 50 m. Rehvide rõhk on reguleeritav rehvirõhu keskkontrollsüsteemiga juhi kõrval, mis tagab suurema läbivuse. Paigaldatud on raadiojaam R-123M ja pardasidesüsteem R-124.
Relvastusse kuuluvad tornis raskekuulipilduja KPVT ja kuulipilduja PKT. Soomuki allüksuse relvastuses on ühtlasi 2 Igla või Strela-3 kantavat õhutõrjeraketti, granaadiheitja RPG-7 millele võivad lisanduda 2 AGS-17 automaatgranaadiheitjat, mis võtavad enda alla kahe jalaväelase kohad.
Juhi optilised seadmed on 3 periskoopi TNPO-115 ja päevanägemisseade TNP-B, mille saab asendada öönägemisseadmega TVNO-2B. Soomuki ülemal on samuti 3 periskoopi TNPO-115 ja kas päevanägemissüsteem TPKU-2B või öönägemissüsteem TKN-1S, mis töötab koos infrapunavalgusseadmega OU-3GA-2. Torn on varustatud PP-61AM või 1PZ-2 periskoopsihikuga sihturi jaoks ja jalaväelased dessandiruumis on varustatud TNP-B seadmetega.
Rataste vahel asuvad jalastumisluugid on kitsad ja natuke ohtlikud, sest masina liikuma hakates on oht jääda rataste alla. Samal ajal on dessant väljumise-sisenemise ajal paremini varjatud. Nõukogude Armee eeskirjad nägid näiteks ette vägede jalastumise liikuvalt sõidukilt.
Ajalugu
thumb|BTR-70 joonisena BTR-70 töötati välja 1960. aastate lõpus ja otsustati võtta relvastusse 21. augustil 1972 BTR-60 järeltulijana. Avalikkusele näidati seda transportööri esimest korda siiski alles 1980. Soomukit BTR-70 kasutati laialt Afganistani sõjas. Kokku on toodetud üle 10 000 seda tüüpi soomuki.
BTR-70 vahetas välja BTR-80. Siiski on ta siiani paljude riikide relvastuses, sest seda on eksporditud nii teistele Varssavi pakti maadele kui teistele liitlastele. On üritatud ka asendada kapriisseid bensiinimootoreid ja suurendada dessandiluuke.
Kasutamine relvajõududes
Tänapäeval kasutatakse soomukeid BTR-70 kõige rohkem Venemaal (2000), Ukrainas (1026), Iraanis (1000), Bangladeshis (üle 500) ja Hiinas (500). Kogu maailmas on neid relvastuses üle 6500.
Eesti kaitseväelastel või kaitseliitlastel õnnestus 1990. aastate algul Vene armeelt üle võtta mõned BTR-70d. Kaitseväe Lahingukoolis kasutati ühte neist väljaõppes kuni 1990. aastate lõpuni. Osa kasutati sihtmärkidena. Kaitseliidu Harju Maleva käsutuses oli veel 2000. aastatel samuti üks BTR-70 tüüpi soomuk, mille väidetavast kadumisest puhkes 2005. aastal skandaal.
WordPerfect
WordPerfect on Corel Corporationi kontoritarkvarapaketti Corel WordPerfect Office kuuluv tekstitöötlusprogramm.
WordPerfect toetab selliseid standardseid failivorminguid nagu OpenDocument (ISO/IEC 26300 ODF) ja PDF, PDF/A (ISO/DIS 32000, ISO 19005).
ELF
ELF või Elf võib tähendada järgmist:
Jack Johnson
pisi|Jack Johnson Jack Johnson (31. märts 1878 – 10. juuni 1946) oli USA profipoksija, esimene mustanahaline raskekaalu maailmameister.
Maailmameistriks tuli ta 1908. aastal, alistades kanadalase Tommy Burnsi, tiitli kaotas 1915 ameeriklasele Jess Willardile. Tema võimulolemist nimetatakse poksiajaloos Valgete Lootuste ajajärguks, sest üksteise järel kerkis esile poksijaid, kes soovisid maailmameistritiitli valgele rassile tagasi tuua, kuid Johnson võitis neid kõiki järgemööda.
Johnsonile kuulus täiustatud mutrivõtme patent.
Lapsepõlv
Jack Johnsoni vanemad olid endised orjad. Ta noorus möödus Texase osariigis ajal, kui neegritel oli keelatud kasutada sama kõnniteed koos valgetega. Enne elukutseliseks poksijaks saamist, osales ta valgete poolt korraldatud nn Battle Royali võitlustes. See oli brutaalne vaatemäng, kus kolm või rohkem neegrit võitlesid omavahel ilma poksikinnasteta. Kes viimasena vastu pidas, sellele viskasid pealtvaatajad münte.
Johnson Jeffriesi vastu
pisi|Jeffriesi ja Johnsoni poksimatš Oma elukutselise poksija karjääri jooksul pidas Johnson 123 matši, millest võitis 89. Kuulsaim neist oli kohtumine endise maailmameistri James Jeffriesiga 4. juulil 1910 Renos 22 tuhande pealtvaataja ees.
Jeffries oli läinud võitmatuna erru 1905. aastal ja mõned pidasid teda läbi aegade parimaks raskekaallaseks. Maailmameistrina polnud Jeffries Johnsoniga kohtunud, sest pidas neegriga poksimist alandavaks. Poksiringi tuli ta tagasi avalikkuse survel, et tuua maailmameistritiitel valgele rassile tagasi. Isegi kirjanik Jack London pidas seda vajalikuks, ning osa tema loomingust on sellele teemale pühendatud. On andmeid, et Jeffriesele pakuti 120 000 dollarit (2012. aasta seisuga ligikaudu 2,8 miljonit USA dollarit), kui ta poksiringi tagasi tuleb.
Matši toimumispäeval oli õhkkond kohapeal rassistlik. Korraldajad ärgitasid pealtvaatajaid hüüdma: "Tapa neeger!" Johnsoni hirmutamiseks tulistati kuuenda raundi ajal tribüünilt revolvriga, kuid sellest hoolimata võitis ta 15. raundis tehnilise nokaudiga, kui oli Jeffriesi kaks korda nokdauni löönud. Johnson teenis matšiga 65 000 USA dollarit (2012. aasta seisuga ligikaudu 1,5 miljonit USA dollarit).
Abielud
Johnson oli kolm korda abielus. Kõik tema naised olid valged, mis tekitas rassistidele suurt meelepaha. Ühestki abielust tal lapsi ei olnud.
1911. aasta jaanuaris abiellus ta New Yorgi seltskonnategelase Etta Terry Duryeaga, kes oli varem abielus olnud ärimehe Charles Duryeaga. Abielu ebaõnnestus, Johnson peksis oma naist korduvalt ja 1912. aasta septembris laskis naine end revolvrist maha.
Teist korda abiellus Johnson 4. detsembril 1912 noore prostituudi Lucille Cameroniga. Johnson oli enne seda vahistatud inimkaubitsemise süüdistusega (naise viimine üle osariigi piiri ebamoraalsel eesmärgil), kuid Cameron keeldus tema vastu tunnistamast ja hoopis abiellus temaga. Nii tuli Johnson vabaks lasta. Cameron lahutas temast 1924. aastal truudusetuse tõttu.
Harju-Risti – Riguldi – Võntküla tee
Harju-Risti – Riguldi – Võntküla tee (registrinumbriga 11230) on 75,6 km pikkune kõrvalmaantee Lääne-Harju ja Lääne-Nigula vallas.
Tee saab alguse Keila–Haapsalu maantee 25. kilomeetril Määra külas (Lääne-Harju vald). Tee kulgeb läbi Määra, Kõmmaste, Harju-Risti, Vilivalla, Pedase, Vihterpalu, Änglema, Alliklepa, Keibu, Vaisi, Nõva, Rannaküla, Tusari, Tuksi, Höbringi, Riguldi, Hara, Aulepa, Sutlepa, Väike-Nõmmküla, Salajõe, Ingküla, Vedra, Linnamäe, Oru, Koela, Nigula, Pälli, Leediküla, Kedre, Turvalepa ja Võntküla külade. Tee lõpeb Ääsmäe–Haapsalu–Rohuküla maantee 55. kilomeetril Võntküla külas (Lääne-Nigula vald).
Tee ületab neli silda (Puuna sild üleVihterpalu jõe tee 15. kilomeetril, Jõesma sild üle Nõva jõe tee 33. kilomeetril, Riguldi sild üle Riguldi jõe tee 45. kilomeetril, Nigula sild üle Taebla oja tee 69. kilomeetril) ja 48 truupi. Teele jääb 28 bussipeatust: Kõmmaste, Risti kool, Risti kool, Harju-Risti, Ulamäe, Vilivalla, Metsavahi, Vihterpalu, Maissoo, Suurekivi, Vaisi, Nõva, Peraküla, Tusari, Soosaare, Höbringi, Vanaküla, Söderby, Hara teerist, Aulepa, Sutlepa, Sutlepa kpl, Ingküla, Jõe, Kündamägi, Linnamäe, Koela, Nigula.
Teega ristub kolmandal kilomeetril Kõmmaste–Hatu tee, viiendal kilomeetril Harju-Risti tee, kuuendal kilomeetril Padise – Kurkse – Harju-Risti tee ja Harju-Risti – Paeküla tee, üheksandal kilomeetril Kõmmaste–Hatu tee, 15. kilomeetril Vihterpalu tee, 21. kilomeetril Keibu–Alliklepa tee, 27. kilomeetril Vaisi–Kuijõe tee, 30. kilomeetril Nõva–Rannaküla tee, 44. kilomeetril Riguldi–Dirhami tee, 49. kilomeetril Hara–Kudani tee, 52. kilomeetril Nõmmküla–Aulepa–Österby tee, 56. kilomeetril taas kord Nõmmküla–Aulepa–Österby tee, 63. kilomeetril Keila–Haapsalu maantee, 68. kilomeetril Oru–Tagavere tee, 70. kilomeetril Ääsmäe–Haapsalu–Rohuküla maantee.
Mets-tähthein
Taime kõrgus 10 kuni 40 sentimeetrit. Lehed ja varred on kergesti murduvad. Lehed on piklikud, leheservad ja leherood karedate karvadega. Varred on paljad ja kandilised.
Kroonlehed on lõhenenud kuni keskpaigani. Valgeid kroonlehti on viis tükki.
Eelistab kasvada kuuse-segametsades, põõsastikes, puisniitudel. Eestis levikult tavaline.
Mežmāja
Külas asub Läti riikliku metsateenistuse metsauuringute baas. Mežmājasse on Euroopa Liidu toel rajatud ka dendraarium. Küla asub Talsi küngastiku maastikukaitsealal. Seal kasvab üksteist looduskaitsealust harilikku ebatsuugat.
Kaiu Laskurklubi
Kaiu Laskurklubi on laskespordiklubi Rapla vallas.
See on asutatud 1992. aastal. Klubi esimees on Endel Kaasiku.
Asulad (L)
Asulad (L) loetleb Vikipeedias olemasolevaid ja kavatsetavaid artikleid asulatest, mis algavad L-tähega.
Ivar Kaasik
Ivar Kaasik (sündinud 12. aprillil 1965 Kingissepas) on eesti maali- ja ehtekunstnik.
Ta lõpetas 1983. aastal Kingissepa 1. Keskkooli ja astus Eesti Riiklikku Kunstiinstituuti arhitektuuri erialale. Aastatel 1989–1990 õppis ta Halle Kunsti- ja Disainiülikoolis (Burg Giebichenstein Kunsthochschule) Ida-Saksamaal Irmtraud Ohme juhendusel. Ta lõpetas 1992. aastal Tallinna Kunstiülikooli metallikunstnikuna, tema õpetaja oli Leili Kuldkepp.
Alates 1992. aastast elab ta Berliinis ja on töötanud mitmesugustes ametites, muuhulgas aastatel 1992–1999 kullassepana. Alates 1999. aastast on ta vabakutseline kunstnika.
Looming
Näitustel osaleb ta alates 1989. aastast, ta on esinenud kunstiüritustel Art Cologne 2005, Art Moscow 2006, Art.Fair 2006, pAn Amsterdam 2008, Art Amsterdam 2009.
Tema töid on Sal. Oppenheim, Sammlung des DLR, Gerard Goodrow, Swissoteli, Taani kuninganna Margrethe II kollektsioonides.
Oru (Kose)
Oru on küla Harju maakonna Kose vallas.
Külas asus Oru mõis.
Seal tegutsevad Oru põhikool, külakeskus ja raamatukogu. Samuti leiab sealt Oru Taimeõlitööstuse OÜ, Hiie kaupluse, Männiaru saunakompleksi ja Pubi Boka.
Külas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 441 inimest. Neist 423 (95,9%) olid eestlased.
Küla lõunaosa läbib Tuhala jõgi.
Ieleja
Ieleja on küla (vasarnīcu ciems ehk suvilapiirkond) Lätis Talsi piirkonnas Lauciene valla lääneosas.
Küla asub Talsi küngastiku maastikukaitsealal. Ieleja jääb valla keskusest Laucienest 6, piirkonna keskusest Talsist 6,5 ja Riiast 115 kilomeetri kaugusele.
Aastal 2017 oli külas neli elanikku, aastal 2020 oli elanikke 2.
1. jalaväebrigaad
1. jalaväebrigaad on Eesti maaväe koosseisu kuuluv jalaväebrigaad; Kaitseväe peamine manööverüksus, kuhu kuulub enamik ajateenistuse käigus väljaõpetatavatest üksustest.
1917–1940
Üksuse ajalugu algas 1917. aasta 25. aprillil, mil Tallinnas asuti formeerima eesti rahvustest sõjaväelastega keiser Peeter Suure merekindluse 2. merekindlusepolku. 1917. aasta mais nimetati üksus ümber 1. Eesti jalaväepolguks. Üksus osales vahemikus 1918–1920 Vabadussõjas ning kandis 1940. aastani nimetust 1. jalaväerügement.
Taasloomine
Üksus taasloodi 2003. aastal Tallinnas 1. jalaväebrigaadina. 2006. aastal koliti brigaadi staap Tallinnast Paldiskisse. 1. jaanuaril 2009 määrati brigaadi alluvusse Scoutspataljon, Kalevi jalaväepataljon ja Tagalapataljon. Vastavalt riigikaitse arengukavaga ettenähtud Kaitseväe struktuurireformile viidi 2014. aasta augustis brigaadi alluvusse Viru jalaväepataljon, Pioneeripataljon, Õhutõrjepataljon ning Suurtükiväepataljon, mis varem olid kuulunud Kirde kaitseringkonna alla. Alates 1. augustist 2014 asub brigaadi staap Tapa linnakus.
Struktuur
Brigaadi ülem on kolonel Andrus Merilo, brigaadiveebel staabiveebel Renzo Rajaste.
1. jalaväebrigaad:
Ülemad
Loetletud on 1. jalaväebrigaadi ülemad alates üksuse taasloomisest praegusel kujul, auastmed on esitatud ametiaja seisuga.
773
773. aasta
Sajandid: 7. sajand - 8. sajand - 9. sajand
Aastakümned: 720. aastad 730. aastad 740. aastad 750. aastad 760. aastad - 770. aastad - 780. aastad 790. aastad 800. aastad 810. aastad 820. aastad
Aastad: 768 769 770 771 772 - 773 - 774 775 776 777 778
Rocklandi maakond
pisi|305px|Vaade [[Hook Mountain State Parkist]] Rocklandi maakond (Rockland County) on maakond Ameerika Ühendriikides New Yorgi osariigis.
Jõgikond
Jõgikond ehk jõe valg(a)la on ala, kust jõgi saab oma vee.
Jõe valglal saab eristada maapealset ja maa-alust valglat, mis ei ühti, sest maapealne ja maa-alune veelahe ei lange kokku.
Maailma suurima jõgikonnaga jõgi on Amazonas (6 144 727 km²).
Jõgikonna pindala mõõdetakse enamasti ruutkilomeetrites.
Viited
Povodí
Raveliku
Raveliku on küla Harju maakonna Kose vallas Ravila aleviku kõrval.
Küla põhjapiir jookseb mööda Pirita jõge.
Rebane (perekond)
Rebane (Vulpes) on perekond kisjkalisi koerlaste sugukonnast.
Perekonna nimetuse võttis kasutusele Frisch 1775.
Perekonnale rebane on iseloomulikud küllaltki pikk (pikem kui koertel) ja madal keha, suhteliselt lühikesed jalad (lühemad kui koertel), pikk kitsas terav koon, suured teravatipulised kõrvad ja ümara otsaga kohev saba, mille pikkus on vähemalt pool, sageli ka terve pea ja keha pikkus. Rebased on koertest graatsilisemad ja kassisarnasemad. Pupillid on ereda valguse käes enamasti ellipsikujulised. Pupillide kuju on üldiselt vertikaalselt ovaalne. Mõnel liigil on vänge "rebasehais", mis peamiselt tuleb saba selgmises osas sabajuure lähedal asuvast näärmest. Emastel on tavaliselt 6 või 8 nisa.
Rebane ja teised lähedased perekonnad on kassisarnased, sest nad toituvad sarnasel viisil. Rebased, nagu kassidki, peavad jahti üksinda öisel ajal ning nende saakloomad on väikesed. Nagu kassidki, näevad rebased pimedas hästi ja nende silmad on elliptilised. Ka tundlikud vibrissid ehk kompekarvad, kerge ja osav keha ning pikk saba (tasakaalu hoidmiseks) teevad rebased kassisarnasteks.
Liigid
Rebase perekonda kuulub 12 liiki: aafrika liivarebane ehk kahvatu rebane (Vulpes pallida), afgaani rebane (Vulpes cana), bengali rebane (Vulpes bengalensis), fennekrebane (Vulpes zerda), kapi rebane (Vulpes chama), kääbusrebane (Vulpes macrotis), korsak (Vulpes corsac), polaarrebane (Vulpes lagopus), rebane ehk punarebane (Vulpes vulpes), tiibeti liivarebane (Vulpes ferrilata), välerebane (Vulpes velox) ja liivarebane (Vulpes rueppelli).
Paljud uurijad arvavad fennekrebase eraldi perekonda Fennecus. Geneetilised uuringud näitavad, et afgaani rebane on fennekrebase lähedane sugulane (lahknenud 3–4 miljonit aastat tagasi). Seega peaksid nad kuuluma samasse perekonda.
Rebasele lähedased perekonnad on ka Atelocynus, maikong (Cerdocyon), Pseudalopex, pamparebane (Dusicyon), kõrvukrebane (Otocyon), hallrebane (Urocyon) ja polaarrebane (Alopex; kõige lähedasem). Nii hall- kui ka polaarrebaseid on tahetud liita perekonnaga Vulpes. Üks ettepanek on vaadelda perekondi Vulpes, Fennecus ja Urocyon, kuid mitte perekonda Alopex, koera perekonna (Canis) alamperekonnana.
Põhjaameerika punarebast on mõnikord nimetatud eraldi liigiks Vulpes fulva, kuid enamasti arvatakse ta punarebase alamliigiks (Vulpes vulpes fulva).
Põlvnemine
Rebase perekonna teadaolevalt vanim liik on Vulpes riffautae, kes elas 7 miljonit aastat tagasi Tšaadis. Ta oli tänapäeva keskmise rebase suurune, ent märksa koerasarnasem.
Juss Laansoo
pisi|Juss Laansoo aastal 2008. Juss Laansoo (sündinud 23. aprillil 1983 Sakus) on eesti motokrossisõitja.
Strīķciems
Küla asub Jādekša jõe ääres. Strīķciems jääb valla keskusest Laucienest 9,5, piirkonna keskusest Talsist 21 ja Riiast 122 kilomeetri kaugusele.
Tadžiki NSV lipp
thumb|250px|[[Pilt:FIAV historical.svg|23pxTadžiki NSV lipp 1953–1991]]
1929–1931 kasutatud lipp erines teiste liiduvabariikide lippudest: see oli punane kangas, mille vardapoolses ülanurgas oli Tadžiki NSV vapp.
1931 muudeti lipp teiste liiduvabariikide lippude sarnaseks. Punase kanga ülanurka vapi asemele lisati kuldne tekst tadžiki keeles: "Tadžiki NSV". 1935 lisati tekst ka vene keeles ning kirjade kohale kuldsed ristatud sirp ja vasar. Lipul olevaid tekste muudeti 1937 ja 1940, 1940 seoses üleminekuga tadžiki kirjakeeles ladina tähtedelt kirillitsale.
20. märts 1953 – 9. september 1991 oli kasutusel punane lipp, millel valge ja roheline horisontaallaid ning vardapoolses ülanurgas kuldsed sirp ja vasar, nende kohal aga punane viisnurkne täht kuldse äärisega. Valge laiem väli oli puuvilla sümbol, roheline kitsam aga tähistas viinamarjaistandusi, aedu ja taimestikku.
1991 iseseisvunud Tadžiki NSV kasutas seda lippu kuni 1992. aastani, kuid ilma sirbi, vasara ja viisnurgata.
Kvartsiit
thumb|Säilinud on liivakivile omane kihilisus. Pildistas [[Kasutaja:Siim|Siim.]] thumb|[[Oksüdeerumine|Oksüdeerunud rauaühendid annavad kvartsiidile kohati punaka tooni. Pildistas Siim]] thumb|[[Ordoviitsiumi kvartsiit Utah's]] Kvartsiit on peamiselt kvartsist koosnev teraline moondekivim.
Kvartsiit koosneb harilikult 70–80% ulatuses kvartsist. Ülejäänu moodustavad vilgukivi, talk, plagioklassid ja muud lisandid. Tema kõvadus Mohsi skaalal on 7, survetugevus 100–450 MPa, tulekindlus kuni 1770 °C.
Kvartsiidi lähtekivimiks on enamasti liivakivi. Liivakivi muutub kvartsiidiks suure kuumuse ja rõhu all, harilikult tektooniliste protsesside käigus. Reeglina on kvartsiit granoblastilise struktuuriga.