cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kõola külanõukogu
Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ning maarajoonide moodustamisega arvati Kõola külanõukogu 1950 septembris Jõgeva rajooni koosseisu.
1954 juunis Kõola külanõukogu likvideeriti, selle territoorium liideti Pedja külanõukoguga.
Samm
Samm on jala või jalgade ühest kohast teise tõstmise liigutus kõndimisel, jooksmisel, tantsimisel või muul sarnasel liikumisel.
Beloussovo
Beloussovo on mitme koha nimi.
Auby
Auby on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Orchies' kantonis.
See on tsingitootmise keskus ja Nyrstarile kuuluva tehase asupaik.
Jaan Lippmaa
Ta lõpetas 1960. aastal Pärnu 4. Keskkooli ja 1968. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi automaatika ja telemehaanika erialal.
Ta töötas aastatel 1968–1978 Pärnu Piimatoodete kombinaadis ja 1978–1990 kalurikolhoosis Pärnu Kalur.
Aastatel 1990–1992 oli ta Eesti Vabariigi Ülemnõukogu liige, ta oli riigikaitsekomisjoni liige. 20. augustil 1991 hääletas ta Eesti iseseisvuse taastamise poolt.
Rannakaitse
Rannakaitse (ka rannikukaitse) on sõjaliste meetmete kogum rannalähedase akvatooriumi (sealhulgas territoriaalvete) ja rannalähedaste laevateede, rannajoone, sadamate ning kaldal asuvate sõjaliselt oluliste objektide kaitseks akvatooriumilt lähtuvate rünnakute või muu vaenuliku tegevuse eest.
Myllypuro metroojaam
Myllypuro metroojaam (soome keeles Myllypuron metroasema; rootsi keeles Kvarnbäckens metrostation) on maapealne metroojaam Vartiokylä linnaosas Helsingi idaosas. Asub Itäkeskuse ja Kontula metroojaama vahel.
See avati 21. oktoobril 1986.
Rannakaitse
Kirjeldus
Rannakaitset teostavad mere- ja maajõu asjakohased üksused, kasutades näiteks raketipatareisid (varem rannapatareisid), miinitõkkeid, kaldal asuvaid välikindlustusi.
Tänapäevase rannakaitse teostamise meetodid üldiselt:
Heimatstiil
pisi|EÜS-i maja Tartus ([[Georg Hellat, 1902)]] Heimatstiil on Saksamaal 19. sajandi lõpul väljakujunenud arhitektuuristiil, mille tippaeg oli 1885–1910. Heimatstiil sündis reaktsioonina valitsevale uusgootikale, uusrenessansile ja uusbarokile; mujal Euroopas kujunes sarnaselt juugend ehk art nouveau.
Rannakaitse
Eesti rannakaitse ajalugu
Eestis kasutati enne II maailmasõda rannakaitses eelkõige rannakaitsesuurtükke. Samuti kasutati I maailmasõjas kasutusel olnud Peeter Suure merekindlust.
Heimatstiil
Valitses püüd muuta inimese elukeskkonda uute materjalide ja paindliku ruumijaotusega, lähtudes loodusest, idealiseeritud maaelust ja rahvakunstist. Ehitati loodusse sulanduvaid aiaga villasid, kus esimesel korrusel paiknesid vestibüüli ümber eluruumid, teisel korrusel magamistoad. Väliskujunduses kasutati tornikesi, erikujulisi viilusid, erkereid jt ehiselemente.
Heimatstiil esines ka väljaspool arhitektuuri. Kirjanduses esindasid seda Gerhart Hauptmann ja Hermann Sudermann, kunstis õhulisi loodusvaateid ja külastseene maalinud Otto Modersohn, Fritz Mackensen jt.
Heimatarhitektuur Eestis
Eestiski leidub heimatarhitektuuri näiteid, mitmed tuntumad neist Tartus. Üks tuntumaid on Georg Hellati projekteeritud Eesti Üliõpilaste Seltsi maja aadressil J. Tõnissoni 1 (1902). Samuti esindavad heimatstiili korporatsiooni Neobaltia hoone, praegune Saksa Kultuuri Instituudi maja Kastani 1 (aiandusarhitekt W. v. Engelhardt, 1903); villa Vanemuise 54, kunagine Eesti Televisiooni Tartu stuudio ja praegune korporatsiooni Fraternitas Estica konvent (F. Kangro, 1912); E. von Löwis of Menarile ehitatud hooned Era tänav 1 (Tartu linnaarhitekt Viktor Kessler, 1912) ja Era 2 (Riia insener ja arhitekt F. Granntz, 1912); naistearst K. A. Pfaffi tellimusel valminud elamu Kalevi 13 (V. Kessler, 1913). Samast perioodist pärinevad ka heimatstiilis hooned Pargi 6, Oru 1 ja Õpetaja 10.
1920. aastail ehitati heimatvillasid Tammelinnas. Mitme hoone juures said eeskujuks sammastele toetuvad rõdud Kalevi tänav 13 hoone keskosas: neid matkisid Elva tänav 13, 15, 8 jt. Sama stiili esindavad vahvärkehitised Elva tänav 3, Riia 71 jt.
Takahiro Yamada
Takahiro Yamada (jaapani keeles 山田 隆裕 Yamada Takahiro; sündinud 29. aprillil 1972 Takatsukis) on Jaapani endine jalgpallur, poolkaitsja.
Kraoski
Kraoski (ka Beloussovo; vene keeles Белоусово ) on küla Venemaal Pihkva oblastis Petseri rajoonis. Ajalooliselt jäi küla Setumaale Üle-Pelska nulka.
Paala kolhoos
Paala kolhoos oli kolhoos Viljandi rajoonis Suure-Jaani külanõukogus. Kolhoosi keskus asus Reegoldis. Kolhoosi pindala oli 3900 ha.
Kolhoosi põhiliseks tootmisharuks oli loomakasvatus. Lisaks tegeleti kasvuhoonetes kurgikasvatusega.
Frontispiss
Frontispiss ehk palgeleht on raamatu tiitellehe vastas asetsev kunstiliselt kujundatud lehekülg. Sellel võib olla kujutatud illustratsioon või autori portreepilt.
Tuiskvere
1. jaanuaril 2017 sellise perekonnanimega inimesi Eestis ei ela või on neid vähem kui 5.
Leonberger
Leonberger on hiiglaslik koeratõug. Tõu nimetus tuleneb linna Leonberg  Baden-Württemberg, Saksamaa. Legendi järgi Leonberger oli näiliselt kasvatatud "sümboolseks koeraks", mis võiks imiteerida lõvi linnamaal.
Välimus
See mägikoer esineb koos helde topeltkattega; Leonberger on suur, jõuline ja elegantne, tasakaalustatud kehatüübiga koer. . Pea on kaunistatud silmatorkava musta maskiga ja kujundab tõu selget intelligentsust, uhkust ja sõbralikkust. Jäädes truuks oma varajastele juurtele kui võimekas pere-ja töökoer ja otsingu-ja päästetööde koer (eriti vees). Leonbergeril on kas väga mehelik või elegantselt naiselik vorm, mistõttu sooliselt kohe tuntav.
Suurus
Kaal: vasakul|pisi|Leonberger emane
Mantel
pisi Leonbergeril on niiskuskindel kahekordne karvkate, millele lisanduvad ka koon ja jäsemad lühemate ja peenemate karvadega. Pikk ja tugev välimine karvakate on vastupidav, suhteliselt sirge ja tasane. Täiskasvanud Leonbergeril on väljakujunenud lakk. Samamoodi on tema saba väga hästi kaetud tipust alaosani. Kui kliima lubab siis tema aluskarv on pehme ja tihe.
Värv
Lubatavad on erinevad karvkatte värvid, sealhulgas kõik lõvi-kollase kombinisatsioonid, punase, punakaspruuni ja liiva karva. Nina nahk, jalapadjad peavad alati olema mustad. Vale värvi hulka kuuluvad pruun nina nahk ja silmad ilma pruuni värvita. Väike valge laik rinnal või varbal on lubatud.
Luunja sild
Luunja sild on autode ja jalakäijate raudbetoonsild, mis asub Tartumaal Luunja valla lähedal üle Emajõe.
Leonberger
Temperament
pisi Esimese asjana on ta perekoer, Leonbergeri temperament on tema kõige olulisem ja iseloomulikum tunnus. Hästi sotsialiseeritud ja koolitatud, leonberger on enesekindel, mittetundlik mürale, alandlik pereliikmete suhtes, sõbralik lastega, hästi läbilaskev ja enesekorrigeeritud, kui tema pere või vara on kohustatud kaitsma. Tugev, lojaalne, intelligentne, mänguline, ja sõbralik, et neid saab seega võtta ükskõik kuhu kaasa ilma raskusteta ja kohaneb kiiresti, sealhulgas teiste koertega.
Luunja sild
Emajõe süvendamise ja õgvendamise teostas Veeteede Valitsus, silla pealesõiduteed tegi Maanteede Valitsus 1930. aastatel. 1935-1937. aastatel ehitas silla Soome ehitusfirma OY Cyclop.
Mõõtmed
Silla kõrgus maapinnast oli ette nähtud 10 m ja veepinnast 12 m selleks, et silla alt pääseksid läbi sõitma suuremad laevad ja kõrgemate mastidega lodjad.
Sillal on kolm avaust -- üks laiusega 32,4 m ja kaks laiusega 25,8 m. Silla pikkus koos tiibadega kavandati 102 m.
Ajaloolisi fakte
Luunja sild lasti 1941.aastal taganevate punaarmeelaste poolt õhku. Uus, vana silla vundamentidele toetuv sild, valmis 1953.aastal.
3.-4. septembril 1939 toimus president Konstantin Pätsi ringsõit Tartus ja Tartumaal. President külastas ka Luunja silda, kus olid üles rivistatud Kaitseliidu organisatsioonide ja kooliõpilaste spaleerid. Sillal tervitas presidenti Mäksa vallavanem Leonhard Keskpalu. President vaatles Eesti kõrgeimal sillal Emajõe uut sängi, mille kohta andis seletusi Tartu maainsener J. Lenzius. Presidendi sillale ilmumisel alustasid Emajõel sõitu lipuehtes sõjalaev Uku, kaitseliidu Tartu maleva mootorpaadid ja sisevete sadamakapteni laev, millel oldi meeskonnad üles rivistatud.
Marika Arendia Elita von Wolski
Marika Arendia Elita von Wolski (sündinud 1955. aastal), neiupõlvenimega Marika Ritso, on eesti majandustegelane.
Haridus ja töö
Ta lõpetas aastal 1981 Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonna tööstuse planeerimise erialal.
Marika Arendia Elita von Wolski on hariduselt majandusmagister. Ta on Projektijuhtide Liidu aseesimees.
1990. aastatel töötas ta Eesti Kaubandus-Tööstuskoja ettevõtlusnõunikuna. Ta on tegelenud omandireformi uurimisega.
Isiklikku
Marika Arendia Elita von Wolski isa on Aadu Ritso ja tema abikaasa on Ioan Arendia Elita von Wolsky.
Variņi vald
pisi|Variņi kultuurimaja Variņi vald (läti keeles Variņu pagasts) on vald Lätis Smiltene piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Launkalne, Palsmane, Vireši ja Drusti vallaga ning Gulbene piirkonna Ranka ja Lejasciemsi vallaga.
Valla pindala on 101 km². 2016. aasta seisuga elas seal 827 inimest. Valla keskus on Variņi küla, vallamaja asub aadressil Oktobra iela 3a. Vallavanem on Uldis Birkenšteins.
Ajalugu
Vald moodustati aastal 1990, mil Palsmane vallast eraldusid endise kolhoosi "Oktobris" alad. 2009. aastast kuulub vald Smiltene piirkonda.
Loodus
Olulisemad jõed on Vizla jõgi ja selle lisajõgi Palsa, samuti ka Vidaga jõgi. Vallas kasvab kaks põlispuud - mänd "Lielā priede" ümbermõõduga 3,3 meetrit ja Vilciņi tamm-hiiglane ümbermõõduga 8,25 meetrit. Looduskaitse all on veel Mazlindese tamm, Rauši mänd, Krūmiņi pärn, Krūmiņi tamm, Lielmeži mänd, Kalnzemnieki tamm, Lazdupi tamm, Lejasūdrupi saar, Lejasūdrupi remmelgas, Lielūdrupi tammed, Krastūdrupi tamm ja Kuļķi mänd. Valla põhjaosa jääb osaliselt Šepka hoiualale, lõunaosa aga Lielais purvsi (Suursoo) hoiualale.
Muinsusmälestised
Muinsusmälestistest on riikliku kaitse all Sliepjase muinaskalmed.
Asustus
Valla külad on:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Leeli oja
Leeli oja on oja Sakala kõrgustikul, Viljandi maakonnas Mulgi vallas.
Oja pikkus koos lisaharudega on 5 km, langus 28 m ja lang 5,6 m/km. Oja saab alguse 82,5 m kõrgusel Univere külas ja suubub 54,5 m kõrgusel Pöögle külas paremalt poolt Pöögle ojasse. Ojale on paisutatud Leeli järv ja Pöögle järv. Oja kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda.
Oloví
Oloví (saksa keeles Bleistadt) on linn Tšehhis Karlovy Vary maakonnas Sokolovi ringkonnas. Oloví asub Saksamaa piirist 12 km kaugusel, Sokolovist umbes 11 km põhjaloodes ja Karlovy Varyst ligikaudu 22,5 km läänes.
Asulat on esmamainitud 1523. aastal, kuningliku kaevanduslinna staatuse sai Oloví 1561. aastal. 19. sajandil arenes Olovís klaasitööstus. Klaasivalmistamise traditsioon jätkub Olovís tänapäevalgi. 23. jaanuaril 2007 sai Oloví vahepeal kaotatud linnaõigused tagasi.
Samblikuvaksiklased
Samblikuvaksiklased ehk metsavaksiklased (Ennominae) on liblikaliste seltsi vaksiklaste sugukonna alamsugukond.
Klassifikatsioon
Alamsugukonda Ennominae liigitatakse järgmised triibused:
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Ennominae seisuga 06.02.2014.
Orpheuse Raamatukogu
Orpheuse Raamatukogu on kirjastuse Fantaasia ulmeraamatute sari, mis sai alguse 2011. aastal ja kestab tänaseni.
Kõige enam teoseid ilmus sarjas 2021. aastal (kümme) ja kõige vähem 2013. aastal (kolm).
Kuni 2022. aastani (kaasa arvatud) on sarjas ilmunud järgmised teosed (NB! nimekiri ei pruugi olla täielik):
Orioni vöö on Orpheuse Raamatukogu sarja hulka kuuluv, kuid selle sarja sees eraldiseisev ulmeraamatute alamsari, mis sai alguse 2020. aastal.
Orioni vöö alamsarja eesmärgiks on lühiproosa kogumike avaldamine.
Jennifer Doudna
pisi|Jennifer Doudna (2015) pisi|Video Jennifer Doudnale Nobeli medali üleandmisest 2020. aastal Jennifer Anne Doudna (sündinud 19. veebruaril 1964) on California Ülikooli keemia- ja molekulaarbioloogia professor. 2020. aastal sai ta koos Prantsuse teadlase Emmanuelle Charpentier'ga Nobeli keemiaauhinna. Tegemist oli esimese Nobeli auhinnaga teaduse alal, mis anti samal aastal kahele naisteadlasele. Doudna tõestas 2012. aastal koos Prantsuse ametikaaslase Charpentier'ga esimesena, et CRISPR-iga saab laboris muuta puhastatud DNA-d.
Weißenbach am Lech
Weißenbach am Lech on vald (Gemeinde) Austrias Tirooli liidumaal Reutte ringkonnas. Vald asub 885 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 81,8 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 1263 inimest.
Weissenbach on pikaksvenitatud küla Tirooli Lechi looduspargis. Seal on Lechi jõgi väga lai ja peamiselt puutumatu jõesängiga, kus elab palju haruldasi taimi, putukaid ja linde. Läbi Weissenbachi keskuse voolab Weissenbachi jõgi, mis andis külale oma nime (valge jõgi). Küla asub Weissenbachi ja Lechi jõe liitumiskohast põhjas. Peaaegu täpselt teiselt poolt, lõunast voolab Lechi jõkke Rot Lechi jõgi, pärast sügava kanjoni läbimist.
Nagu viimased avastused näivad tõestavat (uuringud Innsbrucki ülikoolis kestavad veel), usutakse, et inimesed elasid Weissenbachis alates varajasest kiviajast. 1948. aastal leiti Weissenbachis ka rooma luustikke. Roomlastele oli tähtis soolatee Hall in Tirolist Bodeni järveni, mida kasutati peamiselt kuni raudtee ehitamiseni läbi Arlbergi 20. sajandi alguses. Paljud teeosad on ikka veel heas seisukorras, kuid kardid või hobused pole neil aastakümneid sõitnud. Tõsiasi, et Weissenbach asub järsu Gaichti kurutee jalamil, tähendas täiendavate hobuste vajadust kartidele, mis tegi Weissenbachist sajanditeks tuiksoone. Kuid see sissetulekuallikas kadus kiiresti, kui üle Arlbergi mägede raudtee ehitati.
Paljud Weissenbachis elavad inimesed töötavad naabruses Reuttes. Endiselt mängib kohalikus majanduses rolli turism, aga ka teenindus ja käputäis väikesi tööstusettevõtteid.
2008. aastal lõpetati gooti stiilis ehitise, kuid hilisromaani stiilis sisustusega kiriku renoveerimine.
Variņi
pisi|left Variņi on küla (lielciems) Lätis Smiltene piirkonnas, Variņi valla halduskeskus. Variņi asub Palsa jõe kaldal merepinnast 144 meetri kõrgusel, piirkonna keskusest Smiltenest 23 ja Riiast 142 kilomeetri kaugusel.
Aastal 2016 oli külas 432 elanikku, aastal 2019 aga 406 elanikku.
Steven Seagal
Steven Frederic Seagal (vene Стивен Фредерик Сигал; sündinud 10. aprillil 1952) on Ameerika Ühendriikide märulifilmide näitleja, produtsent, võitluskunstide meister (tal on must vöö aikidos, ta on harrastanud veel judot, karatet, kendod), ta on kitarrist ja reservpolitseinik.
Augustis 2014 pidi Seagal esinema Haapsalus festivalil Augustibluus, kuid pärast protestiavaldusi meedias otsustas korraldaja tema esinemise festivalil tühistada.
Hoppet
Kahvelkuunar Hoppet (rootsi keeles 'lootus') on enne Teist maailmasõda Eestis ehitatud ja tänapäevani käigus olev kahemastiline purjelaev-kaljas.
Kirjeldus
pisi|Hoppeti iseloomulik ümara-servalise kujuga peegelahter Hoppet on ainus okupatsioonieelses Eestis ja ühtlasi Eesti rannas ehitatud, tänaseni säilinud ning sõidukõlblik laev ning purjelaev. Hoppet on ajalooline laev. Laeva kere kaarjas üldkujus, vööri- ja ahtri kujus ning taglase sihvakas ülesehituses on eriti selgelt märgatav ajalooline Eesti ranna-laevaehituse traditsioon.
Wim Bleijenberg
Wim Bleijenberg (5. november 1930 – 10. jaanuar 2016) oli Hollandi jalgpallur.
Hoppet
Kirjeldus
Laeval on seitse suuremat ja väiksemat kajutit ja kapteni kajut kokku 25 koikohaga. Lühisõiduks võib pardale võtta kuni 55, kaugemaks reisiks kuni 24 inimest.
Taglas
pisi|Hoppet purjetamas paremal halsil ilma fliigerita ja topsliteta Hoppet on purjestuselt kahemastiline kahvelkuunar ehk kaljas. Purjed:
Algne kasutus
Laev ehitati aastatel 1925–1926 Spithamis. Laevameister oli Mattias Schönberg Spithami külast Nibondase talust. Esimene kaubareis viis laeva kartulilastiga Stockholmi turule.
Juba 1928. aastal müüdi Hoppet Soome, kus seda kasutati kaubaveoks. Kodusadamad olid aastatel 1928–1947 Porvoo, Voolahti, 1947–1953 Hiittinen, Rosala, 1953–1965 Bertbyvik ja Saltvik Ahvenamaal. Teise maailmasõja ajal osales laev teadaolevalt ka 1944. aastal Soome Hanko sadamast dessandis Saaremaale, olles üks väheseid alused, mis pääses tagasi. Samuti on laev oma panuse andnud kaubalaevana nii Talvesõjas kui ka Jätkusõjas Botnia lahel.
1965. aastal müüdi laev Stockholmi huvilaevaks ning see lõpetas kaubaveod. 1982. aastal alustati põhjalikku renoveerimist. Rootsi Mereajaloo Muuseumide nõukogu andis 15. novembril 2002 laevale Rootsi pärandkultuuri kultuuriväärtuse staatuse.
Taastamine
2003. aasta suvel asutati Gotlandi Donnergümnaasiumi, Rannarootsi Muuseumi ja Rootsi Rahvaülikooli Eestis ja Soomes eestvedamisel sihtasutus Hoppet Spithamist, mille eesmärk oli kaljas põhjalikult renoveerida ning õppe- ja muuseumilaevana kasutusele võtta. 2003. aasta oktoobris alustati Stockholmis Beckholmeni kuivdokis põhjalikku renoveerimist. Väljavahetamist nõudsid paljud pehkinud kaared kesklaevast ahtrini. Kaarte vahetamisel ilmnes aga, et ka kogu veepealse osa plangutus on vaja uuendada. See töö jäi järgmisse dokiperioodi 2004–2005.
Soomes loodi Rahvaülikool Hoppeti garantiiühing, mille eestvõttel transporditi purjelaev detsembris 2005 veokil Stockholmist Soome Loviisasse. Kaljas seoti lähedalt soomerootslaste haridusasutustega. Taastamine toimus koostöös Kuggomi kooliga, kus paadiehituse erialal oli võimalik osa võtta laeva renoveerimise kursusest. Laevaehituse praktikat juhendas õpetaja Calle Andersson. Vastutav laevapuusepp oli Suurelt Tütarsaarelt pärit Lasse Kiiski, kes oli varemgi laevu ehitanud. Koos ühingu juhatusega juhtis renoveerimist Sten Westerholm. Suvel 2010 lasti Hoppet Valkomi sadamas vette ja pukseeriti Isnäsi sadamasse, kus jätkus sisustuse ehitamine.
Tagasi Eestis
pisi|Hoppet Vanasadama Admiraliteedi basseinis kevadel 2013 Varsti hakati otsima võimalusi laeva lähemalt Eestiga siduda, sest see on teadaolevalt ainus säilinud Eestis enne Teist maailmasõda ehitatud purjelaev. Pärast läbirääkimisi allkirjastati lõpuks ostu-müügileping Eesti mittetulundusühingu Puulaevaselts Vikan esindajatega. Septembris 2011 sai selts võimaluse toimetada Hoppet Eestisse ja jätkata laeva ennistamist. 2012. aasta kevadel, pärast talvitumist Haapsalus, sai Hoppet Ahvenamaal Maarianhaminas uue taglase. Eesti Vabariik toetas taastamist 50 000 euroga, kuid peamine investeering tuli erasektorist.
Esmakordselt oli laev avalikkuse ees 2013. aasta Tallinna merepäevadel. Taastatud Hoppet seilas Eesti ja Skandinaavia vetes ning talvitus Tallinnas peamiselt Vanasadamas.
Aastail 2014–2017 seilas laev Euroopa komisjoni poolt rahastatud kultuuriprojekti raames teatriprojektis „Kohtumine Odüsseusega“ („Meeting Odyssey“) maskotina Euroopa mereriikides, alustades Venemaal Peterburist ja projekt lõppes Kreeka saarestikus. Reisi merebioloogilisi iseärasusi arvestades kaeti laeva kere veealune osa eelnevalt vaskplaatidega.
2017. aastal talvitus Hoppet Tallinnas Lennusadamas.
Laev tänapäeval
Alates 2018. aastast on laeva kodusadam Kuressaare sadam. Wabariigi Purjelaevaühing korraldab koostöös Saaremaa vallaga suviti liinireise Abrukale, etno- ja pärimusmuusikafestivali Ålive Etnomöll, kultuuriüritusi ja kontserte merel, merendusalaseid huvi- ja õppesõite ning propageerib pardal rannarahva toidukultuuri.
Nylanderi kõrvsamblik
Samblik kasvab ka Eestis.
Ilma lõputa lugu
"Ilma lõputa lugu" (inglise keeles "The NeverEnding Story"; saksa keeles "Die unendliche Geschichte") on saksa režissööri Wolfgang Peterseni käe all valminud 1984. aasta film, mille aluseks on saksa autori Michael Ende samanimeline teos ("Die unendliche Geschichte" 1979). Filmi avab ja lõpetab selle nimilaul "Never Ending Story", mida esitab filmis inglise poplaulja Limahl.
Pyramidenkogel
Pyramidenkogel on mägi Austria Kärnteni liidumaal. See paikneb Wörtherseest lõunas ja on Maria Wörthi linna lähedal, piirkonnas, mis on piiriks saksa ja sloveeni keele kõnelejate vahel. Sloveenias on mägi tuntud kui Jedvovca. Mägi on olnud turismisihtkoht vähemalt 19. sajandi lõpust. Vaadet selle tipust on mainitud Karl Baedekeri 1879. aasta Ida-Alpide reisijuhis.
Ehitised mäel
thumb|Uus Pyramidenkogeli torn thumb|Detail torni puit-teras konstruktsioonist
Esimene ehitis ja rist
Puidust vaateplatvorm ehitati 1950. aastal, samuti rist, mis meenutas Esimese ja Teise maailmasõjaa surmasid ning "mägede ohvreid". Rist pühitseti 20. augustil 1950. Iga-aastast "Trausteinmesset", erilist missat, peetakse suve lõpus.
Esimene Pyramidekogeli torn (1968–2012)
54 m terasest ja betoonist vaate- ja ringhäälingutorn, Pyramidenkogeli torn, ehitati aastatel 1966–1968 ja oli "Rough Guide to Austria" järgi tuntud "futuristlik" turismisihtkoht; Lonely Planet nimetab seda "avangardiks". 2008. aastal, viimasel suvehooajal enne uue ehitise ehitamist, tervitas torn viiemiljondetat külastajat. Torn lammutati lõplikult 12. oktoobril 2012.
Praegune torn (2013 – tänapäev)
2006. aasta juulis plaaniti olemasolev torn lammutada ja asendada uue ehitisega, mitmeotstarbelise tegevuskeskusega, mis kiideti heaks 2007. aastal ja mille jaoks eraldas Kärnteni valitsus 2008. aastal 10 miljonit eurot. Uue kujunduse konkurss algas 2007. aastal; konkursi võitis Klaura & Kadeni arhitektuuribüroo. Ehitamine pidi algama 2008. aasta lõpul ja vana torn pidi langema 2008. aasta oktoobris, kuid see lükati edasi ning rahalised ja poliitilised raskused takistasid uue ehitamist. Lammutamine oli plaanitud 2010. aasta septembriks, kuid lükati uuesti edasi. Viimane avatud päev oli 30. septembril 2012 ja esimene torn lammutati 12. oktoobril 2012.
Uut 2013. aastal valminud torni kirjeldas Dietmar Kaden kui "Himmelsleiter aus gestapelten Ellipsen", virnastatud ellipsitest valmistatud taevareppi, ja see peab toimima kui "Leuchtturm der Holzbranche", puidutööstuse tuletorn. Nime üle pole otsustatud; Markus Klaura on välja pakkunud "Isis Noreia", jumalannadele Isis ja Noreia (viimane germaani jumalus, Isise rooma vaste).
Uus torn on ehitatud puidust ja terasest. 100 meetri kõrgusena on see maailma kõrgeim puidust vaatetorn. Klagenfurdi arhitektid Markus Klaura ja Dietmar Kaden ning ehitusinsener Markus Lackner Villachist on projekteerinud struktuuri, millel on külastajate platvorm kõrgusel 83 m, kohvik kõrgusel 70 m ja 66 m pikkune liumägi (pikim Euroopas). Torn on PEFC-sertifitseeritud.
Alex Swings Oscar Sings
pisi|Bändiliikmed Alex paremal, Oscar vasemal Alex Swings Oscar Sings on Saksamaa ansambel.
2009. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ta Saksamaa lauluga "Miss Kiss Kiss Bang".
Kontula metroojaam
See avati 1. novembril 1986.
Priit Männik
pisi|Priit Männik [[Sisekaitseakadeemia rektorina]]
Priit Männik (sündinud 19. mail 1948 Abja-Paluojal) on eesti jurist. Ta on Sisekaitseakadeemia nõunik.
Ta on lõpetanud Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna ning tal on magistrikraadile vastav kvalifikatsioon.
Özlem Sara Cekic
thumb|Özlem Cekic, 4. september 2011 Özlem Sara Cekic (sündinud 7. mail 1976 Ankaras) on kurdi päritolu Taani poliitik ja meditsiiniõde. Ta kuulub Sotsialistlikku Rahvaparteisse ja oli 2007–2015 Folketingi liige. Enne seda töötas ta Rigshospitaletis.
Taani immigreerus ta kümneaastaselt.
Tsuyoshi Kitazawa
Tsuyoshi Kitazawa (jaapani keeles 北澤 豪 Kitazawa Tsuyoshi; sündinud 10. augustil 1968 Machidas) on Jaapani endine jalgpallur, poolkaitsja.
Koondisekarjäär
Jaapani jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1991–1999 58 mängu ja lõi 3 väravat.
Dita Lūriņa
pisi|Dita Lūriņa (2012) Dita Lūriņa-Egliena (sünninimi Dita Lūriņa; sündinud 16. aprillil 1978 Liepājas) on läti näitleja.
Isiklikku
Dita Lūriņa isa on lavastaja Valdis Lūriņš ja ema näitleja Marita Lūriņa-Stelmakere. Dita Lūriņa abikaasa on näitleja Mārtiņš Egliens.
Mokornulga leelokoor
Mokornulga leelokoor on setudest koosnev leelot esitav koor. Koori nime ajendiks on see, et kõik liikmed on pärit Mokornulgast.
Koor asutati 2008.
Kooris on kaks killet: Rieka ja Elenora.
Koor on välja andnud kaks albumit.
Tõnissaar
Tõnissaar on eesti perekonnanimi.
Perekonnanime Tõnissaar (Tönissaar) on pandud Kuksema mõisas Järva-Jaani kihelkonnas Järvamaal. Nimede eestistamisel määrati Tõnissaar uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Tõnison ja Tõnisson. Ain Tõnissaare palvel kanti Tõnissaar perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 321 all (Siseministeeriumi teadaanne 31. märtsist 1937).
2017. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Tõnissaar Eestis 40 mehel ja 47 naisel.
Pornuse oja
Oja pikkus on 8,4 km, valgla pindala 14 km², langus 33 m ja lang 3,93 m/km. Oja saab alguse 75,5 m kõrgusel Vabamatsi külas ja suubub 42,5 m kõrgusel Pornuse ja Pöögle küla piiril Kulla–Pöögle tee ligidal paremalt poolt Halliste jõkke 73,9 km kaugusel selle suudmest. Ojale on paisutatud Pornuse paisjärv. Oja kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda.
Kraken (väeüksus)
Kraken on Ukraina sõjaväeluure HUR MO eriotstarbeline üksus.
Puutuja
pisi|Liikuv joon on igas punktis [[kõvera puutujaks. Selle tõus on antud tuletise kaudu; tuletise positiivsetele, negatiivsetele ja nullväärtustele vastavad värvid roheline, punane ja must.]] Joone puutuja punktis P on sirge, mis saadakse kõverjoone punkte K1 ja K2 läbivatest sirgetest piirprotsessis, kus K1 ja K2 lähenevad punktile P. Tasandilise kõvera puutuja etteantud punktis on sirge, mis läbib vaadeldavat punkti ja mille tõus ühtib kõvera tõusuga selles punktis.
Pinna puutujaks nimetatakse sirget, mis on puutujaks mõnele pinnal asuvale joonele.
Puutuja võrrand
Kui tasandilise joone võrrand on kujul y = f(x), siis puutuja võrrand punktis (x0,f(x0)) on vastavalt
kus f' on funktsiooni f tuletis.
Ideaalne Bose gaas
Ideaalne Bose gaas on klassikalise ideaalse gaasi kvantmehaanika versioon. Seetõttu on tegemist gaasi vabade, üksteisega mitteinterakteeruvate bosonite gaasiga. Bosonid on täisarvulise spinniga osakesed, mis järgivad Bose-Einsteini statistikat.
Bosonite statistilise mehaanika töötas välja Satyendranath Bose footonite jaoks. Seda arendas massiosakeste jaoks edasi Albert Einstein, kes tõdes, et bosonite ideaalse gaasi puhul on võimalik faasisiire ja kondenseerumine Bose-Einsteini kondensaadiks, kui temperatuur langeb alla teatud kriitilise väärtuse. Klassikalise ideaalse gaasi puhul see nii ei ole.
Kaks Foscarit
See on sünge ja raskemeelne lugu, mis sisaldab silmatorkavalt häid Verdi muusikastiili näiteid. Hinnatud üheks paremaks helilooja varasema perioodi ooperiks. Seab lauljatele suuri nõudmisi, mistõttu esitatakse sedavõrd regulaarselt, kui teatritel õnnestub kokku saada võimekas originaalvarianti esitada suutev ansambel.
Ooperi saamislugu
Pärast ooperi "Ernani" suurt edu sai Verdi Rooma Teatro Argentinalt tellimuse uueks ooperiks, millega kavatseti avada sügishooaeg. Piave pakkus Verdile kahte teemat libretoks, millest Verdi valis Foscarite perekonna draama. Ta soovitas siiski Piavel mitte nii väga "jääda Bayroni külge". Teine teema käsitles Lorenzo de' Medici perekonna vastuolusid. Byroni näidendi kasutamise ideega oli juba 1843. aastal pöördunud Verdi poole Veneetsia La Fenice, kuid kui selgus, et näidend sisaldas kriitikat Veneetsia Vabariigi tegevuse kohta ja see olnuks solvav Veneetsia mainekatele perekondadele, siis La Fenice loobus. Seejärel võttiski Verdi vastu Rooma teatri tellimuse. Verdi sai libreto mai kuu keskpaigas. Kuid see ei rahuldanud ja ta saatis Piavele pika kirja, milles juhendas tegema paljudes kohtades muudatusi. Piave pidi Verdi soovidega arvestama, sest selleks ajaks oli aksioom, et maestro sekkus libretode koostamisse. Verdi komponeeris muusika suvel kiiresti ning partituur oli valmis septembris.
Lavastused
Esmaettekaane toimus 3. novembril 1844 Rooma Teatro Argentinas. Verdi osales esimesel kolmel etendusel, mängides orkestris klavessiini. Esiettekanne oli üldiselt üsna edukas, kuid ei ületanud "Ernani" populaarsust. Jäi mõneti alla nii muusikaliselt kui ka faabula poolest. Publiku indu häiris, et teatri juhtkond oli hiljuti tõstnud istmekohtade hindu. Teatri palgatud soliste hinnati ka keskpäraseks. Sellele vaatamata püsis see oopus paljude teatrite repertuaaris kuni 1853. aastani, kui "Il trovatore" tõrjus mõneks ajaks praktiliselt kõik teised Verdi ooperid tähelepanu alt välja.
"I due Foscari" oli Itaalias pärast väljatulekut mängukavas 22 linna teatrites, sealhulgas Livornos, Triestes, Napolis, Parmas, Bergamos, Torinos, Bolognas, Catanias, Firenzes, Palermos, Cremonas, Veneetsias, Pratos ja Modenas. Esitati ka Barcelonas (1845), Lissabonis ja Pariisis (1846). Londonis kandis Her Majesty's Theatre ooperi ette aprillis 1847. USA-s esitati ooperit esimest korda Bostonis (1847).
Ooperist tegid selle autorid kaks muudetud versiooni, mida tänapäeval ei esitata. Teine versioon oli ettekandmisel Roomas, Livorno Teatro Rossinis ja Trieste Teatro Grandes 1845. aastal. Kolmandat versiooni lavastati Londoni Her Majesty's Theatres, Bostonis ja Barcelonas samuti 1845. aastal ning hiljem Torinos (1851), Montevideos (1856) ja Milano Cannobianas (1857).
Tänapäeval on seda ooperit sageli lavastatud. Pärast Teist maailmasõda kanti teost ette Viinis, Barcelonas, Londonis, Leningradis ja New Yorgis. Itaalias oli "I due Foscari" mängukavas Veneetsias, Roomas ja teiste linnade ooperimajades. New Yorgi Metropolitan Opera ja Chicago Lyric Opera esitasid teost 1968. aastal. Järgnesid lavastused Barcelonas (1977), Milano La Scalas (1988), Londonis (1995), Napolis (2000), Sarasotas (2008), Bilbaos (2008) ja Los Angeleses (2012). Regulaarselt esitatakse ooperit ka kontsertettekandes.
Eestis pole seda ooperit lavastatud ega ka kontsertettekandena esitatud.
Peamised osad
Dirigeeris Emilio Angelini.
Süžee
Tegevus toimub 1457. aastal Veneetsias. Veneetsias doodž Francesco Foscari palees kohtuvad Kümne Nõukogu liikmed. Nad peavad otsustama, kas kinnitada Veneetsia linna naasnud ja siin arreteeritud doodži poja Jacopo Foscari pagendusse saatmine või jätta ta Veneetsias trellide taha. Teda süüdistatakse Kümne Nõukogu liikme Jacopo Loredano kahe sugulase mõrvas. Jacopo naine Lucrezia Contarini kaitseb oma meest, kuid kui ta saab teada, et mehele surutakse peale taas pagendusse minemist, süveneb ta pahameel Veneetsia aadlike vastu. Lucrezia laidab maha plaani minna doodžilt armu paluma. Ta teab, et doodž ei soovi minna vastuollu Veneetsia seaduste ja Kümne Nõukogu otsusega.
Vanglasse suletud Jacopo Foscari näeb Carmagnola krahvi kummitust, kelle Jacobo isa oli surma mõistnud. See on Jacopole halb enne. Lucrezia külastab Jacopot vanglas, et arutada taas pagulusse minemist ning seletab talle põhjusi, miks isa keeldus pojale armu anda. Doodž on kaks korda soovinud ametist loobuda, kuid mõlemal korral on Kümne Nõukogu keelitanud, et ta jätkaks kuni surmani.
Jacopo Foscari tuuakse nõukogu ette, kus võetakse vastu otsus ta saatmiseks Kreetale pagendusse. Opositsiooni liider ja Foscarite vaenlane Loredano on omalt poolt teinud kõik, et Francesco erru läheks ja Jacopo Veneetsiast lahkuks. Üksi ja vaevatud doodž leinab oma kolme lapse kadumist ja nüüd neljanda hülgamist. Senaator Barbarigo on saanud kirjaliku ülestunnistuse mehelt, kes tegelikult tappis Loredano kaks sugulast. See teade rõõmustab doodži, kuid Jacopo jaoks tuleb liiga hilja. Lucrezia toob teate, et Jacopo suri laeval südamevalu ja ahastuse kätte.
Loredano eestvedamisel tuleb Nõukogu uuesti kokku. Nüüd otsustab see soovitada doodžil ametist loobuda. Francesco nõustub vastumeelselt selle otsusega ning paneb solvunult oma võimuregaalid Nõukogu liikmete jalge ette. Ta lahkub Nõukogust koos Lucreziaga. Lahkudes kuuleb ta Püha Markuse väljaku kellatorni kellade helinat, mis kuulutavad uue doodži ametisse pühitsemist. See on ta hingele liig ning oiates sureb Francesco Foscari Lucrezia kätel. Ooper lõpeb Loredano juubeldustega.
AirPods
AirPods on Apple'i toodetavad juhtmeta Bluetooth-kõrvaklapid.
Klappides on seadistatud uued funktsioonid, näiteks läheb muusika pausile, kui võtta üks klappidest kõrvast; klapile kaks korda koputades kas aktiveerub Siri või läheb muusika pausile või käima. Kõige rohkem funktsionaalsust on AirPodsidel, kui neid kasutada seadmega, millel on vähemalt operatsioonisüsteem iOS 10.2, macOS Sierra või watchOS 3. Klapid loovad automaatselt ühenduse ka iCloudi serveriga, mis teeb võimalikuks lihtsama liikumise seadmete vahel. AirPodsidega saab kuulata helifaile kõikidest seadmetest, millel on vähemalt Bluetooth 4.0, Androidi seadmetel töötab ka heli pausilepanemine topeltkoputusega.
Fraktsioneeruv kristalliseerumine
Fraktsioneeruv kristalliseerumine on kristalliseerumise mudel, mille puhul tahkete faaside gravitatsioonilisel sadestusel või muudel sarnastel juhtudel lakkab eralduvate tahke ja vedela faaside vastastikmõju toimimast.
Magmade moodustumisel toimub fraktsioneeruv kristalliseerumine sageli kristallisatsioonilise diferentseerumise vormis, mis on üks peamisi viise diferentseerida looduslikke sulamagmasid. Fraktsioonilise kristallisatsiooni käigus tekkinud kristallid isoleeritakse magmast kohe ning mineraali ja magma vahel ei toimu enam ühtegi keemilist reaktsiooni.
Mõiste "fraktsioneeruv kristalliseerumine" võttis kasutusele USA petroloog Norman Levi Bowen. 1922. aastal pakkus ta välja mudeli (Boweni skeem), mis selgitab, kuidas kristallid tekkejärgselt magmast isoleeritakse.
Leho Lõhmus
Leho Lõhmus (sündinud 17. juulil 1953 Nõmmel) on eesti insener, ajaloolane ja muinsuskaitsja.
Mullikile
Mullikile (inglise keeles bubble wrap) on läbipaistev plastmaterjal, mida kasutatakse habraste esemete pakkimiseks. Korrapäraselt asetsevad õhuga täidetud poolkerad (mullid) kaitsevad õrnu esemeid purunemise eest.
Leho Lõhmus
Ta on lõpetanud Tallinna 10. Keskkooli (Nõmme Gümnaasiumi) 1971. aastal ja Tallinna Polütehnilise Instituudi cum laude 1976. aastal. Tehnikakandidaat (1991 Tallinna Tehnikaülikool, juhendaja tehnikadoktor Ahto Räni) Дисперсно-армированные отделочные композиции на основе промышленных отходов.
Mullikile
Bubble Wrap (algselt Air Cap) on üldine kaubamärk, mis kuulub ettevõttele Sealed Air. 1957. aastal proovisid kaks leiutajat Alfred Fielding ja Marc Chavannes leiutada kolmemõõtmelist plastikust tapeeti. Ehkki nende mõte ebaõnnestus, leidsid nad, et nende loomet on võimalik kasutada pakkematerjalina. Ettevõtte Sealed Air Corp asutas Alfred Fielding 1960. aastal.
Leho Lõhmus
Töötanud tootmiskoondises Silikaat ja Silikaatbetooni TUPR Instituudis ning 1992 –2001 kaitseministeeriumis. 2001–2004 töötas ta Eesti Sõjamuuseumis direktori asetäitjana teadusalal ja 2004-2019 museoloogia- ja haldusalal.
Mullikile
Disain
Mullikilet, mis pehmendab õrnu ja kergesti purunevaid esemeid, on üldjuhul saadaval erineva suurusega, olenevalt pakitud eseme suurusest ja vajalikust pehmenduskaitse astmest. Vähendamaks transpordiga kaasnevaid kahjustusi, kasutatakse toodete pakkimiseks mitut kihti mullikilet. Ühekihilist pinnakaitset kasutatakse teatud tüüpi kirjaümbrikutes.
Leho Lõhmus
Ta on uurinud polümeer-mineraalseid struktureeruvaid dispersseid süsteeme, reomeetriat, Eesti sõjaajalugu ja Nõmme ajalugu.
Mullikile
Disain
Mullid võivad olla läbimõõduga 6 mm (1/4 tolli) kuni 26 mm (1 toll) või rohkem, et tagada transiidi ajal lisakoormuste liigne surve. Kõige tavalisem mullide suurus on 1 cm. Lisaks plastikust õhumullide kaitsele võib toodetele kaitset pakkuda ka plasti materjal. Näiteks kasutatakse elektrooniliste osade ja komponentide kohaletoimetamisel antistaatilist plasti, mis hajutab staatilise laengu ja kaitseb tundlikke elektroonilisi kiipe staatilisuse eest, mis võib neid kahjustada. Üks esimesi mullipakendi laialdasemaid kasutusi oli 1960. aastal, mil ostjatele toimetati kätte uus IBM 1401 arvuti. Varem polnud keegi mullikilesse pakendatud tooteid saanud.
Meelelahutus
Kuna mullipakend tekitab kokkusurumisel purunemise käigus plaksuva heli, siis kasutatakse seda sageli lõbusa ajaviitena. Mõned veebisaidid pakuvad ka virtuaalset meelelahutust. Mullipakendiprogrammid näitavad mullikile tükikest, millele klõpsates saab mullikesi "poppida" ehk katki teha.
Leho Lõhmus
Kaasautorina
Juhendajana
Igor Kopõtin, magistrikraad (teaduskraad), juhendaja Leho Lõhmus, Eesti sõjaväe Pioneeripataljon aastatel 1924-1940: struktuur, isikkoosseis, väljaõpe, Tallinna Ülikool 2010.
Liikmesus
Ta on Nõmme Heakorra Seltsi üks taasasutajaid (1988), Eesti Akadeemilise Sõjaajaloo Seltsi (EASS) ja Eesti Sõjahaudade Hoolde Liidu (ESHL) liige, Kaitseliidu Tallinna maleva Toompea malevkonna taastajaliige (1994), Eesti Muinsuskaitse Seltsi eluaegne liige ja juhatuse liige 2010-2021, Eesti Sõjaajaloo Komisjoni juhatuse liige, Nõmme Koduloohuviliste Koja liige.
Näsa-lumisamblik
Samblik kasvab ka Eestis.
Bupalini
Bupalini on liblikate triibus.
Klassifikatsioon
Triibusesse Bupalini liigitatakse järgmine liblikate perekond:
Boļi
Boļi on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Cēsise piirkonnas Jaunpiebalga vallas.
Küla asub valla idaosas Vilaune jõe kaldal. Looduskaitse all on männid ümbermõõtudega 2,74 meetrit, 2,64 meetrit ja 2,96 meetrit, lisaks veel üks põline tamm.
2007. aastal oli seal 12 elanikku. Aastail 2009–2021 kuulus küla Jaunpiebalga piirkonda.
Robin Bengtsson
Robin Bengtsson (sündinud 27. aprillil 1990 Svenljungas) on Rootsi laulja. Ta on osalenud Rootsi superstaarisaates "Idol" aastal 2008, kus saavutas 3. koha.
Semiha Yankı
Semiha Yankı (sündinud 15. jaanuaril 1958) on Türgi laulja.
1975. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ta Türgi lauluga "Seninle Bir Dakika".
Keutschachi järv
Keutschachi järv (Keutschacher See, sloveeni Hodiško jezero) on järv Austrias Kärnteni liidumaal. See on Kärntenis suuruselt kuues. Seal on neoliitikumi asulakoht, mille 1864. aastal avastas Ferdinand von Hochstetter.
Järv asub samanimelises nõos, mille moodustas Draugletscheri lisajõgi, mis järgib tektoonilist riket. Järv oli minevikus palju suurem, nagu tõendavad ulatuslikud sood järvest idas ja põhjas.
Järv on pikliku ovaalse kujuga. Läänes asub laht, millesse suubuvad lisajõed. Idas on kitsas poolsaar, mis ulatub u. 400 m järve. Järve keskel on madalik, kus vesi on ainult 1,6 m sügav, kuid läheduses saavutab järv maksimaalse sügavuse 15,6 m. Poolsaar ja madalikud on osa kaljuharjast, mis kulgeb järve põhjas edela-kirde suunas.
Järve läänekaldal on ulatuslikud setted, osa Hafnersee poole ulatuvast liivasest nõmmest, mis kaetud tarna ja pillirooga. Seal on ka väike tiik, Moorteich.
Järve valgla pindala on 28,4 km². Sellest u 54% on metsane, 30% põllumajandusmaa, 6% veekogud ja ülejäänu arendatakse asulateks või puhkealadeks.
Kasutamine
Peale põhjakalda asuvb enamik järve osi ja selle valgla Keutschachi järve oru looduskaitsealal. Järve ennast ja sellega seotud kalapüüki hallatakse aga eraviisiliselt ning järv on populaarne suplus- ja kalastuspaik.
Lõunakaldal on kaks nudistide laagripaika mahutavusega kuni 3000 külalist.
Vaielamud
Järve madalikul on umbes 6000 aasta tagused vaielamute jäänused, mis näivad olevat olnud kasutuses u. 300 aastat. See on üks vanimaid nelja posti perioode Kesk-Euroopas. Sel ajal võis järve veetase olla umbes 1,5 m madalamal kui praegu, nii et see küla oleks asunud saarel.
Asula hõlmab kahte tüüpi maju: mudaseintega palkmajad ja vitstest puitmajad. Konstruktsioonide ehitamiseks kasutatud puit on väga erinev. Dendrokronoloogia näitab, et ehitamisel kasutatud kaks tammepuust tüve pärinevad aastatest 3947 ja 3871 eKr. Teiste leidude radiomeetrilised andmed annavad väärtused vahemikus 4340-3780 eKr.
Asulast leitud savikeraamika on Lasinja-Kanzianibergi tüüpi, tavaline Doonau eneoliitikumi asulatele. On tõendeid vase sulatamise kohta, kuid tõendeid tuleb veel rahuldavalt dateerida.
Toidujääkide hulgast leitud loomaluud viitavad sellele, et elanike liha pärines peamiselt ulukijahist; 59% on punahirvest. Veiste luud moodustavad samuti olulise osa leidudest (13%).
Nazar
Nazar on Türgi ansambel.
1978. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ansambel koos Nilüfer Yumluga Türgit lauluga "Sevince".
Człopa
Człopa (saksa Schloppe) on linn Poolas Lääne-Pomorze vojevoodkonnas Wałczi maakonnas, Człopa valla halduskeskus. Człopa asub Wałczist umbes 32 km kagus.
Alates 12. sajandist oli asula Poola Kuningriigi piires, linnaõigused sai enne 1352. aastat. Esimese Poola jagamise tulemusel läks Człopa 1772. aastal Preisi kuningriigi võimu alla. Alates 1945. aastast on linn jälle Poola koosseisus.
Euroopa Patsientide Foorum
Euroopa Patsientide Foorum (inglise keeles: European Patient Forum) on Euroopa patsientide organisatsioonide katusorganisatsioon.
Nende 78 liikme hulka kuuluvad ELi tasandil tegutsevad haigusspetsiifilised patsientide rühmad ja riiklikud patsientide koalitsioonid.
Eesti Puuetega Inimeste Koda on Euroopa Patsientide Foorumi täisliige ning saab pakkuda kandidaati EPF-i juhatusse, mille valimised toimuvad igal aastal.
Boris Skossyreff
Boris Skossyreff (vene keeles Бори́с Миха́йлович Ско́сырев; 12. juuni 1896 Vilnius, Venemaa Keisririik – 27. veebruar 1989 Boppard, Lääne-Saksamaa) oli Venemaa seikleja, kes üritas saada Andorra kuningaks.
Tegutsemine maailmasõdade vahel
pisi|160x160px|Boris Skossyreffi Hollandi pass Skossyreff sai Nanseni passi, mis anti inimestele, kellel polnud kodakondsust. 1925. aastal sai ta aga Hollandi passi, väidetavalt töötas ta nende valitsuse heaks ja ei ole välistatud, et tegeles spionaažiga. Skossyroff ütles ka, et oma teenistuse eest andis Hollandi kuningas talle Oranje krahvi tiitli. Ta lahkus ka Euroopast ning sattus Colombiasse, kus asutas oma firma ning õppis selgeks hispaania keele. Skossyreff hakkas nendel aastatel ka protestandiks, kuigi varem oli Vene õigeusku. Ta abiellus Marie Luise Paratiga ja 1932. aastaks naasis Euroopasse. Ta abikaasa oli jõukas naine Marseille linnast. Abielulepingut täites muutis ta oma nime: ta vahetas f-id w vastu välja ning võttis oma nimest ühe s-tähe ära, samuti mõtles välja endale uued vanemad. Andorras olid sel ajal rahutused, sest Andorra printsid (Urgelli piiskop ja Prantsusmaa president) sekkusid Andorra poliitikasse ning tahtsid uusi valimisi. Prantsusmaa saatis hiljem armee sinna, et piirkonnas rahu saavutada. Nähes seda situatsiooni hakkas Skossyreff Andorrale reforme välja mõtlema.
Skossyreff Andorras
pisi|161x161px|Boris I 1933. aastal Skossyreff sattus Andorrasse 1934. aastal koos ameeriklanna Florence Marmoniga, kes toetas teda rahaliselt. Ta veetis seal paar kuud, õppides riigi ajalugu ning võrdles oma sugupuud Prantsuse kuningate omaga, kes temast varem seal käisid. Ta käis Andorras ka ringi ning rääkis seal elanikega kes vastutasid Andorra poliitika eest. Rahutused mis toimusid seal eelmine aasta näitasid talle ka, et rahvas tahab progressiivseid ideid. Skossyreff taotles ka Andorra kodakondsust, kuulutas ennast Boris I-ks ja et ta asendab Prantsusmaa kuningat Andorra regendina. Riigi üldnõukogu oli sellega rahul, ainult üks inimene 24-st oli selle ettepaneku vastu. Ta andis välja uue põhiseaduse, kus lubas kõigile täielikku sõnavabadust ja tasuta haridust. Skossyreffil olid suured plaanid riigile, näiteks ta tahtis, et Andorra astuks Rahvasteliitu. Uueks peaministriks sai uue kuninga suurim toetaja Pere Torres Ribas. Ribas suutis veenda peaaegu kõiki nõukogu liikmeid, et nad toetaksid Skossyreffi. Ainus nõukogu liige, kes oli Skossyreffi vastu, teatas kõigest Urgelli piiskopkonda, kes omakorda saatis Hispaania guarda civil 'i teda arreteerima. Ta “valitses” Andorrat ainult paar päeva. Uus kuningas viidi Barcelonasse ning hiljem ka Madridi vanglasse. Eksiilist kuulutas ta sõja Urgelli piiskopkonna vastu ja saatis nõukogu laiali. Kuigi Andorra rahvas toetas nende uut kuningat, ei saanud nad tema toetamiseks midagi teha. Vanglasse sattudes hakati Skossyreffi mineviku uurima: hispaania detektiivid said teada, et ta oli sündinud Leedus ning ei olnud tegelikult Hollandi krahv. Keegi ei võtnud teda ka Mallorcal tõsiselt, kus ta väitis, et on jõukas purjetaja. See tundus neile veider, sest ta ei suutnud kunagi restoraniarveid tasuda. Tuli välja ka see, et ta on persona non grata nii Suurbritannias kui ka Prantsusmaal.
Skossyreff Portugalis
pisi|228x228px|Boris Skossyreffi hauakivi Pärast paari kuud Madridi vanglas viidi Skossyreff tema nõudmisel üle Portugali. Sinna jõudes ta arreteeriti kohe, sest mehe paberid ei olnud korras. Ta sattus Olhão linna ja üritas minna üle mere Marokosse. Linna inimestel on Skossyreffi kohta head mälestused, ta oli sümpaatiline ja austav. Teda oli tihti näha rannas purjetamas ning kohalikega sõbrustamas. Olhaos tutvus ta ka Francisco Fernandes Lopesega, kes oli Portugali vaimuinimene. Too kirjutas ka Skossyreffi kohta artikli. Nad jätkasid kirjavahetust umbes 30 aastat. Skossyreff oli väga edukas tutvuste loomisel ja tänu sellele sai ta 1935. aastal advokaadi abiga Portugali passi, et sealt lahkuda. Pärast Portugalist lahkumist ta aga arreteeriti Prantsusmaale jõudes ning pass võeti tagasi.
Elu pärast Andorra-perioodi
Skossyreff reisis edaspidi palju, seega tema liikumine ei ole selge. Teda oli aga nähtud näiteks Gibraltaril, Tangeris ja Lissabonis. II maailmasõja alguses oli ta Prantsusmaal vangilaagris. 1943. aastal vabastasid natsid Skossyreffi vangistusest ning temast sai sonderführer idarindel. Sõja lõppedes 1945. aastal võtsid ameeriklased ta kinni, kuid ta vabastati, sest ta polnud sakslane ega natsionaalsotsialist. Ta asus elama Boppardi linna. Skossyreff arreteeriti 1948. aastal Saksa Demokraatliku Vabariigi Nõukogude sektoris, pandi kohtu alla ja saadeti Siberi vangilaagrisse. Ta vabastati 1956. aastal ning ta naasis Boppardisse. Skossyreffile maksti pensioni, see oli tema jaoks üsna vähe, seega ta üritas oma memuaare müüa. See talle edu ei toonud ja ta elas vaikset ja rahulikku elu Lääne-Saksamaal. Skossyreff suri 27. veebruaril 1989 ning maeti Boppardi linna. Hauakivile pandi tema sünniaastaks 1900, sest ta ei suutnud tõestada, millal tema tegelik sünniaasta oli.
Kriminaalkirjanike loend
Siin on loetletud kriminaalkirjanike.
A
Boriss Akunin - Margery Allingham - Karin Alvtegen - Andres Anvelt
B
Albert Cornelis Baantjer - Horst Bosetzky
D
Arthur Conan Doyle
E
Åke Edwardson - Kerstin Ekman - Sven Elvestad
F
R. Austin Freeman - Friedrich Dürrenmatt
H
Dashiell Hammett - Indrek Hargla - Peter Høeg
J
Richard Janno - Matti Yrjänä Joensuu
K
Kaarel Kivi - Andris Kolbergs - Arvi Kork
L
Lynda La Plante - Stieg Larsson - Maurice Leblanc - Dennis Lehane - Leena Lehtolainen - Gaston Leroux
Mitsunori Yoshida
Mitsunori Yoshida (jaapani keeles 吉田 光範 Yoshida Mitsunori; sündinud 8. märtsil 1962 Kariyas) on Jaapani endine jalgpallur, poolkaitsja.
Kriminaalkirjanike loend
M
Philip MacDonald - Henning Mankell - Dominique Manotti - Aleksandra Marinina - Liza Marklund - Ngaio Marsh - Seichō Matsumoto - Anders de la Motte - Reijo Mäki
Mitsunori Yoshida
Koondisekarjäär
Jaapani jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1988–1993 35 mängu ja lõi 2 väravat.
Kriminaalkirjanike loend
N
Jo Nesbø - Håkan Nesser
P
Frank Packard - Juhan Paju - Edith Pargeter – James Patterson - Andrzej Piwowarczyk - Tatjana Poljakova
Q
Ellery Queen