cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
IPod
Lisaseadmed
Mõned tarvikud pakuvad unikaalseid funktsioone, näiteks Nike+iPod sammulugeja ja iPod Camera Connector. Lisaks on olemas veel väliseid kõlareid, traadita kaugjuhtimispulte, kaitseümbriseid, traadita kõrvaklappe. Põhilised seesuguste tarvikute tootjad on Griffin Technology, Belkin, JBL, Bose, Monster Cable ja SendStation.
BMW tõi välja esimese iPodi autoliidese, mis võimaldab uuemate BMW-de juhtidel kontrollida iPodi kas rooli sisse ehitatud juhtnuppude abil või raadiol olevate nuppude abil. Apple teatas, et 2005. aastal saavad sarnased süsteemid teiste hulgas ka Mercedes-Benz, Volvo , Nissan, Toyota , Alfa Romeo, Ferrari , Acura, Honda, Renault ja Volkswagen.
Mõned stereoseadmete tootjad, näiteks JVC, Pioneer, Kenwood, Alpine, Sony ja Harman Kardon, on samuti loonud iPodile spetsiaalseid lahendusi. Alternatiivsete ühendusmeetodite hulka kuuluvad näiteks mitmesugused adapterid, mis kasutavad kassettmängijat heli edastamise võimaldamiseks, audio sisendpistikud ja FM-transmitterid, näiteks iTrip. Osades riikides on aga personaalsed FM-transmitterid ebaseaduslikud.
2007. aastal jõudsid neli suurt lennufirmat kokkuleppele, et paigaldada lennukitesse iPodi istmeühendused. See tasuta teenus lubaks reisijatel oma iPodi laadida ja vaadata videoid istme seljatugede küljes olevatelt ekraanidelt.
Akuprobleemid
Enamikul iPodi mudelitel erineb reklaamitud akukestus reaalses maailmas saavutatavast. Näiteks pidi Apple'i väitel 30 GB iPod Classic 5G suutma 14 tundi järjest muusikat esitada. MP3.com-i aruanne ütles aga, et seda on praktiliselt võimatu saavutada. Katses saadi keskmiseks kestuseks vähem kui 8 tundi.
iPodi akud ei ole mõeldud tarbija poolt eemaldamiseks või vahetamiseks. Alguses ei asendanud ka Apple vananenud akusid. Ametlik strateegia nägi ette, et klient peaks ostma kasutatud, aga korrastatud (refurbished) toote, mis aga tegelikult maksis peaaegu sama palju kui uus toode. Kõikide liitiumioonakude mahtuvus väheneb, isegi kui akut ei kasutata. Selline olukord on tekitanud aga turul nõudluse kolmandate osapoolte akuasenduskomplektide järgi.
Apple kuulutas välja akude asendamise programmi 14. novembril 2003. Algul maksis uus aku 99 USA dollarit, kuid seda alandati 59 dollari peale 2005. aastal. Nädal hiljem hakkas Apple pakkuma laiendatud iPodi garantiid samuti 59 dollari eest.
iPod Nano jaoks on aku vahetamisel vaja jootmisvahendeid, sest aku on joodetud otse kiibistiku külge. Viienda põlvkonna iPod Classicu puhul on aku liimitud kesta tagapaneeli külge.
Vigasest akust tingituna võis esimese põlvkonna iPod Nano üle kuumeneda, ohustades nii kasutaja tervist. Vigaseid iPod Nanosid müüdi 2005. aasta septembrist kuni 2006. aasta detsembrini.
Töökindlus ja vastupidavus
iPode on kritiseeritud väidetavalt lühikese eluea ja habraste kõvaketaste pärast. 2005. aasta küsitlusel leiti, et iPodi toodetel on keskmine rikete ja tõrgete määr 13,7%. Eriti toodi välja, et toodetel, millel olid kõvakettad, esines rikkeid palju tihedamini (veaprotsent üle 20) kui neil, mis kasutasid välkmälu (veaprotsent väiksem kui 10).
2005. aasta lõpus kurtsid paljud kasutajad, et esimese generatsiooni iPod Nano ekraan kriimustub väga kergesti, mis muudab ekraani lühikese ajaga kasutuskõlbmatuks. Esitati ka kohtuhagi. Algselt pidas Apple probleemi tühiseks defektiks, kuid hiljem hakkas müüma iPode kaitsva ümbrisega.
Patendivaidlused
pisi 2005. aastal seisis Apple silmitsi kahe kohtuasjaga, kus süüdistati iPodi seeriat ja sellega seotud tehnoloogiaid patendiõiguste rikkumises. Advanced Audio Devices väitis, et iPodi seeria on rikkunud nende "muusika jukeboxi" patenti ning Hongkongis asuv firma Pat-rights väitis, et Apple’i Fair Play tehnoloogia on rikkunud patenti, mis kuulub Hiina leiutajale Ho Keung Tsele.
Apple'i taotlus Ameerika Ühendriikide Patendi ja Kaubamärgi Büroole, et saada patent "rotatsiooni kasutajaliidestele", nagu on kasutusel iPodi kasutajaliidestes, sai kolmanda eitava vastuse 2005. aasta augustis. Samal kuul teatas Creative Technology, üks Apple põhilistest rivaalidest MP3-mängijate turul, et ta omab patenti muusikavalikuliidesele, mida iPodi tooteseeria kasutab. Creative kutsus seda "Zeni Patendiks", mis anti välja 9. augustil 2005. .
15. mail 2006 andis Creative taas Apple’i kohtusse, seekord USA Põhja-California Piirkonnakohtusse. Creative palus ka Ameerika Ühendriikide Rahvusvahelise Kaubanduse Komisjonil uurida, ega Apple ei riku USA kaubandusseadusi, importides iPode USA-sse.
24. augustil 2006 teatasid Apple ja Creative, et on jõudnud kokkuleppele, mis lõpetab nende omavahelise juriidilise vaidluse. Selle tulemusena pidi Apple maksma firmale Creative Technology 100 miljonit USA dollarit litsentsi eest, mis lubab Apple’il kasutada Creative’ile väljastatud patenti kõigis Apple’i toodetes. Creative teatas seejärel oma kavatsusest hakata tootma iPodi tarvikuid, liitudes selleks "Made for iPod" programmiga.
Mõju ühiskonnale
iPodid on võitnud auhindu alustades insenerikunsti tipptasemest, kõige innovaatilisema muusikaseadme ja paremuselt neljanda arvutitooteni 2006. aastal. iPodid on tuntud ka välimuse ja kasutusmugavuse poolest. Ülemaailmse tuntusega arvutiajakiri PC World on kirjutanud, et iPodi seeria on "muutnud kaasaskantavate meediapleierite maailma". Paljud firmad modifitseerivad oma tooteid, et need töötaksid paremini nii iPodi seeria toodete kui ka AAC-audiovorminguga.
Näiteks CD kopeerimiskaitsesüsteemid ja mobiiltelefonid, mis mängivad WMA (Windows Media Audio) failide asemel AAC (Advanced Audio Coding) faile.
Sündinud 15. septembril
''Siin artiklis loetletakse 15. septembril sündinud tuntud inimesi.
Sinu Naine
Sinu Naine on Eesti ansambel, mis 2017. aastal võitis TV3 telesaate "Rahvabänd".
Ansambel on pärit Värskast ning esitab nii setokeelseid kui ka eestikeelseid lugusid.
Bänd loodi 2000. aastal Värskas.
Bänd tegutses 2000. aastast kuni 2011. aastani ning siis järgnes paus.
2017. aastal hakkas bänd uuesti tegutsema tänu "Rahvabändi" saatesse kutsumisele ning tegutseb praeguseni.
Ansambel avaldas 2003. aastal albumi "Lapsi tee!".
Ansambel sai oma nime ansambli Meie Mees eeskujul.
Praegune koosseis
=== Esimene album: ===
Vanemuise vana teatrimaja
pisi|410x410px|Vanemuise esifassaad 1916 Vanemuise vana teatrimaja oli juugendstiilis 1906. aastal valminud, kuid teises maailmasõjas hävinud Vanemuise seltsi ja teatri peahoone, mis paiknes aadressil Aia 6 (praegune Vanemuise 6). Selle kohal paikneb tänapäeval uus, modernistlikus stiilis Vanemuise teatri- ja kontserdimaja.
Ajalooline taust ja saamislugu
Esindusliku teatrihoone rajamise mõte Tartu linna hakkas eesti seltskonnas idanema juba 1902. aastal. Sama aasta sügisel otsustati „Vanemuise“ seltsi koosolekul asuda ümber ehitama seltsi maja, mis toona asus Jaama tänaval, – eelkõige peeti selle all silmas uue ja kaasaegsema teatrisaali ehitamist. Küll aga toimus ootamatu pööre kui 1903. aasta 19. juulil Jaama tänava seltsimaja maha põles. Kohe valiti uue Vanemuise maja ehitamiseks vastav ehituskomisjon, mille liikmeteks said Jaan Tõnisson, Karl Eduard Sööt ja August Kitzberg. Hiljem 1904. aastal tõusid selles komisjonis juhtivatele kohtadele Oskar Rütli ja Karl Menning. Teatrimajale otsustati leida senisest suurem ja otstarbekam paik ning valik langes krundile aadressil Aia 6. August Gailit meenutab, et krundi ostuks saadi lisaraha heategevuslike pidude tuludest, korjandustest ning toetustest eesti ettevõtetelt ja rahaasutustelt. Väga oluliseks tähiseks kogu Vanemuise teatri- ja seltsimaja ehitusele oli ka end aastaid Berliinis ja teistes suuremates saksa linnades täiendanud K. Menningu nimetamine Vanemuise teatri ja seltsi juhiks 1904. aastal, kellest hiljem kujunes Vanemuise teatri loomingulise poole ülesehitaja ning ühtlasi peamine eesti kutselisele teatrile aluse panija.
Kui esialgu oli komisjonil plaan paluda hoone projekteerida Peterburi Kunstiakadeemia professoril Aleksandr Poleštšukil, siis lõpuks otsustati anda ülesanne K. Menningu initsiatiivil hoopis soome arhitektile Armas Lindgrenile. 1905. aasta märtsis kiideti Lindgreni plaanid heaks ning kuigi ehitusplatsil olid tööd alanud juba sama aasta jaanuaris, jõuti hoone enda rajamiseni alles pärast plaanide kinnitamist 1905. aasta hiliskevadel, kusjuures nurgakivi pandi 15. mail. Kohe alguses oldi seisukohal, et „Vanemuise“ selts võtab kogu ehitusliku poole enda peale ning ehitusmeistriks palgati Riiast läti päritolu Aleksander Kley. Hoone ehitamiseks kulus ligi 1 365 000 telliskivi, mille kogusummaks kujunes umbkaudu 11 000 – 13 000 rubla, mida peeti üsnagi odavaks hinnaks. Kokku kulus kogu hoone loomiseks ligi 100 000 rubla. Viimistlustööd kestsid kuni 1906. aasta augustini ning 12. augustil samal aastal hoone ka pidulikult avati, kusjuures Vanemuise uue hoone pühitses sisse elatanud ärkamisaja suurkuju Jakob Hurt. Viimases järgus valmis Vanemuise maja kõrvale ka aed, mis avati 1907. aastal ning mille kujundas juba teatri uus kunstiline juht K. Menning.
Eksterjöör ja interjöör
pisi|351x351px|Vanemuise vana teatrisaal 20. sajandi alguses Kuigi A. Lindgreni originaalprojekte Vanemuise seltsimajast pole õnnestunud arhiividest leida, saame hoone kirjeldamisel lähtuda vaid kaasaegsetest fotodest, A. Lindgreni fassaadikavanditest ja insener Georg Hellati lihtsustatud detailplaneeringu koopiatest. Hoone plaanis torkab silma, et tegu polnud rangelt teatriliku lahendusega – tegu oli nii teatri kui ka seltsimajaga. Nii näiteks kuulus terve hoone kolmas korrus seltsi raamatukogule ja muuseumile. Samas arhitektuurselt oli tegu moodsa ning nooreestlasliku rahvuskäsitlusega euroopaliku hoonega, mille juures oli eriliselt silmatorkav selle kogu külje ulatuses suurte akendega kaetud ja uudsete trepikojaümbrustega ümbrusele avatud aiapoolne ehk kirdepoolne külg. Maja otsaküljes Aia tänaval peasissepääsu kõrval oli kaks jõulist poolümarat erkerit ning selle kohal massiivne kaar – moodne ja äärmiselt juugendlik element. Kogu hoone fassaad dekoreeriti rahvusromantiliste elementidega, mille autoriks oli skulptor Ferdinand Goldberg, kusjuures esifassaadil leidis oma koha ka Vanemuise enda reljeef.
Interjööris oli suurim tähelepanu koondunud hoone teisele korrusele, kus paiknes monumentaalsete akendega suur, ligi 900-kohaline teatrisaal. Hoone esimesel korrusel aga paiknesid ümarakendega garderoob, sopilise võlvitud laega einelauaruum, keeglisaal, piljardisaal ja seltsi eestseisuse toad. Korduva elemendina kasutati kogu hoones voolavuse rõhutamiseks rippvalgustite ridu ja kvadraadimotiivi ornamentikas: taas äärmiselt juugendlik võte. Samas art nouveau stiilis peatrepi käsipuude otstes moodustusid postamendid, mille peal paiknesid August Weizenbergi skulptuurid „Koit“ ja „Hämarik“. Trepikäiku ääristas geomeetrilises juugendvormis sepisvõre. Peasaali kõrval oli teise ehk peakorruse kaunimaks paigaks nn roheline ehk väike saal. Selle aknaid kaunistasid värvilised vitraažid, kogu ruum tervikuna oli värvitud eri tooni rohelistes – alates helerohelisest kuni mürkroheliseni – ning karniis oli kaunistatud maalitud juugendliku ornamentikaga.
Järellugu
pisi|362x362px|Vanemuine pärast juurdeehitust 1939. aastal 1939. aastal avas president Konstantin Päts Arnold Matteuse projekti järgi valminud Vanemuise teatri lisaehitise ja selle juurde kuuluva uue teatrisaali, mida peeti toona Baltimaade moodsaimaks. Vana teatrisaal ehitati ümber kontserdisaaliks. 1944. aasta augusti lõpul hävis sõjategevuse käigus tekkinud põlengus kogu Vanemuise teatrihoone. Kuigi teatrist alles jäänud varemed olid väga heas seisukorras ja teatri oleks saanud taastada – vastava projekti koostasid arhitektid A. Matteus ja Nikolai Kusmin juba 1948. aastaks –, siis ehitusvõimaluste puudumise tõttu jäi see mõte katki. Uuesti kerkis Vanemuise taastamise mõte esile 1956. aastal, ent siiski püsisid varemed omal kohal kuni 1959. aastani, mil need lammutati ning uue hoone nurgakivi pandi 18. septembril 1960. Uue teatrihoone loomisel oli suur sõna toonasel peanäitejuhil Kaarel Irdil, kes soovis saada peatselt loodavasse teatrimajja tunduvalt rohkem istekohti kui seda oli olnud vanas teatrihoones. Dokumentaalselt pole aga tagantjärele enam võimalik tõestada, kas vana teatrihoone varemete lammutamine sündis kommunistliku partei keskkomitee korraldusel või hoopis Kaarel Irdi soovil. Vanemuise teatri uus peahoone valmis kahes järgus: 1967. aasta lõpul avati 698-kohaline teatrisaal ning 1970. aasta augustis – Vanemuise kutselise teatri 100. aastapäevaks – valmis ka moodne 842-kohalise kontserdisaal.
Butafoor
Butafoor on inimene, kes valmistab ehtsaid objekte matkivaid esemeid (butafooriat) peamiselt teatrietendustel, aga ka mujal ehtsate asemel kasutamiseks.
Butafoorid töötavad peamiselt teatrites. Butafoori ülesandeid võivad seal täita ka teatrikunstnik, dekoraator, rekvisiitor, lavameister jts.
Sandla poolsaar
Sutu poolsaar ehk Nässuma poolsaar on poolsaar Saaremaal Sutu lahe idaküljel.
Seal asuvad Nässuma hoiuala, Sandla hoiuala ja Sääretuka tuletorn.
Salza di Pinerolo
Salza di Pinerolo on vald Itaalias Piemonte maakonnas città metropolitana di Torinos.
Salza di Pinerolo kõrgus merepinnast on 1210 meetrit. Asustustihedus on keskmiselt 5,12 inimest ruutkilomeetri kohta.
Salza di Pinerolo halduspiirides asuvad järgmised asulad: Didiero, Coppi, Inverso, Campoforano, Serre, Meynier, Missiera, Fontane, Serrevecchio.
Is Semantics Possible?
"Is Semantics Possible?" ("Kas semantika on võimalik?") on Hilary Putnami filosoofiline artikkel 1970. aastast. See ilmus esimest korda ajakirjas Metaphilosophy (1970, kd 1, nr 3, lk 187–201) ja hiljem raamatus: H. Kiefer, M. Munitz (toim). Languages, Belief and Metaphysics, Contemporary Philosophic Thought: The International Philosophy Year Conferences at Brockport, State University of New York Press, kd 1. See on ümber trükitud Hilary Putnami kogumikus Mind, Language and Reality, Philosophical Papers, kd 2, 1975, lk 139–152.
Tavaliste nimisõnade tähendus
Üldnimesid on mitmesuguseid. Mõnele, nagu "poissmees", saab anda eksplitsiitse definitsiooni ('mees, kes pole kunagi abiellunud'), aga valdavale enamikule seda anda ei saa. Mõned üldnimed on tuletatud tegusõnadest ("õpetaja"). Filosoofiliselt ja keeleteaduslikult tähtsa klassi moodustavad loomulike liikidega seotud üldnimed (loomuliku liigi sõnad ehk loomuliku liigi terminid). Loomulikud liigid on klassid, millel meie meelest on seletuslik tähtsus. Loomulike liikide normaalseid eristavaid tunnuseid hoiavad koos või isegi seletavad süvamehhanismid. Loomuliku liigi sõnad on näiteks "kuld", "sidrun", "tiiger" ja "hape". Putnam väidab, et 1) traditsioonilised tähendusteooriad võltsivad niisuguste sõnade omadusi, 2) Rudolf Carnap ja teised loogikud piirduvad põhiliselt nende teooriate formaliseerimisega ning 3) ka Jerrold Katzi ja tema kaastööliste semantikateooriates on traditsiooniliste teooriate puudused alles.
Traditsioonilise vaate järgi esitab sõna "sidrun" tähenduse omaduste konjunktsioon. Iga omaduse puhul on väide, et sidrunil on see omadus, analüütiline tõde. Ja ka väide, et iga asi, millel on kõik need omadused, on sidrun, on analüütiline tõde. Aga "sidruni" puhul kehtib see tegelikult ainult juhul, kui meil on üksainus analüüsimatu omadus olla sidrun. Millegi paigutamine loomuliku liigi alla ei ole lihtsalt sellele omaduste konjunktsiooni omistamine. Sidrunit ei saa defineerida kui seda, millel on kollane värvus, hapu maitse jne. Kõige ilmsem raskus on see, et loomulikul liigil võib olla normist hälbivaid liikmeid. Ka roheline sidrun on sidrun, isegi kui ta ei muutugi kunagi kollaseks. Ainult normaalsed sidrunid on kollased, hapud jne. Selle raskuse vältimiseks katsetame järgmist definitsiooni: sidrun on definitsiooni järgi see, mis kuulub loomulikku liiki, mille normaalsed liikmed on kollase koorega, hapu maitsega jne. "Jne" on siin muidugi problemaatiline, nagu ka "hapu maitse": äkki peaks siin olema "sidrunimaitse"? Ent jätame need probleemid praegu kõrvale ja keskendume loomuliku liigi ja normaalse liikme mõistele.
Loomuliku liigi termin etendab erilist laadi osa. Kui ma nimetan midagi sidruniks, siis ma annan märku, et sel on tõenäoliselt teatud tunnused (kollane koor jne); ja annan märku ka sellest, et kui asjal need tunnused on, siis tõenäoliselt tuleb neid seletada mingi "olemusliku loomusega", mis on kõigile loomuliku klassi liikmetele ühine. Mis see olemuslik loomus on, see ei selgu keeleanalüüsist, vaid teaduslikust teooriast. Tänapäeval me ütleksime, et see on teatud kromosoomistruktuur. Nüüd on ahvatlus öelda, et loomuliku liigi termin on lihtsalt termin, mis etendab teatud osa teaduslikus või teaduse-eelses teoorias, laias laastus nimelt viitab "olemuslikele tunnustele" või "mehhanismidele" ilmsete "eristavate tunnuste" taga. Aga see jääbki tõenäoliselt ähmaseks, nii nagu ka teooria ja seletuse mõiste, mida ei õnnestu kiiresti ja lõplikult analüüsida. Isegi kui me saaksime loomuliku liigi ehk loomuliku klassi näiteks klassina, mis on mõnes hästi kinnitatud teoorias niisugust ja niisugust metodoloogilist osa etendava termini ekstensioon, siis see definitsioon sisaldaks vähemalt osaliselt mingit teooriat maailma kohta. See, et loomulikud liigid etendavad teooriates teatud laadi rolli, ei ole analüütiline; seda, mis loomulikke klasse reaalselt eristab, ei saa kindlaks teha tähenduse analüüsiga, vaid tarvis on kõrgetasemelist ja väga abstraktset teaduslikku uurimist.
See, et pakutud sidruni definitsioon sisaldab termineid, mida ei õnnestu defineerida, ei ole siiski fataalne vastuväide. Kui see on tõsi (varsti selgub, et seegi on suur ülelihtsustus), siis traditsiooniline arusaam üldterminite jõust on ekslik. Definitsioon ütleb, et sidrun kuulub loomulikku liiki, mille normaalsetel liikmetel on teatud omadused; sellega pole öeldud, et sidrunil on paratamatult need omadused. Pole analüütilisi tõdesid kujuga "igal sidrunil on omadus P". Traditsiooniline teooria üldistas kõigile üldterminitele teooria, mis kehtib "ühe kriteeriumiga mõistete" (näiteks 'poissmees') kohta.
Kui toodud definitsioon on õige, siis teadmisest, millised omadused asjal on, ei piisa algoritmiliseks määramiseks, kas see asi on sidrun. Isegi kui mul on selle puuvilja kromosoomiomaduste kirjeldus näiteks osakestefüüsika keeles, siis ma ei pruugi osata öelda, kas see on sidrun, sest 1) mul ei ole teooriat, mille järgi need füüsikalised ja keemilised tunnused on kromosoomidega seotud ehituslikud tunnused (võib-olla mul ei ole kromosoomi mõistetki), ja 2) ma ei pruugi olla avastanud, et kromosoomide ehitus on sidrunite olemuslik omadus. Tähendus ei määra ekstensiooni, selles mõttes et kui on antud tähendus ja asja kõigi omaduste nimekiri, siis saaks lihtsalt maha lugeda, kas see asi on sidrun. See võib sõltuda sellest, mis on 'loomulike liikide' parim mõisteskeem, parim teooria. (See on üks põhjus, miks fenomenalistlikud tõlkeskeemid läbi kukuvad.)
Vaatlesime äsja kaht juhtumit: 1) selle loomuliku liigi normaalsed liikmed ei pruugi tegelikul olla need, mis meie arvates on normaalsed; 2) loomuliku liigi tunnused võivad (võib-olla tingimuste muutumise tõttu) muutuda, ilma et "olemus" nii palju muutuks, et me sõnast loobud tahaksime. Esimesel juhtumil (normaalsed sidrunid on sinised, aga me pole normaalseid sidruneid näinud) on meie teooria loomuliku liigi kohta väär, aga vähemalt on olemas loomulik liik, mille kohta meil on väär teooria, ja sellepärast me võime terminit ikka veel kasutada. Teisel juhtumil meie teooria vähemalt oli kunagi tõene, kuid ta ei ole enam tõene, kuigi loomulik liik on alles, ja sellepärast me võime terminit ikka veel kasutada.
Teeme nüüd definitsiooni ümber: X on sidrun definitsiooni järgi siis ja ainult siis, kui X kuulub loomulikku liiki, mille ... (nagu enne) või X kuulub loomulikku liiki, mille normaalsed liikmed varem ... (nagu enne) või X kuulub loomulikku liiki, mille normaalsete liikmete kohta varem usuti või praegu ebaõigesti usutakse, et ... (nagu enne).
Isegi kui jätta kõrvale, et see "definitsioon" on pisut hullumeelne (sellest mitte hoolimine on filosoofias liigagi tavaline), ta ikkagi ei tööta. Oletame, et iidsel ajal sidruneid ei tuntud, küll aga tunti ebatüüpilisi apelsine, mis aga olid koore, värvuse jne omaduste poolest sidrunitest eristamatud (ainult bioloog saaks aru, et need on apelsinid), ning tollal peeti neid normaalseteks apelsinideks. Siis oleks definitsiooni järgi kõik praegused apelsinid sidrunid. Selle asemel et süsteemi loovate filosoofide kombel definitsiooni veel keerulisemaks teha, vaatame, mis valesti läks. On küll tõsi, et loomuliku liigi terminit võidakse kasutada selleks, et osutada asjale, mis kuulub loomulikku liiki, mis ei vasta loomuliku liigi terminiga seotud "teooriale", kuid mida usutakse sellele vastavat olevat (ning olevatki see loomulik liik, mis teooriale vastab), kui teooriat pole veel falsifitseeritud. Isegi kui kassid osutuvad robotiteks, mida Marsilt juhitakse, me nimetaksime neid ikkagi kassideks; isegi kui normaalsed sidrunid on sinised, on nad ikkagi sidrunid (ja kollased on ka sidrunid). Mitte ainult et me nimetame neid ikkagi kassideks (sidruniteks), vaid nad ongi kassid (sidrunid). Aga asjaolu, et terminil on mitu võimalikku tarvitust, ei tee teda disjunktiivseks terminiks. Viga on püüda esitada loomuliku keele sõna keerulist käitumist analüütilise definitsiooni abil, sest see on liiga lihtne. See ei tähenda, et niisugune esitus poleks võimalik. Võib ju öelda, et "sidrun" on loomuliku liigi sõna, millega seotud tunnused on kollane koor, hapu maitse jne. Et see definitsioon lõpule viia, peaks loomuliku keele sõnade keelelise käitumise kohta rohkem ütlema, sidruni kohta aga rohkem öelda pole tarvis.
Katzi tähendusteooria
Rudolf Carnapi arusaam tähendusest loomulikus keeles on järgmine. Me jaotame loogilise ruumi "loogiliselt võimalikeks maailmadeks". (Carnap ei aruta vastuväiteid, et see võib olla väga keelesõlteline ning võib-olla eeldab analüütilise ja sünteetilise eristust.) Informandilt küsitakse, kas ta ütleks, et miski on tõsi igas loogiliselt võimalikus maailmas. Et 1) iga loogiliselt võimalikku maailma saab kirjeldada nii selgelt et, informant saab vastata, ja 2) et informant saab öelda, kas antud lause on tõene, väär või ebaselge tõeväärtusega, toetudes ainult loogiliselt võimaliku maailma kirjeldusele ja tähendusele (ehk "intensioonile"), mille ta antud lausele omistab. Nagu nägime, on teine eeldus väär samal põhjusel, miks traditsiooniline tähendusteooria on väär: isegi kui ma tean seda "loogiliselt võimalikku maailma", mida sa silmas pead, siis selleks et otsustada, kas miski on näiteks sidrun, on võib-olla tarvis otsustada, milline teooria on parim; ja seda ei saa informandi küsitlemise teel kindlaks teha. Mitte et sõnal "sidrun" ei oleks tähendust, aga tähendusel puudub lihtne seos ekstensiooniga, isegi "ekstensiooniga loogiliselt võimalikes maailmades".
Putnam keskendub Jerrold Katzi ja tema kaastööliste semantikateooriale, mille järgi 1) igal sõnal on tähendus, mida iseloomustab semantiliste tähiste järjend, 2) need tähised tähistavad "mõisteid" (näiteks 'vallaline', 'elus', 'hüljes') (need "mõisted" on Katzil ajuprotsessid, aga Putnam ignoreerib seda siin), 3) iga niisugune mõiste tähistab kaasasündinud mõistet, mis on mingil moel ajusse "sisse ehitatud", 4) on olemas rekurrentsed reeglid, mille abil üksikute sõnade tähendusest ja lause süvastruktuurist (transformatsioonilise grammatika mõttes) tuletatakse tervete lausete (mis on samuti tähiste järjendid) tähendused, 5) skeemi tervikuna õigustab teadusliku teooria "viis", selle võime õigustada meie intuitsiooni, et teatud lausetel on rohkem kui üks tähendus või et teatud laused on imelikud, 6) ka analüütilisussuhted saab teooriast maha lugeda, näiteks sellest, et  tähendusega 'vallaline' seotud tähised esinevad koos tähendusega 'poissmees', nähtub, et "kõik poissmehed on vallalised" on analüütiline.
Selles skeemis on seesmisi vastuolusid, mis on kohe näha. Näiteks on 'hüljes' antud keeleuniversaali näitega, aga üheski inimeste evolutsiooni teoorias ei ole kokkupuude hüljestega universaalne. Nähtavasti peab Katz silmas, et selliseid termineid saab analüüsida nii primitiivsete mõisteteni välja, mida võib pidada universaalseks. (Seda analüüsi pole muidugi tehtud.) Kõige huvitavam on see, et skeem on täpselt traditsioonilise teooria tõlge, ainult omaduste nimekiri on asendatud mõistete nimekirjaga. Vastunäited traditsioonilisele teooriale kanduvad üle Katzi teooriale. Kui näiteks Katz loetleb mõistet 'kollane' nimisõna "sidrun" all, siis ta peab võtma lauset "kõik sidrunid on kollased" analüütilisena. Kuigi Katz ütleb, et semantilised tähised ei ole sõnad, saab neid võtta tehiskeelena. Sellepärast tuleb Katzi järgi välja, et 1) saab anda algoritmilise skeemi mis tahes loomuliku keele tõlkimiseks tehislikku tähiste keelde (see skeem ongi Katzi semantikateooria) ja 2) sõnaga seotud tähiste järjendil on täpselt sama tähendus mis sõnal. Kui see oleks tõsi, siis oleks võimalik keel, milles igal sõnal, mis on leiutatud või võidakse leiutada, on selles keeles analüütiline definitsioon. Aga see on uskumatu. Kui meie loomuliku liigi sõnade teooria on õige, siis neil sõnadel analüütilist definitsiooni ei ole, ja loomuliku keele sõna oleks tähiste keelde analüütiliselt tõlgitav ainult juhul, kui on olemas täpselt sama tähendusega tähis. Ja on palju sõnu (näiteks "mammut"), mille analüütilist definitsiooni me ei kujuta ettegi. Teaduse teoreetilistel terminitel ei ole analüütilist definitsiooni.
Sellepärast semantikas polegi edasiminekut, et pole lahti saadud pildist, mille järgi sõna tähendus on umbes nagu mõistete nimekiri.
Quine'i pessimism
Williard Van Orman Quine on ammu väljendanud pessimismi semantikateooria võimalikkuse suhtes. Sellest, et inimesed kasutavad sõna "tähendus", ei järeldu, et niisugune teooria peab olemas olema, samamoodi ei pea olema põhjuse teooriat. Teatud mõttes on kogu loodusteadus põhjustamise teooria, aga mitte selles mõttes, nagu ta kasutab sõna "põhjus". Nii peab ka iga edukas ja arenenud keelekasutuse teooria olema tähenduse teooria, aga mitte selles mõttes, nagu ta kasutab sõna või lausungi tähenduse mõistet. Tundub, et seda kaalutlust ignoreeritakse kogu aeg sotsiaalteadustes ja inimesed ootavad kogu aeg, et näiteks psühholoogia peab rääkima mittemeeldimisest, ligitõmbest ja uskumusest sellepärast, et tavainimesed neid sõnu psühholoogilistes kirjeldustes kasutavad. Nii et Quine'i pessimism võib olla õigustatud ja Quine'il võib olla õigus selles, et "tähendus" traditsioonilises mõttes ei ole kasulik. Aga tuleb ikkagi püüda öelda, mis on keelekasutuse vallas tegelikud probleemid, ning luua mõistestik, milles saab püüda neid lahendada.
Tuumfaktide liigid
Milline info antakse edasi sõna tähenduse edasiandmisel? Loomuliku liigi sõna puhul antakse edasi seotud stereotüüp: seotud idee liigi normaalse liikme tunnustest. Aga see ei ole üldiselt kõik; tuleb edasi anda ka ekstensioon, tuleb märku anda, millise liigile see stereotüüp on mõeldud "vastama". Platoni, Gottlob Frege, Carnapi, Katzi jt traditsiooniliste tähendusteooriate seisukohast on see mõttetus. Kuidas ma saan "edasi anda" näiteks sõna "tiiger" ekstensiooni? Kas ma pean andma kõik maailma tiigrid? Termini ekstensiooni saan ma edasi anda ainult selle ekstensiooni kirjelduse kaudu, ja see kirjeldus peab olema "tähenduse osa", muidu ei ole see definitsioon üldse tähenduse edasiandmine. Kui keegi ütleb, et ta andis sõnaga seotud tingimused ning siis andis veel ekstensiooni (nagu see ei oleks tingimuste andmine), siis see on mõttetus. Traditsioonilise teooria viga on kiindumuses sõnasse "tähendus". Kui tähenduse andmine on tähenduse andmine, siis see on kindla asja andmine, aga tähenduse andmine ei ole ühe kindla asja andmine. Ei ole ühte kindlat faktide kogumit, mis tuleb sõna normaalse tarvituse edasiandmiseks edasi anda. Kui seda arvestada, tuleb tuumfaktide mõiste keerulisemaks teha.
Tiigri puhul tundub see mõte imelik, et üks stereotüüp võib olla seotud mitme loomuliku liigiga, aga näiteks alumiiniumi puhul mitte. Putnam teab alumiiniumi kohta, et see on kerge metall, sellest tehakse potte ja panne ning see ei paista roostetavat, kuigi see võib värvi kaotada, ja see on ka enam-vähem kõik, mis ta teab. Nii palju kui ta teab, käivad kõik need tunnused ka molübdeeni kohta. Oletame, et maalaste koloonia sõidab kaugele planeedile. Kohale jõudmisel selgub, et nad ei tea rohkem tunnuseid ei alumiiniumi ega molübdeeni kohta. Kosmoselaeval leidub mõlemat. Oletame, et nad arvavad ära, kumb on kumb, ja arvavad valesti. Nüüd nad nimetavad alumiiniumi molübdeeniks ja ümberpöördult. Kuidas saab olla, et sõnal "alumiinium" on nende kogukonnas teine tähendus kui meil? Kas neil polnud normaalset "keelelist pädevust"? Kas nad kõik ei teadnud sõna "alumiinium" tähendust? Põikame korraks kõrvale. Kui ma tahan tagada, et kolonistid kasutavad sõna "alumiinium" normaalsel moel, siis piisab sellest, kui anda neile alumiiniumitest (või hoolikalt sildistatud proov, et nad ise testi leiutaksid). Kui nad juba oskavad eristada alumiiniumi teistest metallidest, siis nad kasutavad seda sõna õige ekstensiooniga ja ka õige intentsiooniga (õige stereotüübiga). Aga pole tähtis, milline test neile anda: test ei ole tähenduse osa. Aga "normaalse tarvituse" säilitamiseks on tarvis mingit testi (või proovi või midagi muud, millest seda tuletada). Tähendus küll määrab ekstensiooni, aga ainult sellepärast, et mõnel juhul on ekstensioon (mille fikseerib mingi test) "tähenduse osa". On veel kaks täpsustus. Kui ma annan neile testi, siis see ei tohi olla stereotüübi osa, muidu tähendus muutub. (Sellepärast on parem, kui nad kõik ei tea testi, siis ei saa testis mainitud kriteeriumid stereotüüpi mõjutada.) Tavakõnelejale on asjatundjalt küsimine piisav test, sellepärast me tavakontekstis testi ei annagi.
Nüüd võime tuumfaktide teooriat loomuliku liigi terminite puhul modifitseerida järgmiselt: 1) tuumfaktid on stereotüüp ja ekstensioon, 2) tavaliselt pole ekstensiooni kohta tarvis midagi öelda, sest kuulaja teab, et ta võib alati asjatundjalt küsida, 3) erijuhtudel võib olla oht, et sõna seostatakse vale loomuliku liigiga, kuigi sellega on seotud õige stereotüüp; niisugustel juhtudel tuleb anda mingi viis ekstensiooni korrigeerimiseks, aga see ei pea olema mingi kindel viis.
On loogiliselt võimalik, et sidrunitega bioloogiliselt mitte suguluses olev liik on sidrunitest värvi ja maitse poolest eristamatu. Siis oleks kaks võimalust: 1) nimetada neid sidruniteks ning jätta "sidrun" sõnaks kui tahes paljude loomulike liikide jaoks; 2) või öelda, et need ei ole sidrunid (ja küllap bioloogid toimiksid nii). Viimasel juhtumil on täpselt sama lugu nagu alumiiniumiga: et kindel olla, et mul on "normaalne tarvitus" või "tavaline tähendus", pean olema kindel, et mul on õige ekstensioon.
See probleem, et ekstensiooni andmine on osa tähenduse andmisest, tekib ka aistitavate kvaliteetide, näiteks värvuste nimetuste puhul. Siin on aga normaalne anda ekstensioon näidise kaudu, nii et tähenduse õppija tunneb kvaliteedi tavalisel moel ära. Sageli on peetud sõnastike puuduseks, et nad on täis kuhjatud värvinäidiseid ja hajusat empiirilist infot (näiteks alumiiniumi aatomkaal, ilma et see oleks "puhtkeelelisest" infost selgelt lahus. Putnam tahab öelda, et see ei olegi puudus, vaid see on igal juhtumil tuumfaktide edastamiseks hädavajalik.
"Ühe kriteeriumiga sõnade" puhul ongi tuumfakt analüütiline tarvilik ja piisav tingimus. "Kobarasõnade" puhul (näiteks mõne sellise haiguse nimetus, mille kohta on teada, et sel pole ühte kindlat põhjust) on tuumfaktid lihtsalt tüüpilised sümptomid või kobara elemendid. Ja nii edasi. Kui mõne sõnade liigi funktsioon on teada, siis ei ole raske seletada, miks seda liiki sõnade edastamisel on tuumfaktideks teatud faktid.
Semantika võimalikkus
Miks siis semantika nii raske on?
Semantika on tüüpiline sotsiaalteadus. Tänapäeva sotsiaalteadustele on tüüpiline räpakus, täpsete teooriate või seaduste ja matemaatilise ranguse puudumine. Üldist ja täpset teooriat, mis ütleks, 1) miks sõnadel on need erinevat laadi funktsioonid, mis neil on, ja 2) kuidas täpselt võimaldab tuumfaktide edasiandmine õppida sõna tarvitust, ei saa oodata, kuni meil pole keelekasutaja üldist ja täpset mudelit; ja sinnani on veel pikk tee käia. Aga see, et Utoopia on kättesaamatus kaugusel, ei tähenda, et me peaksime igapäevaelu sinnapaika jätma. Ka räpakal ja impressionistlikul moel on meil küllalt uurida ja tulemusi saada. Esimene samm on vabaneda traditsioonist pärinevatest lihtsustustest ning näha, kus on reaalsed probleemid. Putnam näebki selles artiklis seda esimest sammu.
Tümokinoon
Tümokinoon  on bioaktiivse toimega fütokemikaal, mida sisaldavad aed-mustköömne (Nigella sativa) seemned ja nendest valmistatud aed-mustköömne õlid ja aed-mustköömne ekstraktid.
Farmakoloogilised uuringud
Tümokinoon toimib antioksüdandina.
Jacob Levy Moreno
Jacob Levy Moreno (sündinud Iacob Levy; 18. mai 1889 Bukarest – 14. mai 1974 New York) oli Rumeenia juudi päritolu Austria-USA psühhiaater ja psühhoterapeut, psühhodraama meetodi looja ja grupiviisilise psühhoteraapia edendaja. Oma eluajal oli ta tunnustatud kui üks juhtivaid sotsiaalteadlasi.
Tümokinoon
Farmakoloogilised uuringud
Tümokinoon (TQ) toimib immuunsüsteemi – modulleerides põletikumediaatoreid.
Loomkatsetes toimib tümokinoon vähivastase ainena – selle toime täpseid molekulaarseid mehhanisme ei tunta.
Aed-mustköömne õli ja tümokinoon on osade in vitro vähirakuliinide uuringutes efektiivsed vere-, kopsu-, neeru-, maksa-, kõhunäärme-, eesnäärme-, emakakaela, soole- ja nahavähi korral.
In vitro katsed (2008) inimese kõhunäärme vähirakkude liiniga näitasid, et tümokinooni lisamine tappis ligi 80 protsenti vähirakkudest. Tümokinoon kutsus esile nende rakkude programmeeritud raku surma kasutades geene p53, Bax, bcl-2 ja p21.
36 (Tallinna bussiliin)
36 on bussiliin Tallinnas. See sõidab Väike-Õismäelt Viru väljakule. Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS ja liin on käigus iga päev
Liini marsruut: Õismäe tee, Paldiski maantee, Järveotsa tee, Akadeemia tee, E. Vilde tee, Ehitajate tee, Turu plats, Pärnu maantee.
Peatused alates Väike-Õismäest: Väike-Õismäe parkla, Väike-Õismäe, Järveotsa tee, Järveotsa kool, Pöörise, Kadaka, Akadeemia tee, Kaja, E. Vilde tee, Männi, Tehnikaülikool, Nõmme, Roheline, Rahumäe, Kirde, Kurni, Risti, Järve, Hallivanamehe, Kalev, Tallinn-Väike, Vineeri, Kosmos, Vabaduse väljak, Viru.
Peatused alates Virust: Viru, Vabaduse väljak, Kosmos, Vineeri, Tallinn-Väike, Kalev, Hallivanamehe, Järve, Virve, Risti, Kirde, Rahumäe, Roheline, Nõmme, Tehnikaülikool, Männi, Kaja, Akadeemia tee, Kadaka, Pöörise, Järveotsa kool, Järveotsa tee, Väike-Õismäe, Väike-Õismäe parkla.
Lobamba
Lobamba on linn Svaasimaal Hhohho ringkonnas, Svaasimaa traditsiooniline pealinn. Linn asub riigi ametlikust pealinnast Mbabanest 16 km kaugusel. Lobambas asub riigi parlament ja kuninga ema residents.
Vilma Valkonen
Vilma Valkonen (sünninimi Vilma Lepassalu; sündinud 1928) on eesti endine koolijuht ja parteitöötaja.
Töötas Tallinna 4. Keskkooli vanempioneerijuhina. Aastatel 1946–1947 oli ta ELKNÜ Tallinna Linnakomitee sekretär koolide ja pioneeritöö alal, 1949–1951 ELKNÜ Tallinna Linnakomitee sekretär, 1953–1958 ELKNÜ Tallinna Linna Mererajooni Komitee sekretär.
Aastatel 1965–1969 oli ta Pärnu 6. 8-klassilise kooli direktor. Hiljem oli ta EKP Tallinna Linnakomitee Marksismi-Leninismi Ülikooli direktor.
Isiklikku
Tema poeg on helilooja Andres Valkonen.
Võhmetu-Lemküla-Porkuni karstijärved
Võhmetu-Lemküla-Porkuni karstijärved (ka: Võhmetu-Lemküla karstijärved) on karstijärved Lääne-Viru maakonnas Tapa vallas.
Karstijärved paiknevad Võhmetu-Lemküla-Porkuni ooside vahel. Karstijärved esinevad seal ainult suurvee ajal. Järved jäävad Võhmetu-Lemküla maastikukaitsealale.
Rokuli
Rokuli (ka Rokuļi) on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Varakļāni piirkonnas Varakļāni vallas.
Küla asub valla põhjaosas. Rokuli jääb piirkonna keskusest Varakļānist 9,7 ning Riiast 200,7 kilomeetri kaugusele.
Aastal 2004 oli külas 2 elanikku.
Lodža
pisi| pisi| Lodža (itaalia loggia), lahtine sammasrõdu või kaaristu, on ühest või mitmest küljest lahtine ruum.
Sirli
Sirli on eesti naisenimi.
1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Sirli 703 naisel. Sirli on Eestis populaarsuselt 236. naisenimi.
Sirli oli keskmiselt 34 aasta vanune (mediaanvanus oli 33). Kõige populaarsem oli eesnimi Sirli vanuserühmas 30–34, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 13,11 ning Rapla maakonnas, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 7,99.
Georgi Kolõškin
Georgi Kolõškin (1904–1985) oli vene dirigent.
Ta sai muusikalise hariduse Leningradi Konservatooriumis, kus lõpetas ka aspirantuuri ja sai kunstiteaduste kandidaadi kraadi. Seejärel töötas Leningradi Konservatooriumi õppejõuna. 1942. aastast oli ta Balti Laevastiku teenistuses, juhatas mereväelaste ansambleid.
Ta oli Balti Laevastiku laulu- ja tantsuansambli kunstiline juht ning XIV üldlaulupeo mereväelaste koori dirigent.
D3.js
D3.js (või lihtsalt D3 ehk Data-Driven Documents 'andmepõhised dokumendid') on Javascripti teek andmete visualiseerimiseks veebilehitsejas. Teek kasutab SVG, HTML5 ja CSS standardeid, et luua veebilehitsejate tehnoloogiaga ühilduvaid dünaamilisi ja interaktiivseid visualiseeringuid. Teek põhineb varasemal Protovis projektil. Erinevalt paljudest teistest andmete visualiseerimise teekidest pakub D3.js võimalikult suurt kontrolli lõpptulemuse üle. Teegi arendamisest anti teada 2011. aastal, versioon 2.0.0 ilmus augustis 2011.
D3.js teeki kasutavad sajad tuhanded veebilehed.
Margus Kontus
Haridus
2018–2020 Eesti Kunstiakadeemia, vabade kunstide teaduskond, kaasaegne kunst, MA
2015–2018 Eesti Kunstiakadeemia, vabade kunstide teaduskond, graafika, BA
Rumalus
Rumalus on vähene vaimne võimekus, mida võib kirjeldada kui piiratud intellekti.
Inimest peetakse rumalaks, kui ta on võimetu asjadest aru saama ja ratsionaalselt mõtlema ning tema teadmiste ulatus on tugevalt piiratud. Samas võidakse rumalaks nimetada ka tegu. Seda siis, kui terve mõistuse kohaselt ei ole tegu mingilgi viisil mõistlikuks peetav.
Üks tuntumaid tsitaate rumaluse kohta on, et: "lõpmatud on vaid maailmaruum ja inimlik rumalus, seejuures on mul kahtlused esimese lõpmatuse suhtes". Seda on atributeeritud Albert Einsteinile, kuid selle tegelik päritolu on teadmata.
Rumalust võib põhjustada vähene haridus, vaimne alaareng, dementsus, jne. Rumaluse vastand on tarkus.
Inimrumaluse põhiseadused
Itaalia majandusajaloolane Carlo M. Cipolla (1922–2000) on kirjutanud essee "Inimrumaluse põhiseadused" ("The Basic Laws of Human Stupidity"),  kus ta käsitleb rumalust, vaadeldes rumalaid inimesi ühiskondliku grupina, mis on märksa mõjukam kui suurorganisatsioonid nagu maffia ja sõjatööstus, suutes ilma reeglite, juhtide ja manifestideta tegutseda ülimalt mõjukalt ning uskumatu koordineeritusega.
Cipolla viis rumaluse põhiseadust on järgmised:
pisi|400px|Graafik kasude ja kahjudega, mille indiviid põhjustab endale ja teistele Cipolla järgi peab inimkäitumist uurides arvestama kasu ja kahjuga, mida indiviid põhjustab a) iseendale ja b) teistele.
Selle põhjal saame joonistada kõrvaloleva graafiku, kus esimene faktor on abstsissil ja teine ordinaatteljel, ning kujutada nii nelja inimrühma, lisarühmaga telgede ristumispunkti ümber:
Zvjahel
Zvjahel (ukraina Звягель) on linn Ukrainas Žõtomõri oblastis, Zvjaheli rajooni halduskeskus. Zvjahel asub Žõtomõrist umbes 84 km lääneloodes.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Zvjahel elanikest ukrainlasi 85,29%, venelasi 8,51%, poolakaid 4,29%, valgevenelasi 0,57%, juute 0,33%, mustlasi 0,27% ja sakslasi 0,11%.
Linnast möödub maantee E40, mis viib idas Žõtomõri ja Kiievi ning läänes Rivnesse ja Lvivi.
Ajalugu
Aastatel 1795–1941 ning aastatel 1944–2022 kandis linn nime Novohrad-Volõnskõi (Новоград-Волинський).
16. juunil 2022 otsustas linnanõukogu nimetada muuta linna nime taas Zvjaheliks. 16. novembril 2022 otsustas Ukraina ülemraada nimetada linn ümber Zvjaheliks.
Djimrangar Dadnadji
Djimrangar Dadnadji (1. jaanuar 1954 – 31. detsember 2019) oli Tšaadi poliitik.
Ta oli 21. jaanuarist kuni 21. novembrini 2013 Tšaadi peaminister.
Enne peaministriks saamist oli ta president Idriss Déby kantseleiülem. Ta on olnud mitmes ministriametis.
Aasa Käsi
Aasa Käsi (aastast 1952 Aasa Drui; sündinud 11. oktoobril 1929 Tartus) on eesti näitleja.
Ta lõpetas 1948. aastal Tartu 3. Keskkooli ja 1953. aastal GITIS-e eesti stuudio.
Ta oli aastatel 1953–1970 Draamateatri näitleja. Aastatel 1970–1985 oli ta Eesti Pimedate Ühingu helistuudio diktor.
Isiklikku
Ta oli aastast 1952 abielus Ben Druiga. Nende poeg Heini Drui on dokumentaal- ja muusikafilmide režissöör.
Zeina
Zeina on viie tekiga Egiptuse jõereisilaev, mis kuulub ettevõttele Song of Egypt Nile Cruises ja mida käitab ettevõte Memnon Tours & Cruises Saksamaal koostöös Phoenix-Reiseniga. Jõelaev ehitati tehases Kairos Egiptuses 1993. aastal.
Nicolas Tiangaye
pisi|Nicolas Tiangaye (2013) Nicolas Tiangaye (sündinud 13. septembril 1956) on Kesk-Aafrika Vabariigi jurist ja poliitik, alates 17. jaanuarist 2013 kuni 10. jaanuarini 2014 Kesk-Aafrika Vabariigi peaminister.
Sylvia Earle
Sylvia Alice Earle (sündinud 30. augustil 1935 New Jerseys Gibbstownis) on Ameerika Ühendriikide okeanograaf, maadeuurija, mitme teose autor ja lektor.
New Jerseys Gibbstownis sündinud Earle kolis 13-aastaselt koos perega Clearwaterisse, kus hakkas tegelema sukeldumisega. Ta on olnud kolm korda abielus ning tal on kolm last.
Haridus
Earle sai teadusbakalaureuse kraadi (BSc) Florida Riiklikust Ülikoolist 1955. aastal ning teadusmagistri (MSc) ja filosoofiadoktori (PhD) kraadi Duke'i Ülikoolist (vastavalt 1956. ja 1966. aastal). Doktoritöö pealkiri oli "Phaeophyta of the Eastern Gulf of Mexico" ("Mehhiko lahe idaosa pruunvetikad"). Ta on saanud 22 akadeemilist ad honorem tiitlit, avaldanud üle 190 teadusliku, tehnilise ja populaarteadusliku publikatsiooni; esinenud loengutega enam kui 80 riigis.
Tunnustus
60px – Orde van de Gouden Ark[NL] ("Kuldse laeva orden", Holland)
Võrkpall 2012. aasta suveolümpiamängudel
right|150px|Olümpiarõngad right|150px|Võrkpall right|150px|Rannavõrkpall 150px|right|[[Earls Court Exhibition Centre]] Võrkpall 2012. aasta suveolümpiamängudel Londonis toimus 28. juulist 12. augustini. Võrkpallis oli mängus 4 komplekti medaleid. Võrkpallis osales meeste ja naiste arvestuses võrdselt 12 võistkonda. Rannavõrkpallis oli nii meeste kui ka naiste arvestuses kohal 24 paari. Võrkpallivõistlused toimusid Earls Court Exhibition Centres ja rannavõrkpalli mängud toimusid Horse Guards Parades.
Mehed
Eelmiste 2008. aasta Pekingi olümpiamängude kolm paremat meeskonda olid:
Naised
Eelmiste 2008. aasta Pekingi olümpiamängude kolm paremat naiskonda olid:
Aleksei Tšižov
pisi|Aleksei Tšižov Aleksei Tšižov (ka Chizhov) (sündinud 15. oktoobril 1964 Iževskis) on Venemaa kabetaja, 10-kordne maailmameister rahvusvahelises kabes.
Tiiu Tepandi
Tiiu Tepandi (ka Tio Tepandi ; sündinud 23. novembril 1947 Lüganusel) on eesti kunstnik, lavastaja ja mitme mälestusraamatu autor.
Ta lõpetas aastal 1966 Tallinna 46. Keskkooli. Aastatel 1966-1971 õppis ta ERKIs, lõpetades selle tööstuskunsti erialal.
1972-1983 oli ta kunstnik-lavastaja Vanemuise teatris. Aastatel 1984–1988 töötas ta peakunstnikuna Vene Draamateatris. Aastatel 1994–1999 töötas ta Eesti Rahvusraamatukogus peakunstnikuna. pisi|Tiiu Tepandi
Isiklikku
Sündis Aa Mõisa Aedniku Aleksander Vögeli lapselapsena. Tema vanaisa oli Aa Mõisa aednik. Vanavanaisa oli Aa Mõisa Rätsep. Suguvõsa elas Aa-s üle 300 aasta. Mälestused sünnikohast, selle ilust ja harmooniast on kunstnikku alati saatnud ja mõjutanud
Lõpetas Kunstiakadeemia/ERKI Disaini eriala professor Bruno Tombergi õpilasena.
Töötas Tartus, Vanemuise Teatris kunstnik- lavastajana 14 aastat. Vene Teatri peakunstnikuna, kus lavakujunduste kõrval organiseeris ka suure teatrisaali renoveerimise, restauraator Fritz Matti abil. Töötas Rahuvusraamatukogu peakunstnikuna 1994-2000 a. kus muuhulgas kujundas legendaarse Eduard Wiiralti töödest esindusliku galerii.
Töötas vabakutselisena Gotlandil. Ta oli aastast 1969 abielus Tõnu Tepandiga.
Völkermarkti ringkond
Völkermarkti ringkond on haldusringkond Austrias Kärnteni liidumaal.
Vallad
tühi|600px
Palle Rosenkrantzi auhind
Palle Rosenkrantzi auhind on (taani keeles Palle Rosenkrantz Prisen) Palle Rosenkrantzi nimeline kirjandusauhind, mida annab välja Taani kriminaalromaanikirjanikke ühendav organisatsioon Det danske Kriminalakademi.
Sündinud 16. septembril
''Selles artiklis loetletakse 16. septembril sündinud tuntud inimesi.
Sandy (orkaan)
pisi|Orkaani keskme teekond (punktid 6-tunnise sammuga) pisi Orkaan Sandy oli orkaan Kariibi merel ja USA idarannikul, mis tegutses 22.–30. oktoobrini 2012.
Tegemist on ühe suurima USA-d tabanud tormiga, mis kattis kolmandiku riigist. Tormi teele jäi umbes 50 miljonit inimest.
Sandy nõudis vähemalt 92 inimohvrit, neist 53 Haitil. Orkaan tekitas ulatuslikke üleujutusi New Yorgis ja New Jersey osariigis. Enam kui viis miljonit inimest jäi elektrivooluta, ühistransport ei liikunud ja lennud tühistati.
David Suchet
Sir David Suchet [d'eivid s'uušei] (sündinud 2. mail 1946 Londonis) on inglise näitleja. Eelkõige on ta tuntud 70-osalise inglise telefilmisarja "Hercule Poirot" (1989–2013) nimitegelase kehastajana.
Päritolu
Isa Jack Suchet oli sünnitusabiarst-günekoloog, kes koos Alexander Fleminguga aitas välja töötada penitsilliini. David Suchet' enda sõnul oli isa rahulolematus tema erialavalikuga üks põhjuseid, miks ta on igasse rolli elanud sisse suure pühendumusega, otsides isa heakskiitu.
David Suchet' vanaisa oli Kovno kubermangus Kretingas sündinud juudi päritolu ettevõtja Isidor Suchedowitz (perekonnanimi heebrea keeles Shokhet), kes hiljem kolis Ida-Preisimaale Memelisse. Isidor muutis oma perekonnanime Suchedowitz ümber Suchet'ks. David Suchet' ema oli prantsuse näitleja Joan Suchet. Emapoolne vanaisa oli kuulus fotograaf James Jarché.
Näitlejakarjäär
David Suchet on õppinud näitlejaks Londoni Muusika- ja draamakunsti akadeemias (London Academy of Music and Dramatic Art). 1973. aastal liitus ta Royal Shakespare Companyga ning 1970. aastate algusest mängis pisirolle telesarjades. 1980. aastatel tegi ta esimesed filmirollid ja jätkas telesarjades mängimist.
1985. aastal mängis ta muuhulgas Agatha Christie romaani põhjal loodud telefilmis "Õhtusöök kolmeteistkümnele" politseiinspektor Jappi. Hercule Poirot' rollis oli seal Peter Ustinov.
Nominatsioonid
Kolmel korral on seatud üles ta kandidatuur ka Briti Akadeemia auhinnale: