cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Satyricon
"Satyricon" on fragmentidena säilinud vanarooma romaan, mille autoriks peetakse Petroniust. Tõenäoliselt on romaan kirjutatud 1. sajandi lõpus.
Chesterfieldi saared
Ajalugu
Chesterfieldi saartel ja Bellona rifil on karile jooksnud palju laevu, millest esimene oli "Chesterfield". Lisaks on teada veel 18 laevahukku, kõik aastatel 1831–1896.
Saared jäävad laevatee äärde, mis ühendab Austraaliat India ja Hiinaga. Samuti käisid sealkandis vaalapüüdjad. Saartelt korjati kilpkonnamune ja guaanot.
1877 saatis Uus-Kaledoonia kuberner sõjalaeva, kes saared Prantsusmaa valdusse võttis. Guaanovarudeks hinnati 185 000 m³ ja mõnisada tonni teistel saartel. Guaano fosfaadisisalduseks mõõdeti 40–62%. Prantslased käivitasid 1879 guaano kogumise ja 1888. aastal olid saare varud ammendatud. Seejärel jäeti saared maha. Alles 1939 heisati saarele Prantsusmaa lipp.
Septembris 1944 asutasid ameeriklased Pika saare (Long Island) lõunaossa automaatse meteoroloogiajaama. Pärast sõja lõppu see likvideeriti. Järgmise meteoroloogiajaama rajasid prantslased novembris 1968 laguuni lõunaserval asuvale Haagi saarele (Loop Island) ja see töötab siiamaale. Sellest ajast külastatakse saart korrapäraselt, sest jaama on vaja aeg-ajalt hooldada. Lisaks on saarel toimunud bioloogilised, magnetoloogilised ja seismilised uuringud.
Kasekedrik (perekond)
Kasekedrik (Eriogaster) on kedriklaste sugukonda kuuluv liblikaperekond.
Perekonda kuulub 12 liiki.
Eestis üks liik – kasekedrik (E. lanestris).
1146
1146. aasta
Sajandid: 11. sajand - 12. sajand - 13. sajand
Aastakümned: 1090. aastad 1100. aastad 1110. aastad 1120. aastad 1130. aastad - 1140. aastad - 1150. aastad 1160. aastad 1170. aastad 1180. aastad 1190. aastad
Aastad: 1141 1142 1143 1144 1145 - 1146 - 1147 1148 1149 1150 1151
Nintendo Entertainment System
Nintendo Entertainment System (lühendatult NES), on 8-bitine mängukonsool, mis anti välja Nintendo poolt 1985. aastal Põhja-Ameerikas, Euroopas ja Austraalias. Aasias anti see välja nimega Family Computer (lühendatult Famicom) ja Lõuna-Koreas levitas seadet Hyundai Electronics nime Hyundai Comboy all. Venemaal levitati litsentsimata koopiat Dendy (Де́нди). NES-i järeltulija oli Super Nintendo Entertainment System. Oma aja müüduima konsoolina aitas NES pärast 1983. aasta krahhi elavdada USA videomängu turgu ja kehtestas järgnevatele konsoolidele standardid alates mängu disainist lõpetades puldi kujundusega. 2009. aastal nimetas IGN NES-i ajaloo tähtsaimaks konsooliks.
Ajalugu
pisi|vasakul|Family Computer (Famicom) 15. juulil 1983 Jaapanis turule toodud seadme (hinnaga 14 800 ¥) on välja töötanud Masayuki Uemura. Mängudest olid siis müügil Donkey Kong, Donkey Kong Junior ja Popeye. Family Computeri (Famicom) algse väljalaske vigane kiibistik põhjustas süsteemi kokkujooksmist. Pärast toodete tagasikutsumist ja emaplaatide väljavahetamist suurenes seadme populaarsus kiiresti ning 1984. aasta lõpuks sai see müüduimaks mängukonsooliks Jaapanis.
Kuna NES-il oli Jaapanis suur menu, huvitus Nintendo selle turustamisest ka mujal maailmas. Uue konsoolitootjana oleks firmal olnud raskusi rahva seas menu saavutamisega, seega otsustati sõlmida leping Atariga, mis turustaks seadet Ameerikas. Kokkuleppeni oldi juba väga lähedal, kui tekkis arusaamatus Colecoga ja Atari majanduslik olukord raskenes seoses 1983. aasta videomängude krahhiga. Arvestades NES-i hilisemat menu, valis Gamespy Atari "raharongist mahajäämise" kõige rumalamaks momendiks videomängude ajaloos. .
NES valitses konsooliturgu kauem kui ükski teine konsool. Süsteemi populaarsus hakkas langema alles 1990. aastate alguses, kui müügile tulid võimsamad Sega Mega Drive ja Super Nintendo. 1995. aastal USA-s lõpetatud tootmisest hoolimata elab NES edasi emulaatorites ja kirbuturgudel.
Lukustuskiip
Famicomiga ei olnud kaasas lukustusriistvara ja seetõttu olid litsentsimata kassetid Jaapanis väga populaarsed. Originaalne NES sisaldas 10NES lukustuskiipi, mis raskendas oluliselt litsentsita tarkvara arendajate tööd. Konsoolides kasutatud lukustuskiibid erinesid piirkonniti, mis tähendas, et ühes piirkonnas müügil olevad mängud ei töötanud teise piirkonna konsoolil. Erinevad regioonid olid: USA/Kanada (3193 kiip), enamus Euroopast (3195), Aasia (3196) ning Suurbritannia, Itaalia ja Austraalia (3197). Kuna Euroopas kasutati kahte tüüpi kiipe, olid need märgistatud tähtedega "A" või "B". "A" näitas, et mäng töötab Suurbritannia, Itaalia ja Austraalia konsoolidel. Ülejäänud Euroopa konsoolide tunnus oli tähis "B".
Mängukontrollerid
pisi|vasakul|Valguspüstol NES Zapper pisi|NESi pult Nii Famicomi kui ka NES-i puldil oli kaks ümmargust nuppu: "A", "B", "START", "SELECT" ja ristikujuline liikumisnupp (D-Pad), mis asendas varasemate konsoolide juhtkange. Famicomi konsooli teisel puldil puudusid Start- ja Select-nupud: nende asemel oli sisseehitatud mikrofon, mida kasutasid vaid vähesed mängud. Esimestel Famicomi konsoolidel olid kasutusel kinni kiiluvad kandilised A- ja B- nupud, mistõttu tehti need ümmargusteks. NES-il ei olnud puldid külge ehitatud, vaid neid sai ühendada konsooli eesotsas olevatesse 7-kontaktistesse pesadesse.
NES-i mängude jaoks tehti mitmeid spetsiaalseid kontrollereid, kuid ainult vähesed neist said populaarseks. Nende hulka kuulusid näiteks NES Zapper (valguspüstol), Power Glove, Power Pad, LaserScope jt. Famicomil oli väliste seadmete ühendamiseks esiküljel DA-15 pesa. NES-il ühendati need tavaliselt ühte kahest kontrolleripesast seadme esiküljel. Viimastel aastatel on NES-i kontrollerist saanud üks firma tuntumaid sümboleid.
Riistvaralised probleemid
Kui Nintendo lasi USA-s välja NES-i, kasutati konkurentide seadmetest teistsugust kujundust, et konsool oleks teistest paremini eristatav. Firma võttis kasutusele eest avatava kassetipesa süsteemi, mis meenutas videomakkidel kasutatavat mehhanismi. Kahjuks kulutas korduv kassettide sisestamine kontakte ja süsteem oli palju tundlikum mustuse ning tolmu suhtes.
Üks konsooli kurikuulsamaid probleeme oli seotud 10NES kiibiga. Et mäng töötaks, vajas 10NES kiip vajas pidevat ühendust tarkvara kiibiga. Vananevad, painutatud ja mustad ühendused takistasid kiipedevahelist suhtlust ja seetõttu hakkas konsoolil olev punane tuluke vilkuma, sest 10NES kiip lülitas konsooli iga sekundi möödudes uuesti sisse. Kasutajad proovisid sellest probleemist mitmete konsoolidele ja kassettidele kahjulike võtetega lahti saada. 1989. aastal andis Nintendo välja NES-i puhastuskomplekti, millega inimesed said hooldada oma seadmeid.
Vastusena nendele probleemidele tekkisid USA-s Nintendo volitatud remondikeskused. Firma sõnul töötasid nad programmi välja, et tagada seadmete kvaliteetne remont. Nintendo toimetas vajalikud varuosad ainult sellistesse poodidesse, mis olid registreerunud autorisatsiooni programmile. Praktikas ei koosnenud protsess millestki muust kui Nintendole tasu maksmisest.
Litsentsimine
pisi|NES-i riistvarakloone toodeti aastaid pärast originaali tootmise lõpetamist. Väliselt meenutasid nad tihti uuemaid konsoole. See koopia näeb välja nagu [[PS One]] Nintendo mõju videomänguturul ületas isegi Atari õitsenguaega 1980. aastatel. Erinevalt sellest toetas Nintendo kolmanda osapoole arendajaid, kellelt nõuti Nintendo kehtestatud reeglite järgmist. 10NES autentimiskiip paigaldati igasse konsooli ja litsentsiga mängukassetti. Mäng ei töötanud, kui kasseti kiibi tuvastamine ebaõnnestus. Nintendo kasutas kontrolli kassettide tootmise üle, et suruda arendajatele peale oma reegleid. Viimased pidid allkirjastama lepingu, mis kohustas mänge arendama vaid selle süsteemi jaoks, pidid tellima vähemalt 10 000 kassetti ja võisid teha kuni 5 mängu aastas.
Litsentsimata mängud
Mitmed ettevõtted, kes keeldusid Nintendole litsentsitasu maksmisest, leidsid mooduseid konsooli autentimissüsteemist mööda hiilimiseks. Enamus neist kasutasid elektripinget, et ajutiselt blokeerida 10NES kiip.
1990. aastate alguses, kui turule tulid Sega Mega Drive/Genesis, suurenes konkurents mängutööstuses ja Nintendo pidi muutma oma suhtumist arendajatesse, kellest paljud olid juba teistele süsteemidele üle läinud. Kui konsool anti välja uue disainiga (NES-101), puudus sealt kokkuhoiu eesmärgil 10NES kiip. Mängudel oli siiski kiip sees selleks, et nad töötaks ka originaalsetel NES konsoolidel.
Riistvaralised kloonid
NES-i populaarsuse tipul kasvas jõudsalt kloonide turg. Algselt olid need populaarsed piirkondades, kus Nintendo konsooli ei turustanud. Eriti populaarseks sai Dendy (vene keeles: Де́нди), litsentsita NES-i kloon, mida toodeti Taiwanis ja müüdi endises Nõukogude Liidus. Argentinas turustati konsooli Family Game, mis meenutas riistvara disainilt originaali. Konsooli Micro Genius müüdi Kagu-Aasias ning Kesk-Euroopas oli saadaval Pegasus.
Pärast seda, kui Nintendo lõpetas NES-i tootmise, kasvas litsentsita kloonide turg veelgi. Neist mõned on võrreldes originaalriistvaraga funktsionaalsuselt edasi läinud. Sinna hulka kuulub näiteks kaasaskantav süsteem värvilise LCD ekraaniga: Pocket Fami. Mõned on valmistatud spetsiaalsete turgude jaoks: näiteks NES-i kloon, mis töötab nagu klaviratuuri ja algelise tekstitöötlusprogrammiga primitiivne personaalarvuti.
Kuigi enamik koopiatest ei omanud Nintendo litsentsi, võimaldas Nintendo teatud firmadel valmistada NES-iga ühilduvaid tooteid. Sharp tootis vähemalt kahte sellist klooni: Twin Famicon ja SHARP 19SC111 televiisor. Twin Famicom oli saadaval kahes värvis (punane ja must) ja sellel olid külgeehitatud kontrollerid (nagu ka Famicomil), kuid teistsugune disain. SHARP 19SC111 oli televiisor, millesse oli sisse ehitatud Famicom. Sarnane tehing tehti ka Hyundai Electronicsiga, mis levitas süsteemi Comboy nime all Lõuna-Koreas. Leping oli vajalik, kuna Lõuna-Korea valitsus oli keelanud kõik Jaapani "kultuurilised tooted" (kehtis 1998. aastani), mistõttu ainus viis Jaapani tooteid Lõuna-Korea turul müüa oli kolmanda osapoole levitaja kaudu.
Ümbertöötatud mudel
150px|vasakul|Nes-101 NES-101 (Jaapanis tuntud kui HVC-101) mudelis on kasutatud samu värve, mida kasutati NES-is, kuid sellel on võrreldes originaaliga mitmeid erinevusi. Näiteks on sisselülitusnupp punane ning sarnaselt SNESiga saab seda vajutamise asemel liigutada sisse- ja väljaasendisse. Ka puudub LED tuli, mis näitaks, kas konsool on sisse lülitatud. Sarnaselt Famicomiga on selles versioonis kasutatud pealtlaetavat kassetisüsteemi. NES-101 mudel loodi pärast SNES-it ja neil on mitmeid sarnaseid jooni. NES-101 on palju kompaktsem kui originaalne NES-001.
Kassetid
150px|vasakul|Kassett Kõik ametliku litsentsiga Põhja-Ameerika (NTSC) ja Euroopa (PAL) kassetid on 13,3 cm kõrged, 12 cm laiad ja 2 cm paksud. Kasseti tagumisel küljel on silt juhistega kasseti käsitlemiseks. Kõik NTSC ja PAL piirkonna kassetid (välja arvatud The Legend of Zelda ja Zelda II: The Adventure of Link, mis olid kuldsed) olid tehtud standardsest halli värvi plastist. Litsentsita kassette toodeti mustadena, sinistena ja kuldsetena ning neil oli natuke erinev kuju. Jaapani (Famicomi) kassetid on veidike erineva kujuga. Nad on ainult 7,6 cm kõrged kuid 13,5 cm laiad. Erinevalt NESi mängudest toodeti Famicomi kassette paljudes värvides.
Protsessor
pisi|RP2A07 NES-is oli kasutusel MOS 6502 tehnoloogial põhinev 8-bitine mikroprotsessor, mida tootis Ricoh. Põhja-Ameerika konsoolides on kasutusel Ricoh 2A03, mis töötab taktsagedusel 1,79 MHz. Euroopa ja Austraalia versioonis kasutatakse Ricoh 2A07-t, mis on identne 2A03-ga, kuid töötab madalamal taktsagedusel: 1,66 MHz.
Graafika
NES kasutab Ricoh poolt välja töötatud graafikaprotsessorit. Põhja-Ameerika versioonis kasutatav RP2C02 töötab taktsagedusel 5,37 MHz ning Euroopa versioonis on kasutusel 5,32 MHz sagedusega RP2C07. Mõlemad kasutavad 2 KiB videomälu. Süsteem toetab 48 värvi ja 5 tooni halli. Punast, rohelist ja sinist saab teatud ekraani piirkondades tumendada, kasutades hoolikalt ajastatud koodi. Korraga võib ekraanil kuvada kuni 64 kujutist, mille suuruseks võib olla kas 8x8 pikslit või 8x16 pikslit. NES kasutab ekraanilahutust 256x240 pikslit. Pildiväljundi ühendused erinesid konsooli versioonide vahel. Esialgsel Family Computeril oli ainult raadiosagedus modulaator väljund. Kui konsool anti välja Põhja-Ameerikas ja Euroopas, lisati sellele veel RCA pistikud.
Mustakivi
Mustakivi on asum Tallinnas Lasnamäe linnaosas. Asum piirneb Priisle, Seli, Väo, Tondiraba ja Kuristiku asumiga. Mustakivi asumi pindala on 1,16 km2.
Mustakivi asum on saanud nime endise Mustakivi talu järgi, mis on omakorda nimetatud kunagise kultuskivi järgi. See rändrahn, mis oli keskajal linna piirikiviks, asub Tondi raba serval, Mahtra 12 majast umbes 50 meetrit loodes. Nõukogude ajal oli praegune Mustakivi asum tuntud Lasnamäe IV mikrorajoonina.
Ajalugu
4. Lasnamäe mikrorajoon ehitati aastatel 1982–1984.
1984. aastal rajati asumisse Tallinna 60. Keskkool, mis tänapäeval kannab Tallinna Kuristiku Gümnaasiumi nime. See kool oli aastaid nii Lasnamäe kui ka kogu Eesti suurimaid eestikeelseid koole. Kool on tegelenud 1989. aastast saati Lasnamäe laulu- ja tantsupidude korraldamisega.
Elanikkond
2016. aastal moodustasid 0–17aastased asumi elanikkonnast 18–22%, üle 68aastased moodustasid 10–19%. Samal aastal jäi eestlaste osakaal asumi elanikkonnas 18–49% vahele.
Haridus ja kultuur
Mustakivi asumis asuvad Tallinna Mahtra Põhikool ja Tallinna Kuristiku Gümnaasium.
Kristallostsillaator
pisi|25 MHz kvartsostsillaator [[WiFi-ruuteris]]
Kristallostsillaator on ostsillaator (siinusvõnkumise elektrongeneraator), mille võnkesagedust määravaks elemendiks on piesoelektriline resonaator (kvartsresonaator või keraamiline resonaator). Niisuguste ostsillaatorite kindla sagedusega elektrisignaali kasutatakse stabiilse taktsageduse saamiseks arvutites, kontrollerites, kellades ja muudes digitaalelektroonika seadmetes, samuti raadiosignaali kandesageduse stabiliseerimiseks raadiosaatjates.
Kristallostsillaatori väljundsagedus
Kristallostsillaatori väljundsagedus võib olla kas resonaatori põhisagedus (resonantsisagedus) või siis selle sageduse kordne, s.t mõni kõrgem harmooniline. Ostsillaatorid sagedusega kuni 30 MHz töötavad tavaliselt resonaatori põhisagedusel, kui aga väljundsagedus on üle 30 MHz, siis kolmandal, viiendal või seitsmendal harmoonilisel (alati paaritu arv). Harmoonilisi sagedusi kasutatakse sellepärast, et kuna kvartsi võnkesagedus sõltub tema paksusest, muutuksid sagedustel üle 30 MHz kristallid nii õhukeseks, et nende tootmine oleks väga keeruline ja kulukas. Seepärast kalibreerivad tootjad resonaatori mõnel kõrgemal harmoonilisel sagedusel, mitte põhisagedusel. Näiteks kui kvarts põhisagedusega 30 MHz on kalibreeritud kolmandal harmoonilisel, siis kui see panna kristalli põhisagedusele mõeldud ostsillaatori vooluringi, võib väljundsageduseks olla hoopis 10 MHz (30/3 MHz).
Kristallresonaatorite resonantsisagedused pole standarditud, aga on välja kujunenud mõned rohkem kasutatavad sagedused, näiteks 3,579545 MHz, 10 MHz, 14,318 MHz, 20 MHz, 33,33 MHz, ja 40 MHz. Sagedus 3,579545 MHz on saanud populaarseks oma madala hinna tõttu sellest ajast, kui neid hakati kasutama Põhja- ja Kesk-Ameerikas värvitelerites.
Sagedusjagurite ja -kordistite abil on võimalik saada algsagedusest muid vajalikke sagedusi.
Kristallostsillaator taktgeneraatorina
Arvutitehnikas kasutatakse kristallostsilaatoreid taktgeneraatorina eri komponentide töö sünkroonimiseks. Arvuti emaplaadil asetsev taktgeneraator annab taktsagedust kõigile arvuti põhikomponentidele nende töö sünkroonimiseks. Tüüpiliselt genereeritakse eraldi signaalid protsessorile (õigemini siinile, mis protsessorit ühendab), graafikakaardile, mäludele ja muudele siinidele.
pisi|150 px|Kella mikrokvarts
Kella kristallostsillaator
Elektronkellades kasutatakse taktgeneraatorina miniatuurset, nn. mikrokvartsresonaatorit. Resonaatori omavõnkesagedus võib olla näiteks 65 536 Hz = 216 Hz. Seda sagedust poolitatakse 16 järjestikuse trigeriga sageduseni 1 Hz, mis osutitega kellas käivitab spetsiaalse samm-mootori. Resonaatori võnkesageduse lubatud hälve võib olla näiteks ±20 ppm (miljondikosa) resonantsisagedusest temperatuuril 25 °C ja sageduse muutus esimese aasta jooksul kuni ±5 ppm, edaspidi sagedus stabiliseerub.
Aatomituum
Aatomituum on aatomi väga väike ja tihe keskosa, kuhu on koondunud põhiline osa aatomi massist. Aatomituum koosneb nukleonidest – positiivse laenguga prootonitest ja laenguta neutronitest. Tuumas olevaid nukleone hoiab koos tugev vastastikmõju. Tuuma ümbritseb Coulomb'i barjäär.
Tuuma läbimõõt on suurusjärgus 10–15 m. Näiteks vesiniku aatomituuma (koosneb ühestainsast prootonist) läbimõõt on umbes 1,75 fm ja uraani aatomituuma (koosneb 238 nukleonist) läbimõõt on umbes 15 fm. Aatomi elektronkatte läbimõõt on tuuma läbimõõdust umbes 100 000 korda suurem. Kui aatomit mõtteliselt suurendada nii, et aatomituum saaks nööpnõelapea suuruseks, siis oleks aatom umbes staadioni suurune.
Prootonite arv tuumas määrab ära, millise keemilise elemendiga on tegemist. Sellele lisanduv neutronite arv tuumas määrab ära, millise konkreetse isotoobiga on tegemist. Sama prootonite arvuga, kuid erineva neutronite arvuga aatomid on sama keemilise elemendi erinevad isotoobid.
Et neutron ja prooton on praktiliselt võrdse massiga, siis neutronite ja prootonite arv tuumas määrab ära aatommassi. Kuna elektronid on võrreldes nukleonidega ülikerged (peaaegu 2000 korda kergemad), siis elektronide mass aatomi massi praktiliselt ei mõjuta.
Kui aatomituumas on prootoneid ja neutroneid paarisarv, siis sellise tuuma summaarne spinn on 0. Kui tuumas on paaritu arv prootoneid või neutroneid, siis sellise tuuma spinn on poolarvuline (1/2, 3/2, jne). Kui tuumas on mõlemaid tuumaosakesi paaritu arv, siis on tuuma spinn täisarvuline (1, 2, jne.). Tuuma spinni kasutatakse ära tuumamagnetresonantsspektroskoopias. Kui tuuma spinn on võrdne 1-ga või sellest suurem, siis sellise tuuma elektriväli pole enam isotroopne ja selline tuum omab lisaks veel kvadrupoolmomenti. Seda rakendatakse tuumakvadrupoolresonantsspektroskoopias.
Esimest korda pakkus praegu kasutusel oleva aatomimudeli välja Uus-Meremaa päritolu füüsik Ernest Rutherford 1912. aastal.
1950. aasta Pärnu maleturniir
1950. aasta Pärnu suveturniir oli 1950. aasta suvel Pärnus korraldatud maleturniir mitme külalismaletaja osavõtul.
Pärnus 12 osavõtjaga turniirile oli kutsutud Eesti maleparemiku (peale Paul Kerese, kes juunis oli seotud turniiriga Poolas ) kõrval kaks maletajat Leedust ja kaks Lätist. Leedust saabusid Pärnu turniirile rahvusvaheline meister Vladas Mikėnas (kunagine Eesti malemeister) ja meister (hilisem suurmeister) Ratmiras Cholmovas, kes aasta varem tuli NSV Liidu meistrivõistlustel esikümnesse. Lätit esindasid Pärnu turniiril meistrikandidaadid Marks Pasmans (1950. aastal sai Läti NSV meistrivõistlustel neljanda koha) ja Mārtiņš Zvirbulis (1949. aasta Läti meistrivõistluste seitsmenda koha omanik).
Eesti maleparemik oli turniiril esindatud kahe Eesti NSV malemeistriga – Raul Renteri (1949) ja Jüri Randviiruga (1950), samuti 1950. aasta meistrivõistlustel pronksmedali võitnud Feliks Villardiga ning samal meistrivõistlustel esikuuikusse jõudnud Isai Rozenfeldi ja 19-aastase Gunnar Uusiga ning esikümnesse pääsenud Uno Mikkoviga. Turniiri koosseisu arvati ka 19-aastased Kalju Pitksar ja Iivo Nei.
Turniiri lõpptulemus
Ainsana suutis turniiril kaotusi vältida Raul Renter, kes sai ka esikoha. Mõlemat Leedu tugevat maletajat võitnud Kalju Pitksar tuli turniiril Renteri järel teiseks. Järgmisel kahel aastal Eesti meistriks tulnud Iivo Nei jäi turniiril eelviimaseks.
Paremusjärjestus
1. Renter 9 punkti, 2. Pitksar 8,5 p, 3. Cholmovas 7,5 p, 4. Mikėnas 6,5 p, 5. Randviir 6 p, 6. Pasman 5,5 p, 7. Villard 5 p, 8. Uusi 4,5 p, 9.–10. Mikkov ja Rozenfeld 4 p, 11. Nei 3,5 p, 12. Zvirbulis 2,5 p.
Surveyori programm
pisi|Surveyori kosmoseaparaat Surveyori programm oli NASA kosmoseprogramm, mis toimus juunist 1966 kuni jaanuarini 1968. Programmi raames saadeti Kuule seitse kosmosesondi, mis demonstreerisid, et Kuule on võimalik sooritada pehme maandumine. Kosmoseaparaadid lendasid pärast starti otse Kuule, läbides vahemaa 63–65 tunniga ja sooritasid kolme minutiga pehme maandumise Kuule. Programmi juhtis JPL ja see maksis 469 miljonit USA dollarit.
Seitsmest kosmoseaparaadist viis, sealhulgas esimene, maandusid edukalt Kuule. Surveyor 2 kukkus Kuule puruks ja Surveyor 4-ga kaotati maandumisel side.
Kõik viis edukalt maandunud ja kaks puruks kukkunud Surveyorit on endiselt Kuul, sest Maale tagasitoomine polnud ette nähtud. Mõned Surveyor 3 osad toodi Apollo 12 meeskonnaliikmete poolt Maale ja selle kaamera on Washingtoni muuseumis.
Eesmärgid
pisi|300px|Surveyor 7 maandumispaik Surveyori programmi peamiseks eesmärgiks oli tõestada, et Kuule on võimalik maanduda. Lisaks demonstreeriti lennu ajal kursi korrigeerimist ning sondid uurisid ka tulevaste Apollo missioonide võimalikke maandumispaiku. Enne Luna ja Surveyori programmi ei teadnud keegi, millised on Kuu pinnase omadused, ning kardeti, et liiga pehme pinnase korral võib mehitatud missioonidel olla võimatu maanduda. Surveyori programm tõestas, et maandumine on võimalik, ja aimu saadi ka pinnase keemilisest koostisest.
Missiooni käigus pandi proovile ka mitmeid tehnilisi lahendusi, näiteks katsetati programmi raames radareid, mis pidid maandumisel kindlaks tegema kosmoseaparaadi kiiruse ja kõrguse. Lisaks sai NASA katsetada seadmeid Kuul valitsevates äärmuslikes tingimustes.
Start ja maandumine
Kõik Surveyori sondid ehitas Hughes Aircraft Company ja need startisid Atlas-Centauri kanderaketiga. Pärast starti suundusid kõik sondid otse Kuule, kuhu jõudes ei jäänud nad Kuu orbiidile, vaid aeglustasid retroraketiga ja maandusid umbes 3 minutit hiljem Kuule.
Kõik Surveyorid alustasid Kuule maandumiseks vajalikku aeglustamist tahkekütusel töötava retroraketiga, mis käivitus 75,3 km kõrgusel ja vähendas kiiruse 4 protsendini algsest kiirusest. 40 sekundit pärast retroraketi käivitumist, kui sond oli umbes 11 km kõrgusel, heideti retrorakett minema ja ülejäänud vahemaa läbiti kolme väikese mootori abil. Viimased 3,4 meetrit lasti sondil vabalt langeda ja sond maandus Kuule kiirusel 3 m/s.
Surveyor 1 jõudis Kuule umbes 63 tunniga ja Surveyor 5 65 tunniga. Sondide stardikaal oli 995–1040 kg ja maandumise järel kaalusid nad 294–306 kg.
Kosmosesondid
pisi|300px|Surveyorite maandumispaigad (kollasega) Kuule saadeti Surveyori programmi raames seitse sondi, millest Surveyor 2 ja 4 hävisid õnnetustes.
Surveyor 6 pidi algselt olema esimene Kuult startiv kosmoseaparaat. Surveyor 3 oli esimene kosmoseaparaat, mis radaririkke tõttu plaaniväliselt Kuult startis. Apollo 12 maandus 1969. aastal Surveyor 3 maandumispaika. Mõned sondi detailid toodi Maale tagasi ning nende uurimisel selgus, et sondi kaamera ja telemeetria süsteemid olid maandumisel kannatada saanud.
Hannes Stefánsson
pisi| Hannes Stefánsson (2008)
Hannes Hlífar Stefánsson (sündinud 18. juulil 1972 Reykjavíkis) on islandi maletaja, rahvusvaheline suurmeister (1993).
Stefánsson tuli 1987. aastal Innsbruckis noorte maailmameistriks U16-vanuseastmes. 1988. aastal andis FIDE talle rahvusvahelise meistri nimetuse. Suurmeistriks sai ta 21-aastaselt 1993. aastal.
Stefánsson on 12-kordne Islandi malemeister (1998, 1999, 2001–2008, 2010, 2013) ja kahekordne Reykjavík Openi kaasvõitja (1994, 2000). 1993. aastal võitis ta Ateenas Acropolise turniiri.
FIDE maailmameistrivõistluste nokautsüsteemis peetud turniiril 1999. aastal Las Vegases jõudis ta teise ringi ja 2000. aastal New Delhis kaotas avaringis.
Stefánsson on mänginud Islandi võistkonna koosseisus 14 maleolümpial (1992–2018). 1992. aastal tuli Islandi võistkond Manila maleolümpial kuuendaks (Stefánsson tegi kaasa varumängijana).
Itaalia kunstnike loend
Itaalia kunstnike loend loetleb itaalia kunstnikke, sealhulgas arhitekte.
Aim
Aim on küla Venemaal Habarovski krais Ajani-Maja rajoonis. Asub rajoonikeskusest Ajanist 350 km loodes Maja jõe kaldal Aimi jõe suudmes.
Küla tekkis 1844. aastal Vene-Ameerika Kompanii kaubatee äärde. Seal elavad peamiselt venelased ja evengid.
Aimis on lasteaed, põhikool, postkontor, arstipunkt, kultuurimaja ja raamatukogu.
Fahd
Fahd (araabia فهد), ka Fahad või Fahed, võib tähendada:
Vääritud tõprad
"Vääritud tõprad" (originaalpealkiri Inglourious Basterds) on 2009. aastal valminud sõjafilm, mille stsenarist ja režissöör on Quentin Tarantino.
Süžee
Film on pseudoajalooline käsitlus Teise maailmasõja sündmustest. Tegevus toimub põhiosas 1944. aasta juunis pärast Normandia dessanti, kuid enne Pariisi vabastamist.
Filmis on kaks paralleelset lugu, mis alles lõpus kokku saavad. Üht liini veab juutidest moodustatud Ameerika relvajõudude Euroopasse saadetud kättemaksurühma "Tõprad" (Basterds) tegevus (natside tapmine) Aldo Raine (Brad Pitt) juhtimisel. Teine liin keerleb Shosanna Dreyfusi (Mélanie Laurent) ümber, kes on ainus ellujäänud liige perekonnast, kelle oli tapnud SS-i ooberst (kolonel) Hans Landa (Christoph Waltz) hüüdnimega Juudikütt. Kui Pariisis koguneb Saksamaa poliitiline ja sõjaline juhtkond eesotsas Adolf Hitleri, Hermann Göringi, Joseph Goebbelsi ja Martin Bormanniga filmi "Stolz der Nation" ("Riigi uhkus") esilinastusele, mis käsitleb Itaalias 300 ameerika sõdurit tapnud saksa snaipri Fredrick Zolleri (Daniel Brühl) saavutusi, on kättemaksurühmitusel saabunud aeg lõpetada natside ladviku elu ning juuditaril täita kaua küpsenud soov kätte maksta. Seejuures tegutsevad mõlemad iseseisvalt, teiste tegevusest teadmata. Shosannal õnnestub kino süüdata, kino põleb maha ning Saksamaa juhtkond tapetakse.
Kriitika
Daniel Mendelsohn kritiseeris enne esmailmumist filmi ajakirjas Newsweek selle eest, et Tarantino oli tema arvates teinud juutidest natsid: kui omal ajal panid natsid toime metsikusi, siis filmis teevad sama juudid. Kaarel Kressa kirjutas Eesti Päevalehes, et film "astub sinna, kuhu vähesed seni on julgenud, kujutades Teist maailmasõda musta huumori võtmes", ning lisas, et see "on aupaklik möödunud aastakümnete B-filmide pärandi suhtes, kuid täiesti lugupidamatu selles osas, mis puudutab poliitilist korrektsust või filmimaailma kirjutamata reegleid".
Seosed tegelikkusega
Filmi keskmes oleva juutidest koosneva eriüksuse prototüüpideks peetakse Briti armee koosseisu kuulunud juutide brigaadi, kes sõja ajal ja ka pärast seda pidas inimjahti karistusest pääsenud natsidele. Väidetavalt tapsid kättemaksurühmad aastatel 1944–1960 ligi 1500 natsidest sõjakurjategijat. Mõrvamiseks kasutati mitmesuguseid võtteid: lavastati enesetappe, visati granaate rahulikeks pereinimesteks hakanud natside kodudesse, korraldati ülespoomisi jne. Pikemalt kirjutab juudi kättemaksurühmadest Morris Beckman raamatus "The Jewish Brigade". Taoline kättemaksurühm olevat väidetavalt tapnud 1960. aastal kunagise Jägala töölaagri ülema Aleksander Laagi.
Hüdratatsioon
pisi|Näide hüdratatsioonist: naatriumiiooni interaktsioon veemolekulidega
Hüdratatsioon on keemilise ühendi füüsikaline või keemiline liitumine (hüdraatumine) või liitmine (hüdraatimine) veega.
Lahustumisel vees seostuvad elektrolüüdid polaarsete vee molekulidega ehk hüdraatuvad. Hüdraatumisel keemilised sidemed elektrolüüdis nõrgenevad, mistõttu aine võib jaguneda ioonideks.
Näiteks etüleeni katalüütiline hüdraatimine:
Erlihhioos
Erlihhioosiks nimetatakse nakkushaigusi, mida levitavad puugid ja mida põhjustavad sugukonda Anaplasmataceae kuuluvad bakterid. Erlihhioosi esineb nii inimestel kui ka loomadel.
Nakkusesiirutajad
Nakkusi siirutavad teadaolevalt järgmised puugiliigid:
Roomajatel
Erlihhioosi esineb nii madudel kui ka sisalikulistel.
Imetajatel
Varem arvati, et nakkus levib ainult koerte (esimene haigusjuht Alžeerias 1935), hobuste, veiste, lammaste ja metsloomade seas.
Inimestel
Inimeste nakatumist erlihhioosi kirjeldati esimest korda 1986. aastal Ameerika Ühendriikide sõduritel.
Inimestel esinevat erlihhioosi enamikus Euroopa maades, sealhulgas Eestis, ametlikult ei registreerita. Seda ei ole kantud ka rahvusvahelisse haiguste klassifikatsiooni. Seega puudub ülevaade haiguse sagedusest.
Eeldatakse, et inimestel esineb erlihhioosi võrdlemisi harva, näiteks Ameerika Ühendriikides on selle esinemissagedus 0,7 haigusjuhtu 1 000 000 inimese kohta aastas.
Haigustekitajad ja vormid
Erlihhioosi põhjustavad bakterid kuuluvad perekondadesse Ehrlichia ja Anaplasma.
Inimestel võivad erlihhioose tekitada viis bakteriliiki:
Vormid
Peamiselt levivad kaks vormi, mille kliiniline pilt on üsna sarnane:
Sümptomid
Haiguse peiteaeg on 5–21 päeva, harilikult ilmnevad haigusnähud 9 päeva pärast puugihammustust.
Erlihhioos tekitab tavaliselt nõrku sümptomeid ning kaob iseenesest, aga võib mööduda ka ilma haigusnähtudeta. Tavapärasteks sümptomiteks on palavik (85–100% juhtudest), peavalu (80–94%) ja lihasevalud (47–82%). Harva esinevad ka nahalööve, isutus, iiveldus, oksendamine, kõhuvalu. Haigus võib nõrgestada immuunsüsteemi, luues soodsa pinnase teistele nakkustele, eelkõige kandidiaasidele.
3% erlihhioosijuhtudest lõpeb inimese surmaga, kuid tavaliselt puudutab see nõrgestatud immuunsüsteemiga isikuid (nt HIV-positiivseid inimesi), kellel erlihhioos võib tekitada ägedat hingamispuudulikkust ja hepatiiti ning soodustada hospitaalinfektsioonide levikut.
Diagnoosimine
Nakkushaiguse diagnoosimisel on indikaatoriks muutused veres; kasutatakse ka spetsiifiliste antikehade tiitri määramist, mida teostatakse vereproovi põhjal.
Teine võimalus on teha haigustekitaja kindlaks molekulaardiagnostika abil või kasvatades tekitajat söötmel.
Eestis diagnoositi esimene erlihhioosi haigusjuht Tartu nakkushaiglas 2002. aastal (avaldatud 2003). 2009. aasta keskpaigaks oli Tartu nakkushaiglas registreeritud 15 erlihhioosi haigusjuhtu.
Ravi ja ennetamine
Vaktsiini erlihhioosi vastu veel ei ole, mistõttu peamiseks ennetamismeetodiks on puukide leviku piiramine.
Haigust ravitakse antibiootikumidega, kõige efektiivsemaks peetakse tetratsükliinide hulka kuuluvat doksütsükliini ja minotsükliini. Tetratsükliinide suhtes allergilistel inimestel võib alternatiivse ravimina kasutada rifampitsiini.
Rakud
Nakkust peetakse ohtlikuks, kuna tekitajate elutsükli käigus, olenevalt bakteriliigist, nakatuvad ja hävivad peamiselt leukotsüüdid nii veres, luuüdis, maksas, põrnas kui ka lümfisõlmedes.
Vapp
pisi|[[Wrangellide vapp-epitaaf Ridala kirikus]] Vapp on heraldika reeglite järgi keskaegse relvastuse elementidest koostatud embleem, mida isik (näiteks riik, valitseja, maakond, linn, vald, äriühing, sugukond (suguvõsa), perekond või üksikisik) kasutab püsiva tunnusena.
Uuemal ajal nimetatakse vappideks ka (eriti riikide) embleeme, mis ei ole koostatud heraldika reeglite järgi.
Ka tänapäevaste sõjaväeüksuste embleemid võivad olla vapikujulised ja järgida heraldika reegleid.
Ajalugu
pisi|[[Drentelnite suguvõsavapp]] Vapid tekkisid Lääne-Euroopas 12. sajandil, kui ristirüütlite kilpe hakati kaunistama värviliste maalingutega. Värvilised sümboolsed kilbimärgised olid kaugele nähtavad, mistõttu raudrüü alla varjuv rüütel oli äratuntav. Rüütlid hakkasid oma vappi kandma nii lahingutes kui ka turniiridel. Vapi põhielementideks kujunes kilp ja kiiver, algselt gooti stiilis.
Heeroldid hakkasid koostama ja kirjeldama rüütlite isikuvappe. Vappe hakati kasutama ka lippudel, pitsatitel, rõivastel ja muudel esemetel. Vappide hulga suurenemine tingis kindlate reeglite koostamise. Teoreetiliselt ei tohiks olla kahte täiesti ühesugust vappi. Konkreetse isikuga seotud vapp muutus pärandatavaks.
Valitsejatel oli õigus anda teenete eest vapikandmise õigus, sageli koos aadlitiitli ja maavaldustega. Sellisest vapist kujunes privilegeeritud isiku staatuse tunnus. Nii tekkisid perekonnavapid, sugukonnavapid, valitsejate vapid, linnavapid (anti või kinnistati koos linnaõigusega), maavapid (millest arenesid välja riigivapid).
13. sajandil levima hakanud linnapitsat oli ei pruukinud olla seotud hilisema linnavapiga. Linnapitsatitel kujutati tihti väravaid, müüri, linnavaateid, kaitsepühakuid jne. Hiljem võidi pitsatipilt kasutusele võtta vapina.
16. sajandi alguses toimus üleminek renessanss-stiilile, mis andis ruumi vappide kunstilisele arengule. Vapikilbi figuure stiliseeriti kunstiliselt, senised ranged vormid ja nad muutusid elegantsemaks. Vapi stiliseeritud kujundid võimaldasid edasi anda isikuomadusi, aateid, ideid, rahvuslikku ja riiklikku kuuluvust, nõudmata lugemisoskust ega keeletundmist.
Héðinn Steingrímsson
pisi| Héðinn Steingrímsson (2011)
Héðinn Steingrímsson (sündinud 11. jaanuaril 1975 Reykjavíkis) on islandi maletaja ja maletreener, rahvusvaheline suurmeister (2007), FIDE vanemtreener.
Steingrímsson tuli 1987. aastal San Juanis noorte maailmameistriks U12-vanuseastmes. Ta on kolmekordne Islandi malemeister (1990, 2011, 2015). 1994. aastal andis FIDE talle rahvusvahelise meistri nimetuse. Suurmeistriks sai ta 32-aastaselt 2007. aastal.
2009. aastal jagas ta esikohta Reykjavík Openil.
Steingrímsson on mänginud Islandi võistkonna koosseisus kolmel maleolümpial (1990, 2008, 2010).
Dissotsiatsiooniaste
Dissotsiatsiooniaste ehk dissotsiatsioonimäär on keemias dissotsieerunud molekulide arvu ja molekulide üldarvu suhe.
Donald Davidson
Donald Herbert Davidson (6. märts 1917 Springfield, Massachusetts – 30. august 2003 Berkeley, California) oli ameerika filosoof, analüütilise filosoofia suurkujusid. Ta tegeles eriti vaimufilosoofia ja keelefilosoofiaga.
Elukäik
Davidsoni vanemad olid Clarence Herbert Davidson ja Grace Cordelia Anthony. Varsti pärast Donaldi sündi asus perekond elama Filipiinidele, kust nad naasid, kui Donald oli umbes neljane. USA-s elati Amherstis Massachusettsis ja Philadelphias, ja kui Davidson oli üheksane või kümnene, asuti lõpuks elama Staten Islandile. Alles siis läks Donald (avalikku) kooli, õppides esimeses klassis koos endast tublisti nooremate lastega. Tema järgmine kool oli Staten Island Academy, kus ta õppis alates neljandast klassist.
Davidson asus 1939 Harvardi Ülikoolis õppima anglistikat ja võrdlevat kirjandusteadust (tema teemad olid (Theodore Spencer Shakespeare'ist ja Piiblist, Harry Levin James Joyce'ist), kuid läks üle klassikalise filoloogia ja filosoofia alale. Õpingute ajal oli ta huvitatud kirjandusest ja antiigist ning sattus Alfred North Whiteheadi tugeva mõju alla, olles teisel aastal kuulanud kaht tema kursust, millega too oma õppejõutegevuse lõpetas. Davidson sai 1939 bakalaureusekraadi.
Tema magistriõpingud keskendusid antiikfilosoofiale. Aastal 1939 või 1940 tutvus ta Willard Van Orman Quine'iga, kes tema mõtlemist tugevasti mõjutas, muutes seda analüütilisemaks. Harvardis luges ta Feigli ja Sellarsi loogilise positivismi antoloogiat. Ta sai 1941 magistrikraadi.
Ta elas mõnda aega California osariigis, kus kirjutas stsenaariumi raadio draamaseriaalile "Big Town", mille peaosas oli Edward G. Robinson. Siis naasis ta Harvardi ülikooli, kus sai stipendiumi antiikfilosoofia alal, ning õpetas filosoofiat, õppides samal ajal ise Harvard Business Schoolis. Kooli lõpetada ta ei jõudnud, sest ta kutsuti mereväkke, kuhu minna oli soovi avaldanud. Ta teenis 1942–1945 (kolm ja pool aastat) Vahemerel, õpetades piloote vaenlase lennukeid ära tundma ning osaledes Sitsiilia, Salerno ja Enzio ründamises. Pärast sõda proovis ta kirjutada romaani, kuid sellest ei tulnud midagi välja.
Ta naasis antiikfilosoofia juurde ning kaitses 1949 doktoritöö Platoni "Philebosest". Davidson kommenteerib seda nii: "Põhitees, mis kujunes, seisnes selles, et kui Platon oli "Parmenidese", "Sofisti", "Theaitetose" ja "Riigimehe" uurimuste ja kriitika järelmina ideedeõpetuse ümber töötanud, sai ta aru, et seda õpetust ei saa enam rakendada mingi eetilise seisukoha põhitoena nagu "Riigis" ja mujal." Ta pidas oma väitekirja nüriks.
Davidsoni esimene töökoht pärast doktorikraadi saamist oli New Yorgi Queen's College'is. Aastatel 1951–1967 töötas ta Stanfordi Ülikoolis, 1967–1970 Princetoni Ülikoolis, 1970–1976 Rockefelleri Ülikoolis, 1976–1981 Chicago Ülikoolis ning 1981. aastast surmani California Ülikoolis Berkeleys, kus ta oli Willis S. ja Marion Slusseri filosoofiaprofessor.
Tema tuntumad tööd avaldati alates 1960ndatest üksikute artiklitena. Davidson liikus tegevusfilosoofia ja keelefilosoofia kaudu metafüüsika, vaimufilosoofia ja epistemoloogia juurde, põigates puhuti sisse ka esteetikasse, filosoofilisse psühholoogiasse ja filosoofia ajalukku.
Davidson suri 30. augustil 2003 südame äkkseiskumise tagajärjel pärast põlveoperatsiooni. Tal jäi pooleli mitu suurt tööd, sealhulgas raamat predikatsiooni loomusest, mis avaldati postuumselt.
Otsustusteooria
1950ndatel arendas Davidson koos Patrick Suppesiga välja eksperimentaalset lähenemist otsustusteooriale. Nad jõudsid raamatus "Decision-Making: An Experimental Approach" (1957) järeldusele, et subjekti uskumusi ja eelistusi ei saa teineteisest eraldi vaadelda, mistõttu alati on palju viise inimese tegude analüüsimiseks soovide, proovimiste ja väärtustuste kaudu. See järeldus sarnaneb Quine'i tõlke alamääratuse teesiga.
Isiklikku
Davidson reisis palju ning tal olid laialdased huvialad, millega ta väga energiliselt tegeles. Ta oli suurepärane pianist ja suur muusikahuviline (Stanfordis õpetas ta ka muusikafilosoofiat). Harvardis õppis ta koos Leonard Bernsteiniga ning mängis temaga neljal käel klaverit. Bernstein kirjutas muusika Davidsoni kreekakeelsele Aristophanese "Lindude" lavastusele ja juhatas seda. Osa muusikalist materjali läks käiku Bernsteini balletis "Fancy Free".
Davidsonil oli piloodiluba, ta ehitas raadioid ning armastas mägironimist ja surfamist.
Saint-Pierre ja Miquelon
Saint-Pierre ja Miquelon on Prantsusmaa osalise omavalitsusega meretagune ühisala.
Ajani-Maja rajoon
Ajani-Maja rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Kaug-Ida föderaalringkonnas Habarovski krai põhjaosas.
Piirneb läänes Sahhaga, idas on rajoonil 390 km Ohhoota mere rannikut. Rajooni läbib edelast kirdesse Džugdžuri mäestik. Suuremad jõed on Utšuri, Judoma ja Maja jõgi.
Rajoon jaguneb 4 külaasunduseks.
Rajooni rahvaarv oli 2002. aasta rahvaloenduse andmeil 3271. 2009. aastal oli rajooni arvestuslik rahvaarv 2754. Suuremad asulad on Ajan, Nelkan, Džigda ja Aim. 2010. aasta rahvaloenduse andmeil oli rahvaarv 2291.
Ajani-Maja rajoon moodustati 1930. aastal.
Tuulepealne väin
thumb|300px Tuulepealne väin on väin, mis ühendab Kariibi merd ja Atlandi ookeani ning eraldab Kuuba ja Haiti saart.
Laius 80 km, sügavus 1700 m.
Põder
Põder (Alces alces) on hirvlaste sugukonda põdra perekonda kuuluv imetaja.
Põder on suurim hirvlane. Samuti on ta suurim maismaaimetaja Euroopas.
Põder on pikkade jalgadega ja kõrge turjaga vagur loom. Täiskasvanud loomad kaaluvad keskmiselt 500 kg. Karvastik on tal pruunikasmusta värvi. Põder toitub puude ja põõsaste võrsetest, okstest, lehtedest, okastest ja koorest. Elupaigana eelistab suuremaid niiskemaid metsaalasid. Täiskasvanud isaslooma nimetatakse põdrapulliks. Emaslooma nimetatakse põdralehmaks. Kuni ühe aasta vanune loom on põdravasikas ja ühe-kaheaastane loom põdramullikas.
Euraasias levinud põdra alamliigid
Levinud Skandinaavias ja alates Poolast kuni Jenissei jõeni Venemaal.
Alamliigi isendid on keskmise suurusega. Täiskasvanud põdrapullide kehapikkus on umbes 270 cm ja nad võivad kaaluda kuni 500 kg. Levinud Jenissei jõest ida poole läbi Siberi kuni Stanovoi mäestikuni, mis piirab levilat lõunast.
Selle alamliigi isendid on suuremad kui Euroopa põdrad. Põdrapullide kehapikkus kuni 300 cm ja õlakõrgus 225–240 cm. Täiskasvanud isendid võivad kaaluda 570–650 kg. Levinud Põhja-Mongoolias, Amuuri-Ussuuri piirkonnas, Põhja-Manšuurias kuni Stanovoi mäestikuni.
Krüptoksantiin
Apelsinides, paprikates ning teisteski puu- ja köögiviljades leidub ühendit, mis aitab ära hoida suitsetamisega seotud kopsuvähki teket.
Teadustöös kirjeldati, kuidas pigment beeta-krüptoksantiin (BCX) blokeerib ja alandab nende retseptorite arvu, mida nikotiin kasutab kasvaja arenguks, kirjutab Medical News Today.
Teadlased tegid kaitseid hiirtel, kes olid jagatud kahte gruppi. Nad andsid katseloomadele iga päev nikotiini. Ühe grupi hiirtele manustati aga enne ja pärast nikotiini ka beeta-krüptoksantiini. Teadlased täheldasid, et selle grupi hiirtel esines 52- kuni 63-protsendilist kopsukasvaja rakkude vähenemist. Neile anti seda pigmenti peaaegu 870 milligrammi, umbes nii palju leidub seda ühes paprikas. Ka inimestel tehtud katsed andsid samu tulemusi.
Uuringut juhtinud Xiang-Dong Wan tõdes, et süües selle pigmendi rohkeid puu- ja juurvilju, saab vähendada suitsetamisest põhjustatud kopsuvähi esinemise tõenäosust.
Põder
Põhja- Ameerikas levinud põdra alamliigid
Levinud Alaskal, Lääne-Yukonis ja Briti Columbia loodeosas.
Krüptoksantiin
Samas on teadlaste sõnul tarvis teemat siiski edasi uurida, et saada selgem ülevaade beeta-krüptoksantiinirohkete toitude ja kopsuvähirakkude seosest inimestel.
Põder
Põhja- Ameerikas levinud põdra alamliigid
Alaska põder on kõige suurem alamliikidest. Põdrapullide õlakõrgus on kuni 250 cm ja kehapikkus kuni 310 cm. Täiskasvanud isendid kaaluvad kuni 1000 kg. Levinud Briti Columbia keskosast Põhja-Minnesotani, Wisconsinis, Michiganist Lääne-Ontarioni ja loodepoolsed piirkonnad, Ida-Yukon.
Krüptoksantiin
Ameerikas diagnoositakse prognooside järgi tänavu umbes 222 500 uut suitsetamisega seotud kopsuvähi juhtu. Neist sureb tõenäoliselt enam kui 155 000 inimest. Suitsetamine on jätkuvalt peamine kopsuvähi tekkimise põhjus.
Põder
Põhja- Ameerikas levinud põdra alamliigid
Isendid on keskmise suurusega. Levinud Maine’is, Nova Scotias, Quebec’is, Newfoundland’i saarel, Ontario keskosas, Hudsoni lahest Suure järvistuni.
Krüptoksantiin
Ameerika kopsuühenduse andmetel areneb suitsetavatel meestel kopsuvähk 23 korda suurema tõenäosusega kui mittesuitsetajatel. Suitsetavate naiste puhul on sama risk 13 korda kõrgem kui mittesuitsetavatel sookaaslastel. Ka passiivne suitsetamine on kopsuvähi riskitegur ning see põhjustab Ameerikas igal aastal umbes 7330 mittesuitsetaja surma.
Uuring avaldati ajakirjas Cancer Prevention Research.
Põder
Põhja- Ameerikas levinud põdra alamliigid
pisi|Shirasi põder Isendid on Põhja-Ameerika alamliikidest väikseimad.
Levinud Põhja-Wyomingis, Idaho kesk- ja põhjaosas, Lääne-Montanas, Alberta edelaosas, Briti Columbia kaguosas ja Utah’ läänealadel, Colorados, Loode-Washingtonis ja kogu Kaljumäestikus.
Isendid on keskmise suurusega.
Kehakuju
Põdral on pikad jalad, kõrge turi ja madal tagakeha. Pea on pikk ja kitsas. Iseloomulik on pikk ülamokk, mistõttu nina näib olevat kongus. Lõua all ripub karvadega kaetud nahavolt – "habe". Isasloomadel võib see olla kuni poole meetri pikkune, emasloomadel väiksem. Kõrvad on põdral suured, pikliku kujuga. Saba on nii lühike, et seda on raske silmaga eristada.
Värvus
Karvastik on üldiselt pruunikasmust, väikesed erinevused on alamliikide lõikes. Ülapool, keha küljed ja pea on tumedamat tooni, alapool ja jalad on heledamad. Karvkate on tihe ja pikk.
Sarved
pisi|Suurte sarvedega põdrapull [[Denali rahvuspark|Denali rahvuspargis Alaskal]] Sarved on ainult pullidel. Sarvede suurus sõltub elukohast. Põhja-Ameerika põtrade sarved kaaluvad keskmiselt 16–23 kg, Euroopa põtrade omad keskmiselt 10 kg. Suurus sõltub ka toitumisest ja isendi vanusest. Mullikatel on ühe- või kaheharulised sarved, kahe- kuni kolmeaastastel kahe- või kolmeharulised ja nii edasi. Võimsamaid sarvi kannavad põdrad tavaliselt 5–10 aasta vanusena, seejärel muutuvad need taas väiksemaks.
Kuju järgi eristatakse pulksarvi ja kühvelsarvi. Nende esinemine sõltub peamiselt isendite elukohast. Levila lõunapoolsetel aladel esineb rohkem pulksarvedega loomi ning mida enam põhja poole, seda rohkem domineerivad kühvelsarvedega isendid.
Reeglina ei kanna põdrad sarvi aastaringselt. Vanad pullid heidavad sarved maha tavaliselt novembris, noored võivad sarvedega olla veel jaanuaris. Uued sarved hakkavad kasvama aprillis, olles algul pehmed, luustumata ja kaetud nahaga. Maksimaalse suuruse saavutavad augustis või septembris. Selleks ajaks on sarved luustunud ning nahk hakkab maha pudenema.
Põdrapullid kasutavad oma sarvi eelkõige selleks, et põdralehmadele ja rivaalidele muljet avaldada.
Elupaik ja eluviis
pisi|Põdra külitamislohk ja haava närimise jäljed Kõrvemaal, 2016. aasta veebruaris. Põtrade elupaikadeks on jõe-, järve- ja soorikkad suuremad metsaalad. Samuti noorendikud ja võsastikud. Põder vahetab sesoonselt elupaika. Suvel võib kohata teda peaaegu kõikides metsatüüpides. Näiteks raiesmikel, veekogude ääres, sooveerel ja mujal. Talvel koonduvad põdrad paikadesse, kus leidub kergesti kättesaadavat toitu: männinoorendikesse, pajustikesse. Põder on hea ujuja ja tal on suletavad ninasõõrmed.
Enamasti elavad põdrad üksikuna või väikestes rühmades. Talvel võivad koonduda väikestesse karjadesse.
Toitumine
pisi|Põdralehm Alaskal Põder sööb puude ja põõsaste võrseid, lehti, okkaid ja koort. Leningradi oblastis läbi viidud uurimus näitas, et põder tarbib toiduks 30 puu- ja põõsaliiki ning 60–70 rohttaimeliiki. Põhitoiduks on neist vaid mõned liigid. Puudest-põõsastest mõned pajuliigid, haab, pihlakas, kadakas, saar, mänd, kuusk ja kask. Rohttaimedest pohl, mustikas, tarnad ning paljud soo- ja veetaimed. Suvel toitub põder lehtpuude ja -põõsaste lehtes võrsetest. Peamiselt eelistab kaske, pihlakat ja paakspuud. Suvel sööb ka rohttaimi, sealhulgas veetaimi. Veetaimi sööb eelkõige seepärast, et neis on kõrge naatriumisisaldus. Sügisel ja kevadel tarbib rohkem puhmarinde taimi ja puukoort. Talvel toitub põder peamiselt puuvõrsetest, eelistades paju, haaba, pihlakat, kadakat, paakspuud ja saart. Harvemini sööb kaske ning väga harva leppa.
Põder võib tarbida 15–50 kg biomassi päevas. Suvel on täiskasvanud isendi toiduvajadus 20–30 kg ja talvel 15–20 kg. Põdrad kasutavad päevas umbes 10–13 tundi toidu otsimisele, seda just varasuvel. Talveperioodil nad puhkavad rohkem.