cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Viirused inimkonna ajaloos
Hepatiidiviirused
Hepatiit maksahaigus, mida teatakse antiikajast. Sümptomite hulka kuulub ikterus ehk naha, silmade ja kehavedelike kollaseks muutumine. Hepatiidil on mitu põhjustajat, sealhulgas viirused, eriti A-hepatiidi viirus, B-hepatiidi viirus ja C-hepatiidi viirus. Läbi ajaloo on olnud teateid ikteruseepideemiate kohta, mis mõjutasid peamiselt sõdivaid sõdureid. Keskajal oli nn sõjakäiguikterus tavaline. Seda esines Napoleon I sõjaväes ja peaaegu igas suuremas kokkupõrkes 19. ja 20. sajandil. Epideemilist iktarust põhjustav viirus avastati alles 20. sajandi keskel. Epideemilise ikteruse kohta käivat nimetust A-hepatiit ja nakkusliku ikteruse nimetust B-hepatiit kasutati kirjanduses esimest korda 1947. aastal pärast 1946. aastal toimunud ettekannet, milles esitati tõendeid selle kohta, et tegu on kahe eri haigusega. 1960-ndatel avastati esimene hepatiiti põhjustada võiv viirus. Selleks oli B-hepatiidi viirus, mis nimetati tekitatava haiguse järgi. A-hepatiidi viirus avastati 1974. aastal. B-hepatiidi viiruse avastamine ja nakkuse tuvastamistestide loomine on paljusid meditsiinilisi ja ka mõnda kosmeetilist protseduuri põhjalikult muutnud. 1970-ndatel alustatud doonorvere uurimine on märkimisväärselt vähendanud viiruse edasikannet. Enne 1975. aastat kogutud vereplasma ja VIII hüübimisfaktor sisaldasid tihti nakkusohtlikus koguses B-hepatiidi viirust. 1960-ndate lõpuni kasutasid tervishoiutöötajad ja tätoveerijad hüpodermilisi nõelu korduvalt, mis oli tavaline nakkuseallikas. 1990-ndatel lõpus alustati Euroopas ja Ameerika Ühendriikides süstlavahetusprogramme, et takistada viiruste levikut süstivate narkomaanide hulgas. Need meetmed aitasid samuti vähendada hilisemat HIV ja C-hepatiidi levikut.
Barhaan
Kõrgeim Euraasia kaarluide (210 m) on Sarõkum ("kollane mägi") Põhja-Dagestanis, mille kõrgus väheneb umbes 1 meetri võrra aastas. Viimase 20 aasta jooksul vähenes ta kõrgus 25 meetrit.
Viirused inimkonna ajaloos
Inimesi mittenakatavad viirused
Peale inimeste võib ka teiste loomade seas esineda epideemiad. 20. sajandi jooksul on seda juhtunud korduvalt, eriti kariloomadega. Viirushaiguste hulka kuuluvad näiteks suu- ja sõrataud, veiste katk ja linnugripp. Kariloomi nakatavad viirused võivad mõjuda laastavalt mitte ainult loomakasvatajatele, vaid ka üldisele rahvastikule, nagu näitas 2001. aasta suu- ja sõrataudi epideemia.
Aafrikasse jõudis veiste katk esmakordselt 1891. aastal ja levis kiiresti üle terve mandri. 1982. aastaks oli 95% Aafrika kariloomadest surnud. Sellele järgnes näljahäda, mis mõjus laastavalt loomakasvatajatele ja rändrahvastele, kellest mõni sõltus täielikult oma karjast. Kaks kolmandikku maasaidest hukkus. Olukorra tegid hullemaks näljahädale järgnenud rõugeepideemiad. 20. sajandi alguses oli veiste katk Aasias ja mõnes kohas Euroopas tavaline. Sajandi jooksul haiguse esinemissagedus langes järk-järgult muuhulgas tänu vaktsineerimisele. 1908. aastaks oli Euroopa veiste katkust vaba. Teise maailmasõja järel esines mõni puhang, aga neid suudeti kiiresti ohjata. Aasias haiguse esinemissagedus kasvas ja 1957. aastal pidi Tai paluma abi, kuna surnud oli nii palju pühvleid, et riisipõlde ei olnud enam võimalik künda. Uuralist lääne poolde jääv Venemaa osa oli haigusest vaba, kuna Vladimir Lenin oli võtnud vastu mitu haiguse levikut ohjavat seadust, kuid Ida-Venemaal oli Mongooliast ja Hiinast saabuv haigus sage. India suutis idaosariikides kanda kinnitanud haiguse levikut 20. sajandi jooksul ohjata ja 1995. aastaks oli haigus likvideeritud. Aafrikas oli kaks suurt pandeemiat 1920-ndatel ja 1980-ndatel. Somaalias oli 1928. aastal tõsine haiguspuhang ja haigus oli kuni 1953. aastani riigis väga laialt levinud. 1980-ndatel ohjati Tansaania ja Keenia puhanguid 26 miljoni vaktsiinidoosi abil ja 1997. aastal korraldati haiguse taasilmumise korral selle allasurumiseks ulatuslik vaktsineerimiskampaania. Sajandi lõpuks oli veiste katk suuremas osas riikidest likvideeritud. Etioopiasse ja Sudaani jäi mõni haiguskolle ja ÜRO Toidu- ja Põllumajandusorganisatsioon (FAO) algatas 1994. aastal ülemaailmse veiste katku likvideerimisprogrammi eesmärgiga haigus 2010. aastaks kogu maailmast likvideerida. 2011. aasta mais kuulutas FAO koos Maailma Loomade Tervise Organisatsiooniga, et "veiste katk kui vabalt leviv viirushaigus on maailmast likvideeritud".
Suu- ja sõrataud on väga nakkusohtlik haigus, mida põhjustab polioviirusega samasse sugukonda kuuluv Aphthovirus ' e perekonna viirus. Sellega on Aafrikas loomad, peamiselt kabjalisi nakatunud alates antiikajast ja Ameerikasse jõudis see ilmselt 19. sajandil sissetoodud kariloomadega. Suu- ja sõrataud on harva surmav, kuid epideemiad lamba- ja veisekarjades võivad põhjustada suurt majanduslikku kahju. Ameerikas oli viimane haiguspuhang 1929. aastal, kuid 2001. aastal esines Suurbritannias mitu suurt puhangut ning tuhanded loomad tapeti ja põletati.
Gripiviiruste looduslikud peremeesorganismid on sead ja linnud, kuid inimesed on gripiviirustega nakatunud ilmselt alates antiikajast. Viirus võib metsikute ja koduloomade seas põhjustada väikest kuni suurt epideemiat. Lindude ränne on aegade jooksul gripiviiruse üle kõikide maailmajagude viinud. Viirusel on arenenud mitu tüüpi ja see toimub ka tulevikus, mistõttu on viirus kestvaks ohuks.
21. sajandi algusaastatel on viiruste põhjustatud kariloomade epideemiatel olnus tõsised tagajärjed. 2007. aastal toimus Prantsusmaal Orbivirus ' e sugukonda kuuluva viiruse põhjustatud lammaste katarraalse palaviku puhang. Haigust oli varem esinenud vaid Ameerikas, Aafrikas, Lõuna-Aasias ja Põhja-Austraalias, kuid nüüd leidub seda ka Vahemere piirkonnas.
Taimeviirused
pisi|[[Tubakamosaiigi viirus (TMV) oli kõige esimene avastatud viirus ning sellel oli oluline roll viiruste tundmaõppimises]] 20. sajandi jooksul avastati, et paljusid nn vanu taimehaigusi põhjustavad viirused. Kui taimed kasvavad lähestikku, on ka viiruste arvukus suurem. See võib tuua kaasa suure majandusliku kahju ja inimelude hukkumise. Jordaanias, kus kasvatati ulatuslikult kõrvitsalisi (kurki, melonit, kõrvitsat) nakatusid 1970-ndatel terved põllud. Elevandiluurannikul nakatasid 30 eri viirust sarnaselt kaun- ja köögivilja. Keenias hävis kuni 70% maisi-, manioki- ja maapähklitaimedes. Maniokk on Ida-Aafrika enimkasvatatav taim ja sellest toitub üle 200 miljoni inimese. See toodi Aafrikasse Lõuna-Ameerikast ja kasvab väheviljakas mullas edukalt. Kõige olulisemat maniokihaigust põhjustab Geminiviridae sugukonna viirus, mida kannavad ühelt taimelt teisele Aleyrodidae sugukonna nokalised. Esimest korda kirjeldati haigust 1984. aastal, 20. sajandil on Ida-Aafrikas toimunud mitu haiguspuhangut, mis on tihtipeale toonud kaasa näljahäda.
1920-ndatel teenisid Ameerika Ühendriikide suhkrupeedikasvatajad Geminiviridae sugukonda kuuluva viiruse (mida kannavad edasi Cicadellidae sugukonna putukad) põhjustatud haiguse tõttu ulatuslikku kahjumi. 1956. aastal hävitas Rice hoja blanca virus Kuubas ja Venezuelas 25–50% riisist. 1958. aastal juhtus see suure hulga Colombia riisipõldudega. 1981. ilmus haigus uuesti ja seekord hävis saak peaaegu täielikult. Aastatel 1936–1977 hävis Badnavirus ' e perekonna viiruse (mida kannab edasi) tõttu 162 miljonit kakaopuud ja järgnenud aastate jooksul lisaks 15 miljonit puud aastas. 1948. aastal hävines Ameerika Ühendriikide Kansase osariigis 7% nisutaimedest, kui need nakatusid Aceria perekonda kuuluvate lülijalgsete edasikantud Potyviridae sugukonna viirusega. 1950. aastatel põhjustasid Potyvirus ' e perekonna viirused O'ahul Hawaii saarestikus ulatusliku papaiataimede hävingu. Papaia viidi saarele 19. sajandil, kuid viirushaigust polnud enne 1940. aastaid esinenud.
Sellised katastroofid leidsid aset, kui inimeste sekkumine uute taimede sissetoomise näol põhjustas ökoloogilisi muutusi. Kakaopuu kasvad looduslikult Lõuna-Ameerikas ja viidi Lääne-Aafrikasse 19. sajandi lõpus. 1936. aastal jõudis kasvandustesse kohalikel puudel leviv juurehaigus. Uued kasvupiirkonnad võivad põhjustada viiruslike taimehaiguse puhanguid. Ulatusliku niisutuse ja riisikasvatuse suurenemise tõttu levis enne 1970. aastat vaid Keenias Kisumu linnas olnud riisi nakatav viirus üle kogu Ida-Aafrika. Inimtegevuse tagajärjel kandusid uued viirused edasi kohalikele taimedele. 1926–1930 jõudis Aafrikast Lõuna-Ameerikasse tsitruseid nakatav Closterovirus ' e perekonna viirus. Samal ajal viidi Aasiast Lõuna-Ameerikasse Toxoptera citricida lehetäi, mis kiirendas viiruse levikut veelgi. 1950. aastaks oli São Paulos Brasiilias hävinud 6 miljonit tsitrusepuud. Aafrikas elasid viirus ja tsitrused ilmselt aastasadu üksteisega koos. Viiruse levik uutesse piirkondadesse ja teiste sortidega kokkupuude tõi aga kaasa ulatuslikud haiguspuhangud. Inimeste toodud taimeviiruste põhjustatud murede tõttu on paljud riigid kehtestanud karmid sisseveoreeglid kõige kohta, millel võib olla ohtlikke taimeviirusi või nende edasikandjaid.
Uued viirused
Uute viiruste hulka kuuluvad viirused, mis on peremeesliike nakatanud võrdlemiselt lühikest aega. Paljud sellised inimest nakatavaid viirused pärinevad loomadelt. Kui mets- või koduloomade nakkushaigus võib nakatada inimest või vastupidi, kutsutakse seda zoonoosiks.
Koroonaviirused
Koroonaviirused põhjustavad inimesel tavaliselt kerget nakkust, aga 21. sajandil on levinud ka mitu viirusetüve, mille tõvestusvõimelisus ja kiire levik on tekitanud laialdasemaid probleeme. Nende seas on olnud SARS-CoV, mis põhjustab Ägedat respiratoorset sündroomi (SARS), MERS-CoV, mis põhjustab Lähis-Ida ägedat respiratoorset sündroomi (MERS) ja SARS-CoV-2, mille põhjustatud haigus on tuntud nimega COVID-19.
Nipah viirus
1997. aastal toimus Malaisia farmerite ja nende sigade seas hingamisteede haiguse puhang. Dokumenteeriti üle 256 entsefaliidijuhtumi, millest 105 lõppes surmaga. Ühe haigust põdenud inimese ajust leiti uus paramüksoviirus, mis nimetati ta koduküla järgi Nipah' viiruseks. Haiguspuhang sai alguse, kui metsatustumine häiris nahkhiirte populatsiooni, keda viirus tavaliselt nakatas. Nahkhiired liikusid seafarmidele lähemale ja viirus kandus nende väljaheidetega sigadele.
Hemorraagiline palavik
pisi|[[Ebola viirus]] Mitu surmavat haigustekitajat kuuluvad filoviiruste hulka. Filoviirused on kiulised viirused, mis põhjustavad hemorraagilist palavikku, ja nende hulka kuuluvad ka Ebola viirus ja Marburgi viirus. 2005. aasta aprillis sai Marburgi viirus pärast puhangut Angolas suure avaliku tähelepanu osaliseks. 2004. aasta oktoobris alanud puhangu jooksul dokumenteeriti 252 haigestumisjuhtu, millest 227 lõppes surmaga.
Ebola viiruse allikaks on ilmselt nahkhiired. Marburgi viirus kandub inimestele edasi ahvidelt ja Lassa viirus rottidelt (Mastomys natalensis). Zoonoosid võivad mõjuda laastavalt, kuna inimeste puudub viirusele tihtipeale loomulik vastupanuvõime ja viiruse tõvestusvõime langeb alles siis, kui see on uue peremeesorganismiga kohanenud. Mõni zoonoos on nn tupik, mis tähendab, et pärast esialgset puhangut viirusega nakatumine väheneb, kuna viirus ei levi piisavalt tõhusalt ühelt inimeselt teisele.
21. sajandi alguses tõusis ülemaailmne teadlikkus arengumaid laastavate epideemia kohta, millele rahvusvaheline tervishoiukogukond on varem suhteliselt vähe tähelepanu pööranud.
Kasulikud viirused
Briti bioloog Peter Medawar kirjeldas viirust kui "valgukesta mähitud halba uudist". Kui bakteriofaagid välja arvata, olid viirused õigustatult teeninud ära haigustekitajate ja surmatoojate maine. Viiruste suur hulk ja laialdane levik väga paljudes ökosüsteemides on tänapäeva virolooge pannud aga viiruste rolli biosfääris ümber hindama.
Arvatakse, et Maal on umbes 1031 viirust. Suurem osa neist on bakteriofaagid ja enamik elab ookeanis. Ookeani biomassist moodustavad üle 90% mikroorganismid ja oletatakse, et viirused tapavad iga päev sellest umbes 20% ning ookeanis on viirusi 15 korda rohkem kui baktereid ja arhesid. Viirused on veeõitsengu kiire lõpu peamised põhjustajad ning aitavad hoida eri liiki tsüanobakterite ökoloogilist tasakaalu ja seega ka eluks vajaliku hapniku tootmist.
Bakteriaalsete nakkuste ravis on saanud murekohaks antibiootikumidele resistentsete bakteritüüpide teke. Viimase 30 aasta jooksul on arendatud ainult kaks uut antibiootikumide klassi, mistõttu otsitakse uusi mooduseid bakteriaalsete nakkustega võitlemiseks. Esimest korda kasutati bakterite ohjamiseks bakteriofaage 1920-ndatel ja 1963. aastal viisid Nõukogude Liidu teadlased läbi ulatusliku kliinilise katse. Väljaspool Nõukogude Liitu saadi sellest teada alles 1989. aastal, kui töö läänes avaldati. Antibiootikumiresistentsuse põhjustatud hädad on taastanud huvi bakteriofaagide ja faagiteraapia vastu.
Mitmeid viirusi saab kasutada geeniteraapias kui vektoreid uue geneetilise materjali rakkudesse viimiseks. Selleks eelistatakse kasutada DNA-viirusi, kuna retroviirused ei tungi mittejagunevatesse rakkudesse ja nende kinnitumiskoht genoomis varieerub. Neist levinuimad on adenoviirused, mida saab kasutada paljude rakkude puhul, ent mis mahutavad äärmiselt vähe geneetilist materjali; ka kipub nende korduv manustamine esile kutsuma immuunvastuse. Esimesed adenoviirustel baseeruvad ravimid on juba ametlikult kasutusele võetud (geniditsiin, Glybera ), ent uuritakse ka teiste viirusetüüpide kasutuselevõtu võimalusi.
Arsenti Bastrakovi tänav
Arsenti Bastrakovi tänav on tänav Narvas Kalevi linnaosas. Algab Vaksali tänavast ja lõpeb Grafovi tänavaga ristudes. Tänava pikkus on 200 m.
1912. aasta linnaplaanil on selle tänava nimi Pühapäeva tänav, 1927. aasta linnaplaanil Lääne tänav.
Aadressil Bastrakovi 4 asub Narva Issanda Ülestõusmise peakirik.
Pieter van der Aa
Pieter (ka: Pierre, Petrus) van der Aa (ka: vander Aa) [p'iiter fan der 'aa] (umbes 1659 Leiden – august 1733) oli hollandi kirjastaja, raamatukaupmees, raamatutrükkija ja geograafiliste kaartide valmistaja.
Üheksa-aastaselt asus ta tööle raamatukaupmehe õpipoisina. Aastal 1680 või 1682 asutas Pieter van der Aa Leidenis kirjastuse, mis sai varsti maailmakuulsaks. Viiekümne aasta jooksul andis ta välja tohutu hulga materjali, sealhulgas igasuguse kujuga atlaseid ja illustreeritud teoseid. Kaks neist koosnevad vastavalt 27 ja 28 köitest, sisaldades üle 3000 kaardi ja tahvli.
Pieter van der Aa maa- ja merekaardid ei ole enamasti esmaklassilised ja kindlasti ei ole nad originaalkaardid, kuid nad on sageli väga stiilsed ja dekoratiivsed, mistõttu neid kollektsioneeritakse. Paljud atlased tegi ta tellimustööna, kasutades teiste kaarditrükkijate vanu trükivorme.
Peale selle andis ta välja Gronovi jt koostatud töö vanaajast ning palju anatoomia- ja matemaatikaraamatuid, Christiaan Huygensi kuulsa teose "Traité de la lumière" (Traktaat valgusest), antiikklassikuid ja antiikkeelte grammatikaid, 12-köitelise luksusteose "Thesaurus antiquitatum romanarum" (Rooma muististe aardekamber) jmt. Tähtsad on ka H. Boerhaave ja W. J. 's-Gravesande teoste väljaanded ja Rotterdami Erasmuse kogutud teosed (Opera omnia).
Kaarte
pisi|vasakul
Esku külakool
Esku kool oli üks esimesi koole Haljala kihelkonnas.
1840. aasta sügisel hakkas mõisahärra Paul von Focki soovitusel Kõne-Posti talus kooli pidama Juhan (Johann) Joosepi p. Veinman, kes oli pärit Sagadist ja samal aastal lõpetanud Ataste koolmeistrite kooli. Kõne-Posti talu kool oli järeleaitamiskool neile, kellele kodune õppimine raskusi tegi. Kindla õppekavaga päriskool asutati sealsamas aastal 1843. Õppetöö kestis mihklipäevast jüripäevani. Esialgu käis koolis12 last, neist kuus esmaspäeviti ja teisipäeviti, teised kuus aga neljapäeviti ja reedeti. Koolis õpetati usuõpetust, rehkendamist, lugemist, kirjutamist ja laulmist. Kõne-Postil oli kool 1845. aastani, mil P. v. Fock ehitas Eskule kabeli ja köstrimaja. Köster-koolmeistrina jätkas Juhan Veinmann. 1875. aasta Maakoolide seadus nõudis, et kõikides kogukonna koolides viie aasta jooksul vene keele õpetamisega algust tehtaks. Juhan Veinmann ei osanud vene keelt ega ka eesti keelt uue kirjaviisi järgi kirjutada, ta oli eakas ning haiglane, mistõttu oli tarvis uut õpetajat. Mõisniku soovil asus isale appi Kustav Veinmann, kes lõpetas Rakvere Kalevipoja Seltsi kooli ja sooritas 1882. aastal Rakveres kooliõpetajaeksami. Lühikest aega, 1879–1880, töötas koolis ka Andres Veisberg. 1883. aastal Juhan Veinmann suri ning koolipidamine jäi täielikult Kustavi mureks. 1888. aastal ehitati Eskule uus koolimaja, kus töö algas 1889. aastal – see oli üheklassiline algkool. 1919. aastal viidi Esku kool üle Koolimäele, kuhu ehitati avarate ruumidega, aja ja rahva nõuetele vastav koolimaja.
Nikolai Pirogovi monument
Nikolai Pirogovi monument on püstitatud Nikolai Pirogovi mälestuseks Tartusse, Raekoja taha Lossi tänava ja Ülikooli tänava nurgale haljasalale, mis monumendi järgi on tuntud kui Pirogovi plats. Monument rajati 1952. aastal, selle autorid on Juhan Raudsepp, Arseni Mölder, Peeter Tarvas ja August Volberg.
Raivo Tamm
Raivo Tamm (sündinud 6. mail 1974) on Eesti sõjaväelane, kolonelleitnant.
Ta oli 5. augustist 1997 kuni 22. augustini 1999 Lahingukooli ülem. Ta juhtis 2006. aastani Kaitsejõudude peastaabi logistikaosakonda ning määrati seejärel Eesti kontingendi ülemaks Afganistanis.
Aastatel 2009–2010 oli Tamm 1. jalaväebrigaadi ülem.
Kukul külas
"Kukul külas" on Kuku raadio saatesari. Esimene saade jõudis eetrisse 1993. aasta 17. jaanuaril, külas oli Hardo Aasmäe. Portreesaate looja on Erki Berends. 1993–2022 on saates kokku käinud 1476 külalist (2022. aasta lõpu seisuga).
Saatejuhid
Kokku 1480 saadet ja 1485 külalist (mõnes saates on külalisi olnud kaks)
Saade kestab 2 tundi ja on eetris pühapäeviti kell 13–15.
Saade on toimunud igal pühapäeval peale aasta esimese ja viimase, ainsaks erandiks on 12. juuni 2016, kus saade tehnilistel põhjustel vahele jäi.
6. mail 2018 oli tavapärase saate asemel kordussaade 90. juubelit tähistanud president Arnold Rüütliga. 19. mail 2019 oli eetris kordussaade Juhan Peegli 100. sünniaastapäeva auks. Alates juuni algusest 2023 on pühapäeviti eetris kordussaated.
Saatekülalised
Allpool on külalised ja saated loetletud kronoloogiliselt. Vaata ka tähestikulist loendit.
Happesademed
pisi|300px|Happevihmade tõttu hukkunud kuused Tšehhis Happesademed on mis tahes sademed (vihma puhul happevihm), mille pH on võrreldes looduslike sademete omaga madalam. Igasuguste happeliste ühendite langemist maa, vee või ehitiste pinnale nimetatakse happesadenemiseks.
Happesademed ei esine vaid vee kujul (vihm, udu, lumi jne), vaid ka õhus olevate gaasiliste ja tahkete komponentide maapinnale sadestumisena. Kuivad happesademed moodustavad umbes 30 protsenti happesademete koguhulgast.
Destilleeritud vee pH on seitse. Sellest suurema pH-ga vett nimetatakse aluseliseks ja väiksema pH-ga happeliseks. Sellise jaotuse järgi oleksid siiski peaaegu kõik sademed happesademed, sest atmosfääris oleva vee normaalne pH on umbes 5,6. See on happelise reaktsiooniga peamiselt seetõttu, et atmosfääris ringlev süsinikdioksiid on osaliselt atmosfääri veepiiskades lahustunud, moodustades süsihappe (H2CO3). Süsihappe dissotsiatsiooni käigus vabaneb vette vesinikioone, mis muudavadki sademed happelisemaks. Lisaks süsinikdioksiidile sisaldab reostamata õhk ka muid happesust mõjutavaid keemilisi ühendeid, mistõttu on vihmavee normaalseks happesuseks loetud ka arvu 5,2.
Atmosfäär ei ole homogeense koostisega, mistõttu esineb praktikas olulisi kõrvalekaldeid keskmistest väärtustest. Enamasti jääb sademete pH vahemikku 4,9–6,5. Happelisemate sademete jaotus näitab selgelt, et nende tekkes on põhisüü inimesel, sest happesademed langevad peamiselt aladele, mis jäävad suurtest tööstuspiirkondadest allatuult.
Happevihma põhjustavad eelkõige väävli- ja lämmastikoksiidid, mis veega reageerides moodustavad vastavalt väävel- (H2SO4) ja lämmastikhappe HNO3.
Happevihmad on tõsine keskkonnaprobleem, mis põhjustab probleeme kaladele ja taimestikule ning kahjustab hooneid.
Aedportulak
Aedportulak (Portulaca oleracea subsp. sativa) on portulakiliste sugukonna portulaki perekonda kuuluva hariliku portulaki alamliik. Aedportulak on üheaastaste rohttaimede liik.
Välimus
Vars 30–50 cm kõrgune, lihakas, harunenud, enamasti lamav. Lehed äraspidimunajad, lihakad, tömbitipulised, paljad. Õied kollased.
Kusta Toom
August ehk Kusta alustas ajakirjanikutööd 18-aastaselt. Ta on peamiselt tuntud omaenda poolt väljaantud ja algelise trükipressiga paljundatud ajakirjade järgi.
Elukäik
Kodust, kus oli eestikeelseid raamatuid ja ajalehti ning kuulati muusikat, sai alguse August Toominga kirjandus- ja muusikahuvi. Kooliharidusest jäi ta ilma kodu majandusliku kehvuse ja nõrga tervise tõttu.
Isakodus oli August Toomingas 1908. aastani. Seejärel alustas ta iseseisvat rändurielu, õppides trükikodades raamatuköitmist ja elatades ennast hooajalistest juhutöödest. Ajakirjanduses hakkas ta esinema nime all “Kusta Toom”. Selle nime all ilmus 1913. aastal tema esikteos “Otsijad”.
Esimese maailmasõja alguses tegutses August Toomingas raamatuköitjana Valgas, Tõrvas, Mõisakülas ja Riisas. 1917. aastal ilmus August Toominga poolt asutatav kunsti-, teaduse- ja poliitikaajakiri Tõrvik. Kaksiknumbrina ilmunud ajakirja 32 lehekülge sisaldasid eripalgelisi ilukirjanduslikke tõlkeid Kusta Toomilt. 1918. aastal enam ajakirja välja anda ei õnnestunud. Ajakiri hakkas uuesti ilmuma 1928. aasta detsembris. 1933. aasta oli August Toomi jaoks kõige viljakam. Ta kirjutas, koostas, toimetas ja trükkis ning levitas Salulaane metsas kokku kolme ajakirja: Aeg, Hääl ja Tõrvik. 1934. aastast hakkasid August Toomi lisaks karjalastele ja muidu kiuslikele inimestele kimbutama ka ametivõimud ning niigi raskustega kulgenud ajakirjade väljaandmise muutsid veelgi keerulisemaks uued probleemid, mis saidki kahele väljaandele saatuslikuks. 1934. aastal algasid pahandused ajakirjaga Aeg ja 1935. aastal ilmus viimane Tõrviku number.
August Toominga ajakirjandusliku tegevuse lõpetas nõukogude võim 1941. aastal. August Toomil oli veel tegutsemisplaane ja tahtmist kuid tervis oli kehvaks jäänud. 1966. aastal paigutati ta Uderna invaliididekodusse, kus ta mõne aja jooksul taastus. 1973. aastal viidi August Toom Jämejalale, kus ta suri 31. märtsil. August Toom maeti Rõngu surnuaeda alles 26. septembril 1973.
Isiklikku
Tartumaa metsikusse loodusesse püstitas August Toomingas koopa, siis metsaonni ja elas nii, nagu elasid inimesed rauaaja] alguses. (Pole teada, kes ja millal omistas Kusta Toomile elamise rauaajas. Tema kaasaegsed kirjeldasid Toomi elamut pigem "[[Kiviaeg|kiviaja-inimese onnina". ) Enne Teist maailmasõda August Toomingas väga tundmatu ei olnud. Selle tõenduseks on lugu, mis avaldati 10. mail 1936 ajalehes Päewaleht pealkirjaga „Salulaane „kirjanik“ Kusta Toom omapärase erakuna“.
Mälestused
Tänu tasakaalukusele ja oma tahtmisele õnnestus August Toomingal kirjutada üks eraldiseisev peatükk Eesti ajakirjanduse ajalukku: ta toimetas ja kirjastas ajakirju, lähtudes iseendast.
August Toomingas on ankeedis leksikonile “Eesti avalikud tegelased” kinnitanud, et ta arvab ajakirjanduslikku tegevust iseenda tähtsamate tegevuste hulka.
Oma kaasaja meediakultuuri kujundamiseni tema ajakirjad ei jõudnud ega ulatunud. 1920. ja 1930. aastate Eesti mitmekesises ja rikkas ajakirjanduselus, mis pakkus lugemiseks mitusada ajakirja, ei omanud need ajakirjad tähtsust. Ajakirjanduslooliselt on August Kusta väljaanded oma pika ilmumisperioodi ja eripärasusega huvitavaks tunnistuseks personaalse ajakirjanduse võimalikkusest XX sajandil, II maailmasõja eelse omariikluse päevil.
Kusta Toomi teoseid avaldati ajakirjanduses alates 1910. aastast, seejärel tellis ta oma ajakirjad erinevatelt trükikodadelt, kuni ta soetas oma trükivarustuse. Kusta Toom elas Rõngu vallas metsas omatehtud koopas ja metsaonnis, kõige sügavamas vaesuses. Tema koju murti pidevalt sisse, rüüstati ja varastati raamatuid.
Raamatutena ilmusid kaks tema teost: autobiograafiliste sugemetega jutustus "Otsijad" (Tallinn 1913) ja ühevaatuseline naljamäng "Ahned neiud" (Tartu 1923).
"Selle "suurprotsessi" puhul ilmus Toom Tartusse juba eelmisel päeval – ja muidugi oma täies "hiilguses": peas vana läki-läki, seljas äärmiselt närune palitu, katkiste sääreotstega püksid, jalas lõhkised ja peaaegu ilma taldadeta kalossid, mis ümber jala nööridega kinni seotud. Nägu üleni habemesse kasvanud, käed äärmiselt mustad, vist mitu nädalat pesemata. Säärasena ta liikus Tartu tänavail, äratades üldist imestust, sest Tartus pole nähtud isegi nii näruseid pätte. Ja kui ta siis ilmus kohtulaua ette, ei tahtnud kohtu eesistuja kuidagi uskuda, et see närudes vanamees on ajakirja vastutav- ja tegevtoimetaja. Ning prof. Halistegi tegi suured silmad ja astus paar sammu kõrvale, kui nägi, missugusele "toimetajale" ta on eksperdiks."
Kvantolek
Kvantolek on kvantmehaanikas osakeste süsteemi matemaatiline kirjeldus väljendamaks elementaarosakeste omadusi.
Kvantmehaanikas kasutatakse osakese kirjeldamiseks kvantarve. Kvantarvud väljendavad osakese olekut ja omadusi.
Improvisatsioon
pisi|[[Childe Hassam, "Improvisatsioon" (1899)]]
Improvisatsioon ehk improviseerimine ehk improviseering (itaalia improvvisazione) on hetkelooming. Improvisatsiooniga tegelejat nimetatakse improviseerijaks või improvisaatoriks.
Improvisatsioonilise teose esitus toimub samal ajal selle loomisega.
Vaakumi polarisatsioon
Vaakumi polarisatsioon on kvantfüüsika teooria, mille kohaselt moodustub ruumis pidevalt virtuaalseid osakeste-antiosakeste paare, mis elavad mõnda aeg ning seejärel annihileeruvad.
Surnud 8. juunil
''Siin loetletakse 8. juunil surnud tuntud inimesi.
Erakond Res Publica
Erakond Res Publica [resp'ublika] oli 8. detsembrist 2001 kuni 15. novembrini 2006 tegutsenud Eesti erakond. Varem kasutati ametliku nimena nime Ühendus Vabariigi Eest – Res Publica (lühend: ÜVE-RP või RP).
Erakonna majandusprogrammi eesmärk oli pikaajaline ressursse säästev majanduskasv.
Ajalugu
Erakond Res Publica asutati inimestega ühendusest Res Publica. 2001. aastal muudeti MTÜ juriidiliselt erakonnaks, sest grupp noori otsustas Res Publica abil hakata muutma Eesti poliitilist kultuuri. Ühe aastaga astus erakonda ligi tuhat uut liiget, oma õla panid alla sajad toetajad ning selle tulemusel sündiski 8. detsembril 2001 Eestis uus erakond.
2003. aasta Riigikogu valimistel saatis erakonda edu: parlamenti saadi 28 mandaadiga (võrdselt Keskerakonnaga). Seejärel moodustati Juhan Partsi juhitav valitsuskoalitsioon, kuhu kuulusid ka Reformierakond ja Rahvaliit.
Res Publicas oli 1. juunil 2003 umbes 4100 liiget.
4. aprillil 2006 teatasid erakond Isamaaliit ja erakond Res Publica kavatsusest ühineda. 4. juunil pälvis ühinemisotsus Pärnus mõlema erakonna suurkogu toetuse. Ühinenud erakonna nimeks pakuti algul nime Erakond Eesti Eest, hiljem sai erakondade volikogude toetusel nimeks Isamaa ja Res Publica Liit. Sügisel 2006 erakonnad ühinesid.
Kangelaste väljak
pisi|300px|Vaade Kangelaste väljakule pisi|Väljak 1949. aastal pisi|Väljak 1925. aastal Kangelaste väljak (ungari keeles Hősök tere) on üks Ungari pealinna Budapesti tähtsamatest väljakutest, mis on tähelepanuväärne oma ikoonilise madjarite seitset pealikku ja teisi olulisi riigijuhte kujutava ausambakompleksi ning tundmatu sõduri haua poolest. Väljak asub Zuglós, Andrássy avenüü linnast välja suunduvas otsas Linnapargi (Városliget) kõrval. Väljaku ääres asuvad Budapesti Kaunite Kunstide Muuseum ja Budapesti Kunstihall (Műcsarnok). Väljak on mänginud olulist rolli kaasaegse Ungari ajaloos ja seal on peetud mitmeid poliitilisi sündmusi, sealhulgas Imre Nagy ümbermatmine aastal 1989. Skulptuuride autor on Lendava linnas sündinud skulptor György Zala.
Kangelaste väljak on ka UNESCO maailmapärandi nimistus osana maailmapärandi objektist Budapest, kaasaarvatud Doonau kaldad, Buda linnuse kvartal ja Andrássy avenüü.
Asukoht
pisi|300px|[[Millenniumi Metroo oli Euroopa mandriosa esimene metroosüsteem. Pildil on näha Kangelaste väljaku taga olev tunneli lõpp. Foto aastast 1896]] Hősök tere väljaku ääres asuvad kaks olulist hoonet: Kaunite Kunstide Muuseum vasakul ja Kunstihall paremal. Väljaku teisel serval asub Andrássy avenüü lõpp, mille kaks hoonet avanevad väljaku poole – üks neist elamu ja teine Serbia saatkond (endine Jugoslaavia saatkond, kus Imre Nagy aastal 1956 varjupaiga leidis).
Kangelaste väljaku keskne sümbol ja ühtlasi ka üks kogu Budapesti olulisimaid tähiseid on Millenniumi memoriaal (ungari keeles Millenáriumi Emlékmű) ehk Millenniumi monument. Selle ehitamine algas aastal 1896, mälestamaks tuhande aasta möödumist Pannoonia madaliku hõivamisest ja Ungari riigi rajamisest ning tegemist oli osaga oluliselt suuremast ehitusprojektist, mis hõlmas ka Andrássy avenüü laiendamist ja renoveerimist ning Budapesti metroo esimese liini (Földalatti) ehitamist. Ehitus lõpetati aastal 1900, mil väljak ka oma nime sai.
Nera jõgi (Doonau)
Jõgi algab Semenici mägedest Banaadist ning voolab valdavalt edela suunas.
Kangelaste väljak
Asukoht
Ajal, mil monument ehitati, oli Ungari osa Austria-Ungari riigist, ja seetõttu reserveeriti sammastiku vasemal osal asuvad viis viimast kohta valitseva Habsburgide dünastia liikmetele. Seal asusid järgmised kujud (vasakult paremale): Ferdinand I (reljeef: Kindluse kaitsmine Egeris), Leopold I (reljeef: Savoia Eugen alistab türklased Zenta all), Karl VI, Maria Theresia (reljeef: Ungari Riigipäev hääletab "vitam et sanguinem" toetuseks) ja Franz Joseph I (reljeef: Franz Joseph kroonitakse Gyula Andrássy poolt). Monument sai Teise maailmasõja ajal kahjustada ja kui see uuesti üles ehitati, asendati Habsburgid kaasaegsete kujudega.
1989. aasta 16. juunil kogunes 1958. aasta juunis hukatud Imre Nagy ajaloolise ümbermatmise puhul väljakule 250 000 inimest.
Lisaks sellele väljakule kannab veel kolm Budapesti väljakut nime Hősök tere: need asuvad Soroksáris ehk Budapesti XXIII rajoonis, Békásmegyeri piirkonnas ja Rákosligetis ehk Budapesti XVII rajoonis.
Positroonium
Positroonium on elementaarosakeste süsteem, mis koosneb elektronist ja tema antiosakesest positronist. Positroonium on ebastabiilne elueaga umbes 143 nanosekundit. Süsteem annihileerub ning moodustub üks või rohkem elektromagnetvälja kvanti.
Nera jõgi (Doonau)
Nera on 27 km ulatuses Rumeenia ja Serbia piirijõgi. Jõe kogupikkus on 124 km ja valgala 1240 km². pisi|left
Kangelaste väljak
Asukoht
Kenotaafi taga, kuid dekoratiivse keti sees, asub arteesia kaevu tähistav lame pronksist plaat. Kaevu kaevamise lõpetas aastal 1878 Vilmos Zsigmondy. See kaev varustab veega monumendi taga asuvaid Széchenyi terme ja Népfürdő utca tänaval asuvaid Dagály terme. Kaev kaevati 971 meetri sügavuseks ja see toodab 831 liitrit kuuma 74-kraadist vett minutis.
Shanghais asuvas Shanghai Global Paradise nime kandvas teemapargis leidub Kangelaste väljaku monumendi 90% koopia. Alates pargi avamisest aastal 1996 on see enamjaolt oma väärtuse kaotanud ja suurem osa kujudest on eemaldatud.
Millenniumi monument
Monumendi esiküljel on suur kivist kenotaaf, mida piirab ornamentaalne raudkett. Kenotaaf on pühendatud "kõigi kangelaste mälestusele, kes andsid oma elu meie rahva vabaduse ja meie riigi iseseisvuse eest". Kuigi mõned käsiraamatud viitavad sellele kui "hauakambrile", ei ole tegemist matmiskohaga.
Monumendi tagakülg koosneb kahest kokkusobivast sammastikust, millest kummaski on seitse Ungari ajaloo suurkujusid kujutavat kuju. Allpool on toodud nende riigitegelaste loetelu, keda on monumendi poolringikujulistel arkaadidel skulptuuridena kujutatud. Nimede all on ära toodud ka iga kuju all oleva reljeefi teema.
Kujud sambal
Otse kenotaafi taga asub kõrge sammas, mille otsas on peaingel Gabrieli kuju. Oma paremas käes hoiab ingel Ungari esimese kuninga Püha Istváni Ungari Püha krooni ja oma vasemas käes hoiab ta kahe horisontaalse põiklatiga risti ehk sümbolit, mille paavst annetas Istvánile tunnustamaks tema püüdlusi Ungari ristiusustamisel. Ungari keeles viidatakse sellele kui topeltristile või apostellikule topeltristile.
Samba jalamil on ungarlased Pannoonia madalikule juhtinud seitsme madjarite pealiku ratsafiguuridest koosnev grupp. Neist kõige ees on Árpádi kuju: teda peetakse ungarlaste kui rahvuse rajajaks. Tema taga on pealikud Előd, Ond, Kond, Tas, Huba, ja Töhötöm (Tétény). Nende kohta on ajalooallikates väga vähe andmeid ja nende kostüüme ning hobuseid peetakse pigem luulelisteks kui ajalooliselt täpseteks.
Vasakpoolse sammastiku kujud
Vasema sammastiku välimise serva otsas on vikatiga mehe ja seemneid külvava naise kujud, mis sümboliseerivad tööd ja jõukust. Sammastiku sisemise serva otsas on madu piitsana kasutades kaarikut juhtiv meesfiguur, mis sümboliseerib sõda.
Parempoolse sammastiku kujud
Parema sammastiku vastasservas on kaarikus olev palmilehte hoidev naisfiguur, mis sümboliseerib rahu. Sammastiku välimise serva otsas on väikest kuldset kujukest hoidva mehe ja palmilehega naise kuju; nad sümboliseerivad teadmisi ja hiilgust.
Nagako
thumb|Keisrinna Nagako Nagako (6. märts 1903 Tōkyō – 16. juuni 2000) oli Jaapani keisrinna, 124. Jaapani keisri Hirohito abikaasa.
Sündis kõrgest soost Kuninomiya Kuniyoshi esimese tütrena.
26. jaanuaril 1924 sai ta kroonprintsessiks ja 25. detsembril 1925, kui Hirohito krooniti keisriks, sai Nagakost keisrinna.
Euroopa Liidu kliimapoliitika
Euroopa Liidu kliimapoliitika on Euroopa Liidu nägemus kliimast ja selle seaduslik reguleerimine läbi kvootide jm määrade, et vähendada ja parandada Euroopa Liidu maade kasvuhoonegaaside emissioone. Kliimapoliitika peaeesmärgiks on globaalse kliimamuutuse aeglustamine.
Eesmärgid aastaks 2050: Euroopa roheline kokkulepe
Euroopa Liidu pikemaajalised kliimaeesmärgid on kokku võetud 2011. aasta dokumendis „Konkurentsivõimeline vähese CO2-heitega majandus aastaks 2050“. Eesmärkidest peamine on süsinikuheite vähendamine 80–95% võrreldes aastaga 1990. See tähendab heite reaalset vähendamist ELis ega hõlma heitkogustega kauplemist.
2019. ametisse asunud uue Euroopa Komisjoni president Ursula von der Leyen teatas eesmärgist muuta Euroopa esimeseks kliimaneutraalseks maailmajaoks. Selleks lubas ta tuua Euroopa Parlamendi ette Euroopa esimese kliimaalase õigusakti, mille vastuvõtmisel muutuks kliimaneutraalsus aastaks 2050 kohustuslikuks. Kliimaneutraalsuse saavutamiseks pani ta ette heitkogustega kauplemise süsteemi laiendamine laevandusele ja järk-järgult lennuettevõtjatele eraldatud tasuta saastekvootide vähendamise ning kasvuhoonegaaside heite ülekandumise ärahoidmiseks süsinikdioksiidi piirimaksu kehtestamise.
Rohelise kokkuleppe olulisemad teemad on järgmised:
Eesmärgid aastaks 2030
2014. aastal võeti Euroopa Liidus vastu „Kliima- ja energiapoliitika raamistik aastani 2030“, kuna kliimamuutustega tegelemisel initsiatiivi haarates vaadati üle püstitatud eesmärgid ning seati aastaks 2030 kolm põhilist, Pariisi kliimaleppega haakuvat eesmärki:
Kasu
Lisaks kliimamuutuste leevendamisele ja nendega kohanemisele on ülalkirjeldatud tegevuste eesmärkideks tarbijatele kättesaadava hinnaga elektrienergia tagamine, Euroopa Liidu energiajulgeoleku suurendamine, energiaallikate impordi vähendamine välisriikidest, uute kasvuvaldkondade ja töökohtade loomine, elukeskkonna tervislikumaks muutmine (näiteks õhusaaste vähendamise teel) ja kindluse loomine investoritele, näidates ELi selget otsust liikuda madala süsinikuheitmega majanduse poole.
Eesmärgid aastaks 2020: ELi energia- ja kliimapakett
Euroopa Parlamendi 2009. aastal vastu võetud Euroopa Liidu kliimapaketi plaan oli aastaks 2020 vähendada ELi kasvuhoonegaaside heitkoguseid 20% võrra ning tõsta taastuvenergia osakaalu energiatarbimisest 20%ni. Selle taustaks olid Valitsustevahelise Kliimamuutuste Nõukogu (IPCC) raportid, mis näitasid, et kliimamuutuse vähendamiseks ja lõpetamiseks on vaja tegutseda kohe ning Euroopa Liit on üks suurimaid heitgaaside tekitajaid maailmas.
2005 leppisid Euroopa Liidu juhid kokku järgmistes ELi pikaajalistes kliimaeesmärkides aastaks 2020:
Euroopa Liit soovis olla teerajaja ning saada oma plaanid valmis enne kui rahvusvaheline üldsus hakkas arutama Kyōto protokolli asendamist uute kokkulepetega aastal 2009. Euroopa Parlamendi keskkonna ja tööstuse komisjoni liikmed andsid oma hinnangu kõikidele kliimapaketi raportitele, mille Euroopa Komisjon 2008. aasta jaanuaris avalikustas. Sama aasta novembrikuu viimasel ja detsembrikuu esimesel nädalal toimusid parlamendi, komisjoni ja nõukogu kolmepoolsed mitteametlikud läbirääkimised paketi osas. 4. detsembril arutasid parlamendiliikmed nõukogu ja komisjoni esindajatega paketti täiskogu istungil. 1.–12. detsembrini toimus Poolas Poznanis ÜRO kliimamuutuse konverents, mis arutas saavutusi energia- ja kliimamuutuse poliitika vallas ning valmistas ette pinnast 2009 Kopenhaagenis toimuvaks ülemaailmseks ÜRO kliimamuutuse tippkohtumiseks.
Nikolai Reegi bareljeef
Nikolai Reegi bareljeef avati kindralleitnant Nikolai Reegi mälestuse jäädvustamiseks Tartus Barclay hotellis 23. veebruaril 2004. Bareljeefi autor on Airike Taniloo.
Võipere külakool
Võipere külakool oli kool Võipere külas Aaspere vallas.
Kool loodi 1861. aastal. Esimene õpetaja oli Juhan Akberg, kes oli mõisa kulul Simuna kihelkonnakoolis koolmeistriks õppinud. Algul õpetas ta lastele lugemist, veerimist, laulmist, kirjutamist ja rehkendamist, hiljem lisaks nendele piiblilugu, katekismust ja geograafiat. Akbergi tabas paljude tolleaegsete koolmeistrite saatus: 1892. aastal vallandati ta vene keele mitteoskamise tõttu. Uueks koolmeistriks sai Otto Reinok, kes oli pedagoogilise ettevalmistuse saanud Tartu seminaris, ent kui 1895. aastal avati Liiguste ministeeriumikool, läks Reinok sinna üle. Järgmiseks õpetajaks sai Johannes Lubi, aktiivne karskuse propageerija. Ta võitles salakõrtside vastu, mida selles külas rohkesti leidus ja kogus sellega endale vaenlasi. 1898. aastal Lubi lahkus Võipere koolist, sest talle ei makstud korrektselt palka ja pidi seetõttu isegi kohtus käima. Uueks koolmeistriks valiti Jüri Kuljus. Ta oli Aasperes tuntud hea õpetajana ning seltsielu äratajana. Kuljuse eestvedamisel hakati korraldama pidusid, asutati pasunakoor. Ta istutas koolimaja ümber viljapuuaia. 1902. aastal lahkus Jüri Kuljus sellelt ametikohalt.
Inversioon
Sõnal "inversioon" (ladina sõnast inversio 'ümberpööramine') üldtähendus on 'ümberpööramine' või 'ümberpöördumine', kuid sellel on ka spetsiifilisi tähendusi.
Gingiviit
link=https://et.wikipedia.org/wiki/Fail:Line_diagram_of_Gingivitis.png|pisi|Gingiviit kahjustab ainult igemeid Gingiviit ehk igemepõletik on põletik, mis haarab ainult igemeid. Õigeaegse ravi korral taandub gingiviit täielikult ega jäta pöördumatuid muutusi. Gingiviiti võib esineda nii parodontiidist kahjustamata parodondis kui ka eduka parodontiidi ravikuuri läbinud parodondis. Kõige sagedasemaks on hambakatust ehk mikroorganismidest põhjustatud gingiviit.
Parodondi haigused on väga levinud ja üheks hammaste kaotuse põhjuseks. Enamasti algab parodondi haigus igemete kahjustusest ehk gingiviidist, mis ilma ravita võib areneda kaugelearenenud haiguseks ehk parodontiidiks.
2018. aasta gingiviidi klassifikatsioon
American Academy of Periodontology (Ameerika Parodontoloogia Akadeemia) ja European Federation of Periodontology (Euroopa Parodontoloogia Föderatsioon) poolt "World Workshop 2018" raames välja töötatud parodondi ja implantaate ümbritsevate haiguste klassifikatsiooni järgi on gingiviit jaotatud kahte suurde gruppi:
Gingiviidi tekke põhjused
Gingiviit on kompleksne multifaktoriaalne haigus, mille tekkes osalevad nii mikroorganismid, organismi immuunsüsteem ja selle põletikuline vastus ning keskkonnategurid.
Üksnes biokilest põhjustatud gingiviidi tekkepõhjuseks on biokile, mida ei ole eemaldatud hammaste mehaanilise puhastamisega. Biokile on mikroorganismidest ja rakuvälisest maatriksist koosnev struktuur, mis kinnitub suuõõne erinevatele pindadele. Kui biofilmi mehaaniliselt ei lõhuta, kaob tasakaal biofilmis asuvate mikroobide toime ja inimese organismi immuun-põletikureaktsiooni vahel ning tekib igemepõletik.
Gingiviit võib tekkida ka süsteemsete või lokaalsete riskitegurite ja biokile koosmõjul. Lokaalseteks riskiteguriteks ehk igemepõletiku teket soodustavateks teguriteks on hammaste ja hambajuurte anatoomia eripärad, sügaval igeme all olevad restauratsioonid ja suukuivus.
Teisteks süsteemseteks teguriteks on muutused suguhormoonide tasakaalus puberteedi, ovulatsiooni ja raseduse ajal. Muud haigused ja seisundid, mis suurendavad gingiviidi riski, on näiteks diabeet, leukeemia ja alatoitumus.
Igemete suurenemine võib tekkida ravimite kõrvaltoimena. Kõige sagedasemateks on antiepilektikumid, hüpertooniaravis kasutatavad kaltsium-kanali blokaatorid ja immuunsüsteemi pärssivad ravimid.
Süsteemsetest põhjustest põhjustatud gingiviit on oluliselt harvemini esinev haigus kui mikroorganismide tekitatud igemepõletik. Kuigi sellised igemehaigused ei ole põhjustatud mikroorganismidest, võib mikroorganismide kuhjumine igemepõletikku süvendada.
Gingiviidi areng
Gingiviidi ja parodontiidi areng on jaotatud neljaks staadiumiks: algstaadium, varane, väljakujunenud ja hiline staadium. Esimesed kolm on iseloomulikud gingiviidile, hiline staadium parodontiidile.
Algstaadium
Algstaadium algab 2–4 päeva pärast biokile teket. Staadium on jälgitav üksnes histoloogiliselt, kliiniliselt loetakse iget terveks. Biokiles olevad mikroobid toodavad erinevaid ensüüme ja ainevahetuse jääkaineid, mis suurendavad igeme ühendusepiteeli läbilaskvust. Selle tagajärjel suureneb igemevedeliku vool igemevakku, mis aitab vabalt hõljuvaid kinnitumata baktereid igemevaost eemaldada, kuid biokiles n-ö kaitstuna seotud baktereid mitte. Bakterite olemasolu tõttu aktiveerub igemes põletikureaktsioon, mille käigus vabanevad veresooni mõjutavad ained, ning need omakorda põhjustavad veresoonte läbilaskvuse suurenemist ja turse teket. Protsessi käigus vabanevad ained, mis “meelitavad” põletikurakke põletikukoldesse. Põletikurakud vabastavad aineid, et võidelda bakterite vastu, kuid samal ajal kahjustavad ka iget.
Varane staadium
Varane staadium kujuneb välja 4–7 päeva pärast biokile teket ja vastab kliiniliselt algavale gingiviidile. Veresoonte läbilaskvus suureneb veelgi, suurendades igemevedeliku hulka kudedes, mis viib kliiniliselt nähtava igemete turse tekkeni. Turse teke suurendab igemevao sügavust. Veresoonte läbilaskvuse suurenemine teisest küljest suurendab bakterite toodetud iget kahjustavate ainete tungimist igemesse ja seeläbi põletikureaktsiooni tugevnemist. Veresoonte laienemine põhjustab kliiniliselt igemete punetust.
Väljakujunenud staadium
Väljakujunenud staadium vastab kliiniliselt kroonilisele gingiviidile. Sidekoe kahjustumise tagajärjel väheneb hamba sidekoeline kinnitus. Põletikulises igemes suurenenud verevarustuse tõttu tekib igemete uurimisel spetsiaalse sondiga ning ka hammaste puhastamisel kergesti veritsus, mis on igemepõletiku peamine kliiniline tunnus.
Gingiviidi sümptomid
link=https://et.wikipedia.org/wiki/Fail:Gingivitis-before.JPG|pisi|Gingiviit
Gingiviidi ravi
link=https://et.wikipedia.org/wiki/Fail:Gingivitis_before_and_after-2.jpg|pisi|Gingiviit ja tulemus pärast ravi Kuna bakteriaalne gingiviit tekib vastusena bakterite kuhjumisele, on raviks vajalik põhjalik biokile, selle tekkimist soodustavate defektide ja hambakivi eemaldamine, mis viib hea suuhügieeni korral igemete täieliku paranemiseni. Biokilest mitte tingitud gingiviidi ravis ei piisa üksnes biokile eemaldamisest, vaid vajalik on ka põhihaiguse ravi.
Gingiviidi ennetamiseks ja ravitulemuse säilitamiseks on vajalik igapäevane hambakatu eemaldamine koduste suuhügieenivõtetega. Kodusteks hügieenivõteteks on põhjalik ja korrektne hambaharjaga hammaste puhastamine ning hammaste vahede puhastamine kas hambaniidi või hambavaheharjadega.
Hambaarsti tehtav igemeravi seisneb põhjalikus hambakatu ja hambakivi eemaldamises. Vajadusel eemaldatakse ka sellised hambakatu moodustumist ja kinnitumist soodustavad tegurid nagu ebatasaste täidiste ja kroonide servad. Ka karioossete defektide puhastamine ja taastamine täidisega on vajalik, sest karioossetes defektides on samuti palju mikroobe. Et kodust suuhügieeni saaks teha kvaliteetselt, peab hambaarst eemaldama kõik hambakatu tekkimist ja püsimist soodustavad tegurid.
Pärast gingiviidi ravi võib hambaarst soovitada ajutiselt kasutada 0,12% või 0,2% kloorheksidiini sisaldavat suuloputusvett.
Pärast gingiviidi ravi tehakse järelkontrolle, mille käigus hinnatakse hammaste ja igemete tervist ning suuhügieeni. Vajadusel motiveeritakse veel patsienti ja tehakse täiendav hammaste puhastus või korduv igemeravi.
Julio Iglesias
Julio Iglesias [h'uulio igl'eesias] (sündinud 23. septembril 1943) on hispaania poplaulja, kitarrist ja laulukirjutaja.
Ta on avaldanud 77 albumit 14 keeles. Ta on maailma läbi aegade kümne edukama popartisti hulgas. Tema albumeid on müüdud üle 200 miljoni.
1960. aastatel mängis Iglesias jalgpalli ja oli Madridi Reali väravavaht.
22. septembril 1963 sattus Iglesias autoõnnetusse. Ta kaotas oma auto üle kontrolli ja keeras sellega üle katuse. Tulemuseks oli parapareksia ehk seljaaju kokkusurumine. Iglesias oli kolm aastat väga haige ja arstid arvasid, et ta ei pruugi enam käima hakata, kuid pikkamööda ta tervenes.
Käte ja sõrmede treenimiseks hakkas Iglesias kitarri mängima. Pärast tervenemist sõitis ta Suurbritanniasse inglise keelt õppima ja ühtlasi hakkas lauljaks.
Aastal 1968 võitis ta laulukirjutajatele mõeldud Benidormi rahvusvahelise laulufestivali oma lauluga "La Vida Sigue Igual" ja sõlmis lepingu plaadiettevõttega Discus Columbia, mis on Columbia Recordsi Hispaania haru.
Aastal 1970 esindas ta Hispaaniat MIDEM-i heliplaadimessil Cannes'is ja võitis esikoha Barcelona laulufestivalil oma lauluga "Gwendoline", mis kindlustas talle osavõtu 1970. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel. Lauluvõistlusel sai ta kaheksa punktiga neljanda koha.
Mitu tema laulu on saavutanud rahvusvahelise tunnustuse: "Rio rebelde" ("Mässav jõgi") tõi talle kuldplaadi Mehhikos, "Uno canto a Galicia" ("Laul Galiciale") pälvis sama tunnustuse peale kodumaa veel Belgias ja Hollandis.
Aastal 1971 abiellus Iglesias Filipiinide ajakirjaniku ja modelli Isabel Preysleriga. Abielust sündis kolm last: Chabeli Iglesias, Julio Iglesias noorem ja Enrique Iglesias. Tütar on ajakirjanik, pojad on samuti lauljad. 1979 abielu lahutati.