cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Baltic Sea Basketball Cup
Baltic Sea Basketball Cup (Balti mere maade karikaturniir) on noorte korvpalliturniir, kus osalevad Läänemere-äärsete riikide noortekoondised (U18 ja U16).
Kiievi olümpiastaadion
Kiievi olümpiastaadion (ukraina keeles національний спортивний комплекс «Олімпійський») on Ukraina pealinnas Kiievis asuv jalgpallistaadion.
Tänapäevase staadioni kohal avati 1923. aastal Punane staadion. Aastal 1936 hakati selle kohale rajama tänapäevast staadioni arhitekt Mõhhailo Gretšõna projekti järgi. Uus staadion pidi mahutama 50 000 pealtvaatajat. Staadioni pidulik avamine oli määratud 22. juunile 1941, kuid samal päeval puhkes Suur Isamaasõda ja staadion avati alles pärast selle lõppu 22. juunil 1946. Staadionile anti Nikita Hruštšovi nimi, kes oli sel ajal Ukraina Kommunistliku Partei keskkomitee esimene sekretär.
1978–1980 rekonstrueeriti staadion uuesti. Valgustus asendati võimsamaga (1500 luksi). Pealtvaatajate arv (kuni 100 000) jäi endiseks, lisandus ajakirjanike sektor 4000 kohaga. Taas muutus staadioni nimi: selleks sai Vabariiklik staadion. Ümberehitus lõppes 1980. aasta suveolümpiamängude alguseks. Staadionil toimusid olümpiamängude jalgpalliturniiri mängud: ühe alagrupi kõik kuus kohtumist ja üks veerandfinaal. Sellepärast nimetataksegi seda staadioni olümpiastaadioniks, et seal on peetud olümpiamängude kohtumisi.
Selleks et staadion vastaks rahvusvahelistele standarditele, toimus 1997–1999 järgmine rekonstrueerimine. Kõige silmatorkavamad olid muutused tribüünidel: kui enne istusid pealtvaatajad pikkadel pinkidel, siis nüüd sai iga pealtvaataja eraldi plasttooli. Seetõttu vähenes pealtvaatajakohtade arv 83 450-ni. Ka jooksuradade kate ja staadioni kate (looduslik muru) viidi vastavusse rahvusvaheliste nõudmistega.
Seni viimane ümberehitus algas 2008. aasta sügisel. Pealtvaatajakohtade arvu vähendati 70 050-ni. Selle arvelt laiendati sektorite vahekäike, VIP-looži, lisati kohti ajakirjanikele ja liikumispuudega inimestele. Kõik istekohad viidi katuse alla. Tribüünide kallet suurendati 15%-ni, et ka kaugematest nurkadest oleks staadionil toimuvale parem vaade. Töö nende ümberehituste kallal ei katkenud öösekski ja ümberehituse käiku sai veebikaamera kaudu kogu aeg jälgida.
Staadioni avas uuesti 8. oktoobril 2011 Ukraina president Viktor Janukovitš. Avamistseremoonial esines 40-minutilise kontserdiga Shakira.
Staadionil peeti Jalgpalli 2012. aasta Euroopa meistrivõistluste kolm alagrupikohtumist, üks veerandfinaal, üks poolfinaal ja finaal.
Dreiliņi mõis (Katriņa kihelkond)
pisi|left|Dreiliņi mõisa peahoone Dreiliņi mõis (saksa keeles Badenhof, läti keeles Dreiliņu muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Katriņa kihelkonnas. Mõisakompleks jääb tänapäeval Limbaži piirkonda ja Pāle valda Drieliņi küla aladele.
Leedi ja Lontu 2: Võrukaela seiklused
"Leedi ja Lontu 2: Võrukaela seiklused" (Lady and the Tramp II: Scamp's Adventure) on Ameerika Ühendriikide 2001. aasta valminud Walt Disney animastuudio joonisfilm, mille on lavastanud Darrell Rooney. See on filmi "Leedi ja Lontu" järg.
Dreiliņi mõis (Katriņa kihelkond)
Mõisa uksed on muinsusmälestisena riikliku kaitse all.
Ajalugu
Esimesed teated mõisast pärinevad 1518. aastast, mil Diedrich Uexküll müüs selle hilisemale Läänemaa stiftifoogtile ja oma õe abikaasale Klaus Hastferile. Johann Hastfer pani mõisa aastal 1796 Reinhold Friedrich von der Ostenile panti ja viimane omandas aastal 1821 mõisa pärusvaldusena. Aastal 1845 ostis Georg Friedrich von der Osten-Sacken Dreiliņi ja Āstere mõisa teistelt pärijatelt välja, ent kaks aastat hiljem müüs ta need Vegesackidele.
Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 2 ja 1/8 adramaad, sellele allus 51 mees- ja 56 naishinge. Aastal 1725 kuulus mõisale 3/4 adramaad maad, aastal 1734 oli adramaid üks. Aastal 1738 oli adramaid 1 ja 1/9, aastal 1744 aga 1 ja 1/2. Aastal 1757 oli mõisa valduses 2 ja 1/2 adramaad maad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 2 ja 16/20, aastal 1881 aga 2 ja 17/80, lisaks 2 ja 53/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.
Lucania (laev 1893)
pisi|Lucania Lucania oli Cunard Steamship Line Shipping Companyle kuulunud ookeaniliinilaev, mis ehitati Šotimaal Govanis. See ületas Atlandi ookeani vähem kui kuue päevaga ja oma teisel reisil võitis see maineka Sinise Lindi. Tiitlit hoidis laev kuni 1898. aastani.
1909. aastal müüdi laev vanarauaks.
Aleksandr Petrov
Aleksandr Petrov on mitme tuntud inimese nimi:
Junkers G.38
thumb|[[Lufthansa Junkers G.38]] Junkers G 38 oli Saksamaa lennukiehitusettevõtte Junkers Flugzeugwerk AG neljamootoriline suur reisilennuk. Tervenisti metallkonstruktsiooniga (duralumiinium) lennuki esmalend toimus 1929. aastal.
Oosemägi
Oosemägi paikneb Ahja jõe ürgoru maastikukaitsealal. Oosemäe paljand on umbes 10 meetrit kõrge ja kuni 120 meetrit pikk Burtnieki lademe Härma kihistiku põimkihiline liivakivipaljand. Paljand on sälkorgudega lõhestatud ja laskub järsu seinana vette.
Oosemäe paljandis on veepiiril ümar koopaava (oos, oone – võru murdekeeles 'koobas'). Eerik Kumari järgi oli Oosemäe koobas enne Saesaare paisjärve rajamist jõetasemest 4 meetri kõrgusel, suudme läbimõõduga 2,5 meetrit ja 15 meetrit sügav, kuid veetaseme tõus paisjärve rajamisel jättis koopa peaaegu kogu ulatuses vee alla. Arvatakse, et just Oosemäe koobast mainis juba Christian Kelch oma 1702. aasta kroonikas. Kelchi kroonika järgi olevat see koobas kaevatud või laiendatud Ivan Julma valitsusajal 16. sajandil.
Oosemäe koobas oli tõenäoliselt algselt loodusliku tekkega, kuid erinevatel aegadel inimkäte poolt laiendatud ja kasutatud sõjaaegadel varjupaigana. Väidetavalt laskis Oosemäe koobast süvendada Kiidjärve mõisnik.
Koopaga on seotud mitmeid rahvajutte. On räägitud peidetud varandustest, maa-alustest käikudega ühendatud kambritest ja sadade kilomeetrite pikkustest käikudest, mis ulatunud Petserisse, Riiga ja isegi Kiievisse.
Oosemäe ees jões asus aastakümneid tagasi (enne paisjärve rajamist) suur kivi, mis aga lõhuti, sest takistas palgiparvetamist Ahja jõel.
Kirjandus
Albert Ivask. Uurimisretk "Oonega mäe" koopasse – Jaan Vahtra, Albert Ivask (toimetajad). Taevaskoja ja Valgemets. Lõuna-Eesti monograafiad nr. 1. Tartu, 1940.
Frumkini-nimeline Füüsikalise Keemia ja Elektrokeemia Instituut
Venemaa Teaduste Akadeemia Frumkini-nimeline Füüsikalise Keemia ja Elektrokeemia Instituut (vene keeles Институт физической химии и электрохимии имени А. Н. Фрумкина РАН) on Moskvas asuv Venemaa Teaduste Akadeemia teadusuurimisinstituut, mille peamised uurimisvaldkonnad on füüsikaline keemia, pinnanähtused ja korrosiooniteooria.
NSV Liidu Teaduste Akadeemia Füüsikalise Keemia Instituut  loodi 1945. aastal Moskvas. 1957. aastal instituudi elektrokeemia osakond (juhataja akadeemik Aleksandr Frumkin) reorganiseeriti NSV Liidu Teaduste Akadeemia Elektrokeemia Instituudiks (direktor Aleksander Frumkin kuni oma surmani 1976. aastal). Mõlemad instituudid liideti üheks 2005. aastal.
Rahvusvaheline keskkonnaõigus
Rahvusvaheline keskkonnaõigus (inglise keeles international environmental law) on rahvusvahelise avaliku õiguse valdkond, mille keskmes on kliimamuutused ja osoonikihi hõrenemine, atmosfääri ja merekeskkonna reostus, elurikkuse ja eluslooduse kaitse ning tuuma- ja muude ohtlike jäätmetega kaasnevad ohud.
Ajalugu
19. sajandi lõpul hakkas rahvusvaheline kogukond hoomama piiriülest mõju keskkonnale. Selline mõju oli näiteks metsiku looduse hävimine või veekogude reostus. Sageli oli raske teiste riikide kahjuliku tegevuse vastu võidelda, sest tugineda sai vaid riigisisesele jurisdiktsioonile. Seetõttu hakati 1930. aastatel piiriülest õhureostust rahvusvaheliselt tunnustama ning 1950. aastatel hakati välja töötama õigusakte ookeanide rahvusvahelise naftareostuse ohjeldamiseks. 1980. aastatel olid keskkonnaohud juba püsivalt päevakorras.
1996. aastal tunnistas Rahvusvaheline Kohus esimest korda rahvusvahelise keskkonnaõiguse korda. Rahvusvahelise õiguse osaks sai riikide kohustus tagada, et nende tegevus austaks teiste riikide keskkonda või riikliku kontrolli alt väljuvaid alasid.
Rahvusvahelise keskkonnaõiguse ajaloos eristatakse kolme või nelja perioodi:
Klassikaline ajajärk
Üks varasemaid näiteid rahvusvahelise õiguse kohaldamisest keskkonnakaitses pärineb 19. sajandist. Nimelt tabasid USA võimud Alaska lähistel tegutsevad Briti hülgekütid. Merikarude tapmist oli USA seadusega piiranud üksnes riigisiseselt, seega oli võimatu karistada kütte väljaspool riigi territooriumi. Algatati läbirääkimised, et kehtestada merikarude kaitseks rahvusvahelise õiguse režiim. Luhtunud läbirääkimiste tõttu moodustati vahekohus, kes otsustas tähtsustada USA isiklike huvide asemel üleilmset ühist huvi. Palju tähelepanu pälvis USA esindajate seisukoht, et USA-l on individuaalne õigus ning kohustus kaitsta merikarusid, kes on ka väljaspool USA territoriaalmerd. Idee ühisest hüvest kinnistus ning on ka tänapäeval aktuaalne.
Klassikalise ajajärgu keskmes olid piiriülene õhusaaste, veeressursside jagamine ning eluslooduse kasutamine. Sõlmiti esimesed mitmepoolsed rahvusvahelised lepingud, enamik neist eesmärgiga kasutada loodusressursse jätkusuutlikult. Peamiselt lahendati naaberriikide vahel esile kerkinud probleeme. Olemasolevatest ressurssidest püüti saada võimalikult palju materiaalset kasu, ent keskkonnaõiguse regulatsiooni kasutati peamiselt olulise kahju ärahoidmiseks.
Klassikalist ajajärku mõjutas ennekõike positivistlik õiguse käsitlus. See tähendab, et keskkonnaõigus oli üles ehitatud vaid nendele normidele, mille kohta kehtis riikide nõusolek.
Klassikalise ajajärgu konventsioonide hulka kuuluvad 1902. aasta Pariisi põllumajanduse jaoks kasulike lindude kaitse konventsioon ning 1929. aasta rahvusvaheline taimekaitse konventsioon.
Modernne ajajärk
Modernne ajajärk sai alguse paralleelselt tänapäeva keskkonnaõigusega 1960. aastatel. Selle aja tähtsaim konverents on 1972. aasta ÜRO inimkeskkonna konverents Stockholmis.
Moodsat rahvusvahelist keskkonnaõigust mõjutas laialdasem teadlikkus keskkonnakriisidest. Tähelepanu keskmesse sattusid muu hulgas inimtekkelised keskkonnariskid. Kui klassikalisel ajastul oli ressursside kaitse seatud sõltuvusse ressursside kasutegurist, siis modernses ajajärgus kaitsti keskkonda, olenemata selle kasust inimesele. Mõned riigid olid riigisiseselt algatusvõimelisemad ning võtsid vastu uuenduslikke keskkonnaalaseid õigusakte (nt USA keskkonnapoliitika raamseadus aastast 1970). Naabritevaheliste kokkulepete asemel keskenduti globaalsetele suhetele ning lepingulisi kohustusi võeti eesmärgiga kaitsta inimkonda kui tervikut. Selliseid kohustusi nimetatakse erga omnes ’e kohustusteks.
Modernsel ajajärgul lõi ÜRO Peaassamblee ÜRO keskkonnaprogrammi (UNEP), mille toel on sõlmitud ka edaspidi keskkonnakonventsioone. Rahvusvaheline õigusloome täiendus aktiivselt ning sõlmiti arvukalt rahvusvahelisi kokkuleppeid. Sellest ajajärgust pärineb keskkonnakaitses ülitähtis 1982. aasta ÜRO mereõiguse konventsioon. Lisaks sõlmiti 1985. aastal ÜRO osoonikihi kaitsmise Viini konventsioon, mille juurde kuulub Montréali protokoll. Eesti on liitunud nii Viini konventsiooni kui ka Montréali protokolliga.
Postmodernistlik ajajärk
Postmodernistlikus ajajärgus on rahvusvaheline keskkonnaõigus sattunud kriitika alla: olenemata konventsioonide rohkusest, on keskkonnaõigus kohati katkendlik, mittesidus ja raskesti elluviidav.
Oluline postmodernistlik konventsioon on näiteks 1992. aasta ÜRO kliimamuutuste raamkonventsioon koos seda täpsustava Kyōto protokolliga.
Rahvusvahelise keskkonnaõiguse allikad
Rahvusvahelise keskkonnaõiguse allikad on rahvusvaheline tavaõigus, rahvusvahelised lepingud ning rahvusvaheliste kohtute otsused.
Rahvusvahelise keskkonnaõiguse konverentsid ja konventsioonid
Rahvusvahelises keskkonnaõiguses etendavad olulist rolli kaks konverentsi: 1972. aasta ÜRO inimkeskkonna konverents Stockholmis ning 1992. aasta ÜRO keskkonna- ja arengukonverents Rio de Janeiros. Stockholmi deklaratsiooniga võeti vastu 26 keskkonnakaitse printsiipi. Ühe sellise printsiibi kohaselt on riikidel kohustus vältida teiste riikide või nende alade keskkonna kahjustamist. Samuti loodi 1972. aasta konverentsi järel ÜRO Keskkonnaprogramm. 1992. aasta Rio de Janeiro konverentsil sõlmiti ÜRO kliimamuutuste raamkonventsioon, kust pärineb säästva arengu mõiste. Selle nimel tegid järeleandmisi nii industrialiseerimise pooldajad kui ka nõudlikud keskkonnakaitsjad. Lisaks kiideti konverentsil heaks maailma jätkusuutlikkuse programm Agenda 21.
Üldist rahvusvahelist režiimi keskkonnakaitses pole konventsiooniga veel kehtestatud. Seetõttu on keskkonnakaitse ehitatud üles üksikutele valdkondlikele režiimidele.
Tihti kombineeritakse praktikas raamkonventsioone neid täiendavate detailsemate protokollidega.
Muud keskkonnaalased konventsioonid:
Rahvusvahelise keskkonnaõiguse põhimõtted
Aega enne rahvusvahelise keskkonnaõiguse norme iseloomustavad heanaaberlikkuse ning hoolsa käitumise põhimõtted. Ka tänapäeval on need väheste materiaalõiguslike normide kõrval olulised. Klassikalisel ajajärgul domineeris vastastikkuse põhimõte, mille eesmärk oli tagada, et lepingukohustused oleksid võrdsed lepingust saadava kasuga. Üks värskemaid printsiipe on ettevaatusprintsiip, mis kätkeb muu hulgas keskkonnamõjude hindamise kohustust. Selle põhimõtte kohaselt peab riik oma tegevusest loobuma, kui tekib kahtlus, kas kavandatud tegevus on keskkonnale ohutu.
Muud põhimõtted:
Rahvusvahelised organisatsioonid
Keskkonnaküsimustes on pädevad järgmised rahvusvahelised organisatsioonid:
Eesti NSV Teenindusministeerium
Eesti NSV Teenindusministeerium oli Eesti NSV teenindusettevõtete valdusministeerium aastatel 1969–1989.
Eesti NSV Teenindusministeerium moodustati Eesti NSV Ministrite Nõukogu 19.03.1969 määruse nr 127 alusel ja allus Eesti NSV Ministrite Nõukogule. Eesti NSV Teenindusministeerium likvideeriti Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 26.09.1989 seadluse alusel.
Põhimääruse alusel oli Eesti NSV Teenindusministeeriumi keskaparaat isemajandav ja peeti üleval alluvale ettevõttele eraldiste arvel, milliste summa määrati kindlaks kooskõlastatult ENSV Rahandusministeeriumiga.
Eesti NSV Teenindusministeeriumi ülesandeks oli elanikkonna elutarbelise teenindamise igakülgse arendamise kindlustamine, teenindusvõrgu väljaarendamine, uute teenindusliikide ja vormide juurutamine, teenindustööde kvaliteedi parandamine, tootmise mehhaniseerimine ja spetsialiseerimine, uue tehnika ja tehnoloogia juurutamine ning süstemaatilise kontrolli teostamine ministeeriumi süsteemi kuuluvate teenindusettevõtete tegevuse üle.
Eesti NSV Teenindusministeeriumi organisatsioon
Eesti NSV Teenindusministeerium moodustati senise Eesti NSV Kommunaalmajanduse ja Elukondliku Teenindamise Ministeeriumile allunud ettevõtetest:
1981. aastal reorganiseeriti 16 teeninduskombinaati teenindustootmisvalitsusteks ja moodustati Sillamäe Teenindustootmisvalitsus:
James Gregory
Gregory õppis Marischali kolledžis ja Padova Ülikoolis. 1668. aastal valiti ta Londoni Kuningliku Seltsi liikmeks. Hiljem töötas ta professorina Saint Andrewsi ülikoolis ja Edinburghi ülikoolis; Saint Andrewsi lõi talle Regiuse matemaatikaprofessori koha kuningas Charles II, tõenäoliselt Kuningliku Seltsi ühe asutaja Robert Moray soovitusel.
Henrik Toft Hansen
pisi|Henrik Toft Hansen Henrik Toft Hansen (sündinud 18. detsembril 1986) on Taani käsipallur, kes mängib joonemängijana. Ta esindab käsipalliklubi Paris Saint-Germain ning Taani käsipallikoondist.
James Gregory
Välislingid
pisi|Vera circuli et hyperbolae quadratura, 1667
Henrik Toft Hansen
Toft Hansen alustas oma käsipallurikarjääri kodulinnas Næstvedis, mängides kohalikus klubis Næstved HK. Seejärel liitus ta Taani kõrgliiga klubiga GOG Håndbold, kus ta tõestas end ühe parima joonemängijana Taanis. Toft Hansen oli ka Taani käsipallikoondise liige, kellega ta on saavutanud mitmeid suurepäraseid tulemusi rahvusvahelistel võistlustel.
Padaoru maastikukaitseala
Kaitseala esmaseks eesmärgiks on Pada jõe keskjooksu ning jõega külgnevate metsakoosluste ja elupaigatüüpide säilitamine.
Kaitsealal on ka Padaoru paisjärv.
Org võeti esmalt kaitse alla 1959. aastal ja siis oli kaitstavat pinda 37,0 ha. Detsembris 1978 moodustati 52,2 ha suurune Padaoru kaitseala ja 2005 loodi eelneva baasil 177,7 ha kattev Padaoru maastikukaitseala.
Roland Pöntinen
pisi|Roland Pöntinen (2019) Roland Peter Pöntinen (sündinud 4. mail 1953 Danderydis) on ingeri päritoluga Rootsi pianist.
Catargiu
Catargiu on rumeenia perekonnanimi.
Roman Sobtšenko
Roman Sobtšenko (sündinud 25. jaanuaril 1994 Püssis ) on Eesti jalgpallur (poolkaitsja).
Ta mängib Eesti Meistriliiga klubis JK Narva Trans.
Rudolf II (Baden-Baden)
Rudolf II Badenist (suri 14. veebruaril 1295) oli markkrahv Rudolf I ja Ebersteini Kunigunde teine poeg. Kuni oma isa surmani oli ta tuntud kui Rudolf Noorem; pärast oma isa surma oli ta tuntud kui Rudolf Vanem, et eristada teda tema nooremast vennast.
Tennis 2020. aasta suveolümpiamängudel
right|150px|Olümpiarõngad right|150px|Tennis 2020. aasta suveolümpiamängudel Tōkyōs toimusid võistlused tennises 25. juulist 2. augustini Ariake tennisepargis (Ariake Tenisu no Mori Kōen/Ariake Tennis Park). Kokku jagati välja viis komplekti medaleid: meeste ja naiste üksikmängus, meeste ja naiste paarismängus ning segapaarismängus.
Rudolf II (Baden-Baden)
Rudolf II abiellus Ochsensteini Adelheidiga, kes oli Strassbergi krahvi lesk.
Potentsiaaliühtlustus
pisi|80px|Potentsiaali- ühtlustuse tingmärk pisi|350px|Potentsiaaliühtlustus kortermaja vannitoas
Pingealtid osad on niisugused puutevõimalikud metallosad, mis normaalselt pole pingestatud, kuid võivad elektriseadme rikke (nt kereühenduse) korral sattuda võrgupinge alla).
Kõrvalisteks juhtivateks osadeks loetakse pingeühtlustuse vaatekohalt elektripaigaldisse mittekuuluvaid puutevõimalikke juhtivaid osi, mis võivad elektrilist potentsiaali edasi kanda (hoonete metalltarindid, gaasi-, vee-, kütte- jms torustikud, juhtivad põrandad).
Töökindluse huvides tehakse kõik potentsiaaliühtlustusühendused peamaanduslati vahendusel. . Uutes hoonetes ühendatakse maanduslatiga ka nn vundamendimaandur, mis paigutatakse kinnise kontuurina piki hoone perimeetrit.
Seega on potentsiaaliühtlustussüsteem niisugune maandussüsteem, mis hõlmab lisaks elektriseadmete kaitsemaandamisele ka muude hoone juhtivate osade maandamist.
Potentsiaaliühtlustuse nõuetekohasel rakendamisel on kõigi puutevõimalike juhtivate osade potentsiaal ühesugune ja lähedane maa potentsiaalile. Siis ei teki ohtliku puutepinget ka näiteks juhul, kui inimene puudutab korraga veekraani ja elektriboileri metallkesta, mis on isolatsiooni halvenemise tõttu sattunud pinge alla (kui just pole tegemist vahetu kereühendusega, sest sel juhul läbib boileri korpuse kaitsejuhti lühisvool ja kaitselüliti katkestab automaatselt toitevoolu).
Vannitubades ja muudes niisketes ruumides peab olema oma potentsiaaliühtlustus, mis samuti ühendatakse hoone peamaanduslatiga. Sellega ühendatakse muuhulgas ka põrandaküttekaabli ja põranda vahel olev metallvõrk.
Kaitsemaanduse ja kaitsepotentsiaaliühtlustuse juhtide isolatsiooni tunnusvärv on kollakasroheline (vt Kaitsejuht) ja minimaalne ristlõige 2,5 mm2.
Hoone potentsiaaliühtlustus kaitseb ühtlasi veevarustussüsteemi metalltorustikku korrosiooni eest, sest potentsiaalide erinevusest tingitud lekkevoolud võiksid kiirendada torustiku korrodeerumist.
Potentsiaaliühtlustussüsteemi ei kasutata mitte ainult ohutuse tagamiseks, vaid ka kaitseks elektromagnethäirete eest, seega elektromagnetilise ühilduvuse saavutamiseks.
Eesti suursaadik Moldovas
Eesti suursaadik Moldovas on Eesti Vabariigi volitatud suursaadik Moldovas. Suursaadik resideerib Rumeenias Bukarestis ning on kaasakrediteeritud ka Rumeenia ning Bulgaaria suursaadikuks. Esimeseks Eesti suursaadikuks Moldovas sai Tiit Matsulevitš 1998. aasta septembris. 2019. aastast on Eesti suursaadikuks Moldovas Ingrid Kressel Vinciguerra.
Püvilill
Püvilill (Fritillaria) on umbes 130-liigiline taimeperekond liilialiste sugukonnas. Ajalooliselt on aedades levinud harilik püvilill (Fritillaria imperialis), tänapäeval ka paljud teised liigid, kaasa arvatud pärsia püvilill (Fritillaria persica) ja kirju püvilill (Fritillaria meleagris).
Clyde Kull
pisi|Clyde Kull 2012. aastal Clyde Kull [klaid] (sündinud 2. märtsil 1959 Võrus) on Eesti endine diplomaat.
Ta lõpetas 1977. aastal Tallinna 10. Keskkooli ja 1985. aastal Moskva Riikliku Rahvusvaheliste Suhete Instituudi.
Aastatel 1992–1996 oli ta erakorraline ja täievoliline Eesti suursaadik Belgias, Hollandis ja Luksemburgis ning alaline esindaja NATO juures.
1992–1997 esindas Kull Eestit Euroopa Liidu juures Brüsselis, 2000–2004 ÜRO peakorteri ja teiste rahvusvaheliste organisatsioonide juures Genfis ning aastail 2004–2008 oli ta suursaadik Saksamaal.
Aastatel 2012–2019 oli Kull Eesti alalise esinduse Euroopa Liidu juures asejuhataja ja esindaja alaliste esindajate komitees. 2017. aastal juhtis Kull Euroopa Liidu Nõukogu eesistumist, aidates kaasa põhiliste kliima-, energia- ja digitaalõigusaktide vastuvõtmisele. 2019. aastast kuni 20. maini 2021 oli Kull Eesti suursaadik Prantsusmaal Pariisis.
Seejärel oli ta nõunik välisministeeriumi peamajas Tallinnas. 2022. aastal peatas välisministeerium teenistussuhte Kulliga, sest KAPO ei pikendanud tema luba riigisaladustele.
Aastal 2023, Harju maakohus otsustas lõpetada Clyde Kulli kriminaalasja menetlemise seoses restoranikuludega otstarbekuse kaalutlusel. Oportuniteedi tõttu lõpetas kohus menetluse, kuid ta pidi riigile maksma 25 000 eurot ning hüvitama 7500 euro suuruse kahju.
Elmar Järvet
Elmar Järvet (enne eestistamist Elmar Jakobson; 28. juuni 1911, Hummuli, Valgamaa – 20. november 2001 New York, USA) oli eesti haritlane ja kirikuõpetaja.
Ta lõpetas aastal 1931 Tõrva gümnaasiumi, õppis aastatel 1933–1944 Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas ajalugu, arheoloogiat, etnograafiat ja pedagoogikat (ei lõpetanud), lõpetas aastal 1949 Balti Ülikooli Göttingenis.
Ta kuulus korporatsiooni Fraternitas Estica.
IS-2
IS-2 (vene keeles ИС-2; Иосиф Сталин-2 ehk Jossif Stalin 2) oli Teise maailmasõja ajal Nõukogude Liidus konstrueeritud ja toodetud rasketank. Tank võeti kasutusele 1944. aasta kevadel ja see püsis Nõukogude Liidus teenistuses kuni 1960. aastateni, teistes riikides ka kauem.
Kirjeldus
pisi|IS-2 soomuse skeem Peakonstruktor Žozef Kotin ei piirdunud ainult võimsama kahuri lisamisega. Võrreldes IS-1-ga oli IS-2-l parem käiguosa, mis suurendas mobiilsust. Esialgne astmeline esipaneeli soomus asendati sileda kaldus soomusplaadiga. Torni soomust ei parandatud, kuna see oleks 122 mm kahuri raskuse tõttu torni tasakaalust välja ajanud. Torni ümberkonstrueerimisest loobuti ajapuudusel. Samuti kippusid mitteläbivad tabamused soomuse siseküljelt kilde lahti lööma, mis võisid meeskonda vigastada. Esisoomuse tugevdamine sellest probleemist vabanemiseks oleks olnud liiga keeruline ja kulukas, mistõttu lepiti selle probleemiga.
Tanki kahuri suudmepidur oli algselt ühe kojaline, kuid katsetuste käigus üks kahur plahvatas ja oleks peaaegu tapnud marssal Kliment Vorošilovi. Seejärel muudeti suudmepidur kahekojaliseks. Kahuri laskemoon oli kahes osas. See aeglustas laadimist ja alandas tulekiirust, mis oli 2–3 lasku minutis. Seda probleemi leevendas mõnevõrra parema kahuri D-25T kasutusele võtmine, millel oli efektiivsem lukk. Lisaks oli tankis ruumi kõigest 28 mürsu jaoks.
Tankil oli kolm 7,62 mm kuulipildujat, millest üks paiknes torni tagaküljes ja üks 12,7 mm kuulipilduja õhutõrjeks.
IS-2 jäi tulejõult ja soomuselt alla nii Tiger I-le kui Tiger II-le, kuid kaalu, hinna ja mõõtmete poolest oli tegemist pigem Pantheriga võrreldava masinaga. Katsetuste käigus olevat A-19 suutnud läbistada korraga nii Pantheri esi- kui ka tagasoomuse. Lahingukogemused näitasid siiski, et IS-2 ei suutnud läbistada Pantheri esisoomust kaugustel üle 600 m. Sakslaste katsed 122 mm kahuriga näitasid aga, et see ei suuda üldse Pantheri esisoomust läbistada, kuid suutsid tungida läbi tornisoomuse kuni 1500 m kauguselt. Pantheri 75 mm kahur suutis tulistada läbi IS-2 tornisoomuse 800 m pealt ja läbi esisoomuse 1000 m pealt. Küljelt oli Panther nõrgemini kaitstud kui IS-2.
Balti heitealade maavõistlus
Balti heitealade maavõistlus on Balti riikide vaheline võistkondlik võistlus, kus võisteldakse kettaheites, kuulitõukes, odaviskes ja vasaraheites.
IS-2
Tootmine
IS-2 oli tootmises aastatel 1943–1946 Kirovi tehases Tšeljabinskis. Selle aja jooksul toodeti 3750 masinat.
Balti heitealade maavõistlus
Võidab lõppkokkuvõttes enim punkte teeninud riigi koondis.
IS-2
Mudelid
pisi|IS-2 mudel 1943 Suure Isamaasõja muuseumis [[Valgevenes Minskis. Tagapool IS-3]] pisi|IS-2M
Balti heitealade maavõistlus
Arvestust peetakse täiskasvanute, U-23, U-20 ja U-18 vanuserühmas.
IS-2
Kasutamine
Samal perioodil talus üks IS-2 viis otsetabamust Elefanti 8,8 cm kahurist 1500–2000 m kauguselt ja langes rivist välja alles peale tabamust 700 m kaugusel asunud Elefantilt.
Tähelepanuväärseim lahing toimus 13. augustil 1944 üle Visla rajatud sillapeal Sandomiri linna lähedal, kui üksteist 71. Iseseisva rasketanki rügemendi IS-2 peatasid neljateistkümne Tiger II rünnaku 501. rasketankirügemendist. Tulevahetus toimus umbes 600 m kauguselt. Neli Tiger II hävitati ja seitset kahjustati. Samal ajal hävis kolm IS-2 ja seitse sai kahjustada. Tulemus oli märkimisväärne, kuid lahingujärgne analüüs näitas, et IS-2 soomus on haavatav lähemalt kui 1000 m vigase metallivalu tõttu kere valmistamisel.
Tanke IS-2M kasutati 1956. aastal Ungari ülestõusu mahasurumiseks.
IS-2 mudel 1944 oli ka Hiina, Kuuba ja Põhja-Korea relvastuses. Üks rügement IS-2 tanke oli Hiina käsutuses ka Korea sõja ajal, kuid seal neid ei kasutatud.
Mitmed IS-2 tüüpi tankid on tänapäevani säilinud ja neid leidub mitmel pool maailmas tankimuuseumides.
Crowley maakond
thumb|Manzanola sild Crowley maakond (Crowley County) on maakond USA-s Colorado osariigis. Geograafilised koordinaadid on 38°33' N, 103°79' W.
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Ordway.
Maakonna pindala on 2073 km². Veepindala on 29 km².
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 5823. Aastal 2000 oli elanikke 5518.
Ajalugu
Maakond moodustati 29. mail 1911 Otero maakonna põhjaosast.
2000. aasta rahvaloenduse andmed
Crowley maakonnas oli 5518 inimest, 1358 leibkonda ja 957 perekonda.
Rahvastiku tihedus oli 3 in/km².
Rassiline koosseis oli järgmine:
Ladinaameeriklasi (sõltumata rassist) oli 22,54%.
1358 leibkonna seas oli
Leibkonnas oli keskmiselt 2,59 inimest ja perekonnas keskmiselt 3,12 inimest.
Elanikud jagunesid ealiselt nii:
Ea mediaan oli 37 aastat.
Iga 100 naissoost inimese kohta tuli 205,40 meessoost inimest (kõrgeim USA maakondadest). Iga 100 vähemalt 18-aastase naise kohta tuli 240,90 meest.
Leibkonna aastasissetuleku mediaan oli 26 803 dollarit, perekonna sissetuleku mediaan 32 162 dollarit. Meeste sissetuleku mediaan oli 20 813 dollarit, naistel 21 920 dollarit. Sissetulek elaniku kohta oli 12 836 dollarit.
18,50% elanikkonnast ja 15,20% perekondadest elas allpool vaesuspiiri. Kogu elanikkonnast elas allpool vaesuspiiri 23,60% alla 18-aastasi ja 13,50% üle 65-aastasi.
Crowley maakonnas on iga elaniku kohta rohkem vange kui üheski teises USA maakonnas.
Tartu-kirivaksik
Tartu-kirivaksik (Epirrhoe tartuensis) on vaksiklaste sugukonda madara-kirivaksiku perekonda kuuluv liblikaliik.
Liik on levinud Baltimaades ja Soomes.
Liigi kirjeldas 1965. aastal Tõnu Möls.
Apšeronsk
Apšeronsk on linn Venemaal Krasnodari krais. Asub Pšehha jõe ääres.
Peamised tööstusharud on puidu- ja toiduainetetööstus.
Salveste
Salveste on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel määrati salveste uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Sandt. Johannes Salveste palvel kanti Salveste perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 24 all (Siseministeeriumi teadaanne 24. veebruarist 1935).
Judith Schalansky
pisi|Judith Schalansky (2011) Judith Schalansky (sündinud 20. septembril 1980 Greifswaldis) on saksa kirjanik.
Ta on õppinud kunstiajalugu Berliini Vabas Ülikoolis ja kommunikatsioonidisaini Potsdami rakenduskõrgkoolis (Fachhochschule Potsdam).
Tema kirjanduslik debüüt, madruseromaan "Blau steht dir nicht" ("Sinine ei sobi sulle") ilmus 2008. aastal. Raamatu "Atlas der ablegenen Inseln" ("Kõrvaliste saarte atlas") eest sai ta 2010. aastal raamatukunsti fondi esimese auhinna.
Eesti keelde on tõlgitud tema romaan "Kaelkirjaku kael" (saksa keeles "Der Hals der Giraffe", 2012, eesti keeles ilmus kirjastuse Tänapäev sarjas "Punane raamat" Eve Sooneste tõlkes, 2013).
Raivo Rüütel
Raivo Rüütel (sündinud 1. juunil 1956 Tallinnas) on eesti näitleja.
Raivo Rüütel lõpetas 1974. aastal Tallinna Ühisgümnaasiumi ja 1978. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (8. lend).
Oli aastatel 1978–1983 Eesti Riikliku Noorsooteatri ja 1983–2004 Vanalinnastuudio näitleja. Alates 2005. aastast on ta Vana Baskini Teatri näitleja.
Raivo Rüütel on mänginud ka filmides, seriaalides ja telelavastustes.
Põllumeeste kogud
Põllumeeste kogud olid Põllumeestekogude kohalikud (valdade) iseseisva poliitilise ühingu õigustega allorganisatsioonid. Põllumeeste kogude eeskujuks olid valdade peremeeste kogud. Nad olid arvukaim liik Eesti poliitilisi ühinguid, kujutades endast nii poliitilisi kui ka kutseühinguid.
Põllumeeste kogud kaotati 1938. aasta "Ühingute ja nende liitude seaduse" alusel seoses põllumeeste konventide asutamise ja 1939. aasta valdade reformiga ning likvideeriti 1939. aastal.
Carlos Alcaraz (jalgpallur)
Carlos Jonas Alcaraz Duran (sündinud 30. novembril 2002 La Platas) on Argentina jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Inglismaa esiliigaklubis Southampton.
2017. aastal liitus ta Argentina klubiga Racing Club. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 26. jaanuaril 2020 mängus Atlético Tucumáni vastu. Alcaraz tegi läbimurde 2022. aastal, kui lõi Racing Clubi meeskonnas 42 mänguga kokku üheksa väravat. 2022. aasta detsembris lõi Alcaraz Racing Clubi lisaaja võiduvärava Trofeo de Campeones de la Liga Profesionali finaalis Boca Juniorsi vastu. Mängu lõpus tekkis kahe võistkonna vahel suur rüselus, mille käigus jagati välja kümme punast kaarti, teiste seas sai punase kaardi ka Alcaraz.
2023. aasta jaanuaris sõlmis ta nelja ja poole aasta pikkuse lepingu Southamptoniga, mis mängis toona Inglismaa kõrgliigas. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta sama aasta 14. jaanuaril mängus Evertoni vastu. Esimese värava Inglismaa kõrgliigas lõi ta 11. veebruaril Wolverhampton Wanderersi vastu. 18 mänguga lõi Alcaraz sel hooajal Inglismaa Premier League'is neli väravat.
Berkut (skafander)
pisi|Skafander Berkut. Kosmonautika Memoriaalmuuseum Moskvas Berkut (vene keeles Беркут 'kaljukotkas') on universaalne kosmoseskafander, mis loodi Nõukogude Liidus aastatel 1964-1965 ja mis oli mõeldud inimese kaitsmiseks väljumisel avakosmosse ning päästmiseks kosmoselaevas tekkivate rõhu muutuste korral. Berkut kuulub pehmet tüüpi skafandrite hulka ehk ei sisalda kõva karkassi.
Kosmoses kasutati skafandrit ainult ühel korral kosmoselaeva Voskhod-2 lendamisel. 18. märtsil 1965 väljus Aleksei Leonov esimese inimesena ajaloos avakosmosesse. Skafandrit kandsid kosmoselaeva ülem P. I. Beljajev ja piloot A. A. Leonov. Missioonil avastatud vead viisid skafandri Jastreb loomise algusele.
pisi|Skafander Berkut, millega Aleksei Leonov väljus esimesena ajaloos avakosmosesse 18. märtsil 1965. Smithsonian Rahvusvaheline Õhu- ja Kosmosemuuseum
Kösti org
pisi Kösti org on haljasala Viljandis.
Orgu on kujundatud puhkeala ja terviserajad. Oru serval asub hoone.
Oru puistu moodustab männik.
Orus asuvad basseinid ja Kösti paisjärv. Orust voolab läbi Uueveski oja; seda nimetatakse oru piirkonnas ka Kösti ojaks.
Mārtiņš Staķis
pisi|Mārtiņš Staķis 2020. aastalMārtiņš Staķis (sündinud 4. juulil 1979 Tukumsis) on Läti ettevõtja ja poliitik. Ta oli alates 2. oktoobrist 2020 kuni 5. juulini 2023 Riia linnapea. Varem oli ta (aastast 2018) seimi liige.
Ta lõpetas Tukumsis Rainise gümnaasiumi ning 2004. aastal bakalaureusekraadiga Läti Ülikooli äri-, juhtimis- ja majandusteaduskonna.
Isiklikku
Tema vanemad Juris Staķis (1952–2018) ja Dagnija Staķe (snd 1951) olid laulmisõpetajad, ema oli aastatel 2002–2007 Läti heaoluminister ning 2010. aastal Läti regionaalarengu ja kohaliku omavalitsuse minister. Usutunnistuse poolest on ta luterlane.
Shrook Wafa
Shrook Wafa (sündinud 13. mail 1997) on Egiptuse maletaja, naiste suurmeister (2013).
Wafa on neljakordne Aafrika naiste malemeister (2013, 2014, 2016, 2019). 2013 aastal Aafrika esivõistlustel esikolmikusse jõudmisega kvalifitseerus Wafa 2015. aastal Sotšis toimunud naiste maailmameistrivõistlustele (64 osavõtjat), kus sai turniiritabelis eelviimase, so 63. asetuse. Avaringis kohtus ta Ju Wenjuniga (hilisem maailmameister), kellele kaotas tulemusega 0:2 ja 32 parema hulka ei pääsenud.
Wafa sai FIDE-lt 2012. aastal naiste rahvusvahelise meistri ja 2013. aastal naiste suurmeistri nimetuse.
Tema õde on naiste malesuurmeister Shahenda Wafa.
Elefsína
pisi|Marmorist reljeef, leitud Eleusisest, dateeritud aega 440-430 eKr, kujutab Demeterit, Persephonet ja Eleusise prints Triptolemost (oli jumalanna vastu külalislahke)
Elefsína (kreeka keeles Ελευσίνα, vanakreeka keeles Ἐλευσίς Eleusis) on linn Kreekas Lääne-Atika piirkonnaüksuses.
Linn asub 21 kilomeetrit Ateenast loodes. Selle elanike arv on ligikaudu 25 000.
Elefsína on Euroopa kultuuripealinn 2023. Tegu on väikseima linnaga, mis iial on seda tiitlit kandnud. Teised sama aasta kultuuripealinnad on Rumeenia linn Timișoara ja Ungari linn Veszprém.
IS-4
IS-4 (vene keeles ИС-4; Иосиф Сталин-4 ehk Jossif Stalin 4) oli pärast Teise maailmasõja lõppu Nõukogude Liidus konstrueeritud ja toodetud rasketank. Tank konstrueeriti Tšeljabinskis Kirovi tehase konstruktoribüroos. Algselt oli tegemist konkureeriva projektiga IS-3-le, kuid Teise maailmasõja ajal otsustati toota IS-3 tanke. IS-4 projekt valmis 1947. aastal ja seda toodeti Kirovi tehases aastatel 1947–1949 umbes 250 masinat.
Tegemist oli raskeima Nõukogude Liidu seeriatankiga, see kaalus 60 tonni. Tänu suurele raskusele oli tank viletsa läbivusega maastikul ja kohmakas. Suure raskuse talumiseks tuli konstrueerida uus veermik, varasema kuue tugiratta asemel oli seitse tugiratast. IS-4 750 hobujõuline mootor oli oluliselt võimsam, kui IS-3 520 hobujõuline. Torni soomus oli sarnaselt IS-3-ga 250 mm, kuid selle alaserv oli sissepööratud ja seetõttu sarnaselt T-54 torniga mürsuohtlik. Esikülje soomus oli 140–160 mm, mis on mõnevõrra rohkem kui IS-3-l.
Tanki pearelvaks oli 122 mm kahur D-25T, millele lisaks oli kaks 12,7 mm kuulipildujat.
Otero maakond (Colorado)
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on La Junta.
Maakonna pindala on 2073 km². Veepindala on 29 km².
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 18 831. Aastal 2000 oli elanikke 20 311.
Ajalugu
Maakond moodustati 1889. aastal Benti maakonna osast. Maakond on nime saanud USA poliitiku Miguel Antonio Otero järgi.
2000. aasta rahvaloenduse andmed
Otero maakonnas oli 20 311 inimest, 7920 leibkonda ja 5472 perekonda.
Rahvastiku tihedus oli 6 in/km².
Elamuühikuid (housing units) oli 8813 (keskmine tihedus 3/km²).
Rassiline koosseis oli järgmine:
Ladinaameeriklasi (sõltumata rassist) oli 37,62%.
7920 leibkonna seas oli
Leibkonnas oli keskmiselt 2,49 inimest ja perekonnas keskmiselt 3,04 inimest.
Ea mediaan oli 38 aastat.
Iga 100 naissoost inimese kohta tuli 95,60 meessoost inimest. Iga 100 vähemalt 18-aastase naise kohta tuli 91,50 meest.
Leibkonna aastasissetuleku mediaan oli 29 738 dollarit, perekonna sissetuleku mediaan 35 906 dollarit. Meeste sissetuleku mediaan oli 26 996 dollarit, naistel 21 001 dollarit. Sissetulek elaniku kohta oli 15 113 dollarit.
18,80% elanikkonnast ja 14,20% perekondadest elas allpool vaesuspiiri. Kogu elanikkonnast elas allpool vaesuspiiri 25,90% alla 18-aastasi ja 11,80% üle 65-aastasi.
Madara-kirivaksik (perekond)
Madara-kirivaksik (Epirrhoe) on vaksiklaste sugukonda kuuluv liblikaperekond.
Eesti liigid
Eestis elab 7 sellesse perekonda kuuluvat liiki:
Hans Soosaar
Soosaar, Hans Wilhelm (1903–1961), Ajakirjandusfotograaf, kujundaja, polügraafiliste fotomontaažide autor, esimesi sotsiaalkriitilisi dokumentaliste Eestis.
Isiklikku
Tema isa Karl Heinrich Paul Soosaar oli farmaatsiaäri omanik, ema Helene Kaarmann aga suurärimees Teodor Kaarmanni õde. H. S. oli Meta S.-e (1904-1982) abikaasa, Martti S.-e (snd 1933) ja Peet S.-e (1929-1994) isa. Hariduse omandas Tallinna Reaalkoolis, Tln. Õhtukoolis ja Tln. Kolledžis, fotograafiat õppis Nikolai Nyländeri juures a.-st 1922. Töötas kuni sõjaväeteenistuseni kohtupalatis kirjutajana. Sõjaväe sundaega teenis ta omal soovil lennuväe aerofotograafia allüksuses - 1922 pildistas lennukilt Tartut, a-st 1923 oli Eesti lennuväe aerofotograaf.
Looming ja tegevus
1924 (Ergutusvõistlus algajatele fotoamatööridele - I koht; 6. EFK fotovõistlus - II koht lavastusfotoga "Neegripoisid pildistamas") ja 1928 (Soome-Eesti fotovõistlus Helsinkis) osales oma portreefotodega ("Portree", "Akt", "Puhketunnil" ja "Naislendur") Eesti Foto-Klubi näitustel ja konkurssidel Eestis ja Soomes (1926 Eesti-Soome fotovõistlus jm). Soosaar teenis aega lennuväe aerofotograafia allüksuses (1925-1926) ja tegutses lühiajaliselt vabakutselise fotograafina.
Dokumentalistika
Alates jaanuarist 1927 töötas ta ajalehe Rahwaleht ja seejärel vasakpoolse Eesti Tööerakonna kirjastusühisuse Waba Maa ning kõigi selle väljaannete (Esmaspäew, Waba Maa (koos sotsiaalkriitilise karikaturisti Gori'ga), Rahwaleht, Perekonnaleht jt) fotoreporterina kuni 1938 - seejärel uuesti Rahwalehes kuni selle natsionaliseerimiseni 1940. a. 1927-1939 pildistas Soosaar paljusid maailmakuulsusi nende külaskäigul Eestisse. Nende hulgas olid ooperilaulja Fjodor Šaljapin, helilooja Jean Sibelius, kirjanikud Thomas Mann, Jules Romains ja Herbert George Wells, lendurid Charles Lindbergh & Jean Batten jpt. 1930. aastatel pildistas Soosaar erinevatel teemadel - säilinud on fotod Lorupi klaasitööstusest, kalatööstusest, Poola tööliste saabumisest Eestisse, N. Liidu sõjaväelaste 1939. a. ultimatiivset külaskäiku jpm. Kuni Eesti Vabariigi likvideerimiseni oli Hans Soosaar Eesti Ajakirjanikkude Liidu, Eesti Fotoklubi ja Tallinna Jahtklubi liige, Eesti Mereskautide Maleva auvanem ju teeneteristi kavaler.
1940-41 pildistas Varest, Säret, Ruusi, Ždanovit, Lauristine ja teisi keskseid kommuniste. Soosaar on ka pildistanud osa Klooga surmalaagri fotodest, mis avaldati ENSV-s ilmunud raamatus Saksa fašistlik okupatsioon Eestis 1941-1944. [Toim. M. Lausson, E. Päll ja J. Saat]. Tallinn, 1947. jm. 1941 hoidis siiski kõrvale venelastega Jaroslavlisse evakueerumisest. Ajalehe Rahvaleht sulgemise järel arvati Soosaar Noorte Hääle kaastööliseks. Saksa okupatsiooni ajal (1941-1944) oli ta Revaler Zeitungi fotokorrespondent, nõukogude okupatsiooni taastamise järel töötas ajalehtede Õh¬tuleht ja Rahva Hääl fotograafina. S. kartis 1949. a. küüditamist ent loobus põgenemisest Rootsi, kuhu teda kutsus 1944 tuntud ajakirjanik Jüri Remmelgas. Ta vallandati töölt EKP VIII pleenumi järel 1950, mil toimus suur kaadripuhastus "kodanlikest natsionalistidest". Elu lõpuni töötas mitmete Tallinnas ilmunud ajalehtede korrespondenina. Ühena vähestest reporteritest palendas S. Eesti Vabariigi ühiskondliku reaalsuse kriitilisi aspekte: töölishurtsikuid, korteritest väljatõstetud perekondi, töötute elu, tööbörsi järjekordi jms. Teadaolevalt ainsana jäädvustas S. hüpnotisööride seansse ja armeekindral Meretskovi juhtimisel toimunud vene delegatsiooni ultimatiivset külaskäiku Eestisse baaside rajamise asjus oktoobris 1939. Reporteritöö kõrval avaldas Soosaar fotoetüüde, koostas ühis-konnakriitilisi, seltskonnaelu kajastavaid, humoristlikke ja muid fotomontaaže, mis kuuluvad Eesti modernistliku kunsti paremikku.
Bibliograafia
Tõnis Liibek, "Hans Soosaar - fotoreporter Pätsi ajast Hruštšovi sulani".- Eesti pressifoto 2014. Tallinn: MTÜ Eesti Pressifotograafide Liit, 2014, lk 10-16
Peeter Linnap (toim), Väike visuaalkultuuri leksikon. (Silmakirjad 6). Tartu: Tartu Kõrgem Kunstikool, 2011, lk. 349
Peeter Linnap, "The History of Estonian Photography 1900-1938", Vaclav Macek (Ed), The History of Estonian Photography 1900-1938, I, pp. 212, 222.
Peeter Linnap, "Eesti fotograafiast 1900-1940", Mart Kalm (Toim.). Eesti Kunsti Ajalugu 5, lk. 546-548.
Martti Soosaar, Lase vareseid. Raamat eilse Eesti elust. Tallinn: Tänapäev, 2006.
Martti Soosaar, "Õiget poolt ei olnudki: Kas vaenu õhutamine eestlaste vahel on kellelegi kasulik?, Maaleht (Maakodu), 2006, 21. 09.
Pekka Erelt, "Fotoreportaaži peameister", EE, 2003, 06. 02.
Martti Soosaar, "Looming" lugeja kohtu ees", Kultuur ja Elu, 2003, lk. 54-57.
Ilona Martson ja Andrus Kivirähk, "Elukunstnik Hans Soosaar", Päevaleht, 1993, 8.02.
Peet Soosaar, "Soosaar võtab ülesse kõik: kutselise fotograafi pilte eesti ajast", Kultuur ja Elu, 1992, nr. 5, lk. 56-60.
"Ta fikseeris aega, sündmusi ja saavutusi", Spordileht, 1991, 16.12.
"Tema teeb meie pildid", Rahvaleht, 1937, jaanuar.
Bien
pisi|Erkase talu laut pisi|Marksi talu rehi Bien oli Osmussaare keskel asunud rannarootslaste küla.
Osmussaar kuulus Haapsalu kreisi Ridala kihelkonna Uuemõisa mõisa alla, aga see asus kaugel. Bieni talupojad lähtusid elukorralduses 1650. aastal Rootsi kuninganna Kristiina antud vabakirjast.
Tegemist oli seitsmest talust koosnenud sumbkülaga, kus 1930. aastatel elas umbes 140 inimest. Rannarootslased evakueeriti Teise maailmasõja eest 1940.–1944. aastatel. Nõukogude ajal oli külas Nõukogude Armee sideväeosa ja seal elasid ainult sõjaväelased.
18. sajandi lõpust evakueerimiseni elas saarel seitse perekonda: Brusi, Greisa, Erkase, Marksa, Niggorsa, Nibondase ja Stavase talus. Enne 1710.–1711. aasta suurt katku oli saarel tõenäoliselt rohkem talusid. Kadunud talude nimedeks on peetud külalähedaste vanade kohtade nimesid Petes, Krupes ja Hintas. Ei ole teada, kas talusid oli kogu 17. sajandi vältel kümme. Kokku oli külas umbes 40 hoonet. Küla koosnes küll seitsmest talust, aga hiljem olid viis talu jagunenud, nii et tegelikult oli saarel 12 maaharijat. Peale selle elas saarel 1930. aastatel kolm vabadikku, kes elatusid põhiliselt kalapüügist. Kunagisest külast oli 1990. aastateks säilinud kaks hoonet: Marksa talu rehi ja Erkase talu laut.
Silmapaistvaim tollest ajast säilinud ehitis on 1766 rajatud lubjakivist Osmussaare kabeli varemed. Kabel renoveeriti osaliselt 2009.
Tava mitte abielluda väljaspool saart elavate inimestega oli 1930. aastateks tekitanud Osmussaare elanikel märgatava kehalise degenereerumise.
Abiajamine
Abiajamine või viinutamine (Lõuna-Eestis ka linutamine, Saaremaal ja Virumaal ajamine) oli 20. sajandi alguseni vana külakondlik abistamiskomme, mis seisnes vaestele või tuleõnnetuse ohvritele õlgede, heina, põhu, kartulite, lina vms andmises lonksu viina või õlle vastu.
Abi ajamas käidi põhiliselt sügisel ja talvel eeskätt sugulaste ja tuttavate juures.
Eesti talupojapulmas nimetati viinutamiseks tava, kui mõrsja käis kosjaviinaga sugulastele pulmadest teatamas, saades vastu andeid (nt Jõhvi, Kuusalu, Märjamaa, Vändra jm). Lisaks tähendas viinutama ehk hundihända ajama (nt Rapla, Varbla, Tõstamaa, Pärnu-Jaagupi, Kolga-Jaani jm) pruudiandide kogumist, mida teostas mõrsja koos abilisega. Kogujad pakkusid viina (ja ninatubakat), neile anti villu, lõnga ja valmisesemeid (sukad, sokid, kindad, vööd jne). Hilisemal ajal anti kingiks eelmise pulma veimavakast saadud annid (mis muutusid seega tarbeesemetest rändkinkideks). Kogumas käidi kas teisipäeval, neljapäeval või laupäeval (nn head päevad) – ühel päeval nädalas, käidi nii tuttavate kui võõraste pool, eriti just viimaste pool. Komme püsis Eestis kohati veel 1930. aastateni.
Abiellumus
Abielude sõlmimise sagedust iseloomustavad abiellumuskordajad.
Crysis 3
thumb|"Crysis 3" logo "Crysis 3" on FPS-videomäng, mille on välja töötanud Crytek.
Mäng töötab Cryengine'i mängumootoril. Selle avaldas Electronic Arts PC-le, PlayStation 3-le ja Xbox 360-le ning see tuli välja Põhja-Ameerikas 19. veebruaril 2013. Ametlikult teatati sellest 14. aprillil 2012 kui kolmandast mängust "Crysise" sarjast, mis järgneb "Crysis 2-le" ja töötab Cryengine 3 mängumootoril. See oli üks kõige oodatumaid mänge 2013. aastal.
"Crysis 3" võitis PC Gamer Most Valuable Game, Game Informer Best of Show and Electric Playground Best auhinna E3 auhindadest.
Mitmikmäng
16 mängijat PC-l ja 12 konsoolil. Seal on kaheksa võimalust mängida kaheteistkümnel kaardil.
Saluste
Saluste on eesti perekonnanimi.