cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Anrepi lõvi
Kuju
pisi|Puhkava lõvi kuju [[Gerhard von Scharnhorsti haual Berliinis]] Selle magava lõvi kuju (saksa keeles Schlafender Löwe) autor on saksa skulptor Christian Daniel Rauch, keda aitas nähtavasti tema õpilane Theodor Kalide. Vastav valuvorm loodi 1820. aastatel. Esimene lõviskulptuur valati keiserlikus valukojas (saksa Königlich Preußische Eisengießerei) Gliwices, hilisemad koopiad (ka Anrepi lõvi) sama valukoja Berliini tehases. Esimene eksemplar sai osaks Preisi sõjaväelase Gerhard von Scharnhorsti hauamonumendist Berliinis, mille valmistamise tellis Preisimaa kuningas Friedrich Wilhelm III. Samasuguseid lõvikujusid leidub veel Münsteris (1832), Lübeckis (1840) , Dortmundis (1869) ja mujal.
Lisaks magava lõvi kujule on tuntud ka ärkvel lõvi skulptuur (saksa Wachender Löwe) samadelt autoritelt, millest leidub mitmeid koopiad Saksamaal ja Poolas.
Käpa lõhkumine
2006. aastal lõhuti lõvifiguuri üks tagakäpp. Käpa puudumist märkas Kärstna Kooli direktor Anu Roht, kui ta tegi Viljandi eakatele ekskursiooni. Tarvastu vallavanem Alar Karu pani ajalehe Sakala kaudu vandaalile ette käpp tagasi tuua, kuid seda ei juhtunud.
Käpa taastas skulptor Paul Uibopuu. Ta modelleeris selle savist ja tegi kipsist mudeli. Taastamine kestis plaanitust kauem, sest selgus, et muldvormiga on seda keeruline valada. Lõpuks valati käpp kolmes osas ning skulptor keevitas ja liimis selle kokku. Valmis käpa keevitas ta selle eelkäijast jäänud neetliite külge ja lõpuks värvis käpa üle.
Esialgne taastamise tähtaeg oli jaanipäev, kuid lõpuks valmis lõvi 23. oktoobril 2007. Taastamise maksumus suurenes plaani ümbertegemise tõttu ja lõplikuks kuluks kujunes 15 tuhat krooni ehk ligi 1000 eurot.
Välislingid
Anrepi lõvi kohta Mohrungeni lahingu kohta
Piret Pihel
Piret Pihel (sündinud 14. detsembril 1961 Tapal) on eesti laskesportlane.
Haridus- ja töökäik
Ta lõpetas 1981. aastal TSIK-i ja 1985 maastikukujundusagronoomina Jäneda sovhoostehnikumi.
Töötas 1987–1993 TSIK-is treener-õpetajana, aastast 1993 on Järvamaal talupidaja, aastast 1999–2005 oli ta Lehtse vallavanem.
Sportlaskarjäär
Lasketreeninguid alustas 1974. aastal Tapa 1. Keskkoolis Heino Reisbergi juhendamisel, TSIK-is oli tema treener Ranno Krusta.
NSV Liidu noortemeistrivõistlustel sai Pihel 1975. aastal Eesti naiskonnas spordipüstoliharjutuses hõbeda ja õhupüstoliharjutuses pronksi ning NSV Liidu juunioride meistrivõistlustel 1981. aastal spordipüstoliharjutuses naiskondliku pronksi. NSV Liidu meistrivõistlustel 1983. aastal võitis ta õhupüstoliharjutuses individuaalse hõbeda ning 1984. aastal standardpüstoliharjutuses individuaalse hõbeda ja Dünamo naiskonnas 2 pronksi.
Eesti meistrivõistlustel on Pihel saanud aastatel 1979–1999 individuaalarvestuses 19 kulda, 5 hõbedat ja 5 pronksi ning naiskonnas 7 kulda, 3 hõbedat ja 1 pronksi.
Ta parandas aastatel 1983–1989 4 korral individuaalarvestuse Eesti rekordeid.
Isiklikke rekordeid: spordipüstol 30+30 lasku 587 (1989, Eesti rekord), vanasse märki 591 (1981); standardpüstol 575 (1983, Eesti rekord), vabapüstol 30 lasku 277 (1989), õhupüstol 40 lasku 388 (1984, Eesti rekord).
Suurmeister (1982). Kuulunud Dünamosse ja Järvamaa Laskespordiklubisse. Võistles 1978–1992 Eesti koondises.
Pärnu vapp
Vapp on kinnitatud 1993. aastal.
Vapi kirjeldus
Kilbi sinisel väljal on vasakpoolsest ülemisest nurgast asetsevast hõbedasest pilvest väljaulatuv punasekäiseline käsivars, hoides käes kuldset lõigatud otstega risti. Risti kõrval kilbi parempoolsel küljel on püstasendis kuldne võti, võtmekeelega risti suunas.
Vatikani II kirikukogu
Vatikani II kirikukogu ehk Vatikani II oikumeeniline kirikukogu oli katoliku kiriku oikumeeniline kogu, mis toimus Vatikanis aastatel 1962–1965 paavstide Johannes XXIII ja Paulus VI eesistumisel.
Peamine teemaks oli kiriku kohast kaasaegses maailmas. Tähtsamad katoliiklasi puudutavad otsused olid seotud sakramentide, keelekasutusega jumalateenistustel ja suhtumisega mittekatoliiklastesse. Jumalateenistustel võis hakata ladina keele asemel kasutama ka kohaliku rahva keelt. Mittekatoliiklaste suhtes muututi sallivamaks.
Kontsiil avati 11. oktoobril 1962, kohal viibis 2540 hääleõiguslikku delegaati – peamiselt piiskopid ja ordude juhid. Oma avakõnes esitas paavst kontsiili põhiülesandena "püha kristlikku pärimust jõudsate meetoditega kaitsta ja selgitada".
Kontsiil kestis 1962–1965 ja toimus 4 sessioonis, iga aasta viimases sessioonis üks. Anti välja 16 dokumenti: 4 konstitutsiooni, 9 dekreeti ja 3 deklaratsiooni. Konstitutsioonid: 1) "Sacrosanctum concilium" – liturgiast; 2) "Lumen gentium" – kirikust; 3) "Dei verbum" – ilmutusest; 4) "Gaudium et spes" – kirikust tänapäeva maailmas. Dekreedid: kommunikatsioonivahenditest; oikumeeniast; idakirikutest; piiskoppide karjaseametist; orduelu uuendamisest; preestrite haridusest; ilmikute apostolaadist; misjonist; preestrite teenistusest ja elust. Deklaratsioonid: Kristlikust kasvatusest; kiriku suhtumisest mittekristlikesse religioonidesse; usuvabadusest.
Dokumentide sisust on näha kirikukogu põhieesmärk: püüe leida kohta kaasaegses maailmas, avaneda maailmale. Esimene vastuvõetud dokument oli konstitutsioon liturgiast, mille sisu väljendas kõige selgemalt kontsiili ideed: pöörduda näoga koguduse poole.
Paavst Johannes XXIII haigestus aga juba esimesel sessioonil ning suri 3. juunil 1963. Uueks paavstiks sai Paulus VI. Tema sekkus aktiivsemalt kontsiili käiku, mõjutas selle otsuseid rohkem kui Johannes XXIII. Tema palvel välditi näiteks tsölibaadiprobleemi kontsiili raames, mis hiljem on palju poleemikat tekitanud.
Silmatorkavaim muudatus, mis tulenes Vaticanum II-st, oli põhjalik liturgiareform. Tohutu tähtsusega oli aga ka 7. detsembril 1965, eelviimasel kontsiilipäeval toimunud 1054. aasta vandebulla tühistamine, millega Roomakatoliiklik ja õigeusu kirik leppisid ära.
Merikarp
pisi|Erisuguseid merikarpe Merikarp ehk merekarp on merelise eluviisiga teo või karbi suuremamõõtmeline välisskelett ehk koda.
Sümboolika
Merikarp sümboliseerib võimu, iseseisvust, sõltumatust.
Loomasarvest tehtud pasun ja merikarp, neid kahte vanimat meile teadaolevat helitekitamise instrumenti on inimkond endaga kaasas vedanud tsivilisatsiooni algusaegadest peale.
Esimesed muusikainstrumendid on tuntud juba meso- ja neoliitikumist.
Inglise keeles on puhutava merikarbi puhul kasutusel väljend Conch Shell Trumpet, mis tõlkes on "merikarbi trompet". Muusikainstrumente, kus heli tekitamine toimub huultega vibreeritava õhujoa abil, kutsutakse ka trompetpillideks ja merikarp, kus heli tekitamine toimub samal põhimõttel, on üks trompeti varasemaid versioone.
väidab, et maailm tekkis merikarbi heli läbi. pisi|[[Sandro Botticelli "Veenuse (Aphrodite) sünd"]] Jumal Višnu lemmikmänguasi on merikarp, nimeks Panchajanya, mis tähendab: "omab võimu viie klassi olendite üle". Vanad India eeposed ja legendid kubisevad kangelastest, kes enamus endaga kaasas tassivad lumivalget merikarpi, millel on antud isegi nimi nagu isikule.
Mahabharata kangelane Ardzuna võimas merikarp kandis nime Devadatta ja selle heli, kui seda puhuti, kutsus vaenlastes alati esile õuduse ja hirmu.
Merikarp oli ka läbi aegade kasutusel kui sõjasarv, mida puhuti signaalide ja käskluste andmiseks sõjaväljal. Väidetakse, et merikarbi heli pidi eemale peletama halvad jõud ja deemonid, hoidma loodusõnnetuste eest ja kohutama eemale mürgiseid olendeid.
Euroopas kasutati purskkaevude kujunduses, sümboliseeris "igavese nooruse"  ja "lõpmatu armastuse lätet". Nii mütoloogias kui kujunduses loetakse merikarpi erootiliseks vormiks ja naise suguelundi sümboliks. Aphrodite kaarikuks ja romantiliseks liikumisvahendiks oli suur merikarp, mida vedasid kajakad. Triiton kreeka mütoloogiast puhus merikarpi. pisi Jaapanis shinto kasutavad preestrid merikarpi templis toimuva tseremoonia algusest teatamiseks.
Jaapanis kasutab peale šintoistide merikarpi ka Yamabushi budistlik võitluskoolkond Honzan Shugenshu. Merikarpi puhutakse So Makuri ja Hiwatari (tulistel sütel kõndimise) tseremooniatel.
Vaikse ookeani regioonis asuvad rahvad kasutasid kõik teda signaliseerimiseks ja muusikalise instrumendina.
Vastavalt Vana-India arusaamale eristatakse kahte tüüpi merikarpe, mis siis vastavalt merikarbi kujule ja kesta paksusele jagatakse mehelikuks (puruša) ja naiselikuks (šankhini) vormiks.
Teine klassifitseerimistunnus oli, kas merikarbi spiraal keerdus päri- või vastupäeva. Merikarbid, kus spiraal keerdub päripäeva ehk kellaosuti liikumissuunas, on haruldased ja pühad. Seda nähtust seostatakse merikarbi võimega peegeldada enda vormi abil taevakehade ning tähtede liikumist taevavõlvil.
Buddha juuksekrunn pealael ja lokid keerduvad nagu päripäeva merikarbil. Silmade vahel asuv karvamoodustis (urna), mis märgib kolmanda silma asukohta (sümboliseerib sissepoole suunatud pilku, vaimset tähelepanu ja enda meelte jälgimist) keerdub samas suunas. Seda reeglit järgib ka Buddha nabakaar. Need nähtused loetakse Buddha 32 tunnusmärgi (Lhaksana) ehk sümboli hulka kuuluvaks. Tantristide jaoks sümboliseerib merikarp kartmatut ja lõputut Dharma kuulutamist kõigile elsuolendeile. Neilt on pärit ka kaheksa õpetuse sümbolit, mille seas merikarp seostub taevaga täita, teatades kõigile Buddha õpetuse kuulsusest, tuntusest kõigis maailmasüsteemides, kus õpetus levib sama võimsalt ja müstiliselt nagu merikarbi heli.
Budistlikel tankadel kujutatakse merikarpi annetusena. Ta on tihti asetatud annetatud puuviljade vahele. Sel juhul on merikarp täidetud meeldivate lõhnaõlidega. Ka templites on ta altaril annetuste hulgas pakkumas uimastavaid löhnu jumalustele.
Hispaania kodusõda
Hispaania kodusõda oli juulist 1936 aprillini 1939 toimunud konflikt Hispaania Teises Vabariigis parempoolsete natsionalistide, keda juhtis Francisco Franco, ja vasakpoolsete rühmituste vahel. Franco oli just kukutanud vabariigi ja kehtestanud diktatuuri. Sõda oli poliitiliste, majanduslike ja kultuuriliste erinevuste tulemus, mida kirjanik Antonio Machado iseloomustas kui kahte Hispaaniat.
Vabariiklasi (republicanos) toetasid Nõukogude Liit ja Mehhiko ning natsionaliste (nacionales) toetasid Itaalia, Saksamaa ja naaberriik Portugal.
Hispaania vabariiklaste ühisrinne hõlmas alates tsentristidest kuni kommunistide ja anarhistideni. Neid toetasid peamiselt linlased ning eriti tööstuspiirkonnad, näiteks Astuuria, Kataloonia ja konservatiivne Baskimaa, kellest kahel viimasel oli autonoomia vabariiklikust valitsusest. Natsionaliste toetasid peamiselt maaomanikud, jõukad ja konservatiivsed jõud, kes olid enamasti rooma katoliiklased, kellele meeldis võimu tsentraliseeritus, füüsiline julgeolek ja eraomandi puutumatus. Hispaania kodusõja sõjaväeline taktika meenutas mitmeti Teise maailmasõja tegevust. Hitler testis Hispaania kodusõjas oma uusi relvi.
Poliitiline olukord oli vägivaldne juba mitu aastat enne sõja puhkemist. Kaotuste suurus on vaieldav: 300 000 – 1 000 000 inimest. Lisaks sõjaväelistele operatsioonidele korraldasid mõlemad pooled massimõrvu. Sõda algas sõjaväelise ülestõusuga Hispaanias ja tema kolooniates. Kommunistid põletasid kirikuid ja kloostreid ning koos sellega hulgaliselt Hispaania ajaloo- ja kunstipärandit.
Vastased
Vabariiklaste poolehoidjad võitlesid ideedega: "türannia või demokraatia" ja "fašism või vabadus". Palju idealistlikke noori liitus 1930-ndatel Internatsionaalse Brigaadiga. Franco toetajad vaatasid sõda kui lahingut ideaaliga: punane hord (kommunism ja anarhism) "kristliku tsivilisatsiooni" vastu. Mõlema poole vaated olid ülelihtsustatud ja lähtusid vaid enda ideoloogiast.
Hispaania kodusõja perioodid ja tähtsündmused
Vabariiklaste jõudude järkjärguline suurenemine ja organiseerumine, sõjaliste oskuste kasv ja edu. Mereblokaadist tulenevalt hakkab perioodi lõpul üha suuremat mõju avaldama lahingumoona ja toiduainete puudus.
Mässuliste armee erakordne tugevnes välisjõudude toetusel ja – erinevalt vabariiklastest – oli hästi varustatud tehnikaga.
Sõja I perioodi olulisemad etapid
Sõja II perioodi olulisemad etapid
Saksamaa
Franco palus Adolf Hitlerilt ja Benito Mussolinilt abi. Hitler sai Franco abipalve kätte 22. juulil 1936 ja algatas sõjalise abi andmise, mille nimetus oli operatsiooni Feuerzauber (Unternehmen Feuerzauber). Saksamaa saatis Hispaaniasse lennu- ja maaväeüksustest koosneva Legion Condori. Legion Condor osales ka kuulsas Guernica pommitamises. Pablo Picasso koostas hiljem sellest maali.
NSV Liit
Nõukogude Liit osales Hispaania kodusõjas põhiliselt sõjavarustuse müüjana ning sõjaliste- ja riiklike julgeolekunõunike saatmisega. Kuna aga Hispaanias oli Vabariikide koalitsioonivalitsus, kuhu kuulusid mitte ainult kommunistliku orientatsiooniga kommunistide esindajad, vaid ka anarhistid, III Internatsionaali (Trotski ja permanentse maailmarevolutsiooni) toetajad jn., siis oli ka nõukogude kommunistliku partei toetus valikuline vastavalt poliitilistele jõududele, kes toetasid tingimusteta Moskva ja Jossif Stalini teostatavat poliitikat.
Kuna ametlikult säilitas NSV Liit Hispaania kodusõja ajal neutraalsuse, tegutses Hispaanias aktiivselt ÜK(b)P finantseeritav ja kogu maailma kommunistliku suunitlusega parteide tegevust juhendav Komintern, kelle juhtimisel moodustati Internatsionaalsed brigaadid. Interbrigaade juhtis Emil Kleberi (General Emilio Kleber) nime all Punaarmee ohvitser Manfred Stern. Interbrigaadide juhtkonnas olid ka Wilhelm Zaisser (hiljem Saksa DV Stasi juht) ning Máté Zalka kindral Pavol Lukácsi nime all.
Hispaania kodusõda ja Eesti
Osavõtt Hispaania kodusõjast oli Eesti kodanikele keelatud. 20. veebruaril 1937 andis riigivanem Konstantin Päts välja «Hispaania kodusõjast osavõtmise keelu seaduse», mis keelas Eesti kodanikel osa võtta Hispaania kodusõjast ükskõik millisel poolel, samuti ei tohtinud Eestis värvata vabatahtlikke kodusõtta ega teha kihutustööd. Sõtta värbajaid ja sõjast osavõtnuid tuli karistada «vangimajaga mitte üle 3 aasta» (RT, 17, 26. veebruar 1937).
Ilmselt esimese eestlasena asus Hispaanias sõjategevusse Leopold-Rudolf Bette alias Antonio Williams Alejandro, kes 11. interbrigaadi (valdavalt prantslased-belglased) koosseisus 1936. aasta novembris osales Madridi kaitselahingutes. Nimekas vabariiklaste poolel sõdija oli kuperjanovlasest Udo Einsild, hüüdnimega Habe, kes oli ka Vabadusristi kavaler.
Mõned astusid hiljem vabatahtlikult Prantsusmaa armeesse ja sõdisid Maginot' liinil. Anton Reinson saadeti karistuspataljoni koosseisus Alžeeriasse. Mõnigi astus vangilaagrist pääsemiseks Prantsuse Võõrleegionisse. 1938. aasta sügisel algas Hispaanias vabatahtlike tagasitõmbumine ja 1939. aasta veebruaris, kodusõja lõpuperioodil taganesid eestlased koos teiste vabatahtlikega Prantsusmaale.
Eesti kuulus rahvusvahelise mittevahelesegamise komitee koosseisu, kus ta oli esindatud kolme kohaga, hiljem see arv tõusis tuntavalt. 1938. aasta sügisel teenis kontrollohvitseridena Hispaania kodusõjas 27 eestlast ning 1938. ja 1939. aasta vahetusel juba 33 Eesti ohvitseri. Teeniti Hispaania-Prantsusmaa piiril ja enamasti sõjapiirkonnas sõitvate kaubalaevade kontrollteenistustes.
Liinilaev
Liinilaev on reisilaev või kaubalaev, mis sõidab laevaliinil kindlate sadamate vahet.
Vim
Vim on tekstiredaktor, mille andis esmakordselt välja Bram Moolenaar 1991. aastal Amiga arvutitele. "Vim" on esitähtlühend nimest "Vi IMproved", sest Vim loodi laiendatud versioonina vi tekstiredaktorist koos lisavõimalustega, mis on mõeldud olema abiks programmide lähtekoodi redigeerimisel.
Kuigi Vim on mitmeplatvormiline, on see populaarseim UNIXi-laadsetes operatsioonisüsteemides.
Vim on vaba ja avatud lähtekoodiga tarkvara, kuna see on välja antud GNU üldise avaliku litsentsiga ühilduva tarkvaralitsentsi all. Programmi litsents sisaldab mõningaid annetusvara tingimusi.
Liides
pisi|left|Vim [[terminaliemulaatoris]] Samuti nagu vi liides, ei põhine ka Vimi liides menüüdel või ikoonidel, vaid tekstipõhisesse kasutajaliidesesse sisestatud käskudel; selle graafiline liides, gVim, lisab menüüd ja tööriistaribad kõige sagedamini kasutatud käskudele, kuid täielik funktsionaalsus on siiski kättesaadav läbi käsurea.
Tihti edeneb Vimi õppimine alguses aeglaselt, kuid kui põhimõtted on selged, siis kulgeb õpe kiiresti. Et õppimist hõlbustada, sisaldab Vim algajatele mõeldud õpetust. Algelisi ja keerukamaid toiminguid seletab Vim Users' Manual, mida saab lugeda kas läbi Vimi enda või internetist.
Käskude ja võimaluste päringuteks sisaldab Vim abivahendit, millele saab ligi :help käsuga.
Redigeerimine režiimides
Olles vi järeltulija, on Vim režiimne – disainivalik, mis kipub uutes kasutajates segadust põhjustama. Selles mõttes on kõik tekstiredigeerimisprogrammid režiimsed, et need eristavad sisestus- ja käsusisendeid, kuid enamikus saavutatakse see sootuks teistviisi: käsud menüüdes (hiire või klaviatuuriga juhitavad), metaklahvid (samaaegne mitme klahvi kasutamine, tavaliselt koos Control (CTRL)- või Alt (ALT)-klahviga) ning osutusseadme sisend. Vim, sammudes vi radades, on ainulaadne, kuna tervet klaviatuuri lülitatakse nende režiimide vahel. Tänu sellele on võimalik kõiki redigeerimisfunktsioone sooritada kasutamata osutusseadet või menüüsid, ning vähima arvu metaklahvidega. Pimesüsteemis kirjutajatele ja hiire suhtes vastumeelsetele võib see jõudluses ja tõhususes olla suureks eeliseks.
Kohandamine
Osa Vimi võimsusest tuleneb laialdastest kohandamisvõimalustest. Põhiliidest saab juhtida paljude saadaolevate valikute abil, ning kasutaja saab määratleda isikupäraseid klahvijärjendeid – sageli nimetatakse neid makrodeks – ehk lühendeid, mis automatiseerivad klahvivajutuste järjendeid, või isegi kutsuvad esile sisseehitatud või kasutaja poolt määratletud  funktsioone.
Vimscript
On palju laiendusi (pluginaid), mis laiendavad või lisavad Vimi funktsioone. Neid keerukaid skripte kirjutatakse tavaliselt Vimi sisseehitatud skriptimiskeele vimscript abil. Vim toetab skriptimist ka teiste programmeerimiskeeltega, nagu MzScheme, Perl, Python, Ruby, Tcl jt.
Komplektid
On projekte, mis komplekteerivad keerukaid skripte ja kohandusi, mis on mõeldud tegemaks Vimist spetsialiseerinud töövahendi või muutmaks oluliselt selle käitumisviisi. Näitena võib tuua Creami, mis muudab Vimi käitumise klõpsa-ja-kirjuta laadi redaktorprogrammi sarnaseks, või VimOutliner, mis annab UNIXi-laadsete arvutite kasutajatele mugava liigitusprogrammi.
Võimalused ja vi täiendused
Ühilduvusrežiimis on Vim peaaegu täielikult vi'ga ühilduv, kuid Vim sisaldab vi täiendusi, mis võivad, kuid ei pruugi ühilduvusrežiimis saada olla.
Mõned nendest täiendustest on lõpetamine, võrdlemine, failide sulatamine (tuntud kui vimdiff), sügavuti sisseehitatud abisüsteem, laiendatud regulaaravaldised; skriptimiskeeled (nii oma-, kui ka alternatiivsed skriptimisinterpretaatorid, nagu Perl, Python, Ruby, Tcl, jms), sealhulgas laiendprogrammide toetus; graafiline kasutajaliides (tuntud kui gvim), piiratud integreeritud arenduskeskkonna võimalused, hiire kasutamine (nii graafilise liidesega, kui ka ilma), reapeitmine; GZIP-, BZIP2-, ZIP- ja TAR-vormingus tihendatud või arhiveeritud failide redigeerimine; läbi võrguprotokollide, nagu SSH-, FTP- ja HTTP-failide redigeerimine; seansiolekute säilitamine, õigekirjakontroll, lõhestamine (põikne ja püstne) ja (vahe)kaartides aknad, Unicode'i ja mitme muu märgistiku tugi, süntaksi esiletõstmine, seansiülesed käsud, regulaaravaldistega tekstiotsing ja asendamine, kursori asukohtade ajalugu, mitmetasandiline tegevuste tagasivõtmine ja uuestitegemine ning visuaalne režiim.
Kuigi vi oli algselt saadaval vaid UNIXi operatsioonisüsteemidele, on Vim väga laialdaselt porditav. Programmi versioone on järgmistele süsteemidele: AmigaOS (algne platvorm), UNIX, Linux, BSD, Mac OS ja Mac OS X, Android (pakett Vim Touch), MS-DOS, Microsoft Windows 9x (95/98/Me) ja Windows NT-põhised süsteemid (NT/2000/XP/Server 2003/Vista/Server 2008/7 ja uuemad); IBM OS/390 ja OS/2; lisaks Atari, MiNT, BeOS, MorphOS, OpenVMS, QNX, RISC OS, jpt.
Ajalugu
(Märkus. Mõned kuupäevad on umbkaudsed, arendusväljalaskeid ei ole loetletud ning mitut pisiväljalaset pole siia loendisse kantud.)
Aftenposten
thumb Aftenposten on Norras Oslos ilmuv norrakeelne üleriigilise leviga päevaleht, mis on trükiarvult Norra teine ajaleht Verdens Gangi järel ning suurima tellijate arvuga leht. Ta nimetab end sõltumatuks konservatiivseks ajaleheks.
Ajaleht ilmub alates 1885. aastast kaks korda päevas. Hommikul ilmuv leht on üleriigiline, kuid õhtul ilmuv Aftenposten Aften on Oslo kohalik leht. Hommikune leht ilmub kõigil nädalapäevadel. Alates 2009. aastast ilmub õhtune väljaanne kolm korda nädalas.
Hommikuväljaande trükiarv oli 2007. aastal 250 179. Õhtuse väljaande trükiarv on pisut üle poole hommikuse omast (aastal 2003 olid trükiarvud vastavalt 256 639 ja 155 366, aastal 2008 vastavalt 247 556 ja 124 807).
Õhtune väljaanne läks tabloidformaadile üle 1997, hommikune 2005 (osaliselt 2003).
Algul oli leht poliitiliselt sõltumatu, kuid asutaja poja Amandus Theodor Schibstedi juhtimisel võttis ta konservatiivse suuna. Ta on olnud lähedal paremerakonnale Høyre. 1930ndatel ja 1940ndatel oli fašismimeelne. Aftenpostenis ilmus mais 1945 Knut Hamsuni kurikuulus järelheüüe Adolf Hitlerile. Viimastel aastatel on ajaleht nihkunud veidi vasakule ja on kriitiline Ameerika Ühendriikide ja Iisraeli suhtes.
Aastatel 1926–1993 oli Aftenpostenil eraldi toimetusega nädalalisa A-magasinet, mis alustas taas ilmumist 2005. Aastatel 1890–1989 anti välja kolm korda nädalas ilmuvat maaväljaannet Ukens Nytt.
Aastast 1990 ilmub pühapäevaväljaanne, aastast 1995 veebiväljaanne.
Ajaleht kuulub Schibstedile ning teda annab välja Aftenposten A/S.
Peatoimetaja on Hans Erik Matre (2008. aasta sügisest haiguse tõttu töölt eemal, teda asendab Hilde Haugsgjerd), töötajaid on umbes 740.
Aftenpostenil on väliskorrespondendid Berliinis, Londonis, Stockholmis, Moskvas ja Washingtonis.
Ajalugu
Ajalehe asutas Christian Schibsted ja see ilmub alates 14. maist 1860. Ajalehe on pärinud asutaja järeltulijad.
Alguses oli ajalehe nimi Christiania Adresseblad. 1. jaanuarist 1861 ilmub praeguse nime all.
Algul oli tegu apoliitilise uudiste- ja kuulutustelehega. 1880ndatel kujunes lehest modernne konservatiivse suunitlusega päevaleht.
Aftenposteni võidukäigule pani aluse toimetaja Amandus Theodor Schibsted, kes muu hulgas tegi uudistereportaaže. Lehest sai juhtiv kuulutusteleht, mis andis talle kindla majandusliku põhja.
Umbes 1920. aastast kuni 1980ndateni oli see Norra suurim päevaleht, seejärel jäi ta trükiarvult alla tabloidlehele Verdens Gang. Viimane läks 1966 samuti üle Schibstedile, ja lehed teevad koostööd, eriti trükitehnika alal. Aastal 1976 läksid mõlemad üle ofsettrükile. Võeti kasutusele fotoladumine ning lasertehnika, mis tagas raadioside Akersgatal töötavate ladujate ja Linderudis oleva trükikoja vahel. Aastast 1999 trükitakse lehte Nydalenis.
Aastal 2003 kolis leht Akersgatalt, kus oldi töötatud 127 aastat, ümberehitatud Postgirobyggeti kaheksandale korrusele.
Aastal 2008 moodustasid lehtede Aftenposten, Bergens Tidende, Fædrelandsvennen ja Stavanger Aftenblad ühise seltsi Media Norge, millest 50,1% kuulub Schibstedile.
Juhan Labidas
Juhan Labidas (25. veebruar 1897 Vana-Vändra – 21. juuni 1977 Long Island) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant).
Aghireșu
Aghireșu (ungari Egeres, saksa Erldorf) on asula Rumeenias Cluji maakonnas Aghireșu vallas. Ajalooliselt kuulub ta Transilvaaniasse.
Mäetaguse jõgi
Jõgi saab alguse Mäetagusest loodes ja suubub Rannapungerja jõkke. Selle pikkus on 23,2 km ja valgala pindala 90,3 km².
Egadi saared
thumb|Egadi saarte kaart Egadi saared (itaalia keeles: Isole Egadi; ladina keeles: Aegates Insulae) on saared Vahemeres Sitsiilia lääneranniku lähedal.
Riksdag
pisi Riksdag ehk riigipäev on Rootsi parlament.
Egadi saared
Saarte kogupindala on 37,45 ruutkilomeetrit. Suurimad nendest on Favignana (Aegusa), Levanzo (Phorbantia) ja Marettimo (Iera Nesos).
Riksdag
Riksdagi valitakse võrdelise valimissüsteemi põhimõtetel 4 aastaks. Sinna kuulub 349 liiget. 310 kohta jaotatakse ringkondade vahel otse ja 39 kohta tasandusmandaatidena. Valimiskünnis on 4% häältest üle riigi, et osaleda kõikide mandaatide jaotamisel või 12% vastavas ringkonnas ringkonnamandaatide jaotamisel osavõtmiseks. Riksdag on ühekojaline Rootsi seadusandlik organ.
Egadi saared
Saared on mägised, kõrgus kuni 686 meetrit. Kuuluvad Itaaliale.
Austria Vabaduspartei
pisi|Austria Vabaduspartei logo Austria Vabaduspartei (saksa keeles Freiheitliche Partei Österreichs, FPÖ) on paremkonservatiivne, rahvuskonservatiivne ja parempopulistlik partei Austrias. Varem ühendas ka liberaalset leeri (mis vastandus sõjajärgsetel aastatel ühelt poolt Austria Sotsiaaldemokraatlikule Parteile, teisalt kristlik-konservatiivsele Austria Rahvaparteile).
Partei loodi aastal 1956, partei esimene esimees oli endine SS-ohvitser Anton Reinthaler, kuigi partei ei propageerinud paremäärmuslikku poliitikat. Pikka aega oli partei Austria kolmas partei, saades riiklikel valimistel ligikaudu 200 000 – 300 000 häält, samal ajal kui sotsiaaldemokraadid ja Rahvapartei said mõlemad umbes kaks miljonit häält.
1980. aastal sai partei esimeheks Norbert Steger, kes proovis parteid kohandada Lääne-Saksamaa Vaba Demokraatliku Partei sarnaseks. Kui 1983. aasta parlamendivalimistel kaotasid sotsiaaldemokraadid enamuse, moodustasid nad FPÖga koalitsiooni. Kuid samal aastal võttis partei Kärnteni haru üle Jörg Haider. 1986 Innsbruckis toimunud parteikonverentsil valiti parteiliidriks Haider, ja partei hõivas praeguse parempopulistliku niši. Seetõttu eraldus 1993. aastal FPÖ liberaalne fraktsioon ja lõi Liberaalse Foorumi (LiF), mis jäi aga poliitiliselt tähtsusetuks. Peale Haideri valimist parteiliidriks otsustas kantsler Franz Vranitzky koalitsiooni lõpetada ja saatis parlamendi laiali, peale uusi valimisi moodustas ta uue valitsuse hoopis Rahvaparteiga.
1989. aastal toimunud Kärnteni maapäeva valimistel aga kaotasid sotsiaaldemokraadid oma pikaajalise enamuse, uue valitsuse moodustas hoopis teiseks tulnud Haider koos Rahvaparteiga. Kuid 1991. aastal maapäeva debati ajal, kui üks sotsiaaldemokraat kritiseeris Haideri plaani töötu abiraha vähendamiseks, vastandades seda Kolmanda riigi poliitikale, vastas Haider, et "Kolmanda riigi ajal oli korralik tööhõivepoliitika", mispeale sotsiaaldemokraadid ja Rahvapartei hääletasid ta umbusaldushääletusega kantsleri kohalt maha ja moodustasid uue koalitsiooni eesotsas Rahvapartei asekuberner Christof Zernattoga.
1999. aasta oli parteile edukas: 7. märtsil toimunud Kärnteni maapäeva valimistel võitis partei enamuse ja Haider valiti uuesti kuberneriks. Samal aastal 3. oktoobril toimunud riiklikel valimistel tuli partei sotsiaaldemokraatide järel teiseks ja moodustas koalitsiooni kolmandaks tulnud Rahvaparteiga, mis tekitas mujal Euroopas pahameelt, Austria vastu seati üles sanktsioone. Kantsleriks sai Rahvapartei liider, endine asekantsler Wolfgang Schüssel, Haider astus parteijuhi kohalt tagasi ja jäi Kärtneni kuberneriks, uueks asekantsleriks valiti Vabaduspartei liige Susanne Reiss. Koalitsiooni jätkati peale 2002. aasta valimisi, kus partei kaotas ligi kaks kolmandikku oma kohtadest.
2005. aastal partei jagunes: Haider koos oma toetajaskonnaga lahkusid ja moodustasid uue partei Allianss Austria Tuleviku Eest (Bündnis Zukunft Österreich), ka Schüssel kohandas koalitsiooni ümber, seda jätkati nüüd BZÖga. Uueks partei esimeheks sai Heinz-Christian Strache.
2009. aastal lahkus BZÖ Kärnteni haru riiklikust parteist ja nimetas end ümber Kärnteni Vabadusparteiks, kavatsedes end siduda riikliku Vabadusparteiga, nagu CSU Baieris ja CDU mujal Saksamaal. 2013. aastal liitus uuesti FPK riikliku parteiga.
18. detsembrist 2017 kuni 22. maini 2019 kuulus erakond Austria valitsuskoalitsiooni ja selle esimees Heinz-Christian Strache oli asekantsler liidukantsler Sebastian Kurzi (Austria Rahvapartei) valitsuskabinetis. Pärast Strache Ibiza-afääri lõpetas Kurz koalitsiooni, septembris 2019 valiti uueks partei esimeheks Norbert Hofer. Uutel valimistel septembris 2019 kaotas partei kaks viiendikku 2017. aasta kohtadest, uue valitsuse moodustamisest partei osa ei võtnud.
Salo
Salo on linn Soomes Päris-Soome maakonnas, Salo linnaks nimetatava omavalitsusüksuse keskus.
Sindi vapp
thumb|150px|Sindi vapp Sindi vapp on Pärnu maakonnas asuva Eesti linna Sindi vapp.
Vapp on kinnitatud 31. detsembril 1997.
Vapi kirjeldus
Punasel kilbil hõbedane kandilisest kividest laotud tööstusportaal selle keskel asetseva hõbedase niidipooliga ja portaali all horisontaalselt kolm looklevat sinist lainelist varrast, mida eraldavad neli hõbedast lainelist joont.
Käsundusohvitser
Käsundusohvitser ehk adjutant on kõrgema ülema või asutuse antud eriülesandeid täitev ohvitser.
Käsundusohvitserid on kas koosseisulised või vajaduse korral määratavad.
Kiltsi vasallilinnus (Läänemaa)
Kiltsi vasallilinnus (saksa keeles Weissenfeld, varem ka Alba Curia) oli keskaegne vasallilinnus Läänemaal praeguse Kiltsi küla territooriumil. Selle keskaegne nimi Valgevälja on üle kandunud naabruses asuvale külale. Praegu kasutatava nime sai paikkond linnust 16. sajandil vallanud Gilsenite järgi.
Kiltsi mõisa on esmamainitud 1323. aastal, linnus või kindlustatud elamu rajati sinna ilmselt järgneva sajandi jooksul. Tõenäoliselt ei olnud tegemist kuigi tugeva kindlusega ning see sai Liivi sõjas mitmeid purustusi. 17. sajandil kujundati linnuse peahoone ümber kahekorruseliseks renessanss-stiilis mõisahooneks, mis üldjoontes ilmselt säilitas keskaegse linnuse põhimahu ja -kuju.
Jõusüsteem
Jaotus
Antud jaotus ei ole lõplik ja üksteist välistav. Näitena:
Jokker
thumb|Jokker (värviline, punast värvi) Jokker on eriline mängukaart, mida kasutatakse tänapäevastes kaardipakkides, vanasti sellist mängukaarti ei eksisteerinud. Esimest korda kasutati jokrit 1860. aastal. Tavaliselt on jokker kaardimängu tugevaim kaart, võites ka ässa.
Tänapäevases kaardipakis on tavaliselt kaks jokrit. Nende kujundus on väga varieeruv – sõltudes mängukaarte tootvast ettevõttest. Jokrit on tavaliselt kujutatud õukonnanarrina. Sageli on kaardipaki üks jokker must-valge ja teine värviline. Mõnikord on värviline jokker ka ainult punast värvi. Kaardimängus, kus kasutatakse jokreid, võidab värviline jokker harilikult must-valge jokri, ehkki mõnes kaardimängus on kahe jokri väärtused võrdsed.
EÜS Põhjala
Eesti Üliõpilaste Selts Põhjala (lühendatult EÜS Põhjala) on 13. novembril 1884 Peterburis asutatud Eesti vanim üliõpilaste segaselts.
Selts asutati 13. novembril 1884 ning Eestisse kolis seltsi tegevus 1918. aastal. Enne Teist maailmasõda tegutses selts Tallinnas ja Tartus, kuid tegevus Eestis keelati suvel 1940. Pärast sõda asutati väliskoondised Ameerika Ühendriikides, Kanadas ja Rootsis. EÜS Põhjala tegevus Eestis taastati 1989. aasta novembris.
Tegevus
Seltsis toimuvad arutelu- ja ettekandeõhtud eri teemadel ning liikmed võivad organiseerida oma huvidest lähtuvalt erinevas vormis üritusi. Liikmed korraldavad ka spordiüritusi, matku, piknikke ja väljasõite. Traditsiooniliselt peetakse ka seltsi suve- ja talvepäevi.
Algusaastad
1880. aastate alguseks õppis Peterburi ülikoolides enam kui kümmekond eesti üliõpilast, neist suur osa pärit Riia Vaimulikust Seminarist. Eesti Üliõpilaste Seltsi eeskuju järgides tekkis mõte asutada eesti üliõpilasi koondav organisatsioon ka Peterburi. Idee eestvedajaks sai noor Peterburi Anna kooli lõpetanud Peterburi Ülikooli üliõpilane Karl Hellat. Tema algatusel loodigi "Sõprade salgake", kuhu algul kuulusid kaksteist üliõpilast erinevast Peterburi õppeasutusest: Karl Hellat, Jaan Hanser, Tõnis Vares, Julius Mõttus, Aleksander Mõttus, Peeter Birkenthal, Andres Erikson, Anton Põrk, Villem Kuul, Juhan Rehemaa, Nikolai Leismann ja Moorits Paul. Hilisemad juurdetulijad olid Aleksei Janson, Nikolai Janson, Andronik Tepaks, Hans Erjapea, Paul Kulbusch, Jüri Truusmann (1887 heideti seltsist välja).
"Sõprade salgakese" asutamiskoosolek peeti 13. novembril 1884, mida loeb oma alguseks ka EÜS Põhjala. Ühenduse põhieesmärkideks said eesti kultuuri edendamine ning rahvusliku meelsuse säilitamine oma liikmete hulgas. Seltsi lipukirjaks oligi "Töö isamaa kasuks". Ametlikku kinnitust tsaarivõimudelt ei õnnestunud saada ning sõpruskond tegutses salaja kuni 1889. aastani. Illegaalsuse tõttu oli raskendatud uute liikmete vastuvõtt, samuti oli takistav tegur korraldus, mis keelas ühest ülikooliga õpperingkonnast pärit üliõpilaste immatrikuleerimise teises ringkonnas. Seetõttu vaibuski kogu tegevus 1889. aastal, kui suurem osa sõpruskonna liikmeid ülikooli lõpetas.
Areng
1890. aastast pääses jälle rohkem eesti üliõpilasi Peterburi õppima. Peterburi jäänud salgakese liikmed koondusid Peterburi Eesti Heategeva Seltsi juurde, moodustades aja jooksul selle agarama liikmeskonna.
26. novembril 1897 moodustati Peterburi Eesti Üliõpilaste Selts, kuid ka selle põhikirja ei õnnestunud registreerida. Seetõttu tegutseti salaja, kuid isamaaliste aadete järgi edasi kuni 1905. aastani. Sealt alates hakkas üha olulisemat osa etendama seltsi radikaalsem tiib, kes nõudis näiteks ka madalama astme õppeasutuste õpilaste vastuvõtmist seltsi. Rahvusliku suuna pooldajate ainsaks väljapääsuks näis olevat seltsi ametlik registreerimine. Kuna üliõpilaste organisatsiooni registreerimine polnud võimalik, taotleti luba tegutseda vilistlaste organisatsioonina Eesti Üliõpilaste Abiandmise Seltsi nime all. Kinnitus saabus 3. novembril 1909. Legaalse organisatsiooni eeliste kasutamiseks otsustas sellega liituda Peterburi Eesti Üliõpilaste Selts in corpore. Lahkhelid olid siiski vältimatud ning nii lahkusid radikaalse suuna pooldajad aja jooksul. Abiandmise Seltsi tegevus hakkas kulgema "Sõprade salgakese" põhimõtete järgi.
EÜS Põhjala
3. märtsil 1913 kerkis üles Abiandmise Seltsi nime muutmise küsimus, uueks nimeks sai EÜS Põhjala. Nädal hiljem toimus ka järjekordne pereheitmine. Lahkusid 12 liiget, kes polnud rahul Seltsi vaba korraga ning hiljem asutasid korporatsioon Rotalia.
1916–1940
Aktiivne elu kestis Põhjalas kuni 1916. aasta kevadeni. Siis arvati mobilisatsiooni alla meesüliõpilased, kes olid sunnitud õppetöö pooleli jätma. Järelejäänud naisliikmed sõitsid enamasti Eestisse. Suurem osa Peterburist kodumaale naasnud põhjalasi asus elama Tallinna ning nii asutati 7. jaanuaril 1918 Tallinna Osakond. Põhimõtteline nõusolek Seltsi juhatuselt Peterburis oli saadud ning märtsis tunnustas sealne peakoosolek Tallinna Osakonda seltsi organiseerijana kodumaal.
Saksa okupatsiooni ajal tegutses lühikest aega ka osakond Narvas. Narvas tegutsenud põhjalastest nimetati Saksa okupatsiooni järel Richard Övel linna komandandiks, Voldemar Palitser miilitsa/politseiülemaks ja Heinrich Laretei kohaliku Narva Kaitseliidu ülemaks. Tolleaegse Eesti Päevalehe toimetus koosnes suures osas põhjalastest, kes hoidsid sidet Eesti ning selle välisdelegatsiooni vahel. Põhjalased alustasid ka Narva Kaitseliidu loomist, mis võttis vastu venelaste esimesed rünnakud.
Vabadussõja ajal Eesti riigis juhtivatel positsioonidel olnud põhjalastest väärib märkimist näiteks toonane Tallinna linnapea Aleksander Hellat, Eesti Panga esimene president Mihkel Pung, esimene riigisekretär Theodor Käärik, välisminister Ado Birk ja siseminister August Peet.
Vabadussõja tõttu kulus aega, enne kui põhjalased hakkasid koonduma õpinguteks Tartusse. Selts registreeriti alles 1920. aastal. Raskeks osutusid ka sisulised ümberkorraldused. Peterburis oli Põhjala eelkõige eesti keele ja rahvusliku meelsuse säilitaja, muutunud olukord nõudis eesmärkide ja meetodite ümberkorraldamist. See protsess kestis 1920ndate lõpuni, näiteks kodukorda ei kinnitatud kohe, vaid see kujunes välja aja jooksul. Tulemuseks oli omalaadne organisatsioonivorm, mille traditsioonid tulenesid Peterburist, kuid põhieesmärgiks sai oma liikmete kasvatamine, mis oli alati olnud omane Tartu üliõpilasorganisatsioonidele.
Eriliselt rõhutati liikmete individuaalsust, näiteks ei piiratud kuigivõrd liikmete tegevust väljaspool organisatsiooni. Tartu olud tingisid ka teise tähtsa muudatuse, nimelt meesseltsiks muutumise. 1924. aastal otsustati naisliikmete vastuvõtmine lõpetada, allesjäänud siirdusid aja jooksul vilistlaskokku.
1940. aastal kuulus Põhjalasse (Tartu ja Tallinna osakond, vilistlaskogu) 365 liiget. 31. juulist 1940 oli Põhjala ja teiste üliõpilasorganisatsioonide tegevus keelatud ning mitmed seltsi liikmed arreteeriti.
Pagulus
1940. aastail pääses põhjalasi Läände sadakonna inimese jagu. Põhjalaste pääsemine Rootsi ning edasine paiknemine maailmas on üleüldiselt väga sarnane kõikide väliseestlaste saatusega. Kodumaale jäänute vaheline side jäi tugevaks: jätkati tegevust salaja, käidi omavahel koos ning tähistati seltsi tähtpäevi.
Taastamine
pisi|EÜS Põhjala Tartu maja EÜS Põhjala tegevuse taastamise eestvedajaks sai arst Kuno Kõrge, kes oli Põhjalaga liitunud enne sõda. Juulis 1989 peeti vilistlane Mihkel Virkuse eestvedamisel Otepääl Põhjala suvepäevad, kuhu kutsuti ka kolm tollast Tartu Ülikooli üliõpilast, kelle hulgas oli Kuno Kõrge lapselaps. Põhjala põhikiri registreeriti Tartu linna täitevkomitee korraldusega nr 570 13. oktoobril 1989 ning taasasutamise pidustused peeti 25.-26. novembril. Aktus toimus Tartu ülikooli aulas ja seltsi lipp õnnistati Pauluse kirikus. Kuna suurem osa Eestis elavaid vilistlasi elas Tallinnas, otsustati ka sinna üliõpilaskoondis asutada. EÜS Põhjala Tallinna koondise taastamiskoosolek toimus 16. jaanuaril 1990.
Taasasutamise järel oli EÜS Põhjala lühikest aega meesselts, kuid 1994. aastal võeti vastu esimene naisliige. 1996. aastast kuulub selts taasasutatud Üliõpilasseltside Liitu.
Lipp
EÜS Põhjala lipu annetas 1928. aastal seltsile vilistlane Mihkel Pung. Lipp on ühelt poolt taevasinine ja teiselt poolt valge. Taevasinisel taustal on kuldse tammepärjaga ümbritsetud hõbedane Põhjatäht ja selle all seltsi nimi. Valgel poolel on seltsi asutamise aasta. Lipu juurde kuuluvad ka taevasinised särbid, mida ametlikel üritustel kannab lipuvalve. Lipp tunnistati EÜS Põhjala lahutamatuks osaks seltsi üldkoosolekul 1. jaanuaril 1929.
Sõrmus
Põhjala sõrmus on seltsis tugeva ühtekuuluvuse ning lubaduste pidamise märgiks. Algselt oli sõrmus rauast, sümboliseerides “raudset” sõprust, kuid hiljem on sõrmuste tegemiseks kasutatud kulda ja terast. Paguluses ei leitud meistrit, kes oleks suutnud seda teostada ja sõrmused valmistati kullast ning hõbedast. Neist materjalidest valmistati sõrmuseid ka pärast taasasutamist, kuid 2014. aastal võeti uuesti kasutusele raud ja kuld.
Sõrmuse plaadil on Põhjatäht – sümboolne eesmärk julgete ideede teostamisel. Siseküljele on graveeritud seltsi ladinakeelne deviis “Non scholae, sed vitae discimus” (Me ei õpi kooli, vaid elu jaoks).
Märk
Sõrmuseplaadiga sarnanev märk võeti kasutusele 1992. aastal. Märki kantakse üliõpilasmütsil või pintsaku revääril. Märk võeti kasutusele sõrmuste valmistamise keerukuse tõttu, kuid see ei ole sõrmuse asendaja. Märk on peamiselt liikme seltsi kuuluvust kinnitav välismärk.
Liikmed
Seltsi liikmed jagunevad noorliikmeteks (lühend nrl!), kaasvõitlejateks (lühend ksv!) ja vilistlasteks (lühend vil!). Erinevalt enamikust akadeemilistest organisatsioonidest ei tee EÜS Põhjala olulist vahet oma noor- ja tegevliikmetel.
Norra ajakirjade loend
Järgnev on Norra ajakirjade loend, lähtudes Norra Meedia ja Äri Assotsiatsioonist. Nimekirjas on top 20 ajakirja aastal 2007.
E8
E8 võib tähistada järgmist:
Leo XI
Leo XI (Alessandro Ottaviano de' Medici, 2. juuni 1535 – 27. aprill 1605) oli paavst 1605. Ta oli 232. paavst. Tema hüüdnimi oli Papa Lampo.
Alessandro Ottaviano de' Medici sündis Firenzes Ottaviano de' Medici ja Francesca Salviati 4-lapselises peres noorima pojana. Sellest suguvõsast pärinesid paavstid Leo X ja Clemens VII, kuid ta pole nime sarnasusele vaatamata Pius IV sugulane. Tema ema oli Leo X õetütar.
Pärast ema surma ordineeriti Medici 22. juulil 1567 preestriks. Ta rõhutas piiskopina Trento kirikukogu otsuste sätestamist oma piiskopkondades ja toetas Rooma kirikute ning Villa Medici restaureerimist. Kardinal Medici eestkostel vabastas Clemens VIII Prantsusmaa kuninga Henri IV kirikuvandest ja hiljem legaadina Prantsusmaal tegutsedes vahendas ta 2. mail 1598 Vervins'i rahu sõlmimist Prantsusmaa ja Hispaania vahel, kuid ta ei suutnud Prantsusmaa kuningat veenda tunnustama Trento otsuseid. Kardinal Medici osales 6 konklaavil 1585–1605.
1605. aasta esimene konklaav
Leo XI valiti paavstiks 1. aprillil 1605 Vatikani paavstipalees ja krooniti esimesel ülestõusmispühal 10. aprillil kardinal Francesco Sforza poolt. Ta võttis nime oma sugulase Leo X järgi. Leo XI oli 4. ja viimane Gregorius XIII pühitsetud kardinal, kes valiti paavstiks.
14. märtsist 1. aprillini 1605 toimunud konklaavi viimases voorus osales 60 kardinali, sest konklaavilt lahkus 2 kardinali. Sellel konklaavil olid peamised soosikud kardinal Cesare Baronio, kardinal Medici ja kardinal Paolo Emilio Zacchia. Henri IV oli kardinalidele saatnud 300 000 eküüd, et mõjutada neid toetama oma abikaasa Maria de' Medici sugulast kardinal Medicit. Kardinalide koguhulka arvestades oli valituks osutumiseks vaja saada 40 häält. Baroniuo sai ühes voorus 37 häält, kuid tema vastu asus Hispaania fraktsioon. Leo XI osutus Hispaania kuninga Felipe III vastuseisust hoolimata valituks, sest teda toetasid valdavalt prantslastest ja itaallastest kardinalid. Kardinal Francisco de Ávila kavatses esitada tema vastu veto, kuid veto esitati niivõrd hilja, et see ei jõustunud.
Valitsemisaeg
Leo XI valitses 26 päeva, mis oli lühim valitsemisaeg Urbanus VII järel. Pärast Leod pole ükski paavst nii vähe valitsenud.
Ta kavatses toetada Saksa-Rooma keisri Rudolf II võitlust türklastega.
Oma kroonimispäeval 10. aprillil sekkus ta jesuiitide vaidlusesse Kastiilia ja Leóni vaimulikkonnaga.
Pühapäeval 17. aprillil peeti Lateraani palees pidulik tseremoonia.
Leo XI määras ametisse komisjoni, mis pidi reformima konklaavi hääletussüsteemi.
Harald Perlitz
pisi|Harald Perlitz Harald Gottfried Perlitz (12. juuni 1889 Tallinn – 4. juuli 1972 Stockholm) oli eesti füüsik, Tartu Ülikooli teoreetilise ja tehnilise füüsika professor.
Leo XI
Valitsemisaeg
Vastuseisust onupojapoliitikale keeldus ta järgimast soovitusi pühitseda kardinaliks oma sugulast. Seetõttu tagandas Leo XI oma pihiisa ja määras uue pihiisa.
Harald Perlitz
1912. aastal lõpetas ta Peterburi ülikooli füüsika-matemaatika teaduskonna.
Võttis osa Esimesest maailmasõjast sideohvitserina Prantsuse rindel Tsaari-Venemaa sõjaväeatašee juures.
Leo XI
Valitsemisaeg
Ta tõstis aadliseisusesse Della Genga suguvõsa, kust hiljem pärines paavst Leo XII.
Harald Perlitz
Iseseisvuse algusaastatel töötas ajalehe Postimees toimetuses.
Leo XI
Surm
Leo XI suri 27. aprillil 1605 Roomas, olles Lateraani palees toimunud tseremoonia järel külmetanud. Ta maeti Vatikani basiilikasse.
Tema hauamonumendi valmistas Alessandro Algardi.
Harald Perlitz
Töötas füüsikaõpetajana Treffneri gümnaasiumis.
Seejärel oli Tartu ülikooli juures teoreetilise füüsika dotsendiks.
1932. aastal kaitses Tartu Ülikoolis doktoriväitekirja "Abstandsänderungen nächster Nachbaratome in einigen Elementen und Legierungen bei Umordnung aus der kubischen Flächenzentrierten Anordnung in die kubische Raumzentrierte, oder, Die Hexagonale dichteste Anordnung".
1935. aastal valiti Tartu Ülikoolis professoriks ja teaduskonna dekaaniks ning hiljem Tartu ülikooli prorektoriks (majanduse alal ).
Esimesest maailmasõjast võttis professor Perlitz osa Inglise sõjaväe ridades, omandades koloneli auastme.
Paguluses Rootsis oli ta Eesti Komitee abiesimees, Liberaaldemokraatliku Koondise esimees, liige Rahvusnõukogu revisjonikomisjonis ja saadik Rahvusfondi Esinduskogus. Oli ka Eesti majandusühingu "Produkt" esimees.
1. märtsil 1945 valiti ta Göteborgi eesti pihtkonna juhatuse esimeheks.
Isiklikku
24. detsembril 1929 abiellus Harald Perlitz Anna Luht'iga (7. juuli 1897 Põltsamaa – 28. september 1999 Stockholm), kes oli tuntud proviisori, ärimehe ja poliitiku Heinrich Luhti tütar.
Aare Kasemets
Aare Kasemets (sündinud 23. november 1963) on eesti maa- ja õigussotsioloog, riigiametnik ja kodanikuühiskonna aktivist.
Ta on pärit Võnnu kihelkonnast Tartumaalt. Ta on uurinud Eesti maaühiskonna, meediaühiskonna, kodanikuühiskonna, õigusloome, avaliku halduse, sisejulgeoleku ja korruptsiooni sotsiaalse kontrolli küsimusi. On avaldunud neil teemadel üle 40 artikli, koostanud rahvusvahelisi kogumikke ja pidanud arvukalt konverentsi- ja koolitusettekandeid.
Haridustee
Edasised õpingud jätkusid riigiametniku töö kõrvalt, sh:
Õnnetriinu
Õnnetriinu (Psyllobora vigintiduopunctata) on putukas lepatriinulaste sugukonnast.
Kinemaatika
Kinemaatika üheks põhimõisteks ja põhiliseks suuruseks on aeg. See koosneb hetkedest.
Kinemaatika jaguneb jäiga keha kinemaatikaks ja deformeeruva keskkonna kinemaatikaks.
Jäiga keha kinemaatika
Jäiga keha kinemaatikas (ja punktmassi kinemaatikas) kasutatavate põhiliste suuruste seas on siire, teepikkus, kiirus v ja kiirendus a, nurkkiirus ja nurkkiirendus. Põhimõistete seas on trajektoori mõiste. Kõik need põhinevad kehade või punktmasside võimalikest asukohtadest kui punktidest koosneva ruumi mõistel.
Õnnetriinu
Õnnetriinu valmik on ümara, kuni 4,5 mm pikkuse kehaga ja kollase kitiinkestaga putukas. Mõlemal kattetiival on 11 musta täppi, millest tuleneb putuka ladinakeelne liiginimi (vigintiduopunctata - '22-punktiline'). Elab lehtpuudel ja põõsastel ning toitub jahukastest. Eestis sage.
Kinemaatika
Jäiga keha kinemaatika
Punktmassi asukohta kirjeldavad kolm koordinaati (vabadusastet) kolmemõõtmelises ruumis.
Õnnetriinu
Muu
Soome pop-rock 'i ansambel 22-Pistepirkko on õnnetriinu järgi oma nime võtnud.
Kinemaatika
Jäiga keha kinemaatika
Punktmassi kinemaatika põhivõrrandid on esimest järku harilike diferentsiaalvõrrandite süsteem Siin tähistab t aega. Punkt suuruse tähise kohal tähistab tuletist aja järgi. r (kohavektor), v (kiirus) ja a (kiirendus) on kolmemõõtmelised vektorid. Suurused r ja v on olekusuurused.
Õnnetriinu
Välislingid
left|thumb|Õnnetriinu vastne
Ramtha
Ramtha on olend, keda kanaldab J. Z. Knight. Knighti sõnul on Ramtha üks ülestõusnud meistritest, 35 000 aasta vanune Lemuuria päritolu sõdalane, kes vallutas Atlantise ja seejärel saavutas valgustatuse.
J. Z. Knightil on Ramthale autoriõigus ning ta on selle pärast korduvalt kohtus käinud.
Knight ja Ramtha osalesid koos filmis "What the Bleep Do We Know!?"
Upanišadid
Nimetus
Sanskriti mõistet upaniṣad on tõlgendatud mitmeti.