cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Theodor Stein
Peterburi ja Tallinn
Stein jätkas kontsertide andmist, aga võttis nüüd suuna Peterburile. 1834. aasta detsembrist on teada Steini kolm edukat kontserti Königsbergis, kus ta mängis Herzi, Chopini, Hummeli ja Moschelese teoseid. Edasi läks reis Peterburi poole, vahepeatuse ja kontserdiga Riias 1835. aasta veebruaris. Steini esimene esinemine Tallinnas oli 1836. aastal. 1837. aastal, olles 18-aastane, otsustas ta Tallinna jäädagi.
Stein oli avara silmaringiga ja teadmishimuline kunstnik. Esimestel kontsertidel Tallinnas leidis Stein eest muusikahuvilised literaadid, kes olid koos kohalike professionaalsete muusikutega moodustanud Muusikaringi. Samal aastal kui Stein jäi Tallinna, tuli siinse kubermangugümnaasiumi kreeka keele ülemõpetajaks 32-aastane Ferdinand Johann Wiedemann (1805–1887), hilisem tähtis keeleteadlane. Wiedemann oli andekas klarnetimängija, kes talle omase kirega hoogustas tunduvalt muusikaringi tegevust, millest 1841. aastal kasvas välja Tallinna Muusikaühing.
Eriti tihedalt läviski Stein Wiedemanniga, kelle eruditsioon ja muusikaarmastus näisid teda eriti paeluvat. Stein õpetas Wiedemanni noorimale tütrele klaverit, Wiedemannist sai aga Steini esimese lapse, tütar Walfriede Adele ristiisa. Nimelt oli 25-aastane Stein 1844. aasta septembris abiellunud endast neli aastat vanema Caroline Adelheide Ploschkusega (1815–1865), kes oli Püha vaimu kiriku pastori Gottfried Dionysius Ploschkuse tütar ja Wiedemanni sugulane. Theodor Steinil ja Caroline Adelheidel oli kokku viis last: kolm tütart ja kaks poega. Steinide noorim poeg ei jõudnud veel 7-aastaseks saada, kui Caroline Adelheide 1865. aastal suri. 1868. aastal abiellus 49-aastane Stein uuesti – 26-aastase Alexandrine von Rosenschild Paulyniga. Ka sellest abielust olid Steinil lapsed. pisi|Steini perekonna matmispaik, Volkovo luteri kalmistu, [[Peterburi]] Stein ei tahtnud oma poegadest ja tütardest vormida imelapsi, ehkki võib arvata, et kõik said klaverimängus vähemalt algõpetuse. Poegade kasvatamisel pani ta suurt rõhku heale haridusele: vanim poeg lõpetas 1869. aastal kubermangugümnaasiumi cum laude, teisel jäi Tallinna gümnaasium pooleli, sest perekond kolis 1872. aastal Peterburi, kuhu Stein oli kutsutud konservatooriumi klaveriprofessoriks. Ta oli mh Nikolai Dubassovi ja Felix Blumenfeldi klaveriõpetaja. Konservatooriumitöö kõrval oli Stein ka aadlineidude Smolnõi instituudi muusikaklasside inspektor.
Üksnes teisest abielust sündinud Alexis (Aleksei; 1870–1959) osutus nii andekaks, et pühendus klaverimängule: ta lõpetas 1891. aastal Peterburi konservatooriumis isa klassi ning tegutses ka ise kuni 1919. aastani Peterburi konservatooriumi klaveriprofessorina.
Stockholm
1843. aastal oli Theodor Stein pikemalt Stockholmis viibinud ja plaanis sinna ümber asuda. Pärast laulatust 1844. aasta septembris läksidki Theodor ja Caroline Adelheid Tallinnast Turusse ning sealt edasi Stockholmi, ühendades pulmareisi "kunstireisiga". Ent kas osutusid Stockholmi võimalused loodetust väiksemaks või ei tundnud Steini abikaasa end seal koduselt, igatahes loobuti ümberasumisest. Oletatavasti reisiti Stockholmist edasi Kesk-Euroopasse – on teada, et Stein esines millalgi suure menuga Berliinis, Viinis ja Pariisis ja üks võimalik aeg selleks ongi samad Stockholmi aastad. Mõnes biograafias mainitakse reisi Hamburgi ja Pariisi 1855. aastal; Pariisis olevat ta musitseerinud kahe väljapaistva tšellisti, Auguste Franchomme’i ja Pierre Alexandre Chevillardiga.
No, No Nanette
"No, No, Nanette" („Ei, ei, Nanette”) on Vincent Youmansi operett (muusikaline komöödia) kolmes vaatuses Irving Caesari ja Otto Harbachi laulusõnadele. Libreto olid kirjutanud Harbach ja Frank Mandel Mandeli ja Emilie Nyitry näidendi "My Lady Friends" (1919) järgi, mis omakorda põhines May Edgintoni romaanil "Oh! James!" (1914). "No, no, Nanette" on olnud üks USA heliloojate menukamaid operette.
Theodor Stein
Theodor Stein Tallinna muusikaelu kujundajana
Stein oli Tallinna muusikaelu suurim autoriteet ja keskpunkt, keda imetlesid nii "aadlikud, kodanikud, literaadid [kui ka] kaupmehed", märgib oma mälestustes kunstnik ja literaat Leopold Pezold. Steini peamine sissetulekuallikas Tallinnas olid klaveritunnid, ta olevat päevas õpetanud 8–10 tundi. Lisaks sellele andis ta kontserte, esines koos külalissolistidega, musitseeris asjaarmastajatega ning oli Tallinna Muusikaühingu (1841–1845) üks asutajaid ja juhte (kuni 1843). 1850. ja 1860. aastatel tegi ta koostööd Linnakapelli ja selle juhi August Krügeriga. Alates 1840. aastate keskpaigast korraldas ta oma kodus muusikaõhtuid, kuhu kogunes Tallinna seltskondlik ja muusikaline koorekiht. Steini autoriteeti näitab seegi, et kui 1864. aastal asutati Eestimaa Kirjanduse Ühingu juurde Provintsiaalmuuseum ning sellega seoses loodi Muuseumiühing, valiti Stein ühingu viieliikmelisse eestseisusse.
No, No Nanette
Lavastuste ajalugu
Esimene variant operetist valmis 1924. aastal. Seda esitati USA-s Detroitis ja Cincinnatis, kus seda saatis vähene menu. Sama aasta Chicago lavastuseks soovis kohalik produtsent, et autorid muudaksid libretot ja helilooja komponeeriks juurde uusi laule. Lisati tulevased hittlaulud „Tea for two” ("Tee kahele") ja „I want to be happy” ("Ma tahan olla õnnelik"). Mõlemad laulud, eriti „Tea for two”, kuulusid aastakümneid paljude solistide esitatuna lööklaulude edetabelitesse.
Theodor Stein
Theodor Stein Tallinna muusikaelu kujundajana
Theodor Stein oli tuntuim Tallinnas pikemalt elanud ja töötanud pianist 19. sajandil. Steini juures õppis klaverit pikka aega Tartus tegutsenud klaveriõpetaja Ernst von Knorre (1839–1928, Tartus alates 1862). Knorre juures käis klaveritundides juba Miina Härma ja läks temalt saadud teadmistega Peterburi konservatooriumi esialgu just klaverit õppima.
No, No Nanette
Lavastuste ajalugu
Eestis võttis Youmansi teose mängukavva Estonia 1929. aastal. 2001. aastal esitati Tallinna Linnahallis kui muusikali.
1971. aasta Broadway uuslavastuseks tegi Burt Shevelove libretos ulatuslikke kärpeid ning neli originaalversiooni muusikalist numbrit jäid välja. Lisati juurde need lood, mis omal ajal olid USA lavastusest välja kärbitud. Peaosades esinesid Ruby Keeler. Helen Gallagher, Bobby Van, Jack Gilford, Patsy Kelly ja Susan Watson. 1971. aasta lavastus oli väga menukas ja seda etendati 861 korda.
Opereti sisu
Tegevus toimub USA-s Atlantic Citys täpselt määratlemata ajal.
I vaatus
Piiblikirjastajal ja miljonäril Jimmy Smithil on kokkuhoidlik abikaasa Sue, kes kindla käega juhib ka Jimmy tööväliseid tegemisi. Jimmy reisib sageli mööda Ameerikat, et oma kirjastuse toodangut müüa. Reiside ajal kohtub ta kolme vallalise kauni tüdrukuga, kellega saab sõbraks. Need on Betty Bostonist, Winnie Washingtonist ja Flora San Franciscost. Jimmyle meeldib oma teenitud raha kulutada heategevuseks. Ta ongi abistamise objektiks valinud need kolm naist. Kuid nende suhted jäävad platoonilisteks, sest Jimmy kardab nende avalikuks tulekul Sue viha.
Jimmy palub oma sõpra, advokaat Billy Early teda abistada. Ta annab Billyle 10 000 dollarit, et Billy võtaks enda peale kolme tüdrukuga suhtlemise. See Billyle sobib, sest tema suhted oma ekstravagantse abikaasa Lucille'iga pole kõige paremad. Billy kavatseb tõmmata tüdrukutega suhteafääri ka Lucille’i nõo Tom Trainori, kes on tema õigusbüroos advokaadi abi. Lucille on aga Sue parim sõbranna.
Smithide juures New Yorgi kodus elab lapsendatud orb tütarlaps Nanette. Seal käivad paljud noored mehed, et Nanette’i tähelepanu köita. Lucille soovitab Nanette'ile, et ühe kindla poiss-sõbra olemasolu on parem kui flirtida paljudega. Ka Tom Trainor on Nanette’ist sisse võetud ning võtab julguse kokku ja avaldab Nanette'ile armastust. Ta soovib neiuga võimalikult kiiresti abielluda. Nanette aga tõrgub ja soovib kõigepealt lõbutseda.
Jimmy on mõne aja pärast kolmest tüdrukust tüdinenud ja tahab neid oma elust välja saata. Billy soovitab Jimmyl tüdrukute eest varjuda. Jimmy tahab minna koos sõpradega nädalalõppu veetma, kuid Sue on selle vastu. Jimmy otsustab siis viia Nanette’i koos Billy ja Tomiga Atlantic Citysse oma harva kasutatavasse suvemajja. Tom ja Billy ona aga plaaninud minna kohtuma kolme tüdrukuga.
II vaatus
Nanette saabub Atlantic Citysse ja temast saab kiiresti ranna populaarseim tüdruk. Seal on ka Jimmy, tema kolme sõbrannat ning Tom. Tom kohtub Nanette'iga ja neil on romantiline kohtumine kus nad teed juues arutavad, et ühel päeval võivad nad olla õnnelikus abielus. Atlantic Citys jõudnud Lucille kohtub oma mehe Billyga ja on väga üllatunud teda nähes. Sue on omakorda šokeeritud leides Nanette'i Atlantic Cityst kuna tüdruk oli öelnud Suele, et läheb Trentonisse vanaema vaatama. Nanette tunnistab, et veetis tegelikult öö Atlantic Citys. Seda kuuldes on Tom šokeeritud ja lahkub vihaselt.
III vaatus
Billy üritab Lucillele helistada, kuid naine ei vasta. Seda kasutavad Flora, Betty ja Winnie ning üritavad Billyle asendada Lucille’i. Üksinda jäädes mõistab Lucille, et igatseb Billyt ning teades, et Billyl pole raha kolme tüdruku jaoks, sest tema ise kulutab kogu raha ära, rahuneb. Selgub ka tõde, et Billy pole naist kunagi petnud ning kolme tüdruku eest on maksnud Jimmy. Tom ja Nanette lepivad ära ning abielluvad.
Mentalist
"Mentalist" (algupärane pealkiri "The Mentalist") on Ameerika ühendriikide telesari, mis alustas 23. septembril 2008 ja lõpetas 18. veebruaril 2015.
Tegelaste tutvustus
Patrick Jane on konsultant, kes suudab üsna ebatavalisel moel lahendada absoluutselt kõik juhtumid. Ta näeb inimesi läbi ja teab, kui inimene midagi varjab või valetab. Tema lemmiktegevus on diivanil lebada ja teed juua.
Teresa Lisbon on uurija, kes Jane'i kohale kutsub ja peab mõrvari leidmiseks Jane'i kummaliste ideedega sageli kaasa minema. Teresa on väga kohusetundlik, kuid Jane'iga töötades satub temagi vahel jamadesse.
Cho Kimball on väga kohusetundlik uurija ja uurimisrühma kõige tõsisem liige.
Grace Van Pelt on uurija, kes tegutseb enamasti IT alal, kuid käib tihti ka väljas. Ta on väga võluv naine, kes võrgutab oma keha ja punase peaga nii mõnegi mehe. Grace on mõistev ja alati valmis teisi aitama.
Kamëz
Kamëz on linn Albaanias Tirana maakonnas. See on Tirana loodepoolne eeslinn.
Prem Tinsulanonda
pisi|Prem Tinsulanonda 2010. aastal
Prem Tinsulanonda (tai keeles เปรม ติณสูลานนท์; 26. august 1920 – 26. mai 2019) oli Tai poliitik ja sõjaväelane. 13. oktoobrist kuni 1. detsembrini 2016 oli ta Tai regent (ajutine riigipea). 1980–1988 oli ta Tai peaminister ning 1998. aastast oli ta Tai Riiginõukogu esimees.
Prem Tinsulanonda sündis Songkhla provintsis Lõuna-Tais, kus ta isa oli vanglaülem. 1941. aastal astus ta sõjaväeakadeemiasse ning tegi hiljem edukat sõjalist karjääri. 1959. aastal sai temast põhiseaduse koostamise komitee liige. 1968–1972 oli ta senaator ning 1972–1973 parlamendi liige. 1976. aastal sai ta peaministri nõuandva kogu liikmeks ning 1977–1978 oli ta asesiseminister. 1977–1978 ja 1979–1986 oli ta kaitseministri ametis.
1988. aastal loobus Prem Tinsulanonda peaministriametist, kuid jäi ka järgnevatel aastatel Tai poliitikas mõjukaks, kuna temast sai Tai riiginõukogu liige. 1998. aastal sai temast riiginõukogu esimees. 2001. aastal rajas ta omanimelise rahvusvahelise kooli.
2000. aastatel oli Prem Tinsulanonda üks peaminister Thaksin Shinawatra ägedamaid kriitikuid ning on arvatud, et tema tegevus viis suures osas ka peaministri kukutamiseni 2006. aastal.
Kui Tai kuningas Bhumibol Adulyadej 2016. aasta 13. oktoobril suri, siis teatas tema poeg kroonprints Maha Vajiralongkorn, et pole veel valmis kuningatroonile asuma, ning seetõttu sai Prem Tinsulanondast kui riiginõukogu juhist kuni kuninga ametisseastumiseni 1. detsembril kuningriigi regent.
Zagorje
Zagorje on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Alūksne piirkonnas Pededze vallas. Zagorje asub valla idaosas merepinnast 132 meetri kõrgusel Isanka jõe kaldal. Küla jääb valla keskusest Pededzest 4, piirkonna keskusest Alūksnest 32 ja Riiast 234 km kaugusele.
Külast läheb läbi maantee V402.
Aastal 2015 oli külas üks elanik.
Kahekümne viie margane münt
25-margane münt on fiktiivne Eesti münt, mis olevat vermitud 1926. aastal.
Legendi järgi transporditi 1927. või 1928. aastal 25-margased Eesti Pangast ümbersulatamiseks Arsenali ja neist säilis 10–15 eksemplari. Ametlikke andmeid 25-margaste eksisteerimise kohta pole.
Benoît Assou-Ekotto
Benoît Pierre David Assou-Ekotto (sündinud 24. märtsil 1984 Arras's) on Prantsusmaal sündinud Kameruni jalgpallur, kes mängis viimati Prantsusmaa kõrgliiga klubis Metz vasakkaitsjana.
Miškiniai
Miškiniai (poola keeles Leśniki) on Vilniuse linnaosa, mis asub linna lääneosas Lazdynai valla territooriumil. Miškiniai piirneb läänes Lazdynaiga, lõunas Bukčiaiga, idas aga üle Nerise jõe Vilkpėdėga; neid ühendab Lazdynai sild.
Miškiniais asuvad aastal 1944 valminud ja muinsuskaitse all olev Vilniuse näitusehoone ning LITEXPO näitusehoone. Linnaossa jääb ka kasvuhooneid valmistav tehas.
Aastal 1905 asusid seal Ivaškevičiustele kuuluv Miškiniai mõis, karjamõis, kool ja Miškiniai küla. Kokku oli neis 115 elanikku. Aastal 1931 oli Miškiniais 132 elanikku. Selle küla kohale on tänapäevane linnaosa ka kujunenud.
Sergiño Dest
pisi|Sergiño Dest 2019. aastal USA U-20 koondises Sergiño Gianni Dest (sündinud 3. novembril 2000 Almeres) on Hollandis sündinud USA jalgpallur, kes mängib paremkaitsjana Itaalia kõrgliigaklubis AC Milan ja USA jalgpallikoondises.
Aastatel 2009–2012 kuulus ta Almere City noorteakadeemiasse. Seejärel liitus ta Amsterdami Ajaxiga. Ajaxi põhimeeskonnas debüteeris ta 27. juulil 2019 superkarika mängus PSV Eindhoveni vastu. Hollandi kõrgliigas tegi ta debüüdi sama aasta 10. augustil mängus FC Emmeni vastu. 2020. aastal valiti Dest Ajaxi aasta talendiks.
Caodong
Caodong (hiina keeles 曹洞; jaapani keeles sōtō) on chan’i alakoolkond, mis rajaneb 9. saj hiina munga Dongshan Liangjie (jaapani keeles Tōzan Ryōkai, 807–869) ja tema õpilase Caoshan Benji (jaapani keeles Sōzan Honjaku, 840–901) õpetusele. Koolkonna nimetus tuleneb nende nimede esimeste silpide kombinatsioonist.
Sergiño Dest
2020. aasta oktoobris siirdus ta Hispaania kõrgliigaklubisse Barcelona, kellega sõlmis viieaastase lepingu. Hispaania kõrgliigas tegi ta debüüdi sama aasta 4. oktoobril mängus Sevilla vastu. Ta sai sellega esimeseks USA mängijaks, kes on Barcelona särgis Hispaania kõrgliigas väljakul käinud. 24. novembril 2020 lõi ta UEFA Meistrite Liiga alagrupimängus Kiievi Dinamo vastu värava. 21. märtsil 2021 lõi ta Hispaania kõrgliigas kaks väravat Real Sociedadi vastu. 2022. aasta septembris läks ta laenule AC Milani.
Caodong
Caodong kujunes omaette koolkonnaks 12. saj teravas poleemikas linji koolkonnaga chan’i meetodite üle. Dōgen viis selle 13. saj algul Jaapanisse, kus see on praegu suurima järgijate hulgaga zen’i koolkond (sōtō).
Caodong koolkonnas pannakse rohkem rõhku astmelise tee õpetusele ning zazen’i ja vaikse valgustuse meeleharjutustele.
Zaiceva
Zaiceva on küla (vidējciems) Lätis Alūksne piirkonnas Pededze vallas.
Zaiceva asub valla keskosas. Küla jääb valla keskusest Pededzest 2, piirkonna keskusest Alūksnest 27 ja Riiast 228 km kaugusele. Seal asub Zaiceva bussipeatus.
Külast läheb läbi P42 ja seal lõpeb maantee P40 (Alūksne–Zaiceva).
Aastal 2015 oli külas 63 elanikku.
Munselli värvisüsteem
pisi|Munselli värviring 20 tooniga: 5 tähistab selle värvitooni tsentrit, nii-öelda esindusvärvi (5R on puhas punane), 10 on poolel teel teise värvitooni suuns (10R on R ja YR vahetoon) pisi|Munselli värvisüsteemi kolm telge (selguse mõttes on skeem erinevalt värvipuust korrapärane) pisi|Illustratsioon värvitahvlil Munselli raamatus näitab erinevat küllastusastmete arvu eri värvitoonide korral pisi|Läbilõige Munselli värvikehast toonide 5 PB ja 5Y kohal. Kollase puhas toon (5Y) on asetatud kõrgele, helehalli 8 tasandile, lillakassinise puhas toon (PB5) madalale. Ka küllastusastmete erinev arv on näha pisi|Munselli värvisüsteemi mudel pärast 1943. aasta ülemõõtmisi (sRGB värviruumi värvid on lisatud) pisi|Munselli värvipuu kümneosaline lihtsustatud mudel Munselli värvisüsteem (inglise keeles Munsell Color System, ka Munsell Color Order System), ka Munselli värvipuu on kolmel värvi põhikarakteristikul tuginev kolmemõõtmeline ebakorrapärase kujuga värvisüsteem, mille lõi Ameerika Ühendriikides elav kunstnik ja kunstiõpetaja Albert Henry Munsell. Munsell töötas süsteemi kallal alates 1898. aastast ning avaldas oma töö tulemused 1905. aastal raamatus "A Color Notation". Kunstnikuna lähtus Munsell olemasolevatest pigmentvärvidest, segud ja heledusastmikud segas ta ise ning mõõtis nende heledust ja küllastust. Tema värvide korrastamise süsteemi lähtepunktiks on inimese värvinägemine.
1915. aastal ilmus süsteemi kirjeldus uuesti koos värviatlasega teoses "Munsell Atlas of Color", kus defineeriti täpsemalt süsteemi aluseks olevad arvnäitajad. Raamat ilmus kahe näidistekomplektiga: 1277 värvinäidist matil ja 1452 värvinäidist läikival paberil.
1943. aastal mõõtis American Optical Society iga värvi uuesti ja kirjeldas need CIE Lab-väärtuste abil uuesti (Munsell Renotations), kuid vaid mõned värvinäidised vajasid täpsustamist.
Praegu on see maailmas kõige levinum värvisüsteem, millega on seotud ja millest sõltub palju teisi. Süsteemi arendamise ja standardite väljaandmisega (Munsell Book of Color) tegeleb Munselli Värvikompanii (Munsell Color Company) Baltimore'is.
Munsell ja muusika
Munsell kõrvutab oma raamatu "A Color Notation" sissejuhatuses värvi kunstis heliga muusikas ja põhjendab sellega vajadust värvide korrastamise süsteemi järele kunstis ja eriti kunstiõpetuses. Nii nagu muusikas on heliread, kõrgused ja intervallid, samuti noodikiri nende vahendamiseks, samal viisil
Ülesehitus
Munsell valis värvisüsteemi kolmeks dimensiooniks Hermann von Helmholtzi eeskujul kolm värvi põhikarakteristikut: värvitooni (hue), kromaatilisuse ehk küllastatuse (chroma) ja heleduse (value). Tema igat värvi iseloomustavas "notatsioonis" märgitakse need kujul H V/C (näide: 5R 4/14 on puhas punane, heledusaste 4, küllastusaste 14).
Värvitoon Munselli värvisüsteemis
Värvitooni aluseks võttis Munsell spektrivärvid ning arvestamata kvantitatiivseid erinevusi jagas ta ringile asetatud spektrilindi viieks võrdseks osaks (punane, kollane, roheline, sinine, lilla), mille tähistas ingliskeelsete värvinimetuste esitähtedega: Red (R) - Yellow (Y) - Green (G) - Blue (B) - Purple (P). Neile viiele lisas ta viis vahevärvi: YR, GY, BG, PB, RP. Iga värvitooni jagas ta omakorda 10 osaks ja varustas need lõigud numbritega nii, et 5 tähistab keskset puhast tooni. Ogden Roodi komplementaardiagrammi eeskujul asuvad komplementaarvärvid ringi vastaskülgedel ja annavad keskel aditiivselt segunedes vastava heledusega halltooni.
Heledus Munselli värvisüsteemis
Heleduse skaalaks valis Munsell kümneosalise astmiku, kus musta tähistab 0, valget tähistab 10 ja nende vahel on üheksa halli astet, mis on tähistatud numbritega 1–9. Halltoonid on mõõdetud fotomeetriga. Akromaatiliste valge, halli ja musta jaoks kasutas Munsell mõistet neutraalsed värvid ja nende määratud telge nimetas ta neutraalteljeks.
Kuna fotomeetriga saab mõõta ka kromaatilisi värve, siis sellest mõõtmisest tõukub üks Munselli süsteemi suurimaid erinevusi võrreldes teiste värvisüsteemidega, nimelt värvikeha ebakorrapärasus (sellest ka nimetus "värvipuu"). Munsell järjestas puhtad toonid nende kvalitatiivse heledusväärtuse alusel (võttes eeskuju Schopenhaueri värviteooriast) ja nii ei asetse puhtad värvid mitte värvikeha ekvaatoril, vaid vastavalt heleduse väärtusele korrastatult diagonaalselt üle värvikeha, kollane kõige kõrgemal, punane ligikaudu keskel, lillakassinine madalaimal.
Kromaatilisus Munselli värvisüsteemis
Kromaatilisus Munselli süsteemis ühendab värviringi hallskaalaga, täpsemalt määrab värvi erinevuse sama heledusega hallist. Kuna Munsell lähtus erinevatest pigmentvärvidest, neil on aga erinev segunemisjõud, siis tekivad puhta värvi ja halli vahel sõltuvalt värvitoonist erineva pikkusega read. Punasel on kümme küllastusastet, rohelisel viis.
Küllastuse skaala on püütud teha visuaalselt võrdsete astmetega ja kuna kasutusse lisanduvad uued pigmendid, mis on enam küllastunud, saab astmeid Munselli süsteemi lisada. Munselli kümne esindusvärvi küllastusastmeid oli kuni 14. Tänapäeval on värve, mille küllastusaste on kuni 20, või fluorestseeruvate värvide puhul ligineb 30-le
Seosed teiste värvisüsteemidega
Munsell õppis füüsikat Nicholas Ogden Roodi juures ja oli ka tuttav Ogden Roodi ringikujulise värvidiagrammiga, kus puhtad värvid olid asetatud selliselt, et iga värvitooni vastas asus tema komplementaarvärv. Arvatavasti on füüsikaõpingute tulemus ka Munselli soov süstematiseerida värvid mõõtmiste alusel, mitte vaid värvinimetusega, mida ta nimetas "irratsionaalseks ja tihti naeruväärseks".
Munselli süsteem sai aluseks Inter-Society Color Council'i ja Rahvusliku Standardibüroo (National Bureau of Standards) poolt 1930. aastatel välja töötatud standardsete värvinimetuste süsteemile, mida kasutatakse Ameerikas siiani.
Kasutamine
Munselli värvisüsteem on ajale väga hästi vastu pidanud, pidevalt täiendatuna kasutatakse seda värvi määratlemisel siiamaani väga palju Ameerika Ühendriikides, samuti Ühendkuningriigis. Kasutusalad ulatuvad mullateadusest ja arheoloogiast restaureerimiseni ja meditsiini, farmaatsia ning botaanikani. Värviatlast on mitu korda täiendatuna välja antud, samuti mitmesuguseid värvinäidiste komplekte.
Eestis on Munselli süsteem eelistatud näiteks hambaemaili värvuse määramisel ja sarnase värviga proteeside tegemisel, mulla värvuse kirjeldamisel ja standardina mootorsõidukite registreerimismärkide nõuetes.
Kirjandus
M. Tammert. Värviõpetus. Tallinn 2006. lk 72–73
35. ühendarmee
35. ühendarmee (vene keeles 35-я общевойсковая Краснознамённая армия) on Venemaa maaväe väliarmee.
Ajalugu
Armee formeeriti esmalt Teise maailmasõja ajal 1941. aasta juulis Kaug-Ida rindel 18. laskurkorpuses ning koosnes toona 35., 66. ja 78. laskurdiviisist, lisaks 109. kindlustatud rajoonist ja teistest väiksematest jala- ja suurtükiväeosadest. Enamiku sõjast veetis armee Primorje krais, valvates Nõukogude Liidu piiri Hiinaga, osaledes seejärel 1945. aasta augustis alanud NSVL-i vägede sissetungis Mandžuuriasse. Vahetult enne sõja lõppu, 1. oktoobril 1945, saadeti armee laiali.
See reformeeriti ühendarmeena senisest 29. armeekorpusest Amuuri oblastis Belogorskis 1969. aastate teisel poolel, täpsemalt 1969. aasta juunis, seoses Hiina-Nõukogude tüliga. 2010. aastal arvati armee Ida sõjaväeringkonna koosseisu.
Kaasus
Kaasus on õigusteaduses mingi tüüpiline üksikjuhtum kohtupraktikas.
Kaasus õigusteaduse õpetamises
Kaasusi kasutatakse ka õigusteaduse õpetamises. Kaasuses on väljamõeldud olukord, kus on üks või mitu kuriteoepisoodi. Kaasust lahendav üliõpilane peab leidma kaasuses olevate inimeste vastutuse, ehk aru saama, milliste süütegude eest nad vastutavad.
Therandë
Therandë (serbia keeles Suva Reka) on Prizreni ringkonna linn Kosovos.
Kaheksatuhandeline ületava mõistmise suutra
Kaheksatuhandeline ületava mõistmise suutra (sanskriti keeles Aṣṭasāhasrikā-prajñāpāramitā-sūtra, ; tiibeti keeles shes rab kyi pha rol tu phyin pa brgyad stong pa’i mdo; hiina keeles ⼋ 千頌般若波羅蜜經 baqian song banruo poluomi jing; jaapani keeles hachisen ju hannyaharami kyō) on mahajaana suutra.
See on kõige tähtsam ületava mõistmise suutrate tsüklisse kuuluv tekst ja ilmselt esimene mahajaana suutra, mis võiski panna aluse selle tekstitüübi kujunemisele ja levikule. Suutras esineb mõiste seadmuseihu (sanskriti keeles dharmakāya) elava toimiva Buddha sõna edastava tekstikogumi tähenduses.
Nepali mahajaana traditsioonis kuulub Aṣṭasāhasrikā-prajñāpāramitā-sūtra üheksa seadmuseõpetuse hulka. Tõlgete kaudu on see suutra etendanud olulist osa tiibeti ja hiina budismis.
Suutra lõpupeatükkides esitatakse lugu nooruk Sadāpraruditast, kes läbi raskuste jõuab bodhisattva Dharmodgata juurde, et viimaselt õppida ületavat mõistmist. Samuti leiab sealt Abhirati kirjelduse.
Nimetus
Nimetus "Kaheksatuhandeline ületava mõistmise suutra" tuleneb selles sisalduvast värsiridade arvust. Aṣṭasāhasrikā-prajñāpāramitā-sūtra kirjalik tekst, mis tänapäeval tuntud kujul koosneb 32 peatükist, loodi tõenäoliselt 2.–1. sajandil eKr ning selles eristatakse erinevaid ajalisi kihistusi.
Tähtsus
Võimalik, et "Kaheksatuhandeline ületava mõistmise suutra" oli üldse esimene kirjalikul kujul loodud budistlik tekst, mis sellisena põhjustas revolutsiooni teadmise edasiandmise traditsioonis, nii budismis kui ka india vaimukultuuris üldse. Selles on lõike, mis ülistavad kirjapandud pühakirja ning selle lugemist, õppimist, ümberkirjutamist ja levitamist kui ülimaid pälvimusi andvaid tegevusi, mis mõõtmatult ületavad tavalisest ohverdamisest ja pühade säilmete kummardamisest saadavaid pälvimusi. Selle suutra üks juhtmotiive on kirjapandud pühakirja kultuse vastandamine Buddha säilmete kultusele.
Käsitlus seadmustest
Kaheksatuhandelines ületava mõistmise suutras esitatakse uus lähenemine seadmuste käsitlusele, mis väidab, et kõiki seadmusi iseloomustab kolm omadust:
Sellega vastandub "Kaheksatuhandelise ületava mõistmise suutra" õpetus teataval määral abhidharmale, mis pidas seadmusi tegelikeks. See suutra avaldas tõenäoliselt mõju madhjamaka ehk šuunjavaada koolkonna kujunemisele.
Käsitlus teadvuse kõrgeimast seisundist
Suutras käsitletakse ka teadvuse kõrgeimat seisundit ja sellega seotud terminoloogiat, mis baseerub neljal põhimõistel:
Guido Rodríguez
Guido Rodríguez (sündinud 12. aprillil 1994 Sáenz Peñas) on Argentina jalgpallur, kes mängib kaitsva poolkaitsjana Hispaania kõrgliiga klubis Real Betis ja Argentina jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri River Plate'is, mille meeskonnas debüteeris ta Argentina kõrgliigas 2014. aastal. 2016. aasta esimeses pooles mängis ta laenul Defensa y Justicias.
2016. aasta keskel liitus ta Mehhiko kõrgliiga klubiga Club Tijuana. Aastatel 2017–2020 mängis ta Mehhiko kõrgliigas Club América ridades. Américaga tuli ta ühel korral Mehhiko meistriks. Aastatel 2016–2020 valiti Rodríguez neljal korral Mehhiko kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu. Hooajal 2018–19 valiti ta Mehhiko kõrgliiga hooaja parimaks mängijaks.
2020. aastal sõlmis ta lepingu Real Betisega.
Argentina jalgpallikoondises debüteeris Rodríguez 2017. aasta juunis sõprusmängus Brasiilia vastu. Ta kuulus Argentina koondisse 2019. aasta Copa Américal.
Mari-Liis
Mari-Liis on eesti naisenimi.
Sarah Vaughan
pisi|alt=|Sarah Vaughan aastal 1946 Sarah Lois Vaughan (27. märts 1924 – 3. aprill 1990) oli tunnustatud Ameerika džässlaulja.
50-aastase muusikukarjääri jooksul nomineeriti ta 9 korral parima džässlaulja Grammy auhinnale ning ta võitis nendest kaks, sh 1989. aastal elutööpreemia.
Vaughan kasvas üles musikaalses perekonnas ning lapseeas õppis ta klaveri- ja orelimängu. Mõni aeg hiljem kirikukooris lauldes tuli välja ka tema lauluoskus ning Vaughan hakkas kooris lauldes soleerima.
Muusikaline eripära
Sarah Vaughan on tuntud oma laia hääleulatuse, säravate improviseeritud meloodialiinide ning unikaalse hääle kõla poolest. Vaughani peetakse tänini suurte tuntud nimede nagu Ella Fitzgerald ja Billie Holiday kõrval üheks kõigi aegade parimaks džässlauljaks. Temale endale aga stiililine sildistamine ei meeldinud ning ta mõtles endast laiemalt – ta on laulja ja muusik.
Oma unikaalse hääletooni ja fraseerimise tõttu oli tal palju austajaid ning algul ka kritiseerijaid. Samas oldi enamasti ühel nõul asjaolus, et ta oli oma esitustes üks originaalsemaid. Vaughan valdas lisaks laulmisele ka klaverimängu ning ta põhjendas oma omanäolisi improvisatsiooniliine nende sagedase harjutamisega klaveril või orelil. Samas pidas ta arusaadavalt enda suurteks eeskujudeks hoopis virtuoosseid instrumentaliste nagu Dizzie Gillespie ja Charlie Parker.
Surm
Kui Sarah Vaughan 66-aastaselt kopsuvähki suri, tõi Stephen Holden New York Timesi artiklis välja, et laulja on mõjutanud lugematul hulgal teisi artiste. Nende hulka kuuluvad näiteks ka Anita Baker, Sade ja Ricky-Lee Jones. Sarnaselt paljude teiste kirjutistega toob ka Holden välja, et Vaughani häält on imetletud just tämbri ning talle omase mahlase vibraato tõttu.
Rannakaitsepatarei nr 12 (Paljassaare)
pisi|püsti|1921. aastal ehitati miiniladudena kasutatava patarei juurde kitsarööpmeline raudtee pisi|püsti|Paljassaare poolsaar 1936. aasta Tallinna ümbruse kaardil Rannikupatarei nr 12 oli 1915. aastal ehitatud Peeter Suure merekindluse peapositsiooni mererinde suurtükipatarei Suur-Paljassaarel, praeguse Paljassaare poolsaare loodeosas.
Patarei relvastuses oli neli Vickersi 130 mm kahurit. Patarei valmis 1915. aasta augustis.
Rannikupatarei nr 12 on tunnistatud kultuurimälestiseks.
Andres Oja (trummar)
Andres Oja (sündinud 11. aprillil 1958 Tallinnas) on eesti muusik ja saatejuht.
Andres Oja on muusikahuviline olnud lapsest peale, mänginud trumme ansamblites Deemon (1973-1975), Sfinks (1975-1976), Vello Orumets ja ERFIA (1979-1983), Vitamiin (1984-1989), Magnetic Band (1990) ja Kolumbus Kris (alates 1990). Ta on teinud kaastööd raadiotele Kuku, B3, Raadio Maania ja Vikerraadio. Vikerraadios on varem eetris olnud saade "Õhtublues". Praegu teeb ta lisaks pärastlõunaprogrammile saadet "Heli nälg".
Andres eelistab rokki diskole ja kala lihale, on eluaegne tallinlane, juurtega Järvamaalt.
Andres Oja on raamatute "Tsepeliini triumf" (2016), "Trammiga Moskvasse" (2018) ja "Väikesed imed, suured imelised ja kõige rokenrollimad mehed" (2022 kõik kirjastus "Tänapäev") autor.
Rodafnídia
Rodafnídia (kreeka Ροδαφνίδια (kesksoo mitmus)) on arheoloogiline leiukoht Kreekas Lesbose saarel Lisvóri küla lähedal.
Sealt on leitud Kreeka vanimad artefaktid. Saare varajane asustamine leidis nähtavasti aset ühel või mitmel jäävaheajal, sest veetaseme alanemisest 50 m võrra piisab, et teha sellest saarest Väike-Aasia poolsaar. Avamaa-ala pindala on 4 ha. Lõviosa artefaktidest peitus künkal, mille lõuna- ja läänenõlv on päris järsud ja teised nõlvad, eriti põhjanõlv, on lauged. Tänapäeval on seal õlipuusalud.
Tööriistad ja nende eelastmed olid ränikivist ja andesiidist, ainuüksi 2012. aastal leiti neid 705 tükki. Kõige vanemad esemed dateeriti 258 000 ± 48 000 aasta vanuseks. Tööriistade tehnoloogia viitab aga veel vanemale ajale, mis on võrreldav Kaletepe Deresi 3 leiukohaga või koguni Olduvai kultuuriga.
Zvaneri
Zvaneri (ka Zvonari) on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Alūksne piirkonnas Pededze vallas.
Zvaneri asub valla idaosas Venemaa-Läti piiri lähedal. Küla jääb valla keskusest Pededzest 8, piirkonna keskusest Alūksnest 33 ja Riiast 234 km kaugusele. Seal asub Zvaneri bussipeatus.
Külast läheb läbi maantee V402.
Nuvoton M480
Nuvoton NuMicro M480 on mikrokontrollerite seeria, mis on ehitatud Arm® Cortex®-M4F tuuma ümber. Seda toodab Taiwani ettevõte Nuvoton Technology Corporation. NuMicro M480 seeria mikrokontrollerid sisaldavad suures hulgas liideseid, millest märkimisväärsemad on riistvaraline krüptograafia, ethernet, turvameetmetega püsimälu regioonid ning kauguuenduste tugi. Toetatud on taktsagedus kuni 192 MHz ning võimalik on rakendada madalat dünaamilist energiatarbimist, mis ulatub suurusjärguni kuni 130 μA/MHz. RTC võimsus on alla 500 nA ja tehases eellaaditud mask-ROM võimaldab turvalise käivitamise funktsionaalsust, et kaitsta püsivara terviklikkust rünnakute eest.
Funktsioonid
NuMicro M480 seeria koosneb kuuest tooteliinist. Peamine erinevus NuMicro M480 mikrokontrollerite vahel seisneb nende sisseehitatud perifeeriaseadmetes ja mälumahtudes. M487-l on suurim välkmälu (kuni 2.5 MB), samas kui M485, M484, M483, M482 ja M481 omavad väiksemat välkmälu (512/256 KB). M487 on varustatud Ethernet MAC-iga, M485 dual USB HS/FS OTG-ga, M484 kahe USB 2.0 liidesega, M483 CAN 2.0B ja USB 2.0 liidesega, M482 USB 2.0 täiskiirusel liidesega ja M481 UART / SPI / I²C / PWM perifeeriaseadetega. Lisaks pakub M487 sarja kõige mitmekülgsemaid pakettide valikuid, sealhulgas LQFP64, LQFP128 ja LQFP144, samas kui teistel on kombinatsioon QFN33, LQFP48, LQFP64 ja LQFP128 valikutest.
Kõik mudelid omavad sarnast töötlemisvõimekust, töötades maksimaalse kiirusega 192 MHz, ning nad kõik töötavad ka samas pinge vahemikus (1.8V kuni 3.6V) ja tööstuslikus temperatuuri vahemikus (-40°C kuni 105°C). Nad kõik omavad Arm® Cortex®-M4F tuuma DSP laiendusega ning neil on sarnased madala voolutarbimise näitajad.
Viimaks sisaldavad nad kõik Secure Boot funktsionaalsust, Secure Protection ROM-i ja ühekordselt programmeeritavat ROM-i, tagades seega toote elutsükli jooksul turvalise töö ja andmete terviklikkuse. Siiski toetavad ainult M485, M484, M483, M482 ja M481 seeria OTA (Over-The-Air) tarkvarauuendust.
Arhitektuur
Mikrokontrolleri tuum 192 MHz Arm® Cortex ®-M4F on läbilaskevõimega 1.25 DMIPS / MHz ning sisaldab ka digitaalse signaalitöötluse (DSP) käske ja mälukaitse üksust (MPU). Mikrokontroller sisaldab riistvaralisel tasemel veel ka Cyclic Redundancy Calculation üksust, 16-kanaliga DMA kontrollerit, ühte välist paralleel siini ja 80 baidi jagu akutoitega registreid (RTC implementeerimiseks). Toetatud taktigeneraatorid on:
Taimerid & Pulsilaiusmodulatsioon (PWM):
Analoog liidesed:
Suhtlusliidesed:
Kontroll-liidesed:
Tugipakett
Nuvoton pakub laialt arendusplaate, mis on varustatud erinevate mikrokontrollerite ja lisamoodulitega, ning samuti ka programmaatoreid, võimaldades kasutajatel oma prototüüpe kiiresti arendada ja testida. Nuvoton Nu-Link Debug Adapter on Nuvotoni arendatud riistvaraline debugimisadapter, mis toetab programmeerimist ja debugimist Nuvotoni ARM Cortex-M0 ja M4 seeriate mikrokontrollerites. NuMicro ICP Programming Tool on Nuvotoni pakutav tasuta tarkvara, mis võimaldab kasutajatel oma rakendusi Nuvotoni mikrokontrolleritesse laadida.
Vladimir Stojković
Vladimir Stojković (sündinud 28. juulil 1983 Loznicas) on Serbia jalgpallur, Serbia kõrgliiga klubi FK Partizani väravavaht.
2017. aastal valiti ta Serbia aasta jalgpalluriks.
Palais-Royal
pisi|280px|Palais-Royali lossis paiknevad tänapäeval [[Riiginõukogu (Prantsusmaa)|Riiginõukogu ametiruumid]]
Loss on ehitatud aastatel 1630–1639 arhitekt Pierre Fontaine'i projekti järgi.
Lossiansamblisse kuulub ka 1790. aastal valminud teatrihoone Salle Richelieu Comédie-Française'i jaoks.
Jermain Defoe
Jermain Colin Defoe (sündinud 7. oktoobril 1982 Londonis) on endine Inglismaa jalgpallur (ründaja).
Defoe alustas karjääri klubis Charlton Athletic. 16-aastaselt kolis ta West Ham Unitedi klubisse. 2000. aastal tegi ta debüüdi põhimeeskonnas. Hooaja 2000–2001 mängis Defoe klubis Bournemouth ja siis tuli tagasi West Hami, kus temast sai põhikoosseisu mängija. 2004. aastast mängis Jermain Defoe Tottenhamis. Veel ühe aasta mängis jalgpallur Portsmouthis, seejärel naasis White Hart Lane'ile.
Väljaspool Inglismaad mängis Defoe 2014. aastal Major League Socceri (MLS) klubis Toronto FC ja aastatel 2019–2022 Šotimaa kõrgliigaklubis Rangers.
Tema klubikarjääri viimaseks klubiks jäi 2022. aastal Sunderland.
Inglismaa jalgpallikoondises mängis ta aastatel 2004–2017.
pisi|
Lazdynai
pisi|Lazdynai pisi|Lazdynai
Lazdynai (poola keeles Leszczyniaki) on Vilniuse linnaosa, mis asub linna lääneosas Lazdynai valla territooriumil. Lazdynai piirneb põhjas Karoliniškėsega, läänes üle Nerise Jočionysiga, idas Miškiniaiga, edelas Lazdynėliaiga, kagus aga Bukčiaiga.
Linnaosas asuvad Vilniuse Ülikooli haigla ja Lazdynai polikliinik. Linnaosas on raamatukogu, haridust annavad algkool ja neli keskkooli.
Linnaosa kohal asus varem küla nimega Leszczyniaki, sellest on tuletatud ka linnaosa leedukeelne nimi. Aastal 1905 oli külas 65 elanikku, aastal 1931 oli elanikke 107.
Aastal 1962 tehti arhitektidele Vytautas Čekanauskasele ja Vytautas Brėdikisele ülesandeks kavandada uus Vilniuse läänepoolne elamurajoon. Küla kohale asuti rajama Vilniuse linnaosa aastal 1974. Projekti autoriteks olid Vytautas Čekanauskas, Vytautas Brėdikis, Vytautas Kazimieras Balčiūnas, Gediminas Valiuškis ja insenerid Algimantas Kleinotas ning Vincentas Šileika. Aastal 1974 said nad projekti eest Lenini preemia. Projekti puhul olid eeskujuks Tapiola, Vallingby ja Le Mirail. Linnaosa on linnalise arhitektuuri mälestisena muinsuskaitse all. Kaitse all on ka skulptuurid "Kandlemängija" ja "Hommik", dekoratiivne tuulelipp ja Keskkooli nr. 40 hoone.
Aastal 1986 hakati Karoliniškėse ja Lazdynai vahele rajama Muinasjutuparki. Aastal 1996 valmis sealne katoliku kirik, Lazdynais asub ka salesiaanide klooster. Aastal 2005 valmis uus elamurajoon, mis kannab nime "Pavasaris".
Linnaosas asub Eugenija Šimkūnaitė korter-muuseum.
The Perception of the Environment
"The Perception of the Environment: Essays on livelihood, dwelling and skill" on antropoloog Tim Ingoldi teos. See ilmus esimest korda 2000. aastal Routledge'i väljaandel.
Üldine sissejuhatus
Selle esimene järelm on see, et kultuuriline varieerumine on vilumuste [skills] varieerumine, kusjuures vilumused on kogu olendi tegevus- ja tajuvõimed rikka struktuuriga keskkonnas, need on samavõrd kultuurilised kui bioloogilised. Teine järelm on see, et vilumuste omandamine teatud eluvormis ei ole universaalsesse inimloomusesse kuuluvate üldistatud võimete täitmine konkreetse kultuurilise sisuga. Vilumusi ei anta põlvest põlve edasi, vaid neid kasvatatakse igas põlvkonnas uuesti; organism areneb konkreetsete ülesannete täitmise treenimise ja kogemise käigus. Kolmas järelm on see, et vilumuse õppimiseks tuleb algusest peale olla oma ümbruse koostisosadega aktiivses kontaktis. Ingold nimetab seda elukoha [dwelling] vaatekohaks.
Varem tegeles Ingold ökoloogilise antropoloogia, tehnikaantropoloogia ja antropoloogiateooria ajalooga. Ta uuris Arktika põhjapõdrakütte ja -karjakasvatajaid ning hiljem üldse võrdlevalt küttide ja karjakasvatajate ühiskondi. Sellepärast huvitavad teda eriti inimeste ja loomade suhted. Tehnika on teda huvitanud tööriistade valmistamise kui inimese eritunnuse tõttu, ning tehnika ja keele seose tõttu inimese evolutsioonis. Ta on püüdnud ühendada tehnika- ja kunstiantropoloogiat, ja see on toonud teda vilunud praktika kesksuse juurde. Ta on uurinud evolutsiooni mõistet antropoloogias, bioloogias ja ajalooteaduses alates 19. sajandi lõpust. Kuidas ja kas tuleb evolutsiooni mõistet ajaloo mõistest lahutada?
Peatükk 1: kultuur, loodus, keskkond: sammud elu ökoloogia poole
Kui metsik põhjapõder märkab inimese kohalolu, siis ta tardub paigale, pöörab pead ja vaatab inimesele otse näkku. Bioloogia järgi on see kohastumus: kui põhjapõder jääb seisma, siis ka teda jälitav hunt jääb seisma, nad tõmbavad hinge enne seda, kui põhjapõder põgeneb ja hunt tormab talle järele. Et põhjapõder on jooksu algataja, on tal väike edumaa, ja tervet täiskasvanud põhjapõtra hunt tavaliselt kätte ei saa. Aga see taktika teeb põhjapõdra eriti haavatavaks inimestest küttidele, kellel on kaugelt tabavad relvad: seisev loom on hea märklaud. Huntidel on põhjapõtru kerge leida, sest nad liiguvad koos karjaga, kuid raske tappa; kütil on põhjapõtra raske leida, kuid kerge tappa. Kriid seletavad seda, miks põhjapõtra on nii kerge tappa, sellega, et ta pakub end meelega, hea tahtega ja isegi armastusega. Kriid (nagu paljud teised kütirahvad) võrdlevad loomade jälitamist noorte naiste võrgutamisega ning tapmist suguühtega. Tapmine tundub siis olulisena elu jätkamiseks. Kuidas mõista nende seletuste suhet? Bioloogid suhtuvad põlisrahvaste juttudesse künismiga (nii saab vältida eetilisi probleeme, vastutus lükatakse looma kaela) ja uskumatusega (uskumatu, et keegi neid jutte usub). Kas nende juttude rääkijad on hullumeelsed, irratsionaalse ebausu küüsis, kasutavad allegooriat või tõmbavad meid haneks? Igatahes pole juttudel reaalsusega mingit pistmist. Antropoloogid ütlevad, et jutt sellest, et põhjapõdrad pakuvad end küttidele, on täiesti mõttekas, kui eeldada, et kõigel maailmas on agentsus ja kavatsuslikkus. Bioloogi ja kultuuriantropoloogi vaatekoht on komplementaarsed ja neil on ühine vaatluspunkt. Bioloog uurib loodust nii, nagu see on; antropoloog uurib, millistel viisidel looduse osad figureerivad kultuurisubjektide kujutlus- ehk tunnetusmaailmas. Need on emiline ja etiline kirjeldusviis.
Kui öeldakse, et inimesed elavad diskursiivsetes maailmades, näiteks kosmoloogiliste uskumuste süsteemis, siis sellega öeldakse, et nad on astunud sammu looduse maailmast välja. Aga selleks, et võtta seda süsteemi kosmoloogiana, peavad vaatlevad astuma sammu välja kultuurimaailmadest, millega teiste inimeste elu on piiratud. Nii on võimalik näha teatud süsteemi kui üht võimalikku mudelit sõltumatult antud reaalsusest. Aga ainult sellelt vaatekohalt ongi võimalik näha reaalsust sõltumatult kultuurilisest kallutatusest. Siin ongi loodusteaduse ja kultuuriantropoloogia ühine vaatepunkt. Antropoloogia väide, et taju sõltub kultuurist, kinnitab loodusteaduse väidet, et ta räägib autoriteetselt sellest, kuidas loodus tegelikult töötab. Loodusteadus teeb vahe inimkonna ja looduse vahele, kultuuriantropoloogia teeb vahe kultuurides elavate pärismaalaste ja valgustatud Lääne inimeste vahele. Mõlemal väitel on abstraktse, universaalse mõistuse sidumus. Kui Lääne diskursus eristab inimkonda loodusest mõistusvõime järgi, siis tänapäeva teadus eristab end teiste, pärimuslike piirangutega kultuuride tunnetuspraktikatest selle võime lõpuleviimise järgi. Abstraktse mõistuse suveräänne vaatekoht pärinebki neist kahest dihhotoomiast. See on nagu perspektiivmaal, mille vaatekoht on sõltumatu maali vaataja omast. Nõnda saab ka abstraktne mõistus vaadata erinevaid maailmavaateid.
Elu ökoloogia
Bateson küsis, mis laadi asi on organism pluss keskkond. Ingold ei arva, et oleks tarvis eraldi vaimu ökoloogiat, mis erineks energiavoogude ja ainevahetuse ökoloogiast. Aga elu tuleb ümber mõtestada. Vormi ja protsessi suhe tuleb ümber mõtestada. Bioloogid uurivad organisme, kuid näevad looduse peeglis omaenda mõistust organismide morfoloogia ja käitumise näol. Nad kalduvad omistama oma teaduse printsiipe organismidele enestele, just nagu igal organismil oleks formaalne spetsifikatsioon, programm või ehitusplaan, bio-logos, mis on antud sõltumatult arengust maailmas ja enne seda. Selline on genotüüp, mida darvinism eeldab. Aga siis oleks organismi elu lihtsalt programmi realiseerimine antud keskkonnatingimustes, vormi substantsisse süstimise tagajärg. Ingoldi järgi ei ole elu reaktiivne, vaid aktiivne, suhete välja loov lahtivoltimine, suhetes olevate olendite emergeerumine ja vormivõtmine. Elu ei ole ettemääratud vormide realiseerimine, vaid protsess, milles vorme tekitatakse ja kohal hoitakse. Iga olend tekib teadikkuse ja agentsuse keskmena, elu kui tekitamispotentsiaali kokkuvoldinguna ühes sõlmpunktis.
Mis on organism pluss keskkond? Tavaökoloogias tähistab see "pluss" lihtsalt liitmist, jättes liidetavad puutumata ja nende suhted välja. Organism on spetsifitseeritud genotüübiga, keskkond füüsiliste piirangute kogumina, ja need viiakse nüüd kokku. Tõeliselt ökoloogiline lähenemine peaks lähtuma organismist selle keskkonnas. Organism pluss keskkond peaks olema jagamatu tervik. See tervik on arengusüsteem, elu ökoloogia Ingoldi mõttes peaks tegelema selliste süsteemide dünaamikaga. Kui pidada vormi elamisest emergeeruvaks, siis ei pea mustrit ja tähendust seletama vaimust eraldi oleva kreatuuri valla abil. Et seletada organismide loovat osalust maailmas, pole tarvis mõelda vaimu elust eraldi; vaim on elamise esirinnas ("loov edenemine uudsusesse", Alfred North Whitehead).
Märkus keskkonna mõiste kohta
"Keskkond" on suhtetermin: ei saa olla keskkonda ilma organismita. Minu keskkond on maailm minu jaoks olevana ja tähendust omavana, see tekkis ja areneb minuga ja minu ümber. Keskkond on alati pooleli nagu organismidki. Organism pluss keskkond on protsess, kasv, areng. Keskkond pole sama mis loodus. Maailm saab olla loodus ainult kõrvaltvaataja jaoks. Keskkonna ja looduse eristus vastab erinevusele selle vahel, kas ennast peetakse olendiks maailmas või olendiks väljaspool maailma. Loodust kiputakse pidama mitte ainult inimkonna-, vaid ka ajalooväliseks. Aga keskkonnad on ajaloolised, sest ka meie kujundame neid. Väljend "looduskeskkond" jätab mulje, nagu me oleksime juba teispool maailma ja saaksime sellesse sekkuda.
Teatamine ja ilmutus
Varlpiridel tehakse poistele enne initsiatsiooni kahe-kolme kuune suur ringkäik: õemees ja vanem vend näitavad talle taimi, loomi ja kohti, ja vend räägib iga kohta, kuidas esivanemad selle unenäoajal lõid. Poisile ilmutatakse sügavam tähendus. Kas maailma kindlal moel tajuma õpitakse uskumuste ja propositsioonide süsteemi põlvest põlve ülekande tulemusena? Kui kogu teadmise häll on vaim, miks siis on nii tähtis, et initsieeritavad maailma asju ja omadusi ise kogeksid? Kas ehk sellepärast, et kultuuriline teadmine vajutatakse asjadesse ja omadustesse, nii et neist saaks kultuurilise maailmapildi või kosmoloogia moodustavate tähenduste kandjad, nii nagu tähistatav on Ferdinand de Saussure'i järgi kodeeritud tähistajas? Keskkonna kultuurilist konstrueerimist analüüsitaksegi antropoloogias kummalisel kombel sageli sellisel eeldusel. Infot saab küll propositsiooniliselt või poolpropositsiooniliselt põlvest põlve edasi anda, aga info iseenesest ei ole teadmine ega anna teadmist. Teadmine seisneb võimes infot situeerida ja mõista selle tähendust, keskkonnas otseselt tajuliselt osaledes. Ja see võime tekib meil siis, kui meile asju näidatakse, pannakse tajuma. Eemaldatakse kate mõnelt keskkonna aspektilt, nii et see muutub tajutavaks. Maailmas kätkevad tõed ilmutuvad, avanevad. Üks põlvkond õpetab teisele tähelepanemist, tajumist. Selle tajuvilumuste peenhäälestuse käigus keskkonnas (tajuja maailmas-olemise suhtekontekstides) kätkevaid tähendusi mitte niivõrd ei konstrueerita kui avastatakse. Meelteharidus annab initsieeritavatele tähenduse võtmed. Võti ei ole siin mitte dekodeerimiseks. Kui kujutleda, et see on nii, tekib tsirkulaarsus: ilma võtmeta ei saa sõnumit lugeda, aga võtit pole võimalik leida, kui sõnumit pole põhjalikult mõistetud. Kui initsieeritavale tehakse ettepanek mõnd keskkonna komponenti mingil kindlal moel tähele panna, siis tema ülesanne ei ole selle dekodeerimine, vaid selles kätkeva muidu varjul oleva tähenduse avastamine enda jaoks. Teda aitavad teistsugused võtmed. Võti tihendab kogemuse muidu lahus olevad niidid ühtseks orientatsiooniks, mis võimaldab maailma sügavamalt ja selgemalt tajuda. Võtmed avavad taju uksi. Selliste võtmete omandamise kaudu õpitaksegi ümbritsevat maailma tajuma.