cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vangimaja rokk
Sisukokkuvõte
Kogu filmi jooksul käitub Vince Everett ennasttäis staarina. Ta on pahur, sõnaaher, sõjakas ning kohtleb kõiki enda ümber kas julmalt või häbelikult, eriti Peggyt ja Hunki. Filmi lõpus toimub Vince'i ja Hunki vahel kaklus, mille käigus Vince'i häälepaelad saavad tugevalt kahjustada, nii et tekib küsimus, kas ta üldse kunagi enam laulda saab. Kuid Vince saab sellest õppetunni ning ta tunnistab Peggyle ja Hunkile oma tundeid.
Iseloomustus
"Vangimaja rokk" oli Elvise esimene film Metro-Goldwyn-Meyeris ja viimane, kus Elvis mängis antikangelast.
Omal ajal peeti "Vangimaja rokki" skandaalseks. Vastumeelsust tekitas nii see, et filmi peategelane oli (endine) vang, nii vandesõna "põrgu" (hell) kasutamine kui ka stseen, kus Presley lamas koos Tyleriga voodis.
Enne filmi esilinastumist hukkus Judy Tyler autoõnnetuses. Kuna Judy ja Elvis olid võtete ajal väga lähedasteks saanud, siis elas Elvis juhtunut raskelt üle ega ilmunud filmi esilinastusele, ka hiljem keeldus ta seda filmi vaatamast ja tõenäoliselt ta valmisfilmi ei näinudki.
Sirkel
right|246x246px|thumb|Sirkliga ringi joonistamine pisi|Varasema aja sirkel Sirkel on kahe liikuva haaraga riist, mille haarad on hõlpsasti fikseeritava vahekaugusega.
Ajaloost
Varasematel aegadel kasutati sirklit mitmesugustel puutöödel, eriti puunõude põhjade valmistamisel, ringjoone tõmbamiseks, aga ka kirstude valmistamisel, veimevakkadel ornamentide ja ringide joonestamisel. Puusirkli 20–30 cm pikkused haarad (sääred) painutati samast puukepikesest ning tõmmatava ringi raadiust sai reguleerida mõlemast haarast läbikäiva peenest varvast sõle abil. Sellised sirklid olid Eesti talurahva hulgas 19. sajandil laialt levinud. Painutatud sirklite kõrval oli ka puu- või metalltelje ümber käänduva liigendiga sirkleid. Suuremate ringide (näiteks tõrre põhjad ) joonestamiseks kasutati ka puuvarval liikuvate pakkudega sirklit, kus varva pikkus oli kuni 0,75 cm. Sageli asendati varbsirkel nööriga, mille otstesse kinnitati naelad.
Prokurör (Eesti)
Prokurör (inglise keeles prosecutor, saksa keeles Staatsanwalt, rootsi keeles åklagare) on Eestis kehtiva prokuratuuriseaduse järgi riigiametnik, kes osaleb kuritegude tõkestamiseks ja avastamiseks vajaliku jälitustegevuse planeerimises, juhib kohtueelset kriminaalmenetlust, tagades selle seaduslikkuse ja tulemuslikkuse, esindab kohtus riiklikku süüdistust ning täidab muid seadusega prokuratuurile pandud ülesandeid. Eestis kuuluvad prokurörid Justiitsministeeriumi valitsemisalasse ning on seega täitevvõimu osa. Prokuröre ühendab prokuratuur.
Ametikohustused
Prokuröride olulisus õigusemõistmisel seisneb nende rollis koguda tõendeid, mille pinnalt õigust mõista, ning leida inimesi, kelle üle seda teha. Prokurörid on kohtueelse menetluse juhid, mis tähendab, et nad annavad uurimisasutustele juhiseid, milliseid tõendeid on vaja leida. Lisaks peavad nad tagama kohtueelse menetluse seaduslikkuse ja tulemuslikkuse. Kohtueelse menetluse käigus tehakse koostööd Politsei- ja Piirivalveametiga, Kaitsepolitseiametiga, Maksu- ja Tolliametiga, Justiitsministeeriumi vanglate osakonnaga ja sõjaväepolitseiga.
Prokurör on oma tegevuses sõltumatu. Otsuste tegemisel peab ta lähtuma ainult kehtivast seadusest ja oma sisemistest veendumustest. Prokuröril on kohustus hoida ametisaladust. See tähendab, et ta ei või jagada asjaolusid, millest ta on teada saanud seoses ametikohustuste täitmisega. Ametisaladuse hoidise kohustus on tähtajatu.
Prokuröride liigid
Prokuröri ametil on kaheksa astet: abiprokurör, ringkonnaprokurör, eriasjade prokurör, vanemprokurör, juhtivprokurör, riigiprokurör, juhtiv riigiprokurör, riigi peaprokurör.
Kõik prokurörid alustavad abiprokuröridena, kellel on õigus iseseisvalt menetlust juhtida ning ka kohtus esineda. Abiprokurörid suhtlevad kõige rohkem menetlusosalistega, nii kannatanute ja tunnistajate kui ka süüdistatavatega. Karjääriredeli järgmine aste on ringkonnaprokurör, millega lisandub kohustuste hulka ka riikliku süüdistuse esindamine. Ringkonnaprokuröri ametis töötab Eestis kõige rohkem prokuröre ning enamik kriminaalasju jõuab kohtusse just nende kaudu. Edasi on võimalik valida, kas jätkata tööd juhi või spetsialisti ametis. Juhtivad ametikohad on vanem prokurör, kes juhib ringkonnaprokuratuuri osakonda, juhtivprokurör, kes juhib ringkonnaprokuratuuri, juhtiv riigiprokurör, kes juhib riigiprokuratuuri osakonda, ja riigi peaprokurör, kes juhib kogu prokuratuuri. Spetsialisti ametikohad on eriasjade prokurör ja riigiprokurör.
Prokuröriks saamine
Prokuröriks ei ole võimalik saada isikul, kes on välja heidetud Eesti Advokatuurist, tagandatud notari ametist või vabastatud avalikust teenistusest distsiplinaarsüüteo eest. Samuti ei tohi prokuröriks nimetada isikut, keda on süüdi mõistetud tahtliku kuriteo eest. Ametisse saamist piiravad ka lähedased sugulus- või hõimlussidemed prokuröriga, kellele kandidaat vahetult alluma peaks, ning terviseprobleemid, mis segavad ametikohustuste täitmist.
Abiprokuröriks saamiseks tuleb läbida konkurss, mis koosneb suulisest ja kirjalikust eksamist. Kirjalikus osas tuleb lahendada kaks situatsioonülesannet (kaasust) kehtiva seaduse järgi. Suulises osas kontrollitakse kandidaadi vastavust abiprokurörile esitatud nõuetele, sh õigusaktide tundmist, arvutioskust, loovust ja töövõimet.
Macaulay Culkin
thumb|püsti|Macaulay Culkin (1991) Macaulay Macaulay Culkin Culkin (sündinud Macaulay Carson Culkin, 26. augustil 1980) on Ameerika Ühendriikide filminäitleja ja muusik.
Ta on tuntuks saanud eeskätt Kevin McCallisteri rolliga filmist "Üksinda kodus" ("Home Alone"; 1990) ja peategelase rolliga filmist "Rikas Richie" ("Richie Rich"; 1994).
Elulugu
Culkin sündis New Yorgis. Tal on neli venda: Shane (sündis 1976), Kieran (sündis 1982), Christian (sündis 1987) ja Rory (sündis 1989) ning kaks õde: Dakota (sündis 1979) ja Quinn (sündis 1984).
Varajases lapsepõlves elas Culkin koos oma perega väikses korteris. Ta ema oli telefonioperaator ja isa, kes oli noorena olnud näitleja Broadwayl, töötas kirikuteenrina kohalikus katoliku kirikus. Culkin pandi õppima katoliku kooli.
Näitlejakarjäär
Näitlemist alustas Culkin nelja-aastaselt. Esialgu tegi ta kaasa väiksemates seriaalides. Tema ülemaailmne edu saabus filmiga "Üksinda kodus" (1990), kus Culkin mängis peaosa – Kevin McCallisteri. Aastal 1992 valmis filmile jätk "Üksinda kodus 2" taas Culkiniga peaosas, kuid see jäi viimaseks "Üksinda kodus" filmiks, milles ta kaasa tegi. 1994. aastal valmis veel üks Culkinile kuulsust toonud film "Rikas Richie", pärast mida tõmbus ta rambivalgusest pisut tagasi.
Näitlemise juurde tagasi pöördus ta 2000. aastal.
Muusika
2013. aastast on ta bändi The Pizza Underground liige. Ansambel parodeerib peamiselt teiste lugusid.
Sündinud 31. juulil
''Siin loetletakse 31. juulil sündinud tuntud inimesi.
Macaulay Culkin
Isiklikku
Macaulay Culkin oli Michael Jacksoni sõber ja tunnistaja tema 2005. aasta kohtuprotsessil. Intervjuudes on Culkin maininud, et ei soovi oma eraelu avalikkuse ees lahata. Siiski on teada, et aastatel 1998–2002 oli ta abielus näitleja Rachel Mineriga. Seejärel oli tal pikaaegne suhe näitleja Mila Kunisega, mis lõppes 2011. aastal. Aastatel 2013–2017 oli tal suhe näitleja Jordan Lane Price'iga. Tema praegune tüdruksõber on Brenda Song, kellega ta tutvus filmi "Changeland" (2019) filmimisel.
Septembris 2004 arreteeriti Culkin Oklahoma Citys, süüdistatuna 17,3 grammi kanepi ja veel kahe narkootilise aine omamises. Selle eest läks ta lühikeseks ajaks vangi, kuid vabanes 4000 dollari kautsjoni vastu. Juunis 2005 mõisteti talle kolm aastat tingimisi karistust üheaastase katseajaga.
Lauri Mälksoo
pisi|Lauri Mälksoo esinemas Balti keti 30. aastapäeval Vabaduse väljakul Foto: Ave Maria Mõistlik, 23. august 2019 Lauri Mälksoo (sündinud 28. jaanuaril 1975) on eesti õigusteadlane ja Eesti Teaduste Akadeemia liige (alates 2013).
Haridus
Lauri Mälksoo lõpetas 1998. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna. 1999. aastal sai ta USAs Georgetowni Ülikoolist magistrikraadi, 2002. aastal kaitses Berliini Humboldti Ülikoolis doktorikraadi õigusteaduse alal (summa cum laude) tööga "Illegal Annexation and State Continuity: the Case of the Incorporation of the Baltic States by the USSR. A Study of the Tension between Normativity and Power in International Law". Dissertatsiooni eest sai ta 2003. aastal Berliini Humboldti Ülikooli õigusteaduskonna Raamatukogu Sõprade Klubi eriauhinna.
Aastail 1995–1996 oli ta vahetusüliõpilane Göttingeni ülikooli õigusteaduskonnas, 2004–2005 oli ta Hauseri uurimisstipendiumiga New Yorgi Ülikooli õigusteaduskonnas, 2006–2007 tegi uurimistööd Tōkyō Ülikooli õigusteaduskonnas.
Töökäik
Aastail 1997–2003 töötas Mälksoo Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas uurimisassistendi ja rahvusvahelise õiguse lepingulise õppejõuna, 2003–2005 lektorina, 2005–2009 dotsendina. 2009. aasta septembrist on ta Tartu Ülikooli rahvusvahelise õiguse professor.
Aastail 1999–2001 oli ta Eesti Inimsusevastaste Kuritegude Uurimise Eesti Rahvusvahelise Komisjoni nõunik, 2002–2013 töötas osakoormusega ka õiguskantsleri nõunikuna, 2006–2012 Eesti Vabariigi presidendi mõttekoja liige, 2008–2016 Euroopa Rahvusvahelise Õiguse Ühingu tegevjuhatuse liige, 2010–2013 Avatud Eesti Fondi nõukogu liige ja 2011–2013 Rahvusvahelise Kaitseuuringute Keskuse nõukogu esimees. Lauri Mälksoo on Ameerika Rahvusvahelise Õiguse Ühingu liige (1998–), Saksa Rahvusvahelise Õiguse Ühingu liige (2013–), Rahvusvahelise Õiguse Instituudi liige (2015–), Alalise Vahekohtu liige (2016–), Euroopa Nõukogu Veneetsia Komisjoni liige (2021–), Max Planck Yearbook of United Nations Law, teadusliku nõukoja liige (2023–).
2013. aasta detsembris valiti Mälksoo Eesti Teaduste Akadeemia liikmeks õigusteaduse alal. Temast sai nii esimene õigusteadlasest akadeemik pärast 1946. aastal valitud Juhan Vaabelit kui ka Eesti kõigi aegade noorim akadeemik. Ta kuulub akadeemias humanitaar- ja sotsiaalteaduste osakonda. Ta on Eesti Teaduste Akadeemia riigiõiguse sihtkapitali nõukoja liige ja üliõpilaste teadustööde riikliku konkursi Eesti Teaduste Akadeemia konkursikomisjoni liige.
Teadustöö
Oma doktoritööga (ilmunud 2003 inglise keeles ja 2005 eesti keeles) põhistas ta õigusteaduslikult Eesti, Läti ja Leedu vabariikide riikliku järjepidevuse (kontinuiteedi) rahvusvahelis-õigusliku nõude vaatamata Nõukogude okupatsioonile ja anneksioonile. Ta on tegelenud Nõukogude perioodil Eestis toime pandud okupatsioonivõimude massikuritegude rahvusvahelis-õigusliku kvalifitseerimisega. Avaldanud seisukohti Eesti suveräänsuse ja EL-i föderaliseerumise, riigipiiri jm Eesti riiklust puudutavates küsimustes. Ta on järk-järgult laiendanud oma uurimisvaldkonda rahvusvahelisest õigusest ka teistesse avaliku õiguse valdkondadesse, eriti Eesti riigiõigusesse ja EL-i õigusesse.
2007. aastal sai Mälksoo Eesti Teadusfondilt grandi Friedrich Martensi pärandi uurimiseks aastatel 2007–2008.
2009. aastal sai ta esimesena Eestis maineka Euroopa Uuringute Nõukogu (ERC) teadusgrandi, mille "eesmärgiks on uurida, milline mõju on Vene Föderatsiooni üha mitteliberaalsemal valitsusel rahvusvahelise õiguse doktriinile ja selle kohaldamisele".
Rumeenia leu
thumb|220px|10 000-leune rahatäht aastast 2000, pildil [[Nicolae Iorga.]] thumb|220px|50 000-leune rahatäht aastast 2000, pildil [[George Enescu.]] Rumeenia leu (rumeenia keeles leu românesc, mitmuses lei, ISO 4217: RON) on Rumeenia rahaühik. See jaguneb sajaks baniks (ban, mitmuses bani). Praegune leu võeti kasutusele 1. juulil 2005, kui see asendas 10 000 vana leud (ROL). Leu tähendab tõlkes 'lõvi' ja ban 'raha'.
Kasutuses on 1, 5, 10, 50, 100, 200 ja 500-leused pangatähed ning mündid väärtusega 1, 5, 10 ja 50 bani. Rumeenia leud laseb käibele Rumeenia rahvuspank Banca Naţională a României.
Leu võeti esimest korda kasutusele 1867. aastal. Esimesed paberrahatähed tuli käibele 1877. aastal. 1914. aastal loobus Rumeenia kullastandardist ja leu väärtus vähenes.
1990. aastate majandusreformide ajal ületas inflatsioon ajuti 300% aastas ja septembris 2003 sai ühe euro eest 40 000 leud. Jaanuarist 2005 (kui Türgi liirist võeti maha kuus nulli) juulini 2005 oli leu maailma kõige väiksema väärtusega valuuta.
Praegused Rumeenia pangatähed on plastmassist.
Daniel Woodrell
Daniel Woodrell (sündinud 4. märtsil 1953 Springfieldis Missouri osariigis) on USA kirjanik.
Daniel Woodrelli loetakse noir-kriminaalromaani viljelejaks. Noir-romaanides pole peategelane mitte roima uurija, vaid selle sooritaja, ohver, kahtlustatav. Woodrelli romaane liigitatakse nn kantri-noir 'iks ja teda peetakse koguni selle žanri loojaks. Daniel Woodrell elab Missouri osariigi lõunaosas 11 000 elanikuga West Plainsi linnas keset Ozarki mägismaad. Tema esivanemad olid jõudnud sinna juba enne Ameerika Ühendriikide kodusõda. Sündinud on ta West Plainsis 4. märtsil 1953. Et ta isa kaotas töö, oli pere sunnitud kolima tööotsinguil Missouri loodeossa Kansas City linnastusse. Sealne elu tüütas Danieli ära, ta jättis kooli pooleli ja läks 17aastaselt merejalaväkke. Merejalaväes tekkisid Woodrellil pahandused ning Vietnami sõdima ta ei jõudnudki, ehkki ta sinna soovis. Selle asemel jätkas ta õpinguid, omandas 27aastaselt Kansase Ülikoolis bakalaureusekraadi ja lõpetas seejärel Iowa Ülikooli kirjanike seminari kaunite kunstide meistrina. Seminaris tutvus ta oma tulevase abikaasa ja romaanikirjaniku Katie Estilliga. Ta võitis üheks aastaks James A Micheneri stipendiumi, mis on mõeldud kirjutavatele üliõpilastele.
Daniel Woodrell on tänaseks kirjutanud kaheksa romaani, esimene neist ilmus 1986. Teine romaan oli 1987. aastal trükivalgust näinud "Häda ellujäänuile" ("Woe to Live On") – Woodrelli loomingus erandlik, sest kirjanik siirdub Ameerika Ühendriikide kodusõja aega ning kujutab sissivõitlusi Missouris. Selles naturaalsete stseenidega romaanis pole häid ega pahasid, vaid on ehk pisut rohkem ja veidi vähem pöörased – julm ja armutu võitlus on kallutanud kõigi selles osalejate mõtlemist. Daniel on öelnud, et ta kirjutas romaani, et tunnetada ja mõista, millised asjaolud just viisid Lawrence’i veretööni (1863). Kaks järgmist teost ei leidnud tunnustust, kuid 1996 ilmunud "Give Us a Kiss: A Country Noir" ("Suudle meid: maanoir") kujunes menukaks. Eriti hästi hakkas Daniel Woodrellil minema siis, kui lavastaja Ang Lee otsustas teha romaani "Häda ellujäänuile" põhjal filmi, mis valmis 1999 ja sai pealkirjaks "Ride with the Devil". Film oli Woodrellile nii rahalisest kui ka moraalsest küljest tugev turgutus. Ehkki sellest ei saanud teatud põhjustel kassahitti, väärivad märkimist näitlejate hea töö, ehtsad lahingustseenid, romantiliste hetkede esiletoomine kesk julma tegelikkust. Eestis on filmi levitatud pealkirja "Kuradiga sadulas". 1999 sai Woodrell romaani "Tomato Red" ("Tomatpunane") eest USA PENi ilukirjandusauhinna, 2000 esitati ta Dublini IMPACi rahvusvahelise kirjandusauhinna kandidaadiks. 2008 oli ta Ameerika kriminaalkirjanike Edgari preemia nominent lühijutuga "Uncle" ("Onu"). 55-aastasel Daniel Woodrellil olevat pilkumatu silmavaade ning ta vältivat avalikku tähelepanu. Woodrell leiab, et tema koht on just väikelinnas Ozarki mägismaal, ega plaani sealt kuhugi mujale elama siirduda.
Paul Morphy
Tema malekarjäär oli suurepärane, kuid ta lõpetas kõrgemal tasemel male mängimise juba enne Ameerika Ühendriikide kodusõda, kuna oli endale seatud maleambitsioonid aegsasti täitnud ning eelistas, et edaspidi ei saaks malest talle kohustusi ja pingeid peale suruv rutiinne töö, vaid et see jääks tema märksa rahulikumalt kulgeva elu vaikseks harrastuseks.
Lapsepõlv ja noorus
Morphy sündis New Orleansis jõukas ja tuntud peres. Ta isa Alonzo Michael Morphy oli jurist, kes oli töötanud ka peaprokuröri ja kohtunikuna. Ta isal oli Hispaania kodakondsus. Morphy ema Louise Thérèse Félicité Thelcide Le Carpentier oli muusikaliselt andekas prantsuse kreooli perekonna tütar. Seega kasvas Paul Morphy üles koduses õhkkonnas, kus male ja muusika olid igapühapäevased tegevused. Malet õppis ta mängima noorelt, kuigi tema onu Ernest Morphy sõnul ei õpetanud keegi teda malet mängima, vaid ta õppis mängu ära vaid teiste mänge jälgides. Teised said teada, et ta malet oskab, alles pärast seda, kui Morphy oli Alonzo ja Ernesti üht pikka mängu jälginud ning pärast seda, kui mehed viiki olid leppinud, väitis Morphy neile, et Ernest oleks pidanud võitma. Ta isa ega onu ei teadnud tol ajal, et poiss oskab malet mängida, rääkimata taktika tundmisest. Nad olid väga üllatunud, kui poiss suutis neile ka kohe tõestada, et Ernestil oli tegelikult olnud võiduseis.
Pärast Morphy talendi avastamist julgustasid vanemad teda mängima perekondlikel kogunemistel ja kohalikes malemängukohtades. Üheksa-aastaselt peeti teda juba New Orleansi parimaks mängijaks, mistõttu teda peetakse male imelapseks. 1850. aastal, kui Morphy oli 12-aastane, külastas teda New Orleansi tugev Ungari malemeister Johann Löwenthal. Kuigi alguses pidas Löwenthal Morphyga mängimist ajaraisuks, võttis ta pakkumise siiski vastu ning mängis oma Orleansis viibimise ajal temaga kolm mängu. Eri allikate kohaselt kaotas ta kaks ja viigistas ühe või kaotas kõik kolm mängu. Pärast 1850. aastat oli Morphy malest pikka aega eemal. Ta keskendus õppimisele ja lõpetas 1854. aastal Spring Hilli kolledži Alabama osariigis. Ta jäi kooli veel üheks aastaks ning õppis seal matemaatikat ja filosoofiat. Järgmisel aastal võeti ta vastu Louisiana ülikooli õigusteaduse erialale ja 7. aprillil 1857 sai ta õigusteaduses bakalaureusekraadi.
Malemaailma sulandumine
Kuna ta polnud veel piisavalt vana, et õigusvaldkonnas tegutseda, oli tal palju vaba aega. 1857. aastal sai Morphy kutse esimesele Ameerika malekongressile New Yorgis ja oma onu survel võttis kutse vastu. Ta võitis seal kõiki oma vastaseid, sealhulgas James Thompsonit, Alexander Beaufort Meeki ja kahte Saksa meistrit – Theodor Lichtenheini ja Louis Paulsenit – ning võitis turniiri. Morphyt hakati kutsuma USA malemeistriks. Ta jäi 1857. aastal New Yorki ja mängis seal edasi. Kokku mängis ta seal 261 mängu ning tema tavamängude üldskooriks jäi 87 võitu, 8 viiki ja 5 kaotust.
1858. aastal reisis Morphy Euroopasse, et mängida Euroopa meistri Howard Stauntoniga, kuid nendevaheline matš jäi pidamata. Stauntonit kritiseeriti hiljem mängu vältimises, kuid Staunton on neid süüdistusi tõrjunud. Morphy suundus edasi Prantsusmaale, kus ta mängis Daniel Harrwitziga, tuntud kohaliku maleprofessionaaliga, ja võitis teda kindlalt. Pariisis haigestus ta kõhugrippi ning kaotas kaaniravi tõttu palju verd. Sellest hoolimata ei soovinud ta Saksa meistri Adolf Andersseniga kokku lepitud mängu edasi lükata. Oma haigusest ja nõrkusest hoolimata suutis Morphy matši võita, kogudes 7 võitu, 2 viiki ja 2 kaotust. Anderssen kommenteeris pärast mängu, et oli vormist väljas, kuid tunnistas, et Morphy oli tema arvates kõigi aegade tugevaim malemängija. pisi|left|Paul Morphy, 1859
Mitteametlik maailmameister
Kui Morphy 1859. aasta kevadel tagasi Londonisse jõudis, kuulutas sealne maleeliit ta „maailmameistriks“. Sellist au oli talle osutatud varem ka Pariisis. Ta oli oma aja meistritest nii palju üle, et nood ei saanud tõsiselt temaga ilma endale mängueelset edu andmata võrdselt mängida. Kui Morphy mängis viie meistriga simultaani, siis ta võitis kaks (Jules Arnous de Rivière ja Henry Edward Birdi vastu), viigistas kaks (Samuel Bodeni ja Johann Jacob Löwenthali vastu) ja kaotas ühe mängu (Thomas Wilson Barnesi vastu).
Malemaailmast eemaldumine
Pärast pea kogu malemaailma alistamist teatas Morphy, et ilma vastasele üheetturilist ja -käigulist eelist andmata tema enam mängida ei kavatse. Koju jõudes teatas, et ta jätab male maha, ning lõpetas, küll mõne erandiga, avalikel üritustel mängimise.
Edasi üritas Morphy õigusvaldkonnas karjääri teha, kuid vahele segas Ameerika kodusõda. Pärast sõda üritas ta uuesti ning avas oma kontori, kuid see ei olnud edukas ettevõtmine, sest pahatihti ei vajanud tema kliendid mitte õigusabi, vaid soovisid temaga malest rääkida. Tänu oma perekonna rahalisele toele ta majandusraskustesse ei sattunud ning veetis ülejäänud elu vaikselt. Male juurde Morphy aga tagasi ei pöördunud, olgugi et tema austajad seda temalt tihti palusid. Malekarjäär ei olnud tol ajal veel tõsiseltvõetav eluviis ega elukutse. Maletajatesse suhtuti tema ajal enamjaolt nagu elukutselistesse hasartmängijatesse. Morphy jaoks oligi male vaid harrastus: mitte midagi sellist, mille kui elukutsega tegeleda.
Surm
Morphy suri 10. juulil 1884; ta leiti oma New Orleansi kodus vannist surnuna. Ta oli surres 47-aastane. Surma põhjuseks oli insult, mille kutsus esile külm vann pärast pikka jalutuskäiku kuuma ilmaga.
Vahur Ööpik
pisi|Vahur Ööpik (2009). Vahur Ööpik (sündinud 21. juunil 1957) on eesti füsioloog ja sporditeadlane, Tartu Ülikooli spordifüsioloogia professor.
Ta lõpetas aastal 1975 Juuru Keskkooli. Aastal 1979 lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna cum laude.
Aastatel 1998–2007 oli Ööpik Tartu Ülikooli Kehakultuuriteaduskonna dekaan.
Silma looduskaitseala
pisi|[[Saunja laht Saunja linnuvaatlustornist.]] Silma looduskaitseala on kaitseala Lääne-Nigula vallas Hara, Kudani, Pürksi, Saare, Sutlepa, Tahu, Österby, Ingküla, Linnamäe, Salajõe, Saunja ja Kärbla külas ning Haapsalu linnas Herjava külas. Kaitseala maismaa pindala on 3442 ha, veeosa pindala on 1353 ha, kogupindala on 4795 ha. Kaitseala läbivad või sellel on järgmised veekogud: Salajõgi, Kärbla peakraav, Taebla jõgi, Võnnu oja, Vööla meri, Kudani järv, Sutlepa meri, Hertsemaa silm, Linaleoauk, 3 nimetut järve. Kaitseala kattub ka Natura aladega Väinamere linnuala ja Väinamere loodusala
Kaitseala ajalugu ulatub 1939. aastasse, mil Haapsalu lahel võeti tähelepanu alla tervisemuda ala. Aastal 1964 võeti kaitse alla Kudani järv. Praegused piirid ja kaitse-eeskiri on aastast 1998.
Silma looduskaitsealal kaitstakse peaasjalikult Haapsalu lahe ja Noarootsi poolsaare jäänukjärvi ja roostikke, kuivõrd need on tähtsad veelindude rändepeatus-, pesitsus- ja sulgimispaigad, ning rannaniite.
Kaitseala on rahvusvahelise tähtsusega linnuala ja Aafrika-Euraasia veelindude kaitse kokkuleppe (AEWA) demonstratsiooniala. Kaitsealal on vaadeldud üle 200 linnuliigi (sealhulgas merikotkas, kalakotkas, must-toonekurg, sookurg, laululuik, väike-luik). Sügisrändel on korraga registreeritud kuni 100 000 veelindu.
Turismi tarbeks on rajatud 3 linnuvaatlustorni ja 1 vaateplatvorm.
Vööndid
pisi|[[Saare matkarada, Sutlepa meri.]]
Silma looduskaitseala keskkonnaregistri kood on KLO1000197.
Väike lutsern
Väike lutsern (Medicago minima) on liblikõieliste sugukonda lutserni perekonda kuuluv taim.
Valge Kotka orden (Poola)
thumb Valge Kotka orden (poola keeles Order Orła Białego) on Poola kõrgeim riiklik autasu, mida antakse nii tsiviilisikutele kui sõjaväelastele nende teenete eest.
Ordeni asutas August II 1. novembril 1705.
Ida-Aserbaidžaani provints
Ida-Aserbaidžaani provints (pärsia Āz̄arbāyjān-e Sharqī; rööpnimi Āz̄arbayejān-e Khāvarī) on 1. järgu haldusüksus (provints) Iraanis.
Vaatamisväärsusi
pisi|left|[[Püha Hovhannese kirik, Armeenia katoliku pühakoda Ida-Aserbaidžaani provintsis Sūhruli külas]]
Vaata ka
🇮🇷
Wild in the Country
"Wild in the Country" on 1961. aasta USA muusikaline mängufilm.
Film põhineb J. R. Slamanca romaanil "The Lost Country".
Jooksevkonto
Jooksevkonto ehk maksebilansi jooksevkonto on tasakaaluarvestussüsteem eksporditavate ja imporditavate kaupade ja teenuste rahalise väärtuse vahel teatud ajaperioodil. Positiivseks (jooksevkonto ülejääk) peetakse seda juhul, kui kaupu eksporditakse suuremas väärtuses, kui imporditakse. Vastasel juhul on tegu jooksevkonto puudujäägi ehk defitsiidiga.
Flaming Star
"Flaming Star" (esialgse pealkirjaga "Black Star") on 1960. aasta USA vestern.
Süžee
Pacer Burton on poiss, kes elab perega keset indiaanlasi ja kauboisid. Elu teeb raskeks tõsiasi, et tema isa on valge, ema aga punanahk. Ta üritab rahvuseid lepitada, kuid see paistab võimatu olevat. Samuti ei suuda ta otsustada, kumma poole hoida, ja lõpuks näivad kõik talle vaenlastena. Vaid oma perekond on see, mille eest seista.
Film põhineb Clair Huffakeri romaanil "Flaming Lance".
Abromiškėse mõis
pisi|Abromiškėse mõisa peahoone Abromiškėse mõis (leedu Abromiškių dvaras) on endine mõis Leedus Elektrėnai omavalitsuse Elektrėnai vallas Abromiškėses.
Mõisa kohta on teateid XVI sajandist. Abromiškėse mõisa omanikuks sai 1571. aastal Abraomas Poniatovskis, tema järgi on asula ja mõis ka nime saanud. Abraomas lasi ka rajada mõisa häärberi, mis on tänapäevani säilinud.
Aastal 1748 läks mõis prantsuse soost de Raeside valdusse. XIX sajandil oli mõisas uhke kunstikogu, sealses raamatukogus oli üle 20 000 raamatu. Sajandi keskpaigas läks mõis Platerite valdusse. Platerid rajasid ka peahoone külgedele kivist tiibhooned.
Aastal 1925 viidi läbi maareform ja mõisa maad tükeldati. Aastal 1937 ostis mõisa säilinud keskse osa ja häärberi pankur ja kunstikollektsionäär Mykolas Žilinskas.
Mõisakompleksist on säilinud veel kolme tiigiga park pindalaga 15,5 ha. Pargis kasvavad kohalikud puuliigid: kased, pärnad, jalakad, saared ja vahtrad. Parki on rajatud alleed, mis ühinevad parteri juures.
Mõisa omanikud on maetud Sabališkėse kalmistule.
Ivan Julm
pisi|Ivan Julma näo rekonstruktsioon ([[Mihhail Gerassimov, 1965)]] pisi|Ivan Julm 17. sajandi alguse ikoonimaalil
pisi|Ivan IV ehk Ivan Julm. [[Viktor Vasnetsovi maalil (1897)]] Ivan Julm ehk Ivan IV (vene keeles Иван Васильевич Грозный (Ivan Groznõi); 25. august 1530 – 18. märts 1584 Moskva) oli Rjurikovitšite dünastiast Moskva suurvürst alates 1533 ja esimene Moskva tsaar alates 1547 kuni surmani. Ta läks ajalukku kui üks kõige verisemaid Moskva tsaaririigi (Moskoovia) valitsejaid enne 20. sajandit.
Lapsepõlv ja regendivalitsus 1533–1547
Ivan sai pärast oma isa Vassili III surma vaid 3-aastaselt Moskva suurvürstiks. Esialgu valitses tema eest regendina ema Jelena Glinskaja, kes suri kui Ivan oli 8-aastane. Väga mõjukad olid sel ajal Šuiski ja Belski bojaariperekonnad, kes noort tsaari tema hilisemate väidete kohaselt sageli alandasid ja solvasid. Ent juba nooruses avaldus Ivani kalduvus inimesi piinata, mille tema lähedased heaks kiitsid. Lossis toimusid pidevad intriigid, tuli ette isegi mõrvu, mis arendasid seda omadust veelgi.
Regentnõukogusse kuulusid: Ivan IV ema Jelena Vassiljevna Glinskaja (aastail 1533–1538); vürst Ivan Jurjevitš Šigona-Podžogin (1533–1534); vürst Ivan Fjodorovitš Ovtšina-Telepnev-Obolenski (1534–1538); vürst Ivan Vassiljevitš Šuiski (1538–1540 ja 1542–1543); metropoliit Joasaf (Иоасаф) (1540–1542); vürst Ivan Fjodorovitš Belski (1540–1542); vürst Andrei Mihhailovitš Šuiski (1543); vürst Ivan Ivanovitš Kubenskoi (1542–1544, 1545–1546); vürst Fjodor Semjonovitš Vorontsov (1544–1546); vürst Mihhail Vassiljevitš Glinski (1544–1547); vürst Juri Vassiljevitš Glinski (1544–1547).
Valitsusaeg alates 1547. aastast
Ivan IV valitsusaja alguses (1540.–1550. aastad) koondus tema ümber nn Valitud Raada, kellest silmapaistvamad olid duumaaadlik Aleksei Adašev, õukonnavaimulik Silvester, metropoliit Makarios, duumadjakk Ivan Viskovatõi ja vürst Andrei Kurbski. Valitud Raada oli suurvürsti juures nõuandev organ, mis arutas riigireformide ja välispoliitika küsimusi ning juhtis nende elluviimist. Tsaari ja Valitud Raada tegevus oli suunatud tsaarivõimu ja keskvalitsuse tugevdamisele, toetudes ja edendades senise bojaaride ja pärusaadlike asemel teenisaadlikke. Valitud Raadaga viis tsaar läbi uuendusi kesk- ja kohalikus valitsemiskorralduses ning kohtupidamises (koostati kodifitseeritud Sudebnik 1550), viidi läbi sõjaväereform (moodustati streletsiväeosad ja kaotati kohajärgussüsteem sõjaväejuhtimises). Valitud Raada kaotas oma mõju riigivalitsemisele 1560. aastal ja selle liikmed sattusid tsaari repressioonide ohvriks.
1547. aastal kroonis Ivan end Moskva tsaaririigi esimeseks tsaariks. Tiitlit oli vaja muuta sellepärast, et suurvürsti ei tõlgitud sageli teistesse keeltesse kuningaks, vaid vürstiks või suurhertsogiks. Tsaar (caesar) oli teisteski keeltes kuningaga võrdne tiitel, jäädes alla vaid imperaatorile. Tsaaritiitlit olid kasutanud ka juba tema vanaisa Ivan III ja isa Vassili III, ent Ivan IV oli esimene, kes ametlikult tsaariks krooniti.
Ta soosis trükikunsti arengut ja asutas Moskvas trükikoja. 1568. aastal käskis ta lõpetada leetopisside kirjutamise ja suurem osa olemasolevast hävitati.
Hübriidlutsern
Hübriidlutsern (Medicago × varia) on liblikõieliste sugukonda lutserni perekonda kuuluv taim.
Ivan Julm
Valitsusaeg alates 1547. aastast
Ivan IV ajal liideti Moskva suurvürstiriigiga viimane iseseisev Venemaa vürstiriik Rjazani vürstkond.
Sõjad khaaniriikidega
pisi|200px|Astrahani khaaniriigi asukoht Kaspia mere ja Volga deltas pisi|vasakul|300px|Kaasani khaaniriik 16. sajandil
Ivan IV jätkas ka sõjategevusega Moskva tsaaririigi piiride laienemist itta, hõivates Kuldhordi järglasriikide alasid:1552. aastal alistasid ta väed Aleksei Danilovitš Basmanovi ja Mihhail Ivanovitš Vorotõnski juhtimisel Kaasani ja 1556. aastal ka Astrahani khaaniriigi ning lõpuks ka Lääne-Siberi alad.
Sõda Rootsiga
Aastatel 1554–1557 pidas Moskva tsaar Ivan julm Novgorodi vägedega Soome idaaladel sõda Rootsiga. Kokkupõrked lõppesid eriliste tulemusteta, sõja lõpetas Rootsi ja Moskva tsaaririigi vahel Novgorodis sõlmitud vaherahu, mis kestis 40 aastat.
1558. aastal oli Moskva tsaari Ivan IV tiitel "Jumala armust kogu Venemaa tsaar ja suurvürst Ivan Vassiljevitš, Vladimiri, Moskva, Novgorodi suurvürst, Kaasani ja Astrahani tsaar, Pihkva valitseja, Smolenski, Tveri, Jugorski, Permi, Vjatka, Bulgaaria suurvürst ja teiste tsaar, Novgorodi alammaade, Tšernigovi, Rjazani, Polotski, Rževi, Belski, Rostovi, Jaroslavli, Belozerski, Udorski, Obdorski, Kondinski suurvürst ja põhjaalade käskija, Liivimaa valitseja Liivimaa-Jurjevis"
Liivimaa sõda
pisi|300px|[[Vana-Liivimaa kaart, Joann Portantius 1573]] , Liivimaa sõda Lääne pool võitles Ivan Leedu Suurvürstiriigi (hiljem Rzeczpospolita) vastu ja püüdis hõivata ka Liivimaad, et tagada Moskva suurvürstiriigile väljapääs Läänemerele ning saada endale jõukaid provintse, ent sai Liivi sõjas lüüa. Venemaa tsaaririigi valdusse jäid sõja algetapi (1558–1561) lõpuks Narva, Tartu ja Alutaguse, mõningad Järvamaa ja Virumaa maakonnad ning Venemaaga piirnevad alad.
Sõja käigus said kannatada Liivi ordu Vana-Liivimaa osad Eesti-, Liivimaa ja ka Ingerimaa, mille keskuseks oli Narva linn. 1559. aastal oli Moskva tsaari Ivan IV tiitel "Jumala armust kogu Venemaa tsaar ja suurvürst Ivan Vassiljevitš, Vladimiri, Moskva, Novgorodi suurvürst, Kaasani ja Astrahani tsaar, Pihkva valitseja, Smolenski, Tveri, Jugorski, Permi, Vjatka, Bulgaaria suurvürst ja teiste tsaar, Novgorodi alammaade, Tšernigovi, Rjazani, Polotski, Rževi, Belski, Rostovi, Jaroslavli, Belozerski, Udorski, Obdorski, Kondinski suurvürst ja põhjaalade käskija, Liivimaa Liivimaa-Jurjevi, teiste ordumeister Wilhelmile, Riia peapiiskopile, Tallinna piiskopile ja teistele piiskoppidele ja kõigile inimestele kuulunud Liivimaa maade valitseja".
Vene–Poola sõda
1575. aastal ühines aga Rootsiga sõjas Moskva tsaaririigi vastu Poola uue Poola kuninga Stefan Batory juhtimisel. Rootsi kuningas Johan III aga oli abielus Poola kuninga Zygmunt I Vana teise tütre Katarzyna Jagiellonkaga. pisi|Rzeczpospolita 1582. aastal 1577. aastal vallutas Ivan IV kogu Rzeczpospolita käes olnud Vana-Liivimaa ala. Rzeczpospolita-Rootsi ühendatud jõud osutusid siiski Moskva tsaaririigist tugevamaks, 1578. aastal toimus sõjategevuses pööre, Võnnu lahingus võitsid ühiselt tegutsenud Rzeczpospolita ja Rootsi väed Moskva vägesid, 1579. aasta sõjaretkes vallutasid Batory väed Polotski, 1580. aastal vallutasid nad Velikije Luki, Veliži ja Neveli, kuid ei suutnud vallutada 1581. aastal Pihkvat. Rootsi väed, samal ajal Pontus De la Gardie juhtimisel vallutasid Paide, Rakvere ja Narva, Liivimaal.
1582. aastal sõlmis Moskva tsaaririik Rzeczpospolitaga Jam-Zapolski vaherahu ja 10. augustil 1583 Rootsiga Pljussa vaherahu. Põhja- ja Lääne-Eesti läksid Rootsi kuninga võimu alla, Lõuna-Eesti ja Liivimaa (endised Liivi ordu ja Riia peapiiskopkonna ja Tartu piiskopkonna alad) jäid Rzeczpospolitale. Jam Zapolski vaherahuga sai Stefan enda kätte kogu Vana-Liivimaa lõunaosa, mis liideti Rzeczpospolitaga
Ivan IV ja sisepoliitika
Sisepoliitikas piiras ta keskvõimu tugevdamiseks bojaaride võimu sellele ajale kombeks olnud vägivaldsel viisil ja küüditas inimesi riigi Euroopa osast Lääne-Siberisse.
1565. aastal kehtestas Ivan opritšnina-süsteemi, mis tähendas maavalduste jagamist kaheks: opritšninaks ja žemštninaks. Esimeses osas kehtestus tsaari piiramatu isevalitsus, kus tegutsesid opritšnikud, tsaari terroripoliitika elluviijad. Opritšnina raames korraldati Maljuta Skuratovi juhtimisel mitmel pool Venemaa tsaaririigi äärealadel ning Moskva keskvõimule mittealluvates piirkondades äärmiselt veriseid pogromme, kus hukati tuhandeid inimesi, sealhulgas ka Novgorodis (Novgorodi veresaun), Pihkvas. Mis sellise valimatu tapmise taga oli, pole siiamaani selge. Ivan kaotas ka talupoegade liikumisvabaduse ja tekitas niimoodi Venemaal pärisorjuse.
1569. aastal vahistas Maljuta tsaari käsul vürst Vladimir Staritski kahtlustatuna vandenõus.
pisi|[[Ilja Repini maal. Ivan Julm oma sureva pojaga]]
Surm ja troonipärimine
Ivan IV suri Bogdan Belskiga malet mängides. 1960. aastatel avati tema haud ja nõukogude teadlased leidsid tema säilmetest märkimisväärsel hulgal elavhõbedat, mis viitab mürgitamisele. Eelkõige kahtlustatakse selles tema peamisi nõuandjaid Boriss Godunovi ja Bogdan Belskit. Kolm päeva enne oma surma oli Ivan püüdnud vägistada oma poja Fjodori naist Irinat, kes oli Boriss Godunovi õde. Too karjus appi, Godunov ja Belski jooksid kohale ja Ivan lasi naise lahti, kuid Godunov ja Belski võisid hakata kartma oma elu pärast. Pärast Ivan Julma surma sai troonile tema piiratud mõistusega poeg Fjodor I, tegelikuks valitsejaks sai aga bojaar Boriss Godunov. 1598. aastal valiti Boriss Godunov uueks tsaariks. Samas on ka arvatud, et elavhõbe võis Ivani luudesse sattuda mitmete seda sisaldavate salvide kaudu, millega too ennast pidevalt võidis. Seega pole Godunovi "süü" otseselt tõestatav.
UNIXi-laadne operatsioonisüsteem
right|thumb|Unixite, BSD, System V, Minixi, Gnu/Linuxi jts. sugulusest
Ivan Julm
Isiklikku
Ivan oli Moskva suurvürsti Vassili III ja Jelena Glinskaja poeg. Tema vanaema oli bütsantsi printsess Sophia Palaiologina ja vanaisa suurvürst Ivan III.
UNIXi-laadne operatsioonisüsteem
UNIXi-laadne operatsioonisüsteem on operatsioonisüsteem, mis ülesehituselt sarnaneb UNIX-iga, kuid kuna viimane on registreeritud kaubamärk, peab vaadeldava OS-i kirjeldamiseks kasutama õiguslikult korrektset sõnastust.
Ivan Julm
Isiklikku
Ivan Julm oli seitse korda abielus (ehkki tollased seadused keelasid abiellumast rohkem kui kolm korda) nagu ka samal ajal (1509–1547) Inglismaa kuningriiki valitsenud Inglismaa kuningas Henry VIII-s.
UNIXi-laadne operatsioonisüsteem
Vaata ka
pisi| *nix-id ajateljel
Ivan Julm
Isiklikku
1581. aastal lõi Ivan Julm raskelt oma poja Ivani rasedat naist, kuna see olevat kandnud kohatut riietust, ja naisel tekkis nurisünnitus. Kui poeg selle eest isale etteheiteid tegi, tappis Ivan Julm vihahoos ka tema. Pärast kahetses ta seda kibedalt. Teise versiooni järgi tappis Ivan IV oma poja seetõttu, et too süüdistas teda arguses. Erinevalt Venemaa ajaloolistel maalidel kujutatust ei hukkunud Ivani poeg mitte kohe, vaid sai isa löögist närvipõletiku ja suri umbes nädal aega hiljem.
Inturist
Inturist (vene keeles Интурист, lühend sõnadest 'иностранный турист') on Venemaa turismiagentuur.
Agentuuri asutas 1929. aastal ÜK(b)P KK peasekretär Jossif Stalin, töötajaskond oli seotud OGPU-NKVD-KGB-ga ja see organiseeris suurema osa välisturistide liikumisi Nõukogude Liidus.
Erastati 1992. aastal. Kuulub 66 protsendi ulatuses holdingkompaniile Sistema.
Inturisti Tallinna osakond
Agentuuril oli Eesti NSV ajal ka osakond Tallinnas, mis allus Eesti NSV Ministrite Nõukogu juures asuvale Välisturismi Valitsusele. Inturisti Tallinna osakonnale kuulusid hotellid Viru ja Tallinn.
Pulsar
Pulsar (inglise sõnadest pulse 'pulss' ja star 'täht') on tugeva magnetväljaga kiiresti pöörlev neutrontäht, mis kiirgab elektromagnetlaineid.
Sündinud 1. augustil
''Siin loetletakse 1. augustil sündinud tuntud inimesi.
Ojos del Salado
thumb|Vaade Ojos del Salado Tšiili tipule Argentina tipult. Ojos del Salado on kihtvulkaan Andide mäestikus Tšiili ja Argentina piiril.
Ojos del Salado on kõrgeim Maa vulkaan (6891 meetrit merepinnast).
Esimeste inimestena tõusid vulkaani tippu 26. veebruaril 1937 poolakad Jan Alfred Szczepański ja Justyn Wojsznis.
Arseen
pisi| Arseen on keemiline element järjenumbriga 33.
Nimetus on tulnud kreekakeelsest sõnast arsenikon 'mehelik, tugev', millega Dioskurides 1. sajandil nimetas auripigmenti selle tugeva mürgisuse pärast. Nimetust mõjutas nähtavasti selle mineraali pärsiakeelne nimetus zarnik 'kuldkollane', mis oli teada semi keelte vahendusel (praegu زرنيخ ).
Arseeniühendid on tuntud juba antiikajast. Keemilise elemendina määratles arseeni Antoine Lavoisier aastal 1789.
Arseenil on üks stabiilne isotoop massiarvuga 75.
Omadustelt on arseen poolmetall.
Ta esineb mitme allotroopse vormina. Normaaltingimustel on stabiilseim hall, rabe tahke aine tihedusega 5,7 g/cm³. Atmosfäärirõhul kuumutamisel arseen ei sula, vaid sublimeerub temperatuuril 614 °C. Kõrgemal rõhul sulab arseen temperatuuril 817 °C.
Arseeniühendeid on palju ja arseeni varud on praktiliselt piiramatud. Lihtainena esineb arseen harva.
Kõik vees lahustuvad arseeniühendid on inimorganismile mürgised. Tuntuim neist on As4O6 ehk rahvapäraselt arseenik. Surmav kogus inimesele on 0,05–0,1 g. Pikka aega arvati, et Napoleon I suri arseenimürgistusse. Arseeni kasutatakse ka rotimürkide koostises.
Galliumi ühendid arseeniga võimaldavad luua väga heade omadustega pooljuhte, mille elektrilised parameetrid ja temperatuuritaluvus on tunduvalt paremad kui räni (Si) baasil loodud pooljuhtidel. Galliumarseniid (GaAs) on pooljuhtseadiste uuema põlvkonna materjal.
Sinine Hawaii
"Sinine Hawaii" (originaalpealkirjaga "Blue Hawaii") on 1961. aasta USA muusikaline mängufilm.
Loo on kirjutanud Allan Weiss.
Tegevustik
Chad Gates on rikka pere poeg, kes saabub ajateenistusest koju Hawaiile. Ta vanemad soovivad, et poiss hakkaks perefirmat juhtima, kuid Chadil on teised plaanid: tema tahab ise midagi elus korda saata ja oma jõududega raha teenida.
Hubble'i seadus
pisi|300px|Hubble'i seadus
Hubble'i seadus ehk punanihke seadus on astronoomias täheldatav seos, mille kohaselt vaadeldavate galaktikate punanihke suurus on võrdeline nende kaugusega vaatlejast.
Kui Edwin Hubble hakkas süstematiseerima galaktikaid, avastas ta, et galaktikad liiguvad teineteisest eemale kiirusega, mis on võrdeline nende kaugusega. Mida kaugemal galaktikad paiknevad, seda kiiremini kihutavad need eemale.
1929. aastal jõudis ta Hubble'i seaduse ehk punanihke seaduse sõnastamiseni. See kujutab endast empiirilist seadust, mille järgi galaktikate eemaldumiskiirus v on võrdeline nende kaugusega r: v=Hr, kus H on Hubble'i konstant.
Jäädvustades tähevalguse värvilist kujutist, saavad astronoomid teada, kui kiiresti täht liigub. Kui täht liigub vaatlejast eemale, siis on tähelt lähtuvad valguslained väljaveninud. See põhjustab kujutise nihkumist spektri punase otsa poole. Selle niinimetatud punanihke suuruse järgi saab kindlaks teha tähe liikumise kiiruse.
Soome haldusjaotus
Soome jaguneb:
Kohalik Galaktikarühm
thumb|Kohalik Galaktikarühm
Soome haldusjaotus
2009. aastani jagunes Soome kuueks lääniks.
Kohalik Galaktikarühm
Kohalik Galaktikarühm ehk Kohalik rühm (inglise keeles Local Group) on väike galaktikasüsteem – galaktikarühm, millesse kuulub meie Linnutee tähesüsteem.
Soome haldusjaotus
Vallad
Elanike arv omavalitsusüksustes. Rahvastikuandmed on antud seisuga september 2008 (rahvastiku tihedus seisuga september 2007).
Kohalik Galaktikarühm
Kohaliku Galaktikarühma läbimõõt on umbes 3 megaparsekit (9,8 miljonit valgusaastat). Kohaliku Galaktikarühma kuulub kümneid lähestikku asuvat galaktikaid, neist kolm suuremat on Andromeeda, Linnutee ja Kolmnurga galaktika.
Enamik galaktikarühma liikmesgalaktikaid kuulub kahte osarühma – Linnutee ja Andromeeda osarühma. Võimalik, et eksisteerib veel mõni väiksem osarühm.
Kohaliku rühma galaktikad on osa Kohalikust Lehest, mis kuulub omakorda veel suuremasse galaktikate süsteemi – Kohalikku Superparve.
Jon Fosse
thumb|Jon Fosse Jon Fosse (sündinud 29. septembril 1959) on norra proosa- ja näitekirjanik.
Tema debüütromaan "Raudt, svart" ("Punane, must") ilmus 1983. aastal. Esimene näidend "Og aldri skal vi skiljast" lavastati ja avaldati 1994. aastal.
Jon Fosse on kirjutanud novelle, lühijutte, luulet, lasteraamatuid, esseesid ja näidendeid. Tema teoseid on tõlgitud enam kui 40 keelde. Teda peetakse üheks maailma suurepärasemaks tänapäevaseks dramaturgiks.
Jon Fosse nimetati 2007. aastal Prantsusmaa Ordre national du Mérite rüütliks.
2015. aastal pälvis ta teose "Andvake, Olavs draumar, Kveldsvævd" eest Põhjamaade Nõukogu kirjandusauhinna.
Nelgilised
Nelgilised (Caryophyllaceae) on suur õistaimede sugukond nelgilaadsete seltsis. Sugukonda kuulub umbes 88 perekonda 2000 liigiga, Eestis ligi 50 liiki.
Kirjeldus
Vars on tihti jämenenud sõlmekohtadega. Enamikul vastakud lineaalsed lehed ja viietiste õitega ebasarikõisikud. Vili kupar, pähklike või kuiv mari.
Levik ja kasvukohad
Nelgilised on kosmopoliitne sugukond rohttaimi, kes on kõige vormirohkemalt levinud põhjaparasvöötmes, lähistroopilises vahemerelises kliimavöötmes ja troopilistel mägede aladel. Lõunapoolkeral esineb nelgiliste perekondi suhteliselt vähe, sellele vaatamata kasvab seal maailma kõige lõunapoolsem kaheiduleheline õistaim – antarktika padikann (Colobanthus quitensis), kes on üks kahest Antarktikas kasvavast õistaimest. Nelgilised kasvavad sageli kuivematel, päikeselistel, sageli liivastel niitudel, loopealsetel, kinkudel; harvem metsas ja niiskemais kasvukohtades.
Paljusid selle sugukonna liike kasvatatakse dekoratiivtaimedena.
Margareta Eriksdotter (Vasa)
pisi|Margareta Eriksdotter Margareta Eriksdotter (1497 – 31. detsember 1536 Tallinn) oli Rootsi aadlidaam, Rootsi kuninga Gustav I õde.
Margareta Eriksdotter sündis Erik Johanssoni ja Cecilia Månsdotteri tütrena.
1520. aastal hukati tema abikaasa ja isa Stockholmi veresauna käigus. Margareta ja tema ema, õed, vanaema ja tädi Christina Gyllenstierna võeti vangi ning viidi Kopenhaagenisse, kus neid Sinises tornis vangistuses hoiti. Mitmed neist, muuhulgas Margareta ema ja õed, surid katku.
1524. aastal ta vabastati ning ta naasis Rootsi, kus tema vend Gustav oli kuningaks saanud. 15. jaanuaril 1525 abiellus Margareta Hoya ja Brockenhuseni krahvi Johanniga. Oma isalt oli Margareta pärinud Rydboholmi linnuse.
1528–1529 külastas ta Saksamaad ja Lübeckit. Jönköpingi linnapea Nils Arvidsson lasi Rootsi naasnud Margareta parasjagu käimasoleva mässu tõttu vangistada.
Hiljem Margareta ja tema abikaasa suhted kuningas Gustaviga halvenesid. 1534. aastal lahkusid Margreta ja Johann Rootsist Saksamaale.
1535. aastal sai Johann Krahvisõjas surma. Hoolimata kuninga saadetud palvekirjadest, ei naasnud Margareta Rootsi, kartes, et Gustav I võib teha viga tema lastele. Margareta suri 1536. aastal Tallinnas ja maeti Tallinna toomkirikusse tolleaegse peaaltari ette; kiriku interjöör hävis 1684. aasta tulekahjus ning 1910. aastal välja antud J. Ploompuu kirjastuse "Tallinna juht" kirjutas, et Margareta haua täpne asukoht on "kaotsis".
Perekond
30. märtsil 1516 abiellus Margareta riiginõunik Joakim Brahega. Abielust sündisid:
15. jaanuaril 1525 abiellus Margareta Hoya ja Brockenhuseni krahvi Johanniga. Abielust sündisid:
Teet Örd
Teet Örd (sündinud 18. juunil 1954) on eesti füüsik, Tartu Ülikooli emeriitprofessor.
Haridustee
Lõpetas 1973. aastal Tartu 1. Keskkooli ja 1978. aastal Tartu Riikliku Ülikooli füüsika-keemiateaduskonna teoreetilise füüsika erialal.
Thomas Drenteln
Thomas von Drenteln (maetud 1657 Tallinnas) oli Tallinna kodanik, kaupmees, Mustpeade vennaskonna liige 1606, Tallinna raehärra ja bürgermeister (1647–1657).
Thomas Drenteln sündis kaupmees Carsten Drentelni ja Gertrud Boismanni pojana.
1633. aastal asutas ta kaubafirma, mis hiljem sai nimeks Thomas Clayhills & Son.
Perekond
Thomas von Drenteln oli abielus Ebba Rodega (maetud 1621 Tallinnas). Abielust sündisid:
Teet Örd
Haridustee
Kaitses 1984. aastal Eesti Teaduste Akadeemia Füüsika Instituudi juures füüsika-matemaatikakandidaadi väitekirja (juhendaja Peet Konsin) "Magnetindutseeritud nähtuste teooria nihketüüpi senjettelektrikutes" ("Теория магнитоиндуцированных явлений в сегнетоэлектриках типа смещения").
Töökäik
Loengukursused Tartu Ülikoolis teoreetilise füüsika erinevatest osadest (elektrodünaamika, statistiline füüsika, kvantmehaanika, matemaatiline füüsika), stohhastiliste protsesside teooriast, ülijuhtivusest ja kondensaine teooriast.
Teadustöö
Teet Ördi peamisteks uurimisvaldkondadeks on olnud kondensaine teooria, struktuursed faasisiirded, ülijuhtivuse teooria, fluktuatsiooninähtused faasisiiretes ja stohhastilised protsessid. Ta on avaldanud töid magnetvälja mõjust nihketüüpi ferroelektrikute ja ioonkristallide omadustele, rõhu- ja kvantefektidest ferroelektrilistes faasisiiretes, fluktuatsiooniefektidest, korrastuste ja termodünaamika iseärasustest ning ruumilistest mittehomogeensustest mitmekomponendilistes ülijuhtides, stohhastilisest transpordist erinevates jõuväljades ning faasisiirdega seotud juhuslikest protsessidest. Kõrgtemperatuurse ülijuhtivuse kahetsoonilinse stsenaariumi arendamine koos kolleegidega perovskiit-tüüpi süsteemide, fullereenühendite ja magneesiumdiboriidi omaduste seletamiseks. Üle kaheksakümne artikli teadusajakirjades ja kogumikes.
Isiklikku
Tema isa August Örd oli metsateadlane, ema Lenna Örd oli bioloogia ja keemia õpetaja ning vend Tõnis Örd on molekulaar- ja rakubioloog, geneetik. Ta on abielus Ene Ördiga ning neil on tütred Ingrid Nuga, Maarja Örd ja Liisi Örd.
Abdülmecit II
thumb Abdülmecit II (29. mai 1868 İstanbul – 23. august 1944 Pariis) oli Osmanite dünastia viimane kaliif (19. november 1922 – 3. märts 1924).
Abdülmecit oli Türgi sultani Abdülazizi poeg.
Ta ei huvitunud poliitikast, vaid harrastas maalikunsti. Üks tema maal oli 1900 eksponeeritud Pariisis. Aastal 1918 olid Viinis eksponeeritud tema maalitud Ludwig van Beethoveni, Johann Wolfgang von Goethe ja Selim I portree. Ta oli Osmanite riigi kunstnike ühingu esimees. Tal oli kindrali auaste.
Kui 4. juulil 1918 astus troonile Mehmet VI, sai Abdülmecitist kroonprints. Talât-paşa ja hiljem Mustafa Kemal püüdsid asjatult teda poliitikasse kaasa tõmmata.