cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aggteleki karst
Mäestiku alal paikneb aastal 1985 moodustatud Aggteleki rahvuspark. Aastast 1995 on see koos Slovaki karstiga UNESCO maailmapärandi nimistus. Piirkonda jääb ka 26 kilomeetri pikkune Baradla koobas.
Piirkond on olnud pikka aega asustatud. Intensiivne inimtegevus on täielikult hävitanud algse taimkatte, ent ühtlasi on see muutnud ka sealse maastiku mosaiikseks. Metsade puudumine on muutnud ala äärmiselt mitmekesise mikrokliimaga piirkonnaks, kus vahe varjatud lohkude ja põikesepoolset nõlvade kasvutingimuste vahel on väga suur. Nõnda on ala kujunenud üheks Ungari liigirohkeimaks piirkonnaks. Karst on Ungari suurima metsistepopulatsiooni elupaigaks.
Imetajatest on seal levinuimad nahkhiired, kes leiavad sealsetest koobastest ohtralt sobivaid elupaiku. Suurematest imetajatest on sinna asustatud hunti ja ilvest, juhukülalistena satuvad sinna ka pruunkarud.
Geoloogia
Sealsed lubjakivid on moodustunud Triiases.
Piirkonna läänepiiri on raske määratleda. Tüüpiline avakarsti piirkond läheb lisanduva setetest kattekihi tõttu üle maa-aluste karstinähtuste vööndiks, ku kattekiht veel paksemaks muutub, lõppevad ka karstinähtused, kuigi lubjakivi kihid jätkuvad läänes veel kaugemalegi.
Tegemist on äärmiselt keeruka geoloogilise ajalooga piirkonnaga. Ala on keerukas stratigraafiliselt, kuna sealsed kihid on sageli isegi lähedastes piirkondades täielikult erineva kujunemislooga. Tegemist on ka alaga, kus teineteisel lasuvad mitmed erinevad pealenihked. Piirkonnas võib täheldada jälgi kolmest erinevast pealenihkest. Hilisem erosioon on pealenihkekihtidest suure osa eemaldanud, mis muudab täpse ülevaate saamise piirkonna geoloogilisest arengust võimatuks. Teada on, et tekkelt on ala seotud Slovaki maagimäestiku kujunemisega, ent Rudabánya ümbruse mäed on sinna sattunud laamade liikumisel, paiknedes piki endist murrangut põhja poole ümber. Vanimad avanduvad kivimid pärinevad Paleosoikumi ja Mesosoikumi üleminekuajast, olemuselt on need molass. Kogu seda ala katavad põhjapoolsetelt aladelt pärit jõelise koomusega setted, mis kanti sinna Pannoonia mere perioodil ja selle taandudes.
Pilníkov
Pilníkovi on esmamainitud 1357. aastal, linnaõigused sai 1514. aastal.
12. aprillil 2007 sai Pilníkov vahepeal kaotatud linnaõigused tagasi.
Malmi tänav (täpsustus)
Malmi tänav on tänava nimi mitmes Eesti asulas:
Dzirkstiņi
Dzirkstiņi (kohalikus murdes Dzirkstīni) on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Cēsise piirkonnas Jaunpiebalga vallas.
Küla asub valla lõunaosas. Aastail 2009-2021 jäi küla Jaunpiebalga piirkonda.
Aastal 2007 oli külas 3 elanikku.
Waterloo Road (London)
Waterloo Road on Londoni tänav, mis ulatub Lambethist Southwarki. Ta kulgeb kagu-loode sihis. Tänav algab kagus Westminster Bridge Roadilt St George's Circuse lähedalt ning kulgeb Waterloo sillani.
Toomsar
2017. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Toomsar Eestis alla viiel mehel ja alla viiel naisel.
Indrek
Indrek on mehenimi.
Eestis elas Rahvastikuregistri andmetel 16. novembri 2012 seisuga 3544 Indreku-nimelist inimest.
Ado Roosiorg
Ado Roosiorg (3. oktoober 1887 Tarvastu vald, Viljandimaa – 15. august 1942 Karaganda oblast) oli Eesti poliitik ja agronoom.
Ado Roosiorg isa oli Tarvastu valla Oina talu peremees. Ta lõpetas Kuresaare vallakooli ning 1909. aastal Tartu Aleksandri gümnaasiumi. Õppis seejärel Tartu Ülikoolis arsti- ja õigusteadust. Mobiliseerimise tõttu jäi ülikool pooleli, teenis I maailmasõja ajal sõjaväeametnikuna lennuväes.
Saksa okupatsiooni ajal organiseeris Tarvastus põrandaalust Kaitseliitu. Vabadussõja puhkedes astus Eesti kaitseväkke ning teenis taas lennuväes ametnikuna. 1919. aasta märtsis viidi üle toitlustusministeeriumi ametnikuks.
Alates 1924. aastast oli oma äia Karl Timbergi Lihula mõisa valitseja kuni 1940. aastani. Kuulus Kaitseliitu, oli Lihula malevkonna pealiku abi ning 1937. aastast alates pealik. Samuti vabatahtliku tuletõrje Lihula divisjoni ülem.
Arreteeriti 28. juulil 1940. aastal Tallinnas. Suri vangistuses.
Tortilla
Tortilla on ümmargune (6–30 cm diameetriga), õhuke, Mehhikost ja Kesk-Ameerikast pärit lameleib, mis on valmistatud hapnemata maisijahust, harvemini nisujahust. Traditsiooniliselt keedetakse tortillade maisi kustutamata lubjaga, et maisi sisemus pehmeneks ja kestad tuleksid lahti. Kustutamata lubi oli Mehhiko toidus peamine kaltsiumiallikas. Tortillat süüakse peamiselt vürtsika täidisega, mis koosneb peamiselt lihast ja juustust.
Maisitortilla
Maisitortilla on vanim tortillaliik (Masa de Maíz). Maisitortilla valmistamiseks tuleb mais kõigepealt nikstamaliseerida, mille käigus mais leotatakse ning keedetakse, et hävitada kahjulikud ained. See sai alguse Mehhikost ning seejärel levis ülejäänud Ameerikasse. Esimesed tortillad valmistati Oaxacas 1500–500 aastat eKr. 19. sajandi lõpus tulid kasutusele esimesed Mehhikos leiutatud mehaanilised tortillade valmistamise masinad, mida kutsutakse tortillapressideks.
Nisutortilla
Eurooplased hakkasid kasutama nisu, mis hiljem levis Ameerikasse. Sealt sai alguse nisutortillade valmistamine. Esimesed nisutortillad valmistati Mehhiko põhjaosas. Nisutortillad valmistati jahust ja veest. Tänapäeval sisaldavad tortillad lisaks rasva (õli või searasv), soola, juuretist (nt Küpsetuspulbrit) ja muid lisandeid. Nisutortilladest tehakse peamiselt burritosid või takosid, mis on Mehhiko toidukultuuri igapäevane osa. Mehhiko toidukultuur on mõjutanud ka Ameerika Ühendriikide kööke.
Toiteväärtus
Nisutortillades on rohkem rasva, sest nad sisaldavad tavaliselt searasva või taimseid rasvasid. Maisitortillad on head kiudainete ja magneesiumi allikad. Kiudained on olulised seedimisele ja südame tervisele. Magneesium mängib olulist rolli aju, lihaste ja südame töös.
Summuti
Summuti on mitmetähenduslik mõiste:
Varbuse postijaam
pisi|Varbuse postijaama hooned, kus praegu asub [[Eesti Maanteemuuseum. Tagaplaanil keskel on Varbuse postijaama peahoone (august 2013)]] Varbuse postijaam oli postijaam Varbuse külas. Selle säilinud hooned on tunnistatud kultuurimälestisteks.
Postijaam sai valmis 1863 ja tegutses aastani 1931. Pärast sulgemist läks postijaam Varbuse teemeistri kätte.
Aastast 2001 kasutab postijaama hooneid Eesti Maanteemuuseum. Postijaama peahoone restaureeriti 2001.
Kombinatsioon
Kombinatsioonideks n elemendist k-kaupa (k ≤ n) nimetatakse n-elemendilise hulga k-elemendilisi osahulki.
Yablo paradoks
Yablo paradoks on valetaja paradoksi taoline paradoks, mille avaldas 1993 Stephen Yablo. Selle versioonid esinevad juba töödes Yablo 1985 ja Visser 1989.
Paradoksi esitus
Olgu meil lausete lõpmatu jada S1, S2, S3, ..., kus iga Si ütleb, et kõik järgnevad väited on mittetõesed. Nüüd, kui S1 on tõene, siis kõik järgnevad laused on ebatõesed, sealhulgas S2. Järelikult on vähemalt üks tõene Sk nii, et k>2. See räägib lausele S1 vastu. Kui aga S1 on ebatõene, siis on vähemalt üks tõene Sk nii, et k>1. Olgu niisugune näiteks Sm. Siis Sm+1 on ebatõene, järelikult on olemas vähemalt üks tõene Sk nii, et k>m+1. See aga on vastuolus lausega Sm. Seega, kui S1 on tõene või ebatõene, siis ta on tõene ja ebatõene.
Yablo esituses on paradoks niisugune: "Oletame vasturääkimiseks, et mõni Sn on tõene. Lähtudes sellest, mida Sn ütleb, on mis tahes k>n korral Sk ebatõene. Sellepärast (a) Sn+1 on ebatõene ja (b) iga  k>n+1 korral Sk on ebatõene. Järelduse (b) põhjal peab see, mida Sn+1 ütleb, tegelikult paika, millest järeldub järelduse (a) vastaselt, et Sn+1 on tõene! Järelikult on jada iga lause Sn ebatõene. Aga siis on igale antud lausele järgnevad laused kõik ebatõesed, mistõttu Sn on ikkagi tõene!"
Kas Yablo paradoks sisaldab enesele osutamist ja tsirkulaarsust?
Selles paradoksis ei paista esmapilgul olevat enesele osutamist ega muud laadi tsirkulaarsust. Näitena sellisest paradoksist Yablo selle ka esitas. See on oluline sellepärast, et mitmed valetaja paradoksile pakutud lahendused on suunatud enesele osutamise ja tsirkulaarsuse vältimisele.
Graham Priest väidab, et Yablo paradoksis esineb eneseleosutuslik tsirkulaarsus ning tal on täpselt sama struktuur nagu kõigil tuttavatel hulgateooria ja semantika paradoksidel.
Kehtna külanõukogu
Kehtna külanõukogu oli külanõukogu Rapla rajoonis. Külanõukogu moodustati 1945 Kehtna valla territooriumil. Külanõukogu halduskeskus asus Nadalama asulas.
Seneca valge hirv
pisi|Seneca valge hirv Seneca valge hirv on suurem grupp valgesaba-pampahirvi (Odocoileus virginianus), kes elavad USA-s New Yorgi osariigis endise Seneca sõjaväebaasi ala piirides (4284 ha). Kui valgesaba-pampahirved on looduslikult pruunid, siis Seneca valged hirved on valge karvastikuga.
Välimus
Seneca valgel hirvel on valge karvastik. Tegemist ei ole albinismiga, deformatsioon on põhjustatud kehas kantavast retsessiivsest geenist. Geen avaldub, kuna hübridiseerumine teiste liigikaaslastega on piiritletud elukoha tõttu võimatu. Neil puudub pigmentatsioon karvastikus, aga silmad ja nina on pruunid.
Toitumine
Seneca valge hirv võib päeva jooksul tarbida umbes 2–3 kg toitu. Toitumine käib neil regulaarselt. Häirimatult toituvad nad enamasti hämaral ajal, kuid ilmamuutuste või jahihooajal on see muutlik. Nad söövad kõike taimset. Eelistatult lilli, marju, seeni, pähkleid ning teravilju. Hirved söövad keskmiselt viis korda päevas, millest enamik moodustub rohttaimedest.
Paljunemine
Senaca valge hirv paaritub üks kord aastas. Paaritumisperiood algab oktoobris ning lõppeb detsembris. Tiinus kestab kuus ja pool kuud.
Aubigny-au-Bac
Aubigny-au-Bac on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Aniche'i kantonis.
Seneca valge hirv
Ajalugu
Mitmed valgesaba-pampahirved jäid lõksu aeda, mis ehitati 1941. aastal Seneca sõjaväebaasi ümber. Isoleerituna vaenlastest ja jahimeestest kasvas hirvede populatsioon kiiresti. Esimest valget hirve märgati aastal 1949. Arvukuse ohjamiseks lubati sellel ala jahipidamine. Valgete hirvede arv tõusis tänu baasi komandörile, kolonel Franklin Kemble, Jr., kes keelas jahi valgetele hirvedele. Viimaste aastate jooksul on Seneca valge hirve arvukus langenud. Kõrghetkel küündis populatsioon 300 isendini, kellest alles on jäänud ligikaudu 75 hirve.
Aubigny-au-Bac
pisi|tühi|Aubigny-au-Baci raekoda
2019. aasta Suurbritannia parlamendivalimised
2019. aasta Suurbritannia ja Põhja-Iirimaa ühendkuningriigi parlamendi alamkoja üldvalimised peeti 12. detsembril 650 ühemandaadilises valimisringkonnas. Tegu oli alates 1923. aastast esimeste detsembris toimuvate Briti üldvalimistega. Valimised kuulutati lühikese etteteatamisega välja 2019. aasta oktoobris. Iga Ühendkuningriigi valimisringkond valis alamkotta ühe parlamendiliikme majoritaarse ehk "võitja võtab kõik" süsteemi alusel.
Valimised võitis Boris Johnsoni juhitav valitsev Konservatiivne partei, saades suurima võidu pärast Margaret Thatcheri 1987. aasta valimistulemust. See võimaldab Johnsonil lahkuda Euroopa Liidust 31. jaanuariks 2020. Jeremy Corbyni juhitud leiboristid said ajaloo halvima tulemuse pärast 1935. aastat. Liberaaldemokraatliku erakonna juht Jo Swinson kaotas oma parlamendikoha ja teatas kohe, et astub juhi kohalt tagasi. Šotimaal sai suurvõidu uut iseseisvusreferendumit nõudev ja Euroopa Liitu jääda sooviv Šoti Rahvuspartei. Esimest korda ajaloos valiti Põhja-Iirimaal (mis samuti toetab Euroopa Liitu jäämist) rohkem Iiri vabariiklastest saadikuid kui unioniste.
Osalenud parteid
Põhja-Iirimaa (viis suurima häälte arvuga parteid)
Toomse
Toomse on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel määrati Toomse uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Tooms. Mihkel Toomse palvel kanti Toomse perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 208 all.
2017. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Toomse Eestis 9 mehel ja 11 naisel.
Määrdunud porosamblik
Määrdunud porosamblik  (Cladonia novochlorophaea) on samblikuliik.
Samblik kasvab ka Eestis.
Karl Fromhold Glöckner
Glöckner õppis (immatrikuleeriti 20. augustil 1786) Jena Ülikoolis.
Ta oli aastatel 1804–1807 adjunktõpetaja ning aastatel 1807–1822 õpetaja Muhu Katariina koguduses.
Isiklikku
Tema isa Samuel Benjamin Glöckner oli Haapsalu Püha Johannese koguduse õpetaja. Tema äi Olaus Kellmann oli Muhu Katariina koguduse õpetaja ja Saaremaa superintendent. Tema kälimees oli Järva-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetaja Christian Jacob Glanström.
Bianca Shomburg
Bianca Shomburg (sündinud 17. septembril 1974) on Saksamaa laulja.
1997. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ta Saksamaad lauluga "Zeit".
Lab-on-a-chip
Lab-on-a-chip (LOC) on seade, mis integreerib ühe või mitu labori funktsiooni ühele integreeritud vooluahelale (mida tavaliselt nimetatakse "kiibiks"), mis on vaid millimeetri kuni mõne ruutsentimeetri suurune, et saavutada automatiseerimine ja suure läbilaskevõimega sõelumine. LOC-d suudavad töödelda väga väikeseid vedeliku mahtusid, mis jäävad alla pikoliitri. Lab-on-a-chip-seadmed on mikroelektromehaaniliste süsteemide (MEMS) seadmete alamharu ja neid nimetatakse mõnikord "mikro-totaalanalüüsisüsteemideks" (µTAS). LOC-des võib kasutada mikrofluidikat, mis on füüsika, manipuleerimine ja pisikeste vedelikukoguste uurimine. Rangelt võttes tähendab "lab-on-a-chip" siiski üldiselt ühe või mitme laboriprotsessi skaleerimist kuni kiibiformaadini, samas kui "µTAS" on pühendatud laboriprotsesside kogujärjekorra integreerimisele keemilise analüüsi teostamiseks. Termin "lab-on-a-chip" võeti kasutusele, kui selgus, et µTAS-tehnoloogiaid saab kasutada mitte ainult analüüsi eesmärgil.
Ajalugu
Pärast mikrotehnoloogia leiutamist (~1954) mikroelektrooniliste kiipide integreeritud pooljuhtstruktuuride valmistamiseks, hakati neid litograafial põhinevaid tehnoloogiaid peagi rakendama ka rõhuandurite valmistamisel (1966). Tänu nende tavaliselt CMOS-kompatsiilsusega piiratud protsesside edasiarendamisele sai kättesaadavaks tööriistakast ka mikromeetri või alammikromeetri suuruste mehaaniliste struktuuride loomiseks ränikildudel: algas mikroelektromehaaniliste süsteemide (MEMS) ajastu.
Rõhuandurite, õhupadiandurite ja muude mehaaniliselt liikuvate struktuuride kõrval hakati välja töötama ka vedelikukäitlusseadmeid. Näited: kanalid (kapillaarühendused), segistid, ventiilid, pumbad ja doseerimisseadmed. Esimene LOC analüüsisüsteem oli gaasikromatograaf, mille töötas 1979. aastal välja S.C. Terry Stanfordi Ülikoolis. Kuid alles 1980ndate lõpus ja 1990ndate alguses hakkasid LOC-uuringud tõsiselt kasvama, kui mõned uurimisrühmad Euroopas töötasid välja mikropumpasid, vooluandureid ja analüüsisüsteemide integreeritud vedeliku töötlemise kontseptsioone. Need µTAS-kontseptsioonid näitasid, et eeltöötlusetappide integreerimine, mida tavaliselt tehakse laboris, võib laiendada lihtsa sensori funktsionaalsust täieliku laborianalüüsi suunas, sealhulgas täiendavad puhastus- ja eraldusetapid.
Uurimis- ja ärihuvi suurenes 1990ndate keskel, kui selgus, et µTAS-tehnoloogiad pakuvad huvitavaid vahendeid genoomika rakenduste jaoks, nagu kapillaarelektroforees ja DNA-mikroskoobid. Suurt toetust teadusuuringutele andis ka sõjavägi, eelkõige DARPA (Defense Advanced Research Projects Agency), kes tundis huvi kantavate bio-/keemiliste sõjapidamisainete tuvastamise süsteemide vastu. Lisaväärtus ei piirdunud ainult laboriprotsesside integreerimisega analüüsiks, vaid ka üksikute komponentide iseloomulike võimalustega ja rakendamisega muudele, mitteanalüütilistele laboriprotsessidele. Seetõttu võeti kasutusele termin "lab-on-a-chip".
Kuigi LOC-de kasutamine on veel uudne ja tagasihoidlik, on ettevõtete ja rakendusuuringute rühmade kasvav huvi täheldatav erinevates valdkondades, nagu analüüs (nt keemiline analüüs, keskkonnaseire, meditsiiniline diagnostika ja tselloomika), aga ka sünteetiline keemia (nt kiirscreening ja mikroreaktorid farmaatsiatööstuses). Lisaks edasistele rakendusarendustele on oodata, et LOC-süsteemide uurimine laieneb ka vedelike käitlemise struktuuride vähendamisele, kasutades nanotehnoloogiat. Võimalikuks võivad saada submikromeetri ja nanosuurused kanalid, DNA-labürindid, üksikute rakkude tuvastamine ja analüüs ning nanosensorid, mis võimaldavad uusi võimalusi bioloogiliste liikide ja suurte molekulidega suhtlemiseks. On kirjutatud palju raamatuid, mis käsitlevad nende seadmete erinevaid aspekte, sealhulgas vedelikuvedu, süsteemi omadusi, sensoritehnikaid ja bioanalüütilisi rakendusi.
Eelised
LOC-d võivad pakkuda eeliseid, mis on spetsiifilised nende rakenduste puhul. Tüüpilised eelised on järgmised:
Puudused
Labs-on-chipi kõige silmapaistvamad puudused on järgmised:
Lab-on-a-chip-tehnoloogia võib peagi saada oluliseks osaks ülemaailmsete tervishoiu parandamise püüdlustes, eelkõige ravipunktis kasutatavate testimisseadmete arendamise kaudu. Väheste tervishoiuressurssidega riikides on nakkushaigused, mis arenenud riikides oleksid ravitavad, sageli surmavad. Mõnel juhul on vaestel tervishoiukliinikutel olemas ravimid teatud haiguse ravimiseks, kuid neil puuduvad diagnostilised vahendid, et tuvastada patsiendid, kes peaksid neid ravimeid saama. Paljud teadlased usuvad, et LOC-tehnoloogia võib olla võti uute võimsate diagnostikavahendite loomiseks. Nende teadlaste eesmärk on luua mikrofluidilised kiibid, mis võimaldavad tervishoiuteenuse osutajatel kehvasti varustatud kliinikutes teha diagnostilisi teste, näiteks mikrobioloogilisi kultuuranalüüse, immuunanalüüse ja nukleiinhappeanalüüse ilma laboritoetuseta.
Ülemaailmsed väljakutsed
Selleks, et kiipide kasutamine oleks võimalik piiratud ressurssidega piirkondades, tuleb ületada mitmeid probleeme. Arenenud riikides on diagnostikavahendite kõige enam hinnatud omadused kiirus, tundlikkus ja spetsiifilisus, kuid riikides, kus tervishoiu infrastruktuur on vähem arenenud, tuleb arvestada ka selliseid omadusi nagu kasutusmugavus ja säilivusaeg. Näiteks peavad kiibiga kaasas olevad reaktiivid olema konstrueeritud nii, et need jääksid efektiivseks kuude kaupa isegi siis, kui kiipi ei säilitata kliimakontrollitud keskkonnas. Kiibi projekteerijad peavad materjalide ja valmistamismeetodite valikul silmas pidama ka kulusid, skaleeritavust ja taaskasutatavust.
Viited
Märkmed
Bibliograafia
Elektrooniline identiteet
Elektrooniline identiteet (lühendatult ka eID) on andmete kogum, mis seob elektroonilises keskkonnas isiku tema füüsilise identiteediga (isikuga). Elektroonilise identiteedi toimimise alus on avaliku võtme infrastruktuur ehk PKI (public key infrastructure).
eID-d kasutab Euroopa Liidu Infokeskus ka e-identimise kohta.
Euroopa Liidu määrus
1. juulist 2016 jõustus Euroopa Liidu määrus e-identimise ja e-tehingute jaoks vajalike usaldusteenuste kohta siseturul (eIDAS). Määruse rakendamiseks Eestis võttis Riigikogu 12. oktoobril 2016 vastu E-identimise ja e-tehingute usaldusteenuste seaduse, mille president 18. oktoobril 2016 välja kuulutas. eIDAS reguleerib piiriülest koosvõimet ehk millist eID-d tuleb teistest liikmesriikidest aktsepteerida.
Sörnäineni metroojaam
thumb|250px|Metroo sissepääs
Sörnäineni metroojaam (soome keeles Sörnäisten metroasema; rootsi keeles Sörnäs metrostation) on üks Helsingi metroo 17 jaamast. Asub Hakaniemi ja Kalasatama metroojaama vahel.
See avati 1. septembril 1984.
Muru tänav (täpsustus)
Muru tänav on tänava nimi järgmistes Eesti asulates:
Venemaa okupatsioon Eestis
Venemaa okupatsioon Eestis oli Venemaa Föderatsiooni Relvajõudude üksuste viibimine Eesti Vabariigi territooriumil ilma Eesti valitsuse loata rahvusvahelisi lepinguid rikkudes aastail 1991–1995.
1991. aastal pärast Nõukogude Liidu lagunemist Eestisse jäänud okupatsiooniväed allutati Venemaa Föderatsioonile.
Pärast juulilepete sõlmimist 1994. aastal lahkusid Eestist 144. kaardiväe motolaskurdiviis, 254. kaardiväe Aleksandr Matrossovi nimeline laskurpolk, 482. motolaskurpolk, 488. laskurpolk, 450. liikursuurtükipolk, 1082. seniitraketipolk, 228. tankipolk, 686. üksik sidepataljon, 148. üksik luurepataljon, 1281. üksik tankitõrjedivisjon, 771. tuletõrje- ja päästekomando ning 319. õppekeskus. Viimased Vene sõdurid lahkusid Paldiskist 1995. aastal.
Okupatsiooniks on peetud ka siiani kestvat Venemaa kontrolli osa Setumaast ja Viru Ingeri üle, kuid see ei ole Eesti valitsuse ametlik seisukoht.
Ahisilla oja
Ahisilla oja (ka Allikasoon) on oja Harju maakonnas Kose vallas.
Oja pikkuson 2,9 km ja valgla pindala 2,9 km². Oja suubub paremalt Pirita jõkke.
Hulhulé
Maldiivide pealinn Male asub Hulhulé kõrval.
Kullamaa kirik
Kullamaa Püha Johannese kirik (ka: Kullamaa Jaani kirik) asub Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas Kullamaa külas.
Kullamaa kirik on uusgooti stiils üldilmega iseloomulik Lääne-Eesti sakraalhoone, mille üksikelementides on erandlikult kasutatud tellist. Kullamaa kirik on arhitektuurimälestis.
Ehituslugu
Kiriku juures asub Kullamaa kirikuaed (kalmistu).
Arhitektuur
Kirik on põhiplaanilt ühelööviline hoone, mille keskaegsele algkavandile on lisatud uusgooti koorilõpmik, käärkamber, tugipiilarid ja torn.
Kiriku interjööri kujundavad kõrgelt algavad kuplitaolised võlvid, mille alumine osa laotud ristvõlvina, ülemine osa moodustub kontsentrilistest kiviringidest (domikaalvõlv). Tellistest kilpkaared ja dekoratiivsed mõigasroided toetuvad tahulistele post-turpadele, mille talumit kaunistavad pungataolised lehed. Vööndkaared, mida mõlemal küljel ääristab kitsas mõigas, toetuvad ristpiilarist tuletatud eendtugedele. Idapoolse vööndkaare põhjaeendtoe talumil on madalreljeefne hüatsindilehtede friis. Algkiriku kujundusest pärineb ka lõunaseina välisküljele kinnitatud fragment inglit kujutavast skulptuurist. Ukseavad on portaalideta, teravkaarsed aknad vaid lõunaseinas. Põrand on laotud täisnurksetest paeplaatidest.
Sisustus
Sisustuses on tähelepanuväärsed kolm laelühtrit, millest vanim pärineb 17. sajandist, ja viis 17. sajandi hauaplaati.
1626. aastast pärinev renessanssvormides kantsel on arvatavasti Haapsalu meistri Marten Mattieseni töö. Polükroomne võidukaaregrupp on barokkstiilis, 1682. aastast, niisamuti Heinrich Göseken vanema epitaaf (1681–1682), mõlemad Budewin Budelochi töö.
Altarimaal ja orel pärinevad 19. sajandist (altaripilt arvatavasti 1865. aastast, autor Carl Siegismund Walther, orel 1854. aastast, Carl August Tantoni töö). Altariseina raamistus ja altariaed on uusgooti stiilis.
Guildo Horn
Guildo Horn (sündinud 15. veebruaril 1963) on Saksamaa laulja.
1998. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ta Saksamaad lauluga "Guildo hat euch lieb!".
Klooga külanõukogu
Klooga külanõukogu oli külanõukogu Harju rajoonis. Külanõukogu moodustati 1945 Keila valla territooriumil. Külanõukogu täitevkomitee asus Tuulna asulas.
Külanõukogus tegutsesid Vasalemma sovhoosi Klooga ja Niitvälja osakond ning kalurikolhoos Nord.
Gižai
Gižai on küla Leedus Vilkaviškise rajoonis, Gižai valla halduskeskus. Külas on postkontor, põhikool, kultuurimaja ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on Gižai mõisakompleksi säilinud hooned ja sealne katoliku kirik.
Külas on sündinud leedu füüsik Kazimieras Baršauskas.
Küla ümbruskonnast kaevandati varem soorauda (selle järgi on nime saanud lähedal asuv Gižų Rūda küla). Gižaid ennast on esimest korda mainitud aastal 1744. Aastal 1775 mainiti esimest korda Gižai mõisa, mis kuulus toona Minski vojevoodile Adam Chmarale. Samal ajal ehitati sinna ka esimene kirik. Praegune uusgooti stiilis kirikuhoone valmis aastal 1850. Knygnešystė ajal tegutsesid asulas salakaubavedajad. Aastail 1922–1930 tegutses sealses mõisas Sejny vaimulike seminar. Teise maailmasõja järel tegutsesid küla ümbruses Leedu metsavennad. Nõukogude ajal oli Gižai kohaliku kolhoosi keskasulaks.
Antonius ja Kleopatra (film 1908)
"Antonius ja Kleopatra" on 1908. aasta film Maurice Costello ja Florence Lawrence'iga nimiosades. William Shakespeare'i samanimelisele näidendile tuginev film oli esimene Antoniuse ja Kleopatra suhteid käsitlev film.
Näitlejad
Florence Lawrence: Kleopatra
William V. Ranous: Octavius Caesar
Betty Kent: Cleopatra
William Phillips: Octavius Caesar
Charles Chapman: Antonius
Samm (allüür)
pisi Samm on hobuse 4-taktiline allüür.
Sammu käiv hobune asetab maha järjest vasaku tagajala, vasaku esijala, parema tagajala ja parema esijala. Igal hetkel on üks hobuse jalg õhus ning ülejäänud kolm toetuvad maha. Hobuse pea ja kael liiguvad kergelt üles-alla, et aidata hoida tasakaalu.
Samm on kolmest põhilisest allüürist (samm, traav ja galopp) kõige aeglasem. Sammu käiva hobuse keskmine kiirus on 6,4 km/h.
Lukk
Lukk on vahend või seade ukse, akna, kirstu, kaane vms sulgemiseks lukustusriivi abil nii, et sulgeda ja avada saab võtmega või teatud kindlal viisil (nt numbrikombinatsiooniga).
Ajaloost
Eesti taludes lukustati veel 19. sajandil peamiselt vaid aidauksi. Lukustamiseks kasutati puust lukke. Ukse siseküljele paigaldati hambuline riivlukk, mida sai avada läbi seina liigendkeelega võtme abil. Enamasti kasutati aga ukse välisküljele kinnitatud kodalukku, mis oli ka Euroopas laialt levinud. Neljakandilise lukukoja sees liikuva riivi sulgesid selle sämpudesse langevad karad, mis avamisel vastava hammastusega võtme abil üles tõsteti.
19. sajandi teisel poolel hakkasid puulukkude asemel laialdaselt levima rauast lukustamismehhanismi ning rauast või puust kojaga ja pööratava raudvõtmega lukud. Need kinnitati ukse siseküljele, väljastpoolt varjas lukuauku sepistatud lukusilt. Sajandi lõpus võeti maal peamiselt kõrvalhoonete uste ees kasutusele obadustel rippuv ning pööratava võtmega avatav tabalukk, mis on kaasaegsel kujul kasutusel tänini.
Roci
Roci on küla (mazciems) Lätis Cēsise piirkonnas Jaunpiebalga vallas.
Küla asub valla lõunaosas. Seal asub Roci bussipeatus.
Sürpriz
1999. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ansambel Saksamaad lauluga "Reise nach Jerusalem – Kudüs'e seyahat".
Roci
Aastal 2007 oli seal 35 elanikku. Aastail 2009-2021 jäi küla Jaunpiebalga piirkonda.
Bergen an der Dumme
Bergen an der Dumme asub Wendlandi piirkonna edelaosas. See paikneb Drawehnist lõunas Elbufer-Drawehni looduspargi kaguservas. Läbi selle voolab Jeetzeli läänepoolne lisajõgi Wustrower Dumme.
Digitaalpliiats
pisi| Wacom Digitaalpliiats ehk digipliiats on sisestusseade, mis salvestab kasutaja poolt paberile kirjutatu ja laadib selle arvutisse. Digitaalpliiats sarnaneb digitaallauaga, erandiks on see, et digitaalpliiatsiga kirjutab kasutaja paberile nagu tavalise kirjutusvahendiga ning paberile kinnitatud vastuvõtuseade salvestab kirjutatu.
Digitaalpliiatsite liigid
Digitaalpliiatsid jagunevad kolme liiki:
Vastuvõtjad
Enamik digitaalpliiatseid töötab koostöös vastuvõtjaga, mis kinnitatakse kirjutuspinna ääre külge. Kirjutatu salvestatakse vastuvõtjasse, kust hiljem saab kujutised arvutisse laadida USB-kaabli abil või saata nutitelefonidesse ja tahvelarvutitesse Bluetoothi abil.
LiveScribe'i digipliiats
Pliiatsi iseärasuseks on see, et lisaks kirjutatud kujutistele suudab seade samal ajal salvestada ka heli. LiveScribe'i digipliiatsi jaoks saab alla laadida päris huvitavaid programme. Nimelt käekirja tuvastav arvutiprogramm võib matemaatikatunnis valemi vastuse valjult ette öelda või kuvada OLED-ekraanil. Samuti saab selle pliiatsi panna sõnade tähendusi ette ütlema. Käsitsi kirjutatud tekste saab e-postiga saata. Selle pliiatsiga saab teha ka käsitsi animeeritud filmiklippe.
Nokia SU-27W digitaalne pliiats
Joonied salvestatakse pliiatsi 1,3 MB suurusesse mällu. Selline mälu mahutab umbes saja A5-formaadis paberilehe jagu teksti. Täislaetud akuga saab järjest kirjutada kuni kolm tundi ja jõudeolekus peab aku vastu umbes 20 tundi. Pliiatsil on Bluetoothi tugi, mille abil saab valmiskirjutatud tekstid saata arvutisse või mobiiltelefoni.
Leili ja Medžnun (ooper)
pisi|Kuulutus (1908) "Leili ja Medžnun" on Aserbaidžaani helilooja Üzeyir Hacıbəyovi neljavaatuseline ooper. See põhineb ühe armastajapaari Leili ja Medžnuni lool, mille on kirja pannud 16. sajandi poeet Muhammad Fuzuli. Tema omakorda tugines araabia legendile, mille esimest korda pani kirja 12. sajandi teisel poolel Pärsia poeet Nizami Ganjavi. Hiljem on sama legendi kasutanud veel paljud luuletajad paljudes maades.
Ooper räägib õnnetust armastusest. Leili ja Geis armastavad teineteist piiritult. Geis läheb armastusest hulluks ja teda hakatakse kutsuma Medžnuniks, mis tähendab hullumeelset. Leili vanemad ei anna oma tütart hullule naiseks, mispeale Medžnun läheb erakuna kõnnumaale elama. Vanemad annavad Leili rikkale mehele, kuid Leili on lohutamatu ja sureb igatsusest Madžnuni järele. Medžnun tuleb Leili hauale ja sureb seal ka ise.
Ooperi esmaettekanne toimus 12. jaanuaril 1908 Bakuus Tagijevi teatris. See oli esimene Aserbaidžaani ja islamimaailma ooper.
Ooper saavutas erakordse populaarsuse. Aserbaidžaanis etendati seda 30 aastat järjest igal hooajal. 1913. aastal lavastati seda autori kodulinnas Šušas, mis asub Mägi-Karabahhis. Väljaspool Aserbaidžaani lavastati seda ooperit kõigepealt Thbilisis, seejärel Venemaal ja Ukrainas, Türgis ja Iraanis, Turkmeenias ja Usbekistanis.
1996. aastal valmis Aserbaidžaanis ooperi põhjal kaheosaline ooperfilm "Leili ja Medžnun". 2013. aastal valmis samanimeline üheosaline ooperfilm.
Eesti kiviaeg
Eesti kiviaeg oli periood Eesti muinasajast, mida paigutatakse umbes vahemikku 9600 eKr – 1800 eKr.
Seda perioodi jaotatakse vanemaks kiviajaks (kuni 9600 eKr), keskmiseks kiviajaks (9600 – 3900 eKr) ja nooremaks kiviajaks (3900 – 1800 eKr).
Vanem kiviaeg (kuni 9600 a eKr)
Eesti ala vanema kiviaja ehk paleoliitilise inimasustuse kohta otseseid tõendeid pole leitud. Siiski on võimalik, et esimesed inimlased saabusid juba enne viimast, Weichseli jääaega, või isegi selle mõõdukama kliimaga perioodil 30 000 a eKr, mil tingimused olid sobivad nt mammutite eluks. Sel ajal asustas Homo sapiens suurema osa Euroopa elamiskõlbulikest piirkondadest. Eesti alal on mandrijää aga kõik potentsiaalsed märgid sellest hävitanud. Pärast Weichseli jäätumise maksimumi (umbes 22 000–20 000 aastat eKr) alanud kliima soojenemine tõi kaasa Euroopa põhjaosa katnud jäämassiivi taandumise, mis Eesti alal algas umbes 13 000 a eKr. Kuna liustik taganes Skandinaavia mäestiku suunas, siis vabanesid jää alt esimesena kagupoolsed piirkonnad, viimasena Loode-Eesti, Hiiumaa ja Lääne-Saaremaa. Kokku võttis see protsess Eesti alal aega umbes 2000 aastat. Mandrijää ja selle sulamisveed kujundasid ümber maastikku nii kulutades kui kuhjates materjali. Sulaveed kogunesid madalamatele aladele, eriti Peipsi ja Võrtsjärve nõkku, ning ujutasid üle kogu Loode- ja Lääne-Eesti, saared ning suure osa Kirde-Eestist. Jääserva ette tekkis Balti jääpaisjärv, mis hõlmas praeguse Läänemere lõunaosa koos Soome lahe ja Laadoga järvega. Kliima oli arktiline ja lähisarktiline, lagedapoolsel maastikul levis tundralaadne taimestik, liikusid põhjapõtrade ja metshobuste karjad, leidus ka mammuteid, karvaseid ninasarvikuid ja ürgpiisoneid. Allerødi kliimaperioodil (12 000–10 700 a eKr) toimus kliima ajutine soojenemine ja kuivenemine (keskmine temperatuur u 6° tänapäevasest madalam), mis tõi kaasa lõuna poolt tulnud parasvöötme taimede (kase- ja männimetsad, vaevakask, rohttaimedest maltsalised, drüüas, võtmehein, palderjan jt) ja loomade (tõenäoliselt hunt, ilves, kobras, pruunkaru, punarebane, põder, saarmas, valgejänes) saabumise, kuid Dryas'e kronotsoonis (10 700–9600 a eKr) jahenes kliima järsult ja valitsevaks sai jälle tundra- ja stepiilmeline maastik koos külmalembeste rohttaimede, sambla, vaevakase, paju ja kadakaga. Väikestes allesjäänud metsades kasvas mänd või kask. Metsloomad taandusid lõunasse ja Eesti alale liikus taas põhjapõtru ja mammuteid.
Kindlad tõendid inimeste kohalolust Baltimaades pärinevad ajast 11 000 a eKr. Läänemere idapiirkonna asustus tekkis ilmselt kahe rände tulemusel: kõigepealt Kesk-Euroopa põhjaosast Hamburgi ajajärgust lähtunud Bromme kultuuri (alates 11 000 eKr) inimesed, mille põhjalt kujunes Ahrensburgi kultuur, ja 1000 aastat hiljem Poola alalt lähtunud Świdry kultuuri asustuslaine. Need kaks arheoloogilist kultuuri eksisteerisid mõnda aega paralleelselt ja teineteist mõjutades. Lõpuks integreeris Świdry kultuur Ahrensburgi kultuuri inimesed endasse. Jääaja lõpu aegseid asulakohti on Baltikumis avastatud üle 100: enamik Lõuna-Leedus, kõige põhjapoolsemad Kesk-Lätis Daugava ääres. Kuna ka Eesti ala oli tollal juba enamjaolt jäävaba ja asustamiskõlbulik, siis peetakse usutavaks, et inimesed jõudsid ka sinna, ehkki seni pole nii varaseid märke inimtegevusest avastatud.
Loodusolud
Keskmine kiviaeg on Eesti esiajaloo pikim järk, kestes peaaegu niisama kaua kui kõik hilisemad ajalooperioodid ühtekokku. Umbes 9600 a eKr oli mandrijää sedavõrra taandunud, et jääpaisjärvel tekkis Kesk-Rootsi kohal väljapääs ookeani (Billingeni katastroof). Selle tagajärjel langes veetase paarkümmend meetrit, ajutiselt võib-olla isegi alla tänapäevase taseme, ja Läänemere nõos kujunes riimveeline Joldiameri. Jää raskuse alt vabanenud maakoore aeglane kerge katkestas aga umbes 9000 a eKr Kesk-Rootsi ühenduse ning Läänemerest sai uuesti mageveekogu (Antsülusjärv). Kuna Skandinaavia sulavate liustike vett voolas jätkuvalt juurde, siis hakkas veetase taas tõusma, ujutades üle rannaalad. 8300–8200 a eKr saavutas Antsülusjärv nii kõrge taseme, et hakkas Taani väinade kohal ookeani voolama, mis tõi kaasa veetaseme languse. Umbes 7000. a eKr algas järgmine Läänemere arengufaas – Litoriinameri. Siis tungis Taani väinade kaudu omakorda peale ookeanivesi ja muutis Läänemere nõos vee soolaseks. Algul veetase tõusis ja ujutas üle laiad alad, kuid seejärel hakkas vesi aegamisi taanduma ning see protsess kestab tänapäevani.
Joldiamere tekkimise järel toimus kiire soojenemine. Eesti alal kujunes niiske ja tänapäevaga võrreldes mõnevõrra jahedam preboreaalne kliima (9600–8200 a eKr). Levisid hõredad kasemetsad, liivastes piirkondades, eriti äsja vee alt vabanenud saartel ja mandri lääneosas ka männikud. Hiljem lisandus seni mitteesindatud liike nagu sarapuu, lepp ja teised lehtpuud, põõsarindesse astelpaju, puhma- ja rohurindesse kõrrelisi, lõikheinalisi, sõnajalgu, randadesse-kallastele puju. Avamaastike loomad nagu põhjapõder ja mammut lahkusid või surid välja. Metshobune ilmselt säilis. Sisse rändasid põder, pruunkaru, kobras, ilves, hunt, punarebane, valgejänes ja teised metsavööndi loomad. Põhja-Jäämerest saabusid Joldiamerre viigerhülged. Hakkasid kujunema sood.
Järgnev boreaalne kliimaperiood (8200–7200 a eKr) oli kuivem ja keskmine temperatuur võis olla juba kõrgemgi kui nüüdisajal. Perioodi lõpuosa muutus niiskemaks, mis soodustas metsade mitmekesistumist. Puuliikidest domineeris mänd, vähem oli kaske. Esindatud olid ka lepp, jalakas, pärn, tamm, saar, vaher, künnapuu ja sarapuu. Tekkisid lammimetsad, veekogude kallastel lepikud. Ka loomastik muutus liigirikkamaks ja arvukamaks, varasemast sagedamini leidus metssiga, lisandusid tarvas, metskits ja hirv. Üle merepinna ulatusid Saaremaa ja Hiiumaa kõige kõrgemad osad, praeguse Tõstamaa poolsaare kõrgemad osad moodustasid saarestiku. Sisemaal oli rohkelt järvi. Võrtsjärv oli tänasest märksa suurem. Boreaalse aja lõpus tekkis Võrtsjärve nõo loodeosa suhteliselt kiirema maakerke tõttu väljavool Emajõe kaudu Peipsisse ja Võrtsjärv taandus veetaseme languse tõttu umbes praegustesse piiridesse. Peipsi lõunaosa oli tänasest kitsam ja Pihkva järve olemasolu küsitav, kuna järve lõunasse valgumine toimus alles hiljem Kirde-Eesti suhteliselt kiirema maakerke tagajärjel. Nõgudes toimus ulatuslik soostumine.
Keskmise kiviaja ehk mesoliitikumi teisel poolel oli soe mereline ja niiske atlantiline kliimaperiood (7200–3800 a eKr). Keskmine temperatuur oli paar kraadi tänasest kõrgem. Talved olid pehmed ja taimede vegetatsiooniperiood pikenes. Kõik see soodustas laialehiste puude levikut. Veekogude juures kasvasid sanglepikud või kaasikud, kuivematel aladel esines tamme, jalakat, künnapuud, pärna, pööki. On hinnatud, et lehtpuid oli sel ajal kolm korda rohkem kui okaspuid. Eriti Ranniku-Eestis leidus endiselt rohkelt männikuid, tõusis kuuskede osakaal. Lopsakates metsades elanud loomastik oli rikkalik, varasematele liikidele lisandusid metskass ja sookilpkonn ning arvatavasti ka orav ja mitmed hiireliigid. Niiske ilmastik ja kõrge põhjavesi tõukas tagant soostumist ja ilmselt hakkasid kujunema rabad. Looduslikku avamaastikku leidus väga vähe, kuid perioodi lõpus hakkas metsadesse tekkima lagedaid alasid koos mailaseliste, nelgiliste, oblikate ja robirohuga, võimalik, et inimese kaasabil.
Asustus ja elatusviis
Eesti alalt on leitud üle 200 keskmise kiviaja asulakoha ja 4 matmispaika. Mesoliitikumi esimesel poolel eelistasid inimesed elupaigana jõgede ja järvede kaldaid, mis olid soodsad paigad jahipidamiseks ja kalastamiseks. Veekogudel sai ühtasi kiiremini liigelda kui metsasel maismaal. Mesoliitikumi teisel poolel jõudis asustus ka mererannikule ja -saartele. Eesti ala rahvaarv kasvas kogu keskmise kiviaja vältel, jõudes perioodi lõpuks hinnanguliselt 2500–5500 inimeseni. Vanim teadaolev jälg inimtegevusest Eestis on Pulli asulakoht, mis on radiosüsiniku meetodil dateeritud aega u 9000–8550 eKr. Kunda Lammasmäel, (selle järgi sai nime Kunda kultuur) toonasel järvesaarel, peatusid inimesed alates 9. aastatuhande keskpaigast eKr korduvalt. Palju asustusjälgi on teada ka Võrtsjärve vesikonnast (nt Siimusaarel, Kivisaarel, Moksis, Umbusis), Pärnu (Sindi-Lodja, Jälevere ja Lepakose asulakohad), Emajõe, Narva (Riigiküla asulakohad) ja Jägala jõgikonnast. Mesoliitikumist pärit juhuleide on välja tulnud aga peaaegu üle kogu Eesti.
Inimesed elasid arvatavasti kuni paarikümneliikmelistes rühmades, sest suured kogukonnad polnud toonastes tingimustes vajalikud ega võimalikudki. Kogukonna püügi- ja korilusterritoorium pidi olema piisavalt suur, et rahuldada aastaringse toiduvajaduse, samas hävitamata kogu selle ala loomastikku. Algselt muudeti ilmselt igal jahi-, kalapüügi- ja korjehooajal oma elukohta vastavalt teatava saaklooma parimale püügiajale või taime parimale korjeperioodile. Igale rühmale kujunes välja oma piirkond, mille sees liiguti. Aja jooksul selliste territooriumite suurus kahanes ja püügimajandus mitmekesistus. Jäädi paiksemaks ja kohati võidi kasutada ka aastaringseid külasid. Elu- ja peatuskohad olid tõenäoliselt lagedamatel aladel: mererannas rohurinde piiril, siseveekogude ääres metsastumata kaldaterrassil. Eluasemete kuju, suurus ja ehitusviis varieerusid vastavalt vajadusele, kasutusajale ja traditsioonidele. Mesoliitikumi lõpust pärinevad vanimad avastatud hoonejäänused, mille põhjal on nende põrandapindalaks hinnatud kuni 50 m². Elatist hangiti küttimise, kalastamise ja korilusega. Jahiti peaaegu kõiki sel ajal elanud metsloomi ja suuremaid linde. Mesoliitikumi esimesel poolel olid peamised jahiloomad põder ja kobras, hiljem ka metssiga ja tarvas. Suurem osa saagist püüti ilmselt püüniste ja lõksude abil, kasutati ka varitsus- ja ajujahti. Kalastamine toimus kalatõkete, võrkude, mõrdade, õngede ja ahingutega. Mesoliitikumi teisel poolel sai rannikupiirkonnas tähtsaks jahiobjektiks hüljes. Kuigi ainsaks märgiks korilusest on asulakohtadest leitud sarapuupähkli koored, söödi ilmselt teisigi taimi. Ainus koduloom oli koer.
Töö- ja tarberiistad
pisi|[[Kunda kultuurile iseloomulikud tööriistad]] pisi|[[Narva keraamika näide]] Töö- ja tarberiistu valmistati kivist, luust, sarvest, puust ja teistest looduslikest materjalidest. Töö- ja tarberiistu tehti reeglina vaid endale või oma perele kasutamiseks. Väikesi tugevat ja teravat serva vajavaid lõike- ja kaaperiistu (nt kõõvitsaid, uuritsaid ja nuge) tehti enamasti tulekivist. Kuna Võrtsjärvest põhja pool leidub looduslikku tulekivi, siis olid sellest materjalist esemed eriti omased just tollele piirkonnale. Kasutati ka kvartsi, mis nt Kundas oligi ülekaalus. Tugevust ja sitkust vajavate raieriistade (kirved ja talvad) valmistamiseks kasutati ennekõike kohalikke rändkive. Luust ja sarvest tehti noole-, oda-, ahingu- ja harpuuniotsi, pistodasid, naaskleid, kirveid, õngekonkse, õmblusnõelu, ehteid jm. Puit oli ehitusmaterjal, sellest valmistati liiklusvahendeid (suusad, reed, paadid), ka tööriistu. Niinest tehti nööri, nahast rõivaid. Hiljemalt 5000 a eKr õpiti ilmselt idapoolsetelt naabritelt valmistama põletatud savinõusid ehk keraamikat, mida sai kasutada nii keetmiseks kui toiduainete hoidmiseks. Leiukohtade järgi on seda nimetatud narva tüüpi keraamikaks. Umbes aastast 7000 eKr on pärit Narva lähedalt Siivertsist leitud kalastajate võrgukäba ja -kivi ning niinenöör, mis näitavad kalapüügitehnika arengut.
Inimeste välimus ja eluiga
On arvatud, et Eesti ala esmaasukad olid suhteliselt pikad – Euroopa idaosa varasest mesoliitikumist pärit luustike põhjal olid mehed sel ajal keskmiselt 174 cm ja naised 160 cm pikkused. Hiljem paistab kasv olevat vähenenud – 6.–5. aastatuhandest eKr pärit Eesti vanimate inimsäilmete järgi otsustades oli meeste keskmine pikkus sel ajal 164 cm ja naistel 157 cm. Mesoliitilised inimesed olid pika- või keskpealised, laia ja kõrge näoosa ning etteulatuva ninaga.
Inimeste eluiga ulatus harva üle 30–40 aasta. Seda tingisid nii haigused kui jahil ja omavahelistes konfliktides saadud vigastused. Taoliste küttide-kalurite-korilaste ühiskondade analüüsimise põhjal on oletatud, et konfliktide tõttu võis surra isegi kuni veerand rahvastikust. Kuigi naised sünnitasid sagedamini kui tänapäeval, oli laste suremus väga suur.
Ühiskond
Ühiskonnakorraldus oli ilmselt suhteliselt egalitaarne, ehkki mingid soost, vanusest, isiklikest võimetest jm lähtunud erinevused eksisteerisid. Arvatavasti kehtisid tavad ja tööjaotus – jahil käisid tavaliselt mehed, koriluse ja majapidamistöödega tegelesid naised. Kooselu oli ilmselt reguleeritud ja kogukonnasisesed abielud võisid olla keelatud. Kui elukaaslased pärinesid teistest kogukondadest, siis oli see ühtlasi laiemaid alasid ühendav, kultuuritraditsioone kandev ja säilitav ning uusi ideid ja oskusi levitav tegur. Sugukonnas jagunes töö soo ja vanuse järgi. Meeste ülesandeks oli küttimine, kalapüük ja kogukonna kaitsmine. Naiste põhitöö oli taimtoidu korjamine, toidu ja kehakatte valmistamine ning laste kasvatamine. Naiste osatähtsus oli suurem, sest mehed olid sageli pikka aega kodust eemal. Sugulust arvestatigi ainult naisliinis, mistõttu seda sugukondliku korra staadiumi nimetatakse emajärgseks ehk matriarhaadiks.
Religioon ja kunst
Eesti ala esmaasukate religioonist pole midagi teada, kuna usundiga seotud leide sellest ajast pole. Küll on mõningat infot mesoliitikumi lõpuperioodist. Matmisel surnule mõnikord loomahammastest ripatsi kaasa panek osutab mingile religioossele tõekspidamisele ja rituaalile. Võimalik, et surma ei käsitletud kui elu lõppemist, vaid selle vormi muutust. Mesoliitikumi lõpuajast pärinevad sarvest tehtud looma- ja inimkujud olid ilmselt samuti religiooniga seotud. Vee lähedal asunud matmiskohad ja veekogude põhjast leitud figuurid võivad osutada, et sel ajal olid pühakohad seotud veekogudega. Pärnu jõest on leitud inimese ja veelinnu pea kujuke, Tõrvalast Narva jõe ääres (kunagisest merepõhjast) põdrasarvest rästiku skulptuur. Arvatavasti oli sellisel mesoliitilisel kunstil vähemalt osaliselt usundiline või rituaalne taust. Võimalik, et koos rästikukujuga Tõrvalast avastatud mittekalastusvahendeid (nooleotsad, pistodad) on vette heidetud ohvriannina, tagamaks õnne kalastamisel ja veelindude jahil. On oletatud, et sarnaselt paljude teiste arhailiste religioonidega uskusid Eesti ala elanikud looduse hingestatusesse.
Keel
Eesti ala mesoliitiliste asukate keele kohta kindlaid andmeid pole. Kuna hiljem selles piirkonnas kõneldud läänemeresoome keelte ühissõnavaras leidub sõnu, millele polnud leitud vasteid kaugematest sugulaskeeltest ega veenvat laenuetümoloogiat, siis pakkus Paul Ariste välja, et osa neist võivad olla substraatsõnad, mis pärinevadki Kunda kultuuri ajal, enne soomeugrilaste ja indoeurooplaste saabumist, Eesti regioonis kõneldud ja hiljem hääbunud tundmatust nn protoeuroopa keelest. Keeleteadlaste valdav seisukoht on siiski, et sellise protoeuroopa keele substraati on väga raske või lausa võimatu tuvastada. Küsitav on, kuidas hääbunud keelest tulnud substraatsõnu eristada soome-ugri oma sõnadest, mille vasted teistes sugulaskeeltes on lihtsalt kaduma läinud, ja vanadest indoeuroopa laenudest, mille allikaks olnud sõna indoeuroopa keeltes hiljem kadus. Osadele oletatavatele protoeuroopa päritolu sõnadele on aja jooksul ka muud (peamiselt balti või (eel)germaani) etümoloogiad esitatud.
Mõned autorid (eesotsas Kalevi Wiikiga) on arvanud, et Eesti ja suurema osa põhjapoolse Euroopa esmaasukad rääkisid soome-ugri keeli. Keeleteadlaste seas taoline vaade kanda ei kinnitanud ja ideed peetakse ümberlükatuks. Küll leidis see seisukoht mõningast poolehoidu arheoloogide hulgas, kes on täheldanud piirkonna asustuse järjepidevust alates jääaja lõpust kuni ajaloolise aja soome-ugri rahvasteni. Teisalt on asustuse järjepidevuse tõlgendamist keelelise järjepidevusena ekslikuks arusaamaks peetud.
Geneetika
Eesti ala algasukate geenide kohta midagi teada pole, kuna ei Eestist ega ka lähiümbruskonnast pole nii vanu inimsäilmeid leitud. Vanimad luud, mille DNA-d on uuritud, pärinevad 5. aastatuhandel eKr elanud Narva kultuuri inimestelt. Nende mitokondriaalse DNA ehk emaliinis päranduva DNA-järjestuse variant kuulub haplogruppi U ja on mesoliitilise Euroopa elanikkonnale tüüpiline. Muud pärilikkusaine koostisosad näitavad sarnasust Baltikumis samal ajal ja veidi varem elanud inimestega, kes omakorda laiemas plaanis on lähedased Lääne-Euroopa kütt-kalur-korilastega, ehkki leidub ka toona ida pool elanud inimestele iseloomulikke tunnuseid.
Loodusolud
Noorema kiviaja ehk neoliitikumi alguses muutus kliima kontinentaalsemaks ja algas subboreaalne periood (3800–700 a eKr). Keskmine temperatuur püsis esialgu suhteliselt kõrge, kuid hakkas hiljem tasapisi langema. Kliima kuivenemine mõjutas aga metsi: viljakatel muldadel hakkas laialehiseid puid aina rohkem asendama kuusk, arvukamalt säilis vaid tamme, saart ja vahtrat. Vähem viljakatel ja soistel muldadel kasvasid männikud, Lääne- ja Põhja-Eesti õhukestel muldadel olevates hõredates metsades männid ja tammed. Loomadest lisandus Eesti alale ahm. Paljud sood olid arenenud rabadeks. Jõeorgude lammid ja rabad olid osaliselt lodumetsa all. Peipsi põhjaosas toimunud maakerge põhjustas järve valgumise ja suurenemise lõuna suunas ning sinna suubunud jõgede veetaseme tõusu. Neoliitikumi lõpupoolel oli kliima juba märgatavalt jahenenud ja samas veidi niiskemaks muutunud. Kuuse osakaalu suurenemine jätkus, jõudes haripunktis u 40%-ni kõigist metsapuudest. Talved olid arvatavasti külmad ja paksu lumega. See koos lehtmetsade vähenemisega halvendas tarva, metshobuse ja metssea elutingimusi ning nende arvukus kahanes. Kliimamuutus raskendas ka põlluharimist ja loomakasvatust. Suhteliselt pehmem kliima jäi püsima saartel ja rannikul. Umbes 2500 a eKr algas Läänemere nõos Limneamere faas. Taani väinad olid muutunud madalamaks, ookeanist sissevoolav veehulk ja mere soolasus vähenes. Maakerke tõttu jätkus veetaseme langus.