cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fagnano järv
Fagnano järv ehk Kami järv ehk Cami järv (hispaania keeles Lago Fagnano või Lago Cami) on lääne–idasuunaline piklik järv Tulemaa saare kaguosas Argentina Tulemaa provintsi ja Tšiili Tulemaa provintsi territooriumil.
Järve suurim pikkus on umbes 98 km ja pindala 645 km². Pikkusest 72,5 km ja pindalast 606 km² jääb Argentina territooriumile, vastavalt 13,5 km ja 39 km² aga Tšiili territooriumile.
Suurim sügavus on 200 meetrit.
Järve lääneotsast voolab välja Azopardo jõgi, mis suubub Almirantazgo fjordi. Idarannikul asub Tolhuini asula.
Osa järvest paikneb Tulemaa rahvuspargi territooriumil.
Nimi
Rööpnimi Kami või Cami pärineb jaagani keelest.
Renver Scharemberch
Renver Scharemberch oli Saare-Lääne piiskopkonna vasall 15. sajandil, Scharenbergide aadlisuguvõsa vanim teadaolev esiisa.
Aida (muusikal)
Esimene vaatus
Mereb veenab lõpuks Aidat külastama nuubialaste laagrit. Ta ei ole oma tõotust pidanud. Kõik nuubialased teavad, et printsess on Egiptuses. Aida ei julge minna, sest ta ei suuda nuubialasi aidata. Nuubialased tervitavad Aidat ning kingivad talle riidetükkidest kokku õmmeldud kuningliku rüü. Aida tõotab nende heaks midagi teha ja laseb end printsessina kohelda.
Radames otsustab anda kogu oma varanduse Nuubiast pärit orjadele, sest kui ta küsis Aidalt, mida ta saab tema heaks teha, soovitas Aida aidata tema kaasmaalasi. Aida on Radamese sammust rabatud. Ka Mereb on rabatud. Amneris arvab, et tegemist on ettevalmistustega nende pulmadeks. Radames ei vaja enam oma varandust, sest ta hakkab elama vaarao palees. Ta palub, et Aida paluks tema nimel Radameselt vabandust. Aida ei taha seda teha, kuid Amneris palub tal teha seda kui sõber. Aida läheb Radamese juurde ning proovibki lihtsalt Amnerise palve täita, kuid nad ei suuda teineteisest lahkuda. Nad armastavad. Üks sõdur teatab Radamesele, et Nuubia kuningas on vangi võetud. Aida on vapustatud. Radames püüab teda lohutada, öeldes, et nende riigid on sõjas. Radames ütleb, et Aida peab lahkuma, ent annab talle oma amuleti, mis tagab talle läbipääsu, kui valvurid peaksid teda kinni pidama. Kui nuubialased saavad teada, et kuningas on vangi võetud, on nad lohutamatud. Aida kinnitab meile, et jumalad armastavad Nuubiat ning neid ei hävitata.
Renver Scharemberch
17. mail 1417 läänistas Saare-Lääne piiskop Winrich talle Loona mõisa (Kaddevel) rootsi külas Kihelkonna kiriku juures ja kaks adramaad Sõrves Torgu ametkonnas (Kargi mõisa).
21. septembril 1428 oli ta surnud ja piiskop Christianus kinnitas tema mõisa (Katevel) tema pojale Rennvert Schorenberchile.
Aida (muusikal)
Teine vaatus
Mereb viib Aida vangistatud isa juurde. Isa ei kiida mingil tingimusel heaks tütre suhteid Radamesega. Nad otsustavad kolmekesi, et lähevad amuleti abiga sadamasse, varastavad paadi ja lähevad Radamese ja Amnerise pulmade ajal Nuubiasse tagasi. Mõnest valvurist pääsevad nad mööda amuleti abiga, mõnele annab Mereb pistist, kasutades raha, mis ta on oma isanda tagant varastanud. Aidal on südametunnistusepiinad, kuid ta otsustab, et kohus oma rahva ees on tähtsam.
Kui Aida läheb palee juurde Radamesega kohtuma, kohtab ta Merebit. Mereb on vapustatud, et tema printsess laseb Egiptuse kaptenil ennast kasutada. Radames näeb kergendusega, et Aida ei olegi tapetud. Aida ütleb talle, et nad ei tohi enam kohtuda ja Radames peab abielluma Amnerisega. Egiptuse juhina saab Radames nuubialasi aidata ning võib-olla ainult sellepärast viisidki jumalad nad kokku. Radames ei rahuldu sellega, vaid tahab ka Aidat. Amneris kuulas jutuajamist salaja pealt. Ta ei tea, mida edasi teha: Radames ei armasta teda, Aida on reetnud tema usalduse ja sõpruse ning tema armastab ikka veel Radamest. Abiellumise katkestab uudis, et Nuubia kuningas on vangist põgenenud ja sadamasse teel. Radames ei luba kellelgi enne teda sadamasse minna ning kihutab paleest välja.
Radames jõuab sadamasse parajasti siis, kui Mereb, Aida ja Nuubia kuningas paati astuvad. Alles nüüd saab Radames aru, et Aida on Nuubia printsess. Ta arvab, et Aida armastus oli teeseldud. Aida püüab meeleheitlikult selgitada, et tema armastus on ehtne, samal ajal kui isa kutsub teda paati. Saabub Zoser, kes on Radamese olukorrast kohkunud. Võitluse käigus tapetakse Mereb, ent Radames jõuab paadi kinnitusköied mõõgaga läbi raiuda, nii et Aida isa on väljaspool ohtu. Zoser põgeneb, kartes, et ta peab vastutama Radamese tegude eest ning et tema vandenõu avastatakse. Aida ja Radames võetakse vangi.
Amneris läheb Radamest ja Aidat vanglasse vaatama. Radames ütleb talle, et on teda alati armastanud. Amneris palub tal oma tegusid kahetseda, lootes, et see hoiab ära surmanuhtluse. Radames keeldub. Aida palub Amneriselt vabandust, et ta varjas, kes ta on. Aida ütleb Amnerisele, et ta ei karda surma, mis tähendab vaid olla pimeduses elusalt maetud. Kui vaarao hakkab reeturite üle kohut mõistma, katkestab Amneris isa, nõudes, et temal oleks selles asjas voli otsustada, sest isa sureb varsti ning kõiki otsuseid hakkab tegema tema. Vaarao annab talle loa seda teha. Amneris ütleb, et ta teab, et oma kuritegude eest Egiptuse vastu peavad Aida ja Radames surema elusalt matmise läbi, aga ta otsustab, et nad tuleb panna ühte ja samasse hauda. Nii tehaksegi.
Amneris selgitab publikule, et Radamese ja Aida eeskuju oli talle abiks, kui ta sai Egiptuse valitsejaks. Ta tegi lõpu Egiptuse ja Nuubia vahelisele sõjale. Lavale tuleb esimese pildi kujundus, muuseumisaal. Amneris läheb oma vitriini tagasi. Aida ja Radamese osatäitjad uurivad hauda. Kui eesriie langeb, siis nende pilgud kohtuvad.
Muusika
23. märtsil 1999 ilmus "Aida" laulude plaat. Sellel olid järgmised palad (sulgudes lauljad):
Plaat jõudis Billboardi edetabelis 41. kohale.
Esimene singel "Written In The Stars" Elton Johni ja LeAnn Rimesi esituses jõudis raadiotesse 25. detsembril 1998. Laul tõusis Billboardi "Adult Contemporary" edetabelis 22. kohalt 2. kohale, jäädes sinna neljaks nädalaks, ning püsis edetabelis ühtekokku 26 nädalat. Singel ilmus 22. veebruaril 1999 Suurbritannias ja 23. veebruaril Ameerika Ühendriikides. Laul ilmus Billboardi edetabelisse "Hot 100" 37. kohal ja püsis seal 10 nädalat; edetabelisse "Hot 100 Singles Sales" ilmus see 18. kohal ning jäi sinna 14 nädalaks.
Teise singlina ilmus USAs "A Step Too Far" ainult raadios esitamiseks. Laul jõudis Billboardi edetabelisse "Adult Contemporary" 12. juunil 1999 25. koha loona ning jäi edetabelisse 10 nädalaks.
Varia
Novembri lõpus 2000 ilmus Michael Lasselli raamat "Elton John's & Tim Rice's AIDA : The Making of The Broadway Musical". Ajakirja Time 2000. aasta teatrilavastuste 10 parema edetabelis oli "Aida" kolmandal kohal ning oli üks kahest muusikalist.
Kristi Rakfeldt
Kristi Rakfeldt (neiupõlvenimi Kristi Ranna; sündinud 24. novembril 1953 Hartfordis USA-s) on väliseesti pedagoog.
Ta on lõpetanud Connecticuti Ülikooli bakalaureuse kraadiga ja Lõuna-Connecticuti Riikliku Ülikooli logopeedi erialal magistrikraadiga.
Ta on töötanud USAs West Haveni linna koolides logopeedina. Aastatel 1992–2013 oli ta Connecticuti Eesti Kooli juhataja. Ta on olnud ka Connecticuti Eesti Seltsi president ja asepresident.
Reinhold Anrep
Reinhold Hermannsson Anrep (hukkus 1602 Tallinna lahingus) oli Eestimaa maanõunik, Ingliste ja Vaimõisa mõisnik, ning Rootsi feldmarssal Poola-Rootsi sõjas.
Sigismundi ja Södermanlandi hertsog Karli vahelise võimuvõitluse ajal 25. aprillil 1600 kinnitas ta Eestimaa rüütelkonna ühinemise hertsog Karliga.
Perekond
Tema vanemad olid Koluvere lahingus (1573) hukkunud Ingliste, Kiviloo ja Sausti mõisnik, Harjumaa maanõunik Hermann Anrep ja Margaretha Rosen, kes oli Augstroze mõisniku Reinhold von Roseni ja Alu mõisa pärijanna Agnes von Dönhofi tütar.
Reinhold Anrep abiellus Dorothea Wrangelliga, kes oli Elistvere mõisniku Hermann Wrangelli ja Riisipere mõisast pärit Adelheid Uexkülli tütar, ning Herman Wrangeli (1587–1643) tädi. Abielust sündisid:
Berwick-upon-Tweed
Berwick-upon-Tweed on linn Inglismaal Northumberlandi krahvkonnas. Ta on Inglismaa põhjapoolseim linn.
Linna on tuntuks teinud legend, mille järgi ta oli alates Krimmi sõjast kuni 1966. aastani sõjas Venemaa ja Nõukogude Liiduga.
Princetoni Ülikool
Kool asutati 1746. aastal New Jersey osariigis Elizabethis New Jersey kolledžina (College of New Jersey). 1756. aastal viidi kool üle Princetoni ja 1896. aastal nimetati ümber Princetoni ülikooliks. Princeton on vanuselt neljas kõrgharidust andev asutus USAs. Nii Princetoni ülikool kui ka Pennsylvania ülikool soovivad mõlemad olla neljandad. Pennsylvania ülikool kasutas esialgu asutamisaastat 1749, mis jättis selle viiendaks, kuid 1899. aastal otsustati, et asutamisaasta on hoopis 1740. .
Erinevalt teistest tol ajal rajatud ülikoolidest polnud Princetoni ülikool ametlikult religioosse kallakuga. Sellel on küll olnud sidemeid presbüteri kirikuga, kuid tänapäeval üliõpilastele mingeid religioosseid nõudmisi ei esitata.
Ülikoolil on oma kunstimuuseum, kus on ligi 60 tuhat originaalteost kogu maailmast, erinevatest ajastutest ja erinevatest liikidest. Osa skulptuure on paigutatud ka õue ühiselamute ümbrusse.
Ülikoolil on gooti stiilis kabel, kus toimuvad ava- ja lõpuaktused. Seda hinnatakse maailmas suuruselt kolmandaks ülikoolikabeliks.
Princetoni ülikool on üks maailma paremini rahastatud ülikoole tänu oma lõpetajate ja sponsorite annetustele. Osa sellest rikkusest on paigutatud ka väärtuslikesse (nt Claude Monet' ja Andy Warholi) kunstiteostesse.
Ülikooli ühiselamutes on kohti kõigile üliõpilastele kogu nelja-aastaseks õppeks ja üle 95 protsendi üliõpilastest elabki seal, kuna piirkonnas on üüripinnad kallid.
Bakalaureuseõppes on võimalik lõpetada kas Bachelor of Arts (A.B.) või Bachelor of Science insenerialal (B.S.E.).
Magistriõppes (Graduate School) saab õppida humanitaar-, sotsiaalteaduste, loodusteaduste ja insenertehnilistes programmides. Doktoriõpe on samuti kõigil neil programmidel.
Jüri Müür
pisi|Jüri Müüri haud. Jüri Müür (7. jaanuar 1929 Tartu – 17. november 1984 Tallinn) oli eesti filmilavastaja.
Isiklikku
Tema onupoeg oli Märt Müür.
West Haven
West Haven on linn USA-s Connecticuti osariigis New Haveni maakonnas. Linn asub Long Islandi väina kaldal.
pisi|left|200px|West Haveni infosilt linna ajalooga
Abruzzo
Abruzzo on maakond Itaalias. Abruzzo paikneb Kesk-Itaalias ning piirneb põhjas Marche, läänes Lazio ja lõunas Molise maakonnaga; idapiiri määrab Aadria meri.
Kuni 1963. aastani moodustas Abruzzo koos praeguse Molise maakonnaga ühe maakonna Abruzzi e Molise. Abruzzo ja Molise ajalugu ja kultuur on väga tihedalt seotud; kogu piirkond on tuntud lihtsalt Abruzzi (Abruzzo mitmusevorm) nime all.
Loodus
pisi|[[Corno Grande]] Maakonna 10 794 km² pindalast on ligikaudu kaks kolmandikku mägine. Läbi Abruzzo jooksevad Apenniinide kolm ahelikku; kõrgemad tipud on Corno Grande (2914 m) ja Monte Amara (2795 m). Ülejäänud maa koosneb küngastikega ääristatud kitsast tasandikust, mis ulatub 129 km piki Aadria mere rannikut.
Suuremad jõed on Aadria merre suubuvad Aterno-Pescara, Sangro, Trigno ja Tronto. Madaljooksul kasutatakse jõgede vett irrigatsiooniks. Jõgede ülemjooksu piirkonna laialdase metsaraie tõttu esineb kevaditi ja sügisvihmade ajal tihti üleujutusi.
Üks kolmandik Abbruzzo territooriumist kuulub regionaal- või rahvusparkide näol looduskaitse alla. Sellise osakaaluga kaitseala pole üheski teises Euroopa piirkonnas.
Maakonna territooriumil on järgnevad kaitsealad:
Abruzzos esineb aeg-ajalt maavärinaid.
Veljo Käsper
Veljo Käsper (13. mai 1930 Tallinn – 16. märts 1982 Tallinn) oli eesti filmilavastaja.
Keskkooli lõpetamise järel töötas ta õpetajana ja oli komsomolitööl Tartus. 1964. aastal lõpetas Veljo Käsper Moskvas Üleliidulise Riikliku Kinematograafia Instituudi režiiteaduskonna Lev Kulešovi meistriklassi. Alates 1960. aastast töötas ta Tallinnfilmis dokumentaalfilmide, kinoringvaadete ja mängufilmide režissöörina.
Enamik Veljo Käsperi filmidest langes küll terava kriitika alla, kuid ta oli väga omanäoline looja ning filme "Viini postmark", "Gladiaator" ja "Aeg elada, aeg armastada" saatis küllalt suur publikumenu.
Abruzzo
Haldusjaotus
Abruzzo maakond jaguneb neljaks provintsiks, mis omakorda jagunevad kokku 305 vallaks.
Kõige suurem provintsidest on L'Aquila, kõige suurema elanikkonnaga on Chieti. Pescara on Abruzzo majanduskeskuseks.
Suuremad linnad
Abruzzo suurimad linnad on L'Aquila, Atri, Chieti, Pescara, Teramo, Vasto, Avezzano, Giulianova, Sulmona, Lanciano, Montesilvano, Francavilla al Mare, Roseto, Penne ja Castel di Sangro.
Majandus
Madalamatel, niisutatavatel aladel ja orgudes kasvatatakse nisu, maisi, kaera, viinamarju ja õlipuid. Mägedes peetakse lambaid.
Transport
Põhja-Abruzzot läbivad A25 ja A25 maanteed; N17 kulgeb läbi sisemaa. Rannikuäärne autostrada A14 suundub läbi Abruzzo ja Molise Apuulia suunas. Rongiühendus toimib suuremate keskuste vahel, kaugematesse paikadesse sõidavad vaid bussid.
Rannikuäärsed sadamad ei ole majanduslikult olulise kaaluga.
Käsitöö
Turistidele on tuntud Castelli käsitsimaalitud keraamika, mida on viljeldud sadu aastaid. Abruzzole on toonud kuulsust sealne kullassepatöö (orafa). Scanno on olnud juveelitöökeskuseks alates 17. sajandist. Au sees on ka pitsikudumine (tombolo) ja tikkimine (ricamo).
Ajalugu
Regiooni nimi, algselt Aprutiom, arvatakse olevat tulnud ühe sealseid alasid asustanud italite hõimu Praetutii nimest.
Alates 3. sajandist eKr on regioon olnud Rooma riigi mõjuvõimu all, täielik kontroll läks Roomale umbes 90. aasta paiku eKr. Pärast Rooma impeeriumi langemist umbes 600 aastat hiljem lagunes piirkond paljudeks omavahel sõjajalal olevateks feodaalriikideks. Ühise võimu alla läksid Abruzzo alad taas 6. sajandil langobardide Spoleto hertsogiriigi koosseisus.
12. sajandil tulid normannid. Võitluses paavstivõimuga oli regioon Hohenstaufenite poolel. Pärast Hohenstaufenite dünastia langust 13. sajandil läks Abruzzo koos Molisega Anjou dünastia valitsuse alla. Hiljem vallutati Abruzzo alad Friedrich II poolt ja liideti Sitsiilia kuningriigiga. Sel ajal jagati sealne territoorium neljaks osaks: Ulteriore I, Abruzzo Ulteriore II, Abruzzo Citra ja Molise. Olukord kestis kuni Itaalia ühendamiseni 1861. aastal.
Kultuur
Abruzzo on üks väheseid Itaalia piirkondi, mis on säilitanud pea muutumatuna oma tavad ja meelelaadi, seda tänu mägedele (Apenniinid on Abruzzo kohal eriti karmid ja läbimatud), mis on piirkonna hoidunud suhteliselt isoleerituna. Abruzzo on läbi aegade olnud tuntud kui transumanza piirkond, kust lambakarjad viidi külmade talvekuude ajaks naaberregioonidesse Apuuliasse ja Laziosse talvituma.
Köök
Nagu piirkond isegi, on ka Abruzzo köök rustikaalne ja traditsiooniline. Palju süüakse lambaliha.
Vein
Abruzzo veinipiirkonnad on Montepulciano d'Abruzzo (DOCG), Trebbiano d'Abruzzo (DOC), Controguerra (DOC).
Semantiline mälu
Semantiline mälu on mälu, mis on seotud inimese teadmistega ümbritseva maailma kohta.
Semantilisel teabel on tõeväärtus – kas see, mida inimene teab, on õige või vale. Näiteks: tiiger on kiskja, raha on maksevahend, saabas on jalanõu.
Semantilist informatsioon võib omandada üsna kiiresti ja nende teadmiste ilmutamine võib olla kahesugune, sõltudes konkreetse teadmise iseärasustest:
Friuli-Venezia Giulia
Friuli-Venezia Giulia on maakond Itaalias, üks neljast Itaalia autonoomsest piirkonnast. Asub Itaalia kirdeosas, piirneb läänes Veneto maakonnaga ja idas Sloveeniaga, põhjas Austria ja Karni Alpidega ning lõunas Aadria merega.
Friuli-Venezia Giulia koosneb kahest ajaloolisest piirkonnast:
Need kaks regiooni ühendati pärast Teist maailmasõda.
Haldusjaotus
Friuli-Venezia Giulia maakond jagunes 2018. aastani neljaks provintsiks, mis omakorda jagunesid kokku 219 vallaks.
Suuremad linnad
Trieste, Udine.
Vein
Friuli-Venezia Giulia veinipiirkonnad: Friuli Grave (DOC), Tocai Friulano (DOC), Colli Orientali dei Friuli (DOC), Collio (DOC), Ramandolo (DOCG).
Tagajärv
Tagajärv on mitme Eesti järve nimi:
Eesjärv
Eesjärv on mitme Eesti veekogu nimi:
Irène Joliot-Curie
Irène Joliot-Curie (neiupõlvenimi Curie; 12. september 1897 Pariis – 17. märts 1956 Pariis) oli prantsuse teadlane, Marie ja Pierre Curie tütar ja Frédéric Joliot-Curie abikaasa. Koos abikaasa Frédériciga pälvis ta 1935. aastal Nobeli auhinna keemias tehisradioaktiivsuse avastamise eest.
Elukäik
6-aastaselt alustas Irène kooliteed. Varakult tõdesid vanemad, et tütrel on annet matemaatikas, ning otsustasid Irène'ile luua parema õppimiskeskkonna. Selleks ühines Irène'i ema Marie nimekate prantsuse õpetlastega, kelle seas oli ka füüsik Paul Langevin, et moodustada nn kooperatiiv. Teadlased õpetasid kodudes vastastikku oma kolleegide lapsi. Õppetunnid ei koosnenud mitte ainult teaduslikest distsipliinidest, vaid ka näiteks hiina keelest, skulptuurist; suurt rõhku pandi eneseväljendusele ja mängudele.
Säärane huvitav õpe kestis kaks aastat ja pärast seda astus Irène Pariisi Sévigné kolledžisse, kus õppis aastatel 1912–1914. Bakalaureusekraadi sai ta Sorbonne'i ülikoolis.
Tema õpingud katkesid sealsamas esimese maailmasõja algusega.
Kui Irène hakkas lõpetama doktoriõpet 1924. aastal, palus ta noorel keemikul Frédéric Joliot'l õpetada talle laboritehnikaid, mida oli vajalik teada radioaktiivsuse uurimiseks. Aastal 1926 nad abiellusid (mõlemad säilitasid oma perekonnanime, mille tulemusena moodustus Joliot-Curie). 11 kuud hiljem sündis neil tütar Hélène, kellest hiljem sai samuti füüsik, ja 1932. aastal poeg Pierre.
1928. aastal hakkasid Irène ja Frédéric huvituma aatomituumast. Kuigi nende eksperimendid tõestasid nii positronide kui ka neutronite olemasolu, ei suutnud nad selle avastuse tähtsust tõestada; hiljem saavutasid sellega kuulsuse C. D. Anderson ja James Chadwick.
1934. aastal tegid nad aga erakordse avastuse. Toetudes oma vanemate Marie ja Pierre'i töödele looduslike radioaktiivsete elementide alal, avastasid nad tehisradioaktiivsuse ja positronaktiivsuse, mille tagajärjel suutsid sünteesida radioaktiivseid tehisisotoope. See aitas kiiremini, odavamalt ja rohkem toota radioaktiivset materjali, mida kasutati eelkõige meditsiinis. Aastal 1935 said Irène ja Frédéric avastuse eest Nobeli auhinna, samuti sai Irène sellega Pariisi Ülikoolis professoriks.
17. märtsil 1956 suri ta 58-aastaselt leukeemiasse.
Pinnase mineraliseerimine
Pinnase mineraliseerimine ehk maapinna mineraliseerimine on metsanduses kamara eemaldamine või purustamine kuni 15 cm sügavuseni kas käsitsi või mehhaniseeritult.
Pinnase mineraliseerimist kasutatakse metsauuendusel pinnase ettevalmistamiseks, et seeme jõuaks pinnasesse ja hakkaks idanema külviga samal aastal. Mineraliseerimine soodustab ka looduslikku uuenemist.
Pinnase pealmist kihti tohib purustada kuni 50% ulatuses raielangi pindalast.
Negatiivsed mõjud
Mineraliseerimise tulemusel väheneb mulla huumuskiht ja eraldub palju süsihappegaasi. Samuti väheneb üldine koosluse elurikkus.
Doris Lessing
Doris Lessing [d'oris l'essing] (kodanikunimega Doris May Tayler; 22. oktoober 1919 Iraan, Kermānshāh – 17. november 2013 London) oli inglise kirjanik. Ta sai 2007. aastal Nobeli kirjandusauhinna.
Elukäik
Doris Lessing sündis 22. oktoobril 1919 Kermānshāhis Iraanis ning kasvas üles Briti koloonias Rodeesias, praeguses Zimbabwes.
14-aastaselt lõpetas ta õpingud koolis ja hakkas tööle sekretäri-kirjutajana ühes advokaadibüroos. 19-aastaselt abiellus ta Frank Wisdomiga ning sai kaks last, poja ja tütre. Mõne aja pärast liitus Doris Lessing vasakpoolsete noorte rühmaga ning jättis oma mehe ja lapsed maha.
Sama vasakpoolse grupi liige oli ka saksa kommunist Gottfried Lessing, kellega Doris peagi abiellus. Neil sündis poeg Peter. Aastal 1949, pärast Gottfriedist lahutamist, kolis Doris Lessing koos pojaga elama Inglismaale. Seal astus ta Kommunistlikku Parteisse, kust lahkus 1956. aastal.
Tarcisio Bertone
pisi
Tarcisio Bertone [tartš'iizjo bert'oone] (sündinud 2. detsembril 1934 Romano Canaveses, Itaalias) on roomakatoliku vaimulik. Alates 21. oktoobrist 2003 on ta kardinal, 15. septembrist 2006 kuni 15. oktoobrini 2013 oli ta Vatikani kardinal-riigisekretär ja alates 4. märtsist 2007 on camerlengo.
Tarcisio Bertone sündis kaheksalapselise perekonna viienda lapsena, ristiti 9. detsembril 1934 ja liitus 1950. aastal salesiaanide vennaskonnaga. Tõotused andis ta 3. detsembril 1950 Torinos, novitsiaadi läbis Pinerolos. Vaimuliku ettevalmistuse sai Bertone Torino salesiaanide teoloogilises seminaris ja 1. juulil 1960 pühitseti ta preestriks.
Hiljem spetsialiseerus Bertone kanoonilisele õigusele, kaitstes doktorikraadi teemal "Paavst Benedictus XIV ideed kiriku juhtimisest". Ta sidus oma elu ja karjääri salesiaanide kõrgema õppeasutusega Università Pontificia Salesiana di Roma, kus ta ka ise oli õppinud. Aastatel 1967–1976 oli ta seal moraaliteoloogia professor ja 1976–1991 kanoonilise õiguse professor.
Õppejõu ameti kõrvalt täitis ta ülikoolis ka mitmeid administratiivseid ülesandeid: 1974–1976 teoloogia direktor, 1979–1985 kanoonilise õiguse teaduskonna dekaan ja 1987–1989 ülikooli prorektor. 1. juunil 1989 sai Tarcisio Bertonest Università Pontificia Salesiana di Roma rektor.
Isa Bertone pidas külalisõppejõuna loenguid ka teistes Rooma ülikoolides ja tegeles vaimulikutööga Rooma kogudustes. Ta nõustas Rooma kuuriat kanoonilise õiguse küsimustes ja osales uue kanoonilise õiguse koodeksi väljatöötamises.
4. juunil 1991 nimetas paavst Johannes Paulus II Bertone Vercelli peapiiskopiks. Sellel ametikohal oli ta neli aastat (1991–1995).
Uuesti sai temast peapiiskop 10. detsembril 2002, mil paavst nimetas ta Genova peapiiskopiks. Juba aasta aega hiljem, 2003. aastal valiti ta kardinalide kolleegiumisse, kui ta sai Santa Maria Ausiliatrice in via Tuscolana kardinalpreestriks. Aastal 2005 osales Bertone kardinalide kolleegiumi liikmena paavst Benedictus XVI valimisel.
22. juunil 2006 nimetas paavst Benedictus XVI Tarcisio Bertone Vatikani riigisekretäriks. Ta astus ametisse 15. septembril 2006, vahetades sellel ametikohal välja kardinal Angelo Sodano. 4. märtsil 2007 määrati ta camerlengoks.
Kardinal Bertone valdab itaalia, inglise ja portugali keelt.
Seoses Benedictus XVI Saksamaa visiidil Regenburgis peetud loengus kasutatud islamiriike ärritanud tsitaadiga teatas Bertone 16. septembril 2006, et paavstil on väga kahju, et muhameedlased pidasid tema märkusi islami kohta solvavaks. Ta kinnitas, et paavstil polnud kavatsust esitada keisri arvamusi islami kohta enda vaadetena. Ta lisas järgmisel päeval, et paavsti sügiseks kavandatud Türgi visiiti pole põhjust ära jätta.
Ta kohtus 29. septembril 2006 Vatikanis välisriikide suursaadikutega.
Ta viis 16. septembril 2007 Poolas läbi Stanisław Papczyński õndsakspühitsemise tseremoonia.
Bertone määrati 10. mail 2008 Frascati kardinalpiiskopiks ja ta osales 2013 Franciscuse valimisel paavstiks.
Mihhail Rumjantsev (sõjaväelane)
Mihhail Rumjantsev (vene Михаил Васильевич Румянцев; 14. august 1957 Sillamäe – 14. veebruar 1983 Hodžadkoh) oli Nõukogude sõjaväelane.
Nõukogude armeesse kutsuti ta 12. juulil 1974. Ta lõpetas Rjazani Sõjaväelise õhudessantkooli. Alates veebruarist 1982 teenis ta Afganistanis. Vanemleitnant, motolaskuripataljoni staabi asejuht.
Mihhail Rumjantsev osales võitluses Hodžadkohi kišlakis, kus hukkus 14. veebruaril 1983. Teda autasustati postuumselt Punalipu ordeniga. On maetud Sinimäele.
Mihhail Rumjantsevi auks sai nime Rumjantsevi tänav Sillamäel.
Ringrada
pisi|[[Monte Carlo ringrada|Monte Carlo ringraja skeem]] pisi|Ringrajasõit Pirital 1971. aastal Ringrada on ringina kulgev (spordi)rada (näit. staadionil); suletud joonena kulgev kurviline, tõusude ja langustega moto‑ ja autospordirada.
Vaikeväärtus
Vaikeväärtus (inglise keeles default) on infotehnoloogias arvutiprogrammis esinev parameetri väärtus (default value) või säte (default setting), mida arvuti kasutaja määratleb etteantuks.
Aarno Maliniemi
Maliniemi oli Soome keskaja kultuuriloo asjatundja. Ta uuris ka soome kirjanduse ajalugu.
Juri Krimarenko
"Olen õnnelik, aga samavõrra ka üllatunud," ütles Ukrainale Helsingi MM-ilt ainsa kulla toonud Krimarenko. "Minu unistus oli lõpetada kaheksa parema seas, võiduplaane polnud mul mingeid. Kulla pidanuks saama Stefan Holm. Aga finaal algas mulle hästi ja närvipinge kadus. Hüppasin päris korralikult kuni lõpuni," seletas Krimarenko, kes 2.15 ja 2.20 ületas esimesel, 2.25 teisel ja 2.29 esimesel katsel ning 2.32 kolmandal.
Maailmameistrivõistlustel
2005 maailmameister (2.32)
Trentino-Alto Adige
Trentino-Alto Adige (ametlikult Trentino-Alto Adige/Südtirol) on maakond Kirde-Itaalias.
Alto Adige ja Trentino piirkonnad moodustavad ühtse regiooni, mis piirneb põhjas Austria, läänes Lombardia ja lõunas Veneto maakonnaga.
Pärast Teist maailmasõda autonoomia saanud Alto Adige ehk Lõuna-Tirool on saksakeelne, samas kui Trentino on itaaliakeelne.
Haldusjaotus
Trentino-Alto Adige maakond jaguneb kaheks provintsiks, mis omakorda jagunevad kokku 339 vallaks.
pisi|tühi|Trentino-Alto Adige provintsid
Vein
Trentino-Alto Adige veinipiirkonnad: Trentino (DOC), Alto Adige (DOC).
Akuša rajoon
Akuša rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Dagestani vabariigis. Rajooni halduskeskus on Akuša.
2015. aastal oli rajooni elanike arv 53 060, neist 95,2% dargid ja 3,2% lakid.
Frederick Muhlenberg
thumb|right|Frederick Muhlenberg Frederick Augustus Conrad Muhlenberg (1. jaanuar 1750 – 4. juuni 1801) oli USA poliitik, Esindajatekoja esimene esimees.
Legendi järgi hoidis ta 1794. aastal ära saksa keele saamise Ameerika Ühendriikide riigikeeleks. Tegelikult oli otsuse sisuks, kas tõlkida mõned USA seadused saksa keelde või mitte, hääled jagunesid 42:41 (Muhlenberg hääletamises ei osalenud). USA-s pole tänapäevani ametlikku riigikeelt.
美国众议院权杖
Erich Maria Remarque
pisi|Erich Maria Remarque Erich Maria Remarque (kodanikunimi Erich Paul Remark; 22. juuni 1898 Osnabrück, Saksamaa – 25. september 1970 Locarno, Šveits) oli saksa kirjanik.
Remarque on saanud kuulsaks romaanikirjanikuna, ehkki ta kirjutas nooruses ka esseid ja lühijutte ning 1956. aastal näidendi "Lõpp-peatus" (eesti keeles 1962)
Elukäik
Erich Maria Remarque sündis Osnabrückis raamatuköitja pojana. Pärast põhikooli lõpetamist õppis Osnabrücki katoliiklikus õpetajate seminaris.
1916. aastal läks sõdurina rindele; sai mitu korda haavata. Pärast Esimest maailmasõda jätkas õpinguid ning tegi juhutöid raamatupidaja, müügiagendi, hauaplaatide müüja, klaveriõpetaja ja organistina. Samuti kirjutas ta teatrikriitikat Osnabrücki ajalehtedele.
Hiljem elas ta Hannoveris ja Berliinis. Berliinis elades töötas Erich Maria Remarque väljaande Sport im Bild spordiuudiste toimetajana.
1931. aastal lahkus Erich Maria Remarque Saksamaalt ning läks elama Maggiore järve äärde Ticino kantonisse Ronco sopra Asconasse Locarno lähedale. 1938. aastal võeti temalt Saksa kodakondsus.
1939. aastal emigreerus ta USA-sse, kus esialgu elas Los Angeleses (1939–1943) ja hiljem kolis New Yorki. 1947. aastal sai ta USA kodakondsuse. Alates 1948. aastast elas Erich Maria Remarque vaheldumisi New Yorgis ja Šveitsis, Ronco sopra Asconas.
25. veebruaril 1958 abiellus Remarque filminäitleja Paulette Goddardiga. See oli tema kolmas abielu. Enne seda abiellus ta kaks korda Ilsa Jeanne Zambouiga.
Erich Maria Remarque suri 25. septembril 1970 Locarnos.
Looming
Erich Maria Remarque sai oma 1929. aastal ilmunud romaaniga "Läänerindel muutuseta" kuulsaks peaaegu üleöö. Tema romaan tõlgiti umbes 50 keelde ning juba 1930. aastal valmis selle põhjal ka mängufilm. Filmi režissöör oli Lewis Milestone.
1931. aastal ilmus tema teine romaan "Tagasitee". 1933. aastal lasksid natsionaalsotsialistid Erich Maria Remarque'i teosed nende sõjavastasuse tõttu avalikult põletada ning temalt võeti ära Saksa kodakondsus.
1945. aastal ilmus esialgu ingliskeelses tõlkes romaan "Arc de Triomphe". Ka selle romaani põhjal tegi režissöör Lewis Milestone 1948. aastal mängufilmi. Filmis tegid kaasa Ingrid Bergman ja Charles Boyer.
Tema viimane romaan "Varjud paradiisis" ilmus 1971. aastal postuumselt, aasta pärast tema surma.
Kamtšatka poolsaar
thumb|Kamtšatka poolsaare asendikaart thumb|Kamtšatka poolsaare füüsiline kaart
Kamtšatka poolsaar on poolsaar Euraasia mandri kirdeosas Venemaal.
Kamtšatka rannikut ümbritsevad Ohhoota meri läänest ja Vaikse ookeani Beringi meri idast. Kamtšatka poolsaar moodustab koos Komandorisaarte ja poolsaare mandriosaga Kamtšatka krai territooriumi.
Poolsaare pindala on umbes 472 000 tuhat km², pikkus kirdest edelasse 1200 km, suurim laius 450 km Kronotski neeme juures. Seda ühendab ülejäänud Euraasiaga 93 km laiune maakitsus Parapolski Doli kohal.
Poolsaare lõunatipus olevalt Lopatka neemelt jätkub edela suunas Kuriili saareahelik, mis kuulub Sahhalini oblastisse.
Poolsaare idarannikul on palju lahtesid: lõuna poolt põhja poole Avatša, Kronoki, Kamtšatka, Ozernoi, Karaga, Korfi ja Oljutori laht. Kamtšatka looderannikul tungivad sügavale mandrisse Šelihhovi ja Penžina laht.
Poolsaare läänerannik on tasane ja isegi soine, aga muidu on poolsaar mägine. Selle lääneosas kulgeb Kesk-Kamtšatka mäestik ja idaosas Ida-Kamtšatka mäestik. Nende vahel asub Kesk-Kamtšatka madalik, millel voolab poolsaare suurim, Kamtšatka jõgi. Kirdest ulatuvad poolsaarele kuni 1059 m kõrgune Penžina ahelik ja Korjaki mägismaa.
Kamtšatkal on palju tegevvulkaane. Ida-Kamtšatka mäestikus asuvad 4688 m kõrgune Kljutševskaja Sopka, 3521 m kõrgune Kronotskaja Sopka, 3456 m kõrgune Korjaki Sopka ja 3307 m kõrgune Šivelutš. Kesk-Kamtšatka mäestikus asub 3607 m kõrgune Itšinskaja Sopka.
Ajalugu
Kamtšatka poolsaare põliselanikud on korjakid, eveenid (põhjaosas), itelmeenid (keskosas) ja ainud (lõunaosas). Tänapäeval on üle 80% elanikest venelased.
Ametlikult jõudsid esimestena eurooplastest Kamtšatkale jakuudi ja anadõri kasakad 18. sajandi algul. Nähtavasti polnud nad siiski päris esimesed, on olemas rahvajutte ja Georg Wilhelm Stelleri viited venelastele, kes olevat viibinud Kamtšatkal juba 17. sajandil, aga nendest on teada liiga vähe, et midagi kindlat väita.
Paljud sellest ajast pärinevad dokumendid on hävinud, sest nad olid kirjutatud kasetohule ja neid hoiti Ust-Bolšeretskis niiskes kohas.
1729 avastas Vitus Bering Kamtšatka idarannikul olevad Avatša ja Kamtšatka lahe.
1740. aastatel täheldas Steller Kamtšatkat külastades, et poolsaarel on neli asulat: Alam-Kamtšatkal, Ülem-Kamtšatkal, Kihhi jõel ehk Suurjõel (tänapäeva Ust-Bolšeretsk) ning Peetri ja Pauli (tänapäeva Avatša) lahes (tänapäeva Petropavlovsk-Kamtšatski). Tegelikult oli tollal veel viieski asula Tigili jõel (tänapäeva Tigil).
Gorizia provints
Gorizia provints oli provints Itaalias Friuli-Venezia Giulia maakonnas. Provintsi keskus oli Gorizia linn. Piirnes idas Sloveeniaga.
11% elanikest olid sloveenid.
Haldusjaotus
Gorizia provints jagunes 25 omavalitsusüksuseks (comune).
Suurima elanike arvuga vallad
Suurima elanike arvuga (üle 5000 elaniku) asulad olid järgmised. Kõige vähem inimesi (387) elas Dolegna del Collios.
Lehtma
Lehtma küla ümbritseb põhjast Läänemeri ja idast Tareste laht. Küla piirneb läänes Tahkuna ja Kauste, edelas Kodeste ja lõunas Tareste külaga.
Nimi
Kohanimi tuleneb eestikeelsetest sõnadest 'leht' ja 'maa'. Kohanime on esmamainitud 1811. aastal kui Lechtma.
Loodus
Suurem osa Lehtma küla alast kuulub Tahkuna looduskaitseala koosseisu. Küla alale jäävad Lehtma Suurjärv ja Põhjatu järv ning Hiiumaa ainus loodusreservaat. Lehtma Suurjärvest saab alguse Lehtma oja. Külas asub ka Tahkuna hiidrahn.
Elanike arv
2011. aasta rahvaloenduse andmetel külas püsielanikke ei olnud. 2021. aasta rahvaloenduse andmetel elas külas 3 püsielanikku.
Ajalugu
Lehtma oli Kõrgessaare mõisa metsavahikoht. 1811. aasta hingerevisjonis on mainitud Lechtma Andrust, kelle poeg liikus perekonnanime panemise ajaks Tahkuna külla. Uueks metsavahiks asus Mihkel Kask. Peale Esimest maailmasõda kuulus koht Kärdla asunduse koosseisu. Lehtma küla moodustati 1997. aastal.
Lehtma sadama kaudu küüditati 1949. aastal Hiiumaalt 261 inimest.
Taristu
Lehtma küla idaosa läbib Lehtma sadama tee, mis viib Lehtma sadamasse. Küla lääneosa läbib Karjaselja tee ja põhjaosa Tahkuna tee.
Ettevõtlus
Lehtmas tegutses 1992–1998 kalandusettevõtte Dagöfisk, mille pankrotistumisel asus hoonetes Dagöplasti üks tootmistsehhe. 1990.-ndatel tegutses sadamas Pöörupoi baar.
Joseph Joffre
Joseph Jacques Césaire Joffre (12. jaanuar 1852 – 3. jaanuar 1931) oli Prantsuse kindral, I maailmasõja ajal aastatel 1914–1916 Prantsusmaa armee ülemjuhataja. 1916 nimetati ta Prantsusmaa marssaliks.
Ta on tuntud tänu taganevate liitlasvägede ümberrühmitamisele, et võita sakslasi strateegiliselt otsustavas Marne'i lahingus aastal 1914. Tema populaarsus tõi talle hüüdnime Papa Joffre.
Geograafiline objekt
Geograafiline objekt on kindla asukohaga looduslik (nt manner, ookean, mäestik, jõgi jne) või inimtegevusega loodud ehk inimtekkeline (nt linn, maantee, sild jne) objekt.
Geograafiliste objektide ruumilise paiknemise kirjeldamine ja analüüs ning seaduspärasuste otsimine on üks geograafia ülesandeid.
Kaitagi rajoon
Kaitagi rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Dagestani vabariigis. Rajooni halduskeskus on Madžalis.
EDC
EDC on mitmetähenduslik lühend, mis võib tähendada:
Tiksi laht
Tiksi laht (vene бухта Тикси) on laht Laptevite mere lõunaosas Leena suudmest kagu pool. Bõkovski poolsaar eraldab teda Nejelovi lahest. Lahe osad on Sogo laht ja Buluikani laht.
Lahe pikkus on 21 km, laius kuni 17 km, sügavus kuni 11 m. Oktoobrist juulini on laht kaetud jääga. Loodete kõrgus on 30 cm.
Lahte suubub mitu jõge, neist suurim on Sogo jõgi.
Reid Põhja-mereteel. Lahe lääneosas asub Tiksi.
Tiksi lahes asub Brusenevi saar.
Tiksi lahes lõppes Eduard von Tolli juhitav polaarekspeditsioon ning kuunar Zarja kinnitas otsad Brusnevi saare tuulealusel küljel ega lahkunud enam sellelt kohalt.
TAI
TAI on lühend, mis võib tähendada:
Øystre Slidre vald
Øystre Slidre vald on vald Norras Innlandeti maakonnas. Valla halduskeskus on Heggenesi küla.
Slidre vald jaotati 1849. aastal Øystre Slidre ja Vestre Slidre vallaks. 2019. aastani kuulus vald Opplandi maakonda.
Beitostøleni küla on tuntud talispordikeskus.
thumb|tühi|Buahaugen Øystre Slidres
Tljarata rajoon
Tljarata rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Dagestani vabariigis. Rajooni halduskeskus on Tljarata.
2015. aastal oli rajooni elanike arv 22 882, neist 98,4% avaarid.
Kõlapulgad
Kõlapulgad (itaalia keeles claves) on muusikainstrument, löökpill, mis kuulub ebamäärase helikõrgusega puust idiofonide hulka. Kõlapulgad on puidust valmistatud pulgad, mille heli tekib pulki kokku lüües või hõõrudes.
Simon Webbe
Simon Solomon Webbe (sündinud 30. märtsil 1978 Manchesteris) on Briti laulja.
Dresdeni Dynamo
Dresdeni Dynamo (Sportgemeinschaft Dynamo Dresden, SGD) on Saksamaa linna Dresdeni jalgpalliklubi, mis mängib 2. Bundesligas. 1953. aastal asutatud klubi on kaheksakordne Saksa DV meister ja võitnud seitse karikat. Saksamaa taasühinemise järel mängis aastail 1991–1995 neli hooaega Bundesligas, kuid sattus tänini püsivatesse majandusraskustesse ning on kuulunud seejärel enamasti riigi tugevuselt kolmandasse liigasse.
Positiivsuspiirkond
Funktsiooni positiivsuspiirkonna moodustavad kõik need funktsiooni argumendi väärtused, mille korral funktsiooni väärtus on positiivne. Funktsiooni positiivsuspiirkonna tähiseks on X^+.
Dresdeni Dynamo
1950. ja 1960. aastad
Saksa DV võimud saatsid 1950. aasta laiali kahekordse Saksa jalgpallimeistri Dresdner SC õigusliku järeltulija, mille enamik mängijaid põgenes läände. Selle asemel käsu korras kokku pandud klubi võttis mitme struktuurimuutuse järel 12. aprillil 1953 nime SG Dynamo Dresden ja liideti sisejulgeolekutalituste spordiorganisatsiooniga. Vastmoodustatud meeskond tuli juba samal aastal Saksa DV meistriks.
Positiivsuspiirkond
Näiteks funktsiooni f(x) positiivsuspiirkonnaks nimetatakse kõigi argumendi x väärtuste hulka, mille korral funktsiooni väärtus on positiivne. Selle funktsiooni positiivsuspiirkonna leidmiseks tuleb lahendada võrratus f(x) > 0.
Dresdeni Dynamo
1950. ja 1960. aastad
Mängijad olid 1954. aasta novembris sunnitud täies koosseisus Berliini ümber kolima, et võimude tahtel panna alus konkurentsivõimelisele pealinnaklubile SC Dynamo Berlin (1966. aastast BFC Dynamo). Dresdenis nullist komplekteeritud meeskond pudenes 1957. aastaks tugevuselt neljandasse liigasse, kuid suutis juba 1962. aastal taas kõrgliigasse naasta. Dresdenlased pidid veel kahel korral (1963, 1968) esiliigasse langema, kuid kuulusid 1969. aastast pidevalt eliitsarja.
1970. aastad
1969. aasta juunis astus Dynamo peatreeneri ametisse Walter Fritzsch. Järgnenud kümnend kujunes klubi ajaloo säravaimaks. Aastail 1969–1980 lõpetas meeskond 11 hooaega järjest kohaga DDR-Oberliga esikolmikus, tulles seejuures 1971, 1973, 1976, 1977 ja 1978 meistriks. 1971 ja 1977 võitsid saksid ka karika.
Euroopa karikasarjades pääses Dynamo 1970. aastatel neljal korral veerandfinaali, alistades teiste seas FC Porto, Torino Juventuse ja Lissaboni Benfica. Esimese kohtumise Saksa DV ja Saksamaa LV jalgpalliklubi vahel Euroopa karikasarjas pidasid 1973. aasta sügisel Dresden ja Müncheni Bayern (3:4, 3:3).
1980. aastad
Dynamo kuldajastu lõppes 1978, kui ametist lahkus peatreener Fritsch. Järgnenud kümnendi jooksul valitses Ida-Saksa klubijalgpalli Berliini klubi BFC Dynamo, kes osaliselt võimude väidetava sekkumise tõttu võitis aastail 1979–1988 järjepanu kõik meistritiitlid. Dresden tuli sel perioodil liigas kuus korda teiseks ja kolmel korral (1982, 1984 ja 1985) karikavõitjaks.
Dynamo kerkis veelkord tippu Saksa DV lõpuaastail. Meeskond tuli 1989 meistriks ja tegi samal hooajal oma ajaloo edukaima eurohooaja, pääsedes UEFA karikasarjas poolfinaali. Aasta hiljem võitis Dynamo viimast korda nii koduse meistritiitli kui karika, enne kui poliitilised tormituuled sellele ajastule joone peale tõmbasid.
1990. aastad
1. juunil 1990 võttis klubi endale uueks nimeks ''1. FC Dynamo Dresden''. Paljud parimad mängijad, nagu näiteks Matthias Sammer või Ulf Kirsten, lahkusin toona läände. Dynamo oli peale Rostocki Hansa teine Ida-Saksa meeskond, mis taasühinemise järel 1991. aastal Bundesligasse kvalifitseerus. Samal hooajal pidasid dresdenlased ühtlasi oma tänaseni viimase euromängu, kaotades meistrite karikasarja veerandfinaalis Belgradi Crvena Zvezdale. Korduskohtumise ajal puhkenud kokkupõrgete tõttu karistati Dynamot kaheaastase rahvusvahelise mängukeeluga.
2000. aastad
Peamiselt halvast majandamisest tingitud sportlik allakäik jätkus esmalt ka uuel kümnendil. Madalpunkt saabus 2000. aastal, kui Dynamo jäi ümberkujundatud Regionalliga ukse taha ja pudenes tugevuselt neljandale astmele. Mõõnast juhtis meeskonna välja 2001. aasta suvel peatreeneriks nimetatud Christoph Franke. Dynamo naasis 2002. aastal kolmandasse liigasse ja pääses juba 2004. aastal 2. Bundesligasse. Seal pidas meeskond vastu kaks hooaega, kuid pidi 2006. aastal taas korruse võrra madalamale taanduma. Dynamo on püsinud kolmandas liigas tänini, kvalifitseerudes 2008. aastal vastloodud 3. Ligasse. Ehkki dresdenlased on aastaid seadnud sihiks pääsu Bundesligasse, on täbar majanduslik seis sundinud seda eesmärki esialgu külmutama.
Klubi embleem ja värvid
Klubi värvid on must ja kollane, mis on ka Dresdeni ja Saksimaa vapivärvid.
Staadion
Dynamo esimene kodustaadion oli Dresdeni Heinz-Steyer-Stadion. Klubi kolib jaanuaris 1957 väiksemasse, Teises maailmasõjas kannatada saanud Rudolf-Harbig-Stadioni, mis aastail 1971–1990 kandis nime Dynamo-Stadion. 1967. aasta märtsis väisas Dresdenit toonane FIFA president Stanley Roos, kes seadis eurosarjas osalemise eeltingimuseks uue staadionivalgustuse ehituse. Rahvasuus "kaelkirjakuks" ristitud prožektorimastid valmivad kaks aastat hiljem ja avatakse pidulikult sõprusmänguga Saksa DV koondise vastu. 1976. aastal suureneb staadioni mahutavus 36 000 pealtvaatajani, kolm aastat hiljem lisatakse elektrooniline tabloo.
ZBI määrajate sari
"ZBI määrajate sari" on Zooloogia ja Botaanika Instituudi poolt aastail 1962–1971 välja antud ühtse kujundusega raamatusari.
Selles eestikeelses määrajate-käsiraamatute sarjas ilmusid professionaalsed monograafilised ülevaated kahe mardikaliste seltsi taksoni (alamsugukond hüpikpoilased ja sugukond jooksiklased), sihktiivaliste seltsi, tirdiliste alamseltsi ja kolme ämblike sugukonna (krabiämbliklased, jooksikämbliklased ja hüpikämbliklased) kohta.
Metallofon
Metallofon on igasugune löökpill, mis koosneb raamile kinnitatud metallist plaadikestest ja mida mängitakse nuiade või pulkadega lüües.
Kõlapulk
thumb|Kõlapulk vaadelduna läbi [[f-ava]] Kõlapulk on väike puidust pulk poogenkeelpillide kõlakastis. See ühendab kõlakasti pealmist ja alumist lauda omavahel, toestades pilli ja parandades kõlakvaliteeti.
Epra
Epra on küla Põhja-Sakala vallas Viljandi maakonnas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Suure-Jaani valda.
Külas asub Hommiku paisjärv.
Tsunta rajoon
Tsunta rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Dagestani vabariigis. Rajooni halduskeskus on Kidero.
2015. aastal oli rajooni elanike arv 19 093, neist 99,43% avaarid.
Richmond (täpsustus)
Richmond on mitme koha nimi:
Ameerika Ühendriikides
Austraalias
Kanadas
Suurbritannias
Leida Laius
pisi|Leida Laiuse haud pisi|Leida Laius, foto Tallinnfilmi arhiivist Leida Laius (26. märts 1923 Horoševo küla, Kingissepa maakond, Venemaa – 6. aprill 1996 Tallinn) oli eesti filmilavastaja.
Mälestuse jäädvustamine
2023. aasta 26. märtsil avati Tallinnas Lembitu pargis Leida Laiuse 100. sünniaastapäeva puhul tema mälestuspink.
Unts
Unts (ladina uncia; rahvusvaheline tähis oz, lühend itaaliakeelsest sõnast onza; apteekrisümbol ℥) on SI-süsteemi väline massi mõõtühik. Kõige levinum on avoirdupois unts, mis vastab 28,3495231 grammile.
Aegviidu raudteejaam
Aegviidu raudteejaam (saksa keeles Charlottenhof) on raudteejaam Harju maakonnas Aegviidu alevvallas Tallinnast 56 km kaugusel idas, Aegviidu rongidel lõpp-peatus. Elektrirong sõidab Balti jaamast Aegviitu umbes 49 minutit. Jaamas peatuvad kõik Elroni rongid, välja arvatud ekspressrongid.
Tallinna poolt tulles on Tallinna–Aegviidu rongidel eelmine peatus Mustjõe, teistel Aegviidus peatuvatel rongidel Kehra. Narva ja Tartu rongidel on järgmine peatus Nelijärve. Jaamas saab ka kaupa rongidele ja neilt maha laadida. Piletihinnalt kuulub jaam IV tsooni.
Aegviidu jaamas asub 5 rööpapaari kokku 15 pöörmega.
Unts
16 untsi moodustab 1 naela.
Dessant
Dessant (prantsuse keeles descente 'maabumine') on sõjaline operatsioon, kus väed (õhudessantväed, meredessantväed või selleks dessandiks ette valmistatud muud üksused) maanduvad või maabuvad vaenlase valduses oleval territooriumil.
Dessandid jagunevad strateegilisteks, operatiivseteks, taktikalisteks ja eriotstarbelisteks.
Operatiivse dessandi eesmärgiks on: piirkonna kontrolli alla võtmine oma tegevusega kooskõlas, raske maastiku ületamine rünnakul, külgmiste alade kaitse, õhusillapea ehitamine, lahinguala isoleerimine, lennuvälja vallutamine, võimunäitamine, sissitegevuse toetus, rünnakud tagala ja juhtimissüsteemide vastu, läbimurde piiramine.
Taktikalise dessandi ülesanneteks on: sillapea veestiku ületamine, tagalavedude takistamine, lisajõudude tuleku takistamine, reservi sidumine, külgede kaitsmine ja/või läbimurde piiramine, vastase taganemise takistamine, vastase löömine selja tagant, objekti luure, objekti hävitamine.
Erioperatsioonide dessantide ülesanne on kas luure või hävitustegevus võtmeisikute või strateegiliste objektide vastu.
Unts
Untsi kasutatakse mõõtühikuna Ameerika Ühendriikides ja Kanadas. Seda kasutatakse näiteks kulla kaalumisel. Kulla ja teiste väärismetallide kaalumisel kasutatakse ka troiuntsi, mis on raskem.
Dessant
Õhudessandid jagunevad järgmiselt:
II maailmasõjas nimetati tankidessandiks tankile või liikursuurtükile paigutatud 8–10 võitlejat, kes koos masinaga saadeti rünnakule või reidile vaenlase tagalasse.
Aegviidu raudteejaam
Jaamas on kaks teedevahelist madalat 150 meetri pikkust perrooni. Jaamast läänes ületab raudteed Jägala–Käravete maantee (ka Piibe maantee). Raudteejaama juurest algavad suusarajad/matkarajad Jänedale ja Kõrvemaale.
Jaamahoone valmis koos raudteega 1870. aastal. Tüüpprojekti järgi ehitatud hoone on arvatud kultuurimälestiseks nagu ka teised historitsistlikku jaamakompleksi kuuluvad hooned.
Ajalugu
pisi|vasakul|Aegviidu jaam postkaardilt (u 1915) pisi|Aegviidu jaama peahoone 2020. aastal pisi|Droonivideo Aegviitu saabuvast rongist 17. aprillil 2021 Aegviidu raudteejaam rajati 1870. aastal seoses laiarööpmelise Tallinna–Narva raudtee (Balti raudtee) rajamisega. Jaam jäi avamisel Ambla kihelkonda Aru mõisa maadele ja asus Aegviidu karjamõisa juures.
Vene keisririigi tolleaegse süsteemi kohaselt liigitus jaam III klassi, kus asusid ka veetorn ja veduridepoo.
Raudtee ehitamisel on olnud piirkonna kujunemisele oluline roll, kuna enne seda oli asulas vaid mõni üksik maja. Raudteeühendus tõstis paiga tähtsust nii käsitöö-, kui kaubanduskeskusena, aga ka hinnatud suvitus ja puhkekohana.
1978. aastal jõudis Aegviitu elektriraudtee, mille pidulik avamine toimus sama aasta 3. augustil. Kavas oli elektriraudteed pikendada kuni Tapani, mis aga jäi realiseerimata. Sellest ajast on Aegviidu elektrirongide lõpp-peatus. Kontaktvõrk lõppeb perroonidest mõnisada meetrit idas.
1985. aastal alustati Ülemiste ja Tapa vahelise teise peatee ehitust (rongide läbilaskevõime suurendamiseks), millel Tallinna–Aegviidu vaheline rongiliiklus avati 1987. aasta lõpus. 1992. aastal avati teine peatee rongiliikluseks ka Tapani.