cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Paul Grice
Tähendus
Ka keelelise tähenduse teooriat pidi Grice täpsustama. Kõigepealt võttis ta kasutusele "protseduuride repertuaari" mõiste. Ta lähtus ideest, et keelekasutajatel on lausete kasutamise standardsed protseduurid ning lause tähendab teatud lausujate rühmas p siis ja ainult siis, kui sellel rühmal on protseduur, mis seisneb selle lause kasutamises T-kavatsusega, et p. See aga ei seleta, kuidas on võimalik mõista lõpmata palju erinevaid lauseid ja kuidas lause tähendus sõltub selle osade tähendusest. Sellepärast hakkas Grice rääkima sõnadega seotud "baasprotseduuridest" ja lausetega seotud "resultantprotseduuridest". Grice'i keelelise tähenduse teooriat on edasi arendanud Jonathan Francis Bennett, Brian Loar ja Stephen Schiffer.
Koostööprintsiip, Grice'i maksiimid ja implikatuurid
Kõnelejatähendus ei pruugi keelelise tähendusega kokku langeda. Näiteks lause "Kurk kuivab" tähendab keeleliselt ainult teatud asjade seisu; selle kõnelejatähendus aga võib olla, et kõnelejale juua toodaks.
Eeldusel, et järgitakse koostööprintsiipi, on kuulajal võimalik aru saada, mida kõneleja tegelikult öelda tahab: kuulaja välistab võimaluse, et kõneleja pole abivalmis, ja tõlgendab tema juttu vastavalt sellele: kui lausungi tavalise tähenduse korral ilmselt oleks tegu koostööprintsiibi rikkumisega, siis on kõneleja nähtavasti tahtnud midagi muud mõista anda.
Täpsemalt eristab Grice (Kanti kategooriate süsteemile vihjates) nelja tüüpi maksiime. Kvantiteedimaksiimide kohaselt peab panus vestlusse olema nii informatiivne kui võimalik, kuid mitte informatiivsem kui vajalik. Kvaliteedimaksiimid tulenevad supermaksiimist: "Püüa teha nii, et sinu panus oleks tõene". Suhtemaksiimid piirduvad ühega: "Ole asjakohane". Moodusemaksiimide supermaksiim on: "Ole arusaadav".
Seda seletab Grice implikatuuri (konventsionaalne implikatuur ja vestlusimplikatuur) mõiste abil. Üldistatud vestlusimplikatuuriga on tegemist juhul, kui väljend "implikeerib" või "implikateerib" (implicates; tähtis on eristus loogilisest implikatsioonist, implitseerimisest) tavapäraselt midagi. Näiteks "ma murdsin jala" implikateerib, et ma murdsin oma jala ning "mul on kaks venda" implikateerib, et mul on ainult kaks venda. Kui kõneleja oleks jätnud ütlemata, et ta murdis kellegi teise jala või et tal on peale kahe venna veel vendi, poleks ta teinud küllalt minu abistamiseks.
Teistel juhtudel (partikulariseeritud vestlusimplikatuuri) korral implikateerib öeldu midagi ainult teatud kontekstis. Näiteks "Tal on ilus käekiri" üliõpilase kohta öelduna implikateerib, et tegu on halva üliõpilasega ainult juhul, kui see on ainus lause iseloomustuses.
Vestlusimplikatuurid on jämedalt öeldes asjad, mida kuulaja saab taibata selle järgi, kuidas, midagi öeldi, mitte mida öeldi. Vestlusimplikatuure kasutatakse kogu aeg, enamasti teadvustamatult. Näiteks kui keegi ütleb: "Kas sa saaksid ukse kinni panna?", siis ma tavaliselt ei ütle "jah", vaid panen ukse kinni. Kuigi kõneleja kasutas sõnade kuju, mis on konventsionaalselt küsimus, saab kuulaja järeldada, et kõneleja esitab palvet. Grice pööras sellele esimesena tähelepanu ja analüüsis esimesena seda filosoofiliselt.
Grice toob näitena kõneluse:
B: Nurga taga peatänaval on bensiinijaam.
B lausest ei järeldu loogiliselt, et bensiinijaam on lahti. Ent mooduse- ja kvaliteedimaksiimist lähtudes järeldab A, et B-l on põhjust uskuda, et bensiinijaam on lahti, sest muidu poleks B repliik asjakohane ega tõesusele püüdlev. B repliik implikateerib, et bensiinijaam on lahti.
Vestlusimplikatuure (erinevalt loogilistest järeldustest ja semantilistest eeldustest (presupositsioonidest) saab tühistada. Näiteks ülaltoodud näites oleks B võinud lisada "aga ma ei tea, kas see on lahti."
Kõnelejatähenduse ja keelelise tähenduse eristamine võimaldas Grice'il välja tulla tavakeelefilosoofiale omasest tähenduse ja tarvituse samastamisest, mis viis näiteks väiteni, et uskumisest järeldub mitteteadmine (Grice'i järgi uskumisest kõnelemine üksnes implikateerib mitteteadmist). (Grice tegi vahet keeletarvituse elementidel, mis tulevad tähendusest, ja teistel aspektidel.) Grice'i "modifitseeritud Occami printsiibi" järgi ei tohi tähendusi vajaduseta rohkendada. Selle asemel tuleb vahet teha tähenduse ja kasutuse, semantika ja pragmaatika vahel.
Eriti tuntud on Grice'i väide, et kindlas kõneviisis konditsionaalides tähendab "kui ... siis" materiaalset implikatsiooni. Tähenduse näivat erinevust seletab ta implikatuuriga, mis selliste lausetega enamasti kaasas käib. Nimelt, kui kõneleja teab, et A on väär, siis ta ei tohiks öelda A → B, sest lihtsam on A-d eitada; kui ta teab, et B on tõene, peaks ta eelistama öelda, et B; ja kui ta teab, et A on väär ja B on tõene, siis ta peaks eitama A-d ja väitma B-d, sest nii on lihtsam. Seega on tingimuslause sobiv ainult juhul, kui kõneleja ei tea A ega B tõeväärtust, kuid tal on alust arvata, et kui A on tõene, siis ka B on tõene. Paljud autorid on väitnud, et kui kõneleja teab, et A on väär, siis on tal kohatu väita, et A → B; Grice ütleb, et see kohatus ei tule mitte sellest, nagu see väide oleks siis väär, vaid vestlusmaksiimide rikkumisest. Kuigi kindlas kõneviisis kui-siis-lause tõesustingimused on materiaalse implikatsiooni omad, on selle kohase väidetavuse tingimused samad nagu B tinglikul tõenäolisusel eeldusel, et A. (See seletus ei laiene niisugustele juhtudele: "M usub, et kui A, siis B".)
Arutlemine
Loengutes "Aspects of Reason" eitab Grice, et arutlemine tingimata seisneb üksteisest järelduvate (või arvatavalt järelduvate) propositsioonide ahela mõttelises või keelelises läbikäimises. Enamasti on arutlemine erütemaatiline, st ei sisalda kõiki arutluse samme. Arutlemisel on oluline kavatsus, et oleks olemas kehtiv arutlus, mis vastavale järeldusele viiks, ning sellel kavatsusel peab olema sobiv roll selle põhjustamisel, et arutleja oma järeldusele jõuab.
Kui oma arutlust täpsustatakse, siis üldjuhul konstrueeritakse varem puudunud sammud.
Grice'i meelest toimuvad lausumisel ja lausumisest arusaamisel sellised erütemaatilised arutlused. Artiklis "Meaning Revisited" ütleb ta, et isegi kavatsused, millest räägib tähenduse definitsioon, üldjuhul puuduvad ning nendele viidatakse üksnes siis, kui õigustatakse lausungitest tulenevaid uskumusi (konstrueeritakse arutlusi).
Rahvapsühholoogia
Filosoofiline psühholoogia peab säilitama rahvapsühholoogia, sest ainult viimase põhjal on võimalik öelda, kuidas me peaksime mõtlema ja toimima. Rahvapsühholoogia hinnangud on iseennast õigustavad.
Ontoloogia
Grice ei näe põhjust loobuda hästi "töötavatest" entiteetidest, kuigi neil pole selgeid identsuskriteeriume või nad on muidu "imelikud". Nende hulka kuuluvad propositsioonid, soovid ja uskumused, samuti näiteks hing või puhtvaimsed sündmused või omadused.
Eetika
Ratsionaalsuse rakendamine eesmärkide vabaks valikuks ja vabaks püüdluseks nende eesmärkide poole on mittesuhteline (unrelativized) hüve. Mittesuhteline väärtus on see, millel oleks säärane väärtus "nõuetekohaselt volitatud" (duly accredited) kohtuniku silmis; viimast võib samastada hea inimesega, kes tegutseb vabaduse tingimustes. Tervemõistusliku psühholoogia (rahvapsühholoogia) kohaselt me rakendame ratsionaalsust eesmärkide vabaks valikuks ja vabaks püüdluseks nende eesmärkide poole. See arusaam õigustab iseennast: meil ei saa olla enda kohta teistsugust sidusat arusaama. Tervemõistuslikule psühholoogiale toetuv nõuetekohaselt volitatud kohtunik peaks ratsionaalsuse rakendamist eesmärkide vabaks valikuks ja vabaks püüdluseks nende eesmärkide poole mittesuhteliseks väärtuseks. Sellepärast see seda ongi.
Taju
Artiklis "The Causal Theory of Perception" (1961) analüüsib Grice taju mõistet. Ta leiab, et väide, et X tajub materiaalset eset M, tähendab, et X-il on meelteanne, mille põhjus (tajumisele vastaval moel) oli M.
Võiks vastu väita, et rääkida meelteandmetest (või paistmisest, tundumisest) või põhjusest on mõtet ainult juhul, kui neis kaheldakse, ning sellepärast ei saa tajust rääkimine tähendada meelteandmetest rääkimist. Grice'i järgi aga on kahtlus ainult implikateeritav ja selle saab tühistada.
Mõned märkused meelte kohta
Artiklis "Some Remarks about the Senses" kirjeldab Grice viise, kuidas võidakse vastu võtta väidet, et mõnel olendil on võime, mis on tuntud meeltest erinev meel, vaidlustamata selle väite aluseks olevaid fakte. Võidakse mitmel moel öelda, et kuigi see võime annab kuidagi teavet maailma kohta, ei ole see tajuvõime, ja mitmel moel öelda, et kuigi see võime on tajuvõime, ei ole see uus meel, vaid mõni tuntud meel, mis võib-olla toimib seni tundmatul viisil.
Esimesel juhtumil on kolm alajuhtumit:
Teise juhtumi puhul tuleb kõigepealt küsida, mis kriteeriumide järgi tuleb meeli üksteisest eristada. Vastus ütleks, kuidas uus võime peaks tuntud meelte kasutamisest erinema, et saaks rääkida uuest meelest. Siin on neli ideed, mis tunduvad üksteisest sõltumatutena:
Need kriteeriumid ei välista üksteist ning tõenäoliselt ei ole ükski neist olemuslik ja neid rakendatakse koos.
Nüüd võiks keeruliste juhtumite peal uurida, kas need kriteeriumid on rakendatavad ja kui suur osakaal ühel või teisel on. On aga raske kindlaks teha, kas nad on üksteisest sõltumatud, eriti esimene ja teine. Kui püüda võtta ainsaks kriteeriumiks esimene, siis võib-olla lähemal uurimisel selgub, et see sõltub teisest kriteeriumist. Võib-olla esimene kriteerium tähendab algusest peale näiteks, et nägemine on seda laadi elamus, mis meil on, kui me tajume teatud värvusega, kujuga jne asju. Et seda vältida, tuleb Grice'i arvates nägemist käsitada tajumisena, et asjadel on sellised-ja-sellised tunnused jne. Aga siin on ilmne raskus: kombitavate omaduste seas on soojus, aga me võime ka näha, et asjad on soojad, ja asjad võivad soojad välja näha. Paistab, et sellest vastuväitest lahtisaamisest tuleb hakata rääkima otsesest tajumisest ja otsesest tundumisest. Siis võib näiteks ütelda, et mingi asja nägemine on otsene tajumine, et sel asjal on mingi värvus ja mingi ruumiline omadus. Võidakse vastu väita, et millegi nägemist ei saa defineerida "tajumisena, et". Ja ka otsene tajumine ja otsene tundumine on defineerimata. Aga veel tõsisemana tundub see raskus, et ruumiliste omaduste kuulumist asjadele saab otseselt tajuda nii nägemise kui ka kompimise teel. Kui mul on kummaski käes erinev münt, siis võib juhtuda, et üks münt näeb välja teisest suurem, aga kompimisel tunduvad nad ühesuurused. Kui meil nüüd on nägemine ja kompimine defineeritud "otsese tajumisena, et...," siis tuleb nii välja, et mulle tundub otseselt, et üks münt on teisest suurem, ja mõlemad tunduvad otseselt ühesuurused, ja me ei saa vahet teha, kumb on väljanägemine, kumb on kompimisel tundumine. Üks strateegia oleks nüüd vastata George Berkeley vaimus, et tuleb eristada nähtavaid mõõtmeid ja kombitavaid mõõtmeid. Aga see on kahtlane käik, sest me tahame praegu vältida apelleerimist erinevatele elamuskvaliteetidele. Teine strateegia oleks öelda, et "A näeb välja suurem kui B" tähendab "A tundub otseselt B-st suurem sellisel moel, et see toob kaasa, et A-l ja B-l tunduvad otseselt olevat teatud värvusomadused." Aga nähtavasti me sel juhul apelleerime jälle elamustele.
Aga on veel üks peenem käik. Olgu A1 mõne ainult visuaalsete omaduste nimekirjas esineva geneerilise omaduse konkreetne vorm (näiteks konkreetne värvus) ning B1 mõne ainult taktiilsete omaduste nimekirjas esineva geneerilise omaduse konkreetne vorm (näiteks konkreetne soojusaste) ning X1 ja X2 on mõne nii visuaalsete kui ka taktiilsete omaduste nimekirjas esineva geneerilise omaduse konkreetsed vormid (näiteks konkreetsed kujud). Oletame, et keegi tuvastab (või tuvastab näiliselt) mingil objektil samaaegselt kõik need omadused, ning leiab, et ta võib endiselt tuvastada nii A1 kui ka X1, kuid mitte B1 ega X2, või siis nii B1 kui ka X2, kuid mitte A1 ega X1; ega saaks tuvastada nii A1 kui ka X2, kuid mitte B1 ega X1, või siis nii B1 kui ka X1, kuid mitte A1 ega X2. Teiste sõnadega, nii A1 ja X1 vahel kui ka B1 ja X2 vahel oleks "tuvastamisseos". Nende seoste järgi saaks otsustada, et X1 tuvastati visuaalselt ja X2 taktiilselt. Nii ka müntide näites saaks öelda, et on tuvastamisseos müntide mõõtmete erinevuse ja teatud puhtvisuaalsete omaduste vahel ning tuvastamisseos müntide mõõtmete võrdsuse ja teatud puhttaktiilsete omaduste vahel. See lahendab raskuse.
Grice'il on kolm vastuväidet, mis on ühtlasi vastuväited omadustekriteeriumile (I). Need on antud tähtsuse kasvavas järjekorras. 1. Oletame, et kui subjekt ainult näeb münte, siis nad paistavad ühesuurused, kui ta ainult kombib münte, siis nad tunduvad ühesuurused, ja kui ta neid nii näeb kui ka kombib, siis nad paistavad erisuurused ja tunduvad ühesuurused. Me ei saa väita, et meeled põhimõtteliselt ei võiks üksteist niiviisi mõjutada. Sellisel juhul ei saaks tuvastamisseoste järgi otsustada, kumma meelega tuvastatakse müntide mõõtmete erinevust. 2. Kui mõnel olendil saaks olla kaks eri meelt, millega ta tuvastaks täpselt samu geneerilisi omadusi, siis ei saaks ülaltoodud testi rakendada. Pole ilmne, et niisugune olukord pole mõeldav. 3. Kui me tahame teada, kas me midagi nägime või kompisime, siis me ei kasuta kunagi seda meetodit ega üldse mingit meetodit, sest vastuses pole kunagi vähimatki kahtlust.
Omadustekriteeriumil (I) on veel üks viga. See, et värvus on visuaalne omadus, tundub taanduvat sellele, et ta on ühes rühmas nende-ja-nende omadustega. Seega tundub teatud rühma kuulumine meelevaldne.
Grice pakub, et selle tarvilik tingimus (kuid mitte [[piisav tingimus), et omadus O on visuaalne omadus, on see, et oleks keeleliselt korrektne öelda, et keegi näeb, et mingi materiaalne asi M on O või et mingi asi M paistab kellelegi O. Omaduste seas, mis seda tingimust täidavad, teeb Grice eristusi "määratavuse" ja "liitsuse" mõõtmes, mis ei ole teineteisest sõltumatud.
1. Teatud omadused (näiteks sinine olemine) on niisugused, et kui O on üks neist, siis mul pole paremat viisi (kuigi võib olla sama hea viis) kindlaks teha, et asi M on O, kui selles ise optimaalsetes tingimustes veenduda. Niisuguseid omadusi nimetab Grice otseselt visuaalselt määratavateks. 2. Mõnesid omadusi võiks Grice'i meelest nimetada kaudselt visuaalselt määratavateks. Esiteks, võib-olla primaarne (mitte alaväärtuslik) test määramiseks, kas M oleks O, on veenduda, et M-i teatud osadel oleks teatud tunnused ning need osad on omavahel teatud viisil seotud, kusjuures need tunnused ja seosed on otseselt visuaalselt määratavad. Hiina kirja mittetundjale näiteks eseme omadus, et sellele on mingi konkreetne hiina kirjamärk peale märgitud; või kõigi jaoks tuhandenurkse pinna omamine. Teiseks, primaarne test võib sisaldada M-i või selle elementide võrdlust mingi standardnäidisega, näiteks omadus olla õunaroheline või 2 jala ja 7 tolli pikkune. Võrdluse või mõõtmise tulemused peavad olema kirjeldatavad otseselt visuaalselt määratavate omaduste kaudu. Väljendit "visuaalne tunnus" võiks kasutada nii, et visuaalne tunnus peab olema otseselt visuaalselt määratav, või nii, et ta peab olema otseselt või kaudselt visuaalselt määratav.
Grice ei püüdnud kindlaks määrata, millised tunnused on visuaalsed, vaid anda selleks ainest, eeldades, et nägemismeele eristamiseks võib kasutada nägemiselamuse erilist iseloomu, nii et selliseid sõnu nagu "paistma" võib üsna vabalt kasutada.
Uurime ettepanekut II, et meeli saab eristada nende kasutamisega kaasnevate elamuste erineva iseloomuga. Ilmneb kaks raskust. Esiteks, sellised elamused nagu nägemine ja tundmine, et miski paistab mingisugusena, on raskesti eristatavad sellest, mida me näeme või tunneme. Teiseks, kui nägemine on teatud liiki elamuse abil tuvastamine, kas pole siis kontingentne, et tunnused, mida me seda liiki elamuste abil tuvastame, on niisugused asjad nagu värvus ja kuju? Kas ei oleks mitte võinud nii olla, et me selliste elamuste abil tuvastame lõhnu? Aga see, et me lõhnu ei näe, ei tundu kontingentne. Ja ettepaneku I puhul neid raskusi ei teki, sest elamustele ei apelleerita, ning see, et lõhnu ei nähta, osutub tautoloogiliseks, sest lõhnu lihtsalt pole visuaalsete omaduste nimekirjas.
Tundub, et oleme ummikus. Iga katse rakendama kriteeriumit I viib raskustesse, mille vältimiseks tuleb kasutada kriteeriumi II, ja ümberpöördult. Võib-olla tuleb kasutada mõlemat kriteeriumi koos: selleks et miski oleks nägemine, peavad tuvastatavad omadused kuuluma teatud rühma ja tuvastamine peaks kaasama teatud liiki elamuse. Ent see ei tundu rahuldav lahendus, sest sel juhul oleks loogiliselt võimalik tuvastada lõhnu nägemisele iseloomulike elamuste abil, ainult et see poleks lõhnade nägemine, sest omadus pole õige. Aga me poleks nõus ei sellega, et me võiksime tuvastada lõhnu nägemiselamuste abil, ega sellega, et me võiksime lõhnu näha: see oleks sama mõte. Nii et võib-olla kriteeriumid I ja II pole eristatavad, ometi nad tunduvad olevat erinevad.
Võib-olla aitab III ja IV kriteeriumi mängutoomine. Jätame II välja ning paneme I kokku III või IV või mõlemaga. Sest kui nägemine on teatud omaduse tuvastamine teatud liiki mehhanismiga, siis langeb ära vajadus apelleerida II-le. Müntide probleemi puhul viitame vahetegemiseks mehhanismile. Ja visuaalsete omaduste nimekirja koostame samuti mehhanismile toetudes.
On siiski kaheldav, kas niiviisi saab kõrvaldada vajadust apelleerida elamustele. Oletame, et marslaste keeles puudub täpne vaste meie sõnale "nägema", selle asemel on x ja y ning värvust, mõõtmeid ja kuju nii x-takse kui ka y-takse. Marslased näevad välja nagu inimesed, kuid silmade asemel on neil kaks paari elundeid, mis on valguse suhtes tundlikud. Osutub, et x-mine sõltub ülemiste ja y-mine alumiste elundite tööst. Nüüd on loomulik küsida, kas x-mine ja y-mine on mõlemad nägemise juhtumid, või on üks nendest (või mõlemad) nägemisest erinev meel. I, III ja IV järgi on mõlemad nägemine. Aga kas ikka on? Me ju küsiksime ka, kas x-mine ja y-mine tekitavad sarnase elamuse, ja marslased võivad öelda, et elamused on täiesti erinevad. Küllap me siis ütleksime, et x-mine ja y-mine või mõlemad on nägemisest erinevad.
Ludwig Wittgensteini vaimus võidakse öelda, et kui x-i ja y-i vahel muid avalikke erinevusi pole, siis me ei tea, kuidas sellest erinevusejutust aru saada. Grice ei ole veendunud, et introspitseeritavad erinevused peavad end niimoodi avalikult näitama, aga igatahes ta arvab, et ta saab näidata, kuidas see toimub. Oletame, et mõni marslane omandas y-mise võime suhteliselt hilja ning x-mise võime oli neil samal ajal pärsitud. Selles olukorras peaks x-imise ja y-mise võime erinevus avalduma, kui ta kohe alguses, ilma õppimata, ei oska värvusesõnu ladusalt ja õigesti selle kohta kasutada, mida ta tuvastab.
Nüüd võidakse väita, et me ei ole I, III ja IV sulamit ümber lükanud, sest marslaste näite puhul pole selge, kas teesi I tingimus on täidetud. Tees on kummutatud ainult juhul, kui on aktsepteeritud, et x-mine ja y-mine on eri meelte tegevus. Ja sellisel juhul võib öelda, et värvusesõnadel on varjatud kahemõttelisus, nagu magusa maitse ja magusa lõhna puhul. Ja sellisel juhul tuvastatakse x-imise ja y-misega ikkagi eri omadusi. Grice'il on kaks vastust. 1. Teesi kaitsja ei saa seda argumenti kasutada, sest ta ei saa alguses muuta küsimust, kas x-mine ja y-mine on sama meele rakendamine, küsimuseks, kas mõlemad tuvastavad sama tunnuste rühma, ning seejärel muuta rühma individueerimise küsimus küsimuseks, kas väidetavaid rühma liikmeid tuvastatakse sama meelega. See oleks tsirkulaarne. Tsirkulaarsuse vältimiseks tuleb kas seada meelte erinevus sõltuvusse elamuse liigist, ja see tähendaks kriteeriumi II aktsepteerimist, või siis mehhanismidest, ja sel juhul oleks omaduste liigi arvestamine ülearune. 2. Sellest, et x-mine ja y-mine kasutavad eri meeli, ei järeldu, et marslaste värvisõnad on kahemõttelised. Selles näites on ju x-misel sinisena paistmise ja y-misel sinisena paistmise vahel palju suurem korrelatsioon kui magusalt lõhnamise ja magusana maitsmise vahel, nii et olekski loomulik, et "sinine" tähendab ühte omadust, mida eri meeltega tuvastatakse. Kas siin mitte pole sama lugu nagu kuju nägemisega ja kompimisega?
Grice leiab siiski, et viimane võrdlus ei ole asjakohane. On mõeldav, et x-imise ja y-mise vahel on küll nii suur korrelatsioon, et värvisõnad tähistavad kahel viisil määratavaid omadusi, kuid näiteks mõni värv tundub x-misel sinine ja y-misel must. Nendel juhtudel poleks võimalik otsustada, kumma värvusega tegelikult tegu on (eeldusel, et värvus on meeleliselt määratav omadus). Aga sarnane lahknevus nägemise ja kompimise vahel kuju tuvastamisel ei ole Grice'i arvates mõeldav. Grice toob kaks näidet, mille puhul tuleb otsustada, kas on võimalik, et mõni asi standardselt tundub kompimisel ümmargusena ja vaatamisel kandilisena, ning kas sellisel juhul on võimatu otsustada, kas omadus tuleb omistada lähtuvalt nägemise või kompimise andmetest.
Juhtum A. Oletame, et lahknevus puudutab ainult üht objekti, mitte naaberobjekte. Oletame näiteks, et taskus kombates tunnen ümmargust lamedat objekti, aga kui tõstan selle lauale, näen seda kandilise lameda objektina, olenemata vaatenurgast. Kui panen silmad kinni ja vean näpuga objekti kontuure, tundub see ümmargusena. Kui teen silmad lahti, tundub sõrm ikka ringikujuliselt liikuvat, kuid ei vea objekti nähtavaid kontuure. Võib-olla ma näen, et sõrm "lõikab" nii, et teravad tipud jäävad puutumata. Grice arvab, et siis me ütleksime, et objekt ongi ümmargune. Teine võimalus on, sõrm liigub mööda objekti ümberringjoont, ning ma ei näe, et sõrm oleks objektiga kokkupuutes, välja arvatud nurkades. Grice arvab, et ka sel juhul kaldume tugevasti ütlema, et objekt on tegelikult ümmargune. Teised testid, millest on juttu juhtumi B juures, kinnitavad seda veelgi.
Juhtum B. Oletame, et lahknev objekt "nakatab" vähemalt mõnda muud objekti, vähemalt sõrme trajektoori. Oletame jälle, et kontuuri vedamisel tundub objekt ümmargune ja paistab kandiline. Aga seekord ma näen, et sõrm liigub ruudukujulisel trajektooril, mis langeb kokku objekti kontuuridega. Oletame veel, et ma leian teise objekti, mis on vaieldamatult ümmargune, kompimisel tundub lahkneva objektiga ühesuurune ega nakatu lahkneva objekti juuresolekul. Kui ma asetan selle objekti lahkneva objekti taha ning vean näpuga selle objekti paari kontuuri, siis kompimisel tundub, et ma puudutan kogu aeg mõlemat objekti, aga paistab, et ma puudutan lahknevat objekti kogu aeg, aga teist objekti ainult aeg-ajalt (eeldusel, et tavalise objekti nähtavad kontuurid moodustavad lahkneva objekti nähtavate kontuuride siseringjoone). Grice arvab, et selle info järgi ei saa lahkneva objekti kuju üle otsustada, aga saab teha lisateste. Näiteks võib panna mõlemad objektid lauale, lahknev objekt pealpool, asetada nimetissõrm ja pöial nii, et need tunnevad kokkupuudet mõlema objektiga, kuid paistavad kokku puutuvat ainult lahkneva objekti vastasnurkadega, ja siis tõsta käsi. Kui mõlemad objektid tulevad sõrmedega kaasa, siis lahknev objekt on ümmargune, kui mitte, siis kandiline. Teiseks võib vaadata, millise kujuga avaustest objekt läbi läheb. Oletame, et ma leian niisuguse avause, et kompimise järgi otsustades peaks lahknev objekt sellest läbi minema, nägemise järgi otsustades mitte. Siis juhul, kui ta läbi läheb, on ta ümmargune, vastasel korral kandiline. Grice'i meelest ei ole see test otsustav ainult kahel eeldusel. Esiteks, oletame, et sellise kujuga avausi ei ole võtta; selleks et see oletus oleks huvitav, peab see tähendama üldist korrelatsiooni puudumist nägemise ja kompimise vahel kuju asjus, aga see on meie eeldusega vastuolus. Teiseks, oletame, et kui me püüame lahknevat objekti läbi ajada sobivalt valitud ümmargusest avausest, siis on kompimisel tunne, et ta läheb läbi, aga vaatamisel paistab, et ei lähe. Siis on mingi võimalus, et lahkneva objekti kuju jääbki selgusetuks. Aga vaatame näiteks, mis juhtub näpuga, kui see lükkab lahknevat objekti kombitavalt, kuid mitte nähtavalt. Et objekti kuju püsiks lahtine, siis peab nähtavasti oletama, et näpp liigub kombitavalt avause sisse, nähtavalt aga jääb sellest välja. Sel juhul on mõistlik järeldada, et iga objekti puhul või vähemalt iga liikuva objekti puhul on võimalik kombitav asukoht ja nähtav asukoht lahku viia. Oletame näiteks, et lahknev objekt on sobivalt valitud silindri teisest otsast väljaspool ning on seotud minu kõhuga nööri kaudu, mis läbib silindrit. Nüüd ma püüan minema hakata ja objekti läbi silindri kaasa tõmmata. Kui ma liiga kõvasti ei tõmba, siis ma saan teha nii, et minu keha koos objektidega, mis selle külge on kinnitatud, liigub kombitavalt silindrist eemale, nähtavalt aga mitte. Kus ma siis olen?
Grice teeb järelduse, et kui on olemas objekt, mis marslastele tundub x-misel sinine ja y-misel must, nii et selle tegelik värvus jääks lahtiseks, siis sellest ei järeldu, et see peaks mõjutama teisi objekte, aga kui on olemas objekt, mis kompimisel ja nägemisel tundub erineva kujuga, siis kas selle objekti tegeliku kuju üle saab ikkagi otsustada või siis kuju lahtisus kanduks üle ka teistele objektidele. Omaette küsimus on see, kas materiaalse objekti, isiku ja tegevuse mõiste saaksid siis samaks jääda ja kas siis oleks sidus eeldada mingite loodusseaduste kehtimist.
Grice vaatleb järgmist vastuväidet. Grice vaatleb ühelt poolt võimalust, et teatud esemete klass tundub x-misel sinine ja y-misel must, ning teiselt poolt võimalust, et teatud isoleeritud ese tundub kompimisel ümmargune ja paistab vaatamisel kandiline; ta jätab arvestamata võimaluse, et näiteks teatud kombitava suurusega esemed, mis kompimisel tunduvad ümmargused, paistavad vaatamisel kandilised, ja sellepärast pole normaalseid avausi, millega neid testida. Järgnevalt skitseerib Grice vastuargumendi. 1. Oletatav piiratud lahknemine ei saa piirduda teatud kujuga esemetega, sest esemete ja avauste mõõtmeid saab nii taktiilselt kui ka visuaalselt mõõta mõõdupulgaga. Ja mis siis saab, kui lahknev mõõdupulk kokku volditakse? 2. Kuju poolest lahknevat objekt mahuks taktiilselt ja mitte visuaalselt (või ümberpöördult) mitme suurusega avaustesse (kui neid on võtta). Nii et kui pole nii, et taktiilne ja visuaalne kuju pole mitte kunagi vastavuses, siis peavad olema vähemalt mõned normaalsed avaused, kuhu mahuksid taktiilselt ja mitte visuaalselt (või ümberpöördult) vähemalt mõned lahknevad objektid, ja rohkem Grice'il tarvis polegi.
Niisiis, tundub, et ettepanekut II ei saa kõrvaldada. Mis teha raskustega, mis viisid ettepaneku II juurest tagasi ettepaneku I juurde ning seega ummikusse? Esimene raskus oli see, et nägemise eriline kogemus ei anna end kätte, sest seda kogemust ei saa kirjeldada, mainimata kvaliteete, mida tajutakse. Aga on ka sõna "paistma", millega nägemiskogemust eristatakse mittevisuaalsest meeltekogemusest. Vastuväide, et tähelepanu ei saa keskendada nägemiskogemusele lahus on nagu kaebus, et tähelepanu ei saa keskendada eseme värvusele, ignoreerides konkreetset värvust. Nii et ettepanekud I ja II ei ole teineteisest sõltumatud. Sõltuvuse ulatuse määramiseks tuleb vaadata, mil määral asjade iseloomu erinevused taanduvad kogemuse erinevustele, mis inimestel on või oleks teatud asjaoludel. Teine raskus oli see: kui nägemist eristatakse teistest meeltest kogemuste erilise iseloomuga, miks siis tundub loogiliselt vastuvõetamatu mõte lõhnade tuvastamisest visuaalset tüüpi kogemusega? Grice'i vastuargument on, et sõnade kasutamise praegused reeglid lihtsalt vastavad praegusele olukorrale, kus nägemise ja haistmise vahel ei ole tugevat korrelatsiooni.
Tähendus
Kõnelejatähendus on Grice'il seotud enesekohase kavatsusega, mitte üksteise kohta käivate kavatsuste jadaga. Ka Grice ise ei teinud nende võimaluste vahel selget vahet. Kriitikud on tema töödest välja lugenud kavatsuste jada, mis viib lõputu regressini, sest iga kavatsuse peab kuulaja ära tundma, selleks on aga tarvis järjekordset kavatsust. Dan Sperber ja Deirdre Wilson on Grice'i kritiseerides välja tulnud alternatiivse nn relevantsusteooriaga.
Keelelise tähenduse taandamist kõnelejatähendusele ei ole laialt aktsepteeritud, sest see eeldab, et keel ei ole oma olemuselt mõtlemise vahend, vaid üksnes mõtete edasiandmise vahend.
Vestlusimplikatuur
Mõned kriitikud väidavad, et Grice'i maksiimid pole piisavalt välja töötatud, et paljusid implikatuuriga seotud nähtusi seletada. Näiteks lauses "Kadri usub, et paljud tema õpilased kukuvad läbi" paistab olevat implikatuur, et mitte kõik tema õpilased ei kuku läbi.
Isiklikku
Ta elas koos abikaasaga vanas Hispaania stiilis majas Berkeley Hillsis.
Grice mängis väga hästi kriketit, klaverit ning malet.
Andrei Jessipenko
pisi| Andrei Jessipenko (2019) pisi| Andrei Jessipenko (2019)
Andrei Jevgenjevitš Jessipenko (vene keeles Андрей Евгеньевич Есипенко; sündinud 22. märtsil 2002 Novotšerkasskis) on vene maletaja, rahvusvaheline suurmeister (2018).
Jessipenko tuli 2012. aastal Prahas Euroopa noortemeistriks U10-vanuseastmes. 2017. aastal tuli U16-vanuseastmes Montevideos noorte maailmameistriks ja Mamaias (Rumeenias) Euroopa noortemeistriks.
Novembris 2017 täitis Jessipenko kolmanda suurmeistrinormi. Suurmeistri nimetuse andis FIDE talle 16-aastaselt aprillis 2018.
Jaanuaris 2019 jagas Jessipenko Tata Steeli pretendentide turniiril (14. kategooria turniir) Uladzislaŭ Kavaljoŭ järel 2.–4. kohta.
Märtsis 2019 Skopjes Euroopa meistrivõistlustel tuli Jessipenko 16. kohale ja kvalifitseerus septembris 2019 Hantõ-Mansiiskis peetud maailma karikaturniirile. Seal võitis ta avaringis FIDE eksmaailmameistri Ruslan Ponomarjovi tulemusega 1,5:0,5, kuid kaotas teises Pjotr Svidlerile 1:3 ja langes edasisest konkurentsist välja.
Oktoobris 2019 mängis ta Mani saarel peetud Suurel Šveitsi turniiril, kus kogus 6 punkti 11-st (56. koht).
Detsembris 2019 võitis Jessipenko Tallinnas Euroopa meistrivõistlustel välkmales pronksmedali.
Koos 43 teise Venemaa tippmaletajaga allkirjastas ta avaliku kirja Vladimir Putinile, milles protesteeriti Venemaa sissetungi vastu Ukrainasse.
881
Sajandid: 8. sajand - 9. sajand - 10. sajand
Aastakümned: 830. aastad 840. aastad 850. aastad 860. aastad 870. aastad - 880. aastad - 890. aastad 900. aastad 910. aastad 920. aastad 930. aastad
Aastad: 876 877 878 879 880 - 881 - 882 883 884 885 886
883
883. aasta
Sajandid: 8. sajand - 9. sajand - 10. sajand
Aastakümned: 830. aastad 840. aastad 850. aastad 860. aastad 870. aastad - 880. aastad - 890. aastad 900. aastad 910. aastad 920. aastad 930. aastad
Aastad: 878 879 880 881 882 - 883 - 884 885 886 887 888
Lünen
thumb|Lüneni kesklinn Lünen on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal Unna kreisis. Asub Lippe jõe ääres.
Lünenit on esmamainitud 9. sajandi lõpus. 1341. aastal sai linnaõigused. 1512. aastal hävis suurem osa linnast tulekahjus.
1914., 1923. ja 1928. aastal liideti linnaga linnalähedasi asulaid. 1928. aastal sai Lünen kreisivabaks linnaks. 1975. aastal liideti linnaga Altlüneni vald ja Lünenist sai Unna kreisi osa.
Lünen on endine kaevanduslinn, kus tänapäeval on suur tööpuudus.
1878
1878. aasta (MDCCCLXXVIII) oli 19. sajandi 78. aasta.
Kose tee (Kose)
Kose tee (registrinumber 11121) on kõrvalmaantee Kose vallas Kose alevikus.
Tee pikkus on 0,1 km. Tee saab alguse Kose–Jägala maantee kolmandal kilomeetril. Tee lõpeb Kose–Purila maantee esimesel kilomeetril.
Tee ületab üht truupi.
Teele jääb üks bussipeatus: Kose.
Tee on mustkattega. Tee klassi kohta andmed puuduvad. Liiklussagedus on kuni 200 autot ööpäevas. Teel on kiiruspiirang (40). Teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
882
882. aasta
Sajandid: 8. sajand - 9. sajand - 10. sajand
Aastakümned: 830. aastad 840. aastad 850. aastad 860. aastad 870. aastad - 880. aastad - 890. aastad 900. aastad 910. aastad 920. aastad 930. aastad
Aastad: 877 878 879 880 881 - 882 - 883 884 885 886 887
Mittetunnustamispoliitika
Mittetunnustamispoliitika on rahvusvahelise poliitika üks erimenetlus rahvusvahelise õiguse rikkumisest tuleneva olukorra kehtetuks tunnistamiseks. Rajaneb tavadele ja pretsedentidele ning 1928. aastast alates ka Haagi rahvusvahelise kohtu mitmele otsusele. Neist esimene, 3. märtsil 1928 langetatud otsus käsitles Danzigi kohtute jurisdiktsiooni küsimust.
Eesti Vabariigi ja teiste Balti riikide puhul on mittetunnustuspoliitika seisnenud välisriikide ja eriti Ameerika Ühendriikide välispoliitilises doktriinis, mille kohaselt ei tunnustata võõra territooriumi Nõukogude Liidu poolsest vägivaldsest ülevõtust tekkivaid olukordi ega nende järelmeid.
Balti riikide sovetliku okupatsiooni ja anneksiooni mittetunnustuspoliitika kestis 1940–1991 ja järjekindlamalt järgisid seda eeskätt USA, Vatikan ja Iirimaa, kes ei andnud Nõukogude Liidu anastusele Eestis, Lätis ega Leedus ei juriidilist ega faktilist tunnustust.
23. juulil 1940 reageeris USA välisministri kohusetäitja Sumner Welles Nõukogude Liidu okupatsioonile ja anneksioonile Baltimail avaldusega, et "kolme väikese Balti riigi – Eesti, Läti ja Leedu – poliitiline sõltumatus ja territoriaalne puutumatus hävitati ettekavatsetult ühe nende võimsama naabri poolt" ja et "Ühendriikide rahvas seisab vastu mis tahes röövellikule tegevusele, sõltumata sellest, kas see viiakse läbi jõu või jõu kasutamisega ähvardamise teel".
Kui Nõukogude pool 27. veebruaril 1941 Washingtonis toimunud nõupidamisel tuli välja väitega, et president Roosevelti administratsioon olevat oma ajal andnud Nõukogude Liidule tunnustuse (de jure) arusaamisega, et Venemaad ei tükeldata ja Baltikum on Venemaa lahutamatu osa, siis vastas välisministri asetäitja Sumner Welles sellele, et Nõukogude Liit ise tunnustas Balti riike esimesena ja varem kui Ühendriigid; pealegi hakkas Nõukogude Liit Balti riikidega kohe nii diplomaatiliselt kui ka majanduslikult suhtlema. Sellele argumendile polnud Nõukogude Liidu esindajatel midagi vastu panna.
Taani Rahvapartei
Taani Rahvapartei (taani keeles Dansk Folkeparti) on rahvuskonservatiivne Taani erakond.
Partei toetab Anders Fogh Rasmusseni juhitavat vähemusvalitsust, kuid ei kuulu ametlikult valitsuskoalitsiooni.
Mittetunnustamispoliitika
Stimsoni doktriin
Kolm aastat pärast Rahvasteliidu põhikirja täiendamist Kelloggi-Briandi paktiga 1928. aastal, okupeeris Jaapan Hiina provintsi Mandžuuria ja Rahvasteliit seisis katsumuse ees, kuidas tõhusalt rakendada oma põhikirja § 10. USA tollane välisminister Henry Stimson, toetudes Kelloggi-Briandi paktile, saatis Hiina ja Jaapani valitsustele märgukirja, milles rõhutas, et Ühendriigid ei tunnusta lepinguid ega territoriaalseid muudatusi, mis pole kooskõlas Kelloggi-Briandi paktiga. Stimsoni märgukirjast julgustatuna mõistis Rahvasteliit 11. märtsil 1932 Jaapani anneksiooni hukka, kehtestades agressorriigi vastu sanktsioonid. Jaapan vastas Rahvasteliidust väljaastumisega.
Taani Rahvapartei
Taani Rahvapartei asutati 1995. aasta 6. oktoobril. Erakonna esimene esimees kuni 2012. aastani oli Pia Kjærsgaard.
Mittetunnustamispoliitika
Stimsoni doktriin
Sumner Wellesi avaldusega käivitatud mittetunnustuspoliitika raames keeldus USA valitsus Moskvale üle andmast Balti riikide varasid, muuhulgas ka kaubalaevu, ning jätkas Eesti, Läti ja Leedu diplomaatiliste esindajate tunnustamist. See aitas kaasa Balti riikide taasiseseisvumisele õigusliku järjepidevuse alusel.
Taani Rahvapartei
liikmete arv: 12.064 (2013)
Mittetunnustamispoliitika
Mittetunnustuspoliitika ja külm sõda
Külmas sõjas kasutas Lääs mittetunnustuspoliitikat relvana Moskva vastu.
Peale lääneriikide järgis ka Hiina Rahvavabariik alates aastast 1977 ja peamiselt propagandistlikel kaalutlustel niihästi Balti riikide kui ka mõne teise liiduvabariigi (näiteks Ukraina) mittetunnustamise poliitikat. Helsingi lepete sõlmimise järel avaldas Puna-Hiina ametlik uudistetalitus mõistvat seisukohta USA mittetunnustuspoliitika asjus. Hiinas ei kasutatud enam Balti riike mainides Eesti, Läti ega Leedu osas liiduvabariigi (Nõukogude Sotsialistliku Vabariigi, lühendina NSV) terminit, kuni taasiseseisvumiseni nimetati neid lihtsalt Eestiks, Lätiks ja Leeduks. See sobis igati Pekingil Moskvaga tekkinud ideoloogilise tüli (1962–1986) ja Washingtoniga (1978...) paranevate suhete raamistikku.
Taani Rahvapartei
Poliitilised vaated
Taani Rahvapartei pooldab heaoluriiki, kuid erineb sotsiaaldemokraatidest selle poolest, et nõuab rangeid piiranguid immigratsioonile, karmimaid karistusi kurjategijatele ning ei poolda Taani suveräänsuse edasist loovutamist Euroopa Liidule.
Erakonna range immigratsioonipoliitika ja avameelse islamile vastandumise tõttu on mitmed peamiselt vasakpoolsed kriitikud süüdistanud Taani Rahvaparteid ja selle juhte rassismis ning paremäärmusluses.
Osalemine valimistel
Euroopa Parlamendi valimistel sai Taani Rahvapartei 1999. aastal 5.8% häältest ja 2004. aastal 6.8% häältest, mille tulemusel osutus Euroopa Parlamenti valituks üks Taani Rahvapartei kandidaat, kelleks oli mõlemal korral Mogens Camre.
Meinecke von Schierstedt
Meinecke von Schierstedt (ka Meinecke von Schierstädt; surnud 1540) oli Preisimaa ja Liivimaa ametnik, Albrecht von Hohenzollerni ja Wilhelm von Hohenzollerni kaaskondalne.
Meinecke von Schierstedt pärines Saksimaa aadlisuguvõsast ning oli Albrecht von Hohenzollerni teenistuses juba siis, kui too oli alles Saksa ordu kõrgmeister. Schierstedt oli Albrechti kirjutaja, saadik ja ametnik. 1525. aastal asus ta toetama luterlust ning jäi samal ajal Preisimaa hertsogiks saanud Albrechti teenistusse, olles 1520. aastate teisel poolel Samlandis linnuseülem.
Kukrõniksid
pisi|Kukrõniksid Venemaa 2003. aasta postkaardil Kukrõniksid (vene Кукрыниксы) oli nõukogude kunstnike loominguline ühendus, kuhu kuulus kolm karikaturisti: Mihhail Kuprijanov, Porfiri Krõlov ja Nikolai Sokolov. Nende nimede algustähtedest sai rühmitus nime.
Kukrõniksid said eriti kuulsaks 1930. aastatel fašismivastaste karikatuuridega, milles nad kujutasid Hitlerit, Mussolinit, Himmlerit, Goebbelsit ja Francot.
Nad illustreerisid raamatuid, teiste seas Ilfi ja Petrovi teoseid.
CMYK
CMYK on subtraktiivne (valguse neeldumisel põhinev) värvimudel, mida kasutatakse neljavärvitrükis ning trükiettevalmistuse kirjeldamiseks. CMYK on akronüüm, mis viitab kolmele põhivärvile (primaarvärvile): Cyan (tsüaansinine ehk taevasinine); Magenta (fuksiinpunane ehk violettpunane); Yellow (kollane) ja kontrastset trükijoonist kandvale mustale – Key (võti). Neeldumisel põhineva värvimudeli tööpõhimõte on järgmine. Valge paberileht on inimsilmale nähtav tänu väliselt valgusallikalt lähtuva kiirguse peegeldumisele paberilehelt. Sealjuures neeldub valguskiirgusest valikuta umbes 40%. Mustal lehel neelduks valikuta üle 90% algsest kiirgusest. Värvilisel paberilehel on neeldumine valikuline, näiteks punasena näiv paber neelab sinise, rohelise ja kollase spektriga kiiri ning peegeldab punase spektri kiirgust.
CMYK-trükiseadmed reeglina ei sega põhivärve omavahel. Trükiprotsessis kantakse alusmaterjalile eraldi (muaree-efekti vältimiseks üksteise suhtes pööratult) põhivärvide rastrid ja kontrastsust korrigeeriv must joonis või raster. Kontrastsete mustade objektide trükkimisel on oluline kvalitatiivne vahe, kas musta pinna saamiseks kasutatakse põhivärvide liitmist (tulemus porimust), ainult musta (tavaliselt tekstid) või põhivärvi ja musta liitmist (tulemus sügav- või säravmust). Raster võimaldab kasutada pooltoonimist (halftoning), mis lubab segada põhitooni küllastamata kombinatsioone kasutades alusmaterjali loomulikku tooni. Näiteks roosa kujutise trükkimiseks valgel paberil kasutatakse violettpunase tindi 20% pooltoonimist, milles tillukeste purpurvioletsete täppide vahele jääv valge pind vähendab purpuri küllastatust ja muudab kujutise heledamaks.
Kuvaseadmed (kuvarid, projektorid, kaamerad, skannerid) töötavad RGB-värvimudeli põhimõttel.
Jäärja
Jäärja on küla Saarde vallas Pärnu maakonnas.
Juuda kõrb
Juuda kõrb piiblis
Jeruusalemma läheduse tõttu on Juuda kõrbel suur ajalooline ja piiblilooline tähtsus. Juuda kõrbe kaudu põgenes Taavet Jeruusalemmast Absalomi mässu ajal. Kuningas Ussija kaevas kõrbesse kaeve ja ehitas torne. Kuningas Herodes rajas sinna kindlusi, sealhulgas ka Masada. Juuda kõrbes elasid esseenid. Samuti elas seal Ristija Johannes, kes sõi rohutirtse ja metsmett ning kuulutas. Peale ristimist ajas Püha Vaim Jeesuse kõrbesse, kus ta ei söönud 40 päeva; kui Jeesusel nälg kätte tuli, soovitas kurat talle öelda, et kivid leibadeks saaks.
Mõru aktiniidia
Mõru aktiniidia ehk jaapani aktiniidia on õistaim aktiniidia perekonnast.
Levik
Mõru aktiniidia on südajast ja teravahambulisest aktiniidiast lõunapoolsema päritoluga. Looduslik leviala on Jaapanis.
Kirjeldus
Taime kõrgus on kuni 5 m. Taim väänleb ja hargneb võrreldes südaja ja teravahambulise aktiniidiaga vähem. Võrseid katavad pikliku kujuga tähnid. Mõru aktiniidia lehed on enamasti ovaalsed, sümmeetrilised, sirge lehealusega, terava tipuga, saagja või peenehambulise leheservaga. Taimeleht on 10–15 cm pikkune. vasakul|pisi|240x240px|Mõru aktiniidia õied Õis on suur, koosnedes viiest kroon- ja tupplehest. Emasõitel on suur sigimik, seda ümbritsevad steriilsed tolmukad. Isasõies on kollased tolmukapead, mis asetsevad 2–3 kaupa. Õitsemise aeg on juunis kuni juulis. Saak valmib enamasti septembris. Marjade mass varieerub vahemikus 0,5–3 g. Maitse sarnaneb keedetud porgandi omaga, millele on peale raputatud punast pipart, kuid võib leiduda ka parema maitsega vorme.
Kasvunõuded
Mõru aktiniidia on valgusenõudlik liik. Kasvatamist võiks proovida Saaremaal või mõnel väikesaarel, kus leidub tuulekaitset ning niiskust ja kerget kõdumulda.
Tihemetsa
Tihemetsa on alevik Pärnu maakonnas Saarde vallas. Kaugus Pärnust on 50 km, Kilingi-Nõmmest 6 km, Viljandist 50 km ja Mõisakülast 11 km (mööda maanteid).
2000. aasta rahvaloenduse andmeil elas alevikus 897 inimest.
Ajalugu
Tihemetsas on Allikukivi park, mis on arvele võetud kultuurimälestisena.
1877
1877. aasta (MDCCCLXXVII) oli 19. sajandi 77. aasta.
Zvezda (täpsustus)
Zvezda on vene, bulgaaria ja serbia keeles '(taeva)täht'. Teistes slaavi keeltes tähendavad 'tähte' samuti sellega väga sarnased sõnad.
Seda nime on kandnud mitu väljaannet:
Zvezda oli Tallinna ettevõtte Norma endine nimi.
Operatsioon Täht ehk Operatsioon Zvezda oli Punaarmee operatsioon Teises maailmasõjas.
Postiteenistus (seriaal)
"Postiteenistus" (originaalis Going Postal) on Terry Pratchetti Kettamaailma sarja kuuluva samanimelise raamatu põhjal loodud kaheosaline telesari.
Telesarja esimene jagu oli eetris 30. mail 2010. Sarja näitas ka Eesti Televisioon 24. ja 26. detsembril 2010.
Porfiri Krõlov
thumb Porfiri Krõlov (vene Порфирий Никитич Крылов; 13. august 1850 - 27. detsember 1931) oli vene botaanik, geobotaanika rajajaid Venemaal.
Õppis Kaasani ülikoolis. Ta uuris Uuralite ja Siberi floorat. Alates 1917. aastast oli Tomski ülikooli professor. Krõlov rajas Tomski botaanikaaia.
Krõlov avaldas üle 60 teadusliku töö. Tema suurimad teosed on "Altai ja Tomski kubermangu floora" (7 köidet 1901—1914) ja "Lääne-Siberi floora" (12 köidet 1927—1964), milles on 1800 taimeliigi kirjeldused.
Jooksiklased
Jooksiklased (Carabidae) on putukate sugukond mardikaliste seltsist. Nad on sihvakad tumedakehalised ja liiguvad maapinnal kiiresti. Inglise keeles ongi nende nimi ground beetle 'maapinna mardikas'. Eestis on neid kirjeldatud umbes 270 liiki.
Suur hulk jooksiklaste liike tarbib valmikuna toiduks teisi putukaid ja seepärast on nad asendamatud mahepõllumajanduses kahjurite hävitamisel. Mõned armastavad ka seemneid, kuid kõik nende mullapinnal elavad vastsed on mitmetoidulised röövloomad. Elades erinevates kooslustes, reguleerivad nad taimtoiduliste putukate arvukust. Jooksiklased võivad teraviljapõllul hävitada olulise osa lehetäidest, rapsipõllul hukata arvestatava osa hiilamardika (Meligethes) mulda laskuvaist vastseist, vaarikaistanduses hävitada mulda nukkuma laskuvad vaarikamardika (Byturus tomentosus) tõugud.
Jooksiklastele on omased kõik põhilised klassi tunnused. Seltsi iseloomustab täismoone: esinevad enamasti kolme paari jalgadega (oligopoodsed), harvemini jalgadeta (apoodsed) vastsed ja harilikult vaba nukk. Vastne teeb läbi tavaliselt kolm kasvujärku. Valmikutel on keskrindmiku tiivapaar moondunud jäikadeks kattetiibadeks. Tagarindmiku tiivapaar esineb kilejate lennutiibadena, võib aga olla ka mandunud. Pea alapool on hästi väljakujunenud kurgualusega. Suu on haukamissuistega. Kui jooksiklane kätte võtta, võivad nad pritsida vastiku haisuga ärritavat vedelikku, mis näiteks silma sattudes teeb haiget.
Rohkem kui kahe sentimeetri pikkune aiajooksik (Carabus nemoralis) on jooksiklaste hulgas üks suuremaid. Päeval seda peitu pugenud mardikat eriti ei näe, sest ta liigub ringi ja peab jahti öösiti. Sööb tigusid, putukaid, vihmausse, aga ei põlga ära ka seeni, mahavarisenud õunu ja marju. Lennutiibu tal pole, neid asendavad pikad, tugevad ja kiired jalad. Erinevalt aiajooksikust liigub pisike, vähem kui sentimeetri pikkune vask-kaldajooksik ringi päeval. See mardikas kütib tillukesi putukaid põllukraavide, jõgede ja järvede märjal kaldal või pisemate varjuliste metsaloikude ligiduses. Kui need aga ära kuivavad, siis tõuseb vask-kaldajooksik lendu ja otsib endale uue vesise jahimaa. Suured silmad ja kiired tiivad aitavad tal pääseda vaenlaste käest. Tema tumepronksjaid kattetiibu ehivad ümarikud sinivioletsed silmlaigud ja kandilised tumevioletsed läikivad peegellaigud nende vahel. Silmadest eespool on jooksikutel pikad lülilised tundlad, millega nad võtavad vastu ohusignaale ning saakloomade lõhnu. Lõhnade abil võivad jooksikud igasugusel maastikul ja isegi tihedas rohus ka omavahel sidet pidada.
Eesti liike
pisi|[[Violettjooksik (Carabus violaceus). Pildistatud Lõuna-Eestis.]]
Kose sanatooriumi tee
thumb|Kose sanatooriumi tee [[Kose aleviku piiril. Puude varjust on näha Kose sanatoorium.]] Kose sanatooriumi tee (riiklik registreerimisnumber 11122) on kõrvalmaantee Kose vallas Kose alevikus ja Vardja külas.
Tee pikkus on 2,1 km. Tee saab alguse Kose–Jägala maantee neljandal kilomeetril. Tee lõpeb Kose–Ravila–Nõmbra tee teisel kilomeetril.
Tee ei ületa ühtegi silda, küll aga 11 truupi.
Bussipeatusi jääb teele kaks: Sanatooriumi (Kose alevikus) ja Toomingamäe (Vardja külas).
Tee on asfalttee. Tee klassi kohta andmed puuduvad. Liiklussagedus teel on teadmata. Kiiruspiirangud ja teevalgustus on olemas (mõlemad Kose alevikus kuni aleviku piirini).
Maantee on saanud nime selle ääres asuva Kose sanatooriumi järgi.