cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hans Harjakas
Vabariigi Valitsuse otsusega 15. septembrist 1920 anti 2. Ratsapolgu reamehele Hans Harjakale Vabaduse Risti II liigi 3. järk nr 1159,
Lisandus 10 000 marka ja Vabadussõja mälestusmärk.
Pärast sõda elas mõnda aega Audrus ning vedas autoga kaupu. Alates 1930. aastast asus perega elama Mõisakülla, kus töötas linavabrikus auto juhina, hiljem kütja-masinistina. Oli Vabaduse Risti Vendade Ühenduse (VRVÜ) Pärnu osakonna liige.
Aleksander Arol
Aleksander Arol VR II/3 (25. veebruar 1897 Gluhhovo, Venemaa – 16. märts 1937 Mõisaküla) oli Eesti sõjaväelane (leitnant).
Tallinna piiskopkond
thumb|250 px|Tallinna piiskopkonna diötsees (heleroheline ja sinakasroheline). Sinakasrohelisega on tähistatud Järvamaa, mis kuulus Saksa ordule alates [[1237. aastast. Piiskopkonda mitte kuulunud ordualad on tähistatud valgega.]]
Aleksander Arol
Sündis 25. (vkj 13.) veebruaril 1897 Venemaal Gluhhovos. Pere oli seotud Harjumaa Saue vallaga. Vallaline. Õppis Tallinna linnakoolis ja Petrogradi 5. Gümnaasiumis, mille lõpetas jaanuaris 1916.
Tallinna piiskopkond
Tallinna piiskopkond (alamsaksa: Bisdom Reval, ladina: Episcopatus Revaliensis) oli piiskopkond Taani Eestimaal aastatel 1219–1346 ja Liivi ordu aladel aastatel 1346–1561.
Laulev revolutsioon
pisi|Sinimustvalge lipu heiskamine [[Pikk Hermann|Pika Hermanni torni 24. veebruaril 1989. Jaan Künnapi foto]] Laulev revolutsioon hõlmab aastail 1987–1991 Eestis, Lätis ja Leedus toimunud ühiskondlik-poliitilisi sündmusi, mis kaasnesid NLKP KK peasekretäri Mihhail Gorbatšovi algatatud uuenduspoliitika (perestroika) ja avalikustamisega (glasnost) Nõukogude Liidus.
Tallinna piiskopkond
Erinevalt teistest Vana-Liivimaa Riia peapiiskopkonnale allunud piiskoppidest, ei olnud Tallinna piiskopil Liivi ordu aladel ilmalikku võimu ehk stifti, talle kuulusid mõned väikesed maavaldused ja Porkuni linnus. Teisalt ei olnud Tallinna piiskopkond (erinevalt Kuramaa piiskopkonnast ja Riia peapiiskopkonnast) kunagi inkorporeeritud Saksa ordusse ehk selle toomhärrad ja piiskopid ei pidanud olema Saksa ordu liikmed. Siiski oli Põhja-Eesti isandal (esialgu Taani kuningal, hiljem Saksa ordul) piiskoppide nimetamise üle suur mõjuvõim ning aastail 1352–1456 kuulusid kõik piiskopid Saksa ordusse.
Piiskopkond likvideeriti pärast seda, kui Tallinn oli 1561. aastal läinud Rootsi võimu alla, likvideeriti ka reformatsiooni käigus vormiliselt katoliiklikuks jäänud Tallinna piiskopkond, seejärel läks selle ala luterliku Rootsi territoriaalkiriku võimu alla (vt Eestimaa piiskopkond territoriaalkirikuna).
Laulev revolutsioon
Rein Veidemann on sidunud laulva revolutsiooni eestlaste laulutraditsiooniga, leides, et rasketel hetkedel lööb välja "mingi müstiline kokkuhoidmise vaim". Tema sõnul võttis nimetuse "laulev revolutsioon" kasutusele Heinz Valk öölaulupidude harjal kirjutatud artiklis, mis avaldati ajalehes Sirp ja Vasar. Marju Lauristini sõnul on Eestis tendents mütologiseerida sotsiaalseid nähtusi. Eestis toimunu nimetamine "laulvaks revolutsiooniks" on väljaspool Eestit küsimärgi all.
Tallinna piiskopkond
Toomkapiitel
Piiskopi kõrval tegutses piiskopkonna peakiriku ehk Tallinna Toomkiriku juures toomkapiitel – kõrgem vaimulike kolleegium, mis koosnes enamasti kaheteistkümnest toomhärrast ehk kanoonikust. Tallinna toomkapiitlis oli esialgu aga arvatavasti 6 liiget. Toomkapiitel oli nõuandvaks ja kaasaotsustavaks organiks piiskopkonna juhtimisel. Kapiitli liikmed määras osalt Tallinna piiskop, osalt oli Kapiitli liikmetel koopteerimisõigus. Toomkapiitli ülalpidamiseks oli algselt määratud osa ühisvalduses olnud piiskopkonna maadest. Hiljem anti toomhärradele kasutamiseks isiklikud maavaldused.
Laulev revolutsioon
Laulev revolutsioon on kuulus kui revolutsioon, mis toimus verevalamiseta.
Hans Harjakas
Teise maailmasõja ajal pääses vanuse tõttu mobilisatsioonidest ning jäi repressioonidest puutumata. Oli pärast sõda kütja-masinist Mõisaküla linavabrikus kuni pensionile siirdumiseni 1956. aasta sügisel.
Tallinna piiskopkond
Kirikukihelkonnad
Piiskopkonna halduses olevad maa-alad olid jaotatud kirikukihelkondadeks, mis moodustasid kiriku ümber vaimuliku tegevuse piirkonna. Kihelkonna peakirikut nimetati kihelkonnakirikuks, kuigi kirikukihelkonnas võis lisaks sellele olla ka teisi kirikuid (abikirikuid) ja/või kabeleid.
Aleksander Arol
Sõjalised teadmised sai Pauli sõjakoolis 1916. Ülendati lipnikuks oktoobris 1916. Teenis 245. ja 22. tagavarapolgus kuni jaanuarini 1916. Esimeses maailmasõjas osales 8. kütipolgus nooremohvitseri ja rooduülemana ning õppemeeskonna nooremohvitserina kuni detsembrini 1917. Veebruarist aprillini 1918 teenis ta 1. Eesti Polgus.
Vabadussõja eel 22. novembril 1918 astus 1. jalaväepolku, kus oli algul nooremohvitser, siis 16. roodu ülem. Sai 4. veebruaril 1919 Feodorovka küla all jalast raskelt haavata. Teenis järgnevalt 1. diviisi tagavarapataljonis rooduülemana. Juulis 1919 läkitati 1. jalaväepolgu jalaluurajate komando vanemohvitseriks ning novembris komando meeskonna ülemaks. Ülendati oktoobris 1919 alamleitnandiks ja seejärel leitnandiks. Demobiliseeriti detsembris 1920.
Õppis aastail 1922–1934 Tallinna Tehnikumis masinaehituse osakonnas, kus omandas inseneri kutse. Töötas juunist 1927 (vaheaegadega) riigiraudteel Tallinna veojaoskonnas vedurijuhi abi ja vedurijuhina. Septembrist 1932 oli Veoametis tehnik ning juunist 1935 revidendi kohustes. Alates oktoobrist 1936 elas ja töötas Mõisakülas Raudtee Tehastes insenerina.
Tunnustus
Vabariigi Valitsuse otsusega 18. veebruarist 1925 anti leitnant Aleksander Arolile Vabaduse Risti II liigi 3. järk nr 2927. Lisandus 40 000 marka ja Vabadussõja mälestusmärk haavatu lindiga. Vabadusristi kavalerina sai 1928. aasta mais Harjumaa Vääna valla Vääna mõisast 21,69-hektarilise krundi, mis sai nime Tiigi talu. Tegelikult kohta pidama ei asunud ja müüs selle rendiõiguse 1931. aasta kevadel ära.
Hans Harjakas
Hans Harjakas suri 20. veebruaril 1970 Mõisakülas aju veresoonkonna lubjastumise tagajärjel. Ta on maetud Mõisaküla kalmistule.
Isiklikku
Kirikukirjades olnud perekonnanimi Harjaks muudeti Mõisaküla linna perekonnaseisuametniku otsusega 1. juunist 1940, andes ainsaks nimekujuks Harjakas.
Laulev revolutsioon
Perestroika
1980. aastate keskel algatas Mihhail Gorbatšov NSV Liidus uuenduspoliitika (perestroika) koos avalikustamisega (glasnost), mis saavutas Eestis oma haripunkti 1987. aastal ning kasvas 1988. aastal üle laulvaks revolutsiooniks. Tähelepanuväärsel viisil algasid umbkaudu samal ajal analoogilised ühiskondlikud protsessid ka paljudes teistes Nõukogude Liidu liiduvabariikides.
Fosforiidisõda
NSV Liit plaanis luua Eesti maa-alale fosforiidikaevandust. Kui informatsioon sellest avalikkuseni jõudis, olid eestlased sellele väga vastu. Eestis avalikustas fosforiidi kaevandamise plaani laiemalt teleajakirjanik Juhan Aare, kes tegi oma loodushoiusaates "Panda" intervjuu NSV Liidu üleliidulise juhi Juri Jampoliga. Saade oli eetris 24. veebruaril 1987. Seda infot üritati kohalike parteijuhtide (Bruno Saul jt) poolt küll ilustada ja sulustada, kuid sellest sai alguse laiem üldrahvalik protsess, mille tulemusena fosforiidi kaevandamise plaanidest loobuti. Rahvas süttis, nähti võimalusi ühisel jõul eesmärkide poole pürgida. Juhan Aare on väitnud, et fosforiidisõjale alguse pannud intervjuu Jampoliga mängis olulist rolli kogu Nõukogude Liidu lagunemises.
1987. aasta mais Alo Mattiiseni loodud laul "Ei ole üksi ükski maa" (Jüri Leesmenti sõnadele) kujunes fosforiidisõja "hümniks" ja esimeseks lauluks ärkamisaja laulude tsüklist.
Olulist rolli kandis ka rattaretk "Kuidas elad, Virumaa?".
Hirvepargi miiting
Lagle Parek, Erik Udam, Tiit Madisson jt dissidendid asutasid 15. augustil 1987 Molotovi-Ribbentropi pakti avalikustamiseks organisatsiooni MRP-AEG. 23. augustil 1987 korraldas MRP-AEG Tallinnas Hirvepargis pakti sõlmimise aastapäeval rahvakoosoleku, kus nõuti Molotovi-Ribbentropi pakti ja selle salaprotokollide avalikustamist ning pakti tagajärgede likvideerimist. Paljud said esimest korda teada Molotovi-Ribbentropi paktist. Ametlikus ajakirjanduses laimati rahvakoosoleku korraldajaid. Meeleavaldusele kogunenud kuni seitsmetuhandelist rahvahulka ei osanud oodata ei võimud ega korraldajad.
IME
pisi|[[Edgar Savisaar, Mikk Titma, Tiit Made ja Siim Kallas 1988. aastal ETV saates. Harald Leppiksoni foto]]
Å (Rootsi)
Å on küla Rootsis Östergötlandi läänis Norrköpingi vallas.
Laulev revolutsioon
IME
31. märtsil 1988 võttis NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidium vastu seadluse, millega Eesti NSV viidi üle täielikule isemajandamisele. Laulva revolutsiooni alguseks loetakse sellele järgnenud loomeliitude pleenumit Tallinnas 1.–2. aprillil 1988, kus Eesti loovintelligents nõudis poliitiliste õiguste laiendamist, kultuurilist ning majanduslikku iseseisvust Nõukogude Liidu koosseisus, immigratsiooni tõkestamist ja Eesti NSV Ministrite Nõukogu tagasiastumist.
Å (Rootsi)
Elanike arv oli 2000. aastal 205.
Küla nimi tähendab rootsi keeles 'väike jõgi'.
Küla lühikese nime tõttu käib seal turiste, kes lasevad end maanteel nimesildi juures pildistada. Nimesilti rikutakse ühtelugu.
Å külas on Å kirik, mis on Å kihelkonna keskus.
Laulev revolutsioon
Tartu Muinsuskaitsepäevad
Tartu Muinsuskaitsepäevad olid 14.−17. aprillini 1988 Tartus toimunud Eesti Muinsuskaitse Seltsi muinsuskaitseklubide V kokkutulek, millest kujunes esimene Eesti taasiseseisvumise suurüritus.
Sinimustvalge lipp
15. aprillil 1988 kogunes Tartu Muinsuskaitsepäevadel umbes 7000 inimest EÜS-i maja juurde, millel lehvisid kolm lippu: sinine, must ja valge. Siin-seal võis laste käes näha ka juba väikseid sinimustvalgeid lipukesi. Vanemuise teatri- ja kontserdisaalis toimus Seltsi õhtu, kus lauldi "Eesti lipu" laulu.
Sama pilt avanes Tallinna Lauluväljakul 1988. aasta suvel, kui noored igal ööl 6. juunist 13. juunini koos laulmas käisid. Viimasel kahel ööl lauldi ansambli Rodeo saatel.
Öised laulupeod
Tallinna vanalinna päevade ajal 1988 toimusid öölaulupeod, kus noored kõndisid üksikute sinimustvalgete lippudega Raekoja platsilt Lauluväljakule. Seal korraldas Mart Mikk koos ansambliga Rodeo öiseid rokk-kontserte. Eelnevalt oli see stiihiline rahvaalgatusel toimunud üritus, mida võimud ei suutnud järjest kasvava osalejate arvu tõttu enam piirata. Lisaks teistele ansamblitele esines esimesel ööl veel näiteks Justament. Kohale tulnud hoidsid üksteisel kaelast kinni ja laulsid üheskoos. 26.–28. augustil toimunud Rock Summeril esitati jälle Alo Mattiiseni isamaalisi laule.
Eestimaa Laul
11. septembri päeval 1988 kogunes Tallinna Lauluväljakule umbes 200 000 või 300 000 inimest üle kogu Eesti esitama poliitilisi nõudmisi ja kuulama isamaalisi laule üritusel "Eestimaa Laul", kus Trivimi Velliste nõudis oma kõnes esimest korda avalikult Eesti iseseisvuse taastamist.
16. novembril võttis Eesti NSV Ülemnõukogu Vaino Väljase juhtimisel vastu Eesti NSV suveräänsusdeklaratsiooni, mille Moskva 26. novembril tühistas.
7. detsembril võttis Eesti NSV Ülemnõukogu vastu konstitutsiooniparanduse, mis tunnistas Eesti NSV riigikeeleks eesti keele.
Kodanike komiteede liikumine
24. veebruaril 1989 Eesti Muinsuskaitse Selts, ERSP ja Eesti Kristlik Liit avaldasid üleskutse korraldada Eesti Vabariigi kodanike üldine registreerumine ja vabad valimised Eesti kodanike esinduskogusse, Eesti Kongressi.
Balti kett
pisi|[[Balti kett Eestis]]
23. augustil 1989, Molotovi-Ribbentropi pakti sõlmimise 50. aastapäeval, toimus kolme Balti riigi ühise protestiavaldusena rahumeelne demonstratsioon, kus inimesed seisid üksteise kõrval Tallinnast Vilniuseni, moodustades niinimetatud Balti keti. Soov üritusel osaleda oli nii suur, et paljud inimesed jäid liiklusummikutesse ega jõudnudki kohale. Õhtul kell 19.00 hakkas Eesti ja Läti piiril liikuma nii Tallinna kui ka Vilniuse poole märgusõna "Vabadus" ning kõlas kolmekeelne, spetsiaalselt selleks ürituseks loodud laul "Ärgake, Baltimaad!", mis mõjus kui kolme Balti rahva ühishümn. Kokku osales üritusel umbes kaks miljonit inimest ning inimrivi kogupikkus oli ligikaudu 620 kilomeetrit. 26. augustil tegi NLKP Keskkomitee teravatoonilise avalduse "Olukorrast Nõukogude Balti vabariikides", kus Balti keti organiseerijaid süüdistati natsionalistliku hüsteeria üleskruvimises ja hoiatati, et kui neil õnnestub oma eesmärke saavutada, võiksid tagajärjed Balti rahvastele olla katastroofilised: nende eluvõimelisus võib sattuda küsimärgi alla."
Eesti Vabariigi kodanikkonna registreerimise alusel tuli 1990. aastal kokku Eesti Kongress.
19.–21. augustil 1991 toimus Moskvas riigipöördekatse totalitaarrežiimi taastamiseks.
1994. aastal viidi Venemaa sõjavägi Eesti Vabariigist välja.
Harilik jalakas
Harilik jalakas (Ulmus glabra) on jalakaliste sugukonda jalaka perekonda kuuluv mitmeaastane ühekojaline lehtpuu.
Kirjeldus
Kasvab kuni 40 meetri kõrguseks ja tüve ümbermõõt võib ulatuda 7 meetrini ja eluiga küündida 500 aastani.
Jalakas sarnaneb väga künnapuuga. Mõlema puu oksad on looklevad, tüvi tume ja lehed suured. Kui jalaka võrsed on ka suve teisel poolel kaetud tihedalt pehmete karvadega, siis künnapuu oksad on siledad ja läikivad. Sama tunnusega saab neid ka talvel eristada.
Suvel saab neid eristada lehtede katsumisega: jalaka lehed on nii pealt kui alt karedakarvalised, künnapuu lehed on peaaegu siledad. Jalaka lehtede iseloomulikuks tunnuseks on 14–20 paari külgroodusid ja keskroo suhtes veidi ebasümmeetrilised poolmed. Jalaka lehel haruneb osa külgroodudest enne leheservani jõudmist, künnapuul aga lehe külgrood enamasti ei harune.
Hariliku jalaka õied ja hiljem viljad on künnapuu omadest lühema rootsuga; lendtiivaga viljad on harilikul jalakal suuremad kui künnapuul. Jalaka seemned on raskesti idanevad ja kuigi valmivad juunis, ilmuvad idandid alles järgmisel kevadel.
Kasutamine
pisi|left|Leinavorm 'Pendula' Eestis on harilik jalakas pargipuuna väga hinnatud ja teda saab ka hästi vormida. Kuna jalaka lehed paigutuvad nii, et neile langeks võimalikult palju valgust, siis puu alt üles vaadates palju valgust läbi ei paista. Haljastuses kasutamiseks on temast aretatud ka mitmeid iluvorme, näiteks leinavorm, mis näeb välja kui vihmavari. Harilikku jalakat istutatakse nii üksikpuuna, rühmiti, kui ka alleena ja kõrge hekina.
Jalaka niinest on punutud vastupidavaid korve.
Eesti jämedaim harilik jalakas kasvas Saaremaal Vanalõve külas Pauli talu juures ja tema tüve ümbermõõt oli 5,45 meetrit.
Saksa ordu suurmarssal
Saksa ordu suurmarssalite loend loetleb teadaolevaid Saksa ordu suurmarssaleid (ladina k. Summus Marescalcus; saksa k. Großmarschall, ka Ordensmarschall või Oberster Marschall) ehk sõjaväe juhatajaid, kes juhatasid peamiselt Leedu vastaseid rünnakuid ja resideerisid aastatel 1312–1525 Preisimaal Königsbergi ordulinnuses (tänapäeval Kaliningradis), olles aastast 1360 ka sealseks Königsbergi komtuuriks.
Jauni järv
Jauni järv on järv Saaremaa vallas Saare maakonnas.
See on umbjärv.
Putkaste (Hiiumaa)
Putkaste on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Käinast kirdes. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Käina valda. Putkaste on pindalalt Käina osavallas väiksuselt teine küla Mäeküla järel.
Putkastest põhjas asub Villemi, läänes Allika, edelas Mäeküla küla ja Käina alevik, lõunas Laheküla ning idas Kogri küla.
Nimi
Soome keeleteadlane Heikki Ojansuu pakkus kohanime lähtekohaks soome talunime Putko, mis tuletub tegusõnast 'putkama'. Ralf Saxén pakkus kohanime lähtekohaks vanarootsikeelset isikunime Bodhger või Bodge. Marja Kallasmaa pakkus ka võimalust, et kohanimi lähtub samanimelisest kohast Läänemaal. . Kohanime on 1606 mainitud kujul Putkas.
Elanike arv
thumb|[[Putkaste mõisa kunagine kõrvalhoone.]]
Ajalugu
thumb|[[Putkaste sovhoostehnikumi majandushoone.]] Putkaste küla on varasemas ajaloos mainitud kui Saulepi küla. Putkastes asus üks vanematest eramõisatest Hiiumaal, mida on mainitud 1529 Saulepi mõisana. 1944 moodustati mõisa baasil sovhoos, mis 1977 muudeti sovhoostehnikumiks.
1920.-ndatel moodustati Putkaste mõisa likvideerimisel asundus, mis 1977–1997 kuulus Käina koosseisu.
Taristu
Putkaste piirneb lõunas Suuremõisa–Käina–Emmaste maanteega ja edelas Kärdla–Käina maanteega. Külas asub bussipeatus. Küla keskel paikneb teedevõrgustik, kus asuvad elumajad.
Kultuur
Putkaste mõisas loodi 1858 külakool ja 1934–1938 tegutses põllutöökool. Putkastes tegutseb külaselts, Samaaria kasutatud rõivaste ja mööbli pood ning vanurite hooldekodu. Külast oli pärit kuulitõukaja Taavi Peetre.
Tony Shalhoub
Tunnustus
Emmy auhind
Kuldgloobus
Kęstutis Mažeika
Kęstutis Mažeika (sündinud 28. aprillil 1982 Marijampolės) on Leedu poliitik, kes kuulub Leedu Talunike ja Roheliste Liitu. Ta oli 4. aprillist 2019 11. detsembrini 2020 Leedu keskkonnaminister.
Tony Shalhoub
Tunnustus
Ekraaninäitlejate Gildi auhind
Kęstutis Mažeika
Ta lõpetas aastal 2000 Marijampolė 6. Keskkooli ja aastal 2006 Leedu Veterinaaria Akadeemia veterinaarmeditsiini erialal. Pärast akadeemia lõpetamist töötas ta Veterinaaria Akadeemias karjäärikeskuse juhatajana. Aastal 2013 kaitses ta doktoriväitekirja põllumajandusteaduste alal.
Ta oli 4. aprillist 2019 Leedu keskkonnaminister.
Constantine
Constantine on linn Alžeerias, Constantine'i provintsi keskus. Asub 80 km kaugusel Vahemere rannikust 640 m kõrgusel.
Linn on nime saanud Constantinus Suure järgi.
pisi|tühi|Constantine
Trygve Halvdan Lie
thumb|Trygve Lie Trygve Halvdan Lie (16. juuli 1896 Kristiania – 30. detsember 1968) oli Norra poliitik, esimene ÜRO peasekretär.
Lie isa oli puusepp, kes 1902 jättis oma pere maha, emigreerus USA-sse ega tulnud enam kunagi tagasi.
Lie astus 1911 Norra Tööparteisse ja pärast Oslo ülikooli õigusteaduskonna lõpetamist valiti ta 1919. aastal partei sekretäriks.
1921 abiellus ta Hjørdis Jørgenseniga. Neil oli kolm tütart: Sissel, Guri ja Mette.
1919–1921 oli ta ajakirjandusväljaande Det 20 århundre ('20. sajand') toimetaja. 1922–1935 oli ta Norra ametiühingute konföderatsiooni jurist. 1931–1935 oli ta Norra töölisspordiliidu juht.
1935. aastal määrati ta Norra justiitsministriks Johan Nygaardsvoldi sotsiaaldemokraatlikus valitsuses, 1937 valiti Akershusi esindajana Stortingisse, 1939–1941 töötas kaubandus- ja varustusministrina.
Noore sotsialistina kohtus Lie ka Vladimir Leniniga Norra Tööpartei esinduse visiidil Moskvasse.
1935. aastal andis ta Lev Trotskile varjupaiga Norras. Nõukogude Liidu survel pandi Trotski 1937 koduaresti ja saadeti hiljem riigist välja Mehhikosse.
Unna kreis
Unna kreis [ˈʊna] on haldusüksus Saksamaa Nordrhein-Westfaleni liidumaa keskosas.
Trygve Halvdan Lie
Kui Saksamaa Norra 1940 okupeeris, andis Lie kõigile Norra laevadele käsu seilata liitlaste sadamasse. 1941 sai Liest Norra pagulasvalitsuse välisminister kuni 1946. aastani.
Unna kreis
Ajalugu
Praeguse Unna kreisi ala oli varem osa Marki krahvkonnast, mis hiljem kuulus Preisimaale. 1753. aastal reformiti piirkonna kohalikku valitsust, loodi esimene Hammi kreis. Napoleoni Prantsusmaa okupatsiooni ajal kuulus see Ruhri departemangu, kuid Preisimaale tagastamise järel taastati Hammi kreis, kuigi mitme muudatusega.
Trygve Halvdan Lie
1946. aastal valiti ta ÜRO peasekretäriks ja 1950. aastal teiseks ametiajaks. 1952. aastal astus ta ametist tagasi. Hiljem oli ta Norra tööstus- ja kaubandusminister.
Unna kreis
Ajalugu
1901. aastal sai Hammi linn ise eraldi linnaliseks haldusüksuseks, kuid kreis säilitas nime ja selle valitsus jätkas Hammis aastani 1929. Sel aastal viidi valitsus Unnasse ja kreisi nimeks sai ka Unna, et peegeldada uut halduskeskust. Hilisemad organisatsioonilised muudatused, viimati 1975. aastal, lisasid kreisile Lüneni, Schwerte, Selmi ja Werne linnad.
Geograafia
Geograafiliselt katab Unna kreis ala Dortmundist idas, tähistades sellega Ruhrimaa idaserva. Nii Ruhri kui ka Lippe jõed voolavad läbi kreisi.
Linnad ja vallad
thumb|300px|left|Linnad ja vallad Unna kreisis
Louis Cyr
pisi|Louis Cyr pisi|Louis Cyri kuju [[Montréalis]] Louis Cyr (sünninimi Cyprien-Noé Cyr; 10. oktoober 1863 St. Cyprien de Napierville (Québec) – 10. november 1912 Montréal) oli Québeci jõumees.
Alates ajast, mil ta 12 aastat vanaks sai, töötas ta talviti metsatöölisena ja sai kiiresti tuntuks suure jõu poolest. Suviti töötas ta oma vanemate talus. Tema ema otsustas mitte oma poja juukseid lõigata, vaid lasta neil kasvada nagu Simsonil. Selle asemel lokkis ta oma poja juukseid regulaarselt.
1878 emigreerus pere USA-sse Massachusettsisse. Seal muutis nooruk oma eesnime Louis'ks, sest seda oli ameeriklastel lihtsam hääldada.
Louis Cyr kaalus 17-aastaselt 104 kilo (230 naela), hiljem 170 kg.
18 aasta vanuselt võitis ta Bostonis oma elu esimese rammumehe võistluse, tõstes õhku vähemalt kolmveerand tonni kaaluva hobuse. Selleks, et hobust oleks mugavam tõsta, oli see asetatud platvormile, millel oli kinnihaaramiseks kaks raudlatti.
1882 naasis ta Québeci juba oma abikaasaga. 1883–1885 töötas ta Montréalis politseinikuna, seejärel hakkas elukutseliseks rammumeheks. Ta moodustas trupi La Troupe Cyr ja rändas sellega mööda Québeci. Truppi kuulusid maadleja, poksija ja tõstja.
Juba järgmisel aastal võitis ta jõukatsumise Kanada senise tugevaima mehe David Michaud' vastu. Ta tõstis ühe käega 218 naela (99 kg) raskuse tõstekangi Michaud' 158 naela (72 kg) vastu ja suutis seljale tõsta 2371 naela (1076 kg) suuruse raskuse Michaud' 2071 naela (940 kg) vastu. Seejärel tunnistati ta Québeci kõige tugevamaks meheks.
Kalju Saaber
Kalju Saaber (sündinud 11. oktoobril 1944 Kalmu talus Inju-Aruvälja külas Küti vallas) on eesti kirjanik.
Ta õppis Paide ja Rakvere keskkoolis, töötas seejärel Rakvere metsakombinaadis ning lõpetas 1963. aastal Rakvere 1. töölisnoorte keskkooli.
Å kihelkond
Å kihelkond on kihelkond Rootsis Östergötlandi läänis.
Selle keskus on Å kirik Norrköpingi vallas Å külas.
Kalju Saaber
Aastatel 1964–1967 õppis Saaber Tartu Riiklikus Ülikoolis ajalugu, raske haigus katkestas aga õpingud. Alates 1968. aastast on Kalju Saaber kutseline kirjanik, Kirjanike Liidu liige aastast 1979.
Å kihelkond
Kihelkonna pindala on 25 km², elanike arv 193 (1989).
Louis Cyr
1895. aastal teatati, et ta tõstis Bostonis oma seljale platvormi 18 mehega, kokku 1967 kg (4337 naela). 12. oktoobril 1891 korraldas ta Montréalis katse, kus neli hobust, kaks kummalgi pool, ei suutnud tema käsi laiali tõmmata.
Å kihelkond
Å kogudus kuulub Linköpingi piiskopkonna Vikbolandeti ja Hammarkindi praostkonna Kuddby pastoraati.
Louis Cyr
Ta suri 1912. aastal kroonilise nefriidi tagajärjel.
Å kihelkond
Å kihelkonnas on palju mälestisi, millest vanimad pärinevad kiviajast.
Louis Cyr
Tänapäeval antakse kõigile, kes võidavad Arnold Strongman Classicu, väike Louis Cyri kuju.
Montréalis on Louis-Cyri asum. See asub kohas, kus ta politseinikuna omal ajal patrullis. Tema järgi on nimetatud park Parc Louis-Cyr ja väljak Place des Hommes-Forts ('jõumehe väljak'). Tema skulptuurid asuvad Jõumehe väljakul ja Québecis tsivilisatsioonimuuseumis. Tema sünnikohas St. Cyprien de Napierville'is on tema järgi nimetatud kool.
Justin Gaston
pisi Justin Michael Gaston (sündinud 12. augustil 1988 Pineville'is Louisianas) on USA modell, muusik ja seriaalinäitleja.
Kursi kirik
Kursi Maarja-Eliisabeti kirik asub Kursi külas Põltsamaa vallas Jõgeva maakonnas. Kirikus tegutseb EELK Kursi kogudus.
Ajalugu
Ehitatud vana kiriku müüridele (mille ehituse aeg ei ole teada) 1648. aastal. 1871–1872 toimus arhitekt Johann Gottfried Mühlhauseni juhtimisel kiriku ümberehitus. Siis lammutati kiriku edelaküljel ka arvatavasti 1760. aasta paiku rajatud Manteuffeli kabel. Suurele tornile lisaks ehitati 12 väikest nooljat apostlitorni, mis tähistavad sümboolselt Kristuse 12 apostlit. Torni kell on valmistatud 1922. aastal Tartus. Orel on ehitatud Frankfurdis Oderi ääres Wilhelm Saueri poolt 1898. aastal. Altarimaal "Kolgata" (autor teadmata) pärineb aastast 1872. Altari koos aiaga on meisterdanud Ants Reinberg (Raatmaa).
Legend Kursi kiriku ehitamisest:
Kirjeldus
Esialgne ehitis oli barokne ühelööviline kivikirik, millel oli eenduv neljakandiline barokk-kiivriga läänetorn. 1872. aastal ehitati ristlööv, pikihoonet pikendati ida suunas ja lisati hulknurkne kooriruum. Tehti ka omaette katusega käärkamber. Välisarhitektuur ühtlustati uusgootipäraseks. Pikihoone ja ristlöövide nurkadesse ehitati teravatipulised ristlillikuga lõppevad tornikesed, aknad muudeti teravkaarseteks ning nende kaareväljadesse paigutati vitraažid. Teravkaarsed uksed on varustatud nikerdatud maasvärgiga. Seest on kirik võlvitud puust segmentvõlvidega, mida jaotavad puust ristroided. Sisustus on samuti uusgootipärane.
OÜ Kodukäsitöö
Osaühisus Kodukäsitöö oli aastatel 1927–1940 tegutsenud esimene püsivam naiskäsitöökeskus Eestis.
Osaühisus Kodukäsitöö asutati käsitöö edendamiseks, organiseerimiseks ja selle kaudu tööpuuduse vastu võitlemiseks riigi- ja omavalitsusasutuste ning ühiskondlike organisatsioonide toetusel.
Siseministeeriumis 5. veebruaril 1927 registreeritud põhikirja järgi oli Kodukäsitöö osaühisus, mille liikmeteks olid "riigi- ja omavalitsusasutused, seltskondlised organisatsioonid ja käsitööst huvitatud eraisikud ning ettevõtted".
Osaühisuse asutajad olid Eesti Naisorganisatsioonide Liidu juhatuse liige Klaara Holst, R. Reite naiskutsekooli õpetaja M. Sõerd, Kaubandus-tööstusministeeriumi esindaja K. Maranik ja Riigi Kunsttööstuskooli direktor Voldemar Päts.
Põhiliselt tegeleti rahvakunsti jäljendava käsitöö ülesostmise ja müügiga. 1937. aastal avati keraamikatöökoda, mille juhatajaks sai Ellinor Piipuu. Keraamikatöökojas kasutati plastilisi lahendusi; toodeti lambijalgu, raamatutugesid, reljeefseid dekoore, pisiplastikat. Töökoda oli edukas.
Arbo Valdma
thumb|Arbo Valdma Arbo Valdma (sündinud 20. veebruaril 1942 Pärnus) on eesti pianist ja muusikapedagoog.
Haridus
Arbo Valdma lõpetas 1966 Tallinna konservatooriumi Bruno Luki klaveriklassis ja sai 1969 doktorikraadi Moskva konservatooriumis Nina Jemeljanova õpilasena.
Pedagoogiline karjäär
Prof. Valdma viib läbi klaveri meistrikursusi mitmel pool üle maailma, sealhulgas kaks korda aastas oma sünnilinnas Pärnus.
Vegard Ulvang
Vegard Ulvang (sündinud 10. oktoobril 1963 Kirkenesis) on Norra endine murdmaasuusataja, kolmekordne olümpiavõitja (1992) ja kahekordne maailmameister (1991 ja 1993). 1994. aasta taliolümpiamängudel andis ta sportlaste esindajana olümpiatõotuse.
Ulvang tegutseb Rahvusvahelise Suusaföderatsiooni (FIS-i) murdmaasuusatamise juhina. Koos Jürg Capoliga juurutas ta võistlussarja Tour de Ski.
Maailma karikasarja etapivõidud
Vegard Ulvang osales kokku 105 maailma karikasarja etapil. Poodiumile jõudis ta kokku 34 korral, millest kõige kõrgemale astmele 9 korda.
Isiklikku
Ulvang on abielus laskesuusataja Grete Ingeborg Nykkelmoga.
Soomepoisid
thumb|290px|Soomepoisid Jätkusõjas thumb|290px|Marssal [[C. G. E. Mannerheimi hüvastijätukiri JR 200 võitlejatele 17. augustil 1944.]] pisi|Soomepoiste mälestusmärk [[Metsakalmistul]] Soomepoisid on Teises maailmasõjas Soome poolel vabatahtlikena võidelnud eestlased.
Esimesed soomepoisid olid 1939. ja 1940. aastal Eestist Soome põgenenud mehed, kes soovisid anda oma panuse hõimunaabrite võitlusele pealetungiva Punaarmee vastu Talvesõjas. Jätkusõjas kuulus enamik soomepoisse 200. jalaväerügemendi (JR 200) koosseisu, Eesti vabatahtlikke võitles ka näiteks mereväes ja kaugluurerühmades. Kokku võitles Eesti mehi "Soome vabaduse ja Eesti au" nimel, nagu ütles nende moto, umbes 3500 meest, kellest hukkus Soomes umbes 200. Mereväes moodustasid eestlased lausa 10%.
Augustis 1944 oli neil võimalus tulla Eestisse oma kodumaa eest võitlema, mida enamik ka tegi. 19. augustil saabusid nad Paldiski sadamasse. Suhted Saksa okupatsioonivägede ja Soomest naasnud vabatahtlike vahel ei olnud usalduslikud ning Saksa väejuhatus hajutas soomepoisid eri väljaõppelaagrites ja rindel.
Tartu rindel osalesid soomepoisid, 46. Relva-SS Grenaderirügemendi III pataljonina augusti lõpus alanud Saksa poole vasturünnakus, mille tulemusena rinne stabiliseerus septembri keskpaigani. Pupastvere lahingus, 28. augustil sai haavata 170 ja langes 34 meest. 40 mehele anti vapruse eest raudristid.
Viimase lahingu Tallinna eest pidasid just soomepoisid koos pitkapoistega 22. septembril Pääskülas. Järgnenud Nõukogude okupatsiooni ajal paljud neist represseeriti.
68
68. aasta
Jaandi järv
Jaandi järv (ka Joandi järv, Jaandi järi) on järv Saare maakonnas Saaremaa vallas Ohessaare külas. Järve kaldajoone pikkus on 1248 m. Järv on mitteavalik veekogu, piiranguvöönd on 50 m.
Lääne poole jääb kaks nimetut järve, mis on kantud keskkonnaregistrisse ning edelasse veel kaks väiksemat järvikut, mis pole registrisse kantud.
Å kirik
Å kirik on kirik Rootsis Östergötlandi läänis Vikbolandetil Å kihelkonnas Å külas, umbes 17 km Österköpingist idas.
Kogudus kuulub Linköpingi piiskopkonda.
Å kirik asub künkal keset avatud põllumaastikku.
Roosõielised
Roosõielised (Rosaceae) on suve- ja igihaljaste puittaimede (väga harva ka liaanide) ning mitmeaastaste, harvem üheaastaste õistaimede sugukond roosilaadsete seltsist.
Roosõieliste sugukonda kuulub nii puid, põõsaid kui rohttaimi. Kokku umbes 3000–4000 liiki 100–120 perekonnast.
Teised andmed on veidi tagasihoidlikumad: sugukonda kuulub umbes 2830 liiki ligi 95 perekonnast. Kõige suuremad perekonnad on toompuu Prunus (430 liiki), kortsleht Alchemilla (270 liiki), pihlakas Sorbus (260 liiki), viirpuu Crataegus [260 liiki), tuhkpuu Cotoneaster (260 liiki) ja murakas Rubus (250 liiki).
Enamik sellesse sugukonda kuuluvaid liike kasvab põhjapoolkeral.
Perekonnad Eestis
Eesti pärismaises flooras on roosõielisi järgmistest perekondadest:
YoungBloodZ
YoungBloodZ on Ameerika Ühendriikide räppbänd Georgia osariigist Atlantast.
Bänd koosneb kahest liikmest J-Bo'st (Jeffrey Ray Grigsby, sünd 4. oktoobril 1977) ja Sean P-st (Sean Paul Joseph, sünd 7. märtsil 1979), enne oli küll Sean P esinejanimi Sean Paul, kuid muutis seda, kuna sama nime kandis reggae-laulja Sean Paul.
Praeguseks ja ainukeseks plaadifirmaks on neil LaFace Records ning selle all on tulnud nende tuntumad hitid nagu "U-Way" (1999) ja "85 South" (2000). Kõige suuremaks hitiks sai aga 2003. aasta lugu "Damn", mis valmis koos Lil Jon'iga. See lugu jõudis Billboard Hot 100 edetabelis koguni neljandale kohale. See on ka ühtlasi YoungBloodZi kõige kõrgemaks kohaks.
YoungBloodZi liikmed arreteeriti 1. juunil 2006 Atlantas koos paari oma kaaskonna mehega, kuna neid süüdistati relvade ja narkootikumide omamises. See oli nende meeste esimene arest. Kõik süüdistused võeti aga hiljem tagasi.
Praegu töötab duo oma uue albumi kallal.
Diskograafia
"Against Da Grain"
"Drankin' Patnaz"
"Ev'rybody Know" Me
"Still Grippin' Tha Grain: The Best Of"
"Bad Influence"
Sozopol
Sozopol on linn Bulgaarias Burgasi piirkonnas, Sozopoli valla keskus. Asub Musta mere rannikul.
Roomlased nimetasid linna Apollonia Ponticaks.
Tuntud kuurortlinnana.
pisi|tühi|Vanalinn
Siret Kotka
pisi|Siret Kotka 2021. aasta Arvamusfestivalil Siret Kotka (sündinud 27. juulil 1986 Viljandis) on Eesti poliitik, XII, XIII ja XIV Riigikogu liige.
Haridus
2005. aastal lõpetas ta Väike-Maarja Gümnaasiumi. 2008. aasta kevadel lõpetas Tartu Ülikooli (sotsiaalteaduskonnas). Kotka bakalaureusetöö teema oli "Keskklassi kujunemisest Eestis". 2016. aastal sai Tallinna Ülikoolis magistrikraadi politoloogias.
Poliitiline karjäär
Siret Kotka astus Eesti Keskerakonna noortekogusse 2000. aastal. 10. augustist 2004 on ta erakonna liige. Alates maist 2006 oli ta noortekogu aseesimees ning alates 19. maist 2007 noortekogu esimees. Esimehe valimistel noortekogu V kongressil, kus osales ligi 300 liiget, sai ta 133 häält ning edestas teise tulemuse saanud Robert Raudsaart 52 häälega. 2008. aastal valiti ta tagasi noortekogu esimeheks.
Kotka on Eesti Keskerakonna Lääne-Virumaa piirkonna esimees ja Väike-Maarja vallavolikogu liige, revisjonikomisjoni esimees. Lisaks on Siret Kotka Keskerakonna Volikogu aseesimees ja erakonna arendussekretär.
Ta on töötanud majandus- ja kommunikatsiooniministri referendina (Edgar Savisaare abina). 1. juulist 2008 töötas Kotka Tallinna abilinnapea Taavi Aasa nõunikuna.
Ta kandideeris 2011. aasta Riigikogu valimistel Lääne-Viru maakonnas ning sai 894 häält, kuid valituks ei osutunud. 1. juulil 2014 sai temast seoses Ester Tuiksoo süüdimõistva kohtuotsuse jõustumisega riigikogu asendusliige.
Ta kandideeris ka 2015. aasta Riigikogu valimistel valimisringkonnas nr 6 (Lääne-Viru maakonnas), sai 2558 häält ning osutus valituks ringkonnamandaadiga.
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 6 (Lääne-Virumaa) 1430 häält ning ei osutunud valituks.
Organisatsiooniline tegevus
Siret Kotka on MTÜ Ausad Valimised juhatuse liige ja Eesti Loomakaitse Seltsi liige.
Isiklikku
Ta on pärit Lääne-Virumaalt Triigi külast, kus elab ka tema ema Sirle Kotka.
30. aprillil 2017 abiellus ta Martin Repinskiga. Sama aasta oktoobris sündis neil poeg Morgan. Jaanuaris 2020 jõustus nende lahutus. Siret Kotka uus elukaaslane on Indrek Grusdam.
54
54. aasta
Sajandid: 1. sajand eKr - 1. sajand - 2. sajand
Aastakümned: 0. aastad 10. aastad 20. aastad 30. aastad 40. aastad - 50. aastad - 60. aastad 70. aastad 80. aastad 90. aastad 100. aastad
Aastad: 49 50 51 52 53 - 54 - 55 56 57 58 59
Nieminen
Nieminen on mitme Soome küla nimi:
69
69. aasta
Niidu-võiliblikas
Niidu-võiliblikas (Colias hyale L.) on põualibliklaste sugukonda võiliblika perekonda kuuluv liblikas.
Bojan Krkić
Bojan Krkić Pérez (mängijanimega Bojan; sündinud 28. augustil 1990 Kataloonias Lleidas) on serbia päritolu Hispaania jalgpallur, kes mängib Jaapani kõrgliiga klubis Vissel Kobe.
Niidu-võiliblikas
Levila
Niidu-võiliblikas elab kõikjal Euroopas, välja arvatud selle äärmine põhjaosa, lisaks Türgis, Kaukaasias, Kasahstanis, Kesk- ja Lõuna-Siberis kuni Jakutski ja Irkutskini, Mongoolias ja Loode-Hiinas.
Bojan Krkić
Barcelona
Bojan mängis aastatel 1999–2006 Barcelona noortesüsteemis. Ta lõi noortemeeskondades kokku üle 900 värava. 2006–07 hooajal mängis ta Barcelona B-meeskonnaga. 17-aastaselt sõlmis ta Barcelona esimeeskonnaga lepingu.
Niidu-võiliblikas
Levila
Niidu-võiliblikas on Eestisse sisserändav liik. Ta suudab Eestis talvituda, kasvatab kohapeal aastas kaks põlvkonda.
Bojan Krkić
Barcelona
16. septembril 2007 tegi ta mängus Osasunaga 17 aasta ja 19 päeva vanuselt debüüdi Barcelona põhimeeskonnas. 20. oktoobril 2007 lõi ta mängus Villarreali vastu oma klubi esimese värava. Barcelona meeskonnas mängis Bojan nelja hooaja jooksul 163 mängu ja lõi 41 väravat.
Hilisem karjäär
22. juulil 2011 liitus Bojan Krkić 12 miljoni euro eest AS Romaga. Ta mängis oma esimesel hooajal Serie A-s 33 mängu ja lõi 7 väravat.
Niidu-võiliblikas
Kirjeldus
Liblika esitiiva pikkus on 23–28 mm. Tiivad on ülaltpoolt kahvatud, kollakasrohelised, vahel algusest musta mustriga. Esitiiva ots on samuti musta mustriga. Igal tiival on täpp, esitiibadel must, tagatiibadel oranž. Emasliblikal on tiivaotstes olev must muster vähemärgatav ja mõnikord puudub täiesti. Emane on ka pisut heledam. Tundlad on otsast jämedamad kui algusest, aga see üleminek ei ole järsk. Tundel on ülalt tume ja alt roosa.
Bojan Krkić
Hilisem karjäär
29. augustil 2012 anti Bojan üheks hooajaks laenuks AC Milani.
Niidu-võiliblikas
Kirjeldus
Liblikas lendab levila põhjaosas, kus aastas on üks põlvkond, juulis-augustis, aga levila lõunaosas pool aastat aprillist oktoobrini ja seal läheb üks põlvkond teiseks üle nii, et vahet näha polegi. On täheldatud niidu-võiliblikate rännet.
Bojan Krkić
Hilisem karjäär
Pärast taasliitumist Barcelonaga 2013. aastal andis klubi ta Hollandisse Amsterdami Ajaxisse laenuks. Ajaxiga võitis ta 2013–14 hooajal Eredivisie.
Niidu-võiliblikas
Areng
Emased munevad munad ühe-kahekaupa toidutaime lehe alaküljele või varrele. Toidutaimedeks on liblikõielised, näiteks hiirehernes, lutsern, nõiahammas ja ristik. Röövikut on täheldatud ka teistel taimedel: võilillel, mailasel ja mesikal. Röövikud tulevad munast välja umbes nädala pärast. Röövik on roheline, 4 kollase pikitriibuga. Keha seljapoolel jookseb neil 2 rida musti täppe. Röövikuid kohtab juunist sügiseni. Röövik on aeglane ja veedab harilikult kogu oma röövikuea ühel taimel. Algul sööb röövik lehti enam-vähem tervenisti ja muudab need rootsudeks, pärastpoole näsib ta lehti ainult servast. Lõpuks nukkub ta sellesama taime varrel.
Bojan Krkić
Hilisem karjäär
22. juulil 2014 ostis Stoke City Bojani 1,8 miljoni euro eest. 2017. aastal andis Stoke City ta laenuks Saksamaa klubisse Mainz 05.
Niidu-võiliblikas
Areng
Liblikas talvitub peamiselt röövikuna kõdus või pinnases, kevadel ronib välja ja lõpetab arengu. Vahel talvituvad nukud.
Bojan Krkić
Koondisekarjäär
2006. aastal esindas Bojan U17 jalgpallikoondise koosseisus Hispaaniat Euroopa meistrivõistlustel. Bojan lõi turniiril viis väravat. Meeskondlikult jäi koondis kolmandaks, alistades kolmanda koha mängus penaltitega Saksamaa.
Aasta pärast sai Bojan uue võimaluse end rahvusvahelisel areenil näidata, kui Hispaania U17 koondis võttis taas osa Euroopa meistrivõistlustest. Bojan lõi turniiril kaks väravat, millest üks tuli finaalis Inglismaa vastu.
Suve lõpus osales võistkond noorte jalgpalli maailmameistrivõistlustel. Nad jõudsid finaali, kus kaotasid Nigeeriale. Bojan ei saanud karistuskaartide tõttu finaalmängu mängida.
Kokku mängis ta U17 koondises 20 kohtumist ja lõi 16 väravat. Hispaania U21 koondises mängis ta 21 mängu ja lõi 4 väravat.
Hispaania jalgpallikoondises on ta mänginud ühe korra.
Saavutused
thumb|Bojan 2008. aastal [[FC Barcelona|Barcelonaga]]
Isiklikku
Bojan on 170 cm pikk. Tema isa on serblane Bojan Krkić (seenior), kes mängis 1980. aastatel Belgradi Crevna Zvezdas, ja ema Maria hispaanlane Maria Lluïsa Pérez.
Aadma
Aadma on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Käina osavallas. Küla kandis enne Teist maailmasõda Aadma asunduse nime.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Käina valda. Külast põhja jääb Ühtri, läände jäävad Taterma ja Kuriste, lõunasse Muda ja Jausa ning itta Kleemu küla.
Nimi
Kohanimi lähtub üksjalakohast ja seostub isikunimega Aadam.
Talud
1726 Läänemaa adramaarevisjonis oli Aadmal 11 talu. Aadma mõisa rajamise järel küla kadus. Peale Eesti Vabariigi iseseisvumist jaotati mõisa maad 1920.-ndatel 24 elamukrundi vahel.
Aadma talud
Transport
Küla läbib 2019 seisuga nädalas 3 bussi maakonnaliini.
Ajalugu
Aadma küla on esmamainitud 1565. aastal (Adama üksjalakohad).
1637. aastal kuulusid talud Putkaste mõisale ja 1781. aastast asus külas Aadma mõisa keskus.
Nõukogude ajal oli küla 1971. aastani kolhoosi "Ühendus" keskus.
Kaanda järv
Kaanda järv (ka Ranna järv) järv on Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Presokraatikud
Eelsokraatikud ehk presokraatikud ehk Sokratese-eelsed filosoofid on tinglik nimetus filosoofidele, kes tegutsesid ajalooliselt "enne Sokratest". Õigupoolest arvatakse presokraatikute hulka ka mõned Sokratese (osalt nooremad) kaasaegsed, keda Sokrates ei mõjutanud.
Et mõiste tegelik sisu ei ole puhtkronoloogiline, siis on nimetuse (ja mõiste) kasutajatele ette heidetud, et nad peavad Sokratesele eelnevat filosoofia ajalugu eelnevaks etapiks filosoofia arengus Sokratese ja Platoni filosoofia poole: nimetus ise soosib varasema filosoofia lihtsustamist sellest vaatest lähtudes.
Savi (ettevõte)
AS Savi oli ette võte, mis tegutses aastatel 1920–1940 ning tootis ahjupotte ja savinõusid, lisategevusena ka peenkeraamikat.
Keraamikaosakonda juhatas Meeta Hasenbusch.
1940. aastal ettevõte natsionaliseeriti. Pärast II maailmasõda jätkas ettevõte tegevust nimega Artell Savi.
Heilongjiang
Heilongjiang [heilungtsjang] (lihtsustatud hiina kirjas 黑龙江, traditsioonilises hiina kirjas 黑龍江, Heilongjiang (Hēilóngjiāng)) ehk Heilongjiangi provints (黑龙江省, Heilongjiang Sheng (Hēilóngjiāng Shěng)) on Hiina provints riigi kirdenurgas, riigi 1. järgu haldusüksustest kõige põhjapoolsem ja kõige idapoolsem.
Heilongjiang asub Mandžuurias, kuhu Hiina provintsidest kuuluvad veel Jilin ja Liaoning. Piirneb lõunas Jilini provintsiga, läänes Sise-Mongooliaga ning põhjas ja idas Venemaaga. Piir Venemaaga, mille pikkus on üle 3000 km, kulgeb piki Amuuri ja Ussuuri jõge ning läbi Hanka järve. See moodustab suurema osa Hiina ja Venemaa piirist.
Heilongjiang asub pikkuste 121°11' ja 135°05' E vahel ning laiuste 43°26' ja 53°33' N vahel.
Seal asuvad Hiina kõige põhjapoolsem punkt (Mohe maakonnas Amuuri ääres) ja kõige idapoolsem punkt (Amuuri ja Ussuuri jõe ühinemiskoha juures).
Heilongjiangi pindala on 454 800 km². Sellega on ta Hiina Rahvavabariigi 1. järgu haldusüksuste seas 6. kohal. Provints moodustab 4,79% Hiina Rahvavabariigi pindalast. Ametlikult kuulub kaardil triibulisena märgitud ala Sise-Mongooliasse (viidi Heilongjiangi provintsist sinna üle kultuurirevolutsiooni ajal), faktiliselt aga haldab seda Heilongjiangi provintsi Da Hinggan Lingi ringkond. Ilma selle alata on provintsi pindala 432 477 km² või 431 767 km². Provintsi pindalaks on mõnes allikas märgitud 460 000 km².
Provintsi keskus ja suurim linn on Harbin, kus elab 5 miljonit inimest.
Nimi
Provintsi nimi on Amuuri jõe hiinakeelne nimi, mis tähendab 'Musta Draakoni jõge'.
Nime hiinakeelne lühend on 黑 (Hei (Hēi)).
Pinnamood
Heilongjiangi reljeef on mitmekesine. 70% provintsi alast on mägine (kõrgus merepinnast 300 meetrist 1780 meetrini), 30% provintsi alast on tasane (kõrgus merepinnast 50–250 m). Loode-, põhja- ja kaguosa on kõrgemad, kirde- ja edelaosa madalamad. Provintsi võib pinnamoe järgi jaotada neljaks vööndiks: Songneni tasandik, Sanjiangi tasandik, kagupoolsed mäed ja põhjapoolsed mäed.
Provintsi loodesoppi ulatub Suur-Hingani mäestiku põhjaosa (Emur Shan (kõrgeim tipp Fengshui Shan, 1398 m) ja Yilehuli Shan).
Suured soomlased
"Suured soomlased" ("Suuret suomalaiset") oli 2004 korraldatud Soome Yleisradio võistlussaade, milles televaatajad said hääletuse teel välja selgitada kõigi aegade suurima soomlase. Saate formaat on pärit BBC-lt ning analoogilisi hääletusi on korraldatud muu hulgas Saksamaal ja USA-s. Yleisradio andmetel andsid soomlased rahvaarvuga võrreldes ligi kaks korda rohkem hääli kui britid hääletuses "100 suurimat britti".
Heilongjiang
Pinnamood
Suur-Hinganist, mis moodustab piiri Sise-Mongoolia ja Siberiga, ida pool kuni Amuuri oruni laiub Songneni tasandiku põhjaosa. Lõuna pool on tasandiku idapiiriks Väike-Hingani mäestik ning mäeahelik Zhangguangcai Ling. Songneni tasandik (150–200 m), mis hõlmab provintsi edelaosa, on Mandžuuria tasandiku (Dongbei Pingyuan) põhjapoolne pikendus. Seal paikneb ka provintsikeskus Harbin.
Suured soomlased
Võistlus korraldati kahes voorus. Kevadel 2004 korraldatud esimeses voorus said vaatajad anda hääli vabalt valitud kandidaatide poolt ja hääletuse tulemusena avaldati saja kõige rohkem hääli saanud soomlase nimekiri. Sügisel 2004 toimunud teise vooru pääsesid kümme kõige rohkem hääli saanud soomlast. Enne teist hääletusvooru näitas Yleisradio dokumentaalfilmi igast finaali pääsenud kandidaadist. Suurimaks soomlaseks hääletati marssal Carl Gustaf Emil Mannerheim.
Esimene voor
Kevadel 2004 korraldatud esimene hääletusvoor algas liigpäeval 29. veebruaril ja kestis kaks nädalat. Hääli sai anda saate veebilehekülgedel, telefoni teel, telefonisõnumina või postkaardiga. Ekspertide kogu oli esimeseks hääletusvooruks koostanud 99 kandidaadist koosneva nimekirja, kuid hääle sai anda ka inimesele väljastpoolt seda nimekirja.
Hääletuse tulemused tehti teatavaks 31. oktoobril YLE TV1 saates, kus tutvustati sadat kõige rohkem hääli saanud kandidaati. Kümme kõige rohkem hääli saanud isikut, kes pääsesid teise vooru, olid (tähestiku järjekorras) Mikael Agricola, Adolf Ehrnrooth, Tarja Halonen, Urho Kekkonen, Aleksis Kivi, Elias Lönnrot, Carl Gustaf Emil Mannerheim, Risto Ryti, Jean Sibelius ja Arvo Ylppö. Nende omavahelist järjekorda esimeses voorus ei avalikustatud.
Ekspertide kogu 99 kandidaadist 31 ei mahtunud saja parema hulka. Nende asemel tõusis saja hulka 32 "oma kandidaati" väljastpoolt nimekirja. Ainus kümne hulka pääsenud oma kandidaat oli Risto Ryti. Järgnevalt on loetletud 11.–100. kohale pääsenud isikud ("oma kandidaadid" on tähistatud tärniga):
Heilongjiang
Pinnamood
Osalt vulkaaniline Väike-Hingan (umbes 600–1000 m; viimane vulkaanipurse 1720) kulgeb provintsi keskosas põhjapiiri lähedal loode-kagu suunas. Selle mäestiku mäetippude seas on Daheiding Shan (1047 m) ja Pingding Shan (1429 m). Selle mäestiku juurde kuulub põhja–lõunasuunaline ahelik Qunghei Shan provintsi kirdeosas Amuuri lähedal.
Suured soomlased
Esimene voor
Algnimekirja 99 nimest langesid välja järgmised 31:
Heilongjiang
Pinnamood
Provintsi kaguosas Väike-Hinganist lõunas kulgeb kirde–edelasuunaline Zhangguangcai Ling, mis ulatub 1817 meetrini. Selle põhjaosaga rööbiti kulgeb ida pool Laoye Ling ning provintsi idasopis samasihiline Wanda Shan, mis moodustavad Changbai Shani põhjapoolse haru (kõrgus 600–1000 m). Provintsi kaguosa mäetippude seas on Tian Ling. Kagupoolsete mägede kõrgeim tipp on Datudingzi (1690 m) Jilini provintsi piiril.
Suured soomlased
Esimene voor
Saja parema hulgas olid mõned väga vaieldavad nimed, kellest küll esikümnesse keegi ei jõudnud. Matti Nykänen, Väinö Myllyrinne (kõigi aegade pikim soomlane, kelle poolt käis humoorikas veebikampaania), Ville Valo ja Lalli jäid esikümnest napilt välja, jõudes 11.–14. kohale. See tekitas palju kahtlustusi, et Yleisradio on hääletuse tulemusi "kohendanud", et "sobimatud" nimed finaali ei pääseks. Yleisradio on sellised väited ümber lükanud, kuid saja parema häälte arvu ei ole avalikustatud.
Teine voor
Teine hääletusvoor algas 31. oktoobril ja lõppes 5. detsembril. Sel ajavahemikul näitas Yleisradio iga finalisti kohta poole tunni pikkuse dokumentaalfilmi, kus mõni tuntud soomlane esines finalisti eestkõnelejana. Mikael Agricolat esindas kirjanik Pirkko Saisio, Adolf Ehrnroothi ajakirjanik Arto Nyberg, Tarja Haloneni kirjanik Kaari Utrio, Urho Kekkoneni tollane väliskaubandusminister Paula Lehtomäki, Aleksis Kivi lavastaja Jukka Virtanen, Elias Lönnroti muusik Sari Kaasinen, marssal Mannerheimi riiginõunik Riitta Uosukainen, Risto Rytit ajakirjanik Lasse Lehtinen, Jean Sibeliust viiuldaja Pekka Kuusisto ja Arvo Ylppöt kirjanik Jari Tervo.
Hääletuse ajal ilmus ka raamat "Suuret suomalaiset" (Otava 2004), kus on pikad artiklid kõigist kümnest finalistist ning biograafilised lühiandmed teistest saja parema hulka tulnud soomlastest.
Soome iseseisvuspäeva eelõhtul 5. detsembril oli eetris finaalsaade, kus kõigi kandidaatide eestkõnelejad osalesid paneeldiskussioonis. Pärast väitlust avalikustati võistluse tulemused. Suurimaks soomlaseks valiti marssal Mannerheim, kes sai finaalvoorus antud 363 731 häälest üle veerandi.