cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Haavlid
Haavli maksimaalne lennu kaugus
Normaalse, relvale ette nähtud püssirohulaengu ning lasu 20–30-kraadise tõusunurga korral on haavlitera lennukaugus üldjuhul võrdne haavlitera 100-kordse läbimõõduga meetrites.
Kartetšide andmed
Üle 5,50 mm läbimõõduga haavleid nimetatakse kartetšiks ning tähistatakse Rooma numbritega, liikudes suuremalt väiksemale. Kõige suurem käsirelvadest tulistatav kartetš on I – 8,20 mm.
Krüsoberüll
pisi|Krüsoberüll
Krüsoberüll on mineraal.
Keemiline valem: BeAl2O4.
Kasutatakse peamiselt vääriskivina, tuntud ka aleksandriidina.
Eesti Goethe-Gümnaasium
Eesti Goethe-Gümnaasium oli Eesti Goethe Seltsi alternatiivne haridusprogramm aastatel 1988–1991.
Gümnaasium kutsuti ellu 1988. aastal Tartus ametliku hariduse lünkade täitmiseks. Gümnaasiumis tutvustati õpilasi ainetega, mis ametlikus hariduses puudusid või olid puudulikud: filosoofia, teoloogia, psühholoogia, loogika, klassikalised keeled, reaalteaduste (füüsika, bioloogia, matemaatika) areng kultuuriloolises perspektiivis jne.
Eesti Goethe-Gümnaasium oli üle-eestiline õppekeskus, kus võisid õppida keskkooli viimaste klasside ja kõrgkoolide esimeste kursuste õpilased. Seltsi piiratud võimalusi arvestades sai korraga tegeleda vaid paarikümne noore inimesega. Seetõttu tuli 326 soovija vahel korraldada kahevooruline konkurss. Lõpuks õppis EGG-s 26 gümnasisti kõigist Eestimaa paigust.
Õppeaasta oli jagatud kolmeks ühenädalaseks loengusessiooniks, millest igaüks käsitles mingit üldisemat teemat. Sessioonide vahel toimusid regulaarselt ainepäevad. Põhiline õppetöö vorm loengusessioonide vahel oli gümnasistide iseseisev töö, millest nad kirjalikult teada andsid. Oma uurimuste ja arvamuste avaldamiseks ilmus gümnasistide ja õppejõudude tarvis uudislehe tüüpi väljaanne EGG toimetised. EGG tähtsaim eesmärk oli anda noortele inimestele võimalus suhelda Eesti intelligentsiga ja vahendada isiklikke kontakte.
Esimese õppeaasta kavas oli põgus tutvus eri teadusalade olulisemate probleemidega tänapäeval, lähem tutvumine saksa klassikalise filosoofiaga (Kant, Fichte, Hegel) ja ladina keele algkursus. Psühholoogia ajaloost ja analüütilisest filosoofiast pidas neli loengut Rootsi gümnaasiumiõpetaja Viktor Konsa.
Augustis 1989 toimunud kristlikku teoloogiat käsitleval sessioonil viibis EGGi külaline Londonist, anglikaani kiriku pastor revd. Stephen J. Knowers, kes esines kolme loenguga. Järgnevatel õppeaastatel jätkusid pikemad loengusarjad loogikast ja füüsika ajaloost. Loenguid pidasid ka õpilased ise.
Eesti Goethe Seltsi gümnaasium oli markantne ja pretsedenti loov sündmus ülemineku Eestis. Jõudumööda andsid nad oma panuse Eesti kultuurilisse taasühinemisse Euroopa ning kogu tsiviliseeritud maailmaga.
Sookask
pisi|Sookask [[Niitvälja soos]] pisi|Tuuleluud sookasel Sookask (Betula pubescens) on kaseliste sugukonda kase perekonda kuuluv mitmeaastane heitlehine lehtpuuliik. Tegemist on eesti teise looduslikult kasvava kase liigiga, kes võib kasvada kuni paarikümne meetri kõrguseks. Eestis sage puu. Sookask on levinud Euroopa ja Aasia põhjaosas soostunud ja liigniisketel muldadel. Liik on nimetuse saanud sõnast pubescens, mis tähendab "udejaskarvane". Sookase rahvapärased nimetused on sokikask, karune kask, suukask, suukõiv, emakask, hala-kask. Ladinakeelsed sünonüümid on Betula odorata Bechst ja Betula alba L.
Botaanilised tunnused
Sookask on ühekojaline heitlehine mitmeaastane lehtpuu. Liik võib kasvada paarikümne meetri kõrguseks (kuni 28 meetrit) ja tüve läbimõõt võib olla kuni 50 cm. Eesti kõrgeim sookask (27,6 m, diameeter 54 cm) kasvab Järvseljal. Tegemist on lühiealise liigiga, kes ei ela tihti üle 80 aasta. Esimese 15–20 aastaga kasvab puu väga kiirelt, hiljem kasvutempo aeglustub. 10 meetri kõrguseks võib kasvada esimese 10 aastaga.
Võra on ümara, ovaalse või munaja kujuga ja ülespoole suunatud tihedate tugevate okstega. Tüve koor on valge ja sile, kuid vanemas eas moodustub allossa tumedam korp. Koor okstel võib olla vasekarva. Sookask laasub halvasti, sest tüvi on tavaliselt jändrik, kõveravõitu ja okslik.
Võrsed on noorena tihedalt hallikarvased (eriti kännuvõsud), nagu ka munajad pungad, mis on ühevärvilised, rohekalt või hallikalt punakaspruunid ja nõrgalt kleepuvad.
Lehed on munajad, 4–6×3–5 cm, lihtsaagja serva, lühidalt teritunud tipu ja ümara alusega (vesivõsude lehtedel sageli südajas alus ). Lehed on noorena karvased, kuid hiljem jääb karvasus vaid lehe alumise poole külgroodude nurkadesse. Leheroots on 1–2,5 cm pikkune ja karvane. Lehed muutuvad sügisel kollaseks. Lehed asetsevad oksal ühekaupa ja vahelduvalt.
Sookask on ühekojaline ühesuguliste õitega puu. Isasurvad on kollakad, emasurvad 2,5–3 cm pikad ja läbimõõt kuni 1 cm. Urvad asuvad lühikestel karvastel raagudel. Viljaks on pähklike. Viljad valmivad augustis, seemned ei pudene kohe, vaid jäävad kuni talveni puule. 1000 seemne mass 0,6 g. Viljatiib on seemnega ühelaiune või kuni 1,5 korda laiem.
Levik ja kasvukohad
Sookasel on lai looduslik levila, haarates Euraasia põhjaosa ja ulatudes kuni Jakuutiani. Teda leidub ka Gröönimaal Qinngua orus ja Islandil, kus on ainuke pärismaine puuliik, kes suudab kasvada üle 13 meetri. Šotimaal ja Põhja- ja Lääne-Inglismaal on domineeriv kase liik. Asustab katmata alasid, näiteks mägesid. Eestis leidub sookaske eelkõige Põhja- ja Lääne-Eestis, kus kasvab koos hariliku männi või hariliku kuusega, esineb ka puhtpuistusi ja puuderühmi.
Sookask kasvab liivastel, liivsavistel ja savistel muldadel ja ka väga toitainevaestel muldadel. Tegemist on hügrofüütse taimega, kes kasvab märgadel muldadel ja vajab normaalselt elutegevuseks rohkelt vett. Võib kasvada ka rabades, madal- ja siirdesoodes (sealt ka liiginimetus) ja puisniitudel. Sookask on külmakindel, võib taluda temperatuuri langust kuni −35 ja −50 kraadini, mistõttu ulatub tema levila kaugele põhja tundraladele. Liik on mulla pH suhtes väga tolerantne, kasvab nii happelistel, neutraalsetel, kui ka aluselistel muldadel. Talub tugevaid tuuli, kuid mitte mereäärsetel aladel. Talub hästi varju ja päikest.
Tegu on pioneerliigiga, kes asustab raielanke väga kiiresti ja loob sellega teistele liikidele sobivad keskkonnatingimused elamiseks.
Paljunemine ja kasv
Sookask on ühekojaline, ühesuguliste õitega lehtpuu. Isas- ja emasurvad produtseeritakse enne lehti. Need õitsevad aprillis-mais. Tegu on tuultolmlejaga. Viljaks on pähklike, mis on 1–4 cm pikkune ja 5–7 mm läbimõõduga. Pähklike avaneb, kui on valmis saanud ja vabanevad üksikud seemned. Seemned valmivad augustis ja püsivad peal kuni talvekuudeni. Need on 2 mm pikad ja levimise hõlbustamiseks on külgedel 2 väikest tiivakest. Sookask uueneb väga edukalt ka vegetatiivselt tänu kännuvõsule. Vanemad puud annavad ka pärast raiumist võsu. Sookasel võtab 15 aastat, et mahakukkunud seemnest areneks täisväärtuslik puu, mis hakkaks ise seemneid tootma.
Soo- ja arukasel esinevad tihti hübriidsed vormid, keda esineb metsas sama palju, kui lähteliike. Et hübriidid tekkida saaksid, peavad olema täidetud mitmed tingimused. Aru- ja sookask õitsevad erinevatel aegadel, aga kui arukase õitsemine on hilinenud või sookask õitseb liiga vara või on teisi soodustavaid tegureid, võib toimuda viljastumine ja välja areneda kuldkask (B. × aurata, sünonüüm B.pendula × B.pubescens), kel on vahepealsed tunnused. Sookask võib hübridiseeruda ka madala kasega (tekib B. X warnstorfii C. K. Schneider) või vaevakasega (B. × intermedia (Hartm) Thomas).
Liigil on välja aretatud ka mitmed sordid: 'Aurea', 'Drost's Dwarf', 'Incisa', 'Integrifolia', 'Murithii', 'Purpurea', 'Urticifolia'.
Kasutamine
pisi|Põõsa-noolöölase röövik toitumas sookase lehel Sookase puitu kasutatakse samamoodi kui arukase oma, aga jändriku tüve tõttu on tarbekauba hulk väiksem. Puit ei ole vastupidav ja seda kasutatakse rohkem siseruumides. Sookasel on hele puit, selletõttu saab teda paberi valmistamisel kasutada, sest ei pea üleliia pleegitama. Skandinaavias, Venemaal ja Balti riikides kasutatakse kaske vineeri tootmiseks. Šotimaal kasutati vanasti sookase puitu majade, vankrite, saanide, aedade ehitamiseks ja mööbli valmistamiseks, mujal Inglismaal tarvitati teiste lehtpuude puitu, väljaarvatud luuavarre valmistamisel, milleks vanade kommete järgi oli sobilik sookask. Tänapäeval kasutatakse sookaske võidusõiduradadel tõkkepuude materjalina. Tüve koorega pargiti nahka. Samuti saab koort kasutada leivaküpsetamisel, kui see eelnevalt jahvatada ja seejärel lisada jahule, kuid seda kasutati vaid juhul, kui muud tärklise varud olid otsas. Puumahlal arvati olevat ravivaid omadusi neerukivide ja teiste tervisehädade vastu. Kasemahl on magus ja hea suhkru allikas ning seda sai kasutada õlle ja veini kääritamisel. Kasemahla kogutakse kevadel enne lehtede avanemist, suurima hulga mahla saab päikesepaistelistel päevadel (4–7 liitrit). Lehtedest ja sisemise koore eeterlikest õlidest saab valmistada teed. Noored lehed ja urvad on söödavad.
Sookaske kasutatakse ka ilupuuna haljastuses, enim põõsasjat vormi f. Fruticosa, mis on laiovaalne lameda ülaosaga 2–3-meetrine põõsas.
Sookask on hea taim, mida kasvatada komposti hunnikute läheduses, kuna aitab kaasa fermentatsiooniprotsessile.
On toiduks paljudele putukatele ja teistele selgrootutele, teada on 334 liiki, kes võivad sookasega seotud olla.
Raviomadused
Sookasel arvatakse olevat mitmeid tervist parandavaid omadusi. Koor on uriini tootmist soodustav (diureetiline) ja lahtistava toimega. Sisemist koort kasutatakse perioodiliste palavike raviks. Õlil, mis koorest saadakse, on kokkutõmbav toime ja seda kasutatakse erinevate nahavaeguste raviks, näiteks ekseemi ja psorioosi puhul. Noored lehed ja võrsed eritavad valgulist ainet, millel on happelised omadused ja mis leelisega kokku segades omandab lahtistava toime. Lehed aitavad vähendada kolesterooliga seotud vaevusi ja samuti soodustavad uriini tootmist kehas. Lehtedes sisalduvad ained on head pisikuhävitajad. Lehtede tarbimisega saab ravida luuvalu, vesitõbi, reumat ja neerukive. Keedetud ja jahvatatud puitu on kasutatud nahalööve korral.
Liigi eristamine
Sookask sarnaneb väga palju arukasega (B. pendula). Tabelis on välja toodud mõningad põhilised tunnused, mille abil liike saab eristada. Nad erinevad ka selle poolest, et arukask on diploidne, kuid sookask tetraploidne. Sookask, nagu eelnevalt öeldud, kasvab soistel aladel, arukask eelistab aga kuivi, liivaseid muldasid.
Krüoliit
pisi|Krüoliit
783
783. aasta
Krüoliit
Krüoliit on valge või värvitu monokliinne mineraal.
MF1 Racing
MF1 Racing (ametlik nimi Midland F1, ka MF1; inglise Midland F1 Racing ja MF1 Racing) oli Vormel 1 meeskond. Sisuliselt kasvas meeskond välja Jordan Grand Prix' meeskonnast, kuna kuulub Midland Groupile, mis 2005. aastal ostis ära Jordani meeskonna. Meeskonna asutas Alex Shnaider. Meeskonna baas oli Silverstone'i ringrada.
Krüoliit
Keemiline valem: Na3AlF6.
783
Sajandid: 7. sajand - 8. sajand - 9. sajand
MF1 Racing
2006. aasta Vormel 1 hooajal sõitsid Midland F1 meeskonnas Tiago Monteiro ja Christijan Albers. Esimese sõidu tegi meeskond Bahreini GP-l, kokku sõideti 18 võistlusel. Ühtki kvalifikatsioonivõitu meeskond ei pälvinud. Autodel kasutati Toyota RVX-06 mootorit ja Bridgestone'i rehve.
Aastal 2007 jätkas meeskond tegutsemist nime all Spyker F1 ja aastal 2008 nime all Force India.
Giuseppe Garibaldi (C 551)
thumb|Giuseppe Garibaldi (C 551) Giuseppe Garibaldi (C 551) on Itaalia lennukikandja, kuni 2009. aastani Itaalia sõjalaevastiku Marina Militare lipulaev.
Laeva ehitamist alustati 1981. aasta märtsis Monfalcone laevatehases Trieste lahes. Vette lasti ta 11. juunil 1983. Teenistusvalmiks sai ta 30. septembril 1985.
Laeval on 4 Fiat COGAG gaasiturbiini, mis on ehitatud General Electricu litsentsi põhjal ja mis pakuvad võimsust 60 MW. Laeva 2 sõukruvi annavad laevale maksimumkiiruse 30 sõlme, mida aga pidevalt hoida ei saa. Kiirusega 20 sõlme võib laev läbida 7000 meremiili ehk 13 000 km.
Laeva relvastuse hulka kuulub palju elektroonilise sõja vahendeid, sealhulgas radarivastased seadmed, segajad ja valgustusraketid. Laeval võib paikneda kuni 16 AV-8B Harrier II tüüpi lennukit (Itaalia armeele kuulub selliseid ainult 15) või 18 "Agusta" kopterit. Lennurada on 4° kaldu, 174 m pikk ja 30,4 m lai.
Pärast Teist maailmasõda keelati Itaalial omada sõjalaevastikku. Sellepärast nimetati teda ehitamise ajal lennukikandja-ristlejaks. Kuni 1988. aastani olid laeval maandunud üksnes Itaalia kopterid ja NATO ühisõppuste ajal ka Suurbritannia õhujõudude lennukid Harrier. 1989 kaotati sõjalaevastiku omamise keeld ja Itaalia merevägi omandas lennukid, mis alaliselt "Garibaldil" seisid.
Laeva kodusadam on Taranto.
Laev on nime saanud Itaalia vabadusvõitleja Giuseppe Garibaldi järgi.
Honda
Honda (本田技研工業株式会社 Honda Motor Co., Ltd.) on Jaapani autokontsern.
2004. aastal oli Honda maailma suurim mootoritootja.
Honda oli ka esimene Jaapani autotootja, kes lõi 1986. aastal oma luksusautode brändi Acura.
Ajalugu
Ettevõtte asutas Sōichirō Honda, iseõppinud insener, kes oli täiustanud sisepõlemismootori kolbe. Ta sai Toyotaga lepingu ja hakkas selle jaoks kolbe tootma. Tehas hävis maavärinas.
784
784. aasta
Honda
Ajalugu
1963 hakkas Honda tootma autosid. Selle aasta augustis valmis väikeveok Honda T360, millel oli väike 356 cm³ töömahuga bensiinimootor. Samal aastal tuli välja ka sportauto Honda S500, millel oli 44-hobujõuline 531 cm³ töömahuga mootor ja mis maksis 1275 USA dollarit.
Müük Eestis
Augustis 2007 müüdi Eestis 295 uut Honda sõiduautot, kõige rohkem Honda Civicut (113). Honda oli uute sõiduautode müügi poolest Toyota järel teisel kohal.
784
Sajandid: 7. sajand - 8. sajand - 9. sajand
Aastakümned: 730. aastad 740. aastad 750. aastad 760. aastad 770. aastad - 780. aastad - 790. aastad 800. aastad 810. aastad 820. aastad 830. aastad
Aastad: 779 780 781 782 783 - 784 - 785 786 787 788 789
Sündmused
Jaapani pealinn viidi Heijokyost ära
Bodrum
Bodrum (nimetatud Petroniumi järgi; endine Halikarnassos (türgi keeles Halikarnas, vanakreeka keeles ῾Αλικαρνασσός)) on sadamalinn Türgi edelaosas Muğla provintsis Bodrumi poolsaare lõunaküljel Kreeka saare Kosi vastas.
Ajalugu
Linna asutasid arvatavasti doorlased 7. sajandil eKr. Kuulus Kaaria riigi koosseisu.
Vaatamisväärsused
pisi|Mausoleumi varemed tänapäeval
Välislingid
Halicarnassus
Suuremõisa–Käina–Emmaste maantee
See saab alguse Heltermaa–Kärdla–Luidja maantee 5. kilomeetril Valipe ja Pühalepa küla piiril. Tee pikkus on 31,2 km. Tee lõpeb Emmaste külas. Samas algab Emmaste–Luidja maantee. Käina alevikus kannab nimesid Spordi tänav ja Sõpruse tänav.
Sillad Suuremõisa–Käina–Emmaste maanteel
Sildade nimistu pärineb Maa-ameti andmebaasist
Asulad Suuremõisa–Käina–Emmaste maanteel
Pühalepa küla, Suuremõisa küla, Kalgi küla, Viilupi küla, Jõeküla küla, Niidiküla küla, Vaemla küla, Kogri küla, Laheküla küla, Putkaste küla, Käina alevik, Mäeküla küla, Nõmme küla, Selja küla, Nasva küla, Luguse küla, Utu küla, Jausa küla, Valgu küla, Ulja küla, Harju küla, Prassi küla, Kõmmusselja küla, Tilga küla, Emmaste küla.
Emmaste–Luidja maantee
Emmaste–Luidja maantee (registrinumbriga 84) on üks Eesti tugimaanteedest.
See saab alguse Emmaste külas Hiiumaal. Samas lõpeb Suuremõisa–Käina–Emmaste maantee. Tee pikkus on 29,9 km. Tee lõpeb Luidja külas. Samas lõpeb ka Heltermaa–Kärdla–Luidja maantee.
Guernsey saar
pisi Guernsey saar on saar La Manche'i väinas Prantsusmaa ja Suurbritannia vahel, Inglise kroonile kuuluva samanimelise krooni sõltkonna peasaar.
Saar jaguneb kümneks vallaks.
Põhiosa Guernsey elanikkonnast on tänapäeval ingliskeelne. Romaani keelte hulka kuuluvat Guernsey murret, Guernsey saare varasemat kohalikku keelt, valdas 2001. aasta rahvaloenduse andmetel üksnes 2% rahvastikust. Siiski teatas rahvaloendusel 14% elanikkonnast, et nad saavad Guernsey murdest mingil määral aru. Keelepärand elab edasi saare perekonna- ja kohanimedes. Guernsey murdes kirjutas Georges Métivier (1790–1881), keda peetakse saare rahvusluuletajaks.
Keele kadumine ja inglise keelele üleminek sai alguse 19. sajandil ning hoogustus Teise maailmasõja aastatel, kui enamik koolilapsi oli Saksa okupatsiooni ajaks (1940–1945) Ühendkuningriiki evakueeritud.
Victor Hugo kirjutas mitmed oma tuntumad teosed, nende seas romaani "Hüljatud" ("Les Misérables", 1862), Guernsey saarel eksiilis viibides. Ta pühendas saarele oma 1866. aastal avaldatud romaani "Meretöölised" ("Travailleurs de la Mer", 1866). Selle romaani tegevus toimub just Guernsey saarel. Victor Hugo elukoht Hauteville House Saint Peter Portis on tänapäeval muuseum, mida haldab Pariisi linn.
Saarele on kirjanduslikku kuulsust lisanud ka Mary Ann Shafferi ja Annie Barrowsi kiriromaan "Guernsey kirjandus- ja kartulikoorepiruka selts" (2008, eesti keeles Evelin Banhardi tõlkes 2018).
782
782. aasta
Sajandid: 7. sajand - 8. sajand - 9. sajand
Aastakümned: 730. aastad 740. aastad 750. aastad 760. aastad 770. aastad - 780. aastad - 790. aastad 800. aastad 810. aastad 820. aastad 830. aastad
Aleksandr Tšekalin
pisi|NSV Liidu mark kujutamas Aleksandr Tšekalinit granaati viskamas. Aleksandr Pavlovitš Tšekalin (Александр Павлович Чекалин; 25. märts 1925 praegune Tula oblasti Suvorovi rajoon, Peskovatskoje küla – 6. november 1941 Lihvin, praegu Tšekalin) oli vene partisan.
782
Aastad: 777 778 779 780 781 - 782 - 783 784 785 786 787
Aleksandr Tšekalin
Alates 1938. aastast elas ta vanematega Lihvini linnas. Koolis jõudis ta lõpetada 9 klassi. Aastal 1939 astus ÜLKNÜ-sse.
Ta astus 1941. aastal rinde lähenedes vabatahtlikuna hävituspataljoni ning pärast linna okupeerimist partisanisalka "Peredovoi". Ta osales salga operatsioonides. Ta käis sageli luurel ning tegutses radistina. Kord hävitas tema visatud granaat Saksa sõdureid täis auto. Sakslased vahistasid ta ühe operatsiooni ajal, kuid tal õnnestus põgeneda.
Novembri alguses ta haigestus raskelt ning salga komissar lubas tal minna ravile külas asuva usaldusisiku juurde. Et sakslased said tema asukoha teada, vahetas ta asukohta, minnes sugulaste juurde teise külla. Tema sealne asukoht reedeti tundmatu isiku poolt. Öösel võeti ta kinni, kusjuures ta heitis kinnivõtjate pihta granaadi, mis ei lõhkenud. Ta viidi staapi, kus teda piinati. Ta ei andnud ühtki tunnistust. 6. novembril poodi ta Lihvini keskväljakul üles. Tema surnukeha rippus võllas üle 20 päeva.
4. veebruaril 1942 anti talle postuumselt Nõukogude Liidu kangelase aunimetus.
Aastal 1944 nimetati Lihvini linn Tšekaliniks. Aastal 1958 püstitati talle seal mälestussammas. Mitmes linnas nimetati tema auks tänavaid ja koole.
Liin (pikkusühik)
Prantsusmaa
Prantsuse keeles ligne, kasutatakse tänapäeval ka kellatööstuses
Venemaal
Venemaal oli liin relvade kaliibri määramise mõõtühikuks.
Vaška
Vaška on jõgi Euroopas Venemaal. Algab soost. Voolab valdavalt põhja ja loodesse. Suubub vasakult Mezenisse.
Pikkus 605 km, valgla 21 000 km².
781
781. aasta
Sajandid: 7. sajand - 8. sajand - 9. sajand
Pindalakaart
Pindalakaart on kaart, millel kaardi objekti iseloomustav arvväärtus on avaldatud selle objekti pindala kujul. Rangelt võttes ei ole tegu kaardiga, kuna pindalakaart ei esita geograafilist ruumi, vaid hoopis muudab reaalsete objektide suurusi üksteise suhtes.
781
Aastakümned: 730. aastad 740. aastad 750. aastad 760. aastad 770. aastad - 780. aastad - 790. aastad 800. aastad 810. aastad 820. aastad 830. aastad
Pindalakaart
Levinud on kaks põhilist pindala kaardi tüüpi: pidev ja katkestatud pindalakaart. Katkestatud pindalakaardi puhul on rikutud kaardi topoloogiat: objektid, mis muidu piirnevad üksteisega, ei pruugi enam üksteisega piirduda. Katkestatud pindalakaardi eelis on aga see, et objektide kuju ei pea moonutama.
Esineb kahte tüüpi katkestatud pindalakaarte, kattuvaid ja mittekattuvaid. Esimese korral ei ole objektide tsentroide nihutatud see aga tingib selle, et osa kaardist jääb teise kaardikihi alla, mis teeb selle meetodi ebapopulaarseks. Teisel juhul on objektid oma õigelt kohalt nihutatud, kuid kuna objektidevahelist katvust ei esine on kogu kaardipind nähtav.
Pidevad kaardid on arvuti poolt genereeritud kasutades üsna keerukaid algoritme. Nende eelis on see, et kaardil ei ole nn valgeid laike ega häirivat fragmenteeritust, puuduseks on aga tugevad kujumoonutused.
thumb|520px|left|Katkestatud mittekattuv pindalakaart
Eesti kullafond
"Eesti kullafond" on Eesti esitajate ja heliloojate kogumikalbumite sari. Sarja annab välja plaadifirma Hitivabrik.
Sarjas on ilmunud järgmiste esitajate või heliloojate kogumikud:
Atlase mäed
thumb|200px|Atlase mägede skeem Atlas on ida–läänesuunaline mäestik Aafrika loodeosas. See eraldab Sahara kõrbe Vahemerest ja Atlandi ookeanist. Mäestik on umbes 2500 km pikk ja ulatub läbi kolme riigi - Maroko, Alžeeria ja Tuneesia. Mäestik koosneb edela–kirdesuunalistest ahelikest (Kesk-Atlas, Kõrg-Atlas, Antiatlas, Telli Atlas, Sahara Atlas), kõrgplatoost ja tasandikest.
Kõrgeimad tipud asuvad Marokos, Kõrg-Atlase ahelikus - Toubkal (4167 m), Ouanoukrim (4089 m) ja M'goun (4071 m).
Põhiline asustus kogu piirkonnas koosneb berberi küladest.
KLÜKK
KLÜKK oli aastatel 2002–2008 Raplas tegutsenud vokaalansambel. Ansambel moodustati Rapla Laulustuudio lauljatest 2002. aastal vahetult enne Alo Mattiiseni muusikapäevi. Kuni 2007. aasta kevadeni oli ansambli juhendaja Thea Paluoja.
Nimi KLÜKK kokku pandud algkoosseisus olnud lauljate eesnimede esitähtedest – Kairi, Liisa, Ülli, Kristo, Kauri (ja kuna initsiaalid kirjutatakse suurte tähtedega, siis kirjutatakse ka ansambli nimi KLÜKK suurte tähtedega).
Suurem osa KLÜKKi repertuaarist on algupärased seaded (arranžeeritud Thea Paluoja, KLÜKKi liikmete või kahe osapoole koostöös).
Ajalugu
Vokaalansambel KLÜKK kasvas välja 1996. aastal Rapla Laulustuudio juurde moodustatud tütarlasteansamblist Triis, kus laulsid alguses tollal 10-11aastased kolm tüdrukut Kairi, Triin, Ülli. Kolm aastat hiljem liitus neljas (Liisa). Viis aastat hiljem, 2001. aasta kevadel lõpetas ansambel tegevuse, sest Triin oli Tallinnas laulmise ja õppetööga väga hõivatud. 2002. aasta veebruaris sündis ansambel KLÜKK, mis oli esialgu viieliikmeline (Kairi, Liisa, Ülli, Kristo ja Kauri), kuid sügisest liitus taas Triin ja ansambel jätkas kuueliikmelisena. See asjaolu tegi ansambli elu põnevamaks, eelkõige seetõttu, et see koosseis võimaldas Thea Paluojal esmakordselt luua kuuehäälseid seadeid.
Kuna KLÜKK soovis saada iseseisvaks, arvati 2003. aasta detsembris kõik KLÜKKis laulnud noored Rapla Laulustuudiost välja. Koostöö Thea Paluojaga jätkus. Alates 2004. aasta maist tegutsesid KLÜKKi liikmed mittetulundusühinguna NOVOK.
2004. aasta veebruaris kutsus vokaalansambel Noorkuu KLÜKKi osalema rahvusvahelisel konkursil Estvocal. Kuna konkursi toimumise ajal olid kaks ansambli lauljat rivist väljas (Kristo oli välismaal, Triinul olid häälepaelad haiged), siis kutsuti konkursi ajaks ansamblit aitama Marin Ploomipuu ja ansamblist lahkunud liige Kauri (kes jäi seejärel ansamblisse kuni 2007. aasta kevadeni). 2004. aasta suvel külastas KLÜKK taas Saksamaad, seekord oli tegu juba KLÜKKi enda kontserdireisiga Kaiserslauterni maavanema kutsel. Septembris andsid Rapla kirikus ühiskontserdi KLÜKK, Vaiko Eplik, Priit Võigemast ja Märt Avandi.
2005. aastal pälvis KLÜKK Rapla valla kultuuripreemia "Valla vedur".
2006. aasta jaanuaris astus KLÜKK üles Eesti Kooriühingu aastakontserdil Estonia kontserdisaalis. 2006. aasta suvel külastas KLÜKK juba kolmandat korda Saksamaad. Seekord oli ansambel kutsutud rahvusvahelisele vokaalfestivalile Cantabonn. Eestit esindasid sellel üritusel peale KLÜKKi veel ETV tütarlastekoor, poistekoor Kalev ja Tartu Noortekoor. 2006. aasta advendi ajal anti viimane avalik täispikk kontsert Tartu raekoja saalis. Aasta viimasel päeval astus KLÜKK üles ka ETV aastavahetuse programmis.
Projekti korras on KLÜKK teinud koostööd ka Katre Pukkiga.
2007. aasta kevadel lahkusid ansamblist Ülli ning Kauri. Ansambliga liitusid siis Leho Heinmaa ning Sten-Olle Moldau. Samal ajal lõpetati aktiivne koostöö KLÜKKi juhendaja Thea Paluojaga. KLÜKKi loomingulist tööd hakkasid juhtima ning seadeid kirjutama ansambliliikmed ise. Uue koosseisuga toimusid küll mõned kontserdid ja ülesastumised, kuid sisusliselt oli ansambel 2007. aasta kevadeks aktiivse tegutsemise lõpetanud.
20. aprillil 2008 astus KLÜKK algkoosseisus üles Thea Paluojast tehtud ETV saates "Tähelaev", mida juhtis Meelis Kompus.
Oma eksistentsi jooksul on KLÜKK esinenud ligi 200 korral ja seda nii Eestis kui ka välismaal.
Konkursid
Alo Mattiiseni muusikapäevad Jõgeval 2002 (8.–10. märts):
Estvokaal 2002 (15. märts):
Kuremaa 2002, Vooremaa muusikapäevad 2002 (27. aprill):
Raimond Valgre muusikapäevad Tartus 2002 (8.-9. november):
Alo Mattiiseni muusikapäevad Jõgeval 2003 (7.-8. märts):
Estvokaal 2003 (21. märts):
Nõmme Jazz 2003 (31. mai):
XIII Segakooride ja ansamblite võistulaulmine 2005 (10.-13. veebruar):
Estvocal 2005 (3. detsember):
Zorkuli järv
Zorkul (tadžiki keeles 'suur järv', vene Зоркуль ehk Виктория ) on järv Tadžikistanis ja Afganistanis Pamiiri mägedes.
Järve pindala on 38,9 km² ja see asub 4130 m kõrgusel. Järv on pikliku kujuga ja ulatub ligi 20 km ida–lääne suunas.
Zorkuli järvest lähtub Pomiri jõgi. Järve toidavad mitmed väikesed mägiojad.
Piki järve kulgeb Tadžikistani ja Afganistani piir.
Järv asub samanimelises rahvuspargis.
Kloostrimetsa
Kloostrimetsa on asum Tallinnas Pirita linnaosas. Asum piirneb Mähe, Lepiku, Kose, Laiaküla ja Pirita asumiga. Kloostrimetsa asum on pindalalt Pirita linnaosa kõige suurem asum – Kloostrimetsa pindala on 4,05 km².
Asumi territooriumist suurema osa moodustab Kloostrimets, mille nimi tuleneb sellest, et see mets kuulus kunagi Pirita kloostrile. Kloostrimetsa on kutsutud ka Pirita-Iru parkmetsaks. Asumi piires paiknevad Metsakalmistu, Tallinna Botaanikaaed ja Tallinna teletorn.
Asumi ainuke elamispiirkond paikneb Metsavahi teel, külgnedes Pirita asumi elamupiirkonnaga.
Ajalugu
Kloostrimetsas alustati 19. sajandi teisel poolel ulatuslikke maaparandustöid ning sinna istutati hulgaliselt mände. Nende töödega jõuti lõpule 20. sajandi algul.
Kloostrimetsa rajati 1933. aastal Tallinna Metsakalmistu, mis avati ametlikult alles 1939. aastal. Kalmistu planeeringu kavandamisel lähtuti looduslikust kujundusest ning püüti hoiduda uhketest ausammastest ja muudest taolistest rajatistest. Kloostrimetsas asub ka Saksa sõjavangide kalmistu. Mõlemad kalmistud on kantud kultuurimälestiste riiklikusse registrisse. Tallinna Metsakalmistu kabel on ehitismälestis.
Kloostrimetsas asub 6000 meetri pikkune Pirita-Kose-Kloostrimetsa ringrada. 1933. aastal toimus esimene rahvusvaheline suursõit sellel ringrajal.
Kloostrimetsas asus Konstantin Pätsi talu, mille ta 1918. aastal Väo mõisalt rendile võttis ja aastate jooksul mõisalt välja ostis. Talu ametlik nimi oli Kloostrimetsa talu, kuid laiem üldsus tundis seda Pätsi talu ja Pätsi mõisa nime all. Talu aladel oli kokku neli maja, mille lähedal oli suurem park ja luigetiik. Talu viljapuuaias oli 930 õunapuud ja hulgaliselt muid liike.
Kloostrimetsa rajati 1980. aastal Tallinna teletorn, mille projekti koostajaks oli David Bassiladze. Teletorni sai põhjaliku renoveerimise osaks 2012. aastal ning selle näol on tegemist Eesti kõige kõrgema ehitisega.
Kloostrimetsa asumi ala kuulub Tallinna linna piiresse 2. märtsist 1945. Kuni 1939. aastani kuulus Kloostrimetsa Nehatu valla koosseisu, 1939–1945 Iru valla koosseisu. Aastatel 1945–1991 oli Kloostrimetsa Tallinna Mererajooni, aastatel 1991–1993 Idarajooni koosseisus.
Elanikkond
Kloostrimetsa asum on Pirita linnaosas üks väikseima rahvaarvuga asum – ainult Iru asumis on veel vähem elanikke.
Loodus
Pirita jõe ja Kloostrimetsa tee vaheline metsaala, samuti Kloostrimetsa teest põhja poole jääv metsaala Metsakalmistu ning Pirita ja Mähe asumi vahel kuulub Pirita jõeoru maastikukaitseala koosseisu.
Kloostrimetsa näol on tegemist peamiselt männimetsaga, kuid seal kasvab paiguti ka muid liike (ka lehtmetsa).
Ringraja (Kloostrimetsa ja Lükati tee) ja Pirita jõe vahelisel metsaalal on valgustatud terviserada. Kloostrimetsa asumit läbib Teesuuoja.
Kloostrimetsa asumi tänavad
Asumis asuvad Kiviaia tee, Kloostrimetsa tee, Lükati tee ja Metsavahi tee.
Vampiir (loom)
Vampiir on Ameerika suurim käsitiivaline. Tema tiibade siruulatus on umbes 80 cm, kehapikkus 125–135 mm ja kaal 145–190 grammi. On teada ka suuremaid isendeid, kelle tiibade siruulatus ületab 100 cm.
780
780. aasta
Sajandid: 7. sajand - 8. sajand - 9. sajand
Aastakümned: 730. aastad 740. aastad 750. aastad 760. aastad 770. aastad - 780. aastad - 790. aastad 800. aastad 810. aastad 820. aastad 830. aastad
Aastad: 775 776 777 778 779 - 780 - 781 782 783 784 785
Sauron
pisi|457x457px|Sauroni kostüümi koopia pisi|Sauron on [[Võimusõrmuse (pildil) looja]] Sauron on peategelasi ja ka peamine antagonist J.R.R. Tolkieni triloogias "Sõrmuste isand". Ta on Võimusõrmuse looja.
Ajalugu
Maia, Sõrmuste Isand. Algselt sepp Aulë maia Sauron, kelle nimi tähendab "põlatud", sai Musta Isanda Melkori peamiseks abiliseks. Pimeduseajastul, kui Melkor valitses Utumnos, ja Täheajastul, kui Melkor oli valarite ahelais, pesitses Angbandi kurjuse kantsis. Beleriandi sõdade ajal teenis Sauron oma isandat hetkeni, mil too heideti Esimese Ajastu lõpul Tühjusse. Sauron ilmus Keskmaale tagasi Teise Ajastu viiendal sajandil Annatarina ehk Annete Isandana. 1500. aastal õnnestus tal meelitada Eregioni haldjasepad valmistama Võimusõrmuseid. Seejärel muutis ta end Sõrmuste isandaks, sepistades Ühe Sõrmuse. Järgnenud sõjas haldjatega aastail 1693–1700 laasta Sauron Eregioni ning haldjate hävitamist takistas vaid nuumenorlaste abiväe saabumine. Järgmised 1500 aastat suurendas Sauron oma võimu Mordoris valitsedes ning allutas endale Ida ja Lõuna rahvaid. Lõpuks astusid nuumenorlased 3262. aastal tema vastu sõtta ja nende vägi oli nii võimas, et Sauron alistus neile. Kui ta ei suutnud neid sõjas võita, suutis ta ometi nende moraali põhjalikult laostada. See läks tal nii edukalt, et tõi kaasa kogu Nùmenori täieliku hävingu. Selles kataklüsmis hävis ka Sauroni ilus keha. Kuid tema vaim pages Mordorisse ning Ühe Sõrmuse abil muutis ta end Mustaks isandaks, kardetavaks sõdalaseks, kelle mustaks põlenud nahal oli must soomusrüü ning kelle peas põlesid õudu kiirgavad silmad. Kuid seegi keha hävis Teise Ajastu lõpul pärast seda, kui haldjate ja inimeste Viimne Liit oli teda võitnud ja tema sõrmest oli raiutud Üks Sõrmus. See jäi aga hävitamata, mis võimaldas Sauroni vaimul taas jõudu koguda. Kolmanda Ajastu 1000. aasta paiku andis ta endale suure lauta Silma kuju. See sarnanes hiiglasliku kassisilmaga, kuid oli täis viha, seda ümbritsesid leegid ja pimedus. Ligemale kaks tuhat aastat peitis Sauron end Sünklaanes ning teda tundi Dol Gulduri Surnumanaja nime all, samal ajal kui Sõrmusevaimud, orkid ja metsikud kuningad vaenasid tema korraldusel duunedane ja nende liitlasi. 2941. aastal tuli Sauron taas Mordorisse ja alustas Musta Kantsi taastamist. Sauroni õnnetuseks läks Üks Sõrmus samal aastal kääbik Bilbo Paunaste valdusse. Ja veelgi suurem ebaõnn saabus Sauronile siis, kui 3018. aastal, vaid mõni kuu enne Sõrmuse Sõja algust võttis Frodo Paunaste ette Sõrmuse retke, mis lõppes Ühe Sõrmuse hävitamisega Turmamäe tules. See tõi taas, ja sedakorda lõplikult kaasa Sauroni kadumise varjudesse ning tema vaim ei ärganud enam kunagi.
Sauron oli Keskmaa vabade rahvaste suurim vaenlane Teisel ja Kolmandal Ajastul. Kunagi ammu oli ta olnud Morgothi teener, kuid pärast Morgothi lüüa saamist sai Sauronist endast Must isand, kes tahtis allutada enesele kogu Keskmaa. Ta valmistas Isanda Sõrmuse, et allutada teised oma võimu ning tahtmise alla, kuid lõpuks sai just tänu sõrmusele võimalikuks tema hävitamine.
Kuid Sauronit hakkas tõmbama Melkori tugevuse ja võimu poole – soovides valitseda kogu maailma üle. Sauron järgis Melkori ja seadis asjad tema tahtmist mööda uskudes, et järgides Melkorit saavutavad nad parima. Melkorist sai aga Morgoth. tume vaenlane, ja Sauronist sai vägevaim ning õelaim olevus tema teenistuses.
Morgoth lasi rajada kindluse Utumnosse, kaugele põhja Keskmaale. Sauron aga andis käsu Angbandi kindlusele, mis oli ehitatud ranniku lähedale, kaitsta neid Valarite rünnakute eest Kadumatutelt Maadelt üle mere. Kui Valar sai teada haldjate ülestõusust Keskmaal otsustas ta alustada sõda Morgothi vastu. Vägede lahingus võeti Morgoth vangi, kuid Sauronil õnnestus peituda Angbandi ning ta põgenes vangistusest.
Taas sai Sauronist Morgothi teener: Morgoth lasi üles ehitada Angbandi kindluse, mis oli tema esmane kaitse ja ta jättis Sauroni sinna ülevaatajaks kuni ta ise eemal viibis.
Sauron sai targaks, tugevaks ning õelaks. Kõik kartsid teda ja tema piinamisviise.Ta oli ka osav manaja ning võis vabalt kuju muuta, samuti võis ta olla väga libekeelnde lipitseja kui soovis.Sauron lõi hundid vangistades hirmuäratavad vaimud kohutavate elajate kehadesse.Veel üks tema loodu oli vampiir Thuringwethil, keda ta kasutas kui käskjalga.
Aastal 457 Esimesel Ajastul ründas Sauron haldjate kindlust Tol Sirioni saarel. Kui haldjad hirmust üle said olid nad sunnitud sealt põgenema. Tol Sirion nimetati ümber huntide saareks ja Sauron võttis vahitorni oma kontrolli alla. Sellest alates jagas tema seal käsklusi ja tema lasi Morgothil siseneda Beleriandi.
Morgothi käsul tappis Sauron Barahiri – mehe, kes oli leidnud grupi järgijaid ning astus nendega koos Morgithile vastu. Sauron meelitas ära Gorlimi – ühe Barahuiri järgija pakkudes talle vastutasuks Barahiri asukoha paljastamise eest võimalust taasühineda oma kadunud naisega. Kui Gorlim oli Barahiri asupaiga öelnud ütles Sauron talle et ta naine on surnud, ning tappis ka Gorlimi täites nii oma lubadeuse nende taasühinemise kohta. Seejärel saatis Sauron oma teenrid Barahiri ja tema järgijaid tapma.Sauroni väe kapten lõikas ära Barahiri käe milles oli Barahiri sõrmus ning viis selle märgiks Sauronile, et ülesanne on täidetud.Kuid Barahiri poeg Beren jälitas neid, ta mõrvas kapteni ning võttis tagasi oma isa sõrmuse.Veel neli aastat veetis Beren Morgothi teenreid jälitades ja tappes, kuni ta kohtas Luthieni ja armus. Beren nõustus Luthieni isa Thingoli tingimustega, et ta toob tagasi Morgotilt ühe Silmarilli ning saab vastutsuks võimaluse Luthieniga abielluda.
Beren läks välja koos Finrod Felagundiga ja veel kümne kaaslasega. Kui nad olid juba Libahuntide saare lähedal, kasutas Finrod oma võimeid ja muutis nad orkideks, kuid Sauron hakkas kahtlustama, et nad pole need, kellena nad näivad olevat ning tuli ise tornist alla seda kontrollima. Sauron ja Finrod pidasid maha suure duelli, mille Sauron võitis. Ta heitis Bereni koos Finrodi ja teiste kaaslastega koopasse, kus olid hundid. Üksteise järel murdsid hundid nad maha, kuni alles jäid vaid Beren ja Finrod. Sauron jättis Finrodi teadlikult viimaseks, kuid kui Sauron saatis hundid Bereni järele, siis Finrod ründas hunte ja langes võideldes, kuid Beren pääses minema.
Luthien koos Huaniga tuli Berenit päästma huntide saarelt. Sauron kuulis Luthieni seal laulmas ja saatis hundid neile kallale. Huan tappis kõik hunid, ka kõige võimsama, kuid too jõudis veel enne surma Sauronile teate viia. Seepeale läks Sauron ise sinna kohutava hundi kujul. Huan heitis oma hirmu kõrvale, aga Luthien viskas Sauroni peale nõiutud keebi ning Huan ründas teda seejärel.
Pika võitluse ajal muudab Sauron korduvalt kuju, muutudes kord hundiks, kord maoks ja ning võttes vahel ka oma õiget kuju. Kuid Huan paiskab ta maha ja Luthien annab Sauronile valida, kas ta loovutab Huntide saare talle või ta saadab ta kehatult tagasi Morgothi juurde. Ja lõpuks Sauron alistub ning lendab nahkhiirena Angbandi. Luthien päästab Bereni ja koos jätkavad nad silmarillide otsingud.
Vaata ka
Figuren in Tolkiens Welt
Digitaalne dokumendihaldus
Digitaalne dokumendihaldus on infotehnoloogiliste ja organisatsiooniliste vahendite abil loodav asutuse asjaajamist toetav süsteem.
Digitaaldokument
Paberil dokumenti käsitletakse ja hallatakse traditsiooniliselt kui füüsilist objekti, millel on silmaga nähtavad tunnused ja omadused.
Digitaaldokumendi füüsilised omadused on paberdokumendiga võrreldes teistsugused:
Just digitaaldokumendi sõltuvus riist- ja tarkvarast, mis lihtsustab dokumentide loomist, vahetamist ja kasutamist, on omadus, mis seab uusi nõudmisi dokumendihaldusele. Kui paberdokumendi puhul tähendab dokumendi säilimine eelkõige selle füüsiliste omaduste püsimist, siis elektroonilises keskkonnas on dokumendi füüsilise struktuuri tähtsus väiksem ja palju olulisem on säilitada kontroll dokumendi sisu ja struktuuri üle. Digitaaldokumentide dünaamilisus – neid on lihtne kopeerida, muuta (ka märkamatult või automaatselt) ja kustutada – nõuab täiendavaid protseduurilisi kontrollimehhanisme, et tagada dokumentide autentsuse, tervikluse ja usaldusväärsuse säilimine läbi terve dokumendi elukäigu. See omakorda eeldab iga dokumendi kohta kirjeldavate andmete (metaandmete) salvestamist ja haldamist dokumendisüsteemis.
Digitaalse dokumendihalduse põhikontseptsioonid ja vajadused
Dokumendihalduse põhiprintsiibid kehtivad ühtviisi nii paberipõhisel kui digitaalses asjaajamises. Kuid elektroonilises keskkonnas erinevad dokumendihalduse praktilised tegevused mõneti traditsioonilises asjaajamises dokumendiringluse korraldamisest ja dokumentide haldamisest. Põhjusteid selleks on mitu, neist olulisemad on järgmised:
Dokumendi elukäik
Dokumendi elukäigu all mõistetakse dokumendi haldamist, alalhoidmist ja kasutamist selle loomise hetkest kuni hävitamise või arhiivi üleandmiseni. Dokumendi elukäik jaguneb etappideks (nt loomine, registreerimine, kasutamine, säilitamine jne), mille käigus teostatakse dokumendiga erinevaid asjaajamistoiminguid ning vastutust dokumendi haldamise eest antakse edasi (nt töötajalt asutusele ja sealt edasi arhiivile). Dokumendi elukäigu etappe on jaotatud kahe faasi vahel: nn asjaajamise faas, kuhu mahub dokumendi loomine ja aktiivne kasutamine; ning nn arhiivi või väheaktiivse kasutamise faas, kus väärtust omavad dokumendid (arhivaalid) eraldatakse asjaajamisest ja säilitatakse pikema aja jooksul. Selline faaside eristamine lähtub eelkõige dokumentide haldamise eest vastutuse jaotumisest asjaajamisteenistuse ja arhiiviteenistuse vahel. Digitaalses dokumendihalduses on see vahe kadumas ja digitaaldokumendi eriomaduste tõttu tuleb dokumendi elukäiku hallata kui tervikut, kuna dokumendi säilitamine on otseselt seotud dokumendi loomisel tehtud otsustustega (nt dokumendi failivorming). Digitaalne dokumendihaldus peab tagama, et dokumendi olulised omadused (autentsus, usaldusväärsus, terviklus) oleksid kontrollitud ja kaitstud kõigil dokumendi elukäigu etappidel. Dokumendi elukäigu kui tervikliku ja järjepideva protsessi haldamist kontrollitakse reeglina vastavalt asutuse või ettevõtte asjaajamiskorraga seatud reeglitele ja selle teostamiseks rakendatakse dokumendisüsteemi.
Dokumentide loomine ja saamine
Kui asutuses jäädvustatakse informatsioon taasesitatavas vormis, on sellega loodud dokument ja seda tuleb hakata haldama ka dokumendi ülejäänud elukäigu etappidel. Paberasjaajamise puhul on teabe jäädvustamine alati kasutaja poolt algatatud ja läbi viidud toiming ning tulemuseks on selgepiiriline füüsiline objekt. Digitaaldokumentide loomiseks kasutatakse mitut tarkvararakendust ning mõnel juhul võib dokumendi loojaks olla arvutiprogramm, mis etteantud käskude alusel salvestab näiteks mingi informatsiooni infosüsteemist eraldi failina. Integreeritud infosüsteemides peab info jäädvustamine dokumendina ning dokumendi edasise haldamise kontroll olema fikseeritud funktsionaalsusnõuetega juba süsteemi väljatöötamise käigus.
Dokumendisüsteemid ei ole seni laialt kasutusel dokumentide loomiseks, vaid pakuvad liideseid ja mooduleid, et integreerida asutuses dokumentide loomiseks kasutatud tarkvara. Selle asemel, et süsteemi sisse ehitada kogu funktsionaalsus, mida pakuvad spetsialiseeritud infosüsteemid ja rakendustarkvara, võimaldavad dokumendisüsteemid hõlmata dokumente paljudest erinevatest dokumendiloome rakendustest. Need dokumendisüsteemid, mis võimaldavad digitaalseid dokumentide koostada ja luua, peaksid kindlasti suutma kontrollida vähemalt: dokumentide vormi, dokumentide failivorminguid ja dokumentide metaandmeid.
Ka väljastpoolt asutusele saadetud dokumentide saamine on osa asutuse dokumendivoost ja allub samadele reeglitele, kui asutuses loodud dokumentide haldamine.
Registreerimine
Dokument läheb registreerimisega süsteemi üksikkasutaja või töörühma kasutuspiirkonnast asutuse ametlikku tööpiirkonda, muutudes osaks asutuse arhiivist. Kuna registreerimisel on tähtis koht asutuste asjaajamise auditeeritavuse ja kontrollitavuse tagamisel, nähakse registreerimine või isegi dokumendi kohta registreeritavad andmed sageli ette õigusaktide ja asutuse asjaajamiskorraga. Elektroonilistes dokumendisüsteemides on dokumentide registreerimist võimalik kas täielikult või osaliselt automatiseerida, tuvastades vajalikud metaandmed dokumendist, selle loonud tarkvararakendusest või infosüsteemist. Digitaaldokumendi registreerimine dokumendisüsteemis kujutab endast sisuliselt dokumendisüsteemi ja rakendustarkvara (nt kontoritarkvara paketid, e-posti programmid, jne) vaheliste liideste haldamist. Praktikas tähendab digitaaldokumendi registreerimine dokumenti kirjeldava informatsiooni (metaandmete) jäädvustamist dokumendisüsteemis. Asjaajamine digitaalsete dokumentidega on toonud kaasa muutuse dokumentide loomise ja saatmise kultuuris: keskse kantselei või asjaajamistalituse asemel vormistavad ja saadavad ning võtavad dokumente vastu kõigis asutuse struktuuriüksustes töötajad ise. Arenenud on ka dokumentide registreerimise vahendid ja ühtse dokumendisüsteemi kasutamine võimaldab dokumente registreerida või registreerimisele suunata paljudel töötajatel. Kuigi otsene vajadus keskse kantselei või sissetulevate ja väljasaadetavate dokumentide registreerimise eest vastutava osakonna või töötaja järele on kadumas, ei kao vajadus määratleda dokumentide registreerimisereegleid. Digitaalne dokumendisüsteem peab olema paindlik ja seadistatav, et rahuldada konkreetse asutusevajadusi dokumendiringluse korraldamisel. Indekseerimine on dokumentidele otsiterminite andmine. Indeksitermin võib olla kasutaja poolt vabalt valitud, kuid reeglina on otsiterminid normaliseeritud kas asutuse enese koostatud või mõne laiemalttunnustatud loeteluna. Indeksitermin võib olla nii sõnaline kui numbriline. Eesti asjaajamistraditsioonis kasutatakse indeksina peamiselt vaid numbrilist koodi, mis põhineb liigitusskeemil. Indeksiterminid lisanduvad dokumendi metaandmetele.
Liigitamine
Liigitamine mõlemas tähenduses (liigitusskeemi loomine ja dokumentide seostamine liigitusskeemiga) on dokumendisüsteemide juurutamisel ja kasutamisel fundamentaalse tähendusega. Liigitusskeem, mis on koostatud asutuse funktsioonide ja tegevuste hierarhiliselt kategooriateks korrastamisega, moodustab dokumendisüsteemis struktuuri, millega seotakse kõik selles hallatud dokumendid. Liigitusskeem tuleb dokumendisüsteemi sisestada juba enne dokumentide hõlmamist, s.o dokumendisüsteemi esialgse seadistamise käigus, kuid see peab olema muudetav hilisemal kasutamisel, kui asutuse funktsioonid või tegevused muutuvad. Eesti õigusaktid ei kasuta küll terminit liigitusskeem, kuid asjaajamise praktikas põhinevad nii dokumentide loetelu, arhivaalide loetelu kui ka arhiiviskeem asutuse tegevuste liigitusel ja liigitusskeem on nende loetelude tähtis mõtteline osa (lisaks sarjadele kehtestatud säilitustähtajale ning võimalikele teistele ohjevahenditele, näiteks juurdepääsupiirangud, asukohaviidad, jne.). Eestis kehtiva korra kohaselt võib ühe arhiivimoodustaja eri osadel olla omaette dokumentide loetelu, mis tingib dokumendisüsteemides mitme liigitusskeemi üheaegse kasutamise nõude. Dokumentide seostamine liigitusskeemiga tähendab praktikas liigitusüksuse viiteandmete (sarja tähis ja pealkiri) lisamist dokumendi metaandmete hulka dokumendi hõlmamise ja registreerimise protsessi käigus. Hierarhilise liigitusskeemi üksusteks on tüüpiliselt sarjad ja nende osad (allsarjad). Mõne asutuse puhul luuakse ka allarhiivi tasand, mis esindab näiteks asutuse iseseisvat asjaajamist omavaid struktuuriüksusi. Liigitusskeemi võimalike tasemete arv ei peaks dokumendisüsteemis olema piiratud, kuid optimaalne liigitus saavutatakse enamasti kahe kuni kolme tasemega. Dokumendisüsteem peab võimaldama liigitusskeemi hallata – seda ajakohastada uute sarjade ja toimikute loomisega ning sarjade, millega seotud funktsioon on lõppenud, sulgemisega. Toimik ei ole liigitusüksus, vaid on dokumendisüsteemis pigem virtuaalne "kaust", mis on ette nähtud kas teema, üksikküsimuse või muul põhjusel kokku kuuluvate dokumentide koos kasutamiseks ja haldamiseks. Dokumente registreeritakse ainult toimikusse, mitte sarja. Dokumentide lisamiseks peab toimik olema avatud ning see suletakse näiteks asjaajamisaasta lõppedes.
Säilitustähtaja määramine
Dokumendi esialgsel seadistamisel tuleb liigitusskeemiga siduda sarjade säilitamise tähtajad ja säilitamise ajakavad. Sarja liigitamisel saab dokument seejärel sarjale omistatud säilitustähtaja, kuid võib ette tulla olukordi, kus dokumendil on selle toimikust või sarjast erinev säilitustähtaeg. Elektroonilises keskkonnas tuleb dokumendi väärtuse hindamine ja sellele säilitustähtaja määramine teostada võimalikult varases dokumendi elukäigu staadiumis (soovitatavalt juba dokumendi kavandamise või loomise etapis), kuna dokumendi säilitamise vajadused on otseselt seotud digitaaldokumendi failivormingu ja muude tehniliste omadustega. Dokumendisüsteemi ülesandeks on abistada kasutajat dokumendi salvestamisel sobivasse failivormingusse, kui dokument kuulub sarja, millele on antud pikemaajaline säilitustähtaeg.
Säilitamine ja eraldamine
Dokumentide, millega seotud vahetu asjaajamine on lõppenud, kasutatavus väheneb. Sõltumata dokumentide ja arhivaalide kasutamise aktiivsusest või elukäigu etapist kuuluvad nad aga endiselt arhiivi koosseisu ja dokumendisüsteem peab tagama nende alalhoidmise ja kasutamise kuni nende elukäigu lõpuni – hävitamiseni või arhiivi üleandmiseni. Dokumentide säilitamise käik on etapiviisiline ja seda väljendatakse säilitamise ajakavana. Elektroonilises dokumendisüsteemis on dokumentide säilitamine teatud piirini automatiseeritav protsess ja selle ohjamiseks on dokumendisüsteemis ette nähtud