cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Anti Toplaan
Ta lõpetas aastal 1988 liftielektromehaanikuna Tallinna 19. Tehnikakooli, õppis aastatel 1989–1997 EELK Usuteaduse Instituudis, praegu õpib Tartu Ülikooli magistrantuuris religiooniantropoloogia alal. Ta ordineeriti 7. novembril 1991 diakoniks ja 16. detsembril 1992 aseõpetajaks, õpetaja õigused sai 1. aprillil 1997.
Aastatel 1991–1993 oli ta Püha ja Mustjala koguduse õpetaja, aastast 1993 on ta Püha ja Kuressaare koguduse õpetaja, aastatel 1999–2007 oli ta assessor ja Kuressaare linnavolikogu liige.
2007. aastal õnnistas ta Kuressaares sadamaaida, 2010. aastal Roomassaares laeva Saaremaa. 2013. aastast on ta Kuressaare linnavolikogu liige ja linnakodanike komisjoni esimees.
Poliitiline tegevus
Anti Toplaan kuulub alates 2021. aastast erakonda Isamaa. Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 5 (Hiiu-, Lääne- ja Saaremaa) 435 häält ning ei osutunud valituks.
Isiklikku
Anti Toplaan on abielus, tal on neli tütart ja kolm poega.
Jüri Pino
Jüri Pino (3. juuli 1970 Tartu – 23. juuni 2019) oli eesti kirjanik ja ajakirjanik.
Lõpetas 1988. aastal Tartu 3. Keskkooli ja 1993. aastal Tartu Ülikooli ajakirjanikuna.
Jüri Pino töötas Päevalehes, Eesti Päevalehes (Stockholm), Rahva Hääles, Postimehes, Favoriidis, Õhtulehes, samuti reklaamibüroodes Zavod ja Idea.
Raamatud: "Sigalahe suvi" koos Karl Martin Sinijärvega, "Kohatäide", "Sakuska", "Teise päeva toidud".
Isiklikku
Tema vanemad olid Nasta Pino ja Olev Anton ning tal oli kolm last – Kati,  Jüri ja  Ode Liis.
Helene Marie von Kügelgen
Helene Marie von Kügelgen (neiuna Helene Marie Zoege von Manteuffel; 5. detsember 1774 – 12. mai 1842 Ballenstadt) oli baltisaksa päritolu saksa kunstnik.
Ta alustas aastal 1798 kunstiõpinguid Gerhard von Kügelgeni käe all. 2. septembril 1800 abiellus temaga. Nende esimene tütar Maria suri; seejärel sündis veel kolm last: Wilhelm, Gerhard ja Adelheid. Perekond elas Dresdenis. Nende pojast Wilhelmist sai tuntud saksa portreemaalija.
Andmeteadus
Andmeteadus ühendab statistika, andmete analüüsi ja nendega seotud meetodid "mõistmaks, analüüsimaks tegelikke nähtusi" andmete abil. Andmeteadus kasutab matemaatika, statistika, informaatika, valdkondlike teadmiste ja infoteaduste valdkondadest pärinevaid tehnikaid ja teooriaid. Turingi auhinna võitja Jim Gray kujutab andmeteadust ette teaduse "neljanda paradigmana" (empiirilise, teoreetilise, arvutusliku ja nüüd andmetest juhitavana) ning väitis, et "kõik teaduses on infotehnoloogia mõju tõttu muutumas" ja rääkis andmete üleküllusest.
Andmeteaduse mõiste
Kuigi mitmed uurijad on püüdnud andmeteadust defineerida, puudub sellel üks kindel ja üldtunnustatud määratlus.
Seejuures ollakse üksmeelel, et andmeteadus tegeleb suurandmetest väärtuslike mustrite tuvastamise ja kaevandamisega, andmete muutmisega informatsiooniks ja teadmisteks. Andmeteadus hõlmab kõiki tegevusi, mis aitavad andmete põhjal kasulikke otsuseid teha. Andmeteadus ei ole eraldi eesmärk – see on kogum meetodeid, mis aitab juba seatud eesmärke paremini saavutada, kasutades selleks andmeid.
Mõiste seos statistikaga
Statistikud koos Nate Silveriga on väitnud, et andmeteadus pole eraldiseisev valdkond ja teda võib pidada uueks statistika nimetuseks. Leidub arvamusi, et andmeteadus erineb statistikast, kuna keskendub probleemidele ja meetoditele, mis on ainuomased vaid digitaalsel kujul esinevatele andmetele. Stanfordi professor David Donoho arvates ei erista andmeteadust statistikast andmekogumite suurus ja masinarvutuste kasutamine. Tema hinnangul nimetavad paljud ülikoolide oma õppekavade analüüsi- ja statistika õppeaineid andmeteadusena reklaami eesmärgil. Tema kirjelduses on andmeteadus rakendusvaldkond, mis on välja kasvanud traditsioonilisest statistikast. Kokkuvõtvalt võib andmeteadust pidada rakendusstatistika haruks.
Andmeteaduse soovituslik töötsükkel
Autorite Il-Yeol Songi ja Yongjun Su hinnangul peaks andmeteadlane oma töös läbima kaheksa etappi.
Rakendusvaldkonnad
Andmeteadust rakendatakse aina rohkem paljudes valdkondades, sealhulgas äris, majanduses, tööstuses, hariduses, füüsikas, tervishoius, põllumajanduses, poliitikas, juhtimises, turunduses, transpordikorralduses, linnaplaneerimises, kosmoseteaduses ja sotsioloogias. Enim on suurandmete kasutamisest kasu saanud näiteks jaemüük, telekommunikatsioon, nõustamine, tervishoid, lennutransport, ehitus, toiduainetetööstus, tootmine, tööstusvahendid, autotööstus, klienditeenindus, finantsteenused, kirjastamine ja logistika.
Andmeteaduse rakendusvaldkonnad on näiteks:
Andmeteadlase oskused
Andmeteadlane otsib suurtest andmekogumitest mustreid ja seoseid kasutades mitmesuguseid vahendeid, tehnikaid ja kriitilist mõtlemist, et pakkuda reaalse eluga seotud andmekesksele probleemidele kasulikke lahendusi. Andmeteadlase elukutset on peetud üheks 21. sajandi kõige olulisemaks. Ameerika Ühendriikide tööotsinguportaal Glassdoor tunnistas andmeteadlase 2018. aastal parimaks ametiks. Andmeteadlased vajavad komplekssete probleemide lahendamiseks laiapõhjalisi teadmisi ja oskusi mitmetest valdkondadest, näiteks matemaatika ja statistika, arvutiteadus ja infoteadus. Andmeteadus on tihedalt seotud tõenäosusmudelite, andmekaeve, andmete visualiseerimise ja käsitletava valdkonna teadmistega.
Andmeteadlasele vajalikud oskused:
Andmeteaduse õpetamine Eestis
Tartu Ülikooli arvutiteaduse instituut avas 2020. aasta sügisel andmeteaduse eestikeelse magistriõppekava. Andmeteaduse üliõpilastel on Tartu Ülikoolis võimalik valida kolme õppesuuna vahel:
Ühinenud Rahvuskongress
Ühinenud Rahvuskongress (inglise keeles United National Congress) on üks Trinidadi ja Tobago kahest peamisest erakonnast. Selle asutas 1989. aastal endine ametiühingutegelane ja jurist Basdeo Panday.
Ühinenud Rahvuskongress tekkis pärast valitseva Taastamise Rahvusliidu lõhenemist 1988. aastal. Erakond on olnud võimul aastatel 1995–2001 (peaminister Basdeo Panday) ja 2010–2015 (peaminister Kamla Persad-Bissessar, kes oli ühtlasi riigi esimene naispeaminister). 2010. aasta parlamendivalimistel sai Ühinenud Rahvuskongress 41-kohalises esindajatekojas 21 kohta. Koos teiste valimisliitu Rahva Partnerlus kuuluvate erakondadega oli Ühinenud Rahvuskongressi juhitaval valitsuskoalitsioonil esindajatekojas 29 kohta. 2015. aasta parlamendivalimised erakond kaotas, saades esindajatekojas vaid 17 kohta.
Ideoloogiliselt võib Ühinenud Rahvuskongressi liigitada sotsiaaldemokraatlike parteide hulka.
Theodora Porphyrogennete
Theodora Porphyrogennete (kreeka keeles: Θεοδώρα Πορφυρογενίτη (Theodōra Porphyrogenítē); umbes 980 – 31. august 1056) oli Bütsantsi keisrinna 21. aprillist 1042 kuni 31. augustini 1056. Ainuvalitsejaks sai ta alates 11. jaanuarist 1055. Ta oli Makedoonia dünastia, mis valitses Bütsantsi ligi 200 aastat, viimane esindaja.
Theodora sattus poliitikasse oma elu hilises perioodis. Tema isa Konstantinos VIII oli Bütsantsi kaasvalitseja 63 aastat ning ainuvalitseja aastatel 1025–1028. Pärast tema surma valitses Theodora õde Zoe koos abikaasadega, misjärel sai võimule Zoe lapsendatud poeg Michael V, kes hoidis Theodoral pingsalt silma peal. Pärast kaht ebaõnnestunud vandenõud saadeti Theodora 1031. aastal Marmara merel asuvasse kloostrisse. Kümnend hiljem tõusid Konstantinoopoli inimesed Michael V vastu üles ja nõudsid Theodora tagasitoomist. Rahvas tahtis, et õed Theodora ja Zoe koos valitseksid.
Juunis 1042 abiellus Zoe uuesti ning tema abikaasa Konstantinos IX võttis endale keiserlikud kohustused. Pärast 74-aastase Konstantinose surma võttis Theodora trooni vaatamata sõjaväelaste ja õukondlaste vastuseisule. Theodora valitses iseseisvalt 16 kuud, misjärel ta suri 76-aastasena ootamatult.
Varasem elu
vasakul|pisi|Theodora onu Basileios II ja isa Konstantinos VIII Theodora oli keiser Konstantinos VIII ja Helena kolmas ja kõige noorem tütar. Ta oli Porphyrogennete ehk "purpuris sündinud", see tiitel anti lastele, kes sündisid valitseva keisri ajal. Tema isa sai kaaskeisriks 962. aastal ning ainuvalitsejaks peale Theodora onu Basileios II surma 1025. aastal. Konstantinos suri 12. novembril 1028. aastal.
Keiserliku printsessina peeti Theodorat 996. aastal sobilikuks pruudiks Püha Rooma keisri Otto III jaoks. Siiski otsustati tema õe Zoe kasuks, sest Theodorat peeti liiga tavaliseks. Otto suri enna pulmi. Basileios II takistas oma vennatütardel abielluda Bütsantsi aadlikega, sest see abielu oleks andnud neile õiguse troonile pretendeerida. Naisena polnud Theodoral õigust sekkuda riigiasjadesse. Theodora elas keiserlikus gynaeceum (naistekorterid palees). pisi|Keirinna Zoe sundimas õde Theodorat nunnatõotusi andma Theodora keeldus isa Konstantinose ettepanekust abielluda Romanos Argyrosega, kellest pidi saama Konstantinose järeltulija, sest Romanos oli juba abielus. Kuid Romanose naine otsustas minna kloostrisse. Hiljem ütles Theodora, et Romanos on tema kolmanda astme nõbu ehk liiga lähedane sugulane. Seega jäi alles Zoe, kes abiellus Romanosega pisut enne isa surma.
Romanose võimuletulekuga tõmbus Theodora tagasi gynaeceum 'i, kus elas igapäevase religioosse rutiini järgi. Sellegipoolest veenis Zoe oma meest panema ühte spiooni oma õe järele nuhkima. Varsti pärast seda süüdistati Theodorat vandenõus, kuid teda ei karistatud. 1031. aastal osales ta uues vandenõus. Theodora suleti Petrioni kloostrisse, kus õde Zoe teda külastas ja sundis Theodorat andma nunna tõotusi. Theodora jäi kloostrisse järgmiseks 11 aastaks. Sel ajal juhtis Zoe riiki koos abikaasade Romanos III ja Michael IV.
Valitsemine Zoega
pisi|Keisrinnad Zoe ja Theodora 13. detsembril 1041. aastal sai Michael IV järel Bütsantsi keisriks Zoe lapsendatud poeg Michael V. Uus keiser lubas keisrinnat hästi kohelda, kuid peagi hakkas keisrit rõhuma asjaolu, et tal tuli olla Zoele tänulik troonile saamise eest. Ekslikult arvas Michael V, et on võitnud rahva toetuse ning 1042. aasta 19. aprillil Zoe vangistati ning saadeti kloostrisse. Samal päeval tõusis pealinna rahvas keisri vastu üles ning rahvas hakkas hõikama loosungeid nagu "Ei taha Michaeli keisriks!", "Tahame emakest-keisrinnat!" ja "Purustame Michaeli luud!" Rahvas toetas meeleavaldusega lisaks Zoele ka tema õde Theodorat. Lõpuks jäi Michael lausa oma paleesse lõksu ning ainsana tuli keisrile appi tema onu Konstantinos, kes üritas kaitset organiseerida. Õukonna võtmeisikud otsustasid, et Zoel on vaja kaasvalitsejat ning nõustusid rahvaga, et selleks peaks saama Theodora. Petrioni kloostrisse saadeti 19. aprillil delegatsioon, et veenda Theodorat hakkama kaaskeisrinnaks. Theodora oli harjunud usule pühendatud eluga. Ta keeldus ettepanekust ja põgenes varjupaika otsides kloostri kabelisse. Delegatsioon aga järgnes talle, tirisid ta jõuga välja ning vahetasid tema kloostrirõivad keiserlike vastu. Selleks ajaks nõudis keisri tagandamist ka patriarh Alexios I Stoudites. Keiser andis käsu kiiresti Zoe tagasi pealinna tuua, kuid keisrinnat näidati rahvale nunnarüüs, mis neid veelgi rohkem vihastas. 21. aprilli koidikul krooniti mõlemat õed. Pärast tseremooniat tungis rahvamass paleesse. Michael V ei jäänud muud üle kui põgeneda ja ta varjus koos onu Konstantinosega kloostrisse.
Kuigi Theodora ja Zoe esinesid koos senati koosolekutel ja avalikel esinemistel, oli varsti ilmne, et nende ühine valitsemine oli märkimisväärselt pingeline. Zoe ei huvitunud impeeriumi haldamine üldse, kuid ta ei lubanud seda Theodoral ka üksi teha. Kummagi keisrinna taga moodustusid õukondlikud fraktsioonid. Pärast kahte kuud, mil õdede vaenulikkus aina süvenes, otsustas Zoe uuesti abielluda, millega kadus Theodoral võimalus oma võimu suurendada.
Valitsemine Konstantinos IX-ga
pisi|Zoe (vasakul), Konstantinos IX (keskel) ja Theodora (paremal) Monomachose kroonil Zoe abiellus 11. juunil 1042 Konstantinos IX-ga ja keisririigi juhtimine läks tema kätte. Kuigi Theodora ja Zoe olid ametlikult jätkuvalt valitsevad keisrinnad ja kuigi Theodora osales jätkuvalt kõikidel ametlikel üritustel, läks võim üle tema Konstantinosele. Sellegipoolest säilitas Theodora õukonnas mõjuvõimu, mida näitab tema korraldus arreteerida ja pimestada Johannes Eunuhh, võimas haldur, kes oli olnud Romanos III, Michael IV ja Michael V peaminister; ta oli pärast Michael V kukutamist elanud eksiilis.
Konstantinos IX tõi Zoe nõusolekul õukonda oma armukese, kes tõsteti kolme valitseja järel neljandale positsioonile hierarhias. See tekitas kuulujutte, et keiser kavatseb Theodora ja Zoe mõrvata. See põhjustas 1044. aastal pealinlaste ülestõusu, mis muutus usurongkäigul osalenud Konstantinosele üpriski ohtlikuks. Rahvas rahunes pärast õdede ilmumist rõdule, kus nad kinnitasid, et nende elud pole ohus.
Kui Zoe, kelle vaimne tervis ei pruukinud sellel ajal enam korras olla, sai Konstantinosega hästi läbi, siis sama ei saa Theodora kohta öelda. Keiser ja Theodora vihkasid teineteist ja seda varjamatult.
Ainuvalitsemine
Näib, et õe Zoe surma ajal 1050. aastal, oli Theodora tõmbunud tagasi kloostrisse. Seega valitses ainuisikuliselt Konstantinos IX kuni surmani 11. jaanuaril 1055. aastal. Pärast viimase surma algas tõeline tormijooks troonile. Kui Konstantinos oli suremas, veensid tema nõuandjad keisrit ignoreerima Theodora õigust troonile ning andma võim Bulgaaria teema asehaldurile Nikephoros Proteuonile. Theodora aga ennetas nende kavatsusi ning nõudis oma kõrgest east hoolimata oma õigust troonile. Ta naasis õukonda ning kutsus kokku seanti ja keiserlik kaardivägi kuulutas ta valitsejannaks natuke enne Konstantinose surma.
Theodora võimuletulekule järgnes puhastus kõrgete ametnike seas ja Euroopa osa sõjaväeüksuste juhtkonnas. Väejuht Nikephoros Bryennios, keda osad läänepoolsed sõjaväeüksused tahtsid keisriks kuulutada, tagandati ja saadeti pagendusse Theodora korraldusel. Seejärel konfiskeeris ta väejuhi varad ja pagendas ka tema toetajad õukonnas.
Theodora kontrollis pidevalt ja tähelepanelikult ülikuid ja nende väärtegusid. Ta kahjustas oma mainet liigse karmusega vaenlastega ja Leo Paraspondylose, keda peeti alatuks inimeseks, oma nõuandjaks määramisega. Sõjaväe- ja kohtuametid täitsid tema teenistuses olnud eunuhhid ning võimekad väejuhid nagu Isaak Komnenos asendati vähetähtsamate ametnikega. Olles otsustanud koondada võimalikult palju võimu enda kätesse, juhatas ta isiklikult senati istungeid ja kuulas tsiviilasjade ülemkohtunikuna apellatsioone. Tema vaimulike ametisse nimetamine solvas patriarh Michael I Kerulariosi, kelle hinnangul oli see meeste ülesanne.
Surm
Kui Theodora oli saanud 76-aastaseks, soovitas patriarh tal abielluda, et tagada pärimisliin troonile. Theodora keeldus sümboolset abielu sõlmimast. Samuti keeldus ta nimetama troonipärijat. 1056. aasta augusti lõpus haigestus Theodora soolehaigusesse. 31. augustil kohtusid tema nõuandjad, et leppida kokku troonipärija. Psellose sõnul valiti selleks Michael Bringas, eakas riigiteenistuja ja endine sõjaväe rahandusminister, kelle peamine eelis oli see, et teda oli lihtne juhtida. Theodora ei olnud selleks hetkeks enam võimeline rääkima, kuid tema nõunik otsustas, et keisrinna noogutas heakskiitvalt sobival hetkel. Patriarh aga ei olnud nõus seda uskuma, kuid nõunikud suutsid veenda teda meelt muutma. Nii kroonis patriarh uue keisri, kelleks sai Michael VI. Theodora suri mõned tunnid hiljem ning sellega lõppes ka 189-aastane Makedoonia dünastia valitsemine.
Välimus & iseloom
Bütsantsi kaasaegsed märkisid, et õed olid nii välimuselt kui ka iseloomult väga erinevad. Theodora oli Zoest tunduvalt pikem. Ta oli tasakaalukas ja kitsi. Ta ei suutnud taluda õe moraalitust. Lisaks olevat Theodoral olnud niivõrd halb iseloom, et temaga suutsid kuidagimoodi läbi saada vaid õukonna eunuhhid. Tundes teineteise vastu vaid antipaatiat, ei saanudki õed moodustada ühtset tandemit valitsemiseks. Seetõttu kestis ka nende ühisvalitsemine vaid mõned kuud.
Aleksander Stern
Aleksander Stern (sündinud 6. jaanuaril 1948 Kuressaares) on Eesti arst ja poliitik.
Ta on lõpetanud 1972. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna.
Ta astus hiljem Üliõpilasselts Liivika liikmeks.
Ta on olnud asendusliikmena VIII ja IX Riigikogu liige (Eesti Maarahva Erakond).
Isiklikku
Tema isa oli Tallinna Loomaaia direktor Károly Stern.
Vahastu mõis
Vahastu mõis (saksa keeles Wahhast) oli rüütlimõis Türi kihelkonnas Järvamaal. Nüüdisajal jääb mõis Rapla maakonda Rapla valda.
Mõis rajati 17. sajandil.
Tartu botaanikaaia vaher
pisi|Botaanikaaia vaher 2021. aasta oktoobris Tartu botaanikaaia vaher on harilik vaher, mis kasvas Tartu botaanikaaias. See oli Eesti jämedaim vaher, langetati ohtlikuks muutumise tõttu 2014. aastal.
Puu rinnasümbermõõt on 424 cm ja kõrgus 27 m.
Tolmulapp
Tolmulapp on tekstiilist või muust sobivast materjalist lapp, millega pühitakse tolmu mööblilt ja muudelt pindadelt.
Varmassaare mõis
Varmassaare mõis (saksa keeles Warmesaar) oli poolmõis Türi kihelkonnas Järvamaal.
Tolmulapp
Tolmulappi saab tolmu eemaldamiseks kasutada nii kuivalt kui ka märjakstehtuna.
Varmassaare mõis
Mõis rajati 1795. ja 1811. aasta vahel Mäeküla mõisast eraldatud alast.
Tolmulapp
Kleeptolmulapp on tolmulapp, mis võtab tolmu ja muu lahtise mustuse pinnalt enda külge kleepumise abil.
Diéval
pisi|Diévali kirik
Diéval on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Põllumajandusküla asub 29 km Arrasist loodes, teede N41 ja D89 ristumiskoha ümbruses.
Tarbeklaas
Tarbeklaas oli aastatel 1940–1993 tegutsenud klaasitehas. pisi| Tehas Tarbeklaas loodi 1940. aastal Tallinnas asunud ja natsionaliseeritud Johannes Lorupi klaasivabriku (1934–1940) baasil, Bekkeri 81/84. Tehase toodanguks sai õõnesklaas. Rõhku pandi rohkem utilitaarsele klaasile kui kunstilisele (sellest ka tehase nimetus). Lauanõude tootmisel kasutati peamiselt värvitut klaasi, kuid katsetati ka nn suitsuklaasi ja värviliste toonidega (roheline, roosa). 1953 võeti tööle esimese kunstnikuna Helga Kõrge.
Barbarossa
Barbarossa (itaalia keeles 'punahabe') nime on kandnud:
Tarbeklaas
Tehases on kunstnikena töötanud veel Ingi Vaher, Mirjam Maasikas, Pilvi Ojamaa, Eino Mäelt, Tiia-Lena Vilde ja Elve Tauts. Aastatel 1981–1994 oli tehase peakunstnik Elve Tauts.
Eesti NSV Kergetööstuse Ministeeriumi tehase Tarbeklaas toodetav nomenklatuur sisaldas üle 300 nimetuse. Toodeti käsitsi puhutud, automatiseeritud tootmisliinil, pressklaasi ja tsentrifugaalmeetodil valmistatud lauanõusid ning lillevaase, lambiarmatuure, tuhatoose, karahvine, lõhnaõli- ja kölniveepudeleid ning teisi tooted. Dekooris kasutati lihvimis- ja graveerimistehnikat. Joogi- ja suveniirklaaside juures kasutati ka klaasimaalitehnikat, klaase kaeti ka dekooriga. Unikaalsete toodete valmistamisel kasutati värvilist klaasi ja mitmesuguseid kuumtöötlustehnikaid.
Tehas turustas oma toodangut mitte ainult Eestis, vaid see oli väga nõutud ka Nõukogude Liidus, 1980. aastatel tehti tellimustöid Euroopasse ja Põhjamaadesse.
Pärast tehase likvideerimist annetati suur tootenäidiste kollektsioon Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseumile.
Jermak (täpsustus)
Jermak võib olla:
Ukraina kaitseministeerium
Ukraina kaitseministeerium on Ukraina täitevvõimu organ.
Toivo Toomemets
Toivo Toomemets (sündinud 25. juulil 1949 Tartus) on eesti kultuuritegelane ja kunstiajaloolane.
1977–80 oli Toomemets Tartu Riikliku Kunstimuuseumi direktor. Ta on alates 1993. aastast Eesti Rahvuskultuuri Fondi tegevdirektor.
Ta on Üliõpilasselts Liivika vilistlane.
Wiesmoor
Linn asub Nordgeorgsfehnkanali ääres ja on noorim linn Ida-Friisimaa piirkonnas, olles saanud linnaõigused 16. märtsil 2006; kaks päeva hiljem, 18. märtsil 2006 tähistas Wiesmoor asula loomise sajandat aastapäeva. Linn võlgneb oma kasvu tööstuslikule turbakogumisele ümbritsevatest rabadest. Wiesmoor korraldab iga-aastast lillefestivali ja linn on tuntud ka kui "Lillelinn", nimi tuleneb suurest arvust lilledest, mida kasvatatakse linna tööstuslikus kasvuhoones. Varem soojendati kasvuhooneid heitsoojusega nüüdseks kadunud turbapõletamise elektrijaamast, mis asus linnas. Wiesmooril on ka ametlik tiitel Luftkurort; turism mängib nüüd kohalikus majanduses olulist rolli.
pisi|Wiesmoor
Wiesmoorile pandi alus aastal 1906, linn koosneb tänapäeval originaalsest 20. sajandi planeeringuga kesklinnast ja lisaks 9 kvartalist. Wiesmoori eripära seisneb selles, et peaaegu kõik praegused linnakvartalid on vanemad, kui linnakeskus ise.
31. detsembril 2015 elas seal 13 005 inimest. Wiesmoori linnas ja selle ümbruskonnas elab hinnanguliselt umbes 35 000 – 40 000 inimest.
Asend ja suurus
Wiesmoor asub umbes 30 km Põhjamerest Loode-Saksamaa sisemaal ajaloolise Ida-Friisimaa piirkonna keskosas.
Kagupoolseima kogukonnana Aurichi kreisis asub Wiesmoor keskselt Ida-Friisi poolsaarel. Idas külgneb linn Friedeburgiga Wittmundi kreisis, lõunas Uplengeniga Leeri kreisis. Wiesmoorist läände jääb Großefehn ja põhja Aurich, mõlemad Aurichi kreisis.
Wiesmoorile lähimad suured linnad on Wilhelmshaven (30 km kirdes), Oldenburg (45 km kagus), Bremen (80 km kagus), samuti Hollandi linn Groningen (80 km edelas).
Wiesmoori pindala on 82,99 km². Linna ulatus on ligikaudu 11 km põhjast lõunasse ja umbes 7 km idast läände.
Loodus
Wiesmoor asub Ida-Friisi raba keskosas, mis moodustus jääajal ja sisaldab kuni 1900 turbakihti kuni 8 m sügavuseni. Algselt oli raba ulatus umbes 100 km², kuigi suurem osa sellest on nüüd linna all.
Linn asub kõrgusel 10,6–14 m üle merepinna, keskmiselt 11 m.
Ajalugu
Wiesmoori ümbritsev rabapiirkond jäi pikka aega enamasti asustamata. Kõige varasemad andmed inimeste kohaloleku kohta on kiviaegne kirves ja Marcardsmooris avastatud Rooma-eelsest rauaajast pärinev maetud laev. On tõenäoline, et need esemed kuulusid rabas uppunud isikule, mitte pole märk püsiasustusest. Wilhelmsfehni rabast on leitud ka kaelavõru umbes aastast 700 eKr. 1999. aastal avastati Ostgroßefehnis prügi hulgast pronksist kirves, mis pärineb keskmisest pronksiajast. Kirves on Ida-Friisimaa jaoks unikaalne ja on tõenäoline, et see visati rabasse, mitte ei pärine piirkonnast.
1633. aastal algas Wiesmoori ümbritseva rabapiirkonna koloniseerimine, kuid 1880. aastal elas praeguse linna alal vaid umbes 100 asukat. 20. sajandi alguses koostati Dr. Eberhard Rammi poolt Preisimaa põllumajandusministeeriumist plaanid alustada rabadest tööstuslikku turbakogumist, seda tuli teha suurte masinatega, kui traditsiooniliste labidate ja kõblastega. Edasi kavandas Dr. Ramm koostöös Carl Friedrich von Siemensiga ka uue turbapõletamise elektrijaama ehitamist piirkonda.
1906. aastal ehitati Nordgeorgsfehnkanal läbi raba, et oleks võimalik ala kuivendada. Kuigi alguses tulid tööle vaid spetsialistid ja sunnitöölised, hakkasid 1907. aastal esimesed elanikud Wiesmoori saabuma ja aastal 1909 oli turbaelektrijaam töötamas. Jaama omas algselt Siemens kuni 1921. aastani, kuni selle võttis üle Loode-Saksamaa elektrijaamade kompanii (Nordwestdeutschen Kraftwerke AG). Jaam andis energiat täies ulatuses Emsist Elbe alamjooksuni. Elektrijaama heitsoojust kasutati alates 1925. aastast kasvuhoonete kütmiseks, et võimaldada aastaringset lillede ja köögivilja kasvatamist; pindalaga umbes 75 000 m² oli Wiesmoori kasvuhoone oma aja suurim Euroopas.
Teise maailmasõja ajal oli Wiesmooris orjatöölaager, kuhu toodi suurel arvul tsiviilvange muu hulgas Poolast, Jugoslaaviast, Nõukogude Liidust ja Prantsusmaalt sunnitööle rabadesse. Eugeniusz Popielarzi sõnul, kes oli siin Poola noorukina vangis 1942. aasta maist kuni 1945. aasta maini koos oma ema ja kolme vennaga, lõikasid vanemad teismelised ja täiskasvanud turvast, samas noored poisid ja teismelised pidid lükkama koormatud vagunid kallakut pidi üles kitsarööpmelisele raudteele, nii et need saaks alla lasta rongi koostamiseks, mida vedas turbapõletamisel väike vedur, mis viis turba seejärel elektrijaama. Et teha poistele kallakust üleslükkamine raskemaks, istus Saksa valvur või Ukraina kollaboratsionist, tuntud kui vorarbeiter, sageli juba koormatud vaguni otsa, karjudes käsklusi. Elutingimused olid viletsates barakkides kahetsusväärsed, viletsad uksed ja mädanenud põrandalauad, läbi mille leidsid rotid ja nirgid öösiti tee vangide eluruumidesse, eriti külmal ajal. Eugeniuszi sõnul oli päevane ratsioon "mitte piisavalt elu edendamiseks ja liiga palju surma võimaldamiseks". Kuigi laager oli põhimõtteliselt avatud ja mõõduka turvalisusega, et vältida mässu, ei olnud tõepoolest lootustki, et need tsiviilorjatöölised põgeneks. Selle laagri puhul oli aga üks erand, nimelt Nõukogude sõjavangide osakond. Nende õnnetus oli Eugeniuszi sõnul olla tarastatud okastraadi taha ja sõna otseses mõttes nälgida punktini, kus nad toidu otsingul sõid paljaks rohukopli, juured ja kõik muu. Neid mõnitasid Saksa, Ukraina ja mõned Eesti, Läti ja Leedu valvurid, kui nad kerjasid "tükikest leiba" – "кусок хлеба". Kui orjatööline kunagi ligines, et kaastundest jagada oma sööki nende õnnetute sovettidega, lasti nad maha – isegi sigarette jagades. Ütlematagi selge, et orjatööliste peksmine oli tavaline, et nad töötaksid "tõhusamalt". Kui ori jäi haigeks, ega suutnud töötada, siis ta ei söönud. Et võib-olla suurendada nende toiduportsu, võimaldati orjadel võtta lisatööd talutöölistena mõne kohaliku taluniku juures. Näiteks mett, aspiriini ja muid materjale haigete sugulaste jaoks võis saada sellisel viisil mõnest sõbralikust taluperest. Eugeniusz meenutas oma haigust, kui mett mädavillile tema kurgus sai sel viisil. Pärast täiendavat tööd taludes pidid orjatöölised järgima keelutundi ja naasma barakkidesse õhtuseks ülevaatuseks.
Tänu Emdeni, Wilhelmshaveni, Oldenburgi ja Bremeni lähedusele oli Wiesmoor suurte õhukoridoride läheduses, mida RAF ja nende Rahvaste Ühenduse liitlased ja teised kasutasid öösiti ning USAAF päeviti. Õhuruumi läbisid, ilmastikust olenevalt, väga sagedased öised ja päevased õhurünnakud. Öösiti jätsid RAF ja teised (sealhulgas poolakad, tšehhid, norrakad, hollandlased ja lõuna-aafriklased) sageli oma eesmärgi ära, visates süüte- ja kildpommid välja, mis tahtmatult tabasid Wiesmoori ümbritsevat piirkonda ja vajusid turbarabadesse. Eugeniusz meenutas, et vangid, kes püüdsid toitu varastada, mõisteti neid lõhkemata pomme (UXB) "kõrvaldama", liiga sageli traagiliste tulemustega, mille tunnistajaks ta eemalt oli. Teisi "rikkumisi" käsitleti vangide avaliku poomisega või kohese mahalaskmisega valvuri või valvurite poolt. Piirkonnas oli vähemalt kolm liitlaste lennukatastroofi – pommitaja ja kaks hävitajat, mida ta mäletas. Üks allalastud hävitaja oli P-51 Mustang, kuulus Tuskegee Airmen ("Punasabad"). Piloot sai edukalt välja ja päästeti ühe tema eskadronikaaslase poolt, kes maandus, et võimaldada oma semul ronida tema taha kokpitti, samas kui osa eskadronist kattis neid ülevalt. Wiesmoori laager vabastati 5. mai hommikul 1945 Esimese Poola soomusdiviisi, mida juhatas kindralmajor Stanisaw Maczek, eelüksuste poolt. Kaks päeva hiljem võttis diviis vastu Kriegsmarine baasi juhtkonna alistumise Wilhelmshavenis, kus enamus Saksamaa allveelaevu sildunud olid.
Pärast teist maailmasõda püstitas Ernst Benary lillefirma veel 20 kasvuhoonet ja külvas 40 ha avamaad. Seda võib pidada Wiesmoori kui "Lillelinna" alguseks. Selleks ajaks külastas linna igal aastal ligikaudu 40 000 inimest ja tehti plaanid ehitada supelhoone, vabaõhulava ja laiendada park tervishoiuasutuseks. 1951. aastal muudeti Wiesmoori piire, mitu kohaliku küla said linnaosadeks ja ala liidendati Aurichi kreisi. Oma 51,64 km² oli Wiesmoor nüüd pindalalt suurim linn Ida-Friisimaal, sel ajal elas linnas kokku 5166 asukat.
1952. aastal toimus esimene lillefestival (Blütenfest). Sel aastal andis turbaelektrijaam tööd umbes 1200 inimesele ja aastas korjati umbes 120 000 tonni turvast. Veel 200 inimest töötas kasvuhoonetes, mille tooted, nagu tomatid ja kurgid, veeti naaberriikidesse Euroopas.
Turbaelektrijaam suleti aastal 1966, selle asemele tuli suurema võimsusega gaasiturbiinelektrijaam. Elektrijaama sulgemisest põhjustatud töökohtade kadu aitas kasvada kohalikul firmal Bohlen & Doyen, kes muutus kergesti linna suurimaks tööandjaks. 1972. aastal tähendas kohalike piiride edasine muutmine, et Wiesmoor jätkas kasvamist nii pindalalt kui ka rahvaarvult, liidendades veel kohalikke külasid. 1977. aastal kuulutati linn tänu oma kõrgele õhukvaliteedile õhuspaaks (Luftkurort).
Reedel 13. jaanuaril 1989, pool aastat pärast Ramsteini lennundusnäituse õnnetust, toimus Wiesmoori Hinrichsfehni piirkonna kohal madalal kõrgusel mitme sõjaväe reaktiivlennuki kokkupõrge. Suurbritannia kuningliku õhuväe Tornado põrkus kokku Saksa Alpha Jettide eskadroniga Jagdbombergeschwaderi 43 diviisist. Üks Saksa Alpha Jet sai tugevalt viga, kuid suutis teha hädamaandumise, teine Alpha Jet ja Tornado purunesid, Alpha Jeti piloot suutis katapulteeruda, kuid kaks Tornado pilooti surid õnnetuses. Reaktiivlennukite rusud kukkusid algkooli juurde Lõuna-Wiesmooris.
1995. aastal gaasiturbiinelektrijaam lammutati.
16. märtsil 2006 sai Wiesmoor linnastaatuse. Alam-Saksi siseminister Uwe Schünemann andis dokumentatsiooni isiklikult üle ja õnnitles linna selle kiire kasvu puhul viimase 100 aasta jooksul.
Blütenfest
Wiesmoori lillefestival toimus esmakordselt 1952. aastal, festivali peetakse igal aastal septembri esimesel nädalavahetusel (neljapäevast esmaspäevani). Festival koosneb lillenäitusest, samuti ujukite paraadist. Igal aastal festivali ajal valitakse uus õiekuninganna (Blütenkönigin). Festivali laupäeva õhtul laskub vana Blütenkönigin langevarjuga spordiväljakule, mis on signaaliks alustada pidu, mis kulmineerub suure ilutulestikuga. Uus Blütenkönigin valitakse pühapäeva pärastlõunal ja esmaspäeval on festivali lõpus "Kanal in Flammen" (kanal leekides), mis on suur ilutulestik Nordgeorgsfehnkanalil.
Koronaarvereringe
Koronaarvereringe ülesandeks on südame kõikide kudede, eriti aga südamelihase, varustamine verega.
Koronaarvereringesse kuuluvad vasak ja parem pärgarter (aa.coronariae sinistra et dextera), südameveenid.
Jüri Raudsepp
thumb|Jüri Raudsepp esinemas [[EELK Usuteaduse Instituut|EELK Usuteaduse Instituudis novembris 2010]] Jüri Raudsepp (30. juuli 1930 Tartu – 1. juuni 2019) oli eesti arst, arstiteadlane ja vaimulik.
Ta lõpetas 1950. aastal Viktor Kingissepa nimelise Kuressaare Keskkooli. 1956. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna. Aastatel 1959–1965 oli Moskvas aspirantuuris, kaitses 1965. aastal meditsiinikandidaadi väitekirja. Aastatel 1983–1992 õppis EELK Usuteaduse Instituudis. Ordineeriti 10. veebruaril 1988 aseõpetajaks, õpetaja õigused sai 8. detsembril 1992.
Töö
Raudsepp oli Eesti Arstide Seltsi ja Eesti Seeniorkirurgide Seltsi liige. Teinud kaastööd ajakirjandusväljaannetele.
Jussi Linajärv
Linajärv (ka Jussi Linajärv) on semidüstroofne järv Harju maakonnas Kuusalu vallas. Järv asub Aegviidust 12,5 km põhjakirde pool. Järv paikneb nn Pruunakõrves, lääne pool Aegviidu-Paukjärve oosistiku osast, mis kannab seal Järvamäe nime.
Linajärve pindala on 5,5 ha, suurim sügavus 9,7 m, keskmine sügavus 3,8 m. Kõrged ida- ja läänekaldad on kõrged ja põlenud männikuga kaetud, põhja- ja lõunakaldad on soostunud. Põhjakaldal on paljudes kohtades liivane, sügaval on järv mudane.
Vesi on tuhmkollane ja suure läbipaistvusega (4,5 m). Taimestik ja plankton on väga liigivaesed. Kaladest elutsevad järves ahven, haug ja hõbekoger. Pesitseb sõtkas.
Järves kasvab järv-lahnarohi.
Jermak
pisi|Jermaki kujutis 17. sajandi maalil Jermak Timofejevitš (vene keeles Ермак Тимофеевич; 1532 ja 1542 vahel – 5. või 6. august 1584) oli Moskva tsaaririigi kasakast väepealik, kes juhtis Ivan Julma valitsusajal Siberi vallutamist.
Hans Berger
pisi|Hans Berger Hans Berger (21. mai 1873 Neuses, Saksamaa – 1. juuni 1941, Jena, Saksamaa) oli Saksa neuroloog, kelle tuntuimateks saavutusteks peetakse elektroentsefalograafia (aju elektriliste signaalide mõõtmise metoodika) leiutamist 1924. aastal ning ajus esineva alfalaine (tuntud ka Bergeri lainena) rütmi avastamist.
Elulugu
Berger sündis Neuses (nüüdses Coburgi osas) Saksi-Coburgi ja Gotha hertsogkonnas Saksamaal.
Pärast Coburgi Casimirianumi gümnaasiumi lõpetamist 1892. aastal suundus Berger Jena Friedrich Schilleri ülikooli matemaatikat õppima kavatsusega saada astronoomiks. Pärast üht semestrit jättis ta aga õpingud pooleli ning astus aastaseks teenistuseks ratsaväkke. Ühe treeningharjutuse ajal kukkus Berger oma hobuselt ning oleks peaaegu hobuste veetava kahuri teele ette jäänud, kuid pääses siiski vaid ehmatusega. Tema õde, kes viibis mitmete kilomeetrite kaugusel kodus, tundis oma venna turvalisuse pärast muret ning palus nende isal Bergerile telegrammi saata. See kogemus jättis Bergerile sügava jälje ning aastaid hiljem, 1940. aastal kirjutas ta: "Tegu oli spontaanse telepaatiaga – hetkel, mil olin surmasuus, edastasin oma mõtteid ning mu õde, kes oli mulle väga lähedane, käitus vastuvõtjana."
Pärast ratsaväeteenistuse lõpetamist hakkas Bergeri tegevust paljuski juhtima sellest vahejuhtumist tingitud kinnisidee aju objektiivse tegevuse ja subjektiivsete psüühiliste fenomenide seosest. Ta sai 1897. aastal Jenas meditsiinikraadi ning liitus Otto Ludwig Binswangeri uurimisrühmaga, kes oli Jena kliiniku psühhiaatria ja neuroloogia õppetool. 1906. aastal kvalifitseerus Berger ülikooli vanemlektoriks ning võttis üle Binswangeri positsiooni aastal 1919. Samuti tegi ta koostööd mitmete tuntud teadlaste ja arstidega, sealhulgas Oskar Vogti (1870–1959) ja Korbinian Brodmanniga (1868–1918) nende ajufunktsioonide lateralisatsiooniga seotud teadustöös. Berger abiellus oma tehnilise assistendi Ursula von Bülowga 1911. aastal ja teenis I maailmasõja ajal läänerindel sõjaväepsühhiaatrina. Berger valiti 1927. aastal Jena ülikooli rektoriks.
1924. aastal õnnestus Bergeril mõõta esimene inimelektroentsefalogramm (EEG). Saksa meditsiiniliste ja teaduslike institutsioonide suhtumine EEG-sse oli esialgu kahtlev, kuid pärast seda, kui briti elektrofüsioloogid Edgar Douglas Adrian ja B. H. C. Matthews tema põhilisi vaatlusi kinnitasid, tunnustati elektroentsefalograafia tähtsust viimaks rahvusvahelisel foorumil 1937. aastal.
1938. aastal nimetati Berger Jena ülikooli psühholoogia emeriitprofessoriks. Pärast pikaajalist kliinilist depressiooni ja tõsise nahapõletiku all kannatades sooritas Berger enesetapu 1. juunil 1941 Jena kliiniku lõunatiivas.
Teadustöö
pisi|400px|ääris|paremal|Üks varajasi Bergeri salvestatud EEG-signaale
Oma paljude neuroloogiaga seotud huvide seas uuris Berger aju vereringet, psühhofüsioloogiat ja aju temperatuuri. Tema põhipanus meditsiini ja neuroloogiasse oli siiski inimaju elektrilise aktiivsuse süstemaatiline uurimine ja elektroentsefalograafia metoodika arendamine inglise teadlase Richard Catoni (1842–1926) loomadega seotud tööst lähtudes. 1924. aastal sooritas Berger esimese inimese EEG salvestuse ning andis sellele nimetuse Elektrenkephalogramm.
EEG-d kasutades kirjeldades ta esimesena erinevate ajulainete või teisisõnu rütmide olemasolu normaalsetes ja abnormaalsetes ajudes, nagu näiteks alfalained ehk "Bergeri lained" (7,812–13,28 Hz) ning nende allasurumist (asendumist kiiremate beetalainetega) uuritava silmade avanemisel. Samuti uuris ja kirjeldas ta esimesena EEG muudatusi ajuhaiguste, näiteks epilepsia korral.
Tema EEG-metoodika sisaldas hõbedast kaablite asetamist patsientide peanaha alla, üks pea esi- ja teine tagaküljele. Hiljem kasutas ta hõbepaberist elektroode, mis kinnitati kummipaelaga uuritava pea külge. Mõõtevahendina kasutas ta esmalt Lippmanni kapillaarset elektromeetrit, kuid tulemused valmistasid pettumust. Seejärel kasutas ta Siemensi galvanomeetrit, mis võimaldas tal registreerida elektrilisi signaale alates ühest mikrovoldist ülespoole. Aparatuuri väljastatava väljundi pildistas seejärel tema assistent.
Hans-Berger-Preis
Hans-Berger-Preisi nimelist teadusauhinda antakse välja iga kolme aasta tagant Saksa Kliinilise Neurofüsioloogia Seltsi (Deutsche Gesellschaft für Klinische Neurophysiologie) poolt pikaajalise, põhjaliku akadeemilise töö eest teoreetilise või kliinilise neurofüsioloogia valdkonnas.
Vissuvere mõis
Vissuvere mõis (saksa keeles Wissofer) oli Kirna mõisa karjamõis Türi kihelkonnas Järvamaal.
Browni maakond (Wisconsin)
pisi|Asend Wisconsini osariigis pisi|Browni maakonna kohtumaja Green Bays Browni maakond (Brown County) on maakond USA-s Wisconsini osariigis. Geograafilised koordinaadid on
Gnoosis
Gnoosis (kr γνῶσις: gnō̂sis) on taipamine, teadmine. Gnoosis tähendab inimvaimu avanemist millegi uue mõistmiseks. Antiikses hellenistlikus maailmas oli gnoosis jumalike saladuste taipamine, tundmine. Gnoosis oli gnostitsismiks nimetatud usuliste suundumuste keskne mõiste.
Browni maakond (Wisconsin)
Maakonna pindala on 1593 km², millest 225 km² moodustab veepindala.
Gnoosis
Gnostitsism (kui "teadmise usund") tekkis Vahemereruumi idaosas ja levis meie ajaarvamise esimestel sajanditel Rooma impeeriumi erinevates piirkondades. Ühe oma haru, maniluse ehk manihheismi näol levis liikumine laialdaselt ka Sassaniidide (ehk Uus-Iraani) riigis, jõudes misjonäride kaudu Hiinasse. Gnoosisel on palju kokkupuutepunkte algkristluse, ja teiste Rooma keisririigis levinud usunditega (judaism, müsteeriumikultused) ja filosoofiasüsteemidega, eriti keskmise platonismiga.
Xabi Alonso
Xabier Alonso Olano (sündinud 25. novembril 1981 Tolosas) on hispaania endine jalgpallur, poolkaitsja.
Koondisekarjäär
Xabi debüteeris Hispaania koondises 2003. aasta aprillis Ecuadori jalgpallikoondise vastu.
2004. aasta EM-valikgruppi ei suutnud Hispaania võita, sest kaotas kodus Kreeka jalgpallikoondisele ja tegi võõrsil 2 viiki. Kreeka kaotas võõrsil ka Ukraina jalgpallikoondisele, kuid võitis ülejäänud mängud ja alagrupi Hispaania ees. Xabi Alonso osales 2 mängus, neist 1 korra algrivistuses. Kuid lisavalikmängudes alistati Norra jalgpallikoondis nii kodus kui võõrsil ja pääseti Portugalis toimuvale finaalturniirile.
Finaalturniiril loositi Hispaania ja Kreeka taas samasse alagruppi. Hispaania pidas avakohtumise 12. juunil Venemaa jalgpallikoondise vastu. Xabi Alonso vahetati platsile 59. minutil ja juba järgmisel minutil lõi Juan Carlos Valerón mängu ainsa värava. 16. juunil ei osalenud Xabi Alonso teises alagrupimängus, milles Hispaania viigistas 1:1 Kreekaga. 20. juunil vajas Hispaania viimases alagrupimängus korraldajamaa vastu viiki, aga kaotas 0:1; Xabi Alonso tegi kogu kohtumise kaasa. Portugali jalgpallikoondis võitis alagrupi. Kreeka ja Hispaania jagasid teist kohta ja väravate vahe oli võrdne, aga Kreeka oli löönud 4 väravat Hispaania 2 vastu. Kreeka läks alagrupist edasi ja tuli Euroopa meistriks, alistades finaalis uuesti Portugali, Hispaania langes välja.
pisi|Xabi Alonso (2005) 2006. aasta MM-valikgruppi ei suutnud Hispaania samuti võita. Hispaania ning Serbia ja Montenegro jalgpallikoondis lõpetasid mõlemad kaotusteta, aga viike tegi Hispaania 5 lõunaslaavlaste 4 vastu. Järgnesid lisavalikmängud Slovakkia jalgpallikoondise vastu. 12. novembril 2005 peetud kodumängus sekkus Xabi Alonso vahetusest 65. minutil, kui Hispaania oli arvulises ülekaalus ja läks 3:1 ette. Kohtumine lõppes 5:1. 16. novembril peetud kordusmängus osales Xabi Alonso algusest lõpuni. 1:1 viigist Hispaaniale enam kui piisas ja meeskond pääses Saksamaal toimunud finaalturniirile.
14. juunil toimus esimene alagrupimäng, milles Hispaania alistas Ukraina. Xabi Alonso lõi oma elu esimese koondisevärava, viies Hispaania 13. minutil juhtima, ja vahetati 55. minutil välja. 19. juunil alistas Hispaania ka Tuneesia jalgpallikoondise 3:1 ja tagas edasipääsu; Xabi Alonso mängis kogu kohtumise. 23. juunil alistas Hispaania ilma Xabi Alonso abita Saudi Araabia jalgpallikoondise ja võitis alagrupi Ukraina ees. 27. juunil kaotas Hispaania Prantsusmaa jalgpallikoondisele 1:3 ja langes välja; Xabi Alonso mängis kogu kohtumise.
2008. aasta EM-valikgrupi võitis Hispaania Rootsi jalgpallikoondise ees. Kumbki võitis omavahelise kodumängu ja mõlemad pääsesid finaalturniirile Austriasse.
10. juunil alistas Hispaania esimeses alagrupimängus Venemaa 4:1 ja Xabi Alonso sekkus mängu 77. minutil eduseisus 3:0. 14. juunil alistas Hispaania Rootsi David Villa üleajal löödud väravast 2:1 ja tagas alagrupivõidu. 18. juunil võitis Hispaania ka Kreeka 1:0, Alonso mängis kogu kohtumise, oli Hispaania kapten ja valiti kohtumise parimaks mängijaks. 22. juunil toimus veerandfinaal Itaalia jalgpallikoondise vastu, mis lõppes väravateta. Hispaania läks pärast penaltiseeriat poolfinaali, Alonso ei mänginud. 26. juunil alistas Hispaania poolfinaalis Venemaa teist korda 3:0 ja Alonso vahetati sisse 69. minutil seisul 1:0. 29. juunil alistas Hispaania finaalis Saksamaa jalgpallikoondise Fernando Torrese 33. minuti väravast 1:0 ja Alonso vahetati platsile 63. minutil. Alonsot ei valitud nende 9 hispaanlase hulka, kes pääsesid turniiri sümboolsesse koondisse.
pisi|Xabi Alonso (2009) Valitseva Euroopa meistrina kutsuti Hispaania Lõuna-Aafrikas toimunud konföderatsioonide karikavõistlustele. 14. juunil alistas Hispaania Uus-Meremaa jalgpallikoondise 5:0 ja Xabi Alonso mängis kogu kohtumise. 17. juunil alistas Hispaania Iraagi jalgpallikoondise 1:0, Alonso mängis algusest lõpuni ja sai 38. minutil kollase kaardi. Lõpuks võitis Hispaania 20. juunil ka LAV-i jalgpallikoondise 2:0 (Alonso ei mänginud). 24. juunil tegi Alonso kaasa kogu poolfinaali USA jalgpallikoondise vastu ja Hispaania kaotas 0:2. Kolmanda koha kohtumises saadi taas kokku LAV-iga ja lonso mängis taas terve matši. 73. minutil läks LAV juhtima, 88. ja 89. minutil vastas Daniel Güiza kahe väravaga, aga üleajal LAV viigistas. Lisaajal lõi Alonso võiduvärava ja valiti kohtumise parimaks mängijaks.
2010. aasta MM-valigrupis võitis Hispaania kõik kohtumised, sealhulgas Eesti jalgpallikoondise nii kodus kui võõrsil 3:0. Xabi Alonso lõi ühe värava: penalti võõrsil Türgi jalgpallikoondise vastu, mis võrdsustas seisu 1:1.
LAV-is toimunud finaalturniiril oli Xabi Alonso igas Hispaania matšis algrivistuses. Hispaania alustas 0:1 kaotusega Šveitsi jalgpallikoondisele 16. juunil, kuid võitis 21. juunil David Villa väravatest 2:0 Hondurase jalgpallikoondise ja 25. juunil 2:1 Tšiili jalgpallikoondise. Sellest piisas, et Tšiili ees alagrupp võita. Tšiili vastu vahetati Alonso 73. minutil välja. 29. juunil alistas Hispaania Villa väravast 1:0 Portugali. Alonso sai mängu 74. minutil kollase kaardi ja vahetati üleajal välja. 3. juulil alistas Hispaania 1:0 Paraguay jalgpallikoondise. Mängu 59. minutil teenis Hispaania penalti, mida läks lööma Alonso, kuid Paraguay väravavaht Justo Villar tõrjus Alonso löögi. Alonso vahetati seisul 0:0 75. minutil välja. Poolfinaalis võitis Hispaania 7. juulil Carles Puyoli 73. minuti väravast Saksamaa 1:0 ja Alonso vahetati üleajal välja. Finaalis Hollandi jalgpallikoondise vastu 11. juulil lõppes normaalaeg väravateta, Alonso vahetati 87. minutil välja, aga lisaajal lõi Andrés Iniesta võiduvärava ja Hispaania tuli maailmameistriks.
2012. aasta EM-valikgrupis võitis Hispaania kõik kohtumised. Xabi Alonso lõi ühe värava: 7. oktoobril 2011 23. minutil võõrsil Tšehhi jalgpallikoondise vastu 2:0, mis jäigi lõpptulemuseks.
Finaalturniiril oli Xabi Alonso iga Hispaania mängu algrivistuses. 10. juunil alustas Hispaania alagrupiturniiri 1:1 viigiga Itaalia vastu. 14. juunil võitis Hispaania 4:0 Iirimaa jalgpallikoondise, Xabi Alonso sai 54. minutil kollase kaardi ja vahetati 65. minutil välja. 18. juunil võitis Hispaania 1:0 Horvaatia jalgpallikoondise ja sellega alagrupigi Itaalia ees. Veerandfinaalis alistas Hispaania 23. juunil Prantsusmaa 2:0, kusjuures Alonso lõi mõlemad väravad: 19. minutil ja penaltist üleajal. Ta valiti ka kohtumise parimaks mängijaks. 27. juunil ei löödud poolfinaalis Portugaliga väravaid. Alonso sai 113. minutil kollase kaardi ja hukkas penaltiseerias esimese penalti, aga ülejäänud Hispaania mängijad ei eksinud ja Hispaania võitis. Finaalis kohtuti 1. juulil taas Itaaliaga, aga seekord võitis Hispaania 4:0. Alonso oli üks 10 Hispaania mängijast, kes valiti turniiri sümboolsesse koondisse.
pisi|Xabi Alonso Baskimaa koondises (2011) Baskimaa jalgpallikoondises debüteeris Xabi Alonso 29. detsembril 2001 Ghana jalgpallikoondise vastu ja sellest ajast peale kutsuti teda sageli koondisse, kuigi ta tavaliselt ei saanud tiheda töö tõttu osaleda.
Xabi Alonso esindas aastatel 2003–2014 Hispaaniat 114 kohtumises, lüües 16 väravat, ja Baskimaad 5 kohtumises (väravaid ei löönud).
Eraelu
Xabi Alonsol on kaks venda. Mikel Alonso on samuti aastaid La Ligas mänginud, kuigi pole Hispaania koondisse pääsenud, ja vend Jon on jalgpallikohtunik.
Xabi Alonso on abielus Nagore Aramburuga. Neil on kaks last, poeg Jontxu ja tütar Ane. Kui Nagore esikpoega ilmale tõi, jäi Xabi tema kõrvale ega osalenud UEFA Meistrite Liiga mängul Milano Internazionale vastu.
Browni maakond (Wisconsin)
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 248 007. Aastal 2000 oli elanike arv 226 778.
Ajalugu
Browni maakond moodustati 26. oktoobril 1818. aastal Michigani territooriumi osast. Maakond on saanud nime kindral Jacob Browni järgi.
Kambja lehis
Kambja lehis on euroopa lehis Tartu maakonnas Kambja vallas Suure-Kambja külas Suure-Kambja pargis. See on Eesti jämedaim lehis.
Wolfenbütteli kreis
Wolfenbüttel on kreis Saksamaal Alam-Saksi liidumaal. Naaberkreisid on (põhjast ja päripäeva) kreisivaba linn Braunschweig, Helmstedti kreis ja Harzi kreis Saksi-Anhalti liidumaal ning Goslari, Hildesheimi ja Peine kreis. Kreisivaba linn Salzgitter lõikab Wolfenbütteli kreisi edelas kaheks. Kreisi pindala on 722,33 km². 31. detsembril 2017 elas seal 120 437 inimest.
Kambja lehis
Puu rinnasümbermõõt on 448 cm ja kõrgus 23 m.
Wolfenbütteli kreis
Loodus
Okeri jõgi siseneb kreisi lõunast, voolab läbi Wolfenbütteli linna (kreisikeskus) ja väljub loodes.
Ajalugu
Kreis loodi 1832. aastal, kui Braunschweigi hertsogkond jaotati kuueks kreisiks. See jäi muutmatuks 1941. aastani, kui jõustus Salzgitter-Verordnung (see asutas Salzgitteri linna) ja kaotas kreisist 20 valda; vastutasuks anti 10 valda toonasest Marienburgi kreisist Wolfenbüttelile. Kui kreisipiire 1974. aastal taas muudeti (haldusreformi osana), anti Wolfenbüttelile osi endisest Braunschweigi kreisist. Lisaks vahetati mitu valda — kõige tuntum Bad Harzburg — Goslari kreisiga.
Linnad ja vallad
pisi|Linnad ja vallad Wolfenbütteli kreisis
1Samtgemeinde keskus; ²linn
Ilmar Aluvee
Ilmar Aluvee (25. november 1969 – 17. jaanuar 2013) oli Eesti kahevõistleja ja kahevõistluse treener.
Ta lõpetas 1988. aastal Tallinna 1. Õhtukeskkooli ja 1997. aastal Tallinna Pedagoogikaülikooli kehakultuuriteaduskonna.
Oli 2002–2004 Eesti kahevõistluse koondise peatreener.
Frank ja Wendy
"Frank ja Wendy" on 2005. aasta Eesti animafilm. Filmi režissöörid on Kaspar Jancis, Ülo Pikkov ja Priit Tender. Filmi tootis Eesti Joonisfilm.
Film pälvis Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti aastapreemia.
Carita Vaikjärv
Carita Vaikjärv (sündinud 18. veebruaril 1980 Pärnus) on eesti näitleja.