cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vest-Agderi maakond
Vallad
(Sulgudes elanike arv 1. jaanuaril 2006)
300px|tühi
Upa
Seal asub Kuressaare Ametikooli üks õppekomplekse. Upa külas asus Saaremaa mässuna tuntuks saanud relvastatud tegevuse juhtstaap. Upa külas asub Saaremaa kirikute ajaloos olulisel kohal seisev Prohvetikivi.
pisi|tühi|Kooli bussipeatus Kuivastu–Kuressaare maanteel Upa külas
Peter Høeg
Peter Høeg (sündinud 17. mail 1957 Kopenhaagenis) on taani kirjanik.
Enne kirjandusele pühendumist töötas ta meremehe, balletitantsija ja näitlejana.
Tema 1988. aastal ilmunud esikteos "Ettekujutus 20. sajandist" pälvis kriitikute väga positiivse vastuvõtu.
Rahvusvahelise tuntuse saavutas ta romaaniga "Preili Smilla lumetaju", mis on pälvinud mitu kirjandusauhinda ja millel põhineb Bille Augusti lavastatud samanimeline mängufilm.
Isiklikku
Ta elab koos abikaasa ja kahe tütrega Kopenhaagenis.
Ш
Ш (ш) (loetakse "šaa") on kirillitsa täht, mis esineb kõikide kirillitsal põhinevates slaavi keelte tähestikkudes (bulgaaria tähestikus, vene tähestikus, valgevene tähestikus, ukraina tähestikus, serbia tähestikus ja makedoonia tähestikus) ning mõne mitteslaavi keele tähestikus.
Vene tähestiku ш-le vastab eesti kirjas š.
Rakvere Vabaduse Kool
Rakvere Vabaduse Kool (varem Rakvere Gümnaasium) on üldhariduskool Lääne-Viru maakonnas Rakveres. Selle õppehooned asuvad aadressidel Vabaduse 1 ja Tallinna 29.
Kooli direktor on alates 11. augustist 2020 Riina Veidenbaum.
1. septembril 2022 korraldati Rakvere Gümnaasium seoses Rakvere Riigigümnaasium avamisega ümber põhikooliks. Sellest ajast kannab kool nime Rakvere Vabaduse Kool.
Poeglaste koolid
Aastal 1912 asutati Rakveres esimene, vene õppekeelega gümnaasium, mis kandis nime Rakvere Poeglaste Gümnaasium, asukohaks Pikk tänav 29. Õppetöö, mida reguleeris Venemaa koolisüsteemi kuuluvate poeglaste 8-aastaste gümnaasiumide õppeplaan, algas 1. septembril 94 õpilasega. 1917. aasta sügisest peale seati sisse eesti keele tunnid.
Aastal 1918 asutati saksa õppekeelega Rakvere Reaalgümnaasium, direktor C. von Boetticher, õpilasi 214. Kool lakkas olemast pärast sakslaste lahkumist novembris 1918. aastal.
Aastal 1919 nimetati Rakvere Poeglaste Gümnaasium ümber Viru Maakonna Reaalgümnaasiumiks.
Aastal 1923 nimetati Viru Maakonna Reaalgümnaasium omakorda ümber Viru Maakonna Poeglaste Gümnaasiumiks.
Tütarlaste koolid
Aastatel 1915–1918 andis esimesena Rakveres tütarlastele keskharidust M. Stroinovskaja erakeskkool, kus õppekeeleks oli vene keel, kool asus Tartu tänav 4.
Aastal 1917 rajati Rakvere Linna Tütarlaste Gümnaasium, millest 1918. aastal sai Rakvere Hariduse Seltsi Lütseum ja 1920. aastal Rakvere Linna Tütarlaste Gümnaasium.
Aastal 1920 alustas tööd Zeeh' tütarlaste era-reaalgümnaasium, aastast 1923 nimetus Zeeh' Tütarlaste Kommertsgümnaasium, juhatajaks Eleonore Dahlmann, mis tegutses kuni 1940. aastani. Misjärel õpilased liideti gümnaasiumiõpilastega.
Ühiskoolid
Aastal 1924 muudeti tütarlaste gümnaasium ühisgümnaasiumiks, vastu hakati võtma ka poisse ning nimeks sai Rakvere Linna Ühisgümnaasium.
1931. aastal ühendati Viru Maakonna Poeglaste Gümnaasium ja Rakvere Linna Ühisgümnaasium ning kooli nimeks sai Rakvere Ühisgümnaasium
Aastal 1939 sai kooli nimeks Rakvere Gümnaasium. Valmis uus (praegune) koolihoone. Rakvere ühisgümnaasiumi uus hoone oli suurimaks Rakvere ehitiseks. 24.000 kantmeetrilise mahutavuseqa koolimaja ehitamine läks maksma 360.000 krooni. Koolimaja kõikide ruumide põrandad, peale keldrikorral asuvate riietehoiu ruumide ja suure võimla, oli kaetud parketiga. Igal klassil oli oma riietusruum, mis teistest eraldatud võrestikuga. Õpilaste pealisriiete paigutamiseks riietehoiu ruumis oli igal õpilasel riiete hoidmiseks kolgispuu ja vajalikud panipaigad saabastele ning kalossidele. Eriti nägus ja omapärane oli kooli aktuste saal. Selles saalis asus ka Eesti koolides tarvitusel olnud klaveritest üks kalleimaid muusikariistu ühelt Inglise firmalt ostetud klaver, mis maksis 3500 krooni.
1940. aastal ENSV Haridusministeeriumi koolivalitsus sulges Rakvere Gümnaasiumi ja Zeeh' erakooli, mille asemel avati Rakvere I Keskkool (aastast 1941 Rakvere I Gümnaasium) ja Rakvere II Keskkool (aastast 1941 Rakvere II Gümnaasium). 19. augustist 1940 vabastati ametist Henno Jänes Rakvere Gümnaasiumi direktori ametikohalt ja 19. augustil 1940 sai Johannes Blauberg Rakvere I Keskkooli direktori kohuste täitjaks ning Jaan Meerits Rakvere II Keskkooli direktori kohuste täitjaks.
Koolid töötasid endise Rakvere Gümnaasiumi majas kahes vahetuses. 1944. aastal koolid ühendati ja nimeks sai Rakvere Keskkool. 1946. aastal muudeti kooli nimi Rakvere Eesti Keskkooliks ja 1950. aastal Rakvere I Keskkooliks. Alates 1994. aastast kannab kool nime Rakvere Gümnaasium.
Vilistlasi
Tuntud vilistlaste seas on Lembitu Kuuse, Arnold Green, Juhan Ross, Arved Sapar, Kaljo Kiisk, Sergo Vares, Peeter Kreitzberg, Sven Kivisildnik, Raimond Kaugver, Kuno Areng, Alar Kotli, Raimo Pullat, Hannes Rumm, Richard Sagrits, Enn Tarvel, Luule Tull, Arnold Vihman, Osvald Tooming, Liina Olmaru, Garmen Tabor, Ando Leps, Eve Viilup, Oleg Gross, Arvo Pärt, Aili Vint, Uuno Taremaa, Richard Uutmaa, Aarne Vahuri, Endel Valk-Falk, Harry Õiglane, Romulus Tiitus, Fredi-Armand Tomps, Tiit Tralla, Peep Varju, Ele Süvalep, Tõnis Lehtmets, Ivi Eenmaa, Rudolf Allabert, Harri Ilja, Villem Gross, Rita Kroon, Ants Leemets, Peeter Rästas, Els Heinsalu, Vallo Kirs, Tõnis Niinemets, Lauri Mäesepp, Ringo Ramul, Vallo Toomla, René Vilbre, Tambet Tasuja, Jüri Muttika, Holger Roonemaa jt.
Trükised
Kooli ajaloo kohta on koostatud kuus mahukat kogumikku:
Õppeaastatel 1999/2000–2009/2010 ilmus kooli aastaraamat. Trükistega saab tutvuda kooli raamatukogus. Aastatel 1997, 2002 ja 2012 ja 2022 ilmunud kogumikke on võimalik osta kooli kantseleist.
Preemiad gümnaasiumi lõpetajatele
Preemiaid on kolm – Harald Henno Jänese preemia (alates aastast 1993), Oleg Grossi preemia (alates aastast 2004) ja Ado Pajo mälestusmedal (alates aastast 2006).
Harald Henno Jänese preemia on asutanud tema poeg Mart Jänes, kes elab Rootsis.
H. H. Jänes (1905–1970) oli Rakvere Gümnaasiumi direktor aastatel 1936–1940. Tema neli direktoriaastat olid Rakvere Gümnaasiumile üheks suuremaks tõusuperioodiks.
Sellesse aega mahub ka koolile uue maja ehitamine. Eestimeelse mehena oli H. H. Jänes sunnitud punaste eest põgenema Rootsi, kus oli Stockholmi Eesti Gümnaasiumi direktoriks, Stockholmi Ülikooli eesti keele ja kirjanduse lektor ja sama ülikooli Eesti seminari, hilisema Soome Instituudi Eesti osakonna juhataja. Koolitöö kõrvalt tegeles H. H. Jänes juba 1935. aastast alates kooliõpikute koostamisega. Tema sulest on ilmunud arvukalt eesti keele ja kirjanduse õpikuid. H. H. Jänese preemia antakse akadeemiliste tulemuste põhjal parimale gümnaasiumilõpetajale edasiste õpingute jätkamise toetuseks. Preemia suurus oli 5000 krooni. Preemiat rahastab Rakvere Gümnaasiumi Sihtasutus. Preemia andmise otsustab kooli õppenõukogu. Preemia antakse üle lõpuaktusel.
Preemia laureaadid:
Medal antakse igal aastal gümnaasiumi lõpuaktusel üle lennu parimale matemaatikule. Medali saaja otsustab komisjon, kuhu kuuluvad kooli matemaatikaõpetajad, õppealajuhataja ja õpilasesinduse esindaja.
Ado Pajo mälestusmedal on kooli vilistlaste (aastast 1957) Aado Rulli, Rudolf Allaberdi ja Mare Rossmanni panus oma õpetaja mälestuse jäädvustamiseks.
Medali on saanud:
Esimest korda premeeris hr. Gross lõpetajaid 2004. aastal. Alates 2005. aastast kannab preemia Oleg Grossi nime. Igal aastal jagatakse silmapaistvate lõpetajate vahel 1920€ edasiste õpingute toetuseks. Preemia andmise otsustab komisjon vastavalt preemia statuudile. Komisjoni kuuluvad lõpuklasside juhatajad, õpilasesinduse poolt valitud 2 õpilast, direktor, õppealajuhataja ja Oleg Grossi esindaja. Preemia antakse üle lõpuaktusel.
Preemia on saanud:
Gozo
Gozo (malta Għawdex ['audeš]) on 67 km² suurune Maltale kuuluv saar Vahemeres. Saarel elab 30 750 inimest. Gozo suurim linn on Victoria. Saare nimi tähendab vanaaraabia keeles õnne.
Gozol pole jõgesid, ehkki on säilinud ojasängid.
Gozo asub Malta saarest loodes. Saari lahutab 6 kilomeetri laiune väin. Kuna väinas on teisigi, väiksemaid saari, siis arutatakse kava ehitada üle väina sild. Esialgu käib saartevaheline transport siiski parvlaevade ja helikopteritega. Parvlaevapilet on alaliselt Gozol elavatele inimestele oluliselt odavam.
Gozot on kogu ajaloo vältel valitsetud Malta saarelt, välja arvatud autonoomia perioodil 28. oktoobrist 1798 5. septembrini 1800.
Värskelt õhus
"Värskelt õhus" oli Eesti Televisiooni hommikuprogramm, mis läks eetrisse Tallinna Botaanikaaiast 2006. aasta suvekuudel.
Saatejuhte oli kokku 6, kes jagunesid kolme paari: Piret Simson – Owe Petersell, Eva Tihhonova – Meelis Kompus ja Marii Karell – Margo Mitt. Saate režissöörid olid Elo Selirand, Annika Reinson ja Tarvo Mölder, toimetajad Anne-Mari Neider ja Ene Tuuna.
Saate osades olid esindatud väliköök, võimlejad, päevakajalised intervjuud. Tänu suurele võtteplatsile said saatejuhid kaamerate ees demonstreerida suurejoonelisi eksperimente (langevarjurite maandumine, kuumaõhupalli lend) või lasta mängida suurtel muusikakoosseisudel (sümfooniaorkestri külastus, sada Kalevi võimlemispeol osalejat).
Mäesuusatamine 1980. aasta taliolümpiamängudel
right|200px|Olümpiarõngad right|200px|Mäesuusatamine Mäesuusatamine 1980. aasta taliolümpiamängudel toimus 14.–23. veebruarini Lake Placidis USAs. Ühtlasi olid need ka 26. maailmameistrivõistlused mäesuusatamises. OM-i arvestuses jagati välja 6 komplekti medaleid (kolm ala (slaalom, suurslaalom ja kiirlaskumine) nii meestele kui ka naistele). Lisaks oli maailmameistrivõistluste arvestuses kavas Alpi kahevõistlus.
Slaalom
Finaal: 22. veebruar Osavõtjaid: 79 Olümpiavõitja 1976:Piero Gros, Itaalia Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Suurslaalom
Finaal: 19. veebruar Osavõtjaid: 75 Olümpiavõitja 1976:Heini Hemmi, Šveits Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Kiirlaskumine
Finaal: 14. veebruar Osavõtjaid: 47 Olümpiavõitja 1976:Franz Klammer, Austria Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Alpi kahevõistlus
Finaal: 22. veebruar Osavõtjaid: Maailmameister 1978: Andreas Wenzel, Liechtenstein Ametlikud tulemused Alpi kahevõistluses võisteldi ainult MM-tiitlile. <br style="clear:both;" />
Slaalom
Finaal: 23. veebruar Osavõtjaid: 47 Olümpiavõitja 1976: Rosi Mittermaier, Saksa FV Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Suurslaalom
Finaal: 21. veebruar Osavõtjaid: 47 Olümpiavõitja 1976:Kathy Kreiner, Kanada Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Kiirlaskumine
Finaal: 17. veebruar Osavõtjaid: 28 Olümpiavõitja 1976: Rosi Mittermaier, Saksa FV Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Alpi kahevõistlus
Finaal: 23. veebruar Osavõtjaid: Maailmameister 1978: Annemarie Moser-Pröll, Austria Ametlikud tulemused Alpi kahevõistluses võisteldi ainult MM-tiitlile. <br style="clear:both;" />
Medalid OM-i arvestuses
<br style="clear:both;" />
Medalid MM-i arvestuses
<br style="clear:both;" />
850. aastad
850. aastad
Vatsküla
Vatsküla on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.
850. aastad
850. aastad on aastad 850 – 859 pKr.
Vatsküla
Aastatel 2014–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Lääne-Saare vallas. Detsembrini 2014 asus ta Kaarma vallas.
850. aastad
Kümnendid: 800. aastad 810. aastad 820. aastad 830. aastad 840. aastad - 850. aastad - 860. aastad 870. aastad 880. aastad 890. aastad 900. aastad
Aastad: 850 851 852 853 854 855 856 857 858 859
289. Politsei Jalaväepataljon
289. Politsei Jalaväepataljon (Polizei Füsilier Bataillon 289) moodustati 1943. aastal mobiliseeritud meestest kui 289. Kaitse Rindepataljon (Schutzmannschaft Front Bataillon 289).
638
638. aasta
Koelmu
Koelmu on mingi veekogu osa, mis on sobilik kalade kudemiseks. Eesti keeles on sellele terminile palju sünonüüme: kudekoht, kudeala, kudepaik, kudemispaik.
289. Politsei Jalaväepataljon
Pataljoniülem:
Koelmu
Kuna kaladel on enamasti väline viljastumine ja vastsete areng toimub kudemispaiga lähedal, siis peavad koelmud vastama mitmetele erilistele tingimustele. Neist kõige tähtsamad on vee temperatuur ja hapnikusisaldus. Mõnede kalade jaoks on oluline ka taimestiku olemasolu (näiteks haug), teistele jälle kruusane ja liivane põhi (paljud lõhelased).
289. Politsei Jalaväepataljon
Pataljoni lõpuni ei formeeritud ja isikkoosseis liideti 288. Politsei Jalaväepataljoniga.
Koelmu
Tänapäeval on veekogude eutrofeerumise ja mudastumise tagajärjel paljud endisaegsed (vääris)kalade kudemispaigad hävinud, mistõttu inimene on hakanud rajama tehiskoelmuid.
Vestla
Vestla on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Aastatel 2014–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Lääne-Saare vallas. Detsembrini 2014 asus ta Kaarma vallas.
Küla taastati 1998. aastal. Varem on ta kandnud nime Vestli.
Ruslan Jagudin
Ruslan Jagudin (sündinud 11. aprillil 1982) on Eesti jalgpallur (ründaja).
Hispaania peseeta
pisi|1966/1975. aasta ühepeseetane münt. Hispaania peseeta oli Hispaania valuuta 1869. aastast kuni euro kasutuselevõtuni aastal 1999 (sularahana 2002).
Rahatähed
Enne euro kasutuselevõttu oli Hispaanias käibel ainult neli pangatähenominaali:
Bežanitsõ
Bežanitsõ [bež'aanitsõ] on alev Venemaa Pihkva oblastis, Bežanitsõ rajooni keskus.
Alevit läbib Pihkva–Velikije Luki maantee.
Bežanitsõ sai alevi staatuse 1961. aastal.
Grímsey
pisi|Grimsey asukoht Grímsey on saar Islandist 40 km põhjas.
62 eKr
62. aasta eKr oli 62. aasta enne meie ajaarvamist, Vana-Rooma ajaarvamise järgi 692 ab urbe condita.
625
625. aasta
Paldiski–Padise tee
Paldiski–Padise tee (registrinumbriga 11174) on 15,2 km pikkune kõrvalmaantee Lääne-Harju vallas (Paldiski linna tänavatena Soomepoiste tee ja Padise tee – kokku 1,6 km).
Tee saab alguse Tallinna–Paldiski maantee neljakümne kuuendal kilomeetril Paldiski linnas. Tee kulgeb läbi Paldiski, Laoküla, Põllküla, Madise, Karilepa, Suurküla ja Padise küla ning Ämari ja Rummu aleviku. Tee lõpeb Keila–Haapsalu maantee kahekümne esimesel kilomeetril Padise külas.
Tee ületab üht silda (Jõesuu II sild üle Vasalemma jõe tee viiendal kilomeetril) ja üheksat truupi. Teele jääb neli bussipeatust: Tänava otsa, Liisküla, Kasepere, Padise.
Teega ristub teisel kilomeetril Paldiski Lõunasadama tee, kolmandal kilomeetril kaks korda Laoküla tee, viiendal kilomeetril kaks korda Jõesuu silla tee, kaheksandal kilomeetril Põllküla–Madise tee.
Tee esimene kilomeeter on asfaltkattega, teine ja kolmas kilomeeter mustkattega. Jõesuu silla piirkonnas on tee 1 km ulatuses asfaltkattega. Tee seitsmendal kilomeetril on tee 1 km ulatuses ning tee lõpp 0,4 km ulatuses pinnatud kruusatee. Ülejäänud tee on kruusatee. Esimene 1,6 km on linnatänav, kuni kolmanda kilomeetrini on tee klass IV, edasi on tee klassita. Tee esimesel kilomeetril on liiklussagedus 1000–3000 autot ööpäevas, edasi kuni 2,7. kilomeetrini on liiklussagedus 200–500 autot ööpäevas, ülejäänud teel kuni 200 autot ööpäevas. Tee seitsmendal-kaheksandal kilomeetril on kiiruspiirang 40 km/h. Teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
Siim Valtna
Siim Valtna (sündinud 31. juulil 1987) on endine Eesti jalgpallur (kaitsja). Praegu töötab ta abitreenerina Tartu JK Tammekas.
Isiklikku
Tema vend on jalgpallur ja korvpallur Mikk Valtna.
Nižõn
Nižõn (ukraina Ніжин, vene Нежин Nežin) on linn Põhja-Ukrainas Desna lisajõe Osteri ääres, 120 km Kiievist kirde pool, 80 km kaugusel Tšernigivist.
Nižõn on oblastilise alluvusega linn Tšernigivi oblastis. Ta on Nižõni rajooni keskus.
Nižõn on endisaja tähtis kaubalinn. Linnas on 17. sajandist pärit katedraal. Gogoli-nimeline Nižõni Pedagoogikaülikool on asutatud 1820. aastal lütseumina (kõrgkoolina). Ülikoolil on tähelepanuväärse koguga maaligalerii.
Majandus
thumb|Raudteejaam Linn on maanteesõlm ja raudteesõlm Moskva–Kiievi raudtee ääres.
Tööstuses on esindatud masinaehitus, raudteevagunite valmistamine, toiduainetetööstus. Tähtsamate toodete seas on värvid, lakid, õlu, toidurasv ja mööbel.
Kultuur ja haridus
thumb|Nižõni Pedagoogikaülikool Alates 1820. aastast tegutseb linnas kõrgkool – vürst Bezborodko kõrgemate teaduste gümnaasium (Mõkola (Nikolai) Gogoli nimeline Nižõni Riiklik Ülikool).
Selle õppeasutuse on lõpetanud üle 40 000 inimese õpetajate, juristide, inseneridena jne. Lõpetajate hulgas on kirjandusklassik Nikolai Gogol, kelle nimi anti koolile 1939. aastal, ukraina kirjanikud Jevgeni Grebenka, Leonid Glebov, Juri Zbanatski ja Jevgeni Gutsalo, valgevene kirjanik Frantsisk Boguševitš ning eesti keeleteadlane Johannes Aavik.
Traditsioonilised uurimissuunad on: Ukraina ajalugu maailmaajaloo kontekstis; ukraina kultuuri ajalugu suhetes teiste rahvaste kultuuriga; pedagoogika ja selle ajalugu; ukraina keel ja kirjandus; maailmakultuur; ökoloogia ja keskkonnakaitse; kõrgem matemaatika ja pooljuhtide füüsika; orgaaniline keemiline süntees.
Koolkondade juhid on V. Jakovets (diferentsiaalvõrrandid), J. Kovalenko (kasvatusteooria ja -ajalugu), O. Rostovski (muusikaharidus), G. Samoilenko (kultuurilugu), O. Kovaltšuk (ukraina kirjandus), I. Marõssova (ornitoloogia), P. Mõhhed (Gogoli-uuringud), M. Vjalõ (mitmekomponendiliste pooljuhtide füüsika), V. Suhhovejev (metallide komplekssulamid).
thumb|Gogoli ausammas Ülikool on Gogoli-uuringute üldtunnustatud keskus.
Ülikooli raamatukogu pärineb vürst Bezborodko gümnaasiumi asutamise ajast 1820. Raamatukogus on 1 miljon köidet, sealhulgas üle 100 000 haruldase raamatu 16.–19. sajandist. Ülikoolil on 7 muuseumi (sealhulgas haruldaste raamatute muuseum) ja maaligalerii, kus on eksponeeritud üle saja maali 17.–20. sajandi ukraina ja Lääne-Euroopa kunstnikelt. Maalid on osalt pärit Ermitaažist, osalt annetatud kooli asutaja poolt. Krahv O. G. Kušeljov-Bezborodko annetas Nežini lütseumile 25. aastapäeva puhul 175 maali.
Kollektsiooni on kuulunud mitmeid renessansiaja maale Pisa, Bologna, Veneetsia ja Rooma kunstnikelt. Autorite hulgas olid Pisanello, Giovanni Bellini ja Vittore Carpaccio, samuti Anton Raphael Mengs, Annibale Carracci, Giovanni Battista Tiepolo ja koguni Pieter Brueghel vanem. Kollektsioonil ei olnud isegi korralikku kataloogi. Sõja ajal läks kaduma 50 kõige paremat maali, teiste hulgas Peter Paul Rubensi "Ema", Carracci "Narkissos kevadel" ja Tiepolo "Herakles ja Omphale". Kaduma läinud maale ei teata olevat Saksamaa sõjasaagi hulgas. Nad võivad olla erakätes.
Agrotehnikainstituut tegutseb 1895. aastast. Töötavad meditsiinikool ja Maria Zankovetskaja nimeline kultuuri- ja kunstikool, kolm kutsekooli, lütseum, 2 gümnaasiumi ja 17 kooli. Kõrg- ja keskeriõppeasutustes õpib 9500 üliõpilast ja töötab üle 500 õppejõu. Linnas on kultuurimaja, 22 meditsiiniasutust, lastemuusikakool, lastekoreograafiakool, lastekunstikool ja lastespordikool.
Muuseumid
Linnas on koduloomuuseum, maaligalerii, Nikolai Gogoli muuseum, Ukraina vanim ja ainuke säilinud postijaam, vanade ja haruldaste raamatute muuseum ning üks esimesi apteeke Vasakkalda-Ukrainas Mihhail Ligdi apteek.
Arhitektuur
Vanalinn asub (kanaliseeritud) Osteri jõe vasakkaldal, uuem linnaosa paremal kaldal. Linnas on vana katedraal. Vaatamisväärsuseks on kirikuarhitektuur.
Aust-Agderi maakond
Aust-Agderi maakond oli 1. järgu haldusüksus (maakond) Lõuna-Norras.
Nižõn
Arhitektuur
Kõige vanem arhitektuurimälestis on viie kupliga Püha Nikolaose katedraal (1668). Sakraalehitisi on linnas kokku 36, sealhulgas 2 kloostrit. Kunagi oli linnas 80 kirikut.
Arhitektuurimälestiste hulka kuuluvad kreeklaste ehitised: Miikaeli kirik (ehitatud 1714–1729), Kõikide Pühakute kirik (1767–1805), Constantinuse ja Helena kirik kreeka kalmistul (1819–1820), Kreeka Aleksandrikool (1817), vana apteek, mis kuulus kreeklane Mihhail Ligdile, (1777) ning arvukad elumajad ja poed 18.–19. sajandist.
Kirikud
thumb|Püha Nikolaose katedraal thumb|Kõigi Pühakute kirik thumb|Lunastaja-Issandamuutmise kirik
Laadad ja kaubandus
Kui praegu on linna sümboliks ülikool, siis varem oli selleks laat. Pühapäeviti koguneti suurele väljakule kauplema. Ümberkaudsed talupojad müüsid koduloomi ja -linde ning juurvilja. Jutlemine ja kauplemine kestis tunde ja lõppes sageli käsikähmlusega. Iganädalased laadad ei katkenud isegi näljaaegadel.
Alates 17. sajandist peeti laatu kolm korda aastas: jõululaat talvel, Kolmainupüha laat suvel ja Jumalaema Kaitsmise püha laat sügisel. Igaüks neist kestis kolm nädalat. Kaks korda nädalas toimusid oksjonid.
Laada ajal olid kõrtsid rahvast täis. Türgist ja Bulgaariast toodi tubakat ja vürtse, Saksamaalt rõivaid, Moskvast karusnahku, Leipzigist portselani, Veneetsiast ja Königsbergist sametit, siidi ning villast ja puuvillast kangast ja Danzigist Hollandi, Inglise ja Prantsuse villaseid rõivaid. Kohalikud kreeklased müüsid vorsti, ümberkaudsed talupojad kirsse, ploome, arbuusi, pirni, seeni ja tubakat. Lõuna poolt toodi viinamarju, Astrahanist soola ja kala. Veinid pärinesid põhiliselt Ungarist ja Krimmist.
Laadad eksportisid kohalike kullasseppade ja köösnerite tooteid. Alates 18. sajandist olid kuulsad kohalikud marinaadid, mida müüdi igal aastal üle 600 tonni. Igal aastal müüdi üle 8000 tonni Nižõni tubakat.
Vürst I. M. Dolgoruki, kes külastas linna 1810. aastal, kiitis sealseid ainulaadseid viinasorte.
Nižõni kaubalinnakuulsus võlgneb palju kreeklastele, kes asusid sinna elama Bogdan Hmelnitski ajal. Tegemist oli Ukraina suurima kreeka kogukonnaga. Bogdan Hmelnitski dekreet 2. maist 1657 ja järgmiste hetmanite dekreedid andsid Nižõni kreeklastele palju privileege: nad ei maksnud makse, nad võrdsustati automaatselt esimese ja teise gildi kaupmeestega; nad olid vabastatud sõjaväe majutamisest ja hobusevankrite kasutada andmisest sõjaväele ning sõjaväeteenistusest (kui nad siiski teenisid, siis aadli õigustega). Peeter Esimene kinnitas 1710. aastal kõik nende privileegid. Esimeste tuntud Nižõni kaupmeeste hulgas olid Ivan Šeremetsov ja Dmõtro Tsõpojev, kellest viimane oli pärit kreeklaste seast. Šeremetsov saabus Nižõni Orjoli kandist Sievskist ning otsustas Tsõpojeviga raha kokku pannes hakata kauplema Pärsiaga. Tsõpojev jõudis 1747 Pärsiasse esimesena. Pärast kaheksa-aastast rändamist suri ta Indias. Šeremetsov sai oma äripartneri surmast teada alles 13 aastat hiljem. Püüdes oma kaotusi korvata, võttis ta kompanjoniks Mõkola Tšelobõttšõkovi, kes võttis ette teekonna Indiasse. Ta läbis Kiievi, Iași'i, Bukaresti, İstanbuli ja Bagdadi, viimasest läks ta maad mööda Eufratini, sealt üle Pärsia lahe Kolkatasse. Indiasse jõudmine võttis aega aasta, tagasitulek neli aastat. Tšelobõttšõkov otsustas kasvatada oma kapitali, ostes senitundmatuid kaupu Kantonist (ambra, muskus, elevandiluu, sandlipuu, eebenipuu ja elavhõbe) ja Malaka poolsaarelt.
Tšelobõttšõkov suundus Hiinast Londonisse, Lissaboni ja Pariisi. Lõpuks jõudis ta Peterburi, kus ta esitas väga üksikasjaliku aruande rahvusliku kaubanduse potentsiaalist. Pärast seda ei ole ei temast ega tema kaupadest midagi teada.
Ajalugu
Linn on teada 11. sajandist (1147 mainitud Uneži nime all). Sel ajal kuulus ta Tšernigovi vürstiriiki, hiljem langes Poola kuningriigi võimu alla. Loovutati umbes 1500 Moskva suurvürstiriigile, kuid Poola kuningriigi ja Moskva suurvürsti vahelise Deulina lepingu (1619) kohaselt läks jälle Poola kuningriigi valdusse. Aastal 1649 vabanes linn Ukraina vabadusvõitluse käigus Rzeczpospolita võimu alt ning oli 1649–1782 Ukraina ühe tähtsama kasakavalitsuse keskus. Aastal 1657 lubati Nižõni asuda kreeka kaupmeestel, mistõttu linnast sai 17. ja 18. sajandil tähtis kaubalinn. 1625. aastal sai linn Magdeburgi õiguse, mis soodustas tööndust ja kaubandust.
Vantaanlaakso
Vantaanlaakso on Vantaa linnaosa. thumb|left|[[Vantaa jõgi]]
Nižõn
Ajalugu
Aastal 1664 liidendati Nižõn Moskva tsaaririigiga. 1667. aastal sõlmitud Andrussovo rahulepinguga liideti Dnepri jõest ida pool asuvad Ukraina alad Moskva tsaaririigiga, Vasakkalda-Ukraina kuulus Moskva tsaaririigile ja Paremkalda-Ukraina Poolale, piirijõeks oli aga Ukrainat poolitav Dnepri jõgi. Andrussovo vaherahuga läksid Smolensk ja Vasakkalda-Ukraina Venemaa tsaaririigi valdusse. 17. sajandil oli linnal juhtiv koht kaubanduses Moskvaga: näiteks 1694. aastal müüs Nižõn Moskvale kaupu 6970 rubla eest, Kiievisse 5102 rubla eest. Moskva tsaaririigi ajal ehitati ka Nižõni kindlus.
Nikolai Gogol õppis 1821–1828 linnas asuvas Bezborodko lütseumis, millest hiljem sai Ajaloo- ja Filoloogiainstituut, kus õppis Johannes Aavik (praegu Nižõni Pedagoogikaülikool).
Alates 1923. aastast oli Nižõn samanimelise ringkonna keskus. Enne Teist maailmasõda oli linnas 7 tehast ja 17 tööndusartelli, töötas 13 üldhariduskooli, 4 tehnikumi ja Kotsjubinski-nimeline Nižõni Ukraina Draamateater.
Linn asub 85 km kaugusel Tšornobõlist ja kannatas Tšornobõli tuumakatastroofi tagajärgede all.
Ken-Marti Vaher
Ken-Marti Vaher (sündinud 5. septembril 1974 Tallinnas) on Eesti jurist ja poliitik.
Ken-Marti Vaher kuulub Isamaa ja Res Publica liitu. Ta oli 2003–2005 Juhan Partsi valitsuses justiitsminister ja 2011–2014 Andrus Ansipi kolmandas valitsuses siseminister.
Oli OÜ Patricia juhatuse liige 2003. aastal koos Urmas Reinsalu, Taavi Veskimägi ja Indrek Raudsega.
Aust-Agderi maakond
Vallad
(elanike arv 1. jaanuaril 2006)
500px|tühi
Õha
Õha on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Ken-Marti Vaher
Ta kuulus XI Riigikogu ja XII Riigikogu koosseisu ning kuulub XIII Riigikogusse.
Õha
Aastatel 2014–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Lääne-Saare vallas, detsembrini 2014 asus Kaarma vallas.
618
618. aasta
Pispala
Pispala on Tampere linnaosa 1937. aastast alates.
Pispalas asub Rajaportin sauna, Soome vanim (1906. aastast toimiv) avalik saun.
Ken-Marti Vaher
20. märtsil 2010 kinnitas Isamaa ja Res Publica Liidu volikogu Ken-Marti Vaheri erakonna peasekretäriks.
Skandaal
2005. aastal, kui Vaher oli justiitsminister, esitas ta idee asuda korrumpeerunud ametnikke püüdma piirarvude kaupa. Kui Lõuna-Eesti politseiprefekt Aivar Otsalt selle avalikustas, siis tõi see kaasa skandaali, mis viis Riigikogus läbi läinud umbusaldusavalduseni. Järgnevalt teatas Juhan Parts, et astub tagasi peaministri kohalt ning seetõttu lagunes ka Juhan Partsi valitsus.
Isiklikku
Ken-Marti Vaher on abielus.
Viira (Lääne-Saare)
2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus liideti küla Randvere külaga, mille nimeks sai Suur-Randvere.
Iseseisvuspartei
Iseseisvuspartei on partei mitmes riigis:
Kahkva mõis
Kahkva mõis asus Räpina kihelkonnas Võrumaal, 1914. aastal oli mõisa kaugus Võrust 34 km. Mõis asus Mädajõe kaldal.
Kahkva nime on ajalooallikais mainitud 1558. aastal (Kachtkiwa). 1582 oli see (Chochowa) Räpina mõisa osa. Mõis eraldati Räpina mõisast 1738. ja 1744. aasta vahel, oli sellest ajast Räpina kõrvalmõisa staatuses.
18. sajandi algupoolel kuulus Räpina mõis Löwenwolde suguvõsale. 1741 Räpina ja sellele kuuluvad mõisad konfiskeeriti, kuid Katariina II andis need 1766 vabahärra Adam Friedrich von Löwenwolde lastele tagasi. Poolvennad vabahärrad Karl Magnus von Löwenwolde ja Johann Gustav von Löwenwolde jagasid 22. aprillil 1787 valdused ära: Karl Magnus sai Meeksi, Kahkva, Luke ja Ilmatsalu mõisa, Johann Gustavi omandusse läks Räpina mõis.
Karl Magnus von Löwenwolde sünniaeg ei ole teada. Tal oli majori aukraad. Suri 1799. aasta maikuus. Ta oli abielus vabapreili Augusta Luisa von der Pahleniga. Sellest abielust sündis kuus last. 10. veebruaril 1802. a jagati valdused ära. Kaardiväeleitnant vabahärra Friedrich Karl Johann von Löwenwolde sai Luke ja Ilmatsalu, kaardiväeleitnant vabahärra Joachim Dietrich Kasimir von Löwenwolde Meeksi ja vabahärra Otto Gustav Ferdinand von Löwenwolde Kahkva mõisa.
Vabahärra Otto Gustav Ferdinand von Löwenwolde sündis 15. märtsil 1783. Ta suri novembris 1812. Kuna ta surres pärijaid järele ei jätnud - ka tema vanemad vennad surid lastetuna -, siis siirdus Kahkva mõis tema noorema õe vabapreili Friederike Carolina Luisa von Löwenwolde kätte, kes sündis 5. juunil 1778. Ta abiellus kindralmajor Otto von Knorringuga.
1826 sai Kahkva iseseisva rüütlimõisa staatuse.
Kindraliproua Friederike Carolina Luise käest läks Kahkva - nagu ka Meeksi, Ilmatsalu ja Luke mõisad - tema pojale ja pärijale polkovnik Karl von Knorringile. Mõis kirjutati tema nimele päriseks Liivimaa õuekohtu resolutsiooniga 5. juunil 1841. 28. aprillil 1867 sai Kahkva omanikuks tema poeg Arthur von Knorring, kes maksis selle eest 150 000 rubla. Arthur von Knorring sai hiljem kreisisaadikuks. Pärast teda sai Kahkva mõisnikuks G. von Knorring, keda on mõisaomanikuna märgitud 1892/1893.
1909 oli Kahkva mõisnikuks Woldemar von Knorring, kes oli ka viimane omanik enne 1919. a maareformi.
Kahkva rüütlimõisale kuulus 2 karjamõisa: Lepiku (Leppiko) ja Võika (Woitka).
Taavi Vellemaa
Taavi Vellemaa (sündinud 4. septembril 1987) on Eesti jalgpallur (poolkaitsja).
Kalle Laanet
Kalle Laanet (sündinud 25. september 1965 Orissaares) on Eesti poliitik ja endine politseiametnik. Ta oli 26. jaanuarist 2021 kuni 18. juulini 2022 Eesti kaitseminister ja aastatel 2005–2007 Eesti siseminister. Alates 17. aprillist 2023 on ta Eesti justiitsminister.
Karjäär poliitikas
Aastail 2005–2007 oli ta Andrus Ansipi esimeses valitsuses siseminister. Ta on kuulunud XI, XII, XIII ja XIV Riigikogu koosseisu. Vahemikus 22. märtsist 2018 kuni 4. aprill 2019 oli ta XIII Riigikogu aseesimees.
Ta kuulus 2005. aastast Eesti Keskerakonda. 19. märtsil 2012 otsustas erakonna juhatus ta erakonna maine väidetava kahjustamise eest erakonnast välja heita. 2. aprillil 2014 astus ta Reformierakonda.
Ta kandideeris 2015. aasta Riigikogu valimistel valimisringkonnas nr 5, sai 2388 häält ning osutus valituks XIII Riigikogu liikmeks ringkonnamandaadiga. 2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kandideeris Laanet Saaremaa vallas ning osutus 336 häälega valituks Saaremaa vallavolikokku, kus ta on ehitus- ja keskkonnakomisjoni liige.
Laanet kandideeris 2019. aasta valimistel Riigikogusse valimisringkonnas nr 5 (Hiiu-, Lääne- ja Saaremaa), kogus 3344 häält ning osutus ringkonnamandaadiga valituks.
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 5 (Hiiu-, Lääne- ja Saaremaa) 4348 häält ning osutus ringkonnamandaadiga valituks.
Töökäik
pisi|Kalle Laanet Eesti Vabariigi iseseisvuspäeval Kuressaares kõnet pidamas Foto: Ave Maria Mõistlik, 24. veebruar 2021
Kalle Laanet on aastast 2007 FBI Rahvusliku Akadeemia Euroopa osakonna president.
Isiklikku
Kalle Laanet on abielus ja tal on kolm last.
291. Politsei Jalaväepataljon
291. Politsei Jalaväepataljon (Polizei Füsilier Bataillon 291) oli 1944. aastal Eestis mobiliseeritutest formeeritud Politsei Jalaväepataljon Kolmanda Riigi sõjaväes. Väeosa suurus juunis 1944 oli 637 meest.
See väeosa tegutses ainult Eesti piirides. 11. aprillil 1944 allutati ta 1. Eesti Politseirügemendile. 1944. aasta kevadel paiknes pataljon Virumaa rannikul rannakaitses. Hiljem tegutses ta 300. Eriotstarbelise Diviisi operatiivalluvuses Tannenbergi liinil Krivasoos ja Narva jõe ääres.
Tannenbergi liinilt taandumisel oli pataljon Tudulinnast Tamsallu taanduva kolonnis ja osales Porkuni lahingus.
George Vella
George William Vella (sündinud 24. aprillil 1942) on Malta poliitik, alates 4. aprillist 2019 Malta president. Ta oli aastatel 1996–1998 Alfred Santi valitsuses ning 2013–2017 Joseph Muscati valitsuses välisminister. Aastatel 1996–1998 oli ta ka Malta asepeaminister. Vella kuulub Tööparteisse, mille asejuht ta oli aastatel 1992–2003.
Kaija Vahtra
Kaija Vahtra (neiupõlvenimi Kaija Udras; sündinud 4. detsembril 1986 Võrus) on Eesti endine murdmaasuusataja.
2009. aasta maailmameistrivõistlustel Liberecis osales Vahtra esimest korda täiskasvanute tippvõistlusel. Ta võistles kahel individuaalsel ja kahel võistkondlikul alal. Individuaalselt sai ta parima koha 1,3 km sprindi vabasõidus, kui lõpetas 22. kohaga. Kvalifikatsioonisõidu lõpetas Udras 16. kohal. 10 km klassikasõidus sai ta 54. koha. Paarissprindis oli ta koos Kaili Sirgega 12. kohal.
Vahtra osales esimest korda maailma karikavõistlustel 8. jaanuaril 2005 Otepää MK-etapil 10 km klassikasõidus ja sai viimase ehk 45. koha. Ta on osales 34 MK-etapil ja jõudis 30 parema hulka ehk punktikohale kuuel korral. Esimese punktikoha sai Udras 3. märtsil 2009 Lahtis, kui oli 1,2 km sprindi vabasõidus 26. kohal.
27px Olümpiamängudel
2010 Vancouveris
Maailmameistrivõistlustel
2011 Oslos
290. Politsei Pioneeripataljon
290. Politsei Pioneeripataljon (Polizei Bau Pionier Bataillon 290) oli 1944. aastal Eestis mobiliseeritutest formeeritud politseipataljon Kolmanda Riigi sõjaväes. Väeosasa komplekteeriti põhiosas Eestist mobiliseeritud venelastest.
1. kompanii saadeti alates 1. novembrist 1943 Vaivara koonduslaagrit valvama. Kompanii valvas Ereda, Kunda ja Kiviõli harusid. Kompanii komandöriks oli Venemaa eestlane, endine Nõukogude armee major Idas leitnandi auastmes. Ülejäänud pataljon tegi kaitsetöid Tartu ümbruses kuni 1944. aasta augustini.
Transamerica Pyramid
Transamerica Pyramid on 48-korruseline pilvelõhkuja San Franciscos. 260 meetriga on see linna kõrgeim hoone.
Hoones on kaks püstšahti, mis on alumises otsas täielikult püramiidi sees ja ülemises otsas ulatuvad sellest välja. Neist idapoolses asub lift, läänepoolses trepp ja suitsulõõr.
Hoone fassaad on kaetud purustatud kvartsiga, mis annab hoonele puhasvalge värvi. Hoone katus on kaetud alumiiniumplaatidega. Ameerika Ühendriikide iseseisvuspäeva ja tänupüha ajal süüdatakse püramiidi tipus erevalge valgus. Katuseharjal on õhusõidukite hoiatustuled.
Hoone on nimetatud Transamerica Corporationi järgi, mille peakontoriks see algselt ehitati. Transamerica Corporationi eelmine peakorter asus Transamerica Pyramidi vastas üle tee hoones, mis nüüd kuulub San Francisco saientoloogia kirikule.
1999. aastast kuulub Transamerica Pyramid Hollandi kindlustusfirmale Aegon. Ehkki Transamerica Corporation ei asu enam hoones, on ettevõtte logol endiselt kujutatud Transamerica Pyramid. Ka Aegon ei asu enam Transamerica Pyramidis, kuid säilitab seda investeeringuna ja ka Aegoni logol on Transamerica Pyramid.
Ajalugu
175px|vasakul|pisi|Transamerica Pyramidi tipuosa Transamerica Pyramid ehitati kohale, kus seisis San Francisco vanim tule- ja maavärinakindel hoone Montgomery Block. Viimane rajati 1853 ja lammutati 1959. Selle kohale rajati parkimismaja, kuid peagi lammutati ka see. 1969 alustati Transamerica Pyramidi ehitamist ja hoone valmis 1972. Ehitus läks maksma 32 miljonit dollarit. Arhitekt oli William Pereira.
Kuni 1974. aastani oli Transamerica Pyramid USA Mississippist läände jääva osa kõrgeim hoone. Siis valmis Los Angeleses Aon Center, mille arhitekt oli Pereira endine äripartner Charles Luckman.
Pärast Maailma Kaubanduskeskusele sooritatud terrorirünnakuid suleti 2001. aastal Transamerica Pyramidi 27. korrusel olev vaateplatvorm.
Reaalne vaateplatvorm asendati virtuaalse vaateplatvormiga. Selleks on hoone igal küljel üks kaamera, mis edastab ööpäev läbi hoone külastajatele oma pilti. Külastajad saavad kaamerate suunda ja fookuskaugust muuta.
Oma selgelt äratuntava, iseloomuliku kuju tõttu on Transamerica Pyramidi kujutatud hulgas filmides ja videomängudes, millest kõige tuntum on arvatavasti James Bondi film "Surma palge ees" (A View to a Kill, 1985), kus Bond õhulaeval lennates napilt Pyramidi tipuga kokkupõrkamisest pääseb.
Kergejõustiku maailmarekordid
Kergejõustiku maailmarekordid on Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu registreeritud kergejõustiku maailma tipptulemused. Maailmarekordid kinnitatakse vastavalt IAAF-i reeglitele ja neid võib püstitada võistlustel, mis on IAAF-i poolt heaks kiidetud. Kõikide jooksualade distantsid on meetermõõdustikus, välja arvatud 1 miili jooks.
Reeglid
Maailmarekordite kinnitamiseks kergejõustikus on kindlasti vaja jälgida järgmisi nõudeid :
Mehed
* Maantee teatejooks on maratonipikkune (42 195 km). Teatejooksus osaleb kuus sportlast, kes kõik jooksevad ühe vahetuse (5 + 10 + 5 + 10 + 5 + 7,195 km)
Naised
* Maantee teatejooks on maratonipikkune (42 195 km). Teatejooksus osaleb kuus sportlast, kes kõik jooksevad ühe vahetuse (5 + 10 + 5 + 10 + 5 + 7,195 km)
Wolfgang Willrich
Wolfgang Willrich (31. märts 1897 Göttingen – 18. oktoober 1948 Göttingen) oli saksa kunstnik, kes joonistas muu hulgas Saksamaa sõdureid.
NATO
pisi|NATO liikmesriigid
Põhja-Atlandi Lepingu Organisatsioon (inglise keeles North Atlantic Treaty Organization (NATO), prantsuse keeles Organisation du traité de l'Atlantique nord (OTAN)) on sõjaline liit, millele pandi alus 4. aprillil 1949 Põhja-Atlandi lepingu ehk Washingtoni lepinguga. NATO kõrgeim organ on Põhja-Atlandi Nõukogu, mida juhib NATO peasekretär. Organisatsioon põhineb kollektiivkaitsel, läbi mille liikmesriigid nõustuvad välise rünnaku korral vastastikust kaitset osutama. NATO peakorter asub Brüsselis. Viimati laienes NATO 2023. aastal, kui 31. liikmena ühines liiduga Soome. Lisaks liikmesriikidele osaleb NATO rahupartnerlusprogrammis veel 19 riiki.
Kuni Korea sõjani oli NATO peaasjalikult poliitiline organisatsioon. Militaarstruktuur ehitati üles Ameerika Ühendriikide juhtimisel. Külma sõja käigus tekkinud vastasseis viis 1955. aastal rivaalitseva organisatsiooni, nn Varssavi pakti ehk Varssavi Lepingu Organisatsiooni asutamiseni, mis oli Ida-Euroopa kommunistlike riikide sõjalis-poliitiline organisatsioon. Samal ajal olid Euroopa riikide ja Ameerika Ühendriikide vahelised suhted ebastabiilsed ning kaheldi NATO kaitses Nõukogude Liidu rünnaku korral. Need kahtlused viisid Prantsusmaa iseseisva tuumarelvastuse väljaarendamiseni ning 1966. aastal väljus Prantsusmaa järgmiseks kolmekümneks aastaks NATO sõjalisest tiivast. Pärast Berliini müüri langemist 1989. aastal oli organisatsioon segatud Jugoslaavia lagunemisse, NATO esimesed sõjalised operatsioonid toimusid Bosnia sõjas aastatel 1992–1995. Endiste Varssavi pakti riikidega tekkisid aga head suhted ning paljud neist astusid 1999. ja 2004. aastal NATO-sse, nende hulgas ka Eesti.
NATO artikkel 5, mille kohaselt käsitletakse ühe liikme ründamist rünnakuna kogu alliansi vastu, on aktiveerunud vaid ühel korral pärast 11. septembri terrorirünnakuid 2001. aastal Ameerika Ühendriikides ning NATO väed saadeti Afganistani. Pärast seda on NATO läbi viinud mitmesuguseid operatsioone, näiteks osalenud Liibüa-vastastes õhurünnakutes ja piraatlusevastastes operatsioonides. Artikkel number 4, mis tagab kõikidele liikmesriikidele õiguse sõjalisele konsultatsioonile, on käivitunud neljal korral: 2003. aastal käivitas selle Türgi seoses Iraagi sõjaga, 2012. aastal käivitas Türgi selle kahel korral seoses Süüria sõjaga ning 2014. aastal käivitas artikli number 4 Poola seoses 2014. aasta Krimmi kriisiga.
NATO peasekretär on alates 1. oktoobrist 2014 Jens Stoltenberg.
Ajalugu
pisi|vasakul|[[Põhja-Atlandi leping allkirjastati 1949. aasta 4. aprillil Washingtonis]] NATO lepingu eelkäijaks loetakse 1948. aastal Belgia, Hollandi, Luksemburgi, Prantsusmaa ja Ühendkuningriigi vahel sõlmitud Brüsseli pakti, mis viis samal aastal Lääneliidu loomisele, mis oli sõjajärgse Euroopa esimene sõjalis-poliitiline organisatsioon. Aga Ameerika Ühendriikide osalust peeti oluliseks ning läbirääkimised uue sõjalise liidu loomiseks algasid peaaegu kohe. Põhja-Atlandi leping (ehk Washingtoni leping) allkirjastati 4. aprillil 1949 Washingtonis ning leping jõustus sama aasta 24. augustil. Lisaks Brüsseli pakti viiele osapoolele osalesid ka Ameerika Ühendriigid, Kanada, Portugal, Itaalia, Norra, Taani ja Island. Osapooled leppisid kokku, et rünnakut neist ühe vastu käsitletakse rünnakuna nende kõigi vastu. Rünnaku alla sattunud liikmesriiki pidid kõik teised abistama, kuid konkreetne meetod jäi igaühe enda otsustada: leping ei näinud tingimata ette sõjalist aktsiooni agressori vastu. Toona ei olnud NATO-l poliitilist struktuuri, ühtset sõjalist juhtimist ja spetsiaalselt alliansi kaitseks määratud vägesid, kuid Korea sõja puhkemine 1950. aastal ilmestas ohtu, mida kujutasid koostöötavad kommunistlikud riigid, ning see sundis NATO-t välja töötama konkreetseid sõjalisi plaane. Seda tööd alustati 1951. aastal Dwight D. Eisenhoweri juhtimisel. 1952. aastal peeti Lissabonis kohtumine eesmärgiga leida vahendid NATO kaitseplaanide täitmiseks. Sama aasta septembris algasid esimesed NATO sõjalised õppused, kus harjutati Taani ja Norra kaitsmist merel. Samuti astusid 1952. aastal alliansi liikmeteks ka Kreeka ja Türgi.
1954. aastal avaldas Nõukogude Liit soovi NATO-ga ühineda, tagamaks rahu Euroopas. See ettepanek lükati tagasi, kuna selles nähti soovi alliansi nõrgestada.
Kuigi Kuuba kriisi ajal 1962. aastal näitas Prantsusmaa ülejäänud NATO suhtes üles solidaarsust, jätkas de Gaulle iseseisva kaitse planeerimist. 1966. aastal viis Prantsusmaa kõik oma väed NATO integreeritud sõjalise juhtimise alt ära ning kõigil NATO võõrvägedel paluti riigist lahkuda. Prantsusmaa jäi siiski NATO liikmeks. Aastast 2001 on Prantsusmaa osalenud Afganistani operatsioonis ning hakanud taas liikuma täieliku integreerumise suunas.
pisi|vasakul|Pingelõdvenduse käigus toimus NATO ja Varssavi pakti juhtide vahel palju kõrgetasemelisi kohtumisiKülm sõda ei viinud kunagi reaalse relvakonfliktini NATO ja Varssavi pakti riikide vahel. 1969. aasta lõpul algasid Helsingis läbirääkimised strateegilise relvastuse piiramise üle. Läbirääkimiste tulemusena valmisid kaks kokkulepet, millest üks käsitles raketitõrjesüsteemide rajamist ja teine strateegilise relvastuse piiramist. Mais 1978 defineerisid NATO liikmesriigid alliansi kaks eesmärki: tagada turvalisus ja taotleda pingelõdvendust vastaspoolega. See pidi tähendama ka võidurelvastumise edasist ohjeldamist. 1979. aastal Varssavi pakti tuumavõimekuse suurenemise valguses võttis NATO vastu otsuse sõjatandri tuumajõudude kahesuunalise kasutamise kohta.
1989. aasta Nõukogude režiimi vastased revolutsioonid Euroopas viisid NATO eesmärgi, olemuse ja ülesannete strateegilise ümberhindamiseni. 1990. aasta juulis kuulutati Londoni tippkohtumisel külm sõda lõppenuks ning NATO kaotas de facto peamise vaenlase. Organisatsiooni eesmärk ja olemus vajasid ümberhindamist, Londonis visandati ettepanekud koostöö väljaarendamiseks Kesk- ja Ida-Euroopa riikidega poliitilises ja sõjalises tegevuses. 1990. aasta oktoobris sai Ida-Saksamaa Saksamaa Liitvabariigi ja alliansi osaks ning 1990. aasta novembris allkirjastas allianss Pariisis Nõukogude Liiduga Euroopa tavarelvastuse lepingu. Leping alusel vähenesid NATO Euroopa liikmete sõjalised kulutused aastatel 1990–2015 28 protsenti. 1990. aastal kinnitasid mitmed lääne juhid eravestlustes Mihhail Gorbatšovile, et NATO ei laiene enam itta. Samas ei sisaldanud hiljem samal aastal allkirjastatud Saksamaa taasühinemise lepingu lõplik tekst idasuunalise laienemise küsimust.
Järgmise aasta tippkohtumisel Roomas kiideti heaks alliansi strateegiline kontseptsioon, mis nägi ette sõltuvuse vähendamise tuumarelvadest ja oluliste muudatuste tegemise NATO ühendvägedes. NATO sõjalist struktuuri kärbiti ja reorganiseeriti ning loodi uued väed, näiteks Euroopa Liitlasvägede staabi kiirreageerimisjõud.
Aastatel 1994–1997 NATO laienes ja uuendas oma tegevusvaldkondi, näiteks loodi koostööprogramm "Partnerlus rahu nimel" ning alliansiga kutsuti liituma sellised endised idabloki riigid nagu Poola, Tšehhi Vabariik ja Ungari. 1999. aasta Washingtoni tippkohtumisel ühinesid Ungari, Poola ja Tšehhi ametlikult NATO-ga. Samas koostatud plaanid reguleerisid liidu uute liikmete lisandumist. Praha tippkohtumisel 2002. aastal kiitsid NATO liikmesriigid heaks alliansi ajaloo suurima laienemise, kus esitati kutsed liitumisläbirääkimistele seitsmele riigile, sh Eestile.
Pärast 2001. aasta 11. septembri terrorirünnakuid kuulutas NATO välja artikkel 5 operatsiooni Ameerika Ühendriikide toetuseks. Sellega muudeti NATO kohalikest, liikmesriikide maa-ala kaitsmise ühendusest üleilmsete (globaalsete) eesmärkidega liiduks, mille põhiülesandeks sai sõjaliste operatsioonide läbiviimine väljaspool oma maa-ala.
2007. aastal muutus Prantsusmaa positsioon NATO liikmelisuse suhtes, mis kulmineerus täisliikmeks naasmisega 4. aprillil 2009. See hõlmas ka Prantsusmaa taasliitumise NATO sõjalise väejuhatuse struktuuriga, säilitades samas riigi sõltumatu tuumaheidutuse.
2009. aastal sai heakskiidu Brüsselis toimunud NATO kaitseministrite kohtumisel NATO reageerimisjõudude (NATO Responce Force, NRF) NRF-i mudel, mis põhineb suurel määral Suurbritannia initsiatiivil varem välja pakutud NRF-i sisese kriisireguleerimisüksuse ASF (Allied Solidarity Force) olulistel elementidel – ühine planeerimine ja väljaõpe, solidaarne rahastamismudel, suur nähtavus avalikkusele ning usutav heidutusvõime. NRF-i tuumikuks sai ligi 13 000-meheline üksus, mis on 5–10 päevaga valmis siirduma kriisipiirkonda. Lisaks sellele määratavad liikmesriigid täiendavad 10–30-päevases valmisolekus olevad väeüksused.
Seoses majandussurutisega seisis NATO küsimuse ees, kuidas säilitada kaitsevõimet kokkuhoiu oludes. NATO peasekretär Anders Fogh Rasmussen tõi kasutusse "targa kaitse" mõiste, mis tähendab kaitsestruktuuride tihedamat integreerimist. Selle näiteks on ka Balti riikide õhuturve.
2012. aasta Chicago tippkohtumise üheks päevakorrapunktiks oli NATO laienemine. NATO tunnustab praegu Bosnia ja Hertsegoviinat, Gruusiat ja Ukrainat kandidaatriikidena.
Krimmi annekteerimine 2014. aastal Venemaa poolt tõi kaasa kõigi NATO liikmesriikide karmi hukkamõistu ja oli üks seitsmest korrast, mil on tuginetud artiklile 4, mis nõuab NATO liikmesriikide vahelist konsultatsiooni. 2014. aasta Walesi tippkohtumisel võtsid NATO liikmesriikide juhid esimest korda ametliku kohustuse kulutada 2024. aastaks kaitsele vähemalt kaks protsenti oma sisemajanduse kogutoodangust, mis oli varem olnud vaid mitteametlik suunis.
2016. aasta Varssavi tippkohtumisel leppisid NATO riigid kokku, et NATO tõhustab kohalolekut Balti riikides ning allianss paigutas Eestisse, Lätti, Leetu ja Poolasse neli mitmerahvuselist pataljonisuurust lahingugruppi.