cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ülekiirendamine
Jahutus
Veelgi tõsisemad ülekiirendajad kasutavad aga jahutuseks nii olekuvahetusega jahutust, kuiva jääd, vedelat lämmastikku kui ka vedelat heeliumi. Pikemas perspektiivis on see ülimalt ebapraktiline, kuna jahutuseks kasutatav aine aurab ära ning jahutit tuleb piisavalt uuesti täita, kuid valdav osa maailmarekordeid ülekiirendamises on saavutatud just nii. Kõige populaarsemad ekstreemsed jahutused on kuivjää ja vedellämmastik, kuna nad on võrdlemisi tasukohase hinnaga. Vedela heeliumi kasutamist piirab peale kõrge hinna ka see, et teda on võimalik kasutada ainult väga väheste komponentide puhul, kuna paljudel protsessoritel on probleem liiga madalate temperatuuridega ehk esineb coldbug. See nähtus tekib kuna paljud ränibaasil JFET transistorid hakkavad degradeeruma umbes 100 K (−173 °C; −280 °F) juures ning lõpetavad töö täielikult umbes 40 K (−233 °C; −388 °F) juures kuna sellel temperatuuril kaotab räni oma pooljuhi omadused.
Toiteplokk
Kolmas oluline asi, mida tuleks jälgida on arvuti toiteplokk. Ülekiirendamise käigus tõuseb võrdlemisi jõudsalt ka arvuti voolutarve. Seega on oluline omada piisavalt võimast toiteplokki. Kui võimast täpselt, sõltub puhtalt arvutis olevatest komponentidest. Kui arvuti toide piisavalt võimas ei ole, siis ei pruugi komponendid kiirematel kiirustel stabiilselt töötada ning võib esineda, et arvuti taaskäivitub koormuse all või ei lähe üldse tööle. Samuti on oht kahjustada kas toiteplokki ennast või mõnda muud komponenti. Samuti väärib märkimist, et OEM-i arvutites olevad toiteplokid on tihti ebakvaliteetsed ega ole mõeldud kasutuseks ülekiirendatud arvutites.
Kasulik tarkvara stabiilsuse testimiseks ja võrdlusanalüüsiks
Kogu erinevatest programmidest, mis võivad osutuda kasulikuks ülekiirendamiel. Programmid on valdavalt mõeldud töötama Microsoft Windows keskkonnas, kuna see on valdavalt kasutav OS ülekiirendamisel.
Metodoloogia
Metodoloogia on õpetus metoodikatest. Metodoloogia vaatleb (uurib), kuidas metoodikat luua, mis on metoodikate eesmärgid jms. Metodoloogia võrdleb (võrreldavaid) metoodikaid.
Kanuu
300px|pisi| Kanuu [[Jõgi|jõel Kanadas 1919 ]] pisi|Tõrvikuvalgel kanuusõit Emajõel 2017. aasta suvel. Kanuu on indiaanlaste ja teiste loodusrahvaste kerge paat, mida on valmistatud erinevatest materjalidest, sealhulgas puidust  kasetohust. Kanuud on kerguse tõttu lihtne viia veekogude äärde ja tõsta üle takistuste. Kasetohust paate on valmistatud Siberiski, aga seal olid need teistmoodi kujuga ja viimistlus oli lihtsam. 21. saj alguses Eestis matkadeks kasutatavad kanuud on valdavalt klaasplastist ja kolmeistmelised. Kahekohalisi kanuusid on vähem ja need on algajatele suhteliselt kipakamad veesõidukid. Istmed võivad olla kõrgemal (punutud) või madalamal (vormis valatud), mis raskuskeset tõstab või langetab ja püstuvust mõjutab. Enamasti sõidetakse kanuus kahekesi (keskmisel istmel lapsed, kui nad kaasas on), kuid see sõltub ka jõest - rahulikul sügaval veekogul olulist vahet pole, aga kiirel, madalal ja kivisel veekogul võib kolm inimest kanuus liiga raskeks osutuda ja manööverdamise keerukaks muuta.
Kanuu ja kajak on mõlemad kerged veesõidukid ja terminoloogiaga on tihti segadust. Kanuu on enamasti pealt lahtine (välja arvatud sportkanuud näiteks kanuuslaalomi võistlustel) ja sõitjad istuvad istmetel, kajak aga pealt kinnine, sõitja istub kajaki põhjas, jalad ette sirutatud, ning nn. kokpit on kaetud pritsmepõlle ehk seelikuga, mistõttu vesi kajakki sisse ei tule ja merekajakkidega saab ka laines sõita. Kanuu katmata pealispinna tõttu meresõiduks ei sobi.
Kanuu mõlad on tavaliselt ühelabalised, kajaki omad kahelabalised. Kajak on kiirem kui kanuu, aga kanuu sobib rohkem matkadeks, sest mahutab rohkem varustust ja sõitjal on rohkem ruumi ja vabadust end liigutada.
Pljussa rajoon
Pljussa rajoon on haldusüksus Venemaal Pihkva oblastis.
Rajoonis on kaks alevit: Pljussa ja Zapljusje ning 152 küla.
Rajoon jaguneb 3 omavalitsusüksuseks: Pljussa linnaasundus, Zapljusje linnaasundus ja Ljadõ vald.
1499
1499. aasta (MCDXCIX) oli 15. sajandi 99. aasta.
Bengt Gottfried Forselius
Elu
Ta sündis Harju-Madise pastori, Rootsist pärit Johann Haquinus Forseliuse pojana, õppis Tallinna gümnaasiumis ja sai juristihariduse Wittenbergi ülikoolis (astus sisse 1679 ja õppis arvatavasti kuni 1683. aastani). Pärast Eestimaale naasmist asus ta koos Risti koguduse vaimuliku Gabriel Herliniga viimase asutatud talurahvakoolis Risti kirikumõisas lapsi häälikumeetodil lugema õpetama. Mõjutusi oli ta saanud Jan Amos Komenský omal ajal Euroopas tuntuks saanud uudsetest pedagoogilistest vaadetest (sh lihtsam lugemaõppimise meetod ilma tähenimesid üksikult lugemata).
Toetust oma tegevusele lootis Forselius saada Rootsi kuningalt. Nii käis ta 1686. aastal koos oma ärksamate kasvandikega Pakri Hansu Jüri ja Ignatsi Jaaguga Rootsis, kus demonstreeris ministritele ja kuningale õppeasutuse saavutusi.
Teist korda viibis Forselius Rootsis 1688. aasta septembris, mil ta määrati kolmeks aastaks maakoolide inspektoriks Eesti- ja Liivimaal. Forselius hukkus tagasiteel tormis Läänemerel.
Aabits
Forselius andis oma eluajal välja ka aabitsa, kuid see pole säilinud. Isegi ilmumisaasta suhtes ei ole raamatuloolastel ühist arvamust, ilmselt ilmus see 1685. või 1686. aastal. Säilinud on aga Forseliuse aabitsa kordustrükke. 1929. aastal leiti Lundi ülikooli raamatukogust kaks aabitsat: üks põhjaeesti keeles (1694) ja teine lõunaeesti keeles (1698). Need ongi arvatud Forseliuse aabitsa kordustrükkideks. Aabits esitas tollal katekismuse teksti (silbitatult) ja oli usulise sisuga.
Näide põhjaeestilisest aabitsatekstist:
Näide lõunaeestilisest aabitsatekstist:
Kirjaviisi uuendused
Praktikuna märkas Forselius, missuguseid raskusi on eestlastel Stahli-pärase kirjavara omandamisel. Teda võib pidada vana kirjaviisi loojaks.
Forseliuse aabitsates avaldub tema uudne kirjaviis. See ei tähendanud kardinaalset murrangut ortograafias ja senisest täiesti erinevatelt alustelt lähtumist, vaid praktilistest vajadustest tulenevat reformitaotlust. Lausestuses on säilinud saksapärasust, kuna tekstid pärinevad katekismusest. Esineb saama-futuurumit ja võõrapärast sõnajärge.
Tema kirjaviisi lihtsustamise ettepanekute seas olid:
Sellised ettepanekud tekitasid vanameelses pastorkonnas vastuseisu, sest arvati, et teksti pühaks pidamine peab toimuma ka kirjaviisi alusel ning mõistlikum on piirduda varasema tuttava kirikukeelega. Suurt vastuolu tekitas piiblinimede eestipärastamine, mida esmakordselt oli praktiseeritud juba lõunaeestilises "Wastses Testamendis" (1686).
Deduktsioon
Deduktsioon on arutlemise viis, mis tagab, et tõestest eeldustest saadakse tõesed järeldused. Deduktsiooniks nimetatakse ka deduktiivse arutluse esitamist või arutlemist, mida vaadeldakse deduktiivset arutlust järgivana.
Üldiselt üksikule
Deduktsiooni on tavaks määratleda arutlusena üldiselt üksikule. See ei vasta päriselt viisile, kuidas deduktsiooni tänapäeva filosoofias harilikult mõistetakse.
ei ole deduktsiooni näide, kuigi eeldus on üldine ja järeldus üksik. Asi on selles, et seda laadi arutlustes ei taga eelduse tõesus järelduse tõesust.
Ramsari konventsioon
Ramsari konventsioon (ka veelinnuelupaikadena rahvusvaheliselt tähtsate märgalade kaitse konventsioon) on rahvusvaheline leping, mille eesmärgiks on märgalade säilitamine ja nende jätkusuutlik kasutamine. Lepinguga tunnistatakse märgalade ökoloogilist tähtsust ja püütakse piirata nende kadu.
Konventsiooni täielik nimetus on "Rahvusvahelise tähtsusega märgalade, eriti veelindude elupaikade konventsioon". Konventsioon sõlmiti Ramsaris Iraanis 2. veebruaril 1971 ning see jõustus 21. detsembril 1975. Konventsiooni teksti muudeti Pariisi protokolliga 3. detsembril 1982 ja konventsiooni osapoolte erakorralisel konverentsil 28. mail 1987. Eesti suhtes jõustus konventsioon 29. juulil 1994.
2014. aasta septembri seisuga on konventsiooniga ühinenud 168 riiki ja territooriumi. Ramsari märgalade nimekirja on kantud kokku 2186 kaitstavat märgala.
Jacopo Peri
thumb|upright|Jacopo Peri (1561–1633) Arioni kostüümis [["La Pellegrina" intermeediumides (1589). Bernardo Buontalenti joonistus]] Jacopo Peri (20. august 1561 Firenze – 12. august 1633 Firenze) oli itaalia helilooja.
Elukäik
Jacopo Peri õppis muusikat Lucca linnas Cristofano Malvezzi juures. Hiljem töötas Peri Medicite juures Firenzes. Jacopo Peri oli tuntud laulja ja heliloojana. Tema varasemad teosed kirjastas tema õpetaja Malvezzi. 1580. aasta paiku liitus Peri Firenze Camerata muusikaühinguga. Sellesse ühingusse kuulusid muusikud, kes huvitusid tolle aja kohta uudsest dramaatilisest muusikastiilist nuove musiche ('uus muusika'). 1608. aastal oli Peri muusikadirektor San Lorenzo kirikus.
Ramsari konventsioon
Ramsari konventsiooni sõlmimise päeval, 2. veebruaril, tähistatakse ülemaailmset märgalade päeva.
Jacopo Peri
Jacopo Peri ja esimene ooper
Jacopo Peri oli teadaolevalt esimene, kes kirjutas ooperi. Algul nimetati seda teost dramma per musica. See oligi maailma esimene ooper "Dafne", mis oli kirjutatud Rinuccini tekstile sai valmis 1597. aastal. Ooperi "Dafne" esiettekanne oli 1597. aastal karnevali ajal Firenzes Palazzo Corsis, kus Jacopo Peri ise mängis Apollot. Seda aastat peetakse ooperi sünniaastaks. Ooper "Dafne" ei ole säilinud, kuid säilinud on Jacopo Peri teine ooper "Euridice" (1600). "Euridice" on samuti kirjutatud Rinuccini tekstile. Esiettekanne oli Henri IV ja Maria de Medici pulmas Firenzes Palazzo Pittis 6. oktoobril 1600. Jacopo Peri ooperiga "Euridice" sai alguse uus monoodiline, dramaatiline stiil. Nagu näha, on mõlemad ooperid kirjutatud antiiksüžeedele. Antiiksüžeed kogusid populaarsust 16.–17. sajandi Itaalias ja Prantsusmaal. Selles ooperis mängis Peri ise Orfeust.
Jacopo Peri muud teosed
Jacopo Peri lõi aaria "Dunque fra torbid' onde" Arioni osatäitjale Firenze intermeediumide V osas ja laulis seda ise Arioni osatäitjana. Pärast "Euridicet" kirjutas Jacopo Peri muusika näidenditele "Tetide" (1608) ja "Adone" (1620). (1628) Koos Marco Gaglianoga kirjutas Peri ooperi "Flora". (1622–1623) Peri kirjutas muusikat San Nicola kiriku koorile Pisas.
Nõmme Linnaosa Halduskogu
Nõmme Linnaosa Halduskogu on esindusorgan, mille ülesanne on Nõmme linnaosa elu korraldamine vastavasisuliste otsuste vastuvõtmise teel. Otsuste täideviimine on delegeeritud Nõmme Linnaosa Valitsusele. Halduskogu töökorraldus on määratletud "Nõmme linnaosa põhimäärusega". Halduskogu käib koos aadressil Valdeku tänav 13.
Halduskogu koosseisud
Nõmme Linnaosa Halduskogul on olnud kuni 2009. aastani 7 koosseisu:
Nõmme Linnaosa Halduskogu 7. koosseis
Tegutsevad järgmised komisjonid – Arengu- ja planeerimiskomisjon, Elamumajanduskomisjon, Haridus-, kultuuri- ja spordikomisjon, Linnamajandus- ja keskkonnakomisjon (24. november 2009 – 23. november 2011), Revisjonikomisjon ja Sotsiaalkomisjon
2009. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimised
Tallinna valimisringkonnas nr 6 (Nõmme) kandideeris 13 jaoskonnas 120 kandidaati 10 nimekirjas. Valimiste päeval käis valimas 20 759 inimest, mis andis Tallinna linnavolikogusse 9 mandaati. Parimad tulemuse sai valimisringkonnas Eesti Reformierakond 7339 häält. Enim hääli (4259) kogus Urmas Paet Reformierakonnast.
Mäeküla (Kambja)
Mäeküla on küla Tartu maakonnas Kambja vallas.
Paali
Paali on küla Tartu maakonnas Kambja vallas.
Räpina vald (1939)
Räpina vald oli vald Võru maakonnas aastail 1939–1950. pisi|300px|Eesti valdade kaart. Musta kontuuriga vanad vallapiirid, punasega 1939. aastal moodustatud vallad 1. aprillil 1939 oli vallas 4791 elanikku.
Vald kuulus Riigivolikogu 78. valimisringkonda, kust valiti Eduard Peedosk.
Valla täitevkomitee esimees Daniel Piirilaht (15. märts 1898 – 5. detsember 1941 või 10. veebruar 1942 Tallinn) oli aktiivne kommunist juba iseseisvusajal, kommunistliku tegevuse eest karistatud, küüditaja, hävituspataljoni liige, osales haarangutel, hukati.
Vallavanem Julius Peedosk (17. august 1897 – ?; arreteeriti 13. novembril 1944 Saarekülas, vabanes 1954) oli kaitseliitlane, Leevaku küla metsavendade grupi juht. 10. juulil 1941 tuli ta vallamajja ja asus valla elu korraldama. 10. juulil 1941 andis vallavalitsus käskkirja, millega kutsus rahvast võsavenna elu lõpetama ja kommunismi hävitama, samuti heiskama rahvuslipud. Vallavalitsuse koosseisu kinnitas Võru maavalitsus.
Esimesi sakslasi nähti Räpina vallas 22. juulil 1941.
13. septembril 1945 moodustati valla koosseisus Alaküla külanõukogu, Leevaku külanõukogu, Linte külanõukogu ja Võõpsu külanõukogu. 26. septembril 1950 arvati vald Räpina rajooni koosseisu.
Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 88
18. Räpina vald – maa-alaga, mis moodustub: a) senise Räpina valla maa-alast, välja arvatud Märaste nr. V, Märastesaare nr. VI ja Kikkasaare nr. VII talude piirkond; b) senise Kahkva valla Sülgoja ja Suur-Veerksoo külade piirkondadest; c) senise Toolamaa valla Levako ja Punni külade ning Puusta ja Toolamaa asunduste piirkondadest.
All Time Low
All Time Low on 2003. aastal loodud USA pop punk bänd Marylandist Lutherville-Timoniumist. Bändi nimi on tulnud New Found Glory laulust "Head on Collison".
Ajalugu
Alex Gaskarth ja Jack Barakat panid bändile aluse Baltimore'i maakonnas. Nende muusikat mõjutasid Green Day ja Blink-182. Pisut hiljem liitusid nende bändiga basskitarrist Zack Merrick ja trummar Rian Dawson. Sel ajal käisid nad kõik veel keskkoolis. Koolivaheaegadel käis bänd turneedel ida- ja lõunarannikul. Nende esimene EP "The Three Words to Remember in Dealing with the End" ilmus Emerald Moon Recordsi all 1. oktoobril 2004. Aasta hiljem andsid nad välja albumi "The Party Scene".
14. veebruaril 2006, vaid mõni kuu enne keskkooli lõpetamist, kirjutasid nad alla lepingu Hopeless Recordsiga. Paar kuud hiljem anti välja EP "Put Up or Shut Up", millel kõlasid uusversioonid lauludest "The Party Scene'il" ja kaks uut lugu.
Pärast "Put Up or Shut Upi" promomist hakkas bänd 18. aprillil 2007 lindistama albumit "So Wrong, It's Right", mille produtseeris Matt Squire. Album ilmus sama aasta 25. septembril. Seda saatis edu ja videoid näidati ka MTV-s.
Südameklapid
pisi|Verevool läbi südameklappide Südameklapid on südame osad, mis kindlustavad vere ühesuunalise liikumise südame kodadest vatsakestesse ja vatsakestest edasi veresoontesse (arteritesse).
XVI üldtantsupidu
XVI üldtantsupidu toimus 2. – 4. juulini 1999. aastal Tallinnas Kalevi staadionil. Kolmel etendusel osales kokku 8059 tantsijat ja pillimängijat. Etendusi käis vaatamas ligi 40 000 inimest. Peo üldjuhid olid Maie Orav, Enn Madi, Angela Arraste ja Helle-Mare Kõmmus.
Oomiste
Oomiste on küla Tartu maakonnas Kambja vallas.
Saturnus
Saturnus on vanarooma mütoloogias peajumala Jupiteri isa. Ta kaitses eelkõige põllutööd ja viljakasvu. Saturnuse auks peetud pühad olid saturnaalid (Saturnalia).
Palumäe
Palumäe on küla Tartu maakonnas Kambja vallas.
Bobr
Bobr on alev Valgevenes Minski oblastis Krupki rajoonis, Bobri külanõukogu halduskeskus. Bobr asub Bobri jõe kaldal merepinnast 176 meetri kõrgusel, alevi lähedal asub Minski-Orša raudteel samanimeline jaam.
Bobris asub keskkool. Alevis on kino ja kaks raamatukogu. Bobris on kergetööstus ja toiduainetetööstus; ka töödeldakse seal puitu. Vaatamisväärsuseks on XIX sajandil rajatud mõisakompleks.
Ajalugu
Bobri asulat mainitakse esimest korda aastal 1516. Aastast 1559 kuulus see Chodkiewiczitele. Aastal 1573 läks Bobr Pacide suguvõsa valdusse, toona oli asulast saanud alev, mis kuulus Viciebski vojevoodkonda ja Orša maakonda.
Aastal 1614 oli Bobris õigeusu kirik, alevis oli ka kõrts. Bobri jõel asus vesiveski, asulas oli ka sild. Aastal 1699 sai Bobri omanikuks Benedict Sapieha, kes müüs aga järgmisel aastal alevi Lendorffidele. Aastal 1733 sai alevist Ogińskite valdus.
Poola jagamisel hakkas Bobr aastal 1793 kuuluma Venemaa Keisririigi koosseisu. Alev asus toona Mogiljovi kubermangus. Aastal 1828 hakkas alevis tegutsema tellisevabrik, aastal 1882 ehitati alevisse teine õigeusu kirik. Aastal 1885 oli Bobris kaks õigeusu kirikut ja üks katoliku kirik, kabel, sünagoog, 22 poodi. Laata peeti seal kolm korda aastas. Aastal 1904 hakkas tegutsema veel teinegi tellisetehas.
Aastast 1924 kuulus Bobr Valgevene NSV koosseisu. Aastal 1938 muudeti Bobri alev külaks. Aleviks sai Bobr taas 1941. aastal.
Jõksi (Setomaa)
Jõksi on küla Võru maakonnas Setomaa vallas.
Küla kuulub Koolina nulka.
Külas oli 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 4 elanikku, kõik eestlased. 2000. aastal oli elanikke samuti 4.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Meremäe valda.
Adolph Tidemand
Adolph Tidemand (14. august 1814 Mandal – 25. august 1876 Christiania) oli norra maalikunstnik.
Adolph Tidemand sündis Norras Mandalis. 18-aastaselt asus elama Kopenhaagenisse, kus õppis viis aastat Kuninglikus Kaunite Kunstide Akadeemias. Aastail 1837–1841 jätkas Tidemand õpinguid Düsseldorfi Kunstiakadeemias ning 1841. aastal Itaalias.
Aastail 1842–1845 reisis Norras. Suurem osa tema töödest on valminud sel perioodil.
Ainuüksi Norra Rahvusgalerii (Nasjonalgalleriet) kogudes on kokku üle saja Adolph Tidemandi teose.
Tema tuntuim teos on "Haugiaanid" (1848).
Itaalia parlament
Itaalia parlament (Itaalia keeles: Parlamento Italiano) on Itaalia seadusandlik organ. See on kahekojaline parlament, mis koosneb saadikutekojast (Camera dei Deputati) ehk alamkoda ja senatist (Senato della Repubblica) ehk ülemkoda.
Kokku kuulub parlamenti 945 valitud liiget. Saadikutekojas on 630 liiget (deputati) ja senatis 315 liiget (senatori)ning valitakse üldistel ja otsestel valimistel viieks aastaks.
Alates 2005. aastast on mõlema koja valimistel kasutusel proportsionaalne valimissüsteem. Enamuse saab koalitsioon, mis valitakse saadikutekojas üleriiklikul tasandil ning senatisse regionaalsel tasandil.
Parlamendi peamine ülesanne on olla seadusandlik jõud. Selleks, et seaduse eelnõud saaksid seaduse jõu, peavad selle heaks kiitma mõlemad kojad teineteisest sõltumatult. Kui üks koda on seaduse läbi arutanud, parandanud ja heaks kiitnud või tagasi lükanud, siis teine koda võib sellesse veel parandusi teha ja kas heaks kiita või tagasi lükata. Kui seadus kiidetakse teises kojas heaks, aga tehakse parandusi, läheb see tagasi esimesse kotta. Parlamendi poolt vastu võetud seadused kinnitab Itaalia president ja siis saab see kehtivaks seaduseks.
Selleks, et president saaks heaks kiita uue valitsuse, peab see saama eelneva heakskiidu mõlemalt parlamendi kojalt. Parlament võib ka igal ajal korraldada uue usaldushääletuse valitsusele.
Kihelkond
Kihelkond (van. kihlakond, kihhelkond, kihhelkund) on Eesti aladel ajalooline, mujal ka tänapäeval reaalselt eksisteeriv kiriklik haldusüksus. Kihelkonnal on oma vaimulik, ka on kihelkonnal oma kirik, kuigi kihelkonna territooriumil võib olla ka abikirikuid ja kabeleid. EELK kirikuseadustik defineerib kihelkonda kui koguduse ajalooliselt väljakujunenud või muul viisil kindlaks määratud tegevuspiirkonda.
Teatmikes, õpikuis, ilukirjanduses ja ka Vikipeedias eristatakse muinaskihelkondi ja kirikukihelkondi. Taolist jaotust ei saa pidada korrektseks, sest muinaskihelkondi per se polnud olemas. Segadus tekkis tõenäoliselt latiniseeritud kiligunda väärast tõlgendamisest: kiligunda tuletati kihelkonnast, kuigi Taani hindamisraamatus antav vanim lähtevorm on hoopiski kylægund ehk külägund, kilägund, tänapäeva külakond.
Külakonda, mis ühendas mitukümmend küla, võib pidada II aastatuhande alguse põhiliseks ja rippumatuks eestlaste territoriaal-sotsiaalseks ühenduseks, oma kindlate piiride, maakorralduse, omandisuhete ja juhtimisega. Taani hindamisraamatus väikses nimistus on ära märgitud 29 külakonda, neile lisandub mõni märkimata jäänud külakond Põhja-Eestis ja Saaremaal ning kümmekond oletatavat külakonda Sakalas ja Ugandis. Kokku võis tänase Eesti ja Põhja-Läti pinnal olla umbes 45 eestlaste külakonda, mis teeb külakonna keskmiseks pinnaks üle 1000 ruutkilomeetri, millel elas umbkaudu 4000 inimest.
Teated külakondade ühinemisest-mitteühinemisest maakondadesse (lad. provincia) on üsna kaudsed, sest pole üheselt selge, kas tegemist oli geograafilise (nt Vironia), etnilise (Vironenses) või geograafilis-etnilise jaotusega.
Kirikukihelkonnad Eestis
Muistse vabadusvõitluse ehk Põhjala ristisõdade tulemusena moodustati vanade külakondade põhjal kirikukihelkonnad (parohhia, parochia, Kirchspiel).
Kirikukihelkond oli maa-ala, mis moodustas kiriku ümber vaimuliku tegevuse piirkonna. Kihelkonna peakirikut nimetati kihelkonnakirikuks, kuigi kirikukihelkonnas võis lisaks sellele olla ka teisi kirikuid (abikirikuid) ja/või kabeleid. Ristiusu ajajärgul alul kiriklik organisatsioon, kuid kujunes varsti ka kommunaalseks ühikuks, millel oli rida mitmesuguseid ülesandeid: hoolekanne vaeste eest, teede ehitamine ja nende korrashoid, postiolude korraldamine, kohaliku koolikorralduse arendamine ja juhtimine jne. Kirikukihelkonnale kuulus oma maa-alal ka haldusõigus, kuni moodustati teised haldusorganid (komtuurkonnad, foogtkonnad, vallad). Kihelkondade juures tegutsesid ka kihelkonnakohtunikud.
Kirikukihelkonnad (parochia) moodustati esialgu ristimiseelsete küläkondade piires. Taani hindamisraamatu järgi otsustades tuli ühe küläkonna kohta üks või kaks kirikukihelkonda (parochia). 16. sajandil muutusid kihelkonnad luteri kiriku haldusüksusteks.
Etnograafiliselt oli (kiriku)kihelkond üsna suletud rahvuslik üksus, kus tänu iseolemisele, kogukonnasisestele abieludele jms säilisid vanad tavad, murrak, riietus ja muu kohalik pärand. Kihelkonna rahvast iseloomustavad tihedad hõimlussidemed, reeglina võeti abikaasa oma kihelkonna piirest, harvemini naaberkihelkonnast (Saaga).
13. sajandi lõpus oli Eesti aladel 59 kihelkonda, 16. sajandi lõpus 83, 1925 enne kirikukihelkondade kaotamist 102.
Kirikukihelkond määras ametisse kirikueestseisja, tavaliselt kaks kihelkonna kohta. Kiriku eestseisja täitis majanduslikke ja politseilisi ülesandeid. Amet loodi arvatavasti 16. sajandi algul ja likvideeriti 1919.
Kirikukihelkonnad moodustasid kirikukonvendi. Kirikukonvent oli luteri kiriku haldusorgan Eesti- ja Liivimaal. Kirikukonvendid tegutsesid 17. sajandi lõpust 1919. aastani.
Alates 1860. aastatest kihelkonna tähtsus haldusüksusena järk-järgult vähenes.
1866. aastal viidi vallad mõisate alluvusest üle Vene ametnike alluvusse. Esialgu moodustati igas mõisas omaette vald ning vallad hõlmasid ainult talumaid, mitte aga mõisatele kuuluvaid maid. Hiljem valdasid pidevalt ühendati, kuna väikesed vallad osutusid väheefektiivseks ning nende ülevalpidamine kulukaks. Suurem valdade ühendamine toimus 1891–1893. Alates 1917. aastast allutati valdadele ka mõisamaad. Sellest ajast peale saidki kihelkondade asemel peamisteks haldusüksusteks vallad. Kihelkonna (kirikukihelkonna) mõiste jäi paralleelselt kasutusse küll kuni 1926. aastani, mil luteri usu kirikukogudused muudeti territooriumiga mitteseotud usuühinguiks.
Tänapäeval on kihelkonna mõiste muutunud Eestis pelgalt ajaloolis-kultuuriliseks mõisteks. Näiteks eesti keele murrakud, rahvaluule ja rahvarõivad jagunevad kihelkonniti, kuna palju kirikukihelkondi moodustati ajalooliste kihelkondade aladele. Samuti on mõistlik Eesti aladel kihelkondade järgi liigitada mõisaid jt ajaloolisi objekte. Tänapäevane haldusjaotus 15 maakonnaks ning enam kui 230 omavalitsuseks ajaloolist kihelkondlikku jaotust ei järgi. Nii on kujunenud olukord, kus üks ajalooline kihelkond on tükeldatud mitme valla või isegi mitme praeguse maakonna vahel.
Eesti kihelkondade loend maakondade järgi
Hoiatus: nn muinaskihelkonnad on rahvusromantiline müüt, millel puudub dokumenteeritud alus. Nn muinaskihelkonnale vastab vallutuseelne kylægund – külakond (latiniseeritud kiligunda, kelichonta). Allolev loetelu ei ole keeleliselt korrektne.
Muinaskülakonnad
Reuælæ
Muinaskihelkonnad
Järva maakonnas oli kolm muinaskihelkonda, mille nimedest on meieni jõudnud vaid üks.
Läänemaal oli ajalooliselt seitse kihelkonda.
14.–16. sajand
Märkus. Pärnu maakonnast kui iseseisvast üksusest saame rääkida alles alates uusajast (17. sajandust). Muinas- ja keskajal kuulusid Halliste/Aliste ja Karksi Viljandimaa/Sakala juurde, Korbe/Kõrve/Pärnu-Jaagupi ja Soontagana/Mihkli aga Läänemaa/Saare-Lääne piiskopkonna juurde. Alempois oli muinasajal ühe kihelkonnaga väikemaakond.
Lisaks kuulus muinasaegse Sakala alla arvatavasti veel Ruhja kihelkond (läti k Rūjiena) (tänapäeval kuuluvad selle alad Lätile ja on pärast Liivi sõda lätistunud). Segane on lugu Härgmäe (läti k Ērģeme; saksa k Ermes) piirkonnaga, mis muinasajal võis olla eestikeelne ja kuuluda Sakala maakonda.
17. sajand
Ajalooline (kuni 1920) Valgamaa jääb kaasajal Läti aladele, v.a Valga linn ja tühised alad Luke (läti k Lugaži, saksa k Lugden) ja Härgmäe kihelkondadest. Helme kihelkond on ajalooliselt seotud Sakalamaa/Viljandimaaga, Sangaste aga Ugandimaa/Tartumaaga. Segane on lugu Hargla kihelkonna aladega. Teada on vaid, et ta on eraldatud 1694 Koivaliina kihelkonnast (läti k Gauijena, saksa k. Adsel). On täiesti tõenäoline, et Hargla ümbruse ala on eestistunud alles keskaja teisel poolel või uusaja algul ning muinasajal oli see osake latgalite aladest. See on siiski vaid hüpotees. Veel 18.-19. sajandi kaartidel on Hargla-Karula piirkonnas palju lätikeelseid kohanimesid.
Muinaskihelkonnad
Ugandi maakond
17. sajand
Märkus. Võrumaa on iseseisva üksusena (kreisina) loodud alles 1783.a haldusreformiga. Enne seda olid selle alad seotud Ugandimaa/Tartumaaga. Arvatavasti oli varajasel keskajal suur osa hilisemast Võrumaast üsnagi tühi ja ilma märkimisväärse inimasustuseta metsaala, mis oli omalaadne puhvertsoon Vana-Liivimaa ning Vene alade vahel.
Laura Rose Lopes
Laura Rose Lopes (neiupõlvenimega Parker Bowles) (sündinud 1. jaanuaril 1978) on Suurbritannia kuninganna Camilla ja Andrew Parker Bowlesi tütar ning Tom Parker Bowlesi noorem õde. Tema kasuisa on kuningas Charles III ning kasuvennad Walesi prints William ja prints Harry.
Ta õppis Dorsetis St Mary koolis, mis oli katoliiklik tütarlastekool. Laurat ja Tomi kasvatati katoliiklasteks, kuna nende isa ja isapoolne vanaema olid katoliiklased. Hiljem õppis Laura Oxfordi ülikoolis ajalugu.
1501
1501. aasta (MDI) oli 16. sajandi 1. aasta.
Laura Rose Lopes
Laura ja Harry esimene laps tütar Eliza Lopes sündis 16. jaanuaril 2008 Londonis.
Musumägi
Musumägi on kolmes Eesti linnas:
Marburg
thumb|right|Marburg Marburg (kuni 1974. aastani Marburg an der Lahn) on linn Saksamaal Hesseni liidumaal, Marburg-Biedenkopfi kreisi keskus. Marburg asub Lahni jõe ääres.
Ajalugu
Alates 1264. aastast, kui Tüüringi maakrahviks sai Heinrich, kes liidendas Hesseni, kuni umbes 1540. aastani olid Marburg ja Kassel Tüüringi maakrahvkonna pealinnad. Pärast maakrahvkonna esimest jagamist oli Marburg Hessen-Marburgi maakrahvkonna pealinn 1485–1500 ja uuesti 1567–1605. Hesseni peamine poliitiline vaenlane oli sel ajal Mainzi peapiiskop, üks kuurvürstidest, kellega tihti maade pärast jageldi.
Seejärel kaotas Marburg poliitilise tähtsuse ning muutus lihtsalt provintsi- ja ülikoolilinnaks. Kolmekümneaastane sõda andis linnale ränga hoobi, tuues piirkonnale rohkem inimkaotusi kui kõik järgnenud sõjad, sealhulgas mõlemad maailmasõjad kokku. Piirkonna elanike arv vähenes üle 3 korra.
1527. aastal asutatud Marburgi ülikool on maailma vanim protestantlik ülikool. See on üks viiest klassikalisest ülikoolilinnakust Saksamaal (ülejänud on Freiburgis, Göttingenis, Heidelbergis ja Tübingenis).
Kuni 18. sajandini säilitas Marburg oma gootiliku välisilme. Ajal, mil teistes linnades uusi maju ehitati ja sellega linna nägu muudeti, polnud Marburgis uute majade ehitamiseks raha. Kui romantism moevooluks sai, tõi see Marburgile kuulsust ja suurendas ülikooli populaarsust. Marburg sai nii-öelda saksa romantismi keskuseks. 1820. aastatel romantismivaimustus lahtus ja Marburgi tähtsus vähenes taas.
Marburgi lähedal töötasid vennad Grimmid, kes kogusid linna ümbrusest muinaslugusid. Nii näiteks seisab Rapuntseli torn Marburgis, aga linna lähedal Schwalmi piirkonnas kuulus väikeste tüdrukute riietusse harilikult punane mütsike.
1866. aastal pärast Austria-Preisi sõda läks Hessen (ja Marburg koos sellega) Preisimaa koosseisu. Preisimaa muutis Marburgi provintsikeskuseks ja suurendas ka Marburgi ülikooli tähtsust. Ehkki linn oli tähtis administratiiv- ja hariduskeskus, puudus tööstus linnas peaaegu täielikult ja seetõttu oli linnavalitsus väga konservatiivne.
17. juunil 1934 pidas Saksamaa asekantsler Franz von Papen Marburgi ülikoolis natsidevastase kõne, mida nimetatakse Marburgi kõneks. See oli Saksamaal enne 1945. aastat viimane avalik kõne natside vastu, kes olid võimule tõusnud 17 kuud varem ja seda von Papeni mõõdukal kaasabil. Karistuseks hukkasid natsid kaks nädalat hiljem Pikkade nugade ööl Papeni sekretäri Herbert von Bose, advokaadi Edgar Julius Jungi ja nõuniku Erich Klauseneri, keda peeti kõne autoriteks.
1942 muudeti Marburg haiglalinnaks ning kõik linna haridus- ja valitsusasutused anti haiglate käsutusse. 1945. aasta kevadel oli linnas üle 20 000 patsiendi, peamiselt haavatud saksa sõdurid. Haiglalinna staatuse tõttu ei pommitatud Marburgi nii palju kui teisi Saksa linnu.
1945. aastal maeti Marburgi ümber Marburgi aukodanik Paul von Hindenburg.
Marburgil on seitse sõpruslinna. Need on Poitiers (Prantsusmaa; 1961. aastast), Maribor (Sloveenia; 1969. aastast), Şafāqis (Tuneesia; alates 1971. aastast), Gig Harbor (USA; 1982. aastast), Eisenach (Saksamaa; 1988. aastast), Northampton (Suurbritannia; 1992. aastast) ja Sibiu (Rumeenia; 2005. aastast).
Pulli (Kambja)
Pulli on küla Tartu maakonnas Kambja vallas.
1. juuni
1. juuni on Gregoriuse kalendri 152. (liigaastal 153.) päev. Juliuse kalendri järgi 19. mai (1900–2099).
Andy Hurley
Andrew John Hurley (sündinud 31. mail 1980 Milwaukees) on USA muusik, trummar.
Kui ta oli viieaastane, suri ta isa ning tema ja õe Sarah ainsaks kasvatajaks jäi ema, kes on ametilt õde. Hurley elas juues ja pidutsedes, kuid tegi elus kannapöörde ning hakkas isegi taimetoitlaseks.
Hurley on õppinud mõne aasta Wisconsini ülikoolis antropoloogiat ja ajalugu.
Hurley oli koos Pete Wentziga ka Racetraitoris.
Hurley tegutseb koos mõne sõbraga projektis "Fuck City".
Antkruva
Antkruva (ka Andrikova) on küla Võrumaal Setomaa vallas Setumaa ajaloolises Mokornulgas.
Külas oli 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 5 elanikku, neist kõik eestlased.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Meremäe valda.
Rakkestadi vald
Rakkestadi vald on vald Norras Vikeni maakonnas.
Valla keskus on Rakkestad.
Rakkestadi vald loodi 1. jaanuaril 1838. 1 jaanuaril 1917 eraldati temast Degernesi vald, mis taasliideti 1. jaanuaril 1964. 2019. aastani kuulus vald Østfoldi maakonda.
Vallas asub Rakkestadi lennujaam.
pisi|püsti|tühi|[[Rakkestadi kirik]]
Aalesunds FK
Aalesunds Fotballklubb (AaFK) on Norra linna Ålesundi jalgpalliklubi, mis hooajal 2009 mängis riigi kõrgliigas.
Domitianus
Domitianus (Imperator Caesar Divi Vespasiani Domitianus (Germanicus) Augustus; sünninimi (kuni 81. aastani) Titus Flavius Domitianus; 24. oktoober 51 – 18. september 96 Rooma) oli Vana-Rooma keiser 14. septembrist 81 kuni surmani (15 aastat ja 4 päeva). Ta on peamiselt tuntud oma terrorivalitsuse tõttu, mille all senati liikmed kannatasid eriti tema viimastel valitsemisaastatel.
Titius Flavius Domitianus oli hilisema keisri Vespasianuse ja Flavia Domitilla teine poeg.
Perekonna võimuletulek
Kodusõjas 69. aastal varjus Domitianus koos onu Flavius Sabinusega Kapitooliumisse. Vitelliuse poolehoidjad tungisid sinna ning Sabinus tapeti, kuid Domitianus pääses vigastusteta. Kui tema isa Vespasianuse väed 20. detsembril 69 Rooma sisenesid, sai ka Domitianus osa triumfist ja teda tervitati kui caesari. Järgmisel aastal sai temast preetor. Ta üritas muuta Petillius Cerialise kehva sõjakampaaniat Reinimaal omaenese triumfiks. Kui ta 70. aasta sügisel edu saavutamata Rooma saabus, palus ta isalt armu. Sellest ebaõnnestumisest hoolimata oli Domitianus siiski princeps juventutis (noorte juht) ja oli konsul kuuel korral Vespasianuse eluajal. Lisaks kuulutati Domitianus ka 11 aastat vanema venna Tituse troonipärijaks, sest viimasel polnud meessoost järeltulijat. Vespasianuse surma järel juunis 79 lootis Domitianus saada sarnast positsiooni, nagu oli Titusel isa valitsemisajal. Eriti tahtis ta saada tribuuniks ja valitseda mingit osa impeeriumist. Neid talle ei antud ning Domitianus oli oma venna suhtes väga vaenulik. Võimalik, et ta oli ka oma venna kiire surma taga. Nimelt suri Titus 13. septembril 81, olles valitsenud vaid veidi üle 2 aasta.
Domitianuse valitsemisaeg
Aristokraadid vihkasid Domitianust kui keisrit. Kuigi väga raske on eraldada lihtsat sõimu objektiivsest arvamusest, kuid ajaloolaste Tacituse ja Plinius Noorema järgi näib, et üldiselt olid edevus ja julmus tema ebapopulaarsuse peamised põhjused, mitte sõjaline või administratiivne ebapädevus. Ajaloolane Suetonius oli tema suhtes vähem kriitiline, näiteks võitis ajaloolase kiituse Domitianuse range kontroll nii Rooma kui ka provintside magistraatide üle. Oma sekretariaadis kasutas ta nii ratsanikke kui ka vabamehi ehk libertiine (vabaksostetud orjad, plebeid), kellest mõned säilitasid oma positsiooni ka peale keisri surma. Samuti jäid ametisse tema konsiiliumi (Augustuse loodud nõuandjate kogu) liikmed, sealhulgas ka senaatorid. Seadusandluses oli Domitianus karm, millega ta kutsus esile kriitika ja pahameele, kui üritas ohjeldada rahva pahesid, millest ta isegi puutumata polnud. Teda saab kritiseerida ka põhjendamatus paternalismis. Näiteks oli temale iseloomulikud sellised sammud, nagu käsk hävitada pooled impeeriumi viinamarjaistandused. Eelnev samm oli mõeldud viinamarjade arvelt suurendada teraviljakasvatust ja piirata veini importi Itaaliasse, kus samal ajal polnud lubatud toodangut suurendada. Kuid Domitianus polnud suuteline oma ettevõtmisega lõpuni minema, samas näitavad Plinius Noorem kirjad Traianusele, et Domitianus halduslikke otsuseid tavaliselt ei tühistanud.
Ta jätkas oma isa põhiseaduslikku ja tseremoniaalset poliitikat: hoidis sagedasti konsulaate (ta oli konsul ordinarius aastatel 82–88 igal aastal); 85. aastal sai temast eluaegne tsensor, millega ta kontrollis senati koosseisu ja senaatorite üldist käitumist; kandis senatis triumfiriietust ning kreeklaste eeskujul kandis ta mängudel kreekapärast riietust ja kuldkrooni, kusjuures nendel mängudel kandsid tema kaaskohtunikud kroone, millel oli kujutatudteiste jumalate seas ka Domitianus. Suetoniuse järgi oli rahvale tõsine solvang keisri nõue kutsuda teda kui dominus et deus ('isand ja jumal').
Domitianus hukkas 84. aastal oma nõo Flavius Sabinuse, keda ta pidas ilmselt endale ohtlikuks. Olukorra teravnemise märke leiab juba 87. aastast, kuid suurem kriis saabus 1. jaanuaril 89, kui Ülem-Germaania kuberner Antonius Saturninus alustas mässu. Alam-Germaania väed surusid mässu maha ning sellele järgnesid mitmed hukkamised. Paljude senaatorite vastu kasutati lex maiestatis 'e seadust (riigireetmine) väga vabalt. Aastaid 93-96 peetakse kõige julmemaks terroriperioodiks.
Opositsioon ja Domitianuse surm
Domitianuse oponentide seas oli ka grupp doktrinäärseid senaatoreid, kes olid Tacituse ja Plinius Noorema sõbrad. Nende juht oli noorem Helvidius Priscus, kelle isa oli hukatud Vespasianuse käsul. Nende stoiklikud vaated olid ilmselt põhjuseks, miks Domitianus kahel korral "filosoofid" Roomast välja ajas. Domitianuse valitsemisajal hukati vähemalt 12 konsulit, kuid pole põhjust arvata, et nad olid stoikud.
Domitianuse rahalised raskused olid murettekitavad. Julmus saabus tema valitsusajal varem kui ahnus, kuid hiljem konfiskeeris ta regulaarselt oma ohvrite vara. Tema ehitusprogramm oli riigile ränk: Rooma sai uue foorumi (hilisema nimega Forum Nervae), tema uus palee Palatinuse künkal, tohutu villa Albani mäel ja paljud teised tööd. Samal ajal nõudis suuri summasid sõdurite palk, mida Domitianus ise tõstis. Tõenäoliselt hoidsid pankroti tema viimastel aastatel ära konfiskeerimised. Domitianuse nõo Flavius Clemensi hukkamine 95. aastal näitas keisri lähimatele liitlastele, et keegi pole kaitstud terrori eest. Kaks pretoriaanide prefekti, mõned paleeametnikud ja keisri naine Domitia Longina (Gnaeus Domitius Corbula tütar) hakkasid seejärel vandenõud sepitsema. Pretoriaanid tapsid keisri 18. septembril 96. aastal. Nerva, kes tegutses salaja, võttis seejärel valitsemise üle. Senat rõõmustas Domitianuse surma üle ja tema mälestus mõisteti ametlikult hukka, kuid armee suhtus tema surma halvasti. Järgmisel aastal nõudsid väed keisri tapjate karistamist.
Pangodi
pisi|[[Pangodi järv maanteelt.]] Pangodi on küla Tartu maakonnas Kambja vallas.
Suure osa küla territooriumist võtab enda alla Pangodi järv. Seda järve ja teisi lähedalasuvaid järvekesi ning mõhnastikke kaitstakse Pangodi maastikukaitseala koosseisus.
Küla loodenurka läbib Tatra–Otepää–Sangaste maantee.
Pühi
Pühi on küla Tartu maakonnas Kambja vallas.
Suur vereringe
Suur vereringe ehk kehavereringe (ladina circulatio systemica) on vereringe osa suletud kardiovaskulaarsüsteemiga loomadel.
Inimestel
Vererõhk suures vereringes on kõrgem kui väikeses vereringes.
300px|Inimese normaalse südame joonis arterite ja veenidega eestvaates
Kuradikoobas
Kuradikoobas on paljand Ahja jõe ürgoru maastikukaitsealal.
Keskmise suurusega paljand asub jõe paremal kaldal. Paljandi pikkus on 65 meetrit ja kõrgus 6 meetrit. Osa paljandi jalamist on vee all ka madala veeseisu korral. Paljand on näha samalt kaldalt, jõelt ning vastaskalda niidult.
Jõe suudme poolses paljandi otsas on koobas, mille laiema osa pikkus on umbes 8,5 m ja kõrgus keskel varingust laeni umbes 1,8 m. Koobas jätkub kitsa käiguna. Koobas on kuiv, allikata.
Paljandi ülaserval asuvad kuklase pesad.
Mõlemal pool paljandit olevatel lamminiitudel kasvab siberi võhumõõk (Iris sibirica).
Urvaste vald (1939)
Vald kuulus Riigivolikogu 77. valimisringkonda, kust valiti Alo Karineel.
Vallas asus looduskaitsealune Tamme-Lauri tamm ja rändrahn.
13. septembril 1945 moodustati valla koosseisus Kuldre külanõukogu ja Urvaste külanõukogu. 26. septembril 1950 arvati vald Antsla rajooni koosseisu.
Johnstoni atoll
pisi|Johnston'i atolli lipp (mitteametlik)pisi pisi Johnstoni atoll on Vaikses ookeanis asuv saar.
See on Ameerika Ühendriikide inkorporeerimata ala. Seal asub USA mereväebaas.
Usbekistani Islamiliikumine
Usbekistani Islamiliikumine (usbeki Ўзбекистон Исломий Ҳаракати; IMU) on islamistlik sõjaline organisatsioon, mis loodi 1998. aastal Usbekistani president Islam Karimovi vastaste poolt eesmärgiga luua šariaadiseadusi järgiv islamiriik. Ameerika Ühendriigid on liikumise arvanud terroriorganisatsioonide nimekirja.
Usbekistani Islamiliikumine on tegutsenud lisaks Usbekistanile Tadžikistanis, Türkmenistanis, Kõrgõzstanis, Afganistanis ja Pakistanis. 2001. aastal võitles liikumine koos Talibaniga USA juhitud koalitsioonivägede vastu ja löödi suuresti puruks.
Mandariin
pisi|Mandariinid pisi|Terve ja poolitatud mandariin Mandariin on hariliku mandariinipuu (Citrus reticulata) vili.
Mandariinid on maitselt lähedased apelsinidele. Viljad on suuremad ja paksema koorega kui apelsinid ja pisut sirge väliskujuga. Punaka varjundiga oranž koor eraldub viljalihast väga kergesti. Koores leidub eeterlikku õli, mida pressitakse; saadust nimetatakse mandariiniõliks. Koor ja seemned moodustavad mandariini massist ligi 26%.
Nimi
Mandariin on saanud nime ühest päritolupiirkonnast, Mauritiuse saarelt, kus pärismaalased kutsusid selle puu vilju "mandaraks".
Kasutamine
Mandariine tarvitatakse peamiselt värskelt lihtsalt söömiseks või kasutatakse värskeid vilju salatites, magustoitudes, tortide kaunistamisel jms. Viljast valmistatakse ka mahla.
Suurimad tootjad maailmas, viljade toiteväärtus ja biokeemiline koostis
2012. aastal toodeti maailmas kokku 27,1 miljonit tonni mandariine.
Lihtensteini
Lihtensteini on küla Põlva maakonnas Räpina vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Veriora valda.
Raanitsa
Raanitsa on küla Tartu maakonnas Kambja vallas.
Aksel Tamm
Aksel Tamm (23. detsember 1931 Tallinn – 15. august 2023) oli eesti kirjanduskriitik, tõlkija, toimetaja ja kirjastustöötaja.
Elukäik ja töö
Alustanud haridusteed 1939. aastal Inglise kolledžis, jätkas Aksel Tamm seda Teise maailmasõja ajal Nõukogude tagalasse evakueerituna Tatarstanis ja Jaroslavlis ning hiljem Tallinna 21. Keskkoolis. Õppinud aastatel 1950–1956 Tartu Riiklikus Ülikoolis eesti filoloogiat ning olnud aastatel 1956–1958 TRÜ eesti kirjanduse ja rahvaluule kateedri juures aspirant, asus Tamm 1958. aastal tööle ajakirja Looming toimetusse publitsistikaosakonna juhatajana.
Aastatel 1961–1962 oli Tamm Eesti Kirjanike Liidu konsultant, seejärel aastatel 1962–1964 Eesti Riikliku Kirjastuse peatoimetaja asetäitja ja 1964–1966 Eesti Kirjanike Liidu organisatsiooniline sekretär. Aastatel 1966–1982 oli Aksel Tamm kirjastuse Eesti Raamat peatoimetaja ning aastatel 1983–1995 ajakirja Keel ja Kirjandus peatoimetaja.
Aksel Tamm oli Eesti Kirjanike Liidu liige aastast 1966, Eesti Ajakirjanike Liidu liige aastast 1969 ning Rahvusvahelise Kirjanduskriitikute Assotsiatsiooni liige aastast 1972. Ta oli NSV Liidu Kirjanike Liidu kriitikakomisjoni liige ja aastatel 1981–1986 Eesti Kirjanike Liidu juhatuses.
Aksel Tamm oli NLKP liige aastatel 1957–1990. Ta on olnud president Lennart Meri nõunik.
Loominguline tegevus
Aksel Tamm avaldas publitsistikat ajakirjanduses, eeskätt aga esinenud publitsistlike sõnavõttudega raadios 1945. aastast. Kirjanduskriitikuna debüteeris ta aastal 1952, esinedes eeskätt raadios ja hiljem ka televisioonis. Ulatuslik osa tema esinemistest on olnud pühendatud vene nõukogude kirjandusele.
Dideba zetsith kurtheuls
"Dideba zetsith kurtheuls" on laul, mis oli Gruusia riigihümnina kasutusel 1918–1920. See hümn taastati seadusega 14. novembrist 1990 ja oli kasutusel 1991. aastast 23. aprillini 2004, mil selle asendas "Tavisupleba".
Hümni sõnad
დიდეგა ზეცით კურთეულს, დიდეგა ქვეყნად სამოთხეს, თურფა ივერსა, დიდეგა ძმობას, ერთრბას, დიდეგა თავისუფლებას, დიდეგა სამარადისო ქართველ მხნე ერსა!
დიდეგა ჩვენსა სამშობლოს, დიდეგა ჩვენი სიცოცხლის მიზანს დიადსა; ვაშა ტრფრბასა, სიყვარულს, ვაშა შვებასა, სიხარულს, სალამი ჭეშმარიტების შუქ-განთიადსა!
<i>Dideba zetsith kurtheuls, dideba khveknad samothhes, thurpha iversa, dideba dzmobas, erthobas, dideba thavisuphlebas, dideba samaradiso kharthvel mhne ersa!
Ligikaudne tõlge
Au olgu taevasele Õnnistuste Andjale, au olgu paradiisile maa peal, säravatele grusiinidele, au olgu vendlusele ja ühtsusele, au olgu vabadusele, au olgu igikestvale, erksale gruusia rahvale!
Au olgu meie isamaale, au olgu meie elu suurele ja helgele eesmärgile; ole tervitatud, rõõm ja armastus, ole tervitatud, abivalmidus ja õnn, tervitused tõele, mis on koiduvalgus!
Ermakova
Ermakova on küla Võrumaal Setomaa vallas.
Külas oli 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 9 elanikku, neist 5 eestlased.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Meremäe valda.
Sõmerpalu vald (1939)
Sõmerpalu vald oli vald Võru maakonnas aastail 1939–1950. pisi|300px|Eesti valdade kaart. Musta kontuuriga vanad vallapiirid, punasega 1939. aastal moodustatud vallad Vald moodustati 1939. aasta vallareformiga senise Sõmerpalu valla maa-alast, välja arvatud Peetrimõisa piirkond; senise Kärgula valla maa-alast, välja arvatud osa Kärgula asunduse piirkonnast ja Saia talu maa-ala; senise Erastvere valla Koigera küla osa piirkonnast.
Vald kuulus Riigivolikogu 80. valimisringkonda, kust valiti Jaan Murro.
Vald kuulus Võru põllumeeste konvendi tegevus- ja valimisringkonda.
Heimtali Saksa koloonia
Sõmerpalu vallas asus suurem sakslaste asula Eestis, kus sakslased elasid juba tsaariajast talupidajatena. Kohalik Sõmerpalu mõisaomanik Moeller müüs 1900, aastal Liivimaa rüütelkonna asundamiskomisjonile oma 4 karjamõisat ära, mis tükeldati ja asustati Lõuna-Venemaalt Volõõniast toodud sakslastega. Alates 1912. aastast müüs Sõmerpalu mõisa omanik Peetrimõisa, Annõmõisa, Mustja ja Lilli karjamõisa maadest moodustatud 26 talu saksa asunikele. Heimtalis oli umbes 35 saksa talu ligi 200 elanikuga, 20 km eemal on Viira asundus 8 saksa taluga ning ka saksa asundus Peetrimõisas. Sõmerpalu sakslased kolisid ka Saksamaale 1939. aastal. Maha jäi umbes 73 perekonnast ainult 3, need on kõik segaabielus perekonnad, kusjuures meespooleks on eestlane.
Valla TSN täitevkomitee esimees Hermann Vilson (Vilsen, 1. jaanuar 1905 – 13. juuli 1941) oli aktiivne kommunist, hukati. Dictionary of Estonian Place names, Heimtali Iseseisvusaegne vallavanem Otto Tint määrati Võru maavalitsuse poolt tagasi 12. juulil 1941.
Danny DeVito
thumb|Danny DeVito ([[2013)]] thumb|Danny DeVito (2008) Daniel Michael DeVito Jr. (kasutatud ka nimekuju Danny De Vito; sündinud 17. novembril 1944 Asbury Parkis New Jerseys Ameerika Ühendriikides) on ameerika näitleja.
Tema abikaasa on näitleja Rhea Perlman ja neil on kolm last.
Filmid
Danny De Vito on osalenud poistebändi One Direction laulu "Steal My Girl" (2014) muusikavideos.
Karl Ernst von Baer
pisi|Karl Ernst von Baer pisi|Karl Ernst von Baer pisi|Karl Baeri hauasammas [[Vana-Jaani kalmistul Tartus]] Karl Ernst von Baer (28. veebruar (17. veebruar) 1792 Piibe mõis, Järvamaa – 28. november (16. november) 1876 Tartu) oli loodus- ja arstiteadlane, polühistor, kirjeldava ja võrdleva embrüoloogia rajaja.
Elulugu
Karl Ernst von Baer sündis Piibe mõisas Eestimaa rüütelkonna peamehe Magnus Johann von Baeri (1765–1825) ja Juliane von Baeri (1764–1820) pojana. Tema esivanemad olid pärit Vestfaalist Saksamaal. Pärinud rüütlitiitli, oli tema täielik nimi Karl Ernst Ritter von Baer, Edler von Huthorn.
1821. aastal asus ta korralise professori kohale Königsbergi Ülikoolis. 1826. aastal valiti ta Tartu Ülikooli füsioloogia, semiootika ja patoloogia professoriks, kuid Baer ei võtnud seda kohta vastu. 1834. aastal asus Baer Peterburi. 1841–1852 töötas ta Peterburi Meditsiinikirurgia Akadeemia võrdleva anatoomia ja füsioloogia korralise professorina. Ta oli Vene Geograafia Seltsi asutaja ja selle esimene president, samuti Vene Entomoloogia Ühingu asutajaliige.
Viimased eluaastad (1867–1876) elas Baer Tartus ja oli seal Eesti Loodusuurijate Seltsi esimees.
Baer on maetud Raadi kalmistule Tartus. Tartu Toomemäel asub Baeri mälestuskuju. Baeri portree oli Eesti kahekroonilisel rahatähel.
Tema järgi on ladinakeelse nime saanud amuuri vart (Aythya baeri).