cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Julius Fučík
Ümberhindamine
1995. aastal avaldati raamat kärbeteta. Koht, kus Fučík kirjeldas enda alistumist piinamisele, ilmus esimest korda. Sellest võib lugeda, et ta andis enda vangistajatele valeinfot, päästes arvukalt Tšehhi vastupanuliikumise liikmeid natside käest. Seniste kärbete avaldamine oli poliitiliste muutuste loomulik tagajärg.
Eesti keeles
Eesti keeles on Fučíku "Reportaaž silmusega kaelas" ilmunud kolmes väljaandes. Kohe pärast sõda, 1947. aastal avaldas Tartu kirjastus Teaduslik Kirjandus selle Aurora Semperi tõlkena vene keelest pealkirja all "Viimne raamat: kirjutatud Pankracis Gestapo vanglas 1943. aasta kevadel"; raamatul oli ka Gusta Fučíku eessõna. 1952. aasta väljaandes, mille kirjastas Eesti Riiklik Kirjastus Tallinnas, oli juba uus pealkiri: "Reportaaž silmusega kaelas". Raamatus seisis ka märkus "tõlkinud ja tšehhikeelse väljaandega ühtlustanud A. Semper". Kaane kujundas Felix Valdvere. Kolmas väljaanne ilmus 1967. aastal kirjastuses Eesti Raamat ning selle kaane kujundas Heldur Laretei.
Djalma Campos
pisi|Djalma Campos Djalma Braume Manuel Abel Campos (tuntud lihtsalt kui ka Djalma sündinud 30. mail 1987 Luandas) on Angola jalgpallur, kes mängib ründajana Türgi kõrgliiga klubis Alanyaspor ja Angola jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri Portugali klubis Marítimo, millega liitus 2006. aastal. Aasta hiljem debüteeris ta klubi põhimeeskonnas Portugali kõrgliigas. 2011. aastal liitus ta Portugali suurklubiga Porto. Ta mängis seal vaid hooajal 2011/2012, kuid tuli sel hooajal klubiga Portugali meistriks. Aastatel 2012–2013 mängis ta laenul Türgi kõrgliigas Kasımpaşas ning seejärel 2013–2015 Konyasporis. Hooajal 2015–2016 mängis ta Türgi kõrgliigas püsiva lepingu alusel Gençlerbirliğis. Aastatel 2016–2018 mängis ta Kreeka kõrgliiga klubis PAOK, kellega võitis kaks Kreeka karikat. 2018. aasta juunis naasis ta Konyaspori, kellega sõlmis kolmeaastase lepingu.
Debüüdi Angola jalgpallikoondises tegi Campos 2008. aastal. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 10. oktoobril 2009 sõprusmängus Malta vastu. Alates 2010. aastast on ta kuulunud Angola koondisse neljadel Aafrika rahvaste karikavõistlustel.
Tema isa Abel Campos oli samuti jalgpallur.
Pico Turquino
Pico Turquino on mägi Kuubal Granma ja Santiago de Cuba provintside piiril, riigi kõrgeim mägi.
Kim U-gil
Kim U-gil (sünniaeg 17. oktoober 1949) on Põhja-Korea endine poksija.
Kim oli esimene Põhja-Korea poksija, kes võitis olümpiamängudel medali.
Edafon
Edafon ehk mullaelustik (kreeka keeles édaphos 'mullapind' 'muld'; sõnalõpp-on on nagu sõnas 'plankton') on mullas elavate organismide ja mikroorganismide kogum. Lisaks mulla orgaanilise aine (MOA) lagundamisele osaleb mullaelustik paljudes teistes mullaprotsessides ja ökosüsteemi aineringes.
Jaotus
Mullaelustik jagatakse organismide kaudu:
Mullaloomastik
Mullaelustiku saab liigitada organismide mõõtmete alusel, kellel on mullaelustikus erinevad rollid ning funktsioonid ja arvukus:
August Bournonville
August Bournonville (21. august 1805 – 30. november 1879) oli Taani ballettmeister ja koreograaf. August oli Antoine Bournonville'i poeg.
August sündis Taanis Kopenhaagenis. Ta õppis Itaalia koreograafi Vincenzo Galeotti käe all Taani kuninglikus balletiteatris.
Bournonville'i tuntumad balletid on "La Sylphide" (1836), "Napoli (ballett)" (1842), "Le Conservatoire" (1849), "The Kermessen i Brügge" (1851) ja "Et Folkesagn" (1854).
Oskar Meoma
Oskar Meoma (ka Oskar Mäoma; 29. november 1899 Kastre-Võnnu vald, Tartumaa – 6. juuni 1978 Tallinn) oli eesti advokaat.
Ta lõpetas aastal 1923 Tartu Õhtuühisgümnaasiumi, 1936. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna, Üliõpilasselts Liivika vilistlane.
Ta osales Vabadussõjas, sai haavata. 1923–1937 oli ta ametnik Riigikohtus (1927–1937 kriminaalosakonna sekretär), 1937–1941 ja 1941–1944 (Saksa okupatsiooni ajal) vandeadvokaat, 1944–1950 advokaat ka teise Nõukogude okupatsiooni ajal (Advokaatide kolleegiumi liige, alates 1947 Järva-Jaani Õigusnõuandla juhataja).
Bollengo
Bollengo on vald Itaalias Piemonte maakonnas città metropolitana di Torinos.
Bollengo kõrgus merepinnast on 255 meetrit. Asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Bollengo piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Albiano d'Ivrea, Azeglio, Burolo, Ivrea, Magnano, Palazzo Canavese,  Piverone, Torrazzo.
pisi|tühi|püsti|San Martino kiriku kellatorn
Transehe-Roseneck
Transehe-Roseneck (varem Transehe) on ilmselt Madalmaadest pärit aadlisuguvõsa. Suguvõsa oli XIX sajandi 2. poolel üks suuremaid maavaldajaid Liivimaal.
Perekonnanimest
Kuni XIX sajandini tunti suguvõsa liikmed nimega Transehe; vaid 1641. aastal Rootsis aadeldatud Joachim Transehe (1589−1673) järeltulijate perekonnanimeks oli Transehe von Roseneck. 1802. aasta paiku esitas õpetlane Johann Christoph Brotze Liivimaa rüütelkonnale suguvõsa genealoogia, milles väitis, et selle õige nimi on tegelikult Transehe von Roseneck. Selle alusel hakkasid mõned suguvõsa Dzelzava harust kasutama topeltnime Transehe-Roseneck; peagi järgis seda eeskuju ka suguvõsa vanem liin. 1888. aasta 15. oktoobril (vkj) toimunud perekonnapäeval võeti vastu otsus, et edaspidi kasutab suguvõsa oma perekonnanimena nimekuju Transehe-Roseneck.
2023. aasta Soome parlamendivalimised
2023. aasta Soome parlamendivalimised olid Soome parlamendi Eduskunna 39. koosseisu valimised, mis toimusid 2. aprillil 2023. Eelhääletamine toimus 22.–28. märtsil.
Valimistel osales 23 erakonda ja valimisliitu.
2424 kandidaadi seast valiti 13 valimisringkonnas 200 parlamendiliiget, sealhulgas üks Ahvenamaa esindaja.
Valimiste tulemusena moodustati parempoolne koalitsioon (Rahvuslik Koonderakond, Põlissoomlased, Rootsi Rahvapartei ja Kristlikud Demokraadid), peaministriks sai Petteri Orpo (Koonderakond).
Valimistulemused
Kandidaatidest said enim hääli Riikka Purra (Põlissoomlased, 42 594 häält), Sanna Marin (Sotsiaaldemokraatlik Partei, 35 628), Elina Valtonen (Koonderakond, 32 562), Jussi Halla-aho (Põlissoomlased, 22 081) ja Antti Häkkänen (Koonderakond, 21 378).
Erakondade toetuse uuringud
...
Rucava piirkond
Rucava piirkond (läti Rucavas novads) oli 1. järgu haldusüksus Lätis. Piirnes lõunas Leeduga.
Läti rahvastikuregistri andmetel oli 1. jaanuaril 2012 Rucava piirkonna elanikest lätlasi 90,48%, leedulasi 5,42%, venelasi 1,87% ja teistest rahvustest inimesi 2,23%
Skopini rajoon
Skopini rajoon (vene keeles Скопинский район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Rjazani oblasti edelaosas. Rajooni keskus on Skopini linn (ei kuulu rajooni koosseisu).
Rajoon piirneb põhjas Pronski rajooniga, kirdes Korablino rajooniga, idas Rjažski rajooniga, lõunas Miloslavskoje rajooniga, läänes Tula oblastiga ja loodes Mihhailovi rajooniga.
Skopini rajoonis on 56 asulat, mis kuuluvad kahe linnaasunduse (Paveletsi ja Pobedinka alevite) ning seitsme külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Ranova, Vjorda, Pitomša, Starõi Kelets, Mokraja Tabola ja Suhhaja Tabola.
Calamorhabdium
Klassifikatsioon
Perekonda Calamorhabdium klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid :
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Calamorhabdium seisuga 02.12.2013.
Lõputoit
Lõputoit, ka pulmakurat oli pulmade lõpust märkuandev traditsiooniline toit.
Lõputoiduks oli enamasti kapsasupp või lihaga keedetud kapsad, ka klimbisupp või koorega kartulid. Virumaal keetis isamehe naine lõpetuseks putru. Mõnel pool oli lõpumärgiks liha puudumine toidus (vihje, et pulmalised on kogu liha ära söönud). Pulmade lõpetamiseks anti toiduga märku, seda ei lõpetatud n-ö ametlikult.
Pulmapiitsaks (näit.Rapla, Martna jne.) kutsuti pulma lõpuks tehtavat soeõlut ehk õllesuppi.
Lõpetamiseks olid ka mitmesugused muud märguanded, näiteks väljast toa seinale koputamine. Kui neist ei piisanud, tõi noorik voki keset tuba ja hakkas ketrama. Kui lõpumärgid antud, oli kombeks lahkuda.
Lõputoit oli ka talgute lõpetamisel pakutav, tavalisest parem toit, enamasti puder.
Žorik
pisi|Žorik 2017. aastal Hulkurkoer Žorik (surnud 17. jaanuaril 2022 ) oli tänavakoer Kalamajas, kes suutis vältida varjupaika sattumist üle kümne aasta. Tema eest hoolitsesid kohalikud elanikud. Koera vanus pole täpselt teda, aga erinevate versioonide kohaselt jäi see 13–20 aasta vahele. Ühe versiooni kohaselt sündis Žorik 2007. aastal Kalamajas, Suur-Patarei tänava kandis, aasta hiljem liikus ta aga koos vennaga Paljassaare sadamasse ning pärast viimase surma valis ta oma elukohaks Tööstuse tänava Arsenali keskuse ümbruse.
Vanaduspõlv
vasakul|pisi|Žorik vanaduspõlves Žoriku tabasid Tallinna loomade varjupaiga töötajad 2020. aasta juulis üksnes koera halvenenud tervise tõttu. Loomapäästegrupp MTÜ võttis koera oma eestkoste alla ning lubas tasuda temaga seotud kulud kuni elupäevade lõpuni. Kehva tervise ja kõrge vanuse tõttu Žorikule enam tänavaelu ei võimaldatud ning ta elas edaspidi inimeste hoole all ühes Maardu lähistel asuvas talus.
Skulptuur
pisi|Skulptuur 4. oktoobril 2020, ülemaailmsel loomade päeval, püstitati Žorikule ja kõikidele teistele tänavaloomadele pühendatud monument Arsenali keskuse esisele. Skulptuuri valmistamise ja paigalduse algatas ajakirjanik ja loomakaitseaktivist Heiki Valner. Aukülaliste seas olid Žoriku eest hoolitsemisega enim vaeva näinud Irina Mintšenkova, Aleksandr Gribov ja toonase hoiukodu perenaine Viktoria Ger. Mälestusmärgi valmistas Skulptuurikoda OÜ kujur Kain Rezev ja 61 inimest toetas selle valmimist 1105 euroga. Puuduva osa heategevusliku projekti maksumusest katsid Loomapäästegrupp MTÜ, Arsenali keskus ja idee autor Heiki Valner võrdsetes osades. Sündmus leidis laialdast kajastamist ka välismeedias.
Varem on Eestis loomadele püstitatud betoonist bareljeef Supilinna koerale Rikule ja mälestuskivi Rutja piirivalvekoerale Dembelile. 1930. aastatel oli koera skulptuur ka Viljandi linnas. Hiljem on koera kuju püstitatud veel Pulli külla Pärnumaal märkimaks Eesti teadaolevalt vanimat asulat.
Ivar Brok
Ivar Brok (20. juuli 1977 – 23. mai 2008) oli Eesti sõjaväelane (vanemveebel).
Brok hukkus Afganistanis välismissioonil, kui sai Helmandi provintsis laadimistöödel raskelt vigastada ja suri hiljem saadud vigastustesse. Broki matused olid Tallinna Jaani kirikus. Hiljem samal päeval maeti ta oma kodukoha Ambla kalmistule Järvamaal.
Tunnustus
Brok sai 2008. aastal Kotkaristi kuldristi mõõkadega.
Stanisław Piłat
Stanisław Piłat (13. juuni 1909 Nowy Targ, Väike-Poola vojevoodkond – 10. mai 1993 Nowy Targ) oli Poola poksija.
Piłat oli kuuekordne Poola meister raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg) aastatel 1934–1939. Ta sai Poola meistrivõistlustel raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg) 1933. aastal 2. koha.
Piłat osales mõlemal Eesti ja Poola maavõistlusel poksis. Ta võitis oma kohtumise Paul Kõlu vastu 1938. aasta kevadel ning kaotas oma kohtumise Martin Linnamäe vastu 1938. aasta sügisel.
Piłat osales raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg) 1936. aasta Berliini olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Piłat osales raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg) 4. Euroopa meistrivõistlustel (Budapest, 1934), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale 4. koha saajale Josef Kopecekile (Tšehhoslovakkia) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja, 5. Euroopa meistrivõistlustel (Milano, 1937), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale pronksmedalivõitjale Erling Nilsenile (Norra) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning 6. Euroopa meistrivõistlustel (Dublin, 1939), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale pronksmedalivõitjale Herbert Rungele (Saksamaa) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Hambuline leheserv
pisi|[[Paiseleht|Paiselehe hambulise servaga leht]]
Hambuline leheserv on teravatipuliste hammaste ja tömpide või kaarjate hambavahedega leheserv.
Marje Üksine
Marje Üksine (sündinud 18. mail 1945 Tallinnas) on Eesti graafik.
Ta lõpetas 1963. aastal Tallinna 7. Keskkooli ja õppis 1964–1970 ERKI-s graafika erialal.
Ta alustas omapärases tehnikas kuivnõelagravüüridega, millel kujundid moodustuvad paralleeljoontest. Aastast 1985 viljeleb ta peamiselt koloreeritud värvilitograafiat. Vanema loomingu osa moodustavad vaated, millest enamikul on kesksel kohal Tallinna motiiv või loetavad vihjed vanalinna keskaegsele arhitektuurile.
Näitustel hakkas Üksine esinema 1970. aastal, esimene isikunäitus oli tal 1974. aastal. Oma karjääri jooksul on ta osalenud paljudel rahvusvahelistel graafikanäitustel, sealhulgas korduvalt Ljubljana, Fredrikstadi, Krakówi ja Banska-Bystrica näitustel, Frecheni, Firenze, Baden-Badeni, Maastrichti ja Varna graafikabiennaalidel ning Jyväskylä, Chamaliersi ja Sofia triennaalidel.
Tema teoseid leidub peale kodumaiste kunstimuuseumide ka mitmes nimekas maailma kunstikollektsioonis, sealhulgas Tretjakovi Galeriis, Semipalatinski Kunstimuuseumis (nüüdses Semejs), Ludvig-Forum für internationale Kunstis Aachenis Saksamaal; New Orleansi Kunstimuuseumis USA-s ja Sakima kunstimuuseumis Okinawas Jaapanis.
Eesti Kunstnike Liidu liige 1974. aastast ning alates 1992. aastast Eesti Vabagraafikute Ühenduse ja Eesti Akvarellistide Ühenduse liige.
Isiklikku
Tema abikaasa oli kunstiteadlane ja kultuuriloolane Jüri Hain. Tema õde oli nahakunstnik Aina Üksine.
Miloslavskoje rajoon
Miloslavskoje rajoon (vene keeles Милославский район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Rjazani oblasti edelaosas. Rajooni keskus on Miloslavskoje alev.
Rajoon piirneb põhjas Skopini rajooni, idas Rjažski rajooni, kagus Lipetski oblasti Tšaplõgini rajooni, lõunas Lipetski oblasti Lev Tolstoi rajooni, edelas Lipetski oblasti Dankovi rajooni ning läänes Tula oblasti Kurkino ja Kimovski rajooniga.
Rajooni pindala on 1397 km². Elanike arv oli 2012. aastal 13 193, 2009. aastal 14 643 ja 2002. aastal 16 564.
Miloslavskoje rajoonis on 120 asulat, mis kuuluvad kahe linnaasunduse (Miloslavskoje ja Tsentralnõi alevite) ning kümne külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Ranova, Panika, Suhhaja Polotebnja, Kotšurovka, Pitomša, Brusna, Mokraja Polotebnja, Muravka, Krugljanka, Rožnja ja Driska.
Démolition d'un mur
"Seina lammutamine" on Auguste ja Louis Lumière'i tummfilm. See filmiti 1896. aastal Prantsusmaal.
Filmis kujutatakse seina lammutavaid töölisi.
AHS Krab
AHS Krab ('Krabilised') on Poolas valmistatud soomustatud liikurhaubits.
Potsdami hiiglased
pisi|Inglismaalt röövitud ja rügementi toodud iirlane James Kirkland 1718. aastal Potsdami hiiglasteks kutsuti 6. Preisi jalaväerügemendi sõdureid, kes olid spetsiaalselt välja valitud nende erilise pikkuse pärast. Rügement asutati 1675. aastal ja likvideeriti 1806. aastal pärast Preisimaa kaotust Napoleonile. Preisi kuninga Friedrich Wilhelm I (1688–1740) valitsemisajal oli selle üksuse nimi saksa keeles Potsdamer Riesengarde ('Potsdami hiiglaste vahtkond'), kuid preislased panid neile hüüdnime Lange Kerle ('pikad poisid').
Rügemendi ajalugu
Rügement asutati 1675. aastal kahe pataljoni suurusena ja nimega Regiment Kurprintz ('kuurprintsi rügement'). Seda juhtis Brandenburgi tolleaegse kuurvürsti poeg Friedrich, kellest sai hiljem Preisi kuningas Friedrich I. 1688. aastal sai rügemendi nominaalkomandöriks hilisem Preisi kuningas Friedrich Wilhelm I. Pärast Friedrich Wilhelm I troonile tõusmist 1713. aastal asus ta tugevdama oma sõjaväge, palgates 40 000 palgasõdurit. Ta oli juba hakanud värbama pikemat kasvu nekruteid ja vajas neid igal aastal mitusada juurde.
Ehkki Preisimaa sekkus põgusalt Põhjasõtta, ei osalenud Potsdami hiiglaste rügement tema valitsemisajal kordagi lahingutegevuses. Mõnede allikate kohaselt oli aga pikkade sõdurite värbamisel nimelt sõjaline põhjus: pikkadel sõduritel oleks eestlaetavate püsside musketite laadimine läinud lihtsamalt ja kiiremini, mis andnuks lahingus vastase ees eelise. Samas väidab teine allikas, et pikad sõdurid olid oma pikkuse tõttu lahingukõlbmatud (olid paremaks sihtmärgiks või vaevas neid mingi tervisehäda nagu gigantism).
Kuningas treenis ja drillis oma rügementi iga päev. Samuti meeldis talle maalida mälu järgi nende portreesid. Ta näitas neid väliskülalistele ja võimukandjatele, et muljet avaldada. Aeg-ajalt lasi ta neil oma tuju tõstmiseks enda eest läbi marssida, isegi siis, kui ta ise oli haigevoodis. Selle paraadi eesotsas oli siis rügemendi maskotiks olnud karu. Kord pihtis kuningas Prantsuse suursaadikule, et "maailma ilusaim tüdruk või naine jätaks mind ükskõikseks, kuid pikad sõdurid – nemad on mu nõrkus."
Nende vormiriietus järgis tol ajal kasutuses olnud malli: punane müts, kuldse voodriga Preisi sinine jakk, sarlakpunased püksid ja valged kedrid.
Teadaolevalt oli üks pikemaid sõdureid iirlane James Kirkland, kes oli 2,17 meetrit pikk. Ta toimetati jõudu kasutades Portsmouthi sadamast Preisi sadamasse ja viidi rügementi. Temast on säilinud maal. Rügemendis teenis ka teine iirlane, luuletaja Tomás Ó Caiside. Rügemendi koosseisu kuulus ka tuntud Soome hiiglane Daniel Cajanus.
Kui kuningas 1740. aastal suri, koosnes rügement 3200 mehest. Tema järeltulija Friedrich II Suur ei jaganud oma isa vaimustust pikkadest sõduritest ja sellise rügemendi ülalpidamine tundus talle tarbetu kuluna. Rügement saadeti sisuliselt laiali ja suur osa selle liikmetest liideti teiste üksustega. Rügement ise alandati pataljoniks (Garde-Grenadier nr 6) ja palgati Austria pärilussõja ajal, kus osales 1745. aastal Hohenfriedbergi lahingus ning samuti Rossbachis, Leuthenis, Hochkirchis, Liegnitzis ja Torgaus kogu seitsmeaastase sõja vältel. Pataljon alistus Erfurdi ja Prenzlau lähedal pärast Preisi lüüasaamist Jena-Auerstedti lahingus 1806. aastal ning saadeti laiali.
Traditsioon
Alates 1990. aastast tegutseb Potsdamis eraühing, mis on üritanud tugineda Lange Kerlsi rügemendi traditsioonile ja säilitada selle üksuse mälestust.
Vorstirohi
Vorstirohi on kas:
Aleksei Melnikov
pisi|Aleksei Melnikov
Aleksei Pavlovitš Melnikov (10. märts 1867 Moskva – 15. märts 1934 Tartu ) oli Vene poliitik ja jurist, Tartu Ülikooli õppejõud.
Aleksei Melnikov oli tuntud vene kirjaniku, vanausuliste elulaadi kirjeldaja Pavel Ivanovitš Melnikov-Petšerski (Па́вел Ива́нович Ме́льников-Пече́рский) poeg.
Tsaariajal töötas ta Eestis rahukohtuniku ja pikemat aega Pihkva ringkonnakohtu liikmena.
Revolutsiooniaastail astus Melnikov konstitutsiooniliste demokraatide (nn kadettide) parteisse, osales Vene kodusõjas ning oli Nikolai Judenitši juhitud Loodearmee Loode-Venemaa valitsuses asjadevalitseja. 1920. aastast elas ta paguluses Eestis.
1921. aastal asus Aleksei Melnikov tööle Tartu Ülikooli õigusteaduse õppejõuna, pidades loenguid alul kriminaalprotsessist ning alates 1928. aastast kriminalistikast. Tal puudus küll akadeemiline kraad, mistõttu jäi vaid õpetajaks, ent lõi ülikoolis esmaklassilise kriminalistikakabineti. Melnikov kuulus Vene Akadeemilisse Gruppi Eestis. Ta oli ka väga populaarne õppejõud.
Elu lõpul hakkas ta kirjutama ilukirjandust. Melnikovi detektiivromaanid "Krahv Gorjanski tapmine" (Tartu, 1933) ja "Häbimärk (Sfregio)" (Tartu, 1934) põhinevad tõsielul, neis peegeldus tema pikaajaline kogemus kriminalistikas. Kirjandusteadlase Sergei Issakovi sõnul "rikastavad tema romaanid olulisel määral Vene diasporaa mitte just rikkalikku detektiivkirjandust".
Aleksei Melnikov põdes vähki ja suri operatsioonil Tartu Ülikooli haavakliinikus. Tema matustel Tartus Uspenski kirikus 18. märtsil 1934 osales kogu õigusteaduskond.
Pierre Minuit
pisi|Peter Minuit Pierre Minuit (Pieter Minuit, Peter Minuit või Peter Minnewit; 1580–1585 Wesel Kleve hertsogkond – 5. august 1638 Saint Christopheri saar) oli Uus-Madalmaade (Uus-Belgia) III peajuhataja ja koloniaalkuberner aastatel 1626–1631.
Elulugu
Minuit sündis vallooni kalvinistide perekonnas, kes lahkusid Vallooniast hispaania katoliikluse tõusu tõttu.
Burolo
Burolo on vald Itaalias Piemonte maakonnas città metropolitana di Torinos.
Burolo kõrgus merepinnast on 300 meetrit. Asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Burolo piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Bollengo, Cascinette d'Ivrea, Chiaverano, Ivrea, Torrazzo.
Gorgonzola
Gorgonzola on linnaks nimetatav omavalitsusüksus (comune) Itaalia põhjaosas Lombardias città metropolitana di Milanos. Gorgonzola sai linnaõigused vabariigi presidendi 2003. aasta 24. juuni dekreediga. Gorgonzola asub 133 meetrit üle merepinna ja linnaelanikud kutsuvad end nimega gorgonzolesi.
Kunagine maapiirkond, mis on kuulus samanimelise juustusordi poolest, moodustab tänapäeval osa Milano linnastust ning sinna jääb kolm Milano osaliselt maa peal kulgeva metrooliini M2 peatust: Villa Pompea, Gorgonzola ja Cascina Antonietta.
Linna läbib ka Adda jõge Milanoga ühendav ligikaudu 38 kilomeetri pikkune kanal Naviglio della Martesana.
Ajalugu
Aastal 453 ründasid hunnid kohalikku kirikut (pieve) ja lähedal asunud Argentia linna ning hävitasid need. Esimene säilinud kirjalik dokument, mis sisaldab nime Gorgontiola, pärineb 10. sajandist. Aastal 1176 liitus Gorgonzola Lombardia Liigaga ning järgnevate gvelfide ja gibelliinide vaheliste sõdade ajal oli tegemist kohaga, kus toimunud lahingus vangistati Sardiinia Enzo.
Gorgonzola sai presidendi otsusega 2003. aasta 24. juunil linna autiitli.
Juust
Gorgonzola elanikud väidavad, et tuntud samanimeline hallitusjuust pärineb just Gorgonzolast ning aastast 879, kuid teised linnad pretendeerivad samuti juustu päritolukohale.
Ukraina Kaasmaalaskond Eestis
Ukraina Kaasmaalaskond Eestis on Eesti ukrainlaste organisatsioon. Organisatsiooni kontor asub Tallinnas aadressil Laboratooriumi tänav 22. Organisatsiooni juhatuse esimees on Evhen Tsybulenko.
Organisatsioon asutati oktoobris 1988.
Organisatsiooni juures tegutseb muu hulgas vokaalansambel Vidlunõnja, koor Mrija, noorteansambel Svitanok, temaatiline klubi Vestlus.
Lepik (perekonnanimi)
Lepik on eesti perekonnanimi.
2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Lepik 1765 inimesel: 854 mehel ja 911 naisel. Perekonnanimede levikult on Lepik meeste puhul 20. kohal ja naiste puhul 21. kohal.
Ginés González García
pisi|Ginés González García (2019) Ginés González García (sündinud 31. augustil 1945 San Nicolás de los Arroyosis Buenos Airese provintsis) on Argentina poliitik, diplomaat, ning arst-kirurg, ta on erakonna Partido Justicialista liige. Ta oli esimest korda aastatel 2002–2007 Argentina tervishoiuminister. Teist korda oli ta Argentina tervishoiuminister 10. detsembrist 2019 kuni 19. veebruarini 2021. Lisaks oli ta aastatel 2007–2015 Argentina suursaadik Tšiilis.
Ta sündis aastal 1945 San Nicolás de los Arroyosis Buenos Airese provintsis. Ta on lõpetanud Córdoba ülikooli kirurgina.
Ieng Sary
Ieng Sary (khmeeri keeles អៀង សារី; 24. oktoober 1925 – 14. märts 2013) oli Kambodža riigitegelane, üks punaste khmeeride juhtivaid tegelasi.
Ieng Sary oli pärit khmeeri-hiina segaperekonnast. Tema sünninimi oli Kim Trang.
Ieng Sary õppis Phnom Penhis Sisowathi lütseumis. Ta sai stipendiumi Prantsusmaal õpingute jätkamiseks. Pariisis õppis ta Condorcet' lütseumis ja Institut d’Études Politiques de Paris'is. 1951. aastal astus ta Prantsusmaa Kommunistlikku Parteisse. Pariisis olevat ta rajanud khmeeri üliõpilaste marksistliku ringi. 1957. aastal pöördus ta Kambodžasse tagasi ja töötas Sisowathi lütseumis ajalooõppejõuna. 1960. aastal valiti ta Kambodža Töölispartei Keskkomiteesse. 1971–1975 oli Kambodža Kuningliku Rahvusliku Ühtsuse Valitsuse liige ja Kambodža Rahvusliku Ühtsuse Rinde erisaadik.
Punaste khmeeride võimuletuleku järel sai Ieng Saryst Demokraatliku Kampuchea asepeaminister ja välisminister.
Vietnami invasiooni järel 1979. aastal põgenes Ieng Sary üle piiri Taisse, kus ta jätkas tegevust punaste khmeeride eksiilvalitsuse välisministrina. 19. augustil 1979 mõistis Rahva Revolutsiooniline tribunal Phnom Penhis Ieng Sary ja Pol Poti tagaselja surma. 1996. aastal andis kuningas Norodom Sihanoukile armu ja ta pöördus Kambodžasse tagasi.
2007. aasta novembris vahistati Ieng Sary ja tema abikaasa Ieng Thirith süüdistatuna inimsusvastastes kuritegudes.
16. detsembril 2009. aastal esitas tribunal talle süüdistuse genotsiidis osalemises. Ieng Sary suri haiglas enne kohtuotsuse saamist.
Poolivokk
Poolivokk oli lõnga poolile kerimise riist kangakudumisel.
Kirjeldus
Poolivoki põhiosaks oli käega ringiaetav suur ratas, mis nööri abil vedas poolipõhja kiiresti keerlema. Eestis kasutati seda siiski suhteliselt vähe. Tihti keriti lõnga tavalise vokiga, millelt lüht ja värten olid maha võetud.
On arvatud, et ketrusvokk arenes välja poolivokist.
Evekeelne Vikipeedia
pisi|Logo Evekeelne Vikipeedia (eve keeles Wikipiɖia) on Vikipeedia evekeelne versioon.
Evekeelsele Vikipeediale pandi alus 2004. aastal.
Seal on artiklit, millega see on artiklite arvult. keeleversioon.
Naïm Sliti
pisi|Naïm Sliti (2018) Naïm Sliti (sündinud 27. juulil 1992 Marseilles) on Prantsusmaal sündinud Tuneesia jalgpallur, kes mängib ründava poolkaitsjana Saudi Araabia kõrgliiga klubis Ettifaq ja Tuneesia jalgpallikoondises.
Ta on veetnud kogu klubikarjääri Prantsusmaal. Ta alustas profikarjääri 2011. aastal Prantsusmaa esiliiga klubis Sedan. Aastatel 2014–2017 mängis ta Red Staris, kellega jõudis ta Prantsusmaa tugevuselt kolmandast liigast esiliigasse. Hooajal 2015–16 valiti Sliti Prantsusmaa esiliiga sümboolsesse koosseisu. Prantsusmaa kõrgliigas mängis ta esimest korda hooajal 2016/2017 Lille'i meeskonnas. Aastatel 2017–2019 mängis ta Prantsusmaa kõrgliigas Dijoni.
Debüüdi Tuneesia jalgpallikoondises tegi Sliti 3. juunil 2016 Aafrika rahvaste karikavõistluste valikmängus Djibouti vastu. Ta lõi selles mängus ka koondisekarjääri esimese värava. Ta on kuulunud Tuneesia koondisse 2017. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel, 2018. aasta maailmameistrivõistlustel ja 2019. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel.
Puškini lennujaam
Puškini lennujaam on sõjaväelennuväli Venemaal Peterburi haldusalas, Puškini linna serval, 28 km kaugusel Peterburi keskusest lõunas.
Liia Einasto
Liia Einasto (aastani 1951 Liia Tiit; sündinud 26. augustil 1929 Tartus) on eesti matemaatik ja programmeerija.
Puškini lennujaam
1914. aasta 5. juulil maandus sel ajal Tsarskoje Selo nime kandvale lennuväljale “Ilja Muromets”, mille üheks piloodiks oli lennuki konstruktor Igor Sikorski. Ligi kuus ja pool tundi kestnud lend, mille jooksul läbiti 650 versta (ligi 700 km), oli sel ajal maailmarekord.
Liia Einasto
Ta lõpetas aastal 1946 Tartu 2. Keskkooli ja aastal 1951 Tartu Riikliku Ülikooli matemaatikuna.
Ta töötas aastatel 1951–1962 Tartu Riiklikus Ülikoolis vanemlaborandi ja vanemõpetajana. Aastatel 1962–1973 töötas ta Füüsika ja Astronoomia Instituudis ning aastatel 1973–1989 Astrofüüsika ja Atmosfäärifüüsika Instituudis inseneri ja programmeerijana.
Isiklikku
Ta abiellus 10. märtsil 1951 astrofüüsik Jaan Einastoga, neil sündis kolm last: tütred Maret ja Riina ning poeg Indrek. Maret Einasto on astrofüüsik, Riina Einasto on kirjanik.
Soft Machine
Soft Machine oli Canterburyst pärit inglise džässrokiansambel, mis oli nime saanud William S. Burroughsi romaani "Soft Machine" (1961) järgi.
Cascinette d'Ivrea
Cascinette d'Ivrea on vald Itaalias Piemonte maakonnas città metropolitana di Torinos.
Soft Machine
See oli üks keskseid ansambleid 1960.–1970. aastate Canterbury muusika kogukonnas ning üks progressiivse roki ja džässroki žanri loojaid ja mõjutajaid.
Kuigi ansambel ei saavutanud suurt äriedu, peetakse Soft Machine'i "üheks mõjukamaks ansambliks oma ajastul ja kindlasti üheks mõjukamaks underground-bändiks". (Allmusic)
Cascinette d'Ivrea
Cascinette d'Ivrea piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Burolo, Chiaverano, Ivrea.
Naboo
Naboo on planeet George Lucase "Star Warsi" filmimaailmas. Selle kuninganna oli Padmé Amidala.
Wavre
Wavre on prantsuskeelne linn Belgias Valloonia piirkonnas Vallooni Brabandi provintsis Nivellesi haldusringkonnas. Wavre on Vallooni Brabandi provintsi keskus.
Naboo
Esimest korda ilmus see 1999. aastal linastunud filmis "Star Wars: Nähtamatu oht".
Wavre
Ajalugu
Esimesed teated inimasustusest Gallia aladelt pärinevad I aastatuhande algusest. Kirjasõnas on asulat esimest korda mainitud 1050. aastal. 13. sajandiks oli tähtsate kaubateede ristmikule tekkinud turg.
18. ja 19. juunil 1815 toimus seal maha prantslastele võidukas Wavre'i lahing. Wavre'i lahingu lõpuks oli Napoleon juba kaotanud Waterloo lahingu.
Auguļi
Auguļi on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Alūksne piirkonnas Jaunlaicene vallas. Küla asub merepinnast 161 m kõrgusel ja jääb piirkonna keskusest Alūksnest 24 ja Riiast 189 km kaugusele.
Küla lähedalt läheb läbi riigimaantee.
Rutt Eliaser
Rutt Agnia Eliaser (25. november 1914 Tallinn – 21. detsember 1996 Stockholm) oli eesti kirjanik ja jurist.
Elulugu
Ta lõpetas aastal 1933 Tallinna Linna Tütarlaste Kommertsgümnaasiumi. Aastal 1938 lõpetas ta cum laude Tartu Ülikooli õigusteaduskonna. Oli korporatsiooni Filiae Patriae liige.
Ta oli aastatel 1937–1939 vandeadvokaat Rein Eliaseri abi, aastast 1939 oli ta Johannes Mardi abi Tallinnas.
14. juunil 1941 küüditati ta koos emaga Siberisse Tomski oblastisse Tšainski rajooni Makarevkasse. Aastal 1945 sai ta loa Eestisse tagasi pöörduda. Ta töötas Tallinnas õpetaja (Tallinna 20. Keskkoolis ja Tallinna Arve- ja Plaanindustehnikumis) ja raamatupidajana. Aastal 1949 saadeti teist korda sundasumisele, seekord Krasnojarski kraisse Nazarovo rajooni. Aastal 1956 tuli ta Eestisse tagasi. Ta töötas siis raamatupidaja ja juriskonsuldina tekstiilivabrikus Punane Koit, kirjastuses Eesti NSV Kunst, Tallinna Pelgulinna Haigla naistenõuandlas, Eesti NSV Tervishoiuministeeriumi Apteekide Peavalitsuses ja ka mujal.
Aastal 1977 lahkus ta õe Elga juurde Rootsi. Ta töötas ajalehe Teataja korrektorina, samuti oli ta Eesti Kirjanike Kooperatiivi juhatuse liige. Rootsis olles kirjutas ta kaks köidet mälestusi.
Isiklikku
Tema isa Rein Eliaser oli Riigikohtu liige, Riigikogu IV ja V koosseisu liige, vend Rein Eliaser oli Tartu Ülikooli õigusteaduskonna õppejõud ja ajalehe Postimees välisuudiste osakonna toimetaja, õde Elga oli tegev Rootsi ajakirjanduses. Tema onu (ema vend) oli kirjanik August Gailit.
Sõjasaladus
Sõjasaladus on riiklikult salastatud andmed riigi relvajõudude, sõjaliste objektide jms kohta.
Välislingid
Secrecy
Kuning-paradiisilind
Kuning-paradiisilind (Paradisaea raggiana) on linnuliik paradiisilindlaste sugukonnast.
Kuning-paradiisilindu on kujutatud Paapua Uus-Guinea lipul.
Pikkus on umbes 34 cm.
Heiligenblut am Großglockner
Heiligenblut am Großglockner (sloveeni: Sveta Kri, tähendusega Püha veri) on vald Austria Kärnteni liidumaa Spittal an der Drau ringkonnas.
thumb|left|Vaade Glockneri maanteelt
Kärnteni loodeservas ning Ida-Tirooli ja Salzburgi liidumaaga külgnev Heiligenblut asub Kesk-Ida-Alpide Kõrg-Tauerni mäestiku kõrgorus. See asub Austria kõrgeima mäe Großglockneri ja Pasterze liustiku jalamil. Naabertippudeks on Johannisberg ja Fuscherkarkopf põhjas, mõlemad osa Alpide peaahelikust, mis tähistab Kärnteni-Salzburgi piiri. Vallaosad on Apriach, Rojach ja Zlapp und Hof.
Vald on ka maalilise Grossglockneri kõrgalpi maantee Bruckini Salzburgi liidumaal, endise Hochtori kuru, tänase B107-maantee jätku Lienzist Ida-Tiroolis lõunapoolne alguspunkt. Lähedalasuvate vaatamisväärsuste hulka kuuluvad Heiligenbluti-Roßbachi-Scharecki trosstee 2606 m kõrgusele, vabaõhumuuseum, Stockmühleni veskid Apriachis koos 9 rennveskiga, Kachelsee järv läänes, Möll, Gößnitzi ja Leiteri kosed, Margaritzeni veehoidla ja Sandersee järv.
Lähedalasuva raudteetunneli ehitamine Fleißalmi mägipiirkonda 1798 m kõrgusele on Euroopas ainulaadne. 1,6 km pikkune tunnel on suviti veega täidetud, kuid toimib talviti raudteetunnelina Fleißalmi talispordipiirkonda.
Ajalugu
thumb|left|Bricciuse kabel, [[Edward Theodore Comptoni maal]]
Pühale Vicentele pühitsetud gooti stiilis palverännukirik koos silmatorkava tornikiivriga ehitati aastatel 1460–1491. Kirikus asub ka hilisgooti stiilis tiibadega altarimaal 1520. aastast ning krüpt ja haud Bricciuse maiste jäänustega.
Alpi rändkarjakasvatus, samuti kullakaevandamine antiikajast keskajani; Heiligenblut oli peatus ratsarajal ja hiljem Rooma teel, mis viis Hochtori kurule ja üle Alpide, tõenäoliselt kasutusel juba Hallstatti kultuuri ajal, mis jätkus hilispronksiajal. 1834. aastal ehitas Johann von Österreich kuru alla esimese mägihüti ja 1875. aastast ehitati sissesõidutee. Großglockneri maantee avamine 1935. aastal edendas otsustavalt Heiligenbluti kui turismi- ja alpinismikuurordi majandust.
Ukraina Kultuuri-Haridusühing Stožarõ
Ukraina Kultuuri-Haridusühing Stožarõ on Eesti ukrainlaste organisatsioon. Organisatsiooni kontor asub Maardus aadressil Keemikute tee 39b. Organisatsiooni juhatuse esimees on Leonid Tšuprina.
Organisatsioon asutati 15. jaanuaril 2000.
Organisatsiooni juures tegutseb perekond Štšogolevite muusikaansambel.
Tsongakeelne Vikipeedia
Tsongakeelsele Vikipeediale pandi alus 2004. aastal.
Seal on artiklit, millega see on artiklite arvult. keeleversioon.
Kohutav öö
"Kohutav öö" on Georges Mélièsi poolt Prantsusmaal 1896. aastal loodud tummfilm.
Franchi SPAS-12
Franchi SPAS-12 on Itaalia lahinghaavlipüss, mida tootis aastatel 1979–2000 relvatootja Franchi. SPAS-12 on kaherežiimiline: seda saab kasutada nii poolautomaatsel režiimil kui pumppüssina. Relva müüdi paljudele sõjaväe- ja politseiüksustele üle maailma ning tsiviilelanikele. SPAS-12 on esinenud paljudes filmides, teleseriaalides ja videomängudes.
Kohutav öö
Mehe (Georges Méliès) öist und häirib tuvisuurune ämblik.
Franchi SPAS-12
SPAS-12 välimuse ja sihtotstarbe järgi liigitati see sõjaväe lahinghaavlipüssiks. See konstrueeritigi algselt sõjaväes kasutamiseks ning relva algne nimi oli Eriotstarbeline Automaathaavlipüss. Aastal 1990 otsustas Franchi SPAS-12 ümber nimetada Spordiotstarbeliseks Automaathaavlipüssiks, et seda saaks aastani 1994 Ameerika Ühendriikides edasi turustada. Federal Assault Weapons Baniga lõppes SPAS-12 eksport USA-sse ning suur osa relva turust kadus. Aastal 2004 USA keeld aegus ning relva oleks teoreetiliselt saanud edasi eksportida, kuid aastal 2000 oli Franchi otsustanud SPAS-12 tootmise lõpetada, et keskenduda uue, Franchi SPAS-15 arendamisele. Aastal 2000 oli SPAS-12 keskmine hind 1500 USA dollarit (tänapäeval u 2000€).
Kohutav öö
Välislingid
Une nuit terrible Youtube'is
Kārlis Skalbe
pisi|Kārlis Skalbe Kārlis Skalbe (7. november (vkj 26. oktoober) 1879 Vecpiebalga vald – 14. aprill 1945 Stockholm) oli läti luuletaja, prosaist ja aktivist.
Tema muinasjutu "Põhjaneitsi" järgi on loodud rokkooper "Põhjaneitsi".
Veurne
Veurne on hollandikeelne vald Belgias Flandria piirkonnas Lääne-Flandria provintsis Veurne haldusringkonnas.
Paradiisilindlased
Paradiisilindlased (Paradisaeidae) on värvuliste sugukond, kuhu kuulub umbes 40 liiki.
Veurne
Asulad
Veurne jaguneb järgmisteks osavaldadeks ja piirkondadeks:
Paradiisilindlased
Levik
Üle 30 liigi on levinud Uus-Guinea saarel, mõned liigid ka selle lähisaartel, Maluku saartel ja Austraalia idaosas. Paljudel liikidel on väga piiratud levila.
Elupaik
Paradiisilindlased elavad peamiselt troopilistes metsades. Mitut liiki on täheldatud ka mangroovides. Kolmkümmend liiki neljakümnest asustavad kõrgusvahemikku 1000-2000 m.
Pesitsemine
Enamusel paradiisilindlastel on keerulised pulmamängud. Hübriide eri liikide vahel tuleb ette sageli, ning osa hübriide on kirjeldatud liikidena. Paradiisilindlased ehitavad suure ja kausja pesa puu otsa. Kurnas on üks või kaks muna.
Toitumine
Paradiisilindaste toiduks on peamiselt puuviljad ja lülijalgsed. Osade liikide toidus valdavad puuviljad, teistel lülijalgsed.
Kaitse
BirdLife'i järgi on ohustatud kümme liiki paradiisilinde.
Uus-Guinea põlisrahvad on kasutanud oma rituaalides paradiisilindude eredaid sulgi ilmselt juba mõni tuhat aastat.
Ojārs Vācietis
pisi|Ojārs Vācietise mälestusmärk [[Koivaliinas.]] Ojārs Vācietis (13. november 1933 Trapene vald, Hopa piirkond – 28. november 1983 Riia) oli läti luuletaja.
Ojārs Vācietis lõpetas 1952. aastal Gaujiena Keskkooli ja 1957. aastal Läti Riikliku Ülikooli läti keele ja kirjanduse eriala. Ta töötas ajalehe Literatūra un Māksla ja ajakirjade Liesma, Bērnība ja Draugs toimetustes ning Riia Filmistuudios toimetajana.
Ojārs Vācietis tegeles ka tõlkimisega. Muuhulgas tõlkis ta vene keelest läti keelde Mihhail Bulgakovi romaani "Meister ja Margarita".
Moonalao tänav
Moonalao tänav on tänav Tallinnas, Astangul.
Ratša
pisi|Ratša asend Gruusias Ratša (gruusia keeles რაჭა) on Gruusia ajalooline piirkond Lääne-Gruusia kirdeosas Rioni  jõe ülemjooksu orus. Seda ümbritsevad Suur-Kaukasuse mäed. Praeguse haldusjaotuse järgi kuulub Ratša Ratša-Letšhumi ja Khvemo Svanethi piirkonda ning hõlmab Ambrolauri valla ja Oni valla.
Ratša pindala on 2854 km². Suur-Kaukasus eraldab Gruusia ajaloolised piirkonnad Svanethi ja Letšhumi loodes ja Imerethi lõunast, kuigi peamine Kaukaasia kõrgendik moodustab piiri koos Venemaa Põhja-Osseetiaga. Ida-Ratša piirneb Lõuna-Osseetiaga, mis on ametlikult Gruusia osa Šida Kharthli.
Must Peeter
Must Peeter on mitme filmi pealkiri:
Voolis
Voolis on gaasilise ja vedela agregaatolekuga ainete ühisnimetus. Nende ühine omadus on kindla kuju puudumisest tingitud voolavus. Füüsikaliselt on voolis aine, mis välise nihkepinge või jõu mõjul muudab pidevalt oma kuju, s.t voolab. Nihkeelastsusmoodul on võrdne nulliga, seetõttu ei avalda nad vastupanu põikjõule või väändemomendile.
Voolava aine tähenduses on mõnikord kasutatud ka terminit „fluidum“ (ingl fluid), kuid sellel sõnal on ka muid tähendusi.
Borgofranco d'Ivrea
Borgofranco d'Ivrea on vald Itaalias Piemonte maakonnas città metropolitana di Torinos.
Borgofranco d'Ivrea kõrgus merepinnast on 253 meetrit. Asustus­tihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Borgofranco d'Ivrea piirneb järgmiste omavalitsus­üksustega: Andrate, Brosso, Chiaverano, Lessolo, Montalto Dora, Nomaglio, Quassolo, Settimo Vittone.
Borgofranco d'Ivrea territooriumil asuvad järgmised asulad: Baio Dora, Biò, Campagnola, Ivozio, San Germano.
pisi|püsti|tühi|Väravatorn
Kessler
Kessler või Keßler on mitme tuntud isiku perekonnanimi:
Kessler on mitme koha nimi:
Gorgonzola juust
pisi|Gorgonzola juust serveerituna pisi|Gorgonzola juust Gorgonzola on Itaalia päritolu soonelise tekstuuriga sinihallitusjuust, mida valmistatakse lehma pastööritud täispiimast. 25–35% rasvasisaldusega juust võib olla nii võitaoline kui ka tahkem, mure või üpris soolane ja tugevama maitsega siniste "soontega".
Ajalugu
Gorgonzolat on Milano provintsi Gorgonzola vallas toodetud sajandeid ning oma rohekassinise marmorsuse omandas juust 11. sajandil. Ent teised paigad on vaidlustanud selle piirkonna pretendeerimise geograafilisele tähistusele.
Tootmine
Küpsemise ajal sisestatakse juustu korraks metallvardad, tekitades õhukanalid, mis võimaldavad hallituse eostel kasvada niidistikeks ja tekitada juustule iseloomulikku soonelisust. Tavaliselt laagerdub Gorgonzola kolm kuni neli kuud. Laagerdumisprotsessi pikkus määrab ära juustu konsistentsi, mis muutub küpsedes järjest kõvemaks. Gorgonzola juustu on kahte, peamiselt vanuselt erinevat sorti: Gorgonzola Dolce (ka "magus Gorgonzola") ja Gorgonzola Piccante (tuntud ka nimedega Gorgonzola Naturale, Gorgonzola Montagna ehk "mägi-Gorgonzola").
Itaalia seaduste järgi on Gorgonzola juustul kaitstud geograafilise tähise staatus (Denominazione di Origine Protetta ehk DOP). See tähendab, et juustu võib toota vaid järgmistes provintsides: Novara, Bergamo, Brescia, Como, Cremona, Cuneo, Lecco, Lodi, Milano, Pavia, Varese, Verbano-Cusio-Ossola ja Vercelli. Lisaks neile võib juustu toota ka mitmes Alessandria provintsi Casale Monferrato asumis.
Tarbimine
pisi|upright|Gorgonzola juustu ja õuntega Pizza Trieste Gorgonzolat võib süüa mitmel viisil. Seda võib sulatada risotosse toiduvalmistamise lõppfaasis või serveerida polenta kõrvale. Gorgonzolat süüakse ka pastaroogadega ja eriti just lühikeste pastatoodetega (nt penne, rigatoni, mezze maniche või sedani), mitte aga spagettide või linguine tüüpi pastaga. Lisaks leiab Gorgonzolat sageli ka pitsakattena, näiteks kombineerituna teiste pehmete juustudega on tegemist neljajuustupitsa (pizza ai quattro formaggi) koostisosaga.
Quassolo
Quassolo on vald Itaalias Piemonte maakonnas città metropolitana di Torinos.
Quassolo kõrgus merepinnast on 275 meetrit. Asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Quassolo piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Borgofranco d'Ivrea, Brosso, Settimo Vittone, Tavagnasco.
pisi|tühi|Quassolo
Borja Mayoral
Borja Mayoral Moya (sündinud 5. aprillil 1997 Parlas) on Hispaania jalgpallur, kes mängib ründajana Hispaania kõrgliiga klubis Getafe.
Ta alustas klubikarjääri Madridi Realis, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2007. aastal. 2015. aasta jaanuaris debüteeris ta klubi reservmeeskonnas Hispaania tugevuselt kolmandas liigas. Hooajal 2015–16 lõi ta samas liigas 15 väravat.
Madridi Reali põhimeeskonnas debüteeris Mayoral 2015. aasta oktoobris. Hooajal 2016–17 mängis ta laenul Saksamaa kõrgliiga klubis VfL Wolfsburg ja lõi liigas kaks väravat. Madridi Reali meeskonnas lõi ta esimese värava 17. septembril 2017 liigamängus Real Sociedadi vastu.
Aastatel 2018–2020 mängis ta Madridi Realist laenul Hispaania kõrgliiga klubis Levante ning lõi kahe hooaja jooksul Hispaania kõrgliigas kokku 11 väravat. 2020. aasta oktoobris läks ta laenule Itaalia kõrgliiga klubisse AS Roma, lüües hooajal 2020–21 Itaalia kõrgliigas 10 väravat ja UEFA Euroopa Liigas seitse väravat. 2022. aasta jaanuaris läks ta laenule Getafesse.
Mayoral on tulnud Euroopa omavanuste meistriks 2015. aastal Hispaania kuni 19-aastaste koondisega ja 2019. aastal kuni 21-aastaste koondisega.
Jõelähtme kivikirstkalmistu
pisi|Jõelähtme kivikirstkalmistu pisi|Droonivideo kivikalmetest 2021. aasta kevadel pisi|Vaade Rebala kivikirstkalmistule ülalt. 15. aprill 2021 Jõelähtme kivikirstkalmistu (ka Rebala kivikalmed, Jõelähtme kivikalmed) on kivikirstkalmete rühm Tallinna-Narva maantee ääres Tallinnast 20 km idas. Kalmistu jääb Rebala muinsuskaitseala piiresse.
Kalmistu on pärit nooremast pronksiajast, umbes 9.–8. sajandist eKr.
Kalmetest suur osa hävis aastatel 1946–1949, kui ehitati Tallinna–Narva maanteed. 36 kalmet säilis ja neid uuris aastatel 1982–1984 Ants Kraut. Kalmeid ümbritses paekividest laotud ringmüür.
Omar Alderete
Omar Federico Alderete Fernández (sündinud 26. detsembril 1996 Asunciónis) on Paraguay jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Hispaania kõrgliigaklubis Getafe ja Paraguay jalgpallikoondises.
Matthias Stackelberg
Parun Otto Reinhold Matthias Stackelberg (7/19. aprill 1868 Kuressaare – 4. november 1945 Pirna) oli Saaremaa poliitik ja Eesti jurist.
Omar Alderete
Ta alustas klubikarjääri Paraguay klubis Cerro Porteño, debüteerides Paraguay kõrgliigas 2016. aastal. Aastatel 2017–2018 oli ta laenul Argentina kõrgliigaklubis Gimnasia y Esgrima. Aastatel 2018–2019 mängis ta Argentina kõrgliigaklubis Huracán.
Matthias Stackelberg
Matthias von Stackelberg sündis Stackelbergide Tumala-harust põlvneva Tumala ja Orissaare mõisniku vabahärra Gustav von Stackelbergi (1836–1891) ja Marie Ottilie von Stackelbergi (sünd. Buhrmeister; 1845–1924) teise lapsena.
Ta lõpetas 1893. aastal Tartu ülikooli õigusteaduskonna, Korporatsioon Estonia vilistlane.
Ta oli Tumala ja Orissaare mõisnik, 1908–1911 Saaremaa ülemtalurahvakohtu esimees, 1911–1915 Saaremaa konvendideputaat, aurahukohtunik, Kuressaare linnavolinik, Saaremaa maanõunik, alates 1929. aastast Saaremaa Üldkasuliku Ühingu president.
1915. aastal saadeti ta Vene võimude poolt Saaremaalt välja, elas Viljandis. 1918. aastal küüditasid bolševikud ta Siberisse, pääses tagasi. Aastail 1922–1939 oli ta vandeadvokaat Kuressaares, 1927. aastast Kuressaare linnavolinik, siirdus ümberasujana Saksamaale, kus suri Pirnas Saksimaal.
Omar Alderete
2020. aasta oktoobris sõlmis ta pikaajalise lepingu Saksamaa kõrgliigaklubiga Hertha BSC. Hooajal 2021/22 mängis ta Herthast laenul Hispaania kõrgliigaklubis Valencia. 2022. aasta augustis läks ta laenule Getafesse.
Paraguay jalgpallikoondises debüteeris Alderete 20. novembril 2018 sõprusmängus Lõuna-Aafrika Vabariigi vastu. Ta kuulus Paraguay koondisse 2021. aasta Copa Américal.
Matthias Stackelberg
Perekond
Abiellus 12/25. augustil 1900 Kuressaares Ilse von Ekesparrega, Saaremaa maamarssali ja Saaremaa Üldkasuliku Ühingu presidendi Oskar von Ekesparre tütrega. Neil oli kolm poega ja tütar.
Esivanemad
Viited:
Carlos Filipe Ximenes Belo
pisi Carlos Filipe Ximenes Belo (sündinud 3. veebruaril 1948) on Ida-Timori katoliku vaimulik.
1996. aastal sai ta koos José Ramos-Hortaga Nobeli rahuauhinna rahuliku lahenduse leidmise eest Ida-Timori konfliktis.
Tšerokiikeelne Vikipeedia
pisi|Logo Tšerokiikeelne Vikipeedia (tšerokii keeles ᏫᎩᏇᏗᏯ) on Vikipeedia tšerokiikeelne versioon.
Tšerokiikeelsele Vikipeediale pandi alus 2004. aastal.
Seal on artiklit, millega see on artiklite arvult. keeleversioon.
Levašovo lennuväebaas
Levašovo lennuväebaas on sõjaväelennuväli Venemaal Peterburi haldusalas Viiburi linnarajooni põhjaserval Levašovo alevis.
Nicholas Murray Butler
pisi|Nicholas Murray Butler Nicholas Murray Butler (2. aprill 1862 Elizabeth, New Jersey – 7. detsember 1947 New York) oli ameerika filosoof, diplomaat ja haridustegelane.
Aastatel 1902–1945 oli ta Columbia ülikooli president.
Reinhold Hunt
Reinhold Aleksander Hunt VR I/3 (12. veebruar 1899 Loodi vald, Viljandimaa – 31. august 1964) oli eesti advokaat.
Osales Vabadussõjas, 1923–1924 kontoriametnik Viljandis, 1924–1929 ajakirjanik samas. 1926–1932 vandeadvokaat Kaarel Baarsi abi Viljandis, 1932–1940 ja 1941–1944 (Saksa okupatsiooni ajal) vandeadvokaat samas. 1944 Advokaatide kolleegiumi liige, Mustla Õigusnõuandla juhataja, 1945 Tapa, seejärel Jõgeva õigusnõuandla juhataja.
1945. aastal arvati Advokaatide Kolleegiumist välja.
Zoutenaaie
Kuni 1971. aastani oli Zoutenaaie omaette vald.
Hilja Kangro
Hilja Kangro (neiuna Hilja Puskar; 16. august 1922 Tartu – 28. november 2001) oli eesti tuberkuloosiarst.
Ta õppis aastatel 1933–1936 Tartu Linna 10. Algkoolis, 1936–1938 Rannu Algkoolis ja 1939–1944 Tartu Õhtukoolis. Õhtukooli kõrvalt õppis ta aastatel 1942–1945 Tartu Õdedekoolis. 1945. aastal astus ta Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonda, ülikooli lõpetas 1951. aastal; õpingute kõrvalt töötas meditsiiniõena Tartu Tuberkuloositõrje Dispanseris.
Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta aastatel 1951–1992 Tartu Tuberkuloositõrje Dispanseris ftisiaatrina.