cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Viienda koalitsiooni sõda
Austria reformid
Veel üks reform oli, et Austria, olles kaotanud palju ohvitsere, veterane ja eliitsõdureid ning regulaarväelasi, ja olles võimetu kutsuma liitlasi, võttis kasutusele Levée en masse, mida varem kasutasid prantslased. Selleks ajaks olid prantslased Levée en masse jätnud ning moodustasid regulaararmee, mis põhines lahingus karastunute ja eliitveteranide tuumikul. Kummalisel ümberpööratud moel võrreldes varasemate Napoleoni sõdadega, kus vähese kogemusega ja sageli teenistusse sunnitud prantslased võitlesid professionaalse Austria armee vastu, saadeti suur hulk kogemusteta ja vaid baasväljaõppe ja varustusega Austria värvatuid lahinguväljale hästi väljaõpetatud, lahingus karastunud ja hästi varustatud Prantsuse Grande Armée vastu.
Johann Engelhardt Bender
Johann Engelhard(t) Bender (eesnimedena ka Johann Andreas, perenimi ka Bönnert; 1623 Frankfurt Saksamaa – 1699) oli Eestimaa vaimulik ja piiblitõlkija.
Viienda koalitsiooni sõda
Austria ettevalmistused
Karl ja Hofkriegsrat olid jagunenud strateegia osas, kuidas prantslasi rünnata. Karl tahtis põhijõude Böömimaalt, mis olid mõeldud Prantsuse vägede isoleerimiseks Põhja-Saksamaal ja viinuks kiirele otsustamisele. Suur osa Austria armeest oli juba siia koondunud, nii et see näis loomuliku operatsioonina. Hofkriegsrat ei nõustunud Doonau pärast, mis eraldas Karli ja tema venna Johanni vägesid. Selle asemel soovitati, et pearünnak tuleb käivitada lõuna pool Doonaud, et säilitada turvalisemat sidet Viiniga. Lõpuks said nad oma tahtmise, kuid väärtuslikku aega oli kaotatud. Austria plaan kutsus Böömimaa korpused (I Bellegarde juhtimisel, 38 000 meest, ja II Kolowrati juhtimisel, 20 000 meest) ründama Böömimaa mägedest Chami teed pidi Regensburgi, 66 000 mehest koosnev Austria tsenter ja reserv (Hohenzollerni III, Rosenbergi IV ja Lichtensteini I reservkorpus) pidid samal eesmärgil edenema läbi Schardingi ning vasak tiib (ertshertsog Ludwigi V, Hilleri VI ja Kienmayeri II reservkorpus, kokku 61 000 meest) pidi liikuma Landshuti suunas ja kaitsma tiivalt.
Johann Engelhardt Bender
Ta immatrikuleeriti juulis 1637 Rostocki ülikooli. Ta valiti 26. oktoobril 1645 Väike-Maarja koguduse pastoriks, kutsuti kohale 2. novembril 1645, ordineeriti pastoriks 26. novembril 1645 ja introdutseeriti ametisse 14. detsembril 1645. 15.. veebruaril 1674 sai ta Viru ja Alutaguse praostiks ja konsistooriumi assessoriks. Aastast 1684 oli ta Eestimaa konsistooriumi direktor. Aastal 1695 jäi ta emerituuri.
Viienda koalitsiooni sõda
Erfurdi kongress (1808)
Tilsitis tegi Napoleon Venemaa tsaarist Aleksandrist imetleja, kuid Erfurdi kongressi ajaks septembrist oktoobrini 1808 hakkasid prantslastevastased tunded Vene õukonnas äsja sepistatud liitu ähvardama. Napoleon ja tema välisminister Jean-Baptiste Nompère de Champagny püüdsid veel kord liitu kinnitada, et võimaldada Napoleonil lahendada Hispaania asju, samuti ette valmistada ähvardavat sõda Austriaga. Napoleonile töötas vastu tema endine välisminister Charles Maurice de Talleyrand-Périgord, kes oli selleks ajaks jõudnud järeldusele, et Napoleon ja tema sõjapoliitika viivad Prantsusmaa hävinguni, ja kes andis Aleksandrile salaja nõu seista vastu Napoleoni nõudmistele.
Johann Engelhardt Bender
Ta tegeles muu hulgas Uue Testamendi tõlkimisega eesti keelde. Ta osales 1686. aasta Liepa ja 1687. aasta Pilistvere piiblikonverentsil.
Viienda koalitsiooni sõda
Erfurdi kongress (1808)
Väljaspool kohtumisi sündis Erfurdi kokkulepe (14 artiklit), milles kutsuti Suurbritanniat üles loobuma sõjast Prantsusmaa vastu, tunnistati Venemaa Soome-vallutust Rootsilt ja kinnitati, et sõja korral Austriaga abistab Venemaa Prantsusmaad "parimal võimalikul moel". Kaks keisrit lahkusid oma kodumaale 14. oktoobril. Kuus kuud hiljem algas oodatud sõda Austriaga ja Aleksander aitas Prantsusmaad nii vähe kui võimalik (kuigi Schönbrunni rahuga sai Venemaa osa Austria Poola territooriumist, nimelt Tarnopoli piirkonna, vähemalt neutraliteedi säilitamise eest). Aastaks 1810 kaalusid mõlemad keisrid teineteisega sõda, tingitud peamiselt jõustunud Kontinentaalblokaadi majanduslikust survest. Erfurt oli viimane kohtumine kahe keisri vahel.
Prantsuse ettevalmistused
Napoleon ei olnud Austria plaanide ja kavatsuste suhtes täiesti kindel. Ta oli sel ajal Pariisis ja juhendas peamist Prantsuse välikomandöri Lõuna-Saksamaal, Berthier'd positsioonide ja koondumiste suhtes. Tema jämedad mõtted võimaliku saabuva kampaania suhtes sisaldasid otsust teha Doonau org peamiseks operatsioonide teatriks, nagu see oli aastal 1805, ja siduda Austria väed, mis võisid tungida Põhja-Itaaliasse, paigutades mõned oma väed, mida juhiksid Eugène ja Marmont. Vigane luure andis Napoleonile mulje, et peamine Austria rünnak tuleb Doonaust põhjas. 30. märtsil kirjutas ta Berthier'le kirja, selgitades oma kavatsust koguda umbes 140 000 sõdurit Regensburgi ümbrusse, kaugel põhjas, kuhu austerlased plaanisid teha rünnaku. Need vääritimõistmised Austria mõtteviisi kohta jätsid Prantsuse armee halvasti paiknema, kui vaenutegevus algas.
Sõja käik
pisi|250px|Euroopa strateegiline olukord veebruaris 1809. Sõda viis reformitud Austria armee vastu Prantsuse veteranide ja värvatute kogumile. Suurte sõjakohustustega, mis kestis aprillist juulini aastal 1809, saavutas Napoleon kiire võidu, mis iseloomustas tema eelmisi kampaaniaid. Siiski tähistas Viienda koalitsiooni sõda ka viimast aega, kus Napoleon ja Prantsuse keisririik saavutasid nii otsustavaid võite.
Austria ründab esimesena
10. aprilli varahommikul ületasid Austria armee eelväed Inni ja tungisid Baierisse. Halvad teed ja jäine vihm aeglustasid Austria edenemist esimesel nädalal, kuid vastas olevad Baieri väed taganesid järk-järgult. Austria rünnak toimus umbes nädal enne Napoleoni ootusi ja tema eemalolekul muutus Berthier' roll väga kriitiliseks. Berthier (kelle põhitöö oli staabitöö) osutus mitte küllalt heaks välikomandöriks, iseloomujoont raskendas asjaolu, et mitmed teated Pariisist hilinesid ja mõisteti valesti, kui need lõpuks peakorterisse saabusid. Samas kui Napoleon kirjutas Berthier'le, et Austria rünnak enne 15. aprilli võetakse vastu üldise prantslaste koondumisega ümber Donauwörthi ja Augsburgi, keskendus Berthier lausele, et Davout peaks oma III korpusega jääma Regensburgi ümber ja käskis Raudsel marssalil liikuda tagasi linna vaatamata suurele Austria survele.
Grande Armée d'Allemagne oli nüüd ohtlikus seisus, kui kahte tiiba eraldas 121 km ja ühendas tilluke Baieri vägede kordon. Berthier, Prantsuse marssalid ning ohvitserid ja sõdurid olid kõik silmnähtavalt pettunud pealtnäha mõttetutest marssidest ja vastumarssidest. 16. aprillil lõi Austria eelvägi baierlased tagasi Landshuti juures ja tagas õhtuks hea ületuskoha üle Isari. Pärast raevukat reisi Pariisist saabus Napoleon 17. aprillil lõpuks Donauwörthi. Karl õnnitles ennast kampaania eduka alguse eest ning plaanis hävitada Davout' ja Lefebvre'i isoleeritud korpused topelthaarava manöövriga. Kui Napoleon sai aru, et olulised Austria jõud on juba üle Isari ja marsivad Doonau suunas, nõudis ta, et kogu Prantsuse armee seataks 48 tunniga Ilmi taha üles bataillon carré rivistuses, kõik lootuses parandada Berthier' vead ja saavutada edukas koondumine. Tema käsud olid ebarealistlikud, kuna ta alahindas Austria vägede arvu, mis suundusid Davout' poole; Napoleon uskus, et Karlil on vaid üks korpus üle Isari, kuid tegelikult oli austerlastel Regensburgi suunas vantsimas viis korpust, kokku 80 000 meest. Napoleon vajas midagi kiiresti oma vasaku tiiva kaitseks kokkukukkumise eest.
Landshuti manööver
pisi|250px|Landshuti manööver ja Austria vägede [[Baierist väljaajamine.]]
Davout aimas probleeme ja taganes oma korpusega Regensburgist, jättes kaitseks garnisoni vaid 2000 meest. Põhja poole suunduvad Austria kolonnid sattusid 19. aprilli varajastel tundidel Kelheim-Abbachi piirkonnas neljale Prantsuse kolonnile, mis liikusid läänest Neustadti suunas. Austria rünnakud olid aeglased, koordineerimata ja kogenud Prantsuse III korpuse poolt kergesti tõrjutavad. Napoleon teadis, et Davout' sektoris võideldi, ja oli juba välja töötanud uue strateegia, millega ta lootis austerlasi lüüa: kui austerlased ründasid põhjasuunas, pidi Masséna korpus, hiljem täiendatud Oudinot' vägedega, ründama kagusse Freisingi ja Landshuti suunas lootusega kogu Austria liin tagasi tõrjuda ja leevendada survet Davout'le. Napoleon oli küllaltki kindel, et Davout' ja Lefebvre'i ühendkorpused suudavad austerlasi kinni hoida, kuni tema teised väed liiguvad Austria tagalasse.
Rünnak algas hästi, kui Abensbergi kaitsev keskne Austria V korpus andis prantslaste edenemisele teed. Napoleon oli aga töötanud valedel eeldustel, mis tegi tema eesmärkide saavutamise raskeks. Masséna edenemine Landshuti suunas nõudis liiga palju aega, mis võimaldas Hilleril põgeneda lõunasse üle Isari. Doonau sild, mis pakkus kerget ligipääsu Regensburgile ja idakaldale, ei olnud purustatud, võimaldades austerlastel minna üle jõe ja muutes asjatuks prantslaste lootused vaenlase täielikuks purustamiseks. 20. aprillil olid austerlased kandnud kaotusi 10 000 meest, kaotanud 30 kahurit, 600 laskemoonavankrit ja 7000 muud veokit, kuid olid veel tugev võitlusjõud. Hiljem õhtul taipas Napoleon, et päeva võitlustes oli olnud vaid kaks Austria korpust. Karlil oli soovi korral veel hea võimalus põgeneda itta üle Straubingi.
21. aprillil sai Napoleon Davout'lt läkituse, milles räägiti suurest kokkupõrkest Teugen-Hauseni juures. Davout hoidis oma positsioone, ja kuigi Napoleon saatis abivägesid, seisis umbes 36 000 Prantsuse sõdurit 75 000 austerlase vastu. Kui Napoleon lõpuks taipas, et Karl ei olegi itta taandunud, korraldas ta Grande Armée telje ümber operatsiooniks, mis sai tuntuks kui Landshuti manööver. Kõik võimalikud Prantsuse väed, välja arvatud 20 000 sõdurit Bessières'i juhtimisel, kes jälitasid Hillerit, paiskusid nüüd Eckmühli vastu püüda teisel katsel austerlased lõksu ja leevendada ümberpiiratud kamraadide katsumusi. 22. aprillil jättis Karl 40 000 Rosenburgi ja Hohenzollerni juhitud sõdurit ründama Davout'd ja Lefebvre'i, kui eraldas kaks Kollowrati ja Lichtensteini juhitavat korpust marssima Abbachi ja saavutama vaieldamatu kontroll jõekalda üle. Kell 1.30 pärastlõunal kuuldus aga lõunast kanonaad – Napoleon oli saabunud. Davout käskis kohe rünnata kogu rindejoonel, vaatamata arvulisele vähemusele; 10. kergejalaväerügement tungis edukalt Leuchlingi külla ja vallutas Unter-Leuchlingi kohutavate inimkaotustega. Napoleoni abiväed kurnasid varsti Austria vasaktiiba. Eckmühli lahing lõppes veenva Prantsuse võiduga ja Karl otsustas taanduda üle Doonau Regensburgi suunas. Napoleon laskis siis Massénal vallutada Straubingi idas, kui ülejäänud armee jälitas põgenevaid austerlasi. Prantslastel õnnestus vallutada Regensburg pärast kuulsusrikast sööstu marssal Lannes' juhtimisel, kuid enamik Austria armeest põgenes edukalt Böömimaale. Napoleon pööras siis oma tähelepanu lõunasse Viini suunas, võideldes reas kokkupõrgetes Hilleri vägede vastu, enamasti suurepäraselt, Ebelsbergi lahingus 3. mail. Kümme päeva hiljem langes Austria pealinn teist korda viimase nelja aasta jooksul.
Aspern-Essling
250px|pisi|Strateegiline olukord ja [[Aspern-Esslingi lahing 22. mail 1809.]]
16. ja 17. mail saabus peamine Austria armee Karli juhtimisel Marchfeldi, tasandikule Viinist kirdes, kohe üle Doonau, mida kasutati sageli Austria sõjaväe õppeväljana. Karl hoidis suurema osa oma jõududest jõekaldast mitu miili eemal, lootuses koondada need sinna, kus Napoleon otsustab jõge ületada. 20. mail kuulis Karl oma vaatlejatelt Bissami künkal, et prantslased ehitavad silda Kaiser-Ebersdorfis, just Lobau saarest edelas, mis viis Marchfeldi. 21. mail jõudis Karl järeldusele, et prantslased ületavad jõe Kaiser-Ebersdorfis ja käskis edeneda 98 000 sõduril koos 292 kahuriga, mis olid organiseeritud viide kolonni. Prantslaste sillapead jäid kahte külla: Asperni läänes ja Esslingisse idas. Napoleon ei oodanud vastasseisu ning sildu, mis ühendasid Prantsuse vägesid Aspern-Esslingis ja Lobaus, ei kindlustatud palissaadidega, tehes need väga haavatavaks Austria pargastele, mis olid põlema süüdatud.
Asperni-Esslingi lahing algas 21. mail kell 2.30 pärastlõunal. Esimesed ja halvasti koordineeritud Austria rünnakud Asperni vastu lõunas nurjusid täielikult, kuid Karl pidas vastu. Lõpuks õnnestus austerlastel vallutada kogu küla, kuid kaotada idaosa. Austerlased ei rünnanud Esslingit enne kella 6 õhtul, kuna neljas ja viies kolonn tegid pikema marsi. Prantslased tõrjusid edukalt rünnakuid Esslingi vastu läbi kogu 21. mai. Võitlused algasid 22. mail kell 3 öösel ja neli tundi hiljem vallutasid prantslased taas Asperni. Napoleonil oli nüüd jõe teisel kaldal 71 000 meest ja 152 kahurit, kuid prantslased olid ikka ohtlikult vähemuses. Napoleon käivitas siis massiivse rünnaku Austria tsentri vastu, mis andnuks rohkem aega III korpusele jõe ületamiseks ja võidu saavutamiseks. Lannes edenes kolme jalaväediviisiga ja liikus edasi miili, enne kui austerlased, innustatuna Karli isiklikust kangelaslikkusest koos tema koondunud visa jalaväerügemendiga (nr. 15), vallandasid turmtule prantslaste suunas, mis põhjustas viimaste taganemise. Kell 9 hommikul purunes prantslaste sild taas. Karl käivitas veel ühe massiivse rünnaku tund hiljem ja vallutas Asperni lõplikult, kuid ei suutnud veel vallutada Esslingit. Mõni tund hiljem tulid austerlased siiski tagasi ja võtsid kogu Esslingi, välja arvatud vankumatult kaitstud viljaait. Napoleon vastas osa keiserliku kaardiväe saatmisega Jean Rappi juhtimisel, kes jultunult Napoleoni käske eirates ründas Esslingit ja ajas kõik Austria väed välja. Karl korraldas siis järeleandmatu suurtükkidest pommitamise, mille paljudest ohvritest üks oli marssal Lannes. Võitlus vähenes varsti pärast seda ja prantslased tõmbasid kõik oma väed Lobaule tagasi. Karl oli tekitanud esimese suure kaotuse Napoleoni sõjaväelase karjääris.
Wagram
pisi|250px|Strateegiline olukord ja [[Wagrami lahing juuli alguses 1809.]]
Pärast kaotust Aspern-Esslingi all võttis Napoleonil rohkem kui kuus nädalat planeerimist ja ettevalmistusi olukordadeks, enne kui ta tegi järgmise katse ületada Doonau. Prantslased tõid rohkem vägesid, rohkem suurtükke ja algatasid paremad kaitsemeetmed, et kindlustada järgmisel jõeületusel edu. 30. juunist kuni juuli esimeste päevadeni ületasid prantslased taas Doonau, mitte vähem kui 188 000 sõdurit marssis üle Marchfeldi austerlaste suunas. Vahetu vastupanu prantslaste edenemisele piirdus Nordmanni ja Johann von Klenau eelposti diviisidega; peamine Habsburgide armee paiknes 8 km eemal, keskusega Wagrami külas. Pärast edukat jõeületust käskis Napoleon rünnakule piki kogu rindejoont, et takistada austerlaste põgenemist öösel. "Kohutava 57." jalaväerügemendi ja 10. eliitkergejalaväerügemendi raevukad võitlused Baumersdorfi küla vastu viisid peaaegu kohese prantslaste võiduni, kuid lõpuks austerlased ei nihkunud ja hoidsid prantslasi edasi surumast. Lakkamatud rünnakud Austria kangelasliku Vincent Chevaulegers' ratsaväe poolt sundisid 10. ja 57. taanduma, jättes prantslased saavutusteta. Edasised rünnakud Eugène'i ja MacDonaldi poolt rinde vasakule tiivale ei andnud samuti tulemust. Bernadotte'i väed ründasid hiljem sarnaste kehvade tulemustega ja paremal tiival otsustas Davout ööpimeduses taanduda. Esimene päev lõppes prantslastega Marchfeldil, kuid väheste tulemustega.
6. juuliks kavandas Karl topelthaaramist, mis nõudis kiiret marssi tema venna Johanni vägedelt, siis mõni kilomeeter lahinguväljast idas. Napoleoni plaan kavandas Austria vasaku tiiva haaramist Davout' III korpusega, kui ülejäänud armee hoiab Austria vägesid kinni. Klenau VI korpus, mida toetas Kollowrati III korpus, alustas teisel päeval võitlust kell 4 öösel hävitava rünnakuga prantslaste vasaku tiiva vastu, sundides viimased loobuma nii Aspernist kui ka Esslingist. Vahepeal oli üleöö tekkinud šokeeriv areng. Bernadotte oli ühepoolselt käskinud oma vägedel taanduda kesksest Aderklaa külast, viidates raskele suurtükiväe rünnakule, tegu, mis kahjustas tõsiselt kogu Prantsuse positsiooni. Napoleon oli vihast kaame ja saatis kaks diviisi Masséna korpusest, toetatuna mõningase ratsaväega, kriitilist küla tagasi saama. Pärast rasket võitlust esimeses faasis saatis Masséna Molitori reservdiviisi, mis aeglaselt kuid kindlalt võttis kogu Aderklaa tagasi prantslastele, et see taas kaotada pärast raevukaid Austria pommi- ja vasturünnakuid. Davout' rünnakule aja võitmiseks saatis Napoleon 4000 kürassiiri Nansouty juhtimisel Austria liinide vastu, kuid nende jõupingutused ei viinud kuhugi. Oma tsentri ja vasaku tiiva kindlustamiseks moodustas Napoleon 112 kahurist massiivse suurtükiväe patarei, mis hakkas austerlasi tampima ja tekitas haigutavaid auke nende ridadesse. Kui Davout' mehed edenesid Austria vasaku tiiva vastu, moodustas Napoleon kolm väikest MacDonaldi diviisi augutäiteks, pikliku kujuga, mis marssisid Austria tsentri vastu. Vantsiv faalanks laastati Austria suurtükiväe poolt, kuid sel õnnestus murda läbi tsentri, kuigi võitu ei saanud kasutada, kuna lähiümbruses puudus ratsavägi. Siiski, kui Karl oli olukorda uurinud, mõistis ta, et on vaid aja küsimus, enne kui Austria positsioonid täielikult murtakse, ja käskis mõni tund pärast keskpäeva taganeda Böömimaa suunas. Tema vend Johann saabus lahinguväljale kell 4 pärastlõunal, liiga hilja, et midagi mõjutada, ja käskis samuti taganeda Böömimaale.
Prantslased ei jälitanud austerlasi kohe, kuna nad olid kurnatud kahepäevasest tigedast võitlusest. Pärast kosumist jälitasid nad austerlasi ja püüdsid nad juuli keskel Znaimi juures kinni. Siin sõlmis Karl Napoleoniga vaherahu ja nõustus võitlust lõpetama. Sõjaline konflikt Prantsusmaa ja Austria vahel oli tõhusalt lõppenud, kuigi tulemuse ametlikuks tegemiseks läks vaja veel paar kuud diplomaatilist jagelust.
Teised sõjatandrid
pisi|250px|Austerlaste poolt innustatuna, heitmaks Napoleoni liitlase [[Baieri iket, haaras Tirooli Alpi piirkonna rahvas aastal 1809 relvad vastupanuks, mis lõppkokkuvõttes nurjus.]] Itaalias läks ertshertsog Johann Napoleoni kasupoja Eugène'i vastu. Austerlased lõid aprillis Sacile lahingus tagasi mitu äpardunud Prantsuse rünnakut, sundides Eugène'i taganema Veronasse ja Adige jõele, kuid Eugène grupeeris väed ümber ja käivitas palju küpsema pealetungi, mis ajas austerlased Põhja-Itaaliast taas välja. Wagrami ajal ühinesid Eugène'i väed Napoleoni peaarmeega. Dalmaatsias võitles Marmont, nimeliselt Eugène'i käsu all, kindral Stoichewichi vastu. Marmont käivitas 30. aprillil mägipealetungi, kuid selle tõrjusid tagasi Grenzi jalaväelased. Marmont ei lasknud siiski esimesel ebaõnnestumisel konflikti tempot dikteerida. Ta tuli pealetungile tagasi ja ühines Napoleoniga Wagramis.
Saksimaal olid austerlaste ja braunschweiglaste ühendväed kindral Kienmayeri juhtimisel palju edukamad, võites kindral Junot juhitavat korpust Gefreesi lahingus. Pärast pealinna Dresdeni võtmist ja Napoleoni venna Jérôme Bonaparte'i juhitava armee tagasilöömist, kontrollisid austerlased tõhusalt kogu Saksimaad. Kuid selleks ajaks oli peamine Austria vägi juba Wagrami all võidetud ja Znaimi vaherahu sõlmitud.
Madalmaades käivitasid britid Walchereni ekspeditsiooni, et leevendada survet austerlastele. Briti väed üle 39 000 mehega ehk suurema armeega kui Pürenee poolsaarel randusid Walcherenis 30. juulil. Siiski olid austerlased selleks ajaks juba sõja kaotanud. Walchereni ekspeditsiooni iseloomustas vähene võitlus, kuid palju inimohvreid. Üle 4000 Briti sõduri kaotati, ja ülejäänud taganesid detsembris 1809.
Tagajärjed
pisi|340px|Kõik viienda koalitsiooni sõja osalised. Sinine : Koalitsioon ning nende kolooniad ja liitlased. Roheline : [[Prantsuse esimene keisririik, selle protektoraadid, kolooniad ja liitlased.]]
Kuigi Prantsusmaa ei alistanud Austriat täielikult, kehtestas 14. oktoobril 1809 sõlmitud Schönbrunni rahu austerlastele siiski raske poliitilise lõivu. Rahu tulemusel sai Prantsusmaa Kärnteni, Kraini ja Aadria mere sadamad, samas Galiitsia anti poolakatele, Salzburgi ala Tiroolist läks baierlastele ja Venemaale loovutati Tarnopoli piirkond. Austria kaotas üle kolme miljoni alama, umbes 20% kogu rahvastikust. Keiser Franz nõustus maksma ka hüvitist peaaegu 85 miljonit franki, tunnistas Napoleoni venna Josephi Hispaania kuningaks ja kinnitas Briti kaubanduse väljajäämist tema ülejäänud valdustest. Austria armee ei tohtinud Napoleoni sõdade kestmise ajal olla kunagi suurem kui 150 000 meest. Austria kaotus sillutas teed Napoleoni abielule keiser Franzi tütre Marie-Louisega. Napoleon oletas ohtlikult, et tema abielu Marie-Louisega kõrvaldab Austria kui tulevase ohu, kuid Habsburgid ei olnud perekondlikest suhetest nii ajendatud, kui Napoleon arvas.
Konflikti mõju ei olnud Prantsuse perspektiivist täiesti positiivne. Mässud Tiroolis ja Vestfaali kuningriigis konflikti kestel olid märgid sellest, et Saksa rahvastiku seas oli palju rahulolematust Prantsuse võimu suhtes. Vaid mõni päev enne Schönbrunni rahu sõlmimist lähenes 18-aastane Friedrich Stapß vägede ülevaatuse ajal Napoleonile ja püüdis keisrit pussitada, kuid ta peatati viimasel hetkel kindral Rappi poolt. Saksa rahvusluse tärkav jõud oli selleks ajaks liiga tugevasti juurdunud ja Viienda koalitsiooni sõda mängis selle arengu kasvus tähtsat rolli. Aastaks 1813, kui Kuues koalitsioon võitles prantslastega kontrolli eest Kesk-Euroopas, oli Saksa rahvastik ägedalt vastu Prantsuse võimule ja toetas suuresti liitlasi.
Urve Paaver
Urve Paaver (sündinud 21. septembril 1958 Tartus) on eesti proviisor, Tartu Ülikooli farmaatsia instituudi õppejõud ja teadlane, aastast 2018 farmatseutilise tehnoloogia dotsent.
Teadustöö
Eesti Akadeemilise Farmaatsia Seltsi asutajaliige ja juhatuse liige.
Halil Dervişoğlu
pisi|Halil Dervişoğlu 2021. aastal [[Brentford FC|Brentfordi särgis]] Halil İbrahim Dervişoğlu (sündinud 8. detsembril 1999 Rotterdamis) on Türgi jalgpallur, kes mängib Türgi kõrgliiga klubis Galatasaray ja Türgi jalgpallikoondises.
Ta liitus 2009. aastal Rotterdami Sparta noorteakadeemiaga. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta hooajal 2018–19 Hollandi esiliigas, lüües sel hooajal liigas kümme väravat. Hooaja 2019–20 esimeses pooles lõi ta 17 liigamänguga Hollandi kõrgliigas viis väravat.
2020. aasta jaanuaris liitus ta Inglismaa esiliiga klubiga Brentford. Klubi põhikoosseisu tal esimesel hooajal murda ei õnnestunud, pääsedes väljakule kokku seitsmes mängus. Esimese värava lõi ta Brentfordi meeskonnas 9. jaanuaril 2021 Inglismaa karikamängus Middlesbrough' vastu. Hooaja 2020–21 esimeses pooles oli ta Brentfordist laenul Hollandi kõrgliiga klubis FC Twente ja hooaja teises pooles Galatasarays. 2021. aasta septembris suundus ta taas laenule Galatasaraysse.
Türgi jalgpallikoondises debüteeris Dervişoğlu 27. mail 2021 sõprusmängus Aserbaidžaani vastu ja lõi selles mängus ka värava. Samal aastal kuulus ta Euroopa meistrivõistlustel osalenud Türgi koondisse.
Ahto (eesnimi)
Ahto on mehenimi.
Eestis elas Rahvastikuregistri andmetel 8. mai 2012 seisuga 859 Ahto-nimelist inimest.
Lätis oli 2021. aasta 30. juuni seisuga eesnimi Ahto 1 inimesel.
India peaminister
India peaminister on India Vabariigi valitsusjuht (peaminister).
Alates 26. maist 2014 on India peaminister Narendra Modi.
Vene laenud eesti keeles
Neid laene on eesti keeles Huno Rätsepa järgi 315–362, 2012. aasta Eesti etümoloogiasõnaraamatu andmetel 228–271. Algul vahendasid vene laensõnu piirialade elanikud ning vene kaupmehed ja käsitöölised, hiljem Eesti ala liitmisega Vene tsaaririiki tugevnes vene keele mõju ametlikul tasemel, kasvades eriti venestusperioodil alates 1880. aastatest. . Nõukogude ajal laenasid eestlased palju vene sõnu kõnekeelde, kuid kirjakeelde jõudis neist eesti leksikograafide vastuseisu tõttu suhteliselt vähe.
Kätlin Valdmets
Kätlin Valdmets (sündinud 1988 Harju maakonnas) on eesti modell.
Ta võitis 2012. aastal Miss Estonia võistluse.
Mugul-mungalill
Mugul-mungalill (Tropaeolum tuberosum), tuntud ka kui mashua (muid nimesid vaata altpoolt), on õistaime liik mungalille perekonnast, mida kasvatatakse Andide piirkonnas, eriti Peruus ja Boliivias, vähemal määral ka Ecuadoris ja Boyacá departemangus Colombias, söödavate mugulate pärast, mida süüakse keedetud või röstitud köögiviljana. See on lisatoiduse allikas, eriti indiaani rahvastele. Mugul-mungalill on mitmeaastane rohtne vääntaim, mis kasvab 2–4 m kõrguseks. Ta on suguluses Eestiski aedades ilutaime ja köögiviljana kasvatatava mungalillega, ja ka teda kasvatatakse mingil määral ilutaimena oma eredavärviliste torujate õite pärast.
Muud nimetused
Seda taime tuntakse Peruus ja Ecuadoris kui mashua. Muid nimetusi:
Kasvatamine
Taim kasvab jõudsalt ka kehvadel muldadel ja suudab hästi umbrohtudega konkureerida. Ta on hästi kohanenud mäestiku elatispõllundusega ja annab suuri saake, 3000 m kõrgusel on saagiks saadud 30 tonni hektarilt, kuid teaduskatsete käigus on saavutatud isegi 70 tonni hektarilt. Ebatavaliselt suur vastupidavus putukkahjuritele, nematoodidele ja bakteritele arvatakse tulenevat suurest isotiotsüanaatide sisaldusest. Kuigi mugul-mungalill on täielikult kodustatud, suudab see jõudsa kasvu ja visaduse tõttu vastu pidada ka metsikus taimestikus. Colombias istutatakse seda kaasliigina, et peletada kahjureid kartulipõldudelt.
[[file:Peruvian mashua cultivar Yawar Waqay (Llorando sangre).JPG|thumb|Populaarne Peruu mugul-mungalille sort 'Yawar Waqay', mis
tähendab verejooksu|left|187x187px]]
Kasutamine toiduks
Mugul on toorelt teravamaitseline, kuid see omadus kaob kuumtöötlusel. Toiduks tarvitatavates mugulates on kuni 75% täiskasvanud taime kuivkaalust (teraviljal on söödava osa osakaal taime kuivkaalus tavaliselt umbes 40%). Kuni 75% taime kuivainest jõuab mugulatesse.
Ilutaimena kasvatamine
Oma põlises kasvualas kultiveeritakse mugul-mungalille peamiselt söödavate mugulate pärast, kuid parasvöötmes on tal ka iluaianduslik väärtus, oma roomava kasvu ja silmatorkavate kahevärviliste torujate õite pärast, mis ilmuvad suvel ja sügisel. Tupplehed on oranžikaspunased ning kroonlehed erekollased. Miinuskraadidega piirkondades vajab talvel mõningast katmist. Sort T. tuberosum var. lineamaculatum 'Ken Aslet' on saanud Inglise Kuningliku Aiandusseltsi Aiandusteenete auhinna.
Raviomadused
Mugul-mungalillel arvatakse olevat anafrodisiaakumi (sugutungi vähendav) toime. Hispaania kroonik Cobo on kirja pannud, et inkade valitsejad lasid oma sõjameestele sööta mugul-mungalille, "et nad unustaksid oma naised". Mugul-mungalille mugulatega toidetud isaste rottide uuringud on näidanud 45% testosteroonitaseme langust isotiotsüanaatide sisalduse tõttu.
Libourne
Libourne [li'burn] on linn Prantsusmaal Gironde'i departemangus. See on departemangu alamprefektuur (sous-prefecture) ehk ringkonna halduskeskus. Linn on ka Libournais-Fronsadais' kantoni keskuseks.
Linna territoorium asub 2–28 meetri kõrgusel üle merepinna.
Linnapeaks on Philippe Buisson.
Linnastu valdade liit koosneb 34 vallast.
pisi|tühi|Libourne'i plaan ja linna ümbritsevad vallad
Sakala tänav (Pärnu)
Sakala tänav on tänav Pärnus Raeküla linnaosas.
Tänav saab alguse Ugandi tänavalt, suundub edelasse ja lõppeb Lehola tänaval. Tänava pikkus on ligikaudu 194 meetrit.
pisi|Sakala tänav, 2. märts 2023
Toivo Paavle
Toivo Paavle (sündinud 30. jaanuaril 1944 Tallinnas) on eesti tehnikateadlane.
Elulugu
Toivo Paavle on töölise poeg.
Lõpetas 1962 Tallinna 42. Keskkooli, 1974 TPI automaatikateaduskonna cum laude, tehnikamagister (1999, TTÜ), väitekiri "Faasilukksüsteemide simulaatorid: väljatöötamine ja rakendamine", 1999–2003 TTÜ doktorant, Ph.D. (tehnikateadused, 2003, TTÜ), väitekiri "System level modeling of phase locked loops: behavioral analysis and parameterization" (Tallinn, 2003). Oli 1974–98 mittekoosseisuline kaastöötaja TPI (TTÜ) automaatika ja elektroonika kateedrite ja instituutide juures, 2003–04 TTÜ elektroonikainstituudi erakorraline vanemteadur, 2004–2015 vanemteadur.
Teadustöö
Uurimisvaldkonnad: meetodid ja vahendid adaptiivseks andme- ja signaalitöötluseks mobiilsetes seire- ja juhtimissüsteemides, sh faasisünkrolülituste modelleerimine ja rakendused biomeditsiinitehnikas. Üle 40 teadustrükise.
Cirkale
Cirkale on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Ventspilsi piirkonnas Ugāle valla lõunaosas. Cirkale jääb valla keskusest Ugālest 15,1, piirkonna keskusest Ventspilsist 53,2 ja Riiast 161 kilomeetri kaugusele.
Māteri
Māteri on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Ventspilsi piirkonnas Ugāle valla keskosas. Māteri jääb valla keskusest Ugālest 8,9, piirkonna keskusest Ventspilsist 47,1 ja Riiast 160,2 kilomeetri kaugusele.
Küla on tekkinud endise Āze karjamõisa juurde (Ahsen). Asula jääb endisest Māteri karjamõisast (Matern) lõunasse. Hiiepaik Māteri Kuradijälje kivi on muinsusmälestisena riikliku kaitse all. Māteri muinasasula on kohaliku kaitse all olev muinsusmälestis.
Coca-Cola Hellenic Bottling Company
Coca-Cola Hellenic Bottling Company AG (lühendid Coca-Cola HBC või Coca-Cola Hellenic) on üks Coca-Cola Company suurematest villimisettevõtetest. Coca-Cola HBC on mittealkohoolsete ja alkohoolsete jookide, kohvi ja mineraalvee müügiga tegelev ettevõte, mis tegutseb 29 riigis, sealhulgas ka Eestis. Hellenic teenindab koos partneritega rohkem kui 715 miljonit tarbijat, omab (2018. aasta seisuga) 55 tehast ja on tööandja üle 33 000 töötajale (sealhulgas umbes 60 töötajale Eestis). Coca-Cola HBC käive ulatus 2021. aastal 8 miljardi euroni ja 2017. aastal oli kontserni puhaskasumiks 426 miljonit eurot.
Ettevõte asutati 1969. aastal Ateenas, kuid 2012. aasta sügisel Kreeka võlakriisi ajal koliti nii ettevõtte peakorter kui ka börsil Hellenicu aktsiatega kauplemine Kreeka pealinnast Šveitsis asuvasse Zugi. 22,89 protsenti Coca-Cola HBC aktsiatest kuulub Coca-Cola Companyle ja peaaegu sama palju (22,96 protsenti) kuulub kreeka David-Leventisi äridünastia omatud Luksemburgis registreeritud valdusfirmale Kar-Tess Holding. Ülejäänud aktsiad on vabalt kaubeldavad Londoni börsi põhinimekirjas ja Ateena börsi lisanimekirjas.
HBC toodab, pudeldab ja müüb karastusjooke, mille kontsentraadid, siirupid ja muud koostisained ta ostab Coca-Cola Companylt. Hellenicul on talle määratud riikides eksklusiivne õigus teha Coca-Cola Company kontsentraadist jooki. 2017. aastal oli HBC suuruselt teine Coca-Cola villimisettevõte. Konkreetsed müüdud tooted sõltuvad siiski riigist: Coca-Cola luksusalkohol on peaaegu kõigis 29 riigis, mõnedes riikides müüb HBC veel lisaks sellele õlu või viina. Lääne-Balkanil ja Kreekas müüb HBC soolaseid ja magusaid snäkke. Kreekas toodab Hellenic toonikuid. Müüdud toodete hulgas on kasvamas vähese suhkruga või suhkruvabad joogid, mille osakaal HBC portfellis on 37%.
Oktjabrski rajoon (Rostovi oblast)
Rajoon piirneb põhjas Krasnõi Sulini rajooniga, kirdes Belaja Kalitva rajooniga, idas Ust-Donetski rajooniga, kagus Semikarakorski rajooniga, lõunas Bagajevskaja rajooniga, edelas Aksai rajooniga ja läänes Rodionovo-Nesvetaiskaja rajooniga.
Rajooni pindala on 1998,7 km². Elanike arv oli 2017. aastal 70 514.
Armeekindral (Nõukogude Liit)
Armeekindral (vene keeles генерал армии) oli Nõukogude Liidu sõjaväeline auaste aastatel 1940−1991. See oli madalam Nõukogude Liidu marssali auastmest ja kõrgem kindralpolkovnikust. Alates 1943. aastast vastas see väeliigi marssali aukraadile. Mereväes oli sellele vastav auaste aastatel 1940−1945 ja 1962. aastast laevastikuadmiral. Armeekindrali auaste anti 133 isikule, kellest 31 ülendati hiljem Nõukogude Liidu marssaliks ja üks sai suurtükiväe peamarssaliks.
Solenoidkahur
pisi|300px|Lihtsustatud diagramm mitmeastmelisest solenoidkahurist. Kujutatud on kolme mähist koos kiirendatava keha ja trumliga
Lihtsaima ehitusega solenoidkahur sisaldab vaid kolme komponenti: solenoidi, trumlit ja kiirendatavat keha. Erinevalt lihtsast solenoidist on solenoidkahuri südamik liikuv ning seega on solenoidkahuri magnetiline läbitavus ajas muutuv, mitte konstantne. Mähisest voolu läbi laskmise ajal tekib solenoidi sisse magnetväli, mis südamikule magnetilist jõudu rakendab. Kuna solenoidkahuri puhul on südamik vabalt liikuv, kiirendatakse teda tekkinud elektromagneti poole. Maksimaalse kasuteguri saavutamiseks lülitatakse vool mähises välja vahetult enne südamiku solenoidi keskmesse jõudmist.
Solenoidkahur pole ainus moodus elektromagnetismi teel kehade kiirendamiseks. Teine tuntud elektromagnetiline kiirendi on nn rööbaskahur, mis erinevalt solenoidkahurist ei vaja, et kiirendatav keha oleks ferromagnetiline, sest kiirendavas jõuks on Lorenzi jõud, mitte magnetjõud.
Mähised
Solenoidkahurite mähiseid saab vastavalt kahuri tüübile jagada kahte kategooriasse: ühe- ja mitmeastmeliste kahurite mähised. Kuna üheastmeliste kahurite mähised peavad kehale kogu kiirendamiseks vajaliku energia korraga edastama, on need enamasti väga suure induktiivsusega. Keha viibib terve kiirendamise kestel ühe solenoidi magnetväljas, mis võimaldab ka suure induktiivsusega mähistele piisavalt aega, et saavutada vajalik magnetvälja tugevus.
Mitmeastmeliste kahurite mähised on enamasti väiksema induktiivsusega, sest kiirendatav keha viibib protsessi igas astmes lühikese perioodi. Suurema induktiivsusega ei jõuaks protsessi astmed piisava kiirusega vajalikke magnetvälja tugevusi tekitada.
Voolutugevuse kasvu ja maksimaalseid väärtusi piiravad südamiku magnetilised omadused, mähise takistus ja vooluallika omadused. Solenoidkahuri väljatöötamisel on eesmärgiks voolutugevuse kasvukiiruse ja tippväärtuse kõrge taseme saavutamine. Kõige lihtsam on selleni jõuda mähise takistuse vähendamise kaudu. Mähiste materjalina on välja pakutud ülijuhtivaid traate. Ülijuhtivust rakendavatel kahuritel puuduks üks peamisi kadude allikaid – mähisest eralduv soojus.
Jõuallikas
Solenoidkahurite vooluallikatena kasutatakse enamasti elektrolüütkondensaatoreid, mille suur võimsustihedus ja võrdlemisi väike sisetakistus sobivad solenoidkahurite nõudmistega. Elektrolüütkondensaatorite võime lühikese aja jooksul korduvalt suuri vooluimpulsse taluda teeb selle lahenduse eriti sobivaks.
Suuremate kahurite puhul kasutatakse kuni 8-faradise mahtuvusega kondensaatoreid ning igale staadiumile paigaldatakse eraldi kondensaator. Induktiivsete koormuste lülitamine tekitab enamikul juhtudel äraspidised pinged. Kuna elektrolüütkondensaatorid on polaarsed ja ei talu vale polaarsusega pingeid, tuleb solenoidkahurites kasutatavaid kondensaatoreid dioodidega vastupidise voolu eest kaitsta.
Lülitus
Solenoidkahuri ehituse üks tähtsamaid komponente on lülitus, mis voolu mähistesse sisse ja välja lülitab. Nii ühe- kui ka mitmeastmeliste kahurite juures on voolu lülitamise ajastus suure efektiivsuse saavutamiseks hädavajalik. Õige lahenduse valik on keeruline, kuna ta peab rahuldama mitut kriteeriumi. Solenoidkahuri lülitus peab taluma kõrgeid pingeid ja voolutugevusi. Samas ei tohi lülitus ka liiga suuri kadusid põhjustada.
Valida võib mitme lülitusmehhorbiidle anismi vahel. Kõige algelisemaks lülitiks on sädemik, mis piirpingeni jõudes sädelahenduse teel kondensaatori tühjaks laeb. See lahendus on vägagi ebaefektiivne, sest täpset lülitust saavutada on raske, ning soojuse ja valguse näol läheb kaduma palju energiat.
Laialdasemalt on kasutust leidnud tahkislülitid, nagu IGBT-d, türistorid ja MOSFET-id. Eelmainitutest lubavaid vaid IGBT-d ja MOSFET-id voolu enne kondensaatori tühjenemist välja lülitada.
Magnetvooluring
Liikuma hakates kogeb südamik muutuvat magnetvälja, mis indutseerib südamikus keerisvoole, mis omakorda tekitavad välisele magnetväljale vastu töötava magnetvälja. Enamasti on vastu töötava magnetvälja suurus piisavalt väike, et teda võib arvestamata jätta. Väga suure efektiivsuse saavutamiseks konstrueeritakse südamik nii, et keerisvoolud oleksid takistatud.
Pinge väljalülitamisel hakkab solenoidi magnetvälja tugevus langema. Magnetvälja salvestatud energia muudetakse tagasi elektrienergiaks. Kuna magnetvälja muutuse suund on seekord vastupidine, on ka tekitatud pinge vastupidine. Suure induktiivsusega mähistes võib see pinge küündida mitme tuhande voldini.
Rakendused robootikas
pisi|300px|Robocupi "Middle-Sized-League" e MSL võistlus Lisaks rakendustele, mis kahuri südamikke trumlist välja lennutavad, kasutatakse solenoidkahurit ka lahendustes, kus südamik pärast tulistamist algpositsiooni tagasi tõmmatakse. Selliseid süsteeme nimetatakse lööjateks ja neid kasutatakse mitteferromagnetilistele kehadele impulsi andmiseks. Eriti populaarsed on eespool kirjeldatud löögisüsteemid robootikavõistlustel, näiteks RoboCup ja Robotex.
Solenoidkahurid on selles kontekstis atraktiivsed tänu nende võrdlemisi lihtsale ehitusele, suurele kasutegurile ja üleüldisele võimekusele. Enamasti kasutatakse löögimehhanismi jõuallikana suure mahtuvusega, kõrgepingelisi kondensaatoreid. Tüüpilise löögimehanismi jõuallikasse on salvestatud umbes 200 J energiat. Sajaprotsendilise efektiivsuse ja jõuallika täieliku tühjendamise juures jätkuks sellest energiast tavalisele golfipallile üle 100 m/s hetkekiiruse andmiseks. Nii kadude kui ka ohutuskaalutluste pärast jäävad võistlusolukordades löödavate pallide kiirused alla 10 m/s.
Rakendused kosmosetehnoloogias
pisi|300px|vasakul|Kunstniku nägemus solenoidkahuril põhinevast stardiplatvormist NASA on välja pakkunud idee kasutada massiivseid solenoidkahureid süstikute või satelliitide kosmosesse lennutamiseks. Eelkõige loodetakse selles kontekstis solenoidkahureid kasutada päikesesüsteemi siseste kolooniate varustamiseks. Selle lahenduse eelisena tavaliste orbiidile saatmise meetodite ees nähakse solenoidkahurite töökindlust ja põlevkütuse puudumist. Põlevkütuseid kasutavate rakettide üheks suurimaks puuduseks on, et suur osa tõstejõust kasutatakse kütuse tõstmiseks. Solenoidkahuri põhine süstik saab võrreldes traditsiooniliste rakettidega suurema osa oma tõstejõust kasutada nimikoormuse orbiidile saatmiseks. 70-protsendilise töömahu juures suudaks üks massiivne 192-megavatine solenoidkahur 1,1 Mt materjali aastas Kuult orbiidile saata.
Mõnevõrra keerulisem oleks rakendada sellist süsteemi inimeste kosmosesse lennutamiseks, sest solenoidkahuril põhinevad süsteemid peavad kogu vajaliku kineetilise energia paokiiruse saavutamiseks süstikule edasi andma enne õhku tõusmist. Inimestele talutava kiirenduse (kuni 30 meetrit sekundi ruudu kohta) juures vajaks üks solenoidkahur 1000–1500 km pikkust rada madala orbiidi jaoks vajaliku kiiruse saavutamiseks.
Eespool nimetatud projektide suuruse ja keerukuse tõttu suudaksid vähesed riigid neid toetada. Siiani pole nendest ükski rahastust leidnud.
Rakendused militaarvaldkonnas
Ferromagnetiliste kehade suurte kiirusteni kiirendamisest on kõige rohkem huvitatud sõjavägi ning sellest johtuvalt on ka militaarsete rakenduste uurimist kõige rohkem rahastatud. Välja on töötatud erinevaid lahendusi alates püssidest kuni suurtükkide ja raketiheitjateni. Antud rakenduse eeliseks tavaliste põlevkütuste kasutamise ees loetakse sähvatuse puudumist, lihtsalt varieeritavalt lasketugevust ning teoreetiliselt suuremat laskekiirust ja efektiivsust.
Nõukogude Liidu teadlane Bondaletov saavutas 1978. aastal üheastmelise solenoidkahuriga ja 2-grammise lendkehaga 5000 m/s hetkekiiruse. Selle süsteemi kasutegur on ligikaudu 90%. Reaalselt kasulikud rakendused kasutavad rohkemaastmelisi lahendusi. DARPA välja töötatud suurtüki 45-astmeline kiirendi on suuteline 22% efektiivsuse juures mürsule edastama kuni 1,6 megadžauli kineetilist energiat.
Lockheed Martin MS2 on ka välja töötanud solenoidkahuril põhineva raketiheitja, mis on suuteline kiirendama TOMAHAWK tüüpi raketti 12 meetrini sekundis. Selle süsteemi hinnanguline efektiivsus oli umbes 17%.
Solenoidkahuril põhinevate lahendustelahenduste laialdast kasutuselevõttu takistab madal konkurentsivõime võrreldes olemasolevate lahendustega. Enamasti on olemasolevad lahendused laiemalt levinud, kompaktsemad ja kaalult kergemad.
Murodullo Amrillaev
pisi|Murodullo Amrillaev Murodullo Amrillaev (vene Муродулло Амониллоевич Амриллаев; sündinud 5. mail 1972 Dušanbes) on usbeki rahvusest Tadžikistanist pärit Venemaa kabetaja.
Veel Tadžikistani esindades tuli ta 1993. aastal Vene kabe maailmameistriks. 1995. aastal asus riigis valitsenud poliitilise olukorra tõttu elama Venemaale, algul Tšeljabinskisse, hiljem Sterlitamakki ja siis Ufasse.
Modes
Modes on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Ventspilsi piirkonnas Ugāle valla põhjaosas. Modes jääb valla keskusest Ugālest 4,8, piirkonna keskusest Ventspilsist 38 ja Riiast 156,3 kilomeetri kaugusele.
Küla on tekkinud endise Modese karjamõisa juurde (Moden).
Saare tänav (Pärnu)
Saare tänav on tänav Pärnus Raeküla linnaosas.
Tänav saab alguse tupikust Riia maantee ja Liivi tee vahelt, suundub edelasse ja lõppeb Kalevi puiesteel. Saare tänav ristub veel Merimetsa, Kopli ja Laiu tänavaga. Tänava pikkus on ligikaudu 708 meetrit.
Kersti Uibo
pisi|Kersti Uibo Kersti Uibo (sündinud 22. septembril 1956 Kilingi-Nõmmes) on Londonis elav ja töötav eesti filmirežissöör (dokumentalist).
Haridus
Ta on lõpetanud Tallinna 7. Keskkooli (1974), Moskva Maurice Thorezi nimelise Võõrkeelte Instituudi inglise ja saksa filoloogina (1980), Londoni Ülikooli Queen Mary College’i ajalooteaduskonna bakalaureusekraadiga (1991) ning National Film and Television Schooli (NFTS) dokumentaalfilmi režii osakonna magistrikraadiga (1995).
Töö
Kersti Uibo töötas aastatel 1980–1984 Eesti Televisioonis muusikasaadete toimetajana.
Pärast abiellumist 1985. aastal asus ta elama Londonisse, kus töötas aastatel 1985–1988 Londoni ülikooli Queen Mary kolledžis.
Aastatel 1990–1991 töötas ta Ühendkuningriigi Eesti Infobüroo direktorina, olles üks Eesti saatkonna taastajatest.
1995. aastast on ta vabakutseline dokumentaalfilmide režissöör ja filmiõpetaja, kes korraldab rahvusvahelisi dokumentalistide meistriklasse.
Looming
Kersti Uibo dokumentaalfilmid on esindanud Eestit filmipäevadel ja osalenud paljudel rahvusvahelistel filmifestivalidel.
Ehkki tema 1994. aasta dokumentaalfilm „Evaldimaa“ on tehtud tudengifilmina, võitis see Pärnu Rahvusvahelise Dokumentaal- ja Antropoloogiafilmide Festivali peaauhinna ning esindas Eestit Pariisi „Cinema du Reel“ (1997) Balti retrospektiivi filmiprogrammis, Londoni Balti Kultuuripäevadel (1998) ja Montreali dokumentaalfilmifestivali (1999) Balti retrospektiivis. Tema dokumentaalfilme „Diiva vannis“ (1993) ja „Evaldimaa“ näidati New Yorgi Moodsa Kunsti Muuseumis programmis „New Documentaries“ (1996).
2005. aasta Pimedate Ööde filmifestivali raames esines Uibo oma autoriprogrammiga.
Filmirežissööride manifest
Ta on üks 59 Eesti filmirežissöörist, kes allkirjastasid 2021. aasta septembris Eesti valitsusele adresseeritud manifesti, mis oli ajendatud valitsuse plaanist vähendada järgmisel aastal Eesti filmide rahastust 42 protsenti. "See tähendaks Eesti filmikultuuri vältimatut hääbumist," olid praktikutest filmiloojad mures Eesti filmi käekäigu pärast.
Isiklikku
Kersti Uibo vanavanaisa oli Karl August Hermann ja tema õde on laulja Pille Lill.
Kersti Uibo tudengifilm „Diiva vannis“ (1993) portreteerib tema enda ja ta õe kui noorte, rahvusvahelise haardega ambitsioonikate loomeinimeste tegemisi ja igapäeva.
Ivan Beljajev
Ivan Beljajev (11. aprill 1893 Daugavpils – juuli 1927 Moskva) oli Eesti politseinik ja vene kirjanik.
Ta õppis aastail 1903–1913 Tartu ülikooli õigusteaduskonnas, 1919–1920 arstiteaduskonnas, 1920–1921 filosoofiateaduskonnas, 1921–1924 õigusteaduskonnas.
Ta oli 1917. aastal Tartus kohtupristav, novembrist detsembrini 1918 ja jaanuarist veebruarini Tartumaa miilitsaülem, 1920–1923 õpetaja Petseris, 1924–1925 arreteeritud kommunistlikus salaorganisatsioonis osalemise pärast. 1926. aastal lahkus ta Venemaale, elas Voronežis. Suri Butõrka vanglas juulis 1927.
Ivan Beljajev on avaldanud ka venekeelseid luulekogusid ja teinud kaastööd ajalehtedele.
Pier Carlo Padoan
Ta sündis aastal 1950 Roomas. Ta lõpetas Rooma Sapienza Ülikooli majanduse alal.
24. veebruarist 2014 on ta Itaalia rahandusminister.
Isiklikku
Ta on abielus ja tal on kaks last.
Koke külanõukogu
Koke külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1954.
Koke külanõukogu moodustati 13. septembril 1945 Võru maakonnas Haanja valla koosseisus. Külanõukogu keskus asus Koke külas.
Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ning maarajoonide moodustamisega arvati Koke külanõukogu 1950 septembris Võru rajooni koosseisu.
1954 juunis Koke külanõukogu likvideeriti ja selle territoorium arvati Rõuge külanõukogu koosseisu.
Claude François de Méneval
pisi|240px| Claude François de Méneval
Claude François de Méneval (2. aprill 1778 Pariis – 18. juuni 1850 Pariis) oli keiser Napoleon I lähikondlane, hilisem omavalitsustegelane ja memuarist.
De Méneval oli aastatel 1802–1813 Napoleon I isiklik sekretär. 1810. aastal sai ta keisrilt paruni tiitli (baron de l'Empire).
De Méneval võttis osa ka 1812. aasta sõjakäigust Venemaale. Selles sai tema tervis rängalt kannatada.
Aastatel 1813–1815 oli ta Napoleoni teise abikaasa Marie-Louise erasekretär.
Hiljem sai Claude François de Ménevalist omavalitsustegelane. Ta oli aastatel 1831–1848 Essonne'i departemangus asuva Gif-sur-Yvette'i valla munitsipaalnõunik.
Eva Meil
Eva Meil (aastast 1940 Eva Malmsten; 11. september 1917 Tallinn – 10. jaanuar 2002) oli eesti näitleja.
Ta lõpetas aastal 1937 Tallinna Prantsuse Lütseumi ja aastal 1946 Draamastuudio eriklassi.
Isiklikku
Ta oli abielus näitleja Franz Malmsteniga, nende poeg oli näitleja Rein Malmsten, pojapoeg on näitleja Mait Malmsten.
Namtsõ uluss
Namtsõ uluss on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Venemaal Sahha Vabariigi keskosas Jakutskist põhja pool.
Ulussi halduskeskus on Namtsõ küla.
2002. aasta rahvaloenduse andmeil oli ulussi elanike arv 21 454, neist 94% jakuudid ja 3% venelased.
Uluss jaguneb 18 kohalikuks omavalitsuseks (nasleg).
Riisika tänav (Pärnu)
Tänav saab alguse Hirve tänavalt ja suundub kagusse. Tänava pikkus on ligikaudu 150 meetrit.
Kokora külanõukogu
Kokora külanõukogu oli külanõukogu Tartu rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1962 ja seejärel liideti see Alatskivi ja Pala külanõukoguga.
Jakob Kuus
Jakob Kuus (3. juuli 1876 Palupera vald, Tartumaa – 27. mai 1934 Tallinn ) oli Eesti politseinik.
Jakob Kuus teenis aastail 1895–1917 Venemaa keisririigi politseis Tartus, Riias ja Tallinnas, alates 1916. aastast oli ta Tallinna kriminaalpolitsei ülem.
23. juunil 1931 algatas Viljandi-Pärnu rahukogu prokurör tema vastu süüasja omastamise pärast, ta võeti vahi alla ja paigutati Viljandi vangimajja. 1. juulil 1931 vabastati ta teenistusest parandamatu haiguse tõttu pensionile mineku puhul.
Nabû-naʾid
Nabû-naʾid (akkadi keeles "Nabu olgu kiidetud"; ka Nabunaid, ladinapäraselt Nabonidus) oli Uus-Babüloonia viimane kuningas, kes valitses 556–539 eKr.