cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Wolfgang Amadeus Mozart
Elulugu
4. augustil 1782 abiellus Mozart Constanze Weberiga. Neil oli kuus last, kellest ükski ei abiellunud ja ühelgi polnud lapsi:
Wolfgang Amadeus Mozart suri Viinis 1791. aastal. Viimasel kümnel eluaastal komponeeris helilooja suurema osa oma tuntumatest ooperitest, sümfooniatest ja klaverikontsertidest. Tema varase surma kohta on tekkinud palju müüte. Temast jäi maha tema naine Constanze ja kaks poega.
Looming
pisi| Mozarti portree aastast 1782, autor Joseph Lange pisi|Mozarti [[Sümfoonia nr 36 (Mozart)|sümfoonia nr 36, "Linz"]] Mozarti looming on mahukas, ta on viljelenud kõiki žanre ühtviisi edukalt. Kokku on ta loonud üle 600 katalogiseeritud muusikateose.
Ooperid (mittetäielik nimekiri):
Lisaks on ta kirjutanud vaimulikku muusikat: hulga motette, vespreid, litaaniaid ja 17 missat, sealhulgas viimaseks ja surma tõttu lõpetamata jäänud reekviem (lõpetatud Franz Xaver Süssmayri poolt).
Sümfooniaid on ligi 50 (neist 41 kannavad teosenumbrit, tuntuimad on nr 39 Es-duur, nr 40 g-moll, nr 41 C-duur "Jupiter"). Ta on kirjutanud ka viiuli-, puhkpilli- ja klaverikontserte.
Kammermuusikast peetakse olulisemateks keelpillikvartette ja -kvintette ning klaverisonaate ja -fantaasiaid.
Mozarti käsikirjad Eestis
Mozarti 1790/1791. aasta vahetusel valminud viimase klaverikontserdi nr 27 B-duur soolokadentside originaalkäsikirjad asuvad Eestis. 1816. aastal omandas need Viinis Eestist pärit baltisaksa kunstnik Gustav Adolf Hippius, kes lasi ehtsuse määrata Mozarti õel Maria Anna von Sonnenburgil. 1868. aastal annetati käsikirjad Eestimaa Provintsiaalmuuseumile. Praegu asuvad need Eesti Ajaloomuuseumis, käsikirjad taasavastas 1990. aastail muusikateadlane Tiina Õun arhivaar Sirje Annisti abiga.
Näidend ja film
Mozartist on kirjutanud Peter Shaffer näidendi "Amadeus" (1979), mille põhjal Miloš Forman tegi 1984 samanimelise filmi.
Põldlõoke
Põldlõoke (Alauda arvensis) on lõolaste sugukonda lõokese perekonda kuuluv lind.
Esimesena kirjeldas põldlõokest teaduslikult Linnaeus 1758.
Levik
Põldlõoke elab Euraasia parasvöötmes ja lähistroopikas, samuti Põhja-Aafrikas. Inimene on ta sisse viinud Põhja-Ameerikasse ja Uus-Meremaale.
Levila põhjaosas on ta rändlind, lõunaosas paigalind. Ta talvitub Lääne-Euroopas, Põhja-Aafrikas ja Aasia lõunaosas.
Eestis on põldlõoke tavaline haudelind, tema pesitsusaegset arvukust hinnatakse 400–700 tuhandele paarile, talvist arvukust 1–10 isendile.
Välimus
Põldlõoke on varblasest natuke suurem. Ta kaalub 40 g, tema keha pikkus on ligi 18 cm ja tiiva pikkus 11 cm. Kere on jässakas, pea on suhteliselt suur, nokk seevastu koonusjas ja võrdlemini väike. Sulestik on pruun, seljal heledate (kollakas- ja hallikasvalgete) ning tumedate (tumepruunide) laigukestega. Pea, kurgualune, rinna eesosa ja küljed on roostekarva. Rinna alaosa ja kõhualune on kollakas- või hallikasvalged. Tiibadel on kaks nõrka heledat vööti, äärmised tüürsuled on valged. Saba on tumepruun ja selle tipul on kerge väljalõige. Tagavarbal on pikk kannusetaoline küünis.
Põldlõoke sarnaneb tuttlõokesega, kuid suletutt tema peas on lühem.
Lind tundub raskepärasena, aga jookseb kiiresti ja osavalt.
Laul
pisi|Põldlõoke pisi|Põldlõokese laul Põldlõokese laul ei ole helide poolest rikas, kuid on meloodiline. Lõokese laulu peetakse ilusaks sellepärast, et lind kombineerib enda käsutuses olevat noodivaru mitmeti, lisaks laulab ta valjusti ja kaua.
Põldlõoke laulab koidust ehani, vahel isegi kuuvalgetel öödel. Ta laulab lennates. Lõoke tõuseb ringe tehes järjest kõrgemale, kuni kaob silmist. Üksnes tema laul kostab, justkui heliseks taevas ise. Kui ta on jõudnud lennu kõrgeima punktini (150–400 m maapinnast, hakkab ta kiiresti alla tulema, ringe ta enam ei tee, aga tiibu liigutab ikkagi. Laskudes muutub laul katkendlikumaks ja valdavalt vilistavaks. Umbes 20 m kõrgusel laul katkeb, lind ajab tiivad laiali ja liugleb maapinnale.
Laulab üksnes isaslind. Emane sel ajal toitub maapinnal või istub niisama. Emased näitavad end üldse harva.
Vahekohus
Eristatakse alalisi ja kaasusepõhiseid (ad hoc) vahekohtuid. Alalisel vahekohtul on oma reglement ja alaliselt tegutsev sekretariaat (kantselei). Kaasusepõhine vahekohus moodustatakse ühe kindla vaidlusküsimuse lahendamiseks. Vahekohtunikud võivad, kuid ei pea ilmtingimata omama juriidilist kõrgharidust.
Põldlõoke
Laul
Lauluga märgistab põldlõoke territooriumi. Lauluperiood kestab peaaegu saabumisest alates kuni juulini.
Prints Harry, Sussexi hertsog
Prints Harry, Sussexi hertsog (sündinud Henry Charles Albert David Mountbatten-Windsor; 15. septembril 1984) on viies isik Briti troonipärimisjärjekorras oma isa, kuningas Charles III ja venna, prints Williami ja tema laste järel. Ta on kuninganna Elizabeth II pojapoeg.
Vahekohus
Eestis reguleerib vahekohtute tegevust tsiviilkohtumenetluse seadustiku XIV osa.
Prints Harry, Sussexi hertsog
Sünd ja lapsepõlv
Prints Harry sündis 15. septembril 1984 Londonis Walesi printsi Charlesi ja tema esimese abikaasa, Walesi printsess Diana teise pojana. Tema vanem vend on prints William. Isa teise abikaasa Camilla Parker Bowlesi kaudu on tal ka kasuvend Tom ja kasuõde Laura. Harry on Suurbritannia ja Põhja-Iiri prints (Tema Kuninglik Kõrgus), kuid tõlkeraskuse tõttu nimetatakse teda eesti keeles sageli Walesi printsiks, mis ei ole õige [ingliskeelne väljend on Prince Henry of Wales, mille ligikaudne tõlge võiks olla "prints Henry Walesist"; tegelik Walesi prints (The Prince of Wales) on Briti vahetu troonipärija, tema vend].
Põldlõoke
Toitumine
pisi|Põldlõoke Põldlõoke laulab kõrgel taevas, aga toitu otsib ainult maapinnalt nii kõrgelt kui nokk ulatub.
Kevadel ja suvel on lõoke putuktoiduline ja putukaid söödab ta oma poegadelegi. Ta hävitab suurel hulgal naksurlasi, kärsaklasi, poilasi ja teisi mardikaid, sipelgaid, lutikaid, liblikate röövikuid ning rohutirtse ja teisi sihktiivalisi. Enamik nendest on taimekahjurid ja nende hävitamisega toob põldlõoke põllumajandusele suurt kasu.
Vahekohus
Alaliselt tegutsevate vahekohtute lahendid on rahvusvaheliselt tunnustatud neis riikies, kes on ratifitseerinud 10.06.1958 a. New Yorgi "Välisriigi vahekohtu otsuste tunnustamise ja täitmise konventsiooni".
Prints Harry, Sussexi hertsog
Sünd ja lapsepõlv
Nii nagu teistelgi Inglise printsidel pole perekonnanime, pole seda temalgi. Vajadusel kasutatakse tema perekonnanimena Mountbatten-Windsor. Harry ise aga kasutab perekonnanime Wales, nii et sõjaväelasena on ta kapten Harry Wales.
Vahekohus
Kaasusepõhise vahekohtu otsus kuulub viivitamatule täitmisele peale selle kinnitamist riikliku kohtu poolt. Alaliselt tegutseva vahekohtu otsus kuulub kohe viivitamatule täitmisele.
Vahekohtu otsused on lõplikud ja ei kuulu edasikaebamisele. Otsuse tühistamine on võimalik riikliku kohtu poolt üksnes seaduses sätestatud erandjuhtumeil.
Prints Harry, Sussexi hertsog
Ema surm
Diana matustel, mida kanti üle terves maailmas, kõndisid kirstu taga printsid, nende isa ja onu, Spenceri krahv. Diana kirstul oli Harry tehtud kaart, millel kiri Mummy (Emme). Matuse ajal oli keelatud printside nägusid lähivaates filmida. Mõlemaid printse on kiidetud nende vastupidavuse eest sellel päeval. Matusekõnes lubas onu hoolitseda oma õe laste eest, kuid hiljem ei ole Harryl onuga palju kokkupuuteid olnud.
Vahekohus
Asja allutamine vahekohtule toimub kirjalikult sõlmitava vahekohtu kokkuleppe alusel. Kord sõlmitud vahekohtu kokkulepet ei saa enam ühepoolselt muuta. Vahekohtu kokkulepe välistab võimaluse selle asja lahendamiseks riiklikus kohtus: kui riiklik kohus tuvastab vahekohtu kokkuleppe olemasolu, peab ta menetluse antud asjas kohe lõpetama ja andma asja üle vastavale vahekohtule.
Vahekohtu eeliseks kohtu ees on suurem konfidentsiaalsus, otsuse lõplikkus, menetluse kiirus ja asjaolu, et kohtunikeks saab valida vastava ala asjatundjaid. Ka võib vahekohtu menetlus olla odavam kui menetlus riiklikus kohtus.
Põldlõoke
Toitumine
Suve lõpul ja sügisel hakkavad põldlõokesed sööma peamiselt seemneid, vähem taimede haljaid osi. Suurel hulgal sööb ta põldudel umbrohtude seemneid ja on sellegagi põllumajandusele kasulik. Kasvavatest viljapeadest ta teri ei lüdi, vaid sööb üksnes mahakukkunuid teri. Sellega on ta toidukonkurent hiirelaadsetele närilistele.
Eluviis ja pesitsemine
Põldlõokesed rändavad kevadel hõredate salkadena suures kõrguses. Pesapaikadesse saabub ta vara, kohe pärast lumevabade laikude tekkimist. Rändavad nad päevavalges, aga loojanguks laskuvad lumevabadele kohtadele, kuhu jäävad kogu ööks. Esialgu pärast saabumist elavad lõokesed väheldastes salkades, mõne päeva pärast jagunevad nad paaridesse.
Elupaikadena eelistavad nad lagendikke, vältides tiheda kõrge rohuga alasid. Eriti meeleldi elab ta põldudel, eriti teravilja- ja heinapõldudel. Sellega on põldlõoke tüüpiline kultuurmaastiku asukas. Ta elab ka niitudel, metsaservadel, lagerabades, steppides ja poolkõrbetes kinnistatud liivadel.
pisi|Põldlõokese pesa pisi|Põldlõokese poeg Põldlõoke hakkab pesa ehitama siis, kui rohttaimed on nii kõrgeks kasvanud, et varjavad nende vahele ehitatava pesa ära. Pesa paikneb hõredas rohus maapinnalohus, mille teeb lind ise, aga võib kasutada ka suure looma sõra- või kabjajälge. Pesa asub puhma varjus, mis seda kaitseb ja varjab. Pesa võib välja näha rohmakas, ent on kohev ja kahekihiline. Väliskiht on valmistatud rohttaimede vartest ja juurtest. Sisekihi moodustavad loomne ja taimne vill ning karvad, mõnikord koos hobusejõhvidega.
Täiskurnas on tavaliselt 3–5 muna ja see saab valmis aprilli lõpul või mai algul. Munal on peened pruunid tähnid kollakal või määrdunudvalgel taustal. Neid haub 14 päeva ainult emaslind. Tavaliselt lahkuvad pojad pesast 10 päeva vanuselt, kui nad ei oska veel lennata. See-eest jooksevad nad hästi ja peidavad end hädaohu korral rohu sisse ära. Vanemad toidavad neid veel nädal aega pärast pesast lahkumist, seejärel hakkavad teist korda pesitsema. Levila lõunaosas on põldlõokesel kolm kurna aastas.
Sümboolika
Ta on ka Jaapani Kumamoto ja Ibaraki prefektuuri tunnuslind.
Põldlõoke oli Venemaa kõigi aegade teine aasta lind: aastal 1997. Saksamaa aasta lind oli ta 1998. ja Luksemburgis 2010. aastal.
Prints Harry, Sussexi hertsog
Haridus
Harry käis Jane Mynorsi lasteaias; Wetherby koolist sai ta alg- ja Ludgrove'i koolist Berkshire'is põhihariduse, nagu algul oli kulgenud ka Williami haridustee. Hiljem astus ta Etoni Kolledžisse, mille ta 2003. aastal lõpetas, sooritades A-taseme eksamid geograafias ja kunstis. Koolis arenes välja tema armastus spordi, eriti polo ja ragbi vastu.
Pärast Etoni lõpetamist võttis Harry ühe aasta vabaks, külastades Austraaliat ja Aafrikat. Austraalias olles töötas ta loomafarmis ja Aafrikas olles Lesotho lastekodus. Hiljem samal aastal reisis ta ka Argentinasse.
8. mail 2005 astus Harry Sandhursti Kuninglikku Sõjaväeakadeemiasse. Seal tuntakse teda nime kadett Wales all.
Mehis Pever
Mehis Pever (sündinud 8. juulil 1960) on eesti pedagoog.
Prints Harry, Sussexi hertsog
Armee
Prints Harryst sai Sandhurstis toimunud Suverääni paraadi ajal ohvitser. Tema perekonnanimi on ka edaspidi Wales ja teda tuntakse armees kui kapten Walesi.
Mehis Pever
Haridus
1978. aastal lõpetas Mehis Pever Rapla Ühisgümnaasiumi.
Prints Harry, Sussexi hertsog
Armee
2006. aasta jaanuaris teatas kuningakoda, et prints Harry liitub Blues and Royalsi rügemendiga ja ta õpetatakse välja kui rühmaülem. Sellest ajast saadik arvati, et prints saadetakse 2007. aasta maikuus Iraaki, kuid arvati ka, et valitsus ei anna selleks nõusolekut. Briti armee ülemjuhataja Sir Richard Dannatt otsustas, et ebaturvalisuse tõttu Harryt Iraaki ei saadeta. Selle asemel viibis prints Harry ISAFi koosseisus Afganistanis Helmandi provintsis 14. detsembrist 2007 29. veebruarini 2008, kokku 77 päeva.
Mehis Pever
Haridus
1987. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo erialal (diplomitöö arheoloogia alal).
Prints Harry, Sussexi hertsog
Suhted
Nagu ka tema venna puhul, paneb meedia Harryt paari kõigi noorte tütarlastega, keda tema seltskonnas nähakse, ja vahel ka nendega, keda ta ööklubides kohtab. Printsi siiani kõige rohkem teatud suhe on Chelsy Davyga (s. 1985), kes on Zimbabwes sündinud pärijanna. Printsi 22. sünnipäeva puhul tehtud intervjuus 2005. aasta septembris viitas Harry Chelsyle kui oma tüdruksõbrale ning meedia teatas, et nende suhe on 18 kuud vana, lükates ümber väiteid, nagu oleksid nad lahku läinud.
Eduskund
pisi|Soome parlamendihoone pisi|Parlamendihoone trepid pisi|Eduskunna istungitesaal
Mehis Pever
Temast
1992. aastal kuulus ta äsja loodud ühenduse Res Publica koosseisu.
Tuum (informaatika)
right|thumb| Tuum ja infoedastus Tuum ehk kernel on operatsioonisüsteemi keskne osa, mis suhtleb vahetult riistvaraga. Kihilise arhitektuuriga arvutisüsteemide puhul võib tuuma vastandiks mõelda kesta, mille ülesanne on suhelda kasutajaga. Tuum on ka esimene osa operatsioonisüsteemist, mis laaditakse arvuti käivitamisel mällu. Oma olulisuse pärast operatsioonisüsteemi ohjamisel, laaditakse tuuma lähtekood mälus kaitstud piirkonda, et välistada tuuma ülekirjutamist teiste programmide poolt.
Prints Harry, Sussexi hertsog
Vastuoluline käitumine
Mõned Harry tegevused on äratanud laialdast meedia tähelepanu. 2002. aasta jaanuaris avaldati, et prints oli tunnistanud kanepi suitsetamist, mille tõttu 2001. aasta suvel oli tema vastu alustatud kriminaalasi. Uurimine puhastas Harry nime ja tema isa Charlesi kiideti selle eest, et Harry käis Londoni rehabilitatsioonikeskuses visiidil.
Tuum (informaatika)
Tuuma peamine ülesanne on hallata arvuti riistvara ja ka protsessilõimi. Tuum vastutab, et iga protsess saab oma arvutusaja protsessoril. Tuuma teisteks ülesanneteks on pakkuda algtasemel haldust ülejäänud süsteemikomponentide jaoks, hallates muutmälu, failiohje ning ka sisend/väljundit. Kerneli liideseks operatsioonisüsteemis on madala taseme abstraktsioonikiht ning tuuma hallatavad protsessid peavad küsima tuuma käest ressurssi (mitte otse suhtlema seadmega), tavaliselt läbi süsteemikutsungite.
Mälu haldamine
Muutmälu kasutatakse, et hoiustada nii programmi vaheandmeid kui ka koodi. Tänapäevased operatsioonisüsteemid haldavad mitmeid programme korraga ning mõnikord vajavad programmid rohkem mälu kui riistvaraliselt on saadaval. Tuuma ülesandeks on jagada programmide vahel mälu ning otsustada mida teha, kui piisavalt muutmälu ei ole saadaval
Prints Harry, Sussexi hertsog
Vastuoluline käitumine
21. oktoobril 2004 oli Harryl kaklus paparatsoga, kui too püüdis ööklubist lahkuvat printsi pildistada. Fotograaf sai väikseid vigastusi, Harry mitte ühtegi. Pärast loo ilmumist tabloidides vabandas prints avalikult isa ees oma pettumust valmistanud käitumise pärast.
Tuum (informaatika)
Mälu haldamine
Kernelil on täisligipääs süsteemi muutmälule ja kernel vastutab programmidele mälu jagamise eest. Esimene samm selle tagamiseks on mälu adresseerimine, tavaliselt rakendatud läbi saalimise. Adresseeritud mälu tõlgib füüsilised mäluaadressid virtuaalseks ning aadressiruum kahe programmi vahel võib erineda, lubades programmil käituda nagu ta jookseks peale tuuma riistvara peal üksi.
Eduskund
Eduskund (soome keeles eduskunta, rootsi keeles riksdagen) on Soome parlament. See on ühekojaline ja koosneb 200 otse rahva poolt valitavast liikmest. Eduskund töötab Soome pealinnas Helsingis.
Prints Harry, Sussexi hertsog
Vastuoluline käitumine
8. jaanuaril 2005 osales Harry kostüümipeol, mille teema oli "Kolooniad ja rahvused". Olles otsustanud mitte viidata Suurbritanniale, tuli Harry peole, kandes seljas sõjaväelist tuunikat, mille varrukal oli Saksamaa lipp; selle alt tuli nähtavale aga kahvatu khakisärk, mille krael oli Wehrmachti märk ja varrukal haakrist (väidetavasti polnud tegemist Wehrmachti, vaid Vaba India vormi ja eraldusmärkidega). Printsi pildistati, kui ta hoidis käes sigarit ja kokteili. Printsi teguviis põhjustas palju avalikku kära Harry ilmse ajalooalase ignorantsuse tõttu. Vastuolu võimendus veelgi, kuna pidu toimus täpselt kaks nädalat enne holokausti mälestuspäeva. Prints Harry vastas kirjaliku vabandusega, kus ta ütles, et tal on väga kahju, kui on kedagi solvanud. Ajalehed leidsid sellele vastukaaluks, et printsi vabandus on nõrk ja nähtavasti puudub tal ettekujutus oma tulevasest elust.
Eduskund
Parlamendihoone (soome keeles eduskuntatalo) asub Helsingis Mannerheimintie ääres. See ehitati Johan Sigfrid Siréni projekti järgi 1920. aastatel ja avati 7. märtsil 1931.
Ajalugu
Eduskunna eelkäija oli Soome maapäev, mis oli asutatud aastal 1809, pärast Soome minekut Venemaa võimu alla.
Tänapäevasel kujul loodi Eduskund 1906. aastal. Esimesed Eduskunna valimised toimusid 15. ja 16. märtsil 1907. Soome oli esimene maa, kus naised said meestega võrdse aktiivse ja passiivse valimisõiguse. Ühtlasi said valida kõik Soome elanikud, sealhulgas need, kellele ei kuulunud maad, ja ükski rahvus polnud valimisõigusest ilma jäetud. Eduskunda valiti 19 naist, mis oli tollal pretsedenditult suur arv.
Jaan Krossi kirjandusauhind
Jaan Krossi kirjandusauhind on auhind, mida annab välja Jaan Krossi Sihtasutus.
Mehis Pever
Temast
Töötanud Tallinna Linnamuuseumis (muinsuskaitseosakond), Harju Muuseumis (Rebala kaitseala juhatajana), Eesti Innovatsioonipangas. Õpetajana tunde andnud Loo Keskkoolis ja Kalamaja Põhikoolis. Alates 2004. aastast on ta Tallinna Ühisgümnaasiumi direktor, annab samas koolis ka filosoofia ainetunde. Enne seda töötas ta Tallinna Reaalkooli majandusjuhina.
Jaan Krossi kirjandusauhind
Jaan Krossi kirjandusauhinna eesmärk on tunnustada silmapaistvaid kirjanduslikke saavutusi valdkondades, mis seostuvad kirjaniku mitmekülgse loometegevusega ning milles ilmneb sellele iseloomulik eetiline ja esteetiline nõudlikkus. Auhinnatakse viimase kolme aasta jooksul ilmunud väljapaistva teose eest proosa, luule, draama, esseistika, kultuuriloo või tõlke vallas.
Eduskund
Ajalugu
Esimestel aastatel takistasid Eduskunna tegevust Soome suurhertsogiriigi riigipea Nikolai II ja Venemaa sõjaväe ohvitseridest moodustatud Soome valitsus, kes juurutas venestamispoliitikat. Eduskund ei olnud tsaarivalitsusele kuulekas ning sellepärast saatis Nikolai II peaaegu igal aastal Eduskunna laiali ja korraldas uued valimised. Tõelise võimu sai Eduskund kätte alles pärast Veebruarirevolutsiooni 1917.
Pärast Oktoobrirevolutsiooni kuulutas Soome ennast 6. detsembril 1917 iseseisvaks ja puhkes Soome kodusõda, milles Soome senati juhitud Soome valgekaart purustas sotsialistide Soome punakaardi. Ühtlasi käis arutelu, kas Soomest peaks saama kuningriik või vabariik. Esialgu oli ülekaal monarhistidel, kelle mõjul valis Eduskund 1918. aasta sügisel Saksa vürsti Väinö I Soome kuningaks. Kuid Saksamaa kaotuse tõttu Esimeses maailmasõjas loobus Väinö I troonist. 1919. aasta parlamendivalimistel said vabariiklikud erakonnad kolmveerandi kohtadest ja uue kuninga valimine ei kerkinud enam kunagi päevakorda.
Siiski oli monarhistidel nii palju mõju, et Soome loodi presidentaalse riigina, kus presidendil oli väga suur võim. Selliseks jäi Soome enam kui 70 aastaks, kuni 1991. aasta põhiseadusreformini. Eduskunnal ei olnud siis palju võimu. Ühtlasi kuulus Eduskunda palju erakondi, kellest osa ei soovinud valitsusse kuuluda. Sellepärast iseloomustasid seda aega sagedased valitsusevahetused. Alles 1980. aastatel, kui Soome president oli Mauno Koivisto, sai Soome valitsused, mis püsisid terve parlamendivalimistevahelise aja.
Talvesõja ajal põgenes eduskund Helsingist Kauhajoele.
2000. aasta põhiseadusreformiga vähendati presidendi võimu ja Soome muudeti parlamentaarseks riigiks. Valitsuse ja Eduskunna käes olev võim suurenes. Ühtlasi likvideeriti rahvusvähemuste võimalus seaduseelnõusid blokeerida ja sätestati Euroopa Liidu seaduste arutamise kord Eduskunnas.
Naissaadikute osakaal on Soome parlamendis olnud läbi aegade maailma suurimaid: aastal 2003 valiti esinduskogusse 75 naist.
Parlamendivalimised
Valimised toimuvad iga nelja aasta järel. Esinduskogu valimisteks jagatakse Soome 15 valimisringkonnaks. Kõik kohad selgitatakse ringkonnas avatud nimekirjadega d'Hondti meetodil. Iga valija saab hääletada ainult ühe kandidaadi poolt. Ahvenamaal on Soome Vabariigi põhiseaduse järgi üks koht Soome parlamendis.
Viimased parlamendivalimised toimusid 2023. aastal.
Tuum (informaatika)
Mälu haldamine
Tuum jagab ka muutmälu sektsioonideks, esmalt reserveerides süsteemi tööks vajaliku osa (kerneli aadressiruum) ja siis vastavate programmide jaoks(kasutajaruum). Erinevate aadressiruumide vahel töötavatel programmidel ei ole õigusi teisest sektsioonist mälu lugemiseks, lisades operatsioonisüsteemi töösse turvakihi.
Seadmete haldus
Programmide kasulik töö tagamiseks peab tavaliselt programmil olema ligipääs seadmetele mis on riistvaraga ühendatud. Seadmetega suhtlus kernelis käib läbi seadmedraiveri. Seadmedraiver on vaheprogramm mis suhtleb riistvaraga ning tõlgib kõrgtaseme keele suhtluse masinkoodiks.
Tuum haldab ka nimekirja riistvaralistest seadmetest ning tekitab vastavad ligipääsupunktid tagamiseks programmide suhtluse seadmetega. Seadmete nimekiri võib olla eelnevalt teada, näiteks sardsüsteemides, kus kerneli ülesanne on spetsiifiline ja riistvara kitsahaardeline. Seadmete nimekirja võib ka käigu pealt tekitada (isehäälestuvalt), kus seadmehaldur (kernel) kõigepealt skaneerib vastavaid riistvaralisi ühendusi ning laadib vastavad draiverid.
Monoliitsed
Monoliitse struktuuriga kernel kasutab oma töös peamiselt süsteemikutsungeid, sest kogu seadme funktsionaalsus on pakitud kerneliga kaasa ning väliseid teeke ei laadita.
Monoliitsel disaini peamised vead:
Mikrokernel
Mikrokernel üritab hoida võimalikult palju protsesse kasutajaruumis, tagades süsteemi minimaalse jalajälje mälus. Mikrokernelis laaditakse süsteemimällu nii vähe kui võimalik, peamiselt implementeerides mälu- ja protsessihalduse. Ülejäänud kood jäetakse väljapoole kernelit, kas süsteemsete teenustena või kerneli moodulitena.
Mikrokerneli peamisteks tugevusteks loetakse hallatavust ja arenduslihtsust. Lisaks loetakse mikrokerneleid stabiilsemateks, kuna ühe koodi krahhi puhul saab selle asendada toimiva koopiaga käigu pealt.
Küll aga on peamiseks mikrokerneli nõrkuseks jõudlus. Suhtlus kerneli eri osade vahel tehakse läbi liideste, ning kihtide vahel tõlkimine võtab lisajõudlust erinevalt monoliitsest kernelist.. Seetõttu kasutatakse mikrokerneleid peamiselt väikestes süsteemides mille keerukus on madalam ning ei vaja sama laiahaardelist tuge kui monoliitsed kernelid.
Hübriidkernel
Hübriidkerneli disainifilosoofia üritab parandada monoliitse ja mikrokerneli vigu. Hübriidkernelis laaditakse algselt ainult vajalik kood kerneli enda töö garanteerimiseks. Seadmehalduse ja muude rakenduste teostamiseks laadib hübriidkernel endale vastavalt vajadusele vahemällu mooduleid, mille ülesandeks on vastava ülesandega tegelemine.
Hübriidkerneli arendamine on ka hõlpsam, kuna tegu ei ole enam monoliitse koodibaasiga, vaid mooduleid saab vastavalt arendada. Lisaks saab mooduleid ka käigupealt ümber laadida, lubades arendajatel oma muudatusi testida ilma masinat taaskäivitamata.
Diplomaatiline teenistusaste
Diplomaatiline teenistusaste on diplomaadile lähtuvalt tema teenistusstaažist, töötulemustest ja välissuhtlemise kogemusest antav nimetus (teenistusaste).
Diplomaatiline teenistusaste võib olla eluaegne või piiratud diplomaatilise ametikoha täitmisega.
Eri riikide välisteenistustes on kasutusel erinevad teenistusastmed, kuid näitlik loetelu (suurimast teenistusstaažist väikseimani) on järgmine:
Riikides, kus diplomaatiliste teenistusastmete kõrval on kasutusel ka diplomaatilised auastmed (näiteks Eestis), on teenistusaste alati madalam diplomaadile antavast auastmest.
2006. aastal vastu võetud välisteenistuse seaduses
Eesti välisteenistuses ei kasutata saadiku teenistusastet ning suursaadik on välissuhtlemisalaste teenete eest antav nimetus (auaste), mille omistamine ei sõltu teenistusstaažist (välisteenistuse seaduse §§ 13-22).
Diplomaatiline teenistusaste on karjääridiplomaadile või karjääridiplomaadi kandidaadile Eesti riigi nimel antav nimetus, mis sõltub tema välisteenistuse staažist, töötulemustest ja välissuhtlemise kogemusest.
Diplomaatilised teenistusastmed Eestis
Kui diplomaat vabastatakse diplomaatiliselt ametikohalt, kaotab diplomaatiline teenistusaste kehtivuse. Diplomaatilist teenistusastet võib madaldada, kui diplomaat on rikkunud teenistuskohustusi, on toime pannud vääritu teo või kui diplomaadi vastu on vähenenud usaldus.
Diplomaatilised teenistusastme liigid on :
Armeenia
Diplomaatilised teenistusastmed Armeenias on:
Jack Paar
pisi|Jack Paar saates "Up to Paar" (1952). pisi|Jack Paar jaanuaris 1973 [[Dick Cavetti saates, kus ta teatab oma naasmisest televisiooni.]] pisi|[[John Kennedy Jack Paari saates (1959).]] Jack Harold Paar (1. mai 1918 Canton, Ohio, USA – 27. jaanuar 2004, Greenwich, Connecticut) oli USA saatejuht.
Paar tegutses 1940ndatel ja 1950ndatel raadiosaatejuhina. Televisioonis debüteeris ta 1952. aastal telemänguga "Up to Paar". Ta sai kuulsaks jutusaate "The Tonight Show" juhina. Tema ajal (1957–1962) kandis see nimesid "Tonight Starring Jack Paar" ja "The Jack Paar Tonight Show". Sellest sai alguse jutusaate format, mis sisaldab intervjuusid kuulsustega, monolooge ja varieteenumbreid. Ta leiutas külaliste diivanile istuma panemise. Temalt arvatakse pärinevat ka jutusaate ingliskeelne nimetus talk show. Aastatel 1962–1965 juhtis ta saadet "Jack Paar Program".
Diplomaatiline teenistusaste
Ukraina
Diplomaatilised teenistusastmed Ukrainas on :
Venemaa, Valgevene, Kasahstan, Usbekistan
Diplomaatilised teenistusastmed neis riikides on:
Balhae
Balhae oli mitmerahvuseline kuningriik, mis rajati Korea poolsaare ja Mandžuuria aladele pärast Goguryeo kokkukukkumist. Balhae eksisteeris koos Ühinenud Sillaga Põhja-Lõuna riikide ajajärgul.
Goguryeo pealinn ning lõunapoolsed alad langesid Ühinenud Silla kätte aastal 668. Pärast 698. aastal Tianmenlingi lahinguga Tangi dünastia kukutamist asutas Balhae Go Jini riigi, mis nimetati hiljem ümber Balhaeks. Jini riik oli Goguryeo järeltulija.
Balhae kontrolli all olid Mandžuuria lõunaosad, st tänapäeva Kirde-Hiina ja Venemaale kuuluv Primorje krai; Balhae alla jäi ka Korea poolsaare põhjaosa. Aastal 926 vallutasid Balhae khitanid; suurem osa põhjapoolsetest aladest liideti Liao dünastiaga, lõunaosad läksid Goryeo kontrolli alla.
Robert Treufeldt
pisi|Robert Treufeldt 2019. aastal Robert Treufeldt (sündinud 19. juunil 1965) on eesti arhitektuuriajaloolane.
Tema peamised uurimussuunad on 18.–20. sajandi militaararhitektuur ja linnaplaneerimine 19. sajandi lõpul ja 20. sajandi algul. Treufeldt on kindlusarhitektuuri asjatundja.
Haridus- ja töökäik
Treufeldt on töötanud projektijuhina erinevates ehitusfirmades, juhtinud ajalooliste hoonete restaureerimistöid; kirjutanud artikleid arhitektuurist ja linnaplaneerimisest ning koostatud eritingimusi Eesti kultuuripärandi kaitseks.
Tartu sõjakooli projekti dateeringust
Ajakirjas Ajalooline Ajakiri ilmus 2013. aasta teises numbris rubriigis "Allikas ja kommentaar" kunstiajaloolase Kaur Alttoa artikkel, milles ta tutvustab 1980. aastate keskel üht Nõukogude Liidu riiklikust sõjaajaloo arhiivist leitud ehitusjoonist, mis on tõenäoliselt seotud 19. sajandi alguses päevakorras olnud sõjakooli rajamise kavaga Tartusse.
Arhiivinimistu andmeil tegi Alttoa tookord järelduse, et sõjakooli ehitamise projekt pärineb aastast 1763 ning hiljem, kirjutades Tartu 1760. aastate kindluskavadest, kirjutas ta sinna suure enesestmõistetavusega sisse repliigi: "Tartusse oli plaanis ehitada ka sõjakool". Et see väide valeks osutus, selgus alles hiljem, kui mõni aeg tagasi Robert Treufeldt osutas, et plaanil kujutatud situatsioon viitab ilmselt esplanaadile Tartu linna lõunaküljel – kohale, kuhu pisut hiljem ehitati kaubahoov. Ühtlasi juhtis ta ka tähelepanu 2002. aastal ilmunud Tõnu Tannbergi artiklile sõjateadustest Tartu ülikoolis, milles käsitles muuhulgas ka 19. sajandi algul Venemaal päevakorrale kerkinud uute sõjakoolide teemat, nn jalaväekindral Platon Zubovi ideed. Analüüsinud kõiki andmeid, arvab Alttoa nüüd, et suure tõenäosusega vaatlusalune projektijoonis ei pärine Tartu kindlustustööde ajast aastast 1763, vaid on seotud hoopis kindral Zubovi algatatud üritusega.
Ühiskondlik tegevus
Alates 2007. aastast on Treufeldt Rahvusvahelise Kinnismälestiste Nõukogu (ICOMOS) Eesti komitee liige, aastast 2008 ka ICOMOSi Fortifikatsiooni ja Sõjalise Pärandi teaduskomitee (ICOFORT) liige.
Aastatel 2009–2012 oli Treufeldt Rahvusvahelise Kinnismälestiste Nõukogu (ICOMOS) Eesti komitee esimees.
Treufeldt oli kindlusarhitektuuri pärandi uurimisega tegeleva mittetulundusühingu Castellumi juhatuse esimees (MTÜ tegutses aastatel 2002–2016).
Treufeldt on panustanud eestikeelse Vikipeedia arendamisse ning kuulub 2023. aastast MTÜ Wikimedia Eesti juhatusse.
Näitused
Treufeldt on kureerinud järgmisi näitusi :
Tallinna vesilennukite angaari tutvustava raamatu kaasautor
2014. aastal kirjastas Eesti Meremuuseum Lennusadama ja vesilennukite angaari ajalugu käsitleva raamatu. "Vesilennukite angaar. Lennukuurist muuseumiks". Teose autorkonda kuulub ka Robert Treufeldt, kes kirjutas kolm peatükki:
Jüri Ginter
thumb|Jüri Ginter, 2007. Jüri Ginter (sündinud 26. juunil 1954 Tartus) on eesti sotsioloog.
Ta lõpetas aastal 1972 Tartu 2. Keskkooli ja aastal 1977 Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna.
Ta on tegelenud haridussotsioloogiaga. Ta on Tartu Ülikooli lektor.
Aastatel 1978–1980 oli ta ELKNÜ Võru Rajoonikomitee II sekretär.
Ta oli Eesti Kongressi liige.
Ta valiti 2013. aastal valimisliidu Vabakund ridades Tartu linna volikokku.
Žłobini rajoon
Žłobini rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Homieli oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 2111 km². 2016. aasta seisuga elas seal 102 017 inimest.
Rajoon moodustati 1924. aastal, aastast 1938 Homieli oblasti koosseisus. Tänapäevastes piirides on rajoon aastast 1962. See koosneb järgmistest külanõukogudest: Akciabri, Dabrahošča, Karotkavičy, Kirava, Krasny Bierahi, Łucki, Majskaje, Malevičy, Novyja Markavičy, Paparatnaje, Pirevičy, Sałanoje, Staraja Rudnia, Strešyni, Ščadryni ja Vierchniaja Ałba külanõukogu. Lisaks moodustab omaette haldusüksuse veel Žłobini linn, mis on ka rajooni halduskeskus. Žłobini kõrval on suurimaks asulaks Strešyni alev. Teisi asulaid: Krasny Bierah, Kazimirava.
2009. aasta seisuga oli elanikest 84,95% valgevenelasi, 9,26% venelasi, 1,84% ukrainlasi ja 3,95% muust rahvusest inimesi. 54,95% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 40,59% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kasutas valgevene keelt 23,9% elanikke, vene keelt aga 70,28%.
Inese Jaunzeme
Inese Jaunzeme (21. mai 1932 Pļaviņas – 13. veebruar 2011) oli läti kergejõustiklane, odaviskaja.
Inese Jaunzeme oli Läti esimene olümpiavõitja. 1956. aasta suveolümpiamängudel Melbourne'is võitis ta uue olümpiarekordiga 53.86.
Jõgi-kõõlusleht
Jõgi-kõõlusleht (Sagittaria sagittifolia L.) on konnarohuliste sugukonda kõõluslehe perekonda kuuluv mitmeaastane rohttaim.
Rahvapärased nimetused
Jõgi-kõõluslehe rahvapärased nimetused on kooreleht, konnalusikas, noolelill, ressahain ja veeuba.
Levila ja kasvukoht
Jõgi-kõõlusleht kasvab Euraasia parasvöötme soodes kuni 500 m kõrgusel merepinnast, samuti Põhja-Ameerikas. Eesti mandriosas on taim tavaline, aga saartel väga harv.
Ta eelistab kasvada lubja- ja toitainerikastes vetes. Kõige paremini sobib talle seisva või vähemalt väga aeglaselt voolava veega kasvukoht.
Kirjeldus
pisi|left|Lehed ja viljad
Taim kasvab 10–50 cm sügavuses vees nii, et osa taimest jääb alati veest välja. Taimel võib leida nii veepealseid kui ka veesiseseid lehti. Lehed on väga erineva kujuga. Veepealsed lehed on tipust teravad ka alusel kahe hõlmaga. Lehelaba on 15–25 cm pikk ja 10–22 cm lai ning pikk leheroots hoiab seda kuni 45 cm kõrgusel vee kohal. Veesisesed lehed on kuni 80 cm pikad ja 2 cm laiad ning hõljuvad vee all nagu laiad lindid. Veepinnal ujuvad lehed on ovaalsed. pisi|Õis Valged õied sirutuvad kolmekandilise varre otsas vee kohale kolmekaupa männastes. Õisiku alumises otsas on väikesed puhasvalged emasõied. Nendest kõrgemal on pikema varre otsas isasõied, mis on 2–2,5 cm läbimõõduga, 3 väikese tupplehe ja 3 valge kroonlehega. Tolmukad on punased ja neid on palju. Taim õitseb juunist augustini. Viljastatud õites arenevad tiivulised ja terava tipuga pähklid, mis suudavad levida nii tuule abil kui vooluveekogude poolt kantuna (vesilevi).
Jõgi-kõõlusleht talvitub mugulates. Tõrukujulised sinised mugulad sisaldavad palju tärklist. Enne talve eralduvad mugulad emataimest ja kevadel kasvab igast mugulast uus taim. Seda nimetatakse vegetatiivseks paljunemiseks.
Kasutamine
Jõgi-kõõluslehe mugulad on ümmargused ja söödavad, sisaldavad palju tärklist. Hiinas nimetatakse jõgi-kõõluslehte "heatahtlikuks seeneks" ja selle mugul on uusaasta puhul söödav pidulik roog. See maitseb mahedalt, umbes nagu kartul, ainult krudiseb hamba all, isegi pärast keetmist.
Lõuna-Bačka ringkond
Lõuna-Bačka ringkond on ringkond Serbia autonoomses piirkonnas Vojvodinas.
Ringkond jaguneb halduslikult Novi Sadi linnaks ja 11 vallaks:
2002. aasta rahvaloenduse andmetel oli ringkonna elanikest serblasi 392 264 (69,1%), ungarlasi 54 610 (9,6%), slovakke 26 574 (4,7%) ja montenegrolasi 17 165 (2,9%).
🇷🇸
Mooritsa
Mooritsa on küla Jõgeva maakonnas Jõgeva vallas.
Taivo Linna
pisi|Taivo Linna 1994. aastal Foto: Jaan Künnap Taivo Linna (27. juuni 1941 – 28. märts 1996) oli eesti muusik, metallikunstnik ja sepp.
Ta oli lõpetanud Kingissepa Keskkooli, koolipäevil õppis Kuressaare Muusikakoolis viiulit mängima. Haridusteed jätkas seejärel Tartu Kunstikoolis. Peale kohustuslikku teenistust Nõukogude armees (oli seal väeosa kunstnik), astus Taivo Linna Eesti Riiklikus Kunstiinstituuti metallikunsti õppima. Peale lõpetamist töötas 1970. aastatel Eesti Reklaamfilmi kunstnikuna. Taivo Linna oli ansamblite Peoleo (asutatud 1965) ja Kukerpillid (asutatud 1972) asutajaliige.
Tema kujundatud on suur osa Tallinna vanalinna sepiseid, sealhulgas Rahvusraamatukogu omad. Kirjastus Trantero andis 1996. aastal välja Taivo Linna tööde kataloogi "Mees ja metall".
Taivo Linna lemmikmuusikastiil oli džäss. Vanema vennana oli ta toeks ja suunajaks Ivo Linnale. Ivo Linna on öelnud: "Tema oli suunaja number üks, et minust saaks muusiku elukutse pidaja. Ilma vanema vennata ei oleks minust mingisugust lauljat saanud."
Taivo Linna on kirjutanud muusikat. Laul "Küsimus" (Kes ütleb mulle, kes vastab …) oli nii Peoleo kui Rock-Hoteli repertuaaris. Kukerpillidele on ta loonud mitmeid lugusid: "Laadasõit", "Röövlipealik Rinaldini", "Muinasjutt", "Pudelilugu" jt.
Taivo Linna oli kaastegev ka filmimaailmas - ta oli helikujundaja dokumentaalfilmis "Pühapäevamaalijad" ning operaator amatöörfilmis "Šampinjonid".
Isiklikku
Taivo Linna oli Ivo Linna ja Temme Linna, kes on kiviraidur, vanem vend ning nende tädimees oli Juhan Peegel. Tema isa Timoteus Linna oli õigeusu preester, koorijuht ja Kuressaare muuseumi direktor, ema Helene oli samuti muuseumis tööl.
Ta oli abielus arhitekt Tiina Linnaga (naisevend oli Mati Talvik) ja nende tütred on filmirežissöör Leeni Linna ja advokaat Liisa Linna.
Taivo Linna suri insulti.
Indrek Jürjo
Indrek Jürjo (14. aprill 1956 Tallinn – 8. september 2009 Tallinn) oli eesti ajaloolane ja arhivaar.
Jürjo lõpetas 1974. aastal Tallinna 10. Keskkooli ning oli 1974–1976 ajateenistuses Nõukogude armees.
1977. aastal astus ta Tartu Riiklikku Ülikooli, kus õppis ajalugu; ülikooli lõpetas 1983. aastal. 12. novembril 1998 sai ta Tallinna Pedagoogikaülikoolis magistrikraadi, 23. juunil 2005 Hamburgi Ülikoolis filosoofiadoktori kraadi väitekirjaga "August Wilhelm Hupel und die Aufklärung in Livland".
Aastatel 1983–1992 oli ta Eesti Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudis nooremteadur, 1992–1996 Arhiiviametis arhiivinõunik. Septembrist 1996 kuni 1998. aasta lõpuni oli Jürjo Riigiarhiivi filiaali osakonnajuhataja, 1999–2002 Rahvusarhiivi uurimistöö- ja publitseerimisosakonna peaspetsialist ning 2002. aastast kuni surmani Riigiarhiivi publitseerimistalituse juhataja.
Teadustöö
Ajaloolasena tundis Jürjo suurimat huvi 18. sajandi teise poole ning 19. sajandi alguse baltisaksa valgustuse ja valgustajate vastu.
Isiklikku
Tema isa oli Paul Jürjo ja ema Aime Jürjo.
Tema abikaasa oli ajaloolane Inna Põltsam-Jürjo.
Nadu
Nadu on meheõde ehk meessoost abikaasa õde.
Nadu on 3. astme hõimlane.
Tondi postkontor
Tondi postkontor (enne 26. märtsi 2000 Tallinna 13. sidejaoskond) on Eesti Posti postkontor Tallinnas.
Varem asus postkontor aadressil Tondi 17, Tallinn 11301. Tondi tänaval avati postkontor 2001. aastal ning see hakkas teenindama Tondi, Järve ja Kitseküla piirkonda.
Kalendertemplid tekstiga EESTI
30mm, ümbergraveeritud 30mm, tunnustäht all 24mm
Siil
Siil ehk harilik siil (Erinaceus europaeus) on lühikõrvaline putuktoiduline siillaste sugukonnast, üks kahest Eestis elavast siililiigist.
Välimus
Siili põhitunnuseks on okkaline nahk, mille seljapool ja küljed on kaetud umbes 16000 püstise nõelterava okkaga. Need on 2—3 cm pikad ja tipust valkjad. Kõhtu ja pead katab jämedakarvaline hõre kate. Siili okkad püsivad kaua (umbes 18 kuud) ning vahetuvad ebaregulaarselt nagu okkad kuusel. Noorte okastik ja nahk on eredamalt värvunud kui vanadel. Jäsemed, kõrvad ja saba on lühikesed ning peaaegu ei ulatu okastikust välja. Küünised on pikad ja suhteliselt teravad, neid kasutab loom pinnase uuristamiseks.
Levila
Siil on elav fossiil. Ta on pärit varasest kriidiajastust umbes 90 miljonit aastat tagasi elanud siilitaolistest loomadest. Praeguse Euroopa siili esivanemad elasid Aasias umbes 25 miljonit aastat tagasi.
Siil on Euroopas endeemne liik. On levinud Lääne- ja Põhja-Euroopas, seal hulgas ka Briti saartel ning madalamatel aladel Fennoskandias, Põhja-Baltikumis ja Loode-Venemaal. Leviala ulatub polaarjoonest põhja poole. Siil on introdutseeritud Uus-Meremaale.
Paljunemine
pisi|Siilid võivad kuramaaži ajal tundide kaupa tiirutada ja puhiseda. Siilide jooksuaeg algab kohe pärast talveunest ärkamist, enamasti aprillis. Pulmatantsul tiirutab isane siil ümber emase ja teeb ettevaatlikult lähenemiskatseid, emane keerutab end kaasa, samal ajal turtsudes ja puhisedes. Pulmatants võib kesta tunde ning paaritumist ei pruugigi järgneda. Eduka kuramaaži korral toimub mõneminutine paaritumine.
Tiinus kestab 30–40 päeva. Suve jooksul sünnib 2 pesakonda enamasti 3–6 (2–10) pojaga, kes kaaluvad sündides 11–25 g. Poegade eest hoolitseb vaid emasloom. Vastsündinud poegade okkad on sündides väikesed, pehmed ja valged mis muutuvad jäigaks teisel elupäeval. Kuuvanused siilid on juba võimelised ise toitu hankima.
Pooleteisenädalaselt on noorloom võimeline juba end keraks rullima. Silmad avanevad 2-nädalaselt, pesast väljuvad 3-nädalaselt ja imetamine kestab umbes 1,5 kuud. Suguküpseks saab siil pärast esimest talvitumist. Esimene pesakond lahkub ema juurest suve keskel, teine pesakond talvitub koos emaga.
Eluiga
Siili eluiga on kuni 10 aastat, kuid keskmiselt 3 aastat. Taanis leiti 2023. aastal teadaolevalt vanim siil, kes elas 16-aastaseks. Tavaliselt elavad isasloomad ligi 24% kauem kui emasloomad, arvatavasti tänu sellele, et nende elu on lihtsam, nad pole territoriaalsed ning ei pea territooriumi pärast võitlema, lisaks ei kasvata nad järglasi. Samas sureb suurem osa isasloomi autorataste all ja röövloomade tõttu, kuna nad liiguvad emasloomadest rohkem ringi. Noorloomad hukkuvad parasiitide tõttu või liikluses. Ligi kolmandik sureb esimese aasta jooksul ja valdavalt liikluses, aga kui siil suudab üle ühe aasta elus püsida, siis suureneb tõenäosus, et ta elab kõrge vanuseni, kuna kogub rohkem teadmisi, kuidas elus püsida, näiteks liiklust või röövloomi vältida. Mõlema soo jaoks on kõige ohtlikum periood suvi, mil nad hukkuvad peamiselt liikluses, sügisel surevad siilid valdavalt haiguste, nälja või veepuuduse tõttu. Kuigi siilide seas esineb palju intsesti, ei mõjuta see negatiivselt nende eluiga, sellega ei kaasne pärilike haiguste või defektide suurem oht võrreldes mitmekesisema genofondiga isenditega.
Toitumine
Siil on valdavalt loomtoiduline, sööb tuhatjalgseid, putukaid ja nende vastseid, vihmausse, nälkjaid, konni, sisalikke, madusid ja hiiri. Ta võib rüüstada maas pesitsevate lindude pesi, süües nii mune kui ka linnupoegi, Siil sööb ka raipeid, samuti taimset toitu, nagu puuvilju, marju ja seemneid. Siil on küll erakordselt vastupidav rästikumürgile, kuid neid ta sihilikult ei püüa, nagu sageli ekslikult arvatakse. Kuid surnud mao sööb ta rahulikult ära. Inimesed arvavad tihti, et siili ligimeelitamiseks tuleb talle aianurka kausike piima valada, mida tegelikult teha ei tohi. Küll aga võib pakkuda puhast vett. Tegelikult eelistaks siil ise hoopis rohkem näiteks lihatükke, olgu need või pisut roiskunud.
Elupaik
Nii harilik siil kui ka kaelussiil elavad valdavalt leht- ja segametsades, metsaservades, puisniitudel, parkides, aedades ja kalmistutel, siil väldib paksu okasmetsa. Eestis on nad koondunud inimese lähedale asulatesse, kus tihti paremad toitumis- ja varjevõimalused ning on ka pisut soojem.
Eluviis
pisi|Siili luustik Siilid on peamiselt öise eluviisiga, kuid on mõnikord aktiivsed ka päeval, eriti pärast kerget vihmasadu. Tegutseb maapinnal, liikudes peatub sageli, et haista ümbrust. Siil on võimeline edukalt ujuma. Siili peamine kaitsevahend kiskjate vastu on okaskate. Ohu korral kerib keha keraks nii, et ligipääs okastega katmata kõhupoolel olevatele kehaosadele puudub. Suveks siilid urgu ei ehita, talve veedavad aga lehtede ja rohuga vooderdatud pesas, kus magavad talveund oktoobrist-novembrist kuni märtsi-aprillini. Siilid on üldiselt üksikeluviisiga, isased võivad üksteise suhtes agressiivsed olla. Talveune ajaks võivad siilid koguneda väikestesse gruppidesse. Kodupiirkonna suuruseks on isastel 15-40 ha ja emastel 5-12 ha.
Siil ökosüsteemis
Siili söövad mäger, rebane, nugis ning kakud ja haukalised. Sagedasim loodusliku surma põhjus on külmumine talveune ajal. Sage on ka hukkumine teedel, kuid üldiselt ei peeta seda populatsiooni ohustavaks. Üle poole isenditest sureb esimesel eluaastal. Siili arvukus Eestis oletatavalt väheneb. Siil on ka Eesti punases raamatus märgitud ohustatuna, kuid ei kuulu kaitstavate liikide hulka.
Suhtumine siilidesse
Eestis suhtutakse siilidesse valdavalt hästi, kuna nad toituvad kahjureist. Kombeks on panna maja läheduses tegutsevatele siilidele välja piima, kuid piim on siilidele kahjulik ning seda kindlasti anda ei tohiks. Piim põhjustab siilile kõhulahtisust ning selle tagajärjel võib loom hukkuda.
Samas peetakse siile kahjuriteks Šotimaa läänesaartel, kuhu inimese toodud siilid söövad maismaal pesitsevate lindude mune. Samuti on siil kahjur Uus-Meremaal, kus ta sööb kohalikke hiidtigusid ja teisi selgrootuid.
Taanis on siilid seadusega kaitstud. Neid ei tohi vangistada ega vigastada, kuid talvel leitud alakaalulisi siile võib majutada. Aiapidajaid julgustatakse siile kassitoiduga ligi meelitama, et nad aedade kahjureid hävitaksid.
28. augustil 2007 lisati siilid Suurbritannias liikide nimekirja, mis vajavad paremat kaitset.
Siil Eesti kultuuris
Eesti kultuuris on siil tuntud targa nõuandjana, millises rollis ta esines rahvuseeposes "Kalevipoeg". Eeposes on esitatud tekkemuistend: siil soovitas Peipsi tagant laudu toonud Kalevipojal lüüa lahingus laudadega serviti, et need ei puruneks. Tänutäheks kinkis Kalevipoeg siilile tüki oma karusest vammusest, seepärast ongi siil okkaline. Targa siili kujundit on Andrus Kivirähk parodeerinud romaanis "Mees, kes mõistis ussisõnu".
Samuti on Eestis populaarne 1975. aastal Sojuzmultfilmi stuudios valminud multifilm "Siil udus" (režissöör Juri Norštein), mille animafilmieksperdid tunnistasid 2003. aastal kõigi aegade parimaks multifilmiks. Filmi aluseks olnud Sergei Kozlovi raamat tõlgiti eesti keelde ent alles 2008. aastal.
Siili nime kannab asum Tallinnas, samuti tänavad Tallinnas ja Tartus. 30. oktoobril 2007 püstitati Siili tänavale Tartus siili skulptuur (autorid skulptor Aivar Simson Seakülast, Riia skulptor Edvīns Krūmiņš ja kunstnik Kalev Prits). Samade autorite siiliskulptuur on suvest 2007 ka Jõhvis.
Sõtse
Sõtse on isa õde.
Mulgi ja tartu keeles ning läänemurdes võib sõna sõts tähendada õde.
Vjatško
pisi|[[Vjatško ja Meelis Tartu kaitsel|Mälestusmärk Vjatškole ja Meelisele]] Vjatško (Henriku Liivimaa kroonikas ka Vetseke, Wetseke, Vesceka, Viesceka; vene Вячеслав Борисович (isanimi ei ole kindel); suri 1224) oli 13. sajandi alguse Koknese vürst.
Päritolu
Üldiselt arvatakse, et Vjatško oli vene päritolu vürst, kes võis kuuluda Rjurikovitšite Połacki harru. Mõned Läti autorid on arvanud, et ta võis olla latgal, kelle nimi tulenes balti sõnast vecākais "vanem" ja kes oli Koknese piirkonna tugevaima võimumehena vürstiks tõusnud ning venelaste toetuse tagamiseks õigeusku üle läinud. Veel on välja pakutud, et tegemist oli liivlasega.
Tegevus
Vjatško oli Koknese valitseja alates hiljemalt 1205. aastast, mil ristisõdijad piiskop Alberti juhtimisel tema vürstiriigi naabriteks olnud Aizkraukle liivlased oma võimule alistasid ja Vjatškoga rahu sõlmisid. 1207. aastal leppis Vjatško Albertiga kokku, et piiskop saab poole ta valdustest ja aitab vastutasuks Kokneset kaitsta leedulaste rünnakute eest. 1208. aastal tekkis tal konflikt Lielvārde foogti Danieliga, kes Koknese linnuse vallutas ja vürsti vangistas. Alberti nõudmisel ta siiski vabastati. Hiljem samal aastal otsustas Vjatško Alberti mõju alt vabaneda, tappes piiskopi poolt Koknese linnusesse saadetud sakslased ja paludes Polotski vürsti Vladimiri abi. Alberti ristisõdijate kättemaksuretke kartuses jättis ta siiski lõpuks oma linnuse ja vürstiriigi maha ning põgenes Venemaale.
1223. aastal lubas Novgorodi vürst Vjatško võimu alla Tartu linnuse ja kõik Eestimaa alad, mille ta suudab endale alistada. Sõjajõuna sai Vjatško kaasa 200 meest, kelle abil ta käis ümbruskonnas maksu nõudmas ja rüüstamas. Aasta hiljem, pärast mitmeid ebaõnnestunud katseid, vallutasid Riia piiskopi ja Mõõgavendade ordu väed Tartu linnuse ja Vjatško tapeti.
Läti Henrik märgib Vjatškot oma kroonikas kokku seitsmel korral.
Mälestuse jäädvustamine
Tegelasena esineb Vjatško Enn Kippeli 1941. aastal Eesti NSV-s avaldatud noorsoojutustuses "Meelis", kus ta on peategelase, Sakala vanema Lembitu poja Meelise liitlane, kellega koos ta hukkub 1224. aastal Tartu lahingus.