Ingrid_Albrecht
Kuidas me teeme haiget neile, keda me armastame
Artiklis "How we hurt the ones we love" ütleb Albrecht, et hoolimine nendest, keda armastame, ahvatleb moraalist eemale. Muidu pole meil motiivi valetada, petta ega varastada, kuid me võime võidelda kohusega onupojapoliitika nimel. Soovi toimida amoraalselt iseenda huvides sageli taunitakse, kuid juhul, kui samalaadne aje on seotud tegutsemisega armastatud inimese pärast, seda pigem vabandatakse või kiidetakse tõelise kiindumuse märgina. Pinge armastuse ja moraali vahel näitab, et armastusega kaasneb praktiline paratamatus, üks sundusliku tegevuse liik, mis pole ilmsesti moraalne. (Armastuse all mõeldakse siin kiindumust konkreetsetesse inimestesse, pikaajalisi lähedasi isiklikke suhteid, põhiliselt sõprade, perekonnaliikmete ja romantiliste armastatutega. Juttu ei tule armastuse põhjustest. Armastus jaguneb suhte liigi järgi, kuid jutt tuleb inimestevahelisest armastusest üldiselt.) Praktiline paratamatus, mida armastuses kogetakse, erineb moraalsest paratamatusest ja psühholoogilisest paratamatusest, mida filosoofid seni on vaadeldud. (Olulised filosoofilised armastusekäsitlused eeldavad dihhotoomiat fundamentaalselt moraalse kiindumuse (tekitab moraalset paratamatust) ja fundamentaalselt afektiivse kiindumuse (tekitab psühholoogilist paratamatust) vahel. Ratsionaalse või moraalse kiindumusena võtavad armastust teiste seas Platon (Pidusöök), Immanuel Kant ("praktiline armastus" "Kommete metafüüsikas", Gabrielle Taylor ("Love"), Robert Solomon (The Passions: Emotions and the Meaning of Life, Christine Korsgaard (The Sources of Normativity, David Velleman ("Love as a Moral Emotion") ja Kyla Ebels-Duggan ("Against Beneficence: A Normative Account of Love"). Afektiivse kiindumusena võtavad armastust teiste seas David Hume (A Treatise of Human Nature, Immanuel Kant (afektiivne ehk patoloogiline armastus "Kommete metafüüsikas") ja Harry Frankfurt (The Reasons of Love). Paistab, et hulk filosoofe tunnistab selle dihhotoomia ebaadekvaatsust, kuid Albrecht ei usu, et nende lahendused on rahuldavad. Nende seas on Bernard Williams, kes rõhutab isiklike projektide tähtsust ("Consequentialism and Integrity", Problems of the Self, "Persons, Character, and Morality", "Moral Luck", Ethics and the Limits of Philosophy), Harry Frankfurt, kes kasutab tahteparatamatuse mõistet, Annette Baier ("Unsafe Loves"), Jean Hampton ("Feminist Contractarianism") ja Susan Wolf (Meaning in Life and Why It Matters).) Albrecht väidab, et armastus osaleb erilises mittemoraalses, kuid normatiivses praktilise paratamatuse vormis, mida iseloomustab puhtteiseisikuline ootus teisele, mis ei toeta objektiivseid, kolmandaisikulisi pretensioone, nagu moraalsed ootused. Moraalne paratamatus on ratsionaalne, seda kogeme sellepärast, et me tunnistame moraali objektiivset autoriteeti enda ja teiste üle. Psühholoogiline paratamatus tekib isiklikest eelistustest, mida me tajume tugevate kalduvustena, ajedena või soovidena. Aga armastus ei sobi hästi kummassegi, nagu näitab Bernard Williamsi ("Persons, Character and Morality") üleliigse mõtte näide (Williams võtab selle Charles Friedilt ja esitab oma versiooni). Kaks inimest on uppumas ning päästa saab neid ainult üks inimene, kes jõuab päästa ainult ühe neist, kusjuures ta on ühega neist abielus. Objektiivne moraal soovitaks tõenäoliselt päästa oma abikaasa. Williams väidab, et me loodaksime, et ta päästaks oma abikaasa, asendamatu inimese, keda ta armastab, lihtsalt sügava inimliku hoolimise pärast, mõtlemata üldse sellele, mida moraal soovitab või lubab, sest mõte moraalist oleks üleliigne mõte. (Abielu ei tähenda küll alati armastust, kuid Williamsi tõlgendus on armastuse eeldusel mõttekam. Harry Frankfurt (The Reasons of Love) annab sarnase tõlgenduse.) See oleks toimimine paratamatuse tõttu, mis on sama tugev, autoriteetne ja vältimatu nagu moraalsete kohustuste paratamatus, kuid ka sügavalt isiklik ja indiviidiomane nagu psühholoogiliste eelistuste paratamatus. Albrecht väidab, et armastuse puhul on teisele inimesele erilist laadi ootus, mis ei ole moraalne nõue ega lihtsalt ennustus tema käitumise kohta, ja see seletab armastussuhetega kaasnevat erilist laadi praktilist paratamatust.