cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fuzhou
Fuzhou asub Fujiani suurima jõe Mini jõe suudmeala põhja (vasakul) kaldal. Kogu selle põhjapiiril asub Ningde maakond ja Ningde Guti maakond asub jõest ülesvoolu.
Selle rahvaarv oli 2010. aasta rahvaloenduse andmetel 7 115 370 elanikku, kellest 4 408 076 elanikku elas linnades, moodustades umbes 61,95% kogu rahvaarvust, samas kui maapiirkonna elanikke oli 2 707 294, mis on umbes 38,05% kogu rahvaarvust.
2015. aastal tunnistati Fuzhou Brookings Institutioni järgi maailma üheks kõige kiiremini kasvava suurlinna piirkonnaks. Riikliku Arengu- ja Reformikomisjoni tehtud uuringus selgus, et Fuzhou on 2016. aasta Hiina Integreeritud Linnaindeksi üldarvestuses 20. kohal.
Gérard Krawczyk
Gérard Krawczyk (sündinud 17. mail 1953 Pariisis) on Prantsuse filmirežissöör.
Advent
Ajalugu
4. sajandi lõpust hakati tähistama Kristuse sünnipäeva 6. jaanuaril (Juliuse kalendri järgi), 25. detsembril (Gregoriuse kalendri järgi). Alates 5. sajandist hakati pidama advendiaega ehk Kristuse tulemise aega, kus ettevalmistusaega tähistati viiel pühapäeval.
Paavst Gregorius VII reformide ajal (1073–1085) toimus üleminek viielt advendipühapäevalt neljale. Esimene advendipühapäev seostus kirikuaasta algusega alles 16. sajandil.
Rahvakombed Eestis
Vanadel eestlastel erilisi advendikombeid ei olnud, advendipühapäevadel käidi vaid kirikus ning lauldi Issanda auks laule, mis olid vaimselt seotud jõuludega.
Tänapäeval on levinuim advenditava seotud päkapikkudega, kes toovad öösel maiustusi-kingitusi, mida hommikul ärgates avastatakse susside-sokkide seest.
Advendikombeid ja ootusaega sümboliseerivad Petlemma täht, advendiküünlajalg ja advendikalender. Paljudel koduakendel võib näha põlemas küünlaid, mis tänapäeval on enamasti elektrilised. Kuigi advendiküünlajalg on nelja küünlaga, on müügil ka seitsme küünlaga küünlajalgu.
Kaubandus-, äri- ja poliitikamaailm kasutab advendiga seotut osavalt ka enda huvides ära. Südamlike soovide ja värvika reklaamiga on küllastatud nii asulad kui ka linnad. Kõik viitab sellele, et oodatakse jõule.
Žabinka
Žabinka (poola keeles Żabinka) on linn Valgevenes Bresti oblastis, Žabinka rajooni ja Žabinka külanõukogu halduskeskus. Linn asub Muchavieci jõe kaldal, merepinnast 170 meetri kõrgusel. Žabinkast hargnevad raudteed Bresti, Baranavičy ja Łuninieci suunas.
Haridust annavad kolm keskkooli, muusikakool ja laste spordikool. Linnas on kultuurimaja ja neli raamatukogu. Linnas on toiduainetetööstus, seal valmistatakse ka ehitusmaterjale. Vaatamisväärsusteks on raudteejaam (ehitatud 1920. aastatel), õigeusu kirik (1885) ja katoliku kirik (1999).
Ajalugu
left|pisi|Žabinka geto asupaik
XVIII sajandi lõpus asus seal Žabinka talu. Asula sai ametlikult alguse 1871. aastal, mil selle juurde rajati samanimeline raudteejaam. Raudteejaama juurde tekkisid tööstusettevõtted ja asula.
1921. aastast oli asula Poola koosseisus. 1939. aastal liideti Žabinka Valgevene NSV-ga, asulast sai samanimelise rajooni keskus. 1970. aastast on Žabinka linn.
Elin Toona
Elin Toona (kodanikunimega Elin-Kai Toona Gottschalk; sündinud 12. juulil 1937 Tallinnas) on eesti kirjanik.
Elulugu
Elin Toona sündis näitleja ja lavastaja Enn Toona ning näitleja Liki Toona peres. Ta veetis lapsepõlve vanaema juures Haapsalus. 1944. aastal põgenes ta koos ema ja vanaemaga Saksamaale, õppis põgenikelaagris eesti algkoolis. 1947. aastal asus elama Suurbritanniasse, elas algul Leedsis, õppis Londonis lastekodukoolis, Pitmansi kolledžis ja teatrikoolis. Töötas Londonis kudumisvabrikus, büroosekretärina ja televisiooninäitlejana. Ta on elanud ka Singapuris ja Bahamal, alates 1970. aastast peamiselt Ameerika Ühendriikides Floridas.
Looming
Elin Toona on kirjutanud romaane, avaldanud ka luulet, lühiproosat ja artikleid nii eesti kui ka inglise keeles ning raamatud oma vanaisast Ernst Ennost ja vanaemast Ella Ennost.
1939. aasta põhja suusaalade maailmameistrivõistlused
1939. aasta põhja suusaalade maailmameistrivõistlused, olid 16. suusaalade maailmameistrivõistlused, mis toimusid 11.–19. veebruarini Zakopanes Poolas. Zakopane sai õiguse korraldada MM-võistlused juba teist korda ajaloos. Võistlused olid viimased enne teise maailmasõja põhjustatud pikka pausi maailma spordielus.
18 km
Kuupäev: 15. veebruar
<br style="clear:both" />
50 km
Kuupäev: 17. veebruar
<br style="clear:both" />
Antonio McDyess
Antonio Keithflen McDyess (sündinud 7. septembril 1974) on Ameerika Ühendriikide endine elukutseline korvpallur, kes mängis korvpalliliigas NBA kokku 15 hooaega.
1939. aasta põhja suusaalade maailmameistrivõistlused
4 x 10 km teatesõit
Kuupäev: 19. veebruar
Antonio McDyess
Karjäär
Ülikoolikorvpalli Alabama ülikoolis mänginud McDyess valiti 1995. aasta NBA draft 'ist teise valikuna Los Angeles Clippersisse ja vahetati enne hooaja algust Denver Nuggetsi meeskonda.
Esimese kuue aastaga viskas McDyess NBA-s keskmiselt 17,8 punkti ja võttis 8,8 lauapalli mängus. 1998/99. hooajal tõi McDyess keskmiselt 21,2 punkti, 10,7 lauapalli ja 2,3 viskeblokeeringut mängus ning hooajal 2000/01 keskmiselt 20,8 punkti, 12,1 lauapalli ja 1,5 blokeeritud viset mängus.
2001/02. hooaja alguses vigastas McDyess raskelt põlve. See vigastus lõpetas tema jaoks hooaja ja segas teda ka järgmistel aastatel, seejuures pidi McDyess 2002/03. hooaja tervenisti vahele jätma. 2002. aastal vahetati McDyess Marcus Camby vastu New York Knicksi ja seejärel Phoenix Sunsi. Pärast põlve paranemist liitus McDyess 2004. aastal Detroit Pistonsiga. Esimesel hooajal uues meeskonnas viskas McDyess vahetusmehena 9,6 punkti ja võttis 6,3 lauapalli mängus. Pärast Chris Webberi lahkumist teenis McDyess hooajaks 2007/08 koha algviisikus.
2008. aasta 3. novembril vahetati McDyess koos Chauncey Billupsiga Allen Iversoni vastu Denver Nuggetsisse, kuid Denver ostis ta lepingust välja, misjärel McDyess taasliitus Pistonsiga.
2009. aasta suvel sõlmis McDyess kolmeaastase lepingu San Antonio Spursiga, tuues hooaegadel 2009/10 ja 2010/11 keskmiselt 20 minutiga 5,6 punkti ja 5,7 lauapalli mängus. 2011. aasta detsembris teatas McDyess, et lõpetab NBA karjääri.
1939. aasta põhja suusaalade maailmameistrivõistlused
4 x 10 km teatesõit
<br style="clear:both" />
Normaalmägi + 18 km
Kuupäev: 11. veebruar
<br style="clear:both" />
Normaalmägi
<br style="clear:both" />
Medalid
<br style="clear:both" />
Antonio McDyess
Rahvuskoondis
McDyess võitis USA rahvuskoondise koosseisus 2000. aasta Sydney olümpiamängudelt kuldmedali.
Kunming Changshui rahvusvaheline lennujaam
pisi|Kunming Changshui rahvusvaheline lennujaam Kunming Changshui rahvusvaheline lennujaam (IATA: KMG, ICAO: ZPPP) on Hiinas Yunnani provintsi pealinna Kunmingut teenindav peamine lennujaam. Lennujaam asub kesklinnast 24,5 km kirdes, mägises piirkonnas umbes 2100 m kõrgusel merepinnast. Lennujaam avati 28. juunil 2012, vahetades välja vana lammutatud Kunming Wujiaba rahvusvahelise lennujaama. Väravana Kagu- ja Lõuna-Aasiasse on Changshui lennujaam kodulennujaamaks China Eastern Airlinesi, Kunming Airlinesi, Lucky Airi, Sichuan Airlinesi ja Ruili Airlinesi jaoks.
Boriss Uspenski
Boriss Andrejevitš Uspenski (vene Борис Андреевич Успенский; sündinud 1. märtsil 1937 Moskvas) on vene filoloog.
Ta on üks Tartu-Moskva semiootikakoolkonna peamisi esindajaid, Juri Lotmani kaasautor.
Pere
Tema vend on matemaatik ja lingvist Vladimir Uspenski. Tema pojapoeg on Pavel Uspenski.
Korporatsioon Vironia
pisi|401x401px|Korporatsiooni Vironia liikmed volbri rongkäigus (2023) Korporatsioon Vironia (lühendatult korp! Vironia, samuti C!V!) on 9. detsembril (vkj. 26. novembril) 1900 Riias asutatud eesti soost meesüliõpilaste organisatsioon.
Vironia oli esimene eestlastest üliõpilaste korporatsioon ning on vanim tegutsev üliõpilaskorporatsioon Eestis. Vironia asutati ametlikult 1900. aastal Riia Polütehnilise Instituudi juures, kuigi Riia eesti üliõpilaste koondamine sai alguse juba 1891. aastal. Korporatsioon kolis pärast Vabadussõda Tartusse, kus osteti maja Laial tänaval, milles tegutsetakse tänaseni. 1936. aastast tegutseb Vironia ka Tallinnas. Pärast üliõpilasorganisatsioonide keelustamist 1940. aastal asutati mitmeid väliskoondisi, millest on tänaseni säilinud aktiivsed koondised Torontos ja USA Läänerannikul. Korporatsiooni Vironia tegevus Tallinnas ja Tartus taastati 1989. aastal.
Korporatsioon Vironia on nimetatud Virumaa ladinakeelse nime Vironia järgi.
Tegevuse alused
Institutsiooniliselt jaguneb tegevus Eestis kolmeks: Tallinna konvent, Tartu konvent ja Vilistlaskogu. Neile lisanduvad välismaal tegutsevad koondlsed: Torontos ja USA koondis, mis mõlemad hõlmavad ka kohalikke vilistlasi. Vilistlastel on koondised veel Austraalias ja Rootsis.
Vironia tavade järgi on korporatsiooni tegevuse eesmärkideks oma liikmete kasvatamine rahvuslikus vaimus, nende harimine, samuti materiaalne toetamine. Liikmete harimine toimub peamiselt lihtliikmetele mõeldud rebastundide ning kogu tegevkonvendile või korporatsioonile mõeldud seltskondlike ürituste näol.
Liikmed
Kõiki korp! Vironia liikmed nimetatakse viroonlasteks ning ainult pärisliikmeid (värvikandjaid) vironusteks (vir!). Korporatsiooni liikmed jagunevad pärisliikmeteks ja lihtliikmeteks. Lihtliikmed on kõik noored liikmed, keda pole konvendi liikmeks vastu võetud ehk kes pole välja teeninud korporatsiooni värve. Liikmed jagunevad staatuse järgi vilistlasteks (lühend vil!), buršvilistlasteks (b!vil!), seltsivendadeks (sv!) ja rebasteks (reb!). Korp! Vironia ja korp! Rotalia on ainsad, kus konvendi aktiivseid liikmeid ei nimetata kaasvõitlejateks (ksv!). Nimetus "seltsivend" tuleneb korporatsiooni ametlikule asutamisele eelnenud ajast (1891–1900), mil tegutseti algul rohkem üliõpilasseltsi kujul, eriti kuna tunnustamata organisatsioonidel oli värvitekli kandmine keelatud ning ainsateks eeskujudeks eesti üliõpilasorganisatsioonide näol olid Eesti Üliõpilaste Selts Tartus ning EÜS Põhjala Peterburis. Buršvilistlased on konvendi liikmed, kes on oma ülikooliõpingud jätnud pooleli ja kavatsevad lähitulevikus taas õppima asuda.
Lihtliikmed jagunevad rebasteks (1.–2. semester) ja mustadeks majadeks ehk vanemateks lihtliikmeteks. Mustad majad (schwarzes Haus) on staatuselt samuti seltsivennad. Pärisliikmed on kõik värvikandjad olenemata nende staatusest, kaasa arvatud värvikandjad rebased. Rebane saab seltsivennaks, kui tema järel on konventi vastu võetud ülejärgmise semestri rebased. Kui mõnel semestril ühtegi rebast ei liitu, säilitab liige oma rebasestaatuse. Pärisliikmeks saadakse keskmiselt kolme semestriga.
Liikmed jagunevad ka vanuse järgi: 1. semestril ollakse noor rebane (krasser Fuchs), 2. semestril vana rebane (brander Fuchs), värvikandja on 2. aastal noor maja (junges Haus), 3. aastal vana maja (altes Haus), 4. aastal sammaldunud maja (bemostes Haus). Alates 5. aastast on Vironia liige väga sammaldunud maja (ur-bemostes Haus), kusjuures iga semestriga liidetakse vanusele eesliitena üks "väga-" ("ur-"). Korporatsiooni vanemad liikmed saavad anda noorematele liikmetele mitmesuguseid ülesandeid ja korraldusi, kusjuures sellist vanuseprintsiipi arvestatakse konvendi, mitte bioloogilise vanuse järgi.
Vapp
Vironia vapikilbil on kolm sümbolit: violetsel väljal päike, mustal väljal Vironia sirkel, ning valgel väljal kindlus. Vironia sirkel tähendab vapil ühisust, kindlus kindlust ja päike ausust.
Lipp
Korporatsioon Vironia lipp on Vironia värvides horisontaalne trikoloor. Korporatsioon Vironia värvid on: violetne, must ja valge. Violetne tähendab ühisust, must kindlust ja valge ausust. Lühikest aega olid Vironia värvid hoopis oliivroheline-must-valge, kuna korp! Welecja oli sellise värvikombinatsiooni vastu, kuna mõnel Riias tegutseval organisatsioonil olid juba rohelist värvi teklid. Nii kinnitatigi 1900. aasta sügisel Vironia uuteks värvideks hoopis violett-must-valge, sest violetne oli tehnika alal tuntud ka terase värvina.
Särbid
Pidulikel üritustel ja muudel esinduspuhkudel kannab korporatsioon Vironia konvendi eestseisus Vironia värvides särpe.
Värvirapiirid
Värvirapiirid on korvikujulise käepidemega rapiirid, mille korvi ehivad korporatsioon Vironia värvid.
Asutamine
19. sajandi teisel poolel omandasid eestlased kõrgharidust laias laastus kolmes linnas: Tartus, Riias või Peterburis. Eestlastest üliõpilaste enamus valis oma alma materiks Tartu Ülikooli, mille juurde tekkis ka esimene eestlaste üliõpilasorganisatsioon – Eesti Üliõpilaste Selts. Kahel korral prooviti ka selle pinnalt korporatsiooni luua, 1881. aastal ka korporatsiooni Vironia nime all, kuid mõlemad katsed ebaõnnestusid baltisaksa korporatsioonide vastuseisu tõttu.
Omavahel läbikäivate eesti üliõpilaste ringkond kasvas 1895. aastaks üle kümne ning peagi tekkis tugevam idee asutada oma eestlaste üliõpilasorganisatsioon. Veel ei oldud kindlad, kas luua Riia Eesti Üliõpilaste Selts või korporatsioon. EÜS-i vilistlane Jaan Tõnisson soovitas luua just korporatsiooni ning EÜS-ilt nõusoleku saanuna otsustati luua korporatsioon ja sellele nimeks panna "Vironia". Kuigi EÜS oli andnud ka põhimõttelise nõusoleku kasutada sinimustvalget värvikombinatsiooni, otsustati siiski oliivroheline-must-valge kasuks. Tulevase korporatsiooni tegevuses võeti eeskujuks poola aadlikorporatsioon Arkonia, kus valitses rahvuslik vaim ja kus ei tunnistatud vana, Tartust pärit ja eriti saksa korporatsioonides levinud joomakultust.
Ametlikuks asutamiseks vajalik liikmete arv (25) saadi täis sajandivahetuseks ja veebruaris 1900 esitati ka avaldus Vironia loomise kinnitamiseks Chargierten Conventile (C!C!), mis oli Riia korporatsioonide eestseisuste kolleegium. Riias tegutses tol ajal kolm saksa, kaks poola, üks vene ja üks läti korporatsioon. Vironia loomist toetasid poola, vene ja läti korporatsioonid, saksa korporatsioonid olid vastu. Eriti halvad suhted olid Vironial peamiselt eesti ja läti kadakasakslastest koosneva Fraternitas Concordia Rigensisega, mille liikmetega toimus viroonlastel arvukalt duelle ja kaklusi. 26. novembril 1900 kinnitas Riia Polütehnikumi direktor ametlikult Vironia. Esimene eesti korporatsioon oli sündinud.
EÜS, kes oli toetanud Vironia asutamise ideed, saatis avakommersile oma esinduse koosseisus: Esimees Louis Olesk, kirjatoimetaja Bernard Steinberg ja laekahoidja Peeter Põld ning vil! Alexander Paldrock. Sellest tulenevalt suheldi pärast asutamist Eesti üliõpilasorganisatsioonidest kõige rohkem just EÜS-iga.
Tegevus Riias
Saanud teiste Riia korporatsioonide tunnustuse osaliseks ja C!C! liikmeks, asus Vironia kaasa lööma kohalikus üliõpilaselus. Sajandi alguse Riias oli haritud seltskonna suhtluskeeleks saksa keel, mida rääkisid sageli omavahel ka mittesakslased. Algusest peale üritati Vironias saavutada olukorda, kus korporatsioonisiseseks keeleks oleks eesti keel. Esimestel aastatel seda siiski 100% saavutada ei suudetud, küll aga nõuti, et iga liige esineks vähemalt ühe eestikeelse ettekandega. Ka rahvuslikkuse küsimuses oldi algaastail suhteliselt liberaalsed, liikmeks võeti ka mitmeid sakslasi, kellest mõned hiljem, kui rahvuslikkust rohkem rõhutama hakati, küll välja astusid. Selleks et noor kiirelt kasvav organisatsioon seatud sihtidelt kõrvale ei kalduks, rakendati tavade ja heade kommete vastu eksinute vastu karme karistusi, kuni väljaheitmiseni.
Kevadel 1909 lahkusid poliitilisel pinnal tekkinud vastuolude tõttu Vironiast 8 liiget, kes lõid Riia Eesti Üliõpilaste Seltsi, hilisema Liivika.
1915 algatas Vironia Eesti Korporatsioonide Liidu (EKL) asutamise idee, et edendada omavahelist läbikäimist ja koostööd. Selleks ajaks oli Tartus asutatud kolm uut eesti korporatsiooni Fraternitas Estica, Sakala ja Ugala, mida Tartu Chargiertenconvent (Ch!C!) ei tunnustatud. Koos Peterburis asutatud Rotaliaga said antud viis korporatsiooni EKLi asutajateks.
Tegevus Moskvas
Oktoobris 1915 evakueeriti Riia Polütehnikum Moskvasse. C!C! tegevus otsustati peatada ja värvides mitte esineda. Ajutiselt katkes ka Vironia tegevus. Saksa okupatsiooni ajal 1918 asus Riia Polütehnikum Riiga tagasi, kus jätkus ka korporatsioonide tegevus.
Korp! Vironia Eesti Vabadussõjas
Ehkki Vironia kogu oma tegevuse vältel alati Eesti ja kodumaa huve oli kaitsnud, ja tegelikult kunagi oma kaastööd ega abi ei keelanud kui selleks oli vajadus, ilmnes korporatsioonis valitsev meelsus ja isamaa-armastus kõige kujukamalt Vabadussõja puhkemisel.
Esimesel teatel, et Saksa okupatsiooniväed jätavad maha Eesti, vabastades piire, mida nemad seni olid kaitsnud ja et Vene enamlaste väed juba sakslastele on kallale tunginud, ning ainult ootavad soodsat hetke Eesti ründamiseks, kutsuti Vironia ruumidesse 30. novembril 1918 ajaviitmata kokku koosolek, millest paluti osa võtma ka kõiki teisi Riia eesti üliõpilasi. Sellele koosolekule jõudsid ka Tartu üliõpilasorganisatsioonide asemikkude kogu esindajana ksv! Kaiv ja sõjaväe organisatsioonide poolt kapten Konrad Rotschild. Need mõlemad tõid ligemaid teateid üldisest olukorrast kodumaal. Ajutine Valitsus oli otsustanud piiride kaitset sakslaste taandumisel oma kätte võtta ja selle teostamiseks üleskutse avaldanud vabatahtlike kaitseväkke astumiseks. Sellele üleskutsele aga suhtuti nähtavasti umbusklikult ja loiult. Vabatahtlik mobilisatsioon ei edenenud kuigi hoogsalt. Kaitseväkke astujaid tuli kokku vähe. Tartu üliõpilased olid ostustanud olukorra parandamiseks minna igale poole maale laiali agiteerima, et selgitada noore riigi asutamise ja selle kaitsmise vajadust idast ähvardava hädaohu vastu.
Karbonaatsed mineraalid
Karbonaatsed mineraalid on mineraalid, mis sisaldavad karbonaatiooni (CO32–) ning metallikatiooni.
Korporatsioon Vironia
Korp! Vironia Eesti Vabadussõjas
Täiesti aru saades selgitustöö kasulikkusest ja hädavajalikkusest, pooldas Riia üliõpilaste koosolek siiski enam tegelikku kaitseväkke astumist, vist küll lõkkele löönud isamaa-armastusest ja sissekasvatatud kohusetruudusest tingitult. Kõik tahtsid isiklikult käed külge panna ja teistele eeskujuks olla. Koosoleku protokollidest nähtub, et peale kodumaa esindajate võtsid sõna ainult viroonlased, kes soovitasid otsekohest rahvaväkke astumist. Sellekohaseks kujunes ka koosoleku lõppotsus, mille järele kõik kohustusid 4. detsembri õhtul kell 8 kokku tulema Tallinnas Estonia teatrimajas spordiseltsi Kalev ruumes. Peale selle otsustati Vironia ja Riia Eesti Üliõpilasseltsi nimel polütehnikumi tahvlile välja panna vastav teadaanne ja kaasakutse kõigile eesti üliõpilasile.
Vahepeal saabus Tallinnast 27 vilistlase allkirjaga kiri tegevkonvendile, milles soovitati in corpore võimalikult ruttu astuda loodavasse Eesti sõjaväkke. 2. detsembril 1918 peeti Vironias esmalt lahtine ja hiljem kinnine konvent, kus eelkirjeldatud avaliku koosoleku seisukoha kinnitamiseks otsustati ühel ajal ja lõplikult in corpore astuda Eesti rahvaväkke ja eelnimetatud tähtpäevaks kõigil ilmuda Tallinna.
Riias viibivate tegevliikmete hulgast olid ohvitserid Nikolai Viitak ja Felix Tannebaum juba varem, novembri viimseil päevil, välja sõitnud, kellest esimene saadeti Viru rindele 1. Diviisi staapi ja teine lõuna rindele 2. polku. Ülejäänud kaasvõitlejad sõitsid Riiast välja 3. detsembril ühiselt ja omaette vagunis. Juba sel sõidul ei tahtnud vedurijuht, arvatavasti enamliste kalduvusiga, rongi kohale viia, teeseldes veduririket. Ainult vanemate mehaanika osakonna kaasvõitlejate kaasabil, kes isiklikult vedurile läksid ja selle käima panid, sundides tõrkujat vedurijuhti edasisõiduks laskeriistaga, toodi rong õnnelikult Valgani ja sealt harilikus korras Tallinna.
4. detsembril ilmusid kõik kaasvõitlejad kokkulepitud ajaks Estoniasse. Seal küsis vil! Gustav Jonson veel kord, kas ei leidu soovijaid maale agiteerima minemiseks. Kõik eranditult eelistasid aga otsest rahvaväkke astumist ja rindele võitlusse minekut.
Karbonaatsed mineraalid
Kivimeid, mille koostisest üle 50% moodustavad karbonaatsed mineraalid, nimetatakse karbonaatkivimeiks. Karbonaatkivimeid esineb nii tard- (karbonatiit), moonde- (marmor) kui ka settekivimite (lubjakivi) hulgas, kuid kõige levinumad on nad kindlasti settekivimite seas.
Korporatsioon Vironia
Korp! Vironia Eesti Vabadussõjas
29. novembril oli Ajutise Valitsuse sõjaminister endise kaitseliidu ratsaosakonna nimetanud ratsarügemendiks ning selle ülemaks ja formeerijaks määranud rittmeister Jonsoni. Vististi tahtest võidelda oma kaasvõitleja juhatuse all avaldasid kõik viroonlased soovi astuda ratsarügementi. Et aga hobuste ja varustuse puudusel ratsarügemendi formeerimine ei edenenud küllalt kiirelt, ja vahepeal lahingtegevus rindel täie hooga oli alanud, siis osa kärsitumaid astus teisisse väeliigesse.
Nii sai juba esimesil detsembripäevil soomusrongi nr. 1 dessantkomando esimeses lahingus enamlasiga Vaivara mägedes haavata sv! Aleksander Kahro, kes saadud haavadesse ka varsti Tallinna haiglas suri. Nimetatud lahingut juhatas dessantkomando ülemana sv! Viktor Arak (alamkapten vanusega 1.07.1917). Need viroonlased, kes alles Tallinnas ootasid lahingväljale saatmist, said oma esimese langenu matusest osa võtta.
Kaheksa viroonlast astusid admiral Pitka soovitusel mereväkke, kus nad määrati teenistusse sõjalaevale Lembit ja kui ustavaid mehi mitmesse osakonda laiali paigutati enamluseohu tõkestamiseks meeskonnas. Pea kõik püsisid laevadel kuni sõja lõpuni lahinguist osa võttes. Peale selle teenisid kaks viroonlast Peipsi laevastikus.
Lõplikult kujunes viroonlaste osavõtt Vabadussõjast arvuliselt ja väeliikide järele järgmiseks:
Ratsarügemendis võitlesid oma lugupeetud ja hiljem üldiselt tuntud ja kõrgelt hinnatud vilistlase Gustav Jonsoni all kaheksateist viroonlast – nendest eskadroni ülematena ohvitserid Martin Holberg, Boris Jakob Leemann; sideülemana K. Riisikamp; nooremohvitserina A. Balin. Teised teenisid allohvitseridena ja reameestena peamiselt koondatult ühte kuulipildurrühma, nende hulgas ka pärast üldiselt tuntud kauaaegne rahaminister Leo Sepp ja arhitekt Edgar Kuusik.
Kümne mereväes teeninud viroonlase hulgas väärib erilist tähelepanu ksv! Voldemar Selling, kes PKÜ Estonia selleaegse juhatuse liikmena, kui varustaja, kohustatud ei olnud rahvaväkke astuma, kuid siiski raskeil sõjaalgpäevil lahingutest ja dessantidest kuulipildurina osa võttis.
Soomusrongide koosseisu kuulus 23 viroonlast, nendest paljud ohvitseridena, – teiste hulgas Krediitpanga president Peeter Kurvits; siseministri adjutant Aleksander Tilger; Tallinna tolliülem Erich Espe; Põllutöökoja direktor Tõnis Kind; Estonia teatri kauaaegne direktor Hanno Kompus, kes alglahingud kaasa tegi ratsarügemendiga; ja teised.
Suurtükiväes oli üksteist viroonlast, tähtsamail kohtadel kauaaegne rahaminister Georg Vestel, raske suurtüki divisjoni ülemana Narva rindel; 2. diviisi suurtükiväe ülem Paul Borkman, raskepatarei ülemana; samuti Paul Kuusik.
Jalaväes oli üheksa viroonlast, Tartu Panga direktor Felix Tannebaum 2. polgu pataljoni ülemana, samuti kolonel Eduard Liibus. 5. rügemendis teenis vastutusrikkail kohtadel ja oli tuntud tubli lahingumehena kapten Voldemar Karing, hilisemas elus kolonel. 6. rügemendis leiame sv! Reinhold Tähti,hilisemas elus poliitilise politsei ülema Tallinnas.
Staapides töötasid seitse viroonlast. Tuntud arhitekt Artur Perna oli ülemjuhataja staabis liikumise osakonna formeerijana ja ülemana, siis maakuulamisosakonna formeerijana ja ülemana ja lõpuks sõjaväe korterivalitsuse ülemana. Pärastine Kopli Kinnisvaravalitsuse direktor Nikolai Viitak teenis esimese diviisi sideülemana ja vahepeal Põhja väerinna sideülemana. Pärastine O/Ü Ekstraktor direktor Edgar Sulg oli ülemjuhataja operatiivstaabis liikumisosakonna ülemana kuni sõja lõpuni. Kaptenleitnant Nikolai Link teenis merejõudude tehnika- ja varustusameti ülemana.
Lennuväes ja kaitseliidus oli kummaski üks viroonlane.
Kokku kõigis väeliikides võttis Vabadussõjast osa kaheksakümmend viroonlast.
Siia sisse ei ole arvatud paljud vanemad vilistlased, kes juba sel ajal olid riiklikult tähtsail kohil ja sunduslikust väeteenistusest vabastatud, kuid siiski leidsid tarviliku olevat vähemalt alguses, nii kaua kui kriitiline olukord seda nõudis, astuda rahvaväkke ja osa võtta lahingutegevusest vaenlase vastu. Nii kuulusid Tallinna kaitsepataljoni osadesse ja lõid sellega koos lahinguid pärastine Vabrikantide Ühingu direktor Konrad Mauritz, pärastine teedeministri abi Karl Jürgenson, pärastine Tallinna Laevaühisuse direktor Artur Hüüs, nii enne Vabadussõja puhkemist kui ka edaspidiselt Seemneviljaühisuse direktor Juhan Kalm, Jaak Lilienkampf, G. Toom ja teised.
Selleaegne Vironia koosseis – vilistlased, tegev- ja lihtliikmed, kõik kokku nimekirja järele – võrdus 160-ga. Nendest üle poole, igatahes kõik, kellel see oli võimalik, võtsid osa otsesest lahingtegevusest. Ülejäänud osa, kes seda ei saanud, kas tervislikel või ametikohaga seoses olevail põhjuseil, töötasid innukalt kaasa tagala organiseerimisel ja noore Vabariigi sisemise elu korraldamisel. Tuleb veeb mainida seda, et mitte kõik nimekirja järgi Vironia perre kuuluvad liikmed ei viibinud kahjuks kodumaal, vaid mitmed olid alles Venemaal ja mujal, kust hiljem opteerusid Eesti kodakondsusse.
Tagala organiseerimises on tähtsa töö ära teinud pärastine minister Karl Ipsberg, kes esimese raudtee ülemana kiirelt teostas suurte raskustega ja takistustega seotud raudtee ülevõtmise sakslasilt, kui ka selle tarvilise korrastamise. Kui mõelda selleaegsele raudtee halvale seisukorrale ja enamlaste poolt taganemisel purustatud sildadele, mis tulid kiirelt üles ehitada – ja seda ka tehti – siis väärib Karl Ipsbergi kaastegevus sellel alal suurimat tunnustamist.
Käsitledes viroonlaste tegevust Vabadussõjas, ei tohiks üleliigne olla tuletada meelde lühidalt ka nende viroonlaste tegevust, kes juba esimese maailmasõja lõppedes Vene valitsuse ajal Eesti rahvuslike väeosade asutamist õhutasid ja nende tegelikust loomisest aktiivselt osa võtsid. Esimeseks Eesti rahvusväkke astujaks osutub kaasvõitlejate hulgas Nikolai Viitak, kes juba 12. aprillil 1917 noore lipnikuna tõi Krasnoje Selost Tallinna Eesti Polku ühe terve roodu (umbes 250 meest) eestlasi täie varustusega. Teeninud 1. Eesti polgus Rakveres ja Haapsalus, määrati Nikolai Viitak arvates 24. detsembrist 1917 Viljandisse, sinna koondunud Eesti ratsapolgu adjutandiks, kus tema tegutses polgu laialisaatmiseni enne sakslaste sissetulekut. Eesti iseseisvuse väljakuulutamisel oli Nikolai Viitak, muidugi ainult mõni päev, Pärnus miilitsaülema abiks, kuna ülemaks oli pärastine põllutööminister Nikolai Talts.
Samuti olid ilmunud esimesel võimalusel kodumaale rahvuslikesse väeosisse Georg Vestel, kes valiti Eesti Sõjaväelaste Ülemkomitee liikmeks; Gustav Jonson, keda käsutati Taeblasse, seal asuvat Vene suurtükiväe brigaadi üle võtma, ja selle ülesande lõpetamisel määrati teenistusse Viljandi ratsapolku polguülema abiks; ja Felix Tannebaum, mes määrati 2. Eesti polku, [ja selle] tuntud Pärnu pataljoni ülemana teenis kuni pataljoni likvideerimiseni Saksa okupatsioonivõimude poolt.
Nende rahvuslike väeosade loomisega oli alus pandud pärastisele vabadussõjaaegsele rahvaväele ja sellepärast ei tohi eelnimetatud seltsivendade tegevusest vaikides mööda minna, sest vastaseid ja raskusi nimetatud rahvuslike väeosade loomisel oli küllalt.
Tegevus aastatel 1920–1940
Oktoobris 1920 jätkus tegevus Tartus Eesti Vabariigi tingimustes. 1921. aastal kolis Vironia konvent Tartus aadressile Lai 30. Oma tegevuses püüti lähtuda samadest põhimõtetest, mis olid olnud Riias. Esimestel sõjajärgsetel aastatel pöörati Vironias siiski põhitähelepanu aktiivse üliõpilaselu elamisele, mistõttu paljudel õppetöö unarusse jäi. Hiljem olukord muutus ja taas tõsteti ausse töökus ja vaimuharimine. Olgugi et Vironia tegevus oli kandunud Riiast üle Tartusse, säilisid sõprussidemed Riia C!C!-sse kuulunud korporatsioonidega. Eriti tihe oli läbikäimine läti korporatsioonide Selonia ja Talaviaga. 1930. aastal sõlmiti sõprusleping Helsingi Ülikooli Karjala osakonnaga. 1936 kirjutati alla sõprusleping Riiast Varssavisse siirdunud Poola korporatsiooni Veleciaga. Paksu verd tekitasid teistes eesti korporatsioonides Vironia juba Riia aegadest pärit head suhted EÜS-iga ja sõpruslepingu sõlmimine Tartu saksa Chargierten Conventiga (Ch!C!). 5. mail 1928 sõlmiti EÜS-i ja Vironia vahel "vahekorraleping" ehk kartell-leping. Sõprussuhteid häiris 1931. aasta aset leidnud vahejuhtum, kui vironus Begmann keeldus EÜS-i liikmele Valkile satisfaktsiooni andmast. EÜS teatas seepeale Vironiale lepingu lõpetamisest. Näiteks võttis Vironia osa 1934. aasta juuni alguses toimunud Seltsi lipu 50. juubeli pidustustest Otepääl, millesse teised EKL-i korporatsioonid hästi ei suhtunud. Samuti jätkus ka kahe organisatsiooni vahel 1931. aastal alguse saanud rändkarika peale jalgpalli mängimine. EÜS võitis 1931 3:1, 1932 1:0, 1934 1:0 ning Vironia võitis 1933 4:1.
Tihedalt käidi läbi ka ratsarügemendiga, kus sõja ajal olid teeninud paljud vironlased. Kaitseliidus, kuhu kuulumine oli kõikidele liikmetele kohustuslik, moodustas Vironia ühe kolmerühmalise kompanii.
Vironia liikmeskonnas moodustasid valdava osa juristid ja majandusinimesed. Vilistlaste seas oli ka palju Riia Polütehnikumi lõpetanud insenere.
1936 loodi korp! Vironia Tallinna koondis, et ka vastloodud Tallinna Tehnikaülikoolis inseneriharidust omandavad üliõpilased saaks liituda Vironia perega. Tallinna konvent võimaldas samuti Tallinnas resideerivail vilistlastel aktiivsemalt Vironia elust osa võtta.
1940, kui Nõukogude võim oli keelustanud üliõpilasorganisatsioonide tegevuse ja nende vara konfiskeerinud ning Tartus Lai 30 asunud korporatsioonihoone andnud ENSV Riigi Keskarhiivi Tartu osakonna kasutusse, kuulutati Vironia tegevus vägivaldselt lõppenuks. Tallinna ja Tartu konventide eestseisustele anti määramatuks ajaks volitused ning kõik lihtliikmed võeti vastu pärisliikmeteks.
Korp! Vironia taastamine
1980. aastate lõpp tõi tänu poliitiliste olude muutumisele ja sellest tulenenud rahva ühiskondliku aktiivsuse plahvatuslikule kasvule kaasa arvukate uute omaalgatuslike organisatsioonide tekke ja vanade Eesti Vabariigi aegsete organisatsioonide taasasutamise.
1987.–1988. aasta vahetusel tekkis grupil valdavalt Tallinna Tehnikaülikoolis (toonases Tallinna Polütehnilises Instituudis) õppivail ja Tallinna Reaalkooli lõpetanud üliõpilastel idee luua oma organisatsioon, mille raames oleks võimalik ellu äratada unustusehõlma vajumas rahvuslikud aated, vanad üliõpilastraditsioonid ja seltskondlik elu. Tegevust otsustati alustada Üliõpilasseltsi Reaal nime all.
1988. aasta lõpul tekkisid loodaval Ü/S-il Reaal kontaktid korp! Vironia vilistlaskoguga, mille tulemusena langetati ühine otsus taastada Ü/S-i Reaal liikmeskonna baasil korp! Vironia tegevus Eestis. 23. veebruaril 1989 kinnitas Tallinna Linna RSN TK korp! Vironia põhikirja, pidulik lipu pühitsemine ja avalik taasasutamine toimus Tallinnas 13. mail 1989.
Problemaatiliseks osutus Tartu koondise taastamine, kuna Vironia nimele konkureerisid kolm rivaalitsevat gruppi. Lahendus siiski leiti ja 6. oktoobril 1989 registreeriti korp! Vironia Tartu koondis Tartu Ülikooli Nõukogus.
Tegevus tänapäeval
Vanad, enne sõda Vironiaga liitunud vilistlased jõudsid ära oodata aja, mil neil oli võimalik anda üle oma teadmised ja kogemused uuele põlvkonnale. Taasasutamisest möödunud 20 aasta jooksul on Tallinna ja Tartu konventide tegevus käima saanud ning noored vilistlased moodustavad Vilistlaskogu kandva jõu. Samuti liitub igal aastal Vironiaga toonaste taasasutajate järeltulijaid. Järjest rohkem keskendub tähelepanu sisulistele probleemidele, millele esimeste aastate jooksul ei olnud mahti mõelda.
2000. aastaks renoveeriti ulatuslikult Tartu konvent, mille renoveerimine jätkub ka osaliselt praegu. 2007. aasta sügissemestril alustas Tallinna konvent oma tegevust päris oma pinnal Uuel tänaval. 2022. aasta alguses kolis Tallinna konvent uutesse ruumidesse, mis asuvad aadressil Falgi tee 3.
Konvendielu
pisi|320x320px|Viroonlased akadeemilisete organisatsioonide jalgpalliturniiril (2019) Äärmiselt oluliseks peetakse ühisustunde ja meeskonnatöö arendamise seisukohalt konvendis õpingute kõrval erinevate ametite pidamist. Enne ülikoolist lahkumist ning päris tööpõllule siirdumist saavad vironused soovi korral erinevaid ameteid pidades kogemuse, mis tuleb kasuks nii inimesele enesele kuid mida hiljem hindavad ka tööandjad: meeskonnatöö kogemus, julgus vastutada, oskus teha õigeid otsuseid ning koordineerida kõige erinevamaid projekte (alates ürituste korraldamisest ja lõpetades lihtsamate ehitustööde korraldamisega). Liikmetel on võimalik taotleda oma õppetöö hõlbustamiseks stipendiume, mille fondid on loonud vilistlased Albert Tattar ja Harald Johann Perten.
Tegevuste hulgast ei puudu ühised jalgpallitrennid, akadeemilise vehklemise (pauc´tunnid), ühised väljasõidud siseriiklikult ja välismaal. Vähemalt kord õppeaastas toimuvad tantsukursused mõne naisorganisatsiooniga. Vironias on au sees kümnevõistlus, mida peetakse 1996. aastast tänaseni. Erinevus tavalise kümnevõistlusega seisneb aga selles, et kergejõustikualad tuleb läbida ühe päevaga. Sportlikest tegevustest harrastatakse veel korvpalli, discgolfi, laskesporti, tennist ja malet. Lisaks tegelevad mõned entusiastid autospordiga.
Sõprusorganisatsioonid
Korp! Vironia esimesed sõprussidemed pärinevad Riia Chargierterconvent´ist ehk korporatsioonide katusorganisatsioonist, mille aktiivne liige oldi aastatel 1900–1918. Katusorganisatsiooni vanimad, baltisaksa korporatsioonid Fraternitas Baltica, Concordia Rigensis ja Rubonia on baltisakslaste lahkumise tõttu oma tegevuse Baltimaades lõpetanud ning Saksamaal tegutseb edasi vaid korp! Concordia Rigensis Hamburgis.
Eesti korporatsioonidega tekkisid ametlikud sidemed juba 20. sajandi alguses, kui sõlmiti kartell-lepingud korp!! Fraternitas Estica (1908) ja Sakalaga (1910). 1915. aastal pandi alus Eesti Korporatsioonide Liidule, mille liikmetega on tihe suhtlus kestnud läbi pagulasperioodi kuni tänapäevani. 2008. aastal, sada aastat pärast eelmist lepingut, sõlmiti Fraternitas Esticaga uus sõprusleping. 1930. aastatel oli Vironial kehtiv sõprusleping ka Eesti Üliõpilaste Seltsiga.
1930. aastal sõlmis Vironia sõpruslepingu soome Karjala osakonnaga (soome k. Karjalainen Osakunta) Helsingis, kellega on säilinud vastastikune külaskäimine ja hea läbisaamine. Pagulasperioodil tekkis Vironia Rootsi koondisel tihedam läbikäimine Karjala Osakonna sõprusorganisatsiooniga, Uppsala Ülikooli Västmanlands-Dala natsiooniga (rootsi k.: nation). Lisaks on Vironial head suhted Kaunases tegutseva korp! Neo-Lithuaniaga.
Allan Alaküla
Allan Alaküla (sündinud 11. septembril 1968 Kohtla-Järvel) on eesti ajakirjanik.
Ta lõpetas Tartu Ülikooli 1993 ajaloo erialal. Ta täiendas end poliitikateaduste alal Birminghami Ülikoolis (1996) ja meedia alal India Massikommunikatsiooni Instituudis (2000).
Ta on töötanud 1992–1997 arvamustoimetajana ajalehes Postimees, 1997–2000 arvamustoimetuse juhatajana ajalehes Sõnumileht ja 2000–2002 ajalehe Kesknädal peatoimetaja asetäitjana. 2002–2004 oli ta Tallinna Linnakantselei meediaosakonna juhataja ja avalike suhete direktor.
Aastatel 1999–2003 oli ta Avaliku Sõna Nõukogu liige ja 2001–2004 Eesti Ajakirjanike Liidu esimees.
Aastatel 2004–2007 oli ta ajalehe Kesknädal peatoimetaja. Ametist lahkumisest teatas ta ajalehe veergudel 23. mail 2007.
2007. aasta juunis asus tööle Tallinna linnakantselei arenguteenistuse vanemspetsialisti ametikohale, sama aasta oktoobrist Tallinna linna esindaja Euroopa Liidus, alates 2008. aasta maist kuni 2020. aasta juulini oli Tallinna Euroopa Liidu esinduse juht. 2012. aasta juulist kuni 2017. jaanuarini oli SA Tallinna Televisiooni nõukogu esimees.
2021. aasta jaanuarist peab Meediavahi blogi ja teeb kaastööd erinevatele väljaannetele.
2021. aasta septembrist tegutseb Lahemaa giidina Valgejõe Mälutalus. 21. novembril 2021 valiti Valgejõe külavanemaks.
Zakk Wylde
pisi|upright|Zakk Wylde, 2010 Zakk Wylde (sündinud 14. jaanuaril 1967 Bayonne'is New Jerseys) on Ameerikast pärit muusik, kes on tuntud Ozzy Osbourne'i kitarristi ja ansambli Black Label Society asutajana. Sooloartistina andis 1996. aastal välja albumi "Book of Shadows".
Puustusmaa
Puustusmaa on eesti perekonnanimi.
2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Puustusmaa 51 inimesel (27 mehel ja 24 naisel). Perekonnanimede levikult oli Puustusmaa meeste puhul 4442. ja naiste puhul 5608. kohal. Perekonnanime Puustusmaa kandja oli keskmiselt 45 aasta vanune (mediaanvanus oli 46).
Etnoloogia
Eestis õpetatakse etnoloogiat ja rakendusantropoloogiat nii bakalaureuse-, magistri- kui ka doktoriõppes Tartu Ülikooli kultuuriteaduste instituudi etnoloogia osakonnas.
Ajalugu ja rahvusvaheline taust
Termini "etnoloogia" loomist on omistatud Slovaki õigusteadlasele ja ajaloolasele Adam František Kollár de Kereszténile (1718–1783), kes defineeris seda oma 1783. aastal Viinis ilmunud teoses "Historiae ivrisqve pvblici Regni Vngariae amoenitates" kui "õpetust, mis uurib erinevate rahvaste päritolu, keeli, kombeid ja institutsioone". Distsipliini ajaloos on termin põimunud mõistetega "antropoloogia" ja "etnograafia", kuid konkreetsem tähendus ja kasutus on sõltunud vastavas riigis valitsenud teadustraditsioonist. Nii on "etnoloogia" olnud seotud pigem Euroopa teadusruumiga, kus 19. sajandil ja ka hiljem mõisteti "antropoloogia" all enamasti vaid füüsilist antropoloogiat. Niisiis sõltub konkreetse termini kasutus esmajoones akadeemilisest traditsioonist või distsipliini ajaloost konkreetsel maal. Alates 20. sajandi teisest poolest on termini kasutust oluliselt suunanud ka rahvusvahelised mõjud: angloameerika teadusruumi mõjul on "etnoloogia" kõrvale või asemele üha sagedamini astunud "kultuuri- ja sotsiaalantropoloogia".
Etnoloogia kui distsipliini arengus Lääne-Euroopas oli väga mõjukas 20. sajandi keskpaigast tegutsenud Prantsuse etnoloogiakoolkond, kuhu kuulusid teiste seas Claude Lévi-Strauss, Paul Rivet, Marcel Griaule, Germaine Dieterlen ja Jean Rouch. Samuti oli oluline 1970. aastate Skandinaavia kultuurianalüüs, mille esindajateks on Orvar Löfgren ja Jonas Frykman.
Rahvateadus
Põhjalikumalt hakati Eesti alal etnoloogiaga (rahvateaduse nime all) tegelema ärkamisajal, 19. sajandi lõpus, mil rahvusliku liikumise tegelased hakkasid ennekõike Soome eeskujul tundma huvi eesti rahvakultuuri vastu ning Jakob Hurda eestvedamisel sai alguse ainelise vanavara ning suulise rahvapärimuse ulatuslik massikogumine. 1909. aastal asutatud Eesti Rahva Muuseumi esimese kümne tegutsemisaasta jooksul kogusid muuseumitöötajad 20 000 eset. 1921. aastal asutati Tartu ülikoolis etnograafia õppetool, mille üheks oluliseks eestvedajaks sai 1922. aastal Eesti Rahva Muuseumi direktoriks saanud Soome rahvateadlane Ilmari Manninen, kes rõhutas lisaks esemete ajaloolis-geograafilisele tüpologiseerimisele ning leviku uurimisele ka kogutu etnograaﬁlise kirjeldamise vajadust. 1939. aastal valiti etnograafia õppetooli esimeseks professoriks Gustav Ränk. 17. juunil 1940 okupeeris NSV Liit Eesti ning korraldas 21. juunil riigipöörde. 6. augustil liideti Eesti Nõukogude Liiduga. 1940. aastal likvideeriti senisel kujul Eesti Rahva Muuseum, mille põhjal loodi kaks uut muuseumi: Riiklik Kirjandusmuuseum ja Riiklik Etnograafiamuuseum. 1944. aastal olid paljud Eesti etnograafid sunnitud järjekordse Nõukogude okupatsiooni eest välismaale põgenema. Nende seas olid Ilmar Talve, Gustav Ränk, Helmi Kurrik, Helmut Hagar, Ivar Paulson jt.
Etnograafia
Kuna Nõukogude Liidus käsitleti etnograafiat ajaloo abiteadusena, asuti Tartu Riiklikus Ülikoolis etnograafiat õpetama algul arheoloogia ning hiljem Nõukogude Liidu ajaloo kateedris peaasjalikult Eesti merekalastuse ja randlaste elu uurija Arved Lutsu juhtimisel. Kuigi nõukogude teadussüsteem soodustas oma kaasaja (näiteks kolhoosielu) uurimist, hakati sellega Eestis tõsisemalt tegelema alates 1950. aastate lõpust, mil Moskvas koostatud küsimustike ja uurimisplaanide kasutamist suruti vähem peale. Samuti mõjutasid teemavalikuid 1950. aastate lõpus taasloodud kontaktid oma kaasaja linnakultuuri ja tööliskultuuri uurinud Soome etnoloogidega (Kustaa Vilkuna, Toivo Vuorela, Niilo Valonen jt ) kelle visiitidest said alguse pikaajalised teaduskontaktid. Sellegipoolest keskenduti nõukogude perioodil teaduse poliitilisest ideologiseeritusest tingituna peaasjalikult 19. sajandi ja 20. sajandi alguse materiaalse kultuuri uurimisele. Lisaks Tartu ülikoolile ja Etnograafiamuuseumile tegeldi etnograafiaalase teadustööga ka Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudis, kus 1956–1996 juhtis etnoloogiasektorit Ants Viires, kes kaitses 1955. aastal kandidaadiväitekirja „Eesti rahvapärane puutööndus“ ja 1979. aastal doktoriväitekirja „Eesti talurahva veovahendid“. Etnograafiamuuseumis algas 1961. aastal ka rahva­päraste töö­võtete filmimine, osa salvestatust monteeriti etnograafilisteks filmideks.
Etnoloogia ja antropoloogia
Eestis hakati terminit "etnoloogia" kasutama alates 1990. aastatest, kuna seni kasutusel olnud ja peaasjalikult materiaalse kultuuriga seostuv "etnograafia" ei vastanud muutunud teadusruumis enam uute uurimuste temaatikale. Ühelt poolt oli nimemuutuse taustaks otsus end selgelt distantseerida nõukogude etnograafiast. Lisaks sellele tähistati lääne teaduskirjanduses terminiga "etnograafia" metodoloogiat, mingi grupi või kultuurinähtuse kirjeldust, mitte iseseisvat teadusdistsipliini ning see tekitanuks segadust kuna Eesti etnoloogia oli nüüd Euroopa etnoloogiale ning kultuuri- ja sotsiaalantropoloogiale orienteeritud.
1994. aastal taasavatud etnoloogia õppetooli esimeseks professoriks valiti Elle Vunder. Alates 2004. aastast juhib etnoloogia osakonda professor Art Leete. Osakonna uurimistöös on olulisemad kaks peamist uurimisvaldkonda: Eesti etnoloogia ning soome-ugri ja arktilised kultuurid. Eesti etnoloogia vallas uuritakse nii tänapäeva kui ka mineviku argikultuuri, praktikaid, identiteeti, kultuurimuutusi, ajalookogemust elulugudes ja väiksemate kogukondade (näiteks setu, võru, kihnu, aga ka mitmesuguste muude gruppide ja subkultuuride) kultuuripärandit ja igapäevaelu. Soome-ugri ja arktiliste kultuuride uurimine keskendub identiteedile, religioonile, majandussüsteemidele ning kultuurimuutustele.
Karbonatiit
Karbonatiidid on võrdlemisi haruldased tardkivimid, mille tekke üksikasjad ei ole selged. Reeglina tekivad nad siis, kui maakoores valitsevad venituspinged (näiteks Ida-Aafrika riftivöönd). Karbonatiidid sisaldavad tihti väärtuslikke mineraale; sel juhul on tegemist maavaraga. Näiteks Soomes Siilinjärvis kaevandatakse karbonatiiti selles sisalduva apatiidi tõttu.
Donus
Donus (ka Domnus) oli paavst 676–678. Ta oli 78. paavst.
Donus sündis Roomas. Ta oli Mauritiuse poeg.
Ta sai Adeodatus II ajal diakoniks (kardinaldiakon).
Paavstiks saamine
Donus valiti paavstiks augustis 676 ja pühitseti ametisse kõrges eas 2. novembril 676, kui Bütsantsi keiser Konstantinos IV oli teda tunnustanud.
Ravenna autokefaalsus
Donus saavutas autokefaalse Ravenna peapiiskopi Reparatusega leppe, mille järgi Ravenna peapiiskopkond ei tunnustanud oma eriseisundit. Mingil põhjusel see lepe ei jõustunud.
Monoteletismi taunimine
Donus taunis monoteletismi. Bütsantsi keiser Konstantinos IV soovis lõpetada monoteletismi tõttu tekkinud skismat Roomaga, kuid Konstantinoopoli patriarh Theodoros I mitte. Patriarh teatas paavstile siiski soovist saavutada soodsamaid suhted.
Keiser saatis paavstile 12. augustil 678 kirja, milles soovis oikumeenilise kirikukogu kokkukutsumist, kuid paavst oli selleks ajaks surnud.
Teoloogilised vaidlused
Donus kohustas Rooma munkasid vaatama Boetianuse kloostris viibinud süüria munkade järele, keda kahtlustati nestoriaanluses. Ketserluses kahtlustatavad mungad viidi üle teistesse kloostritesse.
Ordinatsioonid
Donus ordineeris 6 piiskoppi, 10 preestrit ja 5 diakonit.
Donus kultuuriloos
Donuse ajal ehitati Roomas Santa Eufemia kirik ja taastati San Paolo fuori le Mura basiilika. Tema ajal kaunistati Rooma Peetri kiriku aatrium marmorist sillutisega.
Rooma Santa Martina kirikus asus teda kujutav mosaiik.
Komeet
"Liber Pontificalise" järgi ilmus pärast Donuse valimist paavstiks augustis 676 hommikutaevasse komeet, mis oli nähtav kolme kuu vältel.
Surm
Donus suri 11. aprillil 678 Roomas. Ta maeti 15. aprillil Rooma Peetri kirikusse.
Ta jättis surres rahalise pärandi Rooma vaimulikele.
Jüri Jams
Jüri Jams (30. aprill 1884 Uue-Võidu vald, Viljandimaa – 4. juuli 1939 Tartu) oli eesti põllumees, Jamsu talu peremees, Uue-Võidu vallavanem ja Viljandi abivallavanem.
Valjala Põhikool
thumb|Valjala Põhikool Foto: [[Kasutaja:Avjoska|Ave Maria Mõistlik, 31. mai 2007 ]]
Valjala Põhikool on põhikool Saaremaal Saaremaa vallas Valjala alevikus aadressil Kooli tee 3.
Kool avati Lööne kooli järeltulijana 11. novembril 1973 ja kandis nime Valjala 8-klassiline Kool. Alates 1988. aasta septembrist muudeti kool Valjala 9-klassiliseks Kooliks ja alates 1992. aastast kannab kool nime Valjala Põhikool.
Alates 2001. aastast on kooli direktor Aive Mõistlik.
Melchior Ndadaye
Melchior Ndadaye (28. märts 1953 – 21. oktoober 1993) oli Burundi esimene demokraatlikult valitud president 1993. aasta 10. juulist kuni 21. oktoobrini, rahvuselt hutu. Ta rööviti ja tapeti vähem kui neli kuud pärast presidendiks saamist tutsi mässuliste korraldatud riigipöörde käigus. Tema tapmine oli Burundi kodusõja ajendiks.
Mong Kok
pisi|342x342px|Mong Kok Mong Kok (ka õigekirjaga Mongkok, sageli lühendatud kui MK) on naabruskond Hongkongis Kowloonis. Prints Edwardi piirkond hõivab Mong Koki põhjaosa.