cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Infrapunaspektroskoopia
Praktiline infrapunaspektroskoopia
Infrapunaspektrit mõõdetakse proovi infrapunakiirgusega kiiritamisel. Kui infrapunakiirguse lainepikkus kattub võnkumise lainepikkusega, siis kiirgus neeldub. Uurides proovi läbinud valguse intensiivsust leitakse, kui palju energiat igal lainepikkusel neeldus. Lainepikkuseid saab mõõta monokromaatoriga skaneerides. Teine võimalus on mõõta ühe korraga kogu laineala, kasutades Fourier' transformaatoriga instrumenti, ja genereerida neeldumis- või läbimisspekter hiljem arvutuslikult. Võnkumise lainearvu, kuju ja intensiivsuse analüüs annab informatsiooni võnkuva molekuli struktuuri kohta.
See tehnika töötab pea eranditult vaid kovalentsete sidemete korral. Suure puhtusega väikeste molekulide analüüsimisel saab lihtsamaid spektreid. Keerulisemate molekulaarstruktuuride spektrid on võnkumiste suure hulga tõttu raskemini interpreteeritavad. IP-spektroskoopiat kasutatakse ka äärmiselt komplekssete segude analüüsil.
Proovide töötlemine
Gaasiliste proovide mõõtmiseks on vajalik gaasiküvett ja väga pikk kiirtekanal, mis kompenseerib proovi hõredust. Proovide jaoks, mille kontsentratsioon ulatub mõnesaja ppm-ini, saab kasutada lihtsat 5–10 cm pikkust klaasist küvetti, mille mõlemas otsas on infrapunakiirgusele läbitavad aknad. Väiksemate kontsentratsioonide mõõtmiseks võib kasutada White’i küvetti, milles infrapunane kiirgus koondatakse peeglite abil läbi gaasi. White’i gaasiküvette on saadaval poolest meetrist kuni sadade meetrite pikkuse kiirtekanaliga.
Vedelaid proove saab mõõta neid kahe soolaplaadi vahele surudes (sobivad infrapuna-inaktiivsed soolad, mis proovis ei lahustu). Optilise materjalina võib kasutada puhtaid leelismetall-halogeniidsooli, näiteks NaCl, KBr või CaF2, mis mõõtmisalas infrapunast kiirgust ei neela.
Tahkeid proove võib mõõta mitmel eri meetodil. Näiteks võib tahkise purustada koos õlilaadse mullimisagendiga (tavaliselt mineraalõli, nagu näiteks Nujol). Saadud segust kantakse õhuke kiht soolaplaadile ja mõõtmisel saadaksegi tahkise spekter. Lisaks võib tahkise peenestada koos kindla puhtusega soolaga (tavaliselt KBr) ja pressida segu läbipaistvaks tabletiks, mida spektromeetri kiir läbistab. Kolmas tehnika, mida kasutatakse peamiselt polümeeride mõõtmisel, on lahustada proov sobivas mittehügroskoopses lahustis. Lahus kantakse soolaplaadile ja lahustil lastakse aurustuda. Sadestunud õhukesest tahkisest mõõdetakse seejärel spekter. Viimaks võib tahkisest lõigata mikroskoopilise lõigu (paksus 20–100 µm), läbi mille on võimalik spektrit mõõta. Viimane meetod sobib hästi degradeerunud polümeeride analüüsiks. Erinevalt töödeldud proovidest mõõdetud spektrid näevad välja pisut erinevad, mis tuleneb proovi faasi erinevustest.
Taustaspektriga võrdlemine
Proovi infrapunase spektri saamiseks on vajalik mõõta nii proovi kui tausta spektrid. Taustaspektri mõõtmine on vajalik, kuna iga mõõtmist mõjutavad nii valguse absorptsioon proovis kui ka instrumendi omadused (näiteks millist infrapunakiirguse allikat või -detektorit kasutatakse). Taustaspektri mõõtmine aitab elimineerida spektromeetrist tulenevad vead. Matemaatiliselt saadakse lõplik spekter proovi spektri jagamisel taustaga.
Sobiv taustaspekter sõltub mõõtmistehnikast ja eesmärgist. Lihtsaim on taustaspekter saada proovi eemaldamisel ja õhuspektri mõõtmisel. Eri olukordades võib aga kasulik olla teistsuguse tausta kasutamine, näiteks mõõtes lahja vesilahuse spektrit võib taustana kasutada sama meetodiga mõõdetud puhta vee spektrit. Sellisel juhul lahutatakse spektrist nii instrumendist tulenev kui ka mõõteaparatuuri ja lahusti mõjutus, tänu millele on võimalik saada soluudi puhas spekter.
Absorptsioonialad
Infrapunaspektroskoopias on valentsvõnkumiste lainearv pöördvõrdeliselt sõltuv võnkuvate aatomite taandatud massidest ja võrdeliselt sõltuv aatomitevahelise sideme tugevusest. Tänu sellele on samalaadsed võnkumised spektrites samades piirkondades.
Kõige kõrgemasse lainealasse jäävad vesiniku võnkumised. Vesiniku-heteroaatomi (näiteks N, O) molekulide võnkumised jäävad lainearvuvahemikku 4000–3200 cm−1. Ühendites, milles heteroaatomiga seotud vesinik võib moodustada vesiniksidet, on vastav võnkumine mitmesaja pöördsentimeetri peale välja venitatud. Süsinikuga seotud vesiniku võnkumised asuvad kitsamas lainearvude vahemikus (3200–2800 cm−1), kuid need on äärmiselt stabiilse lainearvuga.
Süsinikku sisaldavate kaksiksidemete võnkumised on vahemikus 1800–1500 cm−1. Eriti suure tõlgendusväärtusega on C-O-kaksiksideme võnkumine, mis on intensiivne, stabiilne ja eri ühenditüüpide eristamiseks oluline. C-C-kaksikside on harva tõlgendusliku tähtsusega.
Süsiniku ja heteroaatomite vaheliste üksiksidemete võnkumised jäävad tavaliselt vahemikku 1500–900 cm−1. Sellesse alasse jääb tavaliselt enim võnkumisi, mis ei ole üksteisest eristatavad, mistõttu seda vahemikku kuni 600 cm−1-ni kutsutakse sõrmejäljealaks (pidades silmas seda, et selle vahemiku piigid on tõlgendamisel olulised vaid sama või sarnase struktuuriga ainete spektrite võrdlemisel).
Deformatsioonvõnkumiste lainearvude vahemik on kitsam kui valentsvõnkumiste puhul (1500–400 cm−1) ning võnkumiste intensiivsus ja tõlgendamise olulisus on väiksemad. Siiski kasutatakse neid struktuuriüksuste määramisel, näiteks jäävad aromaatse tsükli deformatsioonvõnkumised vahemikku 1000–600 cm−1 ja nende põhjal on lihtne määrata aromaatsust või asendajate positsiooni aromaatses tuumas.
Infrapunaspektroskoopia kasutusalad
Klassikaline infrapunaspektroskoopia on laialt kasutusel orgaaniliste ühendite uurimisel ja identifitseerimisel. Spektrilt tõlgendatavast infost piisab tavaliselt vaid väiksemate molekulide ja funktsionaalrühmade identifitseerimiseks, keerulisemaid ühendeid on võimalik määrata referentsspektriga võrdlemisel. IP-spektroskoopia on samuti kasutusel kvaliteedikontrollis dünaamiliste andmete ja protsesside jälgimiseks, näiteks CO2-kontsentratsiooni mõõtmisel infrapunagaasianalüsaatorites.
Infrapunaspektroskoopia on oluline ka kriminalistikas, kus kasutatakse kaasaskantavaid IP-spektromeetreid, mis aitavad kohapeal tuvastada eri aineid ja nende segusid.
Uuemates laborites kasutatavad seadmed suudavad uuritavat laineala skaneerida kuni 32 korda sekundis, mis võimaldab IP-spektroskoopiat kasutada kiiresti toimuva keemilise reaktsiooni uurimiseks teiste mõõtmistega samaaegselt.
Infrapunaspektroskoopia erimeetodid
Mittedispersiivsetes infrapunagaasianalüsaatorites mõõdetakse korraga nii proovi kui ka kalibreeritud referentsaine spektrit, tänu millele on võimalik tootmise käigus eri gaaside kontsentratsioonide kohta infot saada.
Täieliku sisepeegeldumisega IP-spektroskoopias (ATR, HATR) kasutatakse tihedast optilisest materjalist monokristalli, mille pinnalt infrapunane kiirgus tagasi peegeldub. Proovi viimisel kristalli pinna lähedusse on aga võimalik proovi spektrit mõõta. See meetod on laialdaselt kasutatav, kuna ei vaja vedelike või tahkiste mõõtmiseks eelnevat proovide töötlemist.
Samuti on võimalik infrapunaspektroskoopiaga määrata monokristalsele pinnale adsorbeerunud molekulide orientatsiooni ja koostist. Need erimeetodid (SEIRAS, SNIFTIRS) põhinevad täielikul sisepeegeldumisel läbi õhukese kristallikihi, millele on adsorbeerunud soovitud ühend või segu. Võrreldes omavahel eri potentsiaalidel mõõdetud spektreid, saadakse informatsiooni molekulide orientatsiooni muutuste kohta faasi piirpinnal.
Dundaga piiskopilinnus
pisi|Vaade linnusele üle tiigi
Woldemar Johann von Lauw
Woldemar Johann von Lauw (21. oktoober 1712 Pärnu – 26. veebruar 1786 Põltsamaa) oli baltisaksa tööstur.
Dundaga piiskopilinnus
Dundaga piiskopilinnus (läti keeles Dundagas pils, saksa keeles Schloß Dondangen) on loss Lätis Dundaga piirkonnas Dundaga vallas Dundagas.
Woldemar Johann von Lauw
Woldemar Johann von Lauw sündis Pärnus major Wolmar Gustav von Lauw ja Elisabeth Regina Siöfeldti pojana.
Lauw õppis Jena Ülikoolis. Hiljem teenis Vene armees. Kaotas Vene-Türgi sõjas 1737. aastal vasaku käe.
Dundaga piiskopilinnus
Esimesed teated mõisast pärinevad 1318. aastast. Algul oli Dundaga Riia peapiiskopkonna valduses, ent aastast 1434 kuulus loss Kuramaa piiskopkonnale. Aastal 1669 müüdi Dundaga piiskopilinnus Taani kuningale, kes andis selle oma vennale hertsog Magnusele, kellest sai hiljem Kuramaa piiskop.
Woldemar Johann von Lauw
1746. aastal abiellus Woldemar Johann von Lauw oma isa sõjaväekaaslase, Vana-Põltsamaa mõisa omaniku Heinrich Claus von Ficki (1678–1750), tütre Aurora von Fickiga (1717–1769).
Dundaga piiskopilinnus
17. sajandi keskel, pärast Otto Ernst von Maydelli surma, läks piiskopiloss, koos ümbritsevate maadega mõisana Osten-Sackenite perekonna valdusse ja jäi nende kätte kuni võõrandamiseni aastal 1920. Lastetu Dietrich von Maydelli, Zierau pärishärra, viimase Kuramaa Maydelli abikaasa Anna Sibylla von der Osten-Sackeni kaudu läks valdus Sackenite kätte ning muudeti Sackeni majoraadiks.
Mõisale kuulus ka suurem osa liivi rannast. Aastal 1859 ühinesid sealsed mõisa rentnikud, liivi kalamehed, et seista vastu mõisa omaniku ja mõisavalitsejate omavolile. Liivlased keeldusid mõisatööde tegemisest ja lõivude maksmisest. Mõisnik teatas pingelisest olukorrast Ventspilsi kreisi ja Kuramaa kubermangu juhtorganitele; karistusoperatsiooni käigus vangistati osa liivlasi, 77 liivi talupidajast tõsteti 38 oma taludest välja; selle tagajärjel oli osa neist sunnitud liivi rannast lahkuma. Tühjadesse taludesse pandi uued rentnikud, kellest paljud olid lätlased. XX sajandi alguses oli Dundaga mõis pindalalt suurim mõis Baltimaades, sellele kuulus 102 400 hektarit maad.
Woldemar Johann von Lauw
Woldemar Johann von Lauw laskis 1770. aastatel Põltsamaa linnuse konvendihoonesse rajatud lossi varemetele ehitada uue rokokoostiilis sisekujundusega lossi.
Dundaga piiskopilinnus
Anna Sybil Osten-Sackenite perekonnast lasi lossi keskaegsest kindlusest esinduslikuks eluasemeks ümber ehitada. Aastal 1785 lisati kolmas korrus. Aastal 1872 oli lossis suur tulekahju. Aastal 1905 põletati loss taas ja seetõttu restaureeriti see aastal 1909 H. Pfeifferi projekti järgi. Arvukate ümberehituste tõttu ei esinda Dundaga piiskopiloss ainsatki arhitektuuristiili.
30 St Mary Axe
30 St Mary Axe (varasema nimega Swiss Re Building) on 41-korruseline ja 180 meetri kõrgune kõrghoone Londonis Suurbritannias. Kõrgtehnoloogiline hoone hüüdnimega Gherkin (eesti keeles 'kurk') valmis Ajutise Iiri Vabariikliku armee terrorirünnakus hävinud Baltic Exchange'i börsihoone krundil 2003. aastal ja avati 2004. aastal. Selle postmodernistlikus stiilis hoone projekteeris arhitektuuribüroo Foster + Partners.
Dundaga piiskopilinnus
Lossis peab oma jumalateenistusi Dundaga katoliku kogudus.
Woldemar Johann von Lauw
Tema tütar Aurora von Lauw (1756–1795) abiellus sõjaväelase Reinhold Ludwig von Patkuliga (1730–1801).
Dundaga piiskopilinnus
Lossi ümbritseb kolmest küljest vesi, neljandas küljes oli vanasti vallikraav, ent praegu on maapind tasane. Lossis on asunud Dundaga vallamaja, keskkool, muusikakool, raamatukogu. Lossi kohta on arvukalt legende, millel on osalt ajalooline tagapõhi.
30 St Mary Axe
Asukoht
Ühendkuningriigi valitsuse ajaloolise keskkonna seaduslik nõunik, Inglise Kultuuripärand ja Londoni finantskeskuse juhtorgan soovisid, et igasugune ümberehitamine peab taastama Balti Börsi vana fassaadi St Mary Axe'il. Inglise Kultuuripärand avastas, et kahju oli palju suurem kui algselt arvati ning lõpetati nõudmine täieliku taastamise järele. 1995. aastal müüsid Balti Börs ja Veeteede amet maa Trafalgari majale. Päästetud materjal müüdi lõpuks 800 000 naela eest ja koliti Tallinna, kus see ootab rekonstrueerimist.
Dundaga piiskopilinnus
Lossi park rajati 17. sajandil, pindala on 21,7 hektarit. Pargi juurde kuulub 2,5 hektarit tiike. Üks allee kannab nime Filosoofi allee, mis lõpeb Sybili tamme juures. Pargis asub Dundaga linnamägi, mis kuulus endisse Vanema maakonda. Lossipargis kasvav sanglepp (kõrgus 25, ümbermõõt 2,6 m), viis lossitiigi juures kasvavat põlist tamme, kaheksa lossipargis kasvavat põlist tamme ja nimetu mänd (kõrgus 13, ümbermõõt 2,7 m) on looduskaitse all.
30 St Mary Axe
Disain ja ehitus
Hüüdnimi Gherkin pandi praegusele hoonele vähemalt juba 1999. aastal, viidates selle väga ebatavalisele paigutusele ja välimusele.
Dundaga piiskopilinnus
Kohalik giid Dundaga (Tooninga) linnuses ja kihelkonnas on proua Aina Pūlina. Ta teeb külastajatele ekskursiooni kogu linnuses ja vajadusel mujalgi ning teab rääkida arvukalt muistendeid ja legende nii saksa kui ka vene keeles.
30 St Mary Axe
Disain ja ehitus
Hoone kasutab energiasäästumeetodeid, mis võimaldavad tal kasutada ainult pool energiast, mida sarnane torn tavaliselt tarbib. Tornil on hiiglaslikud topeltklaasid, kus õhk on asetatud kahe topeltklaasi vahele ning see isoleerib kontoriruumi. Need klaasid võimaldavad päikesevalgusel pääseda hoonesse, muutes hoone meeldivamaks ja hoides valgustuskulud madalad.
Hoone tippkorrusel (40. korrus) on baar üürnikele ja nende külalistele, kust avaneb panoraamvaade Londonile. 39. korrusel asub restoran ja 38. korrusel privaatne söögituba. Hoonel on marmorist trepikoda ja puuetega inimeste lift tippu jõudmiseks.
Pärast valmimist
Deloitte teatas 2014. aasta aprillis, et hoone müüdi uuesti, eeldatava hinnaga 550 miljonit naela. 2014. aasta novembris ostis hoone 700 miljoni naela eest Safra Grupp, mis kuulub Brasiilia miljardär Joseph Safrale.
Fakte
vasakul|pisi|püsti|Öövaade, esiplaanil [[St Andrew Undershafti kirik]]
Hạ Longi laht
thumb|Hạ Longi laht Hạ Longi laht (vietnami keeles Vịnh Hạ Long) on merelaht Vietnami põhjaosas. See asub Quảng Ninh'i maakonnas Hạ Longi linnas. Lahe kogupindalaks loetakse enam kui 1500 ruutkilomeetrit ja sealsete saarte arvuks peaaegu 2000. Enamik saari koosneb lubjakivist.
Hạ Longi laht on populaarne turismisihtkoht ja 1994. aastast kuulub see UNESCO maailmapärandi nimistusse.
British Airwaysi sihtkohad
pisi|300px|Punasega – Ühendkuningriik; tumesinisega – British Airwaysi sihtkohariigid See on British Airwaysi sihtkohtade loetelu.
Kuuse-juureürask
Kuuse-juureürask (Hylastes cunicularius) on mardikaliik kärsaklaste sugukonnast.
Kirjeldus
Kuuse-juureürask on 3,5-4,4 mm pikkune mardikas. Ta tundlad on helepruunid.
Helme vennastekoguduse palvemaja
Helme vennastekoguduse palvemaja on palvemaja Valga maakonnas Tõrvas. Maja kasutab Helme kogudus. Varem kasutas maja Helme vennastekogudus.
Maja ehitati 1847.
Murumuna
Murumuna (Lycoperdon) murumunaliste sugukonda kuuluv seeneperekond.
Tanner Richard
Tanner Richard (sündinud 6. aprillil 1993 Markhamis Ontario provintsis) on Kanadas sündinud Šveitsi jäähokimängija, kes mängib ründajana Šveitsi kõrgliigaklubis Genève-Servette.
Murumuna
Murumunade viljakehad on enam-vähem pirnjad. Eestis on leitud kümme liiki murumune, millest enamik on noorelt (kuni seene sisemus on valge) söödavad.
Tanner Richard
Hooajal 2011/12 debüteeris Richard Šveitsi kõrgliigas Rapperswil-Jona Lakersi võistkonnas. Aastatel 2011–2013 mängis ta Põhja-Ameerika noorteliiga Ontario Hockey League'i klubis Guelph Storm.
2012. aastal valis Tampa Bay Lightning ta NHL-i draft'is 71. valikuna. 2013. aasta aprillis sõlmis ta Lightningiga kolmeaastase lepingu. Aastatel 2013–2017 mängis Richard neli hooaega American Hockey League'is Lightningi tütarklubis Syracuse Crunch. NHL-is debüteeris Richard 20. detsembril 2016 mängus Detroit Red Wingsi vastu. Pärast seda sai ta NHL-is kirja veel kaks mängu.
Alates hooajast 2017/18 on ta mänginud Genève-Servette'is. Hooajal 2022/23 tuli ta klubiga Šveitsi meistriks.
Šveitsi jäähokikoondise koosseisus on Richard mänginud 2017. ja 2023. aasta maailmameistrivõistlustel.
Kiirgusseirevärav
Kiirgusseirevärav (inglise keeles Radiation Portal Monitors) on inimeste, transpordivahendite, lasti või muude allikate läbivaatuseks kasutatav radioaktiivse kiirguse allikate avastamise seade.
Seadet kasutatakse muu hulgas tuuma- ja radioaktiivse materjaliga ebaseadusliku kauplemise vastu võitlemise eesmärgil.
Ogaline leheserv
pisi|[[Mahoonia ogalise leheservaga lehed]] Ogaline leheserv on hambuline leheserv, mille hambad lõpevad väikeste teravate ogadega.
Norman Ramsey
pisi| Norman Foster Ramsey (27. august 1915 Washington – 4. november 2011 Wayland) oli Ameerika Ühendriikide füüsik.
Tema ema oli saksa päritolu matemaatik ja isa sõjaväelane. Norman Ramsey lõpetas 15-aastaselt keskkooli ning asus Columbia ülikoolis esialgu inseneriteadust õppima, peagi aga vahetas eriala ning lõpetas ülikooli 1935. aastal matemaatikuna. Seejärel õppis ta Cambridge'i ülikoolis füüsikat ja sai bakalaureusekraadi.
1930. aastate lõpus töötas Ramsey Columbia ülikoolis koos tuumamagnetresonantsi avastanud Isidor Isaac Rabiga. 1940. aastal sai ta Columbia ülikoolist doktorikraadi füüsika alal.
Teise maailmasõja ajal juhtis Ramsey MIT kiirguslaboris töörühma, kes töötas välja esimese magnetroni 3 cm lainepikkusega kiirguse saamiseks ning sellega seotud radarisüsteemi. 1943. aastast juhtis ta uurimisrühma Los Alamose laboris Manhattani projekti juures. Pärast sõda pöördus ta Columbia ülikooli tagasi. 1947. aastal siirdus ta Harvardi Ülikooli, kus õpetas järgmised 40 aastat. 1949. aastal leiutas ta eraldiseisvate võnkuvate väljade meetodi (Ramsey meetodi), millel rajaneb erakordselt suure lahutusvõimega tuumamagnetresonantsspektroskoopia ja mis tegi võimalikuks väga täpsete aatomkellade loomise. 1966. aastal sai ta Higginsi füüsikaprofessoriks.
Hiljem töötas ta koos oma üliõpilastega välja veelgi täpsemate kellade loomiseni viinud vesinikmaseri.
Ramsey oli üks Brookhaveni labori asutajaid ja Brookhaveni füüsikaosakonna esimene juhataja 1946. Aastatel 1958–1959 oli ta NATO peasekretäri teadusnõunik. Ta oli Ameerika füüsikaseltsi president 1978–1979.
Tunnustus
Norman Foster Ramsey valiti 1958. aastal Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks. 1989. aastal pälvis ta Nobeli füüsikaauhinna.
Hollandi krahv
125px|pisi|Hollandi krahvide [[vapp]]
Hollandi krahvid valitsesid 10. ja 16. sajandini Hollandi krahvkonda Madalmaades.
Norma Jõekalda
Norma-Amanda Jõekalda (sündinud Poopuu, aastast 1960 Oks, aastast 1970 Jõekalda; sündinud 9. juulil 1938 Saaremaal Kihelkonna vallas Kihelkonna-Liiva külas) on eesti telerežissöör.
Hollandi krahv
Hollandi dünastia
Esimene Hollandi krahv Dirk I oli Friisimaa krahvi Gerolfi poeg või kasupoeg. Ta sai aastal 922 Karl Paksult maad Egmondi ümbruses Bladellas (tänapäeva Bladel Eindhoveni lähedal Hollandis). Seda nähakse Hollandi krahvkonna algusena. Kuid kuni umbes aastani 1100 olid krahvkonna tavalisteks nimedeks Lääne-Friisimaa, Friisimaa või Kennemerland; vaatamata sellele nimetatakse krahve alates Hollandi krahv Dirk I-st.
NB! Mõne esimese krahvi kronoloogia pole selge.
Norma Jõekalda
Ta on lõpetanud 1955. aastal Kingissepa Keskkooli ja 1963. aastal Moskvas GITIS-e teatriteaduse erialal.
Hollandi krahv
Avesnes
Kui Jan I lastetuna suri, päris krahvkonna Jan II van Avesnes, Hainaut' krahv.
Norma Jõekalda
Töötanud aastatel 1960–1965 Eesti Televisioonis režissööri abina ja 1965–1993 režissöörina. Aastatel 1993–2000 töötas režissöörina Kanal 2-s.
Hollandi krahv
Wittelsbachid
Margaretha valitsemise ajal omas tema poeg Willem V tegelikku võimu krahvkonnas. Ta sai ise valitsejaks Konksude ja tursa sõdade tulemusena. Ta oli ka Baieri-Straubingi hertsog Wilhelm I.
Norma Jõekalda
Jõekalda on teinud teatri- ja kultuurisaateid ning dokumentaalfilme („Rõõm ja mure” ja „Kreedo”, 1979, ning „Tuglas 100”, 1980, kõik Eesti Telefilmis; „Kui ainult seda sinist rukkilille...”, 1996; „Mees laulusillalt”, 1997; „Tuglase tuli põleb”, 1998).
Hollandi krahv
Wittelsbachid
Jan III ja Jacoba vahel oli pärilussõda. Selle sõja võitis aastal 1432 Burgundia Philippe, kes oli vahepeal pärinud Jani nõuded krahvkonnale. Philippe oli Willem VI vennapoeg, kes oli abiellunud Burgundia Philippe Südi tütrega. Aastal 1432 sundis ta Jacoba loobuma enda kasuks Hainaut'st ja Hollandist.
Norma Jõekalda
Eesti Teatriliidu liige (1962).
Isiklikku
1970. aastast oli ta abielus filmioperaator Kaljo Jõekaldaga. 1990. aastatel elasid Kaljo ja Norma Jõekalda lühikest aega USA-s Floridas.
Nice'i leping
Lepinguga muudeti Maastrichti lepingut (ehk Euroopa Liidu lepingut) ning Rooma lepingut (ehk Euroopa Ühenduse asutamislepingut, mis enne Maastrichti lepingut kandis nime Euroopa Majandusühenduse asutamisleping). Nice'i lepinguga reformiti Euroopa Liidu institutsionaalset struktuuri, et see peaks vastu liidu ida poole laienemisele: ülesanne, mida algselt sooviti juba täita 1997. aastal allkirjastatud Amsterdami lepinguga, kuid probleemiga tegelemine tollal luhtus.
Lepingu jõustumine oli pärast seda, kui Iiri valijad selle 2001. aasta juunis toimunud referendumil tagasi lükkasid, mõnda aega kahtluse all. Selle referendumi tulemuse tühistas teine, veidi rohkem kui aasta aega hiljem toimunud referendum.
Lepingu sätted
Paljud inimesed ründasid Nice'i lepingut kui vigast kompromissi. Saksamaa nõudis, et tema suurem rahvaarv kajastuks kõrgemas Euroopa Liidu Nõukogu kaalutud häälte arvus; sellele oli vastu Prantsusmaa, kes nõudis, et säilitataks sümboolne võrdus Prantsusmaa ja Saksamaa vahel. Euroopa Komisjon oli pannud ette asendada vana kaalutud häältega hääletussüsteem uue kahekordse enamuse süsteemiga, mis nõuaks, et ettepaneku heaks kiitmiseks moodustaksid poolthääled enamuse nii liikmesriikide arvult kui ka rahvaarvu suhtarvult. Sarnastel põhjustel lükkas selle plaani tagasi ka Prantsusmaa. Seejärel jõuti kompromissini: see nägi ette poolhääled nii liikmesriikide arvu osas kui ka antud häälte osas üldse ning iga liikmesriik võis valikuliselt nõuda ka tõestamist, et poolt hääletanud riigid moodustavad ka piisava osa Euroopa Liidu rahvaarvust.
Lepinguga suurendati ka liidu laienemise järgse Euroopa Parlamendi kohtade arvu 732 kohani, mis ületas Amsterdami lepingus kehtestatud kohtade arvu.
Laiendamise järgse Euroopa Komisjoni suuruse vähendamise küsimus lahendati aga vaid teatud määral; leping nägi ette et kui Euroopa Liidu liikmete arv tõuseb 27 peale, vähendab nõukogu sellele järgneva komisjoni volinike arvu allapoole 27 voliniku piiri, kuid leping tegelikult ei täpsustanud seda mil määral seda vähendataks. Üleminekumeetmena sätestas leping, et pärast 2005. aasta 1. jaanuari loobuvad Saksamaa, Prantsusmaa, Suurbritannia, Itaalia ja Hispaania igaüks oma teisest volinikukohast.
Nice'i leping sätestas ka uued reeglid tihedamaks koostööks: Amsterdami lepingus esitletud reegleid käsitleti kui kõlbmatuid ning seetõttu ei oldud neid reegleid veel kasutatud.
Nice'i leping oli ka esimene leping, mis võttis vastu ametlikud reeglid liikmesriikide vastu sanktsioonide rakendamiseks. Seda vastusena Jörg Haideri partei võimule tulekuga seoses Austria vastu planeeritud sanktsioonide nurjumisele ning seoses kartustega võimalike tulevaste ohtude pärast uute vastu võetavate liikmesriikide stabiilsusele.
Veel sisaldas leping sätteid Euroopa Söe- ja Teraseühenduse lepingu (Pariisi leping) aegumise finantstagajärgedega tegelemiseks.
Iirimaa referendum
Vastavalt praegustele lepingute muutmise eeskirjadele saab lepinguid muuta vaid uue lepinguga, mille aga peab selle jõustumiseks ratifitseerima iga liikmesriik.
Nice'i leping ratifitseeriti parlamendis kõigis Euroopa Liidu liikmesriikides peale Iirimaa, kus valitsus otsustas, et selleks läheb tarvis põhiseaduse muutmist. 1987. aastal jõustunud Ühtse Euroopa Akti ratifitseerimise ajal oli Iirimaa Ülemkohus otsustanud, et sellised Euroopa ühtsuse "põhilist tegevusulatust või eesmärke" puudutavad muudatused vajasid põhiseaduse muutmist, kuid samas ei olnud täiesti selge, kuidas on Nice'i leping seotud nende mainitud punktidega. Iirimaa põhiseadust saab muuta vaid referendumiga.
Tephromelataceae
Tephromelataceae on kottseente sugukond.
Nice'i leping
Esimene referendum
Iiri valitsuse ning teiste Euroopa Liidu liikmesriikide üllatuseks lükkasid Iiri valijaid Nice'i lepingu 2001. aasta juunis tagasi. Hääletamisest osavõtt oli madal (34%) ning seda osaliselt seetõttu, et suuremad poliitilised parteid ei teinud teemaga seoses tugevat kampaaniat, eeldades, et sarnaselt eelmiste samasuguste lepingutega kiidab Iirimaa valijaskond ka selle lepingu suure ülekaaluga heaks.
Ent paljud sealsed valijad olid lepingu sisu suhtes kriitilised, arvates, et see vähendab väiksemate riikide tähtsust. Teised jällegi seadsid kahtluse alla lepingu mõju Iirimaa neutraliteedile. Veel suhtuti Euroopa Liidu juhtimisse kui millessegi, mis on käeulatusest väljas ja ennasttäis ning sarnasel põhjusel olid taanlased 1992. aastal algselt maha hääletanud Maastrichti lepingu.
Teine referendum
Olles saanud Sevilla deklaratsioonide näol Euroopa Nõukogult soovitud vastuse oma sõjalise neutraliteedi poliitikale, otsustas Iiri valitsus korraldada 2002. aasta 19. oktoobril Nice'i lepinguga seoses veel ühe referendumi. Teise välja pakutud põhiseaduse muudatusse lisati kaks kaalukat tingimust: neist esimene nõudis lepingust lähtuva täiustatud koostöö korral Iiri parlamendi Dáil Éireann poolset nõusolekut ning teine pidi ära hoidma Iirimaa liitumise mistahes Euroopa Liidu ühise julgeolekupoliitikaga.
Referendumil "jah" ütlemist kihutati tagant peamiste parteide, kodanikuühenduste ja sotsiaalpartnerite suure kampaaniaga. See sisaldas ka valijate veenmist kõigi võimalike meediakanalite vahendusel, kasutades selleks lugupeetud ühendatud Euroopat pooldavaid isikuid nagu tollane Euroopa Parlamendi president Pat Cox, endine Tšehhi president Václav Havel, endine Iirimaa president Patrick Hillery ning endine peaminister (Taoiseach) Garret Fitzgerald.
"Jah"-kampaaniates osalesid mitmed parteid ja organisatsioonid: Fianna Fáil (Vabariiklik Partei), partei Fine Gael, Tööerakond, Progressiivsed Demokraadid, professor Brigid Laffani ja Adrian Langani juhitud Iirimaa Euroopa Allianss (Irish Alliance for Europe) ja ühendus "Iirimaa Euroopa poolt" (Ireland for Europe), mida juhtis Ciarán Toland. "Ei" poolel tegid peamiselt kampaaniaid Roheline Partei, Sinn Féin, Anthony Coughlan'i euroskeptikute grupp "Rahvuslik programm" (National Platform), Justin Barrett'i kampaania "Ei Nice'le" (No to Nice) ja Roger Cole'i "Rahu ja Neutraliteedi Liit" (Peace and Neutrality Alliance). Referendumil hääletas 60% hääletanutest lepingu ratifitseerimise poolt ning võrreldes esimese referendumiga käis hääletamas 150% rohkem inimesi.
Selleks ajaks olid kõik Euroopa Liidu liikmesriigid lepingu ratifitseerinud. Leping pidi saama kõigi osapoolte poolt ratifitseeritud 2002. aasta lõpuks (vastasel juhul oleks leping aegunud).
Vaated lepingule
Lepingu pooldajad väitsid, et tegemist on kohmakate Euroopa Liidu mehhanismide praktilise korrigeerimisega ning otsuste tegemise protsessi vajaliku ratsionaliseerimisega, mis oli vajalik liidu Kesk- ja Ida-Euroopasse laienemise lihtsustamiseks. Lisaks väitsid nad, et leping oli nende endise idabloki riikide integratsiooni ja edasise arengu koha pealt ülitähtis. Mitmed, kes pooldasid Euroopa Liidu suuremat ulatust ja võimu leidsid, et lepinguga ei mindud piisavalt kaugele ning et see saab igal juhul tulevaste lepingutega asendatud. Pooldajate seisukohad erinesid selles osas, et mil määral oleks liidu laienemine saanud jätkuda ilma lepinguta: kui mõned väitsid, et kaalul oli Euroopa Liidu tulevik või isegi olemasolu, siis teiste meelest oleks saanud laienemine seaduslikult jätkuda ka ilma lepinguta, kuigi aeglasema tempoga.
Lepingu vastased väitsid, et tegemist oli pigem "tehnokraatliku", mitte "demokraatliku" lepinguga, mis vähendaks veelgi riiklike ja piirkondlike parlamentide suveräänsust ning koondaks võimu veelgi enam tsentraliseeritud ja vastutusvõimetu bürokraatia kätte. Vastased väitsid ka, et viis kandidaatriiki oleksid saanud liituda ilma Euroopa Liidu eeskirju muutmata; ning ka teiste riikidega oleks saadud läbirääkimisi pidada eraldi ja see oleks lepingu vastaste meelest olnud ka kandidaatriikidele kasulikum. Veel väideti, et Nice'i lepinguga luuakse kahekihiline Euroopa Liit, kus näiteks Iirimaa roll muutuks marginaalsemaks. Lepingu vastased juhtisid tähelepanu ka sellele, et isegi lepingut pooldavad poliitikud olid tunnistanud, et kui ka teistes riikides peale Iirimaa oleks korraldatud referendumid, oleks sealgi hääletatud lepingu vastu.
Kriitika
Oli üldteada fakt, et Nice'i lepinguga ei õnnestu tegeleda laiaulatusliku institutsionaalse reformi põhiküsimusega, milleks oli Euroopa Liidu institutsioonide liigne keerukus. Seetõttu lepiti samas kokku ka Euroopa Tuleviku Konvendi rajamine, mis omakorda pidi viima uue valitsustevahelise konverentsini aastal 2004.
Euroopa Komisjon ning Euroopa Parlament olid pettunud et Nice'i valitsustevaheline konverents ei kiitnud heaks mitmeid nende ettepanekuid institutsionaalse struktuuri muutmiseks või ühenduse uute jõudude sisse seadmiseks (nt Euroopa Riikliku Süüdistaja nimetamine). Euroopa Parlament ähvardas võtta vastu lepingu vastu suunatud resolutsiooni; kuigi sel ei oleks olnud ametlikku vetoõigust, ähvardas Itaalia parlament ratifitseerida lepingu ilma Euroopa Parlamendi poolse toetuseta. Lõpuks ei olnud seda siiski tarvis ning ka Euroopa Parlament kiitis lepingu heaks.
Samas väideti, et tegema oleks pidanud veel enamat: Saksamaa piirkonnad nõudsid ka Euroopa Liidu ning liikmesriikide volituste selgemat eraldamist.
Lisaks ei tegelenud Nice'i leping ka Euroopa Liidu põhiõiguste harta lepingusse liitmisega; sama teema jäi Suurbritannia vastuseisu tõttu välja ka 2004. aastal toimunud valitsustevahelise kohtumise teemaderingist.
Belfast (laev 1938)
Belfast on Suurbritannia kuningliku mereväe tarbeks ehitatud Towni-klassi kergristleja. Tänapäeval on ta Impeeriumi Sõjamuuseumi hallatav muuseumilaev Thamesi jõel Londonis.
Laeva ehitust alustati Belfastis Harland and Wolffi töökojas 10. detsembril 1936. Ühtlasi oli ta esimene Põhja-Iirimaa pealinna järgi nimetatud Kuningliku Mereväe alus ja üks kümnest Towni-klassi ristlejast.
Belfast lasti vette Püha Patricku päeval ehk 17. märtsil 1938, misjärel paigaldati alusele varustust ja sooritati merekatseid. Ametlikult võeti laev mereväe teenistusse 1939. aasta augusti alul, vahetult enne Teise maailmasõja algust. Sõja alul kasutati teda Saksamaa vastu suunatud Briti mereblokaadis, ent 1939. aasta novembris sõitis Belfast Saksa miinile ja sai raskelt viga. Laev läbis järgneva kahe aasta jooksul ulatuslikud parandustööd, kusjuures algselt kaaluti ka selle lõplikult teenistusest välja arvamist. 1942. aastal naasis Belfast tegevteenistusse tugevdatud soomuse ning täiendatud radari- ja relvasüsteemidega, osaledes 1943. aastal Põhja-Jäämerel Nõukogude Liitu sõjamoona tarninud konvoide turvamisel ning sama aasta lõpus toimunud Nordkappi merelahingus, milles mängis rolli Saksa lahingulaeva Schanhorsti hävitamisel. 1944. aasta juunis osales Belfasti operatsioonis Overlord, toetades merelt Normandia dessanti. 1945. aasta juunis suunati ta ümber Kaug-Itta Briti Vaikse ookeani laevastiku koosseisu, jõudes kohale pisut enne sõja lõppu. Belfast osales hiljem ka Korea sõjas, täites lahinguülesandeid aastatel 1950–1952. Vahemikus 1956–1959 läbis ta ulatuslikud kaasajastamistööd ning teenis veel mitmel välismaisel teenistuspostil kuni ta 1963. aastal reservi arvati.
Vārme lennuväli
Lennuväli rajati nõukogude võimu ajal põllumajandusliku lennuväljana. Lennuvälja kõrvale rajati võimaliku infrastruktuuri tarbeks kõrgendik. Talvisel ajal kasutatakse lennuvälja autode talvesõidu harjutusplatsina, suvisel ajal on seal korraldatud veiste väljanäitusi.
pisi|tühi
Teiuș
Teiuș (ungari keeles Tövis) on linn Rumeenias Alba maakonnas. Linn asub ajaloolises Transilvaania piirkonnas.
Linna haldusalasse kuulub neli küla: Beldiu (Marosbéld), Căpud (Magyarkapud), Coșlariu Nou (Újkoslárd) ja Pețelca (Pacalka).
Asulat on ürikutes esmamainitud 1290. aastal, linnaõigused sai 1994. aastal.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Teiuși elanikest rumeenlasi 83,56%, mustlasi 7,63%, ungarlasi 3,86% ja muust rahvusest inimesi 0,08%. Rahvus oli teadmata 4,83%-l elanikest.
Christian Günther
pisi|Christian Günther (1940) Christian Ernst Günther (5. detsember 1886 Stockholm – 6. märts 1966 Stockholm) oli Rootsi poliitik ja diplomaat. Ta oli 13. detsembrist 1939 kuni 31. juulini 1945 Rootsi välisminister.
Ta sündis 1886. aastal Stockholmis diplomaat Ernst Güntheri pojana. Ta õppis algul Uppsala Ülikoolis ja siis Lundi Ülikoolis, kust 1916. aastal sai õigusteaduste kandidaadi kraadi.
Ta astus riigiteenistusse 30-aastaselt. 1925. aastal töötas ta peaministrite Karl Hjalmar Brantingi ja Rickard Sandleri isikliku sekretärina. Aastal 1930 sai temast Rootsi välisministeeriumi nõunik. Aastatel 1931–1934 oli ta Rootsi saadik Argentinas, Tšiilis, Uruguays ja Paraguays. Aastatel 1934–1937 oli ta Rootsi asevälisminister. Aastatel 1937–1939 oli ta Rootsi suursaadik Oslos (Norra).
Vene vabastusarmee
pisi|[[Andrei Vlassov ja Vene Vabastusarmee, 1944.]] Vene vabastusarmee (vene keeles Русская освободительная армия) oli vene vabatahtlike üksus, mis võitles teises maailmasõjas Saksamaa poolel.
Venemaa vabastusarmee moodustamiseks andis Adolf Hitler loa alles 1944. aasta lõpus, samas kui mittevene rahvustest Idapataljonid tegutsesid juba 1942. aastast.
Gorodskoi golova
Gorodskoi golova (vene keeles городской голова, 'linna pea') oli valitav ametikoht Venemaa Keisririigis, linna ühiskondliku juhtimise pea.
Gorodskoi golova ametikoht asutati 1767. aastal Katariina II valitsemise ajal. 1775. aastal välja antud õigusakti alusel valiti gorodskoi golova kolmeks aastaks. 1862. aastal välja antud määruse alusel valiti gorodskoi golova neljaks aastaks ja valitu kinnitas keiser.
1892. aastal välja antud õigusakti alusel oli linna ühiskondliku juhtimise tähtsaimaks organiks linnaduuma. Linna täidesaatev organ oli linnavalitsus (городская управа). Linnavalitsust juhtis esimehe rollis gorodskoi golova. 1892. aasta määruse järgi nimetas Peterburis ja Moskvas gorodskoi golova siseministri esildise alusel keiser (varem valiti linnaduuma poolt). Ülejäänud Venemaa linnades jätkus gorodskoi golova valimine, nagu see toimus varem.
Gorodskoi golova ametikoht kaotati koos linnaduuma institutsiooni kaotamisega mõni kuu pärast bolševike võimuletulekut. Viimane Venemaa pealinna gorodskoi golova oli Mihhail Kalinin, kes sai selle ameti 30. novembril 1917 Petrogradi Linnaduuma otsusel. 1918. augustis andis Petrogradi Tööliste ja Soldatite Saadikute Nõukogu välja dekreedi, millega kaotati nii gorodskoi golova ametikoht kui ka Petrogradi Linnaduuma.
Ametikoht tänapäeval
1997. aastal ilmus Ukraina õigusaktidesse mõiste gorodskoi golova (ukraina keeles міський голова). See on ametiisik, kes juhib linna volikogu.
Venemaa Föderatsioonis kasutatakse seda ametinimetust harva: on teada, et meeri tähenduses kasutatakse sellist ametinimetust Kaluga linnas (gorodskoi golova juhib seal Kaluga linnavalitsust).
Gennadi
Gennadi (vene keeles Геннадий) on venepärane mehenimi.
2018. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 98. mehenimi. 1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Gennadi 1733 mehel.
Fabrice Herzog
Fabrice Herzog (sündinud 9. septembril 1994 Frauenfeldis) on Šveitsi jäähokimängija, kes mängib ründajana Šveitsi kõrgliigaklubis EV Zug.
Šveitsi kõrgliigas debüteeris ta Zugi meeskonnas hooajal 2012/13.
2013. aastal valis Toronto Maple Leafs ta NHL-i draft'is 142. valikuna. Hooajal 2013/14 mängis ta Põhja-Ameerika noorteliiga Quebec Major Junior Hockey League'i klubis Québec Remparts. 2014. aasta aprillis asus ta mängima American Hockey League'is Maple Leafsi tütarklubis Toronto Marlies, mille meeskonnas sai ta hooaja 2013/14 lõpus kirja neli mängu. Hooaeg 2014/15 on jäänud Herzogi ainsaks hooajaks Põhja-Ameerikas.
Alates hooajast 2014/15 on Herzog mänginud Šveitsi kõrgliigas. Kõige pealt mängis ta ühe hooaja Zugis, seejärel aastatel 2015–2019 neli hooaega ZSC Lionsis ja pärast seda aastatel 2019–2021 kaks hooaega HC Davosis. Hooaja 2021/22 eel naasis Herzog taas Zugi. Hooajal 2017/18 tuli ta Šveitsi meistriks Lionsiga ja hooajal 2021/22 Zugiga. Šveitsi kõrgliigas on Herzogi kõige resultatiivsemad hooajad olnud 2019/20, mil ta lõi Davosis mängides 14 väravat ja andis 17 väravasöötu, ja 2022/23, mil ta lõi Zugis mängides 15 väravat ja andis 16 väravasöötu. Enim väravaid lõi ta hooajal 2020/21 (18 väravat).
Šveitsi jäähokikoondise koosseisus on Herzog osalenud 2018. ja 2022. aasta taliolümpiamängudel ning neljadel maailmameistrivõistlustel (2017, 2021, 2022 ja 2013).
Margus Rump
pisi|Margus Rump Margus Rump (sündinud 8. oktoobril 1968 Tartus) on eesti maalikunstnik.
Margus Rump on õppinud Tartu kõrgemas kunstikoolis, Konrad Mäe stuudios ja ennast iseseisvalt täiendanud Eestis ja Indias. Alates 1997. aastast on ta vabakutseline kunstnik. Maalimises kasutab õli-, akvarell- ja pastelltehnikat.
Looming
Peamise osa tema loomingust moodustavad sümbolistlikud fantaasiamaalid ja loodusmaalid, kuid ta on teinud ka seina- ja laemaale, akti- ja klaasimaali ning mandalaid.
Margus Rumpi loomingusse kuuluvad ka pastelltehnikas valgusmandalad, mida ta on tellijatele valmistanud 1999. aastast.
Loodusmaalidel kujutab Margus Rump peamiselt suviseid Eesti maastikke. Impressionistlikus stiilis loodusmaalid on inspireeritud Lõuna-Eesti loodusest, nendel on kujutatud Otepää, Pühajärve ja Elva ümbruse loodusvaateid, järvi, pargialleesid ja ürgparke. Ka loodusmaalidesse on peidetud erinevaid, esmapilgul märkamatuid sümboleid. Suurim loodusmaalide erakogu asub Pühajärve puhkekeskuses, mille tubades ja koridorides on kokku 80 Pühajärve teemalist maastikumaali. Loodusmaastike kõrval leidub Rumpi loomingus ka marinistlikke impressioone.
Margus Rump on tegelenud raamatu- ja ruumikujundusega. Tema looming on "Popol Vuh. Kitšee maiade raamatu" ja Svetlana Nikolajeva raamatu „Jookse ilma ruttamata“ kaanekujundus. Ruumikujunduse näide on Tartu Hansa Hotelli ja pubi seinamaalingud.
Margus Rump on teostanud isiku- ja grupinäitusi nii Eestis kui väljaspool. Kunstniku erinevad tööd asuvad Rootsi, Soome, Norra, Iirimaa, Saksamaa, Itaalia, Venemaa, USA, Kanada, India ja Eesti erakogudes.
Olulisemad isikunäitused
2020–2021 – "Kohtumine Pühajärvega" 2020–2021 Pühajärve puhkekeskuse galerii
2016–2017 –"Pühendatud Pühajärvele" Pühajärve puhkekeskuse galerii
2013 – "Uus kohtumine" Dar galerii, Pihkva, Venemaa
2012 – "Me loome uut maailma", Tartu Jaani kirik
2010 – "Valitud teosed 1997–2009", Estonia kontserdisaali galerii
2008 – "Ajatu olemine", Tartu Jaani kirik, Võru Linnagalerii, Estonia kontserdisaali galerii
2007 – «Valge mäe jalamil», Lossi galerii, Kuressaare
2006 – «Kohtumine», Ajamaja galerii, Kuressaare
2006 – «Ühes paadis», Ammende villa, Pärnu
2005 – «Sõnumid Eesti maastikult», Pühajärve galerii, Elva linnavalitsus
2005 – «Hingevalgus», Valga Kultuuri ja Huvialakeskus
2004 – «Igavene looja», Abakani Kunstimuuseum, Abakan, Venemaa
2004 – «Igavene looja», Tšernogorski Linnamuuseum, Tšernogorsk, Venemaa
2004 – «Igavene looja», Minusinski Linnamuuseum, Minusinsk, Venemaa
2004 – «Igavene looja», Tomski Kunstimuuseum, Tomsk, Venemaa
2003 – «Igavene Looja», Rahvusvaheline N. Roerichi muuseum-keskus, Moskva
2002 – «Vabanemine», Obu galerii, Tartu
2000 – «Park», Sammas galerii, Tallinn
1999 – «Kuldajastu koidiku laulud», Ülikooli ajaloomuuseum, Tartu
1998 – «Avatud Valguses», Ülikooli ajaloomuuseum, Tartu
1997 – «Väljavalitud», Draakoni galerii, Tallinn
1996 – «Hingerännak», Sebra galerii, Tartu
1995 – «Kohtumine», Kunst ja Antiik, Tartu
Grupinäitused
2021 – "Koosoloomine", Tartu Jaani kirik
2010 – Priit Pajose kuraatorprojekt "Jumala anatoomia", Tartu kunstimajas
2006 – Priit Pajose kuraatorprojekt «Allmaal», Albu mõisahoones
2003 – Priit Pajose kuraatorprojekt "Varjukülg", Tartu kunstimajas
2002 – «Eesti maastikud», Inglise saatkond, Tallinn
1999 – «Aukartus elu ees», Kuresaare linnagalerii, Saaremaa
1996 – Konrad Mäe stuudio näitused Eesti Rahvusraamatukogus Tallinnas ja Tartu Ülikooli raamatukogus
You Don't Know Me
"You Don't Know Me" on inglise DJ Jax Jonesi ja teiste komponeeritud muusikapala, mille esitajaks on laulja Raye. "You Don't Know Me" tehti kättesaadavaks allalaaditava muusikafailina Suurbritannias 9. detsembril 2016.
Raimond Põder
Raimond Põder (3. jaanuar 1903 – teadmata) oli Eesti jalgpallur.
Luksemburg Eurovisiooni lauluvõistlusel
Luksemburg osales Eurovisiooni lauluvõistlusel alates selle loomisest 1956. aastal 37 korda kuni aastani 1993. Sel perioodil ei osaletud võistlusel vaid ühel korral, aastal 1959.
Kui 1993. aastal tuli Luksemburg 25 osaleja seas kahekümnendaks, ning järgmise aasta lauluvõistluselt diskvalifitseeriti automaatselt seitse viimasel aastal kõige kehvema tulemuse saanud riiki, otsustas Luksemburg lauluvõistluselt täielikult lahkuda, ning alates 1994. aastast ei olegi võistlusel osalenud.
Osalejad
Luksemburgi väiksuse tõttu oli enamik selle riigi esindajaid pärit välisriikidest, eriti Prantsusmaalt. Peale Vicky Leandrose, kes on pärit Kreekast, on teised neli võistluse võitnud esinejat pärit Prantsusmaalt. Kõigist 38 esitajast on kohalikud vaid kaheksa: Camillo Felgen, Chris Baldo, Monique Melsen, Sophie Carle, Franck Olivier, Sarah Bray, Marion Welter ja Modern Times.
Hääletamise ajalugu (1975–1993)
Luksemburg on andnud kõige rohkem punkte järgmistele riikidele. Luksemburg on saanud kõige rohkem punkte järgmistelt riikidelt.
Kaansoo kogudus
Kaansoo kogudus oli õigeusu kogudus Viljandimaa praostkonnas Kaansoo külas. Kogudus eksisteeris 1904-1944 ja seejärel liideti see Suure-Jaani õigeusu kogudusega.
Kogudusel polnud oma kirikut, kasutati ajutisi üürihooneid.
Rõuge vaatetorn
pisi|Rõuge vaatetorn 2017. aastal Rõuge vaatetorn Pesapuu on metallist vaatetorn, mis asub Rõuge Ööbikuorus. See valmis 10. oktoobril 2016.
Vaatetorn on 30 meetrit kõrge ning välimuselt meenutab ta kahe linnupesaga puud, mille tipus asub “kuldmuna”. Torn on pilkupüüdev ka öösel, kui süttivad vaateplatvorme ja “kuldmuna” valgustavad erivärvilised tuled.
Rõugel on ka omalaadne traditsioon – iga sündinud vallakodaniku auks värvub “kuldmuna” õhtuhämaruses kas siniseks või roosaks, vastavalt sündinud ilmakodaniku soole (sinine valgus – sündis poiss, roosa valgus – sündis tüdruk).
Torni tipust avanevad maalilised vaated Ööbikuorule ja ülejäänud Võrumaale.
Rõuge vana vaatetorn
pisi|Rõuge vana tuulegeneraatoriga vaatetorn 2009. aastal Enne praeguse torni ehitust asus samal kohal 2006. aastal valminud 24-meetrine puutorn, mis oli Eestis ainulaadne tipus asetseva horisontaalpöörlemisega tuulegeneraatori poolest. Generaatori võimsus oli 3 kW ning see ühendati Ööbikuoru keskuse vooluvõrku, et anda taastuvenergiat nii keskusele kui ka kooli suunduva jalgtee valgustuseks. Generaatori näol sai Rõuge Energiapark täiendust olemasolevatele seadmetele ning samuti täitis see eesmärki propageerida ja demonstreerida taastuvenergia kasutamist.
Vana torn lammutati kasutuskõlbmatuks tunnistamise järel 2015. aasta kevadel.
Fahrpanzer
Fahrpanzer oli Saksamaals toodetud 5,3 cm kaliibriga haubits.
Sinimandria
thumb|"Sinimandria" autori Hugo Raudsepa mälestussammas [[Elvas]] "Sinimandria" on eesti kirjaniku Hugo Raudsepa värssnäidend (alapealkirjaga "Komöödia 15 pildis"), mis ilmus esmakordselt 1927. aastal. Näidendi teine trükk avaldati sarjas Loomingu Raamatukogu 1983. aastal (nr 26) kirjandusteadlase Harald Peebu järelsõnaga.
Iroonilises võtmes näidend kirjeldab surnud romantilise poeedi Andreas Kuslapuu sattumist maailma, mis on loodud tema enda poeemi eeskujul, pettumust ja kohanemist sellega. Algselt ennast kui fantaasiamaailma loojat selle valitsejaks pidanud peategelane avastab, et kohalikud asukad usuvad tema enda visandatud mütoloogiat, mitte maailma fiktiivsust ja sündi autori sulest. Ootuste realiseerumata jäädes satub luuletaja oma maailmaga konflikti ning leiab endale selles paiga alles siis, kui loobub pretensioonidest maailma looja kohale ja tunnustusele.
Esietenduse arvustuses Postimehes nimetati näidendit "paroodiaks luuletaja üle", mis on "satiir nii ülesehituselt kui ideelt". Tekstis on mõningaid paralleele eesti keeles kümmekond aastat varem ilmunud George Bernard Shaw' näidendiga "Inimene ja üliinimene", mille tegevusest oluline osa toimub samuti hauataguses elus.
Näidend esietendus Vanemuise teatris 1927. aastal. Lavastas Eduard Türk, muusika lõi suures osas Juhan Simm, kostüümid kujundas Peet Aren. Lavakujunduse tegi Aleksander Tuurand.
Nimekasutus Eesti kultuuris
"Sinimandria" järgi sai nime 1990. aastal Tartus senise Tartu kultuurihoone baasil tööd alustanud kultuurikeskus, mis lõpetas tegevuse juba enne 1990. aastate lõppu. 1991-1992 tegutses Tartus samanimeline harrastusteater.
Sarnast nime kannab ka ansambli Ultima Thule laul "Sinimandria (Albert Le Coq'ile mõeldes)" (muusika Raul Vaigla, sõnad Villu Kangur).
Enne Teist maailmasõda tegutses Tartus restoran või öölokaal Sinimandria.
Douglas Walker
Douglas Walker (sündinud 28. juulil 1973) on Suurbritannia kergejõustiklane, kelle põhialad on 200 m jooks ja 4×100 m teatejooks.
Maailmameistrivõistlustel
1997 pronksmedal 4×100 m teatejooksus (38,14)
Euroopa meistrivõistlustel
1998 Euroopa meister 200 m jooksus (20,53) ja 4×100 m teatejooksus (38,52)
Varjevärvus
Varjevärvus ehk krüpsis on organismi omadus, mis takistab tema leidmist visuaalselt. Seda kasutavad nii röövloomad saagi eest varjumiseks kui ka saakloomad röövloomade tähelepanu vältimiseks.