cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Avalik arheoloogia
Kui termin "avalik arheoloogia" kasutusele võeti, tähendas see arheoloogia projekti, mille eest maksab rahvas, kuid nüüd töötavad avalikud arheoloogid sellega, kuidas arheoloogiat rahvani tuua
Tapaloom
pisi|320x320px|Sealiha hulgi- ja jaemüügis Tapaloomadeks nimetatakse loomi, kellelt saadakse surmamise järel nahka, villa, sulgi, karusnahka või toiduaineid.
Enim levinud tapaloomad on koduloomad nagu lammas, siga, veis, kana jm ning jahiulukid (põder, metssiga, hallhüljes, erinevad linnud, metsnugis jpt).
Surmamine ja uimastamine
Surmamisel kehtib põhinõue, et loomi tuleb säästa kannatustest, välditavast valust ja ängistusest. Enne tapmist tuleb loom uimastada. Põhiprintsiibiks on teha loom teadvusetuks ja valule vähem tundlikuks.
Olenevalt loomaliigist- või kategooriast on tapmis- ja uimastamismeetodid erinevad:
Uimastamiseks ja loomade piiramiseks vajaminevaid seadmeid võib kontrollida ja hooldada ainult eriväljaõppega isik.
MacDonnelli mäestik
Mäestik koosneb paralleelsetest mäeahelikest, mis kulgevad Alice Springsi linnast nii lääne kui ida pool.
Tapaloom
Stress
Tapmiseelse perioodi tingimused võivad loomale stressi tekitada. Pingeseisundi peamisteks põhjustajateks on psühholoogilised faktorid nagu keskkonnamuutus, halb kohtlemine, kohanemisraskus ning füsioloogilised tegurid nagu toidupuudus, väsimus, janu, kliimatingimused ning ka valu. Stressi sümptomiteks on muutused käitumises (häälitsemine, pea kõigutamine jms) ja mõningad füsioloogilised faktorid (elusmassi langus, pulsi kiirenemine jne).
MacDonnelli mäestik
Mäestiku ja ühtlasi Põhjaterritooriumi kõrgeim tipp on Mount Ziel (1531 m).
Tapaloom
Suremine tapaeelsel perioodil
Tapmiseelne periood võib saada loomale saatuslikuks erinevatel põhjustel.
MacDonnelli mäestik
Mäestiku lääneosas Alice Springsist läänes asub Lääne-MacDonnelli rahvuspark.
Mäestik on nime saanud endise Lõuna-Austraalia, Nova Scotia ja Hongkongi kuberneri Richard Graves MacDonnelli (1814–1881) järgi.
Tapaloom
Tingimused
Tapmise ajaks peavad loomad olema võimalikult puhtad. Tootjad peavad oma loomi pesema enne laudast lahkumist. Transpordiveokeid peab pesema peale igat vedu ning tapamaja hoidlaid tuleb väljaheidetest puhtana hoida.
Jäälätted
"Jäälätted" on Bernard Kangro 1958. aastal ilmunud psühholoogiline romaan. Tegemist on Kangro Tartu-tsükli esimese kaksiktriloogia (sinna kuuluvad veel "Emajõgi", "Tartu", "Kivisild", "Must raamat" ja "Keeristuli") esimese romaaniga.
Romaani tegevus toimub Tartus 1930. aastate lõpul, täpsemalt 1937. aasta sügisel ja järgmise aasta kevadel. Tudengipoisid Naatan Üirike, Juku Leebram, Verner Taklaja ja Tõive Pärdijaak otsustavad teha psühholoogilise eksperimendi – hakata jälgima tudeng Asse Jairust, ning igaühe muljete põhjal luua neiust pilt. Loo kulgemisse sekkub ka minajutustajana Benno Maran, kelle lapsepõlvesõber Asse on. Algselt süütu ettevõtmine võtab aga dramaatilise pöörde: Asse murrab ülejäänute teadmata nende kõigi südame, elab üle raseduse katkemise ning tapab lõpuks "igavese tudengi" Villi Oona, kes on pannud ta ultimaatumi ette.
Romaani nagu ka hiljem ülejäänud tsüklis kasutas Kangro rohkelt uudseid kompositsiooni- ja stiilivõtteid, nii et seda on võimalik nimetada eesti romaaniuuenduse tähtsaks verstapostiks. Romaanid vahelduvad vaatenurgad (kirjeldamine eri tegelaste vaatepunktist, (fiktiivsete) kirjadena, kõiketeadva jutustaja kommentaaridena). Kangro möönis, et talle oli eeskujuks André Gide’i romaan "Valerahategijad" (1925).
Raamat anti uuesti välja 1990. (kirjastaja Eesti Raamat, ISBN 5450012136) ja 2009. aastal (kirjastaja Eesti Päevaleht, sarjas "Eesti lugu", ISBN 9789949431830).
Retseptsioon
On leitud, et kuigi tegu on pagulaskirjandusega, ei ole Kangro niivõrd püüdnud jäädvustada Tartut, kuivõrd tudengielu ja -hinge. Kirjanik Karl Ristikivi märkis, et Kangro soovis tabada midagi üldisemat, ja pakub välja, et see võiks olla "Tartu hing".
Kirjanik ja kirjandusteadlane Lauri Sommer on leidnud, et Tartu romaanid, aga eriliselt just "Jäälätted" on nagu selgroog, millega liitub sujuvalt kõik muu, mida tollest ajast teatakse, ning haakub õhustikult hästi teise toda ajastut kujutava romaani, Jaan Krossi "Wikmani poistega" (1988).
Parex banka
Parex banka on Läti pank.
Parex banka asutati 1992. aastal ja on üks vanimaid Läti kommertspankasid. Pank on pidanud harukontoreid Saksamaal, Rootsis, Eestis, Venemaal, Ukrainas, Aserbaidžaanis ja mujal. AS Parex banka Eesti filiaal kandis nime Parex Pank.
2008. aasta finantskriisi ajal sattus Parex banka suurtesse raskustesse ja Läti riik ostis panga päästmiseks suuromanikelt Viktors Krasovickiselt ja Valerijs Karginsilt 51% panga aktsiatest, makstes kummalegi osaluse eest ühe lati.
2010. aasta 30. juulil andis Parex banka endised juhatuse liikmed ja suuromanikud Krasovickise ja Karginsi pangale kahju tekitamise eest kohtusse.
2009. aasta novembri seisuga kuulus 70,3% aktsiatest Läti erastamisagentuurile ning 25% Euroopa Rekonstruktsiooni- ja Arengupangale.
HNL
HNL võib tähendada järgmist:
Parex banka
2010. aasta augustis avaldati ajakirjanduses teatis, mille kohaselt plaanisid Läti Parex panga USAst ja Luksemburgist pärit väikeaktsionärid panga aktsiakapitali suurendamise otsuse konstitutsioonikohtusse kaevata (Läti valitsus suurendas aastail 2009-2010 raskustesse sattunud Parexi aktsiakapitali kolm korda. 2008. aasta lõpus oli see 65,03 miljonit latti, tänavu juuni lõpu seisuga aga 261,53 miljonit latti). Otsuse tulemusena vähenes väikeaktsionäride osalus pangas neli korda.
Juanes
Juan Esteban Aristizábal Vásquez (artistinimi Juanes; sündinud 9. augustil 1972 Medellínis) on Colombia laulja.
Ta alustas bändis Ekhymosis ning on hiljem tegutsenud sooloartistina.
Jakobsoni park
Jakobsoni park on park Pärnu kesklinnas. Park on nimetatud August Jakobsoni järgi.
Park rajati teises maailmasõjas puruks pommitatud hoonete asemele.
Pargis asub 1973. aastal avatud August Jakobsoni monument.
Eesti e-Ülikool
Eesti e-Ülikool oli Eesti kõrgkoolide konsortsium, mis tegeles kõrghariduse mitmekesistamise ja paindlikumate õppimisvõimaluste loomisega kõrgkoolides ning elukestva õppe toetamise ja rahvusvahelise konkurentsivõime tõstmisega.
Hein Vergo
Hein Vergo (aastani 1934 Theodor (ka Teodor või Feodor) Taalmann (ka Thaalmann); 1900 – 1998) oli eesti õpetaja ja koolijuht.
Tunnustus
Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 16. juuli 1950 otsusega võeti talt Eesti NSV teenelise õpetaja aunimetus ära. Teenelise õpetaja aunimetus taastati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 27. oktoobri 1956 seadlusega.
Jefferson Savarino
Jefferson David Savarino Quintero (sündinud 11. novembril 1996 Maracaibos) on Venezuela jalgpallur, kes mängib äärepoolkaitsjana Brasiilia kõrgliiga klubis Atlético Mineiro ja Venezuela jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri Venezuela klubis Zulia, debüteerides riigi kõrgliigas 2013. aastal. 2016. aastal tuli ta Zuliaga Venezuela meistriks.
Aastatel 2017–2020 mängis ta Major League Socceri klubis Real Salt Lake.
2020. aasta veebruaris liitus ta Atlético Mineiroga. 2021. aastal tuli ta klubiga Brasiilia meistriks.
Venezuela jalgpallikoondises debüteeris Savarino 3. juunil 2017 sõprusmängus USA vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 9. juunil 2019, kui sõprusmängus kohuti tas USA-ga. Savarino on kuulunud Venezuela koondisse 2019. ja 2021. aasta Copa Américal.
Luisa Miller
Luisa Miller on Giuseppe Verdi ooper (melodramma tragico) kolmes vaatuses Salvadore Cammarano libretole Friedrich von Schilleri näidendi "Kabale und Liebe" ("Salakavalus ja armastus", 1784) järgi. Esmaettekanne toimus 8. detsembril 1849 Napoli Teatro San Carlos.
Ooperi saamislugu
Verdil oli 1848. aasta augustis Napoli ooperimaja kehtiv, kolm aastat tagasi sõlmitud leping ooperi komponeerimiseks. Selle lepingu järgi oli Verdi komponeerinud Teatro San Carlo jaoks Salvatore Cammarano libretole ooperi "Alzira". Teater ei olnud jäänud Cammarano tekstiga rahule. Verdi soovis nüüd lepingust vabaneda, kuid teatri juhtkond polnud nõus ja nõudis uut teost. Verdi leebus ja hakkas otsima sobivat teksti. Ta enda soov oli jätkuvalt jääda rahvusliku ärkamise lainele. Selleteemalised „Jeanne d’Arc” ("Giovanna d'Arco", 1845) ja „Legnano lahing” ("La battaglia di Legnano", 1849) olid olnud edukad. Verdi soovis detsembrisse 1849 välja kuulutatud esietenduse päeva edasilükkamist. Taas polnud juhtkond nõus. Selleks ajaks oli ta Itaalia lemmikhelilooja, vabadusvõitluse laulik, 13 ooperi autor, millest kangelaslik-isamaaline „Legnano lahing” oli just suure entusiasmiga vastu võetud. Kuid revolutsioonide ajastu oli lõppemas nii Itaalias, kui ka kogu Euroopas. Ka teatrist anti talle mõista, et rahvas on patriootlikest ja poliitilistest teemadest väsinud. Verdi otsustas sotsiaalse ebavõrdsuse teema kasuks. Verdi pöördus taas Cammarano poole, et ta kirjutaks mingi lühikese draama teksti, et ta saaks mõne kuuga midagi komponeerida ja lepingu täita. Ta oli rõõmuga nõus Cammarano ettepanekuga kirjutada ooper talle tuttava Schilleri draama "Salakavalus ja armastus" ainetel. Verdi elas ja töötas sel ajal Pariisi ja lükkas seal uue oopuse komponeerimise töö käima, ehk asus koos libretistiga viimistlema ooperi teksti. 1849. aasta suvel kolis ta tagasi oma kodulinna Bussetosse. 13. augustiks oli Cammaranol libreto valmis ja Verdi alustas komponeerimist. Partituur oli oktoobri lõpuks valmis ning Verdi istus postitõlda ja reisis Napolisse, et osa võtta proovidest. Esietendus toimus 8. detsembril ja oli edukas. Napoli publikule Verdi uus teos meeldis. Avamängu võrreldi oma headuse poolest Carl Maria von Weberi tänaseni populaarse „Nõidküti” avamänguga. Valminud oli ooper, mis märkis ära Verdi varasema loominguperioodi lõppu ning juhatas ühtlasi sisse kvalitatiivselt täiesti uue alguse. Järgmisel aastal oli ooper ettekandmisel Roomas ja Veneetsias. Firenze ja Milano teatrid tulid oma lavastustega publiku ette 1852. aastal. Mis aga puutub Napoli teatrisse, siis Verdi lubas, et selle teatriga ta enam kunagi koostööd ei tee. Ta pidas oma sõna.
Väljaspool Itaaliat pakkus ooper huvi Pariisis (1852), samuti Ameerikas, kus teost esitati Philadelphias (1852), ning Londonis. Sealne ooperipublik sai „Luisa Millerit” esimest korda näha 1858. aastal. Kuid „Luisa Milleri” laiem populaarsus oli 19. sajandi lõpul ja 20. sajajandi alguses tagasihoidlik. Tänapäeval kuulub seegi Verdi ooper maailma juhtivate ooperimajade püsirepertuaari. Eestis etendas Estonia seda ooperit 1981. aastal.
Rollide esmaesitajad
Dirigeeris Giuseppe Verdi.
Faabula
Tegevus toimub 17. sajandi I poolel Tiroolides. Vaatused kannavad pealkirju „Armastus”, „Intriig” ja „Mürk”.
Erusõdur Milleri tütrel Luisal on sünnipäev. Sinna tuleb ka tema armastatu Carlo. Tegelikult on noormees krahv Walteri poeg Rodolfo, kes Luisa eest oma päritolu varjab. Miller ei suuda tütre piiritut õnne uskuda. Tal on halvad aimdused, mis leiavad kinnitust. Luisat ihaldab ka Walteri sekretär krahv Wurm. Ta avaldab Millerile Carlo tegeliku tiitli ja nime ning hoiatab vana sõdurit, et sellest pole midagi head loota. Miller lubab, et teeb kõik, et säästa tütre head nime. Wurm teatab krahv Walterile, et Rodolfo armastab Luisat. Krahv on pettunud ja käsib kutsuda poja lossi. Poja saabudes ütleb krahv Rodolfole, et tal tuleb abielluda tema õetütre, lesestunud Ostheimi hertsoginna Federicaga, kellega Rodolfo on koos üles kasvanud. Kui Rodolfo jääb Federicaga üksi, tunnistab ta naisele, et armastab teist. Rodolfo loodab, et hertsoginna mõistab teda. Kuid Federica on temasse tugevalt kiindunud ja ei taha noormehest loobuda. Ta muutub hoopis Luisa peale armukadedaks. Miller avaldab Luisale kuuldud tõe Rodolfo kohta, kuid see ei häiri neiut. Ka Rodolfo kinnitab, et aadliseisus ei takista tal Luisaga abiellumast. Walteri katse poega mõjutada ebaõnnestub. Krahv laseb nii Milleri kui ka Luisa vahistada. Rodolfo ähvardab isa, et kui ta ei vabasta Luisat, siis paljastab ta, mil moel Walterist sai krahv. Hirmunud krahv laseb Luisa vabaks.
Külaelanikud räägivad Luisale, et nägid, kuidas tema isa viidi ahelates minema. Saabub Wurm ja ütleb Luisale, et Millerit ähvardab surmanuhtlus. Ta pakub soodsat tehingut – isa vabadust kirja eest, milles Luisa kuulutab oma armastust Wurmi vastu ja teatab, et ta on Rodolfos petnud. Luisa tõrgub, kuid kirjutab nõutud kirja. Wurm sokutab kirja Rodolfole. Rodolfo loeb Luisa kirja ja käsib teenijal kutsuda Wurm kahevõitlusele. Selle vältimiseks laseb õukondlane püstoliga õhku. Kohale ruttab krahv. Ta soovitab Rodolfol heast soost Federicaga abielluda. Meeltesegadusse viidud Rodolfol on nüüd ükskõik, kas teda ootab laulatus või surm. Ta soostub Federicaga abielluma. Federica on piiritult õnnelik.
Kaugelt on kuulda Rodolfo ja Federica pulmade tähistamise kaja. Vanglast vabanenud Miller tuleb tagasi koju. Ta loeb Luisa kirja, mille neiu on Rodolfole saatmiseks kirjutanud. Selles on öeldud, et Luisa on otsustanud endalt elu võtta. Milleril õnnestub tütart veenda, et ta ei teeks enesetappu. Nad otsustavad külast lahkuda. Rodolfo tulek takistab seda. Noormees tahab teada tõde. Tüdruk vastab jaatavalt, et kirjutas selle kirja Wurmile. Rodolfo raputab veekannu mürki. Ta joob ise klaasi mürgist vett ja annab teise veeklaasi Luisale. Luisa räägib nüüd Rodolfole kirja kohta tõtt. Miller naaseb ja lohutab oma surevat tütart. Kui Luisa sureb, sisenevad talupojad koos krahv Walteri ja Wurmiga. Rodolfo torkab mõõga Wurmi rinda ja sureb mürgist.
EM Strasbourg Business School
EM Strasbourg Business School on Strasbourgis asuvate linnakutega Euroopa äriülikool, mis asutati 1919. aastal.
Financial Timesi edetabelis platseerus EM Strasbourg 2019. aastal 95 Euroopa äriülikooli seas 85. kohale.
Õppekavadel on kolm rahvusvahelist akrediteeringut: AMBA, EPAS ja AACSB. Kooli vilistlaste seas on tuntud ärimehi ja poliitikuid, nt Jean-Marc Zulesi (Prantsuse poliitik).
SNL
SNL võib tähendada järgmist:
Mikaševičy
Mikaševičy (transkribeerituna Mikaševitšõ) on linn Valgevenes Bresti oblastis Łuninieci rajoonis, Mikaševičy külanõukogu halduskeskus. Poola keeles Mikaszewicze. Linna ühendab Prõpjatsi jõega kanal, ka läbib linna Łuniniec-Kalinkavičy raudtee.
Linna piirides on 3 keskkooli, gümnaasium, laste spordikool ja muusikakool. Mikaševičys on ka kultuurimaja ja 2 raamatukogu. Linna esindab jalgpalliklubi FC Granit Mikashevichi (ФК Граніт Мікашэвічы. Tööstusest on linnas toiduainetetööstus ja ehitusmaterjalide tootmine. Linnas valmistatakse raudbetooni ja kaevandatakse dioriiti. Suurimaks vaatamisväärsuseks linnas ongi dioriidikarjäär.
Turu linnus
pisi|Turu kindlus Turu linnus (soome keeles Turun linna, rootsi keeles Åbo slott) on linnus Edela-Soomes Turu linnas Päris-Soome (Varsinais-Suomi) maakonnas Aura jõe suudmes, selle põhjakaldal. See on üks Soome vanimaid ja suurimaid enam-vähem täielikult säilinud keskaegseid kiviehitisi.
Mikaševičy
Ajalugu
Mikaševičyt mainitakse esimest korda aastal 1785, mil see kuulus Radziwillidele. Asula hakkas kasvama XIX sajandi kaheksakümnendatel aastatel, mil avati raudteejaam ja asulast sai alev. XX sajandi alguses ehitati sinna vineerivabrik; vabriku punastest tellistest hoone on vanim säilinud maja selles linnas. Tänapäeval asub seal lasteaed.
Aastast 1921 oli Mikaševičy Poola koosseisus. 1939. aastal liideti alev Valgevene NSV-ga. Mikaševičyst sai linn aastal 2005.
Turu linnus
Ajalugu
1250. aastateks oli Rootsi võim end Soomes kindlustanud ja viimase rannikualad olid liidetud Rootsi riigiga.
1280. aastatel hakkasid Rootsi sõjamehed rajama kivilinnust Aura jõe suudmes olevale saarele, et kaitsta koos 1260. aastail rajatud Häme linnusega Lõuna-Soomet ja 1293. aastal rajatud Viiburi linnusega Lääne-Karjalat. Kastellis sai Rootsi sõjavägi kaitstuna laagris olla. XIII sajandi lõpus hakkas piiskop ehitama Aura jõe kaldale, paar kilomeetrit linnusest ülesvoolu toomkirikut. Selle külje alla tekkis väike linn. Linnus ei olnud siiski otseselt mõeldud mitte kiriku ja linna, vaid sadama kaitseks, et kindlustada Soomest kogutud maksuraha ohutut Rootsi toimetamist. Linnuse esimene ehitusetapp arvatakse olevat kestnud u 1280–1310.
Aastatel 1284–1291 oli Soome hertsog Bengt Birgersson, Rootsi kuninga Magnus Aidaluku (Ladulåsi) vend, kes pantis linnuse ehitustööde rahastamiseks oma Soome valdused.
Vene kirjanike loend
''Siin on loetletud vene kirjanikke.
Turu linnus
Ajalugu
Aastatel 1302–1318, kuningas Magnuse poja, hertsog Waldemar Magnussoni valitsemisajal ehitati kastell ümber hoonetiibadega suurlinnuseks.
1308. aastal on linnust ürikus esmamainitud.
Vene kirjanike loend
A
Narine Abgarjan - Fjodor Abramov - Georgi Adamovitš - Nikolai Agnivtsev - Jevgeni Agranovitš - Bella Ahmadulina - Anna Ahmatova - Tšingiz Aitmatov - Vassili Aksjonov - Boriss Akunin - Mark Aldanov - Jelizaveta Aleksandrova-Zorina - Pjotr Aleksejev - Anatoli Aleksin - Samuil Aljošin - Andrei Amalrik - Leonid Andrejev - Andrei Arjev - Mihhail Artsõbašev
Turu linnus
Ajalugu
Aastatel 1315–1322 oli linnuse komandandiks Lyder de Kyren.
Aastal 1318 põletasid Novgorodi väed Turu linna maha, linnust nad vallutada ei suutnud.
Vene kirjanike loend
D
Vladimir Dal - Gavrila Deržavin - Ivan Dmitrijev - Darja Dontsova - Fjodor Dostojevski - Sergei Dovlatov - Viktor Dragunski
Turu linnus
Ajalugu
1324–1326, kui linnusepealik oli Mattias Kettilmundsson, tekkis linnusesse õukonnaelu.
Hans Torim
Hans Torim (sündinud 25. veebruaril 1930 Tallinnas) on eesti kergejõustiklane, treener ja spordipedagoog.
Vene kirjanike loend
E
Ilja Ehrenburg
Turu linnus
Ajalugu
1347 ja 1351 külastas Magnus II esimese Rootsi kuningana Soomet ja elas seal olles Turu linnuses.
Hans Torim
Elulugu
Ta lõpetas aastal 1948 Tallinna 2. Keskkooli, 1950 Tallinna Kehakultuuritehnikumi, 1952 Leningradis Lesgafti-nimelise KKI treenerite kooli ja 1957 Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna.
Vene kirjanike loend
F
Aleksandr Fadejev - P. I. Filimonov - Vladimir Fjodorov - Ruvim Frajerman - Dmitri Furmanov
Hans Torim
Elulugu
Harjutas kuni 1946. aastal 300 m jooksus Eesti noortemeistriks tulekuni iseseisvalt, aastatel 1948–1950 treenis Dünamos Johannes Talmre juhendamisel, tulles 1948. aastal tõkkejooksus NSVL-i koolinoorte meistriks. Kuulus aastatel 1946–1957 Dünamosse (1952–1957 oli seal kergejõustikutreener), alates 1957. aastast Kalevisse (1968. aastast auliige).
Turu linnus
Ajalugu
Aastatel 1364–1365 sai linnus kannatada Rootsi kuningate Magnus II ja Albrecht III von Mecklenburgi vahelises kodusõjas. Linnust piirati peaaegu 9 kuud, see vallutati ja sai tules raskelt kahjustada. Teiste hulgas hävis ka kuningasaal.
Vene kirjanike loend
G
Arkadi Gaidar - Andrei Gelassimov - Alexander Genis - Gennadi Gerodnik - Vladimir Giljarovski - Fjodor Gladkov - Nikolai Gogol - Aleksandr Goldstein - Ivan Gontšarov - Maksim Gorki - Sergei Gorodetski - Daniil Granin - Irina Grekova - Aleksandr Grin - Jevgeni Griškovets - Aleksandr Gromov - Lev Gumiljov - Nikolai Gumiljov
Hans Torim
Elulugu
Ta oli seitsmekordne Eesti meister: 110 m tõkkejooksus (1950, 1952, 1953) ja 400 m tõkkejooksus (1949, 1950, 1952, 1953). Aastatel 1952–1958 tuli 5 korda Eesti meistriks teatejooksus.
Turu linnus
Ajalugu
1441, Taani-Rootsi sõdade ajal vallutas linnuse taanlaste poolel olev hilisem Rootsi riigihoidja Erik Axelsson Tott.
Hans Torim
Elulugu
Aastatel 1957–1972 oli ta TRÜ kehakultuuriteaduskonna õpetaja ja vanemõpetaja, 1972–1977 Tallinna Spordiinternaatkooli ja KSMK treener, 1977–1997 Tallinna Pedagoogikaülikooli kehakultuuriteaduskonna dotsent, 1979–1983 treenerite nõukogu esimees, 1990–1992 Kergejõustikuliidu aseesimees (1997. aastast auliige) ja 1996–2000 Eesti Spordigümnaasiumi sporditeooria õpetaja.
Vene kirjanike loend
H
Jevgeni Haritonov - Daniil Harms - Margarita Hemlin - Zinaida Hippius
Turu linnus
Ajalugu
1448 sai lühikest aega Rootsi kuningas olnud Karl Knutsson Bonde (Karl VIII) linnuse oma valdusse tagasi. 1450 sai Tott Turu piirkonna endale uuesti lääniks.
Hans Torim
Elulugu
Torim on kirjutanud õpikuid, koostanud õppefilme ja õppevahendeid, avaldanud ajakirjanduses, sh Soome ja USA spordiväljaannetes, üle 100 publikatsiooni.
Vene kirjanike loend
K
Andrei Kaissarov - Vladimir Kantor - Nikolai Karamzin - Aleksei Kazantsev - Valentin Katajev - Pavel Katenin - Venjamin Kaverin - Grigori Klimov - Marusja Klimova - Vsevolod Knjazev - Sergei Kozlov - Ivan Krõlov - Stanislav Kunjajev - Aleksandr Kuprin - Mihhail Kuzmin - Anatoli Kuznetsov
Turu linnus
Ajalugu
1463 on esmamainitud kirjalikult Turu linnuse eeslinnust.
George E. Smith
pisi George Elwood Smith (sündinud 10. mail 1930 White Plainsis New Yorgi osariigis) on Ameerika Ühendriikide füüsik.
Hans Torim
Elulugu
Tema õpilaste seas on Kalju Jurkatamm, Charles Vallmann, Margus Kasearu, Toomas Merila, Peeter Laane, Kalju Kikamägi, Ennu Laasner, Milvi Torim, Aili Paju, Tiina Torop, Silva Oja, Holger Peel ja Rein Aule.
Alex Rocco
pisi|Alex Rocco [[Primetime Emmy|Emmy auhindade jagamisel 1990. aastal]] Alexander Federico Petricone; tuntud kui Alex Rocco (29. veebruar 1936 Cambridge (Massachusetts) – 18. juuli 2015 Los Angeles) oli USA filminäitleja.
George E. Smith
2009. aastal sai ta ühe neljandiku Nobeli füüsikaauhinnast CCD-sensori leiutamise eest.
Ukraina riikluse päev
Ukraina riikluse päev (ukraina keeles День Української Державності) on Ukraina riikluse algust meenutav tähtpäev.
Turu linnus
Ajalugu
1480. aastatel lasi Rootsi riigihoidja Sten Sture Vanem kõrgendada pealinnuse idatorni 2 korruse võrra ja laskis sinna sisustada nn Sture kabeli.
Vene kirjanike loend
L
Lazar Lagin - Konstantin Lagunov - Leonid Latõnin - Julija Latõnina - Hans Leberecht - Mihhail Lermontov - Ahto Levi - Eduard Limonov - Vassili Livanov - Mihhail Lomonossov - Sergei Lukjanenko - Anatoli Lunatšarski
Turu linnus
Ajalugu
1556–1563, Rootsi hilisema kuninga Johann III Turus hertsogina resideerimise ajal ehitati linnust renessansivaimus ümber. Pealinnuse põhjatiiva ülemisele korrusele ehitati uus kuningasaal ja hoovipoolsele küljele uus trepitorn. Eeslinnuse kagunurka, idatiiva külge püstitati 1568–1574 uus ümartorn. Linnusest linna viiva tee äärde istutati puud. Tõenäoliselt oli tegemist Soome esimese alleega.
Ehitus
Algselt oli tegu kastell-linnusega, mille põhja- ja lõunaküljele ehitati hiljem hoonetiivad. Linnus oli ehitatud saarele ja sai kasutada veekaitset, linnuse rajamise aegu oli mereveetase 3,5 meetrit praegusest kõrgemal. Hiliskeskajal täiendati hoonekompleksi eeslinnusega.
Praegune seisukord
Linnus on säilinud tervikliku kompleksina ja seal asub Turu linna ajaloomuuseum.
Ukraina riikluse päev
Ajalugu
Tähtpäeva kehtestas Ukraina president Volodõmõr Zelenskõi oma ukaasiga 24. augustil 2021. 2022. aasta juulis avaldas Ukraina kultuuri- ja infopoliitikaministeerium Ukraina riikluse päeva sümboolika.
Vene kirjanike loend
M
Vladimir Majakovski - Andreï Makine - Vadim Makšejev - Dmitri Mamin-Sibirjak - Ossip Mandelštam - Aleksandra Marinina - Gohar Markosjan-Käsper - German Matvejev - Villi Melnikov - Pavel Melnikov-Petšerski - Vladimir Meštšerski - Arvo Mets - Sergei Mihhalkov - Vladimir Mikuševitš - Marina Moskvina - Andrei Muravjov
N
Vladimir Nabokov - Anna Nerkagi - Nikolai Nekrassov - Viktor Nekrassov - Oleg Netšiporenko - Nikolai Nossov
O
Verner Oamer - Bulat Okudžava - Aleksei Olgin - Valentina Ossejeva - Aleksandr Ostrovski - Nikolai Ostrovski
P
Marina Palei - Boriss Pasternak - Konstantin Paustovski - Viktor Pelevin - Arkadi Perventsev - Jevgeni Petrov - Kuzma Petrov-Vodkin - Ljudmila Petruševskaja - Valeri Petšeikin - Anatoli Petuhhov - Aleksandr Pjatigorski - Olga Pogodina-Kuzmina - Tatjana Poljakova - Jevgeni Popov - Valeri Popov - Zahhar Prilepin - Anatoli Pristavkin - Aleksandr Puškin
R
Valentin Rasputin - Helju Rebane - Jevgeni Rein - Ivan Repjev - Aleksandr Rozenbaum - Robert Roždestvenski - Anatoli Rõbakov
Hans Torim
Isiklikku
Tema abikaasa Milvi Torim on kergejõustliklane ja treener, vend Edgar Torim oli Siseministeeriumi spordivaldkonna koordinaator.
Alex Rocco
Alex Rocco ilmselt tuntuim roll oli Moe Greene'i osa filmis "Ristiisa".
Jurga
pisi|Jurga Jurga on linn Venemaal Kemerovo oblastis, Jurga rajooni keskus. Asub Tomi jõe ääres 143 km Kemerovost loodes.
Asutati 1898. aastal, linnaõigused sai 1949.
Jugra on masina- ja laevaehituse keskus. Linnas asuvad sõjaväebaasid.
Kano osariik
Kano osariik on 1. järgu haldusüksus (osariik) Nigeerias. Asub riigi põhjaosas.
Osariik moodustati 1967. aastal. 1991. aastal eraldati osariigist Jigawa osariik.
Kano osariik jaguneb 44 kohaliku omavalitsuse üksuseks.
Riigi Kaitseinvesteeringute Keskus
Riigi Kaitseinvesteeringute Keskus on Eesti Kaitseministeeriumi valitsemisalas tegutsev hallatav riigiasutus, mille peakontor asub Tallinnas aadressil Järve tänav 34A. Keskus tegeleb peaasjalikult Eesti riigikaitsega seotud riigihangetega ja kinnisvaraga. Keskuse direktor on Magnus-Valdemar Saar.
Kano osariik
Suurem osa elanikest on hausad. Valdavalt on nad sunniidid.
Vene kirjanike loend
S
Aleksei Salnikov - Pavel Sanajev - Svetlan Semenenko - Julian Semjonov - Mark Sergejev - Igor Severjanin - Konstantin Simonov - Sergei Sinjakin - Andrei Sinjavski - Olga Slavnikova - Boriss Slutski - Saša Sokolov - Vladimir Sollogub - Vladimir Solouhhin - Vladimir Solovjov - Aleksandr Solženitsõn - Igor Sorin - Vladimir Sorokin - Marina Stepnova - Arkadi Strugatski - Boriss Strugatski - Viktor Suvorov - Mihhail Svetlov
Riigi Kaitseinvesteeringute Keskus
Keskus asutati 1. jaanuaril 2017. Alates 1. septembrist 2022 tegutseb Riigi Kaitseinvesteeringute Keskus valitsusasutusena.
Vene kirjanike loend
Š
Marietta Šaginjan - Aleksandr Šahhovskoi - Varlam Šalamov - Viktor Šenderovitš - Juvan Šestalov - Mihhail Šiškin - Mihhail Šolohhov - Vassili Šukšin - Jüri Šumakov
Z
Mihhail Zadornov - Jevgeni Zamjatin - Vladimir Zazubrin - Sergei Zavjalov - Zinovi Zinik - Tatjana Zrjanina
Ž
Vladimir Železnikov - Polina Žerebtsova - Vassili Žukovski
T
Abram Tertz - Vladimir Tendrjakov - Fjodor Tjuttšev - Aleksei Konstantinovitš Tolstoi - Aleksei Tolstoi - Lev Tolstoi - Juri Trifonov - Marina Tsvetajeva - Aleksandr Tšakovski - Anton Tšehhov - Jevgeni Tšižov - Kornei Tšukovski - Ivan Turgenev
U
Ljudmila Ulitskaja - Eduard Uspenski
V
Arkadi Vainer - Georgi Vainer - Aleksandr Vampilov - Ilja Varšavski - Juri Vella - Mihhail Veller - Vikenti Veressajev - Lev Veršinin - Vladimir Voinovitš - Aleksandr Vojeikov - Andrei Voznessenski - Vladimir Võssotski
Imago
Imagot kujundatakse imagoloogi sihipärase töö käigus, mille tööriistadeks on suhtekorraldus, propaganda ja reklaam ning teised turundusvaldkonnas tuntud hoovad. Imagoloogi töövahenditeks on nii reklaamiettevõtted, PR ettevõtted, kui ka objekti olemust ja sisekultuuri mõjutavad hoovad. Imagoloogi töö eesmärk on kujundada objektist uus teisenenud kujutluspilt ehk imago. Imago võib sisaldada nii reaalseid kui ka loodud imaginaarsete kujundite (neid, mida tegelikult ei ole) omadusi.
Spetsialist, kes on õppinud imagoloogiat.
Tänapäeval leidub imago ja kuvandi kohta mitmesuguseid seisukohti. Lääne erialakirjanduses tähistatakse terminiga image objekti kuvandit, mis luuakse meie psüühikas objekti iseloomulike tunnuste alusel. Seega on termin image laiem, kui lihtsalt „objekti kuvand” – see hõlmab peale väliste, nähtavate tunnusjoonte ka nähtamatuid.
„Kuvand” ja „imago” pole sünonüümid – imago on kuvandi liik. Täpsemini, imago on iseloomulik subjektile, mitte igale nähtusele. Mõistete „kuvand” ja „imago” sisu uurib lähemalt imagoloogia.
Objekti imago
Objekti imago on emotsionaalse ja ratsionaalse tunnetuse käigus kujunenud pilt, mille inimesed kujundavad selle alusel, kuidas nad on objekti kuvandi (inimene, organisatsioon, süsteem jne) selle ühe või teise tunnusjoone järgi kujundatud pildi oma psüühikas vastu võtnud.
Riigi imago
Igal riigil on siseimago (kodanikele) ja välisimago (avalikkusele).
Riigi imago on seotud paljude sotsiaalpsühholoogiliste aspektidega, nagu inimestevaheliste suhete, suhtumiste, stereotüüpide ja eelarvamuste, kommunikatsiooni ja mõjutamise, avaliku arvamuse, massimeedia, sotsiaalse interaktsiooni ja konformsuse, isiksuse ning sotsiaalse tajuga. Iga kategooria peegeldab nii riigi sise- kui ka välisimagot.
Organisatsiooni imago
Organisatsiooni imago on see, kuidas inimesed tajuvad organisatsiooni. See on ettekujutus, mille kujunemist mõjutavad nii organisatsioonikäitumine ja kommunikatsioon kui ka tajuja suhtumine organisatsiooni. Imago põhjal eristavad inimesed üht organisatsiooni teisest.
Imagot mõjutavad tegurid:
Winglesi kanton
Winglesi kanton on kanton Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Koosseis
Prantsuse kantonite ümberkorraldamisega, mis jõustus märtsis 2015, laienes kanton 5-lt 9 vallani:
2000. aasta rahvaloendus (täpsustus)
2000. aasta rahvaloendus toimus mitmes riigis:
Jona Jakir
pisi|Jona Jakir Jona Jakir (vene Иона Эммануилович Якир; 15. august (vkj 3. august) 1896 Kišinjov (tänapäeval Chișinău, Moldova) – 12. juuni 1937 Moskva) oli juudi rahvusest Nõukogude sõjaväelane.
Jona Jakir oli pärit proviisori perekonnast. Aastatel 1914–1915 õppis ta Baseli Ülikoolis ja Harkovi Tehnoloogiainstituudis. 1915–1917 töötas Odessas sõjatehases treialina. Veebruarirevolutsiooni järel tegi Kišinjovis sõdurite hulgas sõjavastast propagandat. 1917. aasta detsembris valiti ta Bessaraabia Nõukogu liikmeks, ta oli kubermangu parteikomitee ja revolutsioonikomitee liige. Jona Jakir võttis osa Venemaa kodusõjast, juhtis Punaarmee väesalku, diviisi ja väegruppe.
1921–1924 oli Jona Jakir Krimmi piirkonna ja Kiievi sõjaväeringkonna vägede juhataja. 1924–1925 oli ta Punaarmee Õppeasutuste Peavalitsuse ülem. 1925–1935 oli Jakir Ukraina sõjaväeringkonna ja 1935–1937 Kiievi sõjaväeringkonna vägede juhataja. Õppis 1927–1928 Saksamaal kindralstaabi akadeemias. 1930–1934 oli ta NSV Liidu Revolutsioonilise Sõjanõukogu liige. 1930–1934 oli Jona Jakir Üleliiduline Kommunistlik (bolševike) Partei Keskkomitee liikmekandidaat ja alates 1934. aastast liige.
28. mail 1937 Jona Jakir arreteeriti süüdistatuna osalemises vandenõus. 11. juunil 1937 mõistis kohus ta surma. Kohtuotsus viidi täide järgmisel päeval. 1957. aastal Jona Jakir rehabiliteeriti postuumselt.
Isiklikku
Jona Jakiri poeg Pjotr Jakir (1923–1982) oli ajaloolane ja dissident, pojatütar Irina Jakir (1948–1999) oli dissident ja ühiskonnategelane.
Proszowice
Proszowice on linn Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas, Proszowice maakonna ja Proszowice valla halduskeskus.
Proszowice asub Krakówist umbes 25 km kirdes.
Proszowicet on ürikutes esmamainitud 1222. aastal, linnaõigused sai 1358. aastal.
Kolmanda Poola jagamise tagajärjel läks Proszowice 1795. aastal Habsburgide Austria keisririigis võimu alla. 1809. aastast oli linn Varssavi hertsogiriigi koosseisus. Neljanda Poola jagamise tulemusel läks Proszowice 1815. aastal Venemaa Keisririigiga personaalunioonis olnud Kongressi-Poola koosseisu.
Proszowice kaotas linnaõigused 1869. aastal, kuid sai need tagasi 1923. aastal. Maakonnakeskuseks sai 1999. aastal.
Meie elu parimad aastad
"Meie elu parimad aastad" ("The Best Years of Our Lives"; ka "Glory for Me" ja "Home Again") on 1946. aasta Ameerika Ühendriikide draama- ja sõjafilm, mille lavastas William Wyler ja produtseeris Samuel Goldwyn. Film põhineb MacKinlay Kantori 1945. aastal ilmunud novellil "Glory for Me". Film räägib loo USA armee sõjaväelastest, kes peavad taas kohanema ühiskondliku ja tsiviileluga pärast naasmist teisest maailmasõjast. Stsenaariumi kirjutas Robert E. Sherwood. Peaosades mängivad Myrna Loy, Fredric March, Dana Andrews, Teresa Wright, Virginia Mayo ja Harold Russell.
Teos nomineeriti kaheksale Oscari auhinnale, millest pälvis seitse, k.a parima filmi Oscari. Wyler võitis parima lavastaja, March parima meespeaosatäitja ja Russell parima meeskõrvalosatäitja Oscari. "Meie elu parimad aastad" oli enim piletitulu teeninud film nii USAs kui ka Suurbritannias alates 1939. aasta teosest "Tuulest viidud" ja on kuues enim pileteid müünud film iial Suurbritannias 20 miljoni kinopiletiga. 1989. aastal oli film üks 25 filmist, mis jäädvustati USA Kongressi raamatukogu Riiklikku Filmiregistrisse.
Analüütiline otsustus
Analüütiline otsustus on Immanuel Kanti järgi otsustus, mille puhul predikaadi mõiste sisaldub subjekti mõistes.
Kanti järgi on kõik analüütilised otsustused aprioorsed, kuid kõik aprioorsed otsustused ei ole analüütilised (aprioorne sünteetiline otsustus).
Näiteks otsustus "Kõik poissmehed on vallalised" on analüütiline, sest 'vallalisuse' mõiste sisaldub 'poissmehe' mõistes.
Erastvere mõisa kalmistu
Erastvere mõisa kalmistu on kalmistu Kanepi kihelkonnas Võrumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Erastvere külas Kanepi vallas Põlva maakonnas. Kalmistu jääb Erastvere mõisa südamest linnulennult umbes 200 meetri kaugusele edelasse.
Kalmistut piirab madal kivimüür. Kalmistule maetute üldarv ei ole teada. Praegu on kalmistu üldiselt hooldatud ja korrastatud.
Perifrastiline verb
Eesti keel
Perifrastiline verb moodustab lauses süntaktilise terviku ning lausemalli ei määra pöördeline verbivorm üksi vaid ühend tervikuna. Tegemist ei ole siiski mitmeosalise sõnaga, vaid sõnade ühendiga, mille komponendid kuuluvad igaüks oma sõnaliiki.
Perifrastiline verb on lauses kas ''Õpilased pidid küsimustele vastama. Auto sai õigel ajal pidama'';
''Saali tuli juurde palju inimesi. Pidime lombist üle hüppama''
''Selle küsimuse üle tuleb tõsiselt pead murda. Mulle hakkas silma mitmesuguseid probleeme''.
Imatra kosk
pisi|Vuoksi jõe kuiv säng Imatra kose juures pisi|Soome huviväärsus tavapärases olus pisi|Hüdroelektrijaama lüüsid Imatra kose juures avatakse pisi|Möödasuunatud vesi hüdroelektrijaamas juunis 2006 Imatra kosk (soome keeles Imatrankoski) on kosk Soome kaguosas Imatra linnas Vuoksi jõel umbes 5 km kaugusel Venemaa piirist, Euroopa suurim kosk. Geograafilised koordinaadid on 61° 10′ N, 28° 46′ 18″ O.
Jõgi langeb seal umbes 500 m pikkuselt kitsas graniitkuristikus 18,4 m.
Alates 1929. aastast kasutatakse seda langust elektrienergia tootmiseks ning vesi suunatakse ümber. Ainult teatud aegadel avatakse lüüsid ja vana jõesäng ujutatakse üle. Kose vooluhulk on siis 500–600 m³/s.
Imatra kose järgi on nime saanud nii Imatrankoski linnaosa kui ka Imatra linn.
Teke ja ajalugu
Imatra kosk tekkis umbes 4000–5000 aastat tagasi, kui Saimaa veemassid murdsid Salpausselkäst läbi. Salpausselkä moodustas kaua tõhusa takistuse vee voolamisele Laadogas, kuid maa kerke tõttu läänes tungis vesi kagusse.
Kose jõust annavad tunnistust arvukad hiiekirnud ja muud kõverused.
Kosk voolas aasta ringi ühesuguse vooluhulgaga. Siiski esines üleujutusi, neist suurim 1899, mil vooluhulk oli 1160 m³/s, ligi kaks korda suurem kui tavaliselt.
Turism
pisi|[[Severin Falkman. Imatra kosk. 1882]] Imatra kosk on üks Soome rahvusmaastikest, Soome vanim turismiobjekt.
Alates keisrinna Katariina II ja tema kaaskonna külaskäigust 1772 on Imatra kosk olnud populaarne vaatamisväärsus. 19. sajandi lõpus oli see üleeuroopaline, Eiffeli torniga võrreldav vaatamisväärsus. Koske uputas end vähemalt 94 inimest. 19. sajandil tegid venelased Imatra kose kaljudele grafiteid. 19. sajandi keskel rajati kose ümber Soome vanim looduspark Kruununpuisto. Jõge tuli algul ületada kas paadiga või köisteed mööda. Aastal 1892 ehitati sild. Aastal 1892 jõudis Imatrasse ka raudtee. Koske käis vaatamas ka Nikolai II.
Aastal 1903 rajati kahe põlenud puuhotelli kohale luksuslik kivist juugendstiilis lossitaoline hotell Valtionhotelli.
Tänapäeval toimuvad turismohooajal juuni keskpaigast augusti keskpaigani (83 korda) iga päev 20-minutilised kose demonstratsioonetendused. Vaatajad saavad looduse vaatemängu jälgida kaarsillalt või allavoolu paiknevast Kruununpuisto pargist. Lüüside avamise ajal lastakse traditsiooniliselt valjuhäälditest Jean Sibeliuse pala "Jõgi keeb".
Hüdroelektrijaam
Imatra kose hüdroelektrijaama esimene järk ehitati 1922–1929. Selle avas 1929 president Lauri Relander. See oli ja on Soome suurim hüdroelektrijaam.
Teine järk valmis 1951. Jaama projektvõimsus on 178 MW.
Lõuna-Eesti ralli
pisi|2006. aasta Lõuna-Eesti ralli. Roolis [[Andrus Raissar]] Lõuna-Eesti ralli on Eesti ralli võistlus, mis toimub Lõuna-Eesti radadel. Rallit korraldab RoadBook MTÜ.
2018 toimus järjekorras 16. Lõuna-Eesti ralli.
Feuchy
pisi|Feuchy vallamaja
Feuchy on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Põllumajanduslik ja kergetööstuslik küla asub 5 km Arrasist idas, teede D37 ja D258 ristumiskoha ümbruses, Scarpe jõe orus.
pisi|tühi|
Saarde vald
Saarde vald on vald Pärnumaa kaguosas.
Vald moodustati 2017. aastal senise Saarde valla ja Surju valla ühinemisel.
Asustusjaotus
Vallas on üks linn (Kilingi-Nõmme), üks alevik (Tihemetsa) ja 36 küla.
Külad: Allikukivi, Ilvese, Jaamaküla, Jäärja, Kalda, Kalita, Kamali, Kanaküla, Kikepera, Kõveri, Kärsu, Laiksaare, Lanksaare, Leipste, Lodja, Lähkma, Marana, Marina, Metsaääre, Mustla, Oissaare, Pihke, Rabaküla, Reinse, Reinu, Ristiküla, Saarde, Saunametsa, Sigaste, Surju, Tali, Tuuliku, Tõlla, Veelikse, Viisireiu, Väljaküla
Rauno Kaibiainen
Ta lõpetas 1998. aastal Rakvere Linna Algkooli, 2005. aastal Rakvere Reaalgümnaasiumi ja 2009. aastal Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia teatrikunsti näitleja erialal.
Vabakutseline näitleja. Rollilepingutega teinud kaasa mitme Eesti teatri lavastustes. Eesti Näitlejate Liidu liige.
Aastatel 2010–2014 kuulus Eesti Improteatri koosseisu. 2014. aastast kuulub improteatri Impeerium koosseisu (on ka teatri üks asutajaliikmetest).
Läbinud improteatri koolitusi mitme rahvusvaheliselt tunnustatud õpetaja käe all ning omandanud teadmisi commedia dell'arte ja maskiteatri valdkonnas. Lisaks traditsioonilisele ja improvisatsioonilisele teatrile tegeleb Rauno Kaibiainen ka visuaal-, varju-, devise- ja nukuteatriga. Ta on õpetanud improteatrit laagrites ja koolitustel igas vanuses inimestele, lisaks on ta andnud improteatri tunde näitleja eriala tudengitele TÜ Viljandi kultuuriakadeemias.
Kaibiainen on teinud kaasa teleseriaalides, filmides, reklaamides ja muusikavideotes ning dubleerinud animafilme.
Hoffmanni lood
pisi|"Les Contes d'Hoffmanni" 1881. aasta esmaettekande poster "Hoffmanni lood" (prantsuse keeles "Les Contes d’Hoffmann") on Jacques Offenbachi kolmevaatuseline ooper. E. T. A. Hoffmanni teostele toetuva libreto kirjutasid Jules Barbier ja Michel Carré. Ooper esietendus 10. veebruaril 1881 Pariisis Opéra Comique'is.
Teos on fantastiline ooper (opéra fantastique) kolmes vaatuses proloogi ja epiloogiga, Offenbachi viimane ja väljapaistvaim töö. See kuulub maailma 20 enamesitatud ooperi auväärsesse nimekirja. Jules Barbieri kirjutatud libreto ainestik oli võetud tema enda ja Michel Carré näidendist "Les contes fantastiques d'Hoffmann", mille esietendus toimus Pariisi Odéoni teatris 1851. aastal ja mida Offenbach oli näinud. Näidend põhines preisi romantilise autori, juristi, helilooja, muusikakriitiku ja karikaturisti E. T. A. Hoffmanni kolmel lühilool: "Der Sandmann" (eesti keeles "Unemati"), "Rath Krespel" ("Nõunik Krespel") ja "Das verlorene Spiegelbild" ("Kaotatud peegeldus").
Ooperi esiettekanne toimus 10. veebruaril 1881 Pariisi Opéra-Comique'is (Salle Favart). Rollide esmaesitajateks olid Jean-Alexandre Talazac (Hoffmann), Adèle Isaac (Olympia, Antonia, Giulietta, Stella), Alexandre Taskin (Coppélius, dr Miracle), Hypolite Belhomme (Crespel). Esiettekannet dirigeeris Jules Danbé. Ooperit saatis Prantsusmaal otsekohe tohutu menu. Väljatulekuaasta detsembriks oli ooperit esitatud Opéra-Comique'is esitatud sada korda.
Väljaspool Pariisi etendati "Hoffmanni lugusid" Genfis, Budapestis, Hamburgis, Mexicos, Viinis, Prahas, Antwerpenis, Lvovis ja Berliinis. Viini Ringtheateri intsident põhjustas aga ooperi esitamisele mõningase tagasilöögi. Nimelt puhkes ühe etenduse ajal tulekahju, mille käigus hukkus mitu inimest. Nimekates rahvusvahelise tasemega solistides süvenes arusaam, et seda ooperit saadab needus, mistõttu teost ei riskitud repertuaari võtta. Viinis esitati ooperit uuesti alles 1905. aastal. Siis saatis tükki tohutu menu ning see levis kiiresti üle ooperimaailma. Seejärel pole see teos kunagi rahvusvahelisest püsirepertuaarist välja langenud. Ooperit on lavastatud Estonias (1923, 1934, 1957, 1988) ja Vanemuises (2007).
Ooperi loomise lugu
Offenbach hakkas teost komponeerima 1877, kui ta tervis oli juba väga kehv. Algselt komponeeris maestro ooperi kolmevaatuselisena, millele eelnes proloog ja mille lõpetas epiloog. Hoffmanni roll oli mõeldud baritonile, pidades silmas Bizet’ "Carmeni" esimest Escamillo rolli esitajat Jacques Bouhyd. Kuid aasta pärast komponeerimise alustamist mänginud Pariisi Opéra-Comique'i impressaario Léon Carvalhole ette valminud lugusid, nõustunud too võtma teose teatris repertuaari, kuid nõudis, et helilooja loobuks retsitatiividest ja asendaks need muusikalugusid siduva ja faabulat edasi viiva kõnedialoogiga, mis oli prantsuse ooperite tollane komme. Samuti tahtis võimukas impressaario, et kõiki osi peavad esitama tema trupi lauljad. Algselt oli ette nähtud, et Olympia, Giulietta, Antonia ja Stella rolli esitavad erinevad lauljad – koloratuursopran, lüüriline sopran ja dramaatiline sopran. Kuid Carvalho nõudis, et kokkuhoiu pärast esitaks need rollid üks ja sama sopran ehk tema lemmik ja teatri tollane primadonna Adèle Isaac. Et ooper liigselt ei veniks, soovitas Carvalho jätta Veneetsia vaatuse Giuliettaga üldse ära. Siis tahtis ta ka veel, et kõik neli saatanlikku rolli esitaks samuti üks ja sama laulja ehk tema pakutud bass-bariton Émile-Alexandre Taskin. Juttu oli ka, et peaosa peaks esitama tenor. Offenbach vastu ei punninud ja jätkas komponeerimist. Carvalho käivitas otsekohe valminud osade proovid, ootamata ära terve teose partituuri. 26 aastat hiljem, 1907. aastal oli aga Carvalho ise see, kes ooperi algse, Offenbachi loodud struktuuri ja ülesehituse taastas, naisrollid lahutas ja Veneetsia vaatuse oma kohale pani. Offenbach ise teost ei lõpetanud, surm astus 5. oktoobril 1880 vahele. Ta oli jõudnud siiski kogu teose läbi komponeerida ja klaviiris kirja panna. Maestro oli orkestreerinud ka proloogi ja esimese vaatuse. Selleks ajaks oli Carvalho määranud kindlaks esietenduse päeva 1881. aasta jaanuaris. Ooperit asus lõpetama New Orleansis sündinud prantsuse helilooja Ernest Guiraud, kes oli lõpetanud ka Bizet’ "Carmeni". Guiraud juhinduski Carvalho näpunäidetest ja eelistas kõnedialooge. Alles hiljem asendas ta need retsitatiividega. Guiraud orkestreeris teose alates II vaatusest ning jättis ära Veneetsia vaatuse. Tema oli ka see, kes otsustas "Hoffmanni lugudesse" üle kanda hiljem ooperi tippnumbriks kujunenud Giulietta III vaatuse barkarooli "Belle nuit, ô nuit d’amour" ("Veetlev öö, oo, armuöö"). See lugu polnud Offenbachil komponeeritud "Hoffmanni lugude" jaoks, vaid kuulus kummitusloona 1864 Viinis esietendusel olnud ja erilise tähelepanuta jäänud ooperisse "Die Rheinnixen". Offenbachil endal polnud plaani seda lugu uuesti kasutada, ehkki üksikute muusikanumbrite ülekandmine ühest ooperist teise oli tollal levinud tegutsemisstiil. Tänu Guiraud’le saigi teos tulevikus publiku seas suurt vaimustust esile kutsuva numbri. Ooperit saatis Prantsusmaal otsekohe tohutu menu. Ooperil on aura, et Bizet’ "Carmeni" kõrval on tegemist prantslaste paremuselt teise ooperiga, mis on sageli olnud sama populaarne kui "Carmen". pisi|Antonia surmastseen Les Contes d'Hoffmann III vaatuses 1881. aasta esmaettekandel
Hilisem teose osade järjestuse varieerimine
Kõik teose väljatulekuga seotud manööverdamised ongi selle ooperi puhul kujundanud aastakümnetega olukorra, et alati on teatrite impressaariod, dirigendid ja lavastajad käsitlenud faabulat üsna meelevaldselt ja olnud silmitsi probleemiga, kumba varianti eelistada ning missuguseid muudatusi oma lavastuses kasutada. Välja on kujunenud järgmised peamised modifikatsioonid: lisatakse ekstramuusikat, mida Offenbach pole üldse kirjutanud; tõstetakse ümber vaatuste järjekorda, kuna nad ei ole juba algselt omavahel eriti seotud, sest räägivad Hoffmanni erinevatest seiklustest. Kui Olympia vaatus välja jäetakse, siis teda ikkagi mainitakse Antonia vaatuses, kuid seegi pole määrava tähtsusega.
Merivälja kai
pisi|Tormise ilmaga pakuvad Merivälja muula ründavad lained huvitavat vaatepilti pisi|Merivälja kai (aprill, 2010) Merivälja kai ehk Merivälja muul on kai (muul) Tallinnas Pirita linnaosas Merivälja asumis Miiduranna neeme lähedal. Kai pikkus on 150 m ja laius 6 m. Kaiäärne sügavus on 2,5-3,4 m. Kaid ei kasutata sildumiskohana.
Kati keel
Kõnelejate arv on umbes 135 000, neist 7000 Pakistanis.
Hoffmanni lood
Peamised tegelaskujud
Hoffmann (tenor), Olympia / Antonia / Giulietta / Stella (sopran), dr Miracle / Coppélius / Lindorf / Dapertutto (bass-bariton), Nicklausse / Muusa (mez), Spalanzani (tenor), Crespel (bass), Vaim (mez), Nathanaël (tenor), Wolframm (bariton), Hermann (bariton), Wilhelm (bariton), Andrès / Cochenille / Frantz / Pitichinaccio (tenor), Peter Schlémil (bariton). pisi|Barcaroli stseen lavastuse "Les contes d'Hoffmann" III vaatuses
Merivälja kai
Arutluse all on tunnistada Merivälja muul koos lähedalasuva laeva- ja bussiootepaviljoniga riiklikuks kultuurimälestiseks ning need rekonstrueerida.
Hoffmanni lood
Faabula
Tegevus toimub 19. sajandi alguses Nürnbergis, Pariisis, Münchenis ja Veneetsias.
Proloogis purjutab poeet Hoffmann Lutheri veinikeldris Nürnbergis. Teda otsib Nicklausseks ümber riietatud poeedi muusa, et anda talle üle primadonna Stella kiri, milles on armastuseavaldus ja soov kohtuda. Nõunik Lindorf soovib ise võita lauljanna soosingut ning ostab 40 kuldmündi eest kirja. Lindorf otsustab oodata veinikeldris õhtuse etenduse lõppu ning sinna saabuvat Stellat. Teatrist saabuvad veinikeldrisse etendusest vaimustunud tudengid, kes hakkavad jooma Stella terviseks. Eufoorilises meeleolus palutakse, et Hoffmann esitaks legendi kääbus Kleinzackist. Nähes Lindorfi, meenub Hoffmannile taas Stella, kelle isikus on koondunud tema jaoks kolm tema elus olulist osa etendanud naist. Tudengid soovivad, et Hoffmann oma suurtest armastustest räägiks. Hoffmann alustabki jutustust.
Igas vaatuses esitab Hoffmann ühe oma armulugudest.
Esimene kirg oli Pariisis, kui ta ühel õhtusöögil professor Spalanzani majas armus tolle tütresse Olympiasse. Tegelikult oli see Spalanzani valmistatud nukk, kes oskab laulda ja tantsida. Nukk näis Hoffmannile elavana vaadatuna läbi prillide, mille talle müüs Coppélius. Hoffmann tantsib Olympiaga valssi, kui tuleb vihane Coppélius, keda Spalanzani on petnud, ning purustab nuku mehhanismi. Too langeb tantsupõrandal elutuna kokku. Hoffmann mõistab, et ta oli armunud masinasse.
Münchenis on Hoffmannil õnnestunud tungida nõunik Crespeli majja ning armunud noorukesse tiisikust põdevasse lauljasse Antoniasse, kes on oma emalt pärinud imekauni hääle. Tüdruku isa Crespel on keelanud tal laulmise, sest see meenutab kadunud abikaasat. Ta keelab tütrel kohtuda ka Hoffmanniga. Kuid nad kohtuvad ikkagi ja unistavad õnnest. Tuleb Crespeli poolt vihatud doktor Miracle, kes oli enne surma ravinud nõuniku naist ja hüpnotiseerib Antoniat nii, et neiu hakkab laulma. Antoniale tundub, et seinal olev ema pilt elustub laulu peale. Ta laulab, kuni langeb jõuetult põrandale ja sureb Hoffmanni kätel.