cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vjatško
Mälestuse jäädvustamine
Neile püstitati Nõukogude ajal Tartus Kassitoomele pronksist mälestusmärk, skulptuurigrupp "Vjatško ja Meelis Tartu kaitsel". 1954. aastal tuli esiettekandele eesti helilooja Anatoli Garšneki oratoorium "Vürst Vjatško ja vanem Meelis" (tekst P. Anton).
362
362. aasta
Sajandid: 3. sajand - 4. sajand - 5. sajand
Aastad: 357 358 359 360 361 - 362 - 363 364 365 366 367
Étienne Decroux
Étienne Decroux (19. juuli 1898 Pariis – 12. märts 1991 Boulogne-Billancourt) oli prantsuse näitleja ja miim.
Decroux õppis näitlemist Jacques Copeau ja Charles Dullini juures. Hiljem tegutses pantomiimi õppejõuna ja koreograafina Prantsusmaal, kus avas 1940. aastatel näitlejakooli, ja Ameerika Ühendriikides (1957–1962). Pärast kodumaale naasmist avas Boulogne-Billancourtis pantomiimikooli. Tema esimesi õpilasi oli Jean-Louis Barrault, hiljem oli tema kuulsamaid õpilasi Marcel Marceau.
Decroux'd loetakse moonwalk 'i esmaesitajaks, mis sai populaarseks tänu Michael Jacksoni esitusele.
Decroux mängis paarikümnes mängufilmis, sealhulgas 1945. aastal Marcel Carné filmis "Ülemise rõdu lapsed".
Teravmägede seemnepank
pisi|Seemnepanga sissepääs pisi|Seemnehoidla sissekäik Teravmägede seemnepank (bokmål Svalbard globale frøhvelv, inglise Svalbard Global Seed Vault) on maailma kultuurtaimede seemnete tagavara sisaldav hoidla Norras Lääne-Teravmägede saarel.
Ülemaailmse seemnepanga eesmärk on hoida looduslikku mitmekesisust ning säilitada võimalikult paljude taimeliikide seemnevarusid, tagades liikide säilimise näiteks looduskatastroofide, sõdade ja taimehaiguste korral.
Mõisamaa (Jõgeva)
Mõisamaa on küla Jõgeva maakonnas Jõgeva vallas.
Teravmägede seemnepank
Seemnepank asub umbes 1 km kaugusel Longyearbyeni lennujaamast. Hoidla geograafilised koordinaadid on.
Seemnepank paikneb 130 meetri kõrgusel merepinnast. Hoidla koosneb kolmest eraldi kambrist, mida ühendab sissepääsuga umbes 100 meetri pikkune tunnel.
Nurgakivi panemisel 19. juunil 2006 osalesid Norra, Islandi, Taani, Rootsi ja Soome peaministrid. Rajatise ehitanud firma Leonhard Nilsen & Sønner sai selle eest Norra 2008. aasta parima ehitise auhinna. Ehitust finantseeris Norra riik.
Esimesed seemned hoiustati jaanuaris 2008. Seemnepank avati ametlikult 26. veebruaril 2008.
Igikeltsa sisse kaljusse on raiutud kolm säilituskambrit, kus hoitakse temperatuuri −18 °C. Ümbritseva igikeltsa temperatuur on −3...−4 °C. Kokku mahutavad hoiukambrid 4,5 miljonit seemnenäidist.
Seemned on pakitud neljakordsesse hermeetilisse ja soojusisoleeritud pakendisse.
Säilituspinda on kokku umbes 1000 m².
Tegevust haldavad ja rahastavad ÜRO, mitme riigi, sihtasutuse, uurimisasutuse ja ettevõtte moodustatud sihtasutus Global Crop Diversity Trust, Norra valitsus ja Põhjamaade geenivaramu NordGen. Aastal 2008 maksis seemnepanga ülalpidamine umbes 50 miljonit Norra krooni. Koha peal ei ole ühtki püsivat töötajat.
Seemned kuuluvad sellele, kes nad hoiule andis. Keegi peale omaniku seemnetele ligi ei pääse. Hoiustamine on tasuta. Maailmas on sadu seemnevarude hoidlaid, kuid suuremat osa neist ohustavad ebasoodsad looduslikud või poliitilised tegurid.
Üks NordGeni eelkäijaid Põhjamaade geenipank hakkas juba 1984. aastal seemnete säilitamiseks kasutama mahajäetud söekaevandust Longyearbyeni lähedal. Seemnete hea säilimine Teravmägede igikeltsas andiski idee globaalse seemnepanga loomiseks. Katsed tõestasid, et seemnete idanevus igikeltsas seistes praktiliselt ei muutunud. NordGeni seemnevaru hoiti hermeetilistes klaasnõudes puitkastides ja metallkonteineris. Need pakitakse nüüd vastavalt uutele nõuetele ümber ja kolitakse seemnepanka. Hoiustatavad seemned peavad olema kuivatatud umbes viieprotsendilise niiskussisalduseni. Transpordiks pakitakse nad hermeetilistesse alumiiniumkotikestesse ning saadetakse standardses metallkastis koos elektroonilise andmekandjaga Teravmägedele. Seal kantakse nad andmebaasi ning pannakse hoiule.
2009. aasta algul sisaldas hoidla rohkem kui 400 000 taimesordi seemneid, mille olid hoiule andnud 25 eri institutsiooni. Märtsis 2010 oli hoiustatud vähemalt 500 000 seemnenäidist ning mais 2016 oli see arv üle 880 tuhande.
Mais 2017 anti teada plaanidest tugevdada lao ehitust, et vähendada üleujutuste võimalust. Nimelt oli varasem talv rekordiliselt soe ja nii lekkis igikeltsa sulamise tõttu seemnepanka viivasse tunnelisse vett.
Abiturient
Abiturient (lähtub hilisladina sõnast abituriens 'ära minna tahtja') on keskkooli lõpuklassi õpilane, kitsamas tähenduses keskkooli lõpueksamite sooritaja.
Eesti
Abiturientidele rõhutatakse, et nad peavad kõigile teistele õpilastele eeskujuks olema, sest nooremad vaatavad neile alt üles. Ka õpetajad rõhutavad oma suhtumisega nende eristaatust. Nõukogude ajal oli mõnes koolis abiturientidel teistsugune riietus kui teistel õpilastel.
Kevadel on abiturientidel saja päeva ball ja viimasel koolipäeval tutipidu.
Tänapäeval sooritavad abituriendid riigieksamid.
Keskkooli lõpetamisel saavad abituriendid keskkooli lõputunnistuse.
Mälu
Mälu on (organismi) võime salvestada, säilitada ja taasesitada informatsiooni, ehk ka võime kasutada kogemusi. Mälu parandavaid tehnikaid nimetatakse mnemoonikateks.
Mälu ilmneb kõigil elu evolutsiooni etappidel, kuid on saavutanud suurima keerukuse inimese puhul.
Selgroogsete loomade mälu anatoomiliseks substraadiks peetakse tänapäeval ajukoort ja neurogliiat.
Mälu liigitusi
Mälu võimalikke jaotuvusi on mitmeid:
Mäluprotsessid
Mälu põhiprotsessideks peetakse tänapäeval järgmisi:
Filosoofia
Mitmes filosoofia harus (näiteks epistemoloogias ja isikuidentsuse uurimises) on mälul suur tähtsus. Mälu uurivad mälumetafüüsika (vaimufilosoofia haru), mäluepistemoloogia ja mälueetika, kokkuvõtvalt räägitakse mälufilosoofiast.
Vaimufilosoofia
Mälumetafüüsika on osalt läbi põimunud psühholoogiafilosoofia ja neuroteaduse filosoofiaga. Mälumetafüüsika keskne eesmärk on töötada välja mäletamise teooria, mis ütleb, milles mäletamine seisneb. Pole selge, kas saab olla ühtne mäletamise teooria või on tarvis eraldi teooriaid mälu eri liikide kohta. (Samalaadne küsimus võib tekkida mäluepistemoloogias .) Põhitähelepanu on olnud pööratud episoodilisele mälule, mis annab mäletajale erilise ligipääsu minevikusündmustele. Mõnede autorite arvates vääribki üksnes episoodiline mälu mälu nime.
Lisaks individuaalsele mälule on hakatud uurima ka kollektiivset mälu. Sellest on välja kasvanud multidistsiplinaarne uurimisvaldkond mäluuuringud. See uurib ka probleeme, mis pärinevad välismälu uurimisest tunnetusteaduses. Sel juhul vaadeldakse mälu jaotatud tunnetuse või laiendatud tunnetuse prisma läbi.
Moraalse vastutuse seos mäluga
Moraalne vastutus võib olla seotud vaimse ajarännuga. Näiteks Neil Levy väidab, et psühhopaadid ei saa episoodilise mälu ja episoodilise tulevikumõtlemise puudulikkuse tõttu tõeliselt kavatseda teisi kahjustada, nii et nad ei saa oma tegude eest täielikult moraalselt vastutada. Carl F. Craver jt (2016) ei ole selles nii kindlad ning viitavad sellele, et sellise puudulikkusega inimesed teevad moraaliotsustusi, mis sarnanevad normaalsete inimeste moraaliotsustustega.
Kohus mäletada
Mõnede autorite väitel võib inimestel olla kohus mäletada. Avashai Margaliti (2002) järgi on meil kohus mäletada radikaalse kurjuse ohvreid. Jeffrey Blustein (2008) ütleb, et see kohustus võib olla nii inimestel kui ka kollektiividel. Sellises vaimus töötavad näiteks tõe- ja lepituskomisjonid. Väidetakse ka, et üldist kohust minevikku mäletada ei ole ning mõnel juhul võib olla isegi kohus unustada.
Õigus olla unustatud
Arvutiajastu on toonud kaasa ülemineku olukorrast, kus unustamine on norm (inimese sõnad ja teod jätavad üldiselt vähe püsivaid jälgi), olukorda, kus paljud sõnad ja teod jätavad püsivaid jälgi, nii et pärast sobimatut käitumist pole inimestel võimalust tühjast kohast uuesti alustada. Seetõttu on mõned autorid rääkinud õigusest olla unustatud. Seda õigust on õiguslikult ja tehniliselt tõenäoliselt raske ellu viia. Pole ka selge, kas on usutav, et inimestel on kohus unustada, mille see õigus kaasa toob.
363
363. aasta
Sajandid: 3. sajand - 4. sajand - 5. sajand
Aastakümned: 310. aastad 320. aastad 330. aastad 340. aastad 350. aastad - 360. aastad - 370. aastad 380. aastad 390. aastad 400. aastad 410. aastad
Aastad: 358 359 360 361 362 - 363 - 364 365 366 367 368
Ooperikummitus
"Ooperikummitus" (originaalpealkirjaga "Le Fantôme de l’Opéra") on romaan, mille kirjutas Gaston Leroux. Romaan avaldati aastatel 1909–1910 ning tõlgiti prantsuse keelest inglise keelde 1911. aastal.
Selle järgi on tehtud mitu filmi (kuulsamad on 1916. aasta, 1925. aasta, 1943. aasta ja 2004. aasta versioon) ning lavateoseid (näiteks Andrew Lloyd Webberi muusikal "Ooperifantoom" ning Maury Yestoni ja Arthur Kopiti muusikal "Fantoom").
Kroonikoloonia
Kroonikoloonia, 17. sajandil tuntud ka kui kuninglik koloonia, oli Briti ülemereterritooriumite administratiivne liik.
Kroonikolooniat valitses monarhi nimetatud kuberner.
Esimene kuninglik koloonia oli Virginia koloonia Põhja-Ameerikas alates 1624. aastast.
364
364. aasta
Sajandid: 3. sajand - 4. sajand - 5. sajand
Aastad: 359 360 361 362 363 - 364 - 365 366 367 368 369
Paul Valéry
pisi|Paul Valéry (1938) Paul Valéry, õieti Ambroise Paul Toussaint Jules Valéry (30. oktoober 1871 Sète – 20. juuli 1945 Pariis) oli prantsuse luuletaja, näitekirjanik, esseist ja ühiskonnategelane.
Ta valiti 1925. aastal Prantsuse Akadeemia liikmeks (38. iste).
Teda esitati 12 eri aastal kokku 27 korral Nobeli kirjandusauhinna kandidaadiks.
Eesti keeles on ilmunud tema esseede ja filosoofiliste fragmentide kogumik "Härra Teste" (originaalis "Monsieur Teste", sarjas "Avatud Eesti Raamat", tõlkinud Hasso Krull, Tallinn: Vagabund, 1995).
Ooperifantoom
pisi|[[Lon Chaney Ooperifantoomina 1925. aasta filmis "Ooperifantoom" ]] Ooperifantoom (kodanikunimega Erik) on peategelane Gaston Leroux' romaanis "Ooperikummitus".
Romaani järgi sündis Erik Prantsusmaal Roueni läheduses. Ta oli nii kole, et jooksis, olles umbes 9–10-aastane, kodunt minema ja sattus mustlaste juurde värdjanäitustel esinema kui le mort vivant ehk elav surnu. Sel ajal sai temast illusionist, mustkunstnik ja kõhurääkija, ja ka väga hea arst.
Tüdinedes mööda maailma rändamisest, aitas ta ehitada Pariisi uue ooperimaja Palais Garnier. Nii oli tal vaba voli teha endale hoone keldritesse pelgupaik, kuhu ta elama asus.
Erikule hakkas meeldima noor laulja Christine Daaé, kelle ta soovis naiseks võtta, et temaga õnnelikult elu lõpuni koos elada (tal polnud tollal palju veel elada jäänud).
Erikut võib kohata paljudes filmides ja lavateostes:
Erikut on eri filmides ja lavateostes mänginud:
Taabri mõis
Taabri mõis oli riigimõis Tartu-Maarja kihelkonnas Tartumaal.
Tõenäoliselt sai mõis oma saksakeelse nime Anrepshof Anrepi suguvõsa järgi. Ent puuduvad teated selle kohta, et mõis oleks olnud nende valduses Poola valitsuse ajal.
Aastal 1637 oli Taabri mõis major Nils Dubleri omanduses. Ta sai selle kuninga käest autasuks.
Aastal 1646 kinnitas Rootsi kuninganna Kristiina Heinrich Heini nõudlust mõisale. Hein oli õuekohtu assessor ja Tartu ülikooli professor; tal oli õigusteaduse doktori kraad. Tema tütar Elisabeth Hein (lesena von Eeck) abiellus teist korda Tallinna kaupmehe Andreas Stempeliga, 1674 kinnitati tema omandiõigust mõisale ja mõis kuulus talle veel 1682.
Mõisate reduktsiooni käigus mõis võõrandati ja see läks riigi omandusse.
Friedrich Fromhold Martens
Elulugu
Friedrich Fromhold von Martens oli rätsepa poeg. Üheksa-aastaselt vanemad kaotanud Martens saadeti 1854 Peterburi apteekriõpilasest venna juurde, kel õnnestus paigutada noorem vend sealse Jaani koguduse orbudekodusse ja selle juures asuvasse kooli. Martens oli haruldaselt edukas õpingutes, samuti luuleloomingus – nt seoses Nikolai I surmaga (2. märts 1855) koostas ta värsivormis järelehüüde, mille kandis ette kooli aktusel: "Dank dem illustren Herrscherhause / Sind wir doch aller Sorgen bar / Und können rufen ohne Pause: / Der Zar ist tot, es leb' der Zar!".
Martensi juhendajaks Peterburi Ülikoolis oli ka Tartu Ülikooli professorite instituudis õppinud professor I. Ivanovski, kelle järglaseks Martens sai Peterburi Ülikoolis riigi- ja rahvusvahelises õiguses, olles 1868–72 Peterburi Ülikooli rahvusvahelise õiguse kateedri eradots ja dotsent, aastast 1871 ka kateedri juhataja, 1872–1905 professor, ühtlasi pidas loenguid rahvusvahelisest õigusest ka teistes Peterburi kõrgkoolides. Pidas Peterburi Ülikoolis 1871 habilitatsiooniloengu teemal "О задачах современного международного права", tema loengukursus "Международное право цивилизованных народов" tõlgiti ka saksa, prantsuse, hispaania, jaapani jt keeltesse.
1880. aastatel ostis Martens Pärnus tagasi oma isamaja ning veetis suvepuhkused kodumaal.
1888 sai Martens Viini Ülikooli õigusteaduskonnalt kutse asuda ülikooli rahvusvahelise õiguse kateedri juhataja kohale (tegemist oli esimese välismaise ülikooli kutsega Vene professorile), millest Martens aga loobus. Martensi õpilaste hulka kuulus õigusteadlane L. Challande (1870–1919), kes omakorda oli Tartu Ülikooli esimese riigiõiguse professori Nikolai Maimi (1884–1976) õpetaja. Martensist tugevalt mõjutatuks pidas end ka Tartu Ülikooli rahvusvahelise õiguse professor A. Piip (1884–1942).
1891. aastal osales Martens Suurbritannia ja Prantsusmaa vahelise vaidluse lahendamisel Newfoundlandi üle. Vene-Jaapani sõja ajal võttis ta osa rahuläbirääkimistest, mis viisid Portsmouthi rahulepingu allakirjutamiseni 1905. 1899. ja 1907. aasta Haagi rahukonverentsidel oli ta Vene delegatsiooni juht.
pisi|"Postimehe" teade prof. Martensi surmast 8. juunil 1909 ([[Juliuse kalender|vkj).]] 1909 juuni lõpul kutsuti Martens Pärnust Peterburi nõupidamisele välisministeeriumis, kuhu ta ei jõudnud, sest raudteel tabas teda südameatakk ja Martens suri Valga raudteejaamas. Martensi lahkumisele reageeris järelehüüetega nii Euroopa, USA, Venemaa kui ka Eesti ajakirjandus. Postimees kirjutas: "Prof. Martens, endine rahvusvahelise õiguse professor Peterburi ülikoolis ja välismaiste asjade ministeeriumi alaline liige, on, nagu telegramm teatab, 7. skp. Valga jaamas ära surnud. Kadunu oli rahvuse poolest eestlane."
Teadustöö
Arvukalt töid rahvusvahelise õiguse ja diplomaatia ajaloo alalt. Esimene rahvusvaheliselt tuntud eestlasest õigusteadlane, kelle tähelend sai alguse novembris 1873, mil Peterburi Ülikooli rektor andis talle korralduse ilmuda riigikantsleri (välisministri) vürst A. M. Gortšakovi audientsile, kus viimane teatas, et keiser Aleksander II-l on kavatsus süstematiseerida ja avaldada seeriana kõik Venemaa poolt aegade jooksul välisriikidega sõlmitud lepingud. Keisri nimel tegi riigikantsler Martensile ettepaneku see töö enda peale võtta. Et keelduda polnud võimalik, võttis Martens ettepaneku vastu, saades samas ka riigikantslerilt korralduse koostada ja nädala pärast talle esitada suurteose avaldamise kava. Martens koostaski 20-köitelise teose kava pealkirjaga "Recueil des traités et conventions conclusive par la Russie avec les puissances étrangéres". Teosest ilmus aastail 1874–1909 15 köidet.
Martensi sulest tema eluajal viimasena ilmunud kaheosaline õpik oli esimene vene keeles välja antud terviklik originaalne kõrgkooliõpik rahvusvahelisest õigusest, mis sai eeskujuks (standardiks) järgnevate rahvusvahelise õiguse õpperaamatute autoritele. Pärast 1905. aastat kritiseeriti autorit õpiku kitsendava pealkirja pärast, mis eristavat "tsiviliseeritud rahvaste rahvusvahelise õiguse". Kuid hiljem on rahvusvahelise humanitaarõiguse klassiku mõtet hakatud ka teisiti tõlgendama. Näiteks 2003 Pärnus peetud Martensile pühendatud rahvusvahelise õiguse seminaril rõhutas Haagi kohtu liige (hiljem kuni 2009 president) leedi Rosalyn Higgins, et 21. sajandil on õpiku pealkirjas esitatud "tsiviliseeritud ­riigi" mõiste, mida 20. sajandil püüti ­isegi šovinistlikuks ja rassistlikuks ­tembeldada, omandanud täiesti uue tähenduse: Martensi määratluse järgi "tsiviliseeritud riikideühiskonna liige on ­konkreetne riik üksnes siis ja sedavõrd, kui ja kuivõrd selles riigis inimisiku võõrandamatud inimõigu­sed on teoreetiliselt ja ­tegelikult kaitstud ... Kus ta moraalses ja juriidilises mõttes asetseb, seda ei määra tema paraadi­de täiuslikkus, tema suurtükkide laske­ulatus ega ta drednootide soomuse paksus. Konkreetse riigi rahvusvahelise tõsiselt­võetavuse ja usaldusväärsuse ­ainus tõeline kriteerium on inimese eneseteostamis­võimaluste maht, ­reaalsus ja puutumatus selles riigis ..." R. Higginsi arvates tuleb lõpetada Martensi halvustamine või eiramine ja selgelt tunnistada, et ka 21. sajandil tuleb riike nimetada tsiviliseerituks vaid siis, kui nad on ise nõus oma käitumisele seadma õiguslikke ja moraalseid piiranguid.
Rahvusvahelise õiguses eksisteerib tähtsa põhimõttena Martensi klausel, mis sõnastati esmakordselt Haagi 1899 kokkuleppe preambulis ja mis moodustab Haagi konventsioonide filosoofilise aluse. Martens tuli sellega välja Haagi esimesel rahukonverentsil, kus rühm väikeriike eesotsas Belgiaga ei nõustunud suurriikidega okupatsioonijõudude õiguste ja kohustuste osas ning taotles okupeeritud alade elanike piiramatu vastupanuõiguse tunnustamist. Kõige laiemas tõlgenduses on Martensi klauslist saanud üks humanitaarõiguse aluspõhimõtteid rahvusvahelises õiguses, mis on ära toodud ka 1907. aasta Haagi IV konventsiooni, nelja 1949. aasta Genfi konventsiooni ja selle 1977. aasta lisaprotokolli preambulites, 1998. aasta Rahvusvahelise Kriminaalkohtu Rooma statuudisi jne. Isegi Rahvusvaheline Looduskaitseliit (IUCN) võttis oma 2000. ­aastal vastu võetud loodushoiu miinimum­standardi preambulisse Martensi klausli. 21. sajandi kontekstis kajastub Martensi mõte ehk kõige kontsentreeritumalt Haagi teise rahukonverentsi IV konventsiooni artiklis 22, mis ütleb, et sõdijatel ei ole piiramatut õigust vaenlasele kahjutegemise abinõude valikus.
Martensi klausli tõlkis professor A. Piip 1927 eesti keelde järgmises sõnastuses: "Täieliku sõja seaduste kogu väljaandmiseni on kõrged lepinguosalised pooled heaks arvanud konstateerida, et juhtumustel, mis mitte pole ette nähtud nende poolt vastu võetud korraldavates määrustes, elani­kud ja sõdijad jäävad rahvusvahelise õiguse kaitse ja võimupiirkonna alla niivõrd, kui need järelduvad tsiviliseeritud rahvaste vahel maksvatest tavadest, humanitaarsetest seadustest ja avalikust õigustundest." See tähendab lahtiseletatult, et isegi ilma spetsiaalsete eeskirjade ja seadusteta tuleb okupeeritud alade tsiviil­elanikke ja sõdijaid kohelda vastavalt rahvusvahelise õiguse põhimõtetele, mis omakorda lähtuvad tsiviliseeritud rahvaste/riikide praktikast, puhtast inimlikkusest ja avalikust südametunnistusest.
Õppe- ja teadustöö kõrval kuulus Martens muuhulgas muudesse ametitesse ja organisatsioonidesse: oli Venemaa välisministeeriumi nõukoja liige (1881–1909), Rahvusvahelise Õiguse Instituudi asepresident ja Haagi Rahvusvahelise Arbitraažitribunali alatine liige (aastast 1884) jm, esindas Venemaad paljudel rahvusvahelistel konverentsidel ja rahuläbirääkimiste delegatsioonide liikmena. Martensil oli eriline roll Haagi Rahupalee ehitamisel – ehituseks raha hankimisel miljardär Andrew Carnegielt olevat kaalukeeleks saanud Martensi diplomaadioskused.
Martens oli Peterburi TA korrespondentliige (1903), Prantsuse Instituudi, Belgia Kuningliku Akadeemia, Berliini ja Dublini juristide ühingute, Societé d'historie diplomatique'i, Vene Imperaatorliku Ajalooühingu jmt organisatsioonide liige, Cambridge'i, Edinburghi ja Yale'i ülikooli audoktor.
Tunnustus
1901. aastal nimetati ta Pärnu linna aukodanikuks.
Aastail 1901–1908 oli ta korduvalt esitatud Nobeli rahuauhinna kandidaadiks (1902 oli ­peafavoriit). Tõus Vene impeeriumi seisuste tabelis salanõuniku astmele andis Martensile ka aadliseisuse. Paljude Venemaa ja välisriikide aumärkide (Püha Stanislavi ja Püha Anna 2. ja 1. järgu ordenid, Püha Vladimiri 2. järgu orden, Aleksander Nevski orden, Franz Josephi Komandöririst jt) kavaler.
Mälestuse jäädvustamine
Ta on Jaan Krossi romaani "Professor Martensi ärasõit" (1984) peategelane.
Haagi Rahupalee fuajees on avatud Martensi mälestusbüst, samasugune büst asub ka Peterburi Ülikooli õigusteaduskonnas. Aastal 2003 avati Martensile mälestustahvel Pärnu südalinnas asuval pangahoonel (endine raudteejaama hoone).
Alates 2012. aastast kannab Pärnus üks linna väljakuid Martensi nime.
Eestis loodi 2004. aastal Martensi Selts.
Teoseid
[http://dspace.ut.ee/handle/10062/48873 Современное международное право цивилизованных народов. Т. 1] 1898 [http://dspace.ut.ee/handle/10062/49192 Современное международное право цивилизованных народов. Т. 2] 1896
Ooperifantoom (muusikal 1986)
"Ooperifantoom" (originaalpealkirjaga "The Phantom Of The Opera") on muusikal, mille kirjutas Andrew Lloyd Webber 1986. aastal Gaston Leroux' romaani "Ooperikummitus" põhjal.
Originaalpeaosatäitjad olid fantoomi rollis Michael Crawford, Christine Daaé rollis Sarah Brightman ja Raoul Vicomte de Chagny rollis Steve Barton.
Muusikali põhjal tehti 2004. aastal film "Ooperifantoom".
Eestis esietendus "Ooperifantoom" teatris Vanemuine 4. oktoobril 2014. Peaosades on Hanna-Liina Võsa või Maria Listra (Christine), Koit Toome (Raoul) ning Stephen Hansen või Kalle Sepp (fantoom).
Anti Reinthal
Anti Reinthal (sündinud 23. veebruaril 1979 Kääpal) on eesti näitleja, režissöör ja produtsent.
Ta lõpetas 2002. aastal Eesti Muusikaakadeemia Kõrgema Lavakunstikooli (XX lend). Töötas Eesti Draamateatri näitlejana aastatel 2002–2011.
Alates aprillist 2023 on ta Jõgeva valla kultuuriasutusi koondava ühendasutuse Jõgeva Valla Kultuur juhataja.
Jean-Louis Barrault
pisi| Jean-Louis Barrault (1943)
Jean-Louis Barrault (8. september 1910 Le Vésinet, Yvelinesi departemang – 22. jaanuar 1994 Pariis) oli prantsuse näitleja ja teatrilavastaja.
Jean-Louis Barrault õppis näitekunsti Charles Dullini ja Étienne Decroux' juures. Barrault loeb end ka teatriteoreetik Antonin Artaud' õpilaseks. Mängis aastatel 1940–1946 Comédie-Française's. Barrault huvitus ka pantomiimist. 1945. aastal mängis ta peaosa Marcel Carné filmis "Ülemise rõdu lapsed" (kehastas miim Jean-Gaspard Deburau'd). 1946. aastal lõi ta koos Marcel Marceau'ga pantomiim-balleti "Baptiste" (stsenaarium Jacques Prévert'ilt, muusika Joseph Kosmalt).
1946. aastal asutas Barrault koos näitlejast abikaasa Madeleine Renaud'ga teatritrupi Renaud-Barrault. 1959. aastal asus Barrault kultuuriminister André Malraux' kutsel juhtima Pariisis asuvat teatrit Odéon (direktor 1959–1968).
Jean-Louis Barrault mängis enam kui neljakümnes mängufilmis.
Abipolitseinik
pisi|400px|Abipolitseinikud Tallinnas Vabaduse väljakul Abipolitseinik on Eestis kehtiva abipolitseinike seaduse järgi isik, kes ei kuulu politsei koosseisu, kuid kes vabatahtlikult osaleb politsei tegevuses abipolitsei seaduse ja muude seaduste ning õigusaktidega kehtestatud juhtudel ja korras. Politsei tegevuses osalemise ajal on abipolitseinik riigivõimu esindaja.
Abipolitseiniku institutsioon loodi Eestis abipolitseiniku seadusega, mille Riigikogu võttis vastu 20. aprillil 1994. See sätestas abipolitseiniku õigused, kohustused ja tegevusala.
Algul juhendas iga abipolitseinikku individuaalselt politseiametnik, kelle juurde ta oli määratud (tavaliselt piirkonnakonstaabel). Tänapäeval juhendavad neid abipolitseinike formeeringute juhid, kelle määrab politseiprefekt.
Abipolitseinikuks ei saa alaealised, Eesti kodakondsuseta isikud ning inimesed, kel on kehtiv väärteo karistus või keda on karistatud tahtliku kuriteo eest.
Abipolitseiniku ülesanded
Abipolitseinik:
Abipolitseiniku õigused
Politsei tegevuses osaleval abipolitseinikul on õigus:
Årøya (Alta)
Årøya (saami keeles Ladnesuolu) saar asub Alta vallas Finnmargi maakonnas Norras. Saare geograafilised koordinaadid on. Saar asub Altafjordeni fjordi idaosas.
Saare pindala on 5 km2 ja kõrgeim punkt üle merepinna 133m asub Ørnsaksa's (paikkond saare kirdeosas).
1694. aastal rajati saarele kirk, mida võib lugeda Talviki kiriku eelkäijaks. Kirik viidi üle Talvikisse 1705. aastal.
Kuningas Christian IV ehitas saarele kaitseks Rootsi riigi vastu aastatel 1610 - 1611 väikese kaitserajatise, mille asemel ehitatigi sama sajandi lõpus kirik.
thumb|left|600px|Årøya saar. Vaade läänest.
Narita rahvusvaheline lennujaam
Narita rahvusvaheline lennujaam (jaapani 成田国際空港 Narita Kokusai Kūkō; kuni 2004. aastani New Tokyo International Airport) on lennujaam Jaapanis Narita linnas, Chiba prefektuuris. Lennujaam paikneb Suur-Tōkyō idaosas, 60 km Tōkyō kesklinnast.
Hillar Aben
Hillar Aben (sündinud 3. detsembril 1929 Tartus) on eesti tehnikateadlane, Eesti Teaduste Akadeemia liige (alates 1977).
Haridus
1948. aastal lõpetas ta Tartu 1. Keskkooli ja 1953. aastal Tallinna Tehnikaülikooli ehitusinsenerina. Aspirantuuri läbimise järel kaitses Hillar Aben 1957. aastal Eesti Teaduste Akadeemia juures tehnikakandidaadi väitekirja teemal “Koorikute probleemide lahendusi fotoelastsusmeetodiga”. 1966. aastal kaitses ta tehnikadoktori kraadi väitekirjaga “Karakteristlike suundade meetod fotoelastsuses”.
Töökäik
Aastatel 1956–1960 töötas Hillar Aben Ehituse ja Ehitusmaterjalide Instituudis nooremteadurina. Edasi on tema tegevus ligemale poolsajandi vältel seotud Küberneetika Instituudiga, kus ta on olnud mehaanika ja rakendusmatemaatika sektori juhataja (1960–1974), teadusala asedirektor (1967–1976) ja direktor (1976–1988). Aastatel 1989–2016 töötas ta fotoelastsuse laboratooriumi juhataja ja juhtivteadurina.
1977. aastal valiti ta Eesti Teaduste Akadeemia liikmeks mehaanika alal, kuulub akadeemias informaatika- ja tehnikateaduste osakonda.
Teadustöö
Hillar Abeni uurimisobjektiks on olnud integraalne fotoelastsusmeetod, mille teooria kuulub nn väänatud kaksikmurdvate keskkondade optika valdkonda. Integraalse fotoelastsusmeetodi eesmärgiks on mittepurustavalt määrata läbipaistvates objektides esinevat pingeolukorda. Klaasi sisepingete mõõtmise nüüdisaegne tehnoloogia leiab praktilist rakendamist osaühingus GlasStress, mis tegeleb Hillar Abeni juhtimisel integraalset fotoelastsusmeetodit realiseeriva aparatuuri valmistamise ja kasutuselevõtmisega klaasitööstuses. Käesoleval ajal kasutab Eestis toodetud kõrgtehnoloogilisi polariskoope klaastoodete jääkpingete mõõtmisel ligi 20 klaasifirmat Euroopas, USAs, Jaapanis, Brasiilias jne. Hillar Aben on tegelenud ka linnaehituse probleemide matemaatilise modelleerimisega, eesmärgiga optimeerida elamurajoonide paigutus linnas. Ta on lugenud eksperimentaalmehaanika kursust Tallinna Tehnikaülikoolis, olnud külalisprofessor Waterloo Ülikoolis (Kanada) ja Poitiers' Ülikoolis (Prantsusmaa) ning korraldanud klaasi jääkpingetele pühendatud suvekoole nii Eestis kui rahvusvahelises mehaanikauuringute keskuses Udines Itaalias. Hillar Abeni juhendamisel on kaitstud doktori- ja magistriväitekirju. Tema sulest on ilmunud üle 200 teaduspublikatsiooni, sh kaks ingliskeelset monograafiat.
Liikmesus
Hillar Aben on olnud Vabariigi Presidendi akadeemilise nõukogu (1994–2001) ja riigi teaduspreemiate komisjoni (1999–2004) liige. Ta kuulub Euroopa Teaduste Akadeemia, Euroopa Teaduste ja Kunstide Akadeemia, Soome Tehnikateaduste Akadeemia ning veel mitme oma valdkonna rahvusvahelise teadusühingu liikmeskonda. Aastatel 1995–2007 oli ta Eesti Teaduste Akadeemia toimetiste peatoimetaja.
Isiklikku
Tema isa oli keeleteadlane Karl Aben. Võõrkeeled, muusika ja sport (tennis, mäesuusatamine, vehklemine) on olnud Hillar Abeni meelisharrastused läbi aastakümnete.
2. järgu haldusüksus
2. järgu haldusüksused on keskmised ja väikesed, 1. järgu haldusüksustele alluvad haldusüksused riigis.
Eesti haldusjaotuses on 2. järgu haldusüksused vallad.
365
365. aasta
Aastakümned: 310. aastad 320. aastad 330. aastad 340. aastad 350. aastad - 360. aastad - 370. aastad 380. aastad 390. aastad 400. aastad 410. aastad
Atlanterhavsparken
pisi| Atlanterhavsparken ('Atlandi ookeani park') ehk Ålesund Akvarium on akvaariumikeskus Norras Tuenesetis, umbes 3,5 km Ålesundist lääne pool. See asetseb Atlandi ookeani rannikul. Tegemist on ühe suurema keskusega omataoliste seas Euroopas. Seal on ligi 4000 m² ekspositsioonipinda ja vaatajatele mõeldud pinda ning 6000 m² välipinda jalutamiseks ja suplemiseks.
Marcel Carné
pisi| Marcel Carné (1950)
Atlanterhavsparken
Atlanterhavsparken on ainulaadne selle poolest, et on ehitatud rannikule ja järgib tänapäevaseid eksponeerimispõhimõtteid. Suured maastikuakvaariumid kihavad ookeanielust. Rõhuasetus on läänepiirkondadel.
Marcel Carné
Carné alustas filmitegija karjääri 1928. aastal filmioperaatori abilisena Jacques Feyderi filmi "Les Nouveaux messieurs" võtetel. Aastatel 1930–1935 oli filmilavastajate Jacques Feyderi ja René Clairi assistent mitme filmi loomisel.
1936. aastal linastus Carné kui režissööri esimene mängufilm "Jenny" (melodraama). 1930. aastate lõpul algas Carné tihe koostöö stsenarist Jacques Prévert'ga, mis pani aluse uuele suunale prantsuse filmis, nn poeetilisele realismile, mille üheks paremaks näiteks on 1938. aastal valminud Carné film "Le Quai des brumes" ("Udune kaldatänav"; peaosas Jean Gabin).
Carné filmiloomingu parimaks filmiks peetakse 1945. aastal linale tulnud "Les Enfants du paradis" ("Ülemise rõdu lapsed").
Talviki kirik
pisi|Talviki kirik Talviki kirik on kirik Norras Troms og Finnmargi maakonnas Alta vallas Talviki külas.
Talviki kiriku ajalugu algab kiriku rajamisega Årøya saarele 1694. aastal. Kirik rajati Årøya saarele seal oleva vana kaitserajatise asemele. Kuid juba mõne aja pärast hakati kirikut üle viima Talvikisse ja 1705. aastal alustas see seal tegevust. Hooldusprobleemide tõttu kirik lagunes, mistõttu alustati uue kiriku ehitamist, mis valmis 1734. aastal. Kirik valmistati puidust ja seal oli 220 istekohta ja 80 seisukohta. Kirik teenis inimesesi peaaegu poolteist sajandit. 1882. aasta 16. jaanuari ööl purustas tugev torm kiriku, nii et alles jäi ainult kirikukell ja üht-teist sisustusest. Üsna pea ehitati uus kirik, mis pühitseti sisse 17. oktoobril 1883. See kirik tegutseb tänapäevani. Kirikus on 410 istekohta.
Kiriku juures asub mälestuskivi kohalikule mehele Helge Helgesenile, kes varjas end ja relvi Teise maailmasõja ajal sakslaste eest. Kuid 7. novembril 1944 Saksa patrull siiski avastas Helge ja ta sõbrad ning põgenemise käigus sai Helge surmavalt haavata.
1976. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused
1976. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused olid 15. maailmameistrivõistlused laskesuusatamises, mis toimusid 31. jaanuaril Itaalias Anterselvas. Võistluste kavva kuulus üks ala, 10 km sprint, kuna teised alad kuulusid Innsbruckis peetud 1976. aasta taliolümpiamängude programmi.
10 km sprint
Kuupäev: 31. jaanuar Osavõtjaid: 55 võistlejat Riike: Maailmameister 1975: Nikolai Kruglow <br style="clear:both;" />
Unbelievable (Sarah Connori album)
"Unbelievable" on Saksa laulja ja laulukirjutaja Sarah Connori teine sooloalbum. See ilmus 30. septembril 2002.
Phantom of the Opera
"Phantom of the Opera" on 1943. aasta USA mängufilm, 1925. aasta versiooni remake.
Süžee
Film põhineb Gaston Leroux' romaanil "Ooperikummitus".
Paduvere
Paduvere on küla Jõgeva maakonnas Jõgeva vallas. Küla asub Jõgeva linnast 10 kilomeetri kaugusel.
Paduvere küla lähedal voolab Paduvere oja.
Ajalugu
Vanimad kirjalikud märkmed külast pärinevad 1534. aastast (küla kandis nime Paddover).
Külas on noorema rauaaja asulakoht (Paduvere asulakoht). Asulakohalt leitud nn Paduvere raudkirves pärineb 1.-2- sajandist.
Lisaks paikneb külas ohvrikivi ja ohvriallikas ning rohkelt kivikalmeid.
Strešyn
Strešyn (transkribeerituna Strešõn) on alev (endine linn) Valgevenes Homieli oblastis Žłobini rajoonis, Strešyni külanõukogu halduskeskus. Alev asub Dnepri jõe kaldal, oblasti keskusest Homielist 105 ja rajooni keskusest Žłobinist 21 kilomeetri kaugusel.
Poola keeles on alevi nimekuju Streszyn.
Ajalugu
XVII sajandi alguses ehitasid aleviku omanikud Sołtanid sinna katoliku kiriku. Aastal 1638 oli seal katoliku kiriku kõrval ka õigeusu kirik, seal asusid nii linnus kui mõis, linnuse juurest viis aga parv üle Dnepri jõe. Aastal 1654 rüüstasid alevit kasakad, kes põletasid maha ka sealse linnuse. Aastal 1700 asutati Strešynisse potasevabrik.
Seoses Poola jagamisega läks alev aastal 1793 Venemaa koosseisu, kus hakkas kuuluma Rogatšovi maakonda. Toona oli see Ostermanide valduses. Aastal 1807 valmis seal praegune õigeusu kiriku hoone. Aastal 1897 oli alevis 10 poodi, kaks palvemaja, postkontor, auruveski, kõrts. Strešynis peeti kaks korda aastas laata. Aastal 1909 oli alevis kool, mille juures tegutses ka raamatukogu.
Musta Veenuse Ordu
Musta Veenuse Ordu (lühend: MVO) on Anton Szandor LaVey mõtteid järgivate eesti satanistide liit.
MVO asutati 30. aprillil 2001 kui Eesti Satanistlik Kogudus "Musta Veenuse Ordu".
MVO asutamisele eelnes mitme aasta pikkune töö, mille võiks jaotada kümnesse etappi:
Kuigi modernses satanismis on mitu suunda – ratsionaalne, okultistlik, lutsiferiaanlik (ajalooliselt on neid veelgi rohkem), leidis asutav kogu, et ei tohiks keskenduda ühele kindlale suunale, vaid tuleks luua organisatsioon, mis koondaks kõiki satanismi suundi, jättes seejuures välja kriminaalsusesse kalduvad elemendid nagu happeline satanism. Praegu kuulub MVO ridadesse nii ratsionaliste, okultiste kui ka lutsiferiaane.
Raskused registreerimisel
MVO on püüdnud registreerida end juriidilise isikuna, kuid nelja aasta jooksul ei ole see õnnestunud. Algul toodi välja kõikvõimalikke pisivigu esitatud dokumentides, kuid kui need parandati, hakkasid ametnikud kasutama venitamistaktikat, vastates päris viimasel hetkel. Jätkuvat registreerimisest keeldumist põhjendatakse erinevate demagoogiliste ja otsitud väidetega. Peamiseks probleemiks mitteregistreerimisel näevad MVO esindajad seda, et hoolimata väidetavast (EV põhiseaduse kohaselt) usuvabadusest ja riigikiriku puudumisest Eesti Vabariigis lähtuvad ametnikud MVO'ga seotud võtmemõistete ("Saatan", "satanism") hindamisel kristlikust seisukohast ja terminoloogiast, jättes tähelepanuta asjaolu, et MVO on korduvalt rõhutanud oma mitteseotust "kristliku Saatanaga".
Joseph Kosma
210px|pisi|Joseph Kosma (1963)
Joseph Kosma (ungari keeles József Kozma; 22. oktoober 1905 Budapest – 7. august 1969 La Roche-Guyon, Val-d'Oise'i departemang) oli Ungarist pärit Prantsusmaa helilooja.
Kosma sündis Budapestis juudi perekonnas. Ta lõpetas Ferenc Liszti Muusikaakadeemia dirigendina. Töötas Ungari ooperiteatris. 1933. aastal emigreerus koos perega Prantsusmaale (kodakondsuse sai 1949. aastal).
Koit (roos)
'Koit' on roosisort. See on floribundroos.
Joseph Kosma
Kosma on üle saja laulu viisi autor. Paljud neist on viisistatud Jacques Prévert'i sõnadele.
Koit (roos)
Ta on tumeroosade õitega ja Eesti oludes külmakindel roos.
Selle aretas Vello Veski. Sordiks tunnustatud 1978.
Juuni 2006
Juuni 2006, kroonika
Nanotehnoloogia
Nanotehnoloogia on teaduse ja tehnika haru, mis tegeleb väga väikeste (umbes nanomeetri suurusjärgus mõõtmetega) materjalide ja masinate, sealhulgas nanorobotite uurimise ja loomisega.
Algselt kirjeldati nanotehnoloogiat kui teadust, mille eesmärk oli läbi aatomite ja molekulidega manipuleerimise toota makroskaalas tooteid. Seda teadusharu nimetatakse tänapäeval molekulaarseks nanotehnoloogiaks. Üldistatum definitsioon nanotehnoloogiale määrati Ameerikas koostatud Rahvusliku Nanotehnoloogia Initsiatiivis, mis kirjeldab nanotehnoloogiat kui ainega manipuleerimist, mille vähemalt üks dimensioonidest jääb 1–100 nanomeetri vahele.
Nanotehnoloogia abil on võimalik luua mitmeid uusi materjale, mida oleks võimalik kasutada näiteks meditsiinis ja elektroonikas, aga samas tõstatatakse nanotehnoloogilise arengu puhul samu küsimusi nagu teiste uute tehnoloogiate puhul, näiteks mõju kohta inimese tervisele ja looduskeskkonnale. Need küsimused on omakorda viinud aruteludeni, kas ja kuidas oleks vaja nanotehnoloogiat reguleerida. Nanotehnoloogia ohtude uurimisega tegeleb näiteks nanotoksikoloogia.
Ajalugu
pisi|[[Grafeenikihi vaatlemine skaneeriva elektronmikroskoobi all]] Ideedest, mis viisid nanotehnoloogia sünnini, räägiti esimest korda 1959. aastal, kui Richard Feynman kirjeldas oma loengus "Põhjas on palju ruumi" sünteesi võimalikkust otsese aatomite manipuleerimise teel. Terminit "nanotehnoloogia" kasutas esimest korda Norio Taniguchi 1974. aastal.
Nanotehnoloogia kui teadusharu hakkas arenema 1980. aastatel, kui valdkonnas toimus kaks suuremat läbimurret. Esimeseks oli skaneeriva tunnelmikroskoobi leiutamine 1981. aastal, mille abil oli võimalik näha üksikuid aatomeid ja nendevahelisi sidemeid ning 1989. aastal ka aatomitega manipuleerida. Skaneeriva tunnelmikroskoobi väljatöötajad Gerd Binning ja Heinrich Rohrer said selle töö eest 1986. aastal Nobeli füüsikaauhinna.
Teiseks läbimurdeks oli fullereenide avastamine 1985. aastal. C60 ei kirjeldatud algselt kui nanotehnoloogiat. Seda terminit hakati kasutama seoses hilisemate töödega, mis hõlmasid grafeenitorukesi, millele nähti potentsiaalset kasutust nanoelektroonikas ja -seadmetes.
2000. aastate alguses pälvis nanotehnoloogia üha rohkem tähelepanu teadlastelt, poliitikutelt ja üldsuselt ning see aitas nii valdkonda arendada kui viis ka sellega seotud vastuoludeni. Vastuolud tekkisid peamiselt nanotehnoloogia defineerimises ja selle mõjudes. Samal ajal hakkasid nanotehnoloogial põhinevad tooted üha rohkem üldkasutusse levima. 2000. aastate keskel puhkes õitsele suurem teaduslik huvi nanotehnoloogia vastu.
Rakendused
Nanoinnovatsioon hõlmab uute nanomõõtmetes avastuste ja leiutiste kasutuselevõttu. Värskemateks nanotehnoloogilisteks uuendusteks on näiteks ühe aatomi paksused 2D-materjalid nagu grafeen ja silitseen. Mitmed tänapäevased laiatarbeseadmed, näiteks nutitelefonid, päikeseelemendid ja patareid, kasutavad nanotehnoloogilisi lahendusi. Nanovooluringid ja nanomaterjalid võimaldavad uue generatsiooni sensorite ja kaasaskantavate arvutite loomist. Nanomeditsiini valdkonnas on peaaegu kõik viirusi käsitlevad uuendused nanomõõtmetes, sest enamik viirusi esineb just selles suurusjärgus.
Nanotehnoloogia alaliik, mis hõlmab nanotehnoloogia kasutamist elektroonikakomponentides, on nanoelektroonika. See on haru, mis tegeleb selliste nanoelektroonikakomponentide valmistamisega, mida kasutatakse mikroprotsessorites, mäludes, mikrokiipides, nimetatakse nanolitograafiaks.
Energeetika
pisi|Nanotehnoloogia on oluline [[superkondensaatorite arendamisel]] Energia tootmise ja hoiustamise võimaluste mitmekesistamisel nähakse võimalusi ka nanotehnoloogias. Energeetika rakendustes mängib tähtsat rolli nanolitograafia, mis tegeleb nanoelektroonika komponentide ja seadmete valmistamisega, mida kasutatakse mikroprotsessorites, mäludes, rakendusotstarbelistes mikroskeemides ning mille mõõtmed on alla 100 nanomeetri.
Tänapäeval parimad päikesepatareid koosnevad mitmetest laotud päikesevalgust neelavatest pooljuhtkihtidest. Päikesepaneelide maksimum efektiivsus alla 40% ja nanotehnoloogia abil loodetakse seda tõsta.
Ettevõte Dais Analytic on välja arendanud seadme ConsERV, mis kasutab nanopolümeeridel põhinevaid poolläbilaskvaid membraane, et suurendada kütte- ja jahutusseadmete efektiivsust. Poolläbilaskev membraan püüab kinni õhus lendlevad osakesed, kuid laseb läbi vee osakesi (niiskust). Sellisel polümeeridel põhineval metoodikal võib ka olla palju muid rakendusi industriaalses, kommertsiaalses ning ka sõjanduse valdkondades.
New Yorgis asustatud Applied NanoWork tegeleb LED lampide erivariandi loomisega, mida nimetatakse valgeks LED-iks. Valge LED koosneb anoodist ja katoodist, mille vahel on orgaanilised pooljuhikiled, mis asetsevad üksteisest ~100 nm kaugusel. Valgus tekkib elektrivoolu läbilaskmisel orgaaniliste kihtide vahel elektroluminestsentsi ja selle abil parandatakse saadava valguse spektraalseid omadusi.
Arvutite üheks olulisemaks komponendiks on kondensaator, mille ülesandeks on salvestada elektrilaengut. Kondensaatori ühendamisel elektriahelasse tekib selles olevate plaatide vahel elektriväli ja elektroodidele kogunevad elektrilaengud, mille tulemusena omandab üks elektrood positiivse ja teine negatiivse laengu. Nanotehnoloogia abiga on teadlased välja töötanud ultrakondensaatori ehk superkondensaatori, millel on suur mahtuvus (salvestub palju laengut) ning võime kiiresti tühjeneda ja laaduda. Superkondensaatorid leivad rakendust hübriidautodes, kus on vaja saada akudelt täiendavat energiat auto kiirendamiseks. Selleks, et salvestada kondensaatorisse palju laengust, on vaja, et tal oleks suur mahtuvus ning selleks, et oleks suur mahtuvus on vaja suurt pindala, kuhu laenguosakesed koguneda saaksid. Samuti peab "mahutav" materjal sisaldama poore, kus laengud liikuda saaksid.
Nanopoorsed süsinik aerogeelid on üks võtmematerjalidest, mida kasutatakse superkondensaatorite ehitamisel. Aerogeelide omadusi saab ka muuta, vähendades nende pooride läbimõõtu ja jaotust, mille tagajärjel muutuvad kondensaatori näitajad. Samuti kasutatakse sellel otstarbel süsiniknanotorusid (CNT-sid), mille suur pindala sobib väga hästi laengu salvestamiseks. CNT sünteesimine on seni aga veel raskesti reprodutseeritav ning hind kallis.
Ohtlikkus
Üheks mureküsimuseks on kujunenud nanomaterjalide laiaulatusliku tootmise ja kasutamise mõju inimtervisele ja looduskeskkonnale. Seetõttu on pakutud välja, et nanotehnoloogia kasutust ja arendust peaksid reguleerima valitsused. Sellele on omakorda vastu vaieldud, kuna liiga tugev reguleerimine võib piirata teadustööd ja healoomuliste uuenduste arendust. Osadel nanotehnoloogilistel toodetel võivad olla soovimatud kõrvalmõjud. Teadlased on avastanud, et bakteriostaatilised hõbeda nanoosakesed, mida kasutatakse sokkides jalgade ebameeldiva lõhna vähendamiseks, satuvad pesemisel vette. Need osakesed satuvad seeläbi reoveesüsteemi ja võivad hävitada baktereid, mis võivad olla looduslike ökosüsteemide kriitilisteks osadeks.
Nanoosakeste võimalike kahjulike mõjude uurimisega tegeleb nanotoksikoloogia.
Bosporose kuningriik
Bosporose kuningriik, tuntud ka kui Krimmi Bosporose kuningriik (kreeka: Βασίλειον του Κιμμερικού Βοσπόρου), oli vanaaja riik, mis asus Krimmi poolsaare idaosas ja Tamani poolsaarel Kertši väina rannikul (kuningriik ei saanud nime Musta mere teises otsas Istanbuli juures asetseva Bosporuse väina järgi).
Bosporose kuningriik oli pikima ajalooga Rooma satelliitriik. Bosporose riigi kuldaeg oli 2.-1. sajand eKr. Keiser Nero ajal, aastatel 63-68 pKr, oli Bosporos Rooma provints. Teise sajandi lõpus pKr andis kuningas Sauromates II sküütidele kriitilise hoobi ning liitis kõik Krimmi alad oma riigiga. pisi|vasakul|[[Rooma keisririik aastal 125 eKr]] Bosporose riigi majandus tugines peamiselt vilja-, kala- ja orjaekspordile. Kaubavahetuse tulemusel tekkinud rikkused peegelduvad tänapäevalgi vastavastatud kurgaanides. Omal ajal edukad linnad on jätnud tulevastele põlvedele märkimisväärse kultuuri- ja arhitektuuripärandi, mida säilitatakse peamiselt Peterburi Ermitaažis.
367
Sajandid: 3. sajand - 4. sajand - 5. sajand
Aastakümned: 310. aastad 320. aastad 330. aastad 340. aastad 350. aastad - 360. aastad - 370. aastad 380. aastad 390. aastad 400. aastad 410. aastad
Aastad: 362 363 364 365 366 - 367 - 368 369 370 371 372
Dionysius
Dionysius on mitme isiku nimi:
Erakorraline ja täievoliline suursaadik
Erakorraline ja täievoliline suursaadik (inglise keeles ambassador extraordinary and plenipotentiary; mitteametlikult suursaadik, kõnekeeles ebakorrektselt ka saadik) on ühe riigi kõrgeimat tüüpi alaline diplomaatiline esindaja teises riigis (või rahvusvahelise organisatsiooni juures), tavaliselt suursaatkonna juht.
Diplomaatilise ametikohana kasutatakse seda mõistet peaaegu kõigis riikides, sealhulgas Eestis; varem kasutati ka Nõukogude Liidus.
Eesti
Eestis on "erakorraline ja täievoliline suursaadik" kõrge diplomaatiline ametikoht (ametikohtade hierarhias kolmandal kohal kantsleri ja asekantsleri järel ning on võrdsustatud alalise esindajaga). See on kõrgeim Eesti esindaja, kes on akrediteeritud välisriiki või rahvusvahelise organisatsiooni juurde. Ta võib olla välisesinduse juhiks.
Erakorralise ja täievolilise suursaadiku kandidatuuri esitab Vabariigi Valitsusele kinnitamiseks valdkonna eest vastutav minister atesteerimiskomisjoni ettepanekul. Vabariigi Valitsus kinnitab erakorralise ja täievolilise suursaadiku kandidatuuri ning esitab selle nõusoleku saamiseks Vabariigi Presidendile.
Prantsusmaa
Prantsusmaal nagu ka Eestiski on "erakorraline ja täievoliline suursaadik" (prantsuse keeles ambassadeur extraordinaire et plénipotentiaire ) diplomaatiline ametikoht. Ta on kõrgeim Prantsusmaa esindaja, kes on akrediteeritud välisriiki või rahvusvahelise organisatsiooni juurde. Nagu ka eesti keeleski kasutatakse prantsuse keeles sageli erakorralise ja täievolilise suursaadiku mitteametliku vastena "suursaadik" (ambassadeur).
Venemaa Föderatsioon
Venemaal võib "erakorraline ja täievoliline suursaadik" (vene keeles чрезвычайный и полномочный посол) tähendada kas diplomaatilist ametikohta või teenistusastet. Diplomaatilise ametikohana on see kõrgeim Venemaa Föderatsiooni esindaja, kes on akrediteeritud välisriiki või rahvusvahelise organisatsiooni juurde. Nagu ka eesti keeleski on vene keeles levinud kasutada erakorralise ja täievolilise suursaadiku mitteametliku vastena "suursaadik" (посол).
Ukraina
Ukrainas võib "erakorraline ja täievoliline suursaadik" (ukraina keeles надзвичайний і повноважний посол) tähendada kas diplomaatilist ametikohta või teenistusastet. Diplomaatilise ametikohana on see kõrgeim Ukraina Vabariigi esindaja, kes on akrediteeritud välisriiki või rahvusvahelise organisatsiooni juurde. Ukraina keeles on levinud (nagu ka muudes keeltes) kasutada erakorralise ja täievolilise suursaadiku mitteametliku vastena "suursaadik" (посол).
386
386. aasta
366
366. aasta
Sajandid: 3. sajand - 4. sajand - 5. sajand
Aastakümned: 310. aastad 320. aastad 330. aastad 340. aastad 350. aastad - 360. aastad - 370. aastad 380. aastad 390. aastad 400. aastad 410. aastad
Aastad: 361 362 363 364 365 - 366 - 367 368 369 370 371
Aarne Biin
Aarne Biin (4. august 1942 – 26. juuli 2022) oli eesti prosaist.
Tahkuna majaka tee
thumb|Vaade Tahkuna majaka teele Tahkuna tuletornist lõuna suunas Tahkuna majaka tee (registrinumber 12113) on kõrvalmaantee Hiiumaal Kõrgessaare vallas Tahkuna poolsaarel. Tee pikkuseks on 10,6 km.
Teega ristub 3. kilomeetril Posti–Malvaste tee.