cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rietpoort
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Rietpoorti elanikest värvilisi 99,07%, India või Aasia päritolu inimesi 0,52%, mustanahalisi aafriklasi 0,31% ja valgeid 0,10%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 96,80% inimesi, inglise keelt 1,24% tsvana keelt 0,72% ja sotho keelt 0,72%.
Koerte glaukoom
pisi|236x236px|Koerte glaukoom Koerte glaukoom on levinud silmahaigus koertel, mis sageli põhjustab pimedaks jäämist. See kuulub suurde neurodegeneratiivsete haiguste rühma, mis on põhjustatud silmasisese rõhu püsivast ja pidevast tõusust. Ravimata glaukoom põhjustab pöördumatut võrkkesta irdumist, ganglionrakkude surma, nägemisnärvi kahjustust ja sellest tulenevat nägemise kaotust.
Koerte glaukoom jagatakse kolme rühma: kaasasündinud, primaarne ja sekundaarne. Glaukoomi esinemise põhjuseks võib olla kas pärilik geenide patoloogia, trauma või teised oftalmoloogilised haigused.
Glaukoomi sümptomid
Enamikul juhtudel ei kaasne glaukoomi ägeda faasiga ilmseid kliinilisi tunnuseid, mistõttu silmasisese rõhu kerge või ajutine tõus jääb märkamatuks ja glaukoom muutub krooniliseks.
Glaukoom võib olla valuline seisund. Silmavalu tunnused koertel hõlmavad sagenenud pilgutamist, pisaravoolu, nähtavat kolmandat silmalaugu ja kõõrdsilmsust. Sarvkestal võib tekkida turse või hägusus, silma sidekest võib punaseks minna. Samuti ei pruugi koerad reageerida ohule ja nende silmaavad ei pruugi reageerida valgusele. Haige loom võib kahjustatud silma hõõruda, püüdes ebamugavusest vabaneda.
Haiguse tekkimise põhjused
Tsiliaarkeha toodab silma vesivedelikku, mis siseneb silmaava kaudu silma eeskambrisse. Tervetel koertel väljub suurem osa vesivedelikust silmast läbi trabekulaarse võrgu ehk kambri nurga (nurk, kus sarvkest, vikerkest ja silma eesmine kamber kohtuvad. Nimetatakse ka iridokorneaalseks nurgaks ) ning ligikaudu 10–15% väljub uveoskleraalse väljavoolu kaudu. Seega säilib normaalne silmasisene rõhk tänu tasakaalule vesivedeliku tootmise ja selle väljavoolu vahel.
Koerte glaukoom tekib siis, kui normaalne väljavoolutee häirub, näiteks on millegi poolt blokeeritud. See toob kaasa tasakaalu muutuse ja silmasisese rõhu tõusu. Nägemisnärvi aksonid on rõhu kõikumiste suhtes väga tundlikud ja nende vool muutub 50 mm Hg silmasisese rõhu juures 100% takistatuks.
Sõltuvalt tekkimise põhjusest võib koerte glaukoomi jagada kolme suurde kategooriasse:
Kaasasündinud glaukoom
Kaasasündinud glaukoom tekib silma struktuuri anomaaliate tõttu, mis tulenevad silma ebanormaalsest arengust sünnieelsel perioodil. Seega esineb seda glaukoomi tüüp sünnihetkel ja vanusega ilmneb ainult rohkem sümptomeid. Kutsikatel (3–6 kuu vanuses) esineb tavaliselt äge silmamuna suurenemine ja sarvkesta turse.
Haigus võib olla ühepoolne või kahepoolne (esineb ühes või mõlemas silmas) ning võib olla seotud muude silmahäiretega. Kaasasündinud glaukoom on koertel kõige vähem levinud glaukoomi tüüp. See tüüp on üldjuhul halvasti ravitav.
Primaarne glaukoom
Primaarset glaukoomi peetakse osadel koeratõugudel pärilikuks haiguseks. See tekib väljavoolu nurga muutumise või ebanormaalse trabekulaarsete rakkude metabolismi tõttu väljavoolukanalis (trabekulaarses võrgus) selle ummistumisega. Sõltuvalt koera tõust ilmneb primaarne glaukoom tavaliselt keskmises või vanemas eas.
See on alati kahepoolne seisund (ilmub mõlemas silmas), kuid kulgeb tavaliselt asümmeetriliselt: kõigepealt tabandub üks silm, seejärel teine. Seda tüüpi glaukoomi võib esineda teiste samaaegsete (kaasuvate) oftalmoloogiliste haiguste puudumisel, mis eristab seda sekundaarsest glaukoomist. pisi|251x251px|Koer, kellel on punnis ja hägune parem silm. Primaarne glaukoom liigitatakse sõltuvalt väljavoolu nurga välimusest avatud nurga, kitsa nurga või suletud nurga glaukoomiks. Mainitud „nurk“ viitab silmas toodetava vesivedeliku äravoolukanali avatusele. Avatud nurga glaukoomi korral on vesivedeliku äravool aeglustunud ning suletud nurga glaukoomi puhul on äravool takistatud.
Sekundaarne glaukoom
Sekundaarne glaukoom tekib siis, kui vesivedeliku väljavooluteed häirib mingi teine haigus. Näiteks sekundaarset glaukoomi võivad põhjustada sellised seisundid nagu katarakt, silmaläätse luksatsioon, hüpheem, silmasisene neoplaasia, võrkkesta irdumine ja uveiit.
Sekundaarset glaukoomi võivad põhjustada nii pärilikud (katarakt, silmaläätse luksatsioon) kui ka mittepärilikud haigused, sealhulgas füüsilised traumad. Lisaks, kui tehakse operatsioon katarakti eemaldamiseks, on operatsioonijärgne sekundaarne glaukoom üks võimalikest tüsistustest.
Sõltuvalt kaasuvatest haigustest võib sekundaarne glaukoom olla kas ühe- või kahepoolne.
Diagnoos
Diagnoosi pannakse kliiniliste tunnuste, oftalmoloogilise uuringu tulemuste tõlgendamise ja silmasisese rõhu määramise põhjal. Asjakohaste ravisoovituste andmiseks on oluline välja selgitada glaukoomi algpõhjus.
Kliinilised tunnused
Silmade valulikkus, turse ja punetus võivad viidata glaukoomi esinemisele koeral.
Tavaliselt on sarvkesta turse ägeda ja kroonilise glaukoomi korral sama. Haiguse kestuse saab määrata silmamuna suuruse ja silmapõhja seisundi järgi.
Glaukoomi ägeda vormi korral säilitab silmamuna normaalse suuruse, sarvkest paisub, täheldatakse müdriaasi - põhjuseta silmaavade laienemist. Võrkkest on suhteliselt normaalses seisundis, veresoonte võrk on nõrgenenud. Nägemisnärvi ketas on kahvatu või tume (atrofeerunud).
Krooniline glaukoom on ainus põhjus silmamuna suurenemiseks, peaaegu kõigil juhtudel muutub suurenenud silm pöördumatult pimedaks. Erandiks võivad olla tõud, kellel silm muudab kergesti oma suurust sidekoe struktuuriliste iseärasuste tõttu, need on kern terjerid, sharpei ja tšau-tšau.
Nägemisseisund ja potentsiaal
Oftalmoloogilise läbivaatuse esimene eesmärk on määrata silmade nägemise seisund ja potentsiaal. Hinnatakse looma reaktsiooni ohtudele (ähvardusreaktsioon) ja tema pupilli läbimõõdu muutust valguse käes (pupillaarrefleks, PLR). Kui need reaktsioonid puuduvad, tuleb hinnata pimestavaid reflekse (dazzle reflex), valgustades silmi kordamööda ereda valgusega ja jälgides pilgutamisreaktsiooni.
Arvatakse, et ägeda glaukoomiga koerad, kellel puudub ähvardusreaktsioon, pupillaarrefleksid ja pimestavad refleksid, võivad mõne nägemisfunktsiooni päevade või nädalate jooksul taastuda, kui agressiivset medikamentoosset või kirurgilist ravi alustatakse glaukoomi varajases staadiumis.
Silmasisene rõhk
Oftalmoloogilise läbivaatuse teine ​​eesmärk on silmasisese rõhu mõõtmine.
Silmasisese rõhu mõõtmiseks on kolm meetodit: Schiotzi tonomeetria, aplanatsiooni tonomeetria ja tagasilöögi tonomeetria. Erinevate instrumentidega saadavad tulemused on erinevad, mistõttu on patsiendi jälgimisel soovitatav kasutada sama instrumenti.
Lisaks nõuab mõlema silma silmasisese rõhu määramine teatud piirangute järgimist. Silmasisese rõhu mõõtmise ajal tuleb vältida survet patsiendi kaelale või silmamunale (kaelal ei tohi olla kraed, kaelarihma, rõhksidet, hoidikuid). Silmalaugude avamisel tuleb sõrmed asetada silmakoopa luude servadele, mitte vastu silma; samuti on oluline vältida silmalaugude liigset venitamist. Mõõtmise ajal on vaja hoida koera keha asend muutumatuna. Soovitatav on hoida koera sirge kaelaga istuvas või seisvas asendis, ilma liigse kaela sirutamise või painutamisega.
Silmasisene rõhk, mida tuleks pidada koerte glaukoomi diagnostiliseks kriteeriumiks, on näitaja üle 25 mm Hg.
Mehran Karimi Nasseri
pisi|Mehran Karimi Nasseri 2005. aastal Mehran Karimi Nasseri (pärsia keeles مهران کریمی ناصری [mehˈrɒn kæriˈmi nɒseˈri]; 1945 – 12. november 2022), tuntud ka kui Sir Alfred Mehran, oli Iraani põgenik, kes elas 26. augustist 1988 kuni juulini 2006 Charles de Gaulle'i lennujaama 1. terminali väljumissaalis. Tema autobiograafia avaldati 2004. aastal raamatuna The Terminal Man. Nasseri läbielamiste põhjal valmis 1993. aasta filmi "Lost in Transit" ja 2004. aasta filmi "The Terminal".
Nooruspõlv
Nasseri sündis Iraanis Masjed Soleimanis asuvas Inglise-Pärsia naftakompanii asulas. Tema isa Abdelkarim oli Iraani arst, kes töötas selles ettevõttes. Nasseri on väitnud, et tema ema oli Šotimaalt pärit meditsiiniõde, kes töötas samas kohas, kuid on ka väitnud, et ta ema rootslane. 1973. aasta septembris saabus ta 28-aastaselt Ühendkuningriiki, et osaleda kolmeaastasel Jugoslaavia uuringute kursusel Bradfordi ülikoolis.
Elu lennujaamas
Nasseri väitis, et ta saadeti 1977. aastal Iraanist välja protestide tõttu šahhi vastu ja pärast pikka asjaajamist anti talle Belgias pagulase staatus. See võimaldas väidetavalt elada mitmetes Euroopa riikides. See väide aga vaidlustati ning uurimised näitasid, et Nasserit ei saadetud kunagi Iraanist välja.
Ta sai reisida Ühendkuningriigi ja Prantsusmaa vahel, kuid 1988. aastal läksid ta paberid kaduma, kui väidetavalt varastati tema kohver. Teised dokumendid näitavad, et Nasseri saatis tegelikult oma dokumendid Brüsselisse Suurbritanniasse suunduva parvlaeva pardal, valetades, et need on varastatud. Londonisse saabudes viidi ta tagasi Prantsusmaale, kuna ta ei esitanud Briti migratsiooniametnikele passi. Prantsusmaa lennujaamas ei suutnud ta tõestada oma isikut ega pagulasseisundit ja seetõttu peeti ta kinni dokumentideta reisijate jaoks mõeldud tsoonis.
Koerte glaukoom
Silmasisene rõhk
Aplanatsiooni tonomeetrid, nagu Tonopen, mõõdavad jõudu, mis on vajalik sarvkesta teatud piirkonna tasandamiseks. Seda tonomeetrit kasutatakse üldpraktikas kõige sagedamini.
Mehran Karimi Nasseri
Elu lennujaamas
Nii Prantsusmaa kui Belgia pakkusid Nasserile elamisluba, kuid ta keeldus paberitele alla kirjutamast, kuna neis oli kirjas, et ta on iraanlane, mitte britt ja seal puudus tema eelistatud nimi "Sir Alfred Mehran".
Koerte glaukoom
Silmasisene rõhk
Tagasilöögi tonomeeter (nt ICare või TonoVet) saadab sarvkestale väikese ümara sondiː mida kõrgem on silmasisene rõhk, seda kiiremini sond instrumendile tagasi naaseb.
Mehran Karimi Nasseri
Elu lennujaamas
Nasseri viibimine lennujaamas lõppes 2006. aasta juulis, kui ta viidi haiglasse ja tema istumiskoht demonteeriti. 2007. aasta jaanuari lõpus lahkus ta haiglast ja tema eest hoolitses Prantsuse Punase Risti lennujaama filiaal. Ta ööbis mõne nädala lennujaama lähedal asuvas hotellis. 6. märtsil 2007 viidi ta üle Emmause vastuvõtukeskusse Pariisi 20. linnaosas. Alates 2008. aastast elas ta Pariisi varjupaigas, kuigi pärast Nasseri surma 2022. aastal teatas Associated Press, et ta naasis enne surma lennujaama.
Koerte glaukoom
Gonioskoopia ja ultraheli biomikroskoopia
Juhul, kui eelnevad uuringud on näidanud glaukoomi esinemist koeral, tuleks kindlaks teha, mis tüüpi see glaukoom on. Selleks kasutatakse gonioskoopia ja ultraheli biomikroskoopia meetodit.
Mehran Karimi Nasseri
Elu lennujaamas
18-aastase Charles de Gaulle'i lennujaama 1. terminalis viibimise perioodil istus Nasser oma pagasi juures ja sisustas aega lugedes, päevikut kirjutades või majandust õppides. Ta sai lennusaatjatelt toidutalonge ja muid tarvikuid.
Koerte glaukoom
Gonioskoopia ja ultraheli biomikroskoopia
Kuna primaarne glaukoom on alati kahepoolne ja koertel on glaukoom enamasti asümmeetriline, siis juhul, kui glaukoom leitakse ainult ühest silmast, on oluline kindlaks teha, kas see on sekundaarne või primaarne, et patsient saaks õigel ajal õige ravi.
Mehran Karimi Nasseri
Surm
Nasseri suri südamerabandusse 12. novembril 2022 76-aastaselt Charles de Gaulle'i lennujaamas. Lennujaama pressiesindaja ütles, et Nasseri oli kodutu ja elas lennujaama avalikul alal alates 2022. aasta septembrist.
Koerte glaukoom
Gonioskoopia ja ultraheli biomikroskoopia
Gonioskoopia läbiviimiseks asetatakse sarvkesta pinnale spetsiaalne kontaktlääts, mis muudab sissetuleva valguse murdumisnurka. Seejärel saab viker-sarvkesta nurga visualiseerida biomikroskoobi pilulambi abil. Gonioskoopia abil hinnatakse sarvkesta nurga laiust - viimast selle 360-kraadise proportsiooni määramiseks. Nende meetoditega saab määrata primaarse glaukoomi tüübiː kas see on avatud nurga, kitsa nurga või suletud nurga tüüp.
DNA testid
Primaarse glaukoomi täpse klassifikatsiooni saab kindlaks teha ka geneetilise testi abil. Kuna seda tüüpi glaukoomi esineb peamiselt teatud koeratõugudel, on nende jaoks saadav primaarse avatud nurga glaukoomi DNA-test.
Ravimine
Täielikult glaukoomi välja ravida ei saa, kuid selle sümptomeid ja tagajärgi on võimalik leevendada ning haiguse progresseerumist aeglustada.
Koerte glaukoomi saab ravida medikamentoosselt või kirurgiliselt olenevalt algpõhjusest, haiguse staadiumist, soovitud tulemusest, olemasolevatest seadmetest ja omaniku rahalistest piirangutest.
Glaukoomi õigeks raviks on oluline teada, kas glaukoom on äge või krooniline. Kui loomal diagnoositakse krooniline glaukoom, siis enamikul sellistel juhtudel jääb haige silm pöördumatult pimedaks ning nägemisfunktsiooni taastamine on välistatud. Ägeda glaukoomiga silmad muutuvad ajutiselt pimedaks suurenenud silmasisese rõhu mõjust nägemisnärvile. Sellistel juhtudel võib nägemine taastuda pärast silmasisese rõhu normaliseerumist.
Glaukoomiteraapia eesmärgiks on nägemise säilitamine või taastamine normaalse silmasisese rõhu hoidmise ja valu leevendamise kaudu. Primaarse glaukoomi korral, kui kahjustatud on ainult üks silm, võib profülaktiline medikamentoosne ravi vastassilmas oluliselt pikendada nägemise seisundit ja lükata edasi glaukoomi tekkimist sellel silmal.
Medikamentoosne ravi
Levinud glaukoomiravimite hulka kuuluvad hüperosmootilised ained, beetablokaatorid, karboanhüdraasi inhibiitorid, kolinergilised ained ja prostaglandiini analoogid.
Glaukoomiravimid kas vähendavad vesivedeliku tootmist või suurendavad vesivedeliku väljavoolu. Kõigi glaukoomiga koerte jaoks pole ühtset optimaalset raviprotokolli ja paljud patsiendid vajavad mitut ravimit.
Ägeda sekundaarse glaukoomi raviprotokoll, kui on lootust nägemise taastamiseks, on aga üsna standardiseeritud. Koertel, kellel silmaläätse luksatsiooni ei esine, alustatakse ksalataani (prostaglandiini) sisaldavate silmatilkadega. Enamikul ägeda uveiidiga koertel võib ksalataan üksinda stabiliseerida silmasisese rõhu. Kui silmasisene rõhk ei normaliseeru tunni jooksul, lisatakse lokaalset karboanhüdraasi inhibiitorit, nagu dorsolamiid või timolool brinsolamiid. Halva rõhukontrolli korral on vaja kompleksravis kasutada mannitooli. Mannitool on tõhus glaukoomi erakorraline ravi ja seda kasutatakse nägemise säilitamiseks.
Kirurgiline ravi
Kirurgilised võimalused hõlmavad vesivedeliku šunte, tsüklodestruktiivseid protseduure, enukleatsiooni, intraskleraalseid proteese ja keemilist ablatsiooni.
Nagu medikamentoosse ravi puhul, kirurgilised protseduurid kas vähendavad vesivedeliku tootmist või suurendavad vesivedeliku väljavoolu. Samuti hõlmavad kirurgilised protseduurid silmamuna eemaldamist valu ja ebamugavustunde leevendamiseks, kui nägemist ei ole enam võimalik taastada.
Kirurgilised operatsioonid tehakse siis, kui medikamentravi ei suuda enam silmasisest rõhku kontrolli all hoida. Protseduuri valik sõltub koera nägemise seisundist ja soovitud kosmeetilisest tulemusest. Pärast kirurgilisi protseduure on tavaliselt siiski vaja medikamentoosset ravi jätkata.
Intraskleraalne protees
Silmasisu eemaldamine ja silikoonkuuli sarvkesta ja kõvakesta sisestamine on 95% juhtudel edukas ja omab sageli väga ilusaid tulemused. Operatsioonijärgsed tüsistused on minimaalsed, kuid võivad hõlmata sarvkesta haavandeid ja püsivat sarvkesta turset.
Keemiline ablatsioon
Keemiline ablatsioon - vesivedeliku allikaks oleva tsiliaarkeha keemiline lammutamine. Seda viiakse läbi gentamütsiini ja deksametasooni sisestamisega klaaskehaõõnde. Enamikul juhtudel põhjustab ühekordne manustamine vesivedeliku tootmise püsivat vähenemist.
Silma lõplik välimus on ebastabiilne: mõned on liigveresed (hüpereemilised), enamikul areneb katarakt ja teised on pöördumatult suuruselt vähenenud. See protseduur on näidustatud ainult pimedatele koertele, kuna gentamütsiin hävitab ka võrkkesta, põhjustades selle irdumist.
Tüsistuste hulka kuuluvad ka ebastabiilne silmasisene rõhk, hüpheem, uveiit ja tuberkuloos.
Transskleraalne tsüklofotokoagulatsioon
See metoodika on põhinenud laseraparaadi kasutamisel. Transskleraalset tsüklofotokoagulatsiooni kasutatakse tsiliaarkeha osaliseks hävitamiseks, mille tulemusena vähendatakse vesivedeliku tootmist ning langetatakse püsivalt silmasisest rõhku.
Ägeda primaarse glaukoomi korral säilitab see operatsioon kahjustatud silma nägemise, kroonilise glaukoomi korral on operatsioon alternatiiv enukleatsioonile ja seda tehakse silma säilitamiseks ning hea kosmeetilise efekti saavutamiseks.
Propanool
1-propanool ehk propanool ehk propan-1-ool on keemiline aine, värvuseta vedelik struktuurivalemiga CH3CH2CH2OH.
Koerte glaukoom
Transskleraalne tsüklofotokoagulatsioon
Sekundaarse glaukoomi korral sõltub nägemise prognoos põhihaiguse efektiivsest kontrollist.
Selle ravimeetodiga on mõnikord vaja korduvat sekkumist, kui esimese korraga ei õnnestu saavutada õiget silmasisest rõhku.
Propanool
See on isopropanooli isomeer.
Seda tekib ka looduses vähesel määral käärimise saadusena.
Klassifikatsioon
Propan-1-ool on orgaaniline ühend, mis kuulub alkoholide rühma.
Tootmine
Propanooli toodetakse propanaali katalüütilisel hüdrogeenimisel. Propanaali omakorda saadakse eteeni, süsinikmonooksiidi ja divesiniku reageerimisel.
H2C=CH2 + CO + H2 → CH3CH2CHO
CH3CH2CHO + H2 → CH3CH2CH2OH
Laboratoorsetes tingimustes toodetakse propanooli enamasti 1-jodopropaani ja hõbeoksiidi (Ag2O) kokkusegamisel.
Propanool kütusena
Propanoolil on suur kütteväärtus ning see sobib suurepäraselt kütuseks, kuid kuna propanooli tootmine on väga kallis, ei kasutata teda tavalise kütusena.
Lahustina
Propüülalkoholi kasutatakse lahustina.
Dermatoloogias
Propanooli kasutatakse dermatoloogias antiseptilise ja desinfitseeriva ainena.
ATC-kood: D08AX03 propanool.
Inimestele
Propanooli loetakse inimorganismi manustatuna 2–4 korda joovastavamaks kui etanooli.
Võib põhjustada kerget närvisüsteemi supressiooni ja kutsuda esile alkoholimürgistust. Suurtes kogustes jooduna võib surma põhjustada.
Antidoodid: puuduvad.
Ingenuity
19. aprillil 2021 sai sellest esimene lennumasin, mis on lennanud teisel planeedil. 39 sekundi jooksul tõusis kopter õhku, hõljus Marsi pinna kohal ning seejärel maandus. 2022. aasta aprilli lõpuks oli Ingenuity sooritanud 28 lendu, lennu maksimaalne kestus oli 169.5 s ja suurim ühe lennuga läbitud vahemaa 704 m. Helikopteri projekteeris ja ehitas Jet Propulsion Laboratory (JPL) ning projektis osalesid ka NASA Amesi ja Langley uurimiskeskused, AeroVironment, SolAero ja Lockheed Martin Space.
Konstruktsioon
Helikopteril on vähem kui 20 cm küljepikkusega risttahukakujuline kere, kaks koaksiaalset 122 cm vastassuunas pöörlevat tiivikut, neli 38.4 cm pikkust jalga ning päikesepaneel akude laadimiseks. Helikopter kaalub 1.8 kg. Helikopteril on sensorid asendi kontrolliks, lennukõrguse mõõtja, navigatsioonikaamera ja seadmete töö juhtimiseks arvuti, mille operatsioonisüsteemiks on linux. Maastiku pildistamiseks on 4208 x 3120-piksline fotokaamera Sony IMX 214, pildid edastatakse Perseverance'ile ja lennuprogramm edastatakse Perseverance'ilt helikopterile raadio teel. Ingenuity lendab autonoomselt, sooritades manöövrid, mille JPL on eelnevalt planeerinud, programmeerinud ning helikopterile edastanud.
Missioon
Ingenuity startis Perseverance'i alla kinnitatuna 30. juulil 2020 ning jõudis Marsile 18. veebruaril 2021. Ingenuity katsetas, kas Marsil lendamine on võimalik, ning otsib uurimisobjekte kulgurile Perseverance. See on esimene lennumasin, mis on saadetud teisele planeedile. Ingenuity esimene lend toimus 19. aprillil 2021, Pärast demonstratsioonifaasi lõppu sai Ingenuity ülesandeks vaatluslendude sooritamine piirkondade kohal, mida hiljem saaks potentsiaalselt uurida Perseverance.
Mälestus
Ingenuity kannab kaasas tiivatükki lennukist, millega vennad Wrightid sooritasid 1903. aastal maailma esimese juhitava lennu. See on kinnitatud päikesepaneeli alla. NASA andis Ingenuity esimese lennu stardipaigale nimeks Wright Brothers Field. Edasisi stardi ja maandumise kohti tähistatakse tähestiku tähtedega.
Testimine Maal
Marsi atmosfäär on väga hõre, pinna lähedal on õhurõhk 0.6% õhurõhust Maal merepinnal. Maa atmosfäär on nii hõre umbes 34 km kõrgusel. Raskusjõud Marsi pinnal on 38% raskusjõust Maal. Helikopteri lennueelsed katsetused tehti spetsiaalses barokambris, milles oli õhu koostis ja rõhk võrreldav Marsi atmosfääriga. Maapealse katselennu ajal tõsteti helikopterit niidiga vajaliku jõuga, et kompenseerida raskusjõudude errinevust Maal ja Marsil.
Lendude loend
pisi|Ingenuity lennuks valmistumas
Amity komma
Amity komma (inglise keeles amity comma) on muusikas kahe heli intervall sagedussuhtega 1600000 / 1594323 ehk 6,154 tsenti.
1 amity comma = kleisma - 1 skisma
Maksim Gorki nimeline Kirjandusinstituut
pisi|Õppeasutuse peahoone pisi|[[1812. aastal sündis siin Aleksandr Herzen]] pisi|Kirjandusinstituudi raamatupood Maksim Gorki nimeline Kirjandusinstituut (vene keeles Литературный институт имени А. М. Горького) on rakenduskõrgkool Venemaal. Humanitaarteaduste õpetamisega tegelev kool asub Moskvas Tveri bulvaril.
Kirjandusinstituut asutati 1933. aastal Maksim Gorki eestvõttel. Pärast kirjaniku surma anti koolile tema nimi. Alates 1942. aastast on võimalik õppida nii päevases kui ka õhtuses õppes. 1953. aastast korraldab Instituut kõrgemaid kirjanduskursusi.
Maksim Gorki nimeline Kirjandusinstituut pälvis 1983. aastal Rahvaste Sõpruse ordeni.
Pikkuim-hallhai
Pikkuim-hallhai (Carcharhinus longimanus) on hallhailaste sugukonda kuuluv suur hai, kes elutseb troopiliste ja mõõdukalt soojade merede avaveeosas.
Jässaka kerega hai kõige äratuntavam eripära on pikad, ümarad ja valgete otstega uimed.
Pikkuim-hallhai on agressiivne, kuid aeglane. Ta domineerib tihti saagi ümber toimuvates taplustes ja ohustab laeva või lennuõnnetuse ohvreid. Liigi arvukus on hiljutiste uuringute kohaselt järsus languses, kuna selle suured uimed on kõrges hinnas kui haiuimesupi peamine koostisosa. Sarnaselt teiste hailiikidega ohustab liigne kalastamine pikkuim-hallhaid kogu liigi levila ulatuses.
Taksonoomia
Pikkuim-hallhaid kirjeldas esmakordselt Prantsuse loodusteadlane René-Primevère Lesson oma reisikirjelduses 1822–1825 toimunud ümbermaailmareisist Louis Duperrey korvetil "Coquille". Lesson kirjeldas kahte isendit, kes leiti Tuamotu saarestikust Prantsuse Polüneesias ja andis haile teadusliku nime Squalus maou (polüneesiakeelse sõna "hai" järgi). Lessoni kirjeldus ja pandud nimi unustati.
Järgmisena kirjeldas haid 1861. aastal Kuuba zooloog Felipe Poey ja andis talle nimeks Squalus longimanus. On kasutatud ka nime Pterolamiops longimanus. Liigi tähis longimannus viitab hai rinnauimedele (longimanus tähendab ladina keeles "pikad käed"). Pikkuim-hallhail on inglise keeles mitmeid rahvapäraseid nimetusi.
Vastavalt Rahvusvahelise Zooloogia Nomenklatuuri Komisjoni (International Commission on Zoological Nomenclature) reeglitele võetakse üldiselt esmajärjekorras kasutusele esimene trükis avaldatud nimi ja seega peaks olema pikkuim-hallhai teaduslik nimetus Carcharhinus maou. Kuid Lessoni pandud nimi jäi nii pikaks ajaks unustuse hõlma, et Carcharhinus longimanus on jäänud üldtunnustatud nimeks.
Levik ja elukeskkond
Pikkuim-hallhaid leidub kõikjal üle maailma sügavas avameres, kus veetemperatuur ulatub üle 18 °C. Hai eelistab üldiselt vee temperatuurivahemikku 20–28 °C ja kipub madalama temperatuuriga merepiirkondadest lahkuma. Pikkuim-hallhaid olid kunagi väga levinud ja neid leidub ka tänapäeval üle maailma, kuid hiljutised uuringud näitavad, et nende asurkond on tugevalt vähenenud. USA pelaagilise jadaõngepüügi logiraamatu analüüs aastate 1992–2000 kohta (andmed olid Kesk-Atlandi ookeani loode- ja läänealade kohta) näitas, et perioodi jooksul on asurkond vähenenud 70%.
Neid leidub üle maailma 45. põhjalaius- ja 43. lõunalaiuskraadi vahel. Aastal 2004 leiti üks surnud isend Rootsi läänerannikult, mis asub liigi leviku arvatavast põhjapiirist üsna kaugel.
Hai veedab enamiku ajast ülemistes veekihtides kuni 150 meetri sügavusel ja eelistab rannikust kaugemale jäävaid sügava ookeaniga alasid. Vastavalt jadaõngepüügi andmetele korreleerub kaugus rannikust haide suurema arvukusega. Vahel leitakse isendeid ka ranniku lähedalt, kuni 37 meetri sügavusest veest. Seda tavaliselt keset ookeani asuvate saarte, näiteks Hawaii ümbruses või kohtades, kus mandrilava on kitsas ja läheduses asub sügava veega ala. Pikkuim hoiab üldiselt omaette, kuid suure toidukülluse korral võib neid küllaltki palju ühte kohta koguneda. Erinevalt paljudest loomadest ei ole pikkuimel unetsüklit ja ta on aktiivne nii päeval kui öösel. Hai ujumistiil on aeglane, rinnauimed laiali sirutatud. Kuigi nad hoiavad oma liigikaaslastest eemale, võivad neid saata lootskalad, kuldmakrellid ja imikalad. Jeremy Stafford-Deitsch teatas 1988. aastal, et nägi troopikagrindat haid saatmas.
Anatoomia ja välimus
Pikkuim-hallhail on üldiselt "tüüpiline" Carcharhinidae sugukonna hai keha. Tihti on pikkuime keha veidi küürus seljaga. Hai selg on kas pruuni, pronksjat, sinakat või halli tooni (värv varieerub kehapiirkonniti). Hai kõhualune on valge, kuigi mõnikord võib see olla ka kergelt kollakas. Hai kasvab kuni 4 meetri pikkuseks, kuigi tavaliselt üle 3 meetri pikkusi isendeid ei kohta. Maksimaalne registreeritud kaal on 170 kilogrammi. Emased on isastest keskmiselt 10 sentimeetrit pikemad: isased on keskmiselt 1,8 meetrit ja emased 1,9 meetrit pikad.
Hail on mitut liiki hambaid – alalõuas paiknevad hambad on suhteliselt väikesed, kolmnurksed ja õhukese sakilise tipuga. Kummalgi pool keskjoont paikneb 13 kuni 15 hammast. Ülalõuas asuvad hambad on kolmnurksed, oluliselt suuremad ja laiemad ning üleni sakiliste servadega. Kummalgi pool keskjoont asub 14 kuni 15 hammast.
Toitumine
Pikkuim-hallhai toitub peamiselt peajalgsetest ja luukaladest, kuid tema toidusedel võib ka vaheldusrikkam olla, kuna ta pole toidu suhtes valiv. On teada, et ta sööb ka ogaraisid, merikilpkonni, linde, tigusid, vähilaadseid ja mereimetajaid. Luukaladest sööb ta põhiliselt delfiinkalu, barrakuudasid, makrelle, marliine ja tuunikalu. Tema toitumismeetodite hulka kuuluvad sööstmine kalaparve ja tuunikalaparvest avatud lõugadega läbi ujumine. Kui toitumise ajal sattub nende lähedusse teisest liigist kiskjaid, muutuvad pikkuim-hallhaid agressiivseks. Peter Benchley, "Lõugade" autor nägi, kuidas seda liiki hai ujus ümber grinda parve ja sõi nende väljaheiteid.
Käitumine
pisi|Pikkuim-hallhai ja [[lootskalad Punases meres]] Pikkuim-hallhaid hoiavad tavaliselt omaette ja ujuvad aeglaselt pealmistes veekihtides. Nad võivad toiduotsingul läbida pikki vahemaid. Kuni 16. sajandini nimetasid meremehed haisid "merekoerteks", kuna haid järgnesid laevadele nagu koerad. Pikkuim-hallhai on tavapäraseim laevajälitaja hai. Nad ei ole kiired ujujad, kuid on võimelised üllatavalt kiireteks sööstudeks. Nad konkureerivad toidu pärast siidhallhaidega (Carcharhinus falciformis) ja kompenseerivad oma suhteliselt rahulikku ujumisstiili agressiivsete sööstudega.
Pikkuim-hallhaid kogunevad tihti tapetud saagi ümber ja toidu üle võib minna tapluseks. Selle põhjuseks paistab olema pikkuimede äärmiselt eesmärgile suunatud loomus (säästa energiat harvade toitumisvõimaluste vahel), mitte verehimu või vees leiduv veri. Pikkuim-hallhai on oportunistlik ja konkureerimishimuline kiskja, kes kasutab kõiki käepäraseid võimalusi ega väldi taplusi lihtsamat saaki ootama jäädes.
Pikkuimed ei näi erinevat soo või suuruse järgi. Pikkuimed järgnevad tuunikala- või kalmaariparvedele ning jälitavad mereimetajaid, näiteks delfiine ja grindasid, ning söövad nende saagi raipeid. Nende tuhandete aastate jooksul välja kujunenud saakloomadele järgnemise instinkt on nii tugev, et nad järgnevad ookeanilaevadele. Kui vaalapüük toimus veel soojades vetes, siis põhjustasid pikkuimed suure osa vigastusi vees hulpivatele vaalakorjustele.
1950. aastatel nägid kalandusteadlased Mehhiko lahes pikkuim-hallhai parve ujumas veepinnal läbi tuunikalade parve, suud lahti. Pikkuimed ei teinud tuunikalade püüdmiseks ühtegi rünnakut, vaid ootasid, suud lahti, et tuunikalad juhuslikult hüppaksid nende suhu.
Paljunemine
Paaritumishooaeg on Atlandi ookeani loodeosas ja India ookeani edelaosas varasuvel, kuigi Vaiksest ookeanist püütud emastelt on embrüoid leitud aastaringselt. Sellest võib järeldada, et sealkandis kestab paaritumishooaeg kauem. Pikkuim on eluspoegija – embrüod arenevad emakas ja saavad toitaineid läbi platsenta. Gestatsiooniperiood on üks aasta. Pesakonna suurus varieerub ühest viieteistkümneni. Noorloomad on sündides umbes 60 sentimeetrit pikad. Suguküpsus saavutatakse, kui kala on kasvanud 1,75 (isased) ja 2 (emased) meetri pikkuseks ehk seitsmenda eluaasta paiku.
Suhted inimesega
pisi|Pikkuim-hallhai koos väikese lootskalade parvega Pikkuim-hallhaid püütakse tema uimede, liha ja õli pärast. Teda süüakse toorelt, suitsutatult, kuivatatult ja soolatult ning kasutatakse tema nahka. Liik on väljapüügi tõttu surve all sisuliselt kogu levila ulatuses. Samas ei peeta talle tihti spetsiifiliselt jahti, vaid püütakse kõrvalsaagina, kuna teda tõmbab teiste liikide jaoks mõeldud jadaõngede sööda poole.
Kuulus okeanograaf Jacques Cousteau kirjeldas pikkuime kui "kõige ohtlikumat kõigist haidest". Oportunistliku kiskjana võib pikkuim-hallhai inimest rünnata. Kuigi mõrtsukhai ja teised suured ranniku lähedal elavad haid on kurikuulsamad, kahtlustatakse pikkuimi paljudes surmaga lõppenud rünnakutes laevahuku ja lennuõnnetuse ohvrite vastu. Selliseid intsidente ei ole 20. ja 21. sajandil loetud tavapäraste hairünnakute hulka ja seetõttu ei ole pikkuime arvel suurt hulka "dokumenteeritud" hairünnakuid: 2017. aasta seisuga kõigest 10.
Kui USS Indianapolis 30. juulil 1945 torpeedorünnaku tagajärjel uppus, peeti pikkuimesid vastutavaks mitme laevahukust pääsenud madruse ründamises. Samas arvatakse, et enamik hukkus pigem loodusjõudude kui haide tõttu.
Umbes 1000 reisijaga aurik Nova Scotia uputati Teise maailmasõja ajal Lõuna-Aafrika lähedal saksa allveelaeva poolt. Pääses kõigest 192 inimest. Suhteliselt väikese pääsenute arvu põhjuseks peeti just pikkuim-hallhaide rünnakuid.
Vangistuses
Kuna pikkuim-hallhaid on avaookeani liik, siis taluvad nad vangistust halvasti. Teadaolevalt on kolm viiest pikkuim-hallhaist elanud vangistuses kauem kui ühe aasta. Neist kolmest püsis Monterey Bay Akvaariumi isend vangistuses elusana üle kolme aasta. Sama haid näidati ka Shark Weeki erisaates "Sharks Under Glass".
Ohustatus
Lineweaver ja Backus kirjutasid pikkuim-hallhai kohta 1969. aastal, et "[teda] leidub erakordselt rikkalikult ja on võimalik, et tegemist on kõige levinuma suurekasvulise loomaga maakeral. Suurekasvuliseks loetakse siinjuures üle 100 naelaseid [45 kg] loomi." Pärast seda pikkuimede asurkonda enam eriti ei uuritud kuni 2003. aastani, mil oletati, et arvukus on langenud Kesk-Atlandi loode- ja lääneosas aastatel 1992–2000 70%. Teine uuring, mis keskendus Mehhiko lahele ja kasutas segiläbi USA pelaagilise jadaõngepüügi andmeid alates 1950. aastate keskpaigast ja vaatlusandmeid 1990. aastate lõpust, hindas selle perioodi kestel toimunud languse suuruseks 99,3%. Samas teevad muutused kalapüügi meetodites ja andmete kogumise meetodites täpsete hinnangute andmise keeruliseks.
Vastavalt 1995. aastal sõlmitud ÜRO kalavarude kokkuleppele (UNFSA) on rannaäärsed ja kalastamisega tegelevad riigid kohustatud tarvitusele võtma meetmed nimekirja kantud liikide kaitseks, kuid pikkuim-hallhai osas ei ole suurt arengut toimunud.
2011. aastal kehtestati Bahama kaitsealustes vetes kõigi hailiikidega, sealhulgas pikkuim-hallhaiga kauplemise keeld.
Alates 3. jaanuarist 2013 on pikkuim-hallhaid Uus-Meremaal kaitstud vastavalt Wildlife Act 1953-le. Nende püüdmine toob kaasa kuni 250 000 dollarit trahvi või kuni kuus kuud vangistust ning ka kogemata kalasaagi hulka sattunud pikkuim-hallhaidest tuleb teatada, mitteteatamist võidakse karistada kuni 10 000 dollarini küündiva trahviga.
Märtsis 2013 kanti kolme tüüpi ohustatud ning majanduslikku väärtust omavat haid Washingtoni konventsiooni (CITES) II kategooriaase: vasarhailased, pikkuim-hallhai ja heeringhai. See tähendab, et nende püüdmine ja nendega äritsemine on edaspidi reguleeritud ning nõuab litsentsi.
Nikolai Piigert
Nikolai Piigert (20. august 1902 Vana-Suislepa, Viljandimaa – 8. detsember 1980 Sauga) oli Eesti sõjaväelane (major).
Sillamäe Slaavi Kultuuriühing
Sillamäe Slaavi Kultuuriühing" on Eestis elavate slaavlaste organisatsioon. Organisatsiooni kontor asub Sillamäel aadressil Rumjantseva tänav 4. Organisatsiooni juhatuse esimees on Maria Smolina.
Nikolai Piigert
Ta õppis Viljandi Reaalgümnaasiumis. Osales Vabadussõjas, 1924. aastal lõpetas ta Sõjakooli. 1934. aastal lõpetas Tartu Ülikooli õigusteaduskonna, kuulus Üliõpilaste Seltsi Raimla.
Teise maailmasõja alguses teenis ta Saksa julgeolekupolitseis. 1943. aasta mais siirdus vabatahtlikuna Soome armeesse, viibis rindel Karjala kannasel, naasis Eestisse. Ta arreteeriti 7. juulil 1951. Pärast vabanemist töötas Pärnu sovhoosis.
Sillamäe Slaavi Kultuuriühing
Organisatsioon asutati 29. oktoobril 1991.
Organisatsiooni juures tegutsevad muu hulgas naisteklubid Raduga, Optimist, samuti folkloorikoor Russitši, tantsukollektiivid Suveniir ja Anfaas.
Organisatsiooni eestvõttel toimuvad iga aasta 24. mail Sillamäe linna slaavi kultuuri pidu.
Rebuoja
Rebuoja küla (vanadel kaartidel Raboja) Simuna kihelkonnas võis olla 18. sajandil hilisema samanimelise kõrtsi ja Kolgissoo küla kohal.
Rebuoja kõrts paiknes Tammiku ja Hirla küla vahelise tee ääres. Koht sai nime samanimelise oja järgi, mis suubus Tammiku järve.
Hans Nayna
Hans Nayna (sündinud 3. märtsil 1989) on Mauritiuse päritolu Eesti-Mauritiuse muusik, Eesti Laul 2021 finalist. 2021. aasta Eesti laulu konkursil osales ta 18. veebruaril toimunud I poolfinaalis looga "One By One" ning pääses 6. märtsil toimuvasse finaali.
Ksantaan
pisi Ksantaan ehk ksantaankummi ehk ksantaankumm on polüsahhariidide hulka kuuluv looduslik keemiline aine. See on polümeer keemilise valemiga C35H49O29)n.CAS-number on 11138-66-2.
Ksantaan kujutab endast hüdrokoloidi, mis koosneb glükoosist, mannoosist ja glükuroonhappest ning osaliselt estrifitseeritud etaanhappest ja püroviinamarihappest.
Struktuur
Ksantaani biopolümeeri peaahel koosneb β-(1→4)-sidemega D -glükoosi üksustest. See on samasugune nagu tselluloosil, nii et ksantaani võib pidada tselluloosi derivaadiks.
Kõrvalahelates on glükoosi, glükuroonhappe ja mannoosi jäägid ning püroviinamarihappe rühmad (püruvaatrühmad) ja atsetüülrühmad.
Iga teise glükoosiüksusega on α-(1→3)-glükosiidselt seotud β- D -mannopüranosüül-(1→4)-β- D -glükuronopüranosüül-(1→2)-6-O-atsetüül- α- D -mannopüranosüül-kõrvalahel. Umbes pool selle kõrvalahela lõpp-mannoosiüksustest moodustab hüdroksüülrühma kaudu positsioonides 4 ja 6 ketaalipüroviinamarihappega.
Mõnikord võib atsetüülrühm või üks kõrvalahel täielikult puududa.
Looduslik esinemine
Bakterite Xanthomonas campestris ja teiste perekonda Xanthomonas kuuluvate bakterite elutsüklis on ksantaan kaitseks viiruste ja kuivamise eest.
Tootmine
Ksantaani toodetakse perekonda Xanthomonas kuuluvate bakterite (eriti Xanthomonas campestris) abil biotehnoloogiliselt kääritamisel suhkrut (tavaliselt maisisuhkrut) sisaldavatest substraatidest.
Ksantaani tootmine põhineb aeroobsel käärimisel süsivesikute, lämmastikuallika jm vesilahuses. Järgneb keskkonna pastöriseerimine ning sadestamine või puhastamine mikrofiltreerimise teel. Puhastamiseks kasutatakse ekstraktsiooni etanooli või isopropanooli abil. Pärast seda ksantaan kuivatatakse ja jahvatatakse.
Ksantaani omadusi reguleeritakse bakterite elutingimuste muutmise kaudu.
Aastal 2003 toodeti maailmas umbes 20 000 tonni ksantaani.
Omadused
Et ksantaan vesilahuses paisub, suurendab ta keskkonna viskoossust. Püruvaatrühmade arv määrab ksantaani vesilahuste viskoossuse. Ksantaan moodustab pseudoplastilised lahused. Viskoossus on tugevalt sõltuv mehaanilistest teguritest (segamine). Lahuste viskoossus sõltub vähesel määral pH-st, temperatuurist ja soolalisanditest. Elektrolüüdid suurendavad viskoossust. Keemilise ja füüsikalise stabiilsuse tõttu on ksantaanilahus sobiv väga happeliste või aluseliste lahuste paksendamiseks. Ksantaanilahuse viskoossust suurendab märgatavalt guarkummi lisamine.
Ksantaan lahustub hästi külmas ja kuumas vees, piimas, samuti soola- ja suhkrulahustes. Ksantaani molekulid adsorbeerivad vett, nii et moodustub ksantaani kaksikspiraalidest koosnev kolmemõõtmeline võrk, mis on struktuurilt lähedane geelile, kuid on vähem viskoosne.
Ksantaanilahus on vastupidav fermentidele, alkoholidele, pindaktiivsetele ainetele, hapetele (välja arvatud soolhape) ja leelistele ning kõrgetele (kuni 120 ºС) ja madalatele (kuni −18 ºС) temperatuuridele. Lahus peab vastu külmutamisele ja ülessoojendamisele.
Segus teiste kummidega on paksendav toime väiksem kui iga paksendaja puhul eraldi. Ksantaanilahusele on iseloomulikud viskoossuse kõrged väärtused pH diapasoonis 2 kuni 12 ja pseudoplastilisuse kõrged väärtused.
Ksantaan eraldi ei moodusta želeed, kuid koos jaanikaunakummiga on tal želeeriv toime.
Kasutamine
Teda kasutatakse toidulisaainena E-numbriga E 415 paksendajana, želeerijana ja stabilisaatorina. Geelimoodustajana teda tavaliselt ei kasutata. Teda on lubatud kasutada ökotoiduainetes.
Et ksantaan suurendab keskkonna viskoossust, saab tema abil dispersioone paksendada ja stabiliseerida. Tänu suurele viskoossusele ja pseudoplastilisusele moodustab ksantaan hea struktuuri, stabiliseerib tooteid pikaajaliselt ja pikendab nende säilitamistähtaegu.
Sellepärast kasutatakse teda laialdaselt näiteks piimasaadustes, kastmetes, tomatiketšupis, majoneesis, sinepis ja salatikastmetes, samuti jäätises, magustoitudes, pagaritoodetes ja jookides. Ka molekulaarköögis on ksantaan tähtis lisand.
Ksantaani kasutamine võimaldab
Peale selle kasutatakse ksantaani paljudes kosmeetikatoodetes, näiteks ihupiimades, šampoonides, hambapastas, vedelseepides ja ripsmetuššides.
Samuti kasutatakse ksantaani lõhkeainetes ja puurimismudades nafta ja gaasi tootmisel. Puurimislahused horisontaalsete ja kaldasendis puuraukude saamiseks sisaldavad kuni 2% ksantaani.
Ksantaanilahustel on pseudo-elastsuspiir. Peale selle saab ksantaan sünergias jaanikaunajahuga moodustada termopöörduvaid geele, mis seovad väga hästi vett ja on väga elastsed.
Mõju inimese organismile
Inimese organism ksantaani ei seedi, mistõttu ta arvatakse ballastainete hulka. Osalt lagundavad teda soolestiku mikroorganismid. Suurtes annustes võib ksantaanil olla lahtistav toime. Siiski loetakse teda tervisele ohutuks.
Tannisma
Tannisma (inglise keeles tannisma) on muusikas kahe heli intervall sagedussuhtega 273 / 272 ehk 6,353 tsenti.
Läti kindralkomissariaat
Läti kindralkomissariaat (saksa keeles Generalbezirk Lettland) oli Teise maailmasõja ajal 1941–1944 Saksa Kolmanda Riigi poolt okupeeritud Lätis moodustatud haldusüksus, mis kuulus Ida-alade (Ostland) Riigikomissariaadi koosseisu.
Territoorium
Kindralkomissariaadi keskus oli Riia linn.
Jezero kraater
pisi| pisi|[[Viking 1 foto Syrtis Majori piirkonnast. Jezero kraater asub all paremal]] Jezero kraater on kraater Marsil.
Läti kindralkomissariaat
Läti Omavalitsus
1942. aast amais määrati Idaalade riigikomissari Hinrich Lohse poolt formaalne Läti Omavalitsus, kes ei omanud reaalset võimu ja kelle tegevust määratles Läti kindralkomissariaat.
Jezero kraater
See asub Marsi ekvaatorist põhja poole jääval Isidis Planitia tasandikul. Kraatri diameeter on 45 km.
Mars Reconnaissance Orbiter on Jezero kraatrist leidnud savi ning teadlased arvavad, et piirkonnas oli miljardeid aastaid tagasi järv.
2018. aastal teatas NASA, et kraatrit suundub uurima Mars 2020, mis koosneb kulgurist Perseverance ja droonist Ingenuity. Missioon maandus 18. veebruaril 2021 kraatri lääneossa, umbes 2 km kaugusele planeeritud maandumispaigast.
Krampāni
Krampāni (ka Krompāni) on küla (mazciems) Lätis Madona piirkonnas Dzelzava vallas.
Küla asub valla põhjaosas. Sinna jääb Krampāni bussipeatus.
Noavere
Noavere (kaartidel Nawerre) oli küla Simuna kihelkonna põhjaosas Muuga mõisast edelas.
Mõisahärra Peter Gustav von Uexküll-Güldenbandt ehitas Muuga–Noavere külla 1839. aastal koolimaja.
1949. aastal asutati külas kolhoos "Tõusev Võit".
Noavere külas oli 1956. aastal asutatud raamatukogu, mis alates 1987. aastast asub Muuga keskuses.
1977. aastal liideti Noavere küla Muuga külaga.
Ritšerkaar
Ritšerkaar (itaalia keeles ricercare, otsima) on muusikas imitatsioonil põhinev mitmehäälne polüfooniline muusikažanr, mis omas olulist rolli fuuga kujunemisel.
Anton Pilve
Anton Pilve VR II/3 (1935. aastani Anton Pelpson; 7. november 1897 Jõhvi vald, Virumaa – 1. märts 1942 Vjatlag, Kirovi oblast) oli Eesti sõjaväelane (kapten).
Parafi
Parafi (inglise keeles parafi, hemimage) on muusikas kahe heli intervall sagedussuhtega 10976 / 10935 ehk 6,479 tsenti.
Mílose Venus
pisi|"Mílose Venus" "Mílose Venus" on hellenismiajastust (umbes 130–100 eKr) pärinev tuntud Vana-Kreeka skulptuur, mis oletatavalt kujutab jumalanna Aphroditet (Rooma jumalanna Venus). Kuju leiti 1820. aastal Mílose saarelt, mille järgi on kunstiteos ka nime saanud. Nüüdisajal eksponeeritakse "Mílose Venust" Louvre'is.
Parafi
1 parafi = 1 limiit-7 kleisma - 1 skisma + 1 breedsma
Mílose Venus
Ajalugu
Skulptuur pärineb hellenismiajastust (umbes 130–100 eKr). Esialgu peeti kuju autoriks Praxitelest, kuid pindil (alusplaadil) oleva pealiskirja järgi peetakse skulptoriks nüüd Alexandrost Antiookiast.
Avastamine
Skulptuur leiti 8. aprillil 1820 Egeuse mere saarelt Míloselt, mis kuulus sel ajal Osmanite riigi koosseisu. Leidjad olid kreeka talupoeg Yorgos Kentrotase, kes parasjagu otsis ehituskive oma farmi tarbeks, ning antiigihuviline, Prantsuse mereväe nooremohvitser Olivier Voutier. Skulptuur oli kahes suuremas tükis (torso ja draperiiga kaetud jalad), peale selle leiti mitu väiksemat kuju juurde kuuluvat fragmenti (näiteks juuksekrunn). Hiljem leidis Kentrotase kaevamise käigus ka kaks hermi, kolm pealiskirjaga alusplaati, õuna hoidva käe ning veel mõned käeosad. thumb|left|"Mílose Venuse" leidmiskoht. Voutier püüdis veenda Prantsusmaa konsulit kuju ära ostma. Prantsuse mereväeohvitser ja maadeavastaja Jules Dumont d'Urville mõistis skulptuuri nähes selle tähtsust ning teatas leitust kohe Prantsusmaa suursaadikule markii de Rivière'ile, kes skulptuuri ära ostis ning seda 1. märtsil 1821 kuningas Louis XVIII-le pakkus. Viimane kinkis skulptuuri Louvre'i muuseumile.
Skulptuuri kirjeldus
"Mílose Venus" kujutab pikemat kasvu naist (ilma alusplaadita umbes 2,02 meetrit), kes toetub paremale jalale, vasak jalg ettepoole kõverdatud. Vasak jalalaba on kadunud. Puusi ja jalgu katab draperii ning juuksekrunn on kinni seotud paelaga, mille pikad otsad ripuvad seljal. Materjalina on kasutatud Parose marmorit (marbre de Paros). Algselt olid kuju ülemine ja alumine osa ühendatud metallist tappidega, mis kinnitati puusade juures. Kinnititeks kasutati pliitükke, mis aja jooksul oksüdeerusid ja hapraks muutusid. Skulptuuri alaosa restaureeriti 1871. aastal. Tapijäljed vasaku käe kinnituskohas viitavad, et käsi oli veel hilisemal ajal kuju küljes. Parema käe kinnituskoht on sile ja tapijäljed puuduvad. Sellest võib järeldada, et käsi läks kaduma juba antiikajal mingi õnnetuse tagajärjel. Mõned säilinud killud jumalanna skulptuuri pinnal viitavad faktile, et Venuse pead ehtis diadeem; ka olid tal kõrvarõngad ning parema käe ümber käevõru. Pärast Louvre’i kunstikollektsiooni jõudmist kuju enam ei restaureeritud. Kord küll asendati vasaku jala puuduv osa kipsist koopiaga, kuid see eemaldati. Praegu on ainsad püsivad uuendused juuksekrunni rekonstruktsioon, kipsist nina ning huule alaosa. Skulptuur puhastati 2010. aasta kevadel ning varba kipstäiendus eemaldati.
"Mílose Venuse" põhimõõdud on järgmised:
Skulptuuri algne välimus ja autorsus
Infoallikate puudumise tõttu on kuju algset välimust keeruline kindlaks määrata. Pakutud on mitmeid hüpoteese. Louvre’i Antiik-Kreeka ja Rooma osakonna peakonservaatori Alain Pasquier' arvates oli kuju parem käsi kehaga risti ning vasaku puusa kohal. Vasakut kätt hoidis armastusjumalanna üleval. Üks hüpotees puudutab ka skulptuuri autorsust, mille põhjal pakutakse kuju autoriks kreeklast Mikra Asiat, kes tegutses aastatel 120–80 eKr.
Koos kujuga leitud fragmendid
Kuju avastamiskohast leitud kaks fragmenti kadusid peagi pärast Louvre'isse toomist. Fragmendid leiti Mílose saarelt skulptuuriga samal ajal ja need visandas paberile Voutier ise: Voutier' joonistuselt võib näha, et leiud moodustavad kokku kiviploki, millel kõrgub habetunud mehe pea. Pealiskirjalt võib lugeda: "Theodoridas, Laistratose poeg, jumal Hermesele". Kiri pärineb umbes 4. sajandist eKr. Alusplaat on palju laiem ja võis kuuluda "Mílose Venuse" skulptuuri juurde. Plaadil on kirjutis: "-ανδρος Μηνίδου / [Ἀντ]ιοχεὑς ἀπὸ Μαιάνδρου / ἐποίησεν" "Hagesandros, Menidese poeg, meandri Antakyast, tegi selle kuju"
Mainitud Antakya tähistab Anatooliat, mis rajati 280 eKr. Kirja stiili järgi võib oletada, et alusplaat pärineb umbes 150–50 eKr. Paraku ei lange sellel olev daatum kokku Hermese peaga hermi valmimisaastaga.
Saksa arheoloog Adolf Furtwängler ei hoolinud Voutier' joonistatud visandist ning väitis, et herm kuulus Venuse juurde, kes sambale arvatavasti toetus. Furtwängler arvas, et kunstiteos pärineb ajavahemikust 150–50 eKr ning võrdles "Mílose Venust" "Capua Venusega". Üks teine kiviplaat, mis muude leidude juurde lisati, kuid mis nüüdseks on Louvre'ist kaduma läinud, kandis ühe kehakultuuri magistraadi (ametniku) pühendust: "Βάρχιος Σ[έξτου] Ἀτίου ὑπογυ[μνασιαρχήσ]ας / τάν τε ἐξέδραν τὸ [(?)] / Ἑρμᾶι Ἡρακλεῖ" "Bacchios, S. Atiuse poeg, kui ta veel kehakultuuriõpetaja oli, pühendas selle plindi ja (?) Hermesele ja Heraklesele".