cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Püha Tool
Püha Tool rahvusvahelises õiguses
Püha Tool või paavst (kanooniline õigus ja rahvusvaheline õigus samastavad neid) on rahvusvahelises õiguses levinud doktriini järgi suveräänne mitteriiklik rahvusvahelise õiguse subjekt. Rahvusvahelises õiguses on see praegu ainus juhtum, kus füüsiline isik kui ametiisik on ameti poolest ja oma ameti kestel rahvusvahelise õiguse subjekt. Selle poolest erineb paavst tavalisest valitsusjuhist, kes tegutseb rahvusvahelise õiguse subjekti nimel, kuid ise ei ole rahvusvahelise õiguse subjekt. Olukord on tingitud sellest, et pärast Kirikuriigi lõppu ei jäetud Püha Tooli sellest staatusest ilma; pärast Vatikani tunnustamist "jäänuk-kirikuriigina" tekkis selline "kahekordne" suveräänsus.
Staatuse rahvusvaheline tunnustamine
Sellisena on Püha Tool (ja mitte Vatikani Linnriik) mitmesuguste rahvusvaheliste organisatsioonide liige või vaatleja. ÜRO-s on Püha Tool alaline vaatleja.
See on vastuoluline, sest teistel mitteriiklikel organisatsioonidel, sealhulgas teistel kirikutel sellist staatust ei ole. Väga tugevat kriitikat selle staatuse suhtes praegu ei ole, sest paljud riigid tunnustavad eelkõige paavsti panust ülemaailmsesse rahusse.
ÜRO reformi käigus 2004 andis ÜRO Peaassamblee Pühale Toolile rohkem õigusi. Nüüd tohib ta iga-aastasel täiskogul ilma teiste riikide luba vajamata debattidesse sekkuda ning tal on õigus vastata, kui asi puudutab Püha Tooli.
Püha Tool ei ole identne ka katoliku kirikuga, mis on omaette õigussubjekt. Katoliku kirik ise ei ole rahvusvahelise õiguse subjekt; paavst (Püha Tool) kui katoliku kiriku peana on tema välisesindaja ning tohib diplomaatilises läbikäimises esindada ka tema huvisid.
Rahvusvahelised suhted
Pühal Toolil on maailma vanim diplomaatiline teenistus. Paljudes (enamasti katoliiklikes) maades on paavsti nuntsius seetõttu diplomaatilise korpuse vanem ning asetseb protokolliliselt teistest diplomaatilistest esindajatest kõrgemal. Püha Tool on diplomaatiliselt esindatud umbes 180 maal.
16. jaanuaril 1982 taastasid Püha Tool ja Suurbritannia 447 aasta järel diplomaatilised suhted. Kuningas Henry VIII oli 1535 katoliku kirikust lahti öelnud ning rajanud anglikaani kiriku.
Hemer
Hemer on linn Saksamaal Nordrhein-Westfaleni liidumaal.
Püha Tool
Teised Pühad toolid
Pühadeks toolideks nimetati varem ka teisi olulisi piiskopiaujärgi. Alates 1803. aastast toimunud sekulariseerimise käigus langes see nimetus ära. Eranditeks on Rooma piiskopkond ja Mainzi piiskopkond, (Mainzi Pühaks tooliks (ladina keeles Sancta sedes Moguntina, Roma specialis vera filia).
Hemer
Hemerit on esmamainitud 1072. aastal (Hademare). Linnaõigused sai 1936. aastal.
Püha Tool
Teised Pühad toolid
Kõiki piiskopiaujärgi võib nimetada pühadeks toolideks.
Apostellikeks toolideks võib nimetada kõiki apostlite poolt rajatud piiskopiaujärgi.
Vaata ka
Vatikán
Fritz-Walter-Stadion
thumb|Fritz-Walter-Stadion Fritz-Walter-Stadion on jalgpallistaadion Saksamaal Kaiserslauternis.
See on jalgpalliklubi 1. FC Kaiserslautern kodustaadion.
Staadion valmis 1926. aastal ja renoveeriti 2002. ja 2003. aastal.
Staadion on saanud nime 1954. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused võitnud Saksamaa koondise kapteni Fritz Walteri järgi.
Staadion mahutab 49 780 pealtvaatajat.
Bode
thumb Bode on jõgi Saksamaal. Algab Harzi põhjanõlvult. Voolab valdavalt kirdesse ja itta. Suubub vasakult Saalesse.
Airbus A320
Airbus A320 kitsa kerega lühi- ja pikamaa lennukiperekond. Lennukeid ehitab Airbus. Tootepere koosneb lennukitest A318, A319, A320 ja A321. Viimane on tuntud ka kui ACJ ärilennuk. A320-d liigitatakse veel A320CEO-ks (Current engine option) ja A320NEO-ks (New engine option). Sõltuvalt mudelist mahutavad A320-d kuni 236 reisijat ning lennukaugus varieerub 3100 – 12 000 km vahel.
Kuni 2020. aasta kriisini võis arvutada nõnda, et maailmas maandub või tõuseb õhku A320 pere lennuk iga 1,6 sekundi tagant.
Esimene A320 pereliige – A320 – ehitati märtsis 1984, esimene lend toimus 22. veebruaril 1987 ning esimene lennukõlblik lennuk jõudis Air France'i märtsis 1988. Lennuki peret laiendati veel: A321 (esmatarne 1994), A319 (1996 Swissair) ning A318 (2003 Frontier Airlines). A320 pere esimesena maailmas tutvustas elektroonilist lennukijuhtimissüsteemi (FBW). Samuti ka külgjuhiga juhitavat kommertslennukit. Alates sellest on nende juhtsüsteem pidevas uuenduses. Lennuki viimased viimistlused tehakse Prantsusmaal Toulouse'is ja Saksamaal Hamburgis.
2010. aasta detsembris tutvustas Airbus uut generatsiooni, A320NEO. Uue generatsiooniga tulid tõhusamad mootorid, täiustused lennukikeres ning lennukitiiva otsade kujunduses, mida Airbus hakkas kutsuma Sharklets. Tänu uutele mootoritele, on kütuse kokkuhoid kuni 15% reisija kohta. 30. septembri 2019 seisuga on tellitud 6660 A320NEO lennukt, nendest tellijale kätte toimetatud 973. 28. veebruari 2019 seisuga lendab Airbus A320neo lennuk rohkem kui 30 reisilennufirmas. Nendest enim kasutab A320neo varianti IndiGo. Esimene A320neo toimetati Lufthansale, 20. jaanuaril 2016 ning teenistusse asus lennuk viis päeva hiljem.
Päritolu
Kui Airbus kujundas Airbus A300 1960. aastate lõpus ja 1970. aastate alguses, lootsid nad luua laiaulatusliku pere lennukitest, kes pakuks konkurentsi Ameerika kahele suurimale lennukitootjale: Boeing ja Douglas.
Saksamaa Messerschmitt-Bölkow-Blohm, Suurbritannia Aircraft Corporation, rootslaste Saab ja Hispaania CASA olid koos välja töötamas 180–200-kohalist lennukit EUROPLANE. See mõte aga hüljati, kui kuuldi Airbus A310 edukusest.
Kujundus
1977 aasta juunis loodi programm "Joint European Transport". Koos töötati välja lennuk, 130–188 istmekohaga, kiirusega 0,84 Machi ning jõudu andmas kaks CFM56 mootorit. Hiljem transporditi see plaan Airbusile ning sellele järgnes üherealiste lennukite õppused. Toodeti välja kolm erinevat kujundust, kus istmekohad varieerusid 125 ja 180 koha vahel. See polnud toona veel selge, kuid tegelikult koostati jooniseid A319, A320 ja A321 jaoks. Üherealiste lennukite ehitus aga lõi lõhe Airbusi meeskonda: kas pigem ehitada lühimaalennukeid või hakata ehitama pikamaalennukeid nelja mootoriga. Viimase vastu oli huvi Lufthansal. Siiski otsustati jätkata kahemootoriliste lühimaalennukitega.
1981. aastal taas kujundati A320. Sel aastal töötas Airbus koos Delta Airlinesiga, et välja toota 150 kohaline lennuk. Seda nõudis Delta Airlines. Airbus A320 veaks 150 reisijat 5280 km või 3440 km, kasutades kütust vaid lennuki tiibadest. Airbus A320 kabiini laiuseks kujundati 3,7 meetrit (Boeing 3,45 m). A320 tiivad läbisid mitmeid disaini muutusi. Lõplikuks tiibade pikkuseks sai 33,91 meetrit.
Esmaesitlus ja tutvustus
Airbus tõi välja A320 programmi 2. märtsil 1984. Selleks ajaks olid nad saanud 96 tellimust. Air France oli nende esimene klient, tellides 25 A320 prototüüpi ning eelnevalt aastal 1981 toimunud Paris Air Show tarvis veel 25 tükki. 1983. aasta oktoobris andis tellimuse briti eralennufirma seitsmele A320-le. Cyprus Airways oli esimene lennufirma, kes tellis V2500 mootoritega A320 lennukid, millele järgnes 1984. aastal Pan Am 16 lennukitellimusega ja siis Adria Airlines. Kõige märkimisväärsem tellimus tuli Northwest Airlinesi poolt, kui anti tellimus saja A320 lennuki jaoks.
Prantsuse peaministri Jacques Chiraci ning Walesi printsi ja printsessi auks toodi Airbus A320 esimest korda välja 14. veebruaril 1987. Esmalend sooritati 22. veebruaril ning see kestis 3 tundi ja 23 minutit (Toulouse'ist). Test lendude programm võttis 1200 tundi ning 530 lendu. Euroopa Lennuühenduste sertifikaat saadi 26. veebruaril 1988. Esimene A320 toimetati Air France'le 28. märts 1988.
Venitatud A320: A321
A320 esimene moondus sai nimeks A321, mida tunti ka kui Venitatud A320, A320-500 ja A325. Seda esitleti 24. novembril 1988, kui oli kindlustatud 183 lennuki ostu 10 kliendilt. Lennukile tehakse minimaalselt muudatusi. Suurimateks ja märgatavamateks muutusteks olid tiivad ning lennukikere venitus. Tiibadele lisati kahe taskuga õhuklapid ning väiksed muutused tehti ka tiibade otstes. Selle tulemusena suurenes tiibade kogupindala 124 m²-lt 128 m²-le. Lennukikere venitati 6,94 meetrit pikemaks kui oli A320. Kuna lennukikere venitati, pidid muutuma ka varuväljapääsude suurus ja asukohad. Lennukikere ja velgede maksimaalne kandevõime tõsteti 9600 kg-lt 83 000 kilogrammile.
Viimase lihvi sai A321 Saksamaa tehases. Asukohas saadi selgusele alles pärast vaidlusi Saksamaa ja Prantsusmaa vahel. Prantsusmaa väitis, et asukoha vahetus oleks mõttetult kallis (135 miljonit eurot), kuid Saksamaa arvates oleks see kolimine Airbusile tuleviku perspektiivis kasulik. Teine tootmisliin asus Hamburgis, seal toodeti ka A319 ja A318.
A321 esmalend toimus 11. märtsil 1993. Esimene A321 prototüüp lendas V2500 mootoritega ning registreerimiskoodiga F-WWIA. Teine prototüüp lendas CFM56-5B mootoritega esimest korda sama aasta mais. Esimesed ostjad olid Lufthansa ja Alitalia, kes tellisid vastavalt 20 ja 40 lennukit. Lufthansa esimene A321, V2500 mootoritega, saabus 27. jaanuaril 1994, Alitalia sai oma CFM56-5B mootoritega lennuki 22. märtsil.
Lühendatud A320: A319
A319 oli uusarendus algsele A320. Kui Airbusil oli A320/321 müügiga edu saavutatud, pandi fookus toona tuntud A320M-7-le, mis tähendas siis A320 miinus 7 lennukikere aknaraami. See prototüüp oli otsekonkurent Boeing 737-300/737-700-le. Lühendamine saavutati, kui eemaldati 4 akent enne tiiba ja 3 pärast tiiba. Selle tulemusena sai lennuki pikkuseks 3,73 meetrit. Varuväljapääsude hulk vähenes neljalt kahele.
Airbus hakkas antud mudelit pakkuma 22. mail 1992. Esimeseks A319 kliendiks oli ILFC, kes ostis 6 lennukit. 23. märtsil 1995 läbis A319 viimase vaatluse Hamburgi tööstuses. Esmalend ja -esitlus toimusid vastavalt 24. augustil ja 25. augustil 1995. Sertifikaat hõlmas kahte lennukit ning 350 lennutundi. CFM56-5B6/2 variant sai sertifikaadi 1996 aprillis.
Esimene lennuk jõudis Swissairini 25. aprillil 1996 ning teenistusse asus lennuk kuu lõpus. A319 oli populaarne odavlennufirmade seas, näiteks Easyjet tellis 125 lennukit.
Teine lühendamine: A318
A318 sündis 1990. aastate keskpaigas Hiina lennukitööstuse kontserni, Singapuri lennutehnoloogia, Alenia ja Airbusi koostööl. Selle projekti raames pidi valmima 95–125-kohaline lennuk. Programmi hakati kutsuma AE31X, millesse kuulus 95 istmekohaga AE316 ja 115–125-kohaline AE317. Esimesele anti pikkuseks 31,3 meetrit, kui AE317 oli 3,2 m pikem: 34,5 meetrit. Mootoritest oli valikus Rolls-Royce BR715, CFM56-9 või Pratt and Whitney PW6000. Väiksemale versioonile anti maksimaalseks õhkutõusu kaaluks 53,3 tonni ja AE317 MÕTK 58 tonni. Lennu ulatuseks sai AE316 5200 km ja suurem versioon 5800 km. Mõlema versiooni tiibade laius on 31 meetrit ning kabiin sarnaneb A320 omaga. See arendus läks maksma 1,8 miljardit eurot ning toimus Hiinas.
Samal ajal arendas Airbus A318 lennukit. 1998. aasta alguses avaldas Airbus plaani ehitada A320-l põhineva 100-kohalise lennuki. Projekt AE31X hüljati 1998 septembris ning pärast seda tuli Airbus avalikkuse ette uue lennukiga A318. A318 oli Airbusi kõige väiksem toode ning juhuslikult arendati seda samaaegselt maailma suurima reisijate lennukiga, A380. Esmalt kutsuti lennukit A319M5, mis võrreldes A319-ga oli 0,79 meetrit lühem eespool tiiba ja 1,6 meetrit pärast tiiba. Nende kärbete tulemusel vähenes istmekohtade arv 124-lt (A319) 107-le, kui oleks kaheklassiline kujundus. Lennukaugus 5700 km ning Airbusi toodetud Sharkletsidega oleks see 5950 km.
107 istmekohaga A318 avaldati 26. aprillil 1999. Tellimusi sellele tüübile tuli 109. Pärast kolme aastat kujundust, esmalend sai teoks 15. jaanuaril 2002 Hamburgis. Juhtivmootoriteks kasutati Pratt and Whitney PW6000, kuid välja tuli kardetust hullem kütuse kulu. Airbusi A318 109 tellimusest jäi alles vaid 80. Lennusertifikaat saadi 23. mail 2003 (17 kuud hiljem) pärast 850 lennutundi ja 350 lendu. 22. juuli 2003 sai esimene klient, Frontier Airlines, kätte oma lennuki ning kuu lõpuks alustas A318 nende meeskonnas tööd.
A320
A320 on kolme varianti A320-100, A320-200 ja A320neo (New Engine Option). A320-100 toodeti ainult 21 tükki. A320-200 on kõige levinum. A320neo on kõige moodsam ja säästlikum. A320 on kõige levinum Airbusi lennuk.
A319
A319 on A320 lühem versioon. Suurim operaator on easyJet.
Airbus A320 family
Arengupsühholoogia
Arengupsühholoogia on psühholoogia haru, mis uurib inimese arengut alates viljastamisest emakas, lõpetates inimese surmaga. Arengupsühholoogia püüab aru saada inimese arengu mehhanismist – mis on see jõud, mis paneb inimese arenema.
Arengupsühholoogia tegeleb:
Arengupsühholoogial on kaks peamist eesmärki:
Inimese arengu filosoofilised juured
Platon (428–347 e.m.a) – meele-keha probleem.
1) Seosed füüsilise keha ja mittefüüsilise hinge vahel.
2) Kuidas saab miski, mis ei võta ruumi (hing) olla seoses millegagi, mis võtab ruumi (keha).
Platon arvab, et hing on igavene ja eksisteerib ideede vallas. Sünni ajal ühineb hing kehaga ja jääb sellesse kuni keha surmani. Kuna hing elab ideede vallas, siseneb hing kehasse kaasasündinud ideede või teadmistega.
Keha ja meel on lahus.
1) Meelel ei ole materiaalset vormi.
2) Meel sisaldab kaasasündinud ideesid.
3) Keha funktsioonid põhinevad mehaanilistel ja füüsilistel printsiipidel.
Jagab inimese käitumise kahte valdkonda:
1) Psühholoogiline funktsioneerimine ja keha füüsiline toimimine.
2) Meel on kehast sõltumatu
Descartes oli esimene filosoof, kes tunnustas nativistlikku arengukontseptsiooni.
John Locke (1632–1704) ja Briti empiristid.
1) Hülgasid kaasasündinud ideede kontseptsiooni.
2) Vastsündinu meel on kui tabula rasa.
3) Teadmisi saadakse läbi kogemuste.
Esimene peamine filosoofiasuund, mis rõhutas kasvatust ja keskkonda.
Jean-Jacques Rousseau (1712–1778) – Prantsuse romantismi eestvedaja.
1) Rõhutas sentimentaalsust, naturaalsust ja süütust.
2) Mõjutas lapsepõlve kontseptsiooni.
Arvas, et laps on sündinud kaasasündinud ideede ja teadmistega, mis rulluvad lahti vanuse suurenedes. On 5 naturaalset kasvustaadiumi: 0–5 aastat, 5–12 aastat, 12–15 aastat, 15–20 aastat ja 20 aastat ja vanemad.
1) Areng toimub läbi staadiumide seeria, mida juhib kaasasündinud ajatelg.
2) Kaasasündinud teadmised sisaldavad teadmisi õigusemõistmise, õigluse ja südametunnistuse printsiipidest.
Teadmisi saadakse ka maailmaga suhtlemise kaudu. Laps kui "kõrgest seisusest metslane" (noble savage). Rousseau uskus, et mentaalsed ja füüsilised võimed arenevad läbi eneseväljenduse, kogemustest õppimise, looduse ja oma loomulike impulsside järgimise indiviidi poolt.
Inimese arengu teaduslikud juured
Arengupsühholoogia teaduslikule lähenemisele alusepanija au omistatakse sageli Charles Darwinile. 1877. aastal andis ta välja lühikese artikli, kus ta kirjeldas oma imikueas poja arengut. See aitas tal mõista inimsuhtlemise kaasasündinud vormide evolutsiooni. Darwin rakendas ka süstemaatilised uurimismeetodid arengu uurimustes.
Charles Darwin (1809–1882).
1) Keskkond, milles loom eksisteerib, esitab loomale teatud nõudmisi.
2) Tugevamate ellujäämine – organismid, kellel on omadused, mis sobivad antud keskkonnaga, jäävad ellu.
4) Mitte kõik indiviidid ei jää ellu.
5) Paremini kohastunud indiviidid jäävad ellu ja paljunevad.
Granville Stanley Hall (1844–1924).
Kohandas Darwini printsiibid inimese arengule. Sõnastas biogeneetilise seaduse, mille järgi elutsükli muutused on evolutsiooniliste muutuste kordamine. Ta arvas, et lastele meeldib puu otsa ronida selle pärast, et nad "kordavad" oma ahvidest esivanemaid.
Arengupsühholoogia kui iseseisva distsipliini tekkimist märgitakse tavaliselt aastaga 1882, kui ilmus saksa füsioloogi Wilhelm Preyeri raamat "Lapse psüühika". Teiste kuulsate pioneeride hulgas oli ka
Alfred Binet (1857–1911).
1) Laste mõtlemise eksperimentaalne uurimine.
2) Kriitiline suhtumine vaimse puudulikkuse diagnoosidesse, mis pani aluse valiidse ja usaldusväärse intelligentsustesti loomisele.
Kaasaegsele arengupsühholoogiale alusepanijate hulgas on ka ameeriklane
James Mark Baldwin (1861–1934).
Andis välja raamatu "Geneetiline loogika", milles käsitleb lapse mõtlemise arengut.
1) Areng toimub läbi järjestikuste üksteisest eristuvate staadiumide.
2) Liikumine läbi staadiumide sõltub stimuleerivast keskkonnast saadavast tagasisidest.
3) Peamiseks arengumehhanismiks on assimilatsioon, mis viib organismi akommodatsioonini.
4) Lapse areng on võrdselt tingitud sotsiaalsetest kogemustest ja bioloogilisest kasvamisest.
John Watson (1878–1958) ja biheiviorism
Pani aluse ühele peamisele suunale arengupsühholoogias – biheiviorismile, mille peamiseks sisuks on õppimisteooria.
1) Filosoofiline tagapõhi joondus "kasvatuse" põhimõtte järgi.
2) Areng on õppimise tagajärg.
3) Õppimine on protsess, milles kombineeritakse stiimuleid vastustega.
4) Arenev laps on äärmiselt hästi vormitav ja vastuvõtlik keskkonna mõjutustele.
Teised mõjutused
Sigmund Freud (1856–1939).
1) Vaatluste kaudu uuritakse laste käitumisviise erinevates olukordades.
2) Toetutakse ka teadmistele, mis on saadud teiste meetoditega ja teistelt aladelt nagu keel, õppimine, kognitiivne areng.
Ka psühhoanalüüsis on kasutusel inimese arengu faaside või staadiumide mõiste. Psühhoanalüütilised faasid on järgmised:
2) anaalne faas
3) fallilis-oidipaalne faas
Psühhoanalüüs rõhutab, et areng, mis toimub lapsepõlves, on erilise tähtsusega.
Arengupsühholoogia on mõjutusi saanud ka muudelt valdkondadelt, näiteks etoloogialt, bioloogialt, füsioloogialt. 1920. aastateks oli arengupsühholoogiast saanud elujõuline iseseisev distsipliin.
Peamised uurimismeetodid
Arengupsühholoogias rakendatakse paljusid uurimismeetodeid, mida kasutatakse ka teistes psühholoogia valdkondades. Kuna aga imikuid ja lapsi ei saa testida samal viisil kui täiskasvanuid, siis tihti kasutatakse nende arengu uurimiseks teistsuguseid meetodeid.
Arengupsühholoogidel on mitmeid meetodeid, et uurida indiviidide muutusi aja jooksul. Levinud uurimismeetodid sisaldavad süsteemseid vaatlusi, mille hulka kuuluvad naturalistlik või struktuurne vaatlus; kliinilised või struktuursed enesearuanded; kliinilised või juhtumiuuringu meetodid; etnograafia või osaleja vaatlus. Need meetodid varieeruvad vastavalt teadlaste kehtestatud uurimistingimustele ja sellele, milliseid muutujaid parasjagu uuritakse.
Igasugust arengulist juurdlust saab iseloomustada selle järgi, kas kasutatud on eksperimentaalset, korrelatsioonilist või juhtumiuuringut. Eksperimentaalne meetod hõlmab manipuleerimist erinevate ravimenetluste, asjaolude või sündmustega, millele uuritav on eksponeeritud – see näitab põhjuse ja tagajärje suhet. Selline meetod võimaldab teha kindlaid järeldusi seoste kohta, mis tekivad manipulatsioonis ühe või enama iseseisva muutuja ja edasise käitumise vahel, mõõdetuna sõltuva muutujaga. See uurimismeetod lubab määratleda põhjuse-tagajärje seost muutujate hulgas. Nõrgaks küljeks on asjaolu, et andmed, mis on saadud kunstlikus keskkonnas, ei ole üldistatavad.
Korrelatsioonimeetod uurib kahe või enama sündmuse suhet kogudes informatsiooni muutujate kohta ilma uurija sekkumiseta. Selle meetodi eeliseks on informatsiooni kogumine loomulikus keskkonnas. See-eest ei luba see määrata põhjuse-tagajärje suhet muutujate hulgas.
Enamik arengu-uuringud, olenemata sellest, millist meetodi on kasutatud, saab konstrueerida kasutades uuringumudeleid. Uuringudisainid on loogilised raamistikud, mida kasutatakse põhiliste võrdluste tegemiseks uurimustes nagu:
•Ristlõikeline disain
•Longitudinaalne (lineaarne) disain
•Järjestikune disain
•Mikrogeneetiline disain
Longitudinaalses (lineaarses) uurimuses vaatleb uurija paljusid indiviide, kes on sündinud umbes samal ajal (kohort) ja teostab uusi vaatlusi, kui kohordi liikmed vananevad. See meetod võimaldab järeldada, mis tüüpi areng on universaalne (või normatiivne) ja esineb enamikel kohordi liikmetel. Näiteks uuriti lineaarse mudeli järgi varase kirjaoskuse arengut – detailselt uuriti varaste kirjutamisoskuste kogemusi 30 perest pärit lastel.
Teadlased võivad ka vaadelda arenguvõimalusi, mis varieeruvad vastavalt indiviididele ja tõendada varieerumise põhjuseid põhinedes nende andmetel. Lineaarne uurimine on vahel teostamatu, sest see vajab palju aega ja rahalist ressurssi. Kuna kohordi liikmed kogevad ajaloolisi sündmuseid vastavalt nende generatsioonile, siis võivad normatiivsed arengutrendid olla universaalsed ainult nende kohordile.
Ristilõikelises uurimuses vaadeldakse erineva vanusega indiviidide erinevusi samaaegselt. See vajab vähem ressursse kui pikisuunaline meetod. Kuna isikud pärinevad erinevates kohortidest, siis ajaloolised sündmused ei ole segadust tekitavaks teguriks. Samas ei pruugi ristilõikeline mudel olla kõige efektiivsemaks viisiks vaadelda osalejate erinevusi, kuna need ei tulene erinevast vanusest, vaid nende kokkupuutest erinevate ajalooliste sündmustega.
Järjestikune uuringudisain kombineerib mõlemat metoodikat. Siin uuritakse osalejaid erinevatest sünnikohortidest samal ajal, seejärel jälgitakse osalejaid aegamööda ning kaardistatakse muutused gruppides. See on küll ressursikulukas, kuid annab selgema eristuse muutustel, mis on omased individuaalsel või ajaloolisel keskkonnal ja muutustel, mis on universaalsed. Kuna kõigil meetoditel on mõned nõrkused, siis ei toetu arengupsühholoogid peaaegu kunagi ainult ühele uurimusele ega isegi ühele meetodile. Selleks, et jõuda järeldusteni otsitakse järjekindlat tõendust nii paljudest koonduvatest allikatest kui võimalik.
Arengupsühholooge
John Bowlby, Jean Piaget, Lev Võgotski, Jaan Valsiner
Hnivan
Hnivan (ukraina Гнівань) on linn Ukrainas Vinnõtsja oblastis Tõvrivi rajoonis. Hnivan asub Lõuna-Bugi jõe vasakul kaldal, Vinnõtsjast umbes 18 km edelas.
Hnivanit on esmamainitud 1629. aastal. Teise Poola jagamise tulemusel läks 1793. aastal Venemaa Keisririigi võimu alla. 1870. aastal ehitati läbi asula Kiievi–Odessa raudtee. Alevi staatuse sai Hnivan 1938. aastal ja linnaõigused 1981. aastal.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Hnivani elanikest ukrainlasi 94,26%, venelasi 4,02%, poolakaid 0,64%, valgevenelasi 0,32%, juute 0,16%, armeenlasi 0,13%, moldaavlasi 0,08% ja asereid 0,08%.
Forint
Forint oli Ungaris kasutuses 1867–1892 ja uuesti alates 1946. aastast. 1946 vahetas ta välja pengö, mis hüperinflatsiooni tõttu oma väärtuse kaotas.
ISO 4217 kood on HUF ning kasutatav lühend on Ft.
Vladimir Nabokov
pisi|Vladimir Nabokovi kuju [[Montreux's]] Vladimir Nabokov (vene Владимир Владимирович Набоков; 22. aprill 1899 Peterburi, Venemaa – 2. juuli 1977 Montreux, Šveits) oli vene päritolu USA kirjanik. Tema tuntuim romaan "Lolita" (1955), mis räägib minategelase pedofiilsest suhtest oma 12-aastase kasutütrega, oli ilmudes paljude jaoks šokeeriv.
Kirjanik sündis 1899. aastal Peterburis rikkas aadliperekonnas, kes revolutsiooni ajal emigreerus Berliini, kus Vladimir elas järgmised 15 aastat ning pälvis vene kogukonnas noore andeka kirjamehe tunnustuse. 1937 siirdus Nabokov perega Pariisi ning 1940 Ameerikasse. USAs pidas ta lisaks kirjanikutööle loenguid ülikoolides. 1959 kolis ta Šveitsi, kus ta 1977. aastal suri.
Vajarski marš
"Vajarski marš" (valgevene keeles Ваярскі марш) oli Valgevene Rahvavabariigi hümn.
Forint
Forint sai nime Firenzes alates 1252 vermitud kuldmüntide floriinide järgi. Ungaris võttis kuldmündid kasutusele Károly I 1325.
Vajarski marš
Muusika kirjutas Uładzimier Teraŭski (Уладзімер Тэраўскі), sõnad Makar Kraŭcoŭ (Макар Краўцоў).
Forint
Pärast forinti kasutuselevõtmist oli nende kurss palju aastaid stabiilne. See aitas suurendada sotsialistliku riigikorra populaarsust. Sotsialistliku riigikorra lagunedes kaasnes sellega taas inflatsioon 1990. aastatel. Kui 1. jaanuaril 1990 maksis 1 naelsterling 100 forintit ja 1 USA dollar 62,5 forintit, siis 1. jaanuaril 2001 jõudis forint oma kõige nõrgema kursini: naelsterling maksis 417,7 ja dollar 279,62 forintit. Hiljem on forint mõlema mainitud valuuta suhtes märgatavalt tugevnenud.
Üks forint jaguneb 100 filleriks (fillér), kuid need ei ole alates 1999 enam käibel.
Rahatähed
Paberrahatähed on väärtuses 500, 1000, 2000, 5000, 10 000 ja 20 000 Ft. Kõigi mõõdud on 154×70 mm. Kuni 2009. aasta novembrini oli käibel ka 200-forintine, mida nüüd pangad kuni 16. novembrini 2029 välja vahetavad. Lisaks vahetavad pangad välja 1000-forintiseid, millel puudub hologrammriba, kuni 31. augustini 2027.
Alatskivi põllumeeste konvent
Alatskivi põllumeeste konvent oli põllumeeste konvent Pala alevikus.
Konvendi tegevus- ja valimispiirkonda kuulusid Saare, Pala, Kasepää, Peipsiääre ja Alatskivi vald.
17. mail 1936 valiti konvendi liikmeteks August Kivitare, Johannes Rüütel, Aleksander Soo, Johannes Elken, August Villemson, Aleksander Rips, August Pender, Gustav Kreos, August Piiri, August Tõruvere, August Lindpere, Eduard Paapsi, Johannes Vooder, Albert Lepik ja Villem Mihkelsoo.
Amoco Building
Seda nime kannavad mitu hoonet:
Aedpetersell
Aedpetersell (Petroselinum crispum) on sarikaliste sugukonna peterselli perekonda kuuluv aromaatne kaheaastane rohttaim.
Etümoloogia
Nimetus Petroselinum tuleb sõnadest petros, mis tähendab kreeka keeles kivi ja selinum – kreeka keeles pärg.
Kirjeldus
Aedpetersell on kaheaastane taim. Esimesel kasvuaastal moodustab juuresüsteemi ja lehekodariku, järgmisel suvel ilmub kuni 60 cm kõrgune õisikuvars.
Vars on paljas ja peensooneline.
Juur tavaliselt kuni 20 cm pikk, 3–5 cm jämedune, koonilise või poolkoonilise kuju, hallika või kollakasvalge koorevärvusega ning valkjaskollase sisuga.
Lehed kolmnurksed, alumised kahelisulgjad, 3–4 lõhestunud lehekesega.
Liitsarikatesse koondunud õied on kollakasrohelised. Taim õitseb juulist-augustini.
Kasvatamine
Kuigi petersell on pärit soojast kliimast, edeneb ta ka Eesti kliimas suurepäraselt. Seemned hakkavad idanema juba +2° kuni +3°. Tõusmed taluvad lühiajalist külma ning täiskasvanud taimed võivad talvituda kasvukohal. Valguse suhtes on petersell nõudlik, samuti niiskuse, eriti seemnete idanemise ajal.
Kasutamine
pisi|Lehtpeterselli ühe populaarseima sordi 'Gigant d'Italia' noored taimed Maitseainena kasutatakse lehti ja juurt ning ravimina peamiselt lehti ja seemneid, kuid ka kogu taime ja taimemahla. Petersell esineb kahe teisendina:
Lehtpetersell võib olla käharate (Petroselinum crispum) ja siledate (Petroselinum crispum var. neapolitanum) lehtedega, viimane on tugevama maitsega. Käharate lehtedega peterselli kasutatakse eelkõige toitude kaunistamiseks, siledate lehtedega taime peetakse jälle parimaks maitseandjaks.
Juurpeterselli (Petroselinum crispum var. tuberosum) puhul leiavad lehtede kõrval kasutamist lihakad juured. Juurpeterselli on nimetatud ka Hollandi peterselliks, kuna arvatavasti on juurpetersell seal aretatud. Saksamaal ja Prantsusmaal on juurpetersell väga levinud juurvili.
Mõlemal teisendil on tugev äratuntav aroom.
Maitsetaimena
pisi|Juurpeterselli juurikas
Värsket ürti lisatakse toidule alles enne serveerimist, keetmisel väheneb selle vitamiinisisaldus. Petersellilehtedest, värskest kapsast ja kurgist (maitsestatuna tilliga) saab valmistada salati, mis sobib sapipõie- ja neerupõletiku puhul.
Koos aed-liivatee ja loorberilehega kuulub petersell bouquet garni koostisse.
Ravimtaimena
Tervise teenistuses lähevad käiku kõik peterselli osad: seemned, lehed, ürt ja juured. Viljade saamiseks lõigatakse suve teisel poolel taimede maapealsed osad, kuivatatakse ja kolgitakse seemned lahti. Lehti kogutakse enne taime õitsemist. Juurikaid esimese aasta taimedelt sügisel, teise aasta taimedelt sügisel või kevadel. Petersell säilitab kuivanult pikaks ajaks oma aroomi ja maitse. Petersellilt saab abi mitme tõve raviks: näiteks on taimel võime vähendada allergiat, parandada ja soodustada ainevahetust, suurendada silelihaskonna toonust emakas, soolestikus ja kusepõies ning leevendada vaevusi menstruatsioonihäirete korral. Veel saab petersellilt abi eesnäärmepõletiku ja uriinieritust soodustavate tursete puhul ning põiepõletiku ja neerukivitõve korral.
Juues petersellitõmmist kuu aega järjest hommikul ja õhtul, aitavat see väidetavalt kaasa kaalulangetamisele. Välispidiselt kasutatakse tõmmist paisete ja põrutuste korral kompressina.
Peterselli purustatud lehti või värsket mahla saab kasutada putukahammustuste või põletikuliste reaktsioonide vastu. Lehtedest võib teha ka salvi, mida sobib kasutada allergia, haavandite ja haavade raviks.
Juuretõmmist on soovitatav juua allergia, podagra ja dermatiidi puhul. Värske mahl koos juuretõmmise ja sidrunimahlaga kõrvaldab pigmendilaigud ja tedretähnid.
Lehtedest ja seemnetest tee on hea juusteloputusvahend, kuid aitavat ka täide vastu.
Ajalugu
Vanad kreeklased pidasid peterselli pühaks taimeks ning kasutasid seda üksnes rituaalsetel eesmärkidel. Peterselliga kaunistati hauakambreid, kuna seda taime peeti Archemoruse – "surma sõnumitooja" – taimeks.
Kuna legendi kohaselt olevat Heraklese võidupärjas olnud kimp peterselli, põimiti petersellilehti ka olümpiavõitjate pärgadesse. Kreeklased ise peterselli ei söönud vaid söötsid seda oma võidusõiduhobustele.
Roomlased seevastu tarvitasid ohtralt peterselli. Seda seoti peokülaliste pärgadesse, et leevendada joovet ning varjata halbu lõhnu.
Keskajal usuti, et peterselli kasvatamine õnnestub vaid nõidadel ja rasedatel naistel ning korralik saak kasvab vaid suurel reedel külvatud seemnetest.
Toiteväärtus ja biokeemiline koostis
Petersell sisaldab suures koguses organismile kasulikke aineid: lehed ja seemned sisaldavad eeterlikke õlisid, rasvu, flavonoide ja glükosiide. Lehed on rikkad raua ja C-vitamiini poolest ning sisaldavad ka karoteeni ja B-rühma vitamiine. Veel leidub valku, oblikhapet, süsivesikuid, kaaliumi, naatriumi, kaltsiumi ja fosforit. On teada, et täiskasvanud inimese päevase karoteenivajaduse saaks katta 25 g ja C-vitamiini tarbe 50 g petersellilehtedega.
Rävala malevkond
Rävala malevkond (varem Linnaümbruse malevkond ) on Kaitseliidu Harju maleva malevkond, mis tegutseb Harjumaa idaosas.
Ajalugu
Rävala malevkond, tolleaegse nimega Linnaümbruse jaoskond, hiljem malevkond tegutses organisatsioonina augustikuust 1918. aastal, kuid avaliku organisatsioonina 11. novembrist 1918. aastal. Alates 2. veebruarist 1919. aastal määrati Kaitseliidu Harju maleva Tallinna linnaümbruse kaitseliidu ülemaks senine Nõmme komandant ning ühtlasi kohaliku kaitseliidu ülem, nooremleitnant Eduard Putmaker. Linnaümbruse malevkonna staap asus Nõmmel.
Rävala malevkonna pealikuks, aastatel 1925–1934 oli Harjumaa KL looja major Eduard Saulep VR I/3 ja alates 1934. aastast leitnant Enn Heinaru VR II/3.
Voldi põllumeeste konvent
Konvendi tegevus- ja valimispiirkonda kuulusid Kursi, Kaarepere, Saadjärve ja Kudina vald.
Esimees: Eduard Matto.
Juhatuse liikmed: Rudolf Suits ja Mihkel Selgis.
Põllutöökoja liige: Voldemar Visser.
Konvendi piirkonnas oli 1936. aastal 1702 talu, valimisõiguslikke majapidajaid 1429, nendel kokku 17 093 puhaskasurubla.
Talundite rahvastik kokku 18 646 inimest,kellest talupidaja perekonnaliikmeid 7008 ja töölisi 1638.
Maad konvendi piirkonna taludel kokku 41 092 hektarit.
Lehmade arv 6803.
https://agrt.emu.ee/pdf/chronicle/1996_2_annuk.pdf
Jüri Grauberg
Jüri Grauberg (Jüri v. Grauberg) (sündinud 29. augustil 1946 Varangul) on eesti kirjanik.
Ta on õppinud Varangu 7-klassilises koolis (1953–1960) ja Kiltsi 8-klassilises koolis (1960–1963). Erialalt on ta elektrispetsialist.
1990. aastatel tegutses pseudonüümi Jüri v. Grauberg all humoristina.
Aon Center
Aon Centeri nime kannavad mitu kindlustusfirma Aon järgi nime saanud hoonet:
Väike-Ljahhovi saar
thumb Väike-Ljahhovi saar (vene keeles остров Малый Ляховский) on saar Põhja-Jäämeres, Ljahhovi saarte suuruselt teine saar. Suur-Ljahhovi saarest eraldab teda Eterikani väin, Kotelnõi saarest Sannikovi väin.
Pindala on 1325 km². Pinnamood on tasane, saare kõrgeim punkt on 33 m üle merepinna.
Kambja põllumeeste konvent
Kambja põllumeeste konvent oli põllumeeste konvent Kambja alevikus.
Konvendi tegevus- ja valimispiirkonda kuulusid Kuuste, Kiidjärve, Veski ja Kambja vald.
17. mail 1936 valiti konvendi liikmeteks Osvald Treial, Oskar Savik, Jüri Ottas, Adolf Pastel, Rudolf Riives, Oskar Kull, August Kallas, Rudolf Lilla, Albert Kevend, Tavet Lall, Jaan Saks, August Nukk, Aleksander Kulasalu, Jaan Ots ja Raivo Niinekuru.
2010. aasta Tšiili maavärin
pisi|2010. aasta Tšiili maavärina epitsenter pisi|Hävinud hoone [[Concepciónis]] 2010. aasta Tšiili maavärin oli maavärin, mis toimus Tšiilis 27. veebruaril 2010 kell 3:34 kohaliku aja järgi (6:34 maailmaaja järgi).
Maavärin toimus Nazca laama ja Lõuna-Ameerika laama piiril. Need laamad liiguvad teineteise suunas kiirusega 78 mm aastas. See liikumine on erisuguse kiirusega kestnud juba miljoneid aastaid. Väiksema kiiruse perioodidel tekib kahe laama piirile kurrutus, milleks on Andide mäestik. Suurema kiiruse perioodidel sukeldub üks laam (Nazca) teise alla ja selle tulemusena on tekkinud Peruu–Tšiili süvik. Ühtlasi tõuseb teine laam mitme kilomeetri võrra kõrgemale ja selle tulemusena on tekkinud Altiplano.
Maavärina epitsenter oli Maule piirkonna ranniku lähedal Concepciónist 90 km edela suunas ja kolle 55 km sügavusel maa sees.
Maavärina magnituudiks mõõdeti 8,8 Richteri skaala järgi ja kestuseks umbes kolm minutit. See oli tugevaim maavärin Tšiilis pärast 1960. aastal toimunud 1960. aasta Valdivia maavärinat magnituudiga 9,5 ja tugevaim maailmas 2004. aasta India ookeani maavärina järel.
Maavärina tulemusena nihkus Lõuna-Ameerika laam mööda enam kui 700 km pikkust murrangut lääne poole. Nihe on erinev, näiteks Tšiili pealinn Santiago nihkus 24 cm, aga Concepción 3,04 meetrit ja Buenos Aires 3,9 cm. Ühtlasi tõusid Cobquecurast lõuna pool mitu linna kuni 3 meetri võrra kõrgemale. Hinnanguliselt suurenes Tšiili pindala 1,2 km² võrra.
Maavärinat oli selgelt tunda põhja poole Valparaísoni ja lõuna poole La Araucaníani. Selles piirkonnas elab Tšiili elanikest 80%. Kõige tugevamad tõuked tabasid Arauco ja Coroneli linna. Ka pealinnas Santiagos oli maavärin magnituudiga 7. Tõukeid oli tunda ka enamikus Argentina linnades, sealhulgas Buenos Aireses.
5. märtsi 2010 seisuga on hukkunud 802 inimest peamiselt Concepcioni provintsis, sealhulgas 13 inimest Santiagos. 19 inimest on teadmata kadunud ja üle 500 inimese sai viga. 15. mail 2010 teatati lõplikuks hukkunute arvuks 521.
pisi|Maavärinas kokku varisenud kiirtee Palju hooneid kukkus kokku, purunesid telefonikaablid ja elektriliinid. Elekter kadus 93% Tšiili elanikest ja elektrikatkestus kestis mõnel pool mitu päeva. Maavärina tõttu süttis pealinna lähedal asuv keemiatehas.
Pärast maavärinat algas Concepcióni kaubanduskeskustes ulatuslik rüüstamine. Varastati mitte üksnes toitu ja teisi esmatarbekaupu, vaid ka elektroonikat ja kõike muud väärtuslikku. Tänavatele saadeti karabinjeeride eriüksused, mis olid varustatud pisargaasi ja veekahuritega. Valitsus kuulutas välja keelutunni, aga kõigest hoolimata jätkus rüüstamine nii linnas kui maal. Sõjaväepolitsei vahistas 1. ja 2. märtsil 160 rüüstajat. Politsei omakorda hakkas vahistama inimesi, kelle valdustest leiti röövitud kaupu. Rüüstamised kestsid umbes nädala, enne kui kord majja saadi. Osa inimesi tassis varastatud esemed oma kodunt välja tänavale ja jättis need sinna.
Hiina Autonoomne Õigeusu Kirik
pisi|150px|Hiina pühade märtrite kogu Hiina Autonoomne Õigeusu Kirik on autonoomne õigeusu kirik Hiinas Moskva Patriarhaadi jurisdiktsiooni all.
See asutati Moskva Patriarhaadi Püha Sinodi otsusega 1956. aastal. Enne kultuurirevolutsiooni oli kirikul umbes 20 000 liiget. Kirik lakkas olemast 1960. aastate lõpus ja seda pole tänini taastatud, kuigi Moskva Patriarhaat on selle tegevuse taastamisest huvitatud. Vene Õigeusu Kiriku teatel oli Hiinas 2011. aasta seisuga 15 000 õigeusklikku, põhiliselt venelased ja nende järeltulijad, kes elavad peamiselt Pekingis, Shanghais, Heilongjiangis, Xinjiangis ja Sise-Mongoolias. 2011. aastal oli Hiina Autonoomses Õigeusu Kirikus kaks vaimulikku – preester ja diakon –, needki auväärses vanuses ja haruharva teenivad.
Karitsa
Karitsa on Eestis mitme koha nimi:
Väike-kiirgliblikas
pisi|Väike-kiirgliblikas Väike-kiirgliblikas (Apatura ilia) on koerlibliklaste sugukonda kiirgliblika perekonda kuuluv liblikas.
Väike-kiirgliblikas on saanud eestikeelse nimetuse selle järgi, et ta meenutab samasse perekonda kuuluvat suur-kiirgliblikat. Ladinakeelne nimetus on tulnud vanarooma mütoloogia tegelase Rhea Silvia järgi, kes oli kaksikute Romuluse ja Remuse ema ning kõigi roomlaste esiema. Ilia oli Rhea Silvia rööpnimi.
Väike-kiirgliblika tiibade siruulatus on 55–70 mm. Emased on suuremad, isastel on tiibade siruulatus 5½–6 cm. Tiibade pealmine pool on emastel helepruun, isastel tumepruun intensiivse sinaka, harvem lillaka varjundiga. Viimane ei tule sinisest pigmendist, vaid see on struktuurne värvus, mida põhjustab spektri sinise osa osaline peegeldumine liblika seljalt. Eestiivad on valgete laikudega, tagatiivad valge äärisega. Tumedad silmtäpid on ümbritsetud oranži äärisega. Altpoolt on tiivad helepruunid.
Väike-kiirgliblikal on punane vorm. Sellel on eestiibade silmtäpid kollakaspunast värvi. Kohati võib see vorm nominaalsest isegi arvukam olla.
Väike-kiirgliblikas elab Euraasias metsa- ja metsastepivööndis. Euroopas elab ta kõikjal Poolas, Slovakkias, Ungaris, Rumeenias ja Valgevenes. Vahemere maades ta üldiselt ei ela, kuid Hispaanias ja Portugalis on siiski väikesed asurkonnad. Põhja-Saksamaal, Briti saartel ja Skandinaavias väike-kiirgliblikas ei ela. Venemaa Euroopa-osas kulgeb levila põhjapiir Leningradi oblastist Lõuna-Uuralisse. Ukrainas pole teda kohatud keskstepi- ja kuivstepivööndis ning Krimmis. Lõuna-Eestis on ta kohati arvukas. Aasias elab ta Põhja- ja Taga-Kaukaasias, Loode-Kasahstanis, Loode-Hiinas, Taga-Baikalimaa idaosas, Amuurimaal, Primorjes, Koreas ja Jaapanis.
Väike-kiirgliblikas elab vooluveekogude kallastel ning leht- ja segametsade lagendikel. Mägedes ei tõuse ta kõrgemale kui 1 km merepinnast. Isased moodustavad sageli suuri kogumeid. Neid meelitab ligi inimese higi lõhn, nad kogunevad ka suurte loomade ekskrementidele. Seevastu emased elavad väga tagasihoidlikult, hoidudes peamiselt puuvõradesse ja maapinnale laskuvad nad väga harva.
Ta lendab tavaliselt juunist augusti alguseni. Levila lõunaosas võivad soojade ilmade korral augusti lõpus ja septembris ilmuda teise põlvkonna liblikad.
Piilpart
Piilpart (Anas crecca) on partlaste sugukonda pardi perekonda kuuluv veelind.
Tema rahvapärased nimetused on piilu, piripart, poripart ja pritsakas.
Levila
Tema levila hõlmab suure osa Holarktisest. See hõlmab kogu Lääne-Euroopa, Baltimaad, Valgevene, Ukraina, Taga-Kaukaasia kuni Põhja-Iraanini, Venemaa (välja arvatud tundravööndi põhjaosa), Kasahstani põhjaosa, Loode-Mongoolia, Mandžuuria, Hokkaido ja Põhja-Ameerika lääneosa kuni Suure järvistuni.
Suuremas osas levilast on piilpart rändlind. Ta talvitub Lääne-Euroopas, Vahemere maades, Niiluse jõgikonnas, Lõuna-Aasias ja Kesk-Ameerikas.
Eestis on piilpardi arvukus viimastel aastakümnetel vähenenud. Piilpardi pesitsusaegset arvukust hinnatakse 2000–3000 paarile, talvist arvukust 10–100 isendile. Ka teistel andmetel pesitseb aastas Eestis paar tuhat lindu.
Välimus
Piilpart on väikseim Eesti ujupart. Ta kaalub kõigest 200–450 g. Tiiva pikkus on 16–19 cm.
Isaslinnu pea ja kael on hundsulestikus roostepruunid. Pea küljed on sinakasrohelised vaskpunase helgiga. Selja eesosa ja küljed on hallid musta põiktriibutusega, ülejäänud selg on pruunikashall. Tiival on kahevärviline küüdus: väljastpoolt sametmust ja seestpoolt metallroheline. Pugu ja ülarind on väikeste tumepruunide tähnidega. Ülejäänud alapool on valge või helekreemikas. Nokk on must, jalad pruunikad.
Emaslinnu sulestik on tagasihoidlikum.
Piilpardil on kõigi ujupartide seast kõige kitsamad ja teravamad tiivad ning sellepärast ka kõige kiirem lend. Ta lendab vaikselt, sagedaste kehakäänakutega, nii et vahel saab teda lennu ajal näha selja poolt. Ta suudab nii veest kui kuivalt maalt peaaegu püstloodis üles lennata. Sellepärast suudab ta külastada kõige väiksemaidki vabaveelaike roostikus ja käia toitumas suurveest üleujutatud metsades.
thumb|Isane piilpart thumb|Joonistus piilpardist pisi|Piilpardi munad
Eluviis
Piilpart elab madalatel pooleldi kinni kasvanud vetel. Teistest partlastest sagedamini kohtab teda rabas. Mere ääres pesitseb ta harva.
Piilpart sööb nii taimset kui loomset toitu. Taimedest sööb ta veetaimede seemneid ja rohelisi osi, loomses toidus on hulgaliselt veeselgrootuid.
Piilpart ilmub pesitsuspaikadele levila lõunaosas märtsi algul, põhjaosas mai algul. Rännatakse mitmekümnelinnulistes salkades, aga paarid kujunevad juba talvituspaikades ja rände ajal. Varsti pärast saabumist isaspardid mängivad, mäng sarnaneb väga sinikaelte mänguga.
Pärast haudeaja algust kogunevad isaslinnud sulgimissalkadesse ja sageli ühinevad rägapartide sarnaste salkadega.
Piilpart rajab pesa väga varjatud kohta, näiteks põõsastikku, roostikku või tuulemurdu. Pesaaluseks kraabitakse pinnasesse lohk, mis vooderdatakse kuivade kõrtega. Haudumise lõpuks koguneb pessa tumedatest udusulgedest padjand nagu teistelgi partidel. Pesa üldläbimõõt on 14–18 cm, pesalohu läbimõõt 12–15 cm ja selle sügavus ligi 10 cm.
Emased hakkavad munema varsti pärast pesitsuspaika saabumist. Täiskurn koosneb 7–11 kreemikasvalgest munast. Muna mõõtmed on 41–49 × 30–38 mm. Mune haub üksnes emaslind.
Isaslinnud jätavad emaslinnud täiesti omapead ja lähevad ise sulgima. Laialdaste tihnikutega veekogudele koondub palju isaparte, kellega võib seltsida üksikuks jäänud emaseid. Pesakondade juures viibivad emased sulgivad hiljem. Sulgimine ise toimub samamoodi kui teistelgi ujupartidel.
Pojad on märksa iseseisvamad kui sinikaela või teiste ujupartide omad. Peaaegu kohe pärast koorumist sukelduvad ja ujuvad parditibud ülihästi ning jooksevad ka maapinnal, aga hiljem kaotavad nad sukeldumisvõime. Pojad kasvatatakse üles pesitsusveekogul.
Juba kuuvanuselt hakkavad pojad lendama. Sellest ajast hakkavad pesakonnad liikuma ühelt veekogult teisele. Varsti ühinevad nad salkadeks ja asuvad suurtele veekogudele. Algab hulguelu, mille käigus lennatakse toitumispaikadele. Äraränne algab levila eri osades septembri algusest kuni novembri alguseni.
Jahilind
Piilparti ohustab veekogude saastamine, ent looduskaitse alla ta ei kuulu.
Piilpart on jahiuluk. Tema liha on maitsev ja seetõttu on ta hinnatud jahilind. Laia levila ja suure arvukuse tõttu on temast saanud üks kõige eelistatumaid tööndusliku ja hobijahipidamise objekte. Eestis kütitakse teda jahihooajal (20. augustist novembri lõpuni) 1500–2000 isendit.
Otepää Põllumeeste Konvent
Otepää Põllumeeste Konvent oli põllumeeste konvent Otepää linnas.
17. mail 1936 valiti konvendi liikmeteks Rudolf Andrei, Samuel Kulasalu, Villem Susi, August Madissoo, Karl Lind, August Toom, Siegfried Sarv, Arnold Türk, Jaan Tilk, Johan Miks, August Jaama, Oskar Hint, August Tammiste, Karl UIbo ja Karl Käppa.
Tihvin
thumb|Tihvini klooster
Tihvin (vene Тихвин; soome Tihvinä) on linn Venemaal Leningradi oblastis, Tihvini rajooni keskus. Asub 216 km Peterburist idas.
Ajalugu
Tihvinit on esmamainitud 1383. aastal. Linnaõigused sai 1773. aastal. Tihvin on tähtis usukeskus sinna 1560. aastal rajatud Jumalaema Uinumise (Uspenski) kloostri tõttu, kus hoitakse Tihvini Jumalaema ikooni.