cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Géza Csáth
Isiklikud ja arhetüüpsed sümbolid põimuvad Csáthi novellides selgesti äratuntavalt ja varjamatult, eksistentsiaalne ekslikkus peegeldub vormi katkendlikkuses. Csáth ei üritanud oma "demonismi" estetiseerida (nagu näiteks Oscar Wilde). (György Eisemann keskendub oma 1988 ilmunud essees "Lõplikkuse demonism" unenäosümbolitele Csáthi novellides, käsitledes kirjaniku loomemeetodit kui puhtalt "deemonlikku"). Kasutades kunstilise tunnetusvahendina unenägu (kui elu ja surma eraldavat olekut), endaunustust, valu, julmust, muinasjutulikkust, hullumeelsust ja maailma nägemist läbi lapsesilmade, püüdis ta kõigis oma juttudes tabada mõnd inimeksistentsi äärmuslikku ilmingut, otsides situatsioone, milles olemine kas või hetkekski paljastuks sellisena, nagu ta on.
Popeye
Popeye on Elzie Crisler Segari loodud koomiksi- ja multifilmitegelane.
Esimest korda on teda mainitud 17. jaanuaril 1929 koomiksisarjas "Thimble Theater", ekraanile ilmus ta aga 1933 mustvalges Betty Boopi multifilmisarja osas "Popeye the Sailor", kuid kohe sai ta ka päris oma samanimelise multifilmisarja. Värviliseks muutusid Popeye multifilmid 1943. aastal.
Teda kujutatakse omapärase aktsendi ja tugevate ankru-tätoveeringutega kätega piipu popsiva meremehena. Jõudu saab ta spinatit süües, et suuta vastu hakata oma põhivaenlasele Blutole/Brutusele ja võita sõbratari Olive Oyli süda.
1980. aastal loodi temast film "Popeye" (Popeye osas Robin Williams).
Osasco
Osasco on linn Brasiilia kaguosas São Paulo osariigis, 16 kilomeetrit São Paulost loodes.
Linnas oli 2009. aastal 718 646 elanikku.
Maila Juns-Veldre
Maila Juns-Veldre (sündinud 4. juulil 1965 Kuressaares) on eesti keraamik.
1938. aasta põhja suusaalade maailmameistrivõistlused
1938. aasta põhja suusaalade maailmameistrivõistlused olid 15. suusaalade maailmameistrivõistlused, mis toimusid 25.-28. veebruarini Soomes Lahtis. Lahtis korraldati juba teised maailmameistrivõistlused. Eelmised MM-võistlused Lahtis toimusid 1926. aastal.
15. august
15. august on Gregoriuse kalendri 227. (liigaastal 228.) päev. Juliuse kalendri järgi 2. august (1901–2099).
1938. aasta põhja suusaalade maailmameistrivõistlused
18 km
Kuupäev: 25. veebruar
Osavõtjaid: 188
Kuressaare Nooruse Kool
Kuressaare Nooruse Kool on põhikool Saaremaal Kuressaares.
1938. aasta põhja suusaalade maailmameistrivõistlused
18 km
Lõppetajaid: 187 <br style="clear:both" />
Jevgeni Onegin (ooper)
pisi|Pjotr Tšaikovski (1888; autor [[Charles Reutlinger)]] thumb| Aleksandr Puškin (autor [[Orest Kiprenski)]] "Jevgeni Onegin" op. 24 (vene keeles "Евгений Онегин") on Pjotr Tšaikovski ooper kolmes vaatuses, seitsmes pildis, mis valmis 1878. aastal. Ooperi libreto on koostatud koostöös Konstantin Šilovskiga Aleksandr Puškini samanimelise värssromaani põhjal. Libreto kirjutamisel on kasutatud Puškini romaani algupäraseid värsse ja on valitud just need stseenid, mis kajastavad kangelaste tundemaailma. Lisaks kirjutas Tšaikovski ise teksti Lenski arioosole esimese vaatuse esimeses stseenis ja suure osa vürst Gremini aaria sõnadest kolmanda vaatuse esimeses stseenis. Lugu ise jutustab isekast kangelasest Jevgeni Oneginist, kes lükkab kahetsuseta tagasi noore naise armastuse ja oma kergemeelsusest duellile sattudes tapab oma sõbra Lenski.
Ooper on episoodiline, selles puudub järjepidev süžee, tegemist on valitud paladega Onegini elust. Seetõttu pani helilooja ooperi alapealkirjaks "lüürilised stseenid". Et algupärane lugu oli väga tuntud, siis eeldas Tšaikovski, et publik täidab ise lüngad. Ooper esietendus 1879. aasta märtsis Moskva Väikeses Teatris ja kanti ette Moskva konservatooriumi üliõpilaste poolt. Laiemale publikule tutvustati ooperit juba jaanuaris 1881 Moskva Suures Teatris Enrico Modesto Bevignani dirigeerimisel ning seda lavastust saatis suur menu. Esiettekanne Peterburi Maria Teatris oktoobris 1884 Eduard Napravniku juhatusel, tõi juba lõpliku läbilöögi kõigepealt vene ja hiljem ka rahvusvahelisel laval.
1938. aasta põhja suusaalade maailmameistrivõistlused
50 km
Osavõtjaid: 99
Lõppetajaid: 66 <br style="clear:both" />
4 x 10 km teatesõit
Kuupäev: 28. veebruar
Jevgeni Onegin (ooper)
Sisukokkuvõte
Tegevus toimub maal Larinite mõisas ja Peterburis 1820. aasta paiku.
I vaatus
1938. aasta põhja suusaalade maailmameistrivõistlused
4 x 10 km teatesõit
<br style="clear:both" />
Jevgeni Onegin (ooper)
Sisukokkuvõte
II vaatus
1938. aasta põhja suusaalade maailmameistrivõistlused
Normaalmägi + 18 km
<br style="clear:both" />
Jevgeni Onegin (ooper)
Sisukokkuvõte
25. jaanuar - Tatjana tähistab nimepäeva peoga. Lenski on jälle kaasa kutsunud Onegini, kes on juba tüdinenud provintslikust mõisaseltskonnast. Igavuse peletamiseks hakkab ta provotseerima Lenskit, tehes komplimente Olgale. Sõprade vahel tekib tüli, mis päädib duellikutsega Lenski poolt. Duell lõpeb Lenski surmaga.
1938. aasta põhja suusaalade maailmameistrivõistlused
Normaalmägi
Kuupäev: 27. veebruar
Jevgeni Onegin (ooper)
Sisukokkuvõte
III vaatus
1938. aasta põhja suusaalade maailmameistrivõistlused
Medalid
<br style="clear:both" />
Jevgeni Onegin (ooper)
Sisukokkuvõte
Möödunud on mõned aastad. Tatjana on abiellunud jõuka aristokraadi, hallipäise Vürst Greminiga. Onegin on veetnud vahepealsed aastad välismaal. Nüüd kohtuvad nad Gremini majas korraldataval ballil. Nähes naist suursuguse seltskonnadaamina, tärkab Oneginis armastus. Pärast balli kirjutab Onegin Tatjanale hulga armastuskirju, rääkides kirglikult oma armastusest. Ka Tatjana südames pole kirg kustunud, kuid tal jätkub jõudu endast võitu saada ja Onegini armastusavaldused tagasi lükata.
Ponte Vecchio
thumb|Ponte Vecchio Ponte Vecchio (itaalia keeles 'vana sild'; hääldus: [ˈponte ˈvɛkkjo]) on sild Arno jõel Firenzes. See on Euroopa vanim segmenteeritud kaarsild.
Algne sild, mis oli olemas juba Rooma ajal, oli tehtud puust. See hävis 1333. aastal üleujutuse tagajärjel. Sild ehitati uuesti üles 1345. aastal kivisillana. See koosneb kolmest kaarest, kusjuures keskmise kaare pikkus on 30 m ja äärmiste kaarte pikkus 27 m.
1565. aastal laskis Cosimo I de' Medici Giorgio Vasaril ehitada silla kohale koridori, et ühendada Palazzo Vecchio Palazzo Pittiga.
Teise maailmasõja ajal ei lasknud sakslased taganedes silda õhku, väidetavalt Hitleri erikäsu tõttu.
Ronneby vald
Ronneby vald on vald Rootsis Blekinge läänis.
Vald piirneb Tingsrydi valla, Emmaboda valla, Karlskrona valla ja Karlshamni vallaga. Ronneby vallal on väike eksklaav Karlskrona vallas; sinna kuuluvad Skillingsboda, Lönnemåla ja Stora Lönnemåla küla ning suurem osa Stora Skäleni ja Långasjöni järvest.
Vald asub Blekinge ajaloolises maakonnas ja Blekinge kohturingkonnas.
Valla halduskeskus on Ronneby.
Valla pindala on 828 km² (teistel andmetel 829,0 või 829,80 km²; 124. koht Rootsi valdade seas).
Elanike arv on 28 443 (seisuga 30. september 2006; 84. koht Rootsi valdade seas). Seisuga 31. märts 2006 oli elanike arv 28 421. Aastal 2004 registreeriti elanike arv 28 283, neist 13 904 (49,16%) naissoost ja 14 379 (50,84%) meessoost. Välismaalasi oli 832.
Rahvastiku tihedus on 34 in/km².
Haldusajalugu
Kui 1863 jõustusid Rootsi vallaeeskirjad (1862. aasta omavalitsusreform), koosnes piirkond Ronneby alevist ja mitmest kihelkonnast. Aastal 1870 eraldati Tvingi kihelkonnast Eringsboda kihelkond. Aastal 1882 sai Ronneby alevist linn. 1952. aasta omavalitsusreformiga moodustati "suurvallad". Need olid Bräkne-Hoby vald (Bräkne-Hoby kihelkonna baasil), Hallabro maavald (Backarydi ja Öljehulti kihelkonnast), Tvingi maavald (Eringsboda ja Tvingi kihelkonnast), Ronneby maavald (Ronneby kihelkonnast) ja Listerby vald (Edestadi, Förkärla, Hjortsberga ja Listerby kihelkonnast). Enne 1971. aasta omavalitsusreformi kavandati nende haldusüksuste ühendamist. Juba 1963 moodustati Kallinge maavald (Hallabro, Tvingi ja Ronneby maavalla baasil). Aastal 1967 liideti Ronneby linnaga Bräkne-Hoby vald, Kallinge maavald ja Listerby vald. 1971. aasta vallareformiga vallatüübid ühtsustati ning vallast sai Ronneby vald.
Sõjavägi
Rootsi Õhujõudude Blekinge hävitajate eskadrill (F17) baseerub Kallinges.
Alkalitroofne järv
Alkalitroofne ehk lubja- ehk allikatoiteline järv on järv, millele on iseloomulik suur mineraalainete, keskmine biogeenide ja väike huumusainete sisaldus.
Eestis kuuluvad sellesse limnoloogilisse tüüpi näiteks Äntu järved (Äntu Sinijärv).
Ajutised alkalitroofsed järved on karstijärved, näiteks Assamalla luht ja Võhmetu-Lemküla-Porkuni järved Virumaal, Koltse järv Saaremaal, Alba järv Läänemaal.
Sigade revolutsioon
"Sigade revolutsioon" on 2004. aastal valminud Eesti noortefilm täiskasvanuks saamisest, mässust ja armastusest 1980. aastate Nõukogude Eestis.
Festivalid
3.–23.03.2006
4.–7.05.2005
23.09.2006
6.–17.01.2005
18.–23.01.2005
10.–20.03.2005
14.–16.04.2005
6.–12.04.2005
14.– 21.04.2005
18.–24.04.2005
24.05.2005
29.04.–2.05.2005
19.05–12.06.2005
20.–24.05.2005
17.–25.06.2005
2.–4.06.2005
23.–28.09.2005
20.–30.10.2005 [30.10.2007 12:41:14]
18.–27.06.2004 žürii eripreemia – Hõbedane Püha Jüri
24.08–29.08.2004
18.–26.09.2004 Vienna Laboratory eripreemia
7.–15.10.2004
4.–7.11.2004
4.–14.11.2004
10.–20.11.2004
18.–26.11.2004 18.–28.11.2004
25.11.–3.12.2004
29.11–9.12.2004
2.–10.12.2004
Jüri Kaup
Jüri Kaup (sündinud 20. märtsil 1932 Lustivere vallas Viljandimaal) on eesti keemik.
Ta lõpetas 1951. aastal Põltsamaa Keskkooli ja 1956. aastal Tartu Riikliku Ülikooli keemikuna. Ta oli aastatel 1960–1963 Moskvas asuva NSV Liidu Teaduste Akadeemia Orgaanilise Keemia Instituudi aspirant. Ta kaitses seal 1963. aastal väitekirja ning sai keemiakandidaadi kraadi.
Ta oli aastatel 1958–1993 teadur erinevates uurimisasutistes. Ta oli aastatel 1993–1995 Sisekaitseakadeemia Päästekolledži direktor ning alates 1995. aastast Sisekaitseakadeemia ohtlike ainete ja protsesside õppejõud, sealhulgas ka professor.
Halotroofne järv
Halotroofne ehk soolatoiteline järv on järv, millele on iseloomulik suur mineraalainete ja väike huumusainete sisaldus.
Aare Mäemetsa klassifikatsiooni ja uurimistulemuste järgi on Eesti järvedest halotroofsed 1,4%.
Halotroofsed järved on tavaliselt kas osaliselt või täielikult merest eraldunud kunagised lahed. Nende sügavus ei ole tavaliselt rohkem kui 1 meeter, vegetatsiooniperioodil võivad nad täielikult kuivada. Suvel soojenevad väga hästi. Järveelustik on tavaliselt liigivaene, kuid taimestiku hulk ja katvus suur. Domineerivad rannikuliigid: mändvetikad, kamm- ja hein-penikeel, niitjas penikeel ja tähkjas vesikuusk.
Orissaare valla lipp
thumb|Orissaare valla lipp Orissaare valla lipp on endise Eesti haldusüksuse Orissaare valla lipp.
Lipp kinnitati 29. augustil 1995.
Lipu kirjeldus
Orissaare valla lipuks on ruudukujuline vapilipp. Kangas on jagatud horisontaalselt kaheks võrdseks väljaks, ülemine väli on valge ning sellel on kolm rootsupidi ühendatud sinist tammelehte, mis tõusevad kanga poolitusjoonelt. Alumine väli on sinine ning sellel on samasugused valged lehed allpööratud kujul.
Lipu normaalsuurus on 105×105 cm.
Põhjendus
Lipuvärvid viitavad maale ja merele ning Saaremaa vapile. Tammelehed tähistavad tugevust, väärikust ja põlisust. Samuti viitavad ka Orissaare valla harukordsele tammederohkusele.
Lipu kasutamise kord
Valla lipp heisati:
Vallalipu valmistamine toimub üksnes vallavalitsuse loal.
Mõisanurme
pisi|Kavilda õigeusu kirik. Mõisanurme on küla Tartu maakonnas Elva vallas. 1. jaanuaril 2012 oli külas 198 elanikku, 2010. aastal 194.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Puhja valda.
Külas asub Kavilda õigeusu kirik ja Kave läte.
Streetrace
Streetrace (inglise keeles 'tänavavõidusõit') on ebaseaduslik autode võidusõiduüritus, mida viiakse läbi avalikel teedel.
See sai alguse Ameerikast umbes 2000. aastal ning levis väga kiiresti ka Lõuna-, Kesk- ja Põhja-Euroopasse.
Sarah Knauss
Sarah Knauss (sünninimega Sarah DeRemer Clark; 24. september 1880 Hollywood, Luzerne'i maakond, Pennsylvania – 30. detsember 1999 Allentown, Pennsylvania) oli Ameerika Ühendriikide ülipikaealine, keda peetakse Jeanne Calmenti järel vanuselt teiseks kunagi elanud inimeseks.
Et Calmenti vanusega on tekkinud küsitavusi, võib Knauss olla ka vanimaks elanud inimene, kelle andmed on dokumentaalselt tõestatud.
Guinnessi rekordite raamatu andmetel oli ta maailma vanim elav inimene alates 16. aprillist 1998, kui suri 117-aastane Marie-Louise Meilleur, kuni oma surmani. Ta oli viimane elav inimene, kes oli sündinud enne 1885. aastat.
Tema vanemad oli Walter ja Amelia Clark. 1901. aastal abiellus ta Abraham Lincoln Knaussiga, neil sündis 1903. aastal tütar Kathryn, kes elas 101-aastaseks. Sarah oli osav õmblejanna ja valmistas lisaks muudele rõivastele endale ka pulmakleidi.
Ta suri 119 aasta ja 97 päeva vanusena.
Georg Friedrich Händel
Georg Friedrich Händel [georg friidrihh hendel] (Suurbritannia alamana George Frideric Handel. Itaalias ja algselt ka Inglismaal kasutas ta õige häälduse tagamiseks nimekuju Georg Friedrich Hendel ; 23. veebruar 1685 Halle – 14. aprill 1759 London) oli saksa helilooja, kes aastast 1712 elas Inglismaal ja võttis 1727. aastal Suurbritannia kodakondsuse.
Halle ja Hamburg
Georg Friedrich Händeli isa Georg Händel oli tunnustatud kirurg ja Saksi-Weißenfelsi hertsogi õukonnaarst. Helilooja ema Dorothea Händel (sünd. Taust, 1651–1730) pärines kirikuõpetaja perekonnast. Taust oli Georg Händeli teine naine ning tulevase helilooja sünni ajal oli Georg juba 62-aastane. Kõik, mis on tänaseks teada Händeli lapsepõlvest, pärineb tema esimeselt biograafilt John Mainwaringilt, kes kogus mälestusi Händeli sekretärilt John Christopher Smithilt ja heliloojalt endalt. Mõni Mainwaringi raamatus esinev väide on aga hiljem ümber lükatud.
Jaap de Hoop Scheffer
pisi|Jaap de Hoop Scheffer Jaap de Hoop Scheffer (õieti Jakob Gijsbert de Hoop Scheffer; sündinud 3. aprillil 1948 Amsterdamis) on Hollandi poliitik ja diplomaat. Ta oli 5. jaanuarist 2004 juulini 2009 NATO peasekretär.
Georg Friedrich Händel
Halle ja Hamburg
Händel huvitus lapsepõlves muusikast, kuid isa, kartes, et muusiku elukutse ei taga piisavat materiaalset kindlustatust, tahtis, et poeg õpiks õigusteadust. Isa keelas Händelil isegi pille puutuda ning poeg pidi harjutama salaja pööningule toodud klavikordil. Kui Saksi-Weißenfelsi hertsog Johann-Adolf I kuulis kaheksa-aastase Händeli orelimängu, palus ta Georg Händelit, et ta lubaks oma pojal õppida samaaegselt nii muusikat kui ka õigusteadust. Händeli esimeseks muusikaõpetajaks sai Halle Liebfraukirche organist Friedrich Wilhelm Zachow, kes õpetas talle orelit, klavessiini, viiulit, kompositsiooni, harmooniat ja kontrapunkti. Zachow'l oli palju itaalia ja saksa muusika käsikirju, millega Händel sai tutvuda. Händel pidi neid käsikirju ümber kirjutama, analüüsima ning teoste stiili imiteerides ka ise muusikat komponeerima. Hiljem sai ta koguni kirjutada kantaate Liebfraukirche jumalateenistuseks, nende teoste noodid on aga tänaseks kadunud.
1702. aasta veebruaris astus Händel Halle ülikooli, kus õppis arvatavasti õigusteadust. Kuu aega hiljem sai temast sealse kalvinistliku toomkiriku organist, kuigi ta ise oli luteri usku. Ta lahkus töökohast aastase katseaja möödudes ning see jäi tema elu ainsaks kirikuga seotud ametikohaks. 1703. aasta suvel siirdus Händel Hamburgi, mis oli tollal oluline kultuurikeskus ning seal oli tollal Saksamaa ainus regulaarselt tegutsev avalik ooperiteater. Händel asus tööle ooperiorkestri teise viiuldajana. Peagi sai Händelist ooperiteatri dirigent, kes juhtis etendusi mängides klavessiini. 1705. aastal ehk kaks aastat pärast Hamburgi saabumist kanti seal ette tema esimesed ooperid "Almira" ja "Nero". Händel tutvus Hamburgis helilooja, laulja ja muusikateoreetiku Johann Matthesoniga, kes tutvustas talle linna muusikaringkondi ja aitas teda ka heliloomingus. Mattheson on hiljem meenutanud: "Kui fuugad välja jätta, ei teadnud ta (Händel) komponeerimisest midagi."
Jaap de Hoop Scheffer
Jaap de Hoop Scheffer lõpetas 1974 Leideni Ülikooli õigusteaduse alal. Aastatel 1974–1976 teenis ta Hollandi õhujõududes.
Georg Friedrich Händel
Halle ja Hamburg
Augustis 1703 läksid kaks noort muusikut Lübeckisse, et külastada Maarja kiriku eakat organisti ja heliloojat Dietrich Buxtehudet. Mõlemad soovisid saada organisti mantlipärijaks, kuid Buxtehude seatud tingimus abielluda tema tütrega oli noortele muusikutele vastuvõetamatu. Dietrich Buxtehude tütar oli nende jaoks liiga vana. Samal põhjusel loobus Marienkirche organisti kohast kaks aastat hiljem ka Johann Sebastian Bach.
Jaap de Hoop Scheffer
Aastatel 1976–1986 töötas ta Hollandi välisministeeriumis. Ta töötas muu hulgas 1976–1978 Hollandi saatkonnas Ghanas Accras ning seejärel kuni 1980. aastani Hollandi esinduses NATO juures Brüsselis.
Ta kuulub 1982. aastast kristlik-demokraatlikku parteisse. Aastal 1986 valiti ta esimest korda parlamendi alamkotta. Ta on olnud oma erakonna välissekretär. 1997–2001 oli ta oma erakonna parlamendifraktsiooni liider.
Georg Friedrich Händel
Itaalia
Kui Händel oli Hamburgis, kohtas ta Toscana suurhertsogi poega. Arvatavasti oli see prints Gian Gastone de Medici, kuigi Mainwaringi andmetel oli see Gian Gastone vend, troonipärija Ferdinando de Medici. Prints oli vaimustuses Händeli andekusest ning kutsus ta Itaaliasse ja ennekõike Firenzesse. Händel läks sinna sügisel 1706 ning reisi peamine eesmärk oli saada kogemusi, eelkõige kirjutades itaalia stiilis oopereid. Esimene teos selles žanris, "Rodrigo", esietendus järgmise aasta novembris. Händel naasis Firenzesse igal sügisel aastani 1709, tutvus seal printsi õukonnaluuletaja Antonio Salviga, kelle libretosid kasutas ta hiljem Londonis kirjutatud ooperites, ning tutvus kohalike heliloojate ooperiloominguga.
Jaap de Hoop Scheffer
2002. aasta juulist kuni 2003. aasta detsembrini oli Jaap de Hoop Scheffer Hollandi välisminister. Tema erakonna liider Jan Peter Balkenende oli peaminister. Välisministrina oli tema tähtsaim otsus osaleda Iraagi sõjas. Aastail 2003–2005 osales Iraagis 1000-meheline Hollandi üksus. Iraagis hukkus 2 Hollandi sõjaväelast.
Georg Friedrich Händel
Itaalia
1706. aasta lõpus käis Händel esimest korda Roomas. 1707–1709 töötas ta vaheaegadega muusikuna markii Francesco Ruspoli alluvuses. Töökoht, kus puudus pidev palk, eeldas ilmaliku kantaadi kirjutamist igaks pühapäevaks. Lisaks nendele komponeeris Händel Ruspolile veel oratooriumi "La Resurrezione" ja kolm ladinakeelset motetti. Peale Rooma ja Firenze jõudis Händel nelja aasta jooksul käia ka Veneetsias ja Napolis.
Jaap de Hoop Scheffer
2003. aastal oli Jaap de Hoop Scheffer ühtlasi Euroopa Julgeoleku- ja Koostööorganisatsiooni tegevjuht.
Georg Friedrich Händel
Itaalia
Itaalias oldud aastad olid Händeli karjääri jaoks otsustavad: Itaalia oli koos Prantsusmaaga Euroopa kultuuri keskpunkt. Seal kohtus ta kõikide tuntud itaalia heliloojatega: Alessandro ja Domenico Scarlatti, Antonio Caldara, Arcangelo Corelli, Bernardo Pasquini, Antonio Lotti, Quirino Gasparini, Antonio Vivaldi, Tomaso Albinoni ning Giacomo Antonio Pertiga. Mitme teosega, nagu ooper "Agrippina" ja oratoorium "La Resurrezione", saavutas ta erakordse edu.
Jaap de Hoop Scheffer
22. septembril 2003 nimetati ta NATO peasekretäriks ja 5. jaanuaril 2004 astus ta ametisse.
Georg Friedrich Händel
Itaalia
Händel saabus Itaaliasse andeka, aga toore heliloojana ning lahkus sealt viimistletud ja suure oskuste pagasiga kunstnikuna. Peamiselt Alessandro Scarlatti kantaatide ja ooperite eeskujul kujunes välja tema meloodiline helikeel. Itaalia-perioodil kasutas ta veidi julgemalt dissonantse, millest ta hiljem mõnevõrra loobus. Lootus kirjutada Itaalias sealses stiilis oopereid, praktiliselt aga ei täitunud. Nelja ja poole aasta jooksul kirjutas ta vaid kaks ooperit. Paavsti nõudmisel olid Roomas, kus Händel suurema osa ajast viibis, ooperid keelatud. Itaalia heliloojad kirjutasid seetõttu ooperlikke oratooriume ja kantaate – nii tegi ka Händel.
Jaap de Hoop Scheffer
9. juulil 2009 andis Eesti president Toomas Hendrik Ilves Eestisse ametist lahkumise eelsele visiidile saabunud Jaap de Hoop Schefferile üle Maarjamaa Risti I klassi teenetemärgi.
Georg Friedrich Händel
Hannover ja London
Esimest korda Veneetsias olles kohtus Händel hilisema Yorki ja Albany hertsogi Ernst Augustiga, kes oli Hannoveri kuurvürsti ja hilisema Suurbritannia ja Iirimaa kuninga Georg Ludwigi vend. Ernst August kutsus Händelit Hannoveri ning pakkus talle töökohta kuurvürsti õukonnas. Lisaks oli Toscana kroonprints Fernandando de Medici soovitanud Händelit Tirooli kubernerile Karl von Neuburgile ning heliloojat kutsus oma kodumaale ka Inglismaa suursaadik Veneetsias. Händel lahkus Itaaliast veebruaris 1710, oli märtsis Innsbruckis, kuid kuberneri tööpakkumist vastu ei võtnud. See-eest läks ta Hannoverisse ning temast sai 16. juunil 1710 Hannoveri kuurvürsti Georg Ludwigi õukonna kapellmeister.
Ilmselt kaasnes ametikohaga õigus küllaltki vabalt reisida, sest veel samal suvel käis ta sünnilinnas Halles oma ema vaatamas ning läks Düsseldorfi, et külastada kohalikku õukonnateatrit. Sama aasta septembris sõitis Händel Londonisse. Tema esimene reis Inglismaa pealinna kestis kaheksa kuud, selle aja jooksul andis ta vähemalt ühe kontserdi kuninganna Anne’i õukonnas. Olulisem on aga ooperivaldkonnas saavutatu, sest vahetult enne Händeli saabumist olid itaalia ooperid Londonis moodi läinud. 24. veebruaril 1711 esietendus "Rinaldo" – esimene spetsiaalselt Londoni teatrile kirjutatud itaalia ooper muusikaajaloos. Ooperit, mille libreto kirjutas vastvalminud Queens Theateri direktor näitekirjanik Aaron Hill, saatis erakordne edu.
Aastast 1712 elas Händel Londonis ja 1727 võttis Suurbritannia kodakondsuse.
Looming
Händel on loonud 40 ooperit, millest kuulsamad on "Rinaldo", "Julius Caesar", "Orlando", "Xerxes", "Tamerlan", "Ariodante" ja "Alcina".
Kuigi Händeli ooperid sisaldavad kauneid meloodiaid ning nende karakterikujutus on psühholoogiliselt peen, olid need kaua aega unustuses. Selle põhjuseks on paljus see, et elu viimastel kümnenditel kirjutas Händel oratooriume. Selleks sundis teda Londoni uue maksujõulise kodanlastest publiku vähene huvi itaaliakeelse ja aristokraatliku ooperižanri vastu.
Lisaks ooperitele ja oratooriumidele on Händel loonud ligi 20 orelikontserti, 6 concerto grosso 't orkestrile ja 12 keelpillidele, orkestrisüite ("Veemuusika", "Tulevärgimuusika"), kantaate, koorihümne ja sonaate.
Tänapäeval on George Frideric Handeli loomingust üleilmselt tuntuim ilmselt aga hoopiski 1727. aastal kuningas George II kroonimispidustusteks loodud "Zadok the Priest", mida on küll mängitud sellest alates kõikidel Suurbritannia kroonimispidustustel, aga tuntum on see hoopiski kui UEFA Meistrite liiga tunnusmeloodia.
Georg Friedrich Händeli teosed on HWV järgi nummerdatud Händel-Werke-Verzeichnis.
Händel on Bachi kõrval teine hilisbarokkmuusika suurkuju. Ta väljendas ennast peamiselt ooperižanris, mis jäi Bachist puutumata. Bach esindab veel vana tsunftikunstniku vaimu, Händel uusaegse karjäärikunstniku mudelit.
Tali vald (1939)
pisi|Pärnu maakonna valdade piirid enne ja pärast [[1939. aasta vallareformi]] Tali vald oli vald Pärnu maakonnas aastail 1939–1950. Vallamaja asus Talli külas.
Vald moodustati senise Talli valla maa-alast; senise Pati valla Raba küla talude nr. I–XI maa-aladest; senise Jäärja valla Veelikse piirkonnast; senise Kilingi valla Rae küla piirkonnast kuni taludeni nr. A-198, A-199, 17-c, A-201 ja A-203, Lodja metskonna Lodja metsandiku kvartaalideni nr. 70, 71, 79, 80, 83–100 ja Laiksaare metskonna Laiksaare metsandiku kvartaalideni nr. 92 ja 94, kõik kaasa arvatud.
1939. aasta detsembris valiti vallavanemaks Jaan Kivilaan.
1948. aasta külavolinikud
Tali vallas tegutsenud kolhoose ja artelle
Augustis 1945 moodustati Tali vallas Tali külanõukogu keskusega Tali külas ja Veelikse külanõukogu keskusega Veelikse külas.
1950. aastal Tali vald likvideeriti ja selle alad arvati Kilingi-Nõmme rajooni koosseisu.
Mäeselja
Mäeselja on küla Tartu maakonnas Elva vallas.
Küla jääb Puhja alevikust lõunasse.
Tlingitid
pisi|Tlingitite asuala Põhja-Ameerika läänerannikul pisi|Tlingiti taku hõimu pealik (umbes 1913) Tlingitid on Põhja-Ameerika indiaanirahvas, kes räägivad naa-dene keelkonda kuuluvat tlingiti keelt. Nende asuala on Vaikse ookeani rannikul USA-s Alaskas ning Kanada Yukoni alal ja Briti Columbias. Tlingiteid on tänapäeval umbes 15 tuhat, enamik USA-s, tuhatkond ka Kanadas.
Tlingitid on oma rahvapärimuse järgi pärit atabaskide hulgast, kes enne eurooplaste saabumist elasid Alaskal ja Põhja-Kanadas umbkaudu Vancouveri-Churchilli joonest loode pool, välja arvatud rannikualad. Pärimuse järgi tabas piirkonda järjest kaks väga halba aastat ja oli selge, et järgneb üldine näljahäda, mille käigus sureb palju inimesi. Osa inimesi rändas üle Rannikuaheliku edelasse ja jõudis välja Vaikse ookeani äärde. Nad asusid sinna elama ja said seega üheks vähestest rannikul elavatest atabaski päritolu hõimudest. Sellest rännakust kõneldes ei nimeta tlingitid ühtki konkreetset atabaski hõimu, millest on oletatud, et see ümberasumine võis toimuda enne atabaskide jagunemist hõimudeks.
Tlingitid jagunevad kolmeks hõimuks: Yeil (varese hõim), Gooch (hundi hõim) ja Chaak (kotka hõim). Igal hõimul on veel oma ajalugu, mis käsitleb aega pärast ümberasumist ja jagunemist hõimudeks, aga väljaspool seda hõimu olevatele inimestele ei tohi seda rääkida ja sellepärast on hõimude ajalood teadmata.
Esimeste eurooplastena jõudsid tlingitite alale Venemaa maadeavastajad Vitus Bering ja Aleksei Tširikov, millele järgnes enam kui 30 aasta pikkune paus. Eurooplaste esimesed kokkupuuted tlingititega olid üldiselt rahumeelsed. Tlingitid õppisid kiiresti hindama kaubavahetuse väärtust. Meresõitjad märkisid tlingitite suhtelist jõukust teiste indiaani hõimudega võrreldes, kuid ühtlasi hügieeni täielikku puudumist. Kuid siinjuures tuleb arvestada, et need kokkupuuted toimusid põhiliselt suvekuudel, kui tlingitid elasid ajutistes laagrites. Kui lõpuks mõned maadeavastajad elasid koos tlingititega üle sealse karmi talve, panid nad tähele tlingitite talvekodude ja külade puhtust.
1802. aastaks olid venelased rajanud tlingitite alale oma asula karusnahkade hankimiseks. Tlingititele ei meeldinud venelaste komme võtta endale indiaanlastest naisi, samuti mõistsid nad, et venelased nõuavad nende allumist Venemaa keisrile ja tasuta tööd venelaste heaks. Sama aasta suvel tõstsid tlingitid mässu ja tapsid osa venelasi. Suuremad abiväed surusid ülestõusu maha sama aasta oktoobris.
Üldiselt on tlingitid loobunud oma keelest ja läinud üle inglise keelele. Tlingiti keelt räägivad veel vaid vähesed vanema põlvkonna esindajad. Neid on 200–400 USA-s ja sadakond Kanadas. Tlingiti keele kõnelejad on kakskeelsed või peaaegu kakskeelsed. Viimastel aastatel on käivitunud programmid tlingiti keele päästmiseks väljasuremisest.
Maailmavaade
Tlingitite maailmavaade on dualistlik. Maailm jaguneb heledaks ja tumedaks pooleks, kusjuures heledat esindab meri ja tumedat mets.
Vesi on tlingitite peamine transpordikeskkond ja toiduhankimise koht. Veepind on sile ja avar ning enamik vees peituvaid ohte on palja silmaga kergesti nähtavad. Valgus peegeldub merepinnalt eredalt ja see on üks esimesi asju, mis Alaska rannikul näha on. Nagu igal pool mujalgi, peituvad mereski pealispinna all ohud, aga enamasti on need mõningase tähelepanelikkuse ja ettevaatuse korral kergesti välditavad. Sel põhjusel on meri suhteliselt ohutu ja kindel paik ning esindab tlingitite maailmavaates nähtavaid jõude.
Vastukaaluks merele on Lõuna-Alaskas mets tihe ja eemaletõukav koht. See on tume ja udune isegi eredal suvepäeval. Selles on loendamatud ohud, mille hulka kuuluvad karud, langevad puud, rõsked koopad ja oht ära eksida. Nägemisväli on metsas ahas, usaldusväärseid orientiire vähe ja toit on seal harv, kui näiteks merega võrrelda. Kuna tlingitid elavad pigem mägisel rannikul, siis tähendab metsaminek alati rändamist ülesmäge, kusjuures mäed on järsud ja selgeid radu metsas samahästi kui pole. See muudab metsa alati ohtlikuks kohaks ja sellepärast esindab mets tlingitite maailmavaates varjatud jõude.
Teised dualistlikud eristused on tlingitite jaoks märja ja kuiva vahel, sooja ja külma vahel ning kõva ja pehme vahel, kusjuures eelistatavad on neist kuiv, soe ja kõva. Tlingitite asupaigas on jahe ja niiske kliima, mis paneb inimesed otsima kuiva ja sooja varjupaika. Traditsiooniline tlingiti maja on ehitatud hiigel-elupuust ja selles on keskel kolle. Niisugune maja esindabki tlingiti maailmavaates kuivust, soojust ja kõvadust. Selle vastandiks on nätske metsapõrand, mis on kaetud pehmete mädanenud puude ja niiske lirtsuva samblaga, mis muudavad selle ebamugavaks elupaigaks.
Kuivust, soojust ja kõvadust võib omandada mitmel viisil. Kõvaduse näiteks on tugevad kondid ja tugev tahtejõud. Soojust võib kiirata terve elav inimene, aga kirglik tunne on samuti soe. Kuivad on puhas nahk ja juuksed, samuti elupuu terav lõhn.
Tlingitite maailmavaates jaguneb niihästi inimeste kui loomade ihu ligikaudu kolmeks: nahaks, lihaks ja kontideks. Sealjuures spirituaalne tähtsus on üksnes viimasel, sest liha mädaneb kergesti ja nahka nähakse pelgalt kontide ja liha kattena. Seevastu kondid on ihu kõvad ja kuivad jäänused ning sellepärast on nad ihu füüsilised meenutajad pärast surma. Konte tuleb sündsalt kohelda ja neist sobival viisil vabaneda, et mitte surnu hinge pahandada. Halvemal juhul võib see viia selleni, et surnu ei tulegi pärast elluärkamist tlingitite juurde tagasi. Selle põhjus on ka üsna ilmne, sest tlingitid usuvad, et kõik elavad olendid äratatakse pärast surma ükskord uuesti ellu ja lõhe, kes on ellu äratatud ilma lõualuu või sabata, keeldub kindlasti tagasi tulemast jõkke, kus ta eelmises elus suri.
Tihemetsa vald
pisi|Pärnu maakonna valdade piirid enne ja pärast [[1939. aasta vallareformi]] Tihemetsa vald oli vald Pärnu maakonnas aastail 1939–1950.
Vald moodustati senise Voltveti valla maa-alast, välja arvatud Räägu küla ja Voltveti metskonna Voltveti metsandiku kvartaalide nr. 328–350, 371, 372, 377, 378 ja 384 maa-alad; senise Vana-Kariste valla põhjapoolse lahustüki maa-alast ja lõunapoolse lahustüki Kamali küla piirkonnast; senise Uue-Kariste valla põhjapoolse lahustüki maa-alast; senise Pati valla Rehemaa küla, Pati asunduse ja Pati vallamaja piirkonna maa-aladest.
Vald kuulus Riigivolikogu 38. valimisringkonda, kust valiti Oskar Gustavson.
1945 augustis moodustati Tihemetsa vallas Kamali külanõukogu keskusega Kamali külas, Kanaküla külanõukogu keskusega Kanakülas ja Väljaküla külanõukogu keskusega Alliku külas. 1950. aastal Paikuse vald likvideeriti ja selle alad arvati Kilingi-Nõmme rajooni koosseisu.
Lohusuu valla lipp
thumb|[[Lohusuu vald|Lohusuu valla lipp]] Lohusuu valla lipp on Ida-Viru maakonna endise Eesti haldusüksuse Lohusuu valla lipp.
Lipp kinnitati 7. veebruaril 1997.
Lipu kirjeldus
Lipuvärvid viitavad metsadele, põldudele ja Peipsi järvele, need märgivad ka paikkonna ajaloolist kuulumist Tartumaa koosseisu, sinine ja valge on ka Virumaa värvid. Kaks hobuserauda sümboliseerivad valla eesti ja vene kogukondi, valda läbivat pika ajalooga maanteed ning osutavad Lohusuu arengus suuri teeneid omavale B.R. Skoghile. Laineline laid tähistab valla jõgesid. Õnged tähistavad kalapüüki.
Lipu normaalsuurus on 105×105 cm.
AKM (täpsustus)
AKM on mitmetähenduslik lühend:
Kuseliit
Kuseliit on piirkondlik nimetus väikestest ja keskmise suurusega kristallidest porfüürilise struktuuriga vulkaanilisele kivimile, mis on värvuselt rohekashall, kohati aga roostepruun. Kuseliidi peamised koostisosad on plagioklass, päevakivi ja pürokseen, mis muutuvad kokkupuutes kuumade vesilahustega teisteks mineraalideks. Kuseliit sisaldab ohtralt andesiini fenokristalle. Haruldasemad on augiidi, labradori ja vilkude fenokristallid.
Nimetust "kuseliit" kannavad Pfalzi kreisilinna Kuseli ümbruses lasuvad kivimid, mida esimesena kirjeldas Karl Heinrich Rosenbusch aastal 1887 (cuselit, toona kandis Kusel nime Cusel). Tänapäeval nimetust "kuseliit" enam petrograafilistes nomenklatuurides ei esine ja sellel nimetusel on vaid ajalooline tähendus. Tänapäevases mõistes on kuseliit moonde läbi teinud lamprofüür. Mineraalselt koostiselt sarnaneb see mineti ja vogesiidiga, paiknedes koostiselt spessartiidi ja kersantiidi vahel.
Kuseliidi koht tardkivimite seas on aja jooksul tekitanud arvukalt arvamusi. Franz Loewinson-Lessing liigitas selle 1893 välja antud petrograafilises leksikonis augiitporfüriidile vastavaks leukofüüriks, viitega Rosenbuschile. Koos E. A. Struvega välja antud laiendatud petrograafilises sõnaraamatus aastast 1937 on sellele viidatud kui iseenesliku moonde läbi teinud kivimile ja ära on toodud ka selle mineraalne koostis. Aastal 1913 liigitas Joseph Paxson Iddings selle andesiidiks Mattheus Schuster liigitas kuseliidi "augiitkeratofüüriks". Vastavalt W. Dienemanni ja O. Burre aastal 1929 koostatud piirkonna geoloogilisele kaardile on selle kivimi levikuala kirjeldatud kui piirkonda, kus esineb "läikivat augiitkersantiiti". Walter Ehrenreich Tröger ei pidanud aastal 1935 oma teoses "Speziellen Petrographie der Eruptivgesteine" kuseliiti mitte lamprofüüri kivimiterühma osaks, vaid kvartsi sisaldavaks augiitporfüriidiks. Ta märkis, et vale on oma hinnangutes kivimi nomenklatuuri kohta tunnustada teiste autorite poolt omaks võetud seisukohta, et kuseliit kuulub lamprofüüride gruppi.
Põhja-Pfalzi mägismaal, mis on kivimi peamine esinemispaik Saksamaal, esineb kuseliiti alates Permi ajastust tekkinud kivimikihtides. Kivimit kasutatakse killustiku ja sillutisekivide valmistamiseks.
Vuk Jeremić
thumb|right|Vuk Jeremić
Vuk Jeremić (serbia: Вук Јеремић; sündinud 3. juulil 1975 Belgradis) on Serbia poliitik, ta oli välisminister alates 15. maist 2007 kuni 27. juulini 2012. Jeremić on Demokraatliku Partei liige.
Tema isa Miško oli riigiettevõtte Jugopetrol üks tippjuhte.
Nõukogude Liidu Kommunistlik Partei
pisi|Vladimir Lenin ja [[Jossif Stalin, 1920. aastail Gorkis (Moskva lähedal) ]] pisi|[[Nikita Hruštšov]] pisi|[[Leonid Brežnev]]
Partei asutati 1898. aastal Minskis, selle bolševike tiib tuli 1917. aasta oktoobrirevolutsiooni abil võimule. Kommunistlik partei keelustati 1991. aastal pärast augustiputši. Eestis keelustati Eestimaa Kommunistlik Partei pärast 1. detsembri riigipöördekatset 1924 ja Nõukogude Liidu Kommunistlik Partei 23. augustil 1991 Vabariigi Valitsuse otsusega.
Protsessor
pisi|[[Intel 4004 oli esimene üldkasutuseks mõeldud mikroprotsessor]] pisi|Mikroprotsessor [[Intel 80486DX2 ]] pisi|420px|Protsessori [[Intel Core 2 struktuuriskeem]]
Nõukogude Liidu Kommunistlik Partei
Parteijuhid:
Protsessor
Protsessor on elektroonikalülitus, milles toimuvaid aritmeetika- ja loogikatehteid juhitakse protsessorisse antavate masinakäskudega. Protsessori põhilised struktuurielemendid on aritmeetika-loogikaüksus, juhtüksus ja register (mäluüksus).
Nõukogude Liidu Kommunistlik Partei
Organisatsioon
Partei kõrgeimaks organiks oli partei kongress. Selle istungitel valiti partei juht – NLKP KK I sekretär – ja tähtsaim juhtorgan – Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei Keskkomitee. Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei Keskkomitee Sekretariaat ja selle eelorganid valiti NLKP Keskkomitee pleenumil koos Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei Keskkomitee Poliitbürooga.
Protsessor
Protsessorit tuntakse eelkõige funktsionaalüksusena arvuti kesktöötlusseadmes.
Nõukogude Liidu Kommunistlik Partei
Organisatsioon
Kogu partei eesotsas oli NLKP KK peasekretär või I sekretär.
Liiduvabariikide parteide (väljaarvatud Vene NFSV, kus eraldi kommunistlikku parteiorganisatsiooni ei tegutsenud, see loodi alles 1990. aastal) eesotsas olid esimesed sekretärid. Vastav teise sekretäri koht oli neis organisatsioonides reserveeritud NLKP Keskkomitee liikmele.
Protsessor
Protsessorituumad
Tänapäeva protsessorites on mitu protsessorituuma, kusjuures iga tuum on suuresti omaette andmetöötlusüksus.
Nõukogude Liidu Kommunistlik Partei
Organisatsioon
1985. aastal kuulusid NLKP koosseisu:
Protsessor
Protsessorite liike
Suhteliselt lihtsad protsessorid on näiteks pesumasinates, piletiautomaatides, DVD-mängijates jm seadmetes paiknevate manussüsteemide mikrokontrollerid.
Nõukogude Liidu Kommunistlik Partei
VSDTP tegevus pärast 1905. aasta revolutsiooni
Viibides emigratsioonis Lääne-Euroopas tegelesid bolševike juht Vladimir Lenin koos kaaslastega ka bolševike täiendõppega. 1909. aastal organiseerisid nad Tööliskooli Capri saarel 27 osavõtjaga ja 1911. aasta kevadel Prantsusmaal Pariis lähedal Longjumeau linnas Venemaalt Pariisi suunatud 13 väljavalitud lootustandvale bolševikule ja 5 vabakuulajale täiendkoolituse. Lenin viis ise läbi kuulajatega 56 loengut teemadel: poliitökonoomia, põllumajandusküsimused, sotsialismi teooria ja praktika Venemaal, ajaloo tõlgendamine materialistlikust arusaamast, tegi ka loengu olukorrast parteis antud ajal ning viis läbi ka loengu K. Marxi ja Fr. Engelsi Kommunistliku partei manifesti teemal.
Protsessor
Protsessorite liike
Käsustiku arhitektuuri (ülesehituse) alusel eristatakse järgmisi protsessoreid:
Nõukogude Liidu Kommunistlik Partei
VSDTP tegevus pärast 1905. aasta revolutsiooni
Loengutes osalesid: Ivan Belostotski (1882–1968); Boriss Breslav (Бреслав Борис Абрамович) (1882–1943), hilisem VK(b)P Moskva oblastikomitee, VK(b)P Vitebski oblastikomitee juht, XII armee Eriosakonna ülem, Moskva sõjaväeringkonna juhataja asetäitja ning sama svr Poliitosakonna ülem 1920–1924; Aleksandr Dogadov (1888–1937); Jakov Zevin (1888–1918), üks hukatud 26-st Bakuu komissarist; Roman Malinovski (1876–1918), Ohranka agent, VSDT(b)P KK liige ja hilisem IV Riigiduuma saadik; Ivan Prisjagin; Edward Próchniak (1888–1937)), hilisem Poola Kommunistliku Partei esindaja Kominternis; Anatoli Fastenko (1882–1946); Ivan Tšugurin (1883–1947), Lenini ihukaitse juht aastatel 1919–1924 ja hilisem Tšekaa Kolleegiumi liige ja vastutav sekretär; Abram Belenki (1882–1941), hilisem Tšekaa Kolleegiumi liige ja kommunistliku partei juhtkonna ihukaitse juht; Pjotr Gegakov; Grigori Ordžonikidze (1886–1937), hilisem Partei Keskkontrolli komisjoni esimees ja NSV Liidu RKN esimehe asetäitja; A. Ivanova; Iskrjanistov; Mihhail Veltman (1871–1925);
Koalitsioon vasakesseeridega
Pärast kodanlik-demokraatlikku revolutsiooni laiendasid bolševikud oma toetajaskonda astudes koalitsiooni sotsialistide-revolutsinääride partei vasakpoolse tiivaga ning võttes üle SR agraarpoliitika. Kuna bolševikud toetusid põhiliselt linna- ja tööstusproletariaadile puudus neil toetajaskond maal ja maaharijate seas, toetades võimuhaaramise eesmärgil SR agraarpoliitikat st kogu maa jaotamist põlluharijate vahel, rõhutasid bolševikud maa mõisnikelt äravõtmist ja suurpõllumajanduste natsionaliseerimist jättes aga täpsustamata selle jaotamise põhimõtted. Kui 1905–1906 aasta revolutsiooni ajal oli bolševike partei pooldanud avalikult maa natsionaliseerimist ja selle baasil kollektiivmajandite loomist, siis ei kattunud see enamiku Venemaa põlluharijate sooviga omandada "oma maad". Bolševike tihe koostöö SRP vasakpoolse tiivaga viis SRP lagunemiseni ning 1917. aasta juunikuus asutasid vasakpoolsed SRP liikmed oma Vasakpoolsete Sotsialistide-Revolutsionääride (internatsionalistide) Partei (liidrid Vladimir Trutkovski jt.), mis järgnevalt tegi koostööd võimuhaaramisel ja esimese Vene SFNV RKN ja kohalike võimuorganite moodustamisel.
VSDT(b)P tegevus 1917. aasta oktoobrirevolutsioonis
25. novembril toimunud Asutava Kogu valimistel kogusid Sotsialistliku Revolutsioonipartei (esseeride) kandidaadid 40% häältest ja absoluutse enamuse Asutavas Kogus. Teisele kohale jäid bolševikud 24 protsendiga. Bolševikud võitsid tööstuskeskustes ja pealinnas. Moodustatud Venemaa Ajutises Valitsuses VSDT(b)P esindajad enamust ei saavutanud, mistõttu avaldas end Soomes varjanud Vladimir Lenin 16. (3). aprillil 1917 nn aprilliteesid, milles kutsus üles Ajutist Valitsust kukutama ning võimu haarama. Teda toetas Petrogradis tegutsenud Lev Trotski.
25. (12.) oktoobril asutati bolševikest, esseeridest ja menševikest koosneva Petrogradi Tööliste ja Soldatite Saadikute Nõukogu juurde Petrogradi Sõja-Revolutsioonikomitee eesotsas Lev Trotskiga, mille ülesandeks oli nõukogu kaitsmine. Sisuliselt sai sellest 6.–8. novembril toime pandud riigipöörde juhtimise staap.
Ööl vastu 8. novembrit (26. oktoobrit) hõivati praktiliselt ilma vastupanuta Talvepalee. Operatsiooni märguandeks oli ristleja Aurora kogupauk. Talvepalees viibinud ministrid arreteeriti. Peaminister Aleksandr Kerenski oli selleks ajaks Petrogradist lahkunud abivägede kutsumiseks.
Alates 7. novembri õhtust oli Petrogradis Smolnõis koos II Ülevenemaaline Nõukogude Kongress. Selle oli kokku kutsunud Trotski juba oktoobri alguses 2. novembriks, kuid lükati siis edasi 7. novembrile. Polnud kindel, kas kongress nõustub võimu ülevõtmisega Ajutiselt Valitsuselt, sest bolševikel ei olnud kongressil kindlat enamust. Kongressi 670 delegaadist olid 300 bolševikud ning umbes sada vasakpoolsed esseerid, kes samuti toetasid valitsuse kukutamist. Menševikud ja parempoolsed esseerid heitsid bolševikele ette, et nad on sepitsenud kongressi vastu vandenõu ning revolutsioonile kallale tunginud. Nad kutsusid bolševikke üles nendega võimu jagama ning moodustama koalitsioonivalitsuse. Kui bolševikud sellest keeldusid, lahkusid paljud menševikud ja parempoolsed esseerid protestiks saalist. Nende lahkumise ajal ütles Trotski: "Jah, minge välja, minge, minge, minge, te lähete ajaloo prügimäele." Kongress koosnes nüüd praktiliselt ainult bolševikest ja vasakpoolsetest esseeridest, kes järgmisel päeval võeti lühiajalisse koalitsioonivalitsusse. Et Ajutine Valitsus oli juba arreteeritud, võttis kongress vastu otsuse võimu üleminekust tööliste, soldatite ja talurahva saadikute nõukogude kätte.
Vaatamata näilisele üksmeelele olid ka VSDT(b)P-s erinevatel positsioonidel seisvad fraktsioonid: vasakpoolsed – Lenin ja Trotski, kelle eesmärk ei olnud ainult revolutsioon Venemaal, vaid maailmarevolutsioon; keskfraktsioon – Berzin (Берзин), Bubnov, Moissei Uritski, Jakov Sverdlov ja mõõdukad parempoolsed: Lev Kamenev, Grigori Zinovjev, Miljutin, Aleksei Rõkov, Nogin ja Anatoli Lunatšarski.
VSDT(b)P pärast võimuhaaramist 1917. aastal
Kubermangu või kubermangu piires asuvate linnade parteiorganisatsiooniks oli ühine kubermangukomitee. Kord aastas toimuval parteiallorganisatsioonide saadikute konverentsil valiti konverentsidevaheliseks ajaks kõrgeimaks parteiliseks juhtorganiks kubermangu K(b)P komitee Presiidiumi, kes moodustas analoogselt VK(b)P KK Sekretariaadile pidevalt tegutseva organi kubermangusekretariaadi, koos selle allosakondadega: 18. jaanuaril 1918 kokku tulnud Asutava Kogu istungil tegi Jakov Sverdlov ettepaneku vastu võtta bolševike otsuse-eelnõud. Kui Asutav Kogu sellest keeldus, lahkusid bolševikud protesti märgiks ja organiseerisid Nõukogude III Kongressi, mis pidi olema õige rahvaesinduskogu.
Võimuvõitlus bolševike ja kommunistide parteis
Enne 1922. aastat oli partei vaieldamatult Lenini võimu all, kuid siis loodi partei peasekretäri koht, kuhu pandi Stalin. Esialgu oli tal vaid administratiivvõim, kuid peagi haaras peasekretär kõrgeima võimu enda kätte. Peale Lenini surma tõusis Stalin peagi reaalseks riigijuhiks ning tema järglased sel ametipostil jätkasid seda traditsiooni.
pisi|NLKP liikmepilet (1989)
Partei liikmesus
NLKP liikmeks astuti vabatahtlikult ja selleks pidi põhikirja järgi olema kahe parteiliikme kirjalik soovitus. Algul läbiti partei liikmekandidaadi faas, mis kestis 12 kuud. Partei liikmeks võeti liikmekandidaat reeglina partei algorganisatsiooni üldkoosolekul partei põhikirja järgse häälteenamusega. Partei liige oli teiste parteiliikmete, parteikomisjonide, kõrgemalseisvate parteiorganite pideva jälgimise all, ka liikmekandidaat pidi käima parteikomisjonides, kui parajasti kehtis vastav kord. Praktikas oli NLKP liikmeks olemine soovituslik juhtivtöötajatele, kõrgematele sõjaväelastele, aspirantidele jm, ja selleks võidi avaldada survet; väljaastumine tähendas praktikas seda, et partei liige heideti parteist välja. Parteist heideti välja kriminaalkuriteo korral; põhjuseks võis olla ka poliitiline sobimatus. Parteist väljaviskamisega kaasnesid raskused senisel töökohal, võidi sundida töökohalt lahkuma ja ei olnud kerge tööd leida. Partei elus oli ajajärke, mil ülaltpoolt kirjutati ette kvoodid, kui palju peab vastuvõetavate hulgas olema töötajaid, talupoegi, teenistujaid, intelligente jne.
Detroit
thumb|Detroiti siluett õhtul Detroit on Ameerika Ühendriikide Michigani osariigi suurim linn. See asub Kanada piiri ääres, millest eraldab seda Detroiti jõgi. Linn ja jõgi on saanud nime prantsuskeelse sõna détroit ('väin') järgi. Detroit on Wayne'i maakonna halduskeskus.
2020. aasta rahvaloenduse seisuga oli linnas 639 111 elanikku. Elanike arv on alates 1950. aastast langenud enam kui 60%. Rahvastiku vähenemine on tingitud elanike koondumisest eeslinnadesse, tööstuse ümberstruktureerimisest ja Detroiti autotööstuse vähenemisest. Sagedased on tööpuudusest tingitud sotsiaalsed probleemid, samuti on kõrge kuritegevuse tase.
Linna rajasid 1701. aastal prantsuse karusnahakauplejad. 19. sajandi ja 20. sajandi vahetusel kujunes Detroit riigi suurimaks autotööstuskeskuseks. Sinna rajati Ford Motor Company, General Motors Company ja Chrysler Corporationi peakorter ja tehased. Linn on tuntud ka muusikatööstuse poolest. Linnas on asutatud plaadifirma Motown. Tähtsaim teadusasutus on Wayne State Universtiy, mis on tuntud bioloogia- ja meditsiiniuuringute poolest. Linnal on palju hüüdnimesid, sealhulgas "The Motor City" ja "The Automotive Capital of the World".
Juulis 2013 taotles linnavalitsus linna pankroti väljakuulutamist. Linna kohustused võlausaldajate ees olid 18,5 miljardit dollarit.