Eetika_ja_filosoofia_piirid
3. Alused: hea elu
Kui mõni teadus hakkab andma järeldusi iga inimese jaoks, siis saab sellest psühholoogia haru. Mõned teooriad, eriti psühhoanalüüsi raames, loodavad toetada mõnd eetilist kontseptsiooni inimese õnne tarviliku osana. Mõnel juhul tunduvad teooriad sellistena sellepärast, et nad ise juba kätkevad eetilist mõtet. See ei tee neid inimeste abistajatena halvemaks, vaid tõenäoliselt paremaks, kuid sellepärast ei saa nad anda hea elu sõltumatut seletust ega pakkuda eetilisele elule alust. Võib-olla on ebarealistlik arvata, et mõni psühholoogiline distsipliin võiks seda teha. Rumal oleks püüda aprioorselt mõnel leheküljel määrata, kas niisugune teooria on võimalik. Selline teooria oleks sõltumatu eeldatud eetikakontseptsioonidest, tihedalt seotud eetilises elus kätkevate keeruliste inimisiksuse aspektidega, määratletud tulemustega ja mingil moel soodne eetilistele kaalutlustele. Kui ta seda viimast ei oleks, siis oleks tal teistsugune suhe praktikaga üldse. Meil on seesmine vajadus elada ühiskonnas, ja selleks et me elaksime ühiskonnas, peavad mõned eetilised kaalutlused kehastuma päris paljude inimeste elus. Psühholoogiline teooria, mis ütleks, et me ei saa ühegi adekvaatse eetiliste kaalutluste komplekti puhul päriselt õnnelikud olla, ei ütleks, kuidas elada, vaid ennustaks, et me ei saa õnnelikult elada. Iga adekvaatne iseloomupsühholoogia peab sisaldama teaduslikul kujul tõde, et paljud inimesed on kohutavad, sest nad on õnnetud, ja ümberpöördult. Nende õnnetuolekul pole erilist eetilist määratlust, vaid see on lihtsalt kannatused, raev, üksindus, meeleheide. See on tõde, kuid ainult üks teiste seas. Mõned, kes ei ole kohutavad ja püüavad kõigest väest olla helded ja teiste inimeste huvidega arvestada, kannatavad oma eetilise seisundi tõttu. Asi võib olla allasurutud enese maksmapanekus: seda ei saa enam tunnistada, ületada ega mujale suunata. On ka neid, kes pole kuigi kohutavad ega kannata üldse, kuid on ohtlikult õitsvad. Nende jaoks, kes tahavad põhjendada eetilist elu psühholoogilise tervisega, on niisuguste inimeste olemasolu probleemiks. Oluline on, mil määral on nende olemasolu või mõte sellest kultuurinähtus. Distantsilt paistavad nad paremad välja. Võib-olla me petame end mineviku koha pealt. Või ehk on tänapäeva maailmas säärane tüüp võimatu, sest kurjus on nüüd kollektiivne. On ka teiste hüvede probleem. Oletame, et inimene on kohutav ja kannatab, kuid ta on edukas ja tal on naudinguid, ja kui ta poleks nii kohutav, siis ta ei oleks edukas ja oleks sama suures ängis frustratsiooni tõttu. Kui lihtsalt pidada väärtuslikuks ainult eetilisi dispositsioone, siis oleme tagasi Sokratese asketismi juures ja peame mina sellega kohandama. Siis oleks tarvis kas utoopilist poliitikat, mille järgi kõik peavad olema askeedid, või möönda, et voorus on ainult vähemikul, ja siis oleks tarvis teistsugust poliitikat, et konstrueerida selle vooruse suhe ebavoorusliku ühiskonnaga. Kui need teised hüved on loomingulised ja kultuurilised, on see probleem eriti tähtis. Aristotelese teoorial oligi raske selliseid saavutusi harmooniliselt siduda tavalise kodanikuvoorusega. Platon leidiski, et neid ei anna harmoniseerida, ning tahtis kunstid pagendada või taltsutada. Tänapäeva arusaamad kunsti- ja teadusloomingust pingestavad veelgi loominguga seotud õnnetuoleku (tasakaalutus, teatud võimete ja tundlikkuste hüpertroofia) probleeme. Probleemiks on see ka siis, kui eetiline elu tahetakse konflikti integreerimise või vähendamise kaudu siduda psühholoogilise tervisega. Neil psühholoogilistel eesmärkidel ei saa olla eetilist väärtust, kui see pole juba ette omistatud; mõnda inimest oleks kõige parem integreerida, tehes ta halastamatumaks. Kui jätta kõrvale see ning loovad konfliktid, mis tekitavad kahtlust konflikti vähendamise soovitavuses, siis on veel küsimus, mil määral ja mis asjaoludel on konflikti kõrvaldamine eetiliselt soovitav. Võib-olla eetiline konflikt ongi mõnes olukorras kohane reaktsioon. Nende olukordade kõrvaldamine võiks nõuda ka või isegi põhiliselt ühiskonna muutmist.