cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Franz (Pommeri)
Elu
Tema pingutused Pommeri kaitsevõime tugevdamiseks olid seisuste vastuseisu tõttu suuresti edutud. Nad lükkasid tagasi tema nõude Stettini arsenali varustamiseks relvade ja varustusega ning keeldusid ka Pützerlinis 1619. aasta novembris väljakuulutatud kontrollist.
Ta ei jaganud oma eelkäija Philipp II huvi teaduse vastu. Geograafia või rahvusliku ajaloo projektid nagu Valentin von Wintheri Pomeranographia, leidsid Franzi poolt vähe toetust. Ta pühendus intensiivselt valitsuse ja Stettini linna asjadele. Tema allkirja nõudvaid dokumente kontrolliti alati põhjalikult. Oma lahkuse ja heatahtlikkuse tõttu alamatega suhtlemisel oli ta elanike seas väga populaarne.
Hertsog Franzi valitsemisajal süüdistati 80-aastast nunna Sidonia von Borcket Marienfließi kloostrist nõidumises. Teda süüdistati hertsogite Philipp II ja Georg II varase surma põhjustamises ning hertsog Bogislaw XIII teiste poegade lastetuks jäämises. Ta leiti süüdi olevat ja hukati. Kolm kuud hiljem jäi hertsog Franz haigeks. Ta oli hommikul veel terve, jäi pärastlõunal haigeks ja suri mõni päev hiljem.
1610. aastal abiellus hertsog Franz Saksi kuurvürsti Christian I tütre Sophiega. Abielu jäi lastetuks.
Sushi ajalugu
Sushi päritolu
Sushi pärineb Kagu-Aasiast, mida tuntakse tänapäeval "soolatud kala" nime all. Riisi kääritatakse, riisi lakto-käärimine takistas kalade riknemist, enne kala tarbimist kõrvaldatakse riis. Jaapani tarbijatele sai see kohe oluliseks valguallikaks. Mõiste sushi pärineb vananenud grammatilisest vormist, mida ei kasutata enam teistes kontekstides, ja sõna-sõnalt tähendab "hapu maitsmist".
Erinevad maitsed
Osaka stiilis sushit nimetatakse ka "Oshi-zushi" või "hako-sushi". Maitse parandamiseks hakati Murasiši perioodil (1336–1573) lisama äädikat Narezushi valmistamisele. Lisaks riisi hapukuse suurendamisele suurendas äädikas oluliselt roogade säilivust, põhjustades käärimisprotsessi lühendamist ja lõpuks loobumist. Algupärast sushit arendatakse edasi Osaka, kus mitme sajandi jooksul sai sellest oshi-zushi või "hako-zushi"; selles valmistises pressiti mereannid ja riis kuju (tavaliselt bambusest).
Nikolai Slavin
Nikolai Vassiljevitš Slavin (vene keeles Николай Васильевич Славин; 4. mai 1903 Orjoli kubermang, Venemaa Keisririik – 9. september 1958 Kopenhaagen) oli Nõukogude Liidu diplomaat ja sõjaväelane (kindralleitnant).
Sushi ajalugu
Sushi levimine
Alles Edo perioodil (1603-1868) serveeriti värsket kala. Tänapäeva nigirisushi eriline stiil sai populaarseks Edos (kaasaegne Tokyo) 1820. või 1830. aastatel. Üks levinud lugu nigirizushi päritolust on kokk Hanaya Yohei (1799-1858), kes leiutas või täiustas tehnikat 1824. aastal oma kaupluses Ryōgoku linnas. Nõu sai algselt nimetuse Edomae sushi, kuna ta kasutas värskelt püütud kala Edo-maelt (Edo või Tokyo laht); terminit Edomae nigirisushi kasutatakse ikka veel kvaliteetse sushi kõrvale, olenemata selle koostisosade päritolust.
Surnud 7. detsembril
''Siin loetletakse 7. detsembril surnud tuntud inimesi.
Sushi ajalugu
Sushi nime päritolu
Oxfordi inglise sõnaraamatus on ekslikult täheldatud varaseima kirjaliku mainega sushit inglise keeles 1893. aasta raamatus „Jaapani interjöör”, kus ta mainib sushit kui „külma riisi rull kala, mererohuga või mõne muu maitseainega”. Siiski on James Hepburn'i jaapani-inglise sõnastikus juba varem mainitud sushit ja 1879. aasta artiklit Jaapani kokandusest ajakirjas Notes and Queries.
Nikolai Slavin
Slavin lõpetas 1929. aastal sõjalennukooli ja 1936. aastal Frunze-nimelise Punaarmee Sõjaväeakadeemia idamaade teaduskonna. 1936. aastast oli ta seotud Punaarmee Kindralstaabi Luurevalitsusega. Ta töötas Nõukogude Liidu täievolilises esinduses Hiinas sõjaväeatašee abina. Hiljem edutati ta Punaarmee Kindralstaabi Luurevalitsuse keskaparaati Moskvasse. Aastatel 1941–1946 oli ta Luurevalitsuse eriülesannete valitsuse ülem, ühtlasi alates 1945. aastast ka Kindralstaabi ülema Aleksei Antonovi abi välissuhete alal. Mais 1945 anti talle kindralleitnandi sõjaväeline auaste.
Slavin oli aastatel 1949–1953 Nõukogude Armee Sõjalis-Diplomaatilise Akadeemia ülem, 1953–1955 NSV Liidu Välisministeeriumi 2. Euroopa osakonna juhataja ja 1955–1958 Nõukogude Liidu erakorraline ja täievoliline suursaadik Taanis.
Nikolai Slavin suri ootamatult 9. septembril 1958 Kopenhaagenis. Ta on maetud Novodevitšje kalmistul.
Tunnustus
pisi|140px|[[Kutuzovi orden|Kutuzovi 1. järgu orden]]
Timaševsk
Timaševsk (ka Timašovsk) on linn Venemaal Krasnodari krais, Timaševski rajooni keskus. Asub Kirpili jõe ääres, Krasnodarist 68 km põhja pool.
Asula rajati 1794. aastal. 1842. aastal sai staniitsaks. Linnaõigused sai 1966. aastal.
2021. aastal oli linnas 50 566 elanikku.
Jimmie Johnson
Jimmie Kenneth Johnson (sündinud 17. septembril 1975 El Cajonis California osariigis) on Ameerika Ühendriikide elukutseline autosportlane.
Johnson osales NASCAR-i karikasarjas hooajal 2002–2020 Hendrick Motorsportsi meeskonnaga. Selle sarja meistriks tuli ta seitse korda: 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2013 ja 2016 (sama palju on karikasarjas võitnud ainult Richard Petty ja Dale Earnhardt).
2021. aastal kolib Johnson IndyCari, et liituda Chip Ganassi Racingu meeskonnaga.
Kassoon
Kassoon, ka cassone (itaalia keeles cassone 'kirst') oli 15.-16. sajandi Itaalias pulmakirst, mis kingiti pruudile kaasavaraks ning viidi pulmas pruutpaari järel nende majja. Kassoon oli suur piklik, rikkalikult maalingute või nikerdustega kaunistatud kast, mida kasutati rõivaste ja majapidamistarvete hoidmiseks ning mida sai kasutada ka istmena või magamisasemena.
Cassone Adimari
"Cassone Adimari" on 15. sajandi kunstniku Lo Scheggia temperamaal piklikul kitsal puutahvlil. 1450. aastate paiku loodud muusikute ja tantsijate stseeniga maal kujutab mõjukatest perekondadest pärit Boccaccio Adimari ja Lisa Ricasoli pulmapidu 1420. aastal ning on osa uurijate arvates kunagine cassone osa.
Roberto Balado
Balado oli kokku neljakordne Kuuba meister üliraskekaalus (üle 91 kg) aastatel 1990, 1991, 1993 ja 1994.
Balado võitis üliraskekaalus (üle 91 kg) 1992. aasta Barcelona olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks. Ta sai nendel olümpiamängudel parima tehnikaga poksijale mõeldud Val Barkeri karika.
Balado võitis üliraskekaalus (üle 91 kg) kuldmedali ja tuli maailmameistriks 5. maailmameistrivõistlustel (Moskva, 1989), 6. maailmameistrivõistlustel (Sydney, 1991) ning 7. maailmameistrivõistlustel (Tampere, 1993).
Balado sai surma liiklusõnnetuses raudteeületuskohas Havannas. Ta oli parasjagu oma tippkarjääri alguses – ta oli alles 25-aastane, aga juba neljakordne Kuuba meister, olümpiavõitja ja kolmekordne maailmameister – temast oodati kuulsa Kuuba poksija Teófilo Stevensoni saavutuste kordamist või isegi ületamist.
Semantilised rollid
Semantilised rollid (temaatilised rollid) on rollisuhted entiteetide ja sündmuste või omaduste vahel, süntaksitasandil suhted predikaadi ja selle argumentide vahel. Semantilistest rollides on ilmunud mitmeid käsitlusi ja arvamusi, mistõttu ei ole võimalik nendest ühtset ja põhjapanevat loendit esitada. Nende arv ja sisu sõltub uurimiseesmärgist.
Semantiliste rollide ajaloost
Semantilise rolli mõiste on teoreetilises keeleteaduses kasutusel 1960. aastate lõpust, kui ilmus Charles Fillmore'i käändegrammatika artikkel. Temal kandsid semantilised rollid käände või käändesuhete, ka süvakäänete nimetust. Fillmore sõnas varasemate traditsioonide põhjal, et käändesuhted ei ole üksüheses seoses grammatiliste suhetega, vaid üks kääne võib esineda mitmel moel. Esialgu tõi ta välja kõigest kuus käänet, hiljem ta täiendas ja täpsustas oma käsitlust.
Järgmisena esitas oma käsitluse semantilistest rollidest Ray Jackendoff aastal 1972 teoses „Semantic Interpretation on Generative Grammar”. Erinevalt Fillmore'ist on Jackendoffi (ja Gruberi) käsitluses süntaks ja semantika lahutatud ning nimisõnafraasid võivad olla seotud mitmete temaatiliste rollidega. Ta räägib oma teoses viiest Gruberi temaatilisest suhtest, lisades omalt poolt veel n-ö teisesed temaatilised suhted, kuna need on olulised verbitähenduste erinevuste määramisel, sest sel viisil saavad temaatilised suhted kombineeruda. Lisaks pakub Jackendoff välja ka temaatiliste suhete hierarhia.
Mitmete käsitluste ilmumise tõttu on nähtusele antud ka erinevaid nimetusi: temaatilised rollid, teeta-rollid, semantilised rollid. Mõni käsitlus teeb neil terminitel vahet, kuid üldiselt peetakse neid samaks nähtuseks.
Üldistusastmed
Robert D. Van Valin noorem on semantilisi rolle eristanud kolmel üldistusastmel:
Mida suurem on üldistusaste, seda vähem on rollidevahelised erinevused esil. Makrorollid on olulised selleks, et leida erinevate semantiliste rollide vahel ühisosa. Näiteks alluja makrorolli kuuluvaid semantilisi rolle ühendab see, et nad on kõik sündmusest mõjutatud. Samuti aitavad makrorollid kaasa keeleliste üldistuste tegemisele, kui analüüsima peab palju lauseid, sest iga semantilise rolli üleslugemine võib minna kohmakaks. Ja mida üldisemad rollid on, seda neutraalsemad on semantilised vastandused. Kõige tüüpilisem tegija on agent ja kõige tüüpilisem alluja on patsient.
Kurganinsk
Kurganinsk on linn Venemaal Krasnodari krais, Kurganinski rajooni keskus. Asub Laba jõe paremkaldal, Krasnodarist 150 km ida pool.
Asula rajasid kasakad 1853. aastal Kurgannaja staniitsana. Linnaõigused sai 1961. aastal.
2021. aastal oli linnas 47 975 elanikku.
Gulkevitši
Linnas on ehitusmaterjalide tehased ja toiduainete tööstuse ettevõtted.
2021. aastal oli linnas 34 314 elanikku.
Hermann Broch
pisi|Hermann Broch (1909) Hermann Broch (1. november 1886 Viin – 30. mai 1951 New Haven, Connecticut) oli juudi päritolu Austria kirjanik. Oma romaanitriloogiaga "Kuutõbised" ("Die Schlafwandler"), mis käsitles väärtuste ja isiksuse lagunemist, lõi ta 1930. aastate algul ühe Euroopa kaasaegse romaani tähtsama teose. Emigratsioonis tegeles Broch inimõiguste, totalitarismi ja ökonomismi teemadega. Ta esitati postuumselt Nobeli kirjandusauhinna kandidaadiks.
Miha Blažič
Miha Blažič (sündinud 8. mail 1993 Koperis) on Sloveenia jalgpallur, kes mängib kaitsjana Prantsusmaa kõrgliigaklubis Angers ja Sloveenia jalgpallikoondises.
Hermann Broch
Elu
Ta sündis aastal 1886 Viinis tekstiilivabrikandi Josef Brochi (1852–1933) pojana. Ta lõpetas aastal 1903 Viini Keiserlik-Kuningliku Riikliku Reaalkooli, täiendas end alguses Viini Ülikoolis kindlustusmatemaatika alal, seejärel Mülhausenis Elsassi tekstiilikutsekoolis, kust sai aastal 1906 tekstiiliinseneri diplomi.
Miha Blažič
Ta alustas klubikarjääri kodulinna klubis FC Koper, mille meeskonnas tegi ta Sloveenia kõrgliigas debüüdi hooajal 2010–11. Aastatel 2015–2017 mängis ta Sloveenia kõrgliigaklubis Domžale.
Hermann Broch
Elu
Seejärel asus ta tööle isa tekstiilivabrikus Teesdorfis Viini lähedal. 1909 hülgas ta juudiusu ning hakkas katoliiklaseks, abiellus ning lahutas 1923. 1917 asus ta kirglikku armusuhtesse Ea von Alleschiga, pärast lahutust kolis tema juurde. See suhe lõppes 1927. Viini kunstnikeringkonnas kohtus ta luuletaja Gusto Gräseriga, see oli ilmselt ajend vabrikudirektori kohast loobuda ning pühenduda filosoofiale ja luuletamisele. Pärast vabriku mahamüümist 1927 õppis ta Viini Ülikoolis matemaatikat, filosoofiat ja füüsikat ning hakkas seejärel vabakutseliseks kirjanikuks.
Miha Blažič
2017. aasta augustis sõlmis ta lepingu Ungari kõrgliigaklubiga Ferencváros. Ferencvárosiga tuli ta aastatel 2019–2022 neli korda Ungari meistriks.
2022. aasta juunis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Angers'ga.
Sloveenia jalgpallikoondises debüteeris Blažič 2. juunil 2018 sõprusmängus Montenegro vastu.
Hermann Broch
Elu
1949 abiellus Broch maalikunstnik Anne-Marie Meyer-Graeferiga, keda tundis juba varasemast ajast.
Looming
Brochi loomingut iseloomustab uute stiilielementide (nt sisemonoloogi) sisseviimine ning teaduslike teadmiste, uuringute ja unenägude peegeldamine teostes. Ta tegeles intensiivselt James Joyce’iga, kirjutades temast essee "James Joyce und die Gegenwart" (1935; 'James Joyce ja tänapäev').
Romaanitriloogias "Kuutõbised" (1930–32) kujutab ta väärtuste ja isiksuse allakäiku. Ta näitab kaasaegse ühiskonna tüüpilisi reaktsioone usu- ja  elu mõtte kaotusele. Esimeses osas "Pasenow ehk Romantika" ("Pasenow oder die Romantik") salgab romantilis-nostalgilise ilmavaatega ja formaalsustesse kiindunud peategelane Pasenow faktilist reaalsust, teises osas "Esch ehk Anarhia" ("Esch oder die Anarchie") kõigub Esch ühest väärtussüsteemist teise, suutmata leida oma usulistele igatsustele pidepunkti. Kolmandas osas "Huguenau ehk Asjalikkus" ("Huguenau oder die Sachlichkeit") allutab peategelane Huguenau kõik väärtussüsteemid kommertsedu ülimale käsule. Broch oli arvamusel, et romaani ülesanne on pakkuda lugejale aina uusi teadmisi ja tunnetust, varustades romaani seetõttu ka pika väärtusteoreetilise esseega. Samuti lisas ta lühiselgitusi kirjastajatele. "Kuutõbised" on Euroopa kaasaegse romaani tähtteoseid ning seda seatakse tihti ühte ritta nt James Joyce’i "Ulyssese", Heinrich Manni keisririigi-triloogia, Thomas Manni "Võlumäega" ja John Dos Passose "42. laiuskraadiga". Oma vihjeterohkuses, mitmekihilisuses ja kunstilises sümboolsuses on see romaan olnud tõlgendajaile alati väljakutse.
1933 järgnes väiksem romaan "Die unbekannte Größe" ('Tundmatu suurus'). Selles arutatakse irratsionaalses maailmas ratsionaalsusega hakkamasaamise üle.
Brochi varaste 30. aastate loomingu hulka kuuluvad ka draamad. Tragöödia „Die Entsühnung“ ('Pattude lunastus') ja komöödia "Aus der Luft gegriffen oder Die Geschäfte des Baron Laborde" ('Õhust rünnatud ehk parun Laborde tegemised') kujutavad mõlemad ühiskondi, mis on sattunud majanduslike jõudude võimu alla.
Lõpetamata jäänud nn mägiromaan (Brochi esialgne pealkiri "Demeter ehk nõidus") kujutab irratsionaalsete jõudude sissetungi Alpi mägikülla, mis viib rituaalimõrva ja massihullustuseni. Broch kirjutas romaani peamiselt 1930. aastatel, tehes viimase katse seda lõpetada 1951.
Töö romaani kallal katkestas Rahvasteliidu resolutsiooni kirjutamine. Broch tahtis oma kirjatööga kutsuda Rahvasteliitu üles inimväärikuse ja inimõiguste kaitsele, et Hitleri ja Stalini totalitarismile vastu astuda. Ta palus oma resolutsioonile toetust hulgalt humanitaarorganisatsioonidelt, kuid ei saanud seda.
Pisut enne surma ilmus 1950 tema viimane romaan "Die Schuldlosen" (’Süütud’). Üheteistkümnest jutustusest koosnevas romaanis uurib ta kriitiliselt 1913. ja 1933. aasta vahelist aega Saksamaal. Selles sisalduv "Geschichte der Magd Zerline" ('Teenijatüdruk Zerline lugu') sai maailmakuulsaks 1980. aastatel Pariisis ühevaatuselise näidendina.
Välislingid
Märt Väljataga, "Spiraali lagunemine" ("Kuutõbiste" arvustus) Postimees, 30. august 2019
Suur hüpe
Suur hüpe (ka teine viisaastakuplaan) oli Hiina Kommunistlik Partei (HKP) poolt Hiina Rahvavabariigis aastatel 1958–1962 läbi viidud majandus- ja sotsiaalkampaania. Esimees Mao Zedong algatas kampaania, et riik agraarühiskonnast rahvakommuunide abil võimalikult kiiresti sotsialistlikku süsteemi viia. Mao andis käsu viljapõldude arvu mitmekordistada ja tööstus maapiirkondadesse kolida. Ametnikud, kes kartsid parempoolsete vastast kampaaniat, täitsid Mao liialdusega välja öeldud määrad ning kogusid kokku ka fiktiivsed "ülejäägid", mille tõttu jäid paljud talunikud nälga. Kõrged ametnikud ei julenud majanduskriisist kõva häälega rääkida ning riigiametnikud süüdistasid näljas halba ilma ega teinud olukorra parandamiseks eriti midagi. Suur hüpe tõi endaga kaasa kümneid miljoneid surmasid, hinnangud ulatuvad 15-st 55 miljonini. Suur Hiina näljahäda oli maailma ajaloo ohvriterohkeim näljahäda.
Hiina maapiirkondade inimeste elu hakkas põhiliselt mõjutama järk-järgult toimunud põllumajanduse kollektiviseerimine. Erapõllumajandus keelustati ning rikkujaid karistati revolutsioonivastastena. Suur hüpe oli üks kahest perioodist aastatel 1953–1976, kui Hiina majandus langes. Ökonomist Dwight H. Perkins on väitnud, et suure hüppe ajal tõid hiiglaslikud investeeringud tootluses kaasa vaid minimaalseid kasve ning et suur hüpe oli väga kallis katastroof.
Aastal 1959 andis Mao riigi igapäevase juhtimise pragmaatiliste mõõdukate Liu Shaoqi ja Deng Xiaopingi kätte ning HKP hindas suure hüppe tagajärgi 1960 ja 1962 toimunud konverentsidel (eriti Seitsme tuhande kaadri konverentsil). Mao ei taganenud enda seisukohtadelt ning süüdistas suure hüppe ebaõnnestumises halba teostust ja "parempoolseid". Ta algatas aastal 1963 sotsialistliku hariduse liikumise ning aastal 1966 kultuurirevolutsiooni, et opositsiooni vaigistada ning võimu taas enda kätte koondada. Lisaks lagunesid aastal 1975 taifuun Nina tõttu kümned suure hüppe ajal Zhumadianis ehitatud tammid, mille tulemusel hukkus 1975. aasta Banqiao tammi lagunemises kümme kuni 240 tuhat inimest.
Viljandi Linnaraamatukogu
pisi|Viljandi Linnaraamatukogu teabekirjanduse saal Viljandi Linnaraamatukogu tegutseb Viljandi linnas.
Viljandi Linnaraamatukogu koosneb teenindusosakonnast ja komplekteerimisest. Raamatukogus asub Ameerika Teabepunkt, mis avati 30. märtsil 2004.
Ajalugu
Raamatukogu alguseks loetakse aastat 1911, kui kohaliku karskusseltsi "Vabadus" eestvedamisel loodud Viljandi Lugemise Ring asutas oma raamatukogu (Posti tänav 6). Ringil oli raamatukogu asutamise ajaks umbes 50 liiget. Raha raamatute soetamiseks saadi liikmemaksudest, annetustest, näitusmüükidest ja loengute korraldamisest. 1916. aastal oli fondis 1004 köidet ja kogu kasutajaid 142.
Aegade jooksul on raamatukogu korduvalt nimetust ja asukohta vahetanud. 1919. aastal asutati senise Lugemise Ringi asemele Rahvaülikoolide Selts, mis võttis 1920. aastal ka raamatukogu oma tiiva alla ja organiseeris selle ümber avalikuks raamatukoguks. Avati ka lugemistuba asukohaga Lutsu tänav 3. 1938. aasta lõpus oli raamatukogus 6000 köidet ja 590 lugejat.
1940. aastal nimetati Viljandi Rahvaülikoolide Seltsi Raamatukogu Viljandi Keskraamatukoguks, avati uued ruumid aadressil Pikk tänav 6. Raamatuid hakati muretsema riiklikest summadest, kaotati lugemismaks, võeti üle kohalike seltside raamatukogud. Pärast saksa okupatsiooni lõppu hakkas lugejaskond raamatukogus jõudsalt kasvama. 1945. aastal oli lugejaid 1317, laenutusi 33 780 ja raamatufond 8665 eksemplari ning jätkati juba viie palgalise töötajaga.
Raamatukogu ei saanud olla enam ainult kultuurhariduslik asutus vaid tähelepanu keskmes pidi olema ideoloogilis-propagandistlik tegevus.
Rahva lugemishuvi rahuldamiseks avati 1945. aastal lasteosakond. 1947. aastal rakendati tööle linna suuremates ettevõtetes 3 rändraamatukogu ja 1949. aastal asutati Kantreküla raamatukogu.
Seoses rajoonide moodustamisega 1950. aastal muutus linnaraamatukogu rajooniraamatukoguks, 67 maakonnas asuva raamatukogu asemele jäi ainult 27. Kosunud ja kasvanud rändraamatukogu teenindas 25 ettevõtet. Lasteosakonna baasil loodi Viljandi Lasteraamatukogu. Viljandi järve ääres hakkas puhkajaid teenindama laupäeviti ja pühapäeviti lugemislaud. 1959. aastal rakendati vabariigis esimesena avariiulite süsteem.
1966. aastal muudeti raamatukogu alaliseks praktikabaasiks Viljandi Kultuurharidustöö Koolile, 1969. aastal ka Tallinna Pedagoogilise Instituudi üliõpilastele.
Süvenes koduloo- ja bibliograafiatöö ning külaraamatukogude sisuline juhendamine.
1970. aastad olid raamatukogu tegevuses suurte muutuste ja ümberkorralduste aeg. Aastatel 1972–1974 toimus Eesti NSV-s raamatukogude võrgu tsentraliseerimine, mille põhieesmärk oli väiksemate kulutustega lugejate parem varustatus kirjandusega. Viljandi keskraamatukogu hakkas täitma mitmeid olulisi funktsioone; haldama Viljandi rajooni raamatukogude eelarvet, varustama inventariga külaraamatukogusid, uus loodud komplekteerimisosakond tellis, kujundas ja toimetas kohale kõigile raamatukogudele raamatud, lugejateenindus muutus rajoonikeskseks, raamatubuss asus teenindama hõreda asustusega maapiirkondade lugejaid.
Laienes ja süvenes koostöö kõigi linna kultuuriasutuste, koolide, ühiskondlike organisatsioonide ja bibliofiilidega. Suuri ülelinnalisi raamatuga seotud kultuuriüritusi viidi läbi koos Eesti Raamatusõprade Ühingu kohaliku osakonnaga.
Kuna raamatukogu oli töötulemuste poolest aastaid Eesti NSV-s II kohal Võru keskraamatukogu järel, siis käis palju külalisi ja ka suuri kontrollbrigaade meie tööd ja tegevust hindamas.
1976. aastal koostati raamatukogu 65. aastapäevaks ajaloolis-kirjanduslik almanahh "Aja killud".
Kaheksakümnendatel jätkus raamatukogu aktiivne tegevus kultuuri vallas, loodi huvitavaid partnersuhteid välismaa raamatukogudega, jätkus eelmisel kümnendil alustatud investeerimine väärtuslikku kirjandusse sh püsiva väärtusega kunstikirjandusse. Ideoloogiline surve nõrgenes ja seetõttu ei olnud vajalik enam raamatukogu tegevust maskeerida kõlavate poliitiliste fraasidega.
1988. aastal sai raamatukogu nimeks Viljandi Maakonna Keskraamatukogu.1980. aastate lõpul algas rahvaraamatukogude detsentraliseerimine. Seoses omavalitsuste loomisega laienes raamatukogude roll kohalikus kultuurielus.
1. veebruarist 1994 kannab raamatukogu praegust nime.
Raamatukogu on kümme korda kolinud. Viimased 54 aastat asusime Jaani kiriku pastoraadihoones aadressil Pikk tänav 8. Ruumikitsikus oli aga selleks ajaks muutunud juba tööd takistavaks.
9. mail 2002 pandi nurgakivi raamatukogu uuele hoonele Tallinna tänav 11/1 ja juba 5. oktoobril samal aastal tähistati pidulikult maja avamist. Uus ja ruumikas raamatukogu mahutas ära kõik osakonnad: kojulaenutuse, lugemissaali ja lasteosakonna, mis seni asusid kolmes eri majas. Raamatukogu Männimäe osakond kolis 2000. aastal uutesse remonditud ruumidesse Viljandi Ühendatud Kutsekeskkooli majas. 8. augustil 2013 Männimäe osakond suleti.
Bio-MEMS
Bio-MEMS on lühend biomeditsiinilistest (või bioloogilistest) mikroelektromehaanilistest süsteemidest. Bio-MEMS-idel on märkimisväärne kattuvus ja neid peetakse mõnikord sünonüümiks lab-on-a-chip (LOC) ja mikro-kompleksanalüüsisüsteemidega (μTAS). Bio-MEMS keskendub tavaliselt rohkem mehaanilistele osadele ja bioloogiliste rakenduste jaoks sobivaks tehtud mikrovalmistustehnoloogiatele. Teisalt on lab-on-a-chip seotud laboriprotsesside ja katsete miniatuurseks muutmise ja integreerimisega üksikutesse (sageli mikrofluidilistesse) kiipidesse. Selles määratluses ei ole lab-on-a-chip seadmetel rangelt võttes bioloogilisi rakendusi, kuigi enamikul neist on või on võimalik neid kohandada bioloogilisteks eesmärkideks. Samamoodi ei pruugi mikrototaalanalüüsi süsteemid olla bioloogiliste rakenduste jaoks mõeldud ja on tavaliselt ette nähtud keemiliseks analüüsiks. Bio-MEMSi laiemat määratlust võib kasutada teaduse ja tehnoloogia all, mis käsitleb mikroskaalal toimimist bioloogiliste ja biomeditsiiniliste rakenduste jaoks, mis võivad sisaldada või mitte sisaldada elektroonilisi või mehaanilisi funktsioone. Bio-MEMSi interdistsiplinaarne olemus ühendab materjaliteadust, kliinilisi teadusi, meditsiini, kirurgiat, elektrotehnikat, masinaehitust, optikat, keemiatehnikat ja biomeditsiinitehnikat. Mõned selle peamised rakendused on genoomika, proteoomika, molekulaardiagnostika, punktdiagnostika, koetehnoloogia, üksikrakuanalüüs ja implantaaditavad mikroseadmed.
Viljandi Linnaraamatukogu
Ajalugu
Raamatukogu projekteerisid AS RTG Projektbüroo ja Arhitektuuribüroo JVR OÜ, ehitasid Facio Ehitus ja Levi Ehitus ning sisekujunduse tegi Varik Projekt. Ehitust toetasid rahaliselt EV Kultuuriministeerium, AS Centrum ja pr Ingrid Rennat-Millistfer.
Bio-MEMS
Ajalugu
1967. aastal teatas S. B. Carter, et rakkude kinnitamiseks kasutatakse varju aurustatud pallaadiumsaari. Pärast seda esimest bio-MEMSi uuringut oli edasine areng selles valdkonnas umbes 20 aastat aeglane. 1985. aastal tõi Unipath Inc. turule tänapäevalgi kasutatava rasedustesti ClearBlue, mida võib pidada esimeseks paberit sisaldavaks mikrofluidikaseadmeks ja esimeseks mikrofluidikaseadmeks, mis jõudis turule. 1990. aastal lõid Andreas Manz ja H. Michael Widmer Ciba-Geigy'st (praegu Novartis) Šveitsis esmakordselt termini "mikro-totaalanalüüsisüsteem" (μTAS) oma põhjapanevas artiklis, milles nad tegid ettepaneku kasutada miniatuurseid keemilisi totaalanalüüsisüsteeme keemilise sensori jaoks. μTASi kontseptsiooni taga on olnud kolm peamist motivatsioonitegurit. Esiteks oli ravimite avastamine viimastel aastakümnetel kuni 1990. aastateni piiratud aja ja kulude tõttu, mis olid seotud paljude kromatograafiliste analüüside paralleelse läbiviimisega makroskoopilistel seadmetel. Teiseks tekitas 1990. aasta oktoobris alanud Inimese Genoomi Projekt (HGP) nõudluse DNA sekveneerimise võimsuse parandamiseks. Seega tõusis kapillaarelektroforees keemilise ja DNA eraldamise fookusesse. Kolmandaks toetas USA kaitseministeeriumi DARPA 1990. aastatel mitmeid mikrofluidika uurimisprogramme pärast seda, kui mõisteti, et on vaja välja töötada kohapeal rakendatavad mikrosüsteemid keemiliste ja bioloogiliste ainete avastamiseks, mis kujutavad endast potentsiaalset sõjalist ja terroristlikku ohtu. Teadlased hakkasid kasutama mikroelektroonikatööstusest päritud fotolitograafia seadmeid mikroeletromehaaniliste süsteemide (MEMS) mikrotootmiseks. Tollal oli MEMSi rakendamine bioloogias piiratud, sest see tehnoloogia oli optimeeritud räni või klaasplaatide jaoks ja kasutati lahustipõhiseid fotoresiste, mis ei sobinud bioloogilise materjaliga. 1993. aastal tutvustas Harvardi keemik George M. Whitesides odavat PDMS-põhist mikrofabrikatsiooni ja see tõi bio-MEMSi valdkonnas revolutsiooni. Sellest ajast alates on bio-MEMSi valdkond plahvatuslikult kasvanud. Valitud peamised tehnilised saavutused bio-MEMSi arendamise ajal 1990. aastatel on järgmised:
Albert Peters
Albert Peters VR II/3 (11. veebruar 1893 Viruvere, Vana-Põltsamaa vald, Viljandimaa – 20. märts 1919 Taheva raudteejaama juures, Võrumaa) oli Venemaa keisririigi ja Eesti sõjaväelane (alamkapten), kitsarööpmeliste soomusrongide esimene ülem Vabadussõjas (jaanuarist märtsini 1919).
Elulugu
Albert Peters sündis 11. veebruaril 1893 Viljandimaal Vana-Põltsamaa vallas Viruvere küla Uuetalu talu pidaja peres.
Õppis Vana-Põltsamaa vallakoolis, Pilistvere kihelkonnakoolis ja Paide linnakoolis ning Tartu Põllumeeste Seltsi põllu- ja karjakasvatuskursustel. Sooritas Pärnus apteekriõpilase eksami.
Viljandi Linnaraamatukogu
Ajalugu
Raamatukogu logo autor on Tõnu Kukk.
Albert Peters
Esimeses maailmasõjas
Mobiliseeriti ja oli Esimese maailmasõja ajal 1914. aasta novembrist alates 172. tagavarapolgus. 1915. aasta maist Oranienbaumi lipnikekoolis, mille lõpetas 1915. aasta juulis. Oli seejärel nooremohvitser ja rooduülem 10. Novoingermanlandi jalaväepolgus. Võttis osa lahingutest Austria-Ungari vägede vastu, kus sai kolm korda haavata.
Oli 1918. aasta veebruarist aprillini Haapsalus paiknenud 1. Eesti polgu 8. roodu ülem.
Bio-MEMS
Ajalugu
Tänapäeval on hüdrogeelid, nagu agaroos, biosobilised fotoresistid ja enesekehtestamine peamised uurimisvaldkonnad bio-MEMSi täiustamisel, mis asendavad või täiendavad PDMSi.
Albert Peters
Esimeses maailmasõjas
Ülendati 1917. aasta septembrist alamleitnandiks ja 1918. aasta aprillist leitnandiks ja alamkapteniks.
Eesti Vabadussõjas
Oli Vabadussõjas alates 20. novembrist 1918 läbikäijate komando ülem. Määrati seejärel 15. jaanuaril 1919 kitsarööpmeliste soomusrongide ülemaks – ja oli samaaegselt veebruarist 1919 kuni surmani ühtlasi ka Soomusrongide divisjoni ülema (kapten Anton Irve) abi.
Osales lahingutes Lõuna-Eestis ja Lätimaal. Langes lahingut juhtides 20. märtsil 1919 Võrumaal, Taheva raudteejaama juures. Pärast alamkapten Petersi langemist 20. märtsil 1919 määrati kitsarööpmeliste soomusrongide uueks üldjuhiks kapten Arved Engmaa. Albert Peters on maetud Pilistvere kalmistule, suguvõsa matuseplatsile.
Bio-MEMS
Plastid ja polümeerid
Plastide ja polümeeride kasutamine bio-MEMSides on atraktiivne, sest neid on lihtne valmistada, need sobivad mikrotöötlemise ja kiire prototüüpimise meetoditega ning on odavad. Paljud polümeerid on ka optiliselt läbipaistvad ja neid saab integreerida süsteemidesse, mis kasutavad optilisi avastamismeetodeid, nagu fluorestsents, UV/Vis neeldumine või Ramani meetod. Lisaks sellele on paljud polümeerid bioloogiliselt sobivad, keemiliselt inertsed lahustite suhtes ja elektriliselt isoleerivad rakenduste jaoks, kus on vaja tugevaid elektrivälju, nagu näiteks elektroforeetiline eraldamine. Polümeeride pinna keemiat saab ka modifitseerida konkreetsete rakenduste jaoks. PDMSi pinda saab ioonidega kiiritada selliste elementidega nagu magneesium, tantaal ja raud, et vähendada pinna hüdrofoobsust, mis võimaldab rakkude paremat haardumist in vivo rakendustes. Kõige levinumad bio-MEMSides kasutatavad polümeerid on PMMA, PDMS, OSTEmer ja SU-8.
Albert Peters
Eesti Vabadussõjas
Vabadussõjas langes vaid üks kapten Petersist kõrgemal ametikohal olev ohvitser – tema vahetu ülem kapten Anton Irv.
Piigat
Kirjeldus
Üldjuhul asuvad piigatid umbreelinguga või tekirandiga (madala äärisega) varbreelinguga välistekkide servades. Sinna kogunev vesi valgub lühikestesse piigatitorudesse, mis algavad tekil ja lõpevad pardas. Tugevama vihma või teki pesemise korral piigatitorukesest alla voolav vesi purskub pardaavast nurga all väljudes sageli veidi eemale ja jättes pardale ajapikku natuke väiksema jälje. Kaatritel ja teistel väiksematel tekiga veesõidukitel on torukese asemel lihtsalt teki serva ja reelingu kokkupuutekohal väike piigatiava, kust vesi välja valgub. Tormise ilmaga lainetusega tekile sattuva rohkema vee ära juhtimiseks on umbreelinguga veesõidukitel reelingus eraldi suuremad avad - tormiluugid.
Piigat võib asuda ka ujuvvahendi vahetekil, juhtides vahetekile sattunud vee pilssi.
Albert Peters
Autasud
Sai Vabadussõjas üles näidatud vapruse eest 1920. aastal postuumselt autasuks VR II/3. Ja Viljandimaal, Uue-Põltsamaa valda Alberti talu, mis anti üle ta isale.
Madal peiulill
pisi|300px|Madal peiulill.
Priit Simson (alpinist)
pisi|Priit Simson 2004. aastal. Priit Simson (sündinud 19. novembril 1976 ) on eesti fotograaf ja alpinist.
Madal peiulill
Madal peiulill (Tagetes patula) on taimeliik peiulille perekonnast, korvõieliste sugukonnast.
Priit Simson (alpinist)
Ta on töötanud fotograafina Eesti Päevalehes.
2014. aastal asutas ta kunstialase loometegevusega tegeleva osaühingu Nu Blu.
289 eKr
Aasta 289 eKr ehk ab urbe condita CDLXV (465).
Priit Simson (alpinist)
Alpinism
pisi|Priit Simson 2015. aastal. Ta harrastab alpinismi 1999. aastast. Ta on tulnud 2006. aastal Eesti meistriks meeskondlikus jalgsi- ja mägimatkatehnikas.
Maavärinaga Han-Tengri mäel
2004. aasta juulis–augustis võttis ta osa Jaan Künnapi juhtimisel toimunud Eesti ekspeditsioonist Han-Tengrile, kus 5. augustil 2004 toimunud maavärin põhjustas jää- ja lumelaviini. Laviini puhkemise ajal jäid Eesti ekspeditsiooni liikmed, sealhulgas Simson, laviini alumisse ossa, kuid pääsesid õnnelikult ja organiseerisid laviinijäänute päästmistöid. Tipuüritus jäi katki. Simsonil (nagu ka teistelgi) jäi saavutatud tõusukõrguseks Han-Tengri mäel seekord 6000 m.
Korženevskaja
2006. aastal osales ta Matkamise ja Mägironimise Edendamise Klubi ekspeditsioonil Pamiiri ja selle käigus üritas ta koos kaaslastega tõusta kahele lähestikku asuvale seitsmetuhandelisele, ühele neist (Korženevskaja) osutus tipputõus edukaks.
Kunlunis
2010. aasta juulis-augustis retkles ta koos kaaslastega Hiinas Kunluni mäestikus asuvail Koktaki, Qontagni ja Saldwori liustikel ja tõusis seal ühe kuuetuhandelise tippu (Lazio) uuel marsruudil ja liustike kõrval asuvale ühele viietuhandelise mäe tippu.
Madal peiulill
Ta kasvab pärismaisena Ameerikas, mujal aga naturaliseerununa.
Priit Simson (alpinist)
Kuuetuhandelistel Pamiiris
2011. aastal naasis ta Pamiiri ja tõusis seal kuuetuhandelise mäe tippu (Karl Marxi mäetipp).
2012. aastal võttis ta osa Andres Hiiemäe juhtimisel toimunud Eesti mägiekspeditsioonist Kesk-Pamiiri eesmärgiga taasvallutada Tartu ülikool 350 (6250 m) tipp. Ekspeditsiooni 18. päeval jõuti lõpuks eesmärgiks olnud mäe jalamile, 5669 m kõrgusele. Tipp vallutati kahe järgmise päevaga. 31. juulil 2012 tõusis ta koos 9 kaaslasega tippu.
Andides
2015. aasta juulis tõusis ta koos Priit Joosuga esimeste eestlastena Andides Alpamayo (5947 m) tippu.
Bio-MEMS
Paber
Paberist mikrofluidika (mõnikord nimetatakse seda ka laboriks paberil) on pabersubstraatide kasutamine mikrotootmises, et manipuleerida vedelikuvoolu erinevate rakenduste jaoks. Paberist mikrofluidikat on rakendatud paberelektroforeesi ja immunoanalüüside puhul, millest kõige märkimisväärsem on kaubanduslikuks saanud rasedustest ClearBlue. Paberi kasutamise eelised mikrofluidikas ja elektroforeesis bio-MEMSis on selle odavus, biolagundatavus ja loomulik imbumisvõime. Paberil põhineva mikrofluidika tõsine puudus on niiskuse kiiruse sõltuvus keskkonnatingimustest, nagu temperatuur ja suhteline niiskus. Paberipõhised analüüsiseadmed on eriti atraktiivsed arengumaade punktdiagnostika jaoks nii madalate materjalikulude kui ka kolorimeetriliste analüüside rõhuasetuse tõttu, mis võimaldavad meditsiinitöötajatel tulemusi hõlpsasti silmaga tõlgendada. Võrreldes traditsiooniliste mikrofluidiliste kanalitega on paberist mikrokanalid ligipääsetavad proovide sisestamiseks (eriti kohtuekspertiisi tüüpi proovid, nagu kehavedelikud ja pinnas), samuti on paberil loomulikud filtreerimisomadused, mis välistavad rakujäägid, mustuse ja muud proovides olevad lisandid. Paberipõhised jäljendid on näidanud sama tõhusust tavaliste mikrofluidikaoperatsioonide, näiteks hüdrodünaamilise fokuseerimise, molekuli ekstraheerimise, mikrosegamise ja lahjendamise teostamisel; tavalised 96- ja 384-kujulised mikroplaadid vedelike automaatseks käitlemiseks ja analüüsiks on reprodutseeritud fotolitograafia abil paberile, et saavutada õhem profiil ja madalamad materjalikulud, säilitades samas ühilduvuse tavaliste mikroplaadilugejatega. Mikromustrilise paberi valmistamise tehnikad hõlmavad fotolitograafiat, laserlõikamist, tindiprintimist, plasmatöötlust ja vahamustrit.
Elektrokineetika
Elektrokineetikat on kasutatud bio-MEMSis molekulide ja rakkude segude eraldamiseks elektrivälja abil. Elektroforeesi puhul liigub laetud liik vedelikus rakendatud elektrivälja mõjul. Elektroforeesi on kasutatud väikeste ioonide, laetud orgaaniliste molekulide, valkude ja DNA fraktsioneerimiseks. Elektroforees ja mikrofluidika on väga sünergilised, sest tänu kiiremale soojuse eemaldamisele on mikrokanalites võimalik kasutada kõrgemaid pingeid. Isoelektriline fookus on erinevate isoelektriliste punktidega valkude, organellide ja rakkude eraldamine. Isoelektriline fookus nõuab pH-gradienti (tavaliselt elektroodidega loodud), mis on risti voolusuunaga. Huvipakkuvate liikide sorteerimine ja fokuseerimine saavutatakse, sest elektroforeetiline jõud põhjustab risti rännet, kuni see voolab mööda vastavaid isoelektrilisi punkte. Dielektroforees on laenguta osakeste liikumine ebaühtlastest elektriväljadest tingitud indutseeritud polarisatsiooni tõttu. Dielektroforeesi saab kasutada bio-MEMSis dielektroforeesilõksude loomiseks, konkreetsete osakeste kontsentreerimiseks konkreetsetes punktides pindadel ja osakeste suunamiseks ühest voolust teise dünaamiliseks kontsentreerimiseks.
Mikrofluidika
Mikrofluidika viitab süsteemidele, mis manipuleerivad väikeseid (µL, nL, pL, fL) vedelike koguseid mikrovalmistatud substraatidel. Bio-MEMSi mikrofluidika annab mitmeid eeliseid:
Mikroelektroonika, mikromehaanika ja mikrooptika integreerimine samale platvormile võimaldab automatiseeritud seadme juhtimist, mis vähendab inimlikke vigu ja tegevuskulusid.
Huvitav lähenemisviis, mis ühendab elektrokineetilised nähtused ja mikrofluidika, on digitaalne mikrofluidika. Digitaalses mikrofluidikas on substraadi pind mikromustritega kaetud ja valikuliselt aktiveeritud elektroodidega. Väikeste vedeliku tilkade manipuleerimine toimub elektrokineetika kaudu, mis on nähtus, mille puhul elektriväli muudab elektrolüütilise tilga märguvus pinnal.
Bio-MEMS kui miniatuursed biosensorid
Biosensorid on seadmed, mis koosnevad bioloogilisest äratundmissüsteemist, mida nimetatakse bioretseptoriks, ja muundurist. Analüüdi ja bioretseptori vastastikmõju põhjustab mõju, mille muundur saab muundada mõõtmiseks, näiteks elektriliseks signaaliks. Kõige levinumad bioretseptorid, mida kasutatakse biotuvastuses, põhinevad antikeha ja antigeeni, nukleiinhappe, ensüümide, rakkude ja biomimeetiliste materjalide koostoimel. Levinud muunduritehnikad hõlmavad mehaanilist, elektrilist ja optilist avastamist.
Mikromehaanilised andurid
Mehaaniline avastamine bio-MEMSis saavutatakse mikro- ja nanomõõtkavalate kandeelementide abil pinge ja massi tuvastamiseks või mikro- ja nanomõõtkavalate plaatide või membraanide abil. Stressianduris toimub biokeemiline reaktsioon selektiivselt ühel pool kantseliivi, et põhjustada pinna vaba energia muutust. Selle tulemuseks on kantiiveri paindumine, mis on mõõdetav kas optiliselt (laserpeegeldus neljapunktilises detektoris) või elektriliselt (pieso-takisti kantiiveri fikseeritud servas) pinna pinge muutumise tõttu. Massimõõtmise puhul vibreerib kandekandur oma resonantssagedusel, mida mõõdetakse elektriliselt või optiliselt. Kui toimub biokeemiline reaktsioon, mis on kantiiveri külge kinnitatud, muutub kantiiveri mass ja resonantssagedus. Nende andmete analüüs võib siiski olla veidi keerulisem, sest on leitud, et proovi adsorptsioon kantiiverile muudab ka kantiiveri Youngi moodulit. Kantilevi jäikus muutub ka selle resonantssagedust, mistõttu tuleb analüüsida võnkesignaali müra, et teha kindlaks, kas resonantssagedus sõltub ka elastsuse muutumisest. Seda tehnikat kasutatakse tavaliselt DNA nukleotiidide valesti sobivate aluside tuvastamiseks, sest vale aluside esinemisest tingitud massi muutumine on piisav, et muuta kantseliivi resonantssagedust ja registreerida signaal. Massi tuvastamine ei ole vedelikes nii tõhus, sest minimaalne tuvastatav mass on niisketes keskkondades palju suurem. Riputatud mikrokanalite takistid on eriline kantseliidi konstruktsioon, mis suudab seda piirangut vältida, kasutades kantseliidi sees olevaid mikrofluidilisi kanaleid. Need kanalid võimaldavad liikuma panna proovid in situ kantiiveri peal, ilma kantiiveri uputamata, mõjutades minimaalselt selle võnkumist. See tehnoloogia on siiski alles lapsekingades ja seda ei ole veel võimalik kasutada kaugemale kui mõned üksikud piiratud rakendused. Cantileveriandurite kasutamise eelis on see, et analüüsitaval ainel või bioretseptoril ei ole vaja optiliselt tuvastatavat märgistust.
Elektrilised ja elektrokeemilised sensorid
Elektriline ja elektrokeemiline avastamine on kergesti kohandatav kaasaskantavuse ja miniatuursuse tõttu, eriti võrreldes optilise avastamisega. Amperomeetrilistes biosensorites põhjustab ensüümkatalüüsitud redoksreaktsioon redokselektronide voolu, mida mõõdetakse tööelektroodiga. Amperomeetrilisi biosensoreid on kasutatud bio-MEMSides glükoosi, galaktoosi, laktoosi, karbamiidi ja kolesterooli avastamiseks, samuti gaasi avastamiseks ja DNA hübriidistamiseks. Potentsiomeetriliste biosensorite puhul mõõdetakse elektrilist potentsiaali ühel elektroodil teise elektroodi suhtes. Potentsiomeetriliste biosensorite näideteks on ioonitundlikud väljatransistorid (ISFET), keemilised väljatransistorid (chem-FET) ja valguse abil adresseeritavad potentsiomeetrilised sensorid (LAPS). Konduktomeetriliste biosensorite puhul mõõdetakse kahe elektroodi vahelise elektriimpedantsi muutusi biomolekulaarse reaktsiooni tulemusena. Konduktomeetrilised mõõtmised on lihtsad ja hõlpsasti kasutatavad, sest ei ole vaja spetsiaalset võrdluselektroodi, ning neid on kasutatud biokeemiliste ainete, toksiinide, nukleiinhapete ja bakterirakkude avastamiseks.
Optilised andurid
Optilise detekteerimise väljakutse on vajadus integreerida detektorid ja fotodioodid miniatuurses kaasaskantavas formaadis bio-MEMSi. Optiline avastamine hõlmab fluorestsentsil põhinevaid tehnikaid, kemiluminestsentsil põhinevaid tehnikaid ja pindplasmonresonantsi (SPR). Fluorestsentsil põhinevate optiliste meetodite puhul kasutatakse markereid, mis kiirgavad valgust konkreetsetel lainepikkustel ja optilise signaali olemasolu või suurenemine/vähenemine (nt fluorestsentsresonantsi energiaülekanne) näitab, et reaktsioon on toimunud. Fluoresentsil põhinevat avastamist on kasutatud mikrolaiudades ja PCR-kiibil põhinevates seadmetes. Kemiluminestsents on valguse teke keemilise reaktsiooni energia vabanemise teel. Bioluminestsents ja elektrokeemiline luminestsents on kemiluminestsentsuse alaliigid. Pinnaplasmonresonantsandurid võivad olla õhukese kile refraktomeetrid või võre, mis mõõdavad pinnaplasmonite resonantskäitumist metall- või dielektrilistel pindadel. Resonants muutub, kui biomolekulid püütakse kinni või adsorbeeritakse anduri pinnale, ja sõltub nii analüüdi kontsentratsioonist kui ka omadustest. Pinnaplasmonresonantsi on kasutatud toidu kvaliteedi ja ohutuse analüüsis, meditsiinilises diagnostikas ja keskkonnaseires.
Oligonukleotiidide kiibid
Oligonukleotiidikiibid on oligonukleotiidide mikrosarjad. Neid saab kasutada mutatsioonide avastamiseks ja ekspressiooni jälgimiseks ning geenide avastamiseks ja kaardistamiseks. Oligonukleotiid-mikromassiivi valmistamise peamised meetodid on geelipadjad (Motorola), mikroelektroodid (Nanogen), fotolitograafia (Affymetrix) ja tindiprits-tehnoloogia (Agilent).
Tindipritsitehnoloogiat kasutades trükitakse nukleotiidid tilkhaaval pinnale, et moodustada oligonukleotiide.
cDNA-mikromass
cDNA-mikrolaipe kasutatakse sageli suuremahulisteks sõelumis- ja ekspressiooniuuringuteks. cDNA-mikrolaudade puhul kogutakse rakkudest mRNA ja muundatakse see pöördtranskriptsiooni teel cDNA-ks. Seejärel immobiliseeritakse cDNA molekulid (igaüks vastab ühele geenile) ~100 µm läbimõõduga laikudena membraanile, klaasist või ränist kiibile metallnõeltega. Detekteerimiseks hübriiditakse rakkudest saadud fluorestseeruvalt märgistatud üheahelaline cDNA mikromassi molekulide külge ning analüüsiks kasutatakse töödeldud proovi (näiteks punase märgistusega) ja töötlemata proovi (mis on märgistatud teise värviga, näiteks rohelisega) diferentseeritud võrdlust. Punased punktid tähendavad, et vastav geen ekspresseerus töödeldud proovis kõrgemal tasemel. Seevastu rohelised punktid tähendavad, et vastav geen ekspresseerus kõrgemal tasemel töötlemata proovis. Kollased täpid, mis tulenevad punaste ja roheliste täppide kattumisest, tähendavad, et vastav geen ekspresseerus mõlemas proovis suhteliselt samal tasemel, samas kui tumedad täpid näitavad, et kummaski proovis ei ekspresseeru või ekspressioon on tühine.
Madal peiulill
Seda liiki kasvatatakse sageli dekoratiivtaimena, sealhulgas Eestis.
Evi Leppik
Evi Leppik (ka Evi Lepik) (6. juuli 1934 Pärnumaa Audru vald – 28. veebruar 2012 Pärnu) oli Eesti sõudja ja sõudetreener.
Õppis Pärnu 2. keskkoolis, lõpetas 1954 Pärnu töölisnoorte õhtukooli.
Treeneri ja kohtunikuna
Töötas sõudetreenerina 1955–59 Spartakis, 1959–60 Kalevis ja 1962–89 Dünamos, 1960–61 oli Pärnu Jõus raamatupidaja. Tegutses sõudekohtunikuna (1966 vab kat, 1994 rahvuskat).
B: Eesti sõudespordi ajalugu. [Koostanud H-H. Artma] Tln, 2001, lk 257–262; H-H. Artma. Pärnu – Eesti sõudespordi kants. Pärnu, 2004, lk 133–137.
Bio-MEMS
Peptiidide ja valkude mikroanalüüsid
Peptiidide ja valkude mikroskoopide kasutamise motivatsioon on esiteks selles, et mRNA transkriptsioonid korreleeruvad sageli halvasti sünteesitud valkude tegeliku kogusega. Teiseks ei saa DNA-mikroskoopide abil tuvastada valkude translatsioonijärgset modifikatsiooni, mis mõjutab otseselt valkude funktsiooni. Kolmandaks puudub mõnes kehavedelikus, näiteks uriinis, mRNA. Valgu mikrokihid koosnevad valkude raamatukogust, mis on immobiliseeritud substraatlaastule, tavaliselt klaasile, ränile, polüstüreenile, PVDFile või nitrotselluloosile. Üldiselt on olemas kolme tüüpi valgumikroskoopid: funktsionaalsed, analüütilised või püüdmis- ja pöördfaasilised valgumikroskoopid.
Funktsionaalsed valgumassiivid näitavad volditud ja aktiivseid valke ning neid kasutatakse molekulaarsete koostoimete skriininguks, valguradade uurimiseks, translatsioonijärgse modifikatsiooni sihtmärkide tuvastamiseks ja ensüümide aktiivsuse analüüsimiseks. Analüütilised või püüdmisvalkude massiivid kuvavad antigeene ja antikehi, et profileerida valkude või antikehade ekspressiooni seerumis. Neid massiive saab kasutada biomarkerite avastamiseks, valgukoguste jälgimiseks, signaaliradade aktiivsuse jälgimiseks ja antikehade repertuaaride profileerimiseks haiguste korral. Reverse-phase proteiinimassiividega testitakse rakulüsaatide ja seerumi proovide kordusi erinevate antikehadega, et uurida konkreetsete valkude ekspressiooni muutusi ja valkude modifikatsiooni haiguse progresseerumise ajal, samuti biomarkerite avastamiseks. Valgu mikromassiividel on ranged tootmis-, ladustamis- ja katsetingimused, kuna need on vähe stabiilsed ja nende puhul tuleb arvestada immobiliseeritud valkude natiivset voldimist. Peptiidid seevastu on keemiliselt vastupidavamad ja võivad säilitada valkude funktsiooni osalisi aspekte. Seetõttu on proteoomika uurimises ja diagnostikas valkude mikrolaiendite täiendamiseks kasutatud peptiidide mikrolaiendeid. Valgu mikromassiivid kasutavad tavaliselt Escherichia coli't, et toota huvipakkuvaid valke; samas kui peptiidimikromassiivid kasutavad peptiidide valmistamiseks SPOT-tehnikat (peptiidide järkjärguline süntees tselluloosil) või fotolitograafiat.