cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Killustik
Purustatud killustik sõelutakse ja vajadusel pestakse tolmust puhtaks. Killustik lastakse läbi erinevate sõelade, et neid eraldada kuju ja suuruse järgi. Selle tulemusel saadakse killustik, mis on läbimõõdult konkreetsetes terasuurustes, mida nimetatakse fraktsioonideks. Näiteks killustik fraktsiooniga 32-64 on väikseimad kivid alates 32 mm ja suuremad kuni 64 mm. Sõelumisprotsess algab suuremate kivide eemaldamisega. Sõelutakse kuni kivitolmuni. Sõela avade läbimõõdud on: 70 - 40 - 20 - 10 - 5 mm või 64 - 32 -16 - 8 - 4 mm. Killustiku teralist koostist kontrollitakse samuti sõelumisega.
Killustiku sorteerimisel eraldatakse suuremad kivid väikestest. Eri suurusega kivide kasutamine oleneb vajadusest. Killustik, mis koosneb suurematest kividest ehk jämekillustik on sobilik kohtades, kus võib ette tulla vajumist ja peab olema tagatud suurem kandevõime. Peenkillustik sobib näiteks betoonsegude valmistamiseks või platside kattematerjaliks, kus tugevusnäitajad ei ole olulised. Seetõttu on optimaalselt sorteeritud killustik suurema stabiilsusega ning neile on ehituses suur nõudlus.
Paekivikillustik
Kivimitüüp, mida kasutatakse kõige sagedamini killustiku valmistamiseks. Eelkõige on see laialdaselt kättesaadav ning kasutusvõimalusi on palju.
Betoonkillustik
Betoonkillustik on taaskasutatav materjal, mis saadakse betoonist lammutusjääkide purustamisel. Pärast purustamist betoon sõelutakse ning tulemuseks on erineva fraktsiooniga betoonkillustik.
Graniitkillustik
Graniitkillustik on väga tugev ja vastupidav killustik, mis ei tekita tolmu ning on ühtlasi ilusa väljanägemisega. Seetõttu sobib see väga hästi haljastuses dekoratiivsetel eesmärkidel kasutamiseks. Graniitkillustik on lubjakivist parem happelises vees või pinnases. Kasutatakse ka betooni täitematerjalina kui on vaja vastupidavat täitematerjali.
Transport
Killustik on hulgikaup, mille tootmine ja transportimine on kulukas. Transport töökohale võib maksumust oluliselt tõsta.
Ranna tee (Tallinn)
Ranna tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas.
Tänav algab Merivälja tee jätkuna ja lõppeb Hõbekuuse teega ristudes. Tänav kulgeb osaliselt piki Tallinna lahe rannikut.
Hans Sarv
Hans Sarv (27. juuni 1920 Tartu – 3. detsember 2011 Kääpa, Lasva vald, Võrumaa) oli eesti põllumajandusteadlane.
Ranna tee (Tallinn)
Ranna tee sai nime 1924. aastal. Tänav on saanud nime selle järgi, et kulgeb valdavalt mererannal.
Hans Sarv
Elulugu
1939. aastast teenis Eesti sõjaväes Kuperjanovi üksik-jalaväe pataljonis, mis 1940 liideti Punaarmeega. Demobiliseerus 1947 Nõukogude armeest nooremleitnandina.
Ukraina Siseväed
Ukraina Siseministeeriumi Siseväed (ukraina keeles Внутрішні війська Міністерства внутрішніх справ України) oli aastail 1991–2014 eksisteerinud Ukraina sõjaväeline korrakaitseüksus.
Hans Sarv
Elulugu
Ta õppis Tartu Riikliku Ülikooli põllumajandusteaduskonnas aastatel 1947–1950 ja lõpetas agronoomina. Selle kõrvalt töötas aastatel 1949–1951 assistendina Tartu Riikliku Ülikooli põllumajandusteaduskonna agraarökonoomika ja plaanimajanduse kateedris.
Õppis aastases aspirantuuris üleliidulises Loomakasvatuse Instituudis 1954–1956. Majandusteaduste kandidaat (võrdsustatud tänapäevase doktorikraadiga) 1962. aastast. Kandidaaditöö "Maafondi ratsionaalsema kasutamise teed Kagu-Eestis" käsitles põllumajanduse arengusuundi.
Anastasia Nazarova
Anastasia Nazarova (sündinud 4. augustil 2001 ) on Soome maletaja, naiste FIDE meister (2017).
Hans Sarv
Elulugu
Pensionipõlves pühendus aiandusele ja mesindusele kodutalus Ilmamäel Tohkri külas Vastseliina kihelkonnas Võrumaal. Tegeles koos abikaasa ja poegadega kodutalu pühapaikade (hiiepaiga Tammetsõõri ja Ilmamäe allika) uurimise, kaitse alla võtmise ja tutvustamisega.
Anastasia Nazarova
Nazarova on viiekordne Soome naiste malemeister (2015–2019). Esimest korda tuli ta Soome meistriks 14-aastaselt (2015). Ta on mänginud Soome naiskonna koosseisus neljal naiste maleolümpial (2012–2018; esimesel laual 2016. ja 2018. aastal). Ta täitis 2019. aastal teist korda naiste rahvusvahelise meistri normi.
Hans Sarv
Teadustegevus
Tema tegevusala oli majandusteadus, täpsemalt põllumajanduse ökonoomika ja majandusliku tegevuse analüüs. Viimased uurimused olid käibevahendite kasutamise valdkonnast ja söötade kasutamiste matemaatiliste seaduspärasuste kohta.
Anastasia Nazarova
Aprillis 2018. aastal võttis Nazarova osa Sotšis toimunud Venemaa kuni 19. aastaste neidude meistrivõistlustest, kusta esines Peterburi mängijana ja võitis pronksmedali. Veebruaris 2019 võitis ta pronksmedali Borgarnesis peetud Põhjamaade noorte meistrivõistlustel.
Hans Sarv
Teadustegevus
Avaldas uurimistulemusi teaduslikes kogumikes ja ajakirjades (nii Eestis kui ka väljaspool Eestit) põllumajanduse ökonoomika ja majandusliku tegevuse analüüsi valdkonnas kokku umbes 150 nimetust ca 70 autoripoogna ulatuses.
Isiklikku
Tema isa oli Tartu Ülikooli matemaatikaprofessor Jaan Sarv. Ema Juuli Sarv (Vaher) oli romaani filoloog ja itaalia kirjanduse tõlkija.
Georgi Žukov (jõelaev)
Kiil pandi laevale tehasenumbriga 2009 Národný Podnik Škoda Komárno laevatehases Komárnos ning laev anti Nižni Novgorodis asuvale Volga Laevakompaniile (VORP) üle 1983. aastal. Volga Laevakompanii ja hiljem selle tütarettevõte Volga-Flot-Tur on kasutanud Georgi Žukovit tänapäevani. Kapten (seisuga 2011) on Viktor Prigoršnev. 2012. aastal on kavas laeva kasutada kruiisidel eeskätt Nižni Novgorodist.
Hans Sarv
Isiklikku
Hans oli pere viies laps. Enne teda sündisid Henn Sarv (kirjastaja), Mannj Varep (Sarv), Paul Sarv ja Mall Sarv (pianist), peale Hansu sündis viimase lapsena Jaan Sarv (sordiaretaja).
Tema abikaasa oli Veata Sarv ning pojad on Tõnn, Mikk ja Heno Sarv.
Sisemise juhtimise keskus
Sisemise juhtimise keskus (Zentrum Innere Führung) on Saksamaa kaitseministeeriumi otsealluvuses tegutsev Bundeswehri sisemise juhtimise õppeasutus.
Sisemine juhtimine
Saksamaa maaväe väejuhatuse 1990. aasta määrus 100/900 kirjeldas sisemist juhtimist (Innere Führung) kui terminit, mille all mõeldakse Saksamaa põhiseadusest ja väärtuskorrast lähtuvat kontseptsiooni, mille eesmärk on kujundada relvajõudude sisemist korda ja luua selleks meetmete süsteem, mis aitab seda ellu viia. 2018. aastast pärineva Bundeswehri konstseptsiooni kohaselt on sisemine juhtimine sõdurite juhtimisfilosoofia, mis peab tagama, et võitlusvõimeline Bundeswehr toimib kooskõlas vabadust ja demokraatiat austavate õigusriigi põhimõttetega.
Ajalugu
1. oktoobril 1956 alustas tööd Bundeswehri sisemise juhtimise kool (Schule der Bundeswehr für Innere Führung). 1. jaanuaril 1981 nimetati kool ümber Sisemise juhtimise keskuseks.
Varese Euroopa Kool
Varese Euroopa Kool (inglise European School Varese, ladina Scuola Europea Varese) on Itaalias Varese linnas tegutsev Euroopa Koolide süsteemi kuuluv kool, kus õpivad peamiselt Euroopa Liidu institutsioonide töötajate lapsed.
Kool asutati 1960.
Kalju-lava
pisi|Lava ehitamine 2011. aastal pisi|[[Terminaator (ansambel)|Terminaator esinemas Kalju-laval 2016. aastal.]] Kalju-lava on vabaõhulava Harju maakonnas Lääne-Harju vallas Padise ja Kasepere külade piiril Kloostri jõe ääres.
Lava ehitust alustas maaomanik Kalmer Kuningas 2011. aasta sügisel ja lava avamine toimus 27. mail 2012. Kalju-lava on täielikult eraprojekt.
Lava on rajatud amfiteatri stiilis, kasutades ära looduslikku maastiku. Idee lava sellises stiilis rajamiseks pärineb Vahemere ääres nähtud amfiteatritest.
Kalju-lava ehitanud Kalmer Kuninga soov oli nimetada lava naabrimees Kalju Terasmaa auks, nii oli lava esialgne nimi Kalju Terasmaa nimeline laululava. Avamisüritusel 27. mail 2012 kuulutati kohapeal välja konkurss uue ja lühema nime leidmiseks. Pakkumisi oli palju, kuid valituks osutus esialgse nime lühendatud verisioonina Kalju-lava.
Kalju-lavaga toimetab Kallaste Turismitalu, korraldades põhiliselt suvekontserte, aga ka teatrietendusi ja perepäevi.
Sulo Rossi
Sulo Rossi (26. mai 1912 Jääski vald, Viiburi lään (praegu Viiburi rajoon, Leningradi oblast, Venemaa) – 31. juuli 1944 Karjala) oli Soome poksija.
Rossi oli kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) kahekordne Soome meister – aastatel 1938 ja 1939 ning sai 1937. aastal II koha. Ta osales kaks korda Eesti – Soome maavõistlustel, kus ta kaotas oma kohtumise 1937. ja võitis 1938. aastal.
Rossi osales 6. Euroopa meistrivõistlustel Dublinis 1939. aastal kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg), kuid kaotas oma kohtumise I ringis hilisemale pronksmedalivõitjale Charles Evendenile (Iirimaa) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Ta oli Soome poksikoondise kandidaat 1940. aasta Helsingi olümpiamängudele, kuid II maailmasõja tõttu jäid need mängud toimumata.
Rossi sõdis nii Talvesõjas kui ka Jätkusõjas. Tema auaste oli nooremseersant ja väeosa oli Uusimaa Tragunirügement, kui ta langes lahingus Punaarmee vastu 31. juulil Karjala alal.
Kantinieki vald
Kantinieki vald (läti keeles kantinieku pagasts) on vald Lätis Rēzekne piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Audriņi, Rikava, Sakstagalsi ja Dricāni vallaga.
Valla pindala on 57.5 km². 2011. aastal oli seal 491 elanikku, 2021. aasta seisuga elas seal 422 inimest. Valla halduskeskus on Liuža küla. Vallavanem on Tamāra Tutina.
Ajalugu
Aastal 1945 moodustati Sakstagalsi vallas Kantinieki külanõukogu, aastal 1949 aga vald likvideeriti. Aastal 1962 liideti sellega Rikava külanõukogu kolhoosi Draudzība ja sovhoosi Komjaunietis alad. Aastal 1981 liideti sellega veel osa Rikava ja Dricēni külanõukogude maid. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. Aastal 2009 liideti vald Rēzekne piirkonnaga. Aastast 2021 kuulub vald selle Dricāni allüksusesse.
John Moses Browning
Töötades relvameistrist isa töökojas, ehitas Browning oma esimese tulirelva 13-aastaselt ja sai esimese oma 128 patendist 1879. aastal 24-aastaselt. Teda peetakse üheks 19. ja 20. sajandi olulisimaks relvadisaineriks.
Giangani keel
Giangani keel on Malai-Polüneesia keelte Filipiini rühma Lõuna-Mindanao keelte hulka kuuluv keel, mida kõneldakse Filipiinidel Mindanao saarel Davao del Suri provintsis.
John Moses Browning
Tema tööd avaldasid mõju sisuliselt kõigile tulirelvaliikidele. Ta töötas välja maailma esimese töökindla ja kompaktse poolautomaatse püstoli, leiutades selleks nn teleskoopluku (telescoping bolt). Seesama tehniline lahendus on kasutusel enamikus maailma poolautomaatsetes püstolites tänapäevani. Samuti leiutas Browning maailma esimese püssirohugaaside mõjul toimiva kuulipilduja – Colt-Browning M1895, mille tehniline lahendus ületas märkimisväärselt seniseid mehaanilisi, tagasilöögi energial põhinevaid kuulipildujaid ning sai uueks iselaadivate kuulipildujate ja automaatide standardiks.
Kantinieki vald
Ajalugu
Muinsusmälestistest on riikliku kaitse all Leimanišķase krutsifiks, Kantinieki linnamägi ning Kantinieki muinaskalmed ehk Sõjahauad. Kohaliku kaitse all on Pauri keskaegne kalmistu.
John Moses Browning
Kuulsaimate Browningu väljatöötatud relvade hulka kuuluvad näiteks püstolid M1911 ja Browning Hi-Power, raskekuulipildujad M1917, M1919 ja Browning M2, kergkuulipilduja Browning Automatic Rifle ning Browning Auto-5 – maailma esimene poolautomaatne haavlipüss. Mitmed nendest relvadest on endiselt aktiivses tootmises ja kasutuses.
Giangani keel
Kõnelejate arv on umbes 55 000.
Kantinieki vald
Loodus
Kantinieki vald asub suuremalt jaolt Latgale kõrgustikul, loodeosa aga Ida-Läti madalikul. Kõrgeim koht asub Kristceļi külast lõunas (161,3 meetrit). Suurim jõgi on Rēzekne jõgi, teine suurem jõgi on selle lisajõgi Liužonka.
Maasika mosaiikviirus
Maasika mosaiikviirus (Arabis mosaic virus, ArMV) on viirus, mis põhjustab erinevatel taimedel haigestumist. See kuulub sugukonda Secoviridae.
John Moses Browning
Leiutised
Loetletud on valik tähelepanuväärseimaid Browningu leiutisi, osa neist on endiselt tootmises.
Kantinieki vald
Asustus
Aastal 2011 elas vallas 249 lätlast, 217 venelast, 6 valgevenelane, 10 ukrainlast, 3 poolakat ja 3 leedulast.
Maasika mosaiikviirus
Sümptomid
Nakatunud taime lehtedele võivad tekkida kollased, valged või rohelised laigud või triibud. Lehed võivad deformeeruda, need võivad olla väiksemad või kortsus ja neile võivad tekkida näsataolised moodustised. Väheneb taime kasvukiirus ja saagikus. Nakatunud taimed võivad olla asümptomaatilised.
Kantinieki vald
Asustus
Valla keskus Liuža on staatusega vidējciems ja aastal 2022 oli seal 214 elanikku. Ülejäänud külad on staatusega skrajciems: Bancuļi 13 elanikuga aastal 2022, Borovaja 1 elanikuga aastal 2022, Brizgi, Ciskāni 4 elanikuga aastal 2022, Dundas 27 elanikuga aastal 2022, Kantinīki 10 elanikuga aastal 2022, Kaši 20 elanikuga aastal 2022, Kazradži 6 elanikuga aastal 2022, Kelasovka 2 elanikuga aastal 2022, Klementinova 4 elanikuga aastal 2022, Kondroti 6 elanikuga aastal 2022, Kristceļi 14 elanikuga aastal 2022, Krusti 3 elanikuga aastal 2022, Leimaniški 7 elanikuga aastal 2022, Leimaņi 14 elanikuga aastal 2022, Mīzāni 17 elanikuga aastal 2022, Pauri 22 elanikuga aastal 2022, Piertnīki 10 elanikuga aastal 2022, Romanovka 10 elanikuga aastal 2022, Staudži, Sūļi 3 elanikuga aastal 2022, Svečovka, Zīmeļovka 7 elanikuga aastal 2022, Zirkova 9 elanikuga aastal 2022 ja Zjabki 6 elanikuga aastal 2022.
Maasika mosaiikviirus
Tõrje
Istutamiseks soovitatakse kasutada ainult nakkusvabu istikuid. Kõik haigestunud taimed tuleb hävitada kohe koos mullapalliga. Vajalik on ka hoolikas kahjuri- ja umbrohutõrje.
Vidusmuiža
Vidusmuiža on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Lõuna-Kuramaa piirkonna Cīrava vallas. Asub valla kaguosas merepinnast 31 meetri kõrgusel, Riiast 191, valla keskusest Cīravast 3,5 ja endisest piirkonna keskusest Aizputest 11 kilomeetri kaugusel.
Hillar Ojaste
Hillar Ojaste (21. juuli 1927 Narva – 3. märts 1992 Tallinn) oli eesti sporditegelane.
Peterborough (Ontario)
See asutati 1819. aastal.
Terenti Zubov
Terenti Zubov (vene Терентий Максимович Зубов; 5. juuli 1902 Melitopoli maakond, Tauria kubermang – 5. jaanuar 1985 Tallinn) oli Nõukogude Venemaa sõjaväelane (kindralmajor).
Ta võttis osa Talvesõjast. Ta osales Teises maailmasõjas. Ta oli muu hulgas Lääne-Eesti saarte rannakaitse komandant.
Therese Raide
Therese Masing Raide (19. veebruar 1921 – 8. juuni 2013) oli eesti pianist ja laulja.
Põlva Põhikool
Põlva Põhikool oli üldhariduskool Põlvas.
Ajalugu
1. septembril 1981 alustas Põlvas tegevust Põlva 8-klassiline Kool, mis nimetati 1988. aastal ümber Põlva 9-klassiliseks Kooliks ja 1991. aastal Põlva Põhikooliks. 1995. aasta sügisel sai põhikoolist keskkool – Põlva Keskkool. Selle tulemusel nimetati teine Põlva keskkool (mis kandis aastatel 1988–1997 nime Johannes Käisi nimeline Põlva Keskkool) 1997. aastal ümber Põlva Ühisgümnaasiumiks. 2014. aastal muudeti keskkool taas põhikooliks ja kooli nimeks sai uuesti Põlva Põhikool. 1. juulist 2016 Põlva Põhikooli tegevus lõpetati.
Kooli viimane direktor oli alates 25. septembrist 1998 Arvo Sarapuu.
Põlva Keskkooli ametlik ajaleht kandis nime Coolix.
Iga Świątek
Iga Natalia Świątek [i'ga sfjo'ntek], IPA [ˈiɡa naˈtalʲja ˈɕfʲjɔ̃ntɛk] (sündinud 31. mail 2001 Varssavis) on Poola tennisist. Ta võitis 19-aastaselt 2020. aasta Prantsusmaa lahtised tennise meistrivõistlused.
2022. aastal võitis ta Prantsusmaal teise suure slämmi turniiri. Alates 4. aprillist 2022 on ta WTA edetabeli esinumber. Ta on võitnud üksikmängus kaheksa WTA turniiri.
Saavutused juuniorina
Juunioride hulgas on ta suure slämmi turniiridest võitnud 2018. aastal Wimbledoni turniiri üksikmängus ja 2018. aastal Prantsusmaa lahtised meistrivõistlused tüdrukute paarismängus Caty McNallyga.
Saavutused WTA Touril
Tema suureks tähelennuks kujunesid 2020. aasta Prantsusmaa lahtised meistrivõistlused, kus ta vaid 19-aastaselt võitis neljandas ringis WTA edetabeli teisel kohal asuvat Simona Halepit 2:0 (6:1, 6:2) ja oli finaalis üle WTA edetabeli neljandal kohal olevast Sofia Keninist 2:0 (6:4, 6:1). Świątek ei kaotanud turniiril ühtegi setti.
Ta on esimene Poola tennisist, kes on võitnud WTA suure slämmi turniiri. Enne Prantsusmaa lahtisi meistrivõistlusi asus ta maailma edetabelis 54. kohal, tänu võidule tõusis WTA edetabelis 17. kohale. See oli ka tema esimene WTA-taseme turniirivõit. 2021. aastal võitis ta veel 2 WTA turniiri (Adelaide International ja Italian Open).
Świątek on võitnud üksikmängus seitse ITF-i turniiri.
2021. aastal pääses ta esimest korda WTA aastalõputurniirile. Ta kaotas 6:2, 2:6, 5:7 Arõna Sabalenkale, 2:6, 4:6 María Sákkarile ja võitis 7:5, 6:4 Paula Badosat ning oma alagrupist poolfinaali ei pääsenud.
Isiklikku
Tema isa Tomasz Świątek oli sõudja, kes võistles olümpiamängudel 1988. aastal Seoulis.
Sten Šeripov
Sten Šeripov (sündinud 4. veebruaril 1975 Tallinnas) on eesti helilooja, muusik ja produtsent.
Ta on mänginud nt ansamblites J.M.K.E., Röövel Ööbik, Vaiko Eplik ja Eliit.
Isiklikku
Ta on abielus filmikriitik Maria Ulfsak-Šeripovaga, 2013. aasta seisuga oli neil kaks last.
Vilka Sipilä
pisi|Vilka Sipilä (2013)
Vilka Sipilä (sündinud 13. detsembril 1987) on soome maletaja, rahvusvaheline meister (2012).
Sipilä on kahekordne Soome malemeister (2012, 2016). Ta on mänginud Soome võistkonna koosseisus viiel maleolümpial (2010–2018). 2013. aastal täitis ta kahel korral rahvusvahelise suurmeistri normi. FIDE-lt selle nimetuse saamiseks on vaja täita suurmeistri norm veel kolmaski kord.
Pavel Kolesnik
Pavel Kolesnik (vene Павел Степанович Колесник; 26. jaanuar 1916 Kiiev – 6. juuni 1977 Tallinn) oli NSV Liidu sõjaväelane (kontradmiral).
Ta osales Teises maailmasõjas.
1972. aastal läks ta haiguse tõttu erru. 1970. aastatel elas ta Tallinnas.
Tartu rahuleping (1564)
Tartu rahuleping oli Liivi sõja ajal septembris 1564 Venemaa ja Rootsi vahel Tartus sõlmitud vaherahu leping, millega Venemaa tunnistas Tallinna, Pärnu, Paide ja teiste Eestimaal asuvate alade ja linnuste Rootsi võimu alla minekut. Leping pidi kestma seitse aastat.
Paabulinnuroheline
Paabulinnuroheline (prantsuse keeles vert paon) on üks rohelistest värvitoonidest, paabulinnusinise rohekam variant, toonilt särav erkroheline kuni sinakasroheline. Moe ja sisekujunduse sõnavaras kasutatav harv värvinimetus, kasutatakse ka kunstitarvete või sisustusesemete värvuse kirjeldamiseks.
Variatsioonid
Prantsuskeelne värvinimetuste portaal pourpre.com annab paabulinnurohelise vasteks külma rohelise tooni.
ISCC-NBS-i värvisõnaraamatu "Color: Universal Language and Dictionary of Names" järgi on paabulinnuroheline (Peacock Green) keskmine kollaroheline (moderate yellow green)  või keskmine kollakasroheline  (moderate yellowish green).
Ral Design värvivaliku toon 140 40 30 Pfaugrün on soojatooniline tuhmjas roheline.
Pantone värvitoon 16-5431 Peacock Green on mündirohelise taoline erk-sinakasroheline
Veebivärv Peacock Green on särav jahe roheline, külm tumeroheline  või erkroheline.
Sagrada Família
Basílica i Temple Expiatori de la Sagrada Família, tuntud ka kui Sagrada Família, on katoliiklik kirik Hispaanias Barcelonas.
Selle arhitekt oli Antoni Gaudí (1852–1926). Ta hakkas projektiga tegelema 1883. aastal ja oma elu viimased 15 aastat pühendus ta sellele täielikult. Sagrada Família on Barcelona ja kogu Hispaania üks populaarsemaid vaatamisväärsusi.
Sagrada Família ehitus algas 1882. aastal ja eeldatavasti valmib kirik aastal 2026. Seoses aastal 2020 alanud koroonapandeemiaga ehitus peatati ja seega võib valmimine mõned aastad edasi lükkuda. 7. novembril 2010 pühitses paavst Benedictus XVI oma visiidi ajal Santiago de Compostelasse ja Barcelonasse kiriku sisse.
Suurpere
Suurpere on perekond, mis koosneb mitmest lähisugulasest koos nende abikaasade ja lastega.
Eestis on suurperede kohta andmeid alates 17. sajandist, kuid ilmselt on nähtus palju vanem ja pärit ürgkogukondlikust korrast. 18. sajandi lõpul oli Lõuna-Eestis suurperesid rohkesti.
19. sajandil suurpered peaaegu kadusid Eestist. Neid säilis sajandi lõpuks vaid ääremaadel kohtades, kus peale põlluharimise tehti muidki töid, näiteks Avinurmes, Hiiumaal ja Haanjas.
Nora Kaplinski
Nora Kaplinski (sündinud Raudsepp ; 11. märts 1906 Võru – 22. mai 1982 Tartu) oli eesti tõlkija.
Kaplinski täiendas end 1920.–1930. aastatel Saksamaal Essenis ja Pariisis.
Õppis tantsu ja hiljem Tartu Riiklikus Ülikoolis prantsuse filoloogiat. Töötas mitmes Tartu koolis ja ka ülikoolis prantsuse keele õpetajana ja õppejõuna. Tõlkis Honoré de Balzaci, Anatole France'i, François René de Chateaubriandi, André Maurois' ja teiste loomingut. Nora Kaplinski tõlkis nii prantsuse kui ka poola keelest. Osales kaasautorina "Eesti-prantsuse sõnaraamatu" koostamises (1979).
Nora Kaplinski pidas üheks kõige mõjusamaks eesti helitööks Eduard Oja kantaati Marie Underi sõnadele kogust "Mureliku suuga".
Isiklikku
1930. aastate lõpus tutvus ta Tartu ülikooli lektori Jerzy Kaplinskiga. Nad abiellusid 1938. aasta märtsis. Peres kasvas poeg Jaan Kaplinski.
Hüdrauliline takistus
Hüdrauliline takistus on takistus, mis põhjustab voolava vedeliku energiakadu (rõhukadu).
Hüdrauliline takistus võib olla liini- või kohalik takistus.
Hüdrauliline liinitakistus
Liinitakistus on tingitud kogu toru või voolusängi mingi omaduse (nt ristlõike kuju) kogumõjust veevoolule. Liinitakistus sõltub toru või voolusängi ristlõike kujust ja mõõtmetest, samuti seina (sängi) karedusest ja vedeliku viskoossusest. Energiakadu on liinitakistuse puhul võrdeline voolu pikkusega.
Hüdrauliline kohalik takistus
Kohalik takistus on põhjustatud nt torupõlvedest, siibritest, torustiku laienditest/kitsenditest jms. Energiakadu oleneb sel juhul takistuse liigist.
Duhhovštšina
Duhhovštšina on linn Venemaal Smolenski oblastis, Duhhovštšina rajooni keskus. Asub 57 km Smolenskist kirdes.
Duhhovštšinat on kirjalikult esmamainitud 17. sajandil.
1777. aastal sai linnaõigused.
Linnas on leivatehas ja puidutööstuse ettevõtted.
1989. aasta rahvaloenduse andmetel oli linnas 5747 elanikku. 2018. aasta alguses oli Duhhovštšinas 4103 elanikku ja 2020. aasta alguses 3909 elanikku. See on üks väiksemaid Venemaa linnu.
Christian von Bar
pisi|Christian von Bar Christian von Bar (sündinud 5. mail 1952 Hannoveris) on saksa jurist ja ülikooliprofessor. 2007 nimetati ta Tartu ülikooli audoktoriks.
2012. aasta Põhjamaade noorte meistrivõistlused purjetamises
Põhjamaade noorte meistrivõistlused purjetamises 2012 oli noorsportlaste purjetamisvõistlus, mis korraldati regatina 25.–29. juulil 2012. aastal Pärnu lahel.
Lennuäss
pisi|Adolphe Pégoud (1889–1915) Lennuäss on sõjaväelendur, tavaliselt hävituslennuki piloot, kes on õhulahingutes alla tulistanud märkimisväärse arvu vaenlase lennukeid. Vajalik hävitatud vaenlase lennukite arv "ässa" nimetuse pälvimiseks on riigiti kokkuleppeline, kuid tavaliselt on see viis või enam.
2012. aasta Põhjamaade noorte meistrivõistlused purjetamises
Jahiklassid:
Lennuäss
Esimese lennuässana sai kuulsaks prantslane Adolphe Pégoud (6 hävitatud lennukit). Väidetavalt kuulsaim lennuäss oli sakslane Manfred von Richthofen, tuntud ka kui Punane Parun, kes hävitas I maailmasõja õhulahingutes 80 vaenlase lennukit. Esimene, kes tulistas ühe päeva jooksul alla viis vaenlase lennukit, oli Austria-Ungari sõjaväelendur Julius Arigi (22. augustil 1916).
2012. aasta Põhjamaade noorte meistrivõistlused purjetamises
Osalejad olid Eestist, Islandilt, Leedust, Lätist, Norrast, Rootsist, Soomest, Taanist, Venemaalt.
Lennuäss
Kõigi aegade tipplennuäss oli Luftwaffe piloot Erich Hartmann, kes tulistas II maailmasõja õhulahingutes alla 352 vaenlase lennukit. Edukaim mittesaksa piloot oli Soome sõjaväelendur Ilmari Juutilainen, kelle arvele jäi 94 hävitatud lennukit (neist 2 Talvesõjas).
2012. aasta Põhjamaade noorte meistrivõistlused purjetamises
Pärnu lahel märgiti neli võistlusrada: A ja B Pärnu lahe laevateest lääne poole (Valgeranna, Audru poole) ning C ja D Pärnu ranna lähedale laevateest idas.
Lennuäss
Nõukogude lenduritest pälvisid Lidija Litvjak ja Jekaterina Budanova, vastavalt 12 ja 11 võiduga, lennuässa nimetuse ning on ka ainsad naislennuässad.
Jeesusliikumine
Jeesusliikumine oli esimese põlvkonna algkristlaste juutluse sisene äratusliikumine. Ühiskondlikult oli jeesuslikumine protesti väljendus.
Lennuäss
II maailmasõja käigus eri pooltel võidelnud piloodi, prantslase Pierre Le Gloani eriliseks saavutuseks on nelja Saksa, seitsme Itaalia ja seitsme Inglise lennuki allatulistamine.
Jeesusliikumine
Ajaloolis-kriitilises tekstivaatluses on jeesuslikumist kasutatud samatähenduslikult Jeesuse järgijatega.
Jeesuse piltlikud jutustused Jumala riigist oli suunatud juudi kogukondadele ja algselt ei olnud siin kavatsust luua rühmitust, mis lahkneks juutlusest.
Jeesuslikumise aktiivne osa ja algsed "kristluse" edendajaid, olid ringiuitavad kerjused, rändjutlustajad, apostlid või prohvetid, kes sõltusid neile kaasatundvate inimeste väikestest rühmadest. Selliseid rändureid (Wanderradikalismus, ek raskesti tõlgitav, "äärmusrändajad") on hakatud ühiskonnateaduste (sotsioloogia, kultuuriantropoloogia) või religiooniteaduse kirjanduses nimetama karismaatikuteks või rändavateks karismaatikuteks (ld sõna misjonär võetakse kasutusele hiljem). Max Webwer kasutas karismaatikute mõistet üldiselt (ilma viiteta kristlusele).
Ain Riistan nimetab neid "karismaatilisteks kerjusteks". Juudamaa ja Galilea külades elavad inimesed toetasid neid vabatahtlikult toidu ja öömajaga, kui nad ütlesid parooli: "prohveti nime" (Mt 10:40-42). Mõiste "vaene" võis saada selliste rändurite aunimeks. Vaeste ühiskondlikule liikumisele või organisatsioonile on viidatud ka Vanas Testamendis. Galileas võis nende rühmituses tekkida algne Tooma evangeelium ja oletatav evangeeliumi üteteallikas mida tähistab sümbol Q (Logionide allikas).
Hellenistlikes linnades asendus vaesuse põhimõte armastusega. Rooma maailmariigi väga erinevate ühiskonnakihtidega linnas oli karismaatiline kerjamine kohatu. Linna elukorraldus koosnes kodadest ehk majapidamisest, mida juhtis perekonnapea, kes kontrollis naisi, lapsi ja orje. Need juhid soovisid hoopis naiste, laste ja orjade kuulekust. Paulusel väljendub selline suhtumine kirjakohas 2Ts 3:10: Kes ei taha töötada, ärgu ka söögu! Nt Paulus ja Barnabas erinesid Juuda prokuraatori valitsusala kerjustest, sest pidasid end enamsti ise ülal, käsitööga.
Jeesusliikumine levis Juuda ja Galilea maakondades. Galileas olid Petrus ja kaksteist, ning Jeruusalemmas Jaakob ja apostlid. Neid toetas u 5000 järgijat (nt varisere oli 6000), kes elasid oma kodudes ja tegid igapäevast tööd.
Jeesusliikumine asendus hellenistlike juutide juures alanud organiseeritud Jeesuse kultusega.
Moncton
Moncton on linn Kanadas New Brunswicki provintsis. See asub Petitcodiaci jõe vasakkaldal.
See asutati ametlikult 1766. aastal.
Metsavendlus Eestis
pisi|Mälestusmärk kõikidele metsavendadele [[Tagametsa (Türi vald)|Tagametsas Rassil, püstitatud Eesti skautide ja gaidide poolt]]
pisi|Metsavennad-omakaitselased Pärnus 1941. aastal Metsavendlus Eestis oli Eesti Vabariigi taastamist toetavate ja ennast NSV Liidu repressiivpoliitika eest varjavate inimeste relvastatud võitlus Nõukogude võimu vastu Eestis aastatel 1940–1941 ja 1944–1978.
Kohe, kui NSV Liit okupeeris ja annekteeris 1940. aastal Eesti, varjusid metsadesse endised riigitegelased või sõjaväelased, keda ähvardas vahistamine ja repressioonid. Rohkem hakati ennast metsas varjama pärast massiküüditamist 14. juunil 1941. Kui 22. juunil 1941 algas sõda Saksamaa ja Nõukogude Liidu vahel, läks palju relvaga mehi metsa, et aidata kaasa Eesti vabastamisele Nõukogude okupatsioonist. Suvesõja käigus vabastasid metsavennad Lõuna-Eesti. Suuremad võitlused toimusid Timmkanali ümbruses ja Tartus, kus metsavennad 10. juulil 1941 alustasid Tartu ülestõusu.
Metsavendlust uurinud ajaloolaste arvates oli Eestis pärast teist maailmasõda umbes 14 000–15 000 metsavenda. Koos ennast lihtsalt metsas peitvate inimestega on metsavendade üldarvuks pakutud ka suuremaid numbreid – kuni 30 000. Nõukogude julgeolekumajor Oskar Borelli 1953. aasta juunis esitatud aruande järgi oli alates 1944. aastast kuni 1. juunini 1953 Nõukogude julgeolekuorganite poolt tapetud 1495 metsavendade salkade ja salaorganisatsiooni liiget, arreteeritud 9870 inimest (neist 5471 metsavendade salkade ja 1114 salaorganisatsiooni liiget, 1803 neile kaasaaitajat ning veel 1212 kodanikku), nimetatud ajavahemikul legaliseerus 5255 inimest.
Metsavendi on võimalik liigitada aktiivseteks ja passiivseteks. Aktiivsed metsavennad, keda Nõukogude julgeolek nimetas bandiitideks, olid metsavennasalkade liikmed ja enamasti olid need salgad ka aktiivselt tegutsemas. Nende allkategooriana olid julgeoleku arvestuses veel bandiit-terroristid – metsavennad, kes olid teadaolevalt kedagi tapnud, ja üksikbandiidid – likvideeritud metsavennasalkadest ellujäänud ja ennast üksikuna edasivarjavad metsavennad. Passiivseid metsavendi nimetas julgeolek illegaalideks – need olid metsavennad, kes ainult varjasid ennast. Viimaste alaliigina olid arvel veel relvastatud illegaalid. Eristamaks riigivaenulikke gruppe röövlijõukudest, kasutati täpsustavat mõistet poliitiline banditism, mis oli sünonüümiks bandiitlik-mässulisele tegevusele (бандитско-повстанческая деятельность). See seisnes relvastatud bandede organiseerimises kontrrevolutsioonilistest, kodanlik-natsionalistlikest ja teistest valitsusvastastest elementidest kehtiva võimu kukutamiseks.
Eerik-Niiles Krossi koostatud 1944. aastast alates hukkunud metsavendade nimestik sisaldab 1700 nime, kusjuures hukkunutena on kirjas ka vangistuses surnud metsavennad. Mart Laar väidab Krossile tuginedes, et teadaolevaid hukkunuid oli üle 2200.
Suurim metsavendade organisatsioon oli Relvastatud Võitluse Liit (RVL), mis tegutses aastatel 1946–1949. RVL-i tähtsamad juhid langesid 1949. aasta suvel. Viimane vabadusse jäänud RVL-i liige Johannes Lillenurm suri Läänemaal vabaduses olles illegaalina 1980. aastal.
Suuremad lahingud metsavendade ja julgeolekuüksuste vahel lõppesid Eestis 1953. aastal. Üksikuid lahinguid peeti veel 1957. aastani. pisi|Metsavennad (Ülo Altermann 1923-1954, Erich Teor 1924-1954, Voldemar Juga 1928-1953 ja Elmar Martins 1929-1954) lõõgastumas ja relvi puhastamas pärast laskeharjutust Veskiarus Järvamaal 1953. aastal pisi|Eesti metsavennad (1945–1950) Viimased elusalt kätte saadud metsavennad arreteeriti 1967. aasta suvel Võrumaal. Need olid Hugo ja Aksel Mõttus. Viimane langenud metsavend oli 1978. aastal kinnivõtmisel hukkunud August Sabbe. pisi|Metsavendade salk Kesk-Eestis kohtumisel Saksa väeosaga 1941. aasta juulis
Teine maailmasõda, Suvesõda
NSV Liit okupeeris ja annekteeris Eesti, Läti ja Leedu 1940. aastal. Sellest ajast varjasid end metsades endised riigitegelased või sõjaväelased, kes oleks muidu vangistatud.
Rohkelt hakati ennast metsas varjama pärast massiküüditamist 14. juunil 1941.
Kui algas sõda Saksamaa ja Nõukogude Liidu vahel, läks rohkesti relvadega mehi metsa, et aidata kaasa Eesti vabastamisele bolševistliku võimu alt.
pisi|Võru maakonna Kõlleste valla partorgi [[Nikolai Lumi matused. Metsavennad hukkasid Lumi koos tema kaasa ja lapsega 1948. aastal ]] Esimesed kokkupõrked metsavendade ja Punaarmee vahel toimusid juba 22. juunil 1941. Suvesõja käigus vabastasid metsavennad Lõuna-Eesti ja Põhja-Läti. Suuremad võitlused toimusid Timmkanali ümbruses ja Tartus, kus metsavennad 10. juulil 1941 alustasid Tartu ülestõusu.
Rahvuskomitee ja Haukka-Tümmler
Esimesed katsed luua Nõukogude okupatsiooni taastulemise puhuks vastupanuorganisatsioonid tehti juba Saksa okupatsiooni ajal. Sakslaste okupeeritud Eestis moodustati veebruaris 1944 Eesti Vabariigi Rahvuskomitee, kus olid esindatud kõik enne 1933. aasta rahvahääletust eksisteerinud Eesti erakonnad peale kommunistide ja mis eitas Jüri Uluotsa volitusi Peaministrina Vabariigi Presidendi ülesandeis. Rahvuskomitee tuli salaja oma esimesele istungile Tallinnas kokku veebruaris 1944. 20. aprillil 1944 vahistas Saksa Julgeolekupolitsei aga üle 200 eesti rahvuslase, sealhulgas arvukalt Rahvuskomitee liikmeid. 1. augustil 1944 kuulutas Rahvuskomitee end kõrgema riigivõimu teostajaks okupeeritud Eestis, kuid 18. septembril 1944 nimetas Jüri Uluots ametisse Otto Tiefi juhitud Vabariigi Valitsuse ja sellega lakkas Rahvuskomitee olemast. Tiefi valitsusega oli seotud kunagise luuregrupp "Erna" meestest loodud Haukka-Tümmleri luuregrupp, kes pidi looma igasse maakonda vastupanukeskuse. Rahvuskomitee nägi oma korralduses nr 2 maa vallutamise puhul ette partisanivõitluse alustamist: "Kes ei jõua evakueeruda, varjaku end bolševike eest! Organiseerige bolševike seljataga metsavendade salku ja looge side Eesti Omakaitsega ja väeosadega." Rahvuskomitee luurajad saatsid oma esindajad kõikidesse maakondadesse, osalt isegi rindejoone taha. Koitjärvele rajati keskpunker, Tallinna Tehnikaülikooli ruumidesse paigutati võimas raadiojaam, millega sai ühendust võtta nii Rootsiga kui ka maakondlike keskustega, 1944. aasta suvel-sügisel hõivas Nõukogude Liit Eesti territooriumi. Saksa Julgeolekupolitsei jättis Tallinnast taganemisel maha kogu nende käsutuses olnud informatsiooni rahvusliku vastupanuliikumise kohta. Nõukogude julgeoleku arreteeris juba 1944. aasta lõpul enamuse kodumaale jäänud Rahvuskomitee liikmeid ja pea kõik Tiefi valitsuse liikmed. Oma 1944. aasta tegevust kokkuvõttes pidaski Eesti NSV Siseasjade Rahvakomissariaadi (SARK) Banditismivastase Võitluse Osakond (BVVO) oma tähtsaimaks saavutuseks Eestisse jäänud Tiefi valitsuse liikmete arreteerimist. 4. detsembril 1944 vahistas julgeolek Haukka pearadisti Ustav Toomi, kes andis üles raadiosaatja asukoha ja ridamisi oma kaaslasi. Algas massiline arreteerimiste laine, mis viis Koitjärvele rajatud peapunkri hävitamiseni 7. detsembril 1944. 10. detsembril 1944 vahistati Haukka-Tümmleri juhtiv liige Toomas Hellat, kellelt järgneval ülekuulamisel saadud informatsioon viis kogu organisatsiooni purustamiseni. 17. detsembril 1944 hukkus kinnivõtmisel Tallinn-Nõmmel Haukka-Tümmleri juht Leo Talgre. Detsembris 1944 purustati valdavalt kogu Haukka grupp. Osa Haukka liikmeid ühines aga end metsades varjavate inimestega.
10. Roheline Partisanide Pataljon
pisi|Metsavennad (Endel Tikerpuu, Juhan Tikerpuu ja Taisto Praks) samagoniaparaadiga 1950. aastal 1944. aasta suvel asusid Haukka grupi liikmed Harald Keem ja Viktor Lukk elama Valgamaale Sangaste Mäekülas asuvasse Mesila tallu, kus nad tegutsesid Saksa okupatsiooni lõpuni varustades luureandmetega Haukka keskust. Nõukogude okupatsiooni tulekul muutus see peatuskoht aga järjest hädaohtlikumaks. 1944/1945. aasta talvel varjasid nad ennast mitmel pool tuttavate juures Võrumaal. 1945. aasta veebruarist varjasid nad ennast koos Luku isa Friedrich Luku ja Avo Pruusiga Kilago talus Antsla vallas. 1945. a. aprillis otsustasid nad rajada punkri Nursi lähedale Keretu soo lõunaosas asuvale soosaarele. Soise pinnase tõttu rajati punker maa peale. Punkris olid kahekordsed lavatsid kuhu mahtus magama 12 meest. 1945. aasta suvel kujunes sellest Nursi või Nursipalu punkrist Võrumaa metsavendade keskne punker. Metsavennad ise nimetasid selle 10. Rohelise Partisanide Pataljoni staabiks. Number 10 nimes tulenes sellest, et algselt tuli sedalaadi keskused moodustada igasse Eesti maakonda ning Võrumaa oli nende seas tähestikuliselt viimane ehk kümnes. Harald Keem lõikas puust välja ka pitsati, millel oli tekst "10. Roheline Partisanide Pataljon" ja keskel kuperjanovlaste embleem – pealuu ja ristatud kondid. Punkri ülemaks määrati Friedrich Lukk. Punkrisse muretseti raadio ning hakati sealt välisraadiojaamadelt saadud uudistele tuginedes välja andma lendlehti, mis kandsid nime "Vivat Estonia" ja millel oli löödud Harlad Keemi loodud tempel. Need lendlehed levisid Võrumaal üsna laialdaselt ning tõid inimesteni uudiseid laiast maailmast ja õhutasid neid vastupanu jätkama. Lendehtede peamine koostaja oli kooliõpetaja Edgar Raudsepp, kes ise punkris ei elanud, kuid seda korrapäraselt külastas. Punkrit külastasid ja seal ööbisid ka palju ümberkaudsed metsavennad. 1945. aasta suvel loodi side Võru Keskkooli põrandaaluse õpilaste vastupanuorganisatsiooniga "Skautlus". Noortele teatati, et metsavendadel on side vastupanukeskuega Rootsis ning nende ülelandeks on koordineerida vastupanuliikumist Võrumaal. Selle jaoks on vaja koguda luureandmeid Punaarmee väeosade kohta. Peamine tegevus pidigi seisnema luureandmete kogumises ja sidemete loomises metsavendadega. Otsesest relvavõitlusest tuli üldjuhul hoiduda, et okupatsioonivõime ilmaasjata mitte ärritada. Vabalt ringi liikuvate koolinoorte abil sõlmisid partisanide juhi sidemed paljude Võrumaa metsavennasalkadega. Kontakt saavutati Viitina, Sõmerpalu, Rõuge, Kanepi, Lasva ja nelja lõunapoolsema Tartumaa valla metsavendadega.
1945. aasta sügisel jagunesid Skautluse liikmed kaheks organisatsiooniks: "Põhjala Noored" ja "Noored Partisanid". Mõlemad jätkasid koostööd Nursi punkriga. Ühiselt koostati Võru ja Antsla plaanid, kuhu peale märgiti Nõukogude asutuste ja sõjaväeüksuste asukohad. Üksikasjalik plaan koostati ka Võru vangla kohta. Koostati nimekiri okupatsioonivõimu käsilastest Võrumaal, kellele hakati Nursi punkrist saatma hoiatuskirju. 1945. aasta novembri lõpul ja detsembri algul korraldasid metsavennad koolinoortele Lükka talu lähedal metsas sõjalised õppused.
1945. aasta lõpuks oli Nursi punker saanud juba sedavõrd laialdaselt tuntuks, et seal viibimine muutus ohtlikuks. Novembris 1945 ehitati 5–6 km kaugusele uus punker, kuhu oli plaanitud kolida detsembri lõpuks. Selleks ajaks oli aga julgeolekul õnnestunud sokutada Nursi punkrit külastavate metsavendade hulka oma agent, kelle abil valmistati üksikasjalikult ette rünnak punkrile. 28. detsembri varahommikul kell 5 ründas Võrus paiknenud NKVD sisevägede 4. laskurrood ootamatult Nursi punkrit, kus sel hetkel ööbis 11 metsavenda. Valvet välja polnud, Harald Keem küttis ahju ja luges laua taga. Vaikselt punkri sissepiiranud ründajad viskasid punkrisse käsigranaadid, mille tagajärjel punker süttis. Lukk ja Keem said kohe rünnaku alguses surma, teistel metsavendadel õnnestus punkrist välja roomata ja avada vastutuli. Jõud olid aga ebavõrdsed ja peagi metsavendade vastupanu suruti maha. Kokku langes 28. detsembri varahommikul Nursipalu punkris üheksa metsavenda, kahel – Arnold Ottanil ja Kristjan Tuvikesel – õnnestus haarangust imekombel pääseda. NKVD sõduritest said kaks raskelt haavata. Partisanide juht Friedrich Lukk pääses, kuna ei viibinud sellel öösel punkris. Kuuldes, et tema vend ja vennanaine on arreteeritud, andis ta end 3. jaanuaril 1946 ise Võru miilitsasse üles, lootes, et tema lähedasid sellega vabastatakse. Fr. Lukk suri 10. septembril 1949 vangilaagris Tobolskis
Harald Keem ja Viktor Lukk olid ka ainsad Haukka grupi liikmed, kes viisid ellu Rahvuskomiteelt saadud ülesande – organiseerida oma tööpiirkonnas vastupanuliikumise keskus.
Jaan Rootsi salk
27. oktoobril 1949 hävitas julgeolekuüksus nii Rootside kui ka Randmaa salga punkri. Hukkusid vennad Martin ja Harri Roots (tema seoti raskelt haavatuna jalgupidi hobuse külge ja lasti peadpidi mööda maad lohiseda kuni suri), Paul Randmaa ja mitmed teised nende salkade liikmed. Jaan Rootsil, kes viibis rünnaku alguses Randmaa punkris, õnnestus koos kolme kaaslasega põgeneda.
Pärast Paul Randmaa langemist koondusid ellujäänud mehed Jaan Rootsi ümber, kes moodustas nüüd uue salga. Sellest metsavendade salgast kujunes Kagu-Eesti edukaim ja paremini organiseeritud metsavendade salk. Roots luges metsavendi Eesti Vabariigi sõjaväeks, kelle kohuseks on võidelda Nõukogude Vene okupantide ja nende eestlastest käsilaste-reeturite vastu. Tema põhieesmärk oli igati kahjustada Eestit okupeeriva riigi majandust. Selleks rünnati kauplusi, kaubaautosid, raha­saadetisi, või- ja koorevoore jne, mis tollal kuulusid kõik Eestit okupeerivale Nõukogude Liidu­le. Sellega kahjustati okupantide majandust ning saadi samal ajal endale võitluse jätkamiseks vajalikud toidu­varud ja raha. Seda ei käsitletud röövimisena, nagu seda sageli on nimetatud, vaid rekvireeri­misena – sõjavägi rekvireerib sõja ajal vajaduse korral ikka vaenlasele kuulu­vaid varandusi ning seda tegid ka metsavennad Eesti Vabariigi sõjaväelastena okupantide­vas­tases partisani­sõjas. Kõiki okupatsioonivõimudega aktiivsele koostööle läinud Eesti Vabariigi kodanikke käsitleti riigireeturitena.
Jaan Rootsi salka on mitmetes kirjatöödes nimetatud ka "Orioni" salgaks, kuigi selle salga ellujäänud liikmed pole sellest nimest kunagi midagi kuulnud. Küll kannab Roots julgeolekudokumentides nime "Oriol" (vene keeles "kotkas"), kust võibki nimi Orion tulla.
Jaan Rootsi salk koosnes põhigrupist ja sellega koostööd teinud väiksematest salkadest, mis varjasid ennast eraldi. Põhigruppi, kuhu kuulus kümmekond liiget, võeti vastu ainult tuttavaid inimesi pärast põhjalikku kontrolli, võõraid sinna ei pääsenud. Julgeolek üritas korduvalt oma agente tema salka sokutada. Põhisalgaga see ei õnnestunud, kuid temaga koostööd tegevatesse gruppidesse õnnestus julgeolekul sisse imbuda.
Operatsioonidel käimist nimetati Rootsi salgas retkedel käimiseks. Kõik retkeleminekud arutati osavõtjate vahel eelnevalt põhjalikult läbi. Salgas valitses võrdlemisi demokraatlik kord, kusjuures ka retkedel osalemine oli vaba­tahtlik. Tavaliselt käisid retkedel nooremad mehed, kuna vanemad tegelesid majapidamise, valve ja muude töödega.
Rootsi salk oli võrdlemisi liikuv, tegutsedes peamiselt tollaste Põlva, Räpina ja Võru ra­joo­­­nide piirides. Alati õnnestus tal pärast operatsiooni kiiresti kaduda ja jälitajad maha rapu­tada. Ringiliikumiseks kasutati võimudelt "kasutamiseks" võetud sõidu- ja veoautosid ning kaup­lustest ja ametimeestelt (kolhoosiesimehed, varumisvolinikud jne) rekvi­reeritud mootorrattaid
Sügisel 1951 ehitas Rootsi salk endale uue punkri Taevaskoja lähedale, Suure-Taevaskoja kaljust umbes 400 m lõuna poole. Punker koosnes kahest ruumist. Eesruumis hoiti toiduai­neid, joogivett ja küttepuid ning tagumine ruum oli eluruum. Vesi oli raudvaa­ti­des, liha ja hakkliha hoiti puupüttides ning võid kastides ja püttides. Varutud oli ka kartulit ja jahu, sest punkris küpsetati leiba. Kõik talveks vajalik muretseti juba sügisel val­mis. Tagumises ruumis oli ahi ja kahekordsed narid kümnele mehele. Korsten torgati välja ainult ahju kütmise ajal, mis toimus tavaliselt öösel. Punkri sissepääsu kattis luuk, millel kas­vas väike kuusk, luugi alt viis redel punkrisse. Talv veedeti punkris ning retkedel ei käidud, et mitte jätta lumele reetlikke jälgi. Väljas käidi vajaduse korral ainult lumesaju ja tuisu ajal.
Pärast aastatepikkust üritamist Rootsi salka sisse imbuda õnnestus julgeoleku agendil Eduard Kasesalul võita Rootsi salga usaldus. 6. juunil 1952 õnnestus julgeolekul enamus Rootsi salgast Räpina lähedal Ristipalos lõksu meelitada. Tekkinud tulevahetuses tšekistidega hukkus Jaan Roots ja veel neli tema salga liiget. Salga järele­­jäänud liikmed August Sabbe (Sabe), Jaan Vigel, Ludvig Juks ja Elmar Kurvits, jäädes ilma juhita, aktiivselt enam ei tegutsenud. Kuna Ristipalos julgeolek kedagi elusalt kätte ei saanud, jäid allesjäänud mehed Tae­vas­koja punkrisse edasi ning kasutasid seda talviti kuni 1954. aasta veebruarini. 3. veebruaril 1954 sattus juhuslik möödamineja punkri asukoha peale, vajudes jalgupidi auku, kust kütmise ajal korsten välja torgati. Kuna seda meest salga liikmed ei usaldanud, kuid ei tahtnud teda ka maha lasta, otsustati punker maha jätta. Pärast Taevaskojast lahkumist varjas iga mees end omaette. Omavaheliseks side­pida­miseks olid neil postkastid, maasse kaevatud piimanõud, kuhu jäeti aeg-ajalt üksteisele kirju. 1954. aasta lõpul tulid Juks ja Vigel metsast välja ja legaliseerusid. Järgmisel aastal nad aga arreteeriti ja mõisteti vangilaagrisse. Kurvits legaliseerus 1956. aastal, kuid teda ei õnnestunud kinni panna, sest talle ei leitud mingit süüd peale enda varjamise. Ainsana jäi metsa August Sabbe (Sabe), kes hukkus kinnivõtmisel Võhandu jõel 28. septembril 1978.
Eesti Vabastamise Komitee
Voldemar Hendriksoni juhitud Eesti Vabastamise Komitee tegutses 1944–1945 Viljandi- ja Pärnumaal. Staap asus Vastsemõisa vallas. Hendrikson elas enne sõda kümmekond aastat Abessiinias ja Somaalias, sealt on pärit tema üks hüüdnimi Neegus. 1941. aastal moodustas ta Viljandis koos endise linnapea Albert Vilmsiga organisatsiooni Kodumaa Võitlejad, kuhu kuulus üle 50 inimese ja võttis nõukogude vägede lahkumisel linnas võimu enda kätte. Pärast sõda loodud Eesti Vabastamise Komitee põhieesmärk oli lääneliitlaste ja Venemaa vahel puhkeva sõja korral 1941. aasta suvesõja kordamine. Pärnu- ja Viljandimaa piiril metsades ja rabades oli tollal palju metsavendi, Hendrikson püüdiski neid ühendada, allorganisatsioon oli isegi Pärnu linnas. Organisatsiooni kuulus NKVD toimiku järgi üle 300 inimese. Keskses Vastsemõisa vallas kuulus sinna 70 metsavenda. Viljandimaal juhtis organisatsiooni Hendrikson ja Pärnumaal Boris Kangro. Anti välja ka lendlehti. Hendrikson arreteeriti 1945. aasta sügisel ning mõisteti surma ja lasti maha. Ühtekokku vahistati Eesti Vabastamise Komiteega seoses 58 inimest.