cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eesti parim pagar
2. hooaeg
Seitsmenda saate teemaks oli Eesti Vabariigi aastapäev, mispuhul hindas külaliskohtunik Ken Saan osalejate poolt kahe tunniga valmistatud küpsetist kamast. Tehnilise ülesandena pidid osalejad valmistama vastlakukleid (2 h) Angeelika Kangi retsepti järgi.
Kaheksandas saates keskenduti maailma maitsetele, mida aitas hinnata külaliskohtunik Jan Uuspõld, kes maitses osalejate poolt kahe tunni jooksul valmistatud ahvatleva täidisega (muretaina)korvikesi. Tehniliseks ülesandeks oli Ants Uustalu retsepti alusel spanakopita valmistamine 72 minuti jooksul. Osalejatele valmistas raskusi spanakopita voltimine, samuti puudus info küpsetamistemperatuuri kohta.
Filareta (Kalatšova)
Filareta (vene Филарета; kodanikunimega Oksana Viktorovna Kalatšova, vene Оксана Викторовна Калачёва; sündinud 20. märtsil 1968 Kuibõševis) on Vene Õigeusu Kiriku nunn, Pühtitsa Jumalaema Uinumise Stavropigiaalse Naiskloostri ülem (iguumenja).
Ta ristiti lapsena Samara Jumalaema Kaitsmise katedraalis. Aastal 1985 lõpetas ta Kuibõševis keskkooli. Aastatel 1985–1987 töötas ta Kuibõševis Maslennikovi nimelise tehase sanitaarepidemioloogia laboris laborandina. Aastatel 1987–1992 õppis ta Kuibõševi Riikliku Ülikooli bioloogiateaduskonnas, mille lõpetas spetsialiseerumisega embrüoloogia ja geneetika erialale.
Aastal 1992 võeti ta vastu Pühtitsa Jumalaema Uinumise Stavropigiaalsesse Naiskloostrisse õdede hulka kuuletujana. Ta töötas kloostri hotellis, tegutses fotograafina, kloostri kooris, kloostriülema sekretärina, hoolitses kloostri remondi ja ehitustööde eest ning võttis osa kloostri ajaloo raamatute publitseerimisest.
Cessna
Cessna lennufirma oli õhusõidukeid tootev Ameerika Ühendriikide ettevõte, mille peakontor asus Kansase osariigis Wichitas. Lennuettevõte spetsialiseerus nii väikeste kolbmootoritega lennukite kui ka ärilennukite tootmisele. Cessna asutati 1927. aastal, 1985. aastal omandas ettevõtte General Dynamics ning 1992. aastal Textron Inc. Suure osa 20. sajandi keskpaigast 21. alguseni oli Cessna üks mitmekesisemaid üldlennunduslennukite tootjaid maailmas.
Smila
Smila (ukraina keeles Сміла, vene keeles Смела Smela) on linn Ukrainas Tšerkassõ oblastis, Smila rajooni halduskeskus.
Cessna
Sõjajärgne aeg
Cessna hakkas taas kommertstootmisega tegelema 1946. aastal sõjaaegsete tootmispiirangute tõttu. Mudelid 120 ja 140 olid esimesed täismetallist tehtud lennukid, kus kasutati tootmistööriistu, käsitsi valmistatud torusid ja kangaid kasutamata. Aastal 1948 nimetas USA Lennuinstruktorite Assotsiatsioon mudeli 140 aasta parimaks ja erilisemaks lennukiks. Cessna esimene helikopter, Cessna CH-1, tuli kasutusele aastal 1955. Cessna liitus 1960. aastal Prantsusmaal asuva Reimsi Aviationiga. 1963. aastal tootis Cessna oma 50 000. Cessna 172 lennuki, ning aastal 1975 saja tuhandenda lennuki.
Smila
Aastal 2013 oli Smilas 68 636 elanikku.
Järvamaa teenetemärk
Teenetemärgiga autasustatakse isikuid, kes on Järva maakonna arengule oluliselt kaasa aidanud.
Riho Raave
Riho Raave (sündinud 1. juulil 1960) on eesti omavalitsus- ja haridustegelane.
Haridus
Tartumaal kooliteed alustanud Raave lõpetas keskkooli Tallinnas. Seejärel õppis ta kahes kutsekoolis ning astus Tartu Riikliku Ülikooli, kus õppis õigusteadust ja mille lõpetas 1989. aastal.
UNESCO maailmapärand Gibraltaris
Flag of United Kingdom.svg
Järvamaa teenetemärk
Autasustamise otsustab Järva maavanem asjakohase korraldusega.
Riho Raave
Isiklikku
Tema isa oli Kalev Raave, vend Raivo Raave ning õed Rita Raave ja Anneli Raave-Sepp.
Raave ei kuulu ühtegi parteisse.
UNESCO maailmapärand Gibraltaris
]] Gibraltari alal on UNESCO maailmapärandi nimistus üks objekt. Kuna Gibraltar pole iseseisev riik, käsitletakse seda objekti maailmapärandi Suurbritannia loetelus.
Nimistusse on kantud:
Cessna
Majanduskriis 2008-2010
Cessna kannatas märkimisväärselt 2000. aastate alguses oleva majanduslanguse ajal. Selle aja vältel koondati üle poole oma tööjõust. 2009. aasta jaanuaris kaotati Cessna tehastest, Oregoni osariigis, üle 665 töökoha. Lisaks sellele, koondati jaanuari lõpus täiendavalt 2000 töötajat, mis tõi kogu koondatute arvu 4600-ni.
Valma asulakoht
Valma asulakoht on muistne asulakoht Võrtsjärve läänerannikul. Valma lõunaservas Võrtsjärve eenduval Saba nurgal on neoliitikumi asulakoht 3. aastatuhandest eKr. Arheoloogilised kaevamised toimusid 1950 ja 1953–1955 Lembit Jaanitsa juhendamisel. Leidudest suurim oli haud, milles oli protolaponoidset tüüpi mehe ja naise luustik. Mehe luustiku järgi rekonstrueeris Mihhail Gerassimov "Valma mehe" büsti.
Cessna
Majanduskriis 2008-2010
29. aprill 2009 peatas ettevõte Citation Columbuse programmi ning sulges Oregoni osariigis asuva Bendi rajatise, kus koondati ülejäänud 150 tehase töötajat. Kuna mudel 350 ja 400 tootmine viidi Kansase osariiki, teatas ettevõte, et koondab veel omakorda 1600 töötajat, ning juuni alguses oli kogu koondatute arv 7600, mis oli tol ajal üle poole ettevõtte töötajatest.
2010-2014
2. mail 2011 läks firma tegevjuht Jack J. Pelton pensionile ning uueks tegevjuhiks tuli Scott A. Ernest, kes alustas tööd 31. mail 2011. Ernest töötas varem Textroni tegevjuhi Scott Donnely juures, kui mõlemad töötasid General Electricus.
2011. aasta septembris määras Föderaalne Lennuamet (FAA) 2,4 miljoni USA dollari suuruse trahvi selle eest, et Cessna ei järginud oma Mehhikos Chihuahuas asuvas tehases klasskiukomponente tootva kvaliteedi tagamise nõudeid. Protseduuride kõrvale kaldumine põhjustas ühe Cessna 400 lennuki tiiva naha 2,1m pikkuse lõigu kihistumise lennu ajal. FAA avastas 82 muud lennukiosa, mis olid valesti valmistatud.
2012. aasta aprilli lõpus lisandus Wichita tehasesse 150 töötajat, kuid 2014. aasta märtsis lõpetas Cessna ettevõttena tegevuse ning fimast sai Textroni Aviationi kaubamärk.
Tenerife Põhjalennujaam
Tenerife Põhjalennujaam (IATA:TFN, ICAO:GCXO), varem Los Rodeose Lennujaam, on üks Tenerife kahest rahvusvahelisest lennujaamast. Lennujaam asub San Cristóbal de La Lagunas, 11 kilomeetrit Santa Cruz de Tenerifest ja asub 633 meetrit merepinnast kõrgemal.
1977. aastal toimus lennuväljal lennunduse ajaloo ohvriterohkeim õnnetus, kui kaks Boeing 747 lennukit tihedas udus hoovõturajal kokku põrkasid. Õnnetuses hukkus 583 inimest.
Tenerife Põhjalennujaama kasutasid 2011. aastal 4 095 103 reisijat. Tihedaim lennuliiklus oli Madridi lennuväljaga.
William Newton
William Allen Newton IV, ka William Newton on Ameerika Ühendriikide ja Eesti balletitantsija.
Andrei Arjev
Andrei Jurjevitš Arjev (vene keeles Андрей Юрьевич Арьев; sündinud 18. jaanuaril 1940 Leningradis) on vene kirjandusteadlane, proosakirjanik ja kirjanduskriitik.
Ta lõpetas 1964. aastal Leningradi Riikliku Ülikooli vene keele ja kirjanduse erialal. Ka 2020. aasta seisuga elab ta Peterburis.
William Newton
Detsembris 2022 tantsis Newton Estonia laval Conradi rollis (Medora rollis Anna Roberta) José Martíneze lavastatud balleti "Korsaar" esietenduses.
Andrei Arjev
Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta Arhangelskis Loode kirjastuses (в Северо-Западном издательстве), seejärel kirjastuses Lenizdat. Ta on käinud ekspeditsioonidel Sahhalinil, Kuriilidel ja Tadžikistanis. Ta on töötanud ka giidina Mihhailovskoje muuseum-looduskaitsealal.
Pärast seda töötas ta ajakirjas Zvezda, algul proosaosakonna konsultandina, seejärel peatoimetaja asetäitjana. 1991. aastast (teistel andmetel 1992. aastast) on ta koos Jakov Gordiniga ajakirja Zvezda kaastoimetaja.
1972. aastal ilmusid tema esimesed proosateosed, teda on avaldatud nii Nõukogude perioodikas, samizdatis kui ka piiri taga.
1984. aastal sai NSV Liidu Kirjanike Liidu liikmeks.
Tema kui kirjandusteadlase ja kirjanduskriitiku kirjutisi on avaldatud ajakirjades Voprossõ Literaturõ, Zvezda, Znamja, Novõi Mir ja mujal. Ta käsitleb nii 19. kui ka 20. sajandi vene kultuuri.
Elva linnavolinike loend 1939
15. ja 16. oktoobril valiti ja Tartu maavanema poolt 30. oktoobril 1939 kinnitati Elva linnavolinikeks (RTL 1939, 101):
Ninasarvik-aafrikarästik
Ninasarvik-aafrikarästik (Bitis nasicornis) on rästiklaste sugukonda kuuluv maoliik.
Kirjeldus
Ninasarvik-aafrikarästiku keha on üpris suur ja jäme, üldpikkus (keha + saba) jääb vahemikku 72–107 cm. 2004. aastal on mainitud isendi maksimaalseks üldpikkuseks 120 cm. Emased ninasarvik-aafrikarästikud kasvavad pikemaks kui isased.
Ninasarvik-aafrikarästiku pea on lame ja kolmnurgakujuline ning ülejäänud kehaga võrreldes väike. Ninamiku eesotsal on neil 2 või 3 suurt ogalaadset soomust, nn sarvekest. Kael on peenike. Silmad on väikesed. Mürgihambad ei ole suured, harva on need pikemad kui 1,5 cm.
Keskkehal on 31–43 seljakilbise rida. Seljakilbised on nii jämedakoelised, et võivad maopüüdjatele, kes neid käsitleda soovivad, haavu tekitada. Kõhukilbiseid on 117–140, anaalkilbis on paaritu.
Paljunemine
Suguküpsete emaste ninasarvik-aafrikarästikute sugulise paljunemise vormiks on vivipaaria – graviidne emane võib eduka kandluse korral sünnitada 3–38 maopoega (märtsis-aprillis, Lääne-Aafrikas), Ida-Aafrikas kestab paljunemisperiood aastaringselt.
Levila
Ninasarvik-aafrikarästikuid võib kohata Guineas, Sierra Leones, Libeerias, Elevandiluurannikul, Ghanas, Togol, Béninis, Nigeerias, Kesk-Aafrika Vabariigis, Kamerunis, Ekvatoriaal-Guineas, Gabonis, Kongo Vabariigis, Kongo Demokraatlikus Vabariigis, Lõuna-Sudaanis, Ugandas, Keenias, Tansaanias, Angolas ja Sambias.
Kokkupuuted inimestga
Inimestega kohtuvad need peamiselt öise eluviisiga maod harva. Neid on kirjeldatud kui häirimatuid, kuid kui vaja, siis ründavad äkitselt, ette hoiatamata, nii ees- kui külgsuunas.
Kui paljude madudega saab inimene kuidagimoodi hakkama neid sabast hoides, siis ninasarvik-aafrikarästikutega ilmselt mitte – nad on võimelised sabaseisust tõusma ja seejärel vajadusel hammustama (mürgihambad püstiasendis). Ninasarvik-aafrikarästikute süljes olevad hemo- ja neurotoksilised ained on väiksema potentsiga (vähem mürgised) kui lärmakal ja gabooni aafrikarästikul.
Argumentum ad verecundiam
Argumentum ad verecundiam on loogikaviga, kus argumentatsioonis toetutakse ebakohase autoriteedi arvamusele.
Toetumine ebakohasele autoriteedile toimub, kui viidatakse autoriteedile, kellel puudub antud valdkonnas vajalik asjatundlikkus, näiteks kui religioonidebatil tsiteeritakse Albert Einsteini, samas kui Einsteini autoriteet pärineb peamiselt füüsikast. Autoriteedile toetumine on loogikaviga ka siis, kui autoriteet ei ole usaldusväärne, näiteks kui Põhja-Korea koolides õpetatakse, et Kim Jong-Un oskas juba kolmeaastaselt autoga sõita.
Autoriteedile toetumine ei ole loogikaviga, kui autoriteet on ekspert vaidlusaluses teemas ja mõlemad vaidluse osapooled aktsepteerivad autoriteedi usaldusväärsust.
Postdramaatiline teater
Ajalugu
Postdramaatilise teatri mõiste võttis esimest korda kasutusse Saksamaa teatriuurija Hans-Thies Lehmann oma raamatus “Postdramatic theatre”, mis avaldati esimest korda saksa keeles 1999. aastal. Raamatus kirjeldab Lehmann detailselt kõike, mis jääb postdramaatilise teatri mõiste ümber: poliitilist tausta, dramaturgiat jne.
Lehmann defineerib postdramaatilist teatrit suhte kaudu (kirjandusliku) tekstiga, kombineerides seejuures kaht kriteeriumit, mis võivad, kuid ei pruugi esineda üheaegselt. Esimene – pragmaatiline kriteerium – on teksti positsiooni ja staatuse muutumine: postdramaatiline teater ei pea oma ülesandeks kirjandusteose tõlgendamist, vaid kasutab teksti pelgalt ühe, kuid mitte tingimata tähtsaima lavastuselemendina, või kõigest toormaterjalina, millega võib ümber käia just nii vabalt, kui soovitakse. Teine – struktuurne tunnus – on loobumine traditsioonilise draama struktuurist (jäljendav tegevus, sidus narratiiv, konflikt, dialoogiliselt suhtlevad tegelased) kui teatrilavastuse poeetika latentsest normist. (Lehmann, 1999: 49–50, 73)
Postdramaatilises teatris jõuvad lavale lisaks etendajatele ja varemtuntud struktuuridele (keha, hääl) ka tehnoloogilised osised (mikrofonid, kaamerad, videoinstallatsioonid jpm). Kuid sama palju kui postdramaatilisele teatrile lisandub multimeedia väljundeid, ja palju muud, saab sellelt samal ajal ka kõik ära võtta – alles jääb tühi avar ruum ühe etendajaga. (Lehmann, 2006: 10)
Peamine postdramaatilise teatri arendaja ja ellutooja oli lavastaja ja näitekirjanik Bertolt Brecht, kes kasutas eepilises teatris ennenägematut “võõritusefekti”, millega publikut ja teatritruppi samasse aeg-ruumi tuua ning lõhkuda ära senituntud teatrimaagia – teater ei tähendanud enam kulisse ja suuri väljamõeldud kirjutisi, vaid lähtus inimestest, kes istusid saalis ehk inimesed tänavalt. Tähtsamaks tõusid sotsiaalsed probleemid ja need jõudsid postdramaatilises teatris lavale.
Lehmann (2006: 33) tsiteerib "Postdramaatilises teatris" Andrzej Wirthi: "Brecht nimetas end uue dramaatilise vormi Einsteiniks. See enesehinnang pole liialdus, kui mõistate epohhiloovat teooriat eepilisest teatrist kui äärmiselt tõhusast ja operatiivsest leiutisest. See teooria on andnud tõuke traditsioonilise lavadialoogi lahustamiseks diskursuse või sisemonoloogi vormis. Brechti teooria viitab implitsiitselt, et teatris sõnastatakse väide verbaalsete ja kineetiliste elementide võrdse osaluse kaudu ega ole lihtsalt kirjanduslikku laadi."
Postdramaatilise teatri mõistet ei tasuks seejuures külge liita kõigele, mis sarnaneb dramaatilisele teatrile järgnevale perioodile, näiteks performance-kunstile. Viimane on oma mõiste omandanud täiesti iseseisvalt ja selle kunstiliigi algus ulatub kaugemale kui postdramaatilisel teatril. Seetõttu ei ole nad niivõrd palju seostatavad. Samuti tuleb meeles pidada, et postdramaatilise teatriga jäid kõrvuti kehtima ka varasemad teatritegemise viisid.
Postdramaatilise teatri mõistega seotud nimed: Heiner Müller, The Wooster Group, Pina Bausch, Jan Fabre, Alvis Hermanis, Forced Entertainment jpt.
Eesti
Postdramaatilise teatri saabumisega Eestisse muutus lavastajate varasem tööprotsess: “Jätkem kõrvale draamapõhise teatri normaaljuhtum: kirjanik (näiteks Andrus Kivirähk) kirjutab näidendi (näiteks „Vombati“) ja lavastaja (Merle Karusoo) toob selle lavale, kusjuures lavastus kujutab endast draamateksti tõlgendust. Niisugusest rollijaotusest erinevaid praktikaid on eesti teatrikriitikas nimetatud mitut moodi: lavastajadramaturgia, autoriteater, rühmatöö jm.” (Epner 2013) See tähendab, et kirjaniku kirjutatud näidendi asemel saab esimeseks impulsiks lavastaja idee ja visioon ning lavastuse visuaalne esteetika ja rõhuasetuse määravad lavastuse muud antud olud – trupp, mänguruum, sihtrühm jm. (Epner 2013)
Selliseid nimesid on Eesti postdramaatilise teatriskeenel mitmeid, kellest märkimisväärsemad on näiteks: Merle Karusoo, Mati Unt, Andres Noormets, Hendrik Toompere jr, Tiit Palu, Uku Uusberg, Andri Luup, Tiit Ojasoo (Teater NO99), Ene-Liis Semper (Teater NO99), Jaanus Rohumaa jpt.
Raili Kadarik
Raili Kadarik (sündinud 20. detsembril 1957 Raplas) on Eesti endine kergejõustiklane, odaviskaja.
Sportlastee
Raili Kadarik alustas kergejõustikutreeninguid 1969 Raplas Epp Ilvese õpilasena, 1974 aastast oli tema treeneriks Toomas Merila. Ta on tulnud odaviskes kaheksa korda Eesti meistriks ning saavutanud kahel korral hõbemedali, lisaks on võitnud noorteklasside medaleid. .
Ületas 1983 aastal esimese eesti naisodaviskajana 60 meetri piiri, kui püstitas Eesti rekordi 60.80. Rekordi saavutamise ajal oli kasutusel vana oda, mis sajandivahetusel modifitseeriti, et lennukaugust vähendada. Praegustes edetabelites on arvestatud ainult uue odaga saavutatud tulemused. Raili Kadarik oli 1977–1986 Eesti koondise liige.
Tulemused Eesti meistrivõistlustel :
Karula linnamägi
Karula linnamägi ehk Rebase linnamägi on muinaseestlaste linnus Valga maakonnas Valga vallas Lüllemäe külas.
Viru Filmifond
Viru Filmifond on Ida-Viru Ettevõtluskeskuse alluvuses olev fond, mille eesmärk on "edendada Ida-Virumaal professionaalsete audiovisuaalsete teoste tootmist, tuua Ida-Virumaale investeeringuid, reklaamida Ida- Virumaad Eestis ja välismaal". See on esimene Eesti regionaalne filmifond.
Karula linnamägi
Kirjeldus
Veidi ovaalse pealispinnaga linnamäe järsud nõlvad on 28 m kõrgused. Ovaalse kujuga, kultuurikihiga õueala mõõtmed 50×28 m. Linnus on dateeritud 6.–11. sajandisse ning põhiline kasutusaeg jääb rahvasterändamise aega. Kuigi nähtavad hilisrauaajale omaseid kaitseelemendid puuduvad, oli muistne linnusekoht kaitstud puittarandiga ja rinnatisega. Idaservalt leitud kultuurikihi alusel võib arvata, et lõplikud kindlustustööd võisid pooleli jääda.
Viru Filmifond
Fondi rahastavad Ida-Viru maakonna vallad ja AS NPM Silmet.
Karula linnamägi
Linnuse ajalugu
Võimuvõtlusele viitab ka Karula Rebäse linnuse esimene kasutusperiood rooma rauaajal (50–450 pKr). Kas siis kohalikule või väljast tulevale ohule ehitati järsunõlvalisele mäele linnus. Linnus võeti uuesti kasutusele viikingiajal (800–1050 pKr), siis kerkis linnuse alla ka asula. Linnus oli arvatavasti kopranahkadega kaubitsejate tugipunkt. Sellele viitavad arheoloogilistel kaevamistel leitud kopraluud ja koprakannaluust ripats. Rebäse linnus vallutati muistse vabadusvõitluse (1208–1227) ajal sakslaste poolt ja nii allutati Karula koos muu Eestiga võõrvõimule, mida loetakse keskaja alguseks.
Katrin Tiidenberg
pisi|Katrin Tiidenberg 2018. aastal Tallinna Ülikooli juures. pisi|Katrin Tiidenberg 2021. aasta Arvamusfestivali teadusalal vestlust "Teadlane kui kriisiaja suunamudija" juhtimas Katrin Tiidenberg (sündinud 26. juulil 1980) on eesti sotsioloog.
Ta lõpetas 2003. aastal Tartu Ülikooli sotsiaalteaduskonna bakalaureusekraadiga sotsioloogia erialal. 2005. aastal kaitses ta magistritöö "Ajude äravool avaliku arutelu objektina" ning sai magistrikraadi meedia ja kommunikatsiooni alal; töö juhendaja oli professor Peeter Vihalemm.
2015. aastal sai Tiidenberg Tallinna Ülikooli ühiskonnateaduste instituudis sotsioloogia õppekaval esiletõstmisega doktorikraadi. Töö "Image Sharing, Self-Making and Significant Relationships: Understanding Selfie-Practices (Piltide jagamine, identiteediloome ja tähenduslikud suhted – kuidas mõista selfipraktikaid?) juhendajad olid professor Airi-Alina Allaste ja USA kommunikatsiooniuurija Nancy Baym. Tiidenberg töötas järeldoktorina Taanis Aarhusi Ülikooli Kommunikatsiooni ja Kultuuri instituudis.
Tiidenberg töötas Tallinna Ülikooli Balti filmi, meedia, kunstide ja kommunikatsiooni instituudi visuaalkultuuri ja sotsiaalmeedia dotsendina ning on Maailma Internetiuurijate Assotsiatsiooni ja Eesti Noorte Teaduste Akadeemia juhatuse liige. 2020. aasta sügisest on ta Tallinna Ülikooli osaluskultuuri professor.
Teosed
Tiidenberg on toimetanud järgmised interneti, digikultuuri, sotsiaalmeedia ja uurimismeetodite teemalised raamatud:
Priimets
Perekonnanime Priimets on antud Päärdu mõisas Vigala kihelkonnas Läänemaal (Primets) ja Küti mõisas Viru-Jaagupi kihelkonnas Virumaal (Priemetz). Nimede eestistamisel määrati Priimets uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Freivald. Arthur Priimetsa palvel kanti Priimets perekonnanimede kaitseregistrisse nr 29 all (Siseministeeriumi teadaanne 5. märtsist 1935).
2017. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Priimets Eestis 9 mehel ja 16 naisel.
Sisley
pisi| CFEB Sisley, rohkem tuntud kui Sisley Paris, on sõltumatu prantsuse luksuskosmeetika-, nahahooldus-, juuksehooldus- ja parfüümifirma. Ettevõte arendab taimedest saadud toimeainetel põhinevaid ja erinevatele nahatüüpidele sobivaid niisutamise, vananemisvastaseid, päikesekaitsevahendi või meigi tooteid.
Firma lõid Jean-François Laporte ja Roland de Saint-Vincent aastal 1972. Hubert d'Ornano omandas selle aastal 1976, nimetades selle ümber prantsuse impressionisti Alfred Sisley järgi.
Firma fookus on fütokosmeetika viljelemisel.
Edgar Saar
Edgar Saar (sündinud 20. jaanuaril 1938 Rakvere vallas Virumaal) on eesti etnoloog.
Teadustöö
Edgar Saar on uurinud eestlaste algelisi tuletegemise viise (tuleraua, tulekivi ja süütisega; puude hõõrumisega) ning hantide rahvarõivaid, ehitisi, kodust tarbevara, matusekombeid ja rahvakultuuri muutumist 20. sajandil. Ta on andnud esmakordselt ülevaate põhjahantide naiste rahvarõivaste piirkondlikest erinevustest ning püstkoja kasutamisest põhjahantidel. Ta korraldas aastatel 1974–1989 ja 1996 17 ekspeditsiooni Lääne-Siberisse hantide ja manside juurde, et uurida nende rahvakultuuri ning täiendada Eesti Rahva Muuseumi kogusid. Ta on olnud teaduslikel uurimisretkedel ka Mari- ja Komimaal ning täiendanud Eesti Rahva Muuseumi kogusid maride ja komide rahvakultuuri materjalidega.
Edgar Saar on uurinud eestlaste põgenemist Läände II maailmasõja ajal ja nende elu paguluses. Ta on kogunud aastatel 1998–2002 väliseestlaste mälestusi ning pildistanud neid ja nende eluolu Rootsis, Inglismaal, USA-s, Saksamaal, Belgias ja Hollandis. Ta on saanud toetusi materjalide kogumiseks Eesti Rahva Muuseumile Avatud Eesti Fondilt, Eesti Ameerika Fondilt jm.
Edgar Saar on avaldanud üle 30 teadustrükise ja aimeartikleid. Ta on Emakeele Seltsi, Eesti Arheoloogiaseltsi ja Akadeemilise Rahvaluule Seltsi liige.
Olesja
Olesja (ukraina ja vene Олеся) on ukraina ja vene naisenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 228. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Olesja 738 naisel. Variant Olesya oli 2022. aasta 1. jaanuari seisuga Eestis ametlikes dokumentides 99 naisel. Olesya oli populaarsuselt 785. naisenimi.
Cheyenne'i maakond
Cheyenne'i maakond on maakond mitmes Ameerika Ühendriikide osariigis:
Paju vald (Luke kihelkond)
Paju vald (saksa keeles Luhde-Grosshof) oli vald Valgamaal Valga kreisi ja Valga maakonna Luke kihelkonnas.
Vald eksisteeris 1866 –1926.
Eesti Vabadussõja ajal 1919. aastal suvel deklareeris Eesti ühepoolselt, et 13 segarahvastikuga Läti valda liidetaks Eestiga: Vana-Laitsna (Veclaicene) Võru maakonnaga, Ööbiku (Ipiķi), Laatre (Mõisaküla), Araveste (Arakste), Metsküla (Lode) ja Heinaste (Ainaži) Pärnu maakonnaga ning Valga, Paju, Sooru, Luke (Lūgaži), Hoomuli (Omuli), Pödeli (Pedele) ja Härgmäe (Ērģeme) kavandatava Eesti Valga maakonnaga.
Eesti siiski loobus 1920. aastal Eesti ja Läti piirikõneluste tulemusena Eesti-Läti piiri määramisel valdavast osast nimetatud valdadest, kuid Luke alalt tulid Eestile Valga maakonna Paju ja Sooru piirkond ning Karula valla läänenurk.
1922. aastal liideti Paju valla koosseisus olnud Puraküla Valga linnaga.
1. jaanuarist 1926 liideti senine Valga maakonna Luke kihelkonna Paju vald Sooru vallaga, peale selle osa, mis Valga linna administratiivppiirkonna laiendamise seadusega Valga linna administratiivpiirkonda üle viidi.
Valla alal asus Paju mõis. , Eesti Vabadussõja ajal 31. jaanuaril 1919 toimus Paju mõisa juures Paju lahing.
You're Beautiful
"You're Beautiful" on Suurbritannia laulja ja muusiku James Blunti kirjutatud (kaasautorina) laul, mis anti välja singli ja muusikavideona.
Videod
Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:You're Beautiful seisuga 8.05.2015.
Ķeipene raudteejaam
Ķeipene raudteejaam on endine raudteejaam Lätis Riia–Ērgļi–Madona–Lubāna–Kārsava raudteel. Jaam jäi Ogre piirkonda ja Ķeipene valda Ķeipene külla.
Jaam asus Riia jaamast 69 km kaugusel. Jaamas oli kolm teed ja tupiktee.
Jaam avati 10. detsembril 1937. Teise maailmasõja ajal katkenud rongiliiklus taastati Riiast Ķeipeneni jaanuaris 1951. Tüüpprojekti järgi ehitatud jaamahoone valmis aastal 1950. Aastal 2009 suleti Ķeipene jaam seoses raudtee sulgemisega. Sealne jaamahoone jäi jaama sulgemise järel tühjalt seisma.
Aastal 2000 jaamahoone restaureeriti. Aastal 2004 avati seal kommunikatsioonikeskus ja kinomuuseum, mis on pühendatud Sergei Eisensteinile. Aastal 2000 valmis ka jaama juures olev tuletorni illustratsioon, mille juurde püstitati postkastid Jan Švankmajerile, Otar Iosselianile, Jean-Luc Godardile, Jos Stellingule, Luis Buñuelile ja teistele kinematograafia suurkujudele.
Uharove
Uharove (ukraina keeles Угарове) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Orativi rajoonis. Elanike arv on 299. Pindala on 0,496 km².
Bernhard Georg Behm
Bernhard Georg Behm (22. märts 1864 Vigala vald Läänemaa – 26. august 1923 Kuressaare Saare maakond) oli Kuressaare linnapea aastatel 1913–1914.
Bernhard Georg Behm sündis 1864. aastal Vigala vallas Läänemaal.
B. G. Behm tegutses õllepruulikoja kaasomanikuna Kuressaares ning oli valitud linnanõunikuks ja Kuressaare Linnavolikogu liikmeks.
Bernhard Georg Behm oli 13. märtsist 1913. aastal kuni 5. veebruarini 1914. aastal Kuressaare linnapea.
Bernhard Georg Behm suri 26. augustil 1923 Kuressaares.
Jee Kast
pisi|Jee Kast esinemas festivalil Beringenis, 2012 Jee Kast, kodanikunimega Joost Stockx, (sündinud 22. aprillil 1977 Hasseltis) on belgia luuletaja ja slämmpoeet. Kirjutab hollandi keeles. Elab Brüsselis. Pseudonüüm on pärit esimesest luulekogust "Julie, de trut in de kast" (kirjutatud 2002, jäi avaldamata).
Hundivõrk
Hundivõrk oli võrk, mida minevikus kasutati huntide püüdmiseks ajujahil. Hundivõrku sattunud hunt tapeti enamasti hundiorkidega.
Jee Kast
2001 lõpetas ta Brüsseli Euroopa ülikooli (Europese Hogeschool Brussel) turunduse alal. Kirjutamise ja töötubade läbiviimise kõrval on tegelnud täiskasvanute haridusega, 2008–2011 tegi turunduse ja ettevõtluse koolitusi kunstnikele.
Hundivõrk
Eestis kasutati hundivõrku Rootsi eeskujul alates 17. sajandi lõpupoolest. 18. sajandil nende kasutamine lõppes.
Jee Kast
On luule kirjutamise ja esitamisega tegelenud juba 16 aastat. Esimene luulekogu ilmus 2004, praeguseks on ilmunud 6 kogu (viimased kaks 2012). On andnud välja kolm CD-d, viimane, "Stockholm" ilmus 2012 ja autor on avaldanud selle oma veebilehel tasuta allalaaditavana. 2014. aastal esines Tartus Prima Vistal ja TarSlämmi finaalis külalisesinejana.
Jodie Harsh
James Allen Clarke (sündinud 1985), tuntud kui Jodie Harsh, on Londonis elav DJ, muusikaprodutsent ja promootor.
Masahito
pisi|Masahito 2011. aastal Masahito, Hitachi prints (jaapani keeles 常陸宮正仁親王 Hitachi-no-miya Masahito-shinnō; sündinud 28. novembril 1935 Tōkyōs) on Jaapani keisrikoja liige, endise keisri Akihito noorem vend ja keiser Naruhito onu. Ta on Jaapani troonipärilusjärjekorras kolmandal kohal.
Masahito on lõpetanud Gakushūini ülikooli (1958) ja õppinud rakubioloogiat Tōkyō ülikoolis. Ta töötas Jaapani Vähiuuringute Fondis. 2011. aastast on ta Jaapani Vähiuuringute Fondi aupresident. Ta on ka George Washingtoni Ülikooli ja Minnesota ülikooli audoktor.
30. septembril 1964 abiellus ta Tsugaru Hanakoga. Lapsi neil ei ole.
Kavaku oja
Kavaku oja (ka Kurika oja ja Kurika peakraav) on peakraav Sakala kõrgustiku põhjaosas, Viljandi maakonnas Viljandi vallas, Raudna jõe parempoolne lisajõgi.
Kraavi pikkus on 12,9 km, valgla pindala 40,5 km², langus 61 m ja lang 4,7 m/km. Kraav saab alguse 94 m kõrgusel Pärsti külas, voolab läbi Mustivere, Pinska ja Alustre küla ning suubub Alustre külas 33 m kõrgusel paremalt poolt Raudna jõkke 45 km kaugusel selle suudmest. Kraav läbib Riiska järve, Mandle järve ja Alustre-Päärna veehoidlat ning möödub Kirikumõisa järvest. Kraavi suubuvad Suki kraav ja Sanga oja. Kraav kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda.
Kuninga 24
Kuninga 24 on hoone Pärnus aadressil Kuninga tänav 24.
1694. aastal ehitatud hoone on Pärnu üks vanimaid. Seetõttu on see tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks.
Tänapäeval on hoone kasutusel elamuna.
Ajalugu
Hoone ehitati 1694. aastal raehärrale ja kaupmehele Jürgen Vossbeinile. Tegemist on tüüpilise keskse mantelkorstna, sümmeetrilise põhiplaaniga ja kõrge viilkatusega barokse kaupmeheelamuga.
19. sajandil toimusid hoones mitmed ümberehitused, mille käigus likvideeriti mantelkorsten-köök, ehitati välja pööningukorrus ja maja üldilme muudeti klassitsistlikuks.
Aastatel 1978 – 1982 toimunud renoveerimistööde käigus taastati hoone 18. sajandi välisilme.
Pamela
Pamela on naisenimi.
Kuninga 24
Ajalugu
2007. aastal võõrandas Pärnu linn hoone osaühingule Aresco Food 12,3 miljoni krooni eest.
Pamela
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 1253. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Pamela 40 naisel.
Kuninga 24
Ajalugu
Hoone taga asub 1983. aastal ehitatud ait aadressiga Kuninga 24/2, mis ehitati 2017. aastal ümber kaasaegseks majutushooneks.
Peggy Sue
Peggy Sue Wright (neiupõlvenimi Peggy Sue Webb; sündinud 24. märtsil 1943) on USA kantrilaulja ja laulukirjutaja, kelle hiilgeajad jäävad 1960. aastate lõppu ja 1970. aastate algusse.
Puhm
Perekonnanime Puhm on antud Vana-Kuuste, Vana-Prangli ja Vastse-Prangli mõisas Kambja kihelkonnas Tartumaal. Nimede eestistamisel määrati Puhm uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Busch, Ingver ja Pus. August-Alfred Puhmi palvel kanti Puhm perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 399 all (Siseministeeriumi teadaanne 2. aprillist 1940).
Marie de France
pisi|Marie de France Marie de France (1160–1210) oli keskaegne prantsuse luuletaja. Ta oli esimene tuntud naine, kes kirjutas prantsuskeelset luulet.
Ta sündis ja kasvas arvatavasti küll Prantsusmaal, kuid veetis suurema osa elust Inglismaal. Marie de France'i mugandatud Aisopose valme loeti ning imiteeriti 12.–18. sajandini. Romantism taasavastas 19. sajandil tema vanaprantsuskeelsed värssjutustused anglonormanni käsikirjadest.
Marie de France kuulus ka rüütlikirjanduse autorite hulka, mugandades bretooni (nim. ka briti ainestiku) legende, mis muidu vaid suuliselt levisid.
Elukäik
Marie de France'i elust on teada väga vähe, peaaegu ei midagi peale selle, mis ta ise kirjutas oma "Valmide" epiloogis:
Medievistid on oletanud, et Marie de France võis ka olla kas Barkingi või Readingi kloostri abtiss, kuid see oletus on jäänud kinnituseta. Mitmed teadlased on välja pakkunud, et Marie võis olla Meulani krahvi Galéran IV tütar, kes abiellus Hugues Talbotiga 1170. aasta paiku ning läks koos abikaasaga elama tema maadele Inglismaal. See hüpotees on aga samuti väga ebatõenäoline.
Marie de France on anglonormanni poeetide seas tähtsal kohal, ka oli ta silmapaistvaim naine oma sajandil ja oma kultuuris. Ta kõhkles aga pikalt enne luule juurde jäämist. Varem oli ta tõlkinud ladina keelest, paljudel antiikajaloo teemadel. Kuid, olles märganud, et sarnase tõlketööga tegelevad ka väga paljud tema kaasaegsed, hülgas ta selle ala ning pühendus bretooni lugude uurimisele. Hiljem kirjutas ta ka valme, mis tegi temast esimese prantsuse valmimeistri.
Kirjatöö
Poetessina jutustas ta prantsuse keeles – täpsemalt anglo-normanni dialektis – ning värssides ümber bretooni legende, mida ta nimetas leedeks. Tema "Leed" (1160–1175) koosnesid kaheteistkümnest lühikesest loost kaksikvärssides, kaheksasilbistes värsiridades. Leede pikkus varieerus, nii näiteks oli "Kuslapuu" pikkus 118 värssi, "Eliaduci" pikkus aga 1184. Need olid just bretooni romansid, mida hiljem kõrvutati uue romaaniga. Marie oma märkmetes väitis end olevat kirjutanud ja "kogunud" oma tekste just bretooni leedest, briti ja keldi ainestikust, kuid üksainus nendest lugudest, "Lanvali lee" on Arthuri-teemaline. Armastus, kõige sagedamini ühiskonna äärealadel virelev valdkond, on Marie leekogu põhiteema: kaheteistkümnest loost üheksa räägivad armastusest. Lühim – kuid vahest ilusaim – tekstidest on "Kuslapuu", mis jutustab Tristani ja Isolde loo. Mitmed teised leed käsitlevad imelisi, fantastilisi teemasid, kuid sellest hoolimata on imed seotud reaalse maailmaga ning lugude lõpud on pigem pessimistlikud või kurvad, algsele rõõmule ja õnnele järgnevad raskused.
Andeka jutuvestjana andis Marie de France bretooni ainestiku maagiale õukondliku ja poeetilise tonaalsuse. On näha ka diskreetselt esile kerkivat emotsionaalsust, kui autor lubab endale haletsust ja kaastunnet oma tegelaste suhtes. Tema stiil näitab märkimisväärset võimalusterikkust ning lugude kompositsioonis on tunda tagasihoitust – kindel kunst stseeni kujutamisel ning efektiivselt lihtne ja selge keelekasutus.
Peale leede on Marie de France kirjutanud ka teose "Ysopet", mis on esimene prantsuskeelne mugandus Aisopose valmidest (koostatud aastatel 1167–1189), ja romaani "L'Espurgatoire de saint Patrice" ("Püha Patricku puhastustuli", pr), mis annab selge pildi kannatustest purgatooriumis ning kirjeldab traditsioonilisel moel teekonda hauataguses elus.
Olustvere asulakoht
Olustvere asulakoht on muistne asulakoht, mis asub Olustvere mõisa pargi idaservas.
Asulakohta uuriti aastatel 1978–1985 Ain Lavi, Valter Langi jt eestvõttel. Asulakoha kultuurkihi vanimad leiud olid 1. aastatuhande keskpaigast.
1978. aastal kaevati aednikumaja lähistelt välja kaks Olustvere aardeleidu, millest esimene sisaldas hõbemünte 9.–11. sajandist ja teine ligi 7000 hõbemünti 14. sajandist.
Maddie Ziegler
pisi Madison Nicole Ziegler (sündinud 30. septembril 2002 Pittsburghis Pennsylvanias) on Ameerika Ühendriikide tantsija, näitleja ja modell.
Ta on tuntud tõsielusarjast "Dance Moms".
Ta on kaasa teinud ka mitmes muusikavideos, kaasa arvatud Sia laulude "Chandelier", "Elastic Heart" ja "Big Girls Cry" videotes. "Chandelier" võitis 2014 MTV Video Music Award parima koreograafia auhinna ja oli nomineeritud aasta video auhinnale.
2017. aasta märtsis ilmusid Maddie memuaarid "The Maddie Diaries".
Raik Aarma
Raik Aarma (kuni 9. september 1935 Ralf Edvin Armann; 4. (vkj) / 17. september 1915 Tallinn – 29. juuni 1987) oli eesti ajakirjanik.
Ta lõpetas 1933. aastal Tallinna Gustav Adolfi Gümnaasiumi. Ta õppis aastatel 1938–1941 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas. Ta õppis aastatel 1951–1962 Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonnas ja lõpetas selle eesti filoloogina.
Töötas alates 1940. aastast ajakirjanikuna. Oli Nõukogude-Saksa sõja ajal aastatel 1941–1944 Nõukogude Liidu tagalas ja Nõukogude sõjaväes (1. Eesti partisanibrigaadis), 1944. aastal Leningradis ajalehe Rahva Hääl toimetuse liige.
Aastatel 1944–1945 oli ta Tallinnas ajalehe Noorte Hääl peatoimetaja, siis Rahva Hääle toimetuse liige. 1950. aastatel oli ta Eesti Televisiooni ühiskondlik-poliitiliste saadete peatoimetaja. Ta oli esimene "Aktuaalse kaamera" toimetaja alates 11. märtsist 1956, samal ajal oli režissöör Grigori Kromanov ja kaadritagune diktor Kalmer Tennossaar.
Aastatel 1964–1973 oli ta ajakirja Pikker peatoimetaja, hiljem kuni 1983. aastani ajalehe Kodumaa toimetuse liige.
Tegevus VEKSA-s
Aarma oli VEKSA asutajate juhtgrupis, kuhu kuulusid veel Nigol Andresen, Leida Loone, Gustav Ernesaks ja ajakirjanik Elmar Mustmets.
Ahmet I
pisi|Ahmed I pisi|Ahmed I tuğra Ahmed I (18. aprill 1590 – 22. november 1617) oli türgi sultan aastatel 1603–1617. Ta tegi lõpu Osmani sultanite vennataputraditsioonile, jättes troonile saades oma venna Mustafa I ellu. Samuti on ta tuntud Sultan Ahmeti mošee (Sinise mošee) poolest, mille ta ehitada laskis ja mis on üks kuulsamaid mošeesid Türgis.Ta oli Mehmet III ja Handan Sultaana poeg. Oma esimese lapse Osmani sündimisega sai Ahmedist noorim osmanite sultan, kes on isaks saanud.
Kalju Vaikjärv
Kalju Vaikjärv (sündinud 1. juunil 1954 Krasnojarski krais Vene NFSV-s) on eesti sporditegelane.
Haridus
Lõpetas 1972. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1977. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonna majandusliku informatsiooni mehhaniseeritud töötlemise eriala.
Töö
Kontori-, kirja- ja kunstitarvete hulgimüügiga tegeleva AS Vunderi aktsionär ja juhatuse esimees.
Sportlasena
Noorena harrastas Peeter Torro ja Uno Kajaku juhendamisel suusakahevõistlust, võitis 1971. aastal Eesti NSV noorte meistrivõistlustel kahevõistluse üksikvõistluses pronksi. Peale kõrgkooli lõpetamist hakkas harrastama orienteerumist.
Sporditegelasena
Ta oli 1982. aastal TA Orienteerumisklubi asutajaliige ja esimene esimees.
Aastatel 1984–1987 oli ta Eesti NSV Orienteerumisföderatsiooni ja aastatel 1987–1994 Eesti Orienteerumisliidu (EOL) president. Tema algatusel võeti 1985. aastal kasutusele Eesti orienteerujate koodisüsteem (EOL kood) ja 1990. aastal hakkas ilmuma väljaanne "Orienteerumisinfo". Tema presidendiks oleku ajal võeti Eesti Orienteerumisliit 10. juulil 1992 Rahvusvahelise Orienteerumisföderatsiooni liikmeks.
Ta oli üks Eesti Spordi Keskliidu (ESK) taastajatest, aastatel 1990–1994 ESK juhatuse liige. Aastatel 1992–1994 Eesti Olümpiakomitee liige.
Puju (perekonnanimi)
Nimede eestistamisel määrati Puju uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Baumann (1935. aastal Tuhalaane vallas). Agnes Puju palvel kanti Puju perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 282 all (Siseministeeriumi teadaanne 28. oktoobrist 1936).
Stebnõk
Stebnõk (poola Stebnik) on linn Ukrainas Lvivi oblastis Drohobõtši rajoonis.
Stebnõk sai aleviks 1969. aastal ja linnaks 1978. aastal.
Linna elanike arv oli 2021. aastal hinnanguliselt 20 398.
Vladimir Heinrichsen
Teaduskraad ja kutse
Tehnikateaduste kandidaat (Leningradi Elektrotehniline Sideinstituut) 1966; vanemõpetaja 1962; dotsent 1969;  erakorraline professor 1993.
Teenistus
Eesti NSV Ministrite Nõukogu Raadiokomitee raadiotehnik 1948–1950; raadiojaamas RV 1951–1952; Eesti Vabariikliku Raadiokeskuse vanemtehnik, insener 1953–1954, 1957–1959; töötanud Eesti Projektis, Eesti Tööstusprojektis 1954–1961; RPI Estonprojekti vaneminsener  1958. TTÜs 1962–2009: automaatika ja telemehaanika kateedri vanemõpetaja 1962–1966; raadiotehnika kateedri dotsent 1966–1993; kateedrijuhataja 1966–1976; katsekoja osakonnajuhataja; raadio- ja sidetehnika instituudi sidetehnika õppetooli erakorraline professor 1993–1999, õppetooli juhataja 1993–1998; sidetehnika õppetooli hoidja, projektijuht 1999–2000; katsekoja sidetehnika seadmete labori juhataja 2000–2004; raadio- ja sidetehnika instituudi insener 2004–2009; emeriitdotsent 2006.
Teadustöö põhisuunad
Signaalide töötlemise meetodite ja vahendite rakendamine hüdroakustiliste ja kõnesignaalide spektri analüsaatorites ning automaatsetes mõõtekompleksides. Avaldanud üle 100 teaduspublikatsiooni, 9 õpikut jm õppevahendit, omab 2 autoritunnistust.
Illjašivka (Trostjanetsi rajoon)
Illjašivka (ukraina keeles Ілляшівка) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Trostjanetsi rajoonis. Elanike arv on 805. Pindala on 2,3 km².
Ellu Saar
Ellu Saar (sündinud 8. oktoobril 1955 Tallinnas) on eesti sotsioloog ja Eesti Teaduste Akadeemia liige (alates 2022).
Ta on Tallinna Ülikooli ühiskonnateaduste instituudi professor. Oma teadustöös on ta muuhulgas uurinud Eesti sotsiaalset kihistumist ja seda mõjutavaid tegureid.
Elulugu
Lõpetas 1973 Loksa Keskkooli, 1978 kiitusega Tartu Riikliku Ülikooli rakendusmatemaatika erialal, filosoofiakandidaat (rakendussotsioloogia, 1983, Valgevene Riiklik Ülikool), väitekiri "Социалные перемещения молодежи со среднем образованием". Oli 1978–1983 Eesti NSV TA Ajaloo Instituudi sotsioloogia osakonna nooremteadur, 1984–1987 vanemteadur, 1989–1994 Eesti TA Filosoofia, Sotsioloogia ja Õiguse Instituudi juhtivteadur, 1994–1997 Eesti TA Rahvusvaheliste ja Sotsiaaluuringute Instituudi (RASI) vanemteadur, 1998– Tallinna Pedagoogikaülikooli (aastast 2005 TLÜ) RASI vanemteadur ja 2005– TLÜ sotsioloogia osakonna professor, 1991–1992 ka Berliinis Max Plancki Haridusuuringute Instituudi külalisteadlane. Peamised loengukursused: sotsiaalne stratifikatsioon, haridussotsioloogia, andmeanalüüsi meetodite kasutamine sotsioloogias, longituuduuringud.
Ta osales 2001 Eesti sotsiaalteadlaste avalikus pöördumises "Kaks Eestit", milles tunti muret Eesti ühiskondliku arengu pärast.
Eesti Teaduste Akadeemia liikmeks valiti ta 2022. aastal sotsioloogia alal, ta kuulub akadeemia humanitaar- ja sotsiaalteaduste osakonda, on akadeemia hariduskomisjoni liige.
Teadustöö
Uurimisvaldkonnad: sotsiaalne stratifikatsioon, haridussotsioloogia, eluteed, tööalane liikumine, elukestev õpe. Osales 1982–1998 longituuduuringus "Ühe põlvkonna eluteed" (uuring hõlmas 16 endise NSV Liidu regiooni) ja aastast 1995 kümnes rahvusvahelises projektis, olles viies Eesti-poolne projektijuht ja Euroopa Liidu 6. raamprogrammi integreeritud projekti Towards of Lifelong Learning Society in Europe: The Contribution of the Education System (2005–2010) projektijuht. Olnud aastast 1996 mitme Eesti Teadusfondi ja rahvusvahelise grandi projektijuht või täitja. Aastast 2000 ajakirja European Sociological Review toimetuskolleegiumi liige. Eesti Akadeemilise Sotsioloogide Liidu liige (aastast 1997), 2001–2004 juhatuse liige, 2001–2005 Euroopa Sotsioloogia Assotsiatsiooni liige ja aastast 2003 Rahvusvahelise Sotsioloogia Assotsiatsiooni uurimisgrupi RC28 liige. 125 teadustrükist, sh 5 monograafiat.
Isiklikku
Ellu Saar on apteekri tütar.
Paula
Paula on naisenimi.
Cheyenne'i maakond (Colorado)
Cheyenne'i maakond (Cheyenne County) on maakond USA-s Colorado osariigis. Geograafilised koordinaadid on 38°82' N, 102°59' W.
Paula
Lätis oli 2021. aasta 30. juuni seisuga eesnimi Paula 3410 inimesel.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 393. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Paula 318 naisel.
Cheyenne'i maakond (Colorado)
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Cheyenne Wells.
Maakonna pindala on 4614 km². Veepindala on 0 km².
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 1836. Aastal 2000 oli elanikke 2231.
Ajalugu
Maakond loodi praeguste piiridega 25. märtsil 1889 kirde-Benti ja kagu-Elberti maakonna osadest. Maakond on nime saanud maakonna ida piirkondades elanud šaieeni hõimu nimetusest.
2000. aasta rahvaloenduse andmed
Cheyenne'i maakonnas oli 2231 inimest, 880 leibkonda ja 602 perekonda.
Rahvastiku tihedus oli 0,4 in/km².
Elamuühikuid (housing units) oli 1105 (keskmine tihedus 1/km²).
Rassiline koosseis oli järgmine:
Ladinaameeriklasi (sõltumata rassist) oli 8,11%.
880 leibkonna seas oli
Leibkonnas oli keskmiselt 2,50 inimest ja perekonnas keskmiselt 3,12 inimest.
Herman Halliste
Herman Halliste (28. juuni 1900 Kohila – 18. oktoober 1973 Tallinn) oli eesti skulptor.
Ta sündis Kohila mõisa aedniku perekonnas. Hiljem kolisid vanemad Matsalu lahe ääres asuvasse Kiideva mõisasse ning üldhariduse sai Halliste 1909–1919 Haapsalu algkoolis ja gümnaasiumis. 1918. aastal lõpetas ta tehnilised kursused masinaehituse alal ning käis lühikest aega Tallinna Õpetajate Seminaris. 1919. aasta sügisel alustas ta kunstialaseid õpinguid Ants Laikmaa ateljeekoolis ning on üks neist väljavalitutest, kellele Laikmaa võimaldas seda teha tasuta. Pärast Laikmaa juures õppimist töötas Halliste ühe talve Tõrva Reaalgümnaasiumi joonistusõpetajana ning aasta hiljem jätkas kunstiõpinguid Kõrgemas Kunstikoolis Pallas (1923–1926) esialgu üldklassis, paari kuu möödudes professor Anton Starkopfi ja Voldemar Melliku juhendusel.
Cheyenne'i maakond (Colorado)
2000. aasta rahvaloenduse andmed
Elanikud jagunesid ealiselt nii:
Mõisaküla linnavolinike loend 1939
15. ja 16. oktoobril 1939 valiti ja Pärnu maavanema poolt 21. oktoobril 1939 kinnitati Mõisaküla linnavolinikeks alates 1. detsembrist 1939 (RTL 1939, 101):
Cheyenne'i maakond (Colorado)
2000. aasta rahvaloenduse andmed
Ea mediaan oli 38 aastat.
Herman Halliste
1928 siirdus Halliste Tallinna, kus töötas aasta jagu Jaan Koorti ateljees, õppides seal keraamikat ning pronksivalu. Koorti juurest lahkudes hakkas Halliste elatist teenima mööblidetailide valmistamise ning klaverivabrikule ornamentide graveerimisega. Oli Eesti Muuseumi Ühingu, Eesti Kujutavate Kunstnikkude Keskühingu juhatuse liige, Kujutava Kunsti Sihtkapitali Valitsuse liige ning Tallinna Kunstihoone ehituskomisjoni ning juhatuse liige. 1930. aastatel avanes kunstnikul võimalus täiendada end reisidega Venemaale, Soome, Itaaliasse, Prantsusmaale ja Saksamaale.
Mõisaküla linnavolinike loend 1939
7. detsembril 1939 valis linnavolikogu 7 poolt-, 3 vastu- ja 2 erapooletu häälega linnavanemaks Juhan Sõmeri, senine linnavanem Jaan Paalits sai 3 poolt-, 7 vastu- ja 2 erapooletut häält. Linnavanema palka vähendati 106 kroonilt 100-le.
Cheyenne'i maakond (Colorado)
2000. aasta rahvaloenduse andmed
Iga 100 naissoost inimese kohta tuli 100,60 meessoost inimest. Iga 100 vähemalt 18-aastase naise kohta tuli 98,40 meest.
Herman Halliste
II maailmasõja ajal elas kunstnik tagasitõmbununa, suviti viibis koos abikaasaga Pupastveres. Pärast sõja lõppu töötas skulptor mõnda aega Riikliku Kunstimuuseumi restauraatorina. Sõjajärgsed aastad olid kunstniku loomingus kõige viljakamad, põhiliseks töökohaks oli ateljee Lauristini tänavas Tallinnas. Elu lõpuaastail tundis kunstnik endas uut värskust ning töötas palju. 1973. aasta oktoobris Herman Halliste haigestus Pupastveres töötades ning suri mõne nädala pärast.
Cheyenne'i maakond (Colorado)
2000. aasta rahvaloenduse andmed
Leibkonna aastasissetuleku mediaan oli 37 054 dollarit, perekonna sissetuleku mediaan 44 394 dollarit. Meeste sissetuleku mediaan oli 32 250 dollarit, naistel 19 286 dollarit. Sissetulek elaniku kohta oli 17 850 dollarit.
Herman Halliste
Herman Halliste on maetud Tallinna Metsakalmistule. Tema haual asub meistri viimasel eluaastal graniiti raiutud "Talv".
Looming
Loonud portreid, aktiskulptuure ja hauamonumente. Eelismaterjaliks oli kujuril graniit, kuid kasutas ka puitu, pronksi ja marmorit.
1922. aastal osales Halliste õpilastööde näitusel ning järgmisel aastal esines maalidega Ants Laikmaa 20-aastase pedagoogilise tegevuse juubelinäitusel. Esimeste skulptuuridega esines Halliste 1924. aastal kunstiühingu Pallas näitusel ja 1926. aastast Eesti Kujutavate Kunstnikkude Keskühingu näitustel. Juba Tallinnas elades võttis ta osa kõigist iga-aastastest kunstinäitustest ning tema tööd olid väljas Moskvas, Riias, Kaunases, Roomas ja Budapestis.
Loomingu algusaastail lõi Halliste ta portreereljeefe ja -büste, kujutades mitmeid muusikategelasi. 1930ndatel tegeles Halliste portreede kõrval edukalt ka figuurplastikaga, lõi hauamonumente ja viljeles keraamikat. Kõige paremini õnnestunud on selle perioodi naisfiguurid graniidis. Harvem modelleeris Halliste meesfiguure, neist võiks esile tõsta sportlaste pisikujud pronksis ("Tõstja" 1938). 1930ndate teisel poolel pööras Halliste suuremat tähelepanu keraamikale ning valmistas selles materjalis õrnu lapsepäid ja kauneid naisfiguure. Samast perioodist pärineb ka E. Aule perekonna hauamonument (1938).
1950. aastatel täitis kunstnik mitmete muuseumide tellimusi ning valmistas neile vaha, steariini ja parafiini segust muuseumieksponaate. Tallinna Loodusmuuseumile ning mitmele rajoonide koduloomuuseumile valmisid üle 600 puu-, köögivilja- ja marjasordi imitatsiooni. Narva muuseumile valmistas ta Põhjasõja-aegse Peeter I sõduri täies relvastuses ja tolleaegses riietuses. Pärnu muuseumile telliti elusuuruses Kihnu naine ja kalur. pisi|Herman Halliste kujundatud ja kultuurimälestiseks arvatud hauasammas perekond Jaigile Rahumäe kalmistul (1933).
Purve
Purve on eesti perekonnanimi.