cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Luchia Nanami
Animes
Luchia kohtab poissi, nimega Kaito, kes näeb väga sarnane välja selle poisiga, keda ta kunagi kohtas. Luchia ei usu, et tema on see poiss aga siis ta näeb Kaitol pärlit, mille ta talle kunagi andis ja kes pole unustanud seda merineitsit. Luchia ja Kaito saavad suurteks sõpradeks aga Luchia ei saa Kaitole öelda, et tema on see merineitsi. Legend on, et kui merineitsi paljastab oma tõelise olemuse, muutub ta vahuks. Kaito on aga segaduses oma tunnetega. Ta ei oska valida kas merineitsi Luchia või inimese vormis Luchia. Kaito arust olid nad täiesti erinevad isikud.
Luchia on väga rõõmus isik. Tal on hea ja lihtne süda ja lihtne meel. Aga tal on ka palju julgust ja otsusekindlust. Ta võib aidata igatühte, kes on hädas. Ta on väga sõbralik. Luchia tegi ka "sõpruse sõrmused" Hanonile ja isegi Linale, keda ta vaevu tundis. Aga Luchia võib ka närvi minna, eriti siis kui ta näeb Kaitot mõne teise tüdrukuga.
Luchia on teiste Merineitsi Printsessitega väga lähedane. Kõige esimesena kohtas ta Merineitsi Printsess Hanonit. Luchia ja Hanon said kiiresti sõpradeks. Linaga oli Luchial raske sõbraks saada, sest Lina tahtis pigem üksi olla. Siiski said nad pikapeale lähedasteks sõpradeks. Nad võitlevad alati Dark Loveri grupiga ja aitavad üksteist, kui võimalik.
Mangas
Luchia on mangas väga rõõmus isik. Ta näis üsna lapsik ja kakles tihti Hanoniga. Tema suhted Kaitoga läksid väga sügavale, eriti teises hooajas. Mangas on Merineitsi Printsessil Luchial veel suurem roll, 14.peatükis pidi ta päästma Kareni, Antarktika Ookeani Merineitsi Printsessi. Luchia oli see, kes uskus ja mängis Aqua Regina viisi. Viimases peatükis jätab Aqua Regina Luchiale enda koha.
Luchia hobi on laulmine, kuigi ta ei pea eriti inimese vormis viisi. Tema lemmik õppeaine on Majandus ja ta ei ole eriti hea matemaatikas. Tema lemmiklill on Cosmo ja lemmikvärv roosa. Talle meeldivad krevetid aga ta vihkab sellereid ja rosinaid. Ta kardab äikest ja Nikora ja Hippo loenguid. Ta on hea kokkamises ja kookide valmistamises. Talle meeldivad poisid, kes teda ohu ajal kaitseksid.
Luchia muundumised
Merineitsina suudab Luchia end muuta inimeseks, et viibida maal. Kui teda ründab Veedeemon, muutub ta iidoli vormi häälega Roosa Pärli Hääl ja kasutab oma häält, et koletis võita.
Inimese välimus
Luchia merineitsi vorm ja inimese vorm on kõikidest Merineitsi Printsessitest kõige erinevam. Tal on lühikesed tumeblondid juuksed ja pruunid silmad. Merineitsina on tal pikad patsis heleblondid juuksed ja helesinised silmad. Enamasti kannab ta roosakat-punast koolivormi.
Izjaslav
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Izjaslavi elanikest ukrainlasi 92,35%, venelasi 5,78%, poolakaid 0,68%, valgevenelasi 0,34%, moldaavlasi 0,15% ja juute 0,11%.
Vlasi Sinjavski
Vlasi Sinjavski (ka Vlasiy Sinyavskiy, sündinud 27. novembril 1996 Narvas) on Eesti jalgpallur. Ta mängib poolkaitsjana Tšehhi kõrgliiga klubis 1.FC Slovacko.
Klubikarjäär
Aastatel 2015–2018 mängis ta Nõmme Kaljus ja 2018–2021 Floras.
MFK Karviná
2021. aastal liitus ta Tšehhi kõrgliiga klubiga MFK Karvinága.
1.FC Slovacko
2022. aasta mais liitus ta Tšehhi kõrgliiga klubiga 1.FC Slovacko
Koondisekarjäär
A-koondise debüüdi tegi Sinjavski 8. juunil 2019 EM 2020 valikturniiri mängus Põhja-Iirimaa vastu. Samas mängus tegi oma debüüdi veel Erik Sorga.
Klubi
''Uuendatud seisuga 17. märts 2023''
Koondis
''Uuendatud seisuga 17. märts 2023''
Michael Moore
Michael Francis Moore (sündinud 23. aprillil 1954 Flintis Michiganis) on Oscariga pärjatud Ameerika Ühendriikide filmilooja, publitsist ja vasakliberaalne poliitikakommentaator. Ta on filmide "Bowling for Columbine" (2002), "Fahrenheit 9/11" (2004) ja "Sicko" (2007) produtsent ja režissöör.
Moore sündis Flinti linnas. Tema isa Frank oli autotehase liinitööline ja ema Veronica sekretär. Mõlemad töötasid General Motorsis. Tema onu oli ametiühingutegelane, kes aitas korraldada streike.
22-aastaselt asutas ta oma ajakirja Flint Voice, mille nimeks sai varsti Michigan Voice, et kajastada mitte ainult linna, vaid kogu osariigi sündmusi. Aastal 1986 kutsuti ta ajakirja Mother Jones toimetajaks. Ta kolis Californiasse ja Michigan Voice suleti. Nelja kuu pärast vallandati ta töölt, kui ta keeldus avaldamast artiklit inimõiguste rikkumise kohta Nicaraguas. Moore'i sõnul tegi ta seda artikli tugeva erapoolikuse tõttu: näiteks polnud seal mainitud, et USA on Nicaraguaga viimased viis aastat sõjas. Moore kaebas ajakirja kohtusse ja sai kahjutasu 58 000 USA dollarit, millega rahastas oma esimese dokumentaalfilmi.
Sellest ajast teeb Moore mängufilme, milles on USA valitsuse suhtes sageli kriitiline.
2016. aasta juulis kirjutas Moore oma blogis, miks ta arvas, et Donald Trump võidab 2016. aasta presidendivalimised. Üks tema ennustus, et sarnaselt Põhja- ja Kesk-Inglismaa allakäinud tööstuslinnadega, mis hääletasid suuresti Brexiti poolt, võidab Trump nn. "Roostevöö" piirkonnas Pennsylvania, Michigani, Ohio ja Wisconsini osariikides, mis siiamaani olid Demokraatliku Partei poolt hääletanud, osutus tõeseks.
Moore ei ole enda väitel poliitiline aktivist, kuid sellegipoolest propageerib ta agaralt oma poliitilisi vaateid. Enda väitel on ta roomakatoliiklane, kuid astub avalikult välja katoliku kiriku vastu abordi ja samasooliste abielu küsimuses.
Ajakiri Time valis ta 2005. aastal maailma saja mõjukaima inimese hulka. Alates 1990. aastast on Moore abielus produtsent Kathleen Glynniga, kellega tal on kasutütar Natalie.
Teosed
Ta on raamatute "Downsize This!", "Lollid valged mehed" ("Stupid White Men"; eesti keelde tõlkinud Tõnis Leemets) ja "Dude, Where's My Country?" autor.
Semenivka
Semenivka on asutatud 1680. aastal, linnaõigused sai 1958. aastal.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Semenivka elanikest ukrainlasi 93,82%, venelasi 5,38% ja valgevenelasi 0,36%.
Soome laht
thumb|400px|Soome laht pisi|[[Keri|Keri saar ja tuletorn merelt]] pisi|[[Älvi saar]] Soome laht on laht Läänemeres. See jääb Eesti ja Soome vahele.
Soome lahte eraldab Läänemere avaosast mõtteline joon Põõsaspea neeme, Osmussaare ja Tulliniemi vahel.
Asend ja suurus
Lahe laius keskosas on kuni 130 kilomeetrit. Sügavus ületab 100 meetrit; sügavaim registreeritud koht (121 m) asub Keri saarest kagus.
Lahes asuvad teiste hulgas Naissaar, Suursaar ja Kotlini saar, millest ida pool asub Neeva laht.
Soome lahe kagurannikul Venemaa Föderatsiooni aladel asuvad osaliselt Narva laht, Lauga laht ja Koporje laht, mille vahel asetsevad Kurkula ja Soikino poolsaared, Neeva laht.
Soome lahte suubuvad suurima vooluhulgaga jõed on Neeva ja Narva jõgi. Lahe soolsus on läänes kuni 6 promilli, ida pool järjest väiksem.
Majandus
Seejuures kuuluvad Helsingi ja Tallinna sadamad ka kõige suurema laevareisijate arvuga sadamate hulka Euroopas.
Keskkonnaseisund
Soome laht on Läänemere saastunumaid alasid ja eri halb on keskkonnaseisund lahe idaosas.
Ajalugu
pisi|[[Littegrundi vrakk Tallinna lahes]] Soome lahe nõgu on paljuski moodustunud Ürg-Neeva kulutuse toimel. Tulenevalt kihtide kallutatusest ja lahe lõunapoolsete settekivimite suhtelisest pehmusest võrrelduna põhjaosa graniidiga liikus ürgjõgi küljeerosiooni tulemusena pidevalt oma vooluteega lõunasse ja sellega saab seletada ka Balti ja Siluri klindi teket.
Sport
Teadaolevalt ujus esimesena üle Soome lahe Bruno Nopponen 2008. aastal.
Ukraina kirjandus
pisi|Ukraina luuletaja [[Lesja Ukrainka mälestustahvel Tartus naiskorporatsiooni Amicitia konvendihoonel Kastani tänav 38, juuli 2011]] Ukraina kirjandus on ukraina keeles kirjutatud ilukirjandus.
Vene-Türgi sõda (1806–1812)
pisi|[[Aleksei Bogoljubovi maal "Vene laevastik pärast Athose lahingut"]] Vene-Türgi sõda (1806–1812) ehk Kaheksas Vene-Türgi sõda oli Venemaa keisririigi ja Osmanite riigi vaheline kaheksas Vene-Türgi sõda, mis vallandus vastukaaluks Napoleoni sõdadele.
Ladõžõn
Ladõžõn (ukraina Ладижин, poola Ładyżyn, vene Ладыжин) on oblastilise alluvusega linn Ukrainas Vinnõtsja oblastis. Ladõžõn asub Lõuna-Bugi vasakul kaldal, Vinnõtsjast umbes 83 km kagus.
Ladõžõnit on esmamainitud 1240. aastal, linnaõigused sai 1973. aastal. Oblastilise alluvusega linnaks sai Ladõžõn 2000. aastal.
Koroonapandeemia Luksemburgis
Koroonapandeemia Luksemburgis on osa 2019. aasta sügisel Hiinast Wuhanist alanud ja 2020. aasta märtsis pandeemiaks kasvanud ülemaailmsest koroonapandeemiast.
Ladõžõn
Linnas asub soojuselektrijaam.
Koroonapandeemia Luksemburgis
Esimene nakatumisjuht tuvastati riigi pealinnas 29. veebruaril 2020. 22. mai seisuga oli riigis 3981 kinnitatud haigusjuhtu, 109 inimest oli surnud, 3748 tervenenud.
Ladõžõn
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Ladõžõni elanikest ukrainlasi 89,49, venelasi 9,14%, valgevenelasi 0,40%, poolakaid 0,12% ja moldaavlasi 0,12%.
Lanivtsi
Lanivtsi (ukraina Ланівці, poola Łanowce) on linn Ukrainas Ternopili oblastis, Lanivtsi rajooni halduskeskus. Lanivtsi asub Ternopilist umbes 52 km kirdes.
Lanivtsi on asutatud 1444. aastal, linnaõigused sai 2001. aastal.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Lanivtsi elanikest ukrainlasi 98,21%, venelasi 1,38% ja valgevenelasi 0,13%.
Navanethem Pillay
püsti=1.5|pisi|Navanethem Pillay Navanethem Pillay (tamili நவநீதம் பிள்ளை; sündinud 23. septembril 1941) on tamili päritolu Lõuna-Aafrika Vabariigi jurist. Ta oli alates 1. septembrist 2008 kuni 31. augustini 2014 ÜRO inimõiguste ülemvolinik.
Navanethem Pillay on lõpetanud Harvardi Ülikooli õigusteaduste doktorina.
Ta on töötanud varem KwaZulu-Natali ülikooli õppejõu ning Lõuna-Aafrika ülemkohtu ja Rahvusvahelise Kriminaalkohtu kohtunikuna.
Mihkel Soon
Mihkel Soon (sündinud 16. detsembril 1980) on eesti pillimeister.
Märts 2009
Märts 2009, kroonika
Mihkel Soon
Ta on õppinud ökoloogiat, uurinud putukaliike vanades metsades ja saanud Tartu Ülikoolis Asko Lõhmuse juhendatavana bakalaureusekraadi.
Mihkel Soon on ansamblite Tsõdsõpujaleelo ja Sinimaniseele liige. Ta on tunnustatud väikekannelde meister.
Märts 2009
2009. aasta märts algas pühapäeval ja lõppes 31 ööpäeva pärast teisipäeval.
Koolera
Koolera  (Cholera) on äge nakkushaigus, mille tekitajaks on kooleravibrioonid (Vibrio Cholerae). Nad on gramnegatiivsed, komakujulised bakterid, kes vajavad elutegevuseks aeroobset keskkonda. Nakatumine toimub fekaal-oraalsel teel. Koolera esineb eelkõige sooja kliimaga maades, kus sageli tarbitakse puhastamata joogivett ja pesemata toiduaineid. RHK-10 alusel klassifitseeritakse koolerat järgmiselt:
Patogenees ja kliiniline pilt
Haigusetekitaja siseneb organismi suu kaudu ning kinnitub seejärel soole mikrohattudele, kus hakkab paljunema ning eritama enterotoksiini, mis viib vee ja elektrolüütide kaole hüpersekretsiooni näol. Haigus algab enamasti kõhulahtisusega. Väljaheide on vedel ning paari tunni möödudes omandab hallikasvalge värvuse. Kõhulahtisusega kaasneb ka oksendamine, iiveldustunne võib puududa. Suur veekadu kutsub esile tugeva janu, kuid vedelikku tarbides oksendatakse see üsna pea välja. Haiguse raskema kulu korral võib päeva jooksul kaotatud vee kogus ulatuda 30 liitrini.
Haigus progresseerub kiiresti ja haige kehatemperatuur langeb. Tekivad krambid ning nahk omandab kahvatu tooni, kujunevad mikrotsirkulatsioonihäired. Lisaks sellele teravnevad näo piirjooned ning patsient muutub raugalikuks. Mineraalsoolade ja vee vähesuse tõttu kujuneb välja hüpovoleemiline šokk, tekib hapnikuvaegus ja see viib omakorda metaboolse atsidoosi väljakujunemisele.
Ravi ja profülaktika
Koolera ravis on esmatähtis elektrolüütide vähesuse likvideerimine spetsiaalsete toitesegudega. Lisaks sellele manustatakse ka tetratsükliini ja gentomütsiini.
Kooleraepideemiad pole haruldased ning seetõttu tuleb haige võimalikult kiiresti hospitaliseerida ja panna karantiini. Nakatumise vältimiseks tuleb toiduained enne söömist korralikult pesta, samuti pidada kinni elementaarsetest hügieeninõuetest. Nakkusohtlikesse piirkondadesse sõitmise eel peab end kindlasti vaktsineerima.
Margus Muld
Ta on Eesti Rahvusringhäälingu Saaremaa korrespondent.
Margus Muld läks Eesti Televisiooni Saaremaa stuudiosse tööle mõni aasta pärast selle loomist, mis toimus 1996. aastal. Alates 2000. aastast on ta ametis üksinda ning teeb ise nii operaatori, monteerija kui ka toimetaja töö.
Taavi Tatsi
Taavi Tatsi (sündinud 23. märtsil 1978) on eesti meediakommunikatsiooni spetsialist, loodushoidja, orienteerumise edendaja ja tõlkija.
Ta lõpetas 2001. aastal Tartu Ülikooli lähiajaloo bakalaureuseõppe (lisaks läbis ülemastmes filosoofiaõpingud), ning sai 2006. aastal samas magistrikraadi konverentsitõlke erialal. 2013. aastal kaitses doktoriväitekirja meedia ja kommunikatsiooni erialal, mis käsitles muuseumi kuraatorite ja külastajate identiteeti. 2016. aastal lõpetas Luua Metsanduskooli metsakasvatuse erialal.
Ta töötas Eesti Rahva Muuseumis teadurina aastatel 2008–2013. 2022. aasta seisuga töötab RMK Lõuna-Eesti piirkonna teabejuhina Pähni külastuskeskuses.
Ta on ansambli Tsõdsõpujaleelo liige.
Tegeleb orienteerumise ja orienteerumisvõistluste korraldamisega. Pääsenud ka 20. sajandi mõjukaimate orienteerumise edendajate nimekirja.
Apekalnsi kihelkond
Apekalnsi kihelkond ehk Oppe kihelkond (saksa keeles Kirchspiel Oppekaln, läti keeles Apekalna draudzes novads, vene keeles приход Оппекальн) oli haldusüksus Liivimaal Võnnu, Võnnu-Valga ja Valga kreisis. 300px|pisi|right|Valga kreis [[Ludwig August Mellini kaardil "Atlas von Liefland, oder von den beyden Gouvernementern u. Herzogthümern Lief- und Ehstland, und der Provinz Oesel" (1798)]]
Ajalugu
Kihelkond eraldati Aluliina kihelkonnast aastal 1732. Selle keskuseks oli Apekalnsi kirik (ehitati aastatel 1774−1779), mis on Läti kõige kõrgemal üle merepinna asuv kirik.
Vabadussõja lõpul olid kihelkonna alad Eesti-Läti piiri korraldamisel Valga-Valka kõrval teiseks vaidlusaluseks kohaks. Võrumaa Rõuge kihelkonna piiril asunud Vana-Laitsna vald jagati kahe riigi vahel: 1/3 jäi Eestile, 2/3 Läti riigile.
Lauri Õunapuu
Lauri Õunapuu (sündinud 1. detsembril 1976) on eesti pärimusmuusik.
Apekalnsi kihelkond
Ajalugu
Nüüdisajal kuuluvad endise kihelkonna alad peamiselt Läti Ape ja Alūksne piirkonda. Apekalnsis puudub oma kogudus; kihelkonna kogudus lagunes nõukogude ajal. Kihelkonna aladel tegutseb tänapäeval kogudus Hopas, samuti on taas loodud kogudus kiriku juurde Jaunlaicene valda, mis kannab aga tänapäeval Opekalnsi koguduse nime.
Lauri Õunapuu
Ta on ansamblite Metsatöll (alates 1999), Ülemakstud Rentslihärrad, Harju Mehed ja Sinimaniseele (alates 2002) liige ning Arhailise Meestelaulu Seltsi asutajaliige. On kuulunud ansamblitesse Messier ja Tsõdsõpujaleelo.
Apekalnsi kihelkond
Apekalnsi kihelkonna mõisad
Mellini atlases on selle kihelkonna territooriumil veel märgitud taoline mõis nagu Bolschak, ent see mõis puudub nii August Wilhelm Hupeli mõisanimistus, Eckardti tabelis kui ka veidi hilisemas postiaadresside raamatus.
Lauri Õunapuu
Õunapuu on Vikerraadio saatesarja "Huvitaja" saatelõigu "Päritud laul" saatejuht.
Isiklikku
Ta on abielus pärimusmuusiku Meelika Hainsooga. Neil on poeg Laas ja tütar Lee.
420
420. aasta
Mark C Hornet
Mark C Hornet oli Suurbritannias esimese maailmasõja ajal välja töötatud ja toodetud keskmine tank. Tank valmis alles sõja lõpus ja sõjategevusest osa ei võtnud.
Eelulugu
pisi|vasakul|Mark C joonis Mark C-d arendati paralleelselt Mark B-ga ja ka plaanid valmisid umbes samal ajal detsembris 1917. Mark C peakonstruktor oli Sir William Tritton, kes oli ka Mark A Whippeti konstrueerija. Plaaniti nii emast kui ka isast (kahuriga) versiooni, kuid isaseid tanke ei valmistatud. Tritton pööras tanki loomisel erilist tähelepanu mootori ja veermiku paigutusele, et tagada maksimaalselt lihtne hooldus. Tank oli mõeldud massiliseks tootmiseks.
Prototüüp valmis 1918. aasta suvel ja pärast üliedukaid katseid telliti oktoobri alguses 200 Mark C-d. Pikaajalised plaanid nägid ette lausa 6000 masina tootmist.
Kirjeldus
pisi|vasakul|Mark C-d [[Glasgow|Glasgow's]] Kontseptuaalselt sarnanes Mark C Mark B-ga: mootor taga, rombikujulised üle kere jooksvad roomikud ja võitlusruum ees, lisaks veel pöörlev komandöritorn. Relvastus koosnes neljast 8 mm Hotchkissi kuulipildujast 7200 padruniga.
Tank kaalus 20 tonni, oli 7,92 m pikk, 2,54 m lai ja 2,9 m kõrge.
Tanki mootor oli 6-silindriline 150-hobujõuline (112 kW) Ricardo tankimootor, mis arendas maanteel kiirust kuni 12,7 km/h. Bensiinipaak mahutas 682 liitrit kütust, mis andis tanki tegevusraadiuseks 225 km. Mark C suutis ületada kuni 3,05 m laiusi kaevikuid.
Kasutamine
Enne kui tank kasutusele jõuti võtta, lõppes sõda. Suurejoonelistest tootmisplaanidest loobuti ja valmis ainult 48 masinat, mis jäid Suurbritannia sõjaväe teenistusse kuni 1925. aastani.
Sulu meri
pisi|Sulu mere asendikaart Sulu meri on Vaikse ookeani saartevaheline meri Filipiinide ja Malaisia vahel.
Sulu meri piirneb edelas Kalimantaniga, loodes Palawani saarega, kirdes Visayani saartega, idas Mindanao saarega ja kagus Sulu saartega. Sulu meri on saanud nime Sulu sultanaadi järgi.
Sulu merest kagusse jääb Sulawesi meri. Loodesse jääb Lõuna-Hiina meri, millega teda ühendavad Balabaci väin, Linapacani väin ja Mindoro väin. Põhjas, kirdes ja idas asuvad Filipiinide sisemered, vastavalt Sibuyani meri, millega teda ühendab Tablase väin, Visayani meri, millega teda ühendab Panay laht, ja Boholi meri.
Mere sügavus on kuni 5580 meetrit. Kaguosa on märksa sügavam kui kirdeosa
Sulu meri on jagatud kahe naaberriigi vahel. Enamus temast kuulub Filipiinidele. Meri piirneb viie Filipiinide piirkonnaga. Mere idaosa asub MIMAROPAs, kuhu kuuluvad suurematest saartest Palawan ja Mindoro ning väiksemaist saartest mere loodepiiril Balabac, Bugsuk, Linapacan, Calamiani saared ja Apo atoll ning täielikult Sulu meres Ilin, Cuyo saared, Dumaran, Cagayani saared, Arena atoll, Tubbataha rifid, Bancoran ja San Migueli saared. Mere kirdeosa asub Lääne-Visayasi piirkonnas, kuhu kuuluvad suurematest saartest Panay ja Negros ning väiksematest (kõik mere piiril) Semirara, Caluya ja Guimaras. Negrose saare kaguosa kuulub Kesk-Visayasi piirkonda. See osa Mindanao saarest, mis piirneb Sulu merega, asub Zamboanga poolsaarel. Sulu saared kuuluvad Muslimi Mindanao autonoomsesse piirkonda, sealhulgas Pilase saared, Pangutarani saared ja Doc Can. Turtle'i saared ja Cagayan Sulu ei kuulu Sulu saarestikku, kuid Muslimi Mindanaole siiski. Üksnes Sulu mere edelarannik kuulub Malaisiale Sabahi provintsi nagu ka provintsi põhjatipu lähedal asuvad Banggi, Balambangani ja Jamborigani saar.
Sulu meri piirneb ainult saartega ja seetõttu ei suubu sinna suuri jõgesid. Mindoro saarel suubub Sulu merre Lumintao ja Kalimantanil Kinabatangan.
Oliver Parrest
Oliver Parrest (sündinud 9. detsember 1980 ) on eesti ökoloog ja pärimusmuusik.
Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli bioloogia erialal 2003. aastal.
Ta kuulub pärimusmuusikaansamblisse Küi ning on kuulunud ansamblitesse Tsõdsõpujaleelo ja Sinimaniseele.
Sulu meri
Vähemalt 100 tuhande elanikuga linnadest asuvad Sulu mere kaldal Sandakan (Malaisias), Jolo (Sulu saartel), Zamboanga (Zamboanga poolsaarel), Dumaguete (Negrose saar, Kesk-Visayas), Bago (Negrose saar, Lääne-Visayas) ja Iloilo (Panay saarel). Pisut väiksemad on San Jose (Mindorol) ja Puerto Princesa (Palawanil).
Oliver Parrest
Laulab ja mängib setu labaga kannelt ja torupilli.
Ta on tõlkinud kaks aiandusteemalist raamatut.
Jüri Metssalu
Jüri Metssalu (sündinud 8. märtsil 1981) on Eesti ajaloolane.
Ta on kohapärimuse koguja ja uurija. Eesti Kohapärimuse Keskuse juhatuse liige ja Eesti Rahvaluule Arhiivi kohapärimuse töörühma projektijuht.
Heinputk
Eesti Liigid
left|thumb|Harilik heinputk
Jüri Metssalu
Välislingid
Videod
Varesputk
Varesputk (Chaerophyllum L.) on taimede perekond sarikaliste sugukonnas.
Eesti liigid
left|thumb|[[Uimastav varesputk]]
Kuressaare vald
Kuressaare vald oli vald Saare maakonnas.
Ajalugu
Kuressaare vald moodustati 1992. aasta 12. märtsil.
1999. aasta oktoobris ühinesid Kuressaare ja Kaarma vald. Ühinenud omavalitsuse nimeks sai Kaarma vald.
Mark B
Medium Tank Mark B oli Suurbritannias Esimese maailmasõja ajal välja töötatud ja toodetud keskmine tank.
Kuressaare vald
Ajalugu
Edasi liitus Kaarma vald 2014. aasta detsembris Kärla ja Lümanda vallaga Lääne-Saare vallaks, mis omakorda liitus 2017.aasta omavalitsuste haldusreformi käigus kõigi teiste Saaremaa valdadega Saaremaa vallaks.
Mark B
Eellugu
Mark B väljatöötamisega hakati tegelema juulis 1917 ja töid juhtis W. G. Wilson. Uuel mudelil üritati vältida Mark A Whippetil esinenud vigu. Toota plaaniti nii emaseid kui ka isaseid tanke. Disainiga saadi valmis juba 1917. aasta lõpus, kuid tellimus anti alles 1918. aasta keskel. Esimesed masinad valmisid alles septembris 1918. Teised allikad väidavad, et septembris valmis alles prototüüp. Esialgsed hinnangud tankile olid positiivsed ja tank plaaniti 1919. aasta suureks pealetungiks kasutusele võtta.
Kirjeldus
Soomus oli 6–14 mm, mis oli praktiliselt sama nagu Mark A-l (Mark A-l oli soomus kõige õhemast kohast siiski 5 mm). Emase tanki relvastusse pidi kuuluma 4 kuulipildujat 7500 padruniga ja isase tanki relvastusse pidi kuuluma 40 mm kahur pöörlevas tornis. Ühtegi isast tanki ei valmistatud. Kaks kuulipildujat paiknesid tornis ja kaks külgedel miniatuurseid sponsoone meenutavate uste sees.
Tanki mootor oli neljasilindriline 100 hj Ricardo bensiinimootor, mis oli vähendatud versioon kuuesilindrisest ja 150 hj Ricardo mootorist. Mootor paiknes masina tagaosas eraldi ruumis ja sellele oli väljastpoolt läbi luugi võimalik ligi pääseda. Tank suutis arendada kiirust kuni 9,8 km/h ja 386-liitrine kütusepaak andis tegevusraadiuseks 105 km. Mõlemad näitajad olid kehvemad kui eelkäijal Mark A-l ja paralleelselt arendataval Mark C Hornetil. Tänu mootori eraldatusele jõudis meeskonnaruumi vähem müra ja heitgaase, kuid mootoriruum oli kitsas ja mootorile oli raske juurde pääseda. See tähendas, et ka kõige lihtsamateks remonditöödeks tuli mootor tihti maha tõsta.
Meeskond oli neljaliikmeline: ülem, juht ja kaks kuulipildurit. Juht paiknes ees keskel. Ülema jaoks ei olnud tankis eraldi vaatlustorni, mis tegi tanki juhtimise keeruliseks ja kaks kuulipildurit pidid ühe kuulipilduja juurest teise juurde jooksma, mis oli samuti ebamugav.
Kasutamine
Algselt telliti Metropolitan Carrige, Wagon and Finance Co'lt 450 tanki, kuid sõja lõpuks oli kasutusse võetud ainult 45 tanki. Sõja lõpu ja ilmnenud vigade tõttu ülejäänud tellimus tühistati. Esimeses maailmasõjas see tank osaleda ei jõudnud, kuna meeskondade väljaõpetamine võttis aega.
Kolm tanki saadeti augustis 1919 Arhangelskisse, kus need osalesid Vene kodusõjas. Üks neist langes bolševike kätte ja kaks jõudsid Läti sõjaväe kätte.
Pereštšepõne
Pereštšepõne (ukraina Перещепине, vene Перещепино) on linn Ukrainas Dnipropetrovski oblastis Novomoskovski rajoonis. Pereštšepõne asub Harkivi oblasti piiril, Dniprost umbes 65 km põhjakirdes.
Pereštšepõnet on esmamainitud kasaka-asulana 1764. aastal. Linnaõigused sai 2000. aastal.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Pereštšepõne elanikest ukrainlasi 86,92%, venelasi 10,98%, valgevenelasi 0,77%, armeenlasi 0,27%, sakslasi 0,15% ja moldaavlasi 0,11%.
Mari Vihmand
Mari Vihmand (sündinud 17. mail 1967 Tartus) on eesti helilooja.
Aastal 1990 lõpetas ta Tallinna konservatooriumis kompositsiooniklassi ning 1997. aastal samas magistriõppe.
Alates 1998. aastast elab Saksamaal, abielus saksa helilooja Rainer Bürckiga.
Sigulda vald
pisi|Valla maastik Sigulda vald (läti keeles Siguldas pagasts) on vald Lätis Sigulda piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Sigulda linnaga, More, Allaži, Krimulda ja Mālpilsi vallaga ning Cēsise piirkonna Līgatne vallaga.
Valla pindala on 96,3 km². 2016. aasta seisuga elas seal 4024 inimest. Valla keskus on Sigulda linn, mis aga valla koosseisu ei kuulu. Vallamaja asus aadressil Zinātnes ielā 7, tänapäeval haldab valda piirkonna administratsioon ja vallamaja on üks piirkonna administratiivhoonetest.
Ajalugu
Sigulda vallaga liideti aastal 1876 Lorupmuiža piirkond, aastal 1896 aga Jūdaži vald. Aastal 1926 eraldati sellest Sigulda alev, mis kaks aastat hiljem sai linnaõigused. Aastal 1935 oli Sigulda valla pindala 96,8 km².
Aastal 1945 moodustati vallas Sigulda ja Jūdaži külanõukogud, aastal 1949 aga vald likvideeriti. Aastal 1951 liideti Sigulda külanõukoguga Nurmiži külanõukogu, aastal 1954  aga osa Vildoga külanõukogust. Aastal 1958 liideti külanõukoguga osa Jūdaži külanõukogust, väike osa külanõukogu maadest arvati aga Līgatne külanõukogu koosseisu. Aastal 1974 liideti osa külanõukogust Sigulda linnaga, aastal 1977 aga Krimulda külanõukoguga. Aastal 1990 moodustati külanõukogust vald, mis 2003. aastal Sigulda piirkonna koosseisu arvati. Aastal 2020 liideti osa vallast Sigulda linnaga.
Loodus
Suurim jõgi on valla põhjapiiril voolav Koiva. Looduskaitse all on Nurmiži park, Sauta mägi, Lorupe tamm, Sigulda Beitese allee, Külmallikas, Vaimukuusk, Kalnaklaukase künnapuu, Svīķupīte ja Kautraksi kraav, Kaktiņi kraav, Dauda ja Jodupīte org, Kalna Klaukase koobas ning allikad ja üheksa nimetut põlispuud. Valla ja Sigulda linna piirile jääb Kraukļi kuristik. Valla põhjaosa jääb Gauja rahvusparki.
Kaitstavad objektid
Kultuurimälestistest on regionaalse kaitse all Nurmiži mõisa hoonetekompleks, sealhulgas kasvuhoone ja talli varemed. Riikliku kaitse all on Vildoga linnamägi ehk Kautraksi mägi.
Asustus
Aastal 2011 elas vallas 1535 lätlast, 201 venelast, 24 valgevenelast, 20 ukrainlast, 22 poolakat ja 21 leedulast.
Valla külad on:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Tallinna Noored Tegijad
pisi|Tallinna Noorte Tegijate logo. Autor: [[Andro Küün]] Tallinna Noored Tegijad (lühend TNT, ka kujul: T.N.T.; inglise keeles Tallinn Young Authors, soome keeles Tallinnan Nuoret Tekijät) on aastail 1998–2000 tegutsenud Tallinna noorte kirjanike rühm.
TNT loomine
Tallinna Noorte Tegijate eellugu ulatub 1997. aasta suvesse, mil Tallinna vanalinnas said omavahel kokku ja hakkasid tihedamalt lävima Wimberg, Jürgen Rooste, Ivar Sild ja Marko Kivimäe ning rühmaga hiljem liitunud Hedda Maurer. Kolm esimest sattusid sama aasta sügisel koos õppima Tallinna Pedagoogikaülikooli eesti filoloogia esimesele kursusele, kus õppis ka Marie Myrk. Samas ülikoolis ja samal erialal, aga eespool õppis Neeme Põder. Selle tuumiku ümber kogunes 1998. aasta sügiseks veel teisi noori kirjanikke, kes kokku moodustasid 19. septembril 1998 kirjandusliku rühma nimega Tallinna Noored Tegijad.
TNT liikmed
Tallinna Noorte Tegijate asutajaliikmed (19. september 1998):
Kuressaare vald (1939)
pisi|Saaremaa maakonna valdade piirid enne ja pärast [[1939. aasta vallareformi]] Kuressaare vald oli vald Saaremaal aastail 1939–1950.
Tallinna Noored Tegijad
Tegevus ja väljaanded
pisi|Tallinna Noorte Tegijate liikmeid detsembris 1999 Hedda Maureri kodus. Vasakult: Marko Kivimäe, Jürgen Rooste, Hedda Maurer, Mikk Murdvee, Wimberg. Foto ja stilisatsioon: Andro Küün Oma kolme tegevusaasta jooksul andis TNT hulga luuleõhtuid Tallinnas (Kirjanike Majas, Kloostri Aidas, Von Krahli teatri baaris, Niguliste kirikus, Tallinna Pedagoogikaülikoolis jm), Tartus (Legendi galeriis, Kirjanduse Majas, Tampere majas, Obu galeriis jm), Pärnus (Uue Kunsti Muuseumis) jm. Esinemised olid menukad, meelitades kohale rohkelt publikut ja teenides kiitvat tagasisidet nii kriitikutelt kui ka niisama kirjandushuvilistelt. Eriti tõmbas tähelepanu Jürgen Rooste impulsiivne ja Wimbergi naklaslik, s.o Tartu Noorte Autorite Koondise lärmakamale osale (Contra, Aapo Ilves, Olavi Ruitlane, Veiko Märka, Jaan Pehk jt) lähedane esinemisstiil. Väga sugestiivselt esitas oma lühipoosat alati ka Marie Myrk. Muusikaliselt oli TNT esinemistel kaastegev punkroki-mõjuline nn romantiline tantsumuusikaansambel Jubilee.
Kuressaare vald (1939)
Vald moodustati senise Kaarma-Suure valla maa-alast, välja arvatud Keskranna küla piirkond; senise Loona valla Metsa talude maa-aladest; senise Pihtla valla Vatsküla ja Kasti asunduse piirkondadest.
Esimene vallavanem oli Aleksander Veegen. 1940. aasta jaanuaris valiti vallavanemaks Aleksander Raudsepp.
Tallinna Noored Tegijad
Tegevus ja väljaanded
Lisaks ametlikele avaldamiskanalitele ajakirjandusväljaannete ja tegevkirjastuste näol harrastati TNT-s ja osade selle liikmete poolt ka pärast TNT tegutsemise lõppemist laialdaselt omakirjastamist. Nii koostas ja andis Wimberg välja kolm numbrit kirjanduslikku kogumikku URDU (1. nr 1999, 2. nr 2000, 3. nr 2001), kasutades kahe esimese puhul paljundamiseks tavalist koopiamasinat (loe kahte esimest numbrit võrgus). Hoolimata sellest ja paratamatult väiksest trükiarvust tekitas URDU palju tähelepanu.
Kuressaare vald (1939)
Vald kuulus Riigivolikogu 42. valimisringkonda, kust valiti Johannes Perens.
13. septembril 1945 moodustati valla koosseisus Kuressaare külanõukogu, Randvere külanõukogu ja Tahula külanõukogu.
Tallinna Noored Tegijad
Tegevus ja väljaanded
Omakirjastatud raamatuid andsid välja veel Monaco ("Hingetõmme", 1999; "Baile Átha Cliath", 2002, viimane ilmus redigeerituna 2005. aastal ka ametlikult), Mihkel Bravat ("Kõverpeegelpildid", 1999; "järgmine", 2002; "kolm", 2001), Siuts ("Öö", 2000) ja Marko Kivimäe ("Eluküünal kustub...", 1998). Samuti on omakirjastuse teel välja antud esimesed kuus Ivar Silla luulekogu, alates 1996. aastal ilmunud kogust "Valimata luulet". Sellele järgnesid "Pildimasin" (2001), "Minu erünnused" (2002), "Usk, loodus, armastus" (2002), "Siniveri ja surrogaat" (2003) ning "Oletus" (2004), kirjastusteks Pakuvere, LauaPealne ja Russalka.
Oluliseks igapäevaseks kooskäimiskohaks oli rühmale ja selle lähikondlastele Kloostri Ait, mille tollane atmosfäär oli Jaak Johansoni kujundatuna loomingulist tegevust heldelt soosiv. Ametlikult käidi vähem või rohkem regulaarselt koos igal laupäeval Kirjanike Majas, kus Kirjanike Liidu tollane esimees Mati Sirkel lubas selleks otstarbeks kasutada omaenese tuba. Asjaajana seisis TNT eesotsas algupäevil Ivar Sild, lõpupäevil ka Jürgen Rooste ja Wimberg, nimetatud kolm olid ka põhilised ideegeneraatorid.
TNT ametlik enesetutvustus
TNT-l puuduvad ühised loomingupõhimõtted ja maailmavaatelised tõekspidamised. Tegu on üksteisest täiesti erinevate loojaisiksuste liiduga. Impressionistlikust mõtteluulest vasakpoolse rahvusluse ja proletaarse sotsiaalsuseni, julgest homo- ja heteroerootikast piinlikpuhta ja häbeliku religioossuseni, heiastusest ja psühhedeeliast agitatsiooni ja lauspropagandani, ajaviiteproosast käsulaudadeni – see on TNT, kaootiline mitmekesisus, mis ei killusta, vaid ühendab. Kordasaadetu hulgas on arvukalt kirjandusõhtuid ("Väikesed nukud", "Nägu", "Mõned ei tahtnudki", "Jazz lahti, luule kinni, luule lahti, jazz kinni", "Tuvi on vihane", "Saja aasta pärast mais" jt) ja publitseeritud teoseid." (Wimberg, 2000)
Ebaametlik lisandus: "TNT-le annab kvaliteedi tõsiseltvõetavus läbi figureerimise, tembutamise ja tirriteerimise. TNT tähtsaim toode ei ole mitte tekst, vaid progress." (sama autor)
Tegevuse lõpetamine
Aastaks 2000 oli TNT tervikuna ning selle esileküündivamad liikmed Jürgen Rooste, Wimberg ja Ivar Sild eraldi pälvinud rohkelt tähelepanu, edukalt oli kirjandusse tulnud ka Marie Myrk. 2000. aasta suvel tekkis TNT ridades esmalt loomingulistel, seejärel ka isiklikel põhjustel lahknemine, mille ühele poole jäid aktivistidena Mikk Murdvee ja Neeme Põder, teisele poole Jürgen Rooste ja Wimberg. Kaks viimast reageerisid sellele sügisel TNT-st väljaastumisega ja enese jõulise uuestimanifesteerimisega kirjandusõhtu "Kunstide Valitsus Põrgu tänavas" korraldamise näol Kirjanike Majas. Mainitud kirjandusõhtul, mis toimus 25. oktoobril, astusid esile mh Matti Moguči Matti Miliuse isikus ja Tartu NAK-i nn raskekahurvägi (Olavi Ruitlane, Aapo Ilves, Jaan Pehk ja Veiko Märka), aga ka Elo Viiding, Liisi Ojamaa ja Ivar Sild ning endised TNT-lased Jürgen Rooste ja Wimberg, muusikalist saadet tegi vokaal-instrumentaalansambel Hea Elu. Allesjäänud TNT Mikk Murdvee ja Neeme Põdra juhtimisel tegutses veel lühikest aega, kuni hajus vaikselt laiali.
TNT-lased hiljem
Pärast TNT lõplikku lagunemist 2000. aastal on Jürgen Rooste, Wimberg, Ivar Sild ja Marie Myrk (ka Kätlin Vainola nime all) jäänud edukalt kirjandusse edasi tegutsema. Jürgen Rooste ja Wimberg on avaldanud rea luulekogusid, Wimberg ka romaani "Lipamäe", ning mõlemad on töötanud hulga aastaid kirjandustoimetajana, vastavalt Sirbis ja Eesti Päevalehes. Aastast 2007 töötab Rooste Helsingis Eesti Instituudi juhatajana, Wimberg on aastast 2008 vabakutseline kirjanik.
Nagu eespool osutatud, on hulga luulekogusid avaldnud ka Ivar Sild, enim tähelepanu on neist pälvinud seitsmes, 2006. aastal Kivisildniku kirjastuses Jumalikud Ilmutused Kivisildniku toimetatud luuleraamatute sarjas "JI" ilmunud "Spermaga ja puha" (vaata). Aastal 2000. avaldas Ivar Sild kahasse Jürgen Roostega Loomingu Raamatukogus luulekogu "Pegasus on pisut pervers".
Kätlin Vainola avaldas 2006. aastal lastejutustuse "Ville" (vaata), mis võitis aasta varem kolmanda koha Eesti Lastekirjanduse Teabekeskuse, kirjastuse Tänapäev ja ajakirja Täheke poolt korraldatud lastejuttude võistlusel "Minu esimene raamat". Samuti osales ta lühiproosaga 2002. aastal ilmunud noorte autorite koguteoses "Psaikobilli" (koos Valner Valme, Kristjan Kaugenõlva, Villem Valme ja autoritekoondisega "Vabad käed", vaata) ja on kirjutanud (pseudonüümi Marie Myrk all) sõnad mitmele ansambli Sõpruse Puiestee laulule (TNT-eelsest ajast pärinevad temalt ka Vennaskonna laulu "Eleegia" sõnad).
Nende kõrval on pärast TNT lagunemist eredalt kirjandusse tulnud Jana Lepik, kelle 2004. aastal ilmunud luulekogu "Lahtine taevas" (Tuum, vaata, loe) tõmbas laialt tähelepanu. Oma esimese luulekogu "Silmus või sõlm" avaldas Lepik 2002. aastal enda sisseloetuna MP3-vormingus helifailide kujul internetis, kogukestusega 47 min 46 sek (loe, tõmba alla & kuula). Eestis oli see teadaolevalt esimene kord sellisel kujul luulet avaldada. 2005. aastal valis Eesti Ekspressi kultuurilisa Areen Jana Lepiku üheks tulevikutäheks (loe). Jana Lepiku oluliste saavutuste hulka kuulub ka Poetry Slami võitmine 2007. aasta Sotsia kirjandusnädala raames – tegu on esitusvõistlusega, kus iga osavõtja esitab piiratud aja jooksul publiku ees oma luuleloomingut ja parima esituse selgitab välja publik.
Hedda Maurer avaldas koos Mia Leite (kodanikunimi Maria Savisaar) ja Priit Kruusiga 2002. aastal välja antud jutukogus "Koopia" jutu "Oholibama & Uuts" ning on kirjanduslikku tegevust jätkanud ka hiljem. Neeme Põder on kodanikunime all avaldanud luulekogud "Baile Átha Cliath" (!peatus, 2005), "Kaktuste puiestee" (Eesti Raamat, 2007) ja "Aken sinisesse" (Eesti Raamat, 2013).
Anu Mõistlik on tegev ajakirjanduses. Mikk Murdvee on tunnustatud viiuldaja ja dirigent. Marko Kivimäe on IT turvaspetsialist ja hobipiltnik, kes kirjutab vahel oma lugemiskogemustest ulmeajakirjades Algernon ja Reaktor. Tõnis Saarts, kelle kuuluvus TNT ridadesse jäi lühiajaliseks, on tuntud sotsioloog.
!peatus
Aastal 2002 asutasid kolm endist TNT-last Neeme Põder, Hedda Maurer ja Jana Lepik uue kirjandusliku rühma !peatus. Rühma neljas liige oli prosaist ja kirjanduskriitik Priit Kruus. Muu hulgas ilmus !peatuse kui kirjastuse nime all Neeme Põdra luulekogu "Baile Átha Cliath" (2005).
TNT!
TNT järeltulijana andis endast 2002. aasta sügisel märku uus samanimeline rühm, järjekorraindeksiks hüüumärk – TNT!, mis koondas uusi noorema põlvkonna kirjanikke. TNT!-sse kuulusid teiste seas Kaarel Kressa, Kristel Kiigemägi ja Rolf Liiv.
Arvustusi
URDU
Jürgen Rooste, "Sonetid"
Mõned ei tahtnudki
Muu
Testide koostaja on Elle Hein ja need on pärit sellelt kodulehelt.
Düsenteeria
Düsenteeria ehk šigelloos ehk verine kõhutõbi on nakkushaigus, mis kulgeb eelkõige jämesoole limaskesta kahjustuse ja kõhulahtisusega.
Enamasti esineb düsenteeria väikestel lastel, kõrgaeg jääb augusti ja oktoobri piiresse.
Etioloogia
Düsenteeria kutsuvad esile viis erinevat šigellabakterit: Shigella dysenteriae, Shigella flexneri, Shigella boydii ja Shigella sonnei. Eri piirkondades on ülekaalus eri bakterid.
Kõigile neile bakteritele on iseloomulik suur vastupidavus väliskeskkonnale ning äärmiselt suur infektsioossus.
Nakatumine toimub fekaal-oraalsel teel. Inimene puutub kokku nakkusallika väljaheidetega ning hügieeninõuete mittejärgimisel satuvad haigusetekitajad suu kaudu organismi või kantakse nad üle toiduainetele, mida ta hiljem tarvitab.
Patogenees ja kliiniline pilt
Šigella jõuab suu kaudu jämesoolde ja tungib limaskestarakkudesse, kutsudes esile limaskestade turse, hüpereemia, haavandid, palaviku ja üldise halva enesetunde. Haigetel võib esineda ka kõhuvalu ning oksendamine ja sellega kaasnev iiveldustunne. Roe on vedela konsistentsiga ja sisaldab sageli erütrotsüüte. Roojamine võib olla valulik.
Ravi
Düsenteeria raviks kasutatakse näiteks sulfoonamiidi koos trimetroprimiga või ampitsilliini, ofloksatsiini.
Nastik
Nastik ehk harilik nastik (Natrix natrix, lühend NATNAT) on nastiklaste sugukonda nastiku perekonda kuuluv madu.
Ta on üks kahest Eestis elavast maost. Erinevalt rästikust ei ole nastik mürgine.
Välimus
pisi|Nastik Nastiku kõige silmatorkavam tunnus on heledad laigud kummalgi poolel kukla piirkonnas. Need laigud on tavaliselt kollased, kuid võivad olla ka oranžid, hallikad või valged. Laigud võivad olla poolkuukujulised ning eest ja tagant mustade vöötidega ääristatud. Plekid võivad olla ka keskelt ühendatud, moodustades heleda paela. Mõnel isendil võivad need laigud olla nõrgad, vähemärgatavad või üldse puududa. Saaremaal võib tavalisest sagedamini kohata ka täiest musti, ilma kuklalaikudeta isendeid. Kuklalaigud puuduvad alamliigil Natrix natrix astreptophora, mis on nüüd arvatud eraldi liigiks Natrix astreptophora.
Keha ülapoole värvus võib olla tumehallist või pruunist kuni mustani. Kõht on valge, kuid selle keskjoonel kulgeb ebaühtlane must triip, mis mõnel isendil on nii lai, et tõrjub välja kogu valge värvi, mis säilib üksnes kurgu all.
Seljal ja külgedel on tumedaid ebakorrapäraseid plekke. Mõnel alamliigil (näiteks Natrix natrix persa) on piki selga kaks heledat pikitriipu, mõnel alamliigil (näiteks Natrix natrix helvetica) on külgedel tumedad põikitriibud.
Mõõtmed
Emase nastiku pikkus võib Eestis ulatuda 150 sentimeetrini, keskmine pikkus on 100 cm. Taanist leitud suurim isend on olnud 132 cm pikk. Mõnel alamliigil (näiteks Natrix natrix helvetica) võib pikkus ulatuda 2 meetrini.
Näär
Näär (Pimpinella L.) on taimede perekond sarikaliste sugukonnast.
Nastik
Mõõtmed
Isased on emastest kuni poole lühemad (Eestis kuni 70 sentimeetrit, maailmas kuni meeter). Samuti on nad emastest märgatavalt kõhnemad.
pisi|Nastiku pea
Näär
Eestis on looduslikult levinud kaks liiki:
Nastik
Pea
Mustjas pea eristub kerest selgesti. Pupillid on ümmargused nagu teistelgi nastiklastel. Pea ülapoolel on väga suured soomused. Ülahuule moodustavad 7 (harva 6 või 8) ülamokakilbist, millest kolmas ja neljas moodustavad silma alumise ääre. Silma ees asetseb ainult üks soomus silmaeesne kilbis, selle taga enamasti 3 või 4 silmatagust kilbist.
Näär
Nääre perekonda kuulub ka näiteks tuntud ravim- ja maitsetaim harilik aniis.
Heinrich Lõvi
Heinrich Lõvi (saksa keeles Heinrich der Löwe; 1129 – 6. august 1195) oli Welfi dünastiast pärit saksa ülik, Baieri (vastavalt Heinrich III (1154–1195) ja Saksimaa hertsog Heinrich XII (1142–1195) nime all).
Heinrich Lõvi oli oma aja võimsaim Saksamaa vürst, kes soovis saada ka Saksa-Rooma riigi kuninga- ja keisrikrooni.
1142. aastal andis Saksa kuningas Konrad III Saksimaa hertsogi tiitli Welfide dünastiast pärinevale Heinrich Lõvile (Heinrich XII nime all). Heinrich Lõvi laiendas järk-järgult oma võimu üle Kirde-Saksamaa. Pärast Baieri hertsogkonna omandamist ulatusid Heinrichi valdused rohkem kui kahe kolmandikuni Saksamaast, Alpidest kuni Põhjamere ja Läänemereni välja, tehes temast võimsaima valitseja Kesk-Euroopas. Heinrich Lõvi laiendas Saksa võimu ja kristlust tänapäeva Mecklenburgi ja Pommerisse. 1143. aastal asutas Saksi hertsogi Heinrichi vasall Holsteini krahv Adolf II Trave ja Wakenitzi ühinemiskohal asuvale saarele Lübecki linna.
Vendi ristisõda
(1147–1184), Läänemere ristisõjad thumb|[[Rooma paavst Eugenius III]] 1147. aastal kuulutas Rooma paavst Eugenius III oma bullaga "Divina dispensatione" välja ristisõja Läänemere regiooni paganatest lääneslaavlaste vastu. Paavst nimetas Läänemere ristisõja juhiks Havelburgi piiskopi Anselmi. 1147. aastal vendide kuningas Nykloti vasturünnakus sakside kätte langenud maade tagasisaamiseks piirasid Saksi väed, mida juhtisid Anselm Havelburgist, Meisseni krahv Konrad Suur ning Brandenburgi krahv Albrecht Karu koos Magdeburgi, Halberstadti, Münsteri, Merseburgi ja Määrimaa piiskoppidega, Dimini kindlust.
Näär
Liike
thumb|[[Harilik näär]]
Heinrich Lõvi
Vendi ristisõda
Teine ristisõdijate vägi suundus Baieri ja Saksimaa hertsogi Heinrich Lõvi ja Bremeni piiskopi Adelbergo juhtimisel Drohiczyni kindlust piirama. Drohiczyni saabus lisaks 100 000 taanlast. Sakslased jätkasid piiramist ning läbirääkimistel sõlmiti kokkulepe, vendid võtsid vastu ristiusu ja vabastati kõik orjad. Ühtegi ala juurde ei õnnestunud vallutada. Sakslased ja taanlased pöörasid omavahel tülli. Odobriitide kuningas Nyklot nõustus olema sakslaste vasall ning sakslaste ja vendide suhted paranesid. Sõja tulemusel tunnistas Nyklot Heinrichi ülemvõimu ja oli nõus ristimisega. Nyklot tapeti 1160. aastal Heinrich Lõvi ja Taani kuninga Valdemar I ühise sõjakäigu tulemusel ning obodriitide maad jaotati. Heinrich Lõvi hilisema languse järel sai Nykloti pojapojast esimene Mecklenburgi vürst.
Nastik
Pea
Ülalõualuu hambad suurenevad suuõõne tagaosa suunas.
Heinrich Lõvi
Vendi ristisõda
Hohenstaufenist keiser Friedrich I Barbarossa püüdis Welfidega leppida ja andis aastal 1156 Heinrich Lõvile tagasi Baieri hertsogkonna ilma Marcha Orientaliseta. Välja jäetud Marcha Orientalis oli hilisema Austria (Ostarrichi) tuumikuks. Heinrich Lõvi asutas arvukalt linnu, sealhulgas aastal 1158 Müncheni. Oma tugeva seisundi tõttu kahe hertsogkonna, Saksimaa ja Baieri valitsejana läks ta konflikti Friedrich I Barbarossaga.
Nastik
Pea
pisi|Nastik
Levik Eestis ja maailmas
Nastik elab kogu Euroopas, välja arvatud Pürenee poolsaar ja kõige põhjapoolsemad alad. Pürenee poolsaarel ja Põhja-Aafrikas elav kunagine alamliik on nüüd osutunud eraldi liigiks Natrix astreptophora. Levila põhjapiir ulatub Soomes peaaegu põhjapolaarjooneni, Venemaal Lõuna-Karjalasse, Permi kraisse ja Tšeljabinski oblastisse. Idas ulatub levila Baikali idakaldani ja Põhja-Mongooliasse. Levila lõunapiir läbib Loode-Süüriat ja Iraani keskosa, ulatub ka Edela-Turkmenistani ja Ida-Kasahstani.
Heinrich Lõvi
Vendi ristisõda
Aastatel 1180–1181 toimus Heinrich Lõvi ja keisri Friedrich Barbarossa vahel kodusõda. Barbarossa viis väed Saksimaale, vallutas Braunschweigi, mis oli Heinrich Lõvi Braunschweigi hertsogiriigi pealinn, ning piiras Lübeckit. Heinrich Lõvi alistus Friedrich Barbarossale, kes tagastas talle Braunschweigi valdused.
Nastik
Levik Eestis ja maailmas
Eestis on ta levinud rohkem Lõuna- ja Lääne-Eestis, saartel ja rannikul kuni Pirita jõeni. Teda kohtab ka Koiva jõe piirkonnas.
Heinrich Lõvi
Vendi ristisõda
Friedrich Barbarossa jaotas Saksimaa mitmeks tosinaks otse keisrile alluvaks territooriumiks, andes territooriumi sellele liitlasele, kes oli selle varem Heinrich Lõvilt või tema allesjäänud toetajailt vallutanud. 1181. aastal tükeldati vana Saksimaa hertsogkond Gelnhauseni riigipäeval mitmeks väikeseks osaks.
Ida-Saksimaa sai Anhalti krahv Bernhard, kes aastal 1180 sai ka Saksimaa hertsogi tiitli. Lääne-Saksimaa suurim jagu anti Vestfaali hertsogkonnana Kölni peapiiskopile. Saksidest piiskopid, kes olid enne vallanud suveräänset võimu oma territooriumitel, kuigi Saksimaa hertsogi eestkoste all, saavutasid sõltuvuse ainult keiserlikust valitsusest; sama juhtus ka hulga ilmalike krahvkondade ja linnadega.
Nastik
Levik Eestis ja maailmas
Armeenias leidub selle liigi alamliike Natrix natrix scuttata ja Natrix natrix persa Širaki, Armaviri, Aragatsotni, Kotajkhi, Gegharkhunikhi, Ararati, Vajotsh Dzori, Sjunikh, Tavuši ja Lori maakonnas.
Heinrich Lõvi
Vendi ristisõda
Baieri hertsogkonna ja territooriumi andis Friedrich Barbarossa Wittelsbachi dünastiast pärit Otto I-le. Steiermargi mark sai Steiermargi hertsogkonnaks Friedrich I valduses.
Heinrich Lõvi sai tagasi emalt päritud Welfide Braunschweigi pärusvaldused, kuid 1182. aastal läks Heinrich Lõvi koos abikaasa Mathildega (kes oli Henry II ja Akvitaania Eleanori tütar ning Richard I Lõvisüdame õde) Stadest eksiili Inglismaale. 1189. aastal, kui Friedrich oli ristisõtta läinud, naasis Heinrich Lõvi Inglismaalt. Ta sai aga taas lüüa ning pidi uuesti põgenema.
Nastik
Arvukus
Soodsates elupaikades võib nastik olla sage, kuid viimasel ajal on muutunud haruldasemaks.
Heinrich Lõvi
Vendi ristisõda
1192. aastal sai ta oma Braunschweigi valdused tagasi.
Perekond
Heinrich Lõvi oli abiellus kõigepealt Clementiaga, kes oli Zähringeni hertsogi Konradi ja Namuri Clemence'i tütar. Abielust sündisid
Nastik
Arvukus
pisi|[[Harilik kärnkonn|Harilikku kärnkonna sööv nastik Jägala jõe alamjooksul]] pisi|Kala sööv nastik [[Paljassaares]]
Heinrich Lõvi
Perekond
Hiljem abiellus Heinrich Inglise Matildaga, kes oli Inglise kuninga Henry II ja Akvitaania Eleanori tütar. Abielust sündisid
Heinrichil oli ka suhe Blieskasteli krahvi Gottfriedi tütre Idaga. Suhtest sündis
Nastik
Toitumine
Nastikud söövad põhiliselt konni, kärnkonni ja kulleseid. Nende menüüs on eriti levila lõunaosas ka sisalikud ja hiired, sealhulgas mügri ja ondatra vastsündinud pojad, vahel isegi mõni linnupoeg. Noored nastikud püüavad sageli putukaid.
Ühel jahiretkel võib nastik süüa kuni 8 konnapoega või suurt kullest. Konnad, keda nastik jälitab, käituvad omapäraselt: kuigi nad võiksid pikkade hüpetega põgeneda, teevad nad lühikesi ja harvu hüppeid ning määgimise sarnast häält. Enamasti saab madu oma ohvri kiiresti kätte ja alustab selle elusalt neelamist. Tavaliselt püüab nastik haarata konna peast, aga sageli see ei õnnestu, misjärel ta võib konna ka jalast haarata. Nüüd rabeleb konn tugevalt vastu ja hakkab krooksuma, aga enamjaolt on juba hilja ja konn ei suuda enam ise nastiku kõhust pääseda. Väikesi konni neelab nastik hõlpsasti, aga suurte konnade neelamiseks võib kuluda mitu tundi.
Nagu teistelgi madudel ja erinevalt sisalikest on nastiku koljuluud omavahel liikuvalt ühendatud, mistõttu ta saab alla kugistada oma peast suuremaid saakloomi. Nastik sööb ainult elussaaki.
Arvamus, et nastikud söövad kalu ja on kalamajandusele kahjulikud, on väär. Kalu söövad nastikud harva ja vähe. Kalarikastes veekogudes ujuvad nastikud vahel selliste kalaparvede keskel, et sõna otseses mõttes lükkavad kalamaime oma kehaga laiali, aga püütud nastikute magudes ei leidu ikkagi kalu, vaid üksnes konni ja kulleseid.