cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ratsutamine 2020. aasta suveolümpiamängudel
Koolisõit
Grand Prix Freestyle on avatud 18 sportlasele ja seda kasutatakse individuaalsete medalite selgitamiseks. Iga sportlane kavandab oma Freestyle'i võistluse, mis peab olema seatud muusikale ja sisaldama 16 kohustuslikku harjutust. Sportlased saavad oma hobuste tegevuse jaoks kohandada võistluse, aga ka selleks, et suurendada nende liigutusi, mis on raskemad kui Grand Prix' või Speciali eripäradel nõutavad (näiteks piruett piafees või lendavad muudatused kõverjoonel), et suurendada hobuste tegevust ja hinded. Individuaalsed medalid määratakse Freestyle'is saadud tulemuste põhjal.
Veiko Siimar
Elulugu
Pärast Rooma olümpiat muudeti ujumises programmi ja Siimari trumpala võeti kavast välja, selle asemele pandi kaks korda pikem distants. Võistlemas käidi tihti Saksa DV-s, kuni neli korda aastas. Pärast Rooma olümpiat kuulus Veiko Siimar veel kolm aastat NSV Liidu koondisse, mille jooksul ta rekordeid püstitas: 1960‒1961 parandas ta 100 meetri seliliujumises NSV Liidu rekordit kolm korda, 1960 krooniti ta samal distantsil liidu meistriks, 1961 sai ta kaks korda pikemal võistlustel pronksi ja 1962. aastal 100 meetris hõbeda. 1961. ja 1962. aastal kuulus Veiko 4 x 100 meetri kombineeritud ujumises Euroopa rekordi püstitanud NSV Liidu võistkonda. 1962. aasta EMil sai ta samal alal hõbemedali.
Sügisel 1960 astus Veiko Siimar Tallinna Polütehnilisse Instituuti, mille lõpetas 1966. aastal elektromehaanikainsenerina ning jäi kateedri juhataja ettepanekul kõrgkooli tööle. 1974. aastal sai temast tehnikakandidaat. Siiman töötas 1976‒1979 Alžeerias Orani teadus- ja tehnoloogiaülikoolis õppejõu ning 1986‒1990 Tuneesias Tunise tehnikaülikooli elektrotehnikateaduskonna dekaanina. Välismaale pääsemiseks läbis ta Moskva komisjoni ja tudeeris Leningradi ülikoolis.
Ratsutamine 2020. aasta suveolümpiamängudel
Takistussõit
Takistussõidus individuaalsed ja võistkondlikud võistlused korraldatakse eraldi. Individuaalne võistlus on kõigepealt ja selleks kulub kaks võistluspäeva. Esimene võistluspäev on kvalifikatsioon, kus võib startida kokku 75 sportlast. Iga sportlane läbib sama raja, mis sisaldab 12–14 nummerdatud takistust. Sportlaste paremusjärjestus põhineb kogunenud karistuspunktide arvul ja 30 parimat pääseb individuaalsesse finaali. Viimase kvalifikatsioonikoha viigi korral eraldatakse sportlased vooru toimumise aja järgi. Individuaalne finaal toimub erineval rajal, mis sisaldab 12–15 nummerdatud takistust. Sportlased reastatakse taas vastavalt kogunenud karistuspunktide arvule. Kui medalipositsiooni jaoks on seotud kaks või enam sportlast, lahendatakse viik hüppeliselt.
Võistkondade võistluste esimene päev toimub kvalifikatsioonina ja on avatud kokku 20 võistkonnale. Kvalifikatsiooni lõppedes saavad meeskonnad oma koha, liites kolme võistkonna liikme karistused. Sportlastele, kes loobuvad võistlusest või on kõrvaldatud või kes võistlusest loobuvad, punkte ei saa. Võistkonnad, kus on sportlane võistkondlikust Võistkonnad, kus kõik kolm sportlast lõpetasid võistluse ilma kõrvaldamata ja loobumiseta, pannakse võistkondade ette, kus on ainult kaks sportlast, kes lõpetasid võistluse ilma neid kõrvaldamata ega kõrvale jäädes. Võistkonnad, kus on kaks sportlast, kes on loobunud või võistluselt kõrvaldatud, eemaldatakse. 10 parimat võistkonda, mis põhinevad kvalifikatsiooni tulemustel, pääsevad võistkondade finaali. Kui viimane kvalifikatsioonikoht on tasavägine, selgitatakse võistkonnad kolme võistkonnaliikme kombineeritud aja järgi. Võistkondade finaal toimub teisel rajal. Võistkonnad järjestatakse taas vastavalt nende meeskonna liikmete kogunenud karistuspunktide arvule. Kui medalipositsiooni jaoks on seotud kaks või enam võistkonda, lahendatakse viik uue takistussõiduga.
Veiko Siimar
Isiklikku
Veiko Siimari isa töötas geodeedina ja ema raamatupidajana. Isa vanemad viidi Siberisse, kus Veiko vanaisa ka suri.
Veiko Siimar on abielus, paaril on pojad Sven (1967), Ivari (1969) ja Janno (1979).
Ratsutamine 2020. aasta suveolümpiamängudel
Kolmevõistlus
Kolmevõistluse võistlused võistkondlike ja individuaalsete medalite nimel toimuvad samaaegselt. Kolmevõistluse eesmärgiks on näidata hobuse ja sportlase koostöö mitmekülgsust, kuna tulemus kujuneb välja kolme samal hobusel sõidetud osavõistluse põhjal:
Seejärel selguvad võistkondade tulemused, kus liidetakse kokku kõigi kolme etapi meeskonna liikmete tulemused. Võidab see võistkond, kellel on kõige vähem karistuspunkte. Individuaalset kolmevõistlust medalitele jätkab 25 parimat sportlast pärast takistussõitu, kus läbitakse veel korra parkuur. Seetõttu täidavad individuaalses võistluses võistlejad ühe koolisõidu ja krossiraja ning kaks takistussõiduvooru.
Sportlased, kellel eri põhjustel ei õnnestu ühtegi etappi alustada ega lõpetada, elimineeritakse individuaalsest võistlusest. Kõrvaldatud sportlastega võistkonnad saavad karistuspunkte: 100 karistuspunkti iga kõrvaldatud sportlase eest koolisõidu ja takistussõidufaasis ning 200 karistuspunkti iga kõrvaldatud sportlase eest krossietapil. Ehkki nad on individuaalsest võistlusest välja jäetud, võivad kõrvaldatud sportlased jätkata oma võistkondades võistlemist järgmistes etappides, välja arvatud juhul, kui nad on kõrvaldatud vigastuse, hobuse kukkumise, hobuse kuritarvitamise või muul viisil diskvalifitseerimise tõttu. Võistkonnad võivad asendada võistkonda varusportlasega ükskõik millisel võistlusetapil. Sel juhul antakse vastavale meeskonnale 20 täiendavat karistuspunkti.
Võistluste ajakava
Kohalike ilmastikuolude tõttu toimuvad ratsutamisvõistlused nii, et hommikused võistlused lõpevad hiljemalt kell 12. Õhtused võistlused algavad kõige varem kell 17 kohaliku aja järgi.
MetLife Building
MetLife Building on 59 korrusega pilvelõhkuja, mis asub Midtown Manhattanil Park Avenuel. 246,3 meetri kõrgune ehitis valmis 1963. aastal, pärast neli aastat kestnud tarindustöid arhitektibüroo Emery Roth & Sons ning arhitektide Pietro Belluschi ja Walter Gropiuse koostööprojekti järgi. See on New Yorgi üks massiivsemaid hooneid.
Kõrghoone algne nimi oli Pan Am Building, kuna seal asus kuni 1991. aastani opereerinud lennundusettevõtte Pan American World Airways peakorter.
pisi|vasakul|Hoone külg nähtuna [[East 44th Street|East 44th Streeti tänavalt]] pisi|vasakul|Hoone tagakülg nähtuna [[Park Avenuelt, esiplaanil Helmsley Building]]
Roots (perekonnanimi)
Roots on eesti perekonnanimi.
2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Roots 648 inimesel: 304 mehel ja 344 naisel. Perekonnanimede levikult on Roots meeste puhul 147. ja naiste puhul 138. kohal. Perekonnanime Roots kandja oli keskmiselt 42 aasta vanune (mediaanvanus oli 42). Nimi on levinuim Lääne-Viru maakonnas, kus neid oli maakonna 10 000 elaniku kohta 9,3.
Carl Magnus Johann Knüpffer
Carl Magnus Johann Knüpffer (16. mai / 27. mai 1781 Kuusalu – 24. november / 6. detsember 1808 Tallinn) oli Eesti vaimulik.
Õppis Jena ülikoolis, immatrikuleerus 4. augustil / 16. augustil 1807 Tartu ülikooli. Ordineeriti 4. augustil / 16. augustil 1807 õpetajaks.
Oli aastatel 1807–1808 Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetaja.
Isiklikku
Tema isa Christian Georg Magnus Knüpffer ja vanaisa Arnold Johann Knüpffer olid Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetajad, onu Friedrich Gustav Knüpffer oli Juuru Mihkli koguduse õpetaja, onupoeg Arnold Friedrich Johann Knüpffer oli Kadrina Katariina koguduse õpetaja.
Starožilovo rajoon
Starožilovo rajoon (vene keeles Старожиловский район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Rjazani oblasti lääneosas. Rajooni keskus on Starožilovo alev.
Rajoon piirneb põhjas Rjazani rajooniga, idas Spasski rajooniga, lõunas Korablino rajooniga ja läänes Pronski rajooniga.
Rajooni pindala on 1007 km². Elanike arv oli 2012. aastal 17 224, 2009. aastal 17 569 ja 2002. aastal 17 954.
Starožilovo rajoonis on 106 asulat, mis kuuluvad ühe linnaasunduse (Starožilovo alevi) ja kuue külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Pronja, Istja, Metša, Pesotšnaja, Noveška, Polka ja Tõsja.
Moritz von Wrangel
Moritz von Wrangel (ka Mauritius von Wrangel; mõnikord kasutati tema nime ka ilma aadliseisusele viitava partiklita "von") oli Tallinna piiskop (täpsemalt elekt ehk valitud piiskop) aastatel 1558–1560.
Moritz pärines Wrangeli aadlisuguvõsast ja oli sündinud Tartu piiskopkonnas. Tema nooruse ja ülikooliõpingute kohta pole aga midagi teada. 1546. aastaks oli temast aga saanud juba Tartu toomkapiitli dekaan ning 1549. aastal on teda esimest korda mainitud Tartu toompraostina. 1550. aasta esimesel poolel on teda aga taas mainitud dekaanina, kuid aasta lõpus oli temast uuesti saanud toompraost. Tõenäoliselt oli see ametikohtade vahetus seotud Tartu piiskopi Jodokus von der Recke viimastel valitsusaastatel toimunud segadustega piiskopkonna valitsemises; näib, et eelmine toompraost Johann von Stackelberg keeldus 1549. aastal ametist lahkumast ning seetõttu saigi Wrangel end lõplikult praostikohal sisse seada alles aasta hiljem.
Wrangelil olid tihedad seosed ka Tallinna piiskopkonnaga. Tõenäoliselt sai temast 1557. aastal või isegi varem piiskop Friedrich von Ampteni koadjuutor. Kuid et sellele ei õnnestunud hankida paavsti toetust, oli tema koadjuutoripositsioon kanoonilise õiguse koha pealt siiski õigustühine. Ampten suri tõenäoliselt 1557. aasta oktoobris ning seejärel valis Tallinna toomkapiitel Wrangeli uueks piiskopiks. Pole selge, millal see täpselt juhtus, Wrangelit on esimest korda elektina mainitud 1558. aasta märtsis. Paavsti kinnitust oma piiskopikohale ta ei saanudki.
1560. aastal, kui Ivan IV oli ligi pool Liivimaad vallutanud ning Liivi ordu osutus võimetuks vastupanu osutama, otsustas Wrangel oma piiskopikoha Kuramaa ja Saare-Lääne piiskopi Johann von Münchhauseni eeskujul hertsog Magnusele maha müüa. Et tegemist oli ainult vaimuliku ametikohaga ja Magnus kunagi Tallinna ei jõudnud, on kaheldav, et ta tegelikult Tallinna piiskopina tegutses. Wrangel siirdus aga Magnuse juurde Kuressaarde, kus teda on mainitud veel 1562. aastal.
Kłodzko maakond
Kłodzko maakond (poola powiat kłodzki) on maakond Poolas Alam-Sileesia vojevoodkonna keskosas. Maakonna halduskeskus on Kłodzko linn.
Maakond jaguneb neljateistkümneks vallaks (gmina).
Võimukorraldus
Võimukorraldus on riigi kord, peamiselt mõeldakse sellega riigivõimu- ja valitsemisorganite suhteid, struktuuri ja pädevust. Sõna riigikord kasutatakse ka riigivormi tähenduses.
Kodanikupäeva aumärk
Kodanikupäeva aumärk on tunnustus, mida annab siseministeerium igal aastal 26. novembril peetaval kodanikupäeval.
Sõja seadused
pisi|[[Qianlongi poolt tellitud bambusliistakutele kirjutatud "Sõja seaduste" koopia]] pisi|[[Qianlongi poolt tellitud bambusliistakutele kirjutatud "Sõja seaduste" koopia]] "Sõja seadused" (hiina keeles Sūnzǐ Bīngfǎ, lihtsustatud hiina kirjas 孙子兵法, traditsioonilises hiina kirjas 孫子兵法) on Hiina esimene ja kõige tähtsam sõjandusalane kanooniline teos, mille autoriks peetakse arvatavasti 6. sajandil eKr Kevadete-sügiste ajajärgul elanud Sunzid. Rööpnimena on arvatava autori järgi teose kohta käibel ka "Sunzi".
Hiina vahetut ja elulist mõttelaadi pole huvitanud üldiste seaduste ja eritunnuste määratlemine. Juba nende hieroglüüfkirjastki nähtub, et nad on püüdnud piiritleda elu üheste kujude ühiseid vorme. Nende kaanonid pole mõeldud niisama lugemiseks vaid süvenemiseks ja päheõppimiseks. Kaanonit tähistav sõna jing viitab elu enese lõputu vormipaljususe ja loovuskülluse ühismustri kirjanduslikule kujundile (metafoor). See ei sisalda ideid ega loogilist mõistete süsteemi, kuna ei taanda elutäiust mõistusele omastele kalduvustele. See õpetab vahetut ja terviklikku tunnetust, et anda inimesele elu sündmustevoolus tõene suund. Ta ei kuuluta ja nimeta, vaid suunab ja viitab.
Koos Yi Jingi ning Laozi ja Kong Fuzi töödega iseloomustab Sunzi teos parimal viisil hiinaliku mõtte eripära.
Teose ajaloost
pisi|200px| Esimene kaudne viide raamatule pärineb 3. sajandist eKr legistist õpetlaselt Han Fei-zilt, kes kirjutas: "Suni ja Wu raamatuid võib kohata igas majas, aga vägede olukord halveneb iga päevaga."
Sun Tzu järeltulija Sun Bin (...–316) kirjutas sama nime all oma teose "Sõja seadused" ("Sun Bin Bin fa"). Pärast peaaegu kahe tuhande aastast unustust leiti teose tekst aprillis 1972 Shandongi provintsist. Raamatute eristamiseks on Sun Tzu raamatu pealkiri vene keeles tõlgitud "Sõjakunstiks".
1772. aastal tõlkis jesuiit Jean Joseph Marie Amiot Sunzi prantsuse keelde. 1905. aastal tõlkis Briti ohvitser Everard Ferguson Calthrop selle ka inglise keelde. Eesti keelde tõlkis selle Märt Läänemets. Raamatu pealkiri on Läänes tavaliselt tõlgitud "Sõjakunstiks".
Raamatust on saanud tänapäeval inspiratsiooni sedavõrd erinevad liidrid nagu Mao Zedong, kindral Vo Nguyen Giap, parun Antoine-Henri Jomini ja kindral Douglas MacArthur.
"Sunzid" on tänapäeval kasutatud ka äri- ja juhtimisoskustega seotud strateegiate väljakujundamisel. .
Jagunemine
"Sõja seadused" jaguneb 13 peatükiks (篇 piān):
Vaata ka
pisi|150px|Running Press'i miniatuurne väljaanne. 1994 Ralph D. Sawyer'i tõlge, 2003
Samblapäeviklased
Samblapäeviklased (Ephemerellidae) on ühepäevikuliste seltsi kuuluv putukate sugukond.
Eestis on vähemalt 2 liiki:
Boris Nurmand
Boris Nurmand (kuni 1936. aastani Boris Naumov, ka Boris Naumoff; 19. detsember 1898 Narva-Jõesuu, Virumaa – 8. detsember 1992 Tartu) oli Eesti arst.
Louis Groarke
Louis F. Groarke (sündinud 1953 Londonis, Inglismaal) on Kanada filosoof, St. Francis Xavier University filosoofiaosakonna professor. Ta on Suurbritannia, Iirimaa ja Kanada kodanik.
Ta on töötanud eetika, loogika, poliitikafilosoofia ja esteetika vallas.
Ka tema vennad Leo Groarke ja Paul Groarke on filosoofid. Nad on identsed kolmikud.
Boris Nurmand
Ta lõpetas aastal 1918 Narva Kommertsgümnaasiumi ning õppis aastatel 1918 ja 1920–1926 Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas. Aastatel 1918–1919 oli ta Tartus ajalehe Molot sekretär.
Ta oli aastast 1926 Tartu Ülikooli närvikliiniku assistent. Aastatel 1937–1948 oli ta Tallinna Ühise Haigekassa haigla terapeut ja Kopli ning Pelgulinna ambulatooriumi peaarst. Aastatel 1948–1967 oli ta Tartu linna polikliiniku jaoskonnaarst. Aastal 1967 jäi ta pensionile.
Polki maakond (Georgia)
Polki maakond (Polk County) on maakond Ameerika Ühendriikides Georgia osariigis.
Maakonna halduskeskus on Cedartown.
Ajalugu
Maakond moodustati 1851. aastal.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 41 475.
Rahvaarvu muutus (hinnanguline 1. juuli seisuga) :
Praktiline filosoofia
Praktiliseks filosoofiaks nimetatakse filosoofia harusid, mis on tihedalt seotud praktiliste rakendustega nagu eetika, esteetika, poliitiline filosoofia, õigusfilosoofia, religioonifilosoofia, väärtusteooria jts.
Filosoofia jagamine praktiliseks ja teoreetiliseks pärineb Aristotelese filosoofialiigitusest moraali- ja loodusfilosoofiaks. Taoline eristus on mõnel pool maailmas tänini kasutusel, näiteks Soomes ja Rootsis õpetatakse praktilist ja teoreetilist filosoofiat enamasti lahus ning mõnes Šoti ülikoolis jagatakse filosoofia loogikaks, metafüüsikaks ja eetikaks. Enamik maailma ülikooli käsitleb tänapäeval filosoofiat siiski tervikuna.
Praktiliseks filosoofiaks nimetatakse ka filosoofia ja filosoofiliste tehnikate rakendamist igapäevaelus. Selle näidete hulka kuuluvad näiteks filosoofiline nõustamine ja mõned mõtluspraktikad.
Kant
Immanuel Kanti järgi on praktilise filosoofia ülesanne määrata, mis tähendab olla hea ja vooruslik inimene ehk avastada tingimused, millel vääritakse õnne, ning uurida poliitilise võimu loomust ja piire: millised seadused peaks riik jõustama, milliseid institutsioone edendama ja millised õigused tagama.
Mudapäeviklased
Mudapäeviklased (Caenidae) on ühepäevikuliste seltsi kuuluv putukate sugukond.
Eestis on vähemalt 2 liiki:
Jan Brzechwa
pisi|Jan Brzechwa Jan Brzechwa (sünninimi Jan Wiktor Lesman; 15. august 1898 Žmerõnka – 2. juuli 1966 Varssavi) oli juudi päritolu Poola kirjanik ja tõlkija.
Ta sündis Žmerõnkas Podoolias (praeguse haldusjaotuse järgi Žmerõnka rajoonis Vinnõtsja oblastis Ukrainas).
2014. aasta Ukraina revolutsioon
Ukraina revolutsioon ehk Väärikuse revolutsioon (ukraina keeles Революція гідності) on sündmused, mis algasid 2013. aasta 21. novembril ning kestsid kuni 2014. aasta 23. veebruarini, mille ajal toimus Ukrainas revolutsioon, mille käigus kaotas president Viktor Janukovõtš oma võimu ning põgenes riigist.
Nimetus
Ukrainas on tavaks nimetada neid 2013-2014. aasta sündmusi Väärikuse revolutsiooniks (Революція гідності).
Euromaidan
2013. aasta novembris alanud Euromaidani meeleavaldajad ei läinud 2014. aastal laiali ning moodustasid Iseseisvuse väljakule alalise laagri. 2014. aasta jaanuaris toimusid meeleavaldajate vägivaldsed kokkupõrked Ukraina miilitsa ja sisevägedega.
2014. aasta veebruar
18. veebruaril 2014 andis Ukraina miilits meeleavaldajatele korralduse laiali minna. Protestijad korraldust ei täitnud ning laagri laialiajamise käigus algasid protestijate ja miilitsa vahel vägivaldsed kokkupõrked. Riigi president Viktor Janukovõtš evakueeriti ööl vastu 23. veebruari Venemaa Föderatsiooni Relvajõudude helikopteritega Krimmi, sest ta elu oli ohus kust suundus hiljem Venemaale. Ülemraada tagandas Janukovitši (kuigi see oli formaalselt konstitutsioonivastane) ja andis presidendi kohusetäitja volitused üle Oleksandr Turtšõnovile (poolt hääletas ka suur osa Regioonide Partei saadikuid ja peaaegu kõik Kompartei saadikud, olgugi et nad olid eelnevalt seisnud jäigalt vastu Maidani meeleavaldajate nõudmistele). 27. veebruaril 2014 toimus Arseni Jatsenjuki valitsuse moodustamine.
Inimkaotused
pisi|Kiievis hukkunute mälestamine [[Tartus 21. veebruaril 2014]] Tervishoiuministeeriumi teatel sai 106 inimest surma ja 1811 vigastada. Vabatahtlike meedikute hinnangul sai surma või jäi kadunuks umbes 780 inimest.
Hukkunute hulgas ei olnud mitte ainult meeleavaldajad, vaid ka rida militsionääre, kelle meeleavaldajad sündmuste käigus tapsid.
Teiste riikide reaktsioonid
Venemaa ei tunnustanud suveräänse naaberriigi valitsemiskorralduses aset leidnud muudatusi, nimetas toimunut coup d’etat ’ks, taganes ühepoolselt endale võetud kahe- ja mitmepoolsetest kohustustest (sealhulgas 1994. aasta Budapesti memorandumiga võetud kohustustest), annekteeris 2014. aasta märtsis Krimmi ning suunas seejärel tähelepanu Ukraina lõuna- ja kaguosale.
Tagajärjed
Nn "Väärikuse revolutsioonile" järgnesid Euroopaga lõimumist pooldava Petro Porošenko võit presidendivalimistel, dekommuniseerimine, lustratsioon ja suurem võitlus korruptsiooniga, mis paraku pole viinud olulise majanduslkiku taastumiseni.
Adamova (Alūksne piirkond)
Adamova on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Alūksne piirkonnas Liepna vallas. Adamova asub valla keskosas merepinnast 128 meetri kõrgusel Liepna jõe kaldal. Küla jääb valla keskusest Liepnast 3, piirkonna keskusest Alūksnest 35 ja Riiast 237 km kaugusele.
Külast läheb läbi maantee V403.
Aastal 2007 oli külas 36 elanikku.
Anton von Schönfeld
pisi|Anton von Schönfeld, 1890. Anton Maria Emmerich Wilhelm von Schönfeld (3. juuli 1827 Praha – 7. jaanuar 1898 Viin) oli Austria-Ungari sõjaväelane, viimane suurtükiväekindral (Feldzeugmeister) ja keiserlik-kuningliku armee Generaltruppeninspektor. Ta pärines von Schönfeldide aadlisuguvõsast Böömimaalt. Vabahärra.
Schönfeldi marss
Kindral Schönfeldile pühendas Austria helilooja Carl Michael Ziehrer teose "Schönfeld-Marsch", Op. 422. Selle esmaettekanne toimus 16. oktoobril 1890.
Lubień Kujawski
Lubień Kujawski on linn Poolas Kujawy-Pomorze vojevoodkonnas Włocławeki maakonnas, Lubień Kujawski valla halduskeskus. Lubień Kujawski asub Włocławekist ligi 29 km lõunas.
Ürikutes on Lubień Kujawskit esmamainitud 1399. aastal, linnaõigused sai enne 1489. aastat. Lubień Kujawski kaotas linnaõigused 1867. aastal, kuid sai need tagasi 1919. aastal.
Pulaski maakond (Georgia)
Pulaski maakond (Pulaski County) on maakond Ameerika Ühendriikides Georgia osariigis.
Maakonna halduskeskus on Hawkinsville.
Ajalugu
Maakond moodustati 1808. aastal.
Aizgārša
Aizgārša (kohalikus murdes Oizgārša) on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Alūksne piirkonnas Liepna vallas. Aizgārša asub valla keskosas merepinnast 130 meetri kõrgusel. Küla jääb valla keskusest Liepnast 4, piirkonna keskusest Alūksnest 38 ja Riiast 239 km kaugusele.
Pulaski maakond (Georgia)
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 12 010.
Aizgārša
Külast läheb läbi maantee V403.
Aastal 2007 oli külas 4 elanikku.
Boriss Zlotnik
Boriss Anatoljevitš Zlotnik (vene keeles Борис Анатольевич Злотник; hispaania keeles  Borís Zlotnik; sündinud 5. oktoobril 1946 Perovos Moskva oblastis) on Hispaanias elav vene maletaja ja maletreener, rahvusvaheline meister (1990).
Zlotnik täitis meistrinormi 1968. aastal. 1980. aastal võitis ta Moskva lahtised meistrivõistlused välkmales (osavõtjate seas oli ka Mihhail Tal). 1981. aastal osales ta Pärnu suveturniiril, kus jagas 3.–5. kohta.
1992. aastal emigreerus Zlotnik Hispaaniasse, kus tegutseb maletaja ja treenerina. Ta on olnud Miguel Illescase ja Fabiano Caruana treener. Omab Venemaa ja Hispaania kodakondsust. Malevõistlustel esindab ta Venemaad.
Zilga
"Zilga" on Eesti oludes külmakindel siniste, vahakirmega kaetud marjadega hübriidne lauaviinamarjasort.
Sordi aretas 1964. aastal Lätis viinamarjakasvataja Pauls Sukatniks sortide "Smugljanka" (Vitis vinifera x Vitis amurensis e amuuri viinapuu), "Jubilei Novgoroda" ja "Dvietes Zila" (Vitis labrusca e põhja-viinapuu) ristandina.
Külmakindla sordina kasvatatakse "Zilgat" nii Põhja-Euroopas, Venemaal kui ka Põhja-Ameerikas. Eestis talvituvad "Zilga" täiskasvanud taimed katmata, taludes külma kuni –35 °C. Eesti Aiandusliidu puuviljakomisjon soovitas 2004. aastal "Zilgat" äri- ja koduaias avamaal kasvatamiseks sobiva sordina.
Taim moodustab ennakvõrseid mõõdukalt ning seetõttu ei vaja väga palju lõikamist. Sügisel värvuvad "Zilga" lehed punaseks.
Marjade omadused
"Zilga" marjad valmivad ka avamaal. Marjad on sinised, kaetud hallika vahakirmega, suurte seemnetega marjade sisu on veidi sültjas. Üleküpsenud marjad kaotavad kiiresti maitse. Katmikalal kasvatatud "Zilga" marjad on võrreldes avamaal kasvanutega märksa suuremad ja sageli meeldivama maitsega.
Consortium
Consortium oli aastail 1970–1988 Heino Jürisalu juhtimisel tegutsenud vanamuusikaansambel.
Ansambli repertuaaris oli põhiliselt barokkmuusika - William Corbetti, Henry Purcelli, Giulio Caccini, Johann Sebastian Bachi looming. Koosseisu kunstiline juht oli Heino Jürisalu, seal on mänginud Aago Rääts plokkflöötidel ja barokkflöödil, Leho Läte oboel, Taavi-Mats Utt plokkflöötidel ja barokkoboel, Mati Leibak ja Egmont Välja tšellol, Ivo Sillamaa ja hiljem Anne Tüür spinetil ja klavessiinil, Leningradi muusik Aleksander Fain metsasarvel ja barokkoboel, sopran Tiiu Levald lauljana.
Spetsiaalselt Consortiumi jaoks loodud heliteos on Erkki-Sven Tüüri "Visioonid barokktantsudest" plokkflöötidele ja klavessiinile (1981).
Eetika (Spinoza)
pisi|Spinoza "Eetika" avaleht "Eetika" (täispika pealkirjaga "Eetika, tõestatud geomeetrilises järjestuses"; ladina keeles "Ethica, ordine geometrico demonstrata") on hollandi juudi filosoofi Baruch Spinoza postuumselt avaldatud ladinakeelne filosoofiline teos, mis esitab Spinoza eetikateooria aksiomaatilisel kujul, eeskujuks Eukleidese geomeetriaraamat "Elemendid".
Jusepe de Ribera
Jusepe de Ribera (17. veebruar 1591 (ristitud) Xàtiva, Hispaania – 3. november 1652 Napoli, Itaalia) oli hispaania maalikunstnik ja graafik. Teda tuntakse ka hüüdnime Lo Spagnoletto (itaalia keeles 'väike hispaanlane') järgi. Hoolimata oma Hispaania päritolust, elas ja töötas Ribera enamuse oma eluajast Itaalias Napoli linnas, kus temast sai üks 17. sajandi juhtivaid maalikunstnikke.pisi|260x260px|Autogramm
Noorpõlv Hispaanias
Ribera elust säilinud informatsioon on katkendlik ja spekulatiivne. Eriti vähe on teada tema noorpõlvest, algsetest õpingutest ja reisist Hispaaniast Itaaliasse. Ta sündis kingsepp Simón Ribera ja tolle esimese naise Margarita Cucó teise pojana. Ribera ristiti 17. veebruaril 1591 Valencia lähedal asuvas Xàtiva linnas Hispaanias. Kuna ta veetis lapsepõlve Xátivas, võisid tema esimesteks kunstieeskujudeks olla kohalikes kirikutes leiduvad Jacomarti, Rodrigo de Osona, Yáñez de la Almendina ja Juan de Juanese maalid.
Simón Ribera ja tema isa olid pärit Valenciast Ruzafa linnaosast, mistõttu on tõenäoline, et ka tema kunstiandega pojad Jusepe ja Juan omandasid algse kunstihariduse Valencias. On spekuleeritud, et Ribera võis olla tuntud Hispaania maalikunstniku Francesco Ribalta õpilane, kuid seda kinnitavaid andmeid pole leitud. Õpingute ajal elas Jusepe ilmselt koos oma venna Juaniga Valencias, sel perioodil surid nii nende pärisema kui ka kasuema. vasakul|pisi|Füsiognoomilised visandid
Parma
Kõige varajasem tunnistus Ribera tegutsemisest Itaalias pärineb 1611. aasta juunist, kui Püha Martini Vennaskond maksis talle Parma San Prospero kiriku altarimaali eest 209 liiri. Maal kujutas püha Martinit, kes külmetava kerjusega oma mantlit jagab; teose originaal on kadunud. Teost hinnati väga kõrgelt ning peeti üheks Parma linna parimaks maaliks, mistõttu tõusis ka värskelt Hispaaniast immigreerunud 20-aastase Ribera maine. Lisaks tegeles Ribera Parmas ja Modenas Correggio teoste uurimisega ning tõenäoliselt maalis ka Santa Maria Bianca kirikusse freskod, mis pole säilinud. Ribera tõusis Parma hertsogi Ranuccio Maria Farnese soosikuks, kuid teised õukonna kunstnikud nägid temas ohtu oma positsioonidele ning ta sunniti lahkuma.
Rooma
1612. aastaks elas Ribera Roomas, kus ta astus Accademia di San Lucasse ja leidis tööd töökodades. Ta paistis oma andekusega silma ning tuntud kunstnik Guido Reni võrdles tema loomingut Caravaggio omaga, pidades Riberat veelgi julgemaks ja eksperimentaalsemaks. Ribera töötas ka Scipione Borghese ja Giustiniani perekonna heaks, mis tagas talle ligipääsu nende suursugustele kunstikollektsioonidele.
1612.–1613. aastal elas Ribera Roomas San Lorenzos Lucina koguduse rajoonis järjest mitmes majas. Ühe katusekorteri lakke oli Ribera lasknud paigutada akna, mis aitas kaasa maalidel dramaatilise valguse kujutamisega. Lisaks suhtles Ribera selliste Rooma saabunud karavadžistide nagu Hendrick ter Bruggheni, Gerard van Honthorsti, Dirck van Babureni ja Simon Vouet'ga. 1615. aastaks oli ta kolinud Via Margutta tänavale, kus ta elas vähemalt nelja inimesega koos, sealhulgas oma kunstikust venna Juaniga, kes võis olla tema assistent. Roomas kujunes lõplikult välja Riberale omane kompositsioonilt meisterlik ja dramaatiline, naturalistlik käekiri. Hiljemalt 1616. aastaks valmis hispaania päritolu tellija Pedro Cosida soovil Riberal portreede seeria "Viis meelt", milles iga maal sümboliseerib üht viiest inimesele omasest tajumeelest. See seeria jõudis tagasi Hispaaniasse, kus võis seda näha ja sellest eeskuju võtta Diego Velázquez. vasakul|pisi|312x312px|"Maitsmismeel" (1613–1616), Wadsworth Atheneum, Hartford, Connecticut, USAHoolimata edust ja stabiilsest sissetulekust elas Ribera Roomas üle oma võimete. Liigsed kulutused ja mugavus viisid võlakoorma kasvamiseni, mistõttu ta pidi Roomast lahkuma. Lisaks oli ta mitmel korral ülestõusmispühade ajal kohalike võimudega konfliktis, sest ilmselt ei olnud ta korrektselt kogudusse registreeritud. 1616. aasta 7. mail tasus Ribera Accademia di San Lucale oma võlad ning valmistus Roomast Napolisse minema. pisi|294x294px|"Püha Peetrus ja püha Paulus" (u 1616), Musée des Beaux-Arts, Strasbourg, Prantsusmaa
Napoli
1616. aasta suveks, kui Ribera sinna jõudis, oli Napoli kujunenud üheks Euroopa suuremaks ja rikkamaks kultuurikeskuseks ning see allus asevalitsejate võimu kaudu Hispaania kuningriigile. Vahetult pärast Napolisse jõudmist abiellus Ribera Sitsiilia päritolu kunstniku Giovann Bernardino Azzolino tütre Caterina Azzolinoga. Tänu Azzolino kontaktidele Napolis tekkis Ribera teostele kiiresti tellijaskond, sealhulgas kujunes tema pikaajaliseks patrooniks prints Marcantonio Doria. 1620. aastatel rahastas Doria ka Santissima Trinità delle Monache kiriku sisustamist, mille freskod valmistas Azzolino ja altarimaalid Ribera.
Tänu Hispaania päritolule sai Ribera peamiselt tellimusi oma kodumaa jõukalt aadlikkonnalt, kuid tema populaarsus kasvas ka itaalia kaupmeeste ja kunstikollektsionääride seas. Ribera oli oma päritolu üle uhke, rõhutades seda isegi oma teoste signatuurides, kuid ta ei naasnud kunagi Hispaaniasse, sest leidis, et teda hinnatakse kaasmaalaste seas vaid siis, kui ta töötab välismaal. Üks Ribera klientidest, Napoli asevalitseja Osuna hertsog olevat kunstniku avastanud, kui nägi õue kuivama asetatud "Püha Bartolomeuse martüüriumi".
Eetika (Spinoza)
Pärast teose ilmumist mõisteti see hukka kui ateistlik. Lääne filosoofia hilisemas ajaloos on Spinoza "Eetika" olnud mõjukas, ehkki on harva leidnud otsest järgimist. Selle motiive on kasutanud ka kirjanikud, nt Jorge Luis Borges oma luuletustes.
Jusepe de Ribera
Napoli
1626. aastal autasustas paavst Urbanus VIII Roomas Püha Peetruse basiilikas Riberat Kristuse ordu ristiga. 1630. aastatel jätkas Ribera tellimuste täitmist ning tema peamisteks patroonideks olid Sitsiilia asevalitseja Alcalá hertsog ja Napoli asevalitseja Monterrey krahv.
Selleks, et oma ülemvõimu Napoli kunstimaastikul kinnistada, moodustas Ribera koos Belizario Corenzio ja Battistello Caracciologa salajase kuritegeliku liidu, mille peamiseks eesmärgiks oli rivaalide saboteerimine ja hirmutamine. Napolisse freskot maalima saabunud Domenichinot ähvardati, tema valminud teosed rikuti ja ta värvidesse segati liiva. Domenichino suri Napolis ning arvatakse, et Ribera rühmitus võis ta mürgitada. Lisaks saatsid nad Guido Renit tapma palgamõrvari, kes eksikombel tappis küll vaid ühe tema assistendi, kuid sellest piisas, et Reni Napolist põgeneks.
1643. aastal ilmnesid Riberal esimesed haigusnähud. Hüpertensioon ja võimalikud tüsistused ei lasknud tal kuigi palju töötada, kuid sellest hoolimata täitis ta oma töökojaga veel mitu suurt tellimust. Järgmisel aastal abiellus Ribera 14-aastane tütar kohtunik Giovanni Leonardo Sersalega, kellest viimane suri 1651. aasta augustis.
1647. aastal leidis Napolis aset Hispaania võimu vastane ülestõus, mille käigus varjus Ribera oma perega kohalikku kuninglikku paleesse. Pärast ülestõusu lõppu naasis Ribera ühiskonna sekka, kuid 1652. aasta 3. novembril kanti ta Santa Maria della Neve koguduse surmaregistrisse. Ta maeti Mergellina rajoonis asuvasse Santa Maria del Parto kirikusse.
Looming
Jusepe de Ribera on peamiselt tuntud maalide poolest, kuid ta oli ka hea joonistaja ja graafik. Ta hindas väga kõrgelt Raffaeli ja Michelangelot, leides, et kunstnikud, kes nende teostest ei õpi, teevad endale sellega kahju. Tema suurimaks eeskujuks oli tõenäoliselt Caravaggio, kuid lisaks vaatas ta ka Veneetsia koolkonna, eelkõige Tiziani teoste poole. Karavadžistile ebatüüpiliselt pani ta suurt rõhku joonistamisele ja eeltööle. Ribera maalikunst on unikaalne oma tugeva akadeemilise vundamendi ja realistliku natuuri kombinatsiooni poolest. Talle meeldis kujutada ülimalt dramaatilisi stsenaariume ja žeste, mis säilitavad tänu realistlikule kujutamisviisile terava ja värske mõju. Tema maalide teatraalne valgus ja pastoosne värvikasutus võimendab ja süvendab tihti kujutatud kortsus nahka või riidevolte, muutes need eriti realistlikuks ja võikaks. Tema teoste keskseks emotsiooniks on religioosne pinge ja kannatus. pisi|335x335px|"Saalomoni otsus" (1609-1610), Galería Borghese, Rooma, Itaalia Läbivateks narratiivideks on martüüriumid, pühakute legendid, aga ka raskemeelsed, psühholoogilised portreed ja antiikmütoloogia. Lisaks huvitasid teda füsiognoomilised ekstreemsused, grotesksus ja vägivald, mistõttu esineb tema teostes tihti deformeerunud ja väänlevaid kehasid ja piinlevaid näoilmeid. Alates 1630. aastate algusest muutub Ribera maalide käekiri veidi erksamaks ja valgustatumaks. Sellest hoolimata ei hüljanud ta kunagi oma väljakujunenud dramaatilist stiili, vaid pigem täiendas seda, kasutades värvilisemaid kangaid ning valgustades maalitavat ühtlasemalt ja pehmemalt.
"Saalomoni otsus"
"Saalomoni otsus" on maal, mida omistati kaua aega tundmatule kunstnikule, keda kutsuti maali järgi "Saalomoni otsuse meistriks". 2002. aastal avastas itaalia kunstiajaloolane Gianni Papi, et tegu on Jusepe de Ribera teosega ning ka teised varem "Saalomoni otsuse meistri" omaks peetud maalid omistati talle. Maalil on kujutatud legendi iidsest Iisraeli kuningast Saalomonist ja tema otsusest kahe naise vaidluse lahendamisel, kes mõlemad väitsid, et nad on ühe vastsündinud lapse õige ema. Mõlemad naised olid hiljuti sünnitanud, kuid üks imikutest hukkus, mistõttu vaidlesid nad ellujäänu üle. Saalomon selgitas välja naiste suhtumise lapsesse, käskides imiku kaheks tükiks lõigata ning ta naiste vahel ära jagada. Üks naistest nõustus otsusega, samas kui lapse pärisema oli valmis imikust loobuma, pidades kõige tähtsamaks tema ohutust.
Maal pärineb 1609.–1610. aastast ning Ribera tõlgendus selle narratiivist on temale omaselt dramaatiline, kuid mitte suurejooneline ega vaatemänguline, vaid pigem kompaktne ja intiimne. Tegu on ühe Ribera varajasima teose leiuga, tema tehnika ja stiil on juba küpsed. Meisterlikult kujutatud riidevoldid ja vasakult langev valgus tekitavad rütmi, mis paneb maali teatraalselt mõjuma, justkui toimuks tegevus laval. Mõlemad naised on kujutatud väga sarnastena nii välimuse kui ka žestide poolest, mistõttu on võimatu teha kindlaks, kumb on lapse ema. Paremal seisvate pealtvaatajate figuure on Ribera kasutanud ka oma teistes maalides.
Tähtsus
Jusepe de Riberat peetakse üheks 17. sajandi suurimaks meistriks ning karavadžistliku maalikunsti üheks tähtsamaks arendajaks ja eestvedajaks. Hoolimata tõsiasjast, et Ribera ei naasnud kodumaale Hispaaniasse, jõudsid sinna koopiate ja jõuka tellijaskonna kaudu paljud tema teosed. Seetõttu on tema loomingu mõju eriti näha Hispaania maalikunstnike nagu Diego Velázqueze ja Bartolomé Esteban Murillo teostes. Lisaks õppisid ja töötasid Ribera Napoli töökojas kunstnikud Hendrick de Somer, Luca Giordiano ja Bartolome Passante.
Ribera looming on säilitanud aja möödudes oma otsekohesuse ja mõju. Maalidel kujutatud piinlevad figuurid ja julge naturalism on viimastel kümnenditel äratanud uut huvi tema loomingu vastu ning üha rohkem uuritakse tema teoseid ja elukäiku. Kahjuks on paljud Ribera teosed jäänud signeerimata, kahjustada saanud või täielikult hävinud.
Muusikasemiootika
Muusikasemiootika (inglise keeles musical semiotics) on semiootika haru, milles tegeldakse muusikalise märgi tähenduse uurimisega.
Heelia Sillamaa
Heelia Sillamaa (sündinud 31. mail 1995 Kärdlas ) on Eesti ajakirjanik ja telesaatejuht.
Ta on töötanud telekanalis Kanal 2 reporterina.
2022. aastal avaldas ta autobiograafilise raamatu "Ammuu".
Haridus
Õppis aastatel 2002–2014 Tallinna Saksa Gümnaasiumis ning astus keskkooli lõpetamise järel Tallinna Tehnikaülikooli rahvusvahelise majanduse ja ärikorralduse erialale. Vahemikus 2015–2016 oli ta vahetustudengina Viini rakenduskõrgkoolis FHWien der WKW (juhtimise ja kommunikatsiooni erialad) ning 2017. aastal lõpetas TTÜ rakenduskõrghariduse diplomiga. Hiljem on ta end täiendanudSuurbritannias Windsoris kursusel Film and Theatre as tools for community develompent (2016).
Karjäär
2017. aastal töötas Sillamaa Postimehe majandustoimetuses reporterina, misjärel oli aasta aega Lõuna-Aafrika Vabariigis vabakutseliseks ajakirjanikuks. Aastatel 2018–2019 töötas ta Postimehe uudistetoimetuses reporterina ning on alates 2018. aastast on olnud portaali Elu24 taskuhäälingu saatejuht.
Isiklikku
Tema elukaaslane on lavastaja Peep Maasik, 2020. aasta novembris sündis neil poeg Paul.
Aleksandr Beljajev
pisi|Aleksandr Beljajev 1914. aastal Aleksandr Romanovitš Beljajev (Александр Романович Беляев; 4. (16.) märts 1884 Smolensk – 6. jaanuar 1942 Puškin) oli Venemaa ja Nõukogude Liidu kirjanik, ajakirjanik ja jurist. Teda loetakse nõukogude ulmekirjanduse rajajaks, ta kirjutas üle 70 ulmeteose (sealhulgas 17 romaani). Beljajevit on nimetatud "Vene Jules Verne'iks". 1990. aastast antakse Venemaal välja Aleksandr Beljajevi nimelist kirjandusauhinda.
Elulugu
Aleksandr Beljajev sündis 1884. aastal Smolenskis preestri peres. 1895. aastal astus ta vaimulikku seminari, kuid noormehest sai hiljem hoopis ateist. Seejärel õppis ta juristiks ja töötas advokaadina, aga ka ajakirjaniku ja teatrijuhina.
Beljajevit vaevas eluaeg lülisambavigastus, mille ta sai poisikesena kukkudes katuselt isetehtud langevarju katsetamisel. 1915. aastal tekkis Beljajevil luutuberkuloos. Haigust komplitseeris ka osaline halvatus. Beljajev ravis ennast Jaltas, kus tegeles ka enesetäiendamisega. Tema tervis taastus alles kuue aasta pärast, 1922. aastal.
Lootes alustada kirjanikukarjääri sõitis Aleksandr Beljajev Moskvasse ja hakkas kirjutama ulmejutte, mida avaldati paljudes ajakirjades. 1924. aastal ilmus ajalehes Gudok tema esimene jutustus “Professor Dowelli pea” ning seejärel sama pealkirja all raamatuna ulmejuttude kogumik. 1928. aastast asus Beljajev elama Leningradi, kus jätkas tegevust juba kutselise kirjanikuna. Kuna tolleaegsed toimetused leidsid, et fantastika ei ole sotsialismi ehitamiseks vajalik, oli kirjanikul raskusi loomingu avaldamisel ja mees oli sunnitud töötama jälle juristina. 1934. aastal alustas Beljajev kirjavahetust Konstantin Tsiolkovskiga ning kohtus Leningradi külastanud Herbert Wellsiga.
Mõjukas nädalaleht Literaturnaja Gazeta avaldas 1938. aastal artikli, milles toetas Beljajevi kirjanduslikku tegevust ja mõistis hukka Kirjanike Liidu tõrjuva suhtumise tema teoste avaldamisel. Kirjaniku teosed hakkasid taas trükis ilmuma. Beljajev suutis oma teostes ette näha hilisemat arengut ja leiutusi mitmetes teadusharudes, samuti kosmose hõivamisel.
Elu viimased aastad elas Aleksandr Beljajev Puškini linnas Leningradi oblastis ning kirjutas oma viimase teose "Ariel" 1941. aasta kevadsuvel voodihaigena. Linn jäi sama aasta septembris aga Saksa okupatsiooni tsooni ning 1942. aasta alguses suri kirjanik üldise kurnatuse tõttu. Tema matmiskoht on teadmata.
Tornimäe vana kalmistu
pisi|Tornimäe vana kalmistu kevadel Tornimäe vana kalmistu on Saare maakonnas Tornimäe külas asuv kalmistu. See jääb kohalikust õigeusu kirikust 350 m põhja suunas.
Kalmistu on arvele võetud kultuurimälestisena.
Kalmistu pindala on 1,93 ha.
Külas asub ka Tornimäe uus kalmistu.
Kivipäeviklased
Kivipäeviklased (Heptageniidae) on ühepäevikuliste seltsi kuuluv putukate sugukond.
Eestis on vähemalt 6 liiki:
Utria Dessant
Utria Dessant on Ida-Viru maakonnas iga aasta jaanuaris toimuv sõjalis-sportlik võistlus, mida peetakse Vabadussõja lahingu Utria dessandi mälestamiseks. Võistlust korraldab MTÜ Sõjalis-sportlik Selts Erna.
Vladimir Antošin
Vladimir Sergejevitš Antošin (vene keeles Владимир Сергеевич Антошин; 14. mai 1929 Moskva – 13. mai 1994) oli vene maletaja ja maletreener, rahvusvaheline suurmeister (1963).
Antošin täitis meistrinormi 1952. aastal. 1963. aastal sai ta FIDE-lt rahvusvahelise meistri nimetuse. Samal aastal sai Antošin ka suurmeistriks (34-aastaselt). Ta pääses seitsmel korral mängima NSV Liidu meistrivõistluste finaalturniirile, kus parimaks saavutuseks jäi 1967. aastal Harkivis peetud meistrivõistlustel saadud seitsmes koht.
Utria Dessant
Esimest korda toimus Utria Dessant 1999. aastal.
Vladimir Antošin
1966. aastal võitis Antošin Zinnowitzis rahvusvahelise turniiri, edestades seejuures suurmeister Wolfgang Uhlmannit. 1981. aastal osales ta Pärnu suveturniiril, kus jagas 3.–5. kohta.
Aastatel 1971–1981 oli ta NSV Liidu malekoondise vanemtreener.
Aizupe
Aizupe (kohalikus murdes Oizupe) on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Alūksne piirkonnas Liepna vallas.
Aizupe asub valla lääneosas Liepna jõe kaldal. Küla jääb valla keskusest Liepnast 5, piirkonna keskusest Alūksnest 32 ja Riiast 233 km kaugusele. Seal asuvad Brici ja Aizupe bussipeatus.
Külast läheb läbi maantee P41.
2007. aastal oli külas 25 elanikku.
Gustav Linquist
Gustav Linquist (13. jaanuar 1884 Kolga vald, Harjumaa – 19. jaanuar 1936 Tallinn) oli eesti tulundustegelane.
Gustav Linquist lõpetas Tallinna Aleksandri Gümnaasiumi ja seejärel 1910 Tartu Ülikooli õigusteaduskonna.
Gustav Linquist praktiseeris Vene riigipanga Tallinna osakonnas, töötas seejärel riigipanga Tveri osakonnas, oli Tallinna linnasekretäri abi, Eesti Maavalitsuse toitlusosakonna juhataja ja iseseisvuse alul Siseministeeriumi kantseleiülem ja Siseministeeriumi hobuste sõjaväkke võtmise peakomisjoni esimees.
1923. aastal andis valitsus piirituse müügi ainuõiguse üksikisikust ettevõtjale Gustav Linquistile (Harju panga juhatuse liige), kes pidi tagama piirituse vedamise Venemaale. 1922. aastal ulatus Venemaale veetud piirituse kogus 250 000 liitrini.
Kuni 1925. aastani oli ta Harju Panga direktor, kaotas seejärel oma varanduse, oli vanglas ja tegutses siis muudel ärialadel.
Gustav Linquist oli Tallinna Meestelaulu Seltsi asutajaliige aastal 1916 ja seltsi esimees 1923–1924.
Ta maeti 21. jaanuaril 1936 Rahumäe kalmistule.
Bugi-vugi (tants)
thumb|Paar tantsib bugi-vugit. Bugi-vugi on seltskonnatants rock’n’rolli või bugi-vugi muusika saatel. See tants tekkis 1940. aastatel ja kuulub svingtantsude hulka.
Stridsvagn m/42
thumb|Stridsvagn m/42 Stridsvagn m/42 (Strv m/42) oli AB Landsverki toodetud Rootsi tank.
Rootsi maavägi võttis selle kasutusele 1941. aasta novembris ja kokku toodeti 282 tanki.
Somerset Seedless
"Somerset Seedless" on roosade, ilma seemneteta marjadega hübriidne lauaviinamarjasort. Sordi aretas USA viinamarjakasvataja Elmer Swenson sortide "Elmer Swenson 5-3-64" ja "Petite Jewel" ristandina.
Võrdlemisi külmakindla sordina on "Somerset Seedlessi" võimalik kasvatada ka Eesti soojemates piirkondades avamaal, kuid kindlasti valmivad marjad kilekasvuhoones. "Somerset Seedlessi" võrsed korgistuvad varakult ja talvituvad hästi, talvitumiseks vajab see sort kerget katmist. Teadaolevalt on sort ka vastupidav haigustele. Eesti Aiandusliidu puuviljakomisjon on soovitanud "Somerset Seedlessi" kütteta kasvuhoonesse sobiva perspektiivsordina.
Täiskasvanud taim moodustab palju tarjasid, mille harvendamata jätmisel kannatab saagi kvaliteet. Küpsed marjad säilivad taimel kaua riknemata.
Marjade omadused
"Somerset Seedlessi" magusad mahlased marjad on väikesed, roosakad ja kõlujate seemnetega, nende maitse meenutab veidi jõhvikat. Tarjad on suhteliselt väikesed.
Kaldapäeviklased
Kaldapäeviklased (Siphlonuridae) on ühepäevikuliste seltsi kuuluv putukate sugukond.
Eestis on vähemalt 3 liiki:
Putnami maakond (Georgia)
Putnami maakond (Putnam County) on maakond Ameerika Ühendriikides Georgia osariigis.
Maakonna halduskeskus on Eatonton.
Ajalugu
Maakond moodustati 1807. aastal.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 21 218.
Rahvaarvu muutus (hinnanguline 1. juuli seisuga) :
Ühepäeviklased
Ühepäeviklased (Ephemeridae) on putukate klassi ühepäevikuliste seltsi kuuluv sugukond.
Ühepäeviklasi on kirjeldatud umbes 150 liiki kõikjal maailmas peale Austraalia ja Okeaania ning Antarktika.
Need on kuni 3,5 cm pikkused putukad, ühepäeviklaste kohta suhteliselt suured. Neil on kaks või kolm sabaniiti ja omapärase mustriga tiivad.
Ühepäeviklaste vastsed on pikliku silinderja keha ja tugevate kaevejalgadega. Nad kaevavad käike aeglase vooluga jõgede savises põhjas. Vastsed on peamiselt lihatoidulised ja kas röövputukad või raipesööjad. Mõned söövad ka detriiti.
Bērzupe
Bērzupe (kohalikus murdes Bārzupe) on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Alūksne piirkonnas Liepna vallas.
Bērzupe asub valla põhjaosas. Küla jääb valla keskusest Liepnast 10, piirkonna keskusest Alūksnest 32 ja Riiast 233 km kaugusele. Seal asub Bērzupe bussipeatus.
Külast läheb läbi maantee P42.
Aastal 2007 oli külas 10 elanikku.
Jõgipäeviklased
Eestis on vähemalt 1 liik:
Priedaine (Dekšārese vald)
Priedaine on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Rēzekne piirkonnas Dekšārese vallas. Küla asub valla lääneosas Rūbežnīki kraavi kaldal ja jääb valla keskusest Dekšoresest 6,9, endisest piirkonna keskusest Viļānist 13,3 ning Riiast 205,8 kilomeetri kaugusele. Aastail 2009–2021 kuulus küla Viļāni piirkonda.
Aastal 2020 oli külas 2 elanikku.
Stridsvagn 74
thumb|Strv 74 Bodeni sõjaajaloo muuseumis Stridsvagn 74 (Strv 74) oli Rootsi tank, moderniseeritud modifikatsioon vanemast Stridsvagn m/42-st, mille kasutus 1950. aastate algul lõpetati.
Strv 74 oli Rootsi maaväe relvastuses aastatel 1958-1984.
Mk 14 Enhanced Battle Rifle
Mk 14 Enhanced Battle Rifle (EBR; inglise keelest 'Täiustatud Lahingvintpüss') on valikulise tulerežiimiga Ameerika Ühendriikide lahingvintpüss, mis kasutab padrunit 7.62×51 mm NATO. Tegu on M14 vintpüssi ümberehitusega, mis konstrueeriti Ameerika Ühendriikide erioperatsioonide väejuhatusele, nt Navy SEALsile, Delta Force'ile ja armee erivägedele.
Relvad sobivad nii täpsuslaskuritele kui lähivõitluseks. Aastast 2010 on USA armee väljastanud igale Afganistanis teenivale jalaväerühmale kaks EBR-i. Mk 14 EBR-il on standardkaaluga 560-millimeetrine vintraud ja GI-tüüpi leegisummuti.
Ilmar Kleis
Ilmar Kleis (24. august 1930 Käru vald, Käru kihelkond, Järvamaa – 11. jaanuar 2015) oli eesti tehnikateadlane.
Haridus
Ta lõpetas 1948. aastal Türi Keskkooli ja 1953. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi mehaanikateaduskonna masinaehitustehnoloogia erialal. Aastatel 1955–1958 oli samas aspirant, kaitses 1959. aastal tehnikakandidaadi väitekirja (kinnitati aastal 1960). Aastatel 1969–1970 oli samas doktorant, kaitses 1971. aastal Moskva Naftakeemia ja Gaasitööstuse Instituudis tehnikadoktori väitekirja (kinnitati aastal 1973). Täiendõpe: Stuttgardi Ülikool 1968/1969 ja 1976 (6 kuud); Kiievi Polütehniline Instituut 1978, Müncheni Tehnikaülikool 1993.
Töökäik
Ta oli aastatel 1952–1953 tehas Ilmarise insener.
Aastal 1953 oli ta Tallinna Polütehnilise Instituudi hüdrotehnika ja geodeesia kateedri vanemlaborant, aastatel 1954–1958 oli ta assistent teoreetilise mehaanika kateedris ja 1958–1960 masinaelementide kateedris, 1961. aastal sama kateedri vanemõpetaja ja aastatel 1962–1973 dotsent (kinnitatud 1965).
Professor 1971 (kinnitatud 1973); aastatel 1973–1992 oli ta masinaelementide kateedri professor. Lisaks oli ta 1970–1984 kateedrijuhataja ja 1984–1991 TPI teadusprorektor. Aastatel 1991–1992 oli ta peateadur, aastatel 1992–1997 masinaelementide professor ja aastast 1997 mehhatroonikainstituudi masinaelementide õppetooli emeriitprofessor.