cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Matemaatika
Matemaatika ajalugu
Teises järgus – elementaarmatemaatika perioodil, mis kestis 17. sajandini – kujunesid suured matemaatika harud, näiteks algebra, aritmeetika ja geomeetria. Sellesse ajajärku kuulub ka Eukleidese teos "Elemendid" (3. sajand eKr), mis koondas kõik tol ajal teada olnud geomeetriateadmised terviklikuks loogiliseks süsteemiks.
Kolmandaks järguks loetakse kõrgema matemaatika perioodi, mis kestis 19. sajandini. Siis olid kesksel kohal muutuja ja funktsiooni mõiste ning loodi kõverate ruumide geomeetriad (Lobatševski geomeetria ja Riemanni geomeetria).
Neljas ajajärk hõlmab nüüdisaegse matemaatika, millele on eriti iseloomulik laialdane arvutite kasutamine (arvutusmatemaatika). Selles järgus on tekkinud mitu uut matemaatikaharu, näiteks matemaatiline loogika, nüüdisaegne algebra ja funktsionaalanalüüs.
Kuigi peaaegu kõikides kultuurides on matemaatika algelisel tasemel toimib (loendatakse ja mõõtmine), on matemaatika edasiarendamine teada suhtelistelt vähestest kultuuridest ja ajastutest. Enne uusaega, mil teadmised hakkasid globaalselt levima, on matemaatika areng kirjalike dokumentide kaudu teada üksnes vähestest kohtadest. Kõige vanemad matemaatikaalased tekstid pärinevad Vana-Egiptuse Keskmisest riigist (Berliini papüürus, umbes 13. sajand eKr), Mesopotaamiast (kiilkirjatahvel Plimpton 322, umbes 19.–18. sajand eKr) ja Vana-Indiast (Sulbasuutrad, umbes 8.–6. sajand eKr). Kõik need tekstid puudutavad Pythagorase teoreemi, mis näib olemas üks vanemaid ja levinumaid matemaatika saavutusi pärast aritmeetika ja geomeetria põhialuseid.
Vana-Kreekas ning hellenismiaegses Egiptuses, Mesopotaamias ja Sürakuusas arenes matemaatika edasi.
Džainistlikud matemaatikud tegutsesid 4. sajandist eKr 2. sajandini pKr.
Esimesed tõendid Vana-Hiina matemaatikast on loendamissümbolid oraakliluudel, mis on dateeritud 14.–13. sajandisse eKr. Hani dünastia ajast pärinevad "Meresaare käsiraamat" ja "Üheksa peatükki matemaatikakunstist" (2. sajand eKr kuni 2. sajand pKr).
Matemaatika arenes oluliselt Indias 5. sajandist ning islamimaailmas alates 9. sajandist.
Enne renessansiaega arenes matemaatika puhangutena: intensiivne areng vaheldus seisakutega. Alates 16. sajandi matemaatilistest avastustest Itaalias on matemaatika hakanud arenema üha kiiremini.
Matemaatika arengu algetapp
On säilinud väga vanu joonistusi, mis annavad tunnistust matemaatika tundmisest ja aja mõõtmisest taevakehade järgi.
Ühest Lõuna-Aafrika koopast on leitud ookerkaljud, millele on 70 000 aastat tagasi uuristatud geomeetrilised kujundid. Aafrikast ja Prantsusmaalt on leitud nooremast kiviajast pärinevaid esemeid (dateeringud 35 000...20 000 aastat tagasi), mis annavad tunnistust aja mõõtmisest. On põhjust arvata, et loendamisega tegelesid naised, kes pidasid arvet oma menstruaaltsükli üle: näiteks on luule või kivile uuristatud 28, 29 või 30 kriipsu, millele järgneb teistsugune kriips. Loomakarjadega kokkupuutuvatel küttidel olid mõisted 'üks', 'kaks' jne ning ka 'null'.
Niiluse lätete piirkonnast Kongo DV kirdeosast on leitud nooremast kiviajast (umbes 20 000 aastat tagasi) pärinev Ishango luu. Ühe tõlgenduse järgi on sellel kujutatud algarve ja egiptuse korrutamist. Dünastiate-eelses Egiptuses 5. aastatuhandel eKr kujutati piltidena geomeetrilisi kehasid. On väidetud, et Egiptuse megaliidid 5. aastatuhandest eKr ning hiljem praeguse Inglismaa ja Šotimaa alal paiknevad megaliidid 3. aastatuhandest eKr kehastavad oma konstruktsiooni poolest ringjooni, ellipseid ja Pythagorase kolmikuid ning annavad võib-olla tunnistust ka aja mõõtmisest taevakehade liikumise järgi. Vana-Egiptuse ehitustehnoloogia umbes 2600 eKr annab tunnistust täpsest geodeesiast ning lubab oletada kuldlõike tundmist.
Koroonapandeemia Gruusias
Koroonapandeemia Gruusias on osa 2019. aasta sügisel Hiinast Wuhanist alanud ja 2020. aasta märtsis pandeemiaks kasvanud ülemaailmsest koroonapandeemiast.
Usma järv
Usma järv (läti keeles Usmas ezers) asub Lätis Kuramaal Ventspilsi piirkonnas Usma vallas.
Järve pindala on 34,692 km2, pikkus 13,5 km, keskmine sügavus 5,4 m, suurim 27 m.
Matemaatika
Vana-Egiptus
Geomeetrias oskasid nad arvutada kolmnurkade, ristkülikute ja trapetsite pindala, tundsid arvu π ligikaudset väärtust (16/9)² ning oskasid arvutada ruudukujulise alusega tüvipüramiidi ruumala valemi V=(a²+ab+b²)h/3 järgi, kus a on aluse küljepikkus, b on äralõikamisel tekkinud tahu küljepikkus, h on tüvipüramiidi kõrgus ja V on tüvipüramiidi ruumala.
Vana-Egiptuses ei tuntud rangeid tõestusi, mis iseloomustavad hilisemat matemaatikat.
Koroonapandeemia Gruusias
Esimene haigestunu tuvastati Gruusias 26. veebruaril 2020. Selleks oli Iraanist tulnud 50-aastane mees.
Kronoloogia
Tuvastatud nakatunuid Gruusias <br style="clear:left;" />
Tiina Rääk
Tiina Rääk (aastast 1978 Tiina Ausmees; sündinud 27. detsembril 1951 Tallinnas ) on eesti näitleja.
Aastatel 1975–1995 töötas teatris Ugala.
Mis tunne on olla nahkhiir?
"Mis tunne on olla nahkhiir?" ("What is it like to be a bat?") on Thomas Nageli artikkel.
See ilmus esimest korda trükis 1974. aastal ajakirjas The Philosophical Review (lk 435–450). Hiljem on see ilmunud mitmes kogumikus, sealhulgas "The Mind's I" (toimetajad Daniel Dennett ja Douglas Hofstadter), "Readings in the Philosophy of Psychology" (toimetaja Ned Block), Nageli enda "Mortal Questions" (1979) ja "Philosophy of Mind: Classical and Contemporary Readings" (toimetaja David Chalmers).
Reduktsionism
Samuti tõstab ta esile Saul Kripke teost "Nimetamine ja paratamatus" ning M. T. Thorntoni artiklit "Ostensive Terms and Materialism" (The Monist, 1972, lk 193–214.
Materialistlikud autorid käsitlevad keha ja vaimu probleemi samas võtmes nagu vee reduktsiooni H2O-le, IBM-i arvuti reduktsiooni Turingi masinale, äikese reduktsiooni elektrilahendusele või nagu DNA ja geeni vahekorra või tamme ja süsivesikute vahekorra probleemi, ignoreerides keha ja vaimu probleemi eripära.
Igal reduktsionistil on mõni säärane lemmikanaloogia, kuid on väga ebatõenäoline, et näited õnnestunud reduktsioonist heidaksid valgust vaimu ja aju vahekorrale. Ent filosoofidel on inimlik nõrkus seletada arusaamatut tuttava ja arusaadava kaudu, olgugi see täiesti erinev. Nõnda on omaks võetud uskumatuid teooriaid. Nagel püüab selgitada, miks tavalised näited ei aita aru saada vaimu ja keha suhtest ning miks meil praegu pole arusaama, mis oleks vaimunähtuse füüsilise loomuse seletus. Ilma teadvuseta ei oleks keha ja vaimu probleem kaugeltki nii huvitav, teadvusega aga tundub ta lootusetu. Kuigi teadvus on teadvuslike (conscious) vaimunähtuste tähtsaim ja iseloomulikem omadus, ei püüagi enamik reduktsionistlikke teooriaid seda seletada. Hoolikal uurimisel selgub, et selleks ei kõlba ükski olemasolev reduktsionistlik käsitus. Mõeldav on mõni uus teoreetiline vorm, kuid kui see olemas ongi, jääb ta kaugesse intellektuaalsesse tulevikku.
Kas teadvus on redutseeritav?
Teadvusekogemus on laialt levinud, esinedes paljudel loomadel. Pole kindel, kas see esineb lihtsamatel organismidel, ja on väga raske öelda, kuidas teadvuse olemasolu üle üldjuhul otsustada. Äärmusliku seisukoha järgi on see ainult inimesel. Kahtlemata esineb teadvus üle universumi teiste päikesesüsteemide planeetidel vormides, mis on meile täiesti kujutlematud. Igatahes aga tuleneb teadvuse olemasolust organismil kindlasti, et on mingi tunne see organism olla. See ongi teadvuslike vaimuseisundite omamise tarvilik ja piisav tingimus. (Võib-olla tuleneb teadvuse olemasolust veel midagi kogemuse vormi kohta, võib-olla isegi organismi käitumise kohta, kuigi see viimane on kaheldav.) Seda võib nimetada kogemuse subjektiivseks iseloomuks. Vaimunähtuste reduktiivsed analüüsid seda ei arvesta, sest nad on loogiliselt ühitatavad teadvuse puudumisega. Seda ei saa analüüsida funktsionaalsete seisundite ega intentsionaalsete seisundite kaudu, sest selliseid seisundeid saab omistada inimese moodi käituvatele robotitele, millel pole mingit kogemust. (Võib-olla sääraseid kogemuseta roboteid ei saaks olla, vaid asjadel, mis käituvad nii keerukalt kui inimesed, on paratamatult kogemus. Aga sellist tõsiasja ei saaks avastada pelgalt mõisteanalüüsiga.) Sama laadi põhjustel ei saa seda analüüsida kogemuste kausaalse rolli kaudu tüüpilises inimkäitumises. (Kogemuse subjektiivne iseloom ei ole sama asi mis see, milles me oleme korrigeerimatud: me ei ole kogemuse asjus korrigeerimatud; teiselt poolt, kogemus on ka loomadel, kellel pole keelt ega mõtlemist, nii et neil pole ka uskumusi oma kogemuste kohta.) Nagel ei eita, et teadvuslikud vaimuseisundid ja vaimusündmused on käitumise põhjuseks, ega seda, et vaimuseisundeid ja -sündmusi saab iseloomustada funktsionaalselt, vaid üksnes seda, et selline analüüs on ammendav. Reduktsioon peab alati tuginema analüüsile selle kohta, mida redutseeritakse. Kui analüüs jätab midagi välja, siis ei ole probleem õigesti püstitatud. Kui vaimunähtusi analüüsitakse nii, et nende subjektiivne iseloom jääb välja, siis ei saa reduktsiooniga materialismi õigustada; kui meil pole arusaamist kogemuse subjektiivsest iseloomust, siis pole selge, mida füsikalistlikult teoorialt oodata.
Vaimu füüsikalise aluse teoorias paistab kõige raskem olevat seletada just seda. Kogemuse fenomenoloogilisi jooni ei saa välja jätta, nii nagu tavalise aine füüsikaline või keemiline reduktsioon jätab välja aine fenomenaalsed jooned, seletades neid toimetele inimvaatlejatena (Richard Rorty. Mind-Body Identity, Privacy, and Categories'. – Review of Metaphysics, XIX, 1965)). Vaimu reduktsiooni korral tuleb seletada ka fenomenoloogilisi jooni. Aga mis tahes subjektiivne fenomen on olemuslikult seotud üheainsa vaatekohaga, ja paistab, et objektiivne, füüsikaline teooria peab vaatekohast vältimatult loobuma, nii et reduktsioon osutub võimatuks.
Tõsiasjad selle kohta, mis tunne on olla X, on nii iseäralikud, et võidakse koguni kahelda nende reaalsuses või nende tõsiasjade kohta käivate väidete tähenduslikkuses. Et näha subjektiivsuse ja vaatekoha vahelist seost ning subjektiivsete joonte tähtsust, võtab Nagel näite, mis toob selgelt välja subjektiivsete ja objektiivsete käsituste erinevuse.
Nahkhiire kogemuse kujuteldamatus
Eeldatavasti me kõik usume, et nahkhiirtel on kogemus: nad on ju imetajad. (Herilaste ja lestakalade puhul võiks ehk juba hakata selles kahtlema.) Ometi aga on nahkhiirte tegevused ja meeled meie omadest nii erinevad, et probleem, mille Nagel tahab tõstatada, on väga terav: tegu on meile väga võõra eluvormiga; seda teab igaüks, kes on mõnda aega kinnises ruumis erutatud nahkhiirega koos olnud.
Uskuda, et nahkhiirtel on kogemus, tähendab uskuda, et on mingi tunne olla nahkhiir. Nahkhiirte kajalokatsioonimeelel on umbes samasugune funktsioon nagu meie nägemismeelel. Kuid nahkhiirte kajalokatsioonimeel ei sarnane oma toimimisviisi poolest ühegi meie meelega, nii et pole mingit põhjust arvata, et sellega kaasneks tunne, mis sarnaneb mõne meie tundega. Aga siis pole selge, mis see tähendab "tunne olla nahkhiir". Kas me saame seda kuidagi mõtestada omaenda siseelust ning selle kohta käivatest mõistetest lähtudes, või siis ehk kuidagi teisiti?
Meie kujutlusvõimet piirab meie kogemuse iseloom. Ei aita sellest, kui me kujutame ette, et meil on käte küljes "nahk", millega saab hämaras lennata ja putukaid suhu napsata, nägemine on kehv, aga kajalokatsioonimeel on hea, ja päeval ripume pea alaspidi pööningul. Seda võib ju mingil määral ette kujutada, aga see on kõigest ettekujutus sellest, mis tunne meil endil oleks, kui me nahkhiire moodi käituksime. Meie küsimus on aga hoopis selles, mis tunne nahkhiirel endal on nahkhiir olla. Seda tunnet ei saa ma oma kogemuste baasil kuidagi ette kujutada.
Kui minu ehitus ei muutu, ei sarnane minu kogemused nahkhiire omadega. Aga kas üldse oleks mingi tähendus eeldusel, et mul on nahkhiire neurofüsioloogiline ehitus? Isegi kui ma saaksin järk-järgult nahkhiireks muutuda, ei saa ma oma praeguse ehitusega ette kujutada, kuidas tunduvad minu tulevased kogemused.
Me ei saa oma kogemuse ekstrapolatsiooni võõrolendi kogemusele lõpuni viia. Me saame ainult skemaatiliselt öelda, kuidas see tundub. Näiteks võime öelda, et nahkhiire kajalokatsioonile on omane kolmemõõtmeline taju vahemaa tagant; nahkhiirel on mingisugune valu, hirm, nälg ja lõbu, samuti meeled, mis on meile tuttavamad kui kajalokatsioonimeel. Siiski peab igal niisugusel kogemuse juures olema konkreetne subjektiivne kogemus, mis on meile kujutlematu. Ja kui kuskil mujal universumis on teadvusega olendid, siis küllap on nende teadvuses midagi, mida me skemaatiliseltki ei oska kirjeldada. (Sama probleem tekib ka kujutlemisega, mis tunne on olla sünnist saadik pimekurt: kumbki meist ei saa aru, mis tunne on olla teine meist, küll aga usume, et mingi tunne see on.)
Kui keegi tahaks eitada, et me saame uskuda, et on olemas tõsiasjad, mille täpset loomust me ei oska mõelda ega ette kujutada, siis pööraku ta tähelepanu sellele, et mõistusega nahkhiired või marslased oleksid meie suhtes samasuguses olukorras: meie ju teame, et on mingi kindel tunne olla meie. Ainult meiesugused olendid saavad seda kogemust üksteisele arusaadavate mõistete kaudu kirjeldada. Asjaolu, et meil pole erilist lootust oma keeles üksikasjalikult kirjeldada marslase ega nahkhiire kogemust, ei tähenda veel, et neil poleks umbes sama detailirikkaid kogemusi nagu meil. Meie loomuse piirid ei pruugi seda võimaldada. Ja muidugi ei tohiks me arvata, et sellel, mida meil pole võimalik kirjeldada ega mõista, puudub reaalsus või tähenduslikkus.
Nüüd tekib küsimus, kuidas omavahel suhtuvad tõsiasjad ja mõisteskeemid või representatsioonisüsteemid. Kui ma usun subjektiivse valla olemasolusse, siis ma pean uskuma, et on tõsiasju, mida inimese mõisted ei haara. Seega jõuame järeldusele, et on tõsiasju, mis ei seisne inimkeeles väljendatavate propositsioonide tõesuses (kuigi me ei oska neid tõsiasju väita ega mõista).
Paistab, et tõsiasjad selle kohta, mis tunne on olla inimene, nahkhiir või marslane, kehastavad mingit kindlat vaatekohta.
Ma ei pea silmas kogemuse privaatsust kogemuse omanikule. Vaatekoht on tüüp, mida saab teiselt üle võtta. Fenomenoloogilised tõsiasjad on täiesti objektiivsed selles mõttes, et üks inimene saab öelda või teada, milline kvaliteet on teise inimese kogemusel. Samas on nad subjektiivsed selles mõttes, et selline omistus eeldab, et teisel on minu omaga sarnane ehitus. Mida erinevam teine on, seda halvemini selline omistus mul tõenäoliselt õnnestub. Ka iseennast on teisest vaatekohast raske mõista. (Küllap moodustavad olenditevahelised kaugused pideva skaala. Näiteks küllap oskaks pime inimene, kes on harjunud kaja kuulatama, nahkhiir-olemise tunnet paremini ette kujutada. Teiselt poolt, ka inimestevaheline mõistmine ei ole päris täielik. Jutt ei olegi mitte sellest, et meil pole võimalik teada, mis tunne on olla nahkhiir, vaid et juba selleks, et aru saada, mis tähendab 'tunne olla nahkhiir', (ammugi siis teada, mis tunne on olla nahkhiir) tuleb asuda nahkhiire vaatekohale. Kui sellele vaatekohale saab asuda ligikaudselt või osaliselt, siis ka arusaamine on ligikaudne või osaline (või nii vähemalt praeguses arusaamise seisus tundub).
Tagasi keha ja vaimu probleemi juurde
Kui tõsiasjad selle kohta, mis tunne on kogeval organismil, on ligipääsetavad ainult ühest vaatekohast, siis jääb müsteeriumiks, kuidas selle organismi kehalises toimimises saab kätkeda kogemuste tõeline iseloom. Tõsiasjad kehalise toimimise kohta ongi ühed niisugused objektiivsed tõsiasjad, mida saab vaadelda ja mõista mitmest vaatekohast ja erinevate tajusüsteemidega indiviidide poolt. Nahkhiire neurofüsioloogia tundmaõppimisel inimestest teadlastel ülalkirjeldatud laadi takistusi pole, nii nagu ka mõistusega nahkhiired või marslased võivad ehk inimese aju kohta rohkem teada saada, kui see inimestel enestel kunagi õnnestub.
See ei ole iseenesest veel argument reduktsiooni vastu. Marslasest teadlane, kes ei saa aru, mis on nägemistaju, võib aru saada näiteks vikerkaarest, äikesest ja pilvest kui füüsikalistest nähtustest, kuigi ta ei saaks iial aru inimese mõistetest vikerkaare, äikese ja pilve kohta ega kohast, mis neil asjadel on inimeste fenomenaalses maailmas. Ta taipaks nendele mõistetele vastavate asjade objektiivset loomust, sest kuigi mõisted on seotud kindla vaatekohaga ja kindla nägemisfenomenoloogiaga, asjad seda ei ole: asjad on küll vaadeldavad teatud vaatekohast, kuid jäävad ise väljapoole vaatekohta, nii et neid saab vaadelda ka teistest vaatekohtadest (olgu siis vaatlejaks sama või teine organism). (Objektiivsus ei pea tingimata olema absoluutne; piisab suuremast objektiivsusest. Nagel leiab, et tema argumendid töötavad isegi juhul, kui objektiivsema ja subjektiivsema vaatekoha eristus ise sõltub mingit laadi vaatekohast.)
Kogemuse puhul aga paistab seos kindla vaatekohaga olevat palju tihedam. Raske on aru saada, mida võiks tähendada kogemuse objektiivne iseloom lahus konkreetsest vaatekohast, millest subjekt seda võtab. Kui loobuda nahkhiire vaatekohast, mis siis jääb järele küsimusest, mis tunne on olla nahkhiir? Kui aga kogemusel puudub subjektiivsele iseloomule lisanduv objektiivne loomus, mis on tabatav eri vaatekohtadest, kuidas siis saaks eeldada, et minu aju uuriv marslane vaatleb füüsilisi protsesse, mis on minu vaimsed protsessid, ainult et ta teeb seda teisest vaatekohast? Sama küsimus kehtib inimesest teadlase kohta. (Siin pole oluline, kas ajus nähtav sarnaneb kuidagi minu kogemusega.)
Psühhofüüsilise reduktsiooni üldine raskus
Paistab, et siin ilmneb üldine raskus psühhofüüsilise reduktsiooni (vaimu redutseerimine kehale) juures. Teistes valdkondades on reduktsioon samm suurema objektiivsuse poole, täpsema arusaamise poole asjade tegelikust loomusest. Väheneb meie sõltuvus vaatekohtadest. Me saame vahetada vaatekohti, mõeldes ometi samadest asjadest.
Tundub, et kogemuse enese mõistele see pole rakendatav. Kui me loobume oma algsest subjektiivsest vaatekohast ning püüame oma kogemust kirjeldada nii, et sellest saaksid aru need, kes ei suuda ette kujutada, mis tunne on olla meie, siis me jõuame inimkogemuse tõelisele loomusele lähemale. Kui kogemuse subjektiivne iseloom on täiesti taibatav ainult ühest vaatekohast, siis igasugune liikumine suurema objektiivsuse poole viib meid fenomeni tõelisest olemusest kaugemale.
Selle vastuväite seeme on jälgitav juba eduka reduktsiooni puhul. Tõepoolest, kui me leiame, et heli on tegelikult lainetus õhus või muus keskkonnas, siis me loobume ühest vaatekohast teise kasuks ning kuulmisega seotud vaatekoht jääb redutseerimata. Reduktsioon õnnestub ainult juhul, kui redutseeritavast jäetakse välja ühele või teisele liigile spetsiifiline vaatekoht.
Kuigi me välismaailma täielikumalt mõista püüdes jätame õigusega vaatekoha välja, ei saa me jäädagi seda ignoreerima, sest see ongi sisemaailma olemus, mitte lihtsalt vaatekoht sellele. Viimase aja filosoofilise psühholoogia neobiheiviorism tuleneb suures osas katsest asendada vaim ise vaimu objektiivse mõistega, nii et sellest, mida redutseerida, ei jääks midagi järele. Kui me mööname, et vaimu füüsikaline teooria peab seletama kogemuse subjektiivset iseloomu, siis me peame tunnistama, et ükski praegu võtta olev käsitus ei anna meile võtit, kuidas seda teha. Kui vaimsed protsessid on tegelikult füüsilised protsessid, siis seostub teatud füüsiliste protsesside läbi tegemisega mingil seesmisel moel see, mis tunne on neid läbi teha. Jääb müsteeriumiks, mida see tähendab. (See seesmine suhe tähendaks selle paratamatut tõesust, et teatud füüsikaline seisund tundub sel ja sel moel. Saul Kripke ütleb teoses "Nimetamine ja paratamatus", et vaimse kausaalbiheivioristlik analüüs jms analüüsid ebaõnnestuvad sellepärast, et nad käsitavad näiteks sõna "valu" valude kontingentse nimena. Kogemuse subjektiivne iseloom (Kripke sõnul "selle vahetu fenomenoloogiline kvaliteet") on olemuslik olemus, mille sellised analüüsid välja jätavad ja mille pärast ta ongi paratamatult see kogemus, mis ta on. Nagu Kripkegi, leiab Nagel, et hüpotees, et teatud kindlal ajuseisundil on paratamatult teatud kindel subjektiivne iseloom, ei ole ilma pikemata arusaadav. Teooriad, mis peavad vaimu ja aju suhet kontingentseks, siin seletust ei paku; võib-olla on alternatiive, mida pole veel avastatud.)
Talurahvakool
Talurahvakool ehk rahvakool on 17. sajandi keskpaigast kuni 20. sajandi alguseni tegutsenud talurahvale mõeldud seisuslike haridusasutuste üldnimetus.
Mis tunne on olla nahkhiir?
Järeldused
Öeldust ei saa järeldada, nagu oleks füsikalism tingimata väär. Füsikalistlikud hüpoteesid, mis lähtuvad vaimu ekslikust analüüsist, ei tõesta selles asjas midagi. Pigem võib öelda, et füsikalism ei ole arusaadav, sest praeguse seisuga me ei saa aru, kuidas ta saaks tõene olla. Võib-olla seda ei olegi mõtet nõuda, sest füsikalism ju ütleb selgelt: vaimuseisundid on keha seisundid ja vaimusündmused on füüsilised sündmused. Me ei tea, millised füüsilised seisundid ja sündmused need on, aga sellegipoolest me saame sellest hüpoteesist aru. Mis võiks olla arusaadavam kui sõna "on"?
Ent sõna "on" arusaadavus on Nageli meelest petlik. Kui öeldakse, et X on Y, siis tavaliselt me teame, kuidas see on mõeldud tõsi olema, kuid see on võimalik ainult tänu mõistelisele ja teoreetilisele taustale. Me teame, kuidas "X" ja "Y" osutavad ning mis laadi asjadele nad osutavad, ja me saame enam-vähem aru, kuidas kaks väljendit saavad osutada ühele ja samale asjale (esemele, isikule, protsessile, sündmusele jne). Aga kui "X" ja "Y" on raskesti võrreldavad, siis see ei pruugi olla arusaadav. Ei pruugi olla arusaadav, kuidas nad saavad osutada samale asjale ega mis laadi asjale nad mõlemad võiksid osutada. Sel juhul jääb puudu teoreetilisest taustast. Ilma sellise taustata jääb samastamine müstiliseks.
Talurahvakool
19. sajandil, pärast 1885. aasta keisri ukaasi, kui Liivi-, Eesti- ja Kuramaa rahvakoolid ja õpetajate seminarid allutati Rahvahariduse Ministeeriumile, jaotati talurahvakoolid jaotati õppeaja ja õpetajate arvu järgi ühe- ja kaheklassilisteks. Esimest koolitüüpi hakati ametlikult nimetama vallakooliks ja teist ministeeriumikooliks.
Ministeeriumikooli üheklassilises õppes käidi kolm ja kaheklassilises koolis, viis talve. Uue määruse alusel lubati emakeeles õpetada neis koolides ainult kahel esimesel õppeaastal, kuid hiljemgi jäid emakeelseteks eesti keele, usuõpetuse- ja kirikulaulutunnid.
Linna- ja maa-algkoolide ning eraõppeasutuste järelevalve ja juhtimisega tegelesid rahvakoolide inspektorid. Rahvakoolide inspektorite ülesandeks oli kooliõpetajate ametisobivuse kontrollimine ja koolide ning eraõppeasutuste järelevalve. Tartu õpperingkonna, rahvakoolide direktorile alluvate inspektorite ametikohad, algkoolide ja eraõppeasutuste järelevalveks ja juhtimiseks loodi 26. jaanuaril 1887. Nende hulka arvati ka senised õigeusu talurahvakoolide inspektorid. 1887. aastal oli Eestis kolm rahvakoolide inspektori rajooni (Tallinna, Kuressaare ja Tartu), kuid inspektorirajoonide arvu suurendati hiljem mitmel korral.
Mis tunne on olla nahkhiir?
Järeldused
Füsikalism on praegu umbes sellises staatuses nagu hüpotees, et aine on energia, Sokratese-eelse filosoofi suus. Meil ei ole vähimatki arusaamist, kuidas see saaks nii olla. Me ei saa aru, kuidas vaimu- ja kehatermin saaksid osutada ühele ja samale asjale. Ei aita ka analoogiad teiste valdkondadega: kui võtta vaimuterminite osutamist füüsilistele sündmustele tavapärasel moel, siis me saame jälle kas eraldi subjektiivsed sündmused tagajärgedena, mis tagavad vaimse osutuse füüsilistele sündmustele, või siis saame väära teooria selle kohta, kuidas vaimuterminid osutavad (näiteks kausaalne biheiviorism).
Kummalisel kombel võivad meil olla tõendid millegi meile mitte päriselt arusaadava tõesuse kasuks. Oletame, et keegi, kes ei tea midagi putukate moondest, paneb tõugu steriilsesse seifi ning leiab mõne nädala pärast seifi avades eest liblika. Kui ta nüüd teab, et seif oli kogu aeg kinni, on tal alust uskuda, et liblikas on või oli tõuk, kuigi ta ei saa üldse aru, kuidas see nii saab olla. (Üks võimalus on, et tõugu sees oli tilluke tiivuline parasiit, kes sõi tõugu ära ja kasvas liblikaks.)
On mõeldav, et füsikalismiga on praegu sama lugu. Donald Davidson (artiklis "Mental Events") on väitnud, et kui vaimusündmustel on füüsilised põhjused ja tagajärjed, siis neil peavad olema füüsilised kirjeldused. Tema meelest on meil alust seda uskuda isegi juhul, kui meil ei ole (ja ei saagi olla) üldist psühhofüüsilist (vaimunähtusi ja füüsilisi nähtusi reeglipäraselt siduvat) teooriat. (Nagel ei saa aru tema argumendist psühhofüüsiliste seaduste võimalikkuse kohta.) Davidsoni argument käib kavatsuslike vaimusündmuste kohta, kuid Nagel leiab, et mingil määral on alust uskuda ka, et aistingud on füüsilised protsessid, kuigi me ei saa aru, kuidas see nii oleks. Davidsoni järgi on teatud füüsilistel sündmustel taandumatult vaimseid omadusi, ja võib-olla see kuidagi nii on. Praegu aga pole meil mingit arusaamist, kuidas see nii võiks olla.
Väga vähe on uuritud, kas saab üldse mõtestatult rääkida kogemuste objektiivsest iseloomust (aju ei pea siin üldse mainima). Küsimus on teiste sõnadega selles, kas on mõtet küsida, millised minu kogemused tegelikult on (erinevalt sellest, kuidas nad mulle näivad). Hüpoteesist, et nende loomus on kirjeldatav füüsikaliselt, ei saa me päriselt aru, kui me ei saa aru sellest fundamentaalsemast ideest, et neil on objektiivne loomus (või et objektiivsetel protsessidel saab olla subjektiivne loomus). (Sama küsimus on oluline ka teiste vaimude probleemi juures (selle probleemi tihe seos vaimu ja keha probleemiga jäetakse tihti märkamata). Kui saadaks aru, kuidas subjektiivsel kogemusel saab olla objektiivne loomus, saadaks aru ka teiste subjektide olemasolust peale iseenda.)
Lähenemine teiselt poolt
Võib-olla saab subjektiivse ja objektiivse vahelise lüngale läheneda teiselt poolt. Jättes ajutiselt kõrvale vaimu ja aju vahelise suhte, võime püüda objektiivsemalt läheneda vaimsele endale. Praegu pole meil mingit võimalust mõelda kogemuse subjektiivsest iseloomust, toetumata kujutlusvõimele – asumata kogemuse subjekti vaatekohale. Seda tuleb võtta väljakutsena kujundada uued mõisted ja leiutada uus meetod – objektiivne fenomenoloogia, mis ei sõltuks empaatiast ega kujutlusvõimest. Kuigi see meetod eeldatavasti ei haaraks kõike, püüaks see (vähemalt osaliselt) kirjeldada kogemuste subjektiivset iseloomu nii, et see oleks arusaadav olenditele, kellel ei saa neid kogemusi olla.
Selleks et kirjeldada nahkhiirte kajalokatsioonikogemusi, tuleks välja töötada säärane fenomenoloogia. Alustada saaks ka inimestest. Võiks näiteks proovida välja töötada mõisted, mida saaks kasutada selleks, et kirjeldada sünnist saadik pimedale inimesele, mis tunne on näha. Võimalused selleks on piiratud, kuid peaks olema võimalik välja töötada meetod, millega saab objektiivselt väljendada palju rohkem, kui me praegu oskame, ja hulga täpsemalt. Vähe on kasu sellistest analoogiatest nagu et punane on nagu trompeti heli. Kuid taju struktuurijooned on võib-olla paremini objektiivselt kirjeldatavad, isegi kui midagi välja jääb. Ja esimeses isikus õpitavatele mõistetele alternatiivsed mõisted võivad võimaldada meil jõuda seda laadi arusaamiseni isegi omaenda kogemusest, mida praegu takistavad just see kirjeldamise hõlpsus ja distantsitus, mida pakuvad subjektiivsed mõisted.
Peale selle võiks säärane fenomenoloogia anda küsimustele kogemuse füüsikalisest baasist arusaadavama kuju. Neid subjektiivse kogemuse aspekte, mida niimoodi objektiivselt kirjeldada saab, võiks tõenäolisemalt saada ka mingil tuttavamal moel objektiivselt seletada.
Lõppjäreldus
Igatahes aga võib vaevalt jõuda mingi füüsikalise vaimuteooriani, kui ei mõelda rohkem järele üldise subjektiivse ja objektiivse probleemi üle. Muidu me ei saa vaimu ja keha probleemi isegi püstitada ilma seda probleemi vältimata.
Frank Jackson
Frank Jackson tunnistab artiklis "Epifenomenilised kvaalid" Nageli artikli mõju oma teadmisargumendile.
Jackson leiab, et see, mis tunne on olla nahkhiir või teine inimene, pole füsikalismi kriitika seisukohast oluline. Asi ei ole võõra kogemuse kogemuse ettekujutamises tuttava kogemuse baasil. Sellepärast peab ta oma teadmisargumenti asjakohasemaks.
Ta märgib ka, et artikli lõpus ei vaidle Nagel enam mitte niivõrd füsikalismiga, vaid kõigi vaimuteooriatega, sealhulgas ka nendega, mis tunnistavad mitteredutseeritavaid kvaale, sest nad ei hooli vaatekohtadest.
Kaali-Liiva
Kaali-Liiva on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Pihtla valda ja kandis nime Liiva.
Kadui rajoon
Kadui rajoon on haldus- ja omavalitsusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Vologda oblastis.
Rajoon jaguneb 2 linna- ja 2 külaasunduseks. Halduskeskus on Kadui alev.
Tapa vald (2005)
Tapa vald oli kohalik omavalitsus Lääne-Viru maakonnas aastail 2005–2017. Pärast 2017. aasta kohalike omavalitsuste haldusreformi tekkis olemasoleva Tapa valla ja Tamsalu valla ühinemisel uus Tapa vald.
Tapa vald oli Lääne-Virumaa läänepoolseim vald, piirnedes põhjas Kadrina, Kuusalu, Aegviidu ja Anija vallaga ning lõunas Tamsalu, Ambla ja Albu vallaga. Vald ulatus kiiluna Harju- ja Järvamaa vahele. Valla üldpindala oli 262,8 km2, ulatudes idast läände 35 km ja põhjast lõunasse keskmiselt 9 km.
Tapa vald jaotus viieks kandiks: Tapa, Lehtse, Jäneda, Saksi ja Karkuse.
Tapa valla elanike arv
Statistikaameti andmed 1. jaanuari seisuga :
Manga
pisi|Manga esileht Manga (漫画, otsetõlkes "veidrad pildid") on jaapanikeelne sõna koomiksi jaoks. Väljaspool Jaapanit mõeldakse manga all just Jaapani päritolu koomikseid või graafilisi novelle. Mangasid serialiseeritakse üldiselt iga nädal või iga kuu, üks mangasari võib kesta aastaid. Manga on peamiselt mustvalge, kuigi raamatu kaas ja vahel ka esimesed leheküljed võivad olla värvilised. Manga stiil arenes välja ukiyo-e ja välismaistest joonistusstiilidest ning saavutas oma praeguse kuju 19. sajandil, pärast teist maailmasõda. Manga lugemine on levinud meelelahutus, millega Jaapanis tegelevad nii noored kui ka vanad. Paljudes Jaapani linnades võib sisse astuda internetiühendusega mangakohvikusse (まんが喫茶, manga kissa), mis on külastajatele 24 tundi avatud.
Eriti populaarseid mangasid sageli ka animeeritakse (vt anime), näiteks "JoJo's Bizarre Adventure". Mõnikord on ka animest tehtud manga (näiteks "Neon Genesis Evangelion"), kuigi seda juhtub pigem harvem.
Ajalugu
20. sajandil olid Jaapani uksed avatud teistele riikidele, eriti läänemaadele, mille mitmesugused kultuurid ja eluviisid äratasid huvi nii mõneski jaapanlases. Majanduse hoogsa edenemise ajal lubas Joseph Pulitzer avaldada ühes Ameerika ajalehes meelelahutusena esimese pildisarja. Need väikesed koomiksid lõbustasid Ameerika rahvast ja nende populaarsus kasvas kiiresti. Juttu edastavate piltide edu tõttu võttis Jaapan üle koomiksite joonistamise trendi. Üks esimesi jaapani kunstnikke, kes hakkas joonistama pildisarju ja karikatuure, mis sarnanesid Ameerika omadega, oli Ippei Okamoto. Sel ajal olid need koomiksid samasugused nagu Ameerikas, ainsa erinevusena loeti neid paremalt vasakule.
Pärast esimest maailmasõda kehtestasid võitjariigid paljudele Jaapani koomiksijoonistajatele tsensuuri, peatades nähtuse, millest pidi saama jaapani "manga". Kuid oli üks mees, kes näitas maailmale uut liiki "mangat". Osamu Tezuka oli sõja ajal tehasetööline. Ta oli joonistamist alustanud juba väga noorelt ning oli suures vaimustuses Walt Disney animafilmidest. Ta joonistustel oli sarnasusi Disney stiiliga, aga samal ajal olid need omanäolised ja sarnanesid tänapäevase mangastiiliga. Osamu koomiksid ja anime-seriaalid, nagu "Tatsuwan Atom" ("Võimas Aatom"), võeti meelelahutusmaailmas hästi vastu ja need said varsti populaarsemaks, kui keegi oli osanud ette kujutada. Põhjuseks oli see, et ta joonistas inimtüüpidele vastavaid mangajutte, tal oli dramaatilisi, põnevaid ja täiskasvanutele mõeldud jutte, aga ka spetsiaalselt noortele loodud lugusid. Teismelistele mõeldud mangad jagunesid kaheks: shounen poistele ja shoujo tüdrukutele. Eri mangatüüpe joonistades kindlustas ta anime tänapäevase mitmekülgsuse. Kunstnikud hakkasid joonistama jutte, mis ärataksid huvi ka vanemas publikus, sest noored mangafännid said vanemaks ja kaotasid huvi mangade vastu, mida nad olid juba lugenud.
Üks eelmainitud kunstnikest oli Go Nagai, kelle mangad on peamiselt tuntud oma vastuolulise, vägivaldse ja rõveda sisu poolest. Tema joonistusstiil oli peaaegu selline nagu tänapäevane mangastiil. Nagai kõige kuulsam looming on "Devilman", mis avaldati esimest korda 1972. aastal. "Devilmani" kangelane erines seni mangades esinenud kangelastest. Et ta saaks võidelda teiste deemonitega, on temas hingepuhtust kombineeritud deemoni omadustega. See mingil määral anti-kangelaslik tegelane koos vägivaldse looga pälvis mitmelt rindelt kriitikat sihtgrupi vanusele sobimatuse tõttu. Aga Nagai jäi enesele kindlaks, olles tõmmanud oma haardesse palju vanemaid fänne, kes olid noorena lugenud shounen- või shoujo-mangasid. Need lugejad olid huvitatud Nagai manga küpsusest ja "Devilman" koos paljude tema järgmiste töödega, nagu näiteks kurikuulsalt seksikas sari "Cutie Honey", said mangakogukonnas kõige hinnatumaks. Osa neist olid ka esimesed animeeritud mangaseriaalid Nagai valitud vanusegrupile.
Teine teerajaja mangateemade ja lugejaskonna vanusegruppide laiendamises ning arengus oli Hayao Miyazaki. Miyazaki avaldas oma teoseid esimest korda 1960. aastatel ja osa tema varaseid töid ei erinenud teiste mangakunstnike omadest, kes tegid mangasid lastele või noortele. Ta esimene väljaanne oli manga kuulsast muinasjutust "Saabastega kass". Siis alustas ta aga projekti, mis hõlmas ta elust 13 aastat. Selleks oli "Nausicaa and the Valley of the Wind" tegemine. See film sai Miyazaki kõige tuntumaks tööks. Samalaadne film oli ka "Mononoke Hime" ehk "Princess Mononoke", mis sai samuti kiirelt tuntuks. Mõlemas filmis on peategelaseks noor naine, kes peab rasketel aegadel oma kodu või loodust päästma. Nendes filmides on palju kauneid maastikupilte, aga ka stseene sõjast laastatud linnadest ja küladest.
Rumiko Takahashi on samuti väga tuntud mangamaailma valitseja. Ta esimesed mangad ilmusid kord nädalas mangaajakirjades. Kuulsaks sai ta aga "Urusei Yatsura" ehk "Lamu, the Invader Girl" väljaandmisega. See manga on lugu kergelt perverssest teismelisest poisist ja tulnukast tüdrukust, kes teda armastab. Rumiko on loonud ka väga palju erinevaid anime-seriaale, nagu näiteks romantiline "Maison Ikkoku", õudust äratav "Mermaid’s Scar", komöödia "Ranma ½" ja nende kolme kombinatsioon "Inu-Yasha". Kõigi nende mangade ja animede tegemisega on Rumiko saanud üheks Jaapani rikkaimaks naiseks, kuid see pole midagi võrreldes sellega, kuidas ta anime- ja mangamaailma muutis.
Tänu neile kolmele geniaalsele inimesele suurenes mangatööstus iga aastaga. Samuti soosib mangaäri tõik, et sihtgrupiks on kõik vanuserühmad. Täiskasvanud meestele suunatud mangat nimetatakse seinen manga (青年漫画), täiskasvanud naistele mõeldud mangat aga josei-manga (女性漫画 ). Nüüd on mangade ja anime-seriaalide tegemine piisavalt tulus, et selle abil hästi ära elada, kõik tänu sellele, et inimestele meeldivad need mustvalged mangaajakirjad ja -seriaalid.
Manga väljaspool Jaapanit
Mangasid on tõlgitud paljudesse keeltesse ja avaldatud näiteks Koreas, Hiinas, Prantsusmaal, Saksamaal, Itaalias ja mujalgi.
Ameerika Ühendriikides ei ole manga ja anime tootmine eriti levinud, kuna Jaapanist tuuakse sisse väga palju manga- ja anime-seriaale. Need kõik tõlgitakse inglise keelde, lisades vahel originaalidele subtiitrid, kuid paljud animed lihtsalt dubleeritakse inglise keelde. Suurimaks mangade tõlkijaks on TOKYOPOP, millele heidetakse ette liigset kiirustamist tööde avaldamise juures. Näiteks esineb neis üleliigseid sõnu või on tekst halvasti tõlgitud. Kuid see ei peata teismelisi tüdrukuid, kes on nende mangade järele hullud.
Prantsusmaal on aga eriti levinud täiskasvanute manga ja anime. Jiro Taniguchi tööd, mis mujal eriti tuntuks ei saanud, on Prantsusmaal vägagi levinud ja hinnatud.
Saksamaal algas anime- ja mangahullus 1997. aastal, mil lasti välja "Dragonball". Müüdud koomiksitest moodustavad nüüdseks 75–80% mangad.
Üks kõige laialdasem manga levimise viis on alati olnud internet. Paljud tõlgivad mangasid oma emakeelde ja panevad need mõnele internetilehele üles. Neil pole selleks muidugi luba. Kuid on ka elukutselisi tõlkijaid, kelle on palganud mangade tootjad paari tõlgitud lehe levitamiseks internetis, et äratada huvi manga täisversiooni vastu. Selliseid tõlgitud lehti nimetatakse scanlation 'iteks, kuna tegemist on manga sisseskannitud lehtedega. Siiski on levinum ebaseaduslike tõlgete lugemine ja ostmine.
Eestis on mangade kättesaamine raskem kui näiteks Rootsis ja Soomes, kus mangasid isegi tõlgitakse. Eestis neid ei tõlgita, kuna lugejaskond on terve Eesti peale kokku umbes tuhat inimest. Suuremates raamatukauplustes on saadaval ingliskeelsed mangad.
Tusk. Töötus. Armetus.
Pealkiri on Vennaskonna albumi "Usk. Lootus. Armastus." pealkirja paroodia.
La Digue'i saar
thumb|400 px thumb|[[Anse Source d'Argenti rand]] La Digue on saar India ookeanis, Seišellide pindalalt neljas ja elanike arvult kolmas saar. Saar kuulub Graniidisaarte hulka.
La Digue'i geograafilised koordinaadid on.
Saar paikneb umbes 6 km Praslini saarest ida pool ja umbes 43 km kaugusel kirdes peasaarest Mahést. La Digue'i naabersaar kirdes on Félicité saar umbes 3 km kaugusel. Koos põhja ja ida pool paiknevate valdavalt asustamata väiksemate saartega (Petite Sœur, Grande Sœur, Marianne, Félicité ja Cocos) moodustab La Digue'i saar La Digue'i ringkonna.
La Digue'i saare pindala on umbes 10 km². Saar on umbes 5 km pikkune ja 3 km laiune. Saarel elab üle 2000 inimese, suurem osa neist läänerannikul La Passe'is ja La Réunionis. Saarel on laevaühendus Praslini ja Mahé saarega.
Saarel asub Veuve'i looduskaitseala, kus elab haruldane lind, värvuline Terpsiphone atrocaudata. La Digue'i kõrgeim tipp on Belle Vue (300 m).
Saare elanike peamine sissetulekuallikas on turism. Ajalooliselt tegelesid nad peamiselt kopra ja vanilli tootmisega.
La Digue'i saarel on muu hulgas kool, lasteaed, kirik, politseijaoskond ja polikliinik.
‘Abd Allāh ibn ‘Abd al-‘Azīz Āl Sa‘ūd
pisi ‘Abd Allāh ibn ‘Abd al-‘Azīz Āl Sa‘ūd ( عبد الله بن عبد العزيز آل سعود ; 1. august 1924 Er-Rijad – 23. jaanuar 2015 Er-Rijad) oli Saudi Araabia kuningas alates 1. augustist 2005 kuni surmani. Ta tõusis troonile, kui tema poolvend kuningas Fahd suri. Ta oli oma eluajal vanim valitsev monarh.
Abdullah oli Saudi dünastia rajaja kuningas Abdul Aziz ibn Saudi 15. poeg 37 pojast. Ka kõik ülejäänud pärast tolle surma 1953 valitsenud kuningad on olnud ibn Saudi pojad. Ta sai kodukoolituse valitud usuteadlaste ja haritlaste juhtimisel, veetis suure osa noorpõlvest kõrbes, kus lõi tihedad sidemed beduiini hõimupealikega. Hiljem oli ta Meka kuberner ja alates 1963 juhatas 40 000-mehelist Saudi Araabia rahvuskaarti, mis värvatakse tähtsamatest hõimudest ja toimib armee vastukaaluna.
Abdullah sai regendiks juba siis, kui Fahdil oli 29. novembril 1995 tõsine rabandus. Pärast seda oli suur osa võimust Abdullah' käes, kuna vend ei taastunud rabandusest täielikult.
Kosovo tunnustamine
pisi|püsti|Kosovo iseseisvust tunnustanud riigid {{legend|#000000|[[Kosovo}} {{legend|#0052ff|Riigid, mis tunnustavad ametlikult Kosovot iseseisvana.}} {{legend|#5fadff|Riigid, mis on teatanud, et kavatsevad Kosovot ametlikult iseseisvana tunnustada.}} {{legend|#cdcd9c|Otsustamata või ebaselge seisukohaga riigid.}} {{legend|#E5A238|Riigid, mis on väljendanud mittenõustumist ühepoolsete sammudega või avaldanud toetus edasiste läbirääkimiste pidamiseks.}} {{legend|#FF4500|Riigid, mis on teatanud, et nad ei tunnusta Kosovot iseseisvana.}} {{legend|#a3a3a3|Riigid, mis ei ole oma seisukohta avaldanud.}}
Kosovo tunnustamine kirjeldab iseseisva Kosovo Vabariigi tunnustamist rahvusvahelise üldsuse poolt. Kosovo kuulutas end ühepoolselt Serbiast iseseisvaks 2008. aasta 17. veebruaril. Serbia iseseisvusdeklaratsiooni ei tunnustanud, vaid väitis selle olevat rahvusvahelise õigusega vastuolus ning lähtub jätkuvalt ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioonist 1244, mille järgi Kosovo on Serbia autonoomne provints Kosovo ja Metohija.
Rahvusvaheline reaktsioon Kosovo iseseisvumisele on olnud mitmekesine. 2021. aastast on Kosovo iseseisvust tunnustanud 115 ÜRO liikmesriiki 193-st, Uus-Meremaaga vabalt assotsieerunud saareriigid Cooki saared ja Niue ning Taiwan. Mõned ÜRO liikmesriigid on hiljem oma tunnustuse tagasi võtnud, kuid täpset tunnustustest loobumise arvu on raske öelda, sest Serbia ja Kosovo väited lähevad omavahel vastuollu ja vaidlusalused riigid ei väljenda tihti oma otsust avalikult. Serbia väitel on 18 ÜRO liikmesriiki oma tunnustusest loobunud. Serbia on peamiselt veenud riike tunnustusest loobuma hüvede pakkumise, mitte Kosovo iseseisvumise legaalsust kahtluse alla pannes.
20 ÜRO liikmesriiki on teatanud, et nad ei tunnusta Kosovo iseseisvust, tuues põhjuseks ohtliku pretsedendi, mida riigi ühepoolne iseseisvumine Kosovo näitel loonud on. Ülejäänud 59 ÜRO liikmesriiki, Vatikan ja Palestiina ei ole seisukohta võtnud või on ebaselgel seisukohal.
Surnud 1996
''Siin on loetletud 1996. aastal surnud tuntud inimesi ja loomi.
Liiva-Putla
Liiva-Putla on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Pihtla valda.
John Adams
thumb|John Adams (1823/4). Gilbert Stuarti maal John Adams (30. oktoober (19. oktoober) 1735 Massachusetts – 4. juuli 1826 Massachusetts) oli 2. Ameerika Ühendriikide president aastail 1797–1801 ja esimene asepresident 1789–1797 George Washingtoni ajal.
Hariduselt oli John Adams jurist. Ta määrati 1785 esimeseks USA saadikuks Suurbritanniasse.
Ta abiellus Abigail Smithiga ja neil oli 6 last, kellest 2 surid väga noorelt. Tema pojast John Quincy Adamsist sai 1825. aastal Ameerika Ühendriikide 6. president.
Mestia
Mestia on alev Gruusias Samegrelo–Zemo Svanethi piirkonnas, Mestia rajooni keskus.
John Adams
Adamsit peetakse üheks olulisimatest riigi rajajatest. Ta oli ka üks Ameerika Ühendriikide Iseseisvusdeklaratsiooni koostajatest.
Mestia
thumb|left|Mestia thumb|Keskaegse kaitsetorniga maja Mestias.
Pilsen
Pilseni õlu ehk pilsen ehk pilsner on hele laagriõlu, mille pruulimisel kasutatakse ainult linnaseid. Õlu töötati välja 19. sajandil Pilsenis Böömimaal (tänapäeval Plzeň Tšehhis).
John Adams
pisi|John Adamsi vapp Adams võitis 1796. aasta USA presidendivalimised, kus tema peamine vastaskandidaat oli Thomas Jefferson. Adams kogus 53% häältest Jeffersoni 47% vastu, võitis 9 osariigis Jeffersoni 7 vastu ja kogus 71 valijameest Jeffersoni 68 vastu. Adamsi asepresidendikandidaadiks plaanis tema erakond Thomas Pinckney, aga valijamehed valisid sellele kohale Jeffersoni.
Adamsit peetakse USA laevastiku loojaks. Tema ametiaja lõpul viidi riigi pealinn üle Washingtoni. Ta oli esimene USA president, kes elas Valges Majas.
Pilsen
Päritolu
Kuni 1840. aastateni oli enamik Böömi õlledest pinnakääritatud tumedad õlled, mille maitse ja kvaliteet ei olnud rahuldavad. Pilseni linnakodanikud otsustasid aastal 1839 luua oma õlletehase Burgess (praegu Plzeňský Prazdroj), mis tootis õlut Baieri-päraselt. Baieri õlletootjad eksperimenteerisid õlle laagerdamisega jahedates koobastes, kasutades põhjakääritust. See parandas õlle selgisust, maitset ja säilivust.
Burgessi õlletehas palkas Baieri õllepruulija Josef Grolli (1813–1887), kes uusi tehnikaid ning heledamat linnast kasutades tootis 5. oktoobril 1842 esimese partii pilsenit.
John Adams
Adams kaotas 1800. aasta USA presidendivalimistel Thomas Jeffersonile. Jefferson võitis 8 osariigis Adamsi 7 vastu, valijamehed olid 73:65 Jeffersoni kasuks ja Jefferson kogus 61% häältest Adamsi 39% vastu.
Adams elas 90 aastat ja 247 päeva vanaks. See oli kaua aega USA presidentide eluearekord. Lõpuks ületas selle Gerald Ford, kes suri 26. detsembril 2006 93 aasta ja 165 päeva vanuselt.
Tšhorotsku
Tšhorotsku on alev Gruusias Samegrelo–Zemo Svanethi piirkonnas, Tšhorotsku rajooni keskus.
Roosikrantsi tänav
pisi|Vaade [[Vabaduse väljaku äärest, Roosikrantsi tänavale Pärnu maantee suunas]]
Roosikrantsi tänav on tänav Tallinna Kesklinna linnaosas Tõnismäe asumis. Tänav algab Vabaduse väljakult ja viib Pärnu maanteele.
Roosikrantsi tänav on 359 meetrit pikk ja kulgeb põhjast lõunasse. Suurim majanumber on 28. Ühissõidukid seda tänavat mööda ei sõida.
Enne laiendamisi kulges trammitee Tondile mööda Suur-Roosikrantsi tänavat. Uue Pärnu maantee osa läbimurdega viidi trammitee Roosikrantsi tänavalt üle Pärnu maanteele.
Aastatel 1944–1989 kandis tänav Johannes Lauristini nime.
Roosikrantsi tänava ehitised
Roosikrantsi tänava tänapäevane ilme on kujunenud 1930. aastatel. Seoses Vabaduse väljaku kavandamisega riigi esindusväljakuks otsustati rakendada linnaehituslik kava ka seda ümbritsevatele tänavatele.
Roosikrantsi 1
Esimesena omandas oma praeguse väljanägemise Vabaduse väljaku ja Roosikrantsi tänava nurgaplats (Vabaduse väljak 7 // Roosikrantsi 1), kus 1932 valmis EKA maja (praegune Tallinna linnavalitsuse hoone, mille arhitekt oli Robert Natus).
Roosikrantsi 2
1997. aastal avati Roosikrantsi 2 majas Tallinna panga peakontor. 2009. aastal asub majas SEB harukontor.
Roosikrantsi 2A
pisi|Roosikrantsi 2A 1902 valminud Otto Greiffenhageni erakliiniku hoone, arhitektid Erwin Bernhard ja Rudolf Bernhard. 1950ndatel asus hoones Tallinna Linna III Haigla.
Roosikrantsi 3
pisi|left|Roosikrantsi 3
Roosikrantsi 3 on 1878. aastal ehitatud vana puidust kahekorruseline ehitis.
Roosikrantsi 4
Roosikrantsi 4 asub 1929. aastal Eugen Habermanni projekti järgi valminud neljakorruseline korterelamu äripindadega esimesel korrusel.
Roosikrantsi 4A, kus elas Otto Strandman