cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Henrik Sova
Töökäik
Aastatel 2010–2019 on töötanud Tartu Ülikoolis nooremteadurina ja filosoofia magistriseminari juhatajana; Tallinna Tehnikaülikooli Tartu Kolledžis eetika lektorina ning Tapa Gümnaasiumis füüsikaõpetajana. 2015. aastast Miina Härma Gümnaasiumi filosoofiaõpetaja.
Lingid
http://hdl.handle.net/10062/70880 (doktoritöö „The Structure of a Consistent Global Pragmatism“)
https://www.flfi.ut.ee/et/uudised/henrik-sova-doktoritoo-kaitsmine-27-jaanuaril
https://novaator.err.ee/1608096229/doktoritoo-keel-ei-peegelda-maailma-vaid-aitab-saavutada-praktilisi-eesmarke
Looduskivi
pisi|Looduskividest ehitatud maja [[Saksamaal (juuli, 2011)]] Looduskivi on looduses leiduv kivi, mida inimene kasutab oma tegevuses (nt ehituses). Looduskivile vastandub tehiskivi.
Lea Sirk
pisi|Lea Sirk (2018) Lea Sirk (sündinud 1. septembril 1989 Koperis) on Sloveenia laulja.
Ta on õppinud Genfi konservatooriumis.
Tema debüütalbum "Roža" ilmus 2014. aastal.
2014. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel oli ta Sloveenia esindaja Tinkara Kovači ja 2016. aastal ManuElla taustalaulja.
2018. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Lissabonis esindas ta Sloveeniat lauluga "Hvala, ne!", mis kogus finaalis 64 punkti ja saavutas 22. koha.
Rahvapartei Vabaduse ja Demokraatia Eest
Rahvapartei Vabaduse ja Demokraatia Eest (hollandi: Volkspartij voor Vrijheid en Democratie, lühendatult VVD) on Hollandi konservatiiv-liberaalne partei.
2010. aasta parlamendivalimistel saavutas partei suurima häältesaagi ning sai 31 kohta 150-kohalises alamkojas.
Partei kuulub Euroopa liberaalsete ja reformiparteide ühendusse.
Parteijuht on Mark Rutte.
Tainarull
Tainarull (ka taignarull) on puidust enamlevinud töövahend paljude tainaste puhul.
Marmorist tainarulli kasutatakse tundlike tainaste puhul, mis peavad püsima külmana. Raske tainarulliga on tainast lihtsam lahtirullida. Nakkumatu pinnakattega tainarulli kasutatakse kleepuvate tainaste puhul. Nailonist ja silikoonist tainarull sobib martsipani ja suhkrumassi puhul, kasuta abivahendina ka tuhksuhkrut. Väiksemad käepidemega rullid on abiks tainarullimisel pirukavormides. tainarullid on metallist teljega, puhastatavad.
Iluuisutamine 1928. aasta taliolümpiamängudel
Iluuisutamine 1928. aasta taliolümpiamängudel toimus 14. veebruarist 19. veebruarini Šveitsis Sankt Moritzi Olümpiajäähallis.
Red Riveri vald
Red Riveri vald (Red River Parish) on 2. järgu haldusüksus (maakond) Ameerika Ühendriikides Louisiana osariigis.
Kivivalvur Ropka
Kivivalvur Ropka on Heljo Männi muinasjutu "Nõiakivi" tegelane. Muinasjutu põhjal tehtud ETV telelavastuses "Nõiakivi" oli Kivivalvur Ropka osatäitja Erich Rein.
Red Riveri vald
Valla halduskeskus on Coushatta.
Ajalugu
Vald moodustati 1871. aastal.
Kivivalvur Ropka
Samanimeline varas
Tegelase nimega on seotud kurioossum, kuna üks (ilmselt eestlasest) Chicago varas kasutas nime Ropka Kivivalvur oma valenimena, ehkki see pole kindel. Et varas oli ennast esitlenud ka nime all Ahto Nurk, siis on jäänud selgusetuks tema pärisnimi.
Red Riveri vald
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 9091.
Arvestuslik rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga) :
Maidla kihistik
Maidla kihistik (inglise Maidla Member) on ordoviitsiumi ladestu Kukruse lademe Viivikonna kihistu kihistik. Seda hakkas esimesena eristama Algimantas Grigelis aastal 1978. Kihistik on nimetatud Maidla mõisa järgi.
Kihistik on Viivikonna kihistu keskmine kihistik, sellel lasub Peetri kihistik ja see lamab Kiviõli kihistikul. See koosneb põhiliselt lubjakivist, milles on kukersiidi vahekihte. Kihistiku kihte iseloomustab võrkjas tekstuur. Kuigi kihistiku kukersiidikihid on üldiselt õhukesed, kuulub sellesse ka kukersiidikihtidest kõige paksem kiht III, mis on Tapa põlevkivimaardla aladel põhiline tootlik kiht.
Viljandi linnamüür
Viljandi linnamüür oli põhiliselt 14. sajandil ehitatud ja 16. sajandil täiendatud Viljandi linnakindlustus, mille väikesi osi on säilinud tänapäevani ja need on eksponeeritud (Arkaadia aias ja Viljandi raekoja taga; Kauba tänava alguses on osa Riia väravast).
Fernando Tambroni
pisi|Fernando Tambroni Fernando Tambroni Armaroli (25. november 1901 Ascoli Piceno – 18. veebruar 1963 Rooma) oli Itaalia poliitik, peaminister neli kuud aastal 1960.
Viljandi linnamüür
Viljandi ordulinnuse (4,60 ha) ja linna (10,20) ringmüüriga ümbritsetud pindala oli 14,80 hektarit.
Fernando Tambroni
Elulugu
Tambroni sündis Marche maakonnas Ascoli Piceno linnas Arturo Tambroni ja Amalia Laurenti pojana. Ta õppis Macerata Ülikoolis õigusteadust, kooli ajal sai temast kristliku demokraatliku Itaalia Rahvapartei liige. 1923. aastal asus ta tööle advokaadina Anconas.
Viljandi linnamüür
Kirjeldus
[[Viljandi linna (üleval) ja Viljandi ordulinnuse (all) plaan. 8 – Riia värav; 9 – torn; 10 – torn; 11 – Tartu värav; 13 – Moskva torn; 14 - torn. Linna edelanurgas asub Viljandi frantsisklaste klooster, idaküljes Viljandi linnakirik.|pisi|alt=]] Vallikraaviga müür oli umbes 1,2 km pikkune ja piiras Viljandi linna kolmest küljest. Lõunakülge kaitses vallikraaviga eraldatud Viljandi ordulinnus. Linna lääneküljel algas müür linnuse loodenurgast, kulges Tasuja ja Pika tänava vahel, Tallinna tänavast ida pool, Tartu ja Väike-Turu tänava vahel itta, ümbritsedes kaarjalt linna põhjaküljest. Idaküljes kulges müür Lutsu ja Oru tänava vahel ning liitus kagunurgas uuesti ordulinnuse müüriga. Ulatuslikumalt on säilinud vallikraavide süvendeid, linnamüürist ainult väike lõik Väike-Turu tänava hoovis.
Fernando Tambroni
Elulugu
Novembris 1926, kui fašistliku partei käsul partei laiali saadeti, kirjutas Tambroni kohalikule ajalehele Corriere Adriatico artikli, milles teatas, et oli oma senistest poliitilistest arvamustest lahti öelnud ja ei olnud enam huvitatud fašistliku režiimiga vastu minevast tegevusest, kirjeldades ka Benito Mussolinit kui "jumala ettenägelikusest saadetud meest". 1932. astus ta ka Rahvusliku Fašistliku Partei liikmeks. Peale fašistliku režiimi kokkuvarisemist väitis Tambroni, et ei olnud artiklit kirjutanud vabatahtlikult, vaid sunniti seda tegema parteijuhtide ähvardusel. Umbes samal ajal abiellus ta Mafalda Giacopelliga ja neil sündisid kaks tütart, Maria Grazia ja Gabriella.
Viljandi linnamüür
Kirjeldus
Müür oli kuni 2 meetri paksune, laotud maakividest, mis välispinnal paiknesid rõhtsate kihtidena. Müüri saviga laotud taldmik ulatus 1—2 kivirea sügavuselt pinnasesse. Müüri kõrguse ja kaitsekäigu kuju kohta puuduvad andmed.
Linna lääneküljel Kauba tänava joonel oli Riia värav ehk Storke värav, müüri loodenurgas oli neljatahuline torn, põhjaküljel poolringikujulise põhiplaaniga torn ning Lossi tänava joonel Tartu värav. Müüri idaküljel paiknes kolmveerandringikujulise põhiplaaniga Moskva torn, Pika tänava ümbruses värav pääsuks järve äärde ja väike poolringikujulise põhiplaaniga torn. Väravad olid tornideta. Tartu värava ees oli piklik zwinger eesväravaga otsseinas. Riia värava ees oli algselt ligi meetripaksuste seintega eeskaitseehitis, kuid arvatavasti 16. sajandil rajati uus nelinurkse põhiplaaniga zwinger, jalamil umbes 3 m paksuste seintega, mille lõunaküljel oli eesvärav ja vähemalt põhjaküljel laskekambrid.
1997. aastal tehtud arheoloogilistel uuringutel Rubiini kinohoone taga õnnestus välja selgitada, et Viljandi linnamüüri põhjapoolne osa on säilinud 1980. aastatel rekonstrueeritud linnamüüri lõigust ida pool maa sees kuni Lossi tänav 21 Rubiini kino hooneni. Kinohoone taga leiti linnamüüris paiknenud väikese ümartorni müürid. Uuringud näitasid, et müüri linnapoolsel küljel on säilinud keskaegne ja 16. sajandi lõpu kultuurkiht. Linnamüüri siseküljel oli müüri kõrval kulgenud munakividega sillutatud tänav. 1998. aastal tehti väiksemaid uuringuid Lossi 22 hoovis, ka nende tööde käigus oli päevavalgele tulnud keskaegse linnamüüri vundament. 2008. aastal, seoses Arkaadia aia kujundamisega, kaevati välja säilinud linnamüüri lõik kinohoone taga. Linnamüüri säilinud osa paksus oli ülaservast mõõdetuna 2,25 m, säilinud osa suurim kõrgus koos vundamendiga oli 1,8 m.
Ajaloost
Oletatavasti rajati linnamüür juba 14. sajandil, kuid esimest korda on seda mainitud 1553. aastal. Liivi sõjas ja Poola-Rootsi sõjas 17. sajandi algul sai linnamüür tugevasti kannatada. Müürist säilinu lammutati 18. sajandil ehitusmaterjaliks.
Fernando Tambroni
Elulugu
Teises maailmasõjas teenis Tambroni Ancona lähistel rannakaitsepatareis. Peale Mussolini võimult langemist 1943. aastal lahkus Tambroni fašistlikust parteist ja tuli tagasi mõõdukamate poliitvaadete juurde, temast sai üks sõjajärgse Kristliku Demokraatia (DC) võtmeisikuid Marche maakonnas.
1946. aastal valiti Tambroni parlamenti Ancona-Pesaro-Macerata-Ascoli Piceno valimisringkonnas (mis ühtis kogu Marche maakonnaga). Ta valiti tagasi ka 1948., 1953. ja 1958. aastal. Algselt esindas ta partei kesk-vasakpoolset tiiba ja oli peaminister Alcide De Gasperi tegevuse kriitik, soovides näha palju tugevamaid reforme. 1953.–1955. aastal oli ta Giuseppe Pella, Amintore Fanfani ja Mario Scelba valitsuskabinettides kaubalaevastikuminister, kuni juulis 1955 nimetas uus peaminister Antonio Segni ta siseministriks. Tambroni teenis siseministrina kuni 1959. aastani ka Adone Zoli ja Fanfani teises valitsuses. Siseministrina oli ta üks Fanfani liitlastest, 1956. aastal Trentos toimunud parteikonverentsil toetas ta allianssi Itaalia Sotsialistliku Parteiga (PSI), toetades "innovatiivset valitsemiskava" ja kirjeldades tsentrismi "absurdsena".
26. jaanuaril 1959 kaotas Fanfani umbusaldushääletuse ja pidi tagasi astuma, 16. veebruaril 1959 sai Antonio Segni uuesti peaministriks ja ta nimetas Tamborni rahandusministriks.
Aasta hiljem, märtsis 1960, taganes Itaalia Liberaalne Partei (PLI) valitsusest ja Segni pidi tagasi astuma, mispeale president Giovanni Gronchi tegi Tambronile ülesandeks valitsuse moodustamise. Tambroni moodustas DC liikmetest koosneva vähemusvalitsuse neofašistliku Itaalia Sotsiaalliikumise (Movimento Sociale Italiano, MSI) ja monarhistide toel, astudes ametisse peaministrina 26. märtsil 1960. Neofašistide toel moodustatud valitsus tekitas aga lõhe DC-s, kui mõned ministrid ähvardasid tagasi astuda, tegi president Gronchi Fanfanile ülesandeks moodustada uus võimalik kesk-vasakpoolne valitsus. Kuid suur osa DC-st oli Fanfani vastu ning Tambroni jäi peaministriks, võites Senati umbusaldushääletuse 29. aprillil.
Tambroni seadis oma valitsuse tähtsamateks eesmärgiks maakondade omavalitsuse tugevdamise koos eristaatusega Friuli-Venezia Giuliale, kohalikud rahandusreformid, avaliku halduse tugevdamise, riikliku raudtee reorganisatsiooni ning suhete parandamise Hiina, India ja Araabia maadega.
Tambroni valitsust iseloomustas algusest peale tugev sotsiaalne konservatism, tihti autoritaarsete meetoditega. 21. mail 1960 surus politsei maha Torino kommunistliku parlamendiliikme Giancarlo Pajetta juhitud kogunemise koos valitsuse täieliku toetusega. 15. juunil kuulutas Tambroni kultuuriminister Umberto Tupini välja tsensuuri "skandaalsete ja negatiivsete teemadega, mis olid kahjulikud Itaalia kodanikuühiskonna südametunnistuse tekkele" ("soggetti scandalosi, negativi per la formazione della coscienza civile degli italiani) filmidele, kaasa arvatud Federico Fellini "Magus elu" ("La Dolce Vita").
Tambroni kutsus aga esile suure furoori, kui andis MSI-le loa pidada parteikongress 2.–4. juulil Genovas, mis oli olnud üks fašismivastase vastupanuliikumise keskuseid. Seda nähti kui edasist ja vastuvõetamatut avanemist neofašistidele. Otsus kutsus Genovas esile suure meeleavalduse 30. juunil 1960, mille politsei raskelt maha surus. Edasised demonstratsioonid linnas viisid kongressi ärajätmiseni. Demonstratsioonid toimusid ka Reggio Emilias, Roomas, Palermos, Catanias ja Licatas, mille ka politsei vägivaldselt maha surus. Kui 7. juulil tuli parlamenti teade Reggio Emilias mahasurutud rahutusest, mille käigus sai surma 5 demonstranti, rääkis Tambroni vaid "ebameeldivatest vahejuhtumitest" ja rääkis valitsuse valmisolekust "täita oma kohust kaitsta riiki ja vabu institutsioone" ning siseminister Giuseppe Spataro süüdistas rahutuste ülesärritamises Kommunistliku Parteid.
Olukord muutus nii murettekitavaks, et 8. juulil pakkus senati president Cesare Merzagora (DC) välja kahenädalase vaherahu, millega demonstratsioonid lõpetataks ja politsei saadetaks tagasi kasarmutesse. See delegitimiseeris Tambroni ja Spataro tegevuse ning viis valitsuskriisini. 19. juulil, olles kaotanud paljude omaenda partei liikmete toetuse, oli Tambroni, olles olnud peaminister vaid neli kuud, sunnitud tagasi astuma. 27. juulil astus ametisse Fanfani kolmas valitsus, millest Tambroni osa ei võtnud. Kuu aega hiljem toimusid Roomas olümpiamängud. Ajaloolane Gianpasquale Santomassimo märkis 2010. aastal ajalehes Il Manifesto, et kui mängud oleksid toimunud Tambroni "fašistide ja filofašistide" valitsuse all, kõigest 15 aastat peale fašismi lõppu, oleks see olnud Itaalia mainele katastroofiline. ("Poco meno di due mesi dopo, le Olimpiadi di Roma ... rappresentarono la prima grande vetrina internazionale dell'Italia repubblicana, da poco ammessa nelle Nazioni Unite. Rimossa dall'Italia «moderata» e «benpensante», l'ombra del passato fascista era ancora ben presente presso l'opinione pubblica internazionale. Arrivare a questo appuntamento con un governo di fascisti e filofascisti sarebbe stato semplicemente catastrofico per la nostra immagine.")
Tambroni jäi parlamenti edasi, kuid minetas poliitilise tähtsuse ja jäi ka parteis kõrvalseisjaks. 1963. aasta esimestel nädalatel teatas talle partei sekretär Aldo Moro, et 28. aprillil toimuvatel valimistel jäetakse ta partei valimisnimekirjast välja. Vaid kuu hiljem, 18. veebruaril 1963, suri Tambroni Roomas südameinfarkti. Järgmisel päeval nimetas ajaleht La Stampa järelehüüdes teda "külmaks ebasüdamlikuks meheks, kes isegi oma poliitilise karjääri tipus oli eraklik väga väheste lähedaste sõpradega" («un uomo freddo [...] non c’era in lui colore di cordialità. [...] fu sempre un solitario, contò pochissimi amici veramente intimi anche quando raggiunse il vertice della sua carriera politica»).
Tambroni autoritaarsete hoiakute ja neofašistliku MSI-ga alliansi sõlmimise tõttu peetakse teda enamasti üheks Itaalia vabariigi halvimaks peaministriks.
Vartiokylä
Vartiokylä on linnaosa Helsingis. See asetseb Ida-Helsingis.
Praeguse linnaosa maast kuulus suurem osa Puotila mõisale. 1930. aastatel hakati sinna ehitama väikesi eramaju. 1946 liideti piirkond Helsingiga.
Vartiokylä asumid on Vartioharju, Puotila, Puotinharju, Myllypuro, Marjaniemi, Roihupello tööstusala ja Itäkeskus.
Linnaosas asuvad Helsingi metroo Itäkeskuse, Myllypuro ja Puotila metroojaam.
Konstantin Kütt
Konstantin Kütt (30. juuli 1906 Kõpu – 22. september 1944 Läänemeri) oli eesti vaimulik.
Ta lõpetas aastal 1926 Tallinna Linna Poeglaste Humanitaargümnaasiumi. Ta õppis aastatel 1926–1927 ja 1931–1936 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas ning aastatel 1927–1930 õigusteaduskonnas. Ta oli Fraternitas Liviensise vilistlane.
Ordineeriti 20. oktoobril 1937 õpetajaks.
Ilmar Roostal
Ilmar Roostal (aastani 1935 Rosental, 17. oktoober 1922 Tartu – 5. detsember 2007 Stockholm) oli Eesti majandusteadlane.
Elulugu
Lõpetas 1941 Jakob Westholmi Gümnaasiumi ja 1948 Stockholmi Kaubandusülikooli (Handelshögskolan). Õppis 1942 Tartu Ülikooli keemia-mäeteaduskonnas, 1942–1943 Tartu Ülikoolis majandust, osales 1943–1944 Soome sõjaväe ridades II maailmasõjas.
Benz Bz.IV
Benz Bz.IV oli Saksamaal toodetud ja esimeses maailmasõjas kasutatud 6-silindriline vesijahutusega lennukimootor.
Ilmar Roostal
Elulugu
Aastast 1944 Rootsis. Oli 1948–1951 Stockholmi Kaubandusülikooli uurimisassistent, 1951–1952 Londoni School of Economics and Political Science'i stipendiaat, 1953–1958 Stockholmis Ford Motor Company turustusspetsialist, 1958–1967 Zürichis rahvusvahelise turustamise ja tütarettevõtete asutamise konsultant, 1967–1974 Stockholmis Bohling & Strömberg AB ettevõtete juhtimise ja arendamise konsultant, 1975–1976 National Development Corporationi peadirektor, Lesotho arenguprojekti juht, 1974–1993 väikeettevõtte Roostal Development AB omanik ja konsultant.
Benz Bz.IV
Arendus ja tootmine
Mannheimis asunud Benz & Cie oli esimese maailmasõja ajal Saksamaa üks peamisi lennukimootorite tootjaid. Bz.IV oli varasema Benz Bz.III mootori edasiarenduseks, mis leidis kasutust paljudel luure- ja pommituslennukitel. Rooma number mootori tähistuses ei näita siiski mootorite järgnevust, vaid nende võimsusklassi. Klass III olid võimsusega 150–200 hj ja klass IV 200–250 hj. Kui samal tootjal valmis samas võimsusklassis uus mootor, siis nende vahel vahe tegemiseks lisati Rooma numbrile täht. Nii ei ole Benz Bz.IVa, mitte Bz.IV mootori versioon, vaid sellest arendatud uus mootor nimivõimsusega 220 hj (stardivõimsus 240 hj).
Viraski oja
Viraski oja (ka Põrguoru oja ja Varstu oja) on oja Sakala kõrgustiku keskosas, Viljandi maakonnas Viljandi vallas, Sinialliku oja parempoolne lisajõgi.
Benz Bz.IV
Arendus ja tootmine
Bz.IV mootori karter oli alumiiniumist, silindrid sepistatud rauast. Neid ümbritsev jahutussärk lehtterasest. Kolvid algul rauast, hiljem alumiiniumist. Bz. IV oli esimene alumiiniumkolbidega saksa lennukimootor, mis 1918. aasta veebruaris liitlaste kätte langes.
Viraski oja
Kirjeldus
Viraski oja on 2,6 km pikk, valgla pindala 4,2 km², langus 34 m ja lang 13,1 m/km. Oja saab alguse Paistu külast 87 m kõrguselt ja suubub Loodi külas 53 m kõrgusel paremalt poolt Sinialliku ojasse 6,8 km kaugusel selle suudmest. Oja alamjooks voolab Paistu ürgorus, milles asuvad Paistu põrgu koos Paistu põrguoru paljanditega. Oja kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda.
Benz Bz.IV
Arendus ja tootmine
Mootori seeriatootmine algas 1916. aastal ning kuni sõja lõpuni jõuti toota ligikaudu 6400 mootorit, 1917. aastast toodeti ka ülesurvega versiooni Bz.IVü (kus ü-täht ei olnud uue mootori tähis, vaid tähendas überkompressiert). Pärast sõda kasutati säilinud mootoreid võidusõiduautode ehitamisel.
Viraski oja
Kirjeldus
Suurema osa pikkusest voojab oja Loodi looduspargi territooriumil.
Mīlgrāvis
Mīlgrāvis ('Veskikraav'; saksa Mühlen Graben) on kanal Lätis Riia linnas. Kanal eraldab linna Vecmīlgrāvise ja Mīlgrāvise asumit.
Kanal algab Ķīšezersi järvest, olles praegusel ajal selle äravooluks Daugavasse. Et kanali langus on väike, sõltub selle voolusuund tuulesuunast ja merevee tasemest. Kõrge veetaseme ja läänetuulega voolab mõnikord merevett Liivi lahest Ķīšezersisse. Kanali laius on 200 meetrit, sügavus 9 meetrit.
Kanal tekkis aastal 1266, mil Dünamünde klooster kaevas oma vesiveski tarvis Ķīšezersi järvele uue väljavoolu, kuigi kanal jälgis seal varem voolanud Dūņupe oja sängi. Kanal sai nimeks Mühlen Graben (tõlkes Veskikraav), millest aja jooksul kujunes lätipärane Mīlgrāvis. Tänapäeval asuvad kanali kaldal arvukad dokid ja sadamakaid.
Jamie Oleksiak
Aastatel 2008–2010 mängis ta United States Hockey League, hooajal 2010–11 Northeastern University jäähokimeeskonnas ning hooajal 2011–12 Ontario Hockey League'i klubides Saginaw Spirit ja Niagara IceDogs.
2011. aastal valis Dallas Stars ta NHL-i draft'is 12. valikuna. Starsi meeskonnas debüteeris ta NHL-is hooajal 2012–13. NHL-i kõrval mängis ta kuni 2015. aastani American Hockey League'i klubis Texas Stars. 2014. aastal võitis ta Texas Starsiga Calder Cupi ja 2013. aastal valiti Oleksiak AHL-i tähtede mängule.
Aastatel 2017–2018 mängis Oleksiak Pittsburgh Penguinsis, naastes seejärel Dallas Starsi.
2021. aasta juulis valis Seattle Kraken Oleksiaki NHL-i Expansion Draft'is, misjärel sõlmis Oleksiak klubiga viieaastase lepingu.
2012. aastal võitis ta Kanada kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistrivõistlustel pronksmedali.
Tema õde Penny Oleksiak on ujuja ja olümpiavõitja.
Ingel (eesnimi)
Ingel on naisenimi.
1. jaanuari 2017 seisuga oli eesnimi Ingel 68 naisel. Ingel on Eestis populaarsuselt 925. naisenimi.
Ingel on keskmiselt 17 aasta vanune (mediaanvanus on 15).
AWS
Ansambel on andnud välja kolm stuudioalbumit.
2018. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Lissabonis esindas ansambel Ungarit lauluga "Viszlát nyár".
Jaan Rieti ateljeemaja
Jaan Rieti ateljeemaja on fotograaf Jaan Rieti rajatud elamu ja ateljeehoone Viljandis, Posti ja Koidu tänava nurgal aadressil Posti tänav 24 / Koidu tänav 10.
Kirjeldus
Hoone alumine korrus on krohvitud, katusekorrus ja eenduv viil vooderdatud laudadega. Koidu tänava poolt avanevad aeda alumise ja katusekorruse verandad, peasissekäik jääb fassaadi keskele. Fotoateljee ruumid paiknesid Posti tänava pool esimesel korrusel. Hoone taga asuvas juurdeehitises oli avar pildistamise ruum. Rieti korter asus kahel korrusel. Alumisel oli kabinet, külaliste- ja lastetuba, katusekorrusel aga söögituba ja magamistoad.
Ajalugu
Riet ostis ateljee rajamiseks krundi tollasel Harjutuse tänaval (Harjutuse 3, hiljem ka Koidu 3). Hoone ehitamist alustas ta 1913. aastal Karl Burmani projekti järgi, elamu valmis 1914. aastal.
Rieti ateljee oli kõrgetasemeline: ülesvõtete ruum oli klaasseina ja -katusega, valguse reguleerimist võimaldasid sinised ja valged eesriided, kunstliku valguse jaoks oli ateljees kaksteist 500-vatist Osram Nitraphoti lampi, mille valgust mahendati valgete eesriietega. Pildistuseks oli 15 erinevat objektiivi. Pimikus paiknesid muuhulgas ka 3 kopeerimise ja 2 suurendamise-vähendamise aparaati. Laboratoorium oli varustatud automaatse pesemismasinaga, samuti oli kaks tuba sisse seatud piltide ja plaatide retušeerimiseks (milles olid masinad piltide kartongile kleepimiseks, pressid, lõikurid jms). Kõrgetasemelise tehnika hulka kuulus ka 1925. aastal Leipzigi kevadmessil esmakordselt fotomaailmale tutvustatud 35 mm filmiga töötav väikesemõõtmeline fotoaparaat Leica, mille Riet otse Saksamaalt tellis. Jaan ja tema tütar Hilja olid ühed esimesed Leica kasutajad Eestis.
Ateljee arengus mängis olulist rolli naispere: abikaasa Marie Riet, Marie noorem õde Anna Kukk (sündinud Udelt, õppis Leipzigis), tütred Hilja ja Elma. Jaan Rieti fotoateljee tegutses 50 aastat kuni nõukogude võim selle 1940. aastal natsionaliseeris. Ateljee suleti 1948. aastal ning 1951. aastal tõsteti Jaan Riet koos perega oma majast välja.
Albert Ivask
Albert Ivask (15. september 1906 Võrumaa, Põlva kihelkond, Koiola vald, Mammaste – 27. detsember 1995 Võru) oli eesti õpetaja ja kirjamees.
Haridus
Õppis aastatel 1913–1915 Mammaste vallakoolis, 1915–1921 Põlva kihelkonnakoolis ja algkoolis, 1921–1926 Võru Õpetajate Seminaris.
Ühiskondlik tegevus
Albert Ivask oli Eesti Looduskaitse Seltsi Võru osakonna juhataja selle asutamisest (1992. aastast auliige), samuti Võru Kalandus- ja Jahindusklubi esimees. Juhatas Adiste, Mooste ja Põlva laulukoore.
Isiklikku
Albert Ivask oli loodushuviline ja harrastas kalapüüki. Ta on maetud Põlva kalmistule.
Tuulik (perekonnanimi)
2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Tuulik 343 inimesel: 163 mehel ja 180 naisel. Perekonnanimede levikult on Tuulik meeste puhul 413. ja naiste puhul 404. kohal. Perekonnanimi Tuulik on levinuim Hiiu maakonnas, kus neid oli maakonna 10 000 elaniku kohta 16,73.
Ķeipene vald
pisi|Valla maastik Ķeipene vald (läti keeles Ķeipenes pagasts) on vald Lätis Ogre piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Suntaži, Madliena, Laubere ja Taurupe vallaga, Sigulda piirkonna Mālpilsi vallaga ning Cēsise piirkonna Zaube vallaga.
Loodus
Vallas asuvad järvedest Pečors pindalaga 102,6 ha ja Plauži järv pindalaga 95,6 ha. Suuremad jõed on Mazā Jugla ja selle lisajõgi Abze.
Looduskaitse all on Vatrāne allee, Ķeipene hiidtamm, Ķeipene park ja 11 nimetut põlispuud.
Ajalugu
Aastal 1935 oli valla pindala 120 km². Aastal 1945 moodustati Ķeipene vallas Ķeipene ja Jaunķeipene külanõukogud. Vald likvideeriti aastal 1949. Aastal 1965 liideti Ķeipene külanõukoguga suurem osa likvideeritavast Kastrāne külanõukogust. Aastal 1990 organiseeriti külanõukogu ümber vallaks. 2009. aastal liideti vald Ogre piirkonnaga.
Kaitstavad mälestised
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Saliņase muinaskalmed ehk Kalmeküngas ja Šķērstēni linnamägi ning Kirikumäe hiiepaik. Klētnieki muinaskalmed, Kalnagauriņi muinaskalmed ehk Kalmeküngas, ning Skubiņi keskaegne kalmistu on regionaalse kaitse all.
Asustus
Valla külad on:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Leptotyphlops longicaudus
Leptotyphlops longicaudus on järgmiste maoliikide taksonoomiline sünonüüm:
Szigetszentmiklós
Szigetszentmiklós on linn Ungaris Pesti komitaadis, Szigetszentmiklósi kreisi keskus. Asub Budapestist vahetult lõunas Csepeli saarel Doonau ääres.
Linnaõigused sai 1986.
Tallinna Ülikooli sajandi vilistlane
Tallinna Ülikooli sajandi vilistlane on Tallinna Ülikooli aunimetus, millega ülikool tunnustas vilistlasi, kes on oluliselt panustanud Eesti ühiskonna, hariduse ja kultuuri arengusse.
Tallinna Ülikooli sajandi vilistlase aunimetus anti sajale vilistlasele. Nende nimed kuulutati välja Tallinna Ülikooli päeval, 18. märtsil 2019, seoses saja aasta möödumisega ülikooli eelkäijaks olnud Tallinna Õpetajate Seminari tegevuse algusest.
Myriopholis ionidesi
Myriopholis ionidesi on ahassuumadulaste sugukonna maoliik.
Levila
Neid võib kohata roomamas Tansaanias, Malawis ja Mosambiigis.
Viited
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Myriopholis ionidesi seisuga 6.05.2015.
Johann Friedrich von Liphart
Johann Friedrich von Liphart (1655–1723) oli Rootsi sõjaväelane, ooberstleitnant ning mõisnik.
Tobi keel
Tobi keel on austroneesia keelte hõimkonda kuuluv keel. Seda kõneldakse Belau saareriigis Hatohobei ehk Tobi saarel ja saareriigi pealinna lähistel. Kokku on tobi keele kõnelejaid umbes 150, emakeelena kõnelejaid ainult 22 (1995. aasta seisuga). Tobi keel on väljasuremisohus.
Johann Friedrich von Liphart
Elulugu
Johann Friedrich von Liphart sündis 1655. aastal Johann von Lipharti perre.
Ränne (zooloogia)
pisi|[[Gnuu|Gnuud rändel]] Ränne ehk migratsioon on loomadel esinev regulaarne suunatud elukohavahetus pika vahemaa taha. Tavaliselt on ränded sesoonsed.
Johann Friedrich von Liphart
Elulugu
Noorena õppis ta Giesseni ülikoolis. 1688. aastal immatrikuleeriti ta Rootsis. Alates 1691. aastast võttis Johann Friedrich üle tema perekonnale kuulunud Võlla mõisa juhtimise.
Ränne (zooloogia)
Väga levinud on ränne lindudel (lindude ränne) ja kaladel, ent seda esineb ka imetajatel (näiteks nahkhiirtel) ja putukatel.
Johann Friedrich von Liphart
Elulugu
Seoses Põhjasõja algusega sai Liphart 1701. aastal Gulbene maakaitseväepataljoni ülemaks ning ooberstleitnandiks. Kuna maakaitseväepataljon hävis järgmisel aasta sõjategevuse käigus, sai Liphart 1704. aastal uues pataljonis ooberstleitnandiks.
Ränne (zooloogia)
Tihti toimub ränne parvedes, kuid loomad võivad rännata ka üksi.{{lisa viide]]
Johann Friedrich von Liphart
Elulugu
1705. aastal langes ta vangi ning naasis Liivimaale alles 1722. aastal. Samal aastal läks ta ooberstina erru.
Ränne (zooloogia)
Rändlinnud sooritavad regulaarselt aastaajalisi rändeid. Sügisel lahkuvad pesitsusalalt soodsama kliima ja toitumistingimustega talvitumisaladele ja kevadel naasevad harilikult samasse pesitsuspaika. Igal rändlinnuliigil on kindel talvitusala, sinna lendamiseks eelistavad nad kindlaid rändeteid. Pendelrände korral liiguvad linnud sügisel ja kevadel sama teed, silmusrände korral kulgeb sügisränne üht ja kevadränne teist teed.{{lisa viide}}
Johann Friedrich von Liphart
Elulugu
Johann Friedrich von Liphart suri 1723. aasta 21. apillil Võllas.
Tobi keel
Tobi keele ülesmärkimiseks kasutatakse ladina tähestikku.
Ränne (zooloogia)
Kõigist maailma lindudest on umbes 40% rändlinnud. Eestis pesitsevatest lindudest on rohkem kui 90% rändlinnud. Eestit läbib ja siin peatub rohkesti läbirändavaid linde.
Johann Friedrich von Liphart
Perekond
Johann Friedrich von Liphart abiellus Elisabeth Maria von Tiesenhauseniga. Abielust sündisid Anna Helene, Maria Sophia, Friedrich Wilhelm, Magnus Johann ja Hedwig Jakobine von Liphart.
Ränne (zooloogia)
Enamik Eestis pesitsevaid linde lendab talveks mõnesaja kuni paari tuhande kilomeetri kaugusele edela ja lõuna poole. Kaugrändurid lähevad Aafrikasse Sahara kõrbest lõuna poole. Vee- ja rannikulinnud talvituvad enamasti Lääne-Euroopas. Aafrikasse lendavad suitsupääsuke, valge-toonekurg, kägu, ööbik, rukkirääk, piiritaja jpt.{{lisa viide}}
Tobi keel
Keele struktuur
Tobi keel on sünteetiline keel, selles kasutatakse vähe abisõnu. Vastav info edastatakse afiksite ehk liidete abil.
Ränne (zooloogia)
Rändekaugused on paljudel liikidel väga suured, ületavad 10 000 km. Suurim rändekaugus on randtiirul, kes pesitseb Arktikas, aga arktika talveks lendab Antarktika või Lõuna-Aafrika rannikualale. Jälgimisseadmega randtiirud lendasid Gröönimaalt või Islandilt Antarktikasse ja tagasi, läbides aastas üle 70 000 km, pikim teekond oli 81 600 km.
Suurim registreeritud peatusteta rändekaugus on noore vöötsaba-vigle lend 2022. aasta oktoobris Alaskalt Austraalia lõunarannikule. 11 päevaga läbis see lind üle 13 500 km.
Tobi keel
Keele struktuur
Sõnad jagunevad järgmistesse kategooriatesse: nimisõnad, tegusõnad, asesõnad ja sidesõnad. Eesti keelega sarnaselt järgneb lauses öeldis alusele.
Asesõnal "meie" on nii inklusiivne kui ka eksklusiivne variant. Sõna hich on inklusiivne ja hei on eksklusiivne.
Eituse väljendamine
Tobi keeles on eitust väljendav sõna etei. Sellele lisandub vastavalt kontekstile näiteks mitmust tähistav prefiks h-.
Ema ba etei fah yar fiteh. – Tal on häbi, sest ta ei teinud oma tööd.
Hetei fein ba hehokom. – Nad ei kakle, nad mängivad.
Keelenäited
Samar moar ebahuh nga samar e chinger. – Üks mees tantsis ja teine laulis.
Efirefir yang. – Tuul puhub. (yang – tuul)
''Erap ut riwerengie ihara. ''– Sellel vihmahooajal on palju sadanud. (riwerengirut – hivmahooaeg)
Huvitavat
Tobi keeles on kõigi kanuuosade kohta oma sõna.
Sõna rai (minu) kasutatakse ainult elusate objektide kohta. Nt. Raifeifir – minu tütar, raimar – minu (täiskasvanud) poeg, rai hariweich – minu laps.
Tobi ja sonsorelese keelt peetakse tihti samaks keeleks, kuigi tegelikult on neil olulised keelelised erinevused. Näiteks nad sarnanevad selle poolest, et mõlemal on heliline bilabiaalne nasaalne katkematu häälik, mis funktsioneerib kui foneem m. Nad erinevad aga selle poolest, et sonsorelese keeles on hammastevaheline frikatiivne häälik, mis funktsioneerib kui foneem th, mida tobi keeles pole. Seega näiteks sõna väga kirjutatakse sonsorelese keeles thewa ja tobi keeles sewa.
Virgats (Austraalia ajakiri)
Virgats (1972–1986 Virgats-Teataja) on aastast 1971 Austraalias Adelaide'is ilmuv Austraalia eestlaste ajakiri.
Lamborghini Aventador
Lamborghini Aventador on Itaalia autotootja Lamborghini keskmootoriga kaheukseline sportauto.
Ajalugu
Aventador avalikustati Genfi autonäitusel 28. veebruaril 2011. aastal. Algselt oli planeeritud toota 4000 Aventadori, aga 2016. aastal oli jõutud toota juba 5000 autot.
Mootor
Aventator LP700–4 mootor on 6,5-liitrine V12 bensiinimootor, mille võimsus on 515 kW (700 hobujõudu). Mootori mass on 235 kg.
Kiirus
Ametlik tippkiirus on 350 km/h (217 mph).
Kere
Lamborghinil on kaks ust. Uksed avanevad üles poole. Lamborghini Aventator on sportauto. Lamborghini Aventator on ise ehitatud Itaalias. Lamborghini Aventatori desiner oli Filippo Perini.
Zalve
Zalve on küla (vidējciems) Lätis Aizkraukle piirkonnas, Zalve valla halduskeskus. Aastatel 2009–2021 jäi asula Nereta piirkonda.
Asulas asus aastani 2009 Lielzalve mõisa peahoonesse rajatud põhikool. Praegu asub Zalves postkontor.
Zalve kalmistule on maetud Läti lastekirjanik, 1905. aasta revolutsioonis osalemise eest hukatud Jūlijs Dievkociņš.
Aastal 2015 oli külas 175 elanikku, aastal 2022 oli elanikke 132.
Kaspar (Pfalz-Zweibrücken)
Zweibrückeni ja Veldenzi pfaltskrahv Kaspar (11. juuli 1459 – u. suvi 1527) oli Zweibrückeni hertsog aastatel 1489–1490.
Elu
Ta oli Ludwig I ja Croÿ Joanne'i poeg. Aastal 1478 abiellus ta Zweibrückenis Brandenburgi kuurvürsti Albrecht Achillesi tütre Amalie von Brandenburgiga (1461–1481). Amalie suri veidi enne oma 20. sünnipäeva. Neil ei olnud lapsi.
Ludwig I kartis, et pärast tema surma jagatakse ta valdused poegade vahel nii, et Kaspar saab Zweibrückeni hertsogkonna ja tema vend Alexander Lonkur saab Zweibrückeni Veldenzi krahvkonna. Et seda ära hoida, nõudis Ludwig, et pärast tema surma peavad pojad valdusi üheskoos valitsema. Kuid vaid aasta pärast Ludwigi surma vahistas Alexander Kaspari. Kaspar kuulutati vaimuhaigeks ja suleti Veldenzi lossi. Edaspidi valitses Alexander üksi.
Kaspari hertsogkond tühistati ametlikult aastal 1514. Ta jäi elu lõpuni vangistusse ja suri 1527. aasta suvel.
Ei ole selge, kas Kaspar ei suutnud oma vaimsete või moraalsete puudujääkide tõttu päriselt hertsogiametit pidada või kõrvaldati teelt võimuahne noorema venna poolt. Ka Ludwigi otsust, et vennad peavad ühiselt valitsema, saab tõlgendada mitmeti.
Karl Pärn
Karl Pärn (9. mai 1899 Särevere vald, Järvamaa Põikva küla – 18. november 1977 Tallinn) oli eesti arst.
Ta sündis väikekohapidaja pojana. Ta õppis Põikva külakoolis, järgnevalt Türil ning siis siirdus Tallinna, kus lõpetas aastal 1924 Tallinna Õhtureaalgümnaasiumi. Ta võttis osa Vabadussõjast. Aastatel 1924–1932 õppis ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, kus spetsialiseerus günekoloogiale. Akadeemiliselt kuulus ta Üliõpilasseltsi Concordia.
1932-1937 töötas ta täiendamise otstarbel oma erialal Tartu ülikooli naistekliinikus meditsiinidoktor professor Jaan Miländeri juhendamisel. 1937. aasta suvel asus Tallinna Ühishaigekassa haigla teenistusse.
1960. aastatel töötas K. Pärn esialgu Türil naistearstina, hiljem Paides. Doktor Pärn oli aastaid Paide Rajooni haigla günekoloogia- ja sünnitusosakonna juhataja, lühemat aega (1961-1964) ka sama haigla peaarst.
Richlandi vald
Richlandi vald (Richland Parish) on 2. järgu haldusüksus (maakond) Ameerika Ühendriikides Louisiana osariigis.
Valla halduskeskus on Rayville.
Ajalugu
Vald moodustati 1868. aastal.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 20 725.
Arvestuslik rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga) :
Vaida aare
Vaida aare on aardeleid Harju maakonnas Rae vallas.
1896 leiti Paali talu alalt raudnõu peamiselt müntidega. Raudnõu kadus II maailmasõja ajal, ent leiust säilis käsikiri ja hõbekäevõru (praegu hoiul Ajaloomuuseumis). Käsikirja andmetel oli leius 446 münti ja üks hõbekäevõru. Tõenäoliselt maeti varandus maha 1150. aastatel.
Valguskujundaja
pisi|Valguskujundaja valguspuldi ees Valguskujundaja on kunstnik, kes loob valguse abil ruumi atmosfääri ja üritust toetava kujunduse. Valguskujundajad tegutsevad eri valdkondades: teatris, filmis, televisioonis, muusikaüritustel, konverentsidel, arhitektuursete lahenduste loomisel, Installatsioonikunstis.
Valguskujundaja töö eeldab ühtaegu nii loomingulisust kui ka valgustuse tekitamiseks sobivate tehnikavahendite tundmist. Valguskujundaja peamine ülesanne on välja valgustada ruumis toimuv, kasutades erinevaid valgusallikaid ja prožektoreid.
Valguskujundaja teatris
Teatris loob valguskujundaja lavale ruumi, muudab lavaloleva ruumiliseks, tekitab lavastusega sobiva valguskujunduse, tänu millele on teos laval paremini loetav ja jälgitav, publikule on selle mõju alateadlik.
Peakorraldaja või lavastaja kaasab valguskujundaja projekti algusest peale. Valguskujunduse loomine teatris käib tiheda suhtlemise teel lavastaja ja lavakujundajaga. Koostöö valguskujundaja ja helikujundaja vahel on väga oluline, et võimendada publiku elamust. Valguskujundaja tööprotsess teatris algab loomingulise meeskonnaga kokkusaamisest. Edasi töötab valguskujundaja tekstiraamatuga, mille põhjal paneb paika struktuuri, kus ja milliseid valgusmuuteid teha.
Valguskujundaja kontserdil
Valguskujundaja põhiline ülesanne kontserdil on tekitada lavale kontserdi jaoks sobiv õhustik ja ruum ning anda muusikale omalt poolt juurde mänglevaid nüansse, mis kontserdikuulajaid veelgi enam kaasa haaraks.
Ajalugu
Üheks esimeseks valguskujundajaks teatris peetakse Adolphe Appiat (1862–1928), kelle kirjutised moodustavad valguskunsti põhitõed. Valguskujundaja kui amet on eksisteerinud vähem kui sada aastat, enne seda tegi valguskujunduse teatrikontekstis lavastaja, tehnilise poole eest vastutas elektrik.
Valguskujundust on aga viljeletud alates päikesevalguse kasutamisest, sealt edasi oli valguskujunduse vahendiks tõrvikud ja elav tuli, 16. sajandil leiutati küünal, 17. sajandil õlilamp, 19. sajandi alguses gaasilamp ning 19. sajandi lõpus elekter.
Sergei Kingissepp
Sergei Voldemar Kingissepp (16. detsember 1909 Kuressaare – 29. august 1941 Soome laht) oli Nõukogude Liidu julgeolekutöötaja, Viktor Kingissepa poeg.
Elulugu
Vanemate abielu lahutati 1910. aastal. Aastal 1921 lahkus isa Petrogradist põrandaalusele tööle Eestisse, kus ta 4. mail 1922 Eesti võimude poolt hukati. Poiss oli kasvatatud käima isa jälgedes. Olulist osa tema eestivaenulikus kasvatuses etendas ka ema Berta Kingissepp-Ringsman, 1905. a. revolutsionäär ja põrandaalune võitleja.
Komsomoli liige alates 1924. aastast. Oli energiline noortejuht. 1927 suunati ta tööle Tambovisse. 1927–1929 tuletõrjuja Tambovis. 1929. aastast Üleliidulise Kommunistliku (bolševike) Partei (ÜK(b)P) liige. 1929–1930 komsomoli Soldski rajoonikomitee sekretär Tambovi oblastis. 1930.a. suunas ÜK(b)P Tambovi piirkonnakomitee ta tööle julgeoleku organitesse. 1930–31 OGPU volinik Tambovis. 1931–34 UNKVD volinik Voroneži oblastis. 1934–36 tööl Kurski oblasti UNKVD erisoakonnas. 1936–37 Kalinini oblasti UNKVD inspektor (osakonna ülema asetäitja õigustes).
1940. aasta suvel, enne Eestisse saatmist, oli ta NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaadi 3. eriosakonna jaoskonna ülema asetäitja Moskvas. 31. augustist 1940 1. märtsini 1941 Eesti NSV Siseasjade Rahvakomissariaadi (SARK, NKVD) 3. eriosakonna ülem. 1. märtsist 1941 17. aprillini 1941 Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Rahvakomissariaadi (NKGB) 3. eriosakonna ülem. 17. aprillist 1940 15. augustini 1941 Eesti NSV NKGB kaadriosakonna ülem ja riikliku julgeoleku rahvakomissari asetäitja. Veebruarist 1941 Eestimaa Kommunistliku Partei Keskkomitee liikmekandidaat. Aprillist 1941 ENSV Riikliku Julgeoleku rahvakomissari asetäitja. 15. augustist 1941 ENSV NKVD 3. eriosakonna ülem.
Tegevus NKVD töötajana Eestis 1940–1941
Olles 31. augustil 1940 nimetatud Eesti NSV Siseasjade Rahvakomissariaadi 3. eriosakonna ülemaks, juhtis ta loodavate NKVD organite loomist ja komplekteerimist. Eesti NSV KGB kunagise esimehe asetäitja Aleksandr Ljaptšihhin kirjutab, et Sergei Kingissepp tegeles konkreetselt 1940. aasta suvel loodud Rahva Omakaitse eriväljaõppe koordineerimisega.
Olles Eesti NSV NKVD 3. eriosakonna ülem, allkirjastas ta enamuse aastatel 1940–1941 Nõukogude okupatsioonivõimude poolt antud poliitilisi vahistamismäärusi. Osales mitmete Eesti tuntud inimeste, sealhulgas endise riigivanema Friedrich Akeli, arreteerimises, süüdimõistmises ja mahalaskmises.
12. veebruaril 1941 nimetas Eesti NSV NKVD ta NKVD Balti ringkonna piirivalvevägede sõjatribunali kaasistujaks. Osales oma isa Viktor Kingissepa 1922. aastal Eesti võimudele ülesandnud Johannes Linkhorsti ülekuulamises, süüdimõistmises ja hukkamises. Linkhorst oli ka esimene, kes Nõukogude okupatsioonivõimude poolt hukati Tallinna lähedal Kosel pankur Klaus Scheelile kuulunud suvemõisa krundil. 1940–1941 mõisteti Eestis tegutsenud eritribunalide poolt surma vähemalt 300 isikut, umbes pooled neist enne sõja algust. Enamik mahalaskmisi toimus Tallinnas või selle ümbruskonnas. Näitena on teada, kuidas toimus surmamõistetute hukkamine Tallinnas 23. juunil 1941. Surmamõistetud vahialused viidi julgeoleku rahvakomissari Boris Kummi või tema kummagi asetäitja kirjalikul korraldusel kolmest või enamast vangist koosnevate gruppide kaupa üldvanglast nr 1 (nn Patarei) Pagari tänava sisevanglasse. Vangid võttis vastu sisevangla ülem ja komandant valvemeeskonnaga. Surmaotsuse täideviimise juures olid Eesti NSV NKGB 1., 2. ja 3. osakonna ülemad. Mahalaskmiskomandot juhtisid sisevangla komandant A. Brenner ja NKGB 3. osakonna ülem Sergei Kingissepp. 23. juunil 1941 mahalastutest on teada 38 isiku nimed, kuid kokku hukati sellel päeval 50 inimest.
Hukkumine
Ta hukkus 29. augustil 1941 Tallinna lähedal merel evakueerudes Tallinnast Leningradi laeval "Järvamaa". Tema laip jäi merre, kuid pärast sõda avati Tallinna Metsakalmistul kõrge mustast graniidist kenotaaf, kus mitme teise nimega on ka Sergei Kingissepa nimi ja selle taga vigane ladinakeelne märge – IN MEMORIAL.
Isiklikku
Abielust Maria Kingissepaga oli tal kaks tütart: Galina (s. 1932) ja Svetlana (s.1935).
Johann Gottfried Seume
pisi|Johann Gottfried Seume Johann Gottfried Seume (29. jaanuar 1763 Poserna − 13. juuni 1810 Teplice) oli saksa kirjanik. pisi|Spaziergang nach Syrakus im Jahre 1802, 1830-1841
Tema raamatutest on tuntumad kolm: 1801. aasta detsembris alustatud üheksakuulisel jalgsirännakul Sitsiiliasse põhinev "Spaziergang nach Syrakus im Jahre 1802" ("Jalutuskäik Sürakuusasse aastal 1802"; 1803), Venemaa, Baltimaade (sh Eesti), Soome, Rootsi ja Taani reisimuljeid kirjeldav "Mein Sommer 1805" ("Minu suvi 1805"; 1807) ning autobiograafia "Mein Leben" ("Minu elu"; 1813).
Côte-d'Ori departemangu haldusüksuste loend
Côte-d'Ori departemangu haldusüksuste loend toob ära kõik departemangu haldusüksused (alldepartemangud, kantonid ja vallad). Lisaks on toodud ka INSEE kood. Vallad Beaune, Chenôve ja Dijon on jagatud mitme kantoni vahel. Igasse kantonisse mille vahel on vald jagatud kuulub ka kindel territoriaalne osa vallast.
Beaune
Arnay-le-Duc'i kanton Beaune-Lõuna kanton Beaune-Põhja kanton Bligny-sur-Ouche'i kanton Liernais' kanton Nolay' kanton Nuits-Saint-Georgesi kanton Pouilly-en-Auxois' kanton Saint-Jean-de-Losne'i kanton Seurre'i kanton
Dijon
Auxonne'i kanton Chenôve'i kanton Dijon 1. kanton Dijon 2. kanton Dijon 3. kanton Dijon 4. kanton Dijon 5. kanton Dijon 6. kanton Dijon 7. kanton Dijon 8. kanton Fontaine-Française'i kanton Fontaine-lès-Dijoni kanton Genlis' kanton Gevrey-Chambertin' kanton Grancey-le-Château-Neuvelle'i kanton Is-sur-Tille'i kanton Mirebeau-sur-Bèze'i kanton Pontailler-sur-Saône'i kanton Saint-Seine-l'Abbaye' kanton Selongey' kanton Sombernoni kanton
Montbard
Aignay-le-Duc'i kanton Baigneux-les-Juifs'i kanton Châtillon-sur-Seine'i kanton Laignes'i kanton Montbardi kanton Montigny-sur-Aube'i kanton Précy-sous-Thili kanton Recey-sur-Ource'i kanton Saulieu' kanton Semur-en-Auxois' kanton Venarey-les-Laumes'i kanton Vitteaux' kanton
Hugo Roostalu
Hugo Roostalu (sündinud 27. detsembril 1941 Väätsa vallas Järvamaal) on eesti mullateadlane.
Elulugu
Lõpetas 1960 Olustvere Põllumajandustehnikumi ja 1965 EPA agronoomiateaduskonna; põllumajanduskandidaat (1974, Riia, Läti Põllumajandusakadeemia), väitekiri "Водно-воздушный и температурный режимы почв буроземного и псевдоподзолистого типов Эстонской ССР". 1965 Vabariikliku Agrokeemia Labori agrokeemik. 1970 EPA mullateaduse ja agrokeemia kateedri teadur, 1970–71 assistent, 1971–77 vanemõpetaja, 1977–79 dotsendi kohusetäitja, 1979–96 dotsent, 1996– EPMÜ mullateaduse ja agrokeemia instituudi professor, 2005– Eesti Maaülikooli põllumajandus- ja keskkonnainstituudi mullateaduse ja agrokeemia osakonna juhataja, 1996–98 ja 2001–02 õppeprorektor ja 2002 rektori kohusetäitja.
Teadustöö
Uurimisvaldkond: põllu- ja metsamuldade hüdrofüüsikalised omadused, veega varustatus ja režiimid; muldade kasutussobivus ja viljakus; muldade fütoproduktiivsuse ja põllumajandusliku maakasutuse agroökoloogia ja majandusanalüüs; väetiste efektiivsus ja ratsionaalne kasutamine; riskianalüüs põllumajanduses.
Eugène Polyakov
Eugène Polyakov, ka Genia Polyakov (vene keeles Евгений Поляков Jevgeni Poljakov; 27. aprill 1943 Moskva – 24. oktoober 1996 Pariis) oli balletitantsija, koreograaf ja ballettmeister.
Polyakov asus pärast Moskva Suure Teatri koreograafiakooli lõpetamist tööle Novosibirski Ooperi- ja Balletiteatris, kus sai balletitantsijana esimeseks solistiks. 1970. aastal naasis ta Moskva Suure Teatri koreograafiakooli, kus töötas pedagoogina.
1991. aastal tegi Polyakov koos Bartiga Pariisi Ooperiteatri balletitrupis "Giselle’i" uuslavastuse.
Seelikukütid
Seelikukütid on viieliikmeline eesti naisansambel, kes on maskeerunud meesteks. Ansambel loodi 1987. aastal ning koosseis pole aastate möödudes muutunud. Ansambel on esinenud noortele ja eakatele, metsas ja rannas, saunas ja lossis ning meestena ja naistena. Kontserte on antud nii Eestis kui ka välismaal – korduvalt on käidud Soomes, Saksamaal ning Moskvas. Lava on jagatud näiteks koos Mati Nuude, Luule Komissarovi kui ka Raimo Aasaga.
Hõbehall
Hõbehall on üks hallidest värvitoonidest, hele soojapoolne hõbeda helgiga hall värv.
Variatsioonid
Prantsuskeelne värvinimetuste portaal pourpre.com annab hõbehalli (argent) vasteks toonivahemiku jahedast helehallist kollaka kahvatuhallini.
Pantone värvitoon 14-0000 Silver Gray on soojatooniline hele hall.
RAL Classic värvikaardi toon 7001 Silbergrau on külma tooniga keskmine hall.
Pantone värvikaardi toon 14-5002 Silver on neutraalne heledam hall, toon 16-3850 Silver Sconce eelmisest tumedam ja punakam  , toon 17-3911 Silver Filigree veidi punakas tumehall  , toon 13-4403 Silver Birch soe kahvatuhall.
Kasutamine
Hõbehalliks on nimetatud hõbegeeniga hobuse karvavärvust, ametlikult hõbemusta
Värvisõna kasutatakse ka sõidukite ja muude metallobjektide värvuse iseloomustamiseks. Hõbehallina on kirjeldatud vanaadiumi, volframi, reeniumi, telluuri ja muid heledaid metalle.
Nereta mõis
pisi|Nereta mõisa varemed (2016) Nereta mõis (Neretas muiža) on mõis Lätis Nereta piirkonnas Nereta vallas Neretas. Saksa keeles Nerft, Narite, Narriten.
Nereta mõis on Sēlija mõisatest üks vanemaid. XIV sajandil asutas Aizkraukle komtuur Leedu piiri äärde Nereta mõisa. Aastani 1563 kuulus mõis Aizkraukle komtuuridele, seejärel aga Gotthard Kettlerile. Nereta oli riigimõis, mis sattus hiljem von Korffide, aastal 1824 aga omakorda Šuvalovite aadlisuguvõsa kätte. Mõis kuulus viimastele kuni võõrandamiseni aastal 1920.
Nereta mõisa vana peahoone püstitati XVI sajandil, uus aga XVIII sajandi lõpus ning XIX sajandi alguses. Uus peahoone hävis aastal 1960 ja sellest on säilinud vaid varemed. Uue peahoone valmimisel võeti vana maja kasutusele majandushoonena ja see on tänapäevani säilinud.
Aastail 1584-1593 ehitati mõisa maadele Nereta kirik. Mõisakompleksi juurde kuulusid veel näiteks pruulikoda, tõllakuur, kutsari maja, teenijate maja, ent need on paraku varemetes. Säilinud on XVIII sajandi lõpus rajatud park.
Urb (perekonnanimi)
Urb on eesti perekonnanimi.