cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Päikeseloojang
pisi|Päikeseloojang pisi|Päikeseloojang pisi|Päikeseloojangu järgne ehakuma Päikeseloojang on Päikese igapäevane kadumine läänes horisondi taha Maa või täpsemalt öeldes selle planeedi, kus vaatleja viibib, pöörlemise tulemusena.
Päikeseloojangu aeg on astronoomias määratletud hetkena, mil Päikese ülemine serv kaob läänes allapoole horisonti. Atmosfäärilise murdumise tõttu on valguskiirte trajektoor horisondi lähedal sirgjoonelisest tugevalt kõrvale kallutatud, seepärast toimub astronoomiline päikeseloojang alles siis, kui Päikese ketas on juba umbes ühe oma diameetri jagu allpool horisonti. Astronoomilisele päikeseloojangule järgneb ja päikesetõusule eelneb hämarik.
Päikeseloojangu aeg oleneb päevast ning vaatleja asukohast ehk tema pikkus- ja laiuskraadist, samuti kõrgusest maapinnast. Kui aeg läheb talvisest pööripäevast suvise poole, siis muutuvad päevad järjest pikemaks ja päikeseloojangu aeg järjest hilisemaks, aga suvisest pööripäevast talvise poole minnes päevad lühenevad ja päikeseloojang toimub järjest varem. Mida suurem on paiga geograafiline laius, seda rohkem päeva pikkus varieerub, ekvaatoril loojub päike iga päev umbes samal ajal. Päikeseloojangu aega mõjutavad veel ümbritsevad mäed, mis võivad päikese varem ära varjata.
Rafael Lozano
Rafael Lozano Muñoz (sündinud 25. jaanuaril 1970 Córdobas) on Hispaania endine poksija.
Lozano osales helveskaalus (kuni 48 kg) 1992. aasta Barcelona olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas veerandfinaalis oma kohtumise hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Rogelio Marcelole (Kuuba) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Ta sai helveskaalus (kuni 48 kg) pronksmedali 1996. aasta Atlanta olümpiamängude poksivõistlustel, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Mansueto Velascole (Filipiinid) ja hõbemedali 2000. aasta Sydney olümpiamängude poksivõistlustel, kaotades finaalis kuldmedali- ja olümpiavõitjale Brahim Asloumile (Prantsusmaa).
Lozano osales helveskaalus (kuni 48 kg) 6. maailmameistrivõistlustel (Sydney, 1991), kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja, 8. maailmameistrivõistlustel (Berliin, 1995), kuid kaotas veerandfinaalis oma kohtumise hilisemale hõbemedalivõitjale Bernard Inomile (Prantsusmaa) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning 9. maailmameistrivõistlustel (Budapest, 1997), kuid kaotas 3. ringis oma kohtumise hilisemale hõbemedalivõitjale Roel Velascole (Filipiinid) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Lozano osales helveskaalus (kuni 48 kg) 29. Euroopa meistrivõistlustel (Göteborg, 1991), kuid kaotas veerandfinaalis oma kohtumise hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Ivailo Marinovile (Bulgaaria) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja, 30. Euroopa meistrivõistlustel (Bursa, 1993), kuid kaotas oma kohtumise 2. ringis ja jäi edasisest medaliheitlusest välja, 32. Euroopa meistrivõistlustel (Minsk, 1998), kuid kaotas veerandfinaalis oma kohtumise hilisemale hõbemedalivõitjale Ivan Stapovičile (Leedu) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning 33. Euroopa meistrivõistlustel (Tampere, 2000), kuid kaotas veerandfinaalis oma kohtumise hilisemale pronksmedalivõitjale Marian Velicule (Rumeenia) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Ta sai helveskaalus (kuni 48 kg) pronksmedali 31. Euroopa meistrivõistlustel (Vejle, 1996), kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Oleh Kirjuhhinile (Ukraina)
Lozano poksis maist 2001 kuni novembrini 2010 elukutselisena. Ta pidas kokku 28 kohtumist, millest võitis 25 (neist 13 nokaudiga) ja kaotas 3 (neist 2 nokaudiga) kohtumist.
Lemmenjoki rahvuspark
pisi|Lemmenjoki Lemmenjoki rahvuspark (soome keeles: Lemmenjoen kansallispuisto, põhjasaami keeles: Leammi álbmotmeahcci) on Soome rahvuspark, mis asub Inari ja Kittilä vallas Lapi maakonnas.
Rahvuspark asutati 1956. aastal ning seda on hiljem kaks korda laiendatud. Pargi pindala on 2850 ruutkilomeetrit ning see on Soome suurim rahvuspark ja üks Euroopa suuremaid rahvusparke.
Lemmenjoki rahvuspark on saanud nime rahvusparki läbiva 80 km pika Lemmenjoki jõe järgi. Lemmenjoki rahvuspargis on umbes 60 km tähistatud matkaradu ning üle kümne tasuta ja kolm tasulist matkamaja. Lemmenjokile on ehitatud ka mõned sillad, jõel saab paadiga sõita.
2018. aastal külastas Lemmenjoki rahvusparki üle 16 000 inimese.
ANBO-VIII
ANBO-VIII oli Leedu luurelennuk ja kergepommitaja.
N1
N1 oli Nõukogude Liidus ehitatud kanderakett, mille eesmärgiks oli viia inimene Kuule. Projekti alustati 1965. aastal ja peatati 1974. Projekt lõpetati ametlikult 1976. N1 projekt hoiti saladuses kuni 1989. aastani. Raketi esimene aste on võimsaim rakett, mis eales ehitatud on.
N1-L3 projekt oli alarahastatud ja liiga vähe testitud. Samuti oli projektile raskeks löögiks peainseneri Sergei Koroljovi surm 1966. aastal. Kanderaketi kõik neli starti ebaõnnestusid. Teise stardikatsetuse ajal startis rakett küll edukalt, aga kukkus pärast lühikest lendu stardiplatvormile tagasi ja põhjustas suurima plahvatuse inimkonna ajaloos, mille põhjustajaks polnud tuumapomm.
Annetamine
Annetamine (sanskriti ja paali keeles dāna; tiibeti keeles sbyin pa; hiina keeles 布施 bushi; jaapani keeles fuse), ka heldus, almus või almuste andmine, (inglise keeles alms või almsgiving, vana-inglise keeles ælmesse, ælmes, hilisladina keeles eleemosyna, kreeka keeles eleēmosynē ("kaastunne, haletsus, annetus"), ka kinkimine või kingituse tegemine on millegi loovutamine või võimaldamine ilma vastutasuta või ilma tasu peale mõtlemata. Seda peetakse heakskiidetavaks ja vooruslikuks teguviisiks enamikus maailma religioonides ja piirkondades, sealhulgas hinduismis, judaismis, budismis, kristluses, islamis jm.
Advokatuuri nõukogu
Advokatuuri nõukogu oli aastatel 1938–1941 Eesti Advokatuuri kui omavalitsusliku kutseorganisatsiooni juhtorgan.
Annetamine
Annetamine ei pea alati olema materiaalne. Panustatakse ka vabatahtliku tööga, loovutatakse oma aega, annetatakse privileege või eesõigusi, pakutakse võimalusi ja väljavaateid, jagatakse oskusi ja teadmisi, aidatakse ja juhendatakse, osutatakse tähelepanu ja hoolitsust, võimaldatakse kaitset jne. Annetamine ei pruugi olla 'heategevus' tänapäeva läänemaailmas kasutusel olevas mõttes. Annetamine on eelkõige austuse- ja tähelepanuavaldus. Seejuures on oluline jälgida, kas annetuse saaja tõepoolest ka vajab seda annetust, et mitte olla pealetükkiv ega teha valeotsuseid. Samas peetakse õigeks annetada, ilma et seda oleks küsitud. Annetada võib ka anonüümselt, tundmatuks jäädes.
Advokatuuri nõukogu
Vene kohtute asutamise seaduse advokatuuri puudutavad sätted asendas 1938. aastal jõustunud advokatuuri seadus (AdvS). Uue seaduse rakendamisel moodustati Vannutatud Advokaatide Nõukogu asemele Advokatuuri nõukogu. Nõukogu koosnes advokatuuri üldkoosoleku poolt salajasel hääletamisel valitud 15 liikmest (AdvS § 41 p 1, § 43 ja § 45). Nõukogu liikmeks võidi valida vähemalt 5 aastat vandeadvokaadina tegutsenud isikuid (AdvS § 42).
Nõukogu valis oma liikmete hulgast nõukogu esimehe, abiesimehe, laekahoidja ja sekretäri (AdvS § 47), kes moodustasid nõukogu juhatuse (AdvS § 54 lg 1). Nõukogu juhatus korraldas advokatuuri igapäevast tegevust, pidas advokatuuri liikmete nimekirja ja määras õigusabi korras advokaate esindajateks ja asjaajajateks (AdvS § 54 lg 2).
Annetamine
Annetamine on oluline eelkõige annetaja jaoks. Annetaja peaks olema tänulik.
Advokatuuri nõukogu
Nõukogu otsustas advokatuuri liikmete vastuvõtmise ja advokatuurist väljaarvamise (AdvS § 14 ja § 48), määras kutse-eetika lähemad alused ja valvas kutsereeglitest ja -eetikast kinnipidamise üle (AdvS § 48 p 2), korraldas vandeadvokaadi abide kutseharidust ja nende juhendamist (AdvS § 48 p 3), lahendas juhatuse otsuste peale esitatud kaebusi (AdvS § 56) ja vabastas vandeadvokaate õigusabi korras määramisest (AdvS § 48 p 5 ja § 22). Nõukogu valis oma liikmete hulgast viis liiget advokatuuri distsiplinaarkohtusse (AdvS § 60) ja kaks liiget eksamikomisjoni (AdvS § 96 p 1).
Annetamine
Budism
Budistlikes maades on annetamisel eriline tähtsus, kuna mungad ehk bhikkhud (algses tähenduses 'kerjused') elavadki üksnes annetustest. Igal hommikul, päikesetõusu ajal, lähevad pühitsetud mungad almuste kogumise ringile (pindacara) ning võimaldavad ilmalikel järgijatel annetada toitu (piṇḍapāta). Tais, Myanmaris, Sri Lankal ja teistes theravaada maades võib näha, kuidas kohalikud inimesed hommikuti ootavad munkade saabumist, olles valmis pannud parimad toidud, mis neil on pakkuda. Mahajaana maades on see traditsioon enamasti kadunud. thumb|left|Mungad almuste kogumisel.|377x377pxAnnetusi tehakse alati ka siis, kui külastatakse templit, kloostrit või mõnd muud pühakohta. Kuna theravaada mungad üldreeglina raha ei puuduta, siis on kõigi pühakohtade juures alati võimalik osta munkadele annetamiseks sobivaid komplekte tarbeesemetega (seebid, hambaharjad, taskulambid, mungarüüd jmt) ning lilli (tüüpiliselt lootose õienuppe).
Annetamisel peetakse kinni teatud reeglitest. Annetaja peaks laskuma madalamale sellest, kellele ta annetab, võimaluse korral põlvitades. Annetus antakse üle mõlema käega. Naine teeb mungale annetuse ilma munka puudutamata. Pärast annetuse tegemist tänatakse vastuvõtjat kummarduse ja käte kokkupanemisega.
Advokatuuri nõukogu
Nõukogu otsuste peale võis edasi kaevata Kohtukoja presiidiumile (AdvS § 53). Nõukogu asjaajamist kontrollis üldkoosoleku poolt valitud 3-liikmeline revisjonikomisjon (AdvS § 59).
Annetamine
Budism
Sümboolseid ohvriande (lilli, viirukiküünlaid, jooke, kausikesi toiduga) paigutatakse sageli hoonete ja rajatiste juures olevatele altaritele. Sarnaseid annetusi tehakse ka monumentidele, ausammastele, auväärsete isikute piltidele, suurtele puudele jne.
Advokatuuri nõukogu
Nõukogu asus Tallinnas Kohtukoja juures (praeguse Pärnu mnt 7 majas) (AdvS § 3).
Annetamine
Budism
Kõikides kloostrites, retriidikeskustes jmt on alati vabatahtlikke abilisi, ilmikjärgijad, kes panustavad oma töö ja tegevusega.
Paljudes kohtades, kauplustes, kaubamajades jm võib näha korjanduskarpe annetuste jaoks.
Parima lavastaja abi Oscar
Parima lavastaja abi Oscar (inglise keeles Academy Award for Best Assistant Director) oli Oscari-filmiauhinna üks kategooriatest. Auhinnaga tunnustas Ameerika Filmikunsti ja -teaduste Akadeemia parimat lavastaja abi eelneval aastal linastunud filmis.
Esimest korda autasustati kategoorias 1934. aasta galal, kui võitsid Charles Barton, Scott Beal, Charles Dorian, Fred Fox, Gordon Hollingshead, Dewey Starkey ja William Tummel. Viimast korda jagati auhindu 1938. aasta tseremoonial.
Advokatuuri nõukogu
11. juunil 1938 valis üldkoosolek nõukogu esimese koosseisu liikmeteks Elmar Andersoni, Kaarel Baarsi, Erich Eegi, Rein Eliaseri, Karl Grau, Viktor Johansoni, Tõnis Kalbuse, Nikolai Kruuse, Alfred Maureri, August Peedi, Mihkel Punga, Theodor Rõugu, Arnold Susi, Jaan Teemanti ja Otto Tiefi. Sama koosseis jätkas 1939. üldkoosoleku järel.
Advokatuuri nõukogu tegutses advokatuuri likvideerimiseni 1941. aasta veebruaris.
Rakvere linnavolinike loend 2021
Rakvere linnavolinike loend 2021 on koostatud 2021. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimiste tulemuse alusel:
Rakvere linnavolikogu liikmed
Eesti Reformierakond
Erakond Isamaa ja Res Publica Liit
Eesti Keskerakond
Sotsiaaldemokraatlik Erakond
Eesti Konservatiivne Rahvaerakond
Erakond Eesti 200
Valimisliit Rakvere Heaks
Matthias (suguvõsa)
Matthias oli Pommeri päritolu baltisaksa suguvõsa.
Ajalugu
Suguvõsa oli pärit Rootsi Pommerist. Jakob Albrecht von Matthias (1708−1780) astus Venemaa sõjaväeteenistusse ja teenis välja polkovniku aukraadi. Tema poeg major Otto Albrecht von Matthias (1748−1825) omandas 1799. aastal Mahtra pandimõisa, mis 1821. aastal tema nimele päriseks kirjutati. Teine poeg Leopold Woldemar von Matthias (1752−pärast 1797) oli kolleegiuminõunik. Nende õde Maria Margaretha von Matthias (1751−1822) abiellus õuenõunik Andreas von Hübneriga ja sai pärast viimase surma 1800. aastal Vorbuse mõisa omanikuks.
Otto Mencke
pisi|Otto Mencke ([[Martin Bernigerothi gravüür).]] Otto Mencke (ladina keeles Menckenius; 22. märts 1644, Oldenburg, Oldenburgi krahvkond – 18. jaanuar (ukj 29. jaanuar) 1707, Leipzig) oli Saksa filosoof ja teadlane.
Otto Mencke oli Johannes (Hans) Mencke poeg ning põlvnes suurest Oldenburgi õpetlaste suguvõsast, kust oli võrsunud mitu Leipzigi ülikooli professorit (sh Lüder Mencke). Pärast ladina kooli kodulinnas õppis ta Bremeni gümnaasiumis ja tudeeris seejärel filosoofiat Leipzigis, kus sai 1662. aastal bakalaureuse- ja 1664. aastal magistrikraadi. Seejärel õppis ta pool aastat Jena ülikoolis teoloogiat, enne kui naasis Leipzigisse õigusteaduse juurde. Lühidalt reisis Mencke ka Hollandis ja Inglismaal.
Doktorikraadi omandas Mencke Leipzigi ülikoolis 1666. või 1668. aastal väitekirjaga "Ex Theologia naturali — De Absoluta Dei Simplicitate, Micropolitiam, id est Rempublicam In Microcosmo Conspicuam", tema juhendaja oli filosoof ja jurist Jakob Thomasius. 1667. aastal sai temast Leipzigi ülikooli filosoofiateaduskonna assessor, 1668. aastal vürstliku väikese kolleegiumi kollegiaat ning 1669. aastal Leipzigi ülikooli moraalifilosoofia professor. Ülikoolis pidas Mencke loenguid Hugo Grotiuse teosest "De iure belli ac pacis". Ajapikku jätkas ta ka oma teoloogiaõpinguid, omandades 1671. aastal teoloogialitsentsiaadi kraadi. Teisel Hollandi- ja Inglismaa-reisil 1680. aastal omandas ta kasulikke kontakte.
Pärast Otto Mencke surma jätkas Acta Eruditorumi toimetajana tema poeg Johann Burchard Mencke. Otto Mencke pojapoeg oli Friedrich Otto Mencke.
Akadeemiline sugupuu
Tänapäeval tuntakse Otto Mencket tihti akadeemilise sugupuu tõttu, milles oli rida kuulsaid matemaatikuid nagu Carl Friedrich Gauss ja David Hilbert. Tema otseste juhendatavate hulgas olid Christian Michelmann ja Johann Christoph Wichmannshausen.
Matemaatikute akadeemilise genealoogia andmebaasi Mathematics Genealogy Project järgi kuulus Mencke sugupuusse 2012. aasta augustis 69 247 teadlast. Analoogne projekt filosoofias The Philosophy Family Tree loetles tema akadeemilises sugupuus 2010. aasta mais 535 filosoofi.
Aerograd
"Aerograd" on 1935. aastal valminud Nõukogude Liidu mängufilm.
Sisu
Filmi tegevus toimub 1930. aastate algul. Nõukogude valitsus kavatseb ehitada Kaug-Itta Vaikse ookeani rannikule tulevikulinna Aerogradi. Kuid reaktsiooniliste jõudude esindajatele ei ole utoopilise tulevikulinna ehitamine meeltmööda ja nad asuvad selle vastu võitlusesse.
Pintsak
Pintsak võib olla villasest, poolvillasest, linasest riidest, sametist, nahast. Tavaliselt voodriga. Pintsakul võivad olla taskud, lõhik.
Pintsaku all võidakse lisaks särgile kanda vesti.
Ružomberoki Katoliiklik Ülikool
pisi|Ülikooli peahoone Ružomberoki Katoliiklik Ülikool (slovaki keeles Katolícka univerzita v Ružomberku) on ülikool, mis asub Ružomberoki linnas Slovakkias.
Ülikool asutati aastal 2000.
Selle ülikooli on lõpetanud Tartu Katoliku Hariduskeskuse presidendid Magdalena Krajnakova ehk õde Katarina ja Monika Komorova ehk õde Veronika.
Uugla mõis
Uugla mõis (saksa keeles Udenküll) oli rüütlimõis Lääne-Nigula kihelkonnas Läänemaal. Nüüdisajal jääb mõis Lääne maakonda Lääne-Nigula valda.
Mõisat mainiti esimest korda 1323. Mõisa peahoone ehitati mitmes etapis arvatavasti 18. sajandil. Peahoone oli barokne ühekorruseline, keskmine osa aga erandlikult kolmekorruseline. Tänapäeval on peahoone varemetes.
Näsanahkis
Näsanahkis (Hyphodontia) on taelikulaadsete seltsi kuuluv kandseente perekond.
Galaktika-väline astronoomia
Galaktika-väline astronoomia on astronoomia haru, mis käsitleb väljaspool Galaktikat asuvat keskkonda ja selles leiduvaid objekte ning nende hierarhiat.
Galaktikavälise astronoomia piiriteadus on kosmoloogia.
Atika (arhitektuur)
pisi|Septimius Severuse triumfikaar Atika (Kesk-Kreeka maakonna Atika järgi) on madal ehissein fassaadi peakarniisi kohal, enamasti kasutati katusekonstruktsiooni varjamiseks. Esines antiikarhitektuuris linnaväravate ja võidukaarte iseloomuliku kujundusmotiivina, kuhu tavaliselt paigutati pühendustekstid. Seda Antiik-Kreekas tekkinud ehituselementi kasutati eriti laialdaselt renessanss-, barokk- ja klassitsistlikus arhitektuuris. Atika võib olla liigendatud reljeefidega, kaunistatud raidkirjade või atikafiguuridega.
Youssef Msakni
Youssef Msakni (araabia keeles يوسف المساكني; sündinud 28. oktoobril 1990 Tunises) on Tuneesia jalgpallur, kes mängib ründaja või äärepoolikuna Katari kõrgliigaklubis Al-Arabi ja Tuneesia jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri Tuneesia klubis Stade Tunisien ning debüteeris Tuneesia kõrgliigas hooajal 2006/07. Aastatel 2008–2013 mängis Msakni Tuneesia kõrgliigaklubis Espérance Tunis. Aastatel 2009, 2010, 2011 ja 2012 tuli ta klubiga Tuneesia meistriks. 2011. aastal võitis ta klubiga Aafrika klubide Meistrite Liiga. Hooajal 2011/12 oli Msakni Tuneesia kõrgliiga suurim väravakütt (17 väravat).
2013. aasta jaanuaris liitus Msakni Katari kõrgliigaklubiga Lekhwiya (hilisem Al-Duhail). Klubiga tuli ta Katari meistriks viis korda. Hooajal 2017/18 lõi Msakni Katari kõrgliigas 24 väravat ja valiti liigahooaja parimaks mängijaks. Hooaja 2018/19 teises pooles oli Msakni laenul Belgia kõrgliigaklubis Eupen. Alates 2021. aastast on ta olnud laenul Al-Arabis.
Pir Sultan Abdal
Pir Sultan Abdal (umbes 1480 – 1550) oli türkmeeni päritolu Türgi aleviitlik ašuug.
Ta elas Sivasis. Pir Sultan Abdal laulis saasi saatel.
Metsküla rahvamaja
Metsküla rahvamaja on rahvamaja Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Metskülas. Metsküla rahvamaja on ehitatud 1935 seltsi- ja pritsumajaks.
Lääne Elu 1935 12. jaanuar ja Hiiu Teataja 1935 15. jaanuar teatavad: ''Saastna saab pritsumaja. Neil päevil omandas ostu teel Massu tuletõrjeühingu Saastna jaoskond oksjonilt wana Metsküla koolimaja 181 krooni eest ehituse materjaliks. Hoone lammutatakse lähemal ajal ja weetakse Saastna koolimaja lähedale seltsimaja ehituskohta. Maaala on juba ostetud seltsimaja pritsikuuri jaoks. Rahvamaja jaoks on tuletõrje jaoskonnal kapital olemas nii, et tulewal suvel kerkib Saastna rahwamaja-pritsimaja.''
Rahvamaja kuulub praegu MTÜ Metsküla Kultuuriühingule ja on aktiivses kasutuses rahvamaja lähedal asuva Metsküla Algkooli ja laiema Matsalu lahe lõunakalda kogukonna poolt.
Genua (puri)
Genua on väikese jahi eespuri, mis ulatub mastist tahapoole või mööda.
Metsküla rahvamaja
https://www.facebook.com/MetskulaRahvamaja/
Genua (puri)
Genua on pinna poolest grootpurjest sageli suurem. Spetsiaalset suurt genuat võidakse nimetada ka drifteriks.
Genuast väiksem eespuri on foka või fokk-taaksel.
Operaator Kõps üksikul saarel
"Operaator Kõps üksikul saarel" on Eesti nukufilm aastast 1966. Filmi režissöör oli Heino Pars.
Saksa kultuur
pisi|püsti|[[Schuhplattler – Alpide piirkonnast pärit rahvatants. Tantsijate riietus on omane ainult Baieri liidumaale, kuigi paljude välismaalaste jaoks kehastab see "tüüpilist saksa kultuuri"]]
Saksa kultuur (saksa keeles deutsche Kultur) hõlmab Saksamaa, laiemas mõttes kogu saksa rahva või kõigi saksa keele kõnelejate kultuuripärandit (vt ka Austria kultuur, Šveitsi kultuur).
Saksa kultuuri juured ulatuvad keltide, germaanlaste ja roomlaste aegadesse.
Keskajast saadik on saksa kultuur ilmale toonud suure hulga eredaid isiksusi, kelle tegevus kujundas kaasaja ja järgmiste ajastute kunstistiilide ja mõtteviiside arengut. Eri distsipliinides on saksa kultuuritegelased olnud uute voolude rajajad. Nii mõnigi saksa kultuuritegelane kuulub maailmatsivilisatsiooni ajaloo protagonistide hulka.
19. sajandi lõpul tekkis Saksa Riigis saksa kultuurirahva kontseptsioon (deutsche Kulturnation), mis seostab inimeste rahvuslikku kuuluvust ühise kultuuripärandi jagamisega.
Kirjandus ja filosoofia
Vanim säilinud saksakeelne raamat on 9. sajandist pärit koopia üks sajand varem kirja pandud ladina-vanaülemsaksa glossaarist Abrogans koos meieisapalve ja usutunnistusega. Seda käsikirja hoitakse Šveitsis Sankt Galleni abtkonna raamatukogus. Lisaks olid esimeste raamatute hulgas 10.–11. sajandil elanud Notker Teutonicuse antiikteoste tõlked vanaülemsaksa keelde.
Saksa kirjandus kui selline ulatub tagasi varakeskaega, mil tekkisid esimesed keskaegsed raamatukogud käsikirjade ja miniatuuridega. Eraldi väärib mainimist saksa rüütliluule (Minnesang), mille näiteid on kokku korjatud muu hulgas 14. sajandi Manesse käsikirja (Codex Manesse). Kuulsaim saksa minnesinger on Walther von der Vogelweide. Saksa kirjanduse üheks nurgakiviks peetakse ka kangelaslikku värsseepost "Nibelungide laul".
Revolutsiooniliseks osutus hiliskeskajal Johannes Gutenbergi leiutatud trükipress. Gutenbergi kõige tähtsamaks trükiseks sai Gutenbergi piibel. Tänu tema leiutisele oli lõpuks võimalik asendada pärgament kirjutusmaterjalina oluliselt odavama paberiga.
Tuntuimate saksa kirjanike hulka kuuluvad Gotthold Ephraim Lessing, Johann Wolfgang von Goethe ja Friedrich Schiller, samuti vennad Grimmid, saksa romantikud nagu Hoffmann ja Novalis, Heinrich Heine, saksa realistid nagu Theodor Fontane ja Theodor Storm jt. Hilisemal ajal torkasid suurte literaatidena silma näiteks Kurt Tucholsky, Bertolt Brecht, Thomas ja Heinrich Mann, Hannah Arendt.
pisi|vasakul|Frankfurdi raamatumess
20. sajandil pärjati Nobeli kirjandusauhinnaga järgmised Saksa autorid: Theodor Mommsen (1902), Rudolf Eucken (1908), Paul Heyse (1910), Gerhart Hauptmann (1912), Thomas Mann (1929), Hermann Hesse (1946), Heinrich Böll (1972) ja Günter Grass (1999). Saksa keeles kirjutas ka 1919. aasta šveitslasest laureaat Carl Spitteler.
21. sajandil on Nobeli auhinna saanud Rumeenias sündinud sakslane Herta Müller (2009) ja austerlased Elfriede Jelinek (2004) ning Peter Handke (2019).
Iga-aastane Frankfurdi raamatumess (Maini-äärses Frankfurdis) on suurim rahvusvaheline väljaandjate ja kirjanduslike ringkondade kokkusaamispunkt. Messi raames pärjatakse Saksa Raamatuauhinnaga parim saksakeelne romaan. Hiljuti avaldatud vähetuntud raamatute jaoks on suure tähtsusega Leipzigi raamatumessi auhind.
Kõige mõjukamate saksa filosoofide seas on Gottfried Wilhelm Leibniz, Nikolaus von Kues, Immanuel Kant, Georg Wilhelm Friedrich Hegel, Arthur Schopenhauer, Martin Heidegger ja Friedrich Nietzsche. Paljud olulised filosoofiavoolud pärinevad saksa filosoofidelt, alates saksa idealismist ja lõpetades Karl Marxi ning Friedrich Engelsi loodud marksismiga. 20. sajandil pälvis suurt tähelepanu niinimetatud Frankfurdi koolkonna klassikaline kriitiline teooria (Theodor W. Adorno, Max Horkheimer jt). Nooremat kriitilist teooriat esindab Jürgen Habermas, üks maailma kuulsamaid elusolevaid filosoofe.
Filmikunst
Saksakeelsetes riikides on filme üles võetud alates 19. sajandi lõpust. Berliini varieteest Wintergarten sai ajaloo esimene kino, kui 1. novembril 1895 näitasid vennad Skladanowskyd seal publiku ees oma linateoseid (kaks kuud varem, kui sama tegid Prantsusmaal vennad Lumière’id).
1912. aastal asutati Potsdamis Studio Babelsberg, maailma esimene suur filmistuudio ja Hollywoodi eelkäija. Varsti sai Babelsberg populaarse ja eduka filmi sünonüümiks. Babelsberg toodab tänini rahvusvahelise formaadi filme ja see kuulub Euroopa suuremate filmistuudiote hulka.
Selles filmikunsti algfaasis tekkisid erisugused žanrid. 1927. aastal toodetud Fritz Langi tummfilmi puhul "Metropolis" oli tegemist ühega varasematest ulmemängufilmide näidetest. 1930. aastal saavutas suurt rahvusvahelist edu helifilm "Sinine ingel", kus mängis näitleja Marlene Dietrich.
Kolmandas riigis teenis filmikunst poliitilist propagandat. Sel ajal ilmunud Leni Riefenstahli filmid seadsid uue standardi kinodokumentalistika valdkonnas. Erisugused uued tehnikad võeti kasutusele ka reklaamklippides. Pärast Teist maailmasõda sai Lääne-Saksamaal kommertstegevust taasalustada natsionaalsotsialistide riigistatud filmiettevõte UFA. Muu hulgas kogusid populaarsust niinimetatud kodumaafilmid ehk heimatfilmid, mille tegevus toimub maal või väikestes linnades.
1960. aastatest alates olid menukad Edgar Wallace’i ja Karl May raamatute põhjal tehtud ekraniseeringud. Televiisorite laiema leviku tõttu ja tugevneva konkurentsi tõttu teleseriaalide ja telefilmidega sattus kinotööstus kriisi, mida õnnestus leevendada uue saksa filmi tulekuga. Rainer Werner Fassbinderist, Wim Wendersist, Volker Schlöndorffist ja Werner Herzogist said ajastu autorikino suurimad esindajad. SDV-s kujundasid filmikunsti arengut režissöörid nagu Konrad Wolf. Suurenenud rahastus pani 1980. aastatel aluse uut mastaapi filmiproduktsiooni tekkimisele; eredaimaks näiteks on produtsent Bernd Eichinger.
Mõjukate saksa filmistuudiote seas on Bavaria Film, Constantin Film, Magic Media Company ja UFA. Hilisema aja menukaimate saksa režissööride hulka kuuluvad teiste seas Roland Emmerich, Wolfgang Petersen, Florian Henckel von Donnersmarck, Caroline Link, Wolfgang Becker ja Fatih Akin. Samuti on tunnustatud sellised filmitegijad nagu Til Schweiger, Michael Herbig, Andreas Dresen, Uwe Boll, Dani Levy, Oskar Roehler, Uli Edel, Tom Tykwer jt.
Ülemaailmse kuulsuse on saavutanud filmimuusika looja Hans Zimmer, kes on kahel korral pälvinud parima filmimuusika Oscari. Laialdase edu on saavutanud ka operaator Michael Ballhaus.
Igal aastal valib Saksa filmiakadeemia parima Saksa filmi; võitja saab statueti Lola (tuntud kui Saksa filmiauhind). Lisaks jagatakse Berliinis iga kahe aasta tagant Euroopa filmiauhinda Felix. Berliini rahvusvaheline filmifestival (Berlinale) kuulub koos Cannes’i ja Veneetsia festivaliga maailma prestiižikamate filmifestivalide suurde kolmikusse.
Kujutav kunst
Mõjukad saksa renessansi kunstnikud on teiste hulgas Albrecht Altdorfer, Lucas Cranach vanem, Matthias Grünewald, Hans Holbein noorem ja Albrecht Dürer. Suurimad Saksamaalt pärit baroki meistrid on Johann Baptist Zimmermann, vennad Asamid ja Siegenis sündinud, kuid Antwerpenisse (Belgia) kolinud Peter Paul Rubens.
Menukate romantikute seas on Caspar David Friedrichi kõrval kunstnikud Philipp Otto Runge, Carl Spitzweg ja natsareenlane Philipp Veit. Preislased Anton von Werner ja Emil Hünten esindavad ajaloomaali, rahvusvahelise tähtsusega on Müncheni ja Düsseldorfi koolkonnad. Üle maailma kuulsad on impressionist Max Liebermann, sürrealistid Max Ernst, Hans Richter ja Hans Arp, nagu ka ekspressionistid Max Beckmann, Paul Klee, Gabriele Münter ja Otto Dix. Erakordselt suure mõjuga olid samuti ekspressionistlikud rühmitused Die Brücke ('Sild') ja Der Blaue Reiter ('Sinine ratsanik').
20. sajandi teisel poolel kujunes juhtivaks kunstinäituseks Kasselis (Hesseni liidumaa) toimuv Documenta. Selle perioodi nooremate kunstnike hulgast paistavad välja mitmekülgne Jörg Immendorff, tegevus- ja kontseptuaalkunstnik Joseph Beuys ning uusi metsikuid esindavad Markus Lüpertz ja Martin Kippenberger.
1960. aastatel tekkisid Reinimaal Nam June Paiki, Wolf Vostelli ja HA Schulti loominguga uued kunstivormid nagu häpening, videokunst ja liikumine Fluxus. 20. sajandi menukaimate fotokunstnike seast võib nimetada Helmut Newtonit, Sigmar Polket ja Gunter Sachsi.
SDVs domineeris kujutavas kunstis Leipzigi koolkond (Werner Tübke, Bernhard Heisig, Wolfgang Mattheuer).
Olulisemate kaasaegsete Saksa kunstnike hulka kuuluvad uusekspressionist Georg Baselitz, ajaloomaali traditsiooni jätkav Anselm Kiefer, kapitalistikku realismi esindavad Sigmar Polke ja Gerhard Richter, samuti iroonia poolest tuntud Rosemarie Trockel. "Petlikku idülli" kujutav Norbert Bisky, uuest Leipzigi koolkonnast maalijad Neo Rauch ja Aris Kalaizis, samuti ajaloomaalidele keskenduv Daniel Richter on mõned näited pärast Saksamaa taasühinemist sündinud kunstnikest.
Üks maailmaajaloo suurimaid maalide võltsimisega seotud kohtuprotsesse leidis aset 2011. aastal, kui vangi mõisteti sakslastest võltsijad Wolfgang Beltracchi ja tema naine Helene.
Tänapäeva Saksa fotograafidest on tunnustuse saavutanud näiteks Andreas Gursky, Peter Lindbergh, Wolfgang Tillmans, Horst P. Horst, Thomas Ruff.
Arhitektuur
pisi|[[Kölni toomkirik ja Hohenzollernbrücke sild]] pisi|[[Erfurt|Erfurdi Krämerbrücke sild ja selle peale ridamisi ehitatud vahvärkhooned]] pisi|[[Bauhausi stiilis Weimari kunstikool (1911. aasta), arhitektuurse modernismi sünnipaik]]
Saksamaal on rikas ja mitmepalgeline arhitektuuri ajalugu, mis on naaberriikide ja ka üldiselt õhtumaade arhitektuuriajalooga tihedalt läbi põimunud.
Saksa arhitektuuri aluseks võib pidada Rooma antiigi arhitektuuri, millest on säilinud üksikud näited, nagu värav Porta Nigra Trieris või 1999. aastal välja kaevatud Mainzi Rooma teater. Mõned eelromaani ehitised nagu Lorschi kloostri värav peegeldavad ka tänapäeval arengut romaani stiili suunas, mis jõudis Saksa-Rooma riiki 1030. aastatel. Gooti stiil tuli Prantsusmaalt, Saksa-Rooma riigis püstitati esimesed gooti ehitised 1230. aastatel, näiteks Trieri kirik Liebfrauenkirche.
1520. aastatel hakkas saksakeelsetes piirkondades levima ka Itaaliast pärinev renessanss, mille tuntuimad näited on Augsburgi ja Bremeni raekoda. Barokkstiil kinnistus 1650. aastatel. Kuulsad on arhitekt Balthasar Neumanni tööd, Baieri Steingadeni vallas paiknev Wieskirche ja Ludwigsburgi residentsloss. Klassitsismi ajastu algas 1770ndatel. Seda jäädvustavad Carl Gotthard Langhansi projekteeritud Brandenburgi värav, Berliini Vana muuseumi hoone ja Karl Friedrich Schinkeli Charlottenhofi loss Potsdamis. Arhitekt Schinkeli asutatud koolkond avaldas suurt mõju Berliini ehitusakadeemiale ja selle kaudu ka järgmistele arhitektide generatsioonidele üle kogu maailma.
Nii mõnigi kuulus Saksamaa ehitis püstitati historitsismi ajastul (1840–1900); näideteks on Dresdeni Semperoper, Berliini raekoda ja Schwerini loss. Historitsismi menukamate arhitektide seas on Gottfried Semper, Friedrich August Stüler, Friedrich von Gärtner, lisaks väärivad mainimist arhitektuuribürood Cremer & Wolffenstein ja Schilling & Graebner. See ajastu, millele langesid industrialiseerimine, majanduse ja ettevõtluse areng (asutajate aeg ehk Gründerzeit) ning rahvastiku kasv, kujundas suuresti tänapäeva Saksamaa arhitektuurset maastikku. Kõigi ühiskonnakihtide jaoks rajati massiliselt ühise sisehooviga ridamajade kvartaleid (Blockrandbebauung), nagu näiteks Berliinis Hobrechti plaani raames, samas ka villakvartaleid ja tihedalt hoonestatud eeslinnu. Tekkisid ka piirkondlikud stiilid nagu Hannoveri koolkond, Nürnbergi stiil, Semperi ja Nicolai koolkond Dresdenis ning Johanni Albrechti stiil Mecklenburgis. Gründerzeit’i asulaid peetakse tänini prestiižikaks elupaigaks ja kultuurse elu keskusteks.
20. sajandi alguses olid saksa arhitektid klassikalise modernismi pioneerid. Esialgu koondas enda ümber uue stiili pooldajaid 1907. asutatud uuendusmeelsete ettevõtjate ja arhitektide liit Deutscher Werkbund. Bauhausi rajaja Walter Gropius, Ludwig Mies van der Rohe ja linnaplaneerimise programm "Uus Frankfurt" andsid impulsi "Uue ehitamise" liikumise tekkele, mille mõju on arhitektuuris ka siiani tunda. Lisaks hakati Saksamaal püstitama kõrghooneid, eriti Berliinis. Üks Saksamaa jaoks spetsiifiline modernismivool on olnud arhitektuurne ekspressionism. Modernismi kõrval arenes 1904. aastast kuni 1960. aastateni omaette heimatstiil.
Natsionaalsotsialistlikus arhitektuuris valitses monumentaalne, autokraatlik stiil, mida esindasid representatiivsed ehitised nagu Berliini Olümpiastaadion. Teise maailmasõja järgse taasülesehitamise perioodil tõsteti kilbile pragmatism, kerkisid suured üksikhooned ja hajutatud asulad. SDV arhitektuuri ajalugu algas sotsialistikust klassitsismist, hiljem domineerisid paneelelamud.
1972. aastal Frei Otto ja büroo Behnisch projekteeritud postmodernistlikust Müncheni Olümpiastaadionist (Liitvabariigis) sai tunnistus saksa arhitektuuri uuest enesemääratlemisest. 1991 ehitatud Frankfurdi Messeturm (256 m) oli kuus aastat olnud Euroopa kõrgeim pilvelõhkuja, kuni seda ületas samuti Frankfurdis paiknev Commerzbank Tower (259 m). Üleüldse on 1969. aastast kõige kõrgemaks ehitiseks Saksa pinnal olnud Berliini teletorn (368 m).
Saksa arhitektid ja arhitektuuribürood on tänapäeval ülemaailmselt aktiivsed, 20. sajandi lõpu ja 21. sajandi alguse menukamate hulka kuuluvad näiteks Hans Kollhoff, GRAFT, Sergei Tchoban, Helmut Jahn, Ole Scheeren, Oswald Mathias Ungers, GMP, Ingenhoven, Sauerbruch Hutton, Hadi Teherani, Behnisch Architekten. Pritzkeri auhinna on saanud sakslased Gottfried Böhm ja Frei Otto.
Kultuuri- ja arhitektuurimälestised
pisi|vasakul|[[Brandenburgi värav Berliinis]]
UNESCO maailmapärandi nimistusse on 2022. aasta seisuga sisse kantud 48 Saksa territooriumil paiknevat kultuuriobjekti, kusjuures esindatud on kõik 16 liidumaad. Esimesena arvati nimistusse kaasa 1978. aastal Aacheni toomkirik, viimased viis objekti lisati 2021. aastal. Kultuuripärandi staatusega on muu hulgas mõne Saksa linna vanalinn, siia kuuluvad: Stralsund ja Wismar (ühe objektina), Bamberg, Goslar, Quedlinburg, Lübeck ja Regensburg, suurim keskaegne arhitektuuriansambel Alpidest põhjas. Kultuurmaastik Elbe jõe org Dresdenis tõmmati nimistust 2009. aastal maha, kui Dresdeni linn hakkas üle Elbe ehitama maanteesilda. Nende sündmuste taustal Saksa ühiskonnas tekkinud poleemikat tuntakse kui Dresdeni sillavaidlust (Dresdner Brückenstreit).
Lisaks tunnistab UNESCO Saksamaal kolme looduspärandi objekti, nende seas Messel Piti fossiilide kaitseala, Waddenzee ja muistsed pöögimetsad.
Maailmapärandi kõrval kehtib Saksamaal ka oma kultuurimälestiste rahastamise programm. Aastatel 1950–2007 on selle raames 500 kultuurimälestist saanud umbes 280 miljoni eurot toetust.
pisi|[[Neuschwansteini loss Schwangau vallas (Baieri)]]
Eriti suurt külastajate arvu täheldatakse saksa romantismi taustaga objektide puhul. Niisiis kuuluvad lossid Neuschwanstein, Schwerin ja Heidelberg, Hohenzollerni kindlus, Wartburgi linnus, Walhalla tempel, Reini keskjooksu oru ülaosa koos oma kindlustega, keskaegsed vanalinnad Rothenburg ja Rüdesheim kõige tuntumate turismi sihtkohtade hulka maailmas.
Üha enam tähelepanu köidavad industriaalrevolutsiooni ajastust pärit mälestised ja asulad, nagu näiteks nii Läänemere ranniku kui ka sisemaa kuurortlinnade arhitektuuriansamblid, samuti tööstuspärandi objektid.
Autentsed keskaegsed linnamiljööd ei ole enamikus Saksa suurlinnades säilinud, kuna Teise maailmasõja ja sõjajärgsete ümberehituste käigus on suur osa kultuurimälestistest hävinud. Eranditena võib peale UNESCO nimistusse kantud linnade välja tuua suurlinnad Erfurt, Halle, Heidelberg, Schwerin ja Wiesbaden.
Pidustused ja pühad
Rahvuspüha, Saksa ühtsuse päeva, tähistatakse 3. oktoobril, nagu on sätestatud 1990. aasta lepingus SDV liitumisest SLVga. Kõik muud pühad põhinevad liidumaade seadustel. Neist kaheksat tunnistatakse kõigil 16 liidumaal: suurt reedet, teist ülestõusmispüha, taevaminemispüha, teist nelipüha, esimest ja teist jõulupüha, uusaastat ja töörahvapüha. Viiel traditsiooniliselt protestantlikul liidumaal tähistatakse ametlikult usupuhastuspüha.
Saksamaa on üle maailma tuntud oma rikkalike jõulukommete poolest. Nende tüüpilised väljendused on jõuluturud, jõulupuud, jõulukaunistused nagu advendikalender või jõulupüramiid, samuti peoroad nagu Stollen, jõuluhani (Weihnachtsgans) ja piparkook (Lebkuchen).
Üks suurimaid turismimagneteid on Münchenis toimuv Oktoberfest (kohalikus murdes d’ Wiesn), mida külastab igal aastal üle 6 miljoni inimese. Stuttgarti Bad Cannstatti linnaosas leiab igal aastal aset Cannstatter Volksfest (Cannstatter Waseni platsil), mida külastab üle 3,5 miljoni inimese. Igal piirkonnal on olemas oma karnevali (periood jõulude ja suure paastu vahel; saksa keeles ka Fastnacht, Fasching) tähistamise traditsioonid; tihti nimetatakse karnevali viiendaks aastaajaks. Eriti kuulsad on Kölni, Mainzi, Düsseldorfi ja švaabi-alemanni karneval. Hannoveris toimub igal aastal Schützenfest Hannover, algselt kohalike kodanikukaitseseltside pidu.
Kieli nädal, 19. sajandi lõpust Kieli linnas korraldatav regatt, kuulub maailma suurimate purjespordi sündmuste hulka. Laialt tuntud on ka Rostocki merepidu Hanse Sail. Veel ühes Põhja-Saksamaa linnas, Hamburgis, tähistatakse igal aastal sadama sünnipäeva ja iga kahe aasta tagant kruiisipäevi (Cruise Days). Nende kahe pidustuse kõrgpunktiks on niinimetatud unistuslaevade paraad, mis liigub piki sadamabasseini.
Köök
pisi|vasakul|[[Vorsti- ja juustuvalik]]
Harilikud saksa road on tänapäeval näiteks praetud hani punase kapsaga, Kasseler (soolatud ja kergelt suitsutatud sealiha) hapukapsaga, lehtkapsas Mettwurst’i või Bregenwurst’iga (vorstisordid), samuti Eintopf (supilaadne roog). Kuid levinud on ka väga vanad ja lihtsad road nagu näiteks "vaesed rüütlid" (saiaviilud) või Labskaus (kartuliroog veiseliha ja punapeediga). Kartulit valmistatakse väga tihti ja eri vormides Põhja-Saksamaal, samas kui lõunas eelistatakse traditsioonilisi kneedleid, Spätzle’id ja nuudleid. Mõningad kuulsad piirkondlikud road on Baieri valgevorst, frankfurter, Saarimaa Schwenkbraten, Baden-Württembergi Maultasche või Tüüringi Rostbratwurst. Maiuspalana serveeritakse tihti puuviljakompotti või kohupiimaroogasid.
Saksamaal on sajanditepikkune õlletraditsioon. Paljud sakslased eelistavad oma piirkonnas valmistatud õlut. Veini tehakse Saksamaal alates 2. sajandist, kui roomlased rajasid Moseli äärde esimese veinitööstuse. Kliima tõttu on veinitööstus levinud valdavalt läänes ja lõunas, ennekõike Reinimaal-Pfalzis, Baden-Württembergis ja Saarimaal. Lisaks valmistatakse õunaveini. Alkoholivabadest jookidest on populaarsed mineraalvesi ja puuviljamahlad, esmajoones õunamahl.
Saksamaad iseloomustab leiva- ja vorstisortide äärmiselt lai valik. Päeva esimesse söögikorda kuulub sageli võileib – juustu, vorsti, vahel ka mee, marmelaadi või šokolaadikreemiga. Alternatiiviks võivad olla keedetud muna, müsli või muud helbed piimaga. Hommikul juuakse kas kohvi või teed, kusjuures tee on populaarsem Põhja-Saksamaal. Sooje roogasid süüakse tavapäraselt lõunal, kuid mitte õhtul, mil domineerib jällegi leib.
Magusad küpsetised, koogid ja suured võikreemi- või vahukooretordid, nagu Schwarzwaldi kirsitort, Donauwelle või Frankfurter Kranz, kuuluvad Saksamaal traditsioonilisesse peomenüüsse. Eriti tihti serveeritakse neid lõunal kohvi kõrvale; mõnes piirkonnas on selline söögikord välja kujunenud omaette riituseks kindlaks määratud reeglitega (nt niinimetatud Bergi kohvilaud endise Bergi riigi piirkonnas). Saksamaalt aktiivselt eksporditavad maiustused on Lübecki martsipan, Dresdeni Stollen, aga ka tööstuslikult toodetud kommid ja šokolaad; lisaks veetakse välja soolaseid küpsetisi (soolatikke jms).
Vest
pisi pisi|Kootud vest Vest on ülakeha kattev ilma varrukateta riietusese.
Vestid võivad olla lõngast kootud, kangast või nahast õmmeldud, neid valmistatakse nailonist ja polüestritest, aga ka keskkonnasõbra­likest materjalidest - linast, kanepist, orgaanilisest puuvillast, lüotsellist, taaskasutatud polüestrist jne. Vesti kinnitus võib olla eest nööpide, trukkide, naastude või tõmblukuga või üldse mitte lahtikäiv (pannakse selga üle pea). Veste tehakse mustriga ja ühevärvilisi, tepituid, taskutega, püstkrae või kõrge kaelusega, stiililt on nad ametlikud, elegantsed, sportlikud, igapäevased jne.
Vesti kantakse tavaliselt mõne muu ülakeha katva rõivaeseme peal (näiteks triiksärgi või T-särgi). Vesti peal võidakse kanda pintsakut.
Ajaloost
Eesti meeste vestid olid sirglõikelised ning neid kanti pikk-kuue või vati all. Vestid õmmeldi kas ülerõivaga samast villasest riidest või kooti selleks eri värvi riidest, mis võis olla triibuline või ruuduline. Jõukuse tunnuseks oli lillelisest siidist või trükimustriga puuvillasest riidest vestid. Vesti seljatagune õmmeldi linasest kangast või isegi takusest riidest, sest see ei paistnud üleriiete alt välja. Vestid olid enamasti kahe nööbireaga, varasemad kurguni nööbitavad, hilisemad revääridega.
Talumeeste vestikandmine muutus tavaliseks 19. sajandi teisel poolel, kui moodi tulid linnamoelised ülikonnad.
Moulin Rouge
pisi|Moulin Rouge (2005) pisi|Henri de Toulouse-Lautrec: La danse au Moulin Rouge (1890)
Moulin Rouge (prantsuse keeles 'punane veski') on kabaree Pariisis 18. linnaosas Montmartre'il.
See asutati 6. oktoobril 1889. See oli Prantsusmaal üldise rahu ja optimismi ajastu, mida tagantjärele nimetatakse kunstilise õitsengu ajaks (Belle époque). Samal aastal rajati Eiffeli torn ja toimus maailmanäitus. Seda perioodi iseloomustasid tööstuse kiire areng ja rikas kultuurielu.
Moulin Rouge'i asutasid totalisaatori leiutaja Joseph Oller ja Charles-Joseph Zidler, kes suutsid tabada publiku maitset, mistõttu ettevõte sai kiiresti maailmakuulsaks. Nende eesmärk oli rajada lõbustuskoht, kuhu tuleksid kokku kõik inimesed: nii rikkad kui vaesed, nii kohalikud kui välismaalased. Selleks loodi ekstravagantne õhustik, mis algas juba sellest, et aeda pandi üles hiiglasliku elevandi kuju. Arhitektuurilised täiustused võimaldasid kulisse kiiresti vahetada
Moulin Rouge'is esinesid paljud kuulsad tantsijad, nende seas Jane Avril, Josephine Baker ja Mihhail Barõšnikov. Moulin Rouge'is loodi ka täiesti uus tants, kadrillist välja kujunenud kankaan. Esialgu oli see mõeldud võrgutavaks tantsuks, mida tantsisid seal tegutsevad kurtisaanid, kuid pärastpoole arenes ta omaette revüütantsuks, mille esialgne tähendus tugevasti nõrgenes.
Moulin Rouge oli kunstnike seas armastatud. Eriti oli Moulin Rouge'iga seotud Henri de Toulouse-Lautrec, kes joonistas hulgaliselt Moulin Rouge'i reklaamplakateid.
Moulin Rouge'ist on tehtud hulgaliselt mängu- ja dokumentaalfilme, millest esimene valmis juba 1898 USA-s. Mitu neist on valminud ka 21. sajandil.
LostNf.com
LostNf.com on 2013. aasta kevadel loodud kuulutusteportaal, kuhu saab üles panna leitud ja kaotatud asjade kuulutusi. Alates 2013. aastast panevad portaali leitud ja kaotatud asjade kuulutusi üles ka Eesti Politsei, Elron, Tallinna bussijaam ning Tartu Taksopark.
Metsküla seltsimaja
Metsküla seltsimaja on kultuurikeskus Saare maakonnas Saaremaa vallas Metskülas.
Derek Ibbotson
George Derek Ibbotson (17. juuni 1932 Huddersfield, West Yorkshire – 23. veebruar 2017 Wakefield) oli Suurbritannia jooksja.
Tema isiklik rekord 5000 m jooksus oli 13.54,60 (1956).
Parima tantsukunsti Oscar
Parima tantsukunsti Oscar (inglise keeles Academy Award for Best Dance Direction) oli Oscari-filmiauhinna üks kategooriatest, milles jagati auhinda ainult kolmel aastal 1936–1938. Auhinnaga tunnustas Ameerika Filmikunsti ja -teaduste Akadeemia parimat koreograafi tantsunumbri eest eelneval aastal ilmunud filmis või filmides.
Kriūkai vald
Kriūkai vald (leedu keeles Kriūkų seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Šakiai rajoonis.
Szychowice
Szychowice on küla Poolas Lublini vojevoodkonnas Hrubieszówi maakonnas Mircze vallas. Szychowice asub vallaleskusest Mirczest ligi 7 km kirdes, Ukraina piirist 5 km kaugusel.
Kriūkai vald
Valla pindala on 97 km². 2011. aasta seisuga elas seal 1805 inimest. Valla keskus on Kriūkai alev (2011. aastal elas seal 291 inimest). Vallamaja asub aadressil Mokyklos g. 1. Vallavanem on Ona Rakauskienė. Teine alev vallas on Žemoji Panemunė, kus 2011. aastal oli 64 elanikku.
Lisaks küladele on vallas ka paar huutorit.
Szychowice
Szychowicet on esmamainitud 1392. aastal.
Saint-Jacquesi torn
pisi|Saint-Jacquesi torn Saint-Jacquesi torn (prantsuse keeles Tour Saint-Jacques) on Prantsusmaa pealinna Pariisi monument. See asub IV ringkonnas Rue de Rivoli ja Rue Nicolas Flameli tänava ristumiskohas.
52 meetri kõrgune flamboyant-stiilis torn on kõik, mis jäi alles endisest 16. sajandi Saint-Jacques-de-la-Boucherie kirikust, mis lammutati 1797. aastal Prantsuse revolutsiooni ajal.
Sootaga külanõukogu
Sootaga külanõukogu oli külanõukogu Jõgeva rajoonis aastatel 1945-1954.
Külanõukogu moodustati 1945. aastal Laiuse valla territooriumile.
Külanõukokku kuulusid Sootaga (Jõgeva), Lõpe, Raaduvere, Kasevere, Alavere, Vilina, Kirikuvalla, Altvälja ja Lehtmetsa külad.
1954. aastal liideti Sootaga, Kivijärve ja Mõisaküla külanõukogud Laiuse külanõukoguks.
Ninamaa pank
pisi|Ninamaa pank Ninamaa pank on pank Põhja-Eesti klindi Lääne-Harju klindilõigus Suurupi poolsaare põhjaosas; halduslikult Harju maakonnas Harku vallas.
Panga kõrgus on kohati 10-15, enamasti aga kuni viis meetrit. Pangal asub Suurupi alumine tuletorn. .
Ninamaa panga kohal on klint Suurupi tüüpi, ehk siis paekalda all on Ninamaa panga nime kandev Kambriumi liivakividest terrass, mis on kohati järsk ja murrutatud, ülemine astang kannab aga nime Suurupi pank.
Panga moodustab Tiskre kihistu liivakivi.
Premier Deuil
„Esimene lein“ (prantsuse keeles „Premier Deuil“) on prantsuse kunstniku William-Adolphe Bouguereau õlimaal lõuendil.
Maalil on kujutatud Aadamat ja Eevat, kes on äsja leidnud Kaini poolt mõrvatud Aabeli.
Bouguereau oli enne teose valmimist kaotanud oma teise poja.
1888. aastal valminud maal asub Buenos Airese Kaunite kunstide rahvusmuuseumis Buenos Aireses. pisi|left|Teises värvingus
Koreakeelne Vikipeedia
pisi|Logo Koreakeelne Vikipeedia (korea keeles 한국어 위키백과, Han-gugeo Wikibaekgwa) on Vikipeedia koreakeelne versioon.
Koreakeelne Vikipeedia sai alguse 2002. aasta oktoobris.
Seal on artiklit, millega see on artiklite arvult. keeleversioon, ja lehekülge. Seal on registreeritud kasutajat (kellest aktiivseid on ) ja  administraatorit.
pisi|tühi|Korea vikipedistid tähistamas [[Soulis 13. veebruaril 2015 koreakeelse Vikipeedia 300 000 artikli piiri ületamist]]
John Garcia
John Garcia õppis California-Berkeley ülikoolis, sai bakalaureusekraadi 1948., magistrikraadi 1949. ja doktorikraadi 1965. aastal.
Ta töötas USA Radioloogia kaitselaboris, õpetas Oaklandi ja California osariigi koolides, New Yorgi Stony Brooki ülikoolis ja Utah' ülikoolis. Naasis Berkeleysse psühholoogia-psühhiaatriaprofessorina ja oli elu lõpuni seal emeriitprofessor.