cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
August-Eduard Masing
Raskeima hoobi eesti koguduste pihta andis kollektiivne süüasi 1930. aastast, milles peasüüdistatavaks oli pastor August Masing. Ta arreteeriti juba 1928. aastal, kuid pärast seitsmenädalalist viibimist eeluurimisvanglas ta vabastati. 1930. aasta algul kutsuti ta pastoriks Leningradi Jaani kirikusse ning ta kavatses 15. veebruarist seal teenima asuda. Kuna Masingul ei õnnestunud saada elamisluba, siis sõitis ta 8. veebruaril Ondrovo külast linna lähedal asuvasse korterisse Peterhofi, kus ta 11. veebruaril ootamatult arreteeriti. Järgmisel päeval arreteeriti ka pastori abikaasa Olga.
Eesti Tulevikuerakond
Eesti Tulevikuerakond (lühend TULE) on 2020. aasta augustis (ametlikult registreeriti 8. detsembril) Eesti Vabaerakonna ja Elurikkuse Erakonna ühinemisel moodustatud erakond.
August-Eduard Masing
Väidetavaks ajendiks oli August Masingu allumatus saekaatri konfiskeerimise otsusele, ehkki Masing polnud seda otsust üldse kätte saanud. Tegelik põhjus oli selles, et võimud püüdsid teda mitte lubada teda teenima Jaani kirikusse. 9 süüdistatavat mõistis OGPU Täievolilise Esinduse Troika Leningradi sõjaväeringkonnas 1. novembril 1930 süüdi. August Masingule mõisteti 10 aastat koonduslaagrit, aga Olga Masingule 3 aastat koonduslaagrit, millest ta kandis tegelikult ära 9 kuud.
Eesti Tulevikuerakond
2021. aasta veebruari üldkogul valiti erakonna presidendiks Lauri Tõnspoeg, asepresidendiks Vahur Kollom. Partei juhatusse valiti Urmas Heinaste, Mati Kose, Viktoria Lukats, Urmas Ott ja Teet Randma.
August-Eduard Masing
Kui August Masing 1937. aastal vabanes, tuli ta oma pere juurde Vologdasse, kus elas ka teisi eestlasi. Koos saadi olla vaid 9 kuud, kui ühel ööl jaanuaris 1938 arreteeriti August ja Olga Masing uuesti. Formaalseks põhjuseks see, et August Masing oli matnud ühe tuttava, kuigi ta olevat andnud lubaduse vaimulikke talitusi mitte toimetada. August Masingule määrati kõrgeim karistusmäär – surmanuhtlus, mis mõne päeva pärast ka täide viidi.
Tõmmu pungsammal
pisi|Tõmmu pungsammal teoses "Flora Batava" Tõmmu pungsammal (Bryum neodamense) on pungsamblaliste sugukonda kuuluv sammaltaim.
August-Eduard Masing
Isiklikku
August Masing abiellus aastal 1908 Valtu kooliõpetaja tütre Olga-Henriette-Auguste Väliga, kelle ema oli Preisimaalt Eestisse elama tulnud sakslanna. Neil oli neli tütart.
Eesti Tulevikuerakond
2021. aasta kohalikel valimistel osales Tulevikuerakond oma nimekirjaga kolmes omavalitsuses: Saaremaa vallas, Tallinnas ja Tartu linnas, kus saadi vastavalt 0,2%, 0,1% ja 0,1% häältest. Ühtegi volikogukohta ei saadud.
Tõmmu pungsammal
Ta on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse (seisuga 2012).
Eestis võib neid leida kasvamas soodes.
Gailard Sartain
Gailard Sartain (sündinud 18. septembril 1946 Tulsas Oklahoma osariigis) on Ameerika Ühendriikide koomik, filmi- ja seriaalinäitleja.
Juodieji Lakajai
Juodieji Lakajai on järv Leedus Molėtai rajoonis. Järv asub Molėtaist 12 kilomeetrit ida pool Švenčionyse rajooni piiril ja jääb Labanorase regionaalparki. Juodieji Lakajai kuulub Nemunase vesikonda.
Järv on kujunenud jääajal tekkinud lohku. Juodieji Lakajais on kaheksa saart. Suurim on Anglija saar pindalaga 5,02 ha, ülejäänud saared on nimetud (pindalad 0,35 ha, 0,22 ha, 0,22 ha, 0,03 ha, 0,03 ha ja kahel saarel 0,01 ha). Järve suubub Kertuojai järvest algav Kertuoja oja. Ka ühendab järve põhjaosas 60 meetrit lai Pertenis seda Baltieji Lakajaiga. Välja voolab Lakaja jõgi.
Kaldad on valdavalt kõrged ja metsased. Kaldajoone pikkus on 20,02 kilomeetrit koos saartega 22,6 kilomeetrit. Madalam osa on kitsas ja liivane, sügavamal katab järve põhja aleuriit. Järve kallastel asuvad Joniškė ja Kertuoja külad, sinna on rajatud kaks puhkelaagrit. Järve kirdekaldal kasvab looduskaitsealune kahe tüvega mänd.
Kaladest elavad järves haug, linask, roosärg, ahven, särg, rääbis, meritint ja viidikas. Leitud on ka latikat ja angerjat.
1959. aasta Prantsusmaa meistrivõistlused rahvusvahelises kabes
1959. aasta Prantsusmaa meistrivõistlused rahvusvahelises kabes peeti Châtellerault's 1959. aasta septembris. Turniiri võitis oma esimesel Euroopa visiidil olnud senegaallane Baba Sy. Tollal oli Senegal veel Prantsusmaa asumaa, kuid juba järgmisel aastal iseseisvus ja enam Baba Sy nendel võistlustel osaleda ei saanud.
Bernard Lonergan
Bernard Joseph Francis Lonergan (17. detsember 1904 Buckingham (tänapäeval Gatineau osa), Quebec – 26. november 1984) oli Kanada filosoof ja teoloog.
Ta oli ühtlasi jesuiit, preester, üks tähtsamaid katoliiklikke mõtlejaid 20. sajandil.
Tapa Vallaraamatukogu
pisi Tapa Vallaraamatukogu (varem Tapa Linnaraamatukogu) on raamatukogu Lääne-Virumaal Tapa linnas.
1921. aas­tal loodi Tapa Noor­soo Kas­va­tuse Seltsi raa­ma­tu­kogu. 1953. aasta 15. veebruaril moo­dustati Tapa rajooni las­te­raa­ma­tu­kogu. 1. jaa­nua­rist 2000 ühen­dati need raa­ma­tu­ko­gud ühtseks Tapa lin­na­raa­ma­tu­ko­guks.
Alopi oja
Alopi oja (ka Aalupi oja, Alopi kraav) on oja Põlva maakonnas Kanepi vallas.
Oja on 3,3 km pikk, valgla pindala on 5,1 km². Oja suubub Suurjärve.
Lüganuse Vabadussõja mälestussammas
pisi|Lüganuse Vabadussõja mälestussammas (2011) Lüganuse Vabadussõja mälestussammas on Ida-Viru maakonnas Lüganuse vallas Lüganusel asuv Vabadussõjas langenutele püstitatud mälestusmärk. See on arvele võetud kultuurimälestisena.
Lüganuse Vabadussõja mälestussammas taasavati Laulva revolutsiooni ajal 30. septembril 1989. Samba arhitektuurilise osa taastas fotode järgi Voldemar Melliku poeg, arhitekt Tõnu Mellik, samba skulptuurigrupi valmistas Ants Viitmaa.
Äädikakärbes (perekond)
Äädikakärbes ehk puuviljakärbes (Drosophila) on kõdukärblaste sugukonda ning kahetiivaliste seltsi kuuluv perekond.
Sellesse perekonda kuulub üks kõige põhjalikumalt uuritud putukaid, geneetika mudelobjekt harilik äädikakärbes (Drosophila melanogaster).
Harilikud puuviljakärbsed (koos rukki- ja puuvillaseemnetega) olid esimesed Maa elusolendid, kes saadeti 20. veebruaril 1947 Maa orbiidile. Eksperiment viidi läbi ameeriklaste poolt sakslastelt konfiskeeritud V2-raketiga. Konteiner elusate ja tervete putukatega naasis langevarjuga Maale. Katse mõte oli uurida kosmilise kiirguse mõju elusorganismidele.
Etümoloogia
Sõna "Drosophila" pärineb ladina keeles a-sufiksi lõpuga moodustatud terminist, mis tuleneb vanakreekakeelsetest sõnadest δρόσος, drósos, "kaste(piisk)" ja φίλος, phílos, "armas". Tõlge võiks olla "kastepiiskade armastaja".
Eesti liigid
Eestis elab 16 liiki äädikakärbseid.
Klassifikatsioon
Äädikakärbse perekond liigitatakse 400 liigiks :
Irula keel
Irula keel on draviidi keelte lõunarühma kuuluv keel, mida kõnelevad irulad Indias Tamil Nadu ja Karnataka osariigi piirialadel Nilgiri mäestikus.
Võhandu (perekonnanimi)
Võhandu on eesti perekonnanimi.
Irula keel
Irula keelt kirjeldas ja kalssifitseeris esimesena Kamil Zvelebil 1955. aastal. Irula keel sarnaneb tamili keelele (eriti vanatamili keelele), kuid selles on mitmeid kannada keelele iseloomulikke jooni.
Võhandu (perekonnanimi)
Perekonnanime Võhandu (Wöhando) on antud Sõmerpalu mõisas Urvaste kihelkonnas Võrumaal. Nimede eestistamisel määrati Võhandu uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Bergfeld ja Schleicher. Riho Võhandu palvel kanti Võhandu perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 218 all.
Irula keel
Irula keelt kirjutatakse tamili kirjas.
Võhandu (perekonnanimi)
2017. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Võhandu Eestis 8 mehel ja 13 naisel.
Taevane sadakond
pisi|Ohvrite mälestuseks süüdatud küünlad [[Maidan Nezaležnosti|Iseseisvuse väljakul Kiievis 23. veebruaril 2014]] Taevaseks sadakonnaks (ukraina keeles Небесна сотня) ehk Taevaseks sotnjaks nimetatakse 2013. aasta detsembrist kuni 2014. aasta veebruarini Kiievis valitsusvastastes kokkupõrgetes hukkunud inimesi.
Saurova
Saurova (vene keeles Саурово) on endine küla Venemaal Pihkva oblastis Petseri rajoonis. Ajalooliselt jäi küla Setumaale Saurova nulka.
Kustutati külade nimistust Pihkva oblasti täitevkomitee otsusega nr 380 7. detsembrist 1964.
Eesti Maaehitusprojekti büroo- ja eluhoone
Eesti Maaehitusprojekti Pärnu büroo- ja eluhoone on hoone Pärnus aadressil Ringi 10.
Hoone projekteeris Valve Pormeister 1966. aastal, insener oli E. Arman. Hoone on ehitatud aastal 1970. See on Pormeistri ainus tänavafronti sobitatud linnamaja. Maja koosneb kolmekorruselisest büroo- ja neljakorruselisest elamuplokist. Kahte mahtu seob sisehoov. Asudes villade vahel, astub fassaad tänavajoonest tagasi ning on liigendatud vastavalt tänava suunale järkjärguliste eendastete ja rõdudega. Haldushoone saal ulatub läbi kahe korruse. Astmeline lagi annab saali hajusvalgust. Välisilme määras puhtalt vuugitud keraamilise tellise müür, mis lõi vastanduse klaaspindade ja hallide dolomiidist terrasiitkrohviga paneelseintega. Praeguseks on hoone soojustamise tõttu oma esialgse ilme minetanud.
Jorge Sánchez
Jorge Eduardo Sánchez Ramos (sündinud 10. detsembril 1997 Torreónis) on Mehhiko jalgpallur, kes mängib paremkaitsjana Hollandi kõrgliigaklubis Amsterdami Ajax ja Mehhiko jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri Santos Lagunas, debüteerides Mehhiko kõrgliigas 2016. aasta septembris. 2018. aastal Clausura-hooajal tuli ta klubiga Mehhiko meistriks.
2018. aasta juunis liitus ta Mehhiko kõrgliigaklubiga América, kellega tuli Mehhiko meistriks 2018. aasta Apertura-hooajal.
Mehhiko jalgpallikoondises tegi Sánchez debüüdi 26. märtsil 2019 sõprusmängus Paraguay vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 7. oktoobril 2021 MM-i valikmängus Kanada vastu. 2020. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril võitis ta Mehhiko olümpiavõistkonnaga pronksmedali.
Eesti kirjanduse biograafiline leksikon
"Eesti kirjanduse biograafiline leksikon" (lühend EKBL) on 1975. välja antud biograafiline teatmeteos (leksikon) Eesti kirjanike kohta.
Raamatu andis välja Eesti NSV Teaduste Akadeemia Keele ja Kirjanduse Instituut ning selle kirjastas Eesti Raamat. Leksikon sisaldab rohkem kui 600 kirjaniku eluloolisi andmeid.
Assassin's Creed Origins
"Assassin's Creed Origins" on Ubisoft Montreali arendatud ja Ubisofti avaldatud seiklusmärulimäng. See on kümnes suur mäng sarjas "Assassin's Creed" ning järg 2015. aasta mängule "Assassin's Creed Syndicate". See anti välja 27. oktoobril 2017 Microsoft Windowsi, PlayStation 4 ja Xbox One'i jaoks.
Mäng leiab aset Egiptuses Ptolemaioste dünastia perioodi lõpus (49-47 eKr). Mängu lugu uurib sajanditepikkust Assassiinide vennaskonna ja Iidsete ordu, Templiordu eelkäijate, vahelise konflikti algeid.
"Origins" võeti kriitikute poolt hästi vastu, kiita sai mängu lugu, tegelaskujud, dublaažinäitlejad, ümberkujundatud mängitavus, haarav mängumaailm ja mängu visuaalne külg. Mängule heideti ette siiski mängutempo ja tehnilise küljega seotud probleeme. Mitmed kriitikud on mängu pidanud terve "Assassin's Creed" sarja parimaks või üheks parimaks.
"Assassin's Creed Origins" on seiklusmärulimäng, mida mängitakse kolmanda isiku vaatest. Mängija saab avatud maailmas vabalt ringi liikuda kas jalgsi, hobuse või kaameli seljas ja paadiga.
Arendus
Mängu "Assassin's Creed Origins" arendamine algas 2014. aasta alguses pärast mängu "Assassin's Creed IV: Black Flagi" arendusprotsessi lõppu. Varem oli seerias ilmunud uus mäng igal aastal, kuid pärast mängu "Assassin's Creed Syndicate" ilmumist aastal 2015 otsustas Ubisoft "Originsi" ilmumise 2017. aastasse edasi lükata. Ubisofti tegevjuht Yves Guillemot ütles, et edaspidi soovitakse rohkem keskenduda konkreetsete mängude kvaliteedile ja võimalusele arendada tulevasi mänge uute mängumootoritega ning nimetas ühe edasilükkamise põhjusena ka "Assassin's Creed Syndicate'i" väikseid müüginumbreid. PC-versiooni loomise ülesanne anti Ubisoft Kievile, Ubisoft Montreal töötas konsooliversioonide kallal.
Mars Pathfinder
Pathfinder startis 4. detsembril 1996 ja jõudis Marsile 4. juulil 1997. Pathfinder sooritas esimese eduka maandumise Marsile pärast 1976. aastat, mil maandusid kaks Vikingit. Baasjaama maandudes avanesid selle päikesepaneelid ja sealt väljus kulgur Sojourner, mis tegi Marsi pinnal katseid. Missiooni eesmärgiks oli uurida Marsi atmosfääri, kliimat, geoloogiat ja kivide ning Marsi pinna koostist.
Viimane andmete ülekanne toimus 27. septembril ja NASA kaotas Pathfinderiga ühenduse 7. oktoobril 1997. Sojourner oli side katkemisel töökorras, kuid Pathfinderi rikke põhjust ei õnnestunudki teada saada. NASA loobus katsetest sidet taastada märtsis 1998 ja kuulutas missiooni lõppenuks.
Teadusoperatsioonid
pisi|300px|Sojourneri foto Pathfinderist
Pathfinder
Pathfinderi pardal olid järgmised seadmed:
Mars Pathfinder teostas Marsi pinnal erinevaid uuringuid, kasutades kolme teadusseadet. Baasjaam kasutas Marsi pinna pildistamiseks Mars Pathfinderi Pildistajat (IMP) ning uuris ASI/MET-i abil Marsi meteoroloogiat, kogudes infot õhurõhu, temperatuuri ja tuule kohta.
Edikula
Edikula, ka aedicula (ladina keeles aedicula 'templike' sõnast aedes 'tempel') oli Vana-Roomas väike tempel, ent varakristlikus arhitektuuris hauakabel, ka orv sarkofaagi, urni või portreebüsti paigutamiseks. Varakristlikust traditsioonist lähtudes kujundati hauakabel või -orv ka hilisemas arhitektuuris muust seinast eralduvana ja esile tõstetuna sammastele või poolsammastele toetuva sillusega.
Mars Pathfinder
Sojourner
pisi|300px|Sojourner pärast maandumist Sojourneri pardal olid järgmised seadmed:
Edikula
Gooti arhitektuuri kontekstis nimetatakse edikulaks kooriruumi seinast taanduvat nišši, näiteks eesti kunstiajalookirjanduses on nii nimetatud Muhu kiriku altariruumi idanišši.
Mars Pathfinder
Sojourner
Sojourneri alfaosakeste röntgenspektromeeterit kasutati kivide ja pinna koostise määramiseks. Lisaks oli kulguril kasutada ka kaks mustvalget kaamerat ja üks värviline kaamera. Sojourner uuris oma seadmete abil Marsi geoloogiat, geokeemiat, Marsi tolmu magnetilisi omadusi ja planeedi atmosfääri.
Maandumispaik
Mars Pathfinder maandus Marsi põhjapoolkeral asuvale Ares Vallise tasandikule. Kuigi see on Marsi üks kivisemaid piirkondi, valiti see missiooni maandumispaigaks, sest seal on palju kive ning teadlased leidsid, et see on võrdlemisi ohutu piirkond, kus missioon maandada.
pisi|keskel|800px|Pathfinderi panoraamfoto maandumispaigast
Atmosfääri sisenemine ja maandumine
pisi|Kunstniku kujutis Pathfinderi atmosfääri sisenemisest pisi|Foto Mars Pathfinderi maandumispaigast Mars Pathfinder sisenes Marsi atmosfääri ja sooritas eduka maandumise, kasutades sisenemiskapslit, langevarju, retrorakette ja õhkpatju.
Maandur saabus Marsile 4. juulil 1997 ja sisenes atmosfääri hüperboolse trajektooriga kiirusel 6,1 km/s. Pathfinderi kuumuskilbi ehitusel võeti eeskujuks Vikingi programmi maandurite maandumiskapslite omad. Kilbi otstarve lisaks kuumuse eest kaitsmisele oli aeglustada Pathfinderi kiirus 370 meetrini sekundis. Pathfinderi pardaarvuti kasutas langevarju õigeaegse avamise ajastamiseks kiirendusandureid ning sobiva kiiruseni jõudes, avanes langevari, mis aeglustas maanduri kiiruse 370 m/s kuni 68 m/s. 20 sekundit pärast langevarju avanemist, heitis pardaarvuti minema kuumuskilbi ja veel 20 sekundit hiljem, laskus maandur trossi külge kinnitatuna 20 meetri kaugusele sisenemiskapslist. Samal ajal käivitus ka radar, mis mõõtis maanduri kõrgust Marsi pinna suhtes ja laskumise kiirust.
Pärast Pathfinderi maandumist õhkpadjad tühjenesid ja tõmbusid kokku. Pathfinder oli projekteeritud nii, et see oli võimeline maandumise järel ükskõik mis asendisse jäänuna keerama end õigesse asendisse. Pathfinder pakkis end lahti 74 minutit pärast maandumist.
Pathfinder saabus planeedile Marsi kohaliku aja järgi kell 2:56:55 (16:56:55 UTC). Kuna maandumispaigas oli öö, pidi maandur enne maandumise kinnituse ja esimeste piltide saatmiseks ootama hommikut. 1. solil tegi Pathfinder mõned meteoroloogilised mõõtmised ja pildistas maandumispaika, kuid pärast info saabumist avastasid insenerid, et ühe päikesepaneeli küljes olnud õhkpadi polnud täielikult tühjenenud ning oli ohuks Sojourneri väljumisele baasjaamast. Probleemi lahendamiseks kästi Pathfinderil päikesepaneeli tõsta ja langetada, mis lahendas probleemi. Sojourner väljus baasjaamast 2. solil.
Mars Pathfinderi mõnevõrra täiustatud maandumissüsteemi kasutasid 2004. aastal Marsil maandunud kulgurid Spirit ja Opportunity. Kulguritel kasutati ka mõningaid Sojourneril kasutatud lahendusi.
Missiooni lõpp
pisi|vasakul|MRO [[HiRISE'i foto Pathfinderi maandumispaigast]] Missiooni kestuseks oli esialgu planeeritud nädal kuni 1 kuu, kuid Pathfinder töötas kolm kuud. NASA kaotas Pathfinderiga ühenduse 7. oktoobril 1997 ja viimased andmed Pathfinderilt saabusid 27. septembril. Maanduriga prooviti ühendust taastada viis kuud ja 10. märtsil 1998 kuulutas NASA missiooni lõppenuks. Enne side kaotamist, oli Pathfinder tegemas panoraamfotot oma maandumispaigast ja Sojourner oli teel uurima kaugemal asuvat kõrgendikku. Side kaotamise ajaks oli maandumispaiga panoraamfoto ainult 1/3 ulatuses valmis ja kulgur ei olnud kõrgendikule veel jõudnud.
Täpne Mars Pathfinder kaotamise põhjus pole tänaseni teada, kuid NASA arvab, et maanduri kaotuse põhjustas aku rike, mis tekkis selle pidevast laadimisest ja tühjendamisest. Kuna aku pidi tagama, et maanduri sisemine temperatuur oleks öösiti veidi soojem kui Marsi öine temperatuur, siis võis normist külmem temperatuur elektroonikat kahjustada ning põhjustada side katkemise.
NASA ei ole kindel, mis sai Sojournerist pärast seda kui Pathfinder töö lõpetas, sest kulgur oli side katkemisel töökorras. Sojourner oli programmeeritud nii, et kui side baasjaamaga katkes, lülitus kulgur avariirežiimi ning eeldas, et on levialast väljas ja peab Pathfinderi juurde naasma. Kui Sojourner seda tegi, siis ühe teooria hakkas ta tõenäoliselt tegema ringe ümber Pathfinderi ja üritas samal ajal taastada side baasjaamaga; teise teooria järgi aga seisis ühel kohal paigal ja jäi ootama juhiseid.
Mars Reconnaissance Orbiter (MRO) leidis Mars Pathfinderi 2007. aastal.
Missiooni tulemused
pisi|300px|Pathfinderi foto Marsi päikeseloojangust
Maandur saatis Maale informatsiooni rohkem kui 2,3 miljardit bitti. Pathfinder jõudis oma eluea jooksul teha 8,5 miljonit õhurõhu, temperatuuri ja tuulekiiruse mõõtmist ja pildistada 16 500 fotot.
Pathfinder pildistas taevast mitu korda ning teadlased suutsid nende fotode järgi teha kindlaks, et õhus roosat kuma tekitavad osakesed olid umbes 1 mikromeetri suurused. Veel leidis Pathfinder tõendeid, et Marss võis kunagi olla soe ja niiske planeet, millel oli tihe atmosfäär. Pathfinderil oli pardal ka mitu magnetit, millega uuriti Marsi tolmu magnetilisust. Missiooni jooksul kattusid kõik magnetid peale ühe tolmuga, ning NASA järeldas sellest, et tolm ei sisalda puhast magnetiiti.
Doppleri efekti abil tegid teadlased kindlaks, et mittehüdrostaatiline osa Marsi polaarala inertsmomendist on põhjustatud Tharsise platoo poolt ning et Marsi tuum ei ole sulanud.
Varėna vald
Varėna vald (leedu keeles Varėnos seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Varėna rajooni territooriumil.
Surmatants (Basel)
Baseli "Surmatants" oli hiliskeskaegne surmatantsu kujutav seinamaal Baseli dominiiklaste kloostri kiriku ilmikute surnuaia sisemüüril. Maalitud 1439.–1440. aastal, maal hävis müüri lammutamisel 1805. aastal.
Ajaloost
1314. aastal tabas toona 14 000 elanikuga Baselit katk. Linna elanikest suri umbes 8000 ja sellest katkuepideemiast arvatavasti tõukus surma lähedust meenutava kunstiteose sünd. Maalitud oli see temperavärvidega surnuaia kahe meetri kõrguse müüri lubikrohvile, teos oli katuse ja metallvõrega kaitstud ilma ja inimeste hävitustöö eest. Teos polnud ei signeeritud ega dateeritud. Maali autorsus on jäänud tänaseni vaidluse objektiks, kuid meisterliku käekirjaga maalijat on otsitud Konrad Witzi ringkonnast või töökojast, mõnes allikas on autorsus omistatud Witzile endale. Ka tellijaist ja annetajaist pole midagi teada. Et aastail 1431–1448 toimus Baseli kirikukogu, on arvatud, et rahastajad võisid pärineda kontsiilist osavõtjate hulgast, kuid selle vastu kõneleb asjaolu, et 1437. aastal tekkis dominiiklaste ja kirikukogu esindajate vahel vastasseis.
"Surmatants" oli umbes 60 meetrit pikk ja kulges müüri siseküljel ringi ümber ilmikute surnuaia. Maal elas üle reformatsiooni pildirüüsteliikumised ja ajavahemikus 15. kuni 18. sajandini restaureeriti, täpsemalt maaliti seda korduvalt üle. Baseli "Surmatants" oli küll tuntud vaatamisväärsus, kuid 18. sajandil oli see laiema valikkuse jaoks kaotanud oma väärtuse. Elanikkonna nõudmine lammutada müür ja kujundada surnuaia asemele park tipnes 1805. aasta 6. augustil linnaelanike omavolilise lammutustööga. Baseli kunstihuvilised päästsid lammutustööst 23 maalifragmenti, millest 19 on tänapäevani säilinud ja eksponeeritud Baseli ajaloomuuseumis.
Jäädvustused
Pärast teist restaureerimist 17. sajandil joonistas Matthäus Merian vanem üles "Surmatantsu" figuurid ja graveeris need koos tekstiga vaskplaatidele plaaniga monumentaalne kunstiteos raamatuna välja anda. 1621. aastal andis Johann Jakob Merian need gravüürid esmakordselt köidetud raamatuna välja; järgnesid väljaanded samal 1621. ja 1625. aastal. Kuid alles neljas, Matthäus Meriani veel kord ülejoonistatud vaskplaatidelt trükitud raamat tegi Baseli "Surmatantsu" üle Euroopa kuulsaks ja see leidis tee reisijuhtidesse. Pärast Meriani surma anti välja veel arvukalt kordustrükke: 1696. ja 1698. aastal originaalplaatidelt trükitud piltidega, 1744., 1756., 1786. ja 1789. aastal eelmiste järgi tehtud söövitustehnikas illustratsioonidega.
1770.–1773. aastatel tegi topograaf Emanuel Büchel Baseli ehitusameti korraldusel "Surmatantsu" figuuridest ja selle tekstist sule, pintsli ja vesivärviga koloreeritud joonistused. Hiljem valmis tal neist joonistustest köidetud album, mille igal lehel on pilt ühest surmafiguuri ja elavat inimest ühendavast tantsupaarist.
1625. aasta raamatu järgi või mõnele hilisemale trükile tuginedes kujundas Badeni kunstnik Anton Sohn (1769–1840) 1822. aastal värvilised terrakotaskulptuurid.
Roosa panter
"Roosa panter" (inglise keeles "The Pink Panther") on Ameerika Ühendriikide kriminaal- ja komöödiafilmisari.
Linateosed räägivad saamatust prantsuse politseinikust inspektor Jacques Clouseaust.
1963. aastal linastunud filmile "Roosa panter" on seni tehtud üksteist jätkuosa. Lisaks valmisid joonissarjad "The Pink Panther Show" (1969–1980), "Pink Panther and Sons" (1984–1985), "The Pink Panther" (1993–1995) ja "Pink Panther and Pals" (2010)
Tunnusmuusika ("The Pink Panther Theme") kirjutas helilooja Henry Mancini. Instrumentaallugu kandideeris edutult 1965. aastal parima muusika Oscari kategoorias. Samal aastal aga võitis muusikateos kolm Grammy auhinda (Best Instrumental Composition (other than jazz), Best Instrumental Arrangement ja Best Instrumental Performance) ja jõudis Billboardi Hot Adult Contemporary Tracks edetabeli Top 10sse.
Baltieji Lakajai
Baltieji Lakajai on järv Leedus Molėtai rajoonis. Järv asub Molėtaist 7,5 kilomeetrit ida pool Švenčionyse rajooni piiril ja jääb Labanorase regionaalparki. Baltieji Lakajai kuulub Nemunase vesikonda.
Järv on kujunenud jääajal tekkinud 40-50 meetri sügavusse orgu. Baltieji Lakajais on kolm saart: Beržynė saar pindalaga 4,03 ha, Pušinė saar pindalaga 0,58 ha ja nimetu saareke pindalaga 0,08 ha. Järve suubuvad Urkise järvest algav Urkise oja, Rašia järvest algav Rašelė oja, Kamužėle järvest algav Kamužė oja, Rudesa järvest algav Rudesa oja ja Tramysi järvest algav Stirnė oja. Ka ühendab järve lõunaosas 60 meetrit lai Pertenis seda Juodieji Lakajaiga, olles järve väljavooluks.
Kaldad on valdavalt kõrged ja metsased. Kaldajoone pikkus on 27,1 kilomeetrit. Järve kallastel asuvad Rudesa, Kačergai, Kamužė, Grūsise, Mindūnai, Ažuraisčiai, Antalakaja, Apkartai, Ščiurysi, Joniškė, Palakajysi ja Mateliai külad, sinna on rajatud puhkelaager. Järve põhjakaldal asub Mindūnai vaatetorn, läänekaldal aga Rudesa vaatetorn.
Felix Moori tänuauhind
Felix Moori tänuauhind on eraalgatuslik auhind tunnustuseks missioonitundliku loova töö eest eestikeelsel kultuurimaastikul.
Auhinna algatas 2012. aastal Mart Relve.
Läikiv kurdsirbik
pisi|Läikiv kurdsirbik Läikiv kurdsammal (Hamatocaulis vernicosus) on teravtipuliste sugukonda kuuluv sammaltaim.
Hayley Jean Blackburn
Hayley Jean Blackburn (sündinud 5. aprillil 1986 Inglismaal) on Vanemuise balletiartist alates 2005. aastast.
Läikiv kurdsirbik
Ta on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse (seisuga 2012).
Eestis võib neid leida soodest.
Hayley Jean Blackburn
2005. aastal lõpetas ta Briti Kuningliku Balletikooli, tema õpetajateks on olnud Age Oks, Darcy Bussell ja Antoinette Sibley. Vanemuise esibaleriinina on ta jätnud kahtlemata jälje nii Tartu kui ka Eesti teatri- ja eriti tantsulukku.
Karjäär
2005. aasta veebruaris ja märtsis osales Hayley koos teiste Briti Kuningliku Balletikooli lõpetajatega ringreisil Jaapanis ja Ameerika Ühendriikides. Elades neli aastat Saksamaal, osales Saksa televisiooni saates “Kinderquatsch” ja seriaalis “Aus Heiteren Himmel”. Oma suurimateks kordaminekuteks peab ta Vanemuise teatri esitantsijaks olemist. Ta hindab väga just talle loodud rolle, näiteks Pär Isbergi Aurorat "Uinuvas kaunitaris" ja Silas Stubbsi Belle'i "Kaunitaris ja koletises".
Isiklikku
Hayley Jean Blackburn on huvitava etnilise taustaga: tema ema on hiina-šoti päritolu ja isa iiri-türgi taustaga inglane. Tema tantsuanne avastati juba varakult: ema pani ta 3-aastaselt kohalikku tantsuringi, sest tüdruk tantsis kodus kogu aeg. Pärast seda õppis ta stepp-, modern- ja džässtantsu. 11-aastaselt käis ta Briti Kuningliku Balletikooli sisseastumiskatsetel ja 12-aastaselt siirduski sinna õppima. Klassikalist balletti õppis Hayley kuni 19. eluaastani selles esinduslikus balletikoolis. Otsides veebis balletiteatreid, sattus ta Vanemuise teatri peale, saatis CV ja video ning peagi tehtigi temaga tööleping. Tartut külastas ta esimest korda koos isaga ja oli kohe linnast võlutud. Praegu elab Hayley Tartus abikaasa, Vanemuise tantsija ja koerograafi Silas Stubbsiga.
Leppoja (perekonnanimi)
Leppoja on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel määrati Leppoja uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Niggoson, Nigoson ja Nigosson. Ants Leppoja palvel kanti Leppoja perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 123 all (Siseministeeriumi teadaanne 3. juulist 1935).
2017. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Leppoja Eestis 34 mehel ja 42 naisel.
Konstantin Wilcken
Konstantin Wilcken oli Eesti arhitekt ja ehitusmeister.
1902. aastal valmis Wilckeni arhitektitööna kahekorruseline klombitud paekivist Baptistide Kalju-koguduse palvela Tallinnas Kalamaja linnaosas Soo ja Kalju tänava nurgal.
Vasalemma mõisa peahoone
pisi|200px|Renoveeritud [[Vasalemma mõisa peahoone]] Arhitektuuriajaloolase Juhan Maiste andmeil oli arhitekt Wilcken projekteerinud uusgootika silmapaistvamaid ja hilisemaid näiteid Eesti mõisaarhitektuuris Vasalemma mõisa peahoone (ehitusaastad 1890–1893).
Arhitektuuriajaloolane Karin Hallas-Murula leiab, et Wilckeni autorsus on küllaltki oletuslik ning põhineb analoogsete hoonete võrdlemisel, mis ei ole siiski ammendav tõestus.
Tõnismägi 10
pisi|200px|[[Läti suursaatkond Tallinnas|Läti saatkonna maja Tallinnas Tõnismägi 10. Valminud 1888. aastal, osaliselt ümber ehitatud Karl Burmani poolt 1930. aastal]] 1888. aastal valmis Karin Hallase andmeil Wilckeni tööna Tallinnas Tõnismägi 10 eramu (hilisem Läti saatkonna maja) – 19. sajandi lõpu historitsismi näide, iseloomuliku vabamahulise kompositsiooniga.
Hiljem leidis Hallas (nüüd Hallas-Murula), et kuigi projekt kannab Wilckeni allkirja, ei pruugi see tähendada tema autorsust, sest projektile ei pidanud alla kirjutama arhitekt, vaid ehitusjärelevalve eest vastutaja.
Eesti kirjarahva leksikon
Raamatu koostas ja toimetas Oskar Kruus, selle kirjastas Eesti Raamat. Leksikonis on 579 kirjaniku lühielulugu.
M1917 Enfield
M1917 Enfield (ehk Ameerika Enfield, ametlikult United States Rifle, cal .30, Model of 1917) on Suurbritannia vintpüssi Pattern 1914 Enfield Ameerika Ühendriikide variant, mida arendati ja toodeti aastatel 1917–1918. See oli esimese maailmasõja ajal Euroopas tegutsenud Ameerika Ekspeditsioonijõudude põhiline püss. Taani Kelgupatrull Sirius kasutab Gröönimaal teenistusrelvana endiselt vintpüssi M1917, mis on arktilistes tingimustes töökindel relv.
Kalamaja raamatukogu
Kalamaja raamatukogu on Tallinna Keskraamatukogu haruraamatukogu, mis asub Põhja-Tallinna linnaosas aadressil Kotzebue 9/11.
Kalamaja raamatukogu avati 1929. aasta 20. novembril Tallinna 4. haruraamatukoguna. Raamatukogu on asunud Tallinnas järgmistel aadressidel:
Tallinna Keskraamatukogu osakondades ja haruraamatukogudes kehtib ühtne lugejakaart.
Hulja sovhoos
Hulja sovhoos oli sovhoos Rakvere rajoonis Kadrina külanõukogus. Sovhoosi keskus asus Hulja asulas. Sovhoosi pindala oli 5000 ha.
Juan Antonio Villacañas
pisi|Juan Antonio Villacañas Juan Antonio Villacañas (1922 Toledo, Hispaania – 21. august 2001 Toledo) oli hispaania luuletaja, esseist ja kriitik.
Nicolás Otamendi
Nicolás Hernán Gonzalo Otamendi (sündinud 12. veebruaril 1988 Buenos Aireses) on Argentina jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Portugali kõrgliiga klubis Lissaboni Benfica ja Argentina jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri kodumaal Vélez Sarsfieldis, mille noorteakadeemiaga liitus ta 1995. aastal. 2007. aastal debüteeris ta klubi põhimeeskonnas. 2009. aastal tuli ta klubiga Argentina meistriks.
2010. aasta augustis liitus ta Portugali kõrgliiga klubiga FC Porto. Ta tuli klubiga kolmel korral riigi meistriks ja võitis hooajal 2010–11 UEFA Euroopa Liiga. 2014. aasta esimesel poolel mängis ta laenul Brasiilia kõrgliiga klubis Atlético Mineiro.
2014. aasta veebruaris müüs Porto Otamendi 12 miljoni euro eest Hispaania kõrgliiga klubile Valencia. Tema leping hakkas kehtima sama aasta juulis. Ta mängis Valencias vaid hooajal 2014–15, kuid valiti tänu headele esitustele liiga sümboolsesse koosseisu.
2015. aasta augustis sõlmis ta viieaastase lepingu Inglismaa Premier League'i klubiga Manchester City. Üleminekusumma oli 28,5 miljonit naelsterlingit. Inglismaa kõrgliigas lõi ta esimese värava 31. oktoobril 2015 mängus Norwich City vastu. Hooajal 2017–18 tuli ta klubiga Inglismaa meistriks ja valiti samal hooajal ka liiga sümboolsesse koosseisu. 2018–19 tuli ta Manchester Cityga teist hooaega järjest Inglismaa meistriks.
2020. aasta septembris sõlmis ta kolmeaastase lepingu Lissaboni Benficaga.
Debüüdi Argentina jalgpallikoondises tegi Otamendi 20. mail 2009 sõprusmängus Panama vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 2. septembril 2011 sõprusmängus Venezuela vastu. Ta on kuulunud Argentina koondisse 2010. ja 2018. aasta maailmameistrivõistlustel ning kolmel Copa América turniiril.
Kullaaru sovhoos
Kullaaru sovhoos oli sovhoos Rakvere rajoonis Rakvere külanõukogus. Sovhoosi keskus asus Veltsi asulas. Sovhoosi pindala oli 3200 ha.
Memento (ajaleht)
Memento on Eesti Õigusvastaselt Represseeritute Liidu ajaleht, mille esimene number ilmus 1989. aastal.
Alates 2006. aastast hakkas ilmuma Teataja, mis ilmub ebaregulaarselt 2–3 korda aastas 16-leheküljelisena.
Sileesia hertsogkond
Sileesia hertsogkond (poola Księstwo śląskie, saksa Herzogtum Schlesien) pealinnaga Wrocławis oli keskaegne hertsogkond, mis asus ajaloolises Poola Sileesia piirkonnas. Varsti pärast selle moodustamist Piastide dünastia ajal aastal 1138 killustus see erinevateks hertsogkondadeks. Aastal 1327 läks järelejäänud Wrocławi hertsogkond, samuti enamus muid hertsogkondi, mida valitsesid Sileesia Piastid, Böömimaa kuningriigile. Omandamine viidi lõpule, kui Poola kuningas Kazimierz III Suur loobus oma õigustest Sileesiale 1335. aasta Trentschini lepinguga.
Geograafia
Loomise ajal katsid Sileesia maad Oderi jõe ülem- ja keskjooksu basseini. Lõunas moodustas Sudeetide mäeahelik kuni Moraavia väravani piiri Böömimaa – sealhulgas Kłodzko maa – ja Morava maadega. Pärast rohkem kui sajandipikkust võitlust määrati piir 1137. aasta kokkuleppega Böömimaa hertsogi Soběslav I-ga. Läänes piirnes Alam-Sileesia Saksa Lausitzi margiga (hiljem Alam-Lausitz) ja endiste miltsenite maadega ümber Bautzeni (hiljem Ülem-Lausitz), piir jooksis piki Bóbri ja Kwisa jõge. Sileesiat piirasid põhjas Suur-Poola provintsid ja idas Väike-Poola Senioraalprovints, mida eraldasid Przemsza ja Biała jõgi.
Piirid muutusid pisut järgnevatel kümnenditel: vähemalt, kui hertsogkond taastati aastal 1163 Władysław II Wygnanieci poegadele (vaata allpool), hõlmas see ka Lubuszi maa Krosnost loodes, mis oli varem Suur-Poola lääne eelpost ja läks aastal 1248 Brandenburgi markkrahvidele. Aastal 1177 ühendas Poola ülemhertsog Kazimierz II Sprawiedliwy endise Väike-Poola kastellaankonnad Bytomi, Oświęcimi, Zatori, Siewierzi ja Pszczyna hertsog Mieszko I Plątonogi kasuks Ülem-Sileesiaga. Pärast Sileesia kui terviku saamist Böömimaa vasalliks vastavalt 1335. aasta Trentschini lepingule tagastati need valdused – välja arvatud Bytom ja Pszczyna – Poola kroonile.
Ajalugu
pisi|left|Poola killustumine aastal 1138: {{Legend|blue|Sileesia hertsogkond [[Władysław II Wygnaniec|Władysław II ajal.}}]]
Sileesia provintsina (poola dzielnica śląska) oli hertsogkond üks viiest keskaegses Poolas vastavalt Bolesław III Krzywousty testamendile loodud peamisest provintsist. Testamendi kohaselt kontrollis aastatel 1138–1146 seda Poola ülemhertsog, Bolesławi esmasündinud poeg Władysław II Wygnaniec, kes valdas ka Krakówi hertsogkonda.
Testament ei suutnud siiski ära hoida vägivaldset pärandikonflikti Władysławi ja tema nooremate poolvendade vahel, kes tema vastu liitusid. Pärast tema ebaõnnestunud katset haarata aastal 1146 kontroll terves kuningriigis, kaotas ta oma staatuse ülemhertsogina, heideti Gniezno peapiiskopi Jakub ze Żnina poolt kirikust välja ja põgenes Saksa-Rooma riiki. Hertsogkond oli siis tema poolvenna ülemhertsog Bolesław IV Kędzierzawy kontrolli all.
Keiser Friedrich I Barbarossa toetusel, kes korraldas aastal 1157 kampaania Suur-Poolas ja sundis Bolesław IV loovutama Sileesia, said Władysławi pojad aastal 1163 võimaluse hertsogkonda tagasi tulla. Nii kaua, kui nad olid ülemhertsog Bolesław IV surve all, valitsesid nad ühiselt Wrocławist, kuni pinged nende vahel kasvasid aastal 1172 avalikuks konfliktiks. Selle tulemusel jagasid vennad hertsogkonna endi vahel; esimene jagamine paljudest, mis viis järgnevatel sajanditel arvukate Sileesia hertsogkondade loomiseni:
Pärast Bolesławi vanema poja Jarosławi mässu, kes kartis oma pärandi pärast, loovutas tema isa talle maariba Opole ümbruses, luues esmakordselt Opole hertsogkonna. Jarosław omakorda valmistus vaimulikuks karjääriks ja jäi tsölibaati. Sarnaselt nõudis Bolesławi ja Mieszko noorem vend Konrad Laskonogi, kui ta sai täisealiseks, oma õigusi ja sai umbes aastal 1177 Alam-Sileesia maid Głogówi ümbruses; sellega loodi esmakordselt Głogówi hertsogkond. Siiski elas Bolesław I kauem oma nooremast vennast ja tema pojast ja mõlemad territooriumid läksid talle tagasi vastavalt aastatel 1190 ja 1201.
Bolesław I suri samal aastal ja tema järglaseks sai tema ainus elusolev poeg Henryk I Brodaty, kes sattus varsti konflikti oma Piastidest sugulastega, samuti oma Saksa naabritega. Aastal 1202 seisis ta silmitsi oma onu Mieszko I sissetungiga, kes ikka veel rahulolematuna 1172. aasta jagamisega annekteeris Opole territooriumi. Opole hertsogkond jäi Mieszko järglastele, millega Ülem-Sileesia lahkulöömine oli lõplik. Aastal 1206 saavutas Henryk I kokkuleppe Poola ülemhertsogi Władysław III Laskonogiga vahetada Lubuszi maa Suur-Poola Kaliszi piirkonna vastu. Plaan siiski nurjus, kui Władysław III kaotas senioraadi ja edaspidi okupeerisid Lubuszit Wettinist Lausitzi markkrahvi Konrad II väed. Hertsog Henryk võitles oma loode eelposti eest, mille ta sai tagasi pärast markkrahvi surma aastal 1210. Ta pidi kaitsma Lubuszit veel kord Tüüringi maakrahvi Ludwig IV kampaaniate vastu aastast 1221. Pärast oma nõo, Opole hertsogi Kazimierz I, Mieszko I Plątonogi poja surma aastal 1230 toimis ta oma alaealiste vennapoegade valvurina, valitsedes seeläbi taas kord kogu Sileesiat. Aastal 1232 sai temast Poola ülemhertsog, ja kui ta suutis tagada oma poja Henryk II Pobożny pärandi pärast oma surma aastal 1238, näis, et Poola killustatus on läbi saamas ja Bolesław III Krzywousty viimne soov täidetakse lõpuks.
pisi|Sileesia aastal 1248/49:{{Legend|violet|Legnica hertsogkond [[Bolesław II Rogatka|Bolesław II ajal}} {{Legend|orange|Wrocławi hertsogkond Henryk III ajal}} {{Legend|yellow|Opole hertsogkond Władysławi ajal}}]]
Aastal 1239 loobus Henryk II Ülem-Sileesia regentlusest oma nõo Mieszko II Otyły kasuks. Ta kaitses uuesti Lubuszit, seekord Askania dünastiast Brandenburgi markkrahvide vägede vastu, ja andis selle aastal 1241 oma teisele pojale Mieszkole. Lootused taasühendada Poola maad Sileesia Piastide alla lõppesid mongolite sissetungiga Poolasse ja Henryki surmaga 1241. aasta Legnica lahingus. Tema vanem poeg Bolesław II Rogatka ei saanud ülemhertsogina Väike-Poola Bolesław V Wstydliwy vastu ja pärast Lubuszi tagasisaamist oma venna Mieszko surma järel aastal 1242 pidi lõpuks aastal 1248 jagama oma Sileesia pärandit oma nooremate vendadega:
Sileesia hertsogkondade edasine jagunemine kasvas järgnevate põlvkondadega ja kaasnes Poola killustatusega. Henryk III poeg Henryk IV Prawy valitses pärast oma onu Władysławi surma aastal 1270 Wrocławis ja aastal 1288 sai isegi Poola ülemhertsogiks, kuni meesliin tema surmaga aastal 1290 hääbus. Tema järglaseks oli tema nõbu hertsog Henryk V Brzuchaty, Henryk III venna Bolesław II poeg, kes taas kord taasühendas Wrocławi ja Legnica hertsogkonnad oma isikliku valitsemise alla. Sellest hoolimata jagati tema pärand pärast tema surma aastal 1296 taas tema poegade vahel. Teine, hertsog Henryk VI Dobry, et tõrjuda oma vanema venna, Legnica hertsogi Bolesław III Rozrzutny nõudeid, sõlmis aastal 1327 pärimislepingu Böömimaa kuninga Jan Lucemburskýga, nagu enamus Sileesia hertsogkondi sai 14. sajandi alguses Böömimaa kuningriigi vasallideks. Kui Poola kuningas Kazimierz III 1335. aasta Trentschini lepinguga loovutas Sileesia, läks Henryk VI hertsogkond vastupanuta Böömimaa kuningriigile, kui ta ilma meessoost pärijateta kolm kuud hiljem suri.
Sileesia liidendati Böömimaa krooni maadega pärast seda, kui kuningas Kazimierz III tunnistas omandamist kuningas Karl IV poolt 1348. aasta Namslau lepinguga – välja arvatud Ülem-Sileesia Oświęcimi ja Zatori hertsogkonnad, mis ühendati 16. sajandil Poola Krakówi vojevoodkonda, samuti Siewierzi hertsogkond, mis osteti Krakówi peapiiskopi poolt aastal 1443.
Hertsogid
Kui Henryk VI jäi ilma meessoost pärijateta, päris tema maad kuningas Jan Lucemburský.
Tagajärjed
Pärast Böömimaa pärimist Habsburgide poolt aastal 1526 läksid Sileesia hertsogkonnad järk-järgult Austria Habsburgide monarhia kontrolli alla, kuni Preisi kuningas Friedrich Suur tungis aastal 1740 Sileesiasse ja annekteeris enamuse sellest Esimeses Sileesia sõjas. Lõviosa hertsogkonnast, suurendatuna Saksimaalt annekteeritud Kladsko krahvkonna ja Ülem-Lausitzi territooriumidega, korraldati järgnevalt aastal 1742 ümber Preisi Sileesia provintsi osaks, samas Austria kontrolli alla jäänud hertsogkonnad kujundati ümber Ülem- ja Alam-Sileesia hertsogkonnaks. Poolasse jäänud hertsogkonnad annekteeriti järgnevalt Preisi kuningriigi (Uus-Sileesia) ja Habsburgide monarhia (Galiitsia) poolt 18. sajandi Poola jagamiste käigus. Ülem- ja Alam-Sileesia hertsogkond kestis Tsisleitaania Austria kroonimaana aastani 1918, pärast mida jagati see 1919. aasta Poola–Tšehhoslovakkia sõja järel Teise Poola vabariigi (Sileesia vojevoodkond) ja Tšehhoslovakkia (Tšehhi Sileesia) vahel.
Valga Betaania Baptistikogudus
Valga Betaania Baptistikogudus Valga linnas alustas lätikeelsena tõenäoliselt 1907. aastal. Valga Betaania Baptistikogudus loeb oma ajalugu aastast 1921, 21.maist, kui Hans Rebane tuli Leningradist Valka elama ja kogus kokku pärast Eesti-Läti piiri sulgemist Eesti poolele jäänud koguduseliikmed. Hans Rebasest sai koguduse esimene pastor, kogudusest esialgu Tallinna Viladelvia (Filadelfia) koguduse osakond.1922. aastal asuti Mesipuu tänavale Petania palvelasse ja kogudus nimetaski end selle nimega. 1925. aastal valiti koguduse pastoriks Karl Kaups ja 1926. aastal Richard Kaups, aga nad käisid kohal ainult aegajalt. Kohapealseks töö eestvedajaks jäi väikeste vahedega kuni 1943. aastani Hans Rebane.
Kivilõppe oja
Kivilõppe oja (ka Kivilõppe peakraav) on peakraav Sakala kõrgustiku idaosas ja Võrtsjärve madalikul, Viljandi maakonnas Viljandi vallas.
Valga Betaania Baptistikogudus
1926 registreeriti kogudus ametlikult. 1928–1929 oli pastoriks baptistiliidu rändjutlustaja Karl Mühlberg, kes elas sel ajal Valgas. 1929. aastast kuni surmani 1932. aastal odli pastoriks Johannes Wühner. Tema surma järel lõhenes kogudus kaheks. Petaaniast eraldunud ehk põhiharuks jäänud kogudust juhatasid kuni 1936. aastani … Kampus ja 1938. aastast Peeter Miilius, kelle ajal Petaaniasse jäänud liikmed tulid tagasi. 1939. aastal avati Tsirguliinas koguduse osakond.
Veidi baptistikogudusest hiljem, 1922. aastal oli alguse saanud Valga Evangeeliumi Kristlaste Vabakogudus. 1928. aastast juhtis kogudust J. Raudsepp ja tema järel Fr. Utsar. 1945. aastal ühineti baptistikogudusega ja kogudusest sai Valga Evangeeliumi Kristlaste-Baptistide Kogudus.
1949–1952 juhtis kogudust Artur Nukk ja 1952–1953 Karl Mõttus. 1953–1962 oli pastoriks Jaan Hanni. See oli koguduse ajaloos üks edukamaid perioode. Oluline oli tema juhtimisel uue palvela ehitamine Uuele tänavale, mis avati 1957. aastal.
1962–1978 oli koguduse pastoriks Efrosim (Siim) Rakki. Sel ajal tuli kogudusse mujalt Nõukogude Liidust palju saksa ja vene usklikke, kes hakkasid omaette koosolekuid pidama. 1969. aastal võttis nõukogude võim Uue tänava palvela ära ja andis asemele elumaja Läti piiri ääres, Kalda tänaval, millele kogudus ehitas juurde palvesaali (avati 1970).
1979–2002 oli pastoriks Üllas Linder. Sellesse ajavahemikku jääb Eesti taasiseseisvumine, millega kaasnes mõne aasta pikkune aktiivne laste- ja noortetöö. 1989. aastal algas kristliku lehe „Kuulutaja“ väljaandmine, millest ilmus 167 numbrit koguduse väljaandena ja edasi jätkus töö Kuulutaja Ühingu väljaandena. 1990. aastal anti Uue tänava palvela tagasi, sinna asusid Kalda tänavalt pärast põhjalikku hoone remontimist venekeelsed usklikud. 1991. aastal võttis kogudus uueks nimeks Valga Betaania Baptistikogudus.
2002. aastal oli koguduse pastoriks Ago Rand ja 2003–2006 Tarmo Õun. 2006–2012 ja 2014–2015 oli Üllas Linder pastori kohustetäitjaks. 2012–2014 oli pastoriks Alari Allikas. 2015. aastast juhib kogudust pastorina Otto Aavistu.
2013. aastast kasutab kogudus üüripinda Valga kesklinnas, Kesk tn.6. Kalda tänava täielikult amortiseerunud hoone anti ühele eraisikule. 2022. aastast kolis kogudus Valgas Lai 5a ruumidesse.
Anthony Duclair
Enne karjääri NHL-is mängis ta Quebec Major Junior Hockey League'is. 2013. aastal valiti ta NHL-i draft'is New York Rangersi poolt 80. valikuna. Debüüdid NHL-is tegi ta Rangersi meeskonnas hooajal 2014–15. Esimese värava lõi ta liigas 27. oktoobril 2014 mängus Minnesota Wildi vastu.
2015. aastal liitus ta Arizona Coyotesiga, kus mängis kokku kolm hooaega. 2018. aasta jaanuaris liitus ta Chicago Blackhawksiga, kuid juba sama aasta juulis sõlmis lepingu Columbus Blue Jacketsiga. 2019. aasta veebruaris siirdus ta Ottawa Senatorsi. 2020. aasta detsembris sõlmis ta üheaastase lepingu Panthersiga.
2020. aasta valiti Duclair NHL-i tähtede mängule.
Anuradha Roy
Anuradha Roy (sündinud 1967) on India ajakirjanik, disainer ja romaanikirjanik.
Ta sai tuntuks 2008. aastal ilmunud romaaniga "An Atlas of Impossible Longing" (eesti keeles "Lootusetu igatsuse atlas", tõlkinud Aet Varik; Tallinn: Varrak, 2010), mis on tõlgitud paljudesse keeltesse.
Pere elab Indias Ranikhetis.
Roanne
Roanne [ro'ann] on linn Prantsusmaal Loire'i departemangus. Ta on departemangu alam-prefektuur (sous-prefecture) ehk ringkonna halduskeskus. Linn on kahe kantoni keskuseks.
Linna territoorium asub 257–304 meetri kõrgusel üle merepinna.
Tema linnastu moodustavad lähiümbruse 40 valda.
Alates juulist 2008 jagati linn kaheksaks linnaosaksː Clermont, Mulsant, Paris, Arsenal, Le Parc, Charlieu, Bords de Loire ja Kesklinn (Centre)). Neist igaüks omab 40 liikmega linnaosavalitsust, mille liikmed valitakse kaheks aastaks.
Tema linnapeaks on Yves Nicolin Vabariiklaste Parteist (Les Républicains) (endise nimega UMP).
pisi|tühi|Roanne'i plaan ja teda ümbritsevad vallad
Sankt Ilgen
270px|pisi|Sankt Ilgen Sankt Ilgen oli vald Austrias Steiermargi liidumaal Bruck-Mürzzuschlagi ringkonnas.
1. jaanuaril 2015 liideti see Thörli vallaga.
Raimund Sepp
Raimund Sepp (15. juuli 1917 Valga – 10. juuli 1989 Tallinn) oli eesti viiuldaja ja vioolamängija.
1946. aastast oli ta Eesti Raadio Sümfooniaorkestri liige, mängides algul viiulit ja 1956–1975 vioolat. Ühtlasi oli ta ka kontsertmeister.
Arreteeriti 1945. aastal, kuid vabanes pärast 9-kuulist vangistust.
Vaikhapped
Vaikhapped on looduslikud terpenoidide hulka kuuluvad karboksüülhapped, peamiselt fenantreeni derivaadid üldvalemiga C19H27–31COOH (okaspuuvaikudes enamasti C19H27–31COOH).
Vaikhapete soolasid nimetatakse resinaatideks ehk vaiguseepideks.
Nad on männiliste vaigu ning põhilised koostisosad. Vaikhapped esinevad kõigi männiliste vaigus. Nad on põhikomponentideks okaspuude vaigus (50–70% massist), tallõlis (30–45%) ja kampolis (75–95%).
Vaikhapped on reeglina tritsüklilised diterpeenhapped:
Looduslikes vaikudes on tavaliselt kõik need vaigud, kuigi erinevates proportsioonides. Erandiks on lambertiaanhape, mis esineb ainult siberi seedermänni ekstraktiivainetes.
Bitsükliliste vaikhapete hulka kuuluvad teiste seas isokupresshape, stsiaadhape, antikopaalhape ning cis- ja trans-kommuunhape.
Vaikhapete seas on ka triterpeenhapped abiesoonhape ja abiesoolhape.
Omadused
Vaikhapped on eraldatud kujul värvusetud kristallilised ained, mis võivad jahutamisel kõvastuda ka amorfses olekus.
Lahustuvad hästi dietüüleetris, atsetoonis, bensoolis, halvemini etanoolis, bensiinis, tärpentinis.
Karboksüülrühma tõttu astuvad reaktsioonidesse nagu tüüpilised karboksüülhapped, kaksiksideme tõttu astuvad reaktsioonidesse nagu tüüpilised alkeenid (isomerisatsioon, dimerisatsioon, oksüdatsioon, kondensatsioon, hüdratatsioon, dihüdratatsioon, halogenisatsioon, sulfuratsioon jt). Nad on võimelised autooksüdatsiooniks, millega kaasneb dekarboksülatsioon.