cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Käva põlevkivikaevandus
1925–1930 kaevandati seal põlevkivi karjääris ja seejärel allmaakaevanduses paarisstrekkidega.
Air Astana
Air Astana on 2001. aastal loodud Kasahstani rahvuslik lennufirma, mille kodulennujaamad on Almatõ rahvusvaheline lennujaam ja Nursultan Nazarbajevi rahvusvaheline lennujaam. Firma loodi ühisettevõttena, kuuludes Kasahstani riigi investeerimisfondi Samruk-Kazyna (osalusega 51%) ja Briti rahvusvaheline kaitse-, julgeoleku- ja kosmosetööstusettevõttele BAE Systems PLC (osalusega 49%). Ärilise eesmärgiga esmalend toimus 15. mail 2002. aastal. Lennufirma IATA kood on KC ja ICAO kood on KZR. Ettevõtte tunnuslause on "From the Heart of Eurasia".
Sihtpunktid
Air Astana on täisteenusega lennufirma, mis teenindab kontinentidevahelisi lende. Lennufirma haldab 65 liini, mis teenindavad 42 rahvusvahelist ja siseriiklikku sihtkohta. Lisaks kodumaistele sihtkohtadele on Air Astana rahvusvaheliselt kasvava liinivõrgustikuga kogu Põhja-, Kesk- ja Kagu-Aasias, Lähis-Idas ja Euroopas, tegutsedes peamiselt Almatõ ja Astana baasidel. Alates 2011. aastast avas lennufirma liinid Bakuusse, Taškenti, Ürümqisse, Tbilisisse, Dušanbesse, Biškekki, Novosibirskisse, Samarasesse, Jekateriinburgi ja Peterburi ning 2012. aasta keskpaigast Kazanisse ja Omskisse. 2013. aasta kevadel alustati marsruute nii Almatõst kui ka Astanast Kiievisse. Lennufirma suurejooneline kasv on toimunud ka Lõuna- ja Ida-Aasia suunal. Peamised sihtpunktid on Delhi, Seoul (koodijagamine Asiana Airlinesiga), Peking, Bangkok, Kuala Lumpur, Hongkong (2012. aasta augusti lõpust) ja Ho Chi Minh (2013. aasta jaanuarist). Lisaks alustas lennuettevõtja lende Almatõst Iraani Islamivabariigi pealinna Teherani (2016. aasta juunis).
Air Astanal on koodijagamise kokkulepe ka mitmesuguste tuntud lennufirmadega: Tabel 1. Koodijagamise kokkuleppe partnerid.
Lennukipark
Air Astanal on 2019. aasta märtsi seisuga 34 lennukit, mille keskmine vanus on 8,45 aastat. Lennufirma kavatseb 2019. aasta lõpuks suurendada oma lennukiparki kuni 39 lennukini, 2020. aasta lõpuks, aga kuni 43 lennukini. Air Astana lennukipargis on kokku kaheksa eri tüüpi lennukit: Boeing 767-300ER, Boeing 757-200, Airbus A320, Airbus A320neo, Airbus A321, Airbus A321neo, Embraer 190 ja Embraer E190-E2. Tabel 2. Lennukipargi suurus ja lennukitüübid.
Auhinnad
Skytrax'i auhinnaga pärjati Air Astana esimeseks 4-tärniliseks lennufirmaks Ida-Euroopas ja SRÜ riikides. Air Astana on tunnustatud seitse korda järjest parimaks lennufirmaks Kesk-Aasias ja Indias aastatel 2018, 2017, 2016, 2015, 2014, 2013 ning 2012. aastal võideti maailma lennufirma auhind. 2015. aastal saadi parima õhutranspordi turuliidri auhind. Lisaks võitis Air Astana 2018. aastal TripAdvisori Aasia piirkonna kategooria, reisija omavaliku auhinna. Mitmete teiste auhindade kõrval omab lennufirma Skytrax'i auhinda, mis saadi parima personaliteeninduse eest Kesk-Aasias ja Indias, võites 2013., 2014., 2015., 2016. ja 2017. aastal.
Assüüria kalender
Assüüria kalender arvab aastaid esimese templi loomisest, milleks on loetud aasta 4750 e.m.a.
Seda kasutavad ametliku kalendrina assüürlased Iraagis, Iraanis, Süürias, Jordaanias, Liibanonis, Armeenias ja Iisraelis, osalt Türgis.
Mirko Puzović
Mirko Puzović (serbiapäraselt Мирко Пузовић; sündinud 24. aprillil 1956 Kragujevacis Šumadija ringkonnas, Serbias) on Serbia ja Jugoslaavia endine poksija, rahvuselt serblane. Ta oli kokku vähemalt kolmekordne Jugoslaavia meister aastatel 1981, 1982 ja 1987.
Puzović sai I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) 1984. aasta Los Angelese olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Jeremy Page'ile (USA).
Puzović sai I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) pronksmedali 3. maailmameistrivõistlustel (München, 1982), kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja maailmameistrile Carlos Garcíale (Kuuba) ning 4. maailmameistrivõistlustel (Reno, 1986), kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja maailmameistrile Vassili Šišovile (NSV Liit).
Puzović sai I kergekeskkaalus hõbemedali (kuni 63,5 kg) 24. Euroopa meistrivõistlustel (Tampere, 1981) ning 25. Euroopa meistrivõistlustel (Varna, 1983), kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Vassili Šišovile (NSV Liit). Ta sai I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) 26. Euroopa meistrivõistlustel (Budapest, 1985) pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Imre Bacskaile (Ungari).
Edasiside
Edasiside on ennustaval käitumisel põhinev iseregulatsioon.
Bioloogilised süsteemid on valdavalt edasisidesüsteeemid.
Ameerika Ühendriikide Kongressi raamatukogu
pisi| Ameerika Ühendriikide Kongressi raamatukogu on maailma suurim raamatukogu. See Washingtonis asuv raamatukogu asutati 1800. aastal. Raamatukogus on üle 130 miljoni trükise: 29 miljonit erinevat raamatut 460 keeles. Raamaturiiuleid on ühtekokku 850 kilomeetrit. Lisaks raamatutele säilitatakse seal ka 12 miljonit fotot, 4,8 miljonit maakaarti ja 57 miljonit käsikirja. Iga päev lisandub raamatukogusse keskmiselt 10 000 raamatut ja muud trükist.
Keskus
Keskus on mitmetähenduslik sõna:
Simeon (Zinkevõtš)
Simeon (ukraina keeles Симеон; kodanikunimega Олег Анатолійович Зінкевич Oleg Anatoljovõtš Zinkevõtš; sündinud 5. mail 1979 Leningradis Vene NFSV-s) on Ukraina Õigeusu Kiriku Dnipro ja Krõvõi Rigi piiskop. Ta juhib UÕK Dnipro piiskopkonda.
Edward Lee Thorndike
Edward Lee Thorndike (ka Ted Thorndike; 31. august 1874 Williamsburg, Massachusetts – 9. august 1949 Montrose, New York) oli Ameerika Ühendriikide psühholoog.
Ta veetis peaaegu kogu oma karjääri Columbia Ülikooli Õpetajate Kolledžis. Teda peetakse moodsa hariduspsühholoogia rajajaks (1903. aastal võttis ta kasutusele termini "educational psychology"). 1910. aastal asutas ta ajakirja Journal of Educational Psychology, 1913–1914 ilmus kolmeköiteline "The psychology of learning", ta on avaldanud ka raamatuid algebra ja aritmeetika õppimise kohta. 1912. aastal oli ta Ameerika Psühholoogide Assotsiatsiooni president.
Elulugu
Edward Thorndike sündis Massachusettsi osariigis Williamsburgis 31. augustil 1874.
Ta lõpetas 1891. aastal Roxbury Latin Schooli, sai 1891 bakalaureusekraadi Wesleyan Universityst ja 1897 magistrikraadi Harvardi Ülikoolist.
Harvardi päevil huvitas teda see, kuidas loomad õpivad, ning töötas koos William Jamesiga. Tema peamiseks huviks oli "inimene" loomas (animal "man"). Thorndike'i on nimetatud Ameerika võrdleva psühholoogia pioneeriks.
1898. aastal kaitses Thorndike Columbia Ülikoolis doktorikraadi James McKeen Cattelli (tuntud kui psühhomeetria looja) juhendamisel. Seejärel asus tööle Columbia Ülikooli Õpetajate Kolledžisse psühholoogia õppejõuna. Seal töötades uuris ta õppimist, õpetamist ja vaimsete võimete testimist. Thorndike lõi oma õppimisteooria, tuginedes uurimistööle loomadega. Tema doktoriväitekiri ("Animal intelligence: an experimental study of the associative processes in animals") oli esimene psühholoogiauurimus, kus uuritavateks objektideks ei olnud inimesed. Thorndike huvitus loomade võimest õppida imitatsiooni ja jälgimise kaudu. Selle testimiseks lõi ta nn puzzle box ' i, kus enamasti kasutas ülesannete lahendamisel kasse.
Thorndike uuris ka täiskasvanute õppimist ning uskus, et õppimisvõime ei vähene enne 35. eluaastat, misjärel see hakkab langema 1% aastas.
Thorndike sõnastas õppimises järgmised seadused:
Isiklikku
1900. aastal abiellus Elizabeth Moultoniga ja neil oli 5 last.
Lehti Metsaalt
Lehti Metsaalt (7. juuli 1933 – 8. oktoober 2003) oli eesti literaat ja ajakirjanik.
Elu ja töö
Ajaleht Säde 1952–1953 ja 1955–1959. Ajaleht Noorte Hääl 1959–1964, Ajakiri Nõukogude Naine mittekoosseisuline toimetaja 1965–1967. Kirjandushuvilisena aitas ta kaasa Ilmi Kolla jõudmisele kirjandusse.
Karvane akakapsas
Karvane akakapsas (Ajuga genevensis) on huulõieliste sugukonda kuuluv taimeliik.
Lehti Metsaalt
Looming
Tema lüürilise kallakuga lühiproosat sisaldav “Tähtede langemise ööd” ilmus koos Jaan Kaplinski, Viivi Luige, Hando Runneli ja Ly Seppeli esikkogudega kassetis “Noored autorid 1964”.
Karvane akakapsas
Taim on kantud Eesti punasesse raamatusse.
Lehti Metsaalt
Looming
“Tähtede langemise ööd. Novellette ja miniatuure 1961–1963”. Tallinn, Eesti Raamat 1965. 84 lk
"Kõnelused Mkinvariga" (alpinistide ekspeditsioonist Ida-Pamiiri). // Looming 1962, nr 8, lk 1208–1215
"Suur sõber tants". Noorus, august 1964, lk 68-72
"Partei ustav poeg" (Ludvig Kurist). Pilt ja Sõna, märts 1966
"Komandeering kulisside taha" ("Estonia" külalisetendustelt Moskvas). Pilt ja Sõna, detsember 1965
"Paar lehekülge "Carmeni" raamatust" (Valentina Reka). Nõukogude Naine, august 1966
"Kui kuningad tantsisid". Nõukogude Naine
"Dresseerija ilma piitsata". Pilt ja Sõna, juuli 1963
"Harpuunija dirigeerib laeva" (vaalapüügist Ohhota merel). Pilt ja Sõna, jaanuar 1964
"Saame saatanaga tuttavaks" (Kamtšatka vulkanoloogidest). Pilt ja Sõna, veebruar 1964
"Vajatakse langevarjureid" (Elvo Kahar jt). Pilt ja Sõna, mai 1966
"Julgete sport" (langevarjuritest). Pioneer, oktoober 1963
Poliitiline tegevus
Ta osales 25. märtsil 1988 Tallinnas A. H. Tammsaare monumendi juures MRP-AEG eestvõttel aset leidnud meeleavaldusel ja pani monumendi juurde koos Henno Arraku, Endel Ratase ja Sander Sissiga 1949. aasta märtsiküüditatute mälestuseks pärja.
ERSP asutajaliige 20. augustil 1988.
Ralf Tribuntsov
thumb|Tribuntsov 2015. aasta lühiraja EM-il Ralf Tribuntsov (sündinud 22. septembril 1994 Silkeborgis Taanis) on Eesti ujuja.
Ta on eri ujumisstiilides tulnud suvistel Eesti meistrivõistlustel (2010, 2012–14, 2016) 24 korda ja Eesti lühiraja meistrivõistlustel (2011–13, 2015–16) 19 korda Eesti meistriks. Lisaks Põhjamaade juunioride meister (2011), Ameerika/NCAA meister (2015) ning Läti meister (2016).
Sõõrsilmik
pisi|Sõõrsilmik Sõõrsilmik (Lopinga achine) on silmiklaste sugukonda kuuluv liblikas. Ta on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse (2012).
Ralf Tribuntsov
Aastast 2010 kuulub ta Eesti ujumiskoondisse.
Sõõrsilmik
Eestis leidub teda kohati lopsaka alustaimestikuga liigirikastes okas- ja lehtmetsades, samuti tammikutes ja puisniitudel juuli keskpaigast juuli lõpuni.
Gulbītis (Beļava vald)
Gulbītis on küla (mazciems) Lätis Gulbene piirkonnas Beļava vallas.
Küla asub valla kaguosas. Asulas on Gulbītise bussipeatus. Seal kasvavad Birze jaama tee tamm ja Apšāni tammed on looduskaitse all.
Ülemiste Apteek
OÜ Ülemiste Apteek oli Tallinnas tegutsenud apteek.
Apteek avati 1859. aastal kui eraapteek. Aastatel 1887–1910 oli apteegi omanik eestlasest proviisor Bernhard Linde. Apteek on aegade jooksul mitu korda kohta vahetanud. Aastal 1996 viidi see Lasnamäele. Aastal 2007 oli apteek Eesti äriregistri teabesüsteemist kustutatud.
Wolt
Wolt on Soome infotehnoloogiaettevõte, mis pakub toidu- jm toodete kullerteenust. Woldi äppide või kodulehe kaudu saavad kasutajad tellida poodidest tooteid koju või minna tellitud toodetele ise järele. Ettevõttel on oma toidupoekett Wolt Market. Woldi peakorter asub Helsingis. Mais 2022 ostis Woldi ära Ameerika Ühendriikide ettevõte DoorDash, Inc. DoorDash tegutseb 29 riigis, nendest 25 Wolti kaubamärgiga. Eestis pakub Wolti teenuseid 2016. aastal asutatud Wolt Eesti OÜ.
Soini vald
Soini on vald Soomes Lõuna-Pohjanmaa maakonnas. Soini piirneb Alajärvi, Karstula, Saarijärvi ja Ähtäriga.
Dolce Press
Kirjastuse tootevalikust leiab lisaks ajakirjale Mesimumm ka raamatuid ning tähe- ja numbrikaarte lugema ja arvutama õppimiseks.
Soini vald
Külad
Hautakylä, Jokivarsi, Keisala, Kirkonkylä, Kukonkylä, Kuninkaanjoki, Laasala, Parviaisenkylä, Kolu, Ulvonkylä, Vehu ja Vuorenmaa.
Dauguļi (Kocēni piirkond)
Dauguļi on küla (vidējciems) Lätis Valmiera piirkonnas Dikļi vallas. Küla asub merepinnast 85 meetri kõrgusel ja jääb valla keskusest Dikļist 10, piirkonna keskusest Kocēnist 18 ning Riiast 97 km kaugusele.
Külast läheb läbi maantee P11. Seal asub põhiharidust andev Dauguļi eriinternaatkool. Külas on bussipeatused Dauguļu pasts (Dauguļi postkontor) ja Dauguļi.
Külas kasvavad Ceļmala teine tamm ümbermõõduga 5,5 meetrit, Kuitese hõberemmelgas ümbermõõduga 4,7 meetrit, Baueri pärn ümbermõõduga 4,3 meetrit ja Dauguļi mõisa lehised (esimesel ümbermõõt 4,5 meetrit, teisel 3,1 meetrit) on looduskaitse all.
Küla asub endise Dauguļi mõisa alal. Dauguļit on esmamainitud 1529. aastal kui Lielstraupe mõisale kuuluvat küla. 1949. aastani asus seal Dauguļi valla keskus. Aastail 2009–2021 kuulus küla Kocēni piirkonda.
2016. aastal oli külas 156 elanikku, 2021. aastal oli elanikke 149.
Karvane ebajasmiin
Karvane ebajasmiin (Philadelphus pubescens) on hortensialiste sugukonda kuuluv taimeliik.
Taim on kantud Eesti punasesse raamatusse.
Adria Airways
pisi|Adria Airwaysi [[Airbus A320 Frankfurdi lennujaamas]] Adria Airways (varem Inex-Adria Airways) oli Sloveenia suurim lennufirma. Selle kodulennujaam oli Ljubljana Jože Pučniki lennujaam.
Adria Airways teenindas lende 22 sihtkohta Euroopas. 2004. aastast oli firma Star Alliance'i liige ning alates 1996. aastast Lufthansa partner. 30. septembril 2019 ettevõte pankrotistus ja tühistas kõik lennud.
Lennufirma peakorter asus Sloveenias Ljubljana lähistel Cerklje na Gorenjskemis, esindused olid nii Brüsselis, Moskvas, Frankfurdis kui ka Zürichis. Piletimüügikohad olid peaaegu igas Euroopa riigis.
Adria Airways opereeris ka tšarterlende, peamiselt suviti Vahemere-äärsetesse linnadesse. Ainukesed tšartersihtkohad, kuhu lennati aasta läbi, olid Sharm el Sheikh ja Hurghada.
Novembrist 2015 toimusid Nordic Aviation Groupi lennud Adria Airwaysi platvormi ja kaubamärgi all.
Janavičy
Janavičy (transkribeerituna Janavitšõ, poola keeles Janowicze) on alev Valgevenes Viciebski oblastis Viciebski rajoonis. Alev on Janavičy külanõukogu halduskeskus. Alevis asuvad keskkool, kultuurimaja ja raamatukogu. Ettevõtetest on Janavičys piimakombinaat. Alevis kavatsetakse käivitada ettevõte plastjäätmete taaskasutuseks. Vaatamisväärsusteks on XIX sajandi lõpus ehitatud mõisakompleks ja kirik aastast 1885.
Ajalugu
Janavičy küla mainitakse esimest korda aastal 1511. XVIII sajandiks oli asulast saanud Pociejde suguvõsale kuuluv alev. Aastast 1772 esimese Poola jagamise tagajärjel Venemaa koosseisus. Aastast 1800 on teada, et alevis toodeti rauda. Aastal 1829 hakati valmistama kartongi, 1854 – jahu, aga aastal 1866 õlut. Alevis olid veel postijaam ja kõrts. Alevi lähedal oli samanimeline mõis, mille omanikuks olid aastast 1878 Dvarecki-Bogdanovitšid. Aastast 1897 on teada, et alevis oli nahatööstus, seal peeti kolm laata aastas. Aastast 1924 Valgevene NSV osa. Aastal 1933 rajati alevisse linatöötlemisvabrik.
Nõmme-tähniksinitiib
pisi|Nõmme-tähniksinitiib Nõmme-tähniksinitiib (varasema eestikeelse nimetusega tähnik-sinitiib; ladinakeelne teaduslik nimetus Maculinea arion, sünonüümidena ka Phengaris arion ja harvemini Papilio arion ) on sinilibliklaste sugukonda kuuluv liblikas. Ta on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse (2012).
Eestis esineb teda lokaalselt ning üsna harva. Näha võib teda liivikutel, luidetel ja nõmmemännikutes juuni keskpaigast juuli lõpuni.
Lambri Raamat
Lambri Raamat on Lambri talu järgi nime saanud Eesti kirjastus. Tegutseb aastast 1997.
Andnud välja üle 30 raamatu, nende hulgas
Iru vanadekodu uus kalmistu
Iru vanadekodu uus kalmistu on kalmistu Jõelähtme kihelkonnas, tänapäevase haldusjaotuse järgi Pirita linnaosas Tallinnas aadressil Muuga tee 2. Praegu on Iru vanadekodu uus kalmistu Pärnamäe kalmistu osa.
Iru vanadekodu võttis 1920. aastatel Laiakülas (tänapäevase Laiaküla asumi alal) kasutusele oma kalmistu.
Seoses uue suurkalmistu (praeguse Pärnamäe kalmistu) asutamisega eraldati Iru vanadekodule Laiaküla kalmistust ida pool uue kalmistu jaoks maa-ala. Esimene matus toimus seal 11. mail 1962. Praeguseks on sealsed hauad olulisel määral maetud üle ning kalmistu on kasvanud kokku Pärnamäe suurkalmistuga ning need kolm kalmistut ei ole omavahel eraldatud mingite piiretega.
Jaunburtnieku skola
pisi|Jaunburtnieki kool (2012) Jaunburtnieku skola või Jaunburtnieku pamatskola (vanasti Zaltiņi, tõlkes Jaunburtnieki kool või Jaunburtnieki põhikool) on küla (mazciems) Lätis Valmiera piirkonnas Bērzaine vallas. Küla jääb endisest piirkonnakeskusest Kocēnist 21 ja Riiast 122 km kaugusele.
Küla on nime saanud seal asuva Jaunburtnieki kooli järgi. Kooli ja vana vallamaja juurde on asula ka tekkinud. Aastail 2009–2021 kuulus küla Kocēni piirkonda.
Külas kasvav Jaunburtnieki kooli pappel ümbermõõduga 5,42 meetrit ja Jaunburtnieki kooli tamm ümbermõõduga 4,9 meetrit on looduskaitse all.
Külast läheb läbi maantee V193. Seal on Jaunburtnieku skola bussipeatus.
Makaronivorm
pisi|Juustuga makaronivorm Makaronivorm on ahjuvorm makaronidest. See küpsetatakse ahjus ahjuvormi sees. Makaronivormi põhilised koostisosad on makaronid, muna ja piima segu, maitseained ning juust katteks. Võib lisada ka muid toiduaineid, näiteks liha, kala, köögivilju. Söömisel võidakse lisada ketšupit.
Soomes on makaronivorm üks populaarsemaid toite. 2010. aastal läbi viidud küsitluse kohaselt (vastas 1100 inimest) on makaronivorm populaarsuselt teine igapäevane õhtusöögiks valmistatav toit. Tihti valmistatakse seda hakklihaga. Toidupoodidest saab makaronivormi osta ka valmistoiduna, mida kodus soojendada.
Ameeriklased lisavad makaronivormile rohkesti juustu.
Palupera mõis
Palupera mõis (saksa keeles Palloper) oli rüütlimõis Otepää kihelkonnas Tartumaal. Tänapäeval jääb mõisasüda Tartu maakonna Elva valla territooriumile.
Alates 1933. aastast tegutseb mõisa peahoones Palupera põhikool.
Abure keel
Abure keel (on kasutatud ka nimetust akaplesi keel) on peamiselt Elevandiluurannikul kõneldav kvaa keel.
Abure keelt räägib umbes 93 000 inimest Comoé ja Lagunesi ringkonnas. Paljud neist oskavad ka lähedast anji keelt.
Gavrelle
pisi|Gavrelle'i kirik
Gavrelle on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Põllumajandusküla asub 9,7 km Arrasist kirdes, teede N50 ja D33 ristumiskoha ümbruses. Kiirteede A26 ja A1 liiklussõlm asub umbes kilomeetri kaugusel.
pisi|tühi|
Hellen Obiri
Hellen Onsando Obiri (sündinud 13. detsembril 1989 Kisiis) on Keenia kergejõustiklane (pikamaajooksja). Ta on 5000 meetri jooksu kahekordne maailmameister.
Obiri sai esimese tiitlivõistluste medali 2012. aasta sisemaailmameistrivõistlustel Istanbulis, kui võitis seal 3000 meetri jooksu.
2013. aasta maailmameistrivõistlustel Moskvas võitis ta 1500 meetri jooksus pronksi.
2014. aasta sisemaailmameistrivõistlustel Sopotis oli Obiri 3000 meetri jooksus Genzebe Dibaba järel teine. Suvel tuli ta Marrakechis Aafrika meistriks 1500 meetri jooksus.
Tume-nõlvaöölane
Eestis on ta väga haruldane. 20. sajandi algul püüti teda Vääna rannas ja Saaremaal, hiljem, aastatel 1980–1987 korduvalt ja arvukana Tallinnas Pärnamäel.
Hellen Obiri
2016. aastal otsustas Obiri keskenduda pikematele staadionijooksudele. Rio de Janeiro olümpiamängudel võitis ta 5000 meetri jooksus Vivian Cheruiyoti järel hõbeda.
2017. aasta maailmameistrivõistlustel Londonis tuli ta 5000 meetri jooksus Almaz Ayana ja Sifan Hassani ees maailmameistriks.
2018. aastal võitis ta 5000 meetri jooksus kulla Rahvaste Ühenduse mängudel Gold Coastis ning Aafrika meistrivõistlustel Asabas.
2019. aasta maailmameistrivõistlustel Dohas kaitses Obiri 5000 meetri jooksus tiitlit, edestades maailmameistrivõistluste rekordiga 14.26,72 finaalis Margaret Kipkemboid ja Konstanze Klosterhalfenit. 10 000 meetri jooksus oli ta viies.
2021. aasta Tokyo suveolümpiamängudel võitis Obiri 5000 meetri jooksus Hassani järel hõbemedali. 10 000 meetri jooksu lõpetas ta neljandana.
2022. aasta maailmameistrivõistlustel Eugene'is osales ta vaid 10 000 meetri jooksus, kus võitis isikliku rekordiga 30.10,02 Letesenbet Gidey järel hõbeda.
Karvane karuputk
Karvane karuputk (Heracleum pubescens) on sarikaliste sugukonda kuuluv taimeliik.
Chiemsee
Chiemsee on järv Saksamaal Baieris, Rosenheimi lähedal. Järve hüüdnimi on "Baieri meri". Lõunast suubuvad järve Großache ja Prieni jõgi, põhja poole voolab välja Alz, mis suubub Inni, mis omakorda suubub Doonausse. Chiemsee jaguneb suuremaks kirdeosaks ehk Weitseeks ja edelaosaks Inselseeks.
Karvane karuputk
Taim on kantud Eesti punasesse raamatusse.
Chiemsee
Chiemseed ümbritsev Chiemgau piirkond on populaarne puhkeala.
Luisk
pisi|Kiviluisud Luisk on vahend, millega teritatakse lõikeriistu. Kivist tehtud luisk sarnaneb tahuga ning lõunaeesti murretes nimetati seda ka kõvask, mujal Eestis kõvasi. Puidust valmistatud luisu üldine nimetus oli veel laast.
Ajaloost
19. sajandi keskpaigani kasutati Eestis laialdaselt puuluiske, mis olid valmistatud peamiselt tammest, vahtrast või kadakast. Põhja- ja Lääne-Eestis olid rohkem kasutusel kõvast liivakivist omavalmistatud luisud. Vabrikuluisud tulid kasutusele 19. sajandi teisel poolel.
Kirjeldus
Saartel ja Loode-Eesti rannikualadel valmistati puuluisud Skandinaavia eeskujul neljakandilise pulga kujuga. Nad olid kaetud paksu kihi kleepainega (tõrva või vahaga) ning üle puistatud peene liivaga. Mandril, eriti Lõuna-Eestis olid luisud Ida-Euroopale omaselt valmistatud paksu laastu kujulisena. Need kaeti tõrva ja liivaga või ainult liivaga, mis püsis luisu karestatud pinnal. Viimasel juhul tuli luisku aeg-ajalt pista liivakotti. Luisku kanti tavaliselt kaasas luisutaskus, mis oli valmistatud nahast või jämedast riidest, aga ka puust või kasetohust tupes. Paljude luiskude käepidemed olid kaunistatud.
Kirde kaitseringkond
pisi|Kirde kaitseringkonna embleem
Kirde kaitseringkond oli Eesti maaväe struktuuriüksus (kaitseringkond) aastani 2014. Vastutas Ida-Viru-, Lääne-Viru-, Jõgeva- ja Järvamaa territoriaalkaitse eest.
Varasem lahendus
Kirde kaitseringkond moodustati 1998. aastal Ida-Viru-, Lääne-Viru-, Jõgeva- ja Järvamaad hõlmava kaitseväe territoriaalse formeeringuna, mille staap asus Rakveres. 2003. aasta seisuga Kirde kaitseringkonna nimeline kaitseväe struktuuriüksus puudus ning Ida-Viru-, Järva-, Jõgeva- ja Lääne-Virumaa olid arvatud Põhja kaitseringkonda.
Moodustamine Tapal
2008. aasta 1. jaanuaril nimetati senine Põhja kaitseringkond Kirde kaitseringkonnaks, selle staap viidi Tapale ning kaitseringkonna ülem arvati kaitseväe juhataja vahetust alluvusest maaväe ülema vahetusse alluvusse. Praktiliselt ringkonna staap seni sõjalises mõttes siiski ei olnud tegutsenud.
1. juulil 2008 anti esimesena neljast kaitseringkonnast Kirde kaitseringkonnale ka operatiiv- ja väljaõppeülesanded ning kaitseringkonna koosseisu arvati seni maaväe ülema vahetus alluvuses olnud Viru jalaväepataljon ning varasema Tapa väljaõppekeskuse alla kuulunud pioneeripataljon, suurtükiväepataljon, õhutõrjepataljon. Ühtlasi moodustati Tapal senise väljaõppekeskuse vastavate allüksuste baasil Kirde kaitseringkonna staabi- ja tagalakeskus. Kaitseringkonna esimeseks ülemaks sai senine Tapa Väljaõppekeskuse ülem kolonel Urmas Roosimägi. Tapa väljaõppekeskuse juurde kuulunud kaitseväe keskpolügoon oli kaitseringkonna alluvuses 2010. aastani, mil see viidi kaitseväe logistikakeskuse koosseisu.
Tegevus
Kirde kaitseringkonda võib lugeda seoses koosseisu kuulunud erinevate relvaliikide üksustega ja hea taristuga suurima rahuaegse erialase potentsiaali ja kompetentsiga maaväe väekoondiseks aastatel 2009–2014. Ringkonna taristu ja personali baasil valmistati ajateenistuses ette või värskendati reservõppekogunemistel suur osa 1. jalaväebrigaadi, aga samuti oluline osa teiste toonaste kaitseringkondade sõjaaja koosseise. Kirde kaitseringkonna põhilisi suurõppusi oli kevaditi Kirdekonn ning ühel Kevadtormi õppusel oli Kirde Kaitseringkond peamine treenitav üksus. Ringkonna sõjaaegses varustatuses esines siiski olulisi puudujääke, kuna suurem osa kasutatavast varustusest pidanuks kuuluma sõjaajal 1. jalaväebrigaadi üksuste formeerimiseks.
2014. aastal, kui kaitseväe struktuurist kaotati kaitseringkonnad, viidi Kirde kaitseringkonna koosseisus olnud väeosad 1. jalaväebrigaadi koosseisu.
Jaan Hargel
Jaan (Joann) Hargel (30. november 1912 Tallinn – 30. jaanuar 1966 Tartu) oli eesti dirigent, pedagoog, oboe- ja flöödimängija.
Tegevus dirigendina
1944. aastal kutsuti Jaan Hargel tööle Vanemuise orkestrisse, kus tal seoses sõjajärgsete keeruliste aegadega tekkis peagi võimalus ka dirigeerimist proovida. Tema dirigendidebüüdiks sai 1944. aastal esietendunud August Kitzbergi draama „Enne kukke ja koitu“ Richard Ritsingu muusikaga. Peagi järgnes sellele Leo Falli operett „Lõbus talupoeg“ ja seejärel juba esimene ooper – Eugen Kapi „Tasuleegid“ (1945). Nii sai alguse Jaan Hargeli elutööks kujunenud dirigenditegevus Vanemuises, kokku 22 aastat (1944–1966), neist kuus hooaega (1946–1952) teatri peadirigendi ametis.
Jaan Hargeli juhtimisel jõudis Vanemuises lavale üle 70 ooperi, balleti ja opereti. Tähelepanu väärivad tema teened eesti algupäraste muusikateoste lavaletoomisel: esmaettekandes kõlasid tema juhatusel Nõukogude Eesti esimene operett, Edgar Arro ja Leo Normeti „Rummu Jüri“ (1954), Boris Kõrveri operett „Ainult unistus“ (1955) ja Gustav Ernesaksa ooper „Kosilased Mulgimaalt“ (1960), mida mängiti üle 130 korra. Eriti olulise tähenduse omandas Jaan Hargeli jaoks Evald Aava ooper „Vikerlased“, mis tema uuendatud orkestratsioonis jõudis Vanemuise lavale 1955. aastal ja millest neli aastat hiljem valmis tema käe all ka Eesti esimene ooperi terviksalvestis. Jaan Hargel on orkestreerinud Gustav Ernesaksa ooperi „Kosilased Mulgimaalt“ ning osalenud uute redaktsioonide tegemisel Ernesaksa ooperitest „Tuleristsed“ ja „Käsikäes“ (uue pealkirjaga „Mari ja Mihkel“), millest viimase vabaõhuetendus Hargeli dirigeerimisel lõpetas 1965. aasta üldlaulupeo Tallinna lauluväljakul.
Jaan Hargeli viimaseks lavastuseks Vanemuises jäi Nicolai ooper „Windsori lõbusad naised“ (1965), mida ta jõudis enne surma juhatada vaid mõne korra. Lisaks lavamuusikale juhatas Jaan Hargel sümfooniakontserte, jätkates vajadusel ka flöödimängijana teiste dirigentide käe all sümfooniakontsertidel abijõuna või etendustel haigestunud orkestrante asendades.
Tegevus pedagoogina
Paralleelselt interpreeditegevusega tegi Jaan Hargel elu lõpuni ka pedagoogitööd. Aastail 1940–1944 töötas ta oboeõppejõuna Tallinna konservatooriumis, kus tema tuntuimaks õpilaseks oli hilisem kauaaegne Eesti Raadio sümfooniaorkestri (praegu Eesti Riiklik Sümfooniaorkester) oboerühma kontsertmeister Herman Talmre, 1946–1949 Tartu Õpetajate Instituudis (praegu Tartu Ülikooli Haridusteaduste instituut) ja 1948–66 Tartu muusikakoolis (praegu Heino Elleri nimeline Tartu muusikakool), kus tema õpilased olid Heldur Värv, Alo Põldmäe (oboe), Jaan Õun, Peeter Rööp (flööt), Ilmar Aasmets (fagott) jt.
Salvestised
Arvukalt salvestisi Eesti Rahvusringhäälingu arhiivis.
Isiklikku
Jaan Hargeli isa Jaan Hargel, pärast nime muutmist Hargla (1887–1962), oli Tallinna Draamateatri näitleja, peotantsuõpetaja, jalgpalli- ja kergejõustikukohtunik, abikaasa Alvi Hargel, aastani 1947 Tilk (1911–1995), oli Vanemuise laulja (metsosopran), poeg Jaan Hargel (1948−2010) oli sisearhitekt, poeg Jüri Hargel (1952) on flötist ja pedagoog.
Lucca hertsogkond
Lucca hertsogkond oli väike Itaalia riik aastatel 1815–1847. Selle keskus oli Lucca linn.
1815. aasta Viini kongressil otsustati hertsogkond tagastada Toscanale, kui selle Bourboni valitsejasugu lõpeb, mis juhtus aastal 1847. Toscana annekteeriti Sardiinia kuningriigi poolt aastal 1860.
Hertsogkond moodustati aastal 1815 Viini kongressil, arvestamata endist Lucca vabariiki ning Lucca ja Piombino vürstkonda, mida oli valitsenud Élisa Bonaparte. See loodi, et kompenseerida Bourbon-Parma dünastiale Parma hertsogkonna kaotust, mis anti Austria Marie-Louisele.
Aastal 1817 võttis endine Hispaania infanta ja Etruuria kuninganna, Hispaania María Luisa Lucca valitsemise. Ta oli ka Parma pärija Carlo Lodovico ema. Sellele eelnes Pariisi leping (1817), mis kinnitas nii tema suverääni staatuse Luccas, kui ka tema poja staatuse Parma pärijana Marie-Louise järglasena.
Pärast María Luisa surma aastal 1824 võttis Carlo Lodovico hertsogkonna valitsemise. Aastal 1847 päris Carlo Parma hertsogkonna ja jättis Lucca, mille annekteeris Toscana suurhertsogkond.
Aastatel 1815–1818 oli Lucca lipp horisontaalse kollase ja punase väljaga. 7. novembrist 1818 kuni 1847. aastani oli lipp valge, millel María Luisa vapp ja kollane-punane lipp nurgas.
Reketlon
Reketlon (inglise keeles racketlon) on mitmevõistlusspordiala, milles on ühendatud neli populaarseimat reketitega mängitavat pallimängu: sulgpall, tennis, lauatennis ja seinatennis.
Reeglid
Tavalises mängus osaleb kaks mängijat (või paarismängus kaks paari), kes mängivad neli setti – ühe seti igal alal. Kõik setid on sarnase ülesehitusega – servija vahetub kahe pallivahetuse järel. Setid mängitakse 21 punktini ja võitma peab vähemalt kahepunktilise vahega. Alade järjekord on väikseimast reketist suurimani: lauatennis, sulgpall, seinatennis ja viimasena tennis. Mängija või paar, kes on saanud kokkuvõttes kõige rohkem punkte, võidab matši. Kui peale nelja ala on seis viigis, mängitakse lisapunkt tennises. Kõikide alade puhul lähtutakse rahvusvahelistest reeglitest, v.a punktiarvestus.
Ajalugu
Reketlon sai alguse Soomes ja Rootsis 1980. aastatel. Esimesed Soome meistrivõistlused toimusid Helsingis 1986. aastal, esimesed Rootsi meistrivõistlused 1990. aastal.
Esimesed maailmameistrivõistlused peeti 2001. aastal.
Vākšēni
Külas kasvav Purmaļi tamm on looduskaitse all. Purvmaļi muinaskalmed ning hiiepaik Daviņi hiidrahn on muinsusmälestistena riikliku kaitse all.
Aastal 2007 oli külas ligikaudu 35 elanikku. Aastail 2009–2021 kuulus küla Kocēni piirkonda.
Yanni Gourde
pisi|Yanni Gourde. aastal [[Syracuse Crunchi särgis]] Yanni Gourde (sündinud 15. detsembril 1991 Saint-Narcisse-de-Beaurivage'is, Québecis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis Seattle Kraken ründajana vasakäärel.
Ta alustas karjääri Quebec Major Junior Hockey League'i klubis Victoriaville Tigres, kus mängis aastatel 2008–2012. Seejärel mängis ta American Hockey League'i klubides Worcester Sharks ja Syracuse Crunch ning ECHL-i klubides San Francisco Bulls ja Kalamazoo Wings.
2021. aasta juulis valis Seattle Kraken Gourde'i NHL-i Expansion Draft'is.
Ta on saanud nime Kreeka laulja Yanni järgi.
Maardu fosforiidikaevandus
pisi|Karjääri idaosa Rebala külas
Frédéric Lepage
pisi|Frédéric Lepage (2005)
Maardu fosforiidikaevandus
Maardu fosforiidikaevandus oli fosforiidikaevandus Maardu ja Jõelähtme valla piiril.
Maardu allmaakaevandus avati 1940. aastal Kroodi oru juures. Varem tegutses lähedal 1938. aastal suletud Ülgase fosforiidikaevandus.
Frédéric Lepage
Frédéric Lepage (sündinud 1955 ) on prantsuse filmiprodutsent, stsenarist ja kirjanik.
1994. aastal produtseeris Lepage 24-osalise loodusfilmisarja "Les Chroniques de l'Afrique sauvage" ('metsiku Aafrika kroonikad'; režissöör Laurent Frapat, helilooja Carolin Petit, stsenaariumi autor Frédéric Lepage). Sarja on näidatud televisioonis pealkirjaga "Untamed Africa" ('Taltsutamata Aafrika') rohkem kui sajas riigis. Järgnevatel aastatel Lepage'i viljakas koostöö Frapat' ja Petit'ga jätkus. Loodi loodusdokumentaalsarjad teiste mandrite metsikust loodusest (filmimas käidi Lõuna- ja Kesk-Ameerikas, Austraalias, Edela-Aasias, Põhja-Ameerikas).
Maardu fosforiidikaevandus
1954. aastal avati Maardus avamaakaevandus (karjäär). Pärast karjääri avamist allmaakaevandamine vähenes ja 1965. aastal see lõpetati.
Frédéric Lepage
Ta on kirjutanud mitu romaani, aime- ja lasteraamatut.
Maardu fosforiidikaevandus
Avakaevandamise suurim probleem oli katendis oleva diktüoneemaargilliidi isesüttimine, mis hakkas tekitama keskkonnareostust. Näiteks hakkasid diktüoneemaargilliidi tuhast välja lahustuma mitmed raskmetallid. Kaevanduse keskkonnaprobleemide avalikustumine mõjutas ka 1980. aastate fosforiidisõda.
Frédéric Lepage
Isiklikku
Ta elab Pariisis ja Bangkokis.
Dokumentaalfilme
pisi|Frédéric Lepage (2008)
Maardu fosforiidikaevandus
Maardu avakaevandus suleti 1991. aasta jaanuaris keskkonnaprobleemide ja vähese majandusliku tasuvuse tõttu.
Kaevandus on Kallavere kihistu Maardu kihistiku stratotüüp. Kaevanduse ala ei ole rekultiveeritud, ent see on siiski kinni kasvamas. Varem paljandus seal Türisalu kihistu ja Suurjõe kihistiku all Maardu kihistiku liivakivi.
Igor Tamm
pisi|Igor Tamm
Igor Tamm (vene keeles Игорь Евгеньевич Тамм Igor Jevgenjevitš Tamm; 8. juuli (vkj 26. juuni) 1895 Vladivostok – 12. aprill 1971 Moskva) oli Venemaa füüsik, Nobeli auhinna laureaat.
Ta oli 1930. aastast Moskva Riikliku Ülikooli professor. Tema peamised teadushuvid olid seotud kvantmehaanika, tahkisefüüsika, kiirgusteooria, tuumafüüsika ja osakestefüüsikaga. Ta pälvis 1958. aastal Nobeli füüsikaauhinna koos Pavel Tšerenkovi ja Ilja Frankiga Tšerenkovi efekti avastamise ja tõlgendamise eest.
Päritolu
Tema vanaisa oli Theodor Tamm, kes asus 19. sajandi keskel ümber Tüüringist Venemaale ja abiellus Ukrainas maaomaniku tütrega. Igor Tammi vanemad olid Olga Davõdova ja Jevgeni Tamm. Viimane töötas Siberi raudtee ehitusel sillaehitusinsenerina. Seetõttu elas pere mõnda aega Vladivostokis. 1898. aastal kolis pere Ukrainasse Jelizavetgradi, kus perepea töötas aastaid linna veevarustuse juhina ja tema juhtimisel ehitati linna elektrijaam. Pärast teist maailmasõda istus ta vangis selle eest, et jäi sõja ajal sakslaste poolt okupeeritud Kiievisse.
Haridus- ja töökäik
Õppides gümnaasiumis, huvitus Igor Tamm tõsiselt poliitikast. Ta vihkas tsaarirežiimi ja pidas end veendunud marksistiks. Mures poja saatuse pärast, saatsid vanemad ta välismaale õppima. Kuid ka ülikooliõpingute ajal Edinburghis osales ta poliitilistel üritustel. Tollal teadus talle veel huvi ei pakkunud. Vahetult enne esimese maailmasõja algust naasis Tamm kodumaale ja jätkas õpinguid Moskva ülikooli matemaatika-füüsika teaduskonnas. 1918. aastal lõpetas ta ülikooli füüsiku diplomiga.
Tamm sai 1930. aastal Moskva Riikliku Ülikooli teoreetilise füüsika kateedri professoriks ja juhatajaks. 1933. aastal kaitses ta doktoriväitekirja ja samal aastal valiti ta NSV Liidu Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks. 1934. aastast töötas ta lisaks ülikoolile ka NSV Liidu TA Lebedevi-nimelises Füüsikainstituudis, kus ta juhatas enda rajatud teoreetilise füüsika osakonda.
Teadus
Teadusse sukeldus Tamm 1920. aastate alul. Üks tema esimesi teadusartikleid, mis käsitles relatiivsusteooriat, sai Albert Einsteinilt kiitva hinnangu ning artikkel võeti vastu avaldamiseks saksa teadusajakirjas. Tuntud hollandi füüsik Paul Ehrenfest, tutvunud Tammi töödega, aitas tal hankida stipendiumi. Nii tekkis Tammil võimalus töötada poole aasta vältel Hollandi ja Saksamaa suuremates füüsikalaboratooriumites. Ehrenfestriga said nad sõpradeks. Tamm tutvus isiklikult ka Paul Diraci ja Albert Einsteiniga.
Aastail 1930–1931 tuletas Tamm valguse vabalt elektronilt hajumise kvantmehaanilise valemi ja lõi valguse kristallis hajumise kvantmehaanilise teooria. 1934. aastal lõi ta tuumajõudude väljateooria alused. Aastal 1937 andis ta koos Ilja Frankiga Tšerenkovi-Vavilovi kiirguse teoreetilise seletuse.
Tamm töötas aastatel 1950–1953 koos Andrei Sahharoviga termotuumareaktsiooni teooria alal, luues plasma magnetisoleerimise meetodi ja plahvatusenergiast ülitugevate magnetväljade saamise meetodi. Tamm ja Sahharov esitasid 1951. aastal termotuumareaktori teoreetilised alused, milles plasma omaks toroidaalse kuju ja mida sulustatakse magnetväljaga. Nende väljapakutud tehnoloogia nimega Tokamak võimaldaks Maa peal saavutada stabiilse plasma, mille temperatuur oleks võrreldav Päikse omaga ja mille abil saaks ehitada uut tüüpi tuumareaktori.
Talle kuuluvad ka põhjapanevad tööd kosmilise kiirguse alal (sekundaarosakeste kaskaadne paljunemine).
Tunnustus
pisi|100px|Lomonossovi kuldmedal
Isiklikku
Igor Tammi vend, juhtiv insener Leonid Tamm, arreteeriti ja lasti maha 1937. aastal kui "rahvavaenlane".
Igor Tammi poeg Jevgeni Tamm oli füüsik ja alpinist.
Programmide struktuurne süntees
Programmide struktuurne süntees on programmide automaatse koostamise meetod, mis põhineb intuitsionistlikul lausearvutusel. Selle meetodiga koostatakse uus programm varem valmistatud komponentidest, mis võivad olla kuitahes suured. See meetod sobib, näiteks, arvutikasutajatele pakutavate teenuste tarkvara koostamiseks lihtsamate teenuste tarkvarast.
Selle meetodi kasutamiseks on loodud mitmeid tööriistu. Neist kõige uuem on CoCoViLa.
Ahjuvorm
pisi|Eri suurusega keraamilised ahjuvormid Ahjuvormid on erineva läbimõõdu ja kõrgusega, ka suhteliselt sügavad anumad, milles valmistatakse küpsetusahjus mitmesuguseid toite (sh ahjuroad). Ahjuvorme kasutatakse nii profiköökides kui ka koduköökides.
Ahjuvormid võivad olla valmistatud savist, malmist, kuumuskindlast klaasist, silikoonist, plekist, mustast terasest, roostevabast terasest või teflonkihiga kaetud metallist.
Vorm võib olla kaanega või kaaneta, aga on tavaliselt sangadega, et anumat oleks parem tõsta.
Ahjuvorme valmistatakse erineva värvi ja kuju ning suurusega.
Ahjuvormide hooldamine ja pesemine sõltub samuti ahjuvormi materjalist, näiteks ei tohi malmist ahjuvorme pesta nõudepesumasinas.
Profiköökides kasutatakse tänapäeval valdavalt roostevabast terasest ja kindla süsteemi järgi (nt GN-nõud), liigitatud ahjuvorme.
Ain Särg
Ain Särg (23. veebruar 1932 – 28. aprill 1997) oli eesti arstiteadlane, meditsiinikandidaat.
Elulugu
Sündinud Tartus Artur ja Riina Särje pojana. Artur Särg oli Tartu Ülikooli majandusteaduskonna üliõpilane ja töötas tsemenditooteid valmistanud firmas Jaan Särg ja Poeg. Ema Riina, luuletaja, ajakirjaniku ja karskusliikumise tegelase Rudolf Hanssoni tütar, oli koduperenaine.
Sõja ajal lahkus perekond Tartu linnast ja asus elama Peedule (Elva linnaosa) Jaan Särje ehitatud suvemajja, kuhu Ain Särg jäi elama oma elu lõpuni. Ain Särg õppis Ülejõe algkoolis (Tartu III algkool) ja aastatel 1943–1951 Elva Keskkoolis. Samal aastal asus õppima Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonda, mille lõpetas 1957. aastal ravi erialal. Aine Särje väitekiri oli teemal „Tupe ja nina limaskesta lameepiteelrakkudes, samuti emakakaela kanali limas ja ninaeritises toimuvatest muutustest bifaasilise menstruaaltsükli korral” (1974). Asus tööle Elva haiglasse, spetsialiseerudes günekoloogiale. Ülikooli ajal omandas ta arstitööks vajalikke kogemusi kiirabis velskrina töötades. Aastatel 1961–1962 töötas Särg Valga Raudteehaiglas günekoloogina ja 1963. aastast Tartu Kliinilises Sünnitusmajas günekoloogina, tehes ajuti lisatööd ka laboriarstina.
Ain Särg oli püssi- ja püstolilaskmises I järgu sportlane.
Kirjanduslik tegevus
Ain ja Ilmar Särg on avaldanud hulgaliselt "Looduse lugusid" Edasis, "Kapsaussi jutte" ajalehtedes Tartumaa ja, mälestusi ja ilukirjandust lisaks ka Sõnumilehes ja Maalehes. Oma elukogemustest on Ain Särg kirjutanud hulgaliselt meditsiinialaseid novelle, mis pidid ilmuma 1991. aastal Eesti Raamatu väljaandena pealkirjaga "Riivatud jutud". Paberipuudusel jäi see raamat siis ilmumata ja käsikiri tagastati autorile. Ilukirjandusliku loomingu andis välja poeg Ilmari asutatud kirjastus Lambri Raamat.
Meditsiiniartiklid
Venekeelne autoreferaat, mis sisaldas üheksat varem ilmunud tööd, ilmus 1974. aastal Tartus.
Kalašnikovi automaat
Kalašnikovi automaat  on mitme relva nimetus:
Tegusõna vabad laiendid
Tegusõna vabad laiendid on laiendid, mis sõltuvad tegusõnast vähem kui seotud laiendid. Tegusõna ja tema laiendite vahel toimiv grammatiline seos on sõltumine ehk rektsioon. Vabade laiendite tingitus lauses tegusõnast on minimaalne, erinevalt seotud laienditest, mis on nii sisult kui ka vormilt konkreetse tegusõnaga seotud.
Tegusõna koos oma laienditega moodustab tegusõnafraasi.
Āboliņi
Āboliņi on küla (mazciems) Lätis Gulbene piirkonnas Stāmeriena vallas.
Küla asub valla põhjaosas.
Johann Christian Quandt
Johann Christian Quandt (29. november 1704 Wolferschwenda – märts 1750 Urvaste) oli Eesti vaimulik ja hernhuutlik kirjamees.
Karvane maran
Karvane maran (Potentilla heidenreichii) on roosõieliste sugukonda kuuluv taimeliik.
Johann Christian Quandt
Johann Christian Quandt sündis Wolferschwenda's Tüüringis (praeguse haldusjaotuse järgi Kyffhäuserkreisis, Tüüringi liidumaal). Õppis usuteadust (immatrikuleeriti 5. juunil 1725) Jena Ülikoolis. Alates 1728. aastast oli seotud vennastekogudusega. Kuna aastal 1731 Urvaste Püha Urbanuse koguduse õpetaja Heinrich Wollin suri, siis kutsuti Quandt (Kambja koguduse õpetaja Albrecht Sutori poolt) Urvaste Püha Urbanuse koguduse õpetajaks. Quandt introdutseeriti ametisse 24. septembril 1732, Urvaste koguduse õpetaja oli ta kuni surmani märtsis 1750.
Karvane maran
Taim on kantud Eesti punasesse raamatusse.
Johann Christian Quandt
Isiklikku
Urvastesse saabudes, abiellus ta oma eelkäija Heinrich Wollini lese Katharina Elisabeth (sünd. Hellebold) Wolliniga. Nende poeg Johann Christian Quandt oli hernhuutlik kirjamees.
Pierre-Augustin Caron de Beaumarchais
Pierre-Augustin Caron de Beaumarchais (24. jaanuar 1732 Pariis, Prantsusmaa – 18. mai 1799 Pariis, Prantsusmaa) oli prantsuse näitekirjanik, muusik ja kirjanik, aga ka leiutaja, kellassepp, spioon, relvakaubitseja ja revolutsionäär.
Elulugu
Pierre-Augustin Caron sündis 24. jaanuaril 1732 Pariisis keskklassi kellassepa peres. Ta oli kuuelapselise pere ainus poisslaps.
1755. aastal kohtas ta Madeleine-Catherine Aubertini ning abiellus temaga järgmisel aastal. Abikaasa aitas tal end õukonna juures paremini kindlustada ning ta lahkus kellaärist. Naitumise järel võttis Caron nimeks Pierre-Augustine Caron de Beaumarchais, sest sellel olevat aristokraatlikum kõla. Nimevaliku taust pole selge: on arvatud, et see on seotud naise lahkunud abikaasa Bosc Marchais’ga või abikaasale kuuluva maatüki Le Bois Marchais’ga. Beaumarchais’ abikaasa suri vähem kui aasta hiljem ning ta sattus rahalistesse raskustesse.
Beaumarchais huvitus ka muusikast, mängis mitmesuguseid pille ja lõi muusikat. Tema rahamured leevenesid pärast seda, kui ta hakkas andma harfitunde Louis XV tütardele. Õukonnas kohtus ta ka ettevõtjat Joseph Paris Duverneyt, kellest sai ta hea sõber.
1764. aastal otsustas Beaumarchais sõita Hispaaniasse, et puhata ja katsetada rahus kirjutamist, aga ka Duverney jaoks ärisidemeid sõlmida. Reisides avastas ta armastuse dramaturgia vastu ning pärast kodumaale naasmist valmis ta käe all mitu stsenaariumi lavastuste jaoks ja helitöid. Tema kõige kuulsamad teosed on kolm Figaro-ooperit: "Sevilla habemeajaja" (Le Barbier de Séville või La Précaution inutile, 1773), "Figaro pulm" (La Folle Journée või Le Mariage de Figaro, 1778) ja "Patune ema" (La Mère coupable, 1793).
Pärast Voltaire’i surma 1778. aastal ostis Beaumarchais tema tööde avaldamisõigused ning asutas Prantsusmaa tsensuuri vältimiseks Saksamaal kirjastuse, et trükkida ta teoseid, mis kodumaal olid revolutsioonieelsel ajal keelatud. 1783.–1790. aastani andis ta välja 70 trükist. Kuigi ettevõtmine kukkus rahaliselt läbi, suutis ta selle tulemusena säilitada paljusid Voltaire’i hilisemaid töid, mis võinuks muidu kaotsi minna.
Kahtlustatuna koostöös revolutsionääridega kuulutati ta 18. sajandi lõpuaastatel Prantsusmaal persona non grata’ks ning ta veetis enamiku viimastest aastatest Saksamaal. 1796. aastal naasis ta Prantsusmaale.
Pierre-Augustin de Beaumarchais suri 18. mail 1799 Pariisis insuldi tagajärjel. Ta on maetud Père-Lachaise’i kalmistule.
John Robert Schrieffer
pisi|püsti|1972 John Robert Schrieffer (31. mail 1931 Oak Parkis – 27. juuli 2019 Tallahassee) oli Ameerika Ühendriikide füüsik.
1972. aastal pälvis ta koos John Bardeeni ja Leon Cooperiga Nobeli füüsikaauhinna mikroskoopilise ülijuhtivusteooria eest.
6. novembril 2005 mõisteti talle 2 aastat vanglakaristust liiklusõnnetuse, milles hukkus 1 ja sai vigastada 7 inimest, põhjustamise eest Orcuttis California osariigis 24. septembril 2004.
Põhja-tõmmusilmik
pisi|Põhja-tõmmusilmik Põhja-tõmmusilmik (Erebia embla) on silmiklaste sugukonda kuuluv liblikas. Ta on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse (2012).
Eestis on ta väga haruldane. Teda on leitud Valga ja Põlva maakonnas juunis ja juuli algul.
Frankie Animal
Bändi asutamisaastal osalesid nad Noortebändi konkursil, kus võideti kaheksa eriauhinda. 2014. aastal avaldati debüüt-EP "Obsession", mis pälvis kriitikute heakskiidu ning rohkelt kuulamisi erinevates digiplatvormides.
2018. aastal osales Frankie Animal Eesti Laul konkursil looga "(Can't Keep Calling) Misty".
2012-2014: Algusaastad
Bänd andis esimese avaliku kontserdi 2012. aasta sügisel. 25. oktoobril võeti osa Noortebändi konkursist, kus jõuti küll finaali, ent saavutati teine koht. Sellest hoolimata sai Frankie Animal üritusel kaheksa eriauhinda, muuhulgas Raadio 2 lemmiku ja publiku lemmiku tiitli. 2013. aasta detsembris alustasid nad oma esimese EP "Obsession" lindistamist, mis valmis koostöös Ewert and the Two Dragons kitarrist Erki Pärnojaga. "Seal on nii rokilikumat poolt, aga ka pehmemat ja melanhoolsemat meeleolu sisse põimitud. Kõik on tasakaalus, esimene pool on pigem andmine ja teine pool on kurvemate meloodiatega rahulikumad lood," kirjeldas Marie, bändi solist. 2014. aastal oli bändi esimene suur esinemine Positivus festivalil Lätis. Lisaks esineti Intsikurmu festivalil Põlvas. Frankie Animali esimesed singlid olid "My Friend" ja "Loveless man".
2015: Eurosonic Noorderslag
2015. aasta oli ansambli jaoks väga märgilise tähendusega. Esineti Hollandi muusikafestivalil Eurosonic Noorderslag, mis on tuntud kui festival, kust avastatakse uusi ja andekaid artiste. Lisaks soojendati bändi Ewert and the Two Dragons nende Saksamaa turnee viiel kontserdil. Frankie Animal on öelnud, et just Ewert and the Two Dragons inspireeris neid enda ansamblit looma.
2016: The Backbeat
Aprillis ilmus Frankie Animali esimene täispikk album "The Backbeat". Kaspar Viilup (ERR) kommenteeris: "Marie Vaigla vokaal lendab seinast seina, olles ühel hetkel habras kui Karen O sooloprojektid ning järgmisel hetkel karjudes-möllates The Killsi juhtfiguuri Alison Mossharti moodi. Kiitust väärivad ka kitarripartiid - Jonas Kaarnamets on üks uue aja andekamaid Eesti kitarriste, kes jääb kõrva. Isegi albumi lõpupoole tulevad ballaadid on säravad ning pigem südamlikult valusad kui teeseldud ja külmad. Emotsionaalsusest ei tule sel plaadil seega kindlasti puudu - asi, mis noores rokkmuusikas on suureks erandiks, sest macho-poos ja "ma-olen-nii-lahe" imago lihtsalt varjavad selle ära. Frankie Animal on sellest täielikult lahti saanud."