cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tartu muinsuskaitsepäevad
Taust ja tagamaad
Tartus oli juba 1980. aastate algul tegutsenud ajaloohuviliste tudengite liikumine või organisatsioon "Noor-Tartu", mis korraldas põnevaid üritusi, diskussioone jpm. 1987. aasta kevadel korraldasid Tartu tudengid protestiaktsioone, kus kanti fosforiidikaevandamise vastaseid loosungeid ja särke kirjaga "Fosforiit? Tänan, ei.".
Tallinnas korraldas MRP-AEG 23. augustil 1987 Hirvepargis rahvakoosoleku, kus nõuti Molotovi-Ribbentropi pakti ja selle salaprotokollide avalikustamist ning pakti tagajärgede likvideerimist. 1.–2. aprillil 1988 toimus Tallinnas loomeliitude pleenum, kus nõuti poliitiliste õiguste laiendamist, kultuurilist ning majanduslikku iseseisvust.
Samal ajal olid võimud korduvalt näidanud oma vastuseisu igasuguste rahvuslike ilmingute ja poliitiliste aktiivsuste suhtes. Ajakirjanduses ilmusid halvustavad artiklid Lagle Pareki jt MRP-AEG eestvedajate kohta. 5. septembril 1987 keelati ära ja saadeti laiali IV muinsuskaitseklubide kokkutulek Tarvastus. 2. veebruaril 1988 takistati Tartus miilitsa-ahelike ja verekoertega rahva kogunemist Tartu rahu aastapäeval. Tartu linnavalitsus keelas ära "mitteolemasolevate riikide" lipud jne.
Ettevalmistused
Otsus korraldada Eesti muinsuskaitseklubide V kokkutulek Tartu muinsuskaitsepäevadena sündis EMS-i juhatuses 1988. aasta algul.
1987. aasta lõpul oli loodud Tartu Muinsuskaitse Ühendus (TMÜ), mis ühendas u 15 muinsuskaitseklubi Tartus ja selle ümbruses. Sellest kujunes üks suuremaid piirkondlikke ühendusi Eesti Muinsuskaitse Seltsis (EMS).
Korraldustoimkonna juhiks sai EMS-i juhatuse liige Tõnis Lukas, TMÜ esimees oli Tõnn Sarv, ajakirjandusega hoidis sidet Tiit Pruuli.
Korraldustoimkonna tegevus pälvis heasoovlikku suhtumist nii linnavõimude, ülikooli, Vanemuise teatri kui ka teiste asutuste poolt. Ruumide ja helitehnika rendi, trükiste, tänavate sulgemise jmt eest tasu ei küsitud või oli see sümboolne. Korraldustoimkond tegutses ilma palgaliste töötajateta. Puudusid varasemad kogemused, polnud mingit eelarvet, ka mitte oma ruume, transpordivahendeid ega isegi mitte telefone.
Neljapäev, 14. aprill
Saabumine, registreerumine, majutus, piletite müük.
Küünalde süütamine kultuuri- ja rahvuslike tegelaste kalmudel (Fr. R. Faehlmann, Jakob Hurt, Villem Ernits jt).
Muinsuskaitsepäevade pidulik avamine Tartu Ülikooli aulas. Kõneles EMS-i esimees Trivimi Velliste, esinesid Tartu Akadeemiline Meeskoor ja Tartu Ülikooli Akadeemiline Naiskoor.
Reede, 15. aprill
Tänavatel ja platsidel esinesid tänavamuusikud (Jaak Johanson, Jaak Tuksam jpt). Ülikooli aula avatud akendel lauldi Kunileiu laulu Koidula sõnadele: "Mu Eestimaa, oh looda, küll ajad muutuvad! Meil tulevased tunnid veel toovad kinnitust..."
Ülikooli peahoone ees kõneles Trivimi Velliste. Süüdati tõrvikud ja mindi rongkäigus üle Toomemäe, mille sildadel mängisid puhkpilliorkestrid. Umbes 7000 inimest kogunes EÜS-i maja juurde, millel lehvisid kolm lippu: sinine, must ja valge. Siin-seal võis laste käes näha väikseid sinimustvalgeid lipukesi.
Kõnelesid Margus Kasterpalu, Tiit Pruuli, Ain Kaalep, Sulev Vahtre, Hans Trass, Jaan Unt, Henn Käämbre, Aivo Lõhmus ja Vello Salum.
Vanemuises toimus EMS-i õhtu, lauldi "Eesti lipu" laulu.
Laupäev, 16. aprill
EPA aulas toimus kõnekoosolek Eesti Rahva Muuseumi tuleviku küsimustes. Probleemiks oli nõukogude sõjaväelennuväli, mis takistas muuseumi taastamist Raadi mõisas.
Pärast kõnekoosolekut siirduti improviseeritud rongkäigus Raadile. Rongkäigu ees kanti taas sinist, musta ja valget lippu; loosungitelt võis lugeda "Raadi vabaks!", "Lennuväli, lenda ära!" jmt.
Sõjaväelennuvälja piirava okastraataia äärde kogunes u 6000 inimest, peeti kõnesid ja lauldi rahvuslikke laule.
Pühapäev, 17. aprill
Muinsuskaitsepäevade pidulik lõpetamine ülikooli aulas. Kõneles Trivimi Velliste, esines Filharmoonia Kammerkoor.
Muud sündmused ja üritused
Kõikidel päevadel näidati eelmise iseseisvuse aegseid filmikroonikaid, eksponeeriti tolleaegseid postkaarte ja fotosid, meenutati okupatsioonivõimude hävitatud mälestusmärke (Kalevipoeg, Villem Reiman, Gustav II Adolf), räägiti Tartu Jaani kiriku, Kivisilla jt väärtuslike ehitiste taastamise vajalikkusest, korraldati ekskursioone akadeemilistele organisatsioonidele kuulunud hoonete juurde, toimus veel mitmeid kontserte, etendusi ning palju muudki.
Müüdi kleebiseid hävitatud monumentide kujutistega. Spontaansetel korjandustel kogunes suuri summasid Eesti Rahva Muuseumi ja Jaani kiriku taastamise toetuseks.
Tähendus
Tartu muinsuskaitsepäevade tähendus Eesti taasiseseisvumise ja rahvusliku ärkamise kontekstis oli märksa suurem kui üksnes muinsuskaitseline. Tartu muinsuskaitsepäevad olid esimesi üritusi, kus nõukogudeaegsest keelust hoolimata toodi taas avalikult välja Eesti rahvusvärvid – Eesti Vabariigi lipuvärvid sinine ja must ja valge.
Eestis 1980. aastate teisel poolel rajatud muinsuskaitseorganisatsioonid olid näiliselt apoliitilised, kuid sisuliselt oli tegemist ühe Nõukogude okupatsioonile vastupanu avaldamise vormiga. Mitmed toonastest muinsuskaitseliikumise aktivistidest siirdusid hiljem poliitikasse (Mart Laar, Trivimi Velliste, Tõnis Lukas jpt).
Muinsuskaitseliikumisega käsikäes hakati taastama akadeemilisi üliõpilasorganisatsioone, paljud korporatsioonide ja seltside taasasutajad olid ühtlasi Eesti Muinsuskaitse Seltsi liikmed.
Kohalikud muinsuskaitseklubid hakkasid taastama hävitatud Vabadussõja monumete.
"See oli omamoodi jääminek, sest rongkäiku ja koosolekutele kogunes kriitiline mass inimesi ja esmakordselt toodi hulganisti välja sinimustvalged lipud. See andis inimestele julgust ja lootust. Muinsuskaitseliikumine sillutas kindlalt teed suurtele poliitilistele muutustele Eestis ja lõppkokkuvõttes aitas vahetult kaasa Eesti Vabariigi taasiseseisvumisele," on Tartu muinsuskaitsepäevade tähtsust hiljem iseloomustanud Trivimi Velliste.
Tartu muinsuskaitsepäevi kajastas riiklik kinokroonika ringvaade "Nõukogude Eesti", mille hinnangul osales sündmustel 7000–8000 inimest.
Järgnevad suursündmused
14. mail 1988, Tartu X levimuusikapäevadel lehvisid sinimustvalged lipud ja kõlasid esimest korda Alo Mattiiseni viis isamaalist laulu.
11. septembril 1988 kogunes Tallinna Lauluväljakule umbes 100 000 inimest üle kogu Eesti laulma ja kuulama isamaalisi laule ("Eestimaa Laul") ning esitama poliitilisi nõudmisi. Trivimi Velliste nõudis oma kõnes poliitvangi Enn Tarto vabastamist ja Eesti iseseisvuse taastamist.
16. novembril 1988 võttis Eesti NSV Ülemnõukogu Vaino Väljase juhtimisel vastu Eesti NSV suveräänsusdeklaratsiooni.
Rhinoplocephalus
Rhinoplocephalus on maoperekond.
Levila
Neid võib kohata Lääne-Austraalias.
Penaltiseeria (jalgpall)
Penaltiseeria on 11 meetri karistuslöökide ehk penaltite löömise seeria, mille abil tehakse kindlaks võitja jalgpallimatšis, mis ei saa lõppeda viigiga. See toimub kui pärast normaalaega ja lisaaega (kui seda kasutatakse) on seis viigiline. Penaltiseerias löövad mõlemad võistkonnad palli karistusmärgist kordamööda samasse väravasse, väravat kaitseb ainult vastasmeeskonna väravavaht. Mõlemal võistkonnal on viis karistuslööki, mille peavad tegema erinevad jalgpallurid. Võitjaks kuulutatakse meeskond, kes lööb penaltiseerias rohkem väravaid. Karistuslöögid lõpetatakse kohe, kui ühel meeskonnal on ületamatu edumaa. Kui viie karistuslöögi järel on tulemus võrdne, jätkub penaltite löömine "äkksurma" meetodil (igas lisavoorus lööb mõlemast võistkonnast ainult üks mängija kuni võitja selgumiseni).
Penaltiseerias edukalt väravasse löödud pallid ei loe üksikute jalgpallurite ega meeskonna väravateks, nende üle peetakse eraldi arvestust. Ehkki penaltiseerias löödud penalti sarnaneb mängu ajal löödud penaltiga, on siiski mõningaid erinevusi. Kõige olulisem on see, et peale palli löömist ei tohi lööja ega ükski teine mängija peale kaitsva väravavahi palli enam uuesti mängida.
Virumaa kirjandusauhind
Virumaa kirjandusauhind on aastast 1989 igal aastal välja antav kirjandusauhind. Algul andis auhinda välja Virumaa Fondi nõukogu, aastast 1998 annavad auhinda välja aga Lääne- ja Ida-Viru Omavalitsuste Liit. Auhinna eesmärk on tunnustada Eesti ajaloo ainelise väärtkirjanduse loojaid, tutvustada ja levitada väärtkirjandust. Auhind määratakse parimale kalendriaasta jooksul ilmunud Eesti ajalugu kajastavale eestikeelsele kirjandusteosele.
Auhinna väljaandmist korraldavad mõlemad maakonnad kordamööda. Auhinna väljaandmisega kaasneb mõlemas maakonnas raamatute arutelu, kirjandusõhtud, kohtumised autoritega jm väärtkirjandust propageeriv tegevus. Auhinna rahalise suuruse määravad Lääne- ja Ida-Virumaa omavalitsuste liit.
Žürii teeb otsuse Eesti Vabariigi aastapäevaks (23. veebruariks) ja auhind antakse laureaadile üle hiljemalt 1. juuniks.
Žürii on kümneliikmeline, kaks esindajat määravad nii Lääne- kui ka Ida-Viru omavalitsuste liit. Kolm raamatukogude, kirjandusklubide ning lugejate esindajat esitavad mõlema maakonna keskraamatukogud. 1. jaanuari 2020. aasta seisugua kuulusid Virumaa kirjandusauhinna žürissee: Erich Petrovits ja Inna Grünfeldt – Lääne-Viru Omavalitsuste Liidu esindajad; Teet Korsten ja Etti Kagarov – Ida-Virumaa Omavalitsuste Liidu esindajad; Riina Suuban, Urve Eskor ja Elviira Sidorova – Ida-Virumaa raamatukogude, kirjandusklubide ja lugejate esindajad; Reet Tomband, Ilme Post ja Riina Rohtung – Lääne-Virumaa raamatukogude, kirjanduslubide ja lugejate esindajad.
Ignitis
Ignitis Grupp (Leedu keeles AB “Ignitis grupė”, inglise keeles Ignitis Group) on rahvusvaheline energiaettevõte, mille peakorter asub Leedus Vilniuses. Kontserni põhitegevusalad on elektri ja soojuse tootmine ja tarnimine, elektri ja maagaasi müük ning elektrisüsteemide hooldus ja arendus. Ignitis on üks suuremaid energiakontserne Läänemere piirkonnas.
Grupi koduturg on Leedu. Lisaks ollakse sisenenud Läti, Eesti, Poola ja Soome turgudele. Grupi innovatsioonifond investeerib energiaettevõtetesse Suurbritannias, Norras, Rootsis, Prantsusmaal ja Iisraelis.
Ajalugu
1937. aastal loodi Leedus riiklik energiaettevõte Elektra. 1995. aastal taastati riiklik energiaettevõte ettevõtte Lietuvos Energija asutamisega. 2019. aastast on kõik grupi ettevõtted koondatud brändi Ignitis alla.
Gruppi kuuluvad ettevõtted
Koos emaettevõttega kuulub gruppi kokku 44 ettevõtet.
Ignitis Grupp börsil
Alates 7. oktoobrist 2020 on Ignitis Grupi aktsiad noteeritud nii Nasdaq Balti börsi põhinimekirjas (Vilniuse börsil) kui ka Londoni börsil. Nasdaq Balti börsil on ettevõtte aktsiate kauplemistähis IGN1L. Seisuga 19. mai 2023 on Ignitis Grupil noteeritud Vilniuse börsil 72 388 960 väärtpaberit. Ettevõtte turuväärtus on 1,49 miljardit eurot. 2022. aastal vähenes Ignitis Grupi turuväärtus 12%. Tegemist on Vilniuse ja ühtlasi ka Nasdaq Balti börsi suurima turuväärtusega ettevõttega. Ühtlasi oli Ignitis Grupi aktsia 2022. aastal Nasdaq Balti börsi kauplemisaktiivsuselt neljas aktsia (käibe alusel).
=== Dividendide maksmine ===
Arlekiin
pisi|Tüüpiline Arlekiin 1670ndatel Arlekiin (itaalia keeles Arlecchino, lombardi keeles Arlechin) on commedia dell’arte koomiline tegelane, lihtsameelne naljahammas ja pilkaja. Arlekiini välimust iseloomustavad mustast nahast poolmask ja mitmevärvilistest rombikujulistest lappidest kostüüm. Usutavasti lõi selle tegelaskuju 16. sajandi lõpus Zan Ganassa. Arlekiin muutus tuntuks Pariisis aastatel 1584–1585 tänu näitleja Tristano Martinellile.
Sularaha
Sularahaks nimetatakse raha füüsilist vormi. Sularaha kasutatakse pangakaartide asemel kaupade ja teenuste eest tasumisel või tehingute tegemisel. Kuigi raha tähendab tavaliselt käes olevat raha, saab seda kasutada ka pangakontode, tšekkide või mis tahes muu valuutana, mis on kergesti ligipääsetav ja mida saab kiirelt muuta füüsiliseks sularahaks.
Sularaha kasutamine
Sularaha on oma füüsilises vormis kõige lihtsam, kõige laiemalt aktsepteeritud ja usaldusväärne makseviis. Kontrollid võivad krediitkaarte tagasi lükata, kuid sularaha ei vaja täiendavat töötlemist. Siiski on inimestel üha sagedamini sularaha kaasas, kuna elektrooniline pangandus ja maksesüsteemid on järjest enam sõltuvad.
Rahanduses ja panganduses on sularahas näidatud ettevõtte käibevara või vara, mida saab ühe aasta jooksul sularahaks muuta. Ettevõtte rahavood näitavad ettevõtte sularaha netosummat pärast sissetuleva ja väljamineva raha ja varade faktooringut ning võivad potentsiaalsetele investoritele olla head vahendid. Ettevõtte rahavoogude aruanne näitab sissetulevat sularaha (näiteks tulu) ja väljaminevat sularaha, mida kasutatakse kulude (näiteks varustuse ja investeeringute) maksmiseks.
Sularaha ajaloolised vormid
Sularaha on kasutatud ajast, mil on kaubeldud kaupade ja teenustega. Selle vorm sõltub tegevuskultuurist. Tsivilisatsioon on viimase 4000 aasta jooksul kasutanud väärismetalle, näiteks vaske, pronksi, hõbedat ja kulla münte. Peale nende on veel kasutatud sularahana merekarpe või kaalukaupa, sealhulgas soola ja suhkrut. Tänapäeval koosneb sularaha ka müntidest, mille metallväärtust ei arvestata.
Paberrahast on hiljuti kujunenud sularaha, mis ulatub tagasi 18. sajandisse, ja selle väärtuse määrab selle kasutajate usk valitsusse, kes toetab valuutat. Hinna kindlakstegemise võime avaldab ulatuslikku mõju majandusele. See võib mõjutada inflatsiooni või kaupade ja teenuste hinnatõusu. Mida suuremad on hinnad, seda väiksem on ostujõud paberraha või mündiga. Inflatsioon võib põhjustada probleeme majandusele, mis ei mõista kontseptsiooni; üldiselt on hea tava hoida inflatsioon miinimumini ja täielikult vältida deflatsiooni. Deflatsioon on vastupidine inflatsioonile, hindade alandamisele, ja põhjustab tihti majanduslangust. Tšekid, deebetkaardid, krediitkaardid ja (hiljuti) internetipangandus on vähendanud inimeste vajadust võtta sularaha mis tahes kujul.
Euro
Euro on sularahana kasutusel olnud alates 2002. aastast. Praeguseks kasutab seda ligi 350 miljonit inimest 19-s Euroopa riigis. Eestis tuli euro maksevahendina kasutusele 1. jaanuaril 2011. Peale Eesti kuuluvad euroala riikide hulka ka Belgia, Madalmaad, Saksamaa, Prantsusmaa, Itaalia, Iirimaa, Austria, Soome, Hispaania, Portugal, Luksemburg, Kreeka, Sloveenia, Küpros, Malta, Slovakkia, Läti ja Leedu. Euroopa Ühendusega tehtud ametliku kokkuleppe alusel kasutatakse eurot ka Andorras, Monacos, San Marinos ja Vatikanis. Europangatähtede seerias on seitse nimiväärtust. Eri nimiväärtusega pangatähed on eri mõõtu: mida suurem nimiväärtus, seda suurem on ka pangatäht. Pangatähtedel on kujutatud Euroopa kultuuriajaloo eri ajastuid ja arhitektuuristiile. Esimese seeria pangatähtede kujunduse autor on Robert Kalina.
Euro rahatähed
4. aprillil 2017 sai euro teise seeria 50-eurose pangatähe. 50-eurone on nii Eestis kui ka euroalal kõige kasutatavam nimiväärtus. Uutel pangatähtedel on kasutusele võetud uuenduslikud turvaelemendid, mis tagavad europangatähtede usaldusväärsuse ja võltsimiskindluse.
Sularahata ühiskond
Sularahata ühiskond on idee, et tulevikus on sularaha koondamine asendatud elektrooniliste vahenditega. Ühendkuningriigis on teatatud, et üks seitsmest inimesest ei kasuta enam sularaha, kuna ühiskond sõltub järjest enam kaardi- ja nutitelefonimaksetest.
Viktor Piirsoo
Viktor Piirsoo (kuni 30. maini 1936 Viktor Piskun; 7. veebruar 1917 – 4. september 1941 Kehra) oli eesti komsomolitegelane (ELKNÜ Tallinna linnakomitee sekretär).
Ta töötas lukksepana Tallinna Arsenali relvatehase autotöökojas, kuni liitus komsomoliliikumisega 1940. aastal.
Piirsoo toetas juunipööret rongkäikude organiseerimisega ja oli ka tehase komsomolialgorganisatsiooni juhataja.
1940. aasta lõpus, pärast senise ELKNÜ Tallinna linnakomitee sekretäri Aleksander Klingbergi suunamist tööle Eesti NSV prokuratuuri, määrati Viktor Piirsoo ELKNÜ Tallinna linnakomitee sekretäriks.
Pärast Nõukogude-Saksa sõja algust määrati Piirsoo ühe Tallinna hävituspataljoni juhiks, aga lahingute lõppemise järel jäi ta taganevatest Nõukogude vägedest maha, varjas ennast vanaonu juures, kasutades Jakob Saalmanni nimel olevaid dokumente, kuid tabati Peningi valla Omakaitse poolt ning toimetati Kehrasse.
Kehras asunud Saksa sõjaväe välikohtu otsusega mõisteti Viktor Piirsoo surma kommunistliku tegevuse eest ning surmaotsus viidi ka kohapeal täide.
Viktor Piirsoo hukkamise kohta väljastati tema emale Minna Piirsoole Julgeolekupolitsei B IV osakonna ülema Ervin Viksi poolt surmateade 3. oktoobril 1942.
Pavāri raudteepeatus
Peatus avati aastal 1935 ja see oli Staicelesse viival haruteel ainus peatus. Peatus suleti aastal 1979.
Klišee (trükindus)
Klišee on trükinduses puust, metallist, linoleumist või paksust nahast kõrgtrükiplaat, millesse kujutis on sisse lõigatud, graveeritud või söövitatud.
Ajaloost
Eristatakse joonklišeed, mille kujutis koosneb selgetest joontest, ja võrkklišeed, millega saab trükkida toonkujutisi, näiteks fotosid.
Joonklišeed kujunesid 16.-17. sajandi graveeritud pitsatitest suuremõõdulisteks pronksist või vasest kõrgtrükiplaatideks. 18. sajandil tuli vaskplaadi asemele tsinkklišee, mis valmistati fototehnilise menetlusega. Täiustatud joonklišee leiutajaks peetakse Carl Angereri 1870. aastal.
Võrkklišee võttis 1881. aastal kasutusele Georg Meisenbach; selle puhul kanti toonkujutisele raster, mis jaotas kujutise punktideks - see võimaldas kõrgtrükimenetlusel trükkida fotosid.
Trükinduses
Ofsettrüki võidukäik tõrjus klišeetrüki trükinduses kõrvale, kuid klišeed kasutatakse siiamaani suru-, pime- ja fooliumtrükiks.
Nahkehistöös
Nahkehistöös nimetatakse klišeetehnikaks joonklišee abil kujutise vajutamist nahale.
Toomas Kall
Toomas Kall (sündinud 16. oktoobril 1947 Tallinnas) on eesti näitekirjanik, humorist, karikaturist, tõlkija ja ajakirjanik.
Toomas Kall lõpetas 1966. aastal Tallinna 21. Keskkooli, õppis aastatel 1966–1969 Tartu Riiklikus Ülikoolis ajalugu ning 1970–1972 eesti filoloogiat.
Ta on töötanud kultuurilehe Sirp ja Vasar huumorikülje toimetajana (1971–1978), komöödiateatri Vanalinnastuudio kirjandusala juhatajana (1980–1987), kultuurilehe Sirp peatoimetajana (1990–1994). Aastast 1994 on ta vabakutseline.
Alates 1965. aastast avaldanud karikatuure ja humoreske Eesti ajakirjanduses.
Toomas Kall on Eesti Kirjanike Liidu liige alates 1984. aastast.
Ta on üks 40 kirjale allakirjutanutest.
Raoul Viies
Raoul Viies (14. jaanuar 1925 – 30. juuli 1985) oli eesti komsomolitegelane (ELKNÜ Tallinna linnakomitee sekretär).
Raoul Viies oli pärit Tallinna töölisperekonnast. Augustis 1940 astus ta Eestimaa Kommunistlikku Noorsooühingusse ning oli Tallinna Pioneeride Palee vanempioneerijuht.
Pärast teise maailmasõja käigus Tallinna vallutamist Nõukogude vägede poolt septembris 1944 määrati Raoul Viies ELKNÜ Tallinna linnakomitee I sekretäriks.
1947. aastal valiti ta ELKNÜ Tallinna linnakomitee sekretäriks.
Aastatel 1954–1957 oli Raoul Viies Eesti NSV haridusministri asetäitja.
Alates 1957. aastast töötas ta 14 aastat Välismaaga Sõpruse ja Kultuurisidemete Arendamise Eesti Ühingus, 1961–1971 oli ühingu esimees.
Aastatel 1971–1981 oli ta Eesti NSV kultuuriministri asetäitja ja seejärel ka I asetäitja.
Raoul Viies suri 30. juulil 1985 ja maeti 6. augustil Metsakalmistule.
Telekommunikatsiooni lühendite loend
Telekommunikatsiooni lühendite loendis on esitatud peamiselt inglise keelest pärit lühendeid, mis on rahvusvaheliselt kasutusel.
W
WAAS, Wide Area Augmentation System – USA satelliitnavigatsiooni süsteem, mis kasutab asukoha määramise täpsuse suurendamiseks spetsiaalseid geostatsionaarseid satelliite
Ostana
Ostana on vald Itaalias Piemonte maakonnas Cuneo provintsis.
Ostana kõrgus merepinnast on keskmiselt 1250 meetrit. Asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Ostanas asuvad järgmised asulad: Ciampagna, Ciampetti, Sant'Antonio, La Villa, San Bernardo, Bernardi, Serre, Miridò, Martino.
Ostana piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Bagnolo Piemonte, Barge, Crissolo, Oncino, Paesana.
Muusikaline ohver
pisi|Kuuehäälne fuuga (ritšerkaar) teosest "Muusikaline ohver" (Bachi autograaf) pisi|Bachi Canon per augmentationem, contrario Motu, osa tema "Muusikalisest ohvrist"
"Muusikaline ohver" (saksa keeles "Musikalisches Opfer") on Johann Sebastian Bachi heliteos oopusenumbriga BWV 1079. Muusikaline ohver on kontrapunktiliste teoste kogumik Preisimaa kuninga Friedrich II teemale.
Teos koosneb
Teos kuulub koos "Goldbergi variatsioonide" ja "Fuugakunstiga" Johann Sebastian Bachi hiliste teoste hulka. Johann Sebastian Bach kirjutas teose kolm aastat enne surma.
Teose sünnilugu
Teos sündis pärast Bachi kohtumist Preisimaa kuninga Friedrich II-ga 1747. aasta mai alguses Potsdamis. Bachi kutsus oma õukonda Friedrich II, kelle teenistuses oli ka Bachi poeg Carl Philipp Emanuel Bach. Friedrich mängis teema Bachile ette ning palus heliloojat improviseerida sellele fuuga. "Kuninglik teema" oli kas sealsamas loodud või varem ette valmistatud. Teema oma kromaatismiga on sedavõrd keeruline, et pidi kujutama Bachi jaoks äärmuslikult keerukat proovikivi. Bach improviseeris kohapeal sedavõrd meisterliku kolmehäälse fuuga, et tolle aja ajalehtedes kirjutati sellest kui enneolematust imest, mis suutis kuningat üllatada. Seepeale olevat kuningas palunud kirjutada kuuehäälse fuuga, et see hiljem vaselõikena avaldada. Naastes Leipzigi, töötas Bach välja nii kolme- kui ka kuuehäälse fuuga, terve rea kaanoneid ning triosonaadi flöödile, viiulile ja generaalbassile, milles on kuninglikku teemat kasutatud kõikvõimalikul moel. Flööt oli selles teoses aukohal, kuna Friedrich II oli oma aja üks väljapaistvamaid flötiste, kes oli õppinud flöödimängu Johann Joachim Quantzi juures. 7. juulil 1747 lõpetas Bach teose ja pühendas selle pealkirjaga "Muusikaline ohver" Preisi kuningale. Bach oli väga hästi teadlik sõna 'ohver' mitmetähenduslikkusest. Kõrvuti otsese tähendusega "kuningale austusavalduse tähenduses ohvriandi tooma" oli ta teadlik ka enda ohverdamisest Friedrichi salakavalale provokatsioonile.
Septembri lõpus ilmus kogumik trükis.
Kuninglik teema – Thema regium
700px|thumb|Friedrich II: "Muusikalise ohvri" teema (arvatavasti J. S. Bachi poolt modifitseeritud)
Nagu paljud baroksed minoorsed teemad, koosneb ka see toonika kolmkõlast, millele on lisatud sekstheli ning langus vähendatud septim allapoole alumise juhthelini. Teemat iseloomustab kromaatilisus, mis muudab võimatuks teemade läbiviimise stretto ' s, kitsendades nii oluliselt kontrapunktilisi võimalusi.
Kes "kuningliku teema" tegelikult komponeeris, ei ole täpselt teada. Arnold Schönbergi arvates oli Friedrichi õukonnas selleks võimeline ainult üks inimene: Bachi enda poeg Carl Philipp Emanuel, kellel olid olemas vajalikud teadmised nii keerulise muusikalise idee väljatöötamiseks. Siiski puuduvad selle arvamuse põhjendamiseks allikmaterjalid.
Kolmehäälne ritšerkaar
Kogumiku põhiteosteks on kaks suurejoonelist kontrapunktilist teost, mille Bach nimetas fuuga asemel vanamoodsalt ritšerkaariks. Seejuures on teosel alapealkiri, mida võib tõlgendada ka kui sõnademängu "Regis Iussu Cantio Et Reliqua Canonica Arte Resoluta" ("Kuninga käsul loodud meloodia, ülejäänu lahendatud kaanonikunsti järgi")
Ladinakeelse alapealkirja sõnade esitähed annavad kokku sõna RICERCARe („otsima“) peidetud üleskutsena kuningale leida üles teosesse paigutatud rohked kontrapunktilised ideed. Ritšerkaari võib pidada fuuga eellaseks. Bach ei kasuta seda sõna mitte kusagil mujal.
Kolmehäälne ritšerkaar on kirjutatud vabalt, justkui improviseerides. Kuigi Bach pole kirjutanud juurde instrumentatsiooni, esitatakse seda enamasti klavessiinil. Silmatorkavad on kaks ootamatut trioolilise liikumisega kohta, mida rohkem ei arendata. Et selline arendamatuse printsiip ei ole muu loomingu taustal Bachile omane, sellele juhtis tähelepanu juba Albert Schweitzer. Võimalik, et Bach võttis selle idee üks-ühele üle oma algsest Potsdami improvisatsioonist, kirjutades selle hiljem mälu järgi üles.
Fuga canonica in Epidiapente
Siin töödeldakse teemat ennast kaanonis. Teine hääl alustab noodivõtmele ja pealkirjale vastavalt kvint kõrgemalt. Järgmises läbiviimises ilmub teema kvint madalamal, mistõttu kaanon lõpeb taas põhihelistikus. Lisaks rangetele kaanonitele sisaldab osa ka vabu vahemänge, mis lisavad muusikale mängulist kergust.
Bach lisas kahele kaanonis kulgevale ülemisele temaatilisele häälele saatefunktsioonis bassihääle, kus toimub enne fuuga lõppu teema läbiviimine. Selliseid mittetemaatilisi bassihääli kasutab Bach tihti kammermuusikas, kuid peaaegu mitte kunagi klahvpillidele kirjutatud fuugades. Näiteid võib leida Brandenburgi kontsertidest nr. 2, 4 ja 5. Selles võib näha tõestust, et "Muusikaline ohver" ei ole ainult teoreetiline uurimus, vaid Bach pidas teost kirjutades silmas ka elavat ettekannet.
Canon perpetuus super Thema Regium (Lõputa kaanon kuninglikule teemale)
Keskmine hääl kujutab enesest cantus firmuse-laadset originaalteemat. Äärmised hääled moodustavad kaanoni oktavis. Bach ei ole kirjutanud kohta, kus kaanon peaks lõppema, nii et mängijad ise peavad otsustama, millal kaanon lõpeb. Kaanonit võib mängida kas klavessiini ja üle lisainstrumendiga või kolme erineva instrumendiga.
Canon perpetuus (lõputa kaanon)
Kaanon kujutab enesest tertsheli suhtes peegeldatud kaanonit, millele on lisatud kontrapunkteeriv bassihääl. Bach ei ole kirjutanud mängijatele ette kohta, kus kaanon lõpetada. Mängijad peavad otsustama selle iseseisvalt. Eksisteerib teose ettekandetraditsioon, mille kohaselt seda kaanonit mängitakse vahetult pärast Triosonaati otsekui sonaadi viienda osana.
Kuuehäälne ritšerkaar
Kuuehäälse ritšerkaari alguses asub tüüpiline ekspositsioon, milles teema on läbi viidud kõigis häältes. Seejärel lisanduvad uued motiivid, kusjuures teema jääb cantus firmusena tehaplaanile. Bachi kaasaegne mõistis ritšerkaari kui ajaloolist vormi, vanaaegse stiili (stile antico) kasutamist. Sellist ajaloolisust tugevdas Bach veelgi, noteerides ritšerkaari vanaaegsel kombel kaks korda pikemates noodivältustes 4/2-taktimõõdus.
See osa on asinsana säilinud ka Bachi käsikirjana, milles Bach noteerinud selle kahele noodijoonestikule. Trükis ilmus see noteerituna kuuele noodijoonestikule. Selline klahvpillimuusika noteerimine polnud 18. sajandil just tavapärane ja rõhutab selle muusika puhtalt teoreetilist aspekti. Samas viitab käsikirjaline noteerimine kahele noodijoonestikule, et Bach pidas silmas eelkõige selle teose ettekandmist klavessiinil, mis oli kuninga tellimus.
Canon à 2 ja Canon à 4
Need kaks kaanonit kannavad alapealkirja Quaerendo invenietis ("kes otsib, see leiab"), mis viitab Mäejutluse tekstile Johannese evangeeliumist 7:34 "Quaeretis me et non invenietis" ("Te otsite mind, ent ei leia"). Kui eelmiste kaanonite puhul andis Bach nii noodivõtmete kui ka häälte sisseastumise kohtade abil kätte kaanonite lahendused, siis nüüd on märgitud ainult noodivõtmed, kuid jäetud häälte sisseastumise kohad märkimata. Need pidi mängija ise leidma. Mõlema kaanoni teemas on kasutatud sarnast helide interpolatsiooni meetodit kui näiteks "Fuga canonicas".
Kogumiku ainuke neljahäälne kaanon on tõeline mõistatus. Lisaks kuningliku teema rütmilisele varieerimisele on teema pea kolmkõlahelisid interpoleeritud diatoonilise helireaga ning kromaatiliselt laskuvale elemendile lisatud kolmeheliline eeltakt. Iseloomuliku vähendatud septimi hüppe tõttu on teema siiski selgelt äratuntav. Nagu näitavad noodivõtmed, tuleb kaanonit mängida oktavis, kuid häälte sisseastumise kohad tuleb leida mängijal endal.
Johann Sebastian Bachi õpilane Johann Philipp Kirnberger on oma raamatus "Die Kunst des reinen Satzes in der Musik" esitanud mõlema kaanoni lahendused.
Triosonaat
Teose muusikaliseks kulminatsiooniks on Triosonaat traaversflöödile, viiulile ja basso continuo ' le, mille tervikvorm järgib tüüpilist neljaosalise kirikusonaadi osade skeemi "kiire – aeglane – veel aeglasem – veel kiirem".
Triosonaadi stiil on selgelt orienteeritud muusikale, mida kuningas hindas. Selles on esindatud paljud tolle aja moodsa muusika stiilielemendid, mida õukonnas esindasid Quantz ja Johann Sebastian Bachi enda poeg Carl Philipp Emanuel Bach. Tolle aja moe järgimisest annavad tunnistust näiteks kolmanda osa teise poole lõputud ohkemotiivide ketid. Bach ühendab selle stiili pideva tiheda imitatsioonitehnika ning oma helikeelele omase pideva kromatilisusega, mis pidi kujutama keerulist tehnilist ülesannet ka flötistist kuningale.
Paljudes kohtades, näiteks esimese osa alguse bassipartiis või teise osa alguse ülemistes häältes, on teemat sedavõrd varieeritud, et seda on esimesel hetkel päris keeruline ära tunda. Samas leidub Triosonaadis kohti, kus pikemates vältustes teema tõuseb kontrapunktiliste häälte tihedast koest esile koraalivariatsiooniliku selgusega.
Tervikvorm
Teos kujutab enesest lõtva kogumit teoreetilise uurimusena võetavatest osadest (kaanonid), kahest klahvpillisoolost (ülesande algsest improvisatoorsest lahendusest) ning eelkõige praktiliseks otstarbeks loodud kammermuusikast, kuna preisi kuningas Friederich II oli väljapaistev kammermuusik (Triosonaat ja Fuga canonica in Epidiapente). Usutavasti ei pidanud Bach kunagi silmas teose terviklikku ettekannet, sest käsikirjalised partituurilehed ei ole nummerdatud ega köidetud, vaid vabal neljaleheküljelisel kujul, mis viitab teose osade kindla järjekorra puudumisele. Seega võib teose osi reastada erinevalt.
Üheks võimalikuks lahenduseks on, et teose osad jaotada kahte suuremasse rühma. Mõlemad rühmad algavad klahvpillisoologa, millele järgneb erinevaid kaanoni printsiipe tutvustav muusikateoreetiline õppetund ning mis lõpeb kammermuusikaga. Esimesse rühma võiks kuuluda kolmehäälne ritšerkaar, enamus kaanoneid ning Fuga Canonica in Epidiapente“. Teine osade rühm algab kuuehäälse ritšerkaariga, millele järgneb kaks mõistatuskaanonit ja lõpeb Triosonaadiga. Terviku selline ülesehitus tundub loogilisena, kuna teine rühm arendab plaanipäraselt edasi esimese rühma materjali: klahvpillipartii on keerukam, teoreetiline osa ei sisalda enam lahendusi ning Triosonaat pakub suurt interpretatsioonilist väljakutset.
Ettekanded
Tänu oma heterogeensele struktuurile ja vastandlikele elementidele (klahvpillisoolod, kaanonid, kammermuusika) ei kuulu "Muusikaline ohver" just tihti esitatavate teoste hulka. Üksikud osad kõlavad ehk klavessinistide soolokavades või ka barokkmuusikaansamblite esituses, kuid teose kõiki osasid hõlmavad terviklikud ettekanded on teose omapärasuse tõttu siiski suhteliselt harvad. Bachi loomingus ei ole just palju kuuehäälseid fuugasid või sedavõrd keerukaid kaanoneid. Teisalt ei leidu just paljudes Bachi teostes sellist ajastuvaimu ja -maitse ühendamist isikupärase helikeelega nagu Triosonaadis. "Muusikalise ohvri" puhul mulje loomine ühtsest ja sidusast kunstiteosest ei ole esitajale tõepoolest lihtne ülesanne.
Ettekanded Eestis
"Muusikalise ohvri" Eesti esiettekande aeg ei ole täpselt teada. Eestis on seda 1990-ndate keskel esitanud Leedu Riikliku Filharmoonia vanamuusikaansambel. Samuti on teos olnud Hortus Musicuse, Tallinna Barokkorkestri solistideansambli ja Repoo Ensemble'i repertuaaris.
Lõuna-Aasia kiviaeg
Lõuna-Aasia kiviaeg hõlmab paleoliitikumi, mesoliitikumi ja neoliitikumi Lõuna-Aasias.
Messier 29
Messier 29 (ka M29 ja NGC 6913) on hajusparv, mis asub Luige tähtkujus.
Lõuna-Aasia kiviaeg
Varaseimad tõendid nüüdisaegse anatoomiaga Homo sapiens'i kohalolust on leitud Indiast Kadapa ringkonna koobastest ning Sri Lankast Batadombalena (Batadomba lena) ja Belilena (Beli lena Kitulgala) koopast.
Messier 29
Parve avastas 1764 Prantsuse astronoom Charles Messier, kes lisas selle oma kataloogi.
Messier 29 asub Gamma Cygni lähedal ja paikneb Maast 4000 valgusaasta kaugusel. Parve diameeter on 11 valgusaastat. Messier 29 on 10 miljonit aastat vana ja see sisaldab umbes 50 tähte.
Lõuna-Aasia kiviaeg
Mehrgarhis (praegu Lääne-Pakistan) algas neoliitikum umbes 7000 eKr ning kestis 3300. aastani eKr, mil algas pronksiaeg. Lõuna-Indias kestis mesoliitikum 3000. aastani eKr ja neoliitikum 1400. aastani eKr; järgnes megaliitiline üleminekuaeg; pronksiaeg jäi enamasti vahele.
Rauaaeg algas Põhja-Indias ja Lõuna-Indias enam-vähem ühel ajal, umbes 1200–1000 eKr (maalitud halli keraamika kultuur, Hallur, Paiyampalli).
Paleoliitikum ja neoliitikum
Narmada jõe orust leiti Jaava Homo erectus'e omale lähedane, kuid progressiivsem kolju. Aastal 1985 kirjeldati see alamliigina Homo erectus narmadiensis. See dateeriti vähemalt 236 000 aasta vanuseks.
Homo erectus elas pleistotseenis Pothohari platool Soani jõe ääres (praegu Pakistani Pandžabi provints, Rawalpindi lähedal). Soani kultuuri leiukohti on Välis-Himaalajas tänapäeva India, Pakistani ja Nepali territooriumil. Kahe teraga pihukirveid võidi hakata kasutama keskmises pleistotseenis.
Odai leiukohast Tamil Nadu osariigist leiti viiekuise lapse jäänused, mis omistatakse kas Homo erectusele või varasele Homo sapiensile. Raudturvised Kerala osariigi rannikult ja sarnased raudturvised Odaist hinnatakse 187 000 aasta vanusteks.
Jwalapurami leiukohas ei esine vaheaega Toba vulkaani purske ajal 74 000 aastat tagasi. Soni jõe orus Madhya Pradeshi osariigis Dhaba leiukohas jäi Levallois' tehnika ajavahemikus 79,6 ± 3,2 kuni  65,2 ± 3,1 tuhat aastat tagasi muutumatuks ka pärast Toba vulkaani purset. Dhaba leiukoha tööriistad meenutab väga Aafrikast (Aafrika keskmine kiviaeg) ja Araabiast leitud tööriistu ning Austraalia kõige vanemaid artefakte. Levallois' tehnika puudub Dhabas kõrgemal kihist E, mille vanuseks hinnatakse 47,5 ± 2,0 tuhat aastat. Umbes 48 aastat tagasi ilmus mikroliitide tehnoloogia.
Neoliitikumi (7000–5500 eKr) leiud kaevas välja Indiast Pinjore'ist Haryana osariigist Ghaggar-Hakra jõe (Sarasvati jõe vana sängi) äärest Guy Ellcock Pilgrim, Briti geoloog ja paleontoloog, kes avastas 1,5 miljoni aasta vanused ürginimese hambad ja osa lõualuust, mis näitab, et 1 500 000 tagasi elasid Acheuli kultuuri inimesed Pinjore'i piirkonnas Chandigarhi lähedal. Vanema paleoliitikumi kvartsiittööriistad kaevati välja piirkonnast, mis ulatub Pinjore'ist Nalagarhini (Solani ringkond, Himachal Pradesh).
Staicele raudteejaam
Staicele raudteejaam oli raudteejaam Ainaži–Valmiera–Smiltene raudtee Pāle ja Staicele vahelisel haruteel Limbaži piirkonnas Staiceles. Jaam asus Pāle raudteejaamast 14,8 kilomeetri kaugusel.
Kuigi Pālest Staicele paberivabriku juurde viiv harutee avati juba aastal 1913, avati Staicele raudteejaam siiski alles 15. veebruaril 1927, mil sealne harutee arvati Läti raudtee kitsarööpmeliste raudteede koosseisu. Toona asus jaam Volmari kreisi Aloja vallas. Sealne jaamahoone valmis siiski juba aasta varem. Jaama avamine ei võimaldanud aga Staicele elanikele kohe reisirongiliiklust, kuna jaam rajati Staicele paberivabriku teenindamiseks ja see jäi jaama põhifunktsiooniks ka hiljem. Jaam suleti aastal 1979.
Jühnde
Jühnde on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Göttingeni kreisis.
499
499. aasta
Jühnde
Valla pindala on 24,49 km². 31. detsembril 2016 elas seal 997 inimest.
Hiljuti on küla tuntuks saanud kui esimene nn "bioenergia küla" Saksamaal. 2005. aasta sügisest on küla sooja- ja elektrivarustuseks täielikult ära kasutatud ümbritsevatelt põldudelt kogutud jäätmed, söötes need ainulaadsesse biogaasi jaama.
Finantsteenused
Finantsteenused on majanduslikud teenused, mida pakub rahanduse tööstus, mis hõlmab ettevõtteid, kes käitlevad raha, nagu näiteks krediidiühistud, pangad, krediitkaardiettevõtted, kindlustusfirmad, raamatupidamisettevõtted, börsimaaklerid, investeerimisfondid, üksikjuhid ja mõningad riigi spondeeritud ettevõtted. Finantsteenuseid pakkuvad ettevõtted eksisteerivad kõigis majanduslikult arenenud geograafilistes piirkondades nagu Londonis, New Yorgis ja Tokyos.
Ajalugu
Esimesed ajaloolised teated pankadest on pärit umbes 4000 aastat tagasi. Juba Rooma, Kreeka, Babüloni, Hiina ja Egiptuse iidsed tsivilisatsioonid kasutasid ja said kasu pankade olemasolust. Kui algselt tegelesid pangad rahaliste vahendite hoiustamise, klientide arvelduste korraldamise ja laenude andmisega, siis 20. sajandi lõpp tõi koos globaliseerumise ja infotehnoloogia arenguga pangandusse enneolematu konkurentsi. See sunnib järjest laiendama pakutavate toodete-teenuste valikut ja uusi turge otsides võitlema klientide pärast.
Näited laenudest
SMS-laen (SMS loan) on väikelaen, mille laenutaotlust on võimalik esitada Interneti või telefoni teel. SMS-laenu üldjuhul iseloomustab lühike periood ja kõrge intress. SMS-laenu võtmine on seotud mitmete ohtudega, muuhulgas on levinud mitmed SMS-laenu petuskeemid. SMS-laenu võttes on reaalne oht ennast lõhki laenata, sest SMS-laenu väljastamisel ei kontrollita laenuvõtja finantsolukorda, sissetulekut ega olemasolevaid laenukohustusi.
Hüpoteek on kinnisasja pant. Näiteks eluasemelaenu väljastamisel vormistatakse notari juures hüpoteek panga kasuks. See tähendab, et ühelt poolt hüpoteek annab võimaluse laenu saamiseks ning teiselt poolt on ta laenuandjale tagatis. Hüpoteek annab laenuandjale õiguse hüpoteegiga tagatud nõude rahuldamisele panditud kinnisasja arvel.
Järelmaks on tarbimislaen, mille kasutamise eesmärk võib olla erinev. Järelmaksulepingus fikseeritakse laenu tähtsamad tingimused, nagu näiteks periood, tagasimakse tingimused, kuumakse suurus, intress jne.
Krediitkaart on pangakaart, mis annab võimaluse kasutada kokkulepitud piirmääras panga antavat krediiti. Krediidilimiit lepitakse kokku vastava lepingu sõlmimisel. Krediitkaardiga makstes ei sõltu makstav summa kaardiomaniku kontojäägist, vaid see summa arvatakse maha kliendi vabast krediidilimiidist. Eelkõige on krediitkaart mõeldud ostude eest tasumiseks, kuid sellega on võimalik välja võtta ka sularaha. Krediitkaardiga sooritatud tehingute eest toimub tasumine panga poolt määratud kuupäeval ja viisil. Tagasimaksmise viisid võivad olla erinevad. Krediitkaardile võivad olla kehtestatud erinevad tasud näiteks aastatasu, kuu hooldustasu, intress jne. Krediitkaartide tasude ning teiste tingimustega on võimalik tutvuda pankade kodulehtedel.
Väikelaenud on laenu vorm, mille puhul puudub tagatis ja selle saab enamasti väga kiire ja minimalistliku laenutaotlusprotsessi tulemusena. Väikelaenud, on nagu nimigi ütleb, väiksema summaga väljastatavad laenud, umbes 100–200 eurot.
Tarbimislaen on väikelaenu vorm, mille eesmärgiks on laenuvõtja tarbimisvajaduste rahuldamine.
Eestis tegutsevad laenuandjad
Bondora on otselaenamise ettevõte, mis pakub teenuseid laenusoovijatele ja investoritele. Bondora ise laene ei väljasta, vaid pakub administreerimisteenust, kontrollib laenusoovijate tausta ja hoolitseb kasutajatevaheliste maksete liikumise eest.
Bigbank on 1992. aastal Eestis asutatud tähtajalistele hoiustele ja tarbimislaenudele keskendunud.
Kreditex pakub kinnisvara laenu nii alustavale ettevõtjale kui ka tegutsevatele äriettevõtetele. Tagatiseks olev korter, maja, suvila või maa võib kuuluda ettevõttele või eraisikule.
TF Bank on tagatiseta laen eraisikutele, mida võib kasutada oma tahtmise järgi ja selleks ei pea oma arveldusi kodupangast üle tooma, vaid saab tasuda laenumakseid oma internetipangast.
Pangad
Kommertspank on peamiselt kaubandust finantseeriv eraomandusel baseeruv krediidiasutus, mis pakub pangateenuseid üldsusele (erinevalt investeerimispangast). Kommertspankade osutatavad tähtsamad teenused jagatakse kolmeks:
Hoiustamine on väärtpaberite ja -asjade tähtajaline või tähtajatu oma arvele võtmine. Laenamine on laenu-, järelmaksu-, liisingu- ja garantiitoodete pakkumine. Hoiustamisel ja laenamisel pakub pank klientidele ka nõustamist.
Maksete teostamine on majandustehing, kus üks majandussubjekt (eraisik, ettevõte või organisatsioon) kannab oma arvelt raha teise majandussubjekti arvele
Investeerimispank on finantseerimisasutus, mis aitab jõukaid individuaale, korporatsioone ja valitsusi andes nõu ja seeläbi kasvatades rahalisi vahendeid. Investeerimispank võib aidata ettevõtteid ka ühinemisprotsessidel, vara soetamisel ja väärtpaberite kauplemisel. Peamised teenused on : Investeerimispangad saavad kasumit, nõudes tasusid ja vahendustasusid enda osutatavate teenuste eest.
Mõned Eestis tegutsevad pangad
Luminor tegutseb kolmes ärivaldkonnas: jaepangandus, äri- ja institutsionaalne pangandus ning varahaldus ja elukindlustus.
Swedbank tegutseb Põhja- ja Baltimaades, pakkudes peamiselt jaepangandust, varahaldus- ja finantsteenuseid.
Kindlustus
Kindlustus on riski maandamise tehing, mis kindlustab täieliku või osalise finantsilise kompensatsiooni kaotuse või kahju põhjustamise teatud sündmuse tõttu, mida ei olnud võimalik kindlustatud firmal vältida.
Kindlustusliigid
Elukindlustus toetab kindlustatu peret siis, kui kindlustatu seda enam teha ei saa. Kui satutakse õnnetusse või peaks juhtuma halvim, makstakse olenevalt olukorrast, kas kindlustatule või tema lähedastele hüvitist. See aitab ootamatus olukorras igapäevaste kulutustega toime tulla.
Kodukindlustusega on kaitstud selle ehitise juurde kuuluvad rajatised ja hoone olulised osad (sh sisseehitatud valgustid, sanitaarseadmed), tehnosüsteemid (sh soojuspumbad, kommunikatsioonitrassid), siseviimistlus (sh köögimööbel, v.a köögitehnika) ja sisseehitatud mööbel. Kahju korral taastatakse kodu täielikult.
Reisikindlustus katab õnnetuste ja haigestumisega seotud arstiabi ning transpordi kulud; reisikava muutusest (sh reisi ärajäämine, katkemine, transpordivahendi hilinemine) tekkinud kulud; reisile kaasa võetud isiklike esemete taastamise või asendamisega seotud kulud, kui need esemed saavad reisi ajal äkiliselt toimunud ettenägematu sündmuse tagajärjel; kahjustada või hävinevad (sh varastatakse); reisi käigus kolmandatele isikutele põhjustatud eseme- või isikukahjud.
Mõningad kindlustusliigid Eestis
ERGO on üks juhtivatest kindlustusseltsidest Baltikumis, pakkudes terviklikku valikut nii vara- kui elukindlustuslahendustest.
IIZI Kindlustusmaakler AS on Eesti kapitalil põhinev kindlustusvahenduse ettevõte. Kvaliteetset maaklerteenust pakutakse nii väike- kui ka suurklientidele läbi personaalsete lahenduste ja internetipõhise iseteeninduskeskkonna.
213 eKr
213. aasta eKr ehk ab urbe condita DXLI (541).
Kuremarja tänav
Kuremarja tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Männiku asumis. Kuremarja tänav algab Männiku teelt ja lõpeb Mahla tänaval.
Wulf
Wulf (ka Wulff) oli aadlisuguvõsa, mis pärines Anhalt-Magdeburgist.
Kuremarja tänav
Kuremarja tänav on lääne-idasuunaline ja ligikaudu 100 meetri pikkune.
Wulf
Johann von Wulf (1663–1748) sai Rootsi aadlikuks 25. aprillil/5. mail 1704.
Gerilja-aiandus
pisi|Geriljaaednike logo maasikataimede vahel pisi|Geriljaaednikud taashaljastavad raiutud puu asukohta Los Angeleses pisi|Tänavakunstnik [[Banksy kujutis lillekimpu heitvast meeleavaldajast]] pisi|Betooniplokkide haljastamine pisi|Haifa geriljaaednikud öös Gerilja-aiandus (ka sissiaiandus) on taimede kasvatamine maal, kus aednikul pole seaduslikku õigust aiatöödega tegeleda. Maatükk võib-olla hüljatud krunt, eramaa, kohaliku omavalitsuse maa, majakatused, räämas ehitusplatsid, jäätmaad, parkimisalad jne. Selle aiandusliigiga tegelevate inimeste motiivid on erinevad: ühed võivad lihtsalt oma krundi piirest väljuda, teistel võivad olla aktivismi või protesti eesmärgid. Gerilja aedadest võivad kujuneda kogukonnaaiad.
Wulf
Wulfidele kuulusid Eestis Tähtvere, Kärevere, Laeva, Taheva, Tidriküla, Mõniste ja Saarde mõis.
Gerilja-aiandus
Esinemisvormid
Gerilja-aednikud võivad juhtida tähelepanu puudustele linnaruumi arenduses või ka puudulikule taristu hooldusele. Nii on täidetud tänavaauke mätaste või lillelappidega. Aedniku eesmärk võib olla ka esteetiline, ideoloogiline või praktiline, eesmärgist ja võimalustest lähtudes valitakse ka viljelusviis: taimi istutatakse näiteks autokatustele, juhuslikele vabadele maalappidele või siis võib lillepoti riputada laternaposti külge, poetatakse nn seemnepomme. Maalapp ei pea tingimata hüljatud olema, kasutatakse võimalust ka olemasolevaid haljasalasid oma taimedega täiendada, nii on kanepi legaliseerimise pooldajad puistanud kanepiseemneid linnade haljasaladele ning keskkonnakaitsjad istutanud puid murumaadele.
Ajalugu
Teadaolevalt esimest korda mainiti mõistet seitsmekümnendatel, mil Liz Christy ja tema rühmitus Green Guerrilla (ee k Rohegerilja) selle 1973. aastal New Yorgis kasutusele võtsid ning muutsid ühe hüljatud eramaa aiaks – see ala on endiselt vabatahtlike hoole all ja nüüdseks linnavalitsuses ametlikult arvel. Esmalt tagasihoidlik ja varjus tegutsenud liikumise populaarsus kasvas ja üheksakümnendatel toimus ettevõtmisi, kus sajad inimesed tungisid öösel mõne ettevõtte tühermaale ja muutsid selle hommikuks aiaks, soovides juhtida tähelepanu maalappide väärkasutamisele ja linnaruumi mandumisele. Ajapikku hakkas linnavalitsus nägema selles väärtust ja algatas GreenThumbi programmi, millest kujunes 2000-aastateks riigi suurim aiandusprogramm, mis pakub lisaks aiamaadele ka tööriistade laenutuspunkte, õpitubasid ja koostöövõimalusi erinevate institutsioonidega.
Kõige laiahaardelisemalt on gerilja-aiandust korraldanud Brasiilia MST-liikumine (Maata Tööliste Liikumine), harides üles ja pannes saaki andma suuri riigile või eraomanikele kuuluvaid maatükke, viidates Brasiilia põhiseadusele, mis kohustab maaomanikke oma maad adekvaatselt, heaperemehelikult kasutama ning pidama silmas ka ümberkaudse kogukonna huve. Kui maaomanik ei täida põhiseaduses ettenähtud kohustusi (jättes maa sööti, palgates võõrtöölisi jne), siis võib sekkuda MST ja kuna liikumine kujutab endast arvestatavat füüsilist jõudu – seda seostatakse mitmete veriste vägivallapuhangutega –, on jõukad maaomanikud sunnitud leppima sellega, et töölised harivad nende golfiväljakud üles.