cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lower Manhattan
Ajalugu
pisi|vasakul|Illustratsioon linnulennulisest ülevaatest, umbes aastast 1914 Esimene asustus piirkonnas pärineb 1624. aastast, mis määras tulevase Uus-Madalmaade halduskeskuse Uus-Amsterdami. Kolmsada aastat hiljem kõrgusid seal juba maailma esimesed pilvelõhkujad. Manhattani lõunatipp oli ning on ositi tänini ümbritsetud sadamasildadega.
Seli mõis
Ajalugu
Esimesed teated Seli mõisast pärinevad aastast 1474, mil läänimees Hans von Lode müüs selle koos veskiga Pirita kloostrile.
Erika tänav
Tänava nimi
6. oktoobril 1953 nimetati tänav Pavel Nahhimovi järgi ümber Pavel Nahhimovi tänavaks ehk Nahhimovi tänavaks. Algne tänavanimi taastati 3. augustil 1990.
Lower Manhattan
Ilme
pisi|vasakul|Lower Manhattan (2017) New Yorgi ärikeskuse siluetti, mis paistab esisele Upper Bay lahele, teatakse kui ühte Lääne modernse vabaturukapitalismi tunnusmärke.
Seli mõis
Ajalugu
Mõisal olnud mitmeid omanikke:
Emmaste külanõukogu
Emmaste külanõukogu oli külanõukogu Hiiumaa rajoonis. Külanõukogu moodustati 1945. Külanõukogu halduskeskus asus Viiterna külas. Külanõukogu pindala oli 182 km² (1977)
Paatsalu vald
pisi|300px|[[1939. aasta vallareformiga muudetud valdade piirid Läänemaal]] Paatsalu vald (saksa keeles Patzal) oli vald Läänemaal Hanila kihelkonnas.
Seli mõis
Ajalugu
1905. aasta rahutuste ajal sai peahoone põlengus kannatada ning see taastati mõnevõrra muudetud kujul.
Paatsalu vald
Vald eksisteeris 1893 –1939. 1939. aasta vallareformiga läks valla põhjaosa Karuse ja lõunaosa Varbla valla koosseisu.
Seli mõis
Ajalugu
Pärast 1919. aasta mõisate sundvõõrandamist sai mõisa valdajaks Eesti Punane Rist. Aastatel 1920–1985 töötas mõisa peahoones kopsutuberkuloosi sanatoorium, seejärel olid raviastutuse patsientideks sõjaveteranid.
Erika tänav
Tänava nimi
Praegune Erika tänav sisaldab ka endist Väike-Erika tänavat (tänapäevased Erika 6, Erika 6a, Erika 8 ja Erika 10).
Hoonestus ja taristu
pisi|Erika 3 pisi|[[Arsenali keskus, Erika 14]] pisi|püsti|Arsenali veetorn, Erika 4a
Seli mõis
Ajalugu
Eesti taasiseseisvumise järel tagastati mõis Eesti Punasele Ristile. Mõisahooneid rentinud Kaitseministeerium omandas kogu mõisakompleksi 2006. aastal. Tänapäeval pakutakse Seli tervisekeskuses taastusravi rahvusvahelistelt sõjalistelt operatsioonidelt tagasi jõudnud kaitseväelastele, vabadusvõitletele, kaitseliitlastele ja kaadrikaitseväelastele.
Paatsalu vald
Valla alal asus teiste seas Paatsalu ja Illuste mõis.
Erika tänav
Hoonestus ja taristu
Tallinna Linnavalitsus korrastas Erika tänava katastriüksuste aadresse 4. mail 2016. Samuti puudutas Karjamaa tänava katastriüksuste aadresside muutmine 7. septembril 2016 Erika tänavat.
Erika tänaval asuvad:
Mööda Erika tänavat kulgesid Veskimetsa – Volta ja Volta – Paljassaare kõrgepingeliinid (110 kV), mis asendati 2022.a kevadel maakaablitega.
Amiodaroon
Amiodaroon on III klassi antiarütmikum, millega ravitakse erinevaid südame rütmihäireid.
Sile disain
Sile disain (inglise keeles flat design) on minimalistliku kasutajaliidese disainikeel, mida kasutatakse peamiselt graafilise kasutajaliidese disainis, nagu näiteks veebi- või mobiilirakendustel, aga ka visuaalmeedias, nagu näiteks plakatite disainis.
Amiodaroon
Sellega ravitakse näiteks vatsakeste tahhükardiat ja virvendust, kodade virvendust ning paroksümaalset supraventrikulaarset tahhükardiat.
Metsaülem
Metsaülem on mingi metsaala (Eestis harilikult riigimetskonna) majandamist ja korraldamist juhtiv metsandustegelane. Kui mingis piirkonnas on mitu metsaülemat, siis nendest tähtsaimat nimetatakse peametsaülemaks. Metsaülema alluvuses võivad töötada ka abimetsaülemad.
Sile disain
Ajalugu
Flat-disaini on saanud peamised mõjutused Šveitsi disainist, tekstipõhisest kasutajaliidesest, modernismist ja Bauhausist tulevast stiilist. Šveitsi disaini peetakse peamiseks flat-disaini mõjutajaks, mille tekkimist ja populariseerimist 1950ndatel ja 1960ndatel peetakse flat-disaini alguseks, kuigi digitaalmaailma ei ilmu see veel aastakümneid.
Metsaülem
Eesti esimese vabariigi ajal oli metsaülem laiade volitustega riigiametnik, kes metsade majandamisel pidi hoidma riigi vara ja esindama riigi huve. Aastatel 1918–1925 töötasid maakondade metsaülemad, kes kontrollisid ja juhendasid ka erametsade majandamist, valmistasid ette metsade riigistamist ja uute metskondade moodustamist. 1925. aastal maakonna metsaülema ametikoht kaotati. Metskondade kontrollimiseks ja juhendamiseks loodi ringkonna metsarevidendi ja 1931. aastal revidentmetsaülema ametikoht.
Sile disain
Ajalugu
Flat-disaini võttis esimesena kasutusse Microsoft oma Metro disainis. 2002. aastal lasi Microsoft välja Windows Media Centeri ja 2006. aastal Zune MP3-mängija, kus mõlema kasutajaliides kasutasid teatud elemente flat-disainist. Zune’i disain oli lihtne ja puhas, fookus pandi suurele väiketähelisele kirjastiilile, silueti stiilis logole ja monokroomsetele tekstivärvidele. Microsoft jätkas antud stiili oma 2010. aastal välja lastud Windows Phone 7-ga, mis tehti kasutades Zune'ist tuntud disainielemente. Disaini domineerisid suured kujundid, kasutati seriifideta kirjastiili, lamedaid pilte (inglise keeles flat image) ja ruudustiku (inglise keeles grid) malle kasutavaid menüüsid. Tänu Windows Phone 7 disaini edule lasi Microsoft välja Windows 8, kus kasutati Metro disaini. Julged värvid, lihtne kirjatüübid, pikad varjud ja fantoomnupud (inglise keeles ghost buttons) on flat-disaini olulised elemendid. Sealt edasi on Microsoft viinud oma tooted nagu näiteks Xbox 360, Microsoft Office ja oma veebilehe, Metro disainistiilile.
Metsaülem
Hiljem on metsaülema tegevusvaldkonnad ja ülesanded muutunud. Aastast 1997 on metsaülema ülesanne oma metskonna metsade majandamine.
Sile disain
Ajalugu
2013. aastal lasi Apple välja iOS7, mis kasutas flat-disaini elemente, liikudes eemale skeuomorfist.
Downtown (Jersey City)
pisi|Downtown nähtuna [[Liberty State Parkist]] Downtown on New Jersey linna kesklinn, mis jaotub ajalooliseks keskuseks Historic Downtown ja Hudsoni jõeäärseks kalda-alaks Waterfront.
Sile disain
Ajalugu
2014. aastal lasi Google tarkvaraarendajatele välja oma Material Designi, et loodavate rakenduste disain ühtiks Androidi ja Chrome OSi disainiga. Kuigi Material Designi nimetatakse flat-disainiks, sisaldab see siiski skeuomorfismi elemente nagu näiteks varjud.
2014. aastal uuendas Apple oma macOSi sileda disainiga, lastes välja OS X Yosemite’i.
Amiodaroon
See on enim kasutatav antiarütmikum maailmas, samuti Eestis, kus amiodarooni kasutab aastas keskmiselt 2600 patsienti. Amiodoroon on kantud Maailma Terviseorganisatsiooni (WHO) hädavajalike ravimite nimekirja.
Mustikas (kaubanduskeskus)
Mustikas (ka Keskus Mustikas, Mustamäe Kaubanduskeskus Mustikas; Mustika Keskus) on Tallinnas Mustamäel asuv kaubanduskeskus aadressil A. H. Tammsaare tee 116. Keskuses on ca 27 000 m2 müügipinda ja tegutseb umbes 60 poodi.
Amiodaroon
Ravimit manustatakse tavapäraselt suukaudselt või intravenoosselt (veeni). Elustamiste käigus on seda vahel manustatud intraosteaalselt (luuüdisse).
Mustikas (kaubanduskeskus)
Ajalooliselt asus samal kohal Tallinna Aiandussovhoos ja Kadaka turg.
Amiodaroon
Seda turustatakse näiteks raviminimede Cordarone, Amiokordin, Nexterone, Pacerone all.
Mustikas (kaubanduskeskus)
Mustika keskuse põleng
pisi|Mustika keskus. 5. märtsil 2009 toimus Mustika keskuses suurpõleng. Põlenguala levis 1000 ruutmeetrile ja vingu ja suitsukahjustusi sai kogu kaubanduskeskus. Põlengukahjud olid rohkem kui 100 miljonit krooni.
Häirekeskus sai teate põlengust kell kolmveerand 6 varahommikul, sündmuskohale sõitis seitse päästeautot, kaks paakautot, kaks redelautot, operatiivkorrapidaja ja kiirabi brigaad. Kustutustööd olid raskendatud, sest kõrge temperatuuri tõttu ei saanud suitsusukeldujaid kasutada ja sissevarisenud katuse all olnud tulekolletele ei pääsetud ligi. Põleng kustutati kella poole 6 ajal, aga päästjad pidid öösel kaks korda uuesti süttinud tulekoldeid kustutamas käima.
Downtown (Jersey City)
Ilme
600px|pisi|center|[[Governors Island saarelt Jersey City kesklinnale avanenud vaade üle New Yorgi ülemlahe]]
Eesti skaudiliikumine
Skautliku liikumise alguseks Euroopas loetakse aastat 1907, mil Inglise ratsaväe kindralinspektor Robert Baden-Powell korraldas Londoni lähedal Brownsea saarel esimese laagri tema enda poolt organiseeritud noorteüksusele, keda ta nimetas Boy Scoutideks.
Skautlus levis lühikese ajaga üle kogu maailma, jõudes Eestisse juba 1912. Vahepeal puhkenud I maailmasõda küll pidurdas skautluse arengut, kuid 1920. aastal Londonis toimunud I ülemaailmsel Jamboreel, kus liikumise rajaja Baden-Powell kuulutati 6. augustil Maailma Peaskaudiks, osales üle miljoni liikme. Sellest Jamboreest võttis osa ka 10-liikmeline Eesti esindusüksus.
Eesti skaudiliikumine (ka: Eesti skautlus) algas esimeste skaudiüksuste tegevusena 1912. aastal. 1928. aastal avaldatud kirjutise andmetel väitis Eesti skautide peavanem Nikolai Kann, et skaudiliikumist püütud organiseerida Tallinna Peetri Reaalkooli juures juba 1911, kuid katsetus jooksnud liiva ja kui Nikolai Kann 1915. aastal Peetri Reaalkooli direktoriks sai, seal skaudirühmi ei eksisteerinud.
Esimesed dokumenteeritud andmed skaudiliikumisest Eesti pinnal Pärnus rajanevad F. Bliebernichti uurimusele 1939. aastal avaldatud koguteoses "28. a. Eesti skautlust". Pärnu üksus alustanud tegevust Pärnu Poeglaste Gümnaasiumi juures 1912. aasta suvel. Algust tehti ühe Hundi salgaga, järgnesid Lõvi, Känguru ja Kiivitaja salgad; poiste vanus liikumise algaegadel oli 12–14, tegevuse õitseajal kuulus üksusesse 80–100 liiget, kes kõik olid kas Pärnu Poeglaste Gümnaasiumi või Kaubanduskooli õpilased. Rühm kinnitati esimeseks skaudirühmaks Vene tsaaririigi Läänemere provintsides. Rühma vanemaks sai ühe algataja ja salgajuhi Ervin Tammanni isa. Tammannite korter oli ka esimeste koonduste pidamise kohaks, hiljem muretseti rühmale oma kodu ja sisustati poiste valmistatud mööbliga. Põhirõhk oli poiste erialasel väljaõppel – poisid olid Pärnu tuletõrje liikmed ja tulekahju ajal korrapidajad, said esmaabi ettevalmistuse linnaarst Kukelt, töötasid praktiliste oskuste omandamiseks Pärnu tislerite, lukkseppade ja maalrite juures jmt. Oma tegevust majandasid Pärnu skaudid peaasjalikult pidude korraldamisega, kus osalesid poiste oma mandoliinide orkester ja laulukoor, esitati näidendeid ja nalju. Pärnu skaudirühm tegutses viis aastat, tegevust katkestas ajutiselt Saksa laevastiku poolt Pärnu pommitamine 1915. aastal, mil koolid evakueeriti Viljandisse ja Tartusse. Skaudiliikumine sai jätkuda alles 1916, mil gümnaasium asus tagasi Pärnusse. Teine tegutsemisperiood oli intensiivne ja viljakas kuni 1917. aasta oktoobrini, mil tsepeliinide rünnaku tagajärjel kool lõplikult evakueeriti. 1917. aasta sügisel võeti kasutusele sinimustvalge lipp. Pärnu skautide tegevuse lõpetasid 1918. aasta Saksa okupatsioon ja Vabadussõda.
Mustikas (kaubanduskeskus)
Mustika keskuse põleng
Põleng sai alguse tehnikapoe Onoff laoruumidest, kust levis kustutussüsteemi rikke tõttu müügisaalidesse.
Eesti skaudiliikumine
Aastal 1922 loodi Skautide Maailmaorganisatsioon (WOSM), mille üks asutajaliige oli Eesti Skautide Malev.
Mustikas (kaubanduskeskus)
Põlengu põhjused
Alguses kahtlustati süütamist, aga Mustika keskuse põlengu uurimiseks käivitatud menetlus ei suutnud selgitada tulekahju tekkepõhjust ning seega ka võimalikku süüdlast, mistõttu lõpetas politsei kriminaalmenetluse. Põlengule aitas kaasa automaatkustutussüsteemi mittetöötamine.
Amiodaroon
Kõrvaltoimetest on sagedasemad kilpnäärme talitlushäired.
Eesti skaudiliikumine
Eesti skautlus 1918–1940
Eesti skautluse rajajaks peetakse Anton Õunapuud, kes koondas Vabadussõtta 50 skauti. Õunapuu sai võimlemisõpetaja ettevalmistuse Soomes ja tutvus seal ka kohaliku skaudiliikumisega. Õunapuu asutas oma esimese skaudirühma Tallinna Linna Poeglaste Kommertsgümnaasiumi juurde (kool asus Westholmi gümnaasiumiga samas hoones Kordese tänaval 1915–16 ja kolis seejärel Kloostri tänavale Poeglaste, hilisema nimega Gustav Adolfi Gümnaasiumi majja); hiljem veel ühe rühma Tallinna Reaalkooli juurde. Mõlema Õunapuu skaudirühma tegevus lõpetati Saksa okupatsiooni poolt 1918. aasta märtsis. Üksikuid skaudirühmi tegutses samal ajal ka Tartus, Viljandis ja Valgas, kuid ka mujal.
Liikumine kasvas kiiresti, üksused reorganiseerusid ka teistes linnades. 1920. aastal asutati malevad Tartus, Valgas ja Narvas ning 1921. aastal Võrus ja Haapsalus. Üheks oluliseks ajendiks liikmeskonna äkiliseks kasvuks peeti lääneliitlaste sõjaväelt ostetud vormiriietust, mille väiksemad numbrid jagati skautidele. Tolleaegsel skaudieksamil nõuti skaudiseaduste ja eri sõlmede tundmist, üldteadmisi kodumaa ja riigikorra alalt. Korraldati riviõppuseid ja matku, laagreid hakati korraldama hiljem.
1920.-1921. aasta kriisi ajal (L. Tõnson ja J. Pitka läksid omavahel riidu, loodi Noorkotkaste organisatsioon, paljud liikmed läksid üle ja seni skautide ridades tegutsenud gaidid lõid oma malevad, massilise liikmeksastumisega jõi puudulikuks skautlik kasvatus, jne) otsustati välja vahetada skautide peavanem. Esimesena tehti ettepanek hakata peaskaudiks 1921. aasta detsembris Laidonerile, kes siiski loobus. Seejärel pakuti peaskaudi kohta Tallinna Linna Poeglaste Reaalgümnaasiumi koolidirektor Nikolai Kannile, kes oli olnud koos Jaan Hünersoni, B. Rautsmanni ja G. Ollikuga Peastaabis, ning kes täitiski talle usaldatud rolli kohusetundlikult kuni oma surmani 17. veebruaril 1948 põgenikelaagris Saksamaal. Jaan Hünerson ja N. Kann tõid tänu laialdastele teadmistele, poliitilisele võimekusele ja tulevikuvisioonile skaudiliikumise kriisist välja. Koostati põhimäärus, skaudisõprade seltside ja viimaste liidu põhikirjad (esimese seltsi loomise 30.04.1922 juures olid Hünersonid, H. Treffner ja G. Kalkun), koolitati juhte. Reorganiseerimine viidi läbi 1921.-1922. a., esimeseks suuremaks ürituseks uutel alustel peetakse eesti skautide kongressi 20. märtsil 1921. 1. märtsist 1922 keelati Vabadussõjaaegsete sõdurimundrite kandmine ja hakati kandma rahvusvaheliselt kasutatavat skaudivormi. 1922. aasta lõpust hakati vastu võtma skauditõotusi. Inglismaa eeskujul hakkas 11.03.1923 kehtima maleva uus põhimäärus, veidi enne seda 27.02.1923 loodi skautmasterite kogu, kujunes välja Peastaabi töö korraldus. Skautliku kirjanduse väljaandmisega tehti algust juba 1921, mil ilmus Tolsi ja Johansoni "Skoudi käsiraamat". 1923 asutati Skautide Kirjastamisühing, anti välja kalender-käsiraamat. 1921 kuni likvideerimiseni ilmus järjepidevalt ajakiri "Eesti Skaut".
Skautluse õitseajaks Eestis peetakse ajaperioodi 1932–1940. Skautide üldarvuks sõjaeelses Eesti Wabariigis on kalkuleeritud 4000–6000 poissi.
1940. aastal keelati seoses Nõukogude Liidu okupatsiooniga Eestis skautlik liikumine.
Aastal 1988 skaudiliikumine Eestis taastati ja 1995. aastal loodi Eesti Skautide Ühing.
Sile disain
Ajalugu
2014. aasta lõpus ilmunud Flat 2.0 võttis kasutusse gradiendi ja varjud, et kasutajatele tagada paremat kasutusmugavust.
2016. aastaks oli enamik suurematest mobiilioperatsioonisüsteemidest läinud üle flat-disainile, sealhulgas BlackBerry 10 OS, Tizen OS ja KDE Plasma 5 ning ka enamus Androidil põhinevad kasutajaliidesed nagu näiteks Samsung Experience, LG Optimus UI, Huawei EMUI ja Xiaomi MIUI.
Kriitika
Flat-disaini on kritiseeritud selle poolest, et see teeb kasutajaliidesed ebaintuitiivseks ja halvemini kasutatavaks. Tehes kõik disainielemendid (menüüd, nupud, lingid jne) lamedaks, võib nende funktsionaalsusest arusaamine muutuda keerulisemaks. Uuringud on näidanud, et flat-disain on populaarsem pigem nooremate, kui vanemate inimeste seas. Uuringud on ka näidanud, et kuigi nooremad inimesed navigeerivad flat-disainis paremini, siis neil võib esineda probleeme kasutajaliidesest arusaamisel. Kasutajaliidese ja kasutuskogemuse ekspert Jakob Nielsen on väitnud, et flat-disain on oht tahvelarvutite kasutatavusele.
Nöörirada
alt=Nöörirada|pisi|Orienteerumise nööriradaNöörirada on orienteerumisrada, mis on mõeldud algaja orienteeruja julgestamiseks. See on rada, mis on maastikul tähistatud lindiga nii, et liikujat ei juhatata otse ühest kontrollpunktist teise, vaid pikema ringiga. Idee on selles, et algaja orienteeruja saaks turvaliselt harjutada maastikul liikumist ja õppida iseseisvalt teevalikute üle otsustama.
Nöörirada kasutatakse nii algajate treeningutel kui ka orienteerumisvõistlustel kuni 12-aastaste laste radadel.
Sesava kihelkond
thumb|250px|[[Kuramaa kubermang]] Sesava kihelkond (saksa keeles Kirchspiel Sessau) oli haldusüksus Dobele kreisis Kuramaa kubermangus Lätimaal.
Palend
Palend on ukse- või aknaava sisepind, müüriava (näiteks akna, ukse, luugiava, aga ka niši) külgpind, mille vastu kinnitatakse piidad või raamistus. Palend võib olla kitsas, kuid paksude müüride puhul ka lai ja erilise kujundusega (palestik).
Kopikas: Tallinna leht
pisi|Ajalehe Kopikas: Tallinna Leht päis (1913) Kopikas: Tallinna leht oli ajaleht, mis ilmus Tallinnas 1913. aastal.
Ajalehe looja oli Peterburist tulnud Maria teatri flöödipuhuja Adols Lippo. Ta sai ajalehe väljaandmiseks loa 1912. aastal. Ajaleht ilmus enne Tallinna linnavalitsuse valimisi, et teha kihutustööd eestlaste kasuks, et sakslasi ei valitaks linnavalitsusse. Sisaldas ka karikatuure.
Toimetuses töötasid Karl Holm, Harald Velner, Johannes Äksi. Kaastööd tegi ajalehele Vootele Mesikäpp. Vastutav toimetaja oli Adols Lippo.
Toimetus asus Tallinnas Viruvärava puiestee 27. Ajalehte trükiti Tallinnas M. Schifferi trükikojas ja hinnaks oli 1 kopikas.
Sandra Perković
Sandra Perković (sündinud 21. juunil 1990 Zagrebis) on Horvaatia kettaheitja. Ta on kettaheites kahekordne olümpiavõitja, kahekordne maailmameister ja viiekordne Euroopa meister.
2010. aastal pälvis ta Euroopa kergejõustiku tõusva tähe auhinna.
2014. aastal Euroopa meistrivõistlustel Zürichis võitis ta kuldmedali tulemusega 71.08, mis oli Horvaatia rekord ja naiste kettaheites üle paljude aastate esimene tulemus üle 70 meetri.
2015. aasta maailmameistrivõistlustel võitis ta tulemusega 67.39 hõbemedali.
2016. aastal tuli ta neljandat korda Euroopa meistriks, kui võitis kulla 69.67-ga.
2016. aasta suveolümpiamängudel Rio de Janeiros tuli ta tulemusega 69.21 kettaheites teist korda olümpiavõitjaks.
2017. aasta maailmameistrivõistlustel Londonis tuli ta teist korda maailmameistriks, võites kuldmedali tulemusega 70.31.
Aastatel 2012–2017 tuli ta kuuel korral järjest Teemantliiga üldvõitjaks.
Tema isiklik rekord kettaheites on 71.41, mis on heidetud 18. juulil 2017 Bellinzonas.
28. detsembrist 2015 kuni 14. oktoobrini 2016 kuulus ta Horvaatia parlamenti.
Isiklikud rekordid
Allikas: IAAF
Idagoodid
pisi|400px|Mosaiik, mis kujutab Theoderich Suure paleed, tema paleekabelis [[San Apollinare Nuovos]]
Idagoodid (ka ostrogoodid, või ) olid gootide haru (teine haru oli läänegoodid), germaani hõim, kellel tekkis 3. sajandil pKr suur riik Mustast merest põhja pool ja kes 5. sajandi lõpul rajasid Theoderich Suure juhtimisel kuningriigi Itaalias.
Tungides Läänemerest lõuna poole, rajasid idagoodid, siis tuntud kui greuthungid, suure riigi, mis ulatus Dnestrist Volgani ja Mustast merest Läänemereni. Idagoodid olid 3. sajandil arvatavasti kirjaoskajad ja nende kaubavahetus roomlastega oli kõrgelt arenenud. Nende Doonau kuningriik jõudis võimsuse tippu kuningas Ermanarichi ajal, kes öeldakse olla sooritanud vanas eas enesetapu, kui hunnid ründasid umbes aastal 370 tema rahvast ja alistasid selle.
Pärast nende alistamist hunnide poolt oli idagootidest umbes 80 aastat vähe kuulda, misjärel nad ilmusid uuesti Pannooniasse Doonau keskjooksul kui roomlaste föderaadid. Siiski jäi väike grupp neist maha Krimmi, kui suurem osa neist liikus Kesk-Euroopasse, ja need Krimmi goodid eksisteerisid kuni vähemalt 16. sajandini. Pärast hunnide riigi kokkukukkumist Nedao lahingu (453) järel liikusid idagoodid Theoderich Suure juhtimisel esiteks Möösiasse (u. 475–488) ja hiljem vallutasid germaani sõdalase Odoakeri Itaalia kuningriigi. Theoderichist sai aastal 493 Idagootide kuningriigi kuningas ja ta suri aastal 526. Järgnes ebastabiilsuse periood, mis ahvatles Ida-Rooma keisrit Justinianus I aastal 535 idagootidele sõda kuulutama kavatsusega taastada Rooma riigi endised lääneprovintsid. Alguses olid bütsantslased edukad, kuid Totila juhtimisel vallutasid goodid tagasi enamuse kaotatud territooriumist kuni Totila surmani Taginae lahingus. Sõda kestis peaaegu 20 aastat ning põhjustas Itaalias tohutut kahju ja tühjenemist. Järele jäänud idagoodid sulandusid langobardide hulka, kes rajasid oma Itaalia kuningriigi aastal 567 pKr.
Jagatud goodid: greuthungid ja idagoodid
pisi|Kotkakujuline [[fiibula]] Gootide jagunemist on esimest korda kinnitatud aastal 291. Tervingeid on esmamainitud umbes sel ajal, greuthungeid, läänegoote ja idagoote on kõiki mainitud mitte varem kui aastal 388. Greuthungeid on esimesena maininud Ammianus Marcellinus, kes kirjutas mitte varem kui aastal 392 ja võib-olla hiljem kui aastal 395, ja tema kirjutis põhineb tervingite pealiku sõnadel, kes on teada juba aastast 376. Idagoote on esmamainitud dokumendis, mis on dateeritud septembriga 392 Milanost. Claudius Claudianus märgib, et nemad koos gruthungidega asustavad Früügiat. Herwig Wolframi järgi kasutavad algallikad kas termineid tervingid/greuthungid või lääne/idagoodid ja ei sega neid paare kunagi. Kõiki nelja nimetust kasutati koos, kuid paarideks sidumist säilitati alati. Et tervingid olid läänegoodid ja greuthungid idagoodid, toetas ka Jordanes. Ta tuvastas läänegootide kuningad Alarich I-st kuni Alarich II-ni kui 4. sajandi tervingite kuninga Athanarichi pärijad ja idagootide kuningad Theoderich Suurest kuni Theodahadini kui greuthungide kuninga Ermanarichi pärijad. See tõlgendus, kuigi teadlaste seas väga levinud, pole siiski üldkehtiv. Jordanese Getica järgi valitses umbes aastal 400 idagoote Ostrogotha ja idagootide nimi tuleneb sellest, kuid tänapäeva ajaloolased eeldavad sageli vastupidist, et Ostrogotha sai nime rahva järgi.
Nii Herwig Wolfram kui ka Thomas Burns järeldavad, et mõisted tervingid ja greuthungid olid geograafilised tähised, mida iga hõim kasutas teise kirjeldamiseks. Need mõisted langesid seepärast seoses gootide minemaajamisega hunnide sissetungides kasutusest välja. Selle toetuseks tsiteerib Wolfram Zosimost viitega grupile "sküütidele" põhja pool Doonaud, keda kutsuvad greuthungideks barbarid Isterist põhja pool. Wolfram järeldab, et see rahvas oli tervingid, kes jäid maha pärast hunnide vallutust. Ta usub veel, et mõisteid "lääne-" ja "idagoodid" kasutasid rahvad teineteise hooplevalt kirjeldamiseks. Selle mõistmisel on greuthungid ja idagoodid enam-vähem sama rahvas.
Greuthungide ja tervingite mõisted langesid kasutusest välja varsti pärast 400. Üldiselt kadusid mõisted jagatud gooti rahvast järk-järgult pärast nende sisenemist Rooma riiki. Mõiste "läänegoot" oli siiski kuuenda sajandi leiutis. Cassiodorus, roomlane Theoderich Suure teenistuses, leiutas mõisted "Visigothi" ja "Ostrogothi", mis tähendavad vastavalt "läänegoote" ja "idagoote". Lääne-ida jaotus oli 6. sajandi ajaloolaste lihtsustus ja kirjanduslik väljendus, kuna poliitiline reaalsus oli palju keerukam. Veelgi enam, Cassiodorus kasutas mõistet "goodid" ainult idagootide puhul, keda ta teenis, ja jättis geograafilise mõiste "läänegoodid" Gallia-Hispaania gootidele. Selline kasutus võeti siiski omaks läänegootide endi poolt nende sidemetes Bütsantsiga ja oli kasutusel 7. sajandil.
Etümoloogia
"Greuthungi" võib tähendada "stepielanikud" või "kivise ranniku rahvas". Tüvi greut- on võib-olla seotud vanainglise sõnaga greot, mis tähendab "lauge". Seda toetavad tõendid, et üldiselt kasutati geograafilisi kirjeldusi rahva eristamiseks, kes elasid Mustast merest põhja pool nii enne kui ka pärast gootide asumist siin, ja tõendite puudumine nimepaarile tervingi-greuthungi varasemast ajast kui kolmanda sajandi lõpp.
"Ostrogothi" tähendab "tõusva päikese goodid". Seda tõlgendati kui "säravad goodid" või "idagoodid".
Alus
pisi| {{legend|#0f0|[[Götaland}} {{legend|#f08|Gotland}} {{legend|#f00|Wielbarki kultuur 3. sajandi alguses}} {{legend|#f80|Tšernjahovi kultuur 4. sajandi alguses}} {{legend|#80f|Rooma riik}}]]
Nimetatuna mitmes allikas kuni kolmanda sajandini, kui nad nähtavasti jagunesid vähemalt kaheks grupiks, greuthungid idas ja tervingid läänes, omasid kaks gooti hõimu palju ühiseid aspekte, eriti jumaluse austamine, keda roomlased nimetasid Marsiks. See niinimetatud "jagunemine" või palju selgemalt öeldes läänehõimude ümberasumine Rooma provintsi Daakiasse oli loomulik tulemus rahvaarvu kasvule aladel Mustast merest põhja pool. Goodid rajasid kolmandal ja neljandal sajandil Daakias suure ja võimsa kuningriigi, mis ulatus Doonaust Dneprini, mis nüüd on Rumeenia, Moldova ja Lääne-Ukraina. See oli mitmehõimuline riik, mida valitses gooti eliit, kuid siin elas palju muid omavahel seotud, kuid mitmekeelseid hõime, sealhulgas iraanikeelsed sarmaadid, germaanikeelsed gepiidid, traakiakeelsed daaklased, mõned väiksed keltide ja traaklaste hõimud ja võib-olla varajased slaavlased.
Hunnide sissetungid
Hunnide esiletõus umbes aastal 370 hävitas gootide kuningriigid. Paljud goodid rändasid Rooma territooriumile Balkanil, samas teised jäid Doonaust põhja poole hunnide valitsemise alla. Nendest said ühed paljudest hunnide vasallidest, kes võitlesid Euroopas, nagu Katalaunia lahingus aastal 451. Mitmed ülestõusud hunnide vastu suruti maha. Hunnide võimu kokkukukkumine umbes aastal 450 viis kasvavale vägivallale maadel Doonaust põhja pool, mille ajal enamus gootidest piirkonnas rändas Balkanile. See oli see grupp, mis sai tuntuks kui idagoodid.
Hunnidejärgsed liikumised
Nende kirjutatud ajalugu algas nende iseseisvumisega Hunnide riigi jäänukist pärast Attila surma aastal 453. Liidus endise vasalli ja rivaaliga, murdsid Thiudimiri juhitud gepiidid ja idagoodid hunnide võimu Nedao lahingus aastal 454.
Idagoodid sõlmisid nüüd suhted keisririigiga ja asusid Pannooniasse. Suurema osa 5. sajandi teisest poolest mängisid idagoodid Kagu-Euroopas peaaegu sama rolli, mida läänegoodid mängisid sajand varem. Nad olid igas mõeldavas sõpruse ja vaenu suhtes Ida-Rooma võimuga, kuni, just nagu läänegoodid olid teinud enne neid, läksid nad idast läände.
Itaalia kuningriik
pisi|300px|Idagootide kuningriigi kaart Itaalias ja Balkanil Suurim kõigist idagootide valitsejatest, tulevase Idagootide kuningriigi Theoderich Suur (kelle nimi tähendab "rahva juht"), sündis Thiudimirile umbes aastal 454, varsti pärast Nedao lahingut. Oma lapsepõlve veetis ta diplomaatilise pantvangina Konstantinoopolis, kus ta sai hea hariduse. Tema noorus koosnes vaidlustest, intriigidest ja sõdadest Bütsantsi keisririigis, milles tema rivaaliks oli Theoderich Strabo, Theoderich Suure kauge sugulane. See vanem, kuid väiksem Theoderich näis olevat olnud pealik, mitte kuningas, sellele idagootide harule, mis asus keisririiki varem. Theoderich Suur oli mõnikord keisririigi sõber, mõnikord vaenlane. Esimesel juhul oli ta pärjatud paljude Rooma tiitlite ja ametitega, nagu patriits ja konsul; kuid igal juhul jäi ta idagootide kuningaks. Theoderich on tuntud ka toetuse saavutamise pärast katoliku kirikult, mille ta sai paavstiga leppimise eest aastal 520. Oma valitsemise ajal lubas Theoderich, kes oli ariaan, "usuvabadust", mida varem ei olnud juhtunud. Siiski püüdis ta leppida paavstiga ja hoida liitu kirikuga tugevana. Ta nägi paavsti võimu mitte ainult kiriku vaid ka Rooma üle.
Theoderich püüdis taaselustada Rooma kultuuri ja valitsust ning seda tehes Itaalia rahvale kasu tuua. Ta asus aastal 488 Bütsantsi keisri Zeno ülesandel Itaaliat Odoakerilt tagasi võtma. Aastal 493 võeti Ravenna, kuhu Theoderich rajas oma pealinna. Samal ajal tappis Theoderich Odoakeri oma kätega. Idagootide võim kehtestati täielikult Itaalia, Sitsiilia, Dalmaatsia ja Itaaliast põhja poole jäävate maade üle. Selles sõjas alustasid idagoodid ja läänegoodid taasühinemist, kui nõustuda ühe kirjaniku tunnistusega, et Theoderich sai läänegootidelt sõjalist abi. Ühe rahva kaks haru olid varsti palju rohkem seotud; pärast tema saamist läänegootide kuningriigi regendiks Toulouse'is ulatus Theoderichi võim praktiliselt üle suure osa Gallia ja üle peaaegu kogu Pürenee poolsaare. Theoderich püüdis ka luua liitu frankide ja burgundide kuningriikidega mitmete diplomaatiliste abieludega. Selline võimu kasvamine hirmutas lõpuks Bütsantsi keisrit, et Theoderich saab liiga tugevaks, ja motiveeris teda sõlmima liitu frankide kuninga Chlodowech I-ga võitlema ja lõpuks võitma idagoote.
pisi|[[Theoderich Suure mausoleum Ravennas]]
Theoderichi väimehe Alarich II surmale Vouillé lahingus järgnes segaduste aeg. Idagootide kuningas astus sisse kui oma tütrepoja Amalarichi eestkostja, ja säilitas talle kõik tema Ibeeria ja osa tema Gallia valdustest. Toulouse läks frankidele, kuid goodid säilitasid Narbonne koos ümbruskonnaga ja Septimania, mis oli viimane Gallia osa, mida goodid hoidsid, ja kandis mõnda aega nime Gothia. Kui Theoderich elas, oli läänegootide kuningriik praktiliselt ühendatud tema enda valdustega. Ta nägi endas mingit liiki protektorit germaani valitsejate üle üldiselt, ja tõepoolest praktiseeris seda, väljaarvatud frankide peal.
Idagootide võim oli nüüd jälle sama suur nagu kunagi varem Ermanarichi ajal; siiski oli see nüüd täiesti erinev. Theoderichi võim ei olnud barbaarne vaid täiesti tsiviliseeritud. Tema kahene seisund läbis kõike. Ta oli korraga nii gootide rahvuslik kuningas kui ka Lääne-Rooma keisrite järglane, kuigi ilma keisritiitlita. Kaks rahvast, erinevad kommetelt, keelelt ja usult, elasid Itaalias külg külje kõrval; kumbagi valitseti vastavalt nende oma seadustele vürsti poolt, kes oli mõlema ühine valitseja, oma kahel erineval moel.
Pildi Theoderichi valitsemisest on meile joonistanud riigipabereid koostades, tema nimel ja tema järeltulijate nimel, tema roomlasest minister Cassiodorus. Goodid paiknesid peamiselt Põhja-Itaalias; lõunas oli neid vaevalt garnisoni jagu. Theoderichi teooria järgi olid goodid rahumeelsete roomlaste relvastatud kaitsjad; gooti kuningal oli valitsemise töö, samas Rooma konsulil oli au. Rooma administratsiooni kõik vormid jätkusid, ning Rooma poliitikal ja kultuuril oli suur mõju ka gootidele. Vürsti valitsemine eri rahvuste üle samal maal oli tingimata despootlik; vana germaanlaste vabadus pidi kaduma. Selline süsteem oli Theoderichile vajalik. See murenes pärast tema surma.
Sõda Roomaga (535–554)
pisi|[[Theodahadi (534–536) münt, vermitud Roomas. Ta kannab barbarivuntse]] Theoderichi surmaga aastal 526 eraldusid idagoodid ja läänegoodid taas. Vähesed juhtumid, milles nad pärast seda veel koos tegutsesid, olid hajutatud ja juhuslikud. Amalarich jätkas läänegootide kuningriigiga Ibeerias ja Septimanias. Provence liideti uue idagootide kuninga, Theoderichi tütre Amalasuntha poja Athalarichi valdustega. Mõlemad olid võimetud lahendama vaidlusi gooti eliidi seas. Amalasuntha nõbu Theodahad võttis võimu üle ja tappis nad; siiski juhatas usurpeerimine sisse suurema verevalamise. Järgneva viie aasta jooksul vaheldus veel kolm valitsejat.
Idagootide seisundi nõrkus Itaalias paistis nüüd välja. Ida-Rooma keiser Justinianus I püüdis alati taastada nii palju Lääne-Rooma keisririigist kui võimalik ja ei lasknud tekkinud võimalust käest. Aastal 535 käskis ta Belisariosel idagoote rünnata. Belisarios vallutas kiiresti Sitsiilia ja siirdus siis Itaaliasse, kus ta vallutas aastal 536 Napoli ja Rooma ning marssis siis põhja, alistas aastal 540 Mediolanumi (Milano) ja idagootide pealinna Ravenna.
pisi|300px|Totila lammutab [[Firenze müüre: illuminatsioon Villani Cronicast]]
Grupp gooti aadlikke märkis, et nende kuningas Vitigis, kes oli äsja kaotanud, oli nõrguke ja et nad vajavad uut. Grupi juht Erarich kiitis heaks Belisariose kandidatuuri ja ülejäänud kuningriik nõustus, nii et nad pakkusid talle krooni. Belisarios oli sõdur, mitte riigimees, ja veel Justinianusele truu. Ta tegi, nagu nõustuks pakkumisega, läks Ravennasse kroonimisele ja võttis kohe gootide juhid kinni ning taastas terve kuningriigi – mitte poole – keisrile.
See ärritas Justinianust suuresti: pärslased olid rünnanud idast ja ta vajas stabiilset neutraalset riiki tema läänepiiri ja frankide vahele, kes ei olnud nii sõbralikud. Belisarios saadeti pärslaste vastu ja Itaaliat jäeti ajutiselt valitsema Bütsantsi ohvitser Johannes.
Aastal 545 tuli Belisarios Itaaliasse tagasi, kust ta leidis suuresti muutunud olukorra. Erarich oli tapetud ja Rooma-meelne gooti eliit kõrvaldatud. Aastal 541 valisid idagoodid uue juhi Totila; see gooti rahvuslane ja hiilgav väejuht taasvallutas kogu Põhja-Itaalia ja ajas bütsantslased isegi Roomast välja. Belisarios asus pealetungile, meelitas Totila Rooma, kuid kaotas siis Justinianuse kadeduse tõttu, kes kartis Belisariose võimu kasvu, jättes ta varustuseta nälgima. Belisarios sunniti kaitsele asuma ja aastal 548 asendas Justinianus ta Narsesega, keda ta rohkem usaldas.
Seoses lõpliku kaotusega läksid ülejäänud idagoodid tagasi põhja ja asusid Lõuna-Austriasse. Idagootide nimi kadus täielikult. Rahvas oli Theoderichi surmaga praktiliselt kadunud. Juhtiv roll Lääne-Euroopas hakkas minema vaikselt frankide kätte. Võimalus moodustada rahvusriik Itaalias roomlaste ja germaanlaste liiduna, nagu see juhtus Gallias, Ibeerias ja Itaalia osades langobardide võimu all, oli seega kadunud. Seetõttu jäid goodid Ibeeria mällu teisiti kui Itaalia mällu: Itaalias olid goodid vaid hetkelised sissetungijad ja valitsejad, samas said goodid Ibeerias tähtsaks elemendiks tänasele rahvale. See element ei ole unustatud ega ka põlatud. Osa vallutamata jäänud Põhja-Ibeeriast, Astuuria, säilitas mõnda aega nime Gothia, nagu ka gooti valdused Gallias.
Vaata ka
Goten
Eia jõulud Tondikakul
'' Eia jõulud Tondikakul" on üks Eesti Vabariigi 100. aastapäevaks loodud filmidest. Tegemist on seiklusrikka kogupere jõulufilmiga, mis esilinastus detsembris 2018. Filmi autor ja lavastaja on Anu Aun. Film valmis filmistuudiote Luxfilm ja Kinosaurus Film koostöös.
Sisu
'' Eia jõulud Tondikakul" räägib 10-aastasest Eiast, kelle plaanid võtavad ootamatu pöörde, kui linnatüdruk viiakse talvevaheajaks salapärasesse Lõuna-Eesti tallu. Tüdruk ei oska esialgu aimatagi, et õige pea asub ta päästma hukule määratud põlismetsa, viima kokku kaht armastavat inimest ning lahti harutama oma pere kiivalt hoitud saladust.
Näitlejad
Eiat kehastab 10-aastane Paula Rits ja tema sõpra Atsi 12-aastane Siim Oskar Ots. Lastest kõrvalosatäitjateks valiti Annabrith Heinmaa ja Marvin Inno.
Laste kõrval astuvad filmis üles mitmed tuntud näitlejad nagu Jaan Rekkor, vennad Märt Pius ja Priit Pius, Mirtel Pohla, Priit Võigemast, Juhan Ulfsak, Tambet Tuisk, Anne Reemann, Tõnu Oja, Meelis Rämmeld, Maria Annus, Robert Annus ja teised. Näitlejadebüüdi teeb lastefilmis ka laulja Liis Lemsalu.
Sajid Javid
pisi|Sajid Javid (2014) Sajid Javid (sündinud 5. detsembril 1969 Rochdale'is Suur-Manchesteris) on Inglise konservatiivne poliitik, alates 26. juunist 2021 kuni 5. juulini 2022 oli ta Suurbritannia tervishoiu ja sotsiaalhoolduse minister. Ta oli 24. juulist 2019 kuni 13. veebruarini 2020 Suurbritannia rahandusminister.
Ta sündis aastal 1969 Rochdale'is Suur-Manchesteris Pakistani päritolu immigrantide perekonnas. Ta lõpetas aastal 1991 Exeteri ülikooli, kus ta õppis poliitikat ja majandust.
Ta töötas pärast ülikooli lõpetamist aastani 2009 panganduses. Seejärel asus ta poliitikasse.
Ta oli 9. aprillist 2014 kuni 11. maini 2015 Suurbritannia kultuuri- massimeedia ja spordiminister; lisaks oli ta 9. aprillist 2014 kuni 15. juulini 2014 Suurbritannia võrdsete õiguste asjade minister. 11. maist 2015 kuni 14. juulini 2016 oli ta Suurbritannia äri-, innovatsiooni- ja oskuste minister. 14. juulist 2016 kuni 30. aprillini 2018 oli ta Suurbritannia kohaliku omavalitsuse asjade minister. 30. aprillist 2018 kuni 24. juulini 2019 oli ta Suurbritannia siseminister. 24. juulist 2019 kuni 13. veebruarini 2020 oli ta Suurbritannia rahandusminister.
Isiklikku
Ta on abielus ning tal on kolm tütart ja üks poeg.
Eesti kirjastuste loend
Siin on loetletud Eesti kirjastusi.
Wijnendale
Wijnendale on hollandikeelne küla Belgias Lääne-Flandria provintsis Torhouti vallas. Wijnendale oli omaette vald alates 1912. aastast. 1970ndatel liideti asula Tourhouti halduspiiridesse. Wijnendalest läänes asub Wijnendale loss.
28. septembril 1708 toimus küla lähistel üks Hispaania pärilussõja lahingutest, Wijnendale lahing.
Ereda külanõukogu
Ereda külanõukogu oli külanõukogu Jõhvi rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1954.
Edward Snowden
Edward Snowden (sündinud 21. juunil 1983 Põhja-Carolinas) on endine CIA ja DIA töötaja ning hilisem NSA lepinguline töötaja Delli juures, kes sai vilepuhujana maailmakuulsaks, kui lekitas infot NSA ja CIA ülisalajase jälgimisprogrammi PRISM kohta. PRISMi avalikuks tulek põhjustas ülemaailmse skandaali. USA kuulutas Snowdeni tagaotsitavaks ja teda süüdistatakse mitmes kuriteos, sealhulgas riigireetmises ja spionaažis. Snowdeni teod on tekitanud kaks leeri: üks pool peab teda reeturiks, kelle üle tuleks kohut mõista, teine pool aga arvab, et valitsusasutuse ebaseadusliku jälitustegevuse paljastajana on ta kangelane ja väärib austust.
Snowdeni tegevus luureskandaali järel
Snowden põgenes 20. mail 2013 Hongkongi, jättes Hawaiile maha 200 000 dollari suuruse palgaga töökoha, sõbratari ja perekonna. 5. juunil avaldas ajaleht The Guardian esimese artikli Snowdeni paljastustest ja see pälvis kohe laialdase rahvusvahelise tähelepanu. 10. juunil lahkus Snowden Hongkongi hotellist teadmata suunas. USA võimud nõudsid Hongkongilt Edward Snowdeni väljaandmist, kuid sealsed võimud lubasid tal ikkagi 23. juunil Moskvasse lennata. Kuna USA oli tema reisipassi kehtetuks tunnistanud, siis kasutas ta Ecuadorist saadud ajutist reisidokumenti. Sellele järgnevalt oli ta sunnitud viibima Šeremetjevo lennujaama transiittsoonis.
Pärast Snowdeni paljastusi algas mustamiskampaania, mille käigus saime teada, et Snowden on kukkunud välja keskkoolist, jätnud pooleli sõjaväeteenistuse jne.
Snowden palus varjupaika üheksas Euroopa Liidu riigis, kuid kõik vastasid eitavalt. Kuigi Austria lükkas Snowdeni asüülitaotluse tagasi, ütles sealse välisministeeriumi kantsler Reinhold Lopatka, et see mees väärib austust. "Minu silmis ei ole Snowden kurjategija. Kantslerina ja kodanikuna arvan ma, et inimesel on õigus nii toimida, kui ta tunneb, et teoksil on midagi ulatuslikku ja ebaseaduslikku," ütles Lopatka ajalehele Die Presse.
4. juulil võtsid Euroopa Parlamendi liikmed Strasbourgis vastu resolutsiooni, mille kohaselt parlamendi kodanikuvabaduste komisjon peab korraldama USA jälgimisprogrammide põhjaliku uurimise. Uurimine puudutab ka Euroopa Liidu institutsioonide võimalikku jälgimist.
12. juulil teatas Snowden kohtumisel inimõigusaktivistidega, et tahab ajutiselt jääda Venemaale, kuniks saab mõnda Ladina-Ameerika riiki. Varjupaika on pakkunud Nicaragua, Boliivia ja Venezuela. President Barack Obama helistas Vladimir Putinile pärast Snowdeni ülesastumist Šeremetjevo lennujaama transiittsoonis. Valge Maja esindaja Jay Carney sõnul rikub praegune Venemaa käitumine kahe riigi vahelisi suhteid ning on vastuolus Putini väidetega, et nad ei soovi, et Snowden jätkuvalt USA huve kahjustaks. Moskvast pole otselendu ühtegi neist kolmest Ladina-Ameerika riigist, mis Snowdenile poliitilist varjupaika on lubanud. Havanna kaudu pääseks neisse kõigisse, kuid Kuuba ei teatanud, kas lubab ameeriklasel oma territooriumit läbida.
vasakul|pisi|Edward Snowden. Felipe Crespo puulõige, 2013 16. juunil palus Snowden Venemaalt ajutist varjupaika. Snowdeni advokaat Anatoli Kutšerena teatas, et lisaks varjupaigale võib ta taotleda ka Venemaa kodakondsust. Vabariiklasest senaator Lindsey Graham avaldas arvamust, et USA peaks oma sportlased 2014. aasta taliolümpiamängudelt koju jätma, kui Moskva otsustab Edward Snowdenile asüüli anda. John Boehneri sõnul oleks ebaõiglane karistada Ameerika sportlasi Snowdeni-suguse "reeturi" pärast.
Snowden palus võtta ennast Venemaa õiguskaitseorganite ja jõustruktuuride töötajate ja veteranide ametiühingu liikmeks ja kaitse alla. Pärast mitmeid sisemisi nõupidamisi võttis ametiühing vastu otsuse teda toetada.
23. juulil kirjutas USA justiitsminister Eric Holder oma Venemaa kolleegile kirja, milles lubas, et endisele luuretöötajale Edward Snowdenile tagatakse väljaandmise korral täielik kaitse. Snowdenile ei määrata surmanuhtlust, teda ei piinata ning ta saab USA tsiviilkohtusüsteemi kaitse.
24. juulil teatati, et Snowden sai loa lennujaamast lahkumiseks. Piirivalveameti allikas lükkas selle väite ümber, öeldes, et Snowden pole veel riiki sisenemist lubavaid dokumente saanud. USA välisministeeriumi pressiesindaja Jen Psaki ütles Reutersi vahendusel, et "igasugune samm, mis lubab Edward Snowdenil lennujaamast lahkuda, oleks sügavalt pettumustvalmistav".
Venemaa migratsiooniteenistuse ühiskondliku nõukogu esimees Vladimir Volohh teatas, et Snowden võib jääda Moskva lennujaama transiittsooni, kuni pole määratletud tema õiguslik seisund. See võib kesta kuni pool aastat. Seadusandja on määratlemisajaks kehtestanud kuni kolm kuud, kuid seda protseduuri võidakse veel kolme kuu võrra pikendada.
31. juulil tänas Edward Snowdeni isa president Vladimir Putinit ja Venemaad poja aitamise eest. Venemaa riiklikule telekanalile Rossija 24 rääkis ta, et USA föderaalse juurdlusbüroo (FBI) ametnikud palusid tal mõned nädalad tagasi Moskvasse poega vaatama lennata, kuid ta keeldus sellest.
1. augustil andis Venemaa talle ajutise varjupaiga, tähtajaga üks aasta. Edward Snowden lahkus Moskva Šeremetjevo lennuvälja transiiditsoonist, kus ta oli viibinud üle kuu aja. Snowden tänas Venemaad varjupaiga saamise eest, öeldes, et õigus on seatud jalule.
Kajastamine avalikkuses
13. mail 2014 ilmus Edward Snowdenist, tema paljastustest ja NSA tegevusest raamat. Selle autoriks on Ameerika Ühendriikide tuntud uuriv ajakirjanik ja jurist, varem Suurbritannia väljaandes The Guardian töötanud Glenn Greenwald, kellele Snowden andis enne paljastusi tema valduses olnud salajase informatsiooni. Raamatus on päevavalgele toodud varem avalikustamata dokumente NSA volituspiiride ületamisest. Raamat on kriitiline nii USA valitsuse kui ka valitsuse lõa otsas oleva meedia suhtes. Seal esitatud Snowdeni psühholoogiline profiil näitab teda inimesena, kes ei keskendu endale, vaid sellele, mis puudutab paljusid. Snowden hakkas vilepuhujaks, kuna pidas seda õigeks sammuks. Ta oli sügavalt häiritud sellest, et NSA jälgis iga päev (ja seda tuntud suurfirmade kaasabil) ebaseaduslikult miljardite inimeste internetikasutust ning kuulas pealt nende telefonikõnesid.
The Guardiani ajakirjanik Luke Harding koostas samuti raamatu. Suuresti selle teose, "The Snowden Files", põhjal valmib USA lavastaja Oliver Stone'i käe all film "Snowden", mis tuli välja 2015. aasta lõpus.
Oktoobris 2014 tulid välja dokumentaalfilmid "Citizenfour" ja "Killswitch", millest esimene keskendus Snowdenile ja tema paljastustele ning teine püüetele internetti kontrollida. Septembris oli ekraanidele jõudnud ühisrahastuse toel valminud "Classified: The Edward Snowden Story".
2014. aastal näitas Eesti Televisioon saatesarjas "Välisilma dokk" dokumentaalfilmi "Ameerika nuhkimisühendriigid" ("United States of Secrets", USA 2014).
5. aprillil 2015 oli USA telekanali HBO saates "Last Week Tonight with John Oliver" intervjuu Snowdeniga, mis leidis laiemat kajastust. Järgmisel päeval paigaldasid teadmata isikud New Yorki Edward Snowdeni kuju, mille aga linnavõimud eemaldasid. Seejärel kuvati sellesse paika hologramm.
Juulis 2015 kirjutas üle 150 000 inimese alla üleskutsele Valge Maja kodulehel, et Snowden vabastataks kõikidest süüdistustest seoses USA riikliku julgeolekuagentuuri (NSA) saladuste lekitamisega. Valge Maja keeldus Edward Snowdenile amnestia andmisest, kutsudes teda naasma kodumaale ja kohtu ette astuma.
Ling Liong Sik
Tun Ling Liong Sik (lihtsustatud hiina kirjas 林良实; traditsioonilises hiina kirjas 林良實; sündinud 18. september 1943 Kuala Kangsares) on Malaisia poliitik. Ta on endine MCA president ja endine Malaisia ​​transpordiminister.
4. veebruaril 1988 määrati Ling Liong Sik Malaisia ​​üleminekupeaministriks kuni sama aasta 16. veebruarini.
27. oktoobril 2015 esitas Malaisia ​​peaminister Najib Razak Ling Liong Siki vastu hagi au teotamises. Ta väitis kaebuses, et Ling Liong Sik süüdistas teda sama aasta 3. oktoobril 1MDB vahendite väärkasutamises ja muudes valedes ja pahatahtlikes laimavates avaldustes ning avaldas need uudiste veebisaitidel. 22. mail 2018 võttis Najib hagi tagasi ja nõustus tasuma 25 000 RM-i.
Ta on ka üks mõjukamaid hiina poliitikuid tänapäeva Malaisia.
Pere
Ta on abielus Ong Ee Nahiga ja tal on kaks poega: Ling Hee Leong ja Ling Hee Keat.
Kersti Karu
pisi|Kersti Karu oma töökojas ARSi majas. pisi|Kersti Karu on keraamikuna tegutsenud üle 45 aasta, sh viimased 15 aastat juhendanud ka noori savitöös. Kersti peres kasvab kokku viis lapselast. Kersti Karu (sündinud 25. detsembril 1946 Tallinnas) on eesti keraamik ja maalikunstnik.
Haridus
Kersti Karu on lõpetanud ERKI 1971. aastal keraamika erialal.
Töökäik
Aastatel 1971–1980 töötas ta Tallinna Kunstitoodete Kombinaadis ARS tehnoloogina, aastatel 1980-1996 autoritiraaži kunstnikuna. 1996-2003 töötas OÜ ARS Keraamikas kunstnikuna. Alates 2003. aastast on ta tegutsenud vabakutselise keraamikuna ning Lasnamäe Noortekeskuse savistuudio juhendajana.
Looming
Kersti Karu kuulub Eesti Kunstnike Liitu alates 1984. aastast ja Eesti Keraamikute Liitu alates 1992. aastast.
Puuvõõriku ürt
pisi|Harilik puuvõõrik Puuvõõriku ürdiks (Visci herba; Visci albi herba) nimetatakse hariliku puuvõõriku värskeid või kuivatatud noori oksi koos lehtede, õite ja viljadega (harvem kasutatakse puuvõõriku vilju ja lehti (Visci albi fructus et stipes)).
Kersti Karu
Isiklikku
Kersti Karu on abielus vene maali- ja monumentaalkunstniku Valeriy Sakoviga, kellega tal on kaks tütart. Kirjandusteadlane Aija Sakova on Kersti Karu tütar.
Puuvõõriku ürt
Puuvõõriku ürti kasutatakse väga erinevatel eesmärkidel ja valmistusviisidel nii töönduslikult kui ka kodumajapidamises.
Kogumine
Droogi kogutakse sügisel või ka suvel ja talvel.
Keemiline koostis
Puuvõõriku keemiline koostis ja toime olenevad puuliigist, kellel puuvõõrik kasvab. Puuvõõriku ürdis leidub glükoproteiide – lektiine umbes 11% (mistellektiin I, mistellektiin II, mistellektiin III), mistellektiine I, II ja III, lignaane, flavonoide, kardiosteroide, rasvõli.
Toimed ja näidustused
Traditsiooniliselt on puuvõõriku ürti kasutatud kardioloogiliste ja onkoloogiliste näidustustega patsientidel.