cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Siioni tarkade protokollid
Saksamaa
Saksamaal kvalifitseeritakse "Protokollide" levitamine karistusseadustikuga keelatud rahvustevahelise vihavaenu õhutamiseks (Volksverhetzung). Seal viitavad neile veel ainult vähesed antisemiidiks peetavad isikud, nagu näiteks kunagine Rote Armee Fraktioni liige ja praegune advokaat Horst Mahler.
"Protokollid" figureerivad Saksamaal ka esoteerilises kontekstis. Näiteks Jan Udo Holey (pseudonüüm Jan van Helsing) kolmeköitelises raamatus "Geheimgesellschaften im 20. Jahrhundert" ("Salaühingud 20. sajandil"), mis ilmus 1995 ja oli menukas, kuid keelati 1996. Raamatus tutvustati ka "Siioni tarkade protokolle". See raamat sisaldab ka vandenõuteooriaid illuminaatide, vabamüürluse ja ufode kohta. Hitler olevat näiteks lasknud konstrueerida lendavaid taldrikuid ning rajada neile maa-aluse baasi Antarktisesse lõunapooluse lähedale Uus-Švaabimaale. Hitler olevat olnud "Siioni tarkade" marionett, nii et juudid olid seega holokaustis ise süüdi. Teine esoteeriline autor Stefan Erdmann käsitab "Protokolle" tõendina selle kohta, et juudid on oma "uue maailmakorra" juba suurelt jaolt ellu viinud. Usk juutide maailmavalitsemise kavasse levis eriti islamimaades. Aastaks 1970 oli ilmunud üheksa "Protokollide" araabiakeelset väljaannet. need on müügil suurtes linnades ja on saadaval ka interneti kaudu. Egiptuses näidati 2002 "Protokollidel põhinevat teleseriaali. Seda näitas 2004 ka üks Liibanoni telekanal, mis on lähedane Ḩizbullāhile.  Araabia maades on trükitud ka võõrkeelseid väljaandeid, mis on mõeldud Musta Aafrika maadele ning maadele, kellele Iisrael on arenguabi andnud.
Neid on erinevalt atribueeritud. Üks araabia publitsist nimetas neid 1954 Budapestis aset leidnud "sionistide salakoosoleku" protokollideks, teine publitsist 1897 Baselis toimunud ülemaailmse sionistide kongressi protokokollideks. Tähelepanu äratas seik, et Egiptuses Aleksandria raamatukogus esitati "Protokolle" autentse dokumendina, mida eksponeeriti teiste juudi raamatute (sealhulgas Toora) kõrval. Ka Palestiina õpilased õpivad seda 10. klassis kui "esimese sionistide kongressi salaotsust". Palestiina ametlikul veebilehel on see tekst rubriigis "Sionismi ajalugu" täismahus PDF-vormingus tekstina ka näiteks saksakeelsena allalaaditav. 2005. aasta Frankfurdi raamatumessil olid riikliku Islami Propagandaorganisatsiooni poolt välja antud "Protokollid" müügil pealkirja all "Jewish Conspiracy", ilma et messi juhtkond või politsei oleks sekkunud.
Columbia
Columbial on seitse sõpruslinna: Kaiserslautern Saksamaal, Cluj-Napoca Rumeenias, Plovdiv Bulgaarias, Tšeljabinsk Venemaal, Yibin Hiinas, Accra Ghanas ja Taichung Taiwanis.
Siioni tarkade protokollid
Ida-Euroopa
1990. aastate keskpaigas on "Protokollid" tähelepanu alla sattunud ka Ida-Euroopas.
Eestis, Lätis ja (vähem) Leedus viitab "Protokollidele"  eriti venekeelne vähemus. "Protokollid" ja neist ajendatud teosed on vene keeles müügil Tallinna ja Riia õigeusu katedraalides. Vaimulikud kasutavad neid tänapäeva sündmuste seletusena. Valitsused ignoreerivad seda.
Ameerika Ühendriigid
USA-s apelleerisid "Protokollidele" rühmitused National States' Rights Party ja California Noontide Press. Praegu propageerib neid Nation of Islam.
Päritolu
"Protokollide" teksti üheks eeskujuks peetakse Maurice Joly satiirilist kirjutist "Dialogue aux enfers entre Machiavel et Montesquieu" ("Dialoog põrgus Machiavelli ja Montesquieu vahel"), mis ilmus 1864 anonüümselt välismaal. Väljamõeldud dialoogis Machiavelli ja Montesquieu vahel ei etenda juudid mingit osa. Joly ründab Machiavelli kaudu Napoleon III-t. Hoolimata kogu konspiratsioonist vahistati ta selle eest ning mõisteti 15 kuuks vangi. Nagu näitas üks Umberto Eco uurimus, oli Joly üheks allikaks Eugène Sue romaan "Les mystères du peuple".
Seesama stseen avaldati 1876 vene keeles tõestisündinud loo pähe. Aastal 1877 hakati neid kõnesid levitama Saksamaal, Prantsusmaal ja Austrias. Need omistati osalt ühele isikule ning taasavaldati pealkirja "Rabi kõne" all.
Aastal 1881 trükkis prantsuse paremkatoliiklik ajaleht Le Contemporain selle loo pisut muudetud kujul: kõik kaksteist kõnet olid kokku pandud üheks kõneks. Ajaleht väitis, et publikatsioon on võetud inglise diplomaadi "Sir John Readcliffi" peatselt ilmuvast raamatust.
Itaalia kirjandusteadlane Cesare G. De Michelis on püüdnud erinevate varajaste venekeelsete tekstivariantide põhjal rekonstrueerida algteksti.
Araabia kõrb
pisi|Araabia kõrb Araabia kõrb on kõrb Aafrikas Niiluse ja Punase mere vahel. Enamasti peetakse Araabia kõrbe Sahara kõrbe osaks, kuigi teda Saharasse kuuluvast Liibüa kõrbest eraldab Niiluse org; mõnikord peetakse Araabia kõrbe ka eraldi kõrbeks.
Araabia kõrbe ei tohi segi ajada Araabia poolsaare kõrbetega (inglise keeles võidakse mõlemat nimetada väljendiga Arabian Desert).
Araabia kõrb ulatub Egiptusest põhjas kuni Eritreani lõunas ning hõlmab ka osa Sudaanist ja Etioopiast.
Pinnamood
Araabia kõrbe läbivad Punase mere ranniku lähedal mäed kõrgusega kuni 2187 meetrit. Niiluse orust eraldab mäestikku kohati lavamaa.
Araabia kõrbes on palju orge. Mäed ja orud raskendavad liikumist. Selle poolest erineb Araabia kõrb tugevasti Liibüa kõrbest.
Kliima
Araabia kõrbes on sademeid 10...20 mm aastas (võrdluseks: Liibüa kõrbes on aasta keskmine sademete hulk valdavalt 1...5 mm).
Veestik
Araabia kõrbes on tihe, vettpidav kaljupinnas. Liibüa kõrbes aurub vesi kas kiiresti maapinnalt või selle lähedusest, või voolab sügavale maasse, kust inimesed ega taimed seda kätte ei saa. Seevastu Araabia kõrbe vettpidava kaljupinna ja liigestatud pinnamoe tingimustes voolab vesi mööda maapinda ja koguneb orgudesse. Seetõttu esineb Araabia kõrbes jõgede voolamist; vahel suubuvad jõed Niilusesse või Punasesse merre ja kahjustavad Niiluse paremkaldal ja Punase mere rannikul asulaid. Jõgedes voolav vesi jääb püsima nõgudesse ja kaljupragudesse, võimaldades taimede kasvu ja joogivee esinemist.
Kuid tiheda kaljupinnase tõttu ei kogune Araabia kõrbes kusagil suuremaid põhjavee koguseid ega ole püsivaid veerohkeid allikaid, mis võimaldaksid maa niisutamist nii nagu Liibüa kõrbes.
Taimed
Rikkaliku vee ja taimestiku tõttu on Araabia kõrb kergemini läbitav kui Liibüa kõrb. Nimelt erinevalt Liibüa kõrbest võimaldab taimestik kariloomade elu, mistõttu Araabia kõrbes hulgub beduiine.
2006. aasta kergejõustiku sisemaailmameistrivõistlused
2006. aasta kergejõustiku sisemaailmameistrivõistlused on 11. sisemaailmameistrivõistlused kergejõustikus, mis toimusid 10.–12. märtsini Moskvas.
60 m jooks
10. märts
Eeljooksud – Poolfinaalid – Finaal
400 m jooks
12. märts
Kiirsuhtlus
Kiirsuhtluseks (inglise keeles instant messaging, eesti kõnekeeles kasutatakse chat) nimetatakse kahe või rohkema inimese vahetut, reaalajas toimuvat tekstiliste sõnumite vahetamisel baseeruvat suhtlust Interneti vahendusel. Selline sõnumitevahetuse ehk vestluste toimimispõhimõte sarnaneb jututoa omaga.
Kiirsuhtluse vahendamise teenust pakuvad mitmed suured meediakorporatsioonid ja enamik neist kasutab oma protokolli, mille spetsifikatsioonist tulenevad erinevused erinevate teenusepakkujate klientide võimaluste hulgas. Levinumate kiirsuhtlusprogrammide baasfunktsionaalsuse hulka kuulub lisaks sõnumite vahetamisele ka kasutajaks registreerimine, isiklike kontaktide andmebaasi ehk sõbralisti haldamine ja enda kättesaadavusinfo ehk oleku jagamine oma kontaktidele.
2006. aasta kergejõustiku sisemaailmameistrivõistlused
400 m jooks
Eeljooksud – Poolfinaalid – Finaal
Kiirsuhtlus
Spetsiifilisema funktsionaalsuse hulka kuulub näiteks audio- ja videosuhtluse võimalus, sõnumite jätmine ka kasutajatele, kes ei ole parasjagu võrgus, kontaktide sünnipäevade meenutamine.
Eestis on kõige kasutatavam kiirsuhtlusteenus MSN Messenger, tuntud on ka Skype, Google Talk, AOL Instant Messenger ehk AIM, Yahoo Messenger, Jabber, ICQ ja Facebook. Nende teenuste eelkäijaks on jutukameedium, mida teatakse Internet Relay Chati ehk IRC nime all. ShazzleChat on privaatne, kiire ja lihtsasti kasutatav rakendus helistamiseks ja sõnumite saatmiseks.
Terminivariante
Lisaks terminile kiirsuhtlus on keeleuuendajad välja pakkunud veel välkvestlus, kiirvestlus, vahetu sõnumside, välksuhtlus, kuigi mitte ükski neist mõistetest ei ole senini laialdasemat kasutust leidnud. Need terminid pärinevad nende ingliskeelsest vastest instant messaging, millega seoses sõna message (sõnum) on muutunud umbes viimase 10 aasta jooksul mitteformaalses inglise keeles tegusõnaks.
2006. aasta kergejõustiku sisemaailmameistrivõistlused
800 m jooks
12. märts
Kiirsuhtlus
Terminivariante
Kiirsuhtlust kui tegevust seostatakse siiani selleks mõeldud programmide nimedega.
2006. aasta kergejõustiku sisemaailmameistrivõistlused
800 m jooks
Eeljooksud – Poolfinaalid – Finaal
1500 m jooks
11. märts
Eeljooksud – Finaal
3000 m jooks
12. märts
Eeljooksud – Finaal
60 m tõkkejooks
11. märts
Eeljooksud – Poolfinaalid – Finaal
Kõrgushüpe
Kvalifikatsioon – Finaal
Teivashüpe
12. märts
Kvalifikatsioon – Finaal
Kaugushüpe
11. märts
Kvalifikatsioon – Finaal
Kolmikhüpe
12. märts
Kvalifikatsioon – Finaal
Nigul Kurdve
Nigul Kurdve (kuni 1935 Nikolai Kurjatov, 14. mai 1911 Moskva – 19. august 1976 Vejbystrand) oli eesti arst.
2006. aasta kergejõustiku sisemaailmameistrivõistlused
Kuulitõuge
10. märts
Nigul Kurdve
Ta lõpetas aastal 1932 Tallinna Linna Poeglaste Humanitaargümnaasiumi. Õppis 1933–1939 (lõpetas 1939) Tartu Ülikoolis arstiteadust, Eesti Üliõpilaste Seltsi liige. 1939–1944 Tartu Ülikooli lastekliiniku assistent.
2006. aasta kergejõustiku sisemaailmameistrivõistlused
Kuulitõuge
Kvalifikatsioon – Finaal
Nigul Kurdve
1944 põgenes Kurdve koos abikaasaga Rootsi, töötas arstina Lundis, Barkårkas, Vejbystrandis ja Stockholmis.
2006. aasta kergejõustiku sisemaailmameistrivõistlused
4×400 m teatejooks
12. märts
Nigul Kurdve
Nigul Kurdve abikaasa Kadri (1915–1992) isa oli Nikolai Triik ning ema oli Mihkel Martna tütar Viktooria Martna. Kadri kasvas üles Viktooria teise abikaasa Konstantin Koniku peres.
2006. aasta kergejõustiku sisemaailmameistrivõistlused
4×400 m teatejooks
Eeljooksud – Finaal
Seitsmevõistlus
12. märts
60 m-Kaugushüpe-Kuulitõuge-Kõrgushüpe-60 m tõkkejooks-Teivashüpe-1000 m
1500 m jooks
12. märts
3000 m jooks
11. märts
Finaal
Kõrgushüpe
12. märts
Teivashüpe
11. märts
Kaugushüpe
12. märts
Kolmikhüpe
11. märts
Kvalifikatsioon-Finaal
Kuulitõuge
12. märts
Viievõistlus
60 m tõkkejooks – Kõrgushüpe – Kuulitõuge – Kaugushüpe – 800 m
Diego Rivera
Diego Rivera (8. detsember 1886 – 24. november 1957) oli kuulsaim Mehhiko muralist ja monumentalist.
Oma freskodes kujutas ta füüsilist tööd, vaesuse ja kiriku kurjuse hävitamist ning kapitalismi kadumist. Tema kujundikeel oli ääretult jõuline.
Paul Hindemith
thumb|Paul Hindemith Paul Hindemith (16. november 1895 Hanau – 28. detsember 1963 Frankfurt) oli saksa uusklassitsistlik helilooja ja dirigent.
1940 emigreerus ta Ameerika Ühendriikidesse, kuid tuli 1953 Saksamaale tagasi.
Pärast 1957. aastat tegutses peamiselt dirigendina.
Renate Kaasik
Renate Kaasik (kuni 1930 Renate Palgi, 1930–1936 Renate Evert; 5. september 1906 Voore, Küti vald, Virumaa – 10. aprill 1993 Stockholm) oli minister Heinrich Marga eksiilvalitsus 8. maist 1971 kuni 20. juunini 1990, esimene Eesti Vabariigi naisminister.
Ta lõpetas 1924. aastal Tallinna Linna II Tütarlaste Gümnaasiumi ja 1936. aastal Tartu Ülikooli eesti keele, kirjanduse ja filosoofia alal. Ta oli Korporatsioon Filiae Patriae liige.
Eesti Rahvusfondi juhatuse liige.
Ta suri 10. aprillil 1993 Stockholmis ja maeti 3. juulil 1993 Viru-Jaagupi kalmistule.
Isiklikku
Ta oli aastatel 1930–1936 abielus kirjastaja Herman Evertiga.
Aleksander Braun
Aleksander Braun (29. detsember 1900 Kuremaa vald, Tartumaa – 2. mai 1942 Vjatlag, Kirovi oblast) oli Eesti sõjaväelane (major).
Elukäik
Alates 04.12.1918 oli 2. Jalaväepolgu koosseisus vabatahtlikuna Vabadussõjas. Viibis pea kogu sõja kestel rindel. Sai 16. märtsil 1919 lahingus haavata.
1920–1923 õppis Sõjaväe Tehnika Koolis, lõpetas selle raadio alal ning asus teenistusse lennuväes, kus tema esimeseks tööülesandeks oli õppejaoskonna äsja sisustatud raadioklassi vastuvõtmine. 11.06.1924 komandeeriti õppejaoskonda lendurite klassi õpilaseks. Õppejaoskonna lõpetamise järel määrati 2. eskadrilli lenduriks, mis 01.04.1927 alates nimetati eskadrilliks nr 1.
1. juunil 1928 viidi ta instruktoriks (õppe) eskadrilli nr. 9. Oktoobris 1928 alustas tööd lennukooli ajutise õppejõuna aeronavigatsiooni, sidetehnika, raadiopraktika, koostöö ja signalisatsiooni ning elektrotehnika alal. 1929. aastal õppis lennukoolis korraldatud kursusel RAF kapten O. E. Worsley käe all Suurbritannia Kuninglike õhujõudude kasutatavat lendurite väljaõppesüsteemi. Kursuse lõpetamise järel kinnitati A. Braun eskadrilli nr. 9 instruktoriks. Lennuväerügemendi likvideerimisel ja sel puhul toimunud lennukooli ümberformeerimise järel määrati lennukooli lennuinstruktoriks ning määrati selle salka nr.1.
1931. aasta suvel asus A. Braun teenima Lasnamäe lennuväljal asunud Üksikus Lennuväedivisjonis nr. 3, mis lendas äsjaostetud hävituslennukeil Bristol Bulldog Mk. II. 1932. aasta suvel lähetati ta teenistuse huvides tagasi Lennukooli lendurite ja aviomotoristide kursuste ajutiseks õppejõuks. Sama aasta detsembris pöördus tagasi ÜLD nr. 3, kus ta määrati I salga, järgmisel sügisel aga IV salga ülemaks.
1934. aastal viidi A. Braun üle Tartusse Üksiku Lennuväedivisjoni nr. 2 tehnikajaoskonna ülema kohusetäitjaks. 1936. aastal saadeti ta ajutiselt tagasi Lennukooli, kus määrati lennuväljaõppe jaoskonna ülema ajutiseks kohusetäitjaks ning 1937. aasta algul Lennukooli aspirantide klassi õppejõuks lennutehnilise väljaõppe, lennuteenistuse ja elektrotehnika alal. 1938. aasta veebruaris naasis Üksikusse Lennuväedivisjoni nr. 2. Alates 1938 õppis Aleksander Braun Tallinna Tehnikaülikoolis elektrotehnika erialal.
Põhja-Makedoonia
Põhja-Makedoonia Vabariik (makedoonia keeles Република Северна Македонија, Republika Severna Makedonija) on merepiirita riik Kagu-Euroopas Balkani poolsaare keskosas.
Lääne-Balkani riikide hulka arvatud suuresti mägine Põhja-Makedoonia piirneb Serbia, Bulgaaria, Kreeka, Albaania ja Kosovoga. Riik moodustab põhjapoolse osa ajaloolisest Makedoonia piirkonnast.
Põhja-Makedoonia on parlamentaarne vabariik, ÜRO, Euroopa nõukogu ja NATO liige. Riik on olnud alates 2005. aastast ka Euroopa Liidu liitumiskandidaat.
Nimi
2019. aasta 12. veebruarist on riigi ametlik nimi Põhja-Makedoonia Vabariik, osana kokkuleppest Kreeka ja Põhja-Makedoonia vahel.
Loodus
Põhja-Makedoonia on valdavalt mägine maa, kõrgeim tipp on läänepiiril asuv Golem Korab (2764 m). Tähelepanuväärne ja tuntud on ka Šari mägede kõrgeim tipp Titov Vrv (2748 m). Idapiiril Bulgaariaga on kõrgeim mägi Rujen/Ruen (2252 m).
Riigil pole merepiiri, kuid riigi edelaosas asuvad tähelepanuväärsed järved Ohrid ja Prespa. Riigi suuruselt kolmas järv on Dojrani järv.
Põhja-Makedoonia pikim jõgi on Vardar. Pikkuselt teine on Bregalnica.
Haldusjaotus
Alates 2004. aasta augustist on Põhja-Makedoonia jaotatud 84 omavalitsuseks (opštini; ainsus: opština); nendest 10 on pealinna Skopje koosseisus.
Statistika koostamise eesmärkidel on Põhja-Makedoonia jaotatud 8 piirkonnaks. Piirkonnad on:
pisi|Põhja-Makedoonia piirkonnad
Demograafia
Põhja-Makedoonia rahvaarv on 2010. aasta seisuga 2 072 086. Sündimuskordaja on 11,92‰ ja suremuskordaja 8,87‰. Keskmine eluiga on 74,92 aastat, sealjuures meestel 72,4 ja naistel 77,64 aastat.
Rahvuslik koosseis
Põhja-Makedoonia suurimad etnilised grupid olid 2002. aasta rahvaloenduse järgi makedoonlased (64,2%), albaanlased (25,2%), türklased (3,9%), mustlased (2,7%) ja serblased (1,8%). Teisi rahvusi oli 2,2%.
Seoses Kosovo sõjaga (1998–1999) põgenes riiki 20. sajandi lõpuaastail tuhandeid Kosovo albaanlasi.
Linnad
pisi|Skopje Põhja-Makedoonia pealinn on Skopje.
Ajalugu
Põhja-Makedoonia tähistab oma iseseisvuspäeva 8. septembril. Sel päeval 1991. aastal toimus Makedoonia iseseisvusreferendum, kus osales Makedoonia elanikest 75,8%, kellest 95,5% pooldas Makedoonia iseseisvumist. Juba sama päeva õhtul kuulutas Makedoonia tollane president Kiro Gligorov riigi iseseisvaks. Erinevalt teistest riikidest, mis Jugoslaavia lagunemise käigus tekkinud olid, iseseisvus Makedoonia vägivallatult.
Makedoonias oli rahulik kogu Jugoslaavia kodusõja jooksul. Jugoslaaviaga sõlmiti piirileping, millega kaasnesid väga väikesed muudatused riigipiiris.
Panarabism
pisi|Araabia maad Panarabism on araablaste ja araabia maade kultuurilist ja poliitilist ühinemist taotlev ideoloogia ja liikumine.
Põhja-Makedoonia
Ajalugu
Olukord riigis destabiliseerus järsult 1999 Kosovo sõja ajal, kui Makedooniasse põgenes 360 000 albaanlasest sõjapõgenikku. Nad deporteeriti pärast sõja lõppu, kuid seepeale tõstsid mõlemal pool riigipiire elavad albaanlastest äärmuslased relvad Makedoonia valitsuse vastu, et saavutada autonoomiat või koguni omariiklust.
Kodusõda kestis 2001. aasta märtsist juunini. Sõda lõppes NATO rahuvalvejõudude riiki toomisega. Seejärel sõlmiti Ohridi leping, millega valitsus kohustus andma albaania vähemusele riigivalitsemises ja kultuuris suuremat sõnaõigust. Vastutasuks loobusid albaanlased separatistlikest nõuetest ja tunnustasid kõiki Makedoonia institutsioone. Lisaks nägi leping ette, et Makedoonia albaanlaste Riiklik Vabastusarmee desarmeeritakse ja NATO võtab kõik nende relvad endale.
Majandus
Põhja-Makedoonias on käibel Põhja-Makedoonia denaar.
Töötuse määr oli riigis 2010. aastal 33,1% ja alla vaesuspiiri elas 2008. aastal 28,7% rahvastikust.
Väliskaubandus
Põhja-Makedoonia impordib peamiselt masinaid ja seadmeid, autosid, kemikaale, kütuseid ja toidukaupu. Riigi tähtsamad impordipartnerid on Saksamaa (15,11%), Kreeka (14,88%), Bulgaaria (9,08%), Itaalia (7,68%), Türgi (7,59%), Sloveenia (6,26%) ja Ungari (4,31%) (2009).
Laagna lahing
Laagna lahing toimus 18. jaanuaril 1919 Eesti Vabadussõjas Utria dessandis maabunud Soome, Eesti väeosade ja Punaarmee vahel.
Dessantväed olid hommikul ootamatu rünnakuga vallutanud Laagna küla ja Laagna mõisa surudes punaväe raudtee suunas Laagnalt välja.
Eesti meredessantväelaste ja Soome vabatahtlike pataljoni 3. kompanii (kokku umbes 220 meest) vastas oli kaks Punaarmee polku, salk ratsaväge ja kaks soomusrongi.
Lado Gurgenidze
pisi|Lado Gurgenidze (2008) Vladimer (Lado) Gurgenidze (gruusia keeles ვლადიმერ (ლადო) გურგენიძე; sündinud 17. detsembril 1970 Thbilisis) on Gruusia poliitik.
22. novembrist 2007 kuni 27. oktoobrini 2008 oli Lado Gurgenidze Gruusia peaminister.
Ta õppis Thbilisi Riiklikus ülikoolis, aga 1990. aastal jätkas haridusteed USA-s Middlebury kolledžis. Ta lõpetas USA Georgia osariigis Emory ülikooli haldusjuhtimise erialal.
Alates 2004. aasta oktoobrist oli Gurgenidze Gruusia panga Sakharthvelos Banki peadirektor ja hiljem panga revisjonikomisjoni esimees. Tema juhtimisel suurenes pangas 3 aasta jooksul hoiuste maht 854%, aga puhaskasum koguni 1779%. Panga turuosa tõusis 18%-lt 34%-ni. Sakharthvelos Banki tõusis Gruusia suurimaks pangaks ja oma osakute käibe poolest Londoni börsil endise NSV Liidu territooriumi suuruselt teiseks pangaks. Sakharthvelos Banki oli esimene Gruusia pank, mis sai reitingu kolmelt suurelt reitinguagentuurilt (Standard & Poor's, Moody's ja Fitch Group). Ajakiri The Banker valis 2006. ja 2007. aastal Sakharthvelos Banki Gruusia parimaks pangaks.
Ohvitser
Ohvitser (ladina sõnast officium, 'amet') on vastava auastmega isik, kes kuulub relvajõudude, korrakaitsejõudude või sõjaväeliste ametkondade juhtivkoosseisu.
Eesti ohvitserid
Ohvitser on sõjaväejuht, kes on omandanud vastava ettevalmistuse ja kellele peamiselt tugineb Vabariigi iseseisvuse, sõltumatuse ja julgeoleku ning Vabariigi kehtiva seadusliku korra kaitse teostamine, milleks tema on kohustatud igal silmapilgul valmis olema oma elu ohverdama.
1) riviohvitserid – juhivad allüksusi ja üksusi või teenivad staapides; omavad ohvitseri sõjaväelist kõrgharidust.
2) erialaohvitserid – konkreetse valdkonna spetsialist (näiteks arst, tehnik); vastaval erialal tsiviilkõrgharidus ja kursustel omandatud ohvitseri baasteadmised.
Ohvitseride põhiametikohad Eesti kaitseväes
1) kindrali auastmega ametikoht – kaitseväe ülemjuhataja ametikoht;
2) kindralleitnandi auastmega ametikoht – kaitseväe juhataja ametikoht;
3) kindralmajori auastmega ametikoht – Kaitsejõudude Peastaabi ülema ametikoht ja maaväe ülema ametikoht;
4) brigaadikindrali auastmega ametikoht – õhuväe ülema ametikoht ja mereväe ja Kaitseväe Ühendatud Õppeasutuste ülema ametikoht  ;
5) koloneli auastmega ametikoht – brigaadi (varem rahuaja kaitseringkonna) ülema ametikoht;
6) kolonelleitnandi auastmega ametikoht – pataljoniülema ametikoht;
7) majori auastmega ametikoht – staabiohvitseri ametikoht;
8) kapteni auastmega ametikoht – kompaniiülema ametikoht;
9) leitnandi auastmega ametikoht – rühmaülema ametikoht.
Ohvitseride auastmed jagunevad noorem-, vanem- ja kõrgemate ohvitseride auastmeteks.
Nooremohvitseride auastmed on ülenevas järjestuses:
1) maa- ja õhuväes – lipnik, nooremleitnant, leitnant, kapten;
2) mereväes – lipnik, nooremleitnant, leitnant, vanemleitnant.
Vanemohvitseride auastmed on ülenevas järjestuses:
1) maa- ja õhuväes – major, kolonelleitnant, kolonel;
Kõrgemate ohvitseride auastmed on ülenevas järjestuses:
1) maa- ja õhuväes – brigaadikindral, kindralmajor, kindralleitnant, kindral;
2) mereväes – kommodoor, kontradmiral, viitseadmiral, admiral.
Kaitseväeteenistuse seadus § 22.§ 30.
Protistoloogia
Protistoloogia (kreeka prôtistos 'kõige esimene' + logos 'õpetus') on zooloogia haru, mis uurib protiste.
Protistoloogiaga seotud või ajalooliselt seda asendanud uurimisvaldkonnad on algoloogia, mükoloogia ja protozooloogia.
Kaido Kikkas
Kaido Kikkas (sündinud 12. septembril 1969) on eesti infotehnoloog ja IT-õppejõud.
Haridus
Aastatel 1977–1984 õppis ta liikumispuude tõttu koduõppe vormis. 1988. aastal lõpetas Tallinna 44. Keskkooli kuldmedaliga. 1994. aastal kaitses Tallinna Tehnikaülikooli informaatikainstituudis tehnikamagistri kraadi tööga "Puuetega inimene ja infotehnoloogia". 1999. aastal kaitses Tallinna Tehnikaülikoolis tehnikateaduste doktori kraadi väitekirjaga "Using the Internet in rehabilitation of people with mobility impairments – case studies and views from Estonia".
Töö
Aastatel 1994–1997 oli ta Astangu Toimetulekukeskuse informaatika peakonsultant, 1994. aastast Tallinna Tehnikaülikooli infotehnoloogia teaduskonna informaatikainstituudi õppejõud (assistent, 1999. aastast lektor) ja teadur, 1997–2002 ka TTÜ rehabilitatsioonitehnoloogia labori juhataja. 2002–2004 Tallinna Ülikooli Kasvatusteaduste Instituudi vanemteadur, 2004–2006 TLÜ haridustehnoloogia keskuse vanemteadur, 2006–2008 TLÜ Matemaatika ja Loodusteaduste Instituudi informaatika osakonna dotsent ja vanemteadur, 2008–2015 TLÜ Informaatika Instituudi dotsent, 2015. aastast TLÜ Digitehnoloogiate Instituudi sotsiaalse ja vabatarkvara dotsent. 2008–2009 Eesti Infotehnoloogia Kolledži lektor, 2009. aastast dotsent.
Ta on MTÜ Eesti Interneti Kogukond juhatuse liige.
Valdemar Väli
Valdemar Väli (ka Voldemar Väli; 3. oktoober 1909 Kullamaa, Läänemaa – 17. märts 2007 Tallinn) oli eesti maalikunstnik, kes sai tuntuks eelkõige portree- ja maastikumaalidega.
Elulugu
Ta sündis Läänemaal Kullamaa savitööstuse meistri peres. Ta lõpetas Silla algkooli. 1924. aastast töötas ta põllu- ja aiatöölisena, meremehena, maalrina ja muudes taolistes ametites. 1932. aastal asus Väli kaubalaevale kütjaks. Töö kõrvalt õnnestus tal tutvuda suurte kunstikogudega Inglismaal, Hollandis, Belgias, Saksamaal ja Soomes.
Õppinud algul maalikunsti Tallinna eraateljeedes põhitöö kõrvalt, asus ta 1938. aastal õppima Kõrgemasse Kunstikooli Pallas Tartus. Tema peamiseks õpetajaks kujunes Ado Vabbe. Väli lõpetas õpingud 1943. aastal; selleks ajaks kandis Pallase kool juba nime Kõrgemad Kujutava Kunsti Kursused.
Aastast 1945 oli Valdemar Väli Eesti Kunstnike Liidu liige ja aastast 2002 auliige.
Maalikunsti viljelemise kõrvalt andis ta oma oskusi edasi ka üliõpilastele, olles 1947–1988 Eesti Riikliku Kunstiinstituudi õppejõud, 1969. aastast maalikunsti osakonna professor ja 1993. aastast kuni surmani emeriitprofessor.
Looming
Väli loomingus domineerivad hilisimpressionistlikud ja rahvusromantilised jooned. Hiljem, 1970. ja 1980. aastatel, on tema loomingus rohkem modernistlikke jooni; sellel perioodil maalis ta abstraktsionistlikke maale.
Tema maale leidub Eesti Kunstimuuseumi, Tartu Kunstimuuseumi, Tretjakovi galerii ja Tallinna Kunstihoone kogudes.
Ülevaate tema loomingust andsid isikunäitused Läänemaa Muuseumis (2003) ja Kihnu Muuseumis (2006, korraldas Vaal Galerii).
Ne bis in idem
Ne bis in idem [nee biss inn 'iidem] on õiguslik põhimõte, mis keelustab sama teo eest kahekordse karistamise.
Põhimõte sisaldub ka põhiseaduse § 23 lõikes 3 ja Euroopa inimõiguste konventsiooni 7. lisaprotokolli artiklis 4.
Mõiste rahvusvahelises õiguses
Rahvusvahelises õiguses puudub universaalselt aktsepteeritud ne bis in idem-põhimõte. Printsiip on põhiõigusena sätestatud ÜRO kodaniku- ja poliitiliste õiguste rahvusvahelise pakti artikli 14 lõikes 7 ning Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni 7. protokolli 4. artikli lõikes 1. Seitsmendat lisaprotokolli pole siiski osad Euroopa Liidu riigid ratifitseerinud.
Mõiste Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsioonis
Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni 7. lisaprotokolli 4. artikli 1. lõige annab Eesti PS § 23 lg-ga 3 sisuliselt kattuva põhimõtte (see ütleb, et “Mitte kellegi üle ei või sama riigi jurisdiktsiooni alusel teist korda kohut mõista ning kedagi ei või kriminaalkorras karistada teo eest, milles ta on juba selle riigi seaduse alusel ja kriminaalmenetluse korras lõplikult õigeks või süüdi mõistetud.“).
Kohaldumisala
Ne bis in idem-põhimõtte ehk topeltmenetlemise ja -karistamise keelu eesmärgiks on kaotada võimalus ühte tegu mitu korda menetleda, kui selle osas on tehtud lõplik lahend. Seejuures on teo menetlemise protsessil käesoleva printsiibi kontekstis karistusõiguslik ehk kriminaalõiguslik  iseloom. Euroopa Inimõiguste Kohtu (EIK) praktikas määratakse kindlaks menetluse kriminaalõiguslik olemus Engeli kriteeriumite järgi: esmalt tuleb vaadata teo õiguslikku kvalifikatsiooni riigisiseses õiguses, teiseks teo olemust ja kolmandaks võimaliku karistuse raskust. Keelatud on siiski vaid sellise mehhanismi alusel kriminaalõiguslikuks arvatud menetluse kordumine ning võimalus lahendada hilisemaid tsiviilvaidlusi kriminaalsüüdistustega kattuvate või sarnaste asjaolude põhjal jääb alles. Riigikohtu kriminaalkollegium näitlikustab eelnevat mõtet 2019. aasta 26. aprilli otsuses Rein Kilgi, Kaie Kilgi ja Neeme Raigi süüdistuse kohta: „Kuna KrMS § 38 1 lg 1 p 1 alusel saab kannatanu esitada nõude, mille eesmärk on kannatanu hüveolukorra taastamine või heastamine, on tsiviilhagil kriminaalmenetluses hüvituslik, mitte karistuslik iseloom. Kriminaalmenetluses ei lahendata tsiviilkostja süüküsimust ega kohaldata tema suhtes kriminaalõigusliku olemusega meetmeid. Ainus tsiviilkostjat puudutav tagajärg kriminaalmenetluses on tsiviilhagi võimalik rahuldamine, millel puudub igasugune karistusõiguslik iseloom. Järelikult, kui süüdistatava suhtes on menetlus lõpetatud, siis tema tsiviilkostjana kriminaalmenetlusse hilisema kaasamisega ei ole topeltkaristamise keeldu rikutud“.
Kriminaalkolleegium selgitab Euroopa Inimõiguste Kohtu samateemalist seisukohta Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni 7. lisaprotokolli 4. artikli 1. lõike näitel. Kui ühe teoga pannakse toime mitu erinevat kuritegu, siis on karistuse mõistmine kooskõlas konventsiooni 7. lisaprotokolli 4. artikli 1. lõikega, sest säte keelab mitmekordse menetluse sama õiguserikkumise eest. Siinkohal peab nentima, et tegu ja õigusrikkumine ei oma sama õiguslikku tähendust, kuivõrd ühe teoga on võimalik toime panna mitu õigusrikkumist. Eelneva olukorra võtab kokku mõiste „ideaalkonkurents“.
Arved Ruusa
Arved Ruusa (varasema nimega Arved Ruus; 28. august 1900 Ebro talu, Aakaru küla, Kambja vald, Tartumaa – 15. detsember 1992 Stockholm) oli Eesti Vabariigi riigisekretär eksiilis 8. maist 1971 kuni 9. aprillini 1990.
Osales Vabadussõjas. Ta lõpetas Tartu Kommertsgümnaasiumi ja Tartu Ülikooli õigusteaduse erialal. Töötas noorena Eesti politseis konstaablina, hiljem riigiametniku ja prokurörina. Saksa okupatsiooni ajal oli Läänemaa abimaavanem. EÜSi liige alates 1924.
Põgenes 1944 perega Haapsalu kaudu Rootsi, oli Eesti Rahvusfondi juhatuse liige.
Isiklikku
Arved Ruusa abiellus 1937. aastal Tartu Ülikooli lõpetanud juristi Veronika Kallasega. Neil sündis kaks last: Ene (1940) ja Jaan (1952).
Arved ja Veronika Ruusa on maetud Kambja surnuaeda.
Valde Uuekareda
Valde Uuekareda (25. jaanuar 1886 – 16. juuni 1939 Tallinn) oli Eesti poliitik.
1929. aastal valiti ta Järvamaa Ühispanga nõukogu esimeheks.
Ta oli IV Riigikogu liige.
Kuulus Järva-Jaani põllumeeste konventi, kust valiti Põllutöökoja liikmeks. Kuulus ka Ühistegevuskoja V (ühiskasutuse) sektsiooni.
Periskoop
pisi|350px|Periskoobi ehituse skeem: A – tasapeegleid kasutav periskoop;  B – täisnurkprismasid kasutav periskoop 1, 2 – peeglid; 3, 4 – prismad; 5, 6  –  silm; 7, 8 – vaatetoru; H – optiline vaatekõrgus
Periskoop on optiline instrument vaatluste tegemiseks tõkke tagant, näiteks üle serva või ümber nurga.
Lihtsaim periskoop koosneb kahest peeglist, mis paiknevad vaatetoru otstes 45-kraadiste nurkade all paralleelselt. Tegelikes periskoopides on peeglite asemel täisnurksete ja kujutist pööravate prismade süsteem ja samuti suurendav läätsesüsteem.
Periskoobi üks variantidest on käärpikksilm (kahe silmaga vaatamiseks).
Gerbera
Gerbera on rohttaimede perekond korvõieliste sugukonnast.
Perekonda kuulub 40–50 liiki.
Perekond on saanud nime saksa botaaniku Traugott Gerberi järgi († 1743), kes uuris Venemaa loodust ning oli Carl von Linné lähedane sõber.
Sør-Aurdali vald
Sør-Aurdali vald on omavalitsusüksus Norras Innlandeti maakonnas. Valla halduskeskus on Bagni küla.
Ookeanipõhi
pisi|Ookeanipõhja profill pisi|NASA animatsioon näitab veest tühjendatud ookeanipõhja Ookeanipõhi on ookeani veealune pinnas, maailmamere veega kaetud laamade osa.
Sør-Aurdali vald
Sør-Aurdali kihelkond sai valla staatuse 1. jaanuaril 1838. 2019. aastani kuulus vald Opplandi maakonda.
Ookeanipõhi
Ookeanipõhja pinnamood
Vanasti arvati, et ookeanipõhja pinnamood on jõe- või järvepõhja omaga sarnane: sügavus kasvab rannikult keskossa ja edasi taas väheneb. Aga meresügavuse mõõtmise meetodite arenemisel selgus, et ookeanipõhja pinnamood on niisama mitmekesine nagu maismaa pinnamood. Siin esinevad nii mäeahelikud kui ka orud ja nõod.
Sør-Aurdali vald
thumb|tühi|Smedlundi küla Sør-Aurdalis
Ookeanipõhi
Ookeanipõhja pinnamood
Ookeanipõhja peamised pinnavormid on mandrilava ehk šelf, mandrinõlvad, ookeaninõod, süvikud ja ookeani keskahelikud.
Polüarhia
Polüarhia on kõrgeltarenenud, pluralistliku ja tugeva kodanikuühiskonnaga demokraatiavorm, kus võim on hajutatud erakondade, kodanikuorganisatsioonide ja survegruppide vahel.
Grigol Mgaloblišvili
thumb|right|Grigol Mgaloblišvili Grigol Mgaloblišvili (gruusia გრიგოლ მგალობლიშვილი; sündinud 7. oktoobril 1973 Thbilisis) on Gruusia poliitik ja diplomaat.
Grigol Mgaloblišvili oli Gruusia peaminister 1. novembrist 2008 kuni 6. veebruarini 2009.
Grigol Mgaloblišvili töötas alates 1995. aastast Gruusia välisministeeriumis, aastatel 2004–2008 oli ta Gruusia suursaadik Türgis.
30. jaanuaril 2009 teatas Grigol Mgaloblišvili, et astub neeruhaiguse tõttu peaministri ametist tagasi.
Foobiate loend
Siin on loetletud foobiaid.
Ivar Grünthal
Elulugu
Töötas aastatel 1952–1958 Visbys arstina. Aastast 1959 oli sotsiaalarst Göteborgis. Aastatel 1957–1966 oli kultuuriajakirja Mana toimetaja ja väljaandja. 1956–1962 oli ta Rootsi Eestlaste Esinduse esinduskogu liige. Tõlkis eesti luulet rootsi keelde, avaldas rohkelt artikleid ja arvustusi ajakirjades.
1. jaanuaril 1962 nimetas peaminister Vabariigi Presidendi ülesandeis August Rei Ivar Grünthali portfellita ministriks ja sotsiaalministri kohusetäitjaks peaministri asetäitja Aleksander Warma juhitavas Vabariigi Valitsuses eksiilis.
Luulekogud
Koondkogu "Neitsirike" sisaldab tervikuna kõik varem ilmunud luulekogud. Koostanud ja eessõna: Hando Runnel. Ilmamaa, Tartu 1995
Isiklikku
Ivar Grünthal oli ajakirjanik Vera Poska-Grünthali ja jurist Timotheus Grünthali teine laps, riigimees Jaan Poska lapselaps.
Tal oli vanem õde Constancia (1920–2005) ja noorem õde Vera (1925–2018) ning noorem vend Timotheus Grünthal jr (1930–2008). Tema onu Villem Grünthal-Ridala oli eesti luuletaja, tõlkija ning keele- ja folklooriuurija.
Abikaasa Virve Grünthal (Lasberg), tütred Anne, Pia ja Kristiina, poeg Ivar-Hendrik.
Edgar Kigaste
Edgar Ernst Kigaste (kuni 1923. aastani Edgar Ernst Ruubel; 5. jaanuaril 1901 Päri vald, Viljandimaa – 5. märts 1983 Stockholm) oli Eesti poliitik.
Õppis 1922–1928 (lõpetas 1928) Tartu Ülikoolis kaubandust, Üliõpilasselts Concordia vilistlane.
Osales Vabadussõjas, 1929–1932 Asunikkude, Riigirentnikkude ja Väikepõllupidajate Koondise peasekretär, 1933–1934 Johan Laidoneri valimiskampaania peatoimkonna ametnik, 1931–1933 Tallinna Liikumata Varanduste Omanike Krediitühisuse juhatuse liige, 1933–1934 kirjastusühisuse Sakala esimees.
Eesti Kultuurfilmi juhatuse esimees, Riikliku Propaganda Talituse nõunik ja juhataja, alates 1. veebruarist 1939 Riigi Hoiukassa direktor kuni 22. augustini 1940.
Campania
Campania on maakond Itaalias. Asub Laziost lõuna pool Türreeni mere ääres.
Loodus
Campania rannikul asuvad Capri ja Ischia saar. Campanias asub Cilento ja Vallo di Diano rahvuspark.
Haldus
Campania maakond jaguneb neljaks provintsiks ja üheks città metropolitana'ks, mis omakorda jagunevad kokku 551 vallaks.
Suuremad linnad
Napoli, Salerno, Giugliano in Campania, Caserta, Torre del Greco.
Vein
Campania veinikultuurile panid aluse kreeka kolonistid; nendest on jäänud viinamarjasordid Aglianico, Falanghina ja Greco.
Campania veinipiirkonnad: Taurasi (DOCG), Lacrima Christi del Vesuvio (DOC), Greco di Tuffo (DOCG), Fiano di Avellino (DOCG).
Ansambel
Ansambel on mitmetähenduslik sõna, mis võib tähendada:
Vöölased
Vöölased (Dasypodidae) on Kesk- ja Lõuna-Ameerikas elav imetajate sugukond.
Laatre ristimänd
pisi|Laatre ristimänni tüvi Eesti Rahva Muuseumis Laatre ristimänd ehk Rampe ristipettai (ka Ristipettai, Ristipettäi) oli ristipuu (harilik mänd) Valgamaal Rampe külas.
Tegu oli teadaolevalt vanima ristipuuga kogu Eestis, mille kohta on teateid kirjalikes allikates alates 19.–20. sajandi vahetusest. Matthias Johann Eisen vahendab raamatus "Esivanemate ohverdamised" puu kohta teadet:
Vöölased
20 liiki vöölasi elab Ladina-Ameerikas. Kõige tuntum neist on tõenäoliselt üheksavöölane, elab ka Põhja-Ameerikas. Kõige lähedasemad liigid vöölastele on sipelgaõgijad ja laiskloomad, neil on üldiselt väga terav labidakujuline kärss ja väikesed silmad. Vöölaste suurus ja värv on väga erinevad, alates 15 cm lõheroosa värvusega isendist, kuni hiiglaslike 150 cm pikkade tumepruunide isenditeni. Vöölased on ainsad imetajad, kellel on kukalt, pead, selga, saba ja jalgu kaitsvad kilbid. Vöölased on head ujujad, kuid oma raske kilbi tõttu, peavad nad sisse hingama palju õhku, et paisutada kõhtu vee peal püsimiseks. Enamus vöölasi suudab ohtu märgates hüpata 90-120 cm kõrgusele õhku. Üks liik saab tõmmata ennast kerra nagu siil. Vöölastel on väga tugevad küünised, millega ta saab hõlpsasti lõhkuda termiidipesi. Keskmine eluiga: 12-15 aastat, kaal: 85 g kuni 54 kg. Vöölased võivad elada üle 20 aasta. Halva nägemise ja haistmise korvamiseks on vöölastel suurepärane kuulmine, nad kuulevad kuni 20 cm sügavusele maa alla.thumb|right|Chlamyphorus truncatus
Laatre ristimänd
''Laatres kasvab kirikutee ääres suur pedajas, koor rista täis lõigatud. Surnut pedajast mööda viies lõigati vanasti ikka rist pedaja koore sisse, kodukäija kojutulemise takistamiseks.''
Puu kasvas Laatre kalmistust paari kilomeetri kaugusel. Hiljemalt 1998. aastaks oli ta kuivanud. Hendrik Relve mõõtis 1998. aastal Laatre ristimänni kõrguseks 27 meetrit ja tüve rinnasümbermõõduks 226 sentimeetrit. Dendrokronoloog Alar Läänelaid hindas puu vanuseks 239 või 240 aastat, tema hinnangul tärkas mänd seemnest 1752. aastal.
Vöölased
Elupaik ja toitumine
Vöölased elavad soojas kliimas: vihmametsades, rohumaadel ja poolkõrbetes. Nende kehal on väga vähe rasva ja seega on külm nende suur vaenlane. Külmad elutingimused võivad hävitada terve populatsiooni. Paljud liigid kaevavad tunneleid ja magavad ööpäevas kuni 16 tundi. Kuna vöölased magavad enamuse ajast ei ole nad eriti sotsiaalsed loomad. Tavaliselt hommikuti ja õhtuti saadakse kokku, et paarituda. Külmematel aegadel võivad isendid koguneda ühte urgu, et jagada üksteise kehasoojust.
Laatre ristimänd
Laatre ristimänni koorde ja tüvve on aastakümnete jooksul lõigatud arvatavalt tuhatkond ristimärki, kuid puud ähvardas selle kasvukohas ümberkukkumine. Puusse lõigatud ristide arvu on täpselt võimatu kindlaks teha, kuid männi tüvi oli neid tihedalt täis umbes kolme meetri kõrguseni. Puu kännu juurest on leitud tsaariaegseid münte, mida on selle juurde andideks viidud.
Vöölased
Elupaik ja toitumine
Toiduks püüavad nad mardikaid, vastseid, usse, termiite, rohutirtse, sipelgaid, tõuke ja tigusid. Tiinuse perdioodi pikkus on 2-5 kuud, sünnitus toimub nn sünnitusurus, võib sündida kuni 15 järglast. Uru sügavus võib olla kuni 4,5 m. Üheksavöölastel sünnib igas pesakonnas neli identset samast soost järglast. Seitsmevöölatel on korraga 8-15 indentset järglast. Noored saavad suguküpseks 9-12 kuuselt.
Laatre ristimänd
2014. aastal võeti puu maha. 2016. aastal paigutati puu tüvi konserveerituna Eesti Rahva Muuseumi. Puud säilitatakse Eesti Rahva Muuseumis kohalike elanike soovil.
Pärast vana Laatre ristimänni mahavõtmist on kohalikud hakanud lõikama riste lahkunute mälestuseks endise ristimänni läheduses kasvavale asuvale elavale puule, millest on saanud vana Laatre ristimänni järeltulija.
Andon Beça
pisi|Andon Beça Andon Beça (7. september 1879 – 31. oktoober 1944) oli Albaania poliitik.
Ta oli Itaalia okupatsiooni ajal majandusminister Shefqet Verlaci 1939. aasta valitsuses ja rahandusminister 1943.
Hansa Liit
pisi|Hansa Liidu kaubaringid Hansa Liit (hanse tähistas vanasaksa keeles meeste salka) oli 13.–17. sajandil tegutsenud Põhja-Saksamaa, Skandinaavia maade, Madalmaade ja Liivimaa linnade kaubanduslik ja poliitiline liit.
Liidu juhtlinn oli Lübeck. Eri aegadel on liitu kuulunud ligikaudu 160 linna, korraga aga sadakond. Hansa Liidu hiilgeajal oli selle kontrolli all enamik Põhjamere ja Läänemere vahelisest kaubandusest.
Liidu tekkimine
Nime Die Hanse all tunti võõral maal tegutsevat linnade ja kaupmeeste ühendust, mis tegeles ühiselt oma vara turvamisega. Sellised hanse 'd arendasid oma liikmete huvide kaitseks suhteid teiste linnade kaupmeeste ühendustega. Olulisimaks linnaks sai Lübeck kui sõlmpunkt Põhja- ja Läänemere vahel.
Hansa Liidu algust ei ole võimalik täpselt dateerida, see tekkis järk-järgult. Hiliskeskajal purjetasid Põhja-Saksa kaupmehed kaubanduskeskustesse, kus nad lõid kaubandusõiguste kaitsmiseks omad organisatsioonid. Vastutasuks võisid kohalikud kaupmehed oma kaupu müüa Põhja-Saksa linnades, kus see teistele keelatud oli. See polnud siiski ainult Põhja-Saksa kaupmeeste leiutis, selliseid lepingud üritasid sõlmida kõik rändkaupmehed. Sageli reisiti grupiti, millest ka liidu nimetus "hansa", mis tähendas jõuku, seltskonda või salka. pisi|[[Gdańsk, saksapäraselt Danzig – üks mõjukamaid linnu Läänemerel läbi sajandite]] Teine tähtis asjaolu Hansa Liidu arengus oli sakslaste tungimine itta. 12. sajandi keskpaigas hakati Läänemere lõunakaldal elavaid slaavlasi välja suruma või assimileerusid nad sakslaste hulka, kes olid rajanud linnu ja toonud neisse uusasukaid. 1143. aastal sai Lübeckist esimene saksa linn Läänemere kaldal. Sakslased asustasid ka teisi linnu (nt Tallinn), kuhu kolis arvukalt saksa kaupmehi, kes oma kaubanduse edendamiseks lõid suhteid ja sõlmisid lepinguid teiste linnade kaupmeestega – see viiski Hansa Liidu tekkimiseni.
Emi Koussi
Emi Koussi on tegevvulkaan Tšaadis.
Hansa Liit
Liidu tekkimine
13. sajandil toimus kommertsrevolutsioon, mis tõi kaasa muudatused väliskaubanduse struktuuris. Kaupmehed ei läinud enam ise merereisidele, vaid jäid linnadesse (hansalinnad ja Itaalia Veneetsia, Genova) ja saatsid teele oma esindajad. Asjaolu, et kaupmehed resideerisid linnades püsivalt, tõi endaga kaasa kaubakäibe kasvu ja majanduse väljakujunemise, mis põhines kaupade eest makstaval rahal. Kaubateed kontsentreerusid ainult mõnda suuremasse linna ja Lübeck sai peamiseks kaubasadamaks Läänemerel. pisi|[[Hansakoge 14. sajandi Elbingi pitsatil]] 13. sajandil Saksa Rahva Püha Rooma riigi keisri keskvõim nõrgenes, jättes järele võimuvaakumi, kus linnad hakkasid moodustama liite. Nende eesmärgiks oli kindlustada oma kaupmeestele väliskaubandusprivileegid igas linnas. Lübeck oli selle arengutendentsi esireas. Pärast esimest Lübeckis toimunud hansapäeva 1356. aastal võib juba täie õigusega rääkida Hansa Liidust kui kindla struktuuri, juhtimise ja eesmärkidega kaubandus-poliitilisest ühendusest. pisi|15. sajandi [[hansakoge rekonstruktsioon]] Hansa Liidu tegevus jagatakse kolme perioodi:
Liidu korraldus
pisi|
Liidu juhtimine
pisi| Hansa Liidu eesmärk oli ühendada liikmeslinnade jõud Lääne- ja Põhjamere piirkonna kaubanduse ühiseks korrastamiseks ja kaitseks.
Enamiku oma eksisteerimise ajast oli Hansa Liit jagatud piirkondadesse: Saksamaal ja Läänemere lõunarannikul Vendi linnad (endiste vendide asualadel Holsteinist Mecklenburgini: Bremen, Hamburg, Lübeck, Wismari, Rostock), Saksimaa, Pommeri ja Brandenburg koos esinduskeskuse Lübeckiga; Vestfaal, Preisimaa ja Reini jõe äärne ala koos Kölni ja hiljem Dortmundiga, lisaks veel 22 linnaga, mille keskus oli Kölnis; 13 linna keskusega Braunschweigis ja 8 linna Danzigi juhtimisel. Lisaks Vana-Liivimaa, Gotlandi ja Rootsi ala koos Visby ja hiljem Riia kui selle ala keskusega. Omavahel kauplemiseks pidid hansalinnad leidma suhtlemisviisi. Algul suheldi kirja teel või kohtuti üksteisega kaubakontorites, pärast 1356. aastat aga hansapäeval, mis toimis Hansa Liidu kõrgeima seadusandliku, täidesaatva ja kohtuvõimuna.
Hansapäev – linnade esindajate koosolek – ei toimunud regulaarselt, vaid kutsuti kokku ainult juhul, kui oli vajadus arutada mõnda konkreetset küsimust. Iga linn saatis hansapäevale oma delegatsiooni, mis esindas linna huve. Esindajad võisid aga hääletada ainult nendes küsimustes, milleks neile voli oli antud. Väiksemaid linnu võis esindada üks ühine delegaat, suurematel linnadel oli aga kõigil oma esindaja. Lisaks tavaliikmetele võtsid hansapäevadest osa ka Saksa ordu ja nelja hansakontori esindajad. Tähtsamate otsuste vastuvõtmiseks pidid kõik esindajad poolt hääletama, vähem tähtsad küsimused lahendati proportsionaalse häälteenamuse alusel. Hansapäevadest osavõtt ei olnud kohustuslik.
Hansa Liidu pealinn oli Lübeck, milleks ta nimetati ametlikult aastal 1418. Seal toimus ka enamik hansapäevi. Linn hoolitses arhiivide ja kirjavahetuse eest, kuid juriidilises mõttes ei olnud Lübeck pealinn, nagu ka Hansa Liit ei allunud ühisele seadustikule – igal hansalinnal olid oma seadused.
Liikmeslinnad ja kaubakontorid
Hansa Liidu liikmeteks olid kõik Põhja-Saksa linnad, kes otseselt või kaudselt osalesid väliskaubanduses Lääne- ja Põhjamerel. Kriteeriumid teistega võrdseks täisliikmeks saamisel olid vaba tahe täita teatud kohustusi ja kinnitus, et linn ei tõmba Hansa Liitu mingitesse konfliktidesse.
Välismaal olid liidu tugipunktideks kaubakontorid, millest olulisemad asusid Novgorodis (Hansa Liidu Novgorodi kaubakontor), Londonis , Brugges ja Bergenis. Samal ajal polnud ükski nendest linnadest ise Hansa Liidu liige. Hulganisti oli ka väiksemaid kontoreid, nt Hansa Liidu Pihkva kaubakontor Pihkvas, Kaunases, Kopenhaagenis, Oslos ja Veneetsias.