Robert_Solomon
Armastuse põhjendid
Armastaja omaduste tüüpi põhjendeid armastuse kasuks peetakse problemaatilisteks sellepärast, et nad kipuvad olema "korratavad", ei ole armastatule unikaalsed, kuid Solomon näeb tõsisemat probleemi. Tavaliselt reedavad nad motiivi rahuldada armastaja sageli isekaid huvisid. Solomon arvab, et paljud vastuväited armastuse ideele üldiselt põhinevad ekslikul mõttel, et kõik armastuse põhjendid põhinevad omahuvil ning pole seetõttu kooskõlas ühe põhilise mõttega armastuse kohta, nimelt et armastaja hoolib teisest inimesest ja peab tema huvisid sama tähtsateks kui enda omasid. (Solomon ütleks, et peab teise huvisid enda omadeks.) Ei ole siiski tõsi, et rikkusel pole tegeliku inimesega mingit pistmist, sest raha tegemine eeldab mõningaid voorusi, mis on suguluses armastusega (püsivus, teadmine, mida tahetakse, pisut kavalust, pisut vedamist), ja raha omamine annab sageli rikkaliku aluse sellistele romantilistele voorustele nagu elegantsimeel, maitse peenemate asjade jaoks, hea haridus ja eneseväljendusoskus. Ilmselt näitab raha inimest sarmikamana. Kui armastuse hea põhjend (nagu Solomon väidab) on see, mis seob inimesed kokku vastastikku inspireerivasse, toetavasse ja nauditavasse suhtesse, siis on Solomon sunnitud möönma, et rikkus võib olla hea põhjend armastuseks tarbimisühiskonnas, kus enamik paare veedab palju rohkem aega osteldes kui armatsedes. Põhjendid ilusa inimese armastamiseks võivad olla palju peenemad. Ilu on ise ligitõmbav. Armastatu ilu ei tundu põhjendina isekas. Vastupidi, ilusa inimese armastamise põhjendiks võib, nagu Platon ütleb, olla meie loomulik armastus ilu kui niisuguse vastu. Vastuväide on hoopis, et ilu on ebaisikuline. (Platon peabki silmas, et ilu on universaane ega ole ainult konkreetsele inimesele omane.) Me võime tahta vastu väita, et konkreetse inimese ilu ei ole korratav ja ilu ei ole objektiivne omadus. Isegi kui inimest peavad ilusaks kõik, on armastuse põhjend see, et armastaja peab teda ilusaks. Ilu ei esine siin mitte niivõrd armastatu omadusena kui suhte koostisosana. Ilusa inimese armastamise põhjendid võivad olla ka isekad ja vulgaarsed ning pinnapealsed. Näiteks armastatakse näidata end koos ilusa inimesega: see paneb tundma uhkust enese üle. Sel juhul võib väita, et vaevalt on üldse tegemist armastuse põhjendiga. Koos iludusega olemine tõstab enesehinnangut ka väljaspool avalikkust. Piiri omahuviga ja omahuvita põhjendi vahele on raske tõmmata ja ilu nautimise kõiki motiive on raske tabada. Inimese ilu nautimine paistab tõesti olevat armastuse põhjend, kuigi mitte piisav. Kas ka omamine ja avalik näitamine on armastuse põhjendid? Kas seksuaalne külgetõmme on armastuse põhjend? Ligitõmbavus viib seksuaalse ihanini ja seksuaalse rahulduseni ja see omakorda on armastuse põhjend. Või kas on? Seksuaalne iha ja rahuldus etendavad romantilises motivatsioonis keerulist osa. Jean-Paul Sartre'i järgi on seksuaalne iha ja armastus seesmiselt isekad ja manipulatiivsed. Kuid pole selge, et seksuaalne iha on iseenesest isekas, hoolimata asjaolust, et iha loomuse järgi soovitakse seksuaalset rahuldust. Pole ka ilmne, et seksuaalne rahuldus puudutab ainult iseenda rahuldust. Ei soovita tingimata iseenda rahuldust ja seda, mis rahuldab, ei tule mõista ainult iseenda seksuaalsete ihade terminites. Nõnda saab seksist armastuse põhjend. Kui argument mitme armastuse põhjendi vastu on omahuvi, siis see vastuväide aetakse segi väitega, et need põhjendid puudutavad omadusi, mis on mitteolemuslikud, isikuvälised, lahutatavad, korratavad. See kehtib kindlasti raha, võimu ja teatud laadi heategude kohta. Ei ole nii ilmne, et see kehtib välimuse ja isiksuse kohta. Siiski on hästi arusaadav mõte, et inimest võidakse edasi armastada, kui tema ilu on närbunud. Sama kehtib isiksuse kohta, mis võib olla lagunenud näiteks Alzheimeri tõve või trauma tõttu. Rääkimata sellest, et kingitusi või abi kodutööde tegemisel võib saada ka inimestelt, kellesse ei olda armunud. Sääraseid omahuviga põhjendeid ei kritiseerita mitte sellepärast, et nad on armastatust hõlpsasti lahutatavad, vaid sellepärast, et nad osutavad eelkõige armastaja kasule. Kuidas on lood "vooruslike" põhjenditega? Aristoteles räägib "Nikomachose eetikas kolmest sõpruse tüübist, millest esimene on selgelt omakasuline: see on vastastikuse kasu ja teenete sõprus. Teist tüüpi sõprus on vastastikuse nautimise sõprus, mis on samuti omakasuline. Nii on armastatu seltskonna nautimine või teineteise seltskonna nautimine täiesti respekteeritav armastuse põhjend. (Esimest võib pidada omahuviliseks, kuid teine kuulub arostofaaniliste põhjendite hulka, mida Solomon toetab; need ei ole isekad ega isetud, vaid osutavad suhte ühele olulisele aspektile.) Aristotelese kolmas sõpruse tüüp on vastastikune inspireerimine; see võib näida pelgalt utilitaarsena, kuid see ei ole enam vulgaarne ega pelgalt omahuviline. See, et teineteist inspireeritakse, on väga hea armastuse põhjend. Ka see ei ole isekas ega isetu, vaid suhte aspekt. Ka see, et armastatu inspireerib, ei ole isekas ega isetu, vaid on täiesti aktsepteeritav armastuse põhjend. Ka see on armastuse põhjend, et armastaja inspireerib armastatut, ja seda põhjendit on väga raske isekaks või omahuviliseks pidada. Solomon vaatleb selles valguses "vooruslikke" armastuse põhjendeid, näiteks et armastatu on julge. Martha Nussbaum väidab, et Platon peab silmas selliseid omadusi armastuse põhjenditena, või vähemalt parimat laadi, Sokratesele omase armastuse põhjenditena. "Phaidrose" põhjal leiab ta, et "parima vaate järgi armastusele põhineb armastus vaatel, et indiviidi konstitueerivad olemuslikult väärtused ja püüdlused." Seega põhineb "parim" armastus armastatu omaduste tüüpi põhjenditel. Mõned neist omadustest (näiteks heldus) toovad armastajale kasu, teised mitte. Solomon ei pea selliste põhjendite juures problemaatiliseks mitte varjatud omakasu, vaid seda, et need kipuvad olema pigem imetluse põhjendid. Solomon kahtlustab, et Sokrates jääb armastuse asjades mõnevõrra nartsissistlikuks. Me küll imetleme vooruslikke inimesi, aga kui me kedagi armastame, siis ei tule tema voorusi mitte ainult imetleda, vaid ka jagada. See ei tähenda ainult, et peab jagama voorustes kätkevaid väärtusi, nagu Nussbaum väidab, vaid armastuse põhjenditeks teeb need vooruste vastastikune mõju armastajale ja armastatule. Ei loe mitte voorused kui armastatu omadused, vaid nende inspireeriv mõju armastajale. Muidu ei ole tegu armastusega, vaid imetlusega või võib-olla kultusega. Jutt jõuab nüüd suhteni kui armastuse põhjendite allikani. Enamik inimesi on vastu armastuse põhjenditele sellepärast, et nad peavad silmas ainult omahuvilisi põhjendeid. Kuid kõik armastuse põhjendid ei ole omahuvilised ega isekad ega piirdu isiku omadustega.