cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Valjala vald
Poolsaared
Aavalaiu säär, Mäetaguse säär, Purmesäär, Siiksaare nina, Turja laid, Õunsaare poolsaar
Ajalugu
Valla saksakeelne nimi on Wolde.
Valjala vald moodustati 1992. aasta 26. märtsil.
Tartu Vangla
Tartu Vangla on vangla Justiitsministeeriumi haldusalas, asub Tartu äärelinnas – Ropka tööstusrajoonis.
Tartu Vangla hoone nimetati 2002. aasta betoonehitiseks. Tunnustamise põhjustena toodi välja järgmist:
Üldpinda on vanglas 23 000 m2, mille moodustavad
Tartu Vangla hakkas kinnipeetavaid vastu võtma 16. oktoobril 2002, sellest algas ka Eesti vanglasüsteemi üleminek laagersüsteemilt kambersüsteemile.
Kiruna
Kiruna on linn Põhja-Rootsis Norrbotteni läänis, Kiruna valla halduskeskus. Asub Haukivaara mäel Luossavaara ja Kiirunavaara vahel.
Kiruna on Rootsi kõige põhjapoolsem linn.
Linn rajati 1900. aastal Kiirunavaara rauamaagi leiukoha juurde. Linnaõigused sai 1948. aastal.
Linnas on lennujaam, millel on liiniühendus Umeå, Luleå, Östersundi, Stockholmi ja Tromsøga. Kirunat läbib raudtee Malmbanan.
Final Fantasy X
"Final Fantasy X" (ファイナルファンタジーX, Fainaru Fantajī Ten) (lühend FFX) on konsooli arvuti-rollimäng, mille tootja ja väljaandja on firma Square (nüüd Square Enix). See on Final Fantasy seeria kümnes osa. Mäng anti välja 2001. aastal Sony PlayStation 2 jaoks.
Mängu on müüdud 6,6 miljonit eksemplari 20. jaanuari 2004 seisuga ning see tunnistati Jaapani ajakirja Famitsu poolt kõigi aegade parimaks videomänguks. Mäng leiab aset fantaasiamaailmas Spira, kus peategelasteks on seiklejad, kes on endale eesmärgiks võtnud märatseva jõu Sini hävitamise.
"Final Fantasy X" on sarja esimene osa, kus näitlejad on andnud tegelastele hääle. Samuti on see esimene ja seni ainuke osa, millele on tehtud kohe ka teine osa "Final Fantasy X-2".
Tegelased
Mängu peategelane on 17-aastane noormees Tidus, kes on pärit Zanarkandi linnast. Ta on 175 cm pikk. Teised tegelased on Yuna, Wakka, Lulu, Kimahri, Rikku, Auron ja Seymour Guado.
Beyond Final Fantasy
Raplamaa Sõnumid
Raplamaa Sõnumid on eesti ajaleht, mis hakkas ilmuma nädalalehena Raplas 1992. aastal.
Kuni 2. aprillini 2012 kandis leht nime Nädaline.
Ajalugu
Ajaleht Raplamaa Sõnumid on kord nädalas (kolmapäeviti) ilmuv poliitiliselt ja majanduslikult sõltumatu väljaanne, mille missiooniks on koguda ja avaldada Rapla maakonda puudutavat informatsiooni, olla tribüüniks ühiskonnaelu puudutavate erinevate seisukohtade esitajatele ning seista niimoodi demokraatia arengu eest. Raplamaa Sõnumid toetab maakonna kultuurielu arendamist ja maakonna (lähi- ja ka kaugemat) minevikku kirjeldavate materjalide kogumist ning korrastamist.
Leht asutati 1992. aasta oktoobri viimastel päevadel nädalalehena ja kandis siis nime Nädaline. Maakonnalehe staatuses oli tol ajal ajaleht Ühistöö, mille asutamisaastaks on 1951. Nädalise eelkäijaks oli siiski 1992. aasta veebruaris ajakirjanike loodud aktsiaseltsi Lehtline ja AS Eesti Kaubakompanii ühise ettevõtmisena asutatud nädalaleht Nädalaring, mis lõpetas ilmumise sama aasta oktoobris.
1996. aastast on Nädaline ainus kogu Rapla maakonda kattev ajaleht. Alates 3. aprillist 2012 jätkas Nädaline ilmumist uue nimega, milleks on Raplamaa Sõnumid. Raplamaa Sõnumid ilmub kord nädalas, igal kolmapäeval 32-leheküljelise ajalehena. Trükib Printall AS. Ajaleht Raplamaa Sõnumid on müügil Raplamaal ja Tallinnas. Raplamaa Sõnumid on Eesti Ajalehtede Liidu liige.
Tänapäev
Raplamaa Sõnumid ilmus täisvärvilisena kolm korda nädalas: igal teisipäeval, neljapäeval ja laupäeval. Ajalehe tiraaž oli 3000 eksemplari (kuni detsembrini 2012). Lehte trükitakse Kroonpressi trükikojas. Ajalehe Raplamaa Sõnumid vahel on ilmunud lisalehed "Teatriküljed", "Vaimuvara", noorteleht "Skriim", "Talu Leht", "Mõeldes Tagasi", "Terviseedendaja". Alates 2013. aastast ilmub Raplamaa Sõnumid kord nädalas kolmapäeviti.
Ajalehe peatoimetaja on asutamise algusest Tõnis Tõnisson.
Nullmaatriks
Nullmaatriks on maatriks, mille kõik elemendid võrduvad 0-iga (üldisemalt: korpuse või ringi nullelemendiga). Nullmaatriksit tähistatakse kreeka suure tähega Θ (teetaga).
Nullmaatriksil ei ole oluline veergude või ridade arv, st. võib olla maatriks näiteks 3x3; 6x6; 4x6; 26x98; 75x3 jne...
Nullmaatriks on maatriksite algebras nullelemendiks.
Eesti Spordigümnaasium
Eesti Spordigümnaasium (algse nimega Tallinna Spordiinternaatkool (lühend TSIK)) oli aastatel 1967–2000 Tallinnas tegutsenud riigikool, mis andis spordialast keskeriharidust. Alates 2000. aastast jätkab spordialase hariduse andmist eraõppeasutus Audentese Spordigümnaasium.
Tallinna Spordiinternaatkool tegutses Tallinnas omaaegse Dunteni (Tondi) mõisa territooriumil aadressil Tondi tänav 84/88. Mõisaaegadest on säilinud iidsed pargipuud ja kaks väikest tiiki. Puude vahele ehitati 1960.–1961. aastal hoonetekompleks Tallinna II Internaatkoolile, mille baasil alustas tööd ka Tallinna Spordiinternaatkool. Tallinna II Internaatkoolilt päranduseks saadud hoonetekompleksile (peahoone, magalad, söökla ja katlamaja) lisandusid hiljem spordihall (kilehall 1973–200?), staadion, tennisekeskus ning võimlakompleks koos meditsiinikeskuse ruumidega (1978).
1. septembril 1972 loodi Tallinna Spordiinternaatkooli juurde suusatamise osakond, mis tegutses Otepääl. Esimesel õppeaastal komplekteeriti 7. klass. Kool tegutses Otepää Internaatkooli baasil ja osakonna õppe- ja sporditööd juhendas Otepää Internaatkooli direktor.
1997. aastal sõlmis AS Audentes Eesti Spordigümnaasiumiga lepingu kooliruumide rentimiseks ühes spordigümnaasiumi õppehoones aadressil Tondi 88. 2. veebruaril 1998 alustas Audentese erakool seal tööd ja 2000. aastal sõlmis Audentes Haridusministeeriumiga lepingu Eesti Spordigümnaasiumi hoone rentimiseks 20 aastaks. See leping võimaldas luua Audentese spordikooli ja tööd sai alustada Audentese erakooli gümnaasium. Uus koolihoone ja õpilaskodu võeti kasutusele pärast remonti juba 2000. aasta sügisel.
Promiskuiteet
Promiskuiteet on inimese seksuaalkäitumises komme pidada sagedasi seksuaalsuhteid eri partneritega. Seda terminit kasutatakse sageli hukkamõistvalt, eriti konservatiivses ideoloogias, mille järgi ideaaliks on traditsiooniline Euroopa peremudel ja pikaajalised kahepoolsed, teisi partnereid välistavad seksuaalsuhted. Tüüpiliseks promiskuiteedi näiteks peetakse üheöösuhteid.
Oletatav promiskuiteet ürgühiskonnas
Sellise seisukoha kujunemise põhjusi oli mitmeid. Enamik kultuuriantropoloogilisi uuringuid nn loodusrahvaste kohta tehti 19. sajandil "kabinetiteadlaste" poolt, kes ise polnud kunagi kohapeal käinud ning kelle teadmised tuginesid üksnes reisijate, misjonäride jt ülestähendustele. Ürgühiskonna või inimkonna algse oleku rekonstrueerimisel lähtuti progressi-ideest, mille kohaselt on kõigile kultuuridele omased täiustumise ja komplitseeritumaks muutumise astmed. Tundus loogiline oletada, et kunagi, enne perekonnatüüpide väljakujunemist neid lihtsalt ei olnudki ning ürgühiskonnas olid seksuaalsuhted ilma igasuguste piiride ja tabudeta. Seda seisukohta esindab muuhulgas ka Friedrich Engelsi teos "Perekonna, eraomanduse ja riigi tekkimine", mis koos Karl Marxi teostega võeti kommunistliku ideoloogia teenistusse.
20. sajandil lükati see mõte enamasti tagasi, nt abielu ajaloost põhjalike teadmistega soome filosoof, sotsiaalantropoloog ja sotsioloog Edvard Westermarck esitas tugevaid tõendeid selle kohta, et vähemalt kultuurilise arengu esimestel etappidel on monogaamia olnud täiesti normaalne ja loomulik meeste ja naiste kooseksisteerimise vorm. .
On juhitud tähelepanu ka sellele, et 19. sajandi viktoriaanliku moraali tingimustes võisid selliseid fantaasiaid tingida ka sügavalt psühholoogilised põhjused.
Praktikas
Promiskuiteeti on praktiseeritud 1960. aastatel hipide kommuunides ja muudes alternatiivsetes subkultuurides, traditsioonilise monogaamia kadumisel alates 1960. aastatest on see saanud Läänes üldlevinuks.
Schleich
Schleich on Saksamaa ettevõte, mis toodab mänguasju.
Toodangut turustatakse üle maailma, kuid põhiturg on Euroopa mandriosa. Pool kogu toodangust müüakse Saksamaal.
Friedrich Schleich asutas ettevõtte 1935. aastal. See oli perefirma kuni 2006. aastani, mil Suurbritannia ettevõte HgCapital ostis 80-protsendilise osaluse 165 miljoni euro eest.
2006. aastal oli ettevõttel umbes 250 töötajat. Ettevõtte peakorter on Schwäbisch Gmündis.
Winsor McCay
pisi Zenas Winsor McCay (26. september 1869 – 26. juuli 1934) oli Ameerika Ühendriikide karikaturist ja animaator.
Winson McCay oli koomiksi ja animeeritud filmide looja, kelle tööd on eeskujuks paljudele põlvkondade kunstnikele. Tema teostes, eriti filmides, võib näha detailselt viimistletud joonistusi ja karaktereid, mis olid populaarsed juba tema eluajal ja ka hiljem.
Tema väljapaistvamate teoste hulka kuuluvad näiteks koomiks "Little Nemo in the Slumberland" (1905–1914) ja animafilm "Gertie the Dinosaur", mis on loodud 1914.
Elukäik
Winsor McCay sünniaeg ja -koht pole kindlalt teada. Ta ise on väitnud, et sündis Spring Lake'is Michigani osariigis 1871. Tema hauakivil on sünniaastana kirjas 1869. Lisaks leidub allikaid, kus väidetakse, et ta sündis 1867 Kanadas. Robert McKay ja Janet Murry McKay poja nimeks pandi sündides Zenas Winsor McKay. Nimi Zenas oli pandud isa tööandja auks ning Winsor loobus hiljem sellest nimest. Samuti muutis Winsori perekonnanime McKay'st McCay'ks.
Winsor McCay kasvas üles Michiganis. Joonistamisega hakkas tegelema juba väga varases eas. Juba 13-aastaselt joonistas ta koolis tahvli peale pildi laevahukust, joonistus pildistati ja müüdi koopiatena. Lapsena oli poiss tähelepanelik, hea mäluga ja armastas joonistada. 19-aastaselt pani isa ta õppima Cleary's Business kolledžisse Ypsilanti Michiganis, et temast saaks ärimees. Koolis noormees väga ei pingutanud ning jättis selle lõpuks üldse pooleli. Kooli kõrvalt töötas ta meelelahutajana Detroit Wonderlandis, kus joonistas raha eest portreesid. Väljapaistev kõnelemisoskus ja suurepärane joonistamisanne tõid talle tähelepanu. Michiganis õppis McCay ka kunsti. Tema õpetajaks oli John Goodison. Goodison tutvustas talle perspektiivi põhitõdesid ning õpetaja on arvatavasti mõjutanud ka McCay julget värvikasutust. pisi|Little Nemo in Slumberland 1889. aastal kolis Winsor McCay Chicagosse plaaniga õppida sealses kunstiinstituudis. Kuid tal polnud piisavalt raha ning seetõttu pidi ta hoopis tööle minema. Tema töökohaks sai trükikoda National Printing and Engraving Company, kus ta tegi teatri- ja tsirkuseplakateid. 1891. aastal kolis McCay Cincinnatisse Ohios ja hakkas tööle kunstnikuna meelelahutuskeskuses Middleton's Vine Street Dime Museum. Lisaks meelelahutajatööle maalis McCay ka silte ja tegi joonistusi kohalikule ajalehele. Cincinnatis elades abiellus McCay Maude Leonore Dufouriga. 1896. aastal sündis neil poeg Robert ja 1897. aastal tütar Marion.
Töö
1903. aasta lõpus kutsuti McCay tööle ajalehte New York Herald, kus algas tema elu kõige viljakam periood. 1904. aastal ilmusid temalt koomiksisarjad Mr. Goodenough, Sister's Little Sister's Beau, The Phurious Phinish of Phoolish Philipe Phunny Phrolics ja Little Sammy Sneeze. Just viimane osutus edukaks ning nii ilmus see igal pühapäeval 24. juulist 1904 kuni 9. detsembrini 1906.
10. septembril 1904 ilmus ka esimene koomiksiriba McCay kõigi aegade kõige edukamast sarjast "Dream of the Rarebit Fiend", mis ilmus koguni 25. juunini 1911. Neil aastail ilmusid veel koomiksid The Story of Hungry Henrietta (8. jaanuarist kuni 16. juulini 1905) ja A Pilgrim's Progress (26. juunist 1905 kuni 18. detsembrini 1910).
McCay koomiksite pildid oli detailselt läbimõeldud ja keeruka stiiliga. Suuremat rõhku panigi ta joonistamisele, jutumullid ja tekst olid talle pigem teisejärgulised. Kõik nimetatud koomiksid olid üles ehitatud kindlatele skeemidele, kus vahetusid näiteks tegevuspaik või situatsioon. Ka koomiksid ise olid peaaegu alati ühetaolise vormistusega. Taoline lähenemine lubas McCayl tähelepanu suunata loovusele ja joonistamisele. Kuigi tal jooksid sel hetkel korraga kolm erinevat koomiksit kahes lehes ning lisaks tuli iga päev teha lehe jaoks eraldi illustratsioone, alustas ta 1905. aastal veel üht iganädalast koomiksiriba, mis osutus üheks tema väljapaistvamaks: "Little Nemo in Slumberland", mida sai lugeda New York Heraldis kuni 26. juulini 1914 (pisut enam kui kuuajase pausiga 1911. aastal). pisi|Gertie the Dinosaur 1906. aastast hakkas McCay esinema publikule. Oli vodevilli õitseaeg ja publik tuli aina tihedamini vaatama chalk-talk artiste. Need olid artistid, kes esinesid publikule kriidiga tahvlile joonistades. McCay Nemo oli publiku seas kohe populaarne ja nii rändas ta oma etteastega mööda idarannikut. Ta oli pidevalt teel ja paljud ajalehepildid ja -koomiksid sündisid kiiruga, kuid ka kaugel kontorist jätkas ta ikkagi koomiksite saatmist ajalehtedesse. 1908 jõudis "Little Nemo" Broadwayle.
Animeeritud film
Kuigi McCay polnud esimene, kes animeeritud filmi tegi, loetakse teda meheks, kes animatööstuse defineeris. Ta oli mees, kelle meediumi tunnetus ja arusaam oli oma ajast ees. Võib öelda, et järgmised tema loomingule võrdsed teosed ilmusid alles 25. aastat hiljem. 1911. aastal esilinastus animeeritud film "Little Nemo". Selle 4000 kaadrit joonistas McCay kõik ise. Töötades ajalehes ja esinedes rahvale leidis ta veel aeg oma teise filmi jaoks. How a Mosquito Operates See nõudis tohutult tööd ja vaeva sisaldades 6000 kaadrit.
1911. aastal läks ta tööle Hearst Corporationi ajalehte The American. Tema Nemo koomiksi sari avaldati uues lehes pealkirjaga "In the Land of Wonderful Dreams".
1914. aasta veebruaris debüteeris McCay kuulsaim film "Gertie the Dinosaur". Publik võttis filmi soojalt vastu. Suurepäraselt joonistatud film on animatsiooni ajalukku läinud esimese filmina, milles on spetsiaalselt loodud animeeritud karakter, kellele on antud vastav unikaalne isikupära. Filmis teeb Gertie pahandusi, nutab kui temaga pahandatakse ning filmi lõpus ilmub kaadrisse ka autor ise ja ratsutab dinosauruse seljas. Winsor McCay viimasteks suuremateks animeeritud filmideks oli 1918. aastal valminud "The Sinking of the Lusitania" (1918), mis pidi innustama Ameerikat esimesse maailmasõtta astuma, ja 1920. aastal "The Flying House". pisi 1915. aasta paiku kaotasid McCay etteasted populaarsust ning ta oli aina rohkem seotud oma tööga ajalehes. Ülemused nõudsid üha põhjalikumaid joonistusi, mis nõudsid omakorda rohkem aega ja nii oli McCay sunnitud nõustuma lepinguga, et ta ei esine väljaspool New Yorki. Ajaleht kasutas aina rohkem McCay joonistusi, et väljendada oma arvamust esimesest maailmasõjast. Nii pidi kunstnik joonistama pilte endale vastumeelsetel teemadel. 1924. aastal naasis ta endise tööandja juurde, see ajaleht kandis uut nime Herald Tribune. Ta püüdis "Little Nemo" sarja taaselustada, kui see ei saavutanud sellist edu nagu varem. McCay suri 1934. aastal, jättes endast tugeva jälje koomiksi ja animatsiooni ajalukku.
Aado Slutsk
Trükiajakirjandus
Ajakirjanikuna asus tööle juulis 1940 Tallinna ajalehes Trudovoj Put'. Septembris 1944 toimetas ta Tallinna ajalehte Päevauudised.
Ringhääling
Aastast 1955 töötas ta ringhäälingus. Ta oli 1964–1981 Eesti NSV Raadio ja Televisiooni Komitee esimehe asetäitja, kellele allus Eesti Raadio. Aastatel 1969–1981 oli ta lisaks sellele ka ametlikult Eesti Raadio direktor.
Aado Slutski toel tehti Eesti Raadios palju uuendusi. 1965. aastal loodi ühiskondliku arvamuse grupp kuulajatelt tagasiside saamiseks. Tööd alustas RAMETO. Aastal 1967 avati Eesti Raadio teine programm Vikerraadio, mis loodi Moskva raadio segasaatekavaga Radio Majak eeskujul konkureerimaks eeskätt Ameerika Häälega. Tema juhiks olles loodi raadio arvutuskeskus; hangiti moodne helibuss Škoda. Slutsk lõi raadio juurde Pressibüroo, kus analüüsiti maailma sündmusi. Üks uuendusi oli ka meelelahutuslike sarjade, nn järjejuttude alustamine oktoobris 1966. Ta korraldas tehniliste uuenduste demonstratsioone EKP juhtidele, mis soodustas välisvaluuta hankimist uue tehnika soetamiseks.
Ühiskondlik tegevus
Alates 1989. aastast oli ta Eesti Olümpiakomitee liige.
Isiklikku
Valdo Pant lahkus Eesti Raadiost Eesti Televisiooni konflikti tõttu Slutskiga. Ta kirjutas sellise avalduse: "Raadio juhtkond teeb mulle takistusi ja ma ei saa nendega rohkem koos töötada. Raadio juhtkond on oinapäine. Ühesõnaga, kuna raadio juhtkond on loll, siis on nendega võimatu koos töötada.". Slutsk viseeris selle avalduse: "Nõus. Luban."
Pau
Pau on linn Prantsusmaal Nouvelle-Aquitaine'i piirkonnas, Pyrénées-Atlantiquesi departemangu keskus. Asub Püreneede jalamil 165–245 m kõrgusel merepinnast Gave de Pau jõe ääres.
Pau muutus kindlustatud asulaks 11. sajandil ja oli Béarni vikontide residentsiks.
Linnas asuvad Pau ülikool (Université de Pau et des Pays de l'Adour) ja Pau loss.
Paus on sündinud Henri IV.
Sõpruslinnad
Paul on 10 sõpruslinna.
Surmaorg
pisi|Surmaorg kosmosesüstikult nähtuna Surmaorg (inglise keeles Death Valley) on Ameerika Ühendriikide California osariigis Mojave kõrbes asuv org. Seal asub USA madalaim punkt (86 m merepinnast madalamal) ja seal registreeriti 10. juulil 1913 maailma kõrgeim õhutemperatuur looduses (56,7 °C). Org on ka väga sademetevaene, keskmine aastane sademetehulk on alla 50 mm.
Surmaoru põliselanikeks on tümpisa (panamint šošoni) indiaanlased.
Pihtla vald
Pihtla vald oli vald Saare maakonna lõunaosas, mis sai valla staatuse 12. märtsil 1992. Pihtla vald kattus suures osas Püha kihelkonnaga.
Vald liitus 2017. aastal Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus kõigi Saaremaal asunud valdadega ühtseks Saaremaa vallaks.
Pihtla vallas asusid Kaali meteoriidikraater ja Püha Eelkäija Skiita nunnaklooster.
Külad
Pihtla vallas oli 41 küla:
Eiste, Ennu, Haeska, Hämmelepa, Iilaste, Ilpla, Kaali, Kailuka, Kangrusselja, Kiritu, Kuusiku, Kõljala, Kõnnu, Laheküla, Leina, Liiva, Liiva-Putla, Masa, Matsiranna, Metsaküla, Mustla, Nässuma, Pihtla, Püha, Rahniku, Rannaküla, Reeküla, Reo, Räimaste, Sagariste, Salavere, Sandla, Sauaru, Saue-Putla, Sepa, Sutu, Suure-Rootsi, Tõlluste, Vanamõisa, Väike-Rootsi ja Väljaküla.
Loodus
Pihtla vald asus paelaval, mis kerkib aeglaselt lõunast põhja suunas. Seal levib üpris ebaühtlase kattena rühksavi, mille peal on piirkonniti liivakuhjatisi, kruusakünniseid ja seljandikke. Rannaaladel on pinnakatteks moreen ja kruusad-liivad. Põhjavesi on rannaaladel keskmiselt või nõrgalt kaitstud.
Looduskaitse
Valla aladel on Allirahu looduskaitseala, Kasti maastikukaitseala, Laidevahe looduskaitseala, Liiva-Putla looduskaitseala, Pühametsa looduskaitseala ning Kaali maastikukaitseala. Pihtla vallas elab mitmeid kaitsealuseid liike, keskkonnaregistris on Must-toonekure püsielupaigad Salavere ja Kõljala külas, Merikotka püsielupaigad Kailuka, Kiritu ja Rahniku külas ning lilla mütsnarmiku ja lilla kübarnarmiku püsielupaigad Liiva külas.
Määramispiirkond
Funktsiooni määramispiirkond on funktsiooni argumendi nende väärtuste hulk, mille korral funktsiooni väärtus on defineeritud.
Pihtla vald
Looduskaitse
Leidub veel palju kaitsealuseid liike: vööt-põõsalind, niidurüdi, suurkoovitaja, punaselg-õgija, liivatüll, väikekajakas, väiketiir, jõgitiir, randtiir, ristpart, sarvikpütt, punajalg-tilder, kodukakk, kanakull, hiireviu, sookurg, karukell, lääne-mõõkrohi, liht-randpung, niidu-asparhernes, soo-neiuvaip, laialehine neiuvaip, lood-angervars, rand-soodahein, randtarn, harilik porss, emaputk, kaunis kuldking, aas-karukell, harilik käoraamat, rohekas käokeel, kahelehine käokeel, suur käopõll, vööthuul-sõrmkäpp, tõmmu käpp, hall käpp, jumalakäpp, kuradi-sõrmkäpp, kahkjaspunane sõrmkäpp, balti sõrmkäpp, mets-õunapuu, künnapuu.
Määramispiirkond
Funktsiooni f määramispiirkonda tähistatakse kujul Dom(f) või D(f).
Pihtla vald
Looduskaitse
Pihtla valla kuulsaim vaatamisväärsus on meteoriidi tagajärjel tekkinud Kaali kraater.
Määramispiirkond
Näide
Funktsiooni f(x) = 1/x määramispiirkond ei ole reaalarvude hulk \mathbb{R}, sest funktsioon ei ole kohal x=0 määratud. Selle funktsiooni määramispiirkond on (reaalarvude hulk elemendita 0).
Pihtla vald
Looduskaitse
Looduslikest vaatamisväärsuste seas on ka Kangrusselja allikad, Laiamaa allikad, Salavere karstiala, Kaali tamm, Tõlluste tamm, Pihtla tamm ja Pihtla punaselehine pöök.
Kultuur
Pihtla vallas ilmus kord kuus infoleht Kraater.
Vallas tegutses kaks kooli: Kaali Kool ja Pihtla Kool. Raamatukogusid oli kolm: Kaali raamatukogu, Pihtla raamatukogu ja Sandla raamatukogu.
Keel
Pihtla vallas kõneldav murrak kuulub Saarte murde Ida-Saaremaa murrakurühma. Iseloomulik on näiteks "E" muutumine "Ä"-ks (enam-änam), "AA" ja "OO" muutumine diftongiks (taat-taet), kaashäälikuühendi puudumine sõna algul (krulli-rulli), tugevaastmeline seesütlev kääne (jalas-jalgas) jms rootsi keele mõjud. Murdenäiteid saab kuulata Eesti Keele Instituudi fonoteegist. 2011. aasta rahvaloenduse käigus märkis end murdekeele oskajaks üle 400 Pihtla valla elaniku.
Mõisad
Pihtla valla aladel on asunud Püha kirikumõis (Pastorat Pyha), Kaali mõis (Sall), Kangruselja mõis (Kangren), Kõljala mõis (Kölljall), Pihtla mõis (Pichtendahl), Sandla mõis (Sandel), Tõlluste mõis (Töllist), Ilpla mõis (Ilpel), Reo mõis (Reo) ning vähem tuntud Ranna mõis (Sandla karjamõis, Strandhof), (ka Kölljall), Masa mõis (Massa) ja Sauküla mõis, (Saucküll)''.
Lisaks kuulusid Püha kihelkonna aladele ka mõningad mõisad, mis Pihtla valla piiridesse ei jää: Püha-Suuremõis (Grosenhoff in Pyha, hilisem Kaarma-Suuremõis, Kaarma vald), Loode mõis (Lodenhof, Kaarma vald), Kasti mõis (Kasty, Kaarma vald), Võrsna mõis (Würzen, Valjala vald) ja Kuressaare kirikumõis (Arensburgs Pastorath, Kaarma vald).
Religioon
Püha külas asub Püha Jakobi kirik, kus tegutseb Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku Püha Jakobi kogudus.
Reo külas asub Reomäe Apostel Andrease kirik, kus tegutseb Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku Reomäe Apostel Andrease kogudus. Aastast 2012 asub endises preestrimajas Püha Eelkäija Skiita nunnaklooster.
Reeküla külas asub Reeküla palvemaja, kus tegutseb Eesti Metodisti Kiriku Reeküla kogudus.
Sagariste külas asub Peeteli palvemaja, kus tegutseb Eesti Evangeeliumi Kristlaste ja Baptistide Koguduste Liidu Kuressaare Siioni kogudus, millega pisike Sagariste kogudus liitus.
Pihtla vallas asub ka arvukalt vanu looduslikke pühapaiku, mis seostuvad eelkõige maausuga. Tuntuim pühakoht on Kaali meteoriidikraater, kuid veel on näiteks Aami allikas ja Tammemägi Suure-Rootsis, Pihtla hiiemetsad, Kuusiku lageaid, Püha mets Kõljalas, Hiiepaju Haeskas, Neitsitemägi Kuusiku külas, Sütemägi Masa külas ja Tondikivi Ilpla külas.
Merendus
Pihtla vallas asub väikelaevade sadam Kärsa sadam ning arvukalt paadisildu ning lautreid.
Samuti jäävad valla territooriumile Sääretüki tuletorn ning Allirahu (Sandla) tulepaak.
Ristioja äärde jäävas Pällamõisa piirkonnas on juba muinasajal olnud intensiivne sadam, mis oli ilmselt terve Sutu lahe olulisim muistne sadamakoht. Sealt on arheoloogiliste väljakaevamiste käigus leitud ka paadisilla jäänus.
Pihtla vallas tegutsevad näiteks Kukessaare Sadama Selts, kalakasvatusfirma Ösel Harvest OÜ, kalatöötlemisfirma Vettel OÜ ning paadiehitusega tegelev OÜ Vätta Puit.
Veel vaatamisväärsusi
Pihtla vallas asub ka Ennu tuulik, tegutsenud on Saaremaa kurtide kool.
Sõprusvallad
Pihtla valla sõprusvallad on Sastamala vald Soomes ja Jomala vald Soomes Ahvenamaal.
Elanikkond
2011. aasta rahvaloenduse andmetel elas Pihtla vallas 12 inimest, kel oli mõni muu kodakondsus peale eesti kodakondsuse. Välisriigis omas teist elukohta 48 inimest.
Budva vald
Budva vald on 1. järgu haldusüksus Montenegros.
Lisaks keskusele Budvale on vallas ka teisi asulaid, sealhulgas  Bečići, Sveti Stefani ja Petrovac na Moru küla.
Olev Kivioja
Olev Kivioja (kuni 1935 Herbert Olev Grünberg; 3. oktoober 1904 – 31. juuli 1994 Winnipeg, Kanada) oli Eesti sõjaväelane (kapten).
Viidi 1. detsembril 1934 üle Soomusrongirügementi.
Muutis 11. aprillil 1935 oma nime Olev Kiviojaks.
Ülendati 24. veebruaril 1938 2. Suurtükiväegrupi koosseisus kapteniks.
Tuulevälja
Tuulevälja on küla Harju maakonna Rae vallas.
Uncharted 2: Among Thieves
"Uncharted 2: Among Thieves" on 2009. aasta oktoobris müügile jõudnud arvutimäng, mis on 2007. aasta mängu "Uncharted: Drakes Fortune" järg.
Sisu
"Among Thieves" võtab järje üles peaaegu kaks aastat pärast seda, kui leidsid aset "Drakes Fortune'i" sündmused. Nathan "Nate" Drake'i (hääleandja Nolan North) uus seiklus keerleb lahendamata ajaloolise müstika ümber, seotud Marco Polo reisiga, mis leidis aset 1292. aastal. Marco Polo seilas 14 laeva ning üle 600 reisija ja meeskonnaliikmetega, kuid kui ta jõudis oma sihtmärki poolteist aastat hiljem, oli alles ainult üks laev ja ainult 18 reisijat elus. Vaatamata sellele, et Marco Polo kirjeldas oma reisi minuti täpsusega, ei avaldanud ta eales, mis juhtus kadunuks jäänud laevadega.
Lugu algab haavatud Nate'iga, kes ärkab rongis, mis ripub kalju serva äärel. Läbi meenutuste, avaldatakse, et Harry Flynn ja tema tüdruksõber Chloe Frazer (Claudia Black)-Nate'i vana kallim, pakkusid talle tööd – tuleb varastada Istanbuli muuseumist Mongoolia õlilamp. Nate nõustub teadmisega, et lamp annab vastuseid sellele, mis juhtus Marco Polo laevastikuga. Flynn ja Drake saavadki kätte lambi, mis sisaldab kaarti. Kaart osutab sellele, et kadunud laevastik transportis Shambhalast "Cintamani Kivi" just enne seda, kui tsunami uhtus Borneo kaldale. Flynn, kes selle kaardi endale sai, teeb Drake'ile tünga, nii et Drake arreteeritakse ja vangistatakse kolmeks kuuks. Lõpuks siiski ta sõber Victor "Goddamn" Sullivan ja Chloe vabastavad ta.
Jälitades Flynni ja tema ülemust – Serbia sõja kriminaalkurjategijat Zoran Lazarevicit – Borneosse, avastab kolmik, et kadunud laevastik eales ei omandanudki Cintamani kivi. Avastades haua, mis sisaldab Polo reisjate laipu ja samuti ka kuldset Tiibeti pistoda ja Polo kirja, milles seisneb, et järjekordne vihje on Pokhara templis, Nepalis. Sullivan küll loobub, sellegipoolest Nate ja Chloe suunduvad Nepali. Teel templisse kohtab paar Elena Fisherit (Emily Rose) ja tema operaatorit Jeffi, kes jälitavad Lazarevicit, et leida head lugu. Põgenedes Lazarevići käsilaste eest, jõuab nelik templisse, kus avastab, et kivi asukohaks on Himaalaja.
Grupp langeb varitsuse alla, Jeff saab haavata, põgenedes haavatud Jeffiga, Chloe ähvardab Nate ja Elenat relvaga, samalajal, mil Flynn ja Lazarevic välja ilmuvad. Nate on sunnitud loovutama pistoa Lazarevicile, viimane tapab Jeffi, Nate ja Elena jõuavad põgeneda, varastavad dziibi ja sõidavad rongile järgi, Nate, kes sooritab meeleheitliku hüppe pääseb rongile ja leiab chloe, viimane aga keeldub lahkuma koos temaga, ilmub Flynn, kes tulistab Nate kõhtu. ilma igasugu väljapääsuta, tulistab Nate propaanipaake, tappes Flynni mehed. Plahvatuse tõttu aga kihutab ta ise pooliku rongiga kalju ääre poole.
Nate põgeneb surmatoovast rongist ja komberdab haavatuna läbi lumetormi, kuni langeb meelemärkuseta maha. Ta ärkab üles Tiibeti linnas, kus ta kohtub uuesti Elenaga ja tutvub 90-aastase sakslase Karl Schäferiga. Schäfer pajatab Natile, et pistoda on võtmeks, et leida Shambala, aga Nate'il on hoopis loobumismõtted peas, Schäfer veenab siiski Drake'i ning saadab tema ja küla kohaliku Tenzini leidmaks oma 70 aastat tagasi sooritatud ekspeditsiooni jäänuseid. Nate ja Tenzin avastavad, et Schäferi mehed olid SS-i liikmed, ja ta oli nad tapnud, et kaitsta Maailma kivi väe eest. Nate ja Elena järgnevad röövitud Schäferile, jälitades Lazarevicit mahajäetud kloostrisse. Nad leiavad surmavalt haavatud Schäferi, kes jutustab, et Nate peab Cintamani kivi hävitama...
Arendus
Naughty Dog tahtis saavutada maksimumi Celli protsessori CPU-st, nende kasutatavus oli esimese mängu korral vaid 30%, tulemusena on mängul palju realistlikum animatsioon.
"Uncharted 2" kasutab Naughty Dogi mängu mootorit Game Engine 2.0, uuendatud ja optimeeritud versioon esimesest mootorist.
26. augustil 2009 teatati, et "Uncharted 2" kasutab umbes 90% Celli protsessori ressursist ja kasutab ka ühepoolsest Blu-ray kettalt 25 GB mälumahtu. Samas intervjuus küsiti, kas see mäng võiks joosta Xbox 360 peal, millele tuli vastus: ei eales, sest DVD-vorming seab omad piirangud.
Kriitikute hinnang
Esimese väljaandena tutvustas mängu "Uncharted 2" prantsuse ajakiri PSM3. Nimetades mängu kui "Pikka, visuaalselt jalustrabavaks, sügavamõttelist ja plahvatuslikuks, "Uncharted 2" kombineerib videomängu kõige kvaliteetsemaid elemente. On saavutatud uus verstapost videomänguajaloos." Ajakiri andis punktideks oma esimese 21/20.
Teine hinnang tuli PlayStation: The Official Magazine poolt, mis andis mängule perfektse punkti. Oma hinnangus nad ütlevad: "Unustage aasta parim mäng. See on üks parimaid mänge, mis on eales tehtud". Inglismaa versioon sellest ajakirjast andis samuti täispunktid. IGN andis 9,5/10, öeldes, "Uncharted 2" ei ole perfektne, aga ta on lähemal kui ükskõik milline teine mäng". Gamesradar andis 10/10, öeldes: "Lihtsalt sõnastades, "Uncharted 2" on põhjus, miks omada Ps3e". G4 andis 5/5, kriitik Adam Sessler märkis: ""Uncharted2" puhul on tegemist parima üksikmänguosaga, mida ma olen eales kogenud". 1up.com andis A+, kommenteerides mängu väga kvaliteetset muusikat ja heli. Eurogamer andis 10/10, nimetades: "Tähelepanu, mis pandud detailidesse, on väljaspool igasugust võrdlust." PSX Extreme ütles: "See on küsimatagi parim mäng, mida selles žanris on üle hulga aja nähtud."
Auhinnad
Spike Video Game Awardsil sai "Uncharted 2" rekordilise 8 nominatsiooni, saades ka aasta parima mängu auhinna (Game Of the Year).
Toulon
Toulon on linn Lõuna-Prantsusmaal Vahemere kaldal Prantsuse Rivieras Provence-Alpes-Côte d'Azuri piirkonnas Vari departemangus.
Toulon on suur tööstuskeskus, seal on lennuki-, laevaehitus- ja relvatehased.
Linnas on Prantsuse Vahemere laevastiku tugipunkt.
Silvi Baradinskas
Silvi Baradinskas (sündinud 16. märtsil 1941) on eesti muusikapedagoog. Aastail 1986–2009 oli ta Pärnu Muusikakooli direktor.
Toulon
Touloni sõpruslinnad on La Spezia, Mannheim, Norfolk, Kroonlinn ja Khemisset.
Silvi Baradinskas
Ta on koostanud Pärnu Muusikakooli ajalugu käsitleva teose "Seitse aastakümmet muusikaõpet: Pärnu Muusikakool 1945–2014" (Pärnu, 2015).
Analüütiline geomeetria
Analüütiline geomeetria on matemaatika haru, mis uurib geomeetrilisi objekte algebra vahenditega koordinaatide meetodil.
Kitsamas tähenduses mõistetakse analüütilise geomeetria all esimest ja teist järku joonte ning pindade teooriat. Viimane asjaolu tingib tasapinnalise ning ruumilise analüütilise geomeetria eristuse.
Vjekoslav Karas
Vjekoslav Karas (19. mai 1821 – 5. juuli 1858) oli üks säravamaid, esimesi Itaalias õppinuid ja esimene teadaolev haritud horvaadi maalikunstnik 19. sajandi teisel poolel, keda peetakse Horvaatia kunstiajaloos uue ajastu teerajajaks. Saanud nimeks ”esimene Illüüria kunstnik”.
Karas on loonud õlimaale, joonistusi ja akvarelle, teinud katseid žanri- ja maastikumaalijana, aga sai tuntuks portretistina, kelle teosed sisaldavad nii barokile, uusklassitsismile kui ka romantismile iseloomulikke jooni. Karasi biidermeieri stiilis töid iseloomustab erinev pehme lineaarsus ilma skemaatilisuseta, kus pildi silutud pind ja kunstiliselt täiuslikud pintslitõmbed on teinud tumedamal toonil helgemaid värvilahendusi.
Elu ja looming
Vjekoslav Karas sündis Karlovacis lihtsas ja tagasihoidlikus käsitöölise, rätsepa peres ning temast pidi saama puusepp. Juba kümneaastase poisina ta siiski tundis sügavat huvi maalikunsti vastu ja sooritas kunstiõpingud Karlovaci värvimeistri ja maalikunstniku Frederick Hamerlića töökojas aastatel 1836–1838. Maalrina töötava noormehe erakordne kunstnikutalent ei jäänud märkamatuks ning tänu patrooni, koloneli Francis Hair von Kossi ja kohalike rikkamate kunstientusiastide kogutud rahalisele toetusele Karas pääses õpinguid jätkama Itaalias. Seal vaese provintsi õpilasena veedetud kümnest takulisest aastast esimesed kolm (1838–1841) ta õppis Firenzes, seejärel lühemat aega Sienas ja lõpuks kuni aastani 1847 Roomas. Esialgu Roomas loodud teosed nagu piibliteemalised ”Ema koos Mooses-pojaga jõe kaldal”, ”Kristuse saabumine Jeruusalemma”, ”Marta kaebleb Kristusele” peegeldavad kristlaste ning nende vaimse liidri ja 19. sajandi nasareenide avangardisliku kunstniku Friedrich Overbecki mõjusid. Hiljem Karasile kujunes oma nn esimese Illüüria maalikunstniku stiil folkloorsetel ja kaasaja sündmustel põhinevatel motiividel, mil usulised ilmingud vahetusid isamaalis-romantilise sisu ja traditsiooniliste kostüümidega ning mida võib märgata tema kuulsaimas õlimaalis ”Mustlasnaine lautoga", 1845–1847.
Roomas Karas oli huvitatud muusikast, ta õppis muusikateooriat ja laulmist, mängis flööti ja kitarri. Suurt armastust viiulimängu vastu ta väljendas teoses ”Vanaisa ja lapselaps”. Naastes 1848. aastal tagasi koju, asutas Karas Karlovicis väikese koori ning kirjutas rohkem kui kolmkümmend, mõnede andmete kohaselt 38 kompositsiooni, peamiselt isamaalisi soolo- ja koorilaule. Seal ta maalis portreid, mille žanriks olid stseenid rahva elust, näiteks ”Portree Stjepka Ljuboja Lopašićast”, ”Slunjanka”, ”Kaupmees Sinjast”, ”Hüvasti Serezan”. pisi|left |Mustlasnaine lautoga Karas oli lühikest aega (1849–1851) õpetaja Zagrebi kunstikoolis, kus ta lõi portree luuletajast ja poeedist Stanko Vrazist. Kogedes materiaalseid ja psühholoogilisi vastukäimisi, naasis ta peagi Karlovaci. Seejärel läks 1851. aastal mitmekülgsemat inspiratsiooni otsiv Karas Bosniasse, kus ta maalis portreed Ottomani armeesse vabatahtlikult astunud ning Istanbulist Sarajevosse kohalikke ülikuid rahustama saadetud Omer Pasha Latasest ja tema tütrest. Siiski ülitundlikkus oli Karasile põhjustanud motivatsiooni puudumise edasiseks tööks. Pärast ebaõnnestunud enesetappu elas kunstnik innuka kunstikoguja ja piiskopi Josip Juraj Strossmayeri kaitse ja eestkoste all Đakovos. Depressiooni põdev kunstnik olevat kogenud lootusetu armastuse melanhooliat maalides portreed Irene Türgist. Ilma rahata, vaesuses ja meeleheites elav Karas uputas enda 5. juulil 1858 oma kodulinnas Karlovacis Korana jõkke.
Vjekoslav Karasi mitmed teosed, sealhulgas portreed vaestest inimestest, olid praktiliselt modernistlikud ning omast ajast ees. Tehnilise täiuslikkuse, värviharmooniaga ja tahke, peaaegu monumentaalse modelleerimise tulemusena lõi Karas suurejoonelistest portreedest kogu. Kahjuks paljud tema maalid on kadunud.
Horvaatia ajaloos üks kuulsamaid on uusrenessanssmaale ”Mustlasnaine lautoga”, õli lõuendil, mõõtmetega 98,5 x 74 cm, jäänud signeerimata ja on veelgi paljuski ikonograafiliseks mõistatuseks, mõned juba on isegi kahelnud autorsuses. Kunstnik siiski ise andis maali Horvaatia Ajaloomuuseumile aasta pärast selle asutamist Zagrebis 1846. aastal. Tänapäeval kuulub maal koos mitme muu Karasi kunstiteosega, sh portreedega A. Krešićist ja M. Krešićist ning poisist (1852–1856) 1905. aastal, muuhulgas piiskopi Strossmayeri heategevuslikul kaasaaitamisel asutatud Zagrebi Kaasaegse kunstigalerii kollektsiooni.
Kirjanik Ivo Andrić on oma viimases romaanis "Omer-pasha Latas" loonud tegelaskuju maalikunstnikust, kelle lühike, õnnetu, vaesuse ja enesetapuga lõppenud elu põhineb otseselt Karasi eeskujul, ning kirjeldab seal Karasi pettununa Lääne-Euroopa ühiskonnas ja otsivana uusi ideid Bosnias.
1975. aastal asutati Vjekoslav Karasi Galerii Karlovici uues linnarajoonis.
Järvestik
Järvestik on üksteise lähedal asuvate järvede kogum.
Emmaste vald
Emmaste vald asus Hiiu maakonna lõunaosas.
Tavda
Tavda (vene keeles Тавда́) on linn Venemaal Sverdlovski oblastis. Linn asub Tavda jõel ning on oluline jõesadam ja puidutööstuse keskus.
Emmaste vald
Vallas elas 2011. aasta lõpu seisuga 1102 inimest, neist 1089 olid eestlased.
Tavda
Linn asutati 1910. aastal, linnaõigused sai 1937. aastal.
Viimastel aastakümnetel on linna elanikkond vähenenud: kui 1989. aastal elas linnas rahvaloenduse andmetel 45 735 elanikku, siis 2005. aastal oli elanikke hinnanguliselt 40 238.
Emmaste vald
Ajalugu
Emmaste vald moodustati 1992. aasta 30. aprillil. Valla vastuseisust hoolimata otsustas Eesti valitsus 22. juunil 2017 sundliita Emmaste vald Eesti omavalitsuste haldusreformiga moodustatava Hiiumaa vallaga. Emmaste vald vaidlustas vastava määruse Riigikohtus, kuid jäi seal kaotajaks.
Asustus
Emmaste vallas oli 43 küla:
Emmaste, Haldi, Haldreka, Harju, Hindu, Härma, Jausa, Kabuna, Kaderna, Kitsa, Kurisu, Kuusiku, Kõmmusselja, Külaküla, Külama, Laartsa, Lassi, Leisu, Lepiku, Metsalauka, Metsapere, Muda, Mänspe, Nurste, Ole, Prassi, Prähnu, Pärna, Rannaküla, Reheselja, Riidaküla, Selja, Sepaste, Sinima, Sõru, Tilga, Tohvri, Tärkma, Ulja, Valgu, Vanamõisa, Viiri, Õngu.
Aleš Hojs
pisi|Aleš Hojs (2012) Aleš Hojs (sündinud 12. detsembril 1961 Ljubljanas) on Sloveenia insener ja poliitik, ta on erakonna Sloveenia Demokraatliku Partei liige. Ta oli aastatel 2012–2013 Sloveenia kaitseminister. Ta on 13. märtsist 2020 Sloveenia siseminister.
Ta lõpetas aastal 1988 Ljubljana ülikooli tsiviilehituse alal.
Ta kuulus algselt erakonda Sloveenia kristlikud demokraadid. Seejärel kuulus ta erakonda Uus Sloveenia; ta oli 27. jaanuarist 2012 kuni 27. veebruarini 2013 Sloveenia kaitseminister (Janez Janša teises valitsuses). 13. märtsist 2020 on ta Sloveenia siseminister (olles Sloveenia Demokraatliku Partei liige).
Bari vald
Bari vald on 1. järgu haldusüksus Montenegros.
Georg Henrik von Wright
Georg Henrik von Wright [vrikt] (14. juuni 1916 Helsingi – 16. juuni 2003 Helsingi) oli Soome filosoof. Tema esivanemad olid pärit Šotimaalt ning tema esiisa pälvis 17. sajandil Eestis Rootsi kuningalt aadliseisuse.
Ta on kirjutanud muu hulgas loogikast (eriti modaalloogikast), teadusfilosoofiast, vaimufilosoofiast ja eetikast.
Von Wright õppis Helsingi Ülikoolis. Õpingute ajal mõjutasid teda Viini ringi loogilised positivistid, Ludwig Wittgenstein, Jacob Burkhardt ja Oswald Spengler. Aastast 1938 jätkas ta õpinguid Cambridge'i Ülikoolis, kus temast sai Ludwig Wittgensteini õpilane, lähedane sõber, kolleeg, alaline korrespondent ja testamenditäitja. Ta kaitses doktoritöö "The Problem of Induction".
Ta tegeles palju deontilise loogikaga, lähendas analüütilist filosoofiat ja teadusfilosoofiat moraalifilosoofia ja sotsiaalfilosoofiaga ning uuris teadusliku ja kavatsusel põhineva seletuse erinevusi ning loodusteaduse ja sotsiaalteaduse erinevusi. Ta tegeles spetsiaalselt ka poliitika ja väärtusteooriaga.
Soomes oli ta avaliku elu tegelane, esines poliitilises debatis pessimistlike sõnavõttudega, oli skeptiline inimkonna progressi suhtes ning teaduse ja tehnika rolli suhtes poliitikas. Publitsistina kirjutas ta ka vene kirjandusest ja paljust muust.
Filosoofi 100. sünniaastapäevaks emiteeris Soome 2016. a oktoobris 2-eurose mälestusmündi. Mündi keskel on antiikne dooria sammas ja vasakul tammeoks. Vasakult paremale jookseb poolkaares kiri „GEORG HENRIK VON WRIGHT” ja paremal ülal on käibelelaskmise aasta 2016. Vasakul ülal paikneb käibelelaskva riigi tähis FI ja rahapaja tunnus. Emissiooni maht: 1 miljon münti.
Ålandsfärjan
2009. aastal plaanis Viking Line asendada Ålandsfärjani uue parvlaevaga Viking ADCC, kuid kompanii loobus sellest tellimusest. Hiljem asendati Ålandsfärjan parvlaevaga Rosella.
Kapell
Kapelli (keskladina keeles cappella, capella; samast sõnast pärineb sõna "kabel") all mõisteti algselt jumalateenistustel musitseerivat professionaalset lauljate rühma. Hiljem laulukoor (sellest ka a cappella laulmine), orkester või mõlemad koos. 17. sajandil hakati nimetust kasutama peamiselt õukonna-, linna-, teatri-, ja rügemendiorkestri kohta.
Nüüdisajal harilikult erikoosseisuga orkester või instrumentaalansambel (sõjaväekapell, tantsukapell).
Keke Rosberg
Keijo Erik Rosberg (sündinud 6. detsembril 1948 Solnas Stockholmis) on endine Soome Vormel 1-sõitja, 1982. aasta maailmameister. Ta oli esimene soomlane, kes osales Vormel 1-sarjas põhisõitjana.
Aastal 1982 valiti ta Soome aasta sportlaseks.
Keke Rosbergi poeg on Nico Rosberg.
Nikšići vald
Nikšići vald on 1. järgu haldusüksus Montenegros.
Sixtuse kapell
pisi Sixtuse kapell ehk paavstikapell (ametlikult Cappella Musicale Pontificia) on Vatikanis tegutsev ja paavsti läbiviidavatel jumalateenistustel musitseeriv koor.
Koori asutas paavst Gregorius Suur. See on üks maailma vanimaid vaimulikke koore.
Tänapäeval koosneb koor umbes kahekümnest täiskasvanud meeslauljast ja umbes kolmekümnest poisist.
Tartu Kaubamaja
pisi|300px|Tartu Kaubamaja pisi|300px|Tartu Kaubamaja õhtul Tartu Kaubamaja on kaubanduskeskus Tartus aadressil Riia tänav 1. Tartu Kaubamaja kuulub Tallinna Kaubamaja Gruppi.
Kaubanduskeskust haldab Tartu Kaubamaja Kinnisvara OÜ.
Kaubanduskeskuses on üle 40 kaupluse ja 9 toidukohta. Kaubanduskeskuse ankurüürnikuks on Kaubamaja.
2006. aasta seisuga oli hoones 32 123 m2 kasulikku pinda, millest 15 967 m2 oli üüripind. Hoones on kaks parklakorrust 227 parkimiskohaga.
Ajalugu
Tartu Kaubamaja praegune hoone avati 12. oktoobril 2005. Enne praeguse hoone valmimist tegutses Tartu Kaubamaja aadressil Riia tänav 2.
2013. aastal avati Tartu Kaubamajas uus laste- ja kodumaailm.
2016. aastal lõppesid Tartu Kaubamajas ligi aasta kestnud ehitustööd, mille eesmärk oli renoveerida kaubanduskeskust nii seest kui ka väljast.
Kriitika
Tartu Kaubamaja arhitektuur on pälvinud kriitilisi hinnanguid. Tartu abilinnapea Jarno Laur ütles Tartu linnavolikogu ees kaubamaja lisakorruse arutelu sissejuhatuseks: "Sees on mõnusam olla kui väljas, sest seest sa seda ei näe." Püstitamise järel sai kaubamajahoone hüüdnimeks "Tallinna Ülikool". Kunstiajaloolane Enriko Talvistu on öelnud: "Mitte kuidagi ei saa aru nendest otsustajatest, kes arvasid, et Vanemuisest sobibki vaadata vaid tehniliste ruumide kuubikuid mingite sammastega kasti peal. /---/ Hoonel pole aknaid ega liigendatust ning läikivad kiviseinad meenutavad pigem palatit nr 6. Kogu see hoone on introvertne nagu Harry Potteri raamatutes, kus dementorid neelavad sind igaveseks enesesse. See maja on Tartusse imporditud sobimatu väliskraamina ning õigus on nendel, kes sambaid üle lugedes saavad aru, et see on "Tallinna Ülikool" Tartus."
Tavda jõgi
Tavda (vene keeles Тавда́) on jõgi Aasias Venemaal Sverdlovski ja Tjumeni oblasti territooriumil. Voolab Lääne-Siberi tasandikul valdavalt kakku, alamjooksul itta. Suubub vasakult Tobolisse.
Tavda kogupikkus on 719 kilomeetrit.
Jõgi külmub tavaliselt novembri alguses ja jääb jääkatte alla kuni aprilli lõpuni. Tavda on laevatatav jõgi ning seda kasutatakse puidu transpordiks.
Sorsele vald
Sorsele vald on 2. järgu haldusüksus Rootsis Västerbotteni läänis. Piirneb loodes Norraga.
Lisaks vallakeskusele Sorselele on suuremad asulad Ammarnäs, Blattnicksele, Gargnäs ja Lomselenäs.
Üle poole valla territooriumist hõlmab Vindelfjälleni looduskaitseala.
Kõrgessaare vald
pisi|Endine Kõrgessaare vallamaja Kõrgessaare vald on endine vald Hiiu maakonnas. Vald moodustati 10. septembril 1992.
1992–1993 kandis vald nime Lauka vald. 28. juunil 1993 muudeti nimi Kõrgessaare vallaks.
2013. aasta oktoobris ühines vald Kärdla linnaga Hiiu vallaks. Samal ajal olid Hiiumaal ka Emmaste, Käina ja Pühalepa vald.
Asustus
Kõrgessaare vallas oli 1 alevik (Kõrgessaare) ja 58 küla:
Heigi, Heiste, Heistesoo, Hirmuste, Hüti, Isabella, Jõeranna, Jõesuu, Kalana, Kaleste, Kanapeeksi, Kauste, Kidaste, Kiduspe, Kiivera, Kodeste, Koidma, Kopa, Kurisu, Kõpu, Laasi, Lauka, Lehtma, Leigri, Lilbi, Luidja, Malvaste, Mangu, Mardihansu, Meelste, Metsaküla, Mudaste, Mägipe, Napi, Nõmme, Ogandi, Ojaküla, Otste, Palli, Paope, Pihla, Poama, Puski, Reigi, Risti, Rootsi, Sigala, Suurepsi, Suureranna, Sülluste, Tahkuna, Tammistu, Tiharu, Viita, Viitasoo, Vilima, Villamaa, Ülendi.
Tulekaitsemuhv
pisi Tulekaitsemuhv ehk tulekaitsemansett (inglise keeles pipe collar) on tulekaitse meede, et takistada tule levimist piki PVC-torusid kohtades, kus need läbivad vaheseinu või põrandaid.
Tööpõhimõte
Metallkesta sees asuv paisuv tuletõkkematerjal surub põleva toru tulekahju korral kokku ega lase tulel edasi levida.
Paigaldamine
Toru ja konstruktsiooni vaheline ala tuleb täita vastavalt tootja juhistele. Süvendatud mansettide puhul peab osa mansetist (üldjuhul 5–15 mm) jääma ruumipoolsele küljele nähtav, et tulekahjust lähtuv soojuskiirgus saaks paisuvat materjali piisaval määral kuumutada. Pinnapealse paigalduse korral tuleb kasutada ettekirjutatud kinnitusvahendeid.
Kohtades, kus juhttoru läbib seina, tuleb kinnitada kaisemuhvid vaheseina mõlemale poole. Kohtades, kus läbib põrandat, kinnitatakse kaitsemuhv üksnes vahelae alumisele poolele.
Mida tuleb teada enne paigaldamist?
Levinud vead
Vead valikul:
Vead paigaldamisel:
Urvaste (Rae)
Urvaste on küla Harju maakonna Rae vallas.
Rublatehing
Rublatehing oli aastatel 1992–1993 rahareformikomitee dekreediga rahareformi käigus kogutud rublade müümine Tšetšeeniasse, mida Venemaaga sõlmitud lepe rublade tagastamiseks ette ei näinud. Eesti sai rublade eest 1,89 miljonit USA dollarit.
Tehingut vahendas Soomes registreeritud firma Maag OY, mille omanikud olid Marek Strandberg ja Agu Kivimägi. Tehingu varjamise tõttu puhkenud skandaali tagajärjel astus Mart Laari valitsus 26. septembril 1994 tagasi.
Rahareformi käigus oli kokku korjatud 2,3 miljardit rubla. Rubla hüperinflatsiooni tõttu langes selle väärtus kiiresti, mistõttu oli rubladest tarvis lahti saada enne kui rahatähed muutuvad väärtusetuks.
Suvel 1992 olid peaministri kohusetäitja Tiit Vähi ja Venemaa peaministri Jegor Gaidari asetäitja Aleksandr Šohhin sõlminud kokkuleppe, et Eesti annab ringlusest kokkukogutud rublad Venemaale üle. Et aga üleandmise täpsetes tingimustes ei jõutud kokkuleppele, siis jäid need ka lepingus fikseerimata. Samas halvenesid suhted Venemaaga kiiresti, ning et Venemaa külmutas seal olevad Eesti ettevõtete vahendid, siis ei antud ka rublasid Venemaale üle.
Rahareformikomitee esimehena töötas rahareformi ajal peaminister Mart Laar. Rahareformikomitee otsused olid vastuolus mitme seadusega, kuid reformi korraldajad pidasid neid siiski reformi toimumise huvides õigustatuks. Kohus leidis hiljem, et Rahareformikomitee dekreet oli ülimuslik Eesti Panga kehtestatud valuuta sisse- ja väljaveo eeskirjade suhtes.
Kohtu süüdistuskokkuvõtte kohaselt korraldasid Tiit Pruuli, Marek Strandberg ja Agu Kivimägi 1992. aasta 23. detsembrist kuni 1993. aasta 21. märtsini Tallinna lennujaama kaudu 1,46 miljardi rubla varjatud väljaveo Eestist, kusjuures Pruuli esitles rublasid diplomaatilise postina. Ametlikes dokumentides nimetati seda 40 kuni 50 tonni teisese toorme müügiks 24 000 USA dollari eest, kuid tegelikult laekus 1994. aasta talvel selle tehingu eest riikliku sotsiaalfondi arvele ligi 2 miljonit dollarit.