cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Menon (dialoog)
Tõlge
Menon: Ka see on paratamatu.
Sokrates: Ja et õnnetud on armetud (κακοδαίμονας)?
Menon: Arvan küll.
Sokrates: Kas siis on keegi, kes tahab olla õnnetu ja armetu?
Menon. Minu meelest mitte, Sokrates.
Sokrates: Siis ju mitte keegi, Menon, ei taha halba, kui ta ei taha niisugune olla. Sest mis muud on õnnetuolemine kui halva ihaldamine ja saamine?
Menon: Küllap
78b
Sokrates: Kas sa mitte ei öelnud äsja, et voorus on heade asjade soovimine ja suutmine?
Menon. Ütlesin küll.
Sokrates: Kas mitte tahtmine sinu ütluses ei ole omane kõigile ja selles asjas ei ole kindlasti keegi kellestki parem?
Menon: Paistab küll nii.
Sokrates: On aga selge, et kui üks on teisest parem, siis ta peab olema parem suutmises.
Menon: Muidugi.
Sokrates: Siis tundub sinu jutu järgi, et voorus
78c
on võime hankida häid asju.
Menon: Ma olen täiesti päri sellega, mida sa praegu oletad.
Sokrates: Vaatame siis, kas sul on õigus ka selles suhtes; võib-olla sa ütledki hästi. Sa ütled, et voorus on võime hankida häid asju?
Menon: Jah, ütlen.
Sokrates: Ja kas sa heade asjade all mitte ei mõtle näiteks tervist ja rikkust?
Menon: Jah, ja mõtlen ka kulla ja hõbeda saamist ning au ja võimu saamist linnas.
Sokrates: Kas mõtled heade asjade all veel midagi peale niisuguste?
Menon: Ei, ainult
78d
kõike niisugust.
Sokrates: Vaid paheks.
Menon: Päris kindlasti.
78e
Menon: Sest kuidas muidu see oleks voorus?
Sokrates: Ja mitte hankida kulda ja hõbedat, kui see ei ole õiglane, ei endale ega teisele, kas mitte ka mittehankimine ei ole voorus?
Menon: Tundub nii.
Sokrates: Nii et niisuguste heade asjade hankimine ei ole sugugi rohkem voorus kui nende mittehankimine, aga nagu paistab, see, mis toimub koos õiglusega on voorus, ja see, mis
79a
toimub ilma kõige niisuguseta, on pahe?
Menon: Mulle tundub paratamatu, et see on nii, nagu sa ütled.
Sokrates: Kas me mitte ei öelnud natukese aja eest, et igaüks neist asjadest on vooruse osa – õiglus, mõõdukus ja kõik niisugused?
Sokrates: Kas sa teed siis minu üle nalja, Menon?
Menon: Kuidas nii, Sokrates?
Sokrates: Kui ma nüüd palusin sind, et sa ei lõhuks voorust kildudeks, ja andsin eeskuju, mille järgi vastata, siis sa ei hoolinud sellest ja ütled mulle, et voorus
79b
on võime hankida häid asju õiglusega; viimase kohta aga ütled, et see on vooruse osa?
79c
vooruse osaga, just nagu sa oleksid öelnud, mis voorus tervikuna on, ja nüüd ma peaksin sellest kohe aru saama, kui sa selle osadeks tükeldad. Mulle tundub, et sinu ees on uuesti algusest peale, sõber Menon, seesama küsimus, mis on voorus, kui koos vooruse osaga on iga tegu voorus. Sest seda see tähendab, kui keegi ütleb, et iga tegu koos õiglusega on voorus. Või kas sulle ei tundu, et sa pead uuesti seisma vastamisi sellesama küsimusega, vaid arvad, et keegi teab, mis on vooruse osa, teadmata voorust ennast?
Menon: Ei arva.
79d
Sokrates: Sest tuleta ka meelde, et kui ma ennist vastasin sulle kuju kohta, siis me jätsime kõrvale vastuse selle kaudu, mis on alles otsitav ja mille vastus on alles uurimise all ega ole veel omaks võetud.
Sokrates: Ära siis nüüd, oo parim, ka sina arva, et saad kellelegi selgitada seda, mis terve voorus on, mida alles otsitakse, vastates selle osade kaudu, või midagi muud selsamal
79e
kombel öeldes, vaid sa seisad vastamisi jälle sellesama küsimusega, mida sa pead silmas selle vooruse all, millest sa räägid: või sinu meelest see, mida ma ütlen, ei tähenda midagi?
Menon: Minu meelest sa räägid õigust.
Sokrates: Siis vasta mulle algusest peale, mida te ütlete vooruse olevat, sina ja sinu sõber.
Menon: Sokrates, ma kuulsin enne seda, kui hakkasin sinuga suhtlema,
80a
et sa midagi muud ei teegi kui kahtled [ἀπορεῖς] ise ja paned ka teisi kahtlema; ja nüüd, nagu mulle tundub, sa nõiud mind ja võlud ja lihtsalt loitsid, nii et ma täitun kahtlusega. Ja sa tundud mulle täiesti, kui tohib nalja teha, nii välimuse kui ka muu poolest väga sarnane selle lameda mere-elektriraiga: sest ka tema tuimestab igaühte, kes talle läheneb ja teda puudutab, ja mulle tundub, et sina praegu tegid minuga midagi niisugust, tuimestasid; sest tõesti, mul
80b
ongi hing ja suu tuimad, ja mul ei ole sulle midagi vastata. Ja ometi ma olen lugematuid kordi rääkinud vooruse kohta rohkeid jutte ja paljudele inimestele, ja väga hästi, nagu mulle endale tundus, praegu aga ma ei oska üldse öelda, mis see on. Ja mulle tundub, et sa teed hästi, et sa ei lähe siit merele ja võõrale maale: sest kui sa teeksid niisuguseid asju võõramaalasena teises linnas, siis sind võetaks kohe kinni kui nõid.
Sokrates: Sa oled võrukael, Menon, ja oleksid mind äärepealt ära petnud.
80c
Sokrates: Ma saan aru, milleks sa mind võrdled.
Menon: Miks siis sinu meelest?
Sokrates: Selleks et ma sind vastu võrdleksin. Ma tean ju kõikide iluduste kohta seda, et neile meeldib, kui neid võrreldakse – sest see on neile kasulik: sest ilusate võrdkujud on ka ilusad viisid – aga ma ei võrdle sind vastu. Kui elektrirai ise ka tuimeneb, kui ta teisi tuimenema paneb, siis ma olen tema moodi: kui ei, siis mitte. Sest ma ei pane teisi kahtlema mitte ise kindel olles, vaid sellepärast, et ma kahtlen rohkem kui keegi teine, panen ma ka teisi
80d
kahtlema. Ja praegugi ma ei tea vooruse kohta, mis see on, aga sina võib-olla teadsid, enne kui sa minuga kokku puutusid, nüüd aga sarnaned mitteteadjaga. Siiski ma tahaksin koos sinuga uurida, mis see siis on.
Menon: Kuidas sa, Sokrates, hakkad otsima seda, millest sa üldse ei tea, mis see on? Sest missugust asja nende seast, mida sa ei tea, sa hakkad otsima? Või isegi kui sa satud selle peale, kuidas sa siis aru saad, et see on see, mida sa ei teadnud?
80e
Sokrates: Saan aru, Menon, mida sa öelda tahad. Näed sa, missuguse eksitava arutluse sa sisse tood: et inimene ei saa otsida ei siis, kui ta teab, ega siis, kui ta ei tea? Sest ta ei saa otsida seda, mida ta teab, sest ta teab seda, ja siis tal pole tarvis seda otsida, ega seda, mida ta ei tea, sest ta ei tea, mida otsida.
81a
Menon: Kas siis sinu meelest see ei ole hea arutlus, Sokrates?
Sokrates: Ei ole.
Menon: Kas sa oskad öelda, miks?
Sokrates: Oskan küll; sest ma olen kuulanud mehi ja naisi, kes on jumalikes asjades targad.
Menon: Mida nad siis ütlevad?
Sokrates: Tõtt ja kaunist, nagu mulle tundub.
Menon: Mis see on, ja kes seda ütlevad?
Sokrates: Ütlejad on preestrite ja preestritaride seast, kes on hoolitsenud selle eest, et osata seda selgitada, millega nad tegelevad,
81b
ja ütlevad ka Pindaros ja paljud teised luuletajad, kes on jumalikud. See, mida nad ütlevad, on järgmine; aga vaata, kas nad sinu meelest räägivad tõtt. Nad ütlevad, et inimese hing on surematu, ja millalgi jõuab lõpule – seda nimetatakse suremiseks – ja millalgi jälle sünnib, aga mitte kunagi ei lakka olemast; sellepärast tuleb elu ära elada nii vagalt kui võimalik, sest "nende hinged, keda Phersephona on karistanud vanade pahategude eest, toob ta tagasi üles päikese kätte; 81c
siis tulevad neist kuulsad kuningad ning vägeva jõuga ja ülima tarkusega mehed. Ja kogu ülejäänud aja nimetavad inimesed neid pühadeks kangelasteks." Et nüüd hing on surematu ja on palju kordi sündinud ning on näinud kõike nii selles maailmas kui Hadeses ega ole midagi, mida ta poleks teada saanud, siis pole ime, et ta suudab meenutada nii vooruse kui ka muu kohta seda, mida ta varem teadis. Sest kuna
81d
looduses on kõik suguluses ja hing on kõik teada saanud, siis miski ei takista, et ta meenutades ainult ühte – seda nimetavad inimesed õppimiseks – saab teada kõik muu, kui ainult ollakse mehine ja otsides ära ei väsita; sest otsimine ja õppimine on täielikult meenutamine. Nii et ei maksa uskuda seda eksitavat arutlust, sest see viib meid jõudeolekusse ja on meeldiv pehmetele inimestele, teine arutlus aga
81e
teeb töökateks ja otsivateks; uskudes, et see on tõde, tahan ma koos sinuga otsida, mis on voorus.
Menon: Jah, Sokrates, aga mida sa sellega silmas pead, et me ei õpi, vaid see, mida me nimetame õppimiseks, on meenutamine. Kas sa oskad mulle õpetada, et see on nii?
Sokrates: Ma just ütlesin, Menon, et sa oled võrukael, ja
82a
nüüd sa küsid, kas ma oskan sind õpetada, kui ma ütlen, et õpetamist ei ole, ainult meenutamine, et ma jääksin kohe vahele endale vasturääkimisega.
Menon: Ei, Zeusi nimel, Sokrates, ma ei pidanud seda silmas, vaid ütlesin harjumuses; aga kui sa oskad mulle kuidagi näidata, et asi on nii, nagu sa ütled, siis näita.
Sokrates: Aga see ei ole kerge, aga ikkagi tahan sinu pärast vaeva näha; aga kutsu mulle nendest oma paljudest
82b
kaaskondlastest keegi, keda tahad, et ma tema näitel sulle näitaksin.
Sokrates: Kas ta on hellen ja räägib kreeka keelt?
Sokrates: Pane nüüd tähele, kuidas sulle tundub, kas ta meenutab või õpib minult.
Menon: Hea küll, panen.
Sokrates [joonistab liivale]: Ütle mulle, poiss, kas sa tead, et nelinurkne kujund [ruut] on niisugune?
Poiss: Tean küll.
82c
Poiss: On küll.
Sokrates: Kas mitte niisugune kujund ei või olla suurem ja ka väiksem?
Poiss: Muidugi.
Sokrates: Kui nüüd see külg oleks kahe jala pikkune ja see külg ka kahe jala pikkune, siis mitme [ruut]jala suurune oleks tervik? Vaata siia: kui see külg oleks kahe jala pikkune ja see ainult ühe jala pikkune, siis mis muud kui et kujund oleks üks kord kahe jala suurune?
Poiss:
82d
Jah.
Sokrates: Et aga ka see külg on kahe jala pikkune, siis mis muud kui et kaks korda kahe jala suurune?
Poiss: Jah.
Sokrates: Nii et kujund on kaks korda kahe jala suurune?
Sokrates: Kui palju siis on kaks korda kaks jalga? Arvuta ja ütle.
Poiss: Neli, Sokrates.
Sokrates: Kas ei või olla teine kujund, mis on sellest kaks korda suurem, aga samasugune, nii et tal on kõik jooned võrdsed nagu sellel?
Poiss: Võib küll.
Sokrates: Mitme [ruut]jala suurune ta siis on?
Poiss: Kaheksa.
Sokrates: Hea küll, katsu mulle öelda, kui suur on
82e
tema iga joon. Sest selle oma on kahe jala pikkune; kui pikk on tolle kahekordse oma?
Poiss: Selge, Sokrates, et kahekordne.
Sokrates: Kas sa näed, Menon, et mina ei õpeta talle midagi, vaid küsin kõike? Ja nüüd talle tundub, et ta teab, missugune on see, millest tekib kaheksa[ruut]jalane kujund; või sulle ei tundu nii?
Menon: Tundub küll.
Sokrates: Kas ta siis teab?
Sokrates: Aga talle tundub, et tekib kahekordsest?
Sokrates: Vaata siis, kuidas ta järjest meenutab, nii nagu tuleb meenutada.
Sina aga ütle mulle: kas sa ütled, et kahekordsest joonest
83a
tekib kahekordne kujund? Ma pean silmas seda kujundit, mis ei ole ühtepidi pikk, teistpidi lai, vaid igapidi võrdset nagu see siin, aga sellest kaks korda suuremat, kaheksa [ruut]jala suurust; aga vaata, kas sulle ikka veel tundub, et see tekib kaks korda pikemast [joonest].
Poiss: Tundub küll.
Sokrates: Kas mitte ei teki sellest kaks korda suurem joon, kui me lisame siia teise sama pika joone?
83b
Sokrates: Joonistame siis [ruudu] neljast sellega võrdsest [joonest]. See siis ongi see, mida sa ütled olevat kaheksa[ruut]jalane?
Sokrates: Kas mitte selles ei ole neli [ruutu], millest igaüks on võrdne selle nelja[ruut]jalasega?
Sokrates: Kui suur see siis tuleb? Kas mitte sellest neli korda suurem?
Poiss: Kuidas siis muidu.
Sokrates: Kas sellest neli korda suurem on kaks korda suurem?
Poiss: Ei, Zeusi nimel.
Sokrates: Mitu korda siis?
Poiss: Neli korda.
Sokrates: Kaks korda suuremast [joonest]
83c
siis, poiss, ei teki mitte kaks korda, vaid neli korda suurem kujund.
Poiss: Sul on õigus.
Sokrates: Ja neli korda neli on kuusteist. Kas pole?
Sokrates: Aga missugusest [joonest tekib] kaheksa[ruut]jalane kujund? Kas mitte sellest ei teki neljakordne?
Poiss: Ütlen küll nii.
Sokrates: Nelja[ruut]jalane aga poolest sellest siin?
83d
Sokrates: Väga hea: vasta nii, nagu sulle tundub. Ja ütle mulle: kas see joon ei olnud kahejalane ja see neljajalane?
Poiss: Nii oli.
Sokrates: Siis peab kaheksa[ruut]jalase kujundi joon olema suurem kui see kahejalane ja väiksem kui see neljajalane.
Poiss: Peab küll.
83e
Sokrates: Katsu siis öelda, kui pika sa ütled selle olevat.
Poiss: Kolm jalga.
Sokrates: Eks ole, selleks et oleks kolm jalga, lisame poole sellest siin, ja siis on kolm jalga? Sest see on kaks, ja see on üks; ja siis [teistpidi] samamoodi see on kaks, ja see on üks; ja tekib see kujund, millest sa räägid.
Sokrates: Nii et kui sedapidi on kolm ja sedapidi on kolm, siis kogu kujund tuleb kolm korda kolme [ruut]jalane?
Poiss: Üheksa.
Sokrates: Mitme [ruut]jalane see kahekordne pidi olema?
Sokrates: Nii et kolmejalasest seda kaheksa[ruut]jalast kujundit ikka ei saa.
Poiss: Kindlasti mitte.
Sokrates: Missugusest siis? Katsu meile täpselt öelda: ja
84a
kui sa ei taha arvutada, siis lihtsalt näita, missugusest?
Poiss: Aga Zeusi nimel, Sokrates, mina ei tea.
Sokrates: Jälle, Menon, kas sa paned tähele, kui kaugele see meenutamine on jõudnud? Et ta alguses ei teadnud, mis on kaheksa[ruut]jalase kujundi joon, nagu ta nüüdki veel ei tea; aga igatahes ta arvas seda teadvat, ja vastas enesekindlalt nagu see, kes teab, ja talle ei tulnud pähe kahelda; praegu aga peab ta 84b
juba vajalikuks kahelda, ja nii nagu ta ei tea, ta ka ei arva teadvat.
Menon: Sul on õigus.
Sokrates: Kas ta ei ole mitte selles asjas, mida ta ei tea, praegu paremal järjel?
Menon: Minu meelest ka.
Sokrates: Nii et me ei teinud talle mingit kahju, kui me panime teda kahtlema ja tuimestasime nagu elektrirai?
Menon: Minu meelest ei teinud.
Sokrates: Tundub igatahes, et me kuidagi aitasime tal teada saada, kuidas asjad on, sest nüüd on ta hea meelega valmis uurima kui mitteteadja, enne aga arvas, et võib kui tahes paljudele ja kui tahes palju kordi
õigusega öelda kahekordse kujundi kohta, et sellel peab olema kaks korda pikem joon.
Sokrates: Nii et tuimestamisest oli kasu?
Sokrates: Vaata siis, kuidas ta leiab ka väljapääsu sellest nõutusest, otsides koos minuga, kusjuures mina ei tee midagi muud kui küsin, ega õpeta;
84d
jälgi, kas sa leiad, et ma millalgi teda õpetan ja talle selgitan, selle asemel, et tema arvamusi küsida.
Ütle mulle sina: kas meil pole siin nelja[ruut]jalane kujund? Kas sa saad aru?
Sokrates: Kas saame sellele lisada teise, mis on sellega võrdne?
Sokrates: Ja kolmanda, mis on kummagagi võrdne?
Sokrates: Kas nüüd saab täita selle [koha] nurgas?
Poiss: Kindlasti. Sokrates: Kas me saame midagi muud kui neli võrdset kujundit?
Poiss: Ei.
Sokrates: Hea küll. Mitu korda on see kõik kokku suurem kui see teine?
Sokrates: Aga see pidi meil olema kaks korda suurem, kas sa ei mäleta?
Poiss. Muidugi.
Sokrates: Ja kas see joon nurgast nurgani
[85a]
lõikab iga kujundi nendest kaheks?
Sokrates: Ja kas meil tekib siin neli võrdset joont, mis seda kujundit ümbritsevad?
Poiss: Jah, tekib küll.
Sokrates: Vaata nüüd, kui suur see kujund on.
Poiss: Ei oska öelda.
Sokrates: Kas iga sees olev joon jagas igaühe neist neljast pooleks või mitte?
Poiss. Jagas küll.
Sokrates: Kui palju nii suuri [pooli] selles [kujundis] on?
Poiss: Neli?
Sokrates: Kui palju on selles?
Poiss: Kaks.
Sokrates: Ja neli on mitu korda kaks?
85b
[ruut]jalane see on?
Poiss: Kaheksa[ruut]jalane.
Sokrates: Millisest joonest?
Poiss: Sellest.
Sokrates: Sofistid nimetavad seda diagonaaliks, nii et kui selle nimi on diagonaal, siis sinu ütluse järgi, Menoni poiss, tekib kaks korda suurem kujund diagonaalist.
Poiss: Jah, täpselt, Sokrates.
Menon: Ei, kõik olid tema enda arvamused.
Sokrates: Aga ta ei teadnud, nagu me äsja rääkisime.
Menon: Paistab küll.
Sokrates: Ja nüüd on need arvamused temas hakanud liigutama nagu unenägu; aga kui keegi temalt korduvalt ja mitut moodi küsiks, siis sa tead, et ta lõpuks hakkaks
85d
neid asju täpselt teadma, mitte halvemini kui teised.
Sokrates: Nii et ilma et keegi teda õpetaks, vaid ainult küsimuste abi, hakkab ta teadma, võttes teadmise ise enda seest?
Sokrates: Ja kas mitte see, et ta ise võtab teadmise enda seest, ei olegi meenutamine?
Sokrates: Ja kas mitte siis ei ole ta selle teadmise, mis tal praegu on, kas millalgi omandanud või see on tal alati olnud?
Sokrates: Kui tal on see alati olnud, siis ta on alati olnud teadja; aga kui ta on selle millalgi omandanud, siis ei ole igatahes võimalik, et ta oleks selle saanud praeguses elus. Või
85e
Menon: Ma tean väga hästi, et keegi ei ole teda kunagi õpetanud.
Sokrates: Kas tal siis on need arvamused või ei ole?
Menon: Tal peavad need olema, Sokrates, see on ilmne.
Sokrates: Ja kui ta ei ole neid omandanud praeguses elus, kas ei ole siis
86a
selge, et tal olid need ja ta õppis need mingil muul ajal?
Menon: On küll selge.
Sokrates: Ja see peab olema aeg, kui ta ei olnud inimene?
Sokrates: Kui nüüd nii ajal, kui ta on olnud inimene, kui ka siis, kui ta seda pole olnud, on tema sees olnud tõesed uskumused, mis saavad teadmisteks, kui neid küsimisega äratada, kas tema hing ei ole siis alati olnud teadev [μεμαθηκυῖα]?
Menon: See on ilmne.
86b
Sokrates: Niisiis, kui meil on alati hinges kõikide asjade tõde, siis hing peab olema surematu, nii et tuleb täie julgusega püüda otsida ja meenutada seda, mida sa praegu juhtumisi ei tea, see tähendab seda, mida sa ei mäleta?
Sokrates: Mulle endale tundub ka, Menon. Ja teised asjad, millele minu arutlus toetub, ei ole kindlad; aga selle eest, et kui me arvame, et tuleb otsida seda, mida me ei tea, siis me saame paremateks ja mehisemateks [ἀνδρικώτεροι] ja vähem tegevusetuteks kui need, kes arvavad, et seda, mida me ei tea, ei olegi
86c
võimalik leida ega tule otsida, olen ma kindlasti valmis võitlema, nii palju kui suudan, nii sõna kui ka teoga.
Menon: Mulle tundub igatahes, et ka seda räägid sa hästi.
Sokrates: Et me oleme nüüd ühel meelel, et tuleb otsida seda, mida ei teata, kas oled siis nõus, et otsime koos, mis see voorus on?
86d
86e
missugune see on, mille kohta me veel ei tea, mis see on. Sa saad vähemalt oma võimu lõdvendada ja soostuda uurima seda, kas voorus on õpetatav või missugune iganes, eelduse põhjal. Kui ma ütlen "eelduse põhjal", siis ma pean silmas seda, kuidas geomeetrid sageli uurivad, kui neilt midagi küsitakse, nagu näiteks kujundi kohta, kas on võimalik sellesse ringi seda kujundit
87a
87b
enne kui ma ütlen sulle järelduse selle sissejoonestamise kohta ringi, kas see on võimatu või mitte." Samamoodi ka vooruse kohta, kuna me ei tea ei seda, mis see on, ega seda, missugune see on, uurime eelduse põhjal, kas see on õpetatav või ei ole õpetatav, öeldes nii: missugune peab voorus olema hinge juurde kuuluvate asjade hulgas, et ta oleks õpetatav või mitteõpetatav? Kõigepealt, kui ta on teadmisest erinev või teadmise sarnane, kas ta siis on õpetatav või mitte, või nagu me äsja ütlesime, meenutatav – meil pole ju vahet,
87c
kumba nime kasutada – olgu siis õpetatav? Või on see kõigile selge, et inimesele ei õpetata midagi muud kui teadmist?
Ahto
Ahto võib tähendada mitut asja.
Menon (dialoog)
Tõlge
Sokrates: Kui siis voorus on ikkagi mingi teadmine, siis on selge, et see peab olema õpetatav.
Sokrates: Selles me jõudsime ruttu selgusele, et kui ta on niisugune, siis ta on õpetatav, ja kui ta on naasugune, siis mitte.
87d
Sokrates: Hea küll siis, kas me mitte ei ütle, et voorus on hüve, ja jääb püsima meie eeldus, et see on hüve?
Sokrates: Nii et kui on olemas mingi hüve, mis on teadmisest erinev ja eraldi, siis võib-olla voorus ei ole mingi teadmine; kui aga ei ole hüve, mida ei hõlmaks teadmine, siis me teeme oletades, et hüve on mingi teadmine, õige oletuse.
Sokrates: Ja kas me
87e
vooruse tõttu oleme head?
Sokrates: Ja kui head, siis kasulikud: sest kõik head asjad on kasulikud. Kas pole?
Sokrates: Nii et ka voorus on kasulik?
Menon: See järeldub paratamatult.
88a
Kas pole?
Sokrates: Aga me ütleme, et needsamad asjad toovad mõnikord ka kahju; või sa ütleksid kuidagi teisiti?
Menon: Ei, just niimoodi.
Sokrates: Vaata nüüd, mis juhib neid siis, kui nad toovad meile kahju, ja mis siis, kui nad toovad kasu? Kas nad mitte ei too kasu siis, kui neid õigesti kasutatakse, ja kui mitte, siis kahju?
niisuguseks?
Menon: Nimetan küll.
Sokrates: Vaata nüüd, kas mitte need nende seas, mis sinu meelest ei ole teadmine, vaid midagi muud kui teadmine, ei too mõnikord kahju, mõnikord kasu? Näiteks mehisus, kui mehisus ei ole mõistlikkus, vaid nagu lihtsalt mingi julgus; kui inimene on julge ilma aruta, siis ta saab kahju, kui aga aruga, siis ta saab kasu?
Sokrates: Kas mitte sama lugu pole ka mõõdukuse ja taiplikkusega: koos aruga on nii õpetatavad kui ka harjutatavad asjad kasulikud ja ilma aruta kahjulikud?
Menon: Päris
88c
kindlasti.
Sokrates: Ühesõnaga, kas mitte kõik hinge ettevõtmised ja katsumused ei lõpe õnnega, kui juhib mõistlikkus, ja vastupidisega, kui juhib mõtlematus?
Sokrates: Kui nüüd voorus on miski, mis on hinges, ja on tingimata kasulik, siis see peab olema mõistlikkus, sest kõik hinge juurde kuuluv ei ole iseenesest ei kasulik ega kahjulik, vaid mõistlikkuse või
88d
mõtlematuse lisandumisega muutub see kahjulikuks või kasulikuks. Selle arutluse järgi, kuna voorus on kasulik, peab ta olema mingi mõistlikkus.
Sokrates: Ja mis nüüd puutub neisse teistesse asjadese, rikkusesse ja niisugustesse, mille kohta me äsja ütlesime, et need on vahel head ja vahel kahjulikud, siis kas mitte, nii nagu ülejäänud hinge puhul, ei tee mõistlikkus, kui see juhib, hinge [omadusi] kasulikeks, mõtlematus aga kahjulikeks, nii nagu
ka see hing, kui ta neid õigesti kasutab ja juhib, teeb need kasulikeks, kui aga mitte õigesti, siis kahjulikeks?
Menon: Kahtlemata.
Sokrates: Ja õigesti juhib mõistlik [hing], valesti aga mõtlematu?
Sokrates: Nii et siis võib üldiselt öelda, et inimesel sõltub kõik muu hingest, hinge enda asjad aga mõistlikkusest [φρόνησιν], kui
Menon: Minu meelest, Sokrates, on Sul õigus.
Sokrates: Nii et kui see on nõnda, siis tuleb välja, et head inimesed ei ole head loomu poolest.
Menon: Paistab, et ei ole.
89b
Sokrates: Ei ole ka sellepärast, et muidu oleks nii: kui head oleksid loomult head, siis oleksid meil ka need, kes tunnevad ära, kes noortest on loomult head, ning nende juhatusel oleksime nad võtnud ning Akropoli valve alla pannud, sulgedes nad pitseri alla veel enam kui kulla, et keegi neid ära ei rikuks, selleks et nad täisikka jõudnuna oleksid riigile kasulikud.
Menon: Küllap vist, Sokrates.
Sokrates: Nii et kui siis head ei ole loomult head,
[89c]
kas nad saavad siis heaks tänu õppimisele?
Menon: Minu meelest peab nüüd ütlema, et see on nii; ja eelduse järgi on selge, et kui voorus on teadmine, siis ta on õpetatav.
Sokrates: Võib-olla, Zeusi nimel: aga mis siis, kui me ei nõustunud sellega õigesti?
Menon: Ja alles äsja meile tundus, et see on õige.
Sokrates: On aga tarvis, et ei oleks tundunud ainult äsja, et see on õige, vaid ka praegu ja hiljem, kui midagi sellest tahab paika pidada [ὑγιὲς].
89d
Menon: Kuidas nii? Miks sulle see ei meeldi ja sa kahtled selles, et voorus on teadmine?
Sokrates: Ma ütlen sulle, Menon. Seda, et see on õige, et see on õpetatav, juhul kui see on teadmine, ma tagasi ei võta; mis aga puutub sellesse, et see on teadmine, siis vaata, kas sulle tundub, et mul on alust kahtlusteks; kui üldse mingi asi on õpetatav, mitte tingimata voorus, kas siis ei pea mitte olema ka selle õpetajad ja õpilased?
Menon: Minu meelest küll.
89e
Sokrates: Siis ka ümberpöördult, kui pole ei õpetajaid ega õpilasi, kas siis me oletame õigesti, kui oletame, et see ei ole õpetatav?
Sokrates: Olen igatahes sageli otsinud, kas on selle õpetajaid, aga mitte kuidagi ei leia. Ja ometi ma otsin ikka veel koos paljudega, ja kõige rohkem koos nendega, keda ma pean selles asjas kõige kogenumateks. Ja ka praegu, Menon, istus just õigel ajal meie juurde Anytos, võtame ta otsimisse kaasa,
90a
ja õigesti teeme; sest esiteks oli Anytose isa rikas ja ka tark Anthemion, kes ei saanud rikkaks juhuslikult ega tänu kellegi kingitusele, nagu hiljuti sai Polykratese varanduse [väga suure varanduse] teebalane Ismenias, vaid tänu iseenda tarkusele ja hoolikusele, ja peale kõige muu ei peeta teda ülbeks kodanikuks ega ülespuhutuks ega ka uhkeldavaks [ἐπαχθής], vaid tagasihoidlikuks [κόσμιος] ja viisakaks [εὐσταλὴς]
90b
meheks; peale selle kasvatas ja haris ta [Anytost] hästi, nagu enamik ateenlasi arvab, sest nad ju valivad teda kõige kõrgematesse ametitesse. Kohane on koos niisugustega otsida vooruse õpetajate kohta, kas neid on või ei ole, ja kes need on. Palun nüüd, Anytos, otsi koos minuga ja sinu külalise Menoniga selles asjas, kes on õpetajad. Vaata seda: kui me tahame, et sellest Menonist saaks hea arst,
90c
siis milliste õpetajate juurde me ta saadame? Kas mitte arstide juurde?
Anytos: Muidugi.
Anytos: Jah.
Sokrates: Ja ülejäänud [elukutsete] puhul samamoodi?
Sokrates: Ütle mulle nüüd veel nende kohta. Me ütleme, et me teeme õigesti, kui saadame ta arstide juurde, kui tahame, et temast saaks arst; kui me seda ütleme, kas me siis
90d
Anytos: Jah, on küll.
Sokrates: Kas siis mitte ka aulosemängu ja ülejäänute puhul ei ole samamoodi?
90e
Suur rumalus on mitte tahta saata kedagi, keda tahetakse aulosemängijaks teha, nende juurde, kes lubavad seda kunsti õpetada ja võtavad tasu, vaid jätavad asjad teiste hooleks, soovides, et ta õpiks neilt, kes ei kuuluta end õpetajaks ja kellel pole ühtegi õpilast selles õppeaines [μαθήματος], mida me ootame, et see, kelle me saadame, nendelt õpiks. Kas sulle ei tundu, et see on suur rumalus?
Sokrates: Sul on õigus. Ja sellepärast on sul nüüd võimalus koos minuga
nõu pidada selle sinu külalise Menoni üle. Sest ta räägib mulle, Sokrates, juba ammu, et ta ihaldab seda tarkust ja voorust, millega inimesed maja või riiki hästi haldavad ja oma vanemaid austavad ning kodanikke ja võõramaalasi hea mehe kombel vastu võtta ja ära saata oskavad.
91b
Anytos: Ja kes Sa need ütled olevat, Anytos?
Sokrates: Kindlasti tead sinagi, et need on need, keda inimesed nimetavad sofistideks.
91c
Anytos: Oh Herakles! Tasa, Sokrates! Ärgu kedagi minu sugulastest ja sõpradest, olgu kaaskodanikest või võõramaalastest, tabagu see hullus, et ta end nendega läbi käies laastada laseb, sest nad on ilmne nuhtlus ja rikkumine neile, kes nendega läbi käivad.
Sokrates: Mis sa räägid, Anytos? Nemad on siis nende seas, kes oskavad head teha, ainsad, kes erinevad selle poolest, et nad mitte ainult ei too kasu nagu teised, kui kedagi nende hoolde jätta, vaid vastupidi, laastavad?
91d
Ja nad väidavad avalikult, et on väärt selle eest raha saama? Mina ei suuda sind uskuda; sest ma tean üht meest, Protagorast, kes omandas selle tarkuse eest rohkem raha kui Pheidias, kes on nii kuulus oma kaunite töödega, ja kümme muud kujurit. Ja ometi sa ütled veidral kombel, et vanade sandaalide ja riiete parandajad ei jääks kolmekümne
päeva jooksulgi paljastamata, kui nad annaksid riided ja sandaalid tagasi halvemas seisukorras, kui nad need said, vaid kui nad niimoodi teeks, sureksid nad ruttu nälga, see aga, et Protagoras rohkem kui nelikümmend aastat rikkus neid, kes tema juures õppisid, ja saatis ära halvemas seisukorras, kui ta nad vastu oli võtnud, jäi kogu Hellasele märkamatuks – sest ma arvan, et ta suri umbes seitsmekümneaastasena, ja nelikümmend aastat veetis selle kunstiga tegeldes – ja kogu selle aja kuni tänaseni välja pole hea kuulsus teda maha jätnud, ja mitte ainult Protagoras, vaid ka
92a
väga paljud teised, kes sündisid enne teda, ja ka veel praegu elavad. Kas me sinu sõnade järgi peame ütlema, et nad meelega petavad ja rikuvad noorukeid või endalegi märkamatult? Ja kas me mitte ei pea hulludeks neid, keda mõned nimetavad kõige targemateks inimeste seas?
92b
Sokrates: Kas keegi sofistidest on Sulle ülekohut teinud, või miks sa nende peale nii kuri oled?
Anytos: Zeusi nimel, mina ei ole eluilmas kellegagi neist tegemist teinud, ega lubaks seda teha ka kellelgi oma inimestest.
Sokrates: Nii et Sa ei ole nende meestega üldse kokku puutunud?
Anytos: Ja ongi parem.
92c
92d
Menon muutuks halvaks – olgu need pealegi sofistid, kui soovid – vaid ütle meile, ja tee sellele perekonnasõbrale heategu, näidates talle, kelle juurde selles suures linnas tal tuleb minna, et jõuda selle vooruseni, mida ma äsja kirjeldasin.
Anytos: Miks sa ise talle ei näidanud?
Sokrates: Aga ma ütlesin, kes minu meelest on selle õpetajad, aga selle järgi, mida sina ütled, rääkisin ma jama [οὐδὲν λέγων]; ja võib-olla sul ongi
92e
õigus. Aga ütle nüüd sina omakorda talle, kelle juurde ateenlastest tuleb tal minna. Ütle kelle nimi tahad.
Anytos: Milleks on tarvis kuulda ühe inimese nime? Millist kaunist ja head ateenlast ta ka kohtaks, pole ühtki, kes ei teeks teda paremaks kui sofistid, kui ta on valmis kuulda võtma.
Moraalne vedamine
Traditsiooniliselt on peetud moraalse vedamise puudumist moraalile olemuslikuks (moraalseid hinnanguid saab anda ainult sellele, mis sõltub toimija kontrolli all olevatest teguritest; "kontrolliprintsiip"), kuid Bernard Williams (1981) ja Thomas Nageli (1979) järgi tuleb välja, et meie igapäevastel otsustustel ja praktikatel on moraalse vedamise olemasolu sidumus. Ja lihtne mõttekäik tundub näitavat, et kontrolliprintsiip ei võimaldagi moraalseid hinnanguid anda.
Menon (dialoog)
Tõlge
Sokrates: Kas need kaunid ja head said niisugusteks iseenesest, ilma et neid keegi oleks õpetanud, ja on ometi võimelised teistele õpetama seda, mida nad ise pole
93a
õppinud?
Moraalne vedamine
Vedamise liigid
Nagel eristab vedamist tagajärjega, vedamist asjaoludega, konstitutiivset vedamist ja põhjuslikku vedamist.
Tagajärgedega vedamine on vedamine selles, mis lõpuks välja tuleb. Näiteks mõrva kavatsejal mõrv ettenägematute asjaolude tõttu ei õnnestu. Kui mõrvar teeb kõik samamoodi, kuid tal mõrv õnnestub, ja me anname siiski õigesti erinevad moraalsed hinnangud, siis ongi tegu tagajärgedega vedamisega. Williams toob näiteks Paul Gauguini, kes jätab pere maha ning läheb Tahitile maalima, teadmata, kas temast saab suur kunstnik. Williamsi järgi me hindaksime Gauguini erinevalt sõltuvalt sellest, kas tal see õnnestus. Või siis oletame, et kaks muidu hoolsat inimest unustasid pidurid kontrollida lasta ja neil läksid pidurid rikki, aga ainult üks neist sõitis lapsele otsa.
Asjaoludega vedamine on vedamine selles, millistesse oludesse on sattutud. Nagel toob näiteks inimesed, kes tegid 1930ndate Saksamaal metsikusi. Kui töökoht oleks nad 1929. aastal Argentinasse saatnud, siis nad oleksid võib-olla eeskujulikku elu elanud.
Menon (dialoog)
Tõlge
Anytos: Ma arvan, et nad õppisid eelnevatelt kaunitelt ja headelt inimestelt; või sulle ei tundu, et selles linnas on olnud palju häid mehi?
Sokrates: Tundub küll, Anytos, ja tundub ka, et siin on palju kodanikuasjades häid, ja minevikus ei ole neid olnud vähem kui praegu; aga kas nad on olnud ka oma vooruse head õpetajad? Sest sellest käib meil jutt, mitte sellest, kas siin on või ei ole häid mehi, ega sellest, kas neid on olnud
93b
Moraalne vedamine
Vedamise liigid
Konstitutiivne vedamine on vedamine selles, kes ollakse ning milliste iseloomujoonte ja dispositsioonidega ollakse. Meid on kujundanud geenid, kasvatus jne, ja see on suuresti õnneasi. Ka see, kuidas me tegutseme, sõltub sellest, kes me oleme, nii, et ka meie teod sõltuvad vedamisest. Kui näiteks me kedagi õigesti laidame selle eest, et ta on arg, ennastõigustav või isekas, ja see ei sõltu temast, siis on tegu konstitutiivse moraalse vedamisega. Sama lugu on laiduväärsete tegudega, mis neist iseloomujoontest tulenevad.
Menon (dialoog)
Tõlge
varem, vaid me uurime ammu, kas voorus on õpetatav. Ja seda uurides me uurime, kas praegused ja varasemad head mehed oskasid sedasama voorust, mille poolest nad ise head olid, ka teisele edasi anda, või ei ole see teisele ülekantav ega ülevõetav: mina ja Menon seda juba ammu otsimegi. Vaata nüüd omaenese sõnade järgi, kas sa ütled, et Themistokles
Alain Rey
Alain Rey (30. august 1928 Pont-du-Château – 28. oktoober 2020 Pariis) oli prantsuse keeleteadlane, leksikograaf ja semiootik.
Menon (dialoog)
Tõlge
93c
ei olnud hea mees?
Moraalne vedamine
Vedamise liigid
Põhjuslik vedamine on vedamine selles, kuidas eelnevad seigad meid määravad. See on Nageli sõnul klassikaline vaba tahte probleem. Kui meie teod ja tahe on ettemääratud, siis meie teod ega tahe ei ole vabad. Kui pidada vabadust moraalse vastutuse eelduseks, siis me ei saa isegi oma tahte eest vastutavad olla. See järeldus ei eelda isegi determinismi tõesust, sest ka tõenäosuslik põhjuslikkus ei ole meie kontrolli all. Mõned autorid on pidanud põhjusliku vedamise eraldi väljatoomist liiaseks, sest seda katavad konstitutiivne vedamine ja vedamine asjaoludega.
Menon (dialoog)
Tõlge
Anytos: Ütlen, et oli vägagi hea.
Sokrates: Ja kui üldse keegi on olnud oma vooruse õpetaja, siis tema?
Anytos: Minu meelest küll, kui ta tahtis.
Sokrates: Aga kas sinu meelest ta võis mitte tahta, et ka teised saaksid kauniteks ja headeks, kõige rohkem küllap tema enda poeg? Või sa arvad, et ta oli tema peale kade ja jättis meelega
selle vooruse, mille poolest ta ise hea oli, oma pojale üle kandmata? Või sa ei ole kunagi kuulnud, et ta õpetas oma poja Kleophantose heaks kunstratsutajaks? Ta seisis hobuse peal püsti ning viskas seistes hobuselt odasid ja tegi veel palju teisi imesid, mida isa oli talle õpetanud, tehes teda osavaks kõiges, mida õpetajatelt õppida saab; või sa ei ole seda vanadelt meestelt kuulnud?
Moraalne vedamine
Pole midagi, millele moraalset hinnangut anda
Me hindame inimesi selle eest, mida nad teevad ja kes nad on, erinevalt, kuigi nende teod ja isikuomadused kõikidest liikidest vedamisest. See puudutab ka tavalisi juhtumeid, näiteks seda, kas meie kavatsused teoks saavad. Kui nüüd vedamine tagajärgedega õõnestab meie moraalse vastutuse hinnanguid, nagu kontrolliprintsiibist tuleneb, siis paljudest meie igapäevastest otsustustest tuleks loobuda. Siis jäävad ikkagi kavatsused, kuid vedamine asjaoludega mõjutab ka kavatsusi. Siis jääb ikkagi see, mida me erinevates olukordades oleksime kavatsenud, kuid konstitutiivne ja põhjuslik vedamine teevad ka selle meist mittesõltuvaks. Mis siis järele jääb? Nageli sõnul ulatuseta punkt. Ta leiab, et probleem on teatud mõttes lahendamatu, sest toimijalikkuse mõistes on midagi ühitamatut sellega, et tegevused on sündmused ja inimesed on asjad. Viimast aga näitab väliste määrajate mõju. Ei jää midagi, mida saaks omistada vastutavale minale, jäävad ainult sündmused, mida ei saa laita ega kiita. Kui see on tõsi ja me tahame kontrolliprintsiibist kinni pidada, tuleb moraalihinnangutest üldse hoiduda. Kaalul on ka teiste eetika, õigusfilosoofia ja poliitikafilosoofia küsimuste lahendamine.
Seaduste ja karistuste õigustamine
Seda, kuidas tagajärgedega vedamine mõjutab karistust, arutas juba Platon (Seadused IX, 876–877). Karistusmäär ei tohiks sõltuda teo tagajärgedest. Sellest räägib ka H. L. A. Hart. Ent kriminaalõigus eristab näiteks mõrva ja mõrvakatset. Ka deliktiõiguses on oluline, kas hooletus tõi kaasa kahju.
Menon (dialoog)
Tõlge
Anytos: Olen küll.
Sokrates: Nii et siis keegi ei saa öelda, et tema poja loomus oleks halb.
93e
Alain Rey
Ta oli muuhulgas suure raamatusarja "Approaches to Semiotics" kaastoimetajaid.
Menon (dialoog)
Tõlge
Anytos: Vaevalt küll.
Sokrates: Aga oled sa kunagi kuulnud, et keegi, olgu siis noor või vana, oleks öelnud, et Themistoklese poeg Kleophantos oli sama hea ja tark nagu tema isa?
Anytos: Muidugi mitte.
Sokrates: Kas tuleb siis arvata, et ta tahtis oma poega kasvatada [παιδεῦσαι], aga selles tarkuses, milles ta ise tark oli, ei tahtnud teha teda naabritest paremaks, kui voorus on õpetatav?
Anytos: Vaevalt küll, Zeusi nimel.
Sokrates: Säh sulle siis seda vooruse õpetajat, kes ka sinu sõnul oli üks parimatest möödunud aegadel!
Võtame teise, Aristeidese, Lysimachose poja: kas sa ei nõustu, et ta oli hea?
Anytos: Nõustun täiesti.
Sokrates: Kas ta mitte ei kasvatanud oma poega Lysimachost kõige kaunimalt ateenlaste seas, niivõrd kui see on õpetajate võimuses, aga kas sinu meelest tegi ta teda nendest paremaks? Küllap sa oled temaga koos olnud ja näed, missugune ta on. Või kui soovid, võtame Periklese,
94b nii suurejooneliselt targa mehe, sa tead, et ta kasvatas üles kaks poega, Paralose ja Xanthippose.
Anytos: Tean küll.
Sokrates: Ja kindlasti tead sinagi, et ta õpetas nad ratsanikeks, kes ühelegi ateenlasele alla ei jää, ja muusalistes kunstides ja gümnastikas ja muus, mis kunsti alla käib, õpetas ta nad välja [ἐπαίδευσεν] nii, et nad kellelegi alla ei jää; kas ta ei tahtnud siis teha neid headeks meesteks? Ma arvan küll, et tahtis, aga ju siis ei saa seda õpetada. Ning et sa ei arvaks, nagu ainult vähesed, kõige halvemad ateenlased olid selleks asjaks võimetud,
94c
mõtle selle peale, et ka Thukydides kasvatas üles kaks poega, Melesiase ja Stephanose, ja õpetas neile nii muud hästi kui ka maadlema kõige paremini ateenlaste seas – sest esimese pani ta õppima Xanthiase juurde, teise Eudorose juurde; neid peeti siis vast kõige paremateks maadlejateks – või sa ei mäleta?
Anytos: Olen kuulnud küll.
Sokrates: Kas pole siis selge, et ta ei oleks iialgi õpetanud oma lastele neid asju, mille eest
94d
94e
võõramaalaste seast, kui tal endal riigiasjade tõttu aega ei jäänud. Tulebki välja, sõber Anytos, et voorus ei ole õpetatav.
Anytos: Sokrates, minu meelest sa räägid kergesti inimestest halvasti. Mina igatahes annan sulle nõu: kui tahad mind kuulda võtta, ole ettevaatlik; võib-olla ka teistes polistes on kergem teha inimestele halba kui head, siin aga
95a
kindlasti; arvan, et sa tead seda isegi.
Sokrates: Menon, mulle tundub, et Anytos on vihane, ja ma imesta üldse; sest ta arvab esiteks, et ma räägin nendest meestest halba, ja teiseks arvab, et temagi on üks nendest. Aga kui ta kunagi teada saab, mida tähendab halvasti rääkimine, siis ta enam ei ole vihane; praegu aga ta ei tea; sina aga ütle mulle, kas mitte ka teie juures ei ole kauneid ja häid [καλοὶ κἀγαθοὶ] mehi?
Menon: Muidugi on.
95b
Sokrates: Kuidas siis on, kas nad hakkavad noorukite õpetajateks ja nõustuvad ka, et nad on õpetajad ja voorus on õpetatav?
Moraalne vedamine
Egalitarism
Egalitarismi (vedamisegalitarismi) järgi on hüvede võrdsem jaotus õiglasem. John Rawlsi järgi on sissetulekute ja jõukuse praegune jaotus ebaõiglane, sest inimese loomuomadused (sealhulgas anded) ja eluolukorrad ei ole tema kontrolli all. "Positiivse" mõttekäigu puhul lähtutakse sellest, et anded, sünniolud jne ei ole inimese kontrolli all, kuid vaba turg võimendab need eelisteks ja halvemusteks, järelikud on need eelised ja halvemused väärad ning õigluse huvides tuleb hüved ümber jaotada. Seda mõttekäiku on palju kritiseeritud. "Negatiivne" mõttekäik pareerib vastuväite, et inimesi ei tohiks egalitarismi nimel sellest ilma jätta, mis nad on teeninud. Inimesed ei vastuta saadud eeliste ja halvemuste eest, järelikult ei vääri neid, sellepärast ei ole hüvede ümberjaotamine väär. Mõlemad mõttekäigud eeldavad kontrolliprintsiipi, seega sõltub vedamisegalitarismi usutavus moraalse vedamise probleemi lahendusest. Mõned vedamisegalitaristid eristavad vedamise liike, näiteks väidetakse mõnikord, et suurte summade mahamängimist ei tohiks võtta võrdsetel alustel maavärinas kannatadasaamisega. Võib-olla on siin eelduseks kitsendatud kontrolliprintsiip, mis möönab vastutust valikute ja nende oodatavate tagajärgede eest, kuid mitte nende tagajärgede eest, mis on suuresti kontrolli alt väljas.
Menon (dialoog)
Tõlge
Menon: Ei, Zeusi nimel, Sokrates, mõnikord kuuleb neilt, et see on õpetatav, mõnikord, et mitte.
Sokrates: Kas me nimetame neid selle asja õpetajateks, kui nad selleski ei ole ühel meelel?
Menon: Minu meelest mitte, Sokrates.
Sokrates: Mis siis saab? Kas siis sofistid, kes ainsatena seda kuulutavad, on sinu meelest vooruse õpetajad?
95c
Moraalne vedamine
Kontrolliprintsiibi kitsendamine moraalse hinnangu teatud liikidele
Voorushinnangud on hinnangud inimese iseloomu kohta, näiteks "hea" või "halb". Aksioloogilised otsustused on otsustused inimeste tegudega seotud asjaseisude kohta ("hea" või "halb"). Deontilised otsustused on otsustused tegude kohta ("õige" või "väär"). On ka vastutusotsustused, laitusotsustused ja kiitusotsustused.