cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tantsud tähtedega
Saate formaat
Saatesarja võidupaar saab kuulutatakse «Tantsud tähtedega» võitjaks.
Tegemist on otsesaatega, mida saab jälgida TV 3 eetris pühapäeviti kell 20.00.
Esimene hooaeg
Saatejuhid olid Mart Sander ja Kristiina Heinmets-Aigro.
Žürii liikmed olid Jüri Nael, Kaie Kõrb, Merle Klandorf ja Ants Tael. Ants Tael ja Merle Klandorf hindasid rohkem tantsu tehnilist puhtust ning sellega seotud detaile ning Kaie Kõrb ja Jüri Nael rohkem koreograafilist poolt.
Esimene saade
Esimeses osas tantsiti tšatšat ja aeglast valssi.
Saate võitsid Mikk Saar ja Olga Kosmina 22 punktiga, tantsides aeglast valssi.
Teise koha saavutasid Vilja Savisaar ja Veiko Ratas (aeglane valss). Kolmandad oli Gerli Padar – Martin Parmas (tšatša), neljandad Ingrid Tähismaa ja Aleksander Makarovi, viiendad olid Erki Nool ja Ave Vardja. Kuuenda koha saavutasid Indrek Tarand ja Kaisa Oja, seitsmes koht kuulus Reet Linnale koos Eduard Korotiniga ja viimaseks jäid Aivar Riisalu ja Kristina Tennokese-Ott. Kuna see oli alles esimene võistlussaade, siis saatest lahkuma ei pidanud veel keegi.
Tabelis on toodud võistluspaarid tantsimise järjestuses ja neile antud punktid. Sulgudes olevad punktid on žürii hinded järjekorras Ants Tael, Kaie Kõrb, Jüri Nael ja Merle Klandorf.
Teine saade
Teises otsesaates selgitati välja need seitse paari, kes pääsevad edasi võistlema. Saate võistlustantsud olid quickstep ja rumba.
Saate võitsid Gerli Padar ja Martin Parmas, kes tantsisid quickstep 'i. Napilt jäid teisele kohale Mikk Saar ja Olga Kosmina (rumba) ning kolmandaks tulid Ingrid Tähismaa ja Aleksander Makarov (quickstep).
Saate lõpus lisati žürii antud hinnetele ka telefonihääletuse teel saadud punktid. Selle tulemusel saavutas kõige vähem punkte paar Indrek Tarand ja Kaisa Oja, kes saatest välja langesid.
Tabelis on toodud võistluspaarid tantsimise järjestuses ja neile antud punktid. Sulgudes olevad punktid on žürii hinded järjekorras Ants Tael, Kaie Kõrb, Jüri Nael ja Merle Klandorf.
Iisraeli seekel
pisi|Iisraeli seekel: paberrahad 2. seeriast (lasti ringlusse 1999) ja mündid Iisraeli uus seekel (heebrea: שקל חדש, shekel ẖadash, lüh. NIS; sümbol: ₪; hääldatakse [š'ekel], mitmus שקלים shkalim [škal'im]) on Iisraeli tänapäevane valuuta, mis asendas vana seekli 1985. aastal väärtusega 1000 seeklit = 1 uus seekel. Rahvusvahelise märgistusena kasutatakse ILS.
Seekel jaguneb 100 agora'ks (mitm. agorot) (Heebrea keeles: אגורה).
Heebrea keeles lühendatakse seeklit tavaliselt ש"ח (hääldus shaẖ). Uue seekli sümbol ₪ on sõnade shekel ja hadash esimeste tähtede kombinatsioon: (ש) ja (ח). See sümbol on siiski ebapopulaarne ning enamasti kasutatakse kahetähelist sümbolit ש"ח.
Tantsud tähtedega
Kolmas saade
Kolmandas otsesaates võisteldi džaivis ja tangos.
Juba teist saadet järjest osutus parimaks tantsupaar Gerli Padar ja Martin Parmas (džaiv).
Iisraeli seekel
Kasutajad: Iisrael, Palestiina alad
Tantsud tähtedega
Kolmas saade
Teiseks jäid kõigest mõnepunktilise vahega Mikk Saar ja Olga Kosmina (tango). Võrdselt punkte said paar Reet Linna ja Eduard Korotin ning Aivar Riisalu ja Kristina Tennokese-Ott jagades 5.–6. kohta. Pärast publiku häälte lisamist langes saatest välja Reet Linna oma paarilisega.
Asva
Asva on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Tantsud tähtedega
Kolmas saade
Tabelis on toodud võistluspaarid tantsimise järjestuses ja neile antud punktid. Sulgudes olevad punktid on žürii hinded järjekorras Ants Tael, Kaie Kõrb, Jüri Nael ja Merle Klandorf.
Asva
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Laimjala valda.
Seal on Asva maalinn.
Iisraeli seekel
Inflatsioon: -0,1% (2006), −0,2% (2016)
Jagunemine: 1/100
Sümbol: ₪
Mündid väärtustes: 10 ja 50 agora'd ja 1, 2, 5 ning 10 seeklit.
Paberraha väärtustes: 20, 50, 100, 200 uut seeklit.
Arnsdorf
Arnsdorf asub Radebergi linna lähedal ning 15 km kaugusel Saksimaa pealinnast Dresdenist.
2009. aastal elas asulas 2780 inimest.
Tantsud tähtedega
Neljas saade
Neljandas saates selgitati kuuest võistluspaarist 5 edasipääsejat, võistlustantsud olid fokstrott ja pasodoobel.
Koroonapandeemia Kreekas
2020. aasta koroonapandeemia Kreekas on osa ülemaailmsest koroonaviirushaiguse pandeemiast.
Tantsud tähtedega
Neljas saade
Rekordarvu punktidega osutus võitjaks pasodooblit esitanud paar Mikk Saar ja Olga Kosmina.
Koroonapandeemia Kreekas
Esimene nakatunu tuvastati Kreekas 26. veebruaril 2020. See oli 38-aastane naine Thessaloníkis, kes oli hiljuti käinud Milanos.
Tantsud tähtedega
Neljas saade
Pärast telefonihääletuse tulemuste lisamist žürii punktidele langesid seekordsest saatest välja 4.–5. kohta jaganud paar Ingrid Tähismaa ja Aleksander Makarov.
Koroonapandeemia Kreekas
Kronoloogia
Tuvastatud nakatunuid Kreekas, allikas: <br style="clear:left;" />
Tantsud tähtedega
Neljas saade
Tabelis on toodud võistluspaarid tantsimise järjestuses ja neile antud punktid kümnepallisüsteemis. Sulgudes olevad punktid on žürii hinded järjekorras Ants Tael, Kaie Kõrb, Jüri Nael ja Merle Klandorf.
Viies saade
Viienda saate võistlustantsud olid Viini valss ja samba, kuid žürii hindas vaid viimast.
Pärast telefonihääletuse tulemuste lisamist žürii punktidele langesid seekordsest saatest välja Vilja Savisaar ja Veiko Ratas. Teine vähim publikuhääli saanud paar oli Mikk Saar ja Olga Kosmina.
Kuues saade
Alates kuuendast saatest võistlesid paarid nii standard- kui ka Ladina-Ameerika tantsude voorus. Seekordses saates tulid standardtantsudest esitusele aeglane valss ja fokstrott, Ladina-Ameerika tantsudest pasodoobel, džaiv ja rumba.
Pärast telefonihääletuse tulemuste lisamist žürii punktidele langesid seekordsest saatest välja Aivar Riisalu ja Kristina Tennokese-Ott. Teine vähim publikuhääli saanud paar oli Gerli Padar ja Martin Parmas.
Seitsmes saade
Seitsmenda saate võistlustantsud olid standardtantsudest tango ja quickstep ning Ladina-Ameerika tantsudest pasodoobel, tšatša ja rumba.
Pärast telefonihääletuse tulemuste lisamist žürii punktidele langesid seekordsest saatest välja Erki Nool ja Ave Vardja. Teine vähim publikuhääli saanud paar oli Mikk Saar ja Olga Kosmina, kes aga žüriilt mõlemas tantsus maksimumpunktid pälvis.
Kaheksas saade
Finaalsaates esitasid mõlemad paarid kolm tantsu: ühe standard- ja ühe Ladina-Ameerika tantsu ning vabakavana show-tantsu.
Gerli ja Martini tantsud olid quickstep ja samba ning Miku ja Olga tantsud tango ja pasodoobel.
Žürii hinnangul oli parim paar Saar-Kosmina, kes võitis ka telefonihääletuse ja krooniti seega saatesarja "Tantsud tähtedega" üldvõitjaks.
Teine hooaeg
Saatejuhid olid Mart Sander ja Merle Liivak.
Žürii liikmed olid Jüri Nael, Kaie Kõrb, Merle Klandorf ja Ants Tael. Ants Tael ja Merle Klandorf hindasid rohkem tantsu tehnilist puhtust ning sellega seotud detaile ning Kaie Kõrb ja Jüri Nael rohkem koreograafilist poolt.
Hooaja võitsid Koit Toome ja Kerttu Tänav.
Kuues hooaeg
Saate kuues hooaeg toimus 2022. aasta sügisel ning oli erinevalt varasematest hooaegadest eetris TV3-s. Teiste seas osales saates Eesti Vabariigi endine peaminister, Riigikogu esimees ning Eesti Keskerakonna esimees Jüri Ratas.
Žürii liikmed olid Martin Parmas, Helen Klandorf-Sadam, Tanja Mihhailova-Saar ja Jüri Nael
Audla
Audla on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Laimjala valda.
Saratov
thumb|270px|Vaade Saratovi sillale Saratov (vene keeles Саратов; varasem eestikeelne nimekuju Saraatov) on linn Venemaal, Saratovi oblasti keskus. Asub Volga jõe paremal kaldal.
Saratov on suur transpordisõlm ja üks Venemaa suurimaid masinaehituse keskusi, seal on ka lennukitehased (Jak-40 ja Jak-42 tootmine).
Saratovit ühendab Engelsiga sild üle Volga jõe. Kolmest küljest on linn ümbritsetud kuni 300 m kõrguste mägedega.
Saratovi sõpruslinnad on Bratislava (Slovakkia), Dallas (Ameerika Ühendriigid), Dobrič (Bulgaaria), Taiyuan (Hiina).
Nimi
Nimi on tulnud põhjaturgi sõnadest sarı ('valge, kollane') ja tau ('mägi').
Ajalugu
Saratov asutati 1590. aastal. Esialgu paiknes linn Volga vasakul kaldal, veidi põhja pool tänapäeva Engelsist. 1674. aastal viidi üle tänasesse asupaika. 1780. aastal sai Saratov kubermangulinnaks. 1870. aastal valminud Tambovi-Saratovi raudtee ühendas linna Moskvaga. 1909. aastal asutas Nikolai II Saratovisse ülikooli (nüüdne N. G. Tšernõševski nimeline Saratovi riiklik ülikool).
Linn on sajandeid olnud üks Venemaa tähtsamaid sadamaid – algul kala- ja soolakaubanduse, hiljem teraviljakaubanduse keskus.
Aastatel 1909–1917 tegutses linnas Keiserlik Nikolai Ülikool. Õppeasutus taastati 1923. aastal ning nimetati Nikolai Tšernõševski auks Tšernõševski-nimeliseks Saratovi Riiklikuks Ülikooliks.
Nõukogude ajal oli Saratov kuni 1991. aastani välismaalastele suletud kui lennukitööstuse keskus, mis mängis tähtsat osa ka Nõukogude kosmoseprogrammis.
Volgasakslased
Tänu Jekaterina II manifestile 22. juulist 1763 oli Saratov pikka aega volgasakslaste tõmbekeskus. 1941. aastani oli Saratovist üle jõe asuv Pokrovsk (nüüdne Engels) Volgasakslaste ANSV pealinn. 20. sajandi alguses loendati volgasakslasi üle 800 000. Teise maailmasõja ajal küüditati paljud neist Siberisse ja Kasahstani, mõned on hiljem naasnud. Alates 1980. aastatest on enamik Saratovi volgasakslasi emigreerunud Saksamaale.
Saksa ordu
Saksa ordu ehk Teutooni ordu (ametliku nimega Jeruusalemma Saksa Koja Püha Maarja hospidali vendade ordu, (saksa keeles Deutscher Orden, ametlikult Orden der Brüder vom Deutschen Haus St. Mariens in Jerusalem; ladina keeles ametlikult Ordo domus Sanctæ Mariæ Theutonicorum Hierosolymitanorum, lühend O.T.) on katoliiklik vaimulik ordu, mis kuni 1929. aastani oli vaimulik rüütliordu.
Saksa ordu loodi kolmanda suure rüütliorduna pärast Templiordut ja pühale Johannesele pühitsetud hospitaliitide ordut.
Nimi
Organisatsiooni nimi eri keeltes:
Juhid ja organisatsioon
Vaimuliku rüütliordu juhiks oli algselt liikmete valitav meister (magister) (saksa keeles Meister), hiljem valduste laienedes ja organisatsiooni arenedes Saksa ordu kõrgmeister (saksa keeles Hochmeister, Gross Meister).
Ordu sõjaväe juhatajat, kes juhatas peamiselt Leedu-vastaseid rünnakuid ja resideeris aastatel 1312–1525 Preisimaal Königsbergi ordulinnuses, olles aastast 1360 ka sealseks Königsbergi komtuuriks, nimetati Saksa ordu suurmarssaliks.
Ordu piirkondlikud valitsejad olid ordumeistrid ja ordukäsknikud Preisimaal ja Liivimaal. Preisi maameistri ametikoht ühendati 1324. aastal Saksa ordu kõrgmeistri omaga.
Ordukäsknikud olid Saksa ordu kõrgemad ametnikud, kes allusid otseselt ordumeistrile (vastavalt piirkonnale, kas kõrgmeistrile või maameistrile). Tavaliselt oli ta ordu valitsusüksuse (Gebieti) valitseja, kas komtuur või foogt. Saksa ordu Preisimaa ja Liivimaa harudes (Liivimaa ordus) eristati ka suurkäsknikke (Großgebietiger), kes olid ordumeistri lähima nõukogu (siseringi) liikmed. Kõrgmeistri lähikonnas olevad suurkäsknikud kandsid ka erilisi ametinimetusi: suurkomtuur (Großkomtur), kõrgeim marssal (Oberster Marschall), kõrgeim hospidaliülem (Oberster Spittler), riietusülem (Trappier), peakassahoidja (Treßler) ja kõrgeim kaubandusülem (Großschäffer).
1237. aastal ühines Saksa orduga mõõgavendade ordu, mille baasil moodustati Saksa ordu Liivimaa haru ehk Liivimaa ordu.
Ordu loomine ja selle esimesed aastad
Aastal 1199 kinnitas paavst Innocentius III Saksa ordu vaimulikuks rüütliorduks. Saksa ordu tunnusmärgiks sai must rist valgel mantlil.
Ordu valduste laienemine
Esialgu omas Saksa ordu valdusi Akko linna ümbruses, tema valdusse läksid mõningad linnused linna lähikonnas. Ordu residentsiks oli kuni 1230. aastani Akko kindlus ja seejärel Montforti linnus (saksa keeles Starkenberg) (1230–1271). pisi|vasakul|[[Montforti linnus]] Saksa ordu esimesed valdused väljaspool Palestiinat asusid Hohenstaufenite Lõuna-Itaalias, sest alates esimestest ristisõdadest soetasid kõik püha maa kloostrid, kirikud ja ordud endale Itaalia lõunapiirkondades valdusi. Lõuna-Itaalia oli osa Saksa-Rooma keisririigist ja kuni 14. sajandini Euroopa majanduse ja kaubanduse sõlmpunkt ning Apuulias ja Sitsiilias olid suurimad Palestiinasse suundumiseks kasutatavad sadamad: Bari, Barletta, Brindisi ja Messina. Ordu rajas ka tugipunktid meresõiduks pühale maale strateegiliselt tähtsal Küprose saarel ja kuningriigis, analoogselt Templirüütlite ja Hospitalieeride ordudega. Itaalias andis keiser Heinrich VI 1197. aastal Saksa ordule esimesed valdused: Palermo linnas asuva tsistertslaste mahajäetud kloostri ja maavaldused Apuulias. Orduvennad asusid seega Sitsiiliasse juba enne seda, kui nende vennaskond muudeti ametlikult rüütliorduks. Heinrich VI andis ordule laialdased õigused: orduvennad olid vabastatud enamikust Sitsiilia kuningriigis kehtivaist maksudest ning nende üle ei võinud kohut mõista keegi peale nende ordumeistri Palermos.
12. sajandi lõpul sai ordu ka valdusi väljaspool Euroopat, Küprosel ja Kiliikia Armeenias. Juba Armeenia kuningas Levon I kinkis ordule Amudaini kantsi, avades sellega võimaluse territooriumi moodustamiseks Kiliikia Armeenia kuningriigi äärealal.
Aastatel 1202–1206 oli ordul endiste väepealike Wilhelm Capparone ja Dipold von Schweinspeunti suur poolehoid. Neil oli mõjuvõimu Saksa-Rooma keisri Heinrich VI ja tema järglase keiser Friedrich II juures. Aastatel 1208–1214 ei lisandunud keisrilt orduvendadele ühtegi privileegi, kuna keisrivõimu pärast toimus võimuvõitlus Otto IV ja Friedrich II vahel. Olukord paranes, kui keiser ja paavst asusid ette valmistama Seitsmendat ristisõda. Tänu sellele laienesid aastatel 1217–1221 ordu privileegid olulisel määral.
Orduvennad kasutasid ära Sitsiilias Messina sadama strateegilise positsiooni ning said keisrilt selle sadama kasutamise eest renti, 1219. aastal sai ordu Friedrich II-lt Palermo linnast veidi ida pool asuva Püha Johannese leprosooriumi (ospedale di San Giovanni dei Lebbrosi), tingimusel, et ta vallutab piirkonna, kuna see oli muutunud Friedrich II vastaste tugipunktiks. Sitsiilias oli tegemist tõenäoliselt esimese korraga, mil Saksa ordu pidas sõda Euroopa pinnal.
pisi|Saksa ordu valdused Läänemere ääres 1260. aasta paiku pisi|Saksa ordu linnused Preisimaal
Saksa ordu laienemine Ida-Euroopasse
Saksa ordu polnud pühal maal võrreldes johanniitide ja templivendadega oma orduvendade väikese arvu tõttu kuigi konkurentsivõimeline. 1211. aastal kutsus Ungari kuningas András II ordu Transilvaaniassse, andes neile 12 000 m² Borca (Burzenland) piirkonna (Țara Bârsei) Valahhia piiri ääres, tasuks võitluse eest polovetside e kumaanidega. Ordu püüdis sinna luua Ungarist sõltumatut võimu, mistõttu tal tekkisid vastuolud nii kuninga kui ka Ungari aadli ja vaimulikkonnaga ning 1225. aastal pidi Saksa ordu Transilvaaniast lahkuma.
1223. aastal andis Masoovia hertsog Konrad I ordule Kulmimaa (poolapäraselt Chełmno), et nood Masooviale vaenulikud paganlikud preislased alistaks. Hertsog Konrad andis ordule Dobrzyńi linnuse koos selle ümbruskonnaga. Samal aastal kinnitas ordu põhikirja ka paavst, nii muutus see ametlikult iseseisvaks orduks. Ent ordu käekäik ei osutunud kuigi edukaks, peagi langes preislaste vastu alustatud Preisi ristisõjas piiskop Christian preislaste kätte vangi.
Masoovia hertsog Konrad I oli sunnitud kutsuma appi preislaste rüüsteretkede tõkestamiseks 1225. aastal Saksa ordu kõrgmeistri Hermann von Salza, lubades tasuks preislaste alistamise eest ordule Kulmimaa (saksa keeles Kulmland). 1226. aastal Saksa-Rooma keisri Friedrich II poolt Saksa ordule antud Rimini kuldbullaga, millega fikseeriti nende alluvus ainult Rooma paavstile, loodi soodne situatsioon ja sõltumatus Poolast. Masoovia Konrad I kutsus Saksa ordu appi võitlema balti preisi paganatega, mis kujunes sajanditepikkuseks Poola sõjategevuseks ordurüütlitega. pisi|left|Saksa ordu, Leedumaa ja [[Vana-Liivimaa 1225–1250]]
Mõõgavendade ordu liitmine
1237. aastal ühines Saksa orduga mõõgavendade ordu, mille baasil moodustati Saksa ordu Liivimaa haru ehk Liivimaa ordu. Liivimaa ordu vallutas 1290. aastaks kogu tänase Läti ala, misjärel keskaegse Liivimaa piirid olid fikseeritud. pisi|left|Leedumaa ja Saksa orduriik ca. 1260
Saksa ordu ja Leedu
Saksa ordu Liivimaa orduharu, mis oli Baltimaade sõjalist vallutust alustanud 1201 Riia linnast, vallutas tänapäeva Läti ja seejärel Eesti maa-ala, aga Leedu vallutamise katsed tõid suure tagasilöögi. 13. sajandil preislaste maa alistamise järel Preisimaal kiirendas Saksa ordu agressiooni ähvardus paganliku Leedu ühendamist. Mindaugas ühendas 1230. aastail Aukštaitija, Žemaitija ja teisi maid ning osa jatvingide ja kurelaste alasid. Sõdades Saksa ordu ja mõõgavendade orduga tegid Leedu väed sõjakäike Vana-Liivimaale ja pidasid liitlastega võiduka Saule lahingu, kui ordu 22. septembril 1236 Saule lahingus otsustavalt lüüa sai. Saule lahing toimus praeguse Läti ja Leedu piirialadel, kus leedulased (koos semgalitega) lõid hävitavalt Leedust rüüsteretkelt naasvat mõõgavendade ordu väge; surma sai ka ordumeister Volquin. Saule lahingus saadud võit aitas säilitada paganliku Leedu iseseisvust, selle mõjul puhkes sakslastevastaseid ülestõuse Zemgales, Kuramaal ja Saaremaal. Viimane allutati ordu ja piiskopi võimule uuesti alles 1241. aastal.
Preisi ristisõda
Vallutanud 1283. aastaks preisi ristisõja käigus Preisimaa, rajas Saksa ordu sinna tugeva Saksa orduriigi, mis muutus ohtlikuks mitte ainult naabruskonna paganarahvastele, vaid ka Poola kuningriigile. Preisimaa saksastus saksa talupoegade kolonisatsiooniga 17. sajandiks täielikult.
Saksa ordu õitseaeg
Kuni 1291. aastani asus ordu kõrgmeistri residents Akkos, linna langemise järel viidi see üle Veneetsiasse ja 1309. aastal Malborki (Marienburgi). Malborki ordulinnus oli Saksa ordu keskus kuni 1457. aastani, mil selleks sai Königsberg. 1525. aastal asus ordukeskus ümber Saksamaale Mergentheimi ja 19. sajandil Viini.
14. sajand
Pärast püha maa kaotamist 13. sajandi lõpul koosnes Saksa ordu võimuala kolmest osast: 1291. aasta järel, kui Akko muslimite kätte langes, toimusid murrangulised sündmused kõigi kolme suure rüütliordu ajaloos. Templiordut tabas peatselt (1305–1312) hukk ning hospitaliidid olid sunnitud algselt Rhodose ja 16. sajandil Malta saarele ümber asuma. pisi|left|Euroopa poliitiline kaart 1328. aastal pisi|Saksa ordu ja [[Poola kuningriik|Poola kuningriigi, Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigi piirialad aastatel 1333–1370]] 14. sajandi algul pääses Saksa ordu napilt Templiordu saatusest. Franciscus de Moliano korraldas inkvisitsiooni ja kuulas üle orduvaenulikke Liivimaa vaimulikke. Ordut süüdistati ketserluses, jumalateotamises, vastristituile kirikute ehitamise takistamises, koostöös venelaste ja paganatega, kuritegudes vastristitute ja vaimulike vastu ja reetmises. Ordu pandi korduvalt kirikuvande alla. Ainult suure vaevaga suutis ordu oma seisundi säilitada.
Saksa ordu jaoks oli 14. sajand õitseaeg. Preisimaal arenes kaubandus (ordualadel asusid hansalinnad Danzig, Elbing, Braunsberg, Königsberg, Kulm ja Thorn) mis võimaldas ehitada võimsaid ordulinnuseid ja õitsvaid kaubalinnu.
14. sajandi jooksul toimusid pidevad sõjakäigud paganatest leedulaste vastu Žemaitijas ja mujal, millest lisaks ordurüütlitele võtsid osa ka ilmalikud rüütlid Prantsusmaalt, Itaaliast, Inglismaalt, Saksamaalt, Austriast ja mujalt. Selline "ristisõjaturism" kestis kuni 15. sajandi alguseni. 14. sajandi viimasel veerandil osales Saksa ordu Leedu suurvürstiriigis toimunud sisemises võimuvõitluses, toetades katoliku usu vastu võtnud Leedu valitsejakandidaate – Jogailat, Vytautast. pisi|Saksa ordu valdused aastal 1410, [[Põhja-Euroopa|Põhja- ja Ida-Euroopas]] 14. sajandi lõpul ordu välispoliitiline olukord muutus komplitseerituks, kuna 1386. aastal sõlmitud Krevo uniooniga sõlmiti Poola ja Leedu personaalunioon ning Leedu suurvürst Jogaila võttis vastu ristiusu. See tähendas, et ordul kadus ideoloogiline põhjus ristisõdadeks Leedu vastu (Leedu – Saksa ordu sõjad). 1398. aastal sõlmiti Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigi ja Saksa ordu vahel Salynase leping, mille kohaselt anti muuhulgas Žemaitija (Samogitia) alad Saksa ordule. Žemaitija omandamisega sai Saksa ordu luua maismaaühenduse Liivi ordu maadega Vana-Liivimaal. Maismaaühendus Saksa ordu põhiterritooriumi ja Liivimaa vahel jäi kestma 13 aastaks. Pärast Grünwaldi lahingut 1410. aastal võttis Leedu Žemaitija piirkonna endale tagasi.
pisi|Saksa ordu valdused 1466. aastal
15. sajand
Ordu suurim territoriaalne ulatus oli 14. ja 15. sajandi vahetusel, kui lisaks eelpool loetletud valdustele kuulusid ordu võimu alla veel Neumark Brandenburgis, Žemaitija ja Ojamaa.
Saksa ordu-Leedu sõjad
1409. aasta 6. augustil kuulutas Saksa ordu kõrgmeister Ulrich von Jungingen sõja Poolale ning vallutas osa Poola ja Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigi piirialasid, välja kuulutatud maakaitseväe kogunemise järel vallutasid poola väed tagasi Bydgoszczi kuid 1409. aasta sügisel sõlmiti orduga vaherahu. 1410. aasta sügiseks kogusid mõlemad tugeva sõjaväe ning 1410. aastal sügisel asusid Poola ja Leedu, Vene ja Žemaitija ühine sõjavägi sõjakäigule senise võimsama sõjalise jõu vastu Ida-Euroopas Saksa ordule.
Saksa ordu languse alguseks loetakse 1410. aastal Poola-Leedu ühisväele kaotatud Tannenbergi (Grünwaldi) lahingut. Saksa ordu väed purustati Grünwaldi lahingus Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigi suurvürsti Vytautase ja Poola kuninga Wladyslaw II juhtimisel. Langesid ordu kõrgmeister Ulrich von Jungingen, suurkomtuur, suurmarssal, suurvarahoidja jt. Nädal pärast lahingut suundusid Leedu ja Poola väed Saksa ordu keskuse Marienburgi lossi piirama, kuid lõpetasid selle 18. septembril. Grünwaldi ehk Tannenbergi lahing nõrgestas Saksa ordut. Saksa ordu ja Poola vahelise sõja lõpetas 1411. aastal sõlmitud Thorni rahu.
Saksa ordu sõdis 1414 ja 1422 Leedu suurvürst Vytautas Suurega. Toruńi rahuga 1411. ja lõplikult 1422. aastal Melno rahuga oli ordu sunnitud loobuma Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigile 1398. aastal saadudud Žemaitijast. 1454. aastal alustasid Poola ja Leedu, Vene ja Žemaitija ühine sõjavägi Kolmeteistkümneaastast sõda Saksa orduga, mis lõppes Poola kuningale eduka Thorni teise rahuga ja 1466. aastal Saksa ordu loovutas Poola kuningriigile, Lääne-Preisimaa ehk Kuningliku Preisimaa, Ida-Pommeri ja Lääne-Preisimaa ning Saksa ordu kõrgmeister tunnistas end Leedu suurvürsti ja Poola kuninga Kazimierz IV vasalliks.
Preisimaa ja Liivimaa kaotamine
15. sajandi keskel Saksa ordu ja Preisimaa seisuste liidu ning viimastega liidus olnud Poolaga toimunud Kolmeteistaastase sõja (1454–1467) tagajärjel kaotas Saksa ordu Lääne-Preisimaa ja selle Preisimaa haru eesotsas kõrgmeistriga muutus Poola kuningriigi vasalliks. Saksa ja Liivimaa harusid see sõda otseselt ei mõjutanud, sest nad olid 15. sajandi jooksul kõrgmeistrist sisuliselt iseseisvunud. Edaspidi püüdis ordu saavutada Poolast võimalikult suurt iseseisvust, kuid 1519–1521 toimunud Poola-ordu sõja ehk Ratsanikesõja järel oli selge, et ordu ei suuda Poola-Leedu ühisriigi vastu sõjalise jõuga enam midagi ette võtta.
1525. aastal sekulariseeris kõrgmeister Albrecht von Hohenzollern Saksa ordu Preisimaa haru ja selle asemele moodustati Poola vasallriik, Preisi hertsogiriik pealinnaga Königsbergis. Ordu kõrgmeistri kohusetäitjaks määrati 1527. aastal, pärast lühiajalist võimuvõitlust Liivimaa ja Saksa orduharu meistrite vahel, Saksa orduharu meister. 1562. aasta järel, kui ka Liivimaa ordu sekulariseeriti, jäigi ordust alles vaid selle Saksa haru.
Saksa ordu tegevus 16. sajandist tänapäevani
Alates 16. sajandi teisest poolest tegutses Saksa ordu aktiivseimalt Austrias, kus võideldi Osmanite riigi sissetungiga Euroopasse. Ordu oli väga tihedalt seotud Habsburgide dünastiaga, enamik selle kõrgmeistreid pärinesid viimasest. 1809. aastaks sekulariseeriti ordu valdused Napoleon I käsul ka Saksamaal, ainult Austrias jäid nad püsima. Austria Saksamaa koosseisu kuulumise ajal (1938–1945) peatati ordu tegevus, kuid pärast Teist maailmasõda see taastus. Alates 1929. aastast on Saksa ordu puhtalt vaimulik ordu.
Pärand
Peet Arenile olid väidetavalt Eesti Vabadusristi kujundamisel eeskujuks Saksa Ordu kõrgmeistri lipult võetud karkristi-motiiv ja Soome Vabadusristilt (Karjala vapilt) võetud kujund, soomustatud käsi mõõgaga.
Daniel Plau
Daniel Plau (4. juuni/17. juuni 1896 Martsa, Virumaa – 20. mai 1938 NSV Liit) oli eesti rahvusest NSV Liidu sõjaväelane.
Ta sündis Martsa külas Liivamäe talus, õppis Toila külakoolis, Jõhvi ministeeriumikoolis ja Tartu Ülikoolis. pisi|120x120px|Daniel Plau 1979 mälestusvõistluste märk Ta võttis osa Oktoobrirevolutsiooni ettevalmistamisest. 1917. aastal valiti Tartu ülikooli Arstiteaduskonna III kursuse üliõpilane 21-aastane Daniel Plau Tartu Tööliste, Soldatite ja Maatameeste Saadikute Nõukogu Täitevkomitee esimeheks 1918. aastal valiti ta Petrogradis moodustatud VK(b)P Eesti Osakondade Keskkomitee liikmeks ja töötas Põhja Kommuuni Rahvusasjade Rahvakomissariaadi Eesti osakonna juhatajana.
Manner
Manner ehk mander ehk kontinent on maailmamerest ümbritsetud suur maismaa osa. Mandrid või nende osad koos ümbritsevate saartega moodustavad maailmajagusid. Viimaseid võidakse germaani keeltes tähistada ka sõnaga kontinent/continent; näiteks Euroopat või selle mandriosa, Aasiat või selle mandriosa või Okeaaniat koos Austraaliaga (Australaasia).
Planeedi Maa kuus mandrit
NB! Vikipeediad teistes keeltes ei erista alati mandrit maailmajaost üldse või esitavad mõlemat puudutava teksti ühes artiklis eri alapunktidena (kasutades mõistet kontinent).
Daniel Plau
1938. aastal ta hukati, 1956. aastal rehabiliteeriti.
1970–1980. aastatel korraldati Kohtla-Järve rajoonis Pühajõel tema mälestusvõistlusi motokrossis.
Ann Malts
Ann Malts (sündinud 9. detsembril 1941) on eesti kirjandusteadlane.
Ta töötas Tartu (Riikliku) Ülikooli vene kirjanduse kateedris õppejõuna.
Ta oli Juri Lotmani lähedane kolleeg semiootika vallas ja üks ajakirja Труды по знаковым системам (Trudõ po znakovõm sistemam) toimetajaid.
Isiklikku
Ta oli abielus Igor Černoviga.
Pjotr Šuiski
Elulugu
Pjotr Šuiski sündis Ivan Vassiljevitš Šuiski (surnud 1542) pojana. Tema isa vend oli Liivimaa-Moskva sõjas väejuht Vassili Vassiljevitš Šuiski (surnud 1539).
Vene-Liivi sõja (1558–1561) ajal oli ta "Suure polgu" esimene vojevood, osales 1558. aasta suvel edukalt Vastseliina piiskopilinnuse vallutamisel ja Tartu piiramisel ja alistamisel, ning oli pärast Tartu piiskopkonna vallutamist, ka sealne asevalitseja (namestnik). Pärast edukat Tartu vallutamist osales ta ka Rakvere, Põltsamaa, Laiuse, Rõngu ja teiste linnuste vallutamisel. Seejärel, pärast vaherahu sõlmimist, läks ta Moskvasse, kus tsaar Ivan Julm talle saavutuste eest ohtralt kingitusi tegi. Pärast seda, kui liivimaalased ordu koadjuutor Gotthard Kettleri juhtimisel olid üritanud venelastele vastulööki anda, kiirustas ta 1559. aastal tagasi Liivimaale. Koos vojevoodide, vürst Ivan Mstislavski, vürst Vassili Serebrjanõi (Obolenski ) ja Andrei Kurbskiga, said nad 1560. aastal venelaste valdusse ka Eberhard von Syburgi juhtimise all olnud Aluliina ja Wilhelm Fürstenbergilt ka Liivi ordu võimsaima linnuse Viljandi. Hiljem piirasid nad pikalt ka Tallinna.
1563. aastast oli ta Polotski asevalitseja.
Ta hukkus 26. jaanuaril 1564 Liivi sõjas leedulaste ja venelaste vahelises Čašniki lahingus (leedu k. Ūlos mūšis) Ūla jõe (leedu k. Ūlos upė) ääres ja maeti Leedu suurhetmani Mikołaj Radziwiłł Musta (1515–1565) poolt Vilniusse.
Hawaii saared
thumb|Hawaii saarte asend Vaikses ookeanis pisi|Hawaii saared pisi|Krabi O'ahu saare rannal
Hawaii saared (eesti keeles ka Havai, varem Havai saarestik, Havaii; inglise Hawaiian Islands; havai Hawai‘i või ka Kō Hawai‘i Pae ‘Āina) on saarestik Polüneesias. Saared kuuluvad Ameerika Ühendriikidele. Nad on Hawaii osariigi koosseisus, välja arvatud Midway saared.
Saared moodustavad pika loode-kagusuunalise saarteaheliku. Nende kogupindala on 16 000 km².
Kaheksa suuremat saart on:
Geoloogiline ehitus
Kõik Hawaii saared peale korallrahude on vulkaanilise tekkega. Vulkaaniliselt aktiivne on kagupoolne ots. Ülejäänud saared on ookeanilise maakoore loode suunas liikumise tõttu kuuma täpi kohalt ära nihkunud. Seetõttu nende saarte pindala ja kõrgus merepinnast enam ei kasva, vaid kahaneb jahtumise ja erosiooni tõttu. Lõpuks vajuvad saared vee alla. Hawaiist kagusse tekib uus vulkaaniline saar.
Hawaii saarte kilpvulkaanid on Maa suurimad vulkaanid. Suurim neist, Mauna Kea, ulatub 4207 m üle merepinna ning 5400 m allapoole merepinda, nii et selle absoluutne kõrgus ületab 9000 m. See on absoluutselt kõrguselt suurim mägi Maal. Pisut madalam Mauna Loa on suurima ruumalaga vulkaan Maal. Ta on nii raske, et ta kogu Vaikse ookeani laama mõõdetavalt deformeerib. pisi|Juga [[Kauaʻi saare põhjaosas]]
Suurimal saarel Hawaiil on veel tegevad Mauna Loa ja Kīlauea, viimane tegutseb alates 1983. aastast lakkamatult. Mauna Loast kirdes olevatele aladele, sealhulgas ka teedele ja majadele, tungib aeg-ajalt laava. Tegevateks peetakse ka ajaloolisel ajal pursanud vulkaane Hualālaid (Hawaii saarel) ja Haleakalād (Maui saarel).
28 km Kīlaueast kagus vee all on Hawaii-Imperaatori aheliku noorim vulkaan Lōʻihi.
Pinnamood
Saarestiku kõrgeim mägi on Hawaii saarel asuv 4207 m kõrgune Mauna Kea.
Veestik
Joogivett saadakse osalt arteesia kaevudest.
Pikim jõgi on Kaukonahua Oʻahu saarel.
Suurim looduslik järv on Halulu järv Niʻihau saarel pindalaga 3,48& km².
Eriti Maui ja Kauaʻi saarel on arvukalt jugasid.
Kliima
Hawaii saared asetsevad troopika äärmises põhjaosas. Valitseva kirdepassaadi tõttu on kliima mahe ja mõõdukas. Tuulepealsed nõlvad on niisked, troopilise taimkattega, tuulealused nõlvad on suhteliselt kuivad. Selgeid aastaaegu ei ole. Oktoobrist märtsini sajab rohkem kui muul ajal.
Enne asustamist
Et Hawaii on saarestik, oli seal enne asustamist ainus maismaaimetaja ka Ameerikas levinud kaelus-karusnahkhiir. Puudusid ka maismaaroomajad ja kahepaiksed. Paljud liigid on lahknenud mitmesugusteks uuteks liikideks (adaptiivne radiatsioon), sest saarte ligipääsmatuse tõttu oli seal palju vabu ökoloogilisi nišše. Seetõttu oli Hawaiil suur endeemsete liikide osatähtsus.
Taimed
Küll aga oli algselt väikeste seemnetega taimi, mille seemned olid kohale kandnud tuul, linnud või lendavad putukad.
Taimtoiduliste imetajate puudumise tõttu olid seal mittekõrvetavad kõrvenõgesed ja piparmündimaitseta mündid.
Teisi taimi:
Linnud
Hawaiil elab üle 70 linnuliigi. Huvitav on vintlaste triibus Drepanidini, kus üks perekond on hargnenud rohkem kui seitsmeks liigiks. Geochen rhuax ja Branta hylobadistes olid suured taimtoidulised lennuvõimetud linnud. Säilinud on viimase lennuvõimeline sugulane nenelagle.
Teisi linde:
Putukad ja ämblikud
Oli lendavaid putukaid ja putukaid, kelle tuul oli kaasa toonud. Ühest äädikakärbse liigist tekkis umbes 1000 liiki, mis on välimuselt päris erinevad. Näiteks liike Drosophila lanaiensis ja Drosophila ochrobasis peetakse väljasurnuks.
Teisi putukaid:
On ka jahtämbliklaste liike.
Inimese mõju
Esimeste polüneeslastest kolonistide mõjul suri välja üle poole linnuliikidest. Nende seas on Chelychelynechen quassus, Thambetochen ja Ptaiochen, kes olid Hawaii suurimad taimtoidulised ja kellel oli sarnane ökoloogiline nišš, nagu hiigelkilpkonnadel Maskareenidel, Seišellidel, Aldabral ja Galápagose saartel.
Polüneeslased tõid kaasa ka kultuurtaimi ja koduloomi (ning nende kahjureid). Selline bioinvasioon aitas pärismaiste liikide väljasuremisele märgatavalt kaasa. Eriti palju kahju tegid pärismaiseid loomi jahtivad metsistunud koerad ja rotid.
Hawaii saared kunstis
Hawaii saarte lähedal on filmitud "Veemaailm" peaosas Kevin Costneriga.
Sõmeri
Sõmeri on asustamata laid Väinameres. Maakerke järel on saar liitunud Liialaiuga. Asub Matsalu rahvuspargi Väinamere saarte sihtkaitsevööndis ja jääb Haapsalu linna Põgari-Sassi küla territooriumile.
Asukoht
Kagus asuvad teised suuremad ümbruskonna laiud, Liialaid ja Tauksi. Põhja pool on Kuivarahu, idas Podurahu, lõunas Hanemaa ja läänes Väike-Härjamaa ning Suur-Härjamaa.
Loodus
Loodus sarnaneb Liialaiuga.
Sõmeril peatuvad ja pesitsevad veelinnud.
Ajalugu
Sõmerit on esimest korda mainitud 1591 (Semmernholm). Kaartidel on kasutatud ka nimekujusid Sommerö ja Sjémalbacken.
Jõe (Saaremaa)
Jõe on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Laimjala valda.
Lindiskandaal
Lindiskandaal oli 1995. aastal toimunud poliitiline skandaal. Tollast siseministrit Edgar Savisaart süüdistati enda ja teiste poliitikute vaheliste kõneluste ebaseaduslikus lindistamises. Lindiskandaali tagajärjel astus Tiit Vähi teine valitsus tagasi ja Keskerakonna asemel sai valitsusse Reformierakond.
Ka hiljem on sarnast tegevust lindiskandaalideks kutsutud. Näiteks lindistas 2006. aastal Tallinna linnavolikogu keskfraktsiooni liige Tõnis Bittman enda ja respublikaan Oleg Rebase kohtumist. Ent see vahejuhtum oli pigem naljakas kui võimalus valitsuste vahetamiseks.
1995. aasta lindiskandaal
1995. aasta 22. septembril puhkes Eestis lindiskandaal. Mõnedel andmetel läks skandaaliks alles 7. oktoobril. Savisaart süüdistati vestluste lindistamises peaminister Tiit Vähi ja Reformierakonna esimehe Siim Kallasega ja kaitsepolitsei leidis eradetektiivibüroo SIA kontori läbiotsimisel lindid.
6. oktoobril 1995 tegi president Lennart Meri poliitilise avalduse, milles lubas seista lindiskandaaliga seotu avalikkuse ette toomise eest ja nimetas lindiskandaali demokraatliku riigi kriisiks. 8. oktoobril 1995 nõudis Koonderakond siseminister Edgar Savisaare tagasiastumist.
8. oktoobril teatas peaminister Tiit Vähi, et andis Savisaarele loa lindistada nende omavahelisi vestlusi. Vähi kinnitusel ei olnud nende kohtumistel Savisaarega kunagi diktofoni laual.
Kui lindiskandaal algas, oli peaminister Tiit Vähi parasjagu Inglismaal inglise keelt õppimas. Siseminister Savisaar käis Londonis ja kohtus Vähiga. Vähi kõigepealt eitas kohtumist: "London on suur linn, olen kohanud siin mitmeid eestlasi." Kui ta kokkusaamise siiski üles tunnistas, järgnes seletus, et Vähi ja Savisaar rääkisid põhiliselt ilmast. Pikemast selgitusest Vähi keeldus, vastates, et on hõivatud inglise keele õppimisega ning ei taha koduteemadel pikemalt peatuda.
Alguses leidis Vähi, et siseminister on käitunud otsustavalt ning valitsusliiduga ei ole mingeid probleeme. Vähi püüdis alguses nii Savisaart kui ka ennast õigustada. Resoluutsemad sammud tulid alles siis, kui midagi muud enam üle ei jäänud.
9. oktoobril 1995 teatas Kaitsepolitsei, et poliitikute omavahelisi vestlusi on lindistatud aasta algusest saadik ja kõigi vestluste üheks osapooleks on olnud Edgar Savisaar. 10. oktoobril 1995 teatas siseminister Edgar Savisaare nõunik Vilja Laanaru (hilisem E. Savisaare abikaasa Vilja Savisaar), et tema lindistaski salaja skandaali põhjustanud kõnelused poliitikute vahel. Sama päeva õhtul selgus, et Eesti poliitikute omavahelisi kõnelusi on lindistatud juba vähemalt 1995. aasta algusest. Poliitikuid oli salaja jälgitud ja pealt kuulatud ka ühes valitsuse residentsis. Reformierakondlasi Siim Kallast ja Heiki Kranichit jälgiti ja lindistati nende kohtumisel siseminister Edgar Savisaare ja Andra Veidemanniga valitsuse Näituse tänava residentsis.
Siim Kallasele näidati kaitsepolitseis üht sellist salaja salvestatud videot. Indrek Kanniku vestlusi Edgar Savisaarega lindistati juba sama aasta jaanuaris ja veebruaris. Kannik oli siis riigikogu liige, Savisaar parlamendi aseesimees. Kõnelused toimusid ühes Tallinna restoranis ning vesteldi peamiselt üldpoliitilistel teemadel. Kanniku kinnitusel ei hoiatanud Savisaar teda, et vestlused salvestatakse. "Kordagi ei olnud nende jutuajamiste juures Vilja Laanaru," kinnitas Kannik 10. oktoobril, misjärel 11. oktoobril vabastas president Lennart Meri siseminister Edgar Savisaare ametist. Savisaar lahkus veel samal päeval ka Keskerakonna esimehe kohalt. 12. oktoober 1995 astus valitsus lindiskandaali mõjul tagasi ja koalitsioon lagunes.
1995. aasta oktoobris moodustati ka VIII Riigikogu esimene uurimiskomisjon. See oli mõeldud selleks, et jälgida eraturvafirma SIA-ga seonduvat. Komisjon loodi, et takistada uurimise poliitilist mõjutamist. Sinna komisjoni kuulus kümme parlamendiliiget.
Kapra
Kapra on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Laimjala valda.
Harilik seepia
Harilik seepia (Sepia officinalis L.) seepialaste sugukonda kuuluv peajalgne, üks ligi sajast seepia perekonda kuuluvast liigist.
Ta on tavaline Vahemeres.
Iseloomustus
Hariliku seepia värvus on poolläbipaistvast valgest kuni piimjasvalgeni. Keskmine pikkus on 20 cm.
Harilik seepia on eluviisilt ööloom, kes toitub kaladest ja väiksematest vähilaadsetest.
Kaitseks vaenlase vastu eritab seepia tindinäärmest tinti.
Aoraki
thumb|Aoraki Aoraki (inglise Mount Cook) on Uus-Meremaa kõrgeim mägi. Paikneb Lõunasaarel Lõuna-Alpides.
Sepa tänav (Narva)
Sepa tänav on tänav Narva Vanalinna linnaosas. Algab Kraavi tänavast, ristub Hariduse, Pimeaia, Vestervalli tänava, Sadama tee, Sepa põiguga ja Tolli tänavaga ning lõpeb Rakvere tänavaga ristudes. Tänava pikkus on umbes 660 m.
Aoraki
Tipu kõrgus on 3724 m merepinnast. Mäe ümber asub 1953. aastal asutatud Aoraki / Mount Cooki rahvuspark, mille keskusse püstitati 2003. aastal Sir Edmund Hillary ausammas. Hillary tõusis 1948. aastal esimesena mäe tippu mööda lõunaribi, mis nüüd kannab tema nime. Esimest korda vallutati mägi 1894. aastal tõusuga põhjaharjalt, mis on lõunapoolkeral ju päikesepoolne ja tehniliselt lihtsam.
2003. aastal hukkus mäel neli Läti alpinisti, sealhulgas Teodors Ķirsis.
Sepa tänav (Narva)
1905. aasta linnaplaanil oli selle tänava nimi Кузнечная улица. 1912. ja 1927. aasta linnaplaanidel Sepa tänav.
Aastatel 1976–1994 kandis tänav nime Vladimir Dejevi tänav (улица им. В.Деева) Nõukogude Liidu kangelase Vladimir Dejevi järgi.
Mihhail Paškov
Mihhail Aleksejevitš Paškov (saksa Michael Paschkow; vene Михаил Алексеевич (Александрович ) Пашков; 1853 – jaanuar 1908 Bern ) oli Venemaa sõjaväelane ja riigitegelane.
Ta oli kindralmajor (31. detsember 1901), Liivimaa tsiviilkuberner 27. jaanuarist 1901 kuni 27. juunini 1905 ja Püha Vladimiri ordeni kavaler.
Perekond
Tema vanemad olid Peterburis elanud alampolkovnik Aleksei Jegorovitš Paškov (1821–1896; Алексей Егорович Пашков) ja Julia Muravjova (1825–1878; Юлия Николаевна Муравьева). Tema ema oli Novgorodi kuberneri (1814–1818), riigisekretäri, salanõuniku ja arheoloogi Nikolai Murajovi (1775–1845; Николай Назарович Муравьёв) ja Tallinnas sündinud Elisabeth Charlotte Beata von Mölleri (1807–1877) tütar, admirali ja Riiginõukogu liikme (1821) Otto von Mölleri (1764–1848) tütretütar.
Mihhaili vanem vend Aleksei (1849–1903; Алексей Алексеевич Пашков) oli tallmeister ja 1874. aastast abielus krahvitar Alexandra Cancriniga (1854–1899; Александра Александровна Канкрина), kelle isa Aleksandr von Cancrin (1822–1891; Александр-Фабиан Егорович Канкрин) oli Jekaterinoslavi kreisi aadelkonna peamees, ning vanaisa krahv Georg Ludwig Daniel von Cancrin (1774–1845) Raikküla ja Reola mõisa omanik ja Venemaa rahandusminister.
Mihhail Paškovi sugulane Vassili Paškov (1764–1834; Василий Александрович Пашков) oli ülemjäägermeister (1819), Riiginõukogu liige (1821) ja Püha Andrease ordeni kavaler (1830), kelle tütred, Tatjana (1793–1875; Татьяна Васильевна Пашкова) ja Jevdokija (1796–1868; Евдокия Васильевна Пашкова), olid Eestimaa rüütelkonda kuulunud kindraladjutantide vürst Illarion Vassiltšikovi (1776–1847) ja krahv Vassili Levašovi (1783–1848; ru) abikaasad, ning poegadest Aleksandr (1792–1868; Александр Васильевич Пашков) oli kindralmajor ja Mihhail (1802–1863; Михаил Васильевич Пашков) kindralleitnant, ning 1829. aastast abielus Liivi-, Eesti- ja Kuramaa kindralkuberneriks olnud krahv Johann Eduard von Baranoffi vanema õe Mariaga (1807–1887).
Carl Schuhmann
Carl Schuhmann (12. mai 1869 Münster – 24. märts 1946 Berliin) oli saksa sportlane, 1896. aasta suveolümpiamängude neljakordne olümpiavõitja ja olümpiapronksmedalist, Saksamaa esimene olümpiavõitja. 158 cm pikk. Elukutselt peenmehaanik.
Ta võitis Ateena olümpiamängudel 9. aprillil 1896 võimlemises individuaalselt toenghüpped ning võistkondlikult rööbaspuud ja kangi. Teistel individuaalaladel (kang, toenghooglemine ja rõngad ning 10. aprillil rööbaspuud) ta esikolmikusse ei tulnud.
Kergejõustikus nii hästi ei läinud. 6. aprillil oli Schuhmann kolmikhüppes 5., 7. aprillil jäi kuulitõukes 7 võistleja seas 3 viimase hulka ning kaugushüppes 9 võistleja seas 2 viimase hulka. Kõrgus- ja teivashüppes ning kettaheites ta registreerus, kuid ei osalenud.
Samal õhtul jagas Schuhmann 3. kohta kahe käega tõstmises (90 kg), jäädes küll võitjatele 21,5 kiloga alla.
10. aprillil peetud Kreeka-Rooma maadlusturniiril sai Schuhmann neljanda olümpiavõidu. 5 mehe konkurentsis seljatas ta avakohtumises mõne minutiga endast pikema ja raskema inglase Launceston Ellioti ja jõudis finaali kreeklase Giorgios Tsitase vastu. Pärast nelikümmend minutit kestnud maadlust katkestasid kohtunikud matši pimeduse tõttu, kuigi Schumann tahtis jätkata. Järgmisel päeval seljatas Schuhmann Tsitase kahekümne minutiga.
Ateena olümpiamängudel oli ta populaarseim välisvõistleja. Kreeka kuningas Geórgios I olevat talle öelnud: «Te olete kõige populaarsem mees Kreekas. Te olete populaarsem kui mina.»
1898. aastast töötas Schuhmann võimlemisõpetajana Londonis. 1906. aasta Ateena vaheolümpiamängudel oli ta aukülaline ja referent, 1908. aastal atašee, 1936. aastal aukülaline. Esimese maailmasõja ajal interneeriti ta sakslasena Mani saarele, pärast sõda kolis Berliini.
Ahti Karjalainen
pisi|Ahti Karjalainen Ahti Kalle Samuli Karjalainen (10. veebruar 1923 Hirvensalmi – 7. september 1990 Helsingi) oli Soome poliitik.
Lee Kuan Yew
Lee Kuan Yew (hiina keeles 李光耀; pinyinis Lǐ Guāngyào; 16. september 1923 – 23. märts 2015) oli Singapuri poliitik, riigi esimene peaminister aastatel 1959–1990.
Ahti Karjalainen
Ta kuulus Soome Keskerakonda (Maaliitu). Ta kuulus partei vasakpoolsesse tiiba ning oli heades suhetes Nõukogude Liidu juhtidega.
Lee Kuan Yew
1997. aastal juhtis Lee Kuan Yew tähelepanu sellele, et Malaisia ​​Johori osariik on oma ohtlikkuse poolest tuntud osariik, mis tekitas Malaisias avalikkuse pahameele. Lõpuks vabandas ta eksimuse pärast.
Ahti Karjalainen
Aastal 1959 sai ta doktorikraadi politoloogia alal.
Ahti Karjalainen oli kahel korral Soome peaminister, aastatel 1962−1963 ja 1970−1971.
Aastatel 1959−1961 oli ta kaubandus- ja tööstusminister. Soome välisminister oli ta kolm korda, aastatel 1961–1962, 1964–1970 ja 1972–1975. Kokku oli ta ministri ametis 5772 päeva. Sellest kauem on Soomes minister olnud ainult Karjalaise parteikaaslane ja konkurent Johannes Virolainen.
Eduskunna liige oli ta aastatel 1966–1979. Aastatel 1982–1983 oli ta Soome Panga president.
Eriti hilisema karjääri jooksul oli tal probleeme liigse alkoholitarbimisega. Ta suri kõhunäärmevähki.
Karjalainen on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.
Nelson Muntz
Nelson Muntz on joonissarja "Simpsonid" tegelane. Ta on Bart Simpsoni sõber. Nelson on tuntud oma "Ha-ha!" naeru poolest.
Nelsonile annab hääle näitleja Nancy Cartwright, kelle hääl on ka Bartil.
Figuren aus Die Simpsons
Kingli
Kingli on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Maximilian II (Saksa-Rooma keiser)
Maximilian II (31. juuli 1527 Viin – 12. oktoober 1576 Regensburg) oli Saksa-Rooma keiser ja Austria ertshertsog 1564–1576. Ta oli keiser Ferdinand I poeg. Oli tuntud heldekäelise metseenina. Tema usupoliitika oli samuti väga tolerantne. Sõdades Türgiga sai ta aga lüüa ning pidi sultanile tribuuti maksma. Troonil järgnes talle tema vanem poeg Rudolf.
Maximilian II oli seotud ka Liivimaa ja Poola ajalooga. Keisrina oli tal, nagu ka tema eelkäijatel, formaalne lääniisanda võim Liivimaa alade üle, kuid 1570. aastal oli võimalus, et tema võim muutub reaalseks, kui Rootsi oli kohustatud Põhjamaade Seitsmeaastase sõja tulemusena loovutama oma valdused rahalise kompensatsiooni eest keisrile. Kuid Maximilian polnud vajaliku raha kokkusaamisest kuigi huvitatud ning kui ta suri, loobus Rootsi alade loovutamise mõttest lõplikult. thumb|vasakul|Maximilian II
Poolas püüdis Maximilian aastatel 1572–1576 saavutada aga oma kuningaksvalimist, milles toetasid teda nii liivimaalased, leedukad kui ka Ivan Julm, kes lootis selle eest Poola-Leedu idaalasid endale saada. Maximiliani šansid olid tegelikult üpris reaalsed, sest tema isa Ferdinand I oli 1526. aastal vastavalt lepingutele Jagelloonidega pärinud Böömimaa ja Ungari ning viimase Jagellooni Sigismund II Augusti surma järel võis tunduda sobilik, et ka Poola läheks Habsburgide võimu alla. Kuid ootamatult tugev vastaskandidaat Stefan Bathory osutus Maximilianist otsusekindlamaks ning sõjaliselt võimekamaks ning nõnda ei suutnud keiser oma plaane ka Poolas läbi suruda.
Juhan Laurimaa
Juhan Laurimaa (kuni 1939 Johannes Laurisson, 23. märts/5. aprill 1906 Tarvastu vald, Viljandimaa – 1. juuli 1951 Tõstamaa) oli eesti loomaarst.
Käo (Saaremaa)
Käo on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Laimjala valda.
Kalamáta
Kalamáta on linn Kreekas Peloponnesose piirkonnas Messeenias.
Toksokariaas
200px|right|thumb|Toxocara canis Toksokariaas (ka toksokarioos, ladina keeles toxocariasis) on harva esinev krooniline nakkushaigus, mida põhjustavad ümarussid kutsikasolge (Toxocara canis) ja kassisolge (Toxocara cati).
Nakatumine
Nakatuda saab kõikjal, kus esineb nende ussidega nakatunud kasside või koerte väljaheiteid – neid on tihti parkide ja mänguväljakute mullas ning kodudes, kus koeri ja kasse peetakse lemmikloomadena.
Väliskeskkonnas säilivad Toxocara munad aastaid. Kui muna satub soolestikku, koorub sellest vastne, mis tungib läbi sooleseina teie kehasse.