cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Instrumentaallennureeglid
Instrumentaallennureeglid on lennundusseaduse nõuded, mis kehtestatakse kõikidele pilootidele, kes sooritavad instrumentaallende. Instrumentaallennud on lennud, mis toimuvad ilma visuaalse kontaktita maapinnaga ning nõuavad spetsiaalset koolitust ja lubasid. Üldiselt leiavad instrumentaallennud aset sellistes ilmastikutingimustes, mil nähtavus on allapoole visuaallennuks mõeldud nähtavuspiirist (ik VMC - Visual Meteorological Conditions). Instrumentaallennuks on kohustatud lendurid, kes lendavad visuaallennuks ebapiisavate ilmastikuolude korral, kuid instrumentaallendu võib läbi viia ka visuaallennuks sobilikes tingimustes. Teatud tingimustel on võimalik saada lennujuhilt luba Eri-VFR-lennuks (ik VFR – Visual Flight Rules). See on luba, mis annab õiguse piloodil juhinduda temale nähtavast ka tingimustes, mis muidu läheksid vastuollu lennureeglitega. Täpsed VMC miinimumid on kirjeldatud Teede- ja Sideministri määruses 66 sektsioonis “Lisa”.
Instrumentaallennupädevus
Instrumentaallennureeglid hõlmavad lennuteekonda, navigatsiooni, sidevahendeid, ilmaolusid ja muid lennundusega seotud faktoreid, mis mõjutavad ohutut lendamist, sellest tuleneb ka vajadus eripädevuseks. Instrumentaallennupädevuse (ik IR – Instrument Rating) taotlemiseks Eesti Vabariigis tuleb tõestada teoreetiliste oskuste taset järgmistes eksamites:
1)	lennundusõigus;
2)	üldteadmised õhusõidukitest ja lennuinstrumentidest;
3)	lennu planeerimine ja lennu kulgemise jälgimine;
4)	inimvõimed;
5)	meteoroloogia;
6)	raadionavigatsioon;
7)	instrumentaallennureeglite kohane (IFR) side.
Need seitse eksamit peaksid tõendama piloodi pädevust.
Piloodi oskus juhtida õhusõidukit lähtudes vaid instrumentidest tähendab seda, et piloot peab mõistma ning tundma kasutatavaid instrumente. Lennuajaloo vältel on juhtumeid, kus piloodi suutmatus mõista instrumendil kuvatud andmeid on viinud katastroofsete tagajärgedeni.
Nähtavuspiirid, millest alates muutub instrumentaallend kohustuslikuks lennureegliks sätestab Eestis Teede- ja Sideministri määrus 66 [1], kuid Eesti kui Euroopa Liidu liikmesriik lähtub lennundusseaduse koostamisel Euroopa Komisjoni seadustest ning määrustest.
Pardainstrumendid
•	aviohorisont – näitab, kuidas paikneb õhusõiduk maapinna suhtes
•	õhkkiiruse näidik – võimaldab näha õhusõiduki kiirust õhu suhtes, mitte segamini ajada kiirusega maapinna suhtes
•	kõrgusmõõtur – kuvab õhusõiduki kõrguse merepinnast
•	variomeeter – kuvab õhusõiduki kiiruse vertikaalkomponendi
•	kohtumisnurga mõõtur – näitab, millise nurga all õhusõiduk kohtub õhuvooluga.
Erinevatel õhusõidukitel on ka muid lisainstrumente, mida siin pole mainitud.
Nabaseen
Nabaseen (Xeromphalina) on šampinjonilaadsete seltsi heinikuliste sugukonda kuuluv seente perekond.
Hautes-Pyrénées' departemang
Hautes-Pyrénées' departemang on 2. järgu haldusüksus (departemang) Prantsusmaal Oksitaania piirkonnas. Eestikeelne mööndav nimevariant on Ülem-Püreneede departemang.
Departemang on nime saanud Püreneede mäestiku järgi. Departemangu number on 65. Departemang on peamiselt põllumajanduslik, kuid suurim majanduslik tulu tuleb turismindusest.
2015. aastani kuulus departemang Midi-Pyrénées' piirkonda.
Departemang jaguneb halduslikult:
Idamaine Pärlitorn
Idamaine Pärlitorn (hiina keeles 東方明珠塔, pinyin ' is Dōngfāng Míngzhūtǎ) on vaate- ja teletorn, mis asub Hiina Rahvavabariigi suurimas linnas Shanghai ärikeskuses.
Gunnar Hökmark
pisi|Hökmark Anders Gunnar Hökmark (sündinud 19. septembril 1952 Ystadis) on Rootsi poliitik, Mõõduka Koalitsioonipartei liige.
Euroopa Parlamendis kuulub ta Euroopa Rahvapartei fraktsiooni. Ta on Euroopa Demokraatide grupi asepresident.
Ta oli Baltimaade iseseisvuse toetuseks korraldatud esmaspäevamiitingute algatajate hulgas.
Logaritmiline skaala
pisi|350px|Skaalanäiteid: [[lin-lin-teljestik, lin-log-teljestik, log-lin-teljestik ja log-log-teljestik. Funktsioonid graafikul on järgmised: y = 10x ( punane ), y = x ( roheline ), y = loge(x) ( sinine )]]
Logaritmiline skaala on logaritmfunktsiooni väärtuste järgi lõikudeks jaotatud sirge (sageli graafiku telg või teljed) või riba.
Tehnikas leiab logaritmiline skaala (teljestik) laialdast kasutamist näiteks sageduskarakteristikute esitamisel. Nii esitatud nn logaritmiliste sageduskarakteristikute abil saab hästi võrrelda sagedussõltuvuste iseloomu.
Ainult ühel teljel logaritmilise skaala kasutamisega (nn poollogaritmilise karakteristiku kujul, mille puhul koordinaatteljestiku teine telg on lineaarne) saab hästi esitada sõltuvusi, mis on olemuselt kas eksponentsiaalsed või logaritmilised. Näiteks elektroonikas esitatakse poollogaritmilisel kujul tihti pn-siirde voltamperkarakteristikut, mis ideaaljuhul on eksponentsiaalne funktsioon ning peaks poollogaritmilisel graafikul seetõttu olema esitatav sirge joonega.
Heitlehisus
pisi|Heitlehine puu Heitlehisus ehk suvehaljus on taimede kohastumus hüljata lehed (ka okkad) ebasoodsate tingimuste saabudes. Esineb taimedel, mis kasvavad paikades, kus kuiva ja niiske ning külma ja sooja kliima perioodid vahelduvad. Troopikas kuivaperiood, parasvöötmes talveperiood.
Heitlehisuse vastandmõiste on igihaljus. Heitlehisus on evolutsiooniliselt hilisem nähtus kui igihaljus.
Beetalaktaamsed antibiootikumid
Beetalaktaamsed antibiootikumid e β-laktaamsed antibiootikumid on bakteritsiidsed ühendid, mis kõik sisaldavad beetalaktaamtuuma (beetalaktaamtuuma) ja inhibeerivad bakterite peptidoglükaani sünteesi. Beetalaktaamide perekonda kuuluvaid ühendeid jagatakse gruppidesse beetalaktaamtuumaga ühendatud rõnga struktuuri järgi ning nende rõngaste küljes olevate kõrvalahelate järgi. Beetalaktaamsed antibiootikumid on näiteks penitsilliinid, tsefalosporiinid ja tsefamütsiinid. Beetalaktaamsed antibiootikumid moodustavad üle poole kõikidest toodetud ja kasutatud antibiootikumidest maailmas.
Laialdase kasutuse tagajärjel on tõusnud ka resistentsus antibiootikumile. Bakterid saavutavad resistentsuse beetalaktaamsetele antibiootikumidele erinevate mehhanismide abil. Üheks mehhanismiks on beetalaktamaaside (beetalaktamaaside) tootmine. Beetalaktamaasi inhibiitorid (näiteks klavulaanhape) on molekulid, mis säilitavad beetalaktaamtuuma ja käituvad enesetapu inhibiitoritena, seondudes beetalaktamaasidele ja takistades beetalaktaamtuuma hävitamist. Neil endal puudub bakteritsiidne aktiivsus.
Ajalugu
Esimesena kirjeldas antimikroobset ainet penitsilliini 1929. aastal Alexander Fleming. Nimetus tuleneb sellest, et see isoleeriti seenelt Penicillum chrysogenum. Siiski hakati penitsilliini laialdaselt tootma alles 1939. aastal, kui Howard Florey ja tema kolleegid (motiveerituna lähenevast sõjast) töötasid välja protsessi penitsilliini masstootmiseks. Esimene kliiniliselt oluline antibiootikum oli penitsilliin G, mis oli väga efektiivne stafülokokkide ning pneumokokkide põhjustatud infektsioonide vastu. Teise maailmasõja lõpus, 1945. aastal, oli penitsilliin kättesaadav ka üldsusele ning ravimifirmad hakkasid otsima ja arendama ka muid antibiootikume.
Penitsilliin G on peamiselt aktiivne grampositiivsete bakterite vastu, kuna gramnegatiivseid baktereid ei suuda see antibiootikum inhibeerida. Penitsilliin G keemilisel modifitseerimisel saab teiste omadustega antibiootikume, mis on efektiivsed ka gramnegatiivsete bakterite vastu. Penitsilliin G on tundlik ka beetalaktamaasidele.
Töömehhanism
pisi|Peptidoglükaani struktuur Beetalaktaamsed antibiootikumid inhibeerivad rakuseina sünteesi, takistades transpeptideerimist. Transpeptidatsioon on reaktsioon, mille käigus moodustatakse valkudest koosnev side kahe glükaanahela vahele (glükaanahel koosneb N-atsetüülglükoosamiinist (NAG) ja N-atsetüülmuraamhappest (NAM)). Transpeptidaassed ensüümid seonduvad beetalaktaamsele antibiootikumile (näiteks penitsilliinile). Sellepärast nimetatakse neid ensüüme ka penitsilliine siduvateks valkudeks. Kui need seonduvad penitsilliiniga, ei suuda need katalüüsida transpeptideerimise reaktsiooni, kuigi rakuseina süntees jätkub. Selle tulemusena on vastsünteesitud bakteriaalne rakusein nõrk ja laguneb. Osmootse rõhu erinevuste tõttu raku sise- ja väliskeskkonnas rakk lüüsub. Kuna rakusein ja selle sünteesimehhanism on unikaalne bakteritele, on beetalaktaamsed antibiootikumid väga selektiivseid ning pole toksilised peremeesrakkudele.
Erinevad beetalaktaamsed antibiootikumid
Tänapäeval on kliiniliseks kasutamiseks registreeritud suur hulk beetalaktaamseid antibiootikume. Mõned, näiteks penitsilliin, on aktiivsed peamiselt grampositiivsete organismide vastu. Teised, näiteks poolsünteetilised penitsilliinid, karboksüpeneemid, monobaktaamid, teise, kolmanda ja neljanda põlvkonna tsefalosporiinid, on arendatud välja gramnegatiivsete pulkade vastu.
Beetalaktaamide perekonda kuuluvaid ühendeid jagatakse järgnevatesse gruppidesse beetalaktaamtuumaga ühendatud rõnga struktuuri järgi: penitsilliinid, tsefalosporiinid, klavaamid, karbapeneemid ja monobaktaamid.
Penitsilliinid (penaamid)
pisi|6-aminopenitsilliinhappe (6-APA) struktuur Penitsilliini toodavad seened perekondadest Penicillum ja Aspergillus ning teatud prokarüoodid. Kõikide penitsilliinide algstruktuuriks on ühend 6-aminopenitsilliinhape (6-APA), mis koosneb tiasolidiini rõngast, mis on kondenseerunud beetalaktaamtuumaga. 6-APA positsioonis 6 on varieeruv külgahel. Kui penitsilliini fermentatsioon viiakse läbi ilma külgahela prekursoreid lisamata, siis toodetakse grupp ühendeid, mida nimetatakse looduslikeks penitsilliinideks. Lõpliku saaduse struktuuri saab muuta, lisades kultuuri meediumisse kindlaid külgahela prekursoreid. Nendel tingimustel moodustunud saadust nimetatakse biosünteetiliseks penitsilliiniks. Poolsünteetiliste penitsilliinide (mis on kliiniliselt kõige kasulikumad) tootmiseks töödeldakse looduslikku penitsilliini, et saada 6-APA, millele seejärel lisatakse külgahel.
Tsefalosporiinid
Tsefalosporiine toodab seeneliik Cephalosporium ning need on penitsilliinist struktuurselt erinevad. Neil on küll beetalaktaamtuum, kuid erinevalt penitsilliini viieliikmeliselt tiasolidiini rõngast, on tsefalosporiinidel kuueliikmeline dihüdrotiasiin-rõngas. Töömehhanism on neil sama kui penitsilliinidel: nad seonduvad pöördumatult penitsilliini siduvate valkudega ning takistavad peptidoglükaani transpeptideerimist. Tsefalosporiinid on poolsünteetilised antibiootikumid, millel on laiem antibiootilise aktiivsuse spekter kui penitsilliinil. Lisaks on tsefalosporiinid resistentsemad beetalaktamaasidele. Näiteks kasutatakse Neisseria gonorrhoeae infektsioonide (gonorröa) raviks pigem tsefalosporiini Ceftriaxone, kuna paljud N. gonorrhoeae tüved on resistentsed penitsilliinile.
Tsefalosporiinid grupeeritakse põlvkondadesse vastavalt nende antimikroobse aktiivsuse spektrile. Esimene põlvkond on aktiivne peamiselt grampositiivsete bakterite vastu, teine ning kolmas põlvkond on aktiivsemad gramnegatiivsete bakterite vastu ning neljanda põlvkonna tsefalosporiinid on laia aktiivsuse spektriga.
Karbapeneemid
pisi|Karbapeneemi struktuur Karbapeneemid Imipeneem ja Meropeneem on kõige laiema spektriga beetalaktaamid, hõlmates peaaegu kõiki bakteriaalseid patogeene, välja arvatud mükobakterid (rakukestata organismid) ja mõned haruldased mittefermenteerijad ning aeromonaadid (kromosomaalselt kodeeritud karbapenemaasid). Nad on aktiivsed ESBL (laiendatud spektriga beetalaktamaasid) positiivsete gramnegatiivsete bakterite ning AmpC ensüüme ületootvate bakterite vastu. Karbapenemaasi vahendatud resistentsus karbapeneemidele on haruldane.
Monobaktaamid
pisi|Aztreonami struktuur Monobaktaamidel Aztreonam ja Carumonam on väga suur antimikroobne aktiivsus Enterobacteriaceae perekonna liikide, Haemophilus influenzae ja Neiseeria gonorrhoeae vastu ning keskmine aktiivsus Pseudomonas aeruginosa vastu. Lisaks on nendel monobaktaamidel väga suur reistsentsus beetalaktamaasidele.
Klavaamid
pisi|Klavulaanhappe struktuur Klavaamid on nii bakteritsiidsed kui ka fungitsiidsed. Klavaamidel on positsioonis 1 hapniku molekul. Klavaamide hulka kuulub ka klavulaanhape, mis on kõige olulisem kliiniliselt kasutatav beetalaktamaasi inhibiitor.
Kõrvaltoimed
Beetalaktaamide kasutamisel võib olla kõrvaltoimeid, näiteks:
Hospidali tänav
Hospidali tänav on tänav mitmes Eesti linnas:
Hospidali nime on kandnud ka Kentmanni tänav Tallinnas.
Hiina pajud
Hiina pajud on Hiinas kasvavad paju perekonna liigid.
Pekingis toimunud 2008. aasta suveolümpiamängude ajaks istutasid paljud hiinlased, loomaks mängudele sobilikku keskkonda papleid ja pajusid.
Maailma suurimad looduslikud pajustikud on FAO andmetel (2009) Hiinas.
Kasutus
Chhi Min Yao Shu 'is tunnistatakse nelja pajuliiki.
Emil Bretschneider (Dorpati/Tartu Ülikooli lõpetanu) oma raamatus "History of European Botanical Discoveries in China", et babüloni remmelgas on ilmselt sama liik kes kasvas neil ka Inglismaal ja Shang hai ja selle ümbruse jõgede ja kanalite kallastel ning hiinlaste aedades on puu tavaline. Whampoa#s kohtus ta pajuga, keda hiinlased kutsusid sighing pajuks. Ning po's aga on babüloni remmelgaid istutatud haudade ümber.
Ka Hiinas on hübriidide tõttu pajuliikide koguarvu raske hinnata, Lee Shunneh'ing (1973) annab Hiinas pajuliikide arvuks 173, Wu ja Raven (1999) aga Hiina endeemide arvuks 189.
Hiljuti mõnes Lääne muuseumis tehtud Hiinast pärit piltide/skulptuuride analüüs (Amsterdamis asuva Rijksmuseumi ja Zürichis asuva Rietberg Museumi Guanyini kujud) näitas, et nende valmistamisel on kasutatud paju (täpsem pajuliik 255 seas määramata, arvatakse, et Salix babylonica või Salix pendula/capreae) ja mitte majandusliku otstarbe tõttu vaid usulistel kaalutlustel, kuivõrd pajuoks on Guanyini üks põhilisi atribuute.
Rakke Gümnaasium
Rakke Kool on kool Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas Rakke alevikus. Kooli direktor on Tanel Kümnik.
Kooli ajalugu ulatub aastasse 1787, kui tegutsema hakkas Sepu Hansu koolituba. Külakool asutati 1859. 1920.–1930. aastatel tegutses kool 6-klassilise algkoolina. 1944 nimetati kool Rakke 7-klassiliseks kooliks.
1957. aastal muudeti kool keskkooliks ja nimetati Rakke Keskkooliks. Aastast 1996 kandis kool nime Rakke Gümnaasium. 2016. aastal gümnaasium likvideeriti ja hoonet kasutab Rakke Kool.
Lielvārde piiskopilinnus
pisi|left|Piiskopilinnuse varemed aastal 2011 Lielvārde piiskopilinnus (endine nimi Schloß Lennewarden või castrum Lennewarde) oli Riia piiskopkonna linnus tänapäeva Lielvārde linna territooriumil Daugava jõe ääres. Linnus asus jõe kõrgel kaldal ja oli ümbritsevast maastikust eraldatud kahe kraaviga.
Riia piiskop Albert andis 1201. aastal Lielvārde piirkonna benefiitsiks Danielile, kes hakkas seal vana muinaslinnuse naabrusse endale residentsi ehitama ilmselt 1206. aastal. Linnus oli kasutusel ilmselt kuni 14. sajandini, mil kunagise Lielvārde muinaslinnuse asukohta ehitati Lielvārde piiskopilinnus. Ühtlasi asus seal Riia peapiiskoppide lauamõis.
Aastail 1514–1534 asus linnuses bernardiinide klooster. Selle juurde rajati kirik, mis kujunes Lielvārde kihelkonnakirikuks.
Linnus oli kasutusel kuni Liivi sõjani. Aastal 1559 võtsid Poola väed linnuse oma kaitse alla, ent aastal 1577 vallutasid Vene väed Lielvārde ja hävitasid linnuse.
Aastal 1633 asus Nils Assersson Mannersköld linnust taastama, ent tööd jäid pooleli ning taastatud osa võeti kasutusele Lielvārde mõisa majandushoonetena.
Aastal 1792 kirjutas Johann Christoph Brotze, et hoonel on säilinud kaks korrust. Tänapäeval on teine korrus säilinud vaid kohati.
Teufelsmoor
290px|thumb|Teufelsmoor seoses oma peamise kuivendussüsteemi, Hamme jõega
Geograafia
Nõgu kuivendavad Hamme, Wümme ja Wörpe jõed. Teufelsmoori ulatus on umbes 500 km² ning sellega külgnevad läänes Wesermünder Geest ja idas Zevener Geest. Samanimeline Teufelsmoor ise on ombrotroofne raba, mis muutub madalsooks jõgede läheduses, mis seda kuivendavad. See on üks suuremaid pidevaid sooalasid Loode-Saksamaal. Selle suurim ulatus on umbes 20 x 20 km. Maastiku vanimates osades Grasbergis on turbakihid 11 m sügavuseni või enamgi. Raba keskel on paljude maastikukunstnike poolest kuulus Worpswede kunstnike koloonia, mis asub liivase Weyerbergi künka lähedal. Tuntud on ka Gnarrenburgi 'rabametropol' Teufelsmoori südames.
Nimi "Teufelsmoor" ei tähenda "kuradiraba" või "kuradisood", nagu sõnasõnaline tõlge vihjab. See tuleneb tegelikult doofes Moor (alamsaksa: doof), kus doof tähendab "viljatu", "väheviljakas" või "surnud" ja moor tähendab "raba" või "soo". Suured osad Teufelsmoori alast koosnevad rabaturbast, mis on moodustunud turbasamblast. Sellest põhjus, miks see ei ole väga viljakas.
Ajalugu
Teufelsmoori välisservad asustati esmakordselt 17. ja 18. sajandil. 1750. aasta paiku algas kogu raba koloniseerimine, seda juhtis rabakomissar Jürgen Christian Findorff. Asunikud olid lihtsad sulased ja teenijatüdrukud ümbruskonnast, keda meelitasid väljavaated oma maast ning maksu- ja sõjaväeteenistusevabastus. Kuni 20. sajandi alguseni olid elutingimused nendes rabakolooniates kõike muud kui veidrad või ligitõmbavad. Mulje väga halbadest oludest annab alamsaksa ütlus "Den Eersten sien Dood, den Tweeten sien Noot, den Drüdden sien Broot" (ligikaudne tõlge: "Esimene saab surma, teine saab viletsuse, kolmas saab leiva."). Oodatav eluiga pimedas, niiskes rabakodus oli lühike ja rabamullad ei olnud põllumajanduseks sobivad.
Loodi ulatuslik kuivenduskanalite võrgustik, mille peakraavid ehitati nii, et need toimiksid samaaegselt paatide kanalitena. Sel ajal tehti keskkonda tohutu sissetung ja lõigati miljoneid kantmeetreid turvast. Turvas müüdi kütteks ja toimetati Bremenisse turbapargastega. Nende kanalite kõrval asuvaid muldkehasid kasutasid burlakid pargaste vedamiseks ja need avasid ka tänavkülasid (Straßendorf), järgides madalsoopiirkondade (Fehn) praktikat. Mulletel viljeleti kitsast ja väga pikka maariba (Hufen), mis lõppes rabas. Isegi täna võib neid asustusmustreid (ridaküla või Reihendorf) piirkonna paljudes osades Grasbergi ja Worpswede külade ümber näha.
Turbakihtide koristamise ja maa kuivendamisega muutusid oluliselt kogu piirkonna kliimatingimused. 19. sajandi lõpus oli lüpsilehmade pidamine piirkonnas levinud. Bremenis keelati turba kasutamine kütmiseks, sest paljudel talvepäevadel oli selle tekitatud õhusaaste muutunud talumatuks. Suurema energiatihedusega kivisüsi asendas turvast. 1980. ja 1990. aastatel jätkati siiski raba hävitamist. Peamised 'maaparandus' meetmed, nagu kuivendamine, sügavkünd (Tiefumbruch) ja jõe õgvendamine pidid suurendama põllumajanduse tootlikkust ja võimaldama isegi põllukultuuride kasvatamist. Intensiivseid põllumajandusmeetodeid kasutati maisi kasvatamiseks loomasöödaks. Neid meetmeid on alates 20. sajandi keskpaigast toetanud mitmed riiklikud ja Euroopa subsiidiumiprogrammid. See läks nii kaugele, et kraavid kuivasid suvel, puhkesid tulekahjud ja püsivate põudade ajal kasteti maad kunstlikult.
600px|thumb|center|Teufelsmoor
1990. aastatel hakati uuesti läbi mõtlema. Jättes maa regenereerimata ja ujutades seda üle, on püütud säilitada algset maastikku, kuigi raba selle algseisus ei ole enam olemas. Isegi need rabad, mis on veel puutumata - nagu Günnemoor - on jätkuvalt tööstusliku turba lõikamise all. Jäägid (turbavallide, mitte turbalõikamise) on maastikul ikka nähtavad, kuid nende renaturaliseerimine on nende kõrguse tõttu raske. Kuivad tingimused soodustavad turbakihtide mineralisatsiooni ja võimaldavad metsadel areneda. Vahepeal on nendesse piirkondadesse ilmunud palju väikeseid ajutisi struktuure.
Olukord praegu
Samal ajal on Teufelsmoor muutunud Bremeni linna pendelvööndi osaks ja selle asulad kasvavad tänu ehitusmaa puudusele ja uute elanike sissevoolule. Teufelsmoori ajalugu on seega hea näide inimkonna kultuurilisest tegevusest ja tema tahtest ellu jääda, aga ka selle tegevuse mõjudest ja tagajärgedest. Maa ja selle asukate ajalugu on filmitud 1982. aasta Radio Bremen poolt toodetud telesarjas Teufelsmoor. See kujutab väljamõeldud Kehdingite talupere mitme põlvkonna elu alates algsest maaparandamiseajast kuni 20. sajandi lõpuni. Teufelsmoor on tuntud ka mitmetest telesaadetest, nagu hiljutine mõrvamüsteerium, mille peaosas Maria Furtwängler, osa kauaaegsest Tatort sarjast.
Jumalaema Korsuni pühakuju kabel
pisi|Jumalaema Korsuni pühakuju kabel (juuni 2012) Jumalaema Korsuni pühakuju kabel (vene keeles Часовня Корсунской иконы Божией Матери) on kabel Setumaal Irboskas, tänapäevase haldusjaotuse järgi Venemaal Pihkva oblastis Petseri rajoonis.
Põltsamaa Eesti Põllumeeste Selts
Põltsamaa Eesti Põllumeeste Selts oli eesti põllumehi ühendav selts, mis tegutses aastatel 1881–1944.
Jumalaema Korsuni pühakuju kabel
Kabeli projekteeris arhitekt Aleksandr Vladovski. Kabel valmis 1931. aastal.
Kabeli portaali kohal paikneb ikoonikapp jumalaema Korsuni ikooniga, mille maalis ikoonimaalija Pimen Sofronov 1931. aastal.
Põltsamaa Eesti Põllumeeste Selts
Põllumeeste seltsi peamine eesmärk oli põllumajandusliku tegevuse edendamine ühiste majanduslike ettevõtmistega, mis olid suunatud põllumajandustegevuse kaudu tulu saamisele ning seltsielu ja ühiskondliku tegevuse edendamisele. Erinevalt teisest põllumeeste seltsidest Eestis iseloomustas Põltsamaa Eesti Põllumeeste Seltsi tegevust laialdane koostöö mõisnike ja väikepõllumeeste vahel. Seltsi juhtkonda kuulusid suuremas osas mõisnikud ja neid pooldavad "koorekihti" kuulunud talupojad.
Põltsamaa Eesti Põllumeeste Seltsi põhikiri kinnitati 14. veebruaril 1881, seltsi asutamiskoosolek toimus 26. aprillil 1881. Seltsi presidendiks valiti Rein Jürmann, taluperemees Vana-Põltsamaalt.
Majanduslik tegevus
Seltsi asutamisaastal loodi seltsi juurde viljamüügikontor koos aidaga. Selle eesmärk oli soodustada vilja hulgimüüki kaugematesse suurlinnadesse. 1882. aastal Peterburis vilja müües teenisid põllumehed iga tsetverti (1 tsetvert = ligikaudu 210 liitrit) pealt 2 rubla rohkem, kui nad kohalikul turul oleksid teeninud.
1908. aastal asutas selts Eesti esimese ühispiimatalituse Pilistvere kihelkonnas Järaveres. 1910. aasta alguses loodi Vastastikuse Krediidi Ühisus ja sama aasta mais asutati Põltsamaa Piimaühisus.
Gaavial
pisi Gaavial ehk gangese gaavial (Gavialis gangeticus) on krokodilliliste seltsi gaaviali perekonna ainus tänapäeval elav (retsentne) liik. Tänapäeval veel ainult Nepalis ja India põhjaosas elavad asurkonnad on eriti ohustatud ning liik on seetõttu kantud IUCNi punasesse nimistusse.
Gaavial on gaaviallaste sugukonna tüüpliik. Malaisias ja Indoneesia põhjaosas elavat gaavialkrokodilli ei peeta traditsiooniliselt gaaviali lähedaseks sugulaseks, vaid ta paigutatakse krokodillaste sugukonda. Krokodilliliste fülogeneesi molekulaargeneetilised uuringud näitavad aga, et gaavialkrokodill on gaavialiga lähemas suguluses kui kõigi teiste retsentsete krokodillilistega, mistõttu tuleb ka teda arvata gaaviallaste hulka.
Šaukėnai
left|thumb|Šaukėnai kirik Šaukėnai on alev Leedus Kelmė rajoonis, Šaukėnai valla halduskeskus. Alev asub Šona järve kaldal.
Šaukėnais on keskkool ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on Šaukėnai mõisakompleks koos selle juures asuva pargiga ja 1986. aastal püstitatud katoliku kirik. Kirikuaia barokkstiilis väravad pärinevad XVIII sajandist ja on muinsuskaitse all.
Ajalugu
Šaukėnai küla on esimest korda mainitud XV sajandil, toona asus seal suur turuplats. 1486. aastal rajasid sealsed mõisnikud Szemetid sinna esimese kiriku. 1499. aastal sai Šaukėnaist alev.
Reformatsiooni ajal ehitati katoliku kiriku asemele protestantide palvemaja. Uus katoliku kirik valmis aastal 1632. XVIII sajandil püstitati selle juurde ka puidust kellatorn. Tol ajal läks alev Gorskite valdusse, kuuludes neile kuni aastani 1940.
Nõukogude ajal oli Šaukėnai kohaliku sovhoosi keskasula.
Geoagiu
Geoagiu (ungari keeles Algyógy, saksa keeles Gergesdorf) on linn Rumeenias Transilvaanias Hunedoara maakonnas. Lin asub maakonnakeskusest Devast ligikaudu 23 km idas.
Sussuman
Sussuman on linn Venemaal Magadani oblastis, Sussumani rajooni ja Sussumani linnaringkonna keskus.
Geoagiu
Linna haldusalasse kuulub kümme küla: Aurel Vlaicu (Bencenc), Băcâia (Bakonya), Bozeș (Bózes), Cigmău (Csigmó), Gelmar (Gyalmár), Geoagiu-Băi (Feredőgyógy), Homorod (Homoród), Mermezeu-Văleni (Nyírmező), Renghet (Renget) ja Văleni (Valény).
Sussuman
Asula on rajatud 1936. aastal, linnaõigused sai 1964. aastal.
Geoagiu
Linna koosseisu kuuluvas Geoagiu-Băi külas asuvad geotermilised allikad.
Asulat on ürikutes esmamainitud 1291. aastal, linnaõigused sai Geoagiu 2000. aastal.
Cielachany
Cielachany (ka Tseljahhanõ) on alev Valgevenes Bresti oblastis Ivacevičy rajoonis. Alev on Cielachany külanõukogu halduskeskus. Asula nimi on poola keeles Telechany. Nime saamise kohta on kaks varianti, ühe kohaselt on tegemist patronüümiga, teise kohaselt tuleb asula nimi väljendist «Цела хана» ehk "Khaani haud". Pärimuse kohaselt on asula juures asuvale künkale maetud Mongolite sõjakäigu ajal langenud tatarlaste khaan.
Ajalugu
Alevit mainitakse esimest korda aastal 1554. Toona kuulus see Dolskitele. Cielachany kuulus Bresti vojevoodkonda ja Pinski maakonda. XVII sajandil sai asulast alev, ühtlasi läks see Wiśniowieckite valdusse.
Aastal 1774 läks alev Ogińskite valdusse. Nood asutasid seal fajansitööstuse, kus toodeti vaase, kujukesi, kaminakarniise. Asula tähtsus kasvas pärast Ogiński kanali rajamist, XVIII sajandi lõpus ehitas M.K. Ogiński kanali äärde uhke lossi.
Aastal 1649 sai Cielachany linnaõigused. Kuni XVIII sajandi teise pooleni allus linn otse kuningale.
Alates kolmandast Poola jagamisest aastal 1795 oli alev Venemaa koosseisus. XIX sajandi alguses läks see Pusłowskite valdusse. Alev kannatas sel sajandil korduvalt tulekahjude käes. Aastal 1895 asutati sinna klaasivabrik. Alev kuulus Minski kubermangu ja Pinski kreisi.
Pikihoone
pisi|Pikihoone asukoht kiriku põhiplaanil pisi|Vaade läbi [[Romaani kunst|romaani kiriku pikihoone kesklöövi kooriruumi suunas]] Pikihoone on kirikuhoone osa, mis on määratud kogudusele.
Moodustab tavaliselt kirikuhoone läänepoolse osa, millega idas liitub kooriruum.
Pikihoonega risti võib olla üks või mitu transepti. Pikihoone võib olla jagatud löövideks.
El Calpense
El Calpense oli hispaaniakeelne ajaleht, mis ilmus Suurbritannia tollases kroonikoloonias ja nüüdsel ülemereterritooriumil Gibraltaril aastatel 1868–1982. Hispaania keeles tähendab selle nimi gibraltarlast, kuna Calpe on Gibraltari muistne nimi, mida see kandis ühena Heraklese sammastest.
El Calpense (mille päises oli iseloomustus "poliitika-, majandus- ja reklaamileht" – "Diario político, mercantil y de anuncios"), asutati päevalehena ning oli esimene hispaaniakeelne ajaleht Gibraltaril. Kuna lehe omanikud ja juhid olid hispaanlased, oli Gibraltari kuberner algselt lehe väljaandmise vastu, muretsedes võimalike probleemide pärast Hispaaniaga, samuti linna elurütmi häirimise pärast. Ajaleht oli suunatud mitte üksnes hispaaniakeelsetele gibraltarlastele, vaid ka ümbruskonna hispaanlastele Campo de Gibraltaris. El Calpense sisu sarnanes Gibraltar Chronicle'i omaga, kuid oli ladina keeles. Lehes ilmus ka ülevaateid Madridi hispaaniakeelsest ja Briti ajakirjandusest.
Sabinov
Sabinov (ungari keeles Kisszeben, saksa keeles Zeben) on linn Slovakkias Prešovi maakonnas, Sabinovi ringkonna halduskeskus.
El Calpense
Ajalugu
pisi|püsti|Uks El Calpense kunagisse trükikotta College Lane'il Gibraltari vanim ajaleht, 1801. aastal rajatud Gibraltar Chronicle oli ingliskeelne, suur osa Gibraltari tsiviilelanikkonnast kõneles aga hispaania keelt; vähemal määral kasutati ka Genova murret ja malta keelt. Ehkki Chronicle jäi garnisonis endiselt populaarseks, ei olnud suuremal osal elanikkonnast ingliskeelsest ajalehest kasu. El Calpense täitis seda ülesannet, kuid lehe omanikud, perekond Parral, pidi lehe litsentsi eest pikka aega rasket võitlust pidama.
Sabinov
Geograafiline asend
Sabinov asub ajaloolises Šariši piirkonnas, Prešovist umbes 15 km põhjaloodes ja Košicest ligikaudu 44 km põhjas.
El Calpense
Ajalugu
El Calpense oli Gibraltari piirkonna üks juhtivaid ajalehti. 1878. aastal ilmus see iga päev 500 eksemplaris (Gibraltar Chronicle'i ja El Anunciadori tiraaž oli 400). 20. sajandi esimesel kolmandikul oli tiraaž umbes 1250 (Gibraltar Guardianil 1200 ja El Anunciadoril 1000). Hispaania kodusõja aastail (kus toimetajad pooldasid vabariiklasi) kasvas tiraaž 20 000-ni, stabiliseerudes Teise maailmasõja ajal *(kus leht toetas innukalt liitlasvägesid) siiski 3000 eksemplari juures. Francisco Franco diktatuuri ajal smugeldati El Calpenset Hispaaniasse, kus sellest sai "demokraatia ja vabaduse majakas ja kuulutaja".
Sabinov
Ajalugu
Sabinovit on esmamainitud 1248. aastal. Linnaõigused sai Sabinov 1299. aastal ja vaba kuningalinna staatuse 1405. aastal. 15. sajandi lõpul sai Sabinov Ida-Slovakkia viie olulisema linna ühenduse Pentopolitana liikmeks, kuhu kuulusid veel ka Košice, Prešov, Bardejov ja Levoča.
El Calpense
Ajalugu
Kui Suurbritannia suhted Hispaaniaga halvenesid, hakkas ajaleht alla käima. 1960. aastail sai sellest nädalaleht. Kui Franco sulges 1969. aastal piiri Hispaania ja Gibraltari vahel, läks El Calpense uute omanike kätte ning hakkas ilmuma inglise keeles. 1982. aastal lõpetas ajaleht ilmumise.
Sabinov
Rahvastik
Slovakkia 2021. aasta rahvaloenduse andmetel oli Sabinovi elanikest slovakke 91,13%, mustlasi 3,41%, russiine 0,72%, tšehhe 0,26% ja ukrainlasi 0,2%. Rahvus oli teadmata 3,98%-l elanikest.
Religiooniteadus
Religiooniteadus (varem võrdlev usuteadus) on religiooni tekkimist, olemust ja arenemist uuriv antropoloogiline teadus.
Religiooniteadus muutus iseseisvaks distsipliiniks 19. sajandil, mil Max Müller purustas religiooniküsimustes teoloogia monopoli ja nõudis võrdsetel alustel tegelemist kõigi religioonidega. Religiooniteadus hargnes religioonilooks, religioonipsühholoogiaks, religioonisotsioloogiaks, religioonifenomenoloogiaks jne.
Teoloogia ja religiooniteadus on kaks eri teadust. Ajalooliselt on valdkonnad seotud ja see seos ei ole täielikult katkenud kuni tänaseni. Religiooniteaduse ja teoloogia teadlaste vahel on leidnud aset ka tõsiseid konflikte. Eriti teravad olid vastasseisud 19. sajandi lõpul ja 20. sajandi alguses. Kui piibliteadlased hakkasid kasutama oma uurimistöös muistse Lähis-Ida ja antiikreligiooni allikaid, siis šokeeris tulemus mitte ainult paljusid tollaseid teolooge, vaid ka laiemat kiriklikku ja ühiskondlikku avalikkust.
Tänapäeval on religiooniteadus üha enam asendanud teoloogiat.
Preformism
Preformism on vaade bioloogias, mille kohaselt pärilikkuse aluseks on sugurakkudes olemasolevate vormide kasv (lahtikeerdumine).
Varane preformism (18. sajand) oletas, et sugurakkudes on olemas organismid miniatuursel kujul, homunkulusena.
Bioloogia ajaloos asendus preformistlik vaade epigeneetilise vaatega 19. sajandi teisel veerandil, suuresti Karl Ernst von Baeri tööde mõjul. 1930. aastail, koos geneetika domineerimise algusega bioloogias, sai valdavaks niinimetatud geneetiline preformism. Epigeneesi tähtsustamine on taas tõusnud 20. sajandi lõpu ja 21. sajandi alguse bioloogias.
Sporofüüt
Sporofüüt on elutsükli diploidses faasis olev taim.
Õistaimedel moodustab sporofüüdifaas taimede elutsükli peamise osa. Sammaltaimedel on aga sporofüüt lühemaealine, selle moodustab eoskupar, mis areneb gametofüüdi peal. Sporofüüt koosneb jalast ja kaanega kuprast.
Triin Ruumet
Triin Ruumet (sündinud 2. juulil 1988) on eesti filmirežissöör.
Ta lõpetas 2008 Tallinna Vanalinna Hariduskolleegiumi Gümnaasiumi ning õppis seejärel Tallinna Ülikooli Balti Filmi- ja Meediakoolis: 2008–2009 bakalaureuseõppes audiovisuaalse meedia erialal, 2009–2011 bakalaureuseõppes filmirežii erialal ja 2011–2012 magistriõppes filmirežii erialal.
Triin Ruumeti esimene täispikk mängufilm "Päevad, mis ajasid segadusse" valmis 2016. aastal, mida saatis suur edu. Film pälvis võidu kuues kategoorias Eesti filmi- ja teleauhindade (EFTAde) jagamisel (2017), sealhulgas sai film aasta parima mängufilmi auhinna.
Harry Gwala ringkond
Ringkond on saanud nime Lõuna-Aafrika Kommunistliku Partei ja Aafrika Rahvuskongressi poliitiku Harry Gwala (1920–1995) auks.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Harry Gwala ringkonna elanikest mustanahalisi aafriklasi 96,75%, värvilisi 1,64%, valgeid 1,16%, India või Aasia päritolu inimesi 0,33% ja teisi 0,13%. Suulu keelt pidas emakeeleks 62,73% inimesi, koosa keelt 28,64%, inglise keelt 3,20%, afrikaani keelt 1,33% ja sotho keelt 1,04%.
Vabaduse laul (2011)
pisi|[[Tiit Kikas esinemas ansambliga Justament üritusel Vabaduse laul 2011]] pisi|[[Kimmo Pohjonen esinemas üritusel]] Vabaduse laul (ka Vabaduse laul 2011) oli 20. augustil 2011 Tallinna lauluväljakul toimunud üritus, millega tähistati Eesti taasiseseisvumise 20. aastapäeva. 20 aastat varem oli toimunud samanimeline üritus. Vabaduse laul 2011 oli ühtlasi üks Tallinna kui 2011. aasta Euroopa kultuuripealinna üritusi. Üritus oli ka järgmisel päeval toimuvale Islandi päevale sissejuhatus.
Üritusel osales Eesti, Läti, Soome ja erikülalistena ka Islandi rokk- ja popmuusikud.
Jaan Kivisild
Jaan Kivisild (22. aprill 1882 Olustvere vald, Viljandimaa – 10. detsember 1954 Tallinn) oli Eesti Panga direktor.
Ta lõpetas Tallinna Reaalkooli 1913. aastal, õppis aastail 1915–1918 Riia Polütehnilise Instituudis ja 1920–1923 (lõpetas 1924) Tartu Ülikooli kaubandusosakonnas.
Kivisild oli aastail 1914–1916 Tartu 2. Laenu ja Hoiu Ühisuse, 1919–1920 Riigikassa, 1921–1924 AS Põhja Panga Tartu osakonna, 1925 ETK rahandusosakonna juhataja, 1926–1933 Eesti Panga direktor, 16. jaanuar 1936 –1940 Tallinna Börsikomitee vannutatud maakler.
1942–1944 töötas Põllumajanduse Keskvalitsuses, 1946–1950 Üleliidulise Kaubanduspalati Eesti osakonna Kaubaekspertiisi Büroo eksperdina ja 1950. aastal asus tööle Kaubandusministeeriumi Kaubaekspertiisi Büroo juurde mittekoosseisulise eksperdina.
Ta arreteeriti 18.03.1953, suri 10.12.1954 ja maeti 17. detsembril 1954 Rahumäe kalmistule.
Rööplüke
pisi|Rööplüke
Rööplüke ehk paralleellüke ehk lüke ehk translatsioon on eukleidilises geomeetrias liikumine, mille korral iga lõik on oma kujutisega paralleelne.
Võrdlev usundilugu
Võrdlev usundilugu on erinevaid religioone nende ajaloolises arengus uuriv teadus.
Prügila
thumb|Prügila [[Poolas.]] pisi|[[Jõelähtme prügila Eestis.]]
Prügila (ka prügimägi) on rajatis, kuhu ladestatakse kasutamata jäätmed maa peale või maa alla, et vältida negatiivseid mõjusid tervisele ja keskkonnale. Prügila on ka jäätmekäitluskoht, kuhu jäätmed kuhjatakse kohapeal. Seda nimetatakse käitisesiseseks prügilaks. Samuti on prügila jäätmekäitluskoht, mida kasutatakse jäätmete vaheladustamiseks aasta või pikema aja jooksul.
Jäätmeseaduse kohaselt ei ole prügila
Üldine
Tänapäeval on prügilaid palju ning nad kõik kujutavad endast keerulist tehnoloogiat, kuhu kogutakse inimtegevusest tekkinud jäätmed, mis hiljem kõrvaldatakse. Prügilatesse jäätmete kuhjamine tekitab negatiivseid tagajärgi nii inimese tervisele kui ka keskkonnale. Seda mõju on võimalik vähendada, parimal juhul isegi vältida. Selleks peab põhjalikult teadma prügilasse ladestatavate jäätmete liiki, hulka, päritolu. Jälgida tuleb ka jäätmekäitluse omadusi ning jäätmetest tulevaid tervise- ja keskkonnaohte. Jäätmete prügilasse vastuvõtuks on kehtestatud kriteeriumid ning korrad. Jäätmete vastuvõtukorda reguleerib Euroopa Nõukogu otsusega 2003/33/EÜ. Eraldi on olemas ka õigusaktid, mille ülesandeks on reguleerida prügila tegevust, jäätmete prügikõlbulikkuse hindamist ja jäätmete prügilasse vastuvõtmise korda. Kõige tähtsamaks õigusaktiks on jäätmeseadus ning selle alamaktid. Prügilasse võib vastu võtta ainult selliseid jäätmeid, mis vastavad selle prügilaliigi vastuvõtukriteeriumitele. Jäätmete prügilakõlbulikkuse määramiseks peavad prügila käitajal ja jäätmetekitajal olema andmed. Prügila töökorralduse ja seire eest vastutab prügila käitaja. Käitajal on prügilas oma personal ning tehniline varustus, millega ta oma töid läbi viib. Tal peavad olema keskkonnakompleks- ning jäätmeluba. Käitaja põhiliseks ülesandeks on jälgida, kas prügilasse võetakse vastu selliseid jäätmeid, mis vastavad kriteeriumitele ja lubadele.
Prügila ajalugu
Inimesed on kaua aega tekitanud prügi. Kui elasid rändrahvad, siis jäeti prügi maha ning liiguti uude asupaika. Sel ajal ei osatud veel hinnata prügi negatiivset mõju keskkonnale ja inimese tervisele. Umbes 10 000 eKr hakkasid inimesed hülgama oma rändavat eluviisi ning see asendus paikseks jäämisega, mille tõttu hakkas ka prügi kogunema suurtesse hunnikutesse asumite juurde. Esimesed andmed algsete prügilate kohta pärinevad 500 eKr Kreekast, täpsemalt Ateenast, kus hakati nõudma, et inimesed peavad viima oma jäätmed ehitiste kaitsemüüridest kaugemale, et vaenlased ei saaks mööda prügi ronida kaitsemüüridele. Euroopas ning Ameerikas hakkasid prügilad tekkima 1800. aastal. Tõuke sellele andis prügi kaudu levivate haiguste levimine. 19. sajandil jõutigi arusaamiseni, et jäätmete mahaviskamine tekitab palju probleeme. Selle leevendamiseks hakati tekitama prügihunnikuid, mida veeti hobukaarikutega keskustest välja, kas põletamiseks, prügimäele või merre. Prügila eelkäijaks võib nimetada 1935. aastal Californias kasutusele võetud auku, kuhu maeti jäätmed, ning see kaeti perioodiliselt mudaga. Seejärel hakkasid prügilad kasvama ning muutusid vajalikuks. 30 aastaga on prügilad muutunud palju. Tänapäeval on prügila rohkem kui tavaline auk, kuhu visatakse jäätmed.
Püsijäätmeprügila
Prügila, kuhu ladestatakse püsijäätmed. Püsijäätmeprügilasse võib ladestada ainult püsijäätmeid, mis vastavad Euroopa Nõukogu otsusega 2003/33/EÜ sätestatud püsijäätmete prügila vastuvõtukriteeriumitele (piirväärtustele). Prügilakõlblikkust määratakse jäätmete testimisega. Praegu on kasutuses 2 püsijäätmete prügilat.
Ohtlike jäätmete prügila
Prügila, kuhu ladestatakse ohtlikke jäätmeid. Praegu tegutseb Eestis 10 ohtlike jäätmete prügilat, millest 2 vastavad nõuetele.
Nõrgvesi
Prügilates tekib suurel hulgal nõrgvett, kui vihmavesi valgub üle prügilasundite. Nõrgvesi neelab endaga kaasa akuvedelikke, pliid ning muid kemikaale, mis hiljem satuvad pinnasesse, veekogudesse ning inimestesse ja loomadesse.
Välimus
Prügilad näevad eemaletõukavad välja. Seepärast rajatakse prügilaid asustusest väljapoole. Kui aga prügi toodetakse samas vaimus, siis rajatakse prügilaid juurde ning see rikub maastiku visuaalset pilti veelgi enam.
Oht loomadele
Prügilad on kahjulikud loomadele. Isegi kui saastatud nõrgvesi ei satu pinnasesse, tekivad prügila territooriumil nõrgveest lombid, millest linnud joovad. Prügilad sisaldavad ka suurel hulgal saastatud toitu, millele on ligipääs rottidel, lindudel, madudel.
Oht inimestele
Prügilate kemikaalid on kokkupuutel ohtlikud eelkõige sealsetele töötajatele ning külastajatele.
Pinnase reostus
Kui maa-ala on kasutatud prügilana, siis üldjuhul on selle pinnas saastatud. Väga harvadel juhtudel on võimalik prügila alale midagi muud rajada, selleks peab aga pinnasest olema kõrvaldatud kõik kemikaalid ning ohtlikud ühendid.
Prügi laialikandmine
Probleemiks on tuulised päevad, mil kergem prügi kandub tuulega laiali. Selle tagajärjel võivad saastuda pargid ning elamualad. Prügi võivad laiali kanda ka prügiautod. Probleemi tekitajad on rehvid, kuhu külge jäävad jäätmed ning autod kannavad need sõiduteele laiali. Prügi levitajateks on ka linnud.
Väljaminek
Prügilate ülalpidamine on väga kallis. Kõige kulukamaks võib kujuneda vooderdus, et nõrgvesi ei pääseks mujale pinnasesse ning ei tekitaks seal ulatuslikku kahju.
Mõju taimkattele
Prügilad mõjutavad ka taimkatet. Eelkõige on probleemiks looduslike levialade kadumine, haruldaste ja ohustatud taimeliikide vähenemine. Suurem oht on ka taimehaiguste ja umbrohu levikuks. Võib esineda ka erosiooni.
Müra
Prügila tegevuse käigus ei ole välistatud müra. Eelkõige tekitab müra transpordivahendite tegevus, kuhu alla kuuluvad tagurdavate autode sireenid ja muud helisignaalid, mobiilsete masinate helid, rasked traktorid-masinad, mis talluvad või tõstavad jäätmeid ühest kohast teise.
Prügilad Eestis
Kuni 1990. aastateni oli Eestis oma prügila praktiliselt igal suuremal asulal ja ettevõttel ning enamasti puudus neis igasugune keskkonnajärelevalve. Alles uuel iseseisvusajal hakati järk-järgult keskkonnaohtu ja -reostust põhjustavaid prügilaid sulgema, samuti alustati järelevalvet, tõsteti elanike keskkonnateadlikkust jne. Alates 2000. aastast on kasutusele võetud 5 uut kõikidele tänapäeva normidele vastavat prügilat. Üks selline suudab teenindada mitut maakonda vähemalt 30 aastat.
2008. aasta alguse seisuga tegutses Eestis 16 tavajäätmete prügilat (neist kolm Harjumaal, kaks Ida-Virumaal ning ülejäänud maakondades üks, välja arvatud Lääne- ja Raplamaal), 10 ohtlike jäätmete prügilat (neist üheksa Ida-Virumaal ja üks Lääne-Virumaal) ning kaks püsijäätmete prügilat Ida-Virumaal. Neist vastasid prügila määruse nõuetele 6, 2 ja 0 prügilat. Plaanis oli 2009. aastal sulgeda kokku 20 prügilat. Lisaks oli 2008. aastal juba suletud, kuid korrastamata 17 tavajäätmete prügilat ja 4 ohtlike jäätmete prügilat. Töötavate prügilate kogupindala oli 1618 hektarit, sellest 85% moodustasid ohtlike jäätmete prügilad.
2009. aasta juulis suleti kõik keskkonnanõuetele mittevastavad prügilad. Jäätmeseaduse kohaselt pidid nad olema korrastatud 2013. aasta juuliks. Suletud prügilate piirkonnas tekkivad jäätmed suunatakse ümber teistesse prügilatesse.
Euronõuetele vastavad prügilad Eestis on Jõelähtme prügila, Torma prügila, Paikre prügila, Väätsa prügila ja Uikala prügila.
Praegu prügila määrusele vastavaid prügilaid on Eestis 6: Jõelähtme, Uikala, Torma, Väätsa, Paikuse ja Tallinna ehitusjäätmete ladestus.
Tartu Mill Triathlon 2012
Tartu Mill Triathlon 2012 oli 21.–22. juulil 2012 Tartu linnas toimunud triatlonivõistlus.
Woldemar Friedrich Krüger
Woldemar Friedrich Krüger (2. jaanuar 1808 Kaave mõis, Tartumaa – 5. jaanuar 1894 Tartu) oli eesti päritolu baltisaksa maalikunstnik, graafik, pedagoog ja restauraator.
Tartu Mill Triathlon 2012
Triatloni käigus ujuti Emajões, rattatrass läbis kesklinna ja Supilinna tänavaid ning jõudis korraks ka linnast välja. Jooksudistants kulges Emajõe kaldapealsel. Võistluse korraldust jälginud endine tipptriatleet Benjamin Price pidas Tartu triatloni Emajõe kiire voolu tõttu suhteliselt raskeks.
Woldemar Friedrich Krüger
Elukäik
Sündis Laiuse kihelkonnas Pistohlkorside perekonnale kuulunud väikese Kaave mõisa väidetavalt eesti soost aidamehe Tennise ja tema naise Katarina vanema pojana. Aastast 1816 õppis Tartu I elementaarkoolis, seejärel Raadi mõisas Carl Eduard von Lipharti seltsilisena. Tartu gümnaasiumi päevil 1824–1827 sai kunstiõpetust August Philipp Klara ja August Matthias Hageni, aastast 1827 Tartu ülikooli filosoofiaüliõpilasena Karl August Senffi juures. 1830–1835 täiendas end välismaal, peamiselt Münchenis, tundes huvi erinevate kunstitehnikate vastu. Tartusse naasnuna rajas oma litograafiatöökoja, mille müüs tugeva konkurentsi tõttu 1839 Georg Friedrich Schlaterile.
Tartu Mill Triathlon 2012
Võistluse kesklinna toomise idee tuli New Yorgi ja Lon­doni linnatriatlonidest. Lõpliku tõuke andis triatlonil "Tristar 2011" osalenud Tartu linnapea Urmas Kruuse ettepanek korraldada triatlonivõistlus ka Tartu kesklinnas. Tartu linnatriatloni peakorraldaja oli Ain Alar Juhanson.
Woldemar Friedrich Krüger
Elukäik
Sai 1838 Peterburi kunstiakadeemiast kreiskooli ja gümnaasiumi joonistusõpetaja tunnistuse, 1845 vabakunstniku nimetuse. Töötas Tartu koolides joonistusõpetajana, muu hulgas alates 1943. aastast Tartu Elementaarkooliõpetajate Seminaris. Osales 1846–1851 Raadi pühapäevaakadeemia tegevuses ja oli Carl Eduard von Lipharti kunstivarade hooldaja ja korrastaja.
Tartu Mill Triathlon 2012
Võistlused
Võistlused koosnesid kolmest osast: põhidistants Tartu Mill Triathlon, harrastajate võistlus ehk Igamehetriatlon ning alaealistele mõeldud Lastetriatlon.
Woldemar Friedrich Krüger
Elukäik
Reisis 1847 Hollandis ja Belgias.
Tartu Mill Triathlon 2012
Võistlused
Põhidistantsil ujuti mööda Emajõge poolteist kilomeetrit, sõideti seejärel jalgrattaga 40 kilomeetrit ehk kaks 20-kilomeetrist ringi ja joosti kaks viiekilomeetrist tiiru. Põhidistantsi (1,5 km ujumist, 40 km ratast ja 10 km jooksu) võitis Aleksandr Latin ajaga 1:53:01, naiste arvestuses Kaidi Kivioja ajaga 2:12:41. Stardis oli kokku 225 individuaalosalejat ja 25 võistkonna ujumisvahetuse liiget, osalejaid tuli 7 riigist.
Woldemar Friedrich Krüger
Elukäik
1856–1891 oli Tartu Ülikooli joonistuskooli õpetaja. 1857 sai Peterburist akadeemiku nimetuse ning 1858 ülikooli täieõiguslikuks õppejõuks. Oma õppetöös jätkas Krüger joonistuseeskujude metoodikat, kuid kasutas ka fotosid ja viis õpilasi vabasse loodusesse. Krüger töötas ülikoolis 35 aastat ja tema õpilaste hulka kuuluvad Ernst von Liphart, Reinhold von Moeller, Herman von Schrenk, Karl Alexander von Winkler jt. 1891 palus kõrges eas Krüger end juhataja kohustustest vabastada ja uut õpetajat enam ei valitudki.
Kooli kogud anti 1893 üle Tartu Ülikooli raamatukogule.
Asare
Asare on küla (vidējciems) Lätis Jēkabpilsi piirkonnas, Asare valla halduskeskus. Asub 12 km kaugusel Aknīstest.
Kühmik
Kühmik (Melanoleuca) on šampinjonilaadsete seltsi heinikuliste sugukonda kuuluv seente perekond.
Woldemar Friedrich Krüger
Looming
pisi|Krügeri "Toome allee" [[Tartu Kunstimuuseumi kogus.]] Kunstnikuna oli biidermeierliku realismi esindaja. Enne õpinguid välismaal osales mitmete teaduslike väljaannete illustreerimisel. Litograafias lõi Tartu õppejõudude ja üliõpilaste portreid ja Tartu vaateid (sh 6-lehelise sarja Toomemäe vaadetega 1836), hiljem tegutses peamiselt portree- ja maastikumaalijana. Portreteerinud näiteks professor Johann Friedrich Erdmanni ja Gottlob Benjamin Jäschet. Käsitlenud nii õlimaalis kui ka tuši- ja kriidijoonistuses öömotiive.
Kopeerinud 17. sajandi hollandi meistrite teoseid ja restaureerinud maale. Näiteks kopeerinud Lohusuu kirikusse oma kaasaegse Adrian Ludwig Richteri maali "Kristus Genetsareti järvel". 1860 maalinud Põltsamaa kirikusse Fra Angelico fresko järgi "Ülestõusmise" ("Naised haual"), mis asub pöördraamis Julie Wilhelmine Hagen-Schwarzi maaliga "Kristus ristil" (1894). Maalinud 1880. aastal Mustvee kirikusse Kristuse ülestõusmise teemalise altarimaali.
Korraldas ja kujundas aastatel 1870–1888 Tartus näitusi.