cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Edgar Johan Kuusik
Uue Tare asum Maasika ja Vaarika tänaval (1931–1932)
Tegemist on Tallinna ainsa funktsionalistliku näidisasumiga, mis hoonestati väikekorterite võistluse alusel. Idee autoriks oli Konstantin Bölau. Projektis lõid lisaks Kuusikule kaasa veel August Volberg, Erich Jacoby, Elmar Lohk ja Franz de Vries. Antud projekti algatamine ja elluviimine tähistas lamedakatuselise funktsionalismi üldist läbimurret. Kuusiku projekteeritud kuupjad kaksikelamud jäävad Maasika tänavale, hoonete numbriteks 3; 5; 7 ja 9. Kumbki korter on projekteeritud eraldi korrusele. Aknaluukidega on arhitekt püüdnud luua lintakna illusiooni, ent ühtlasi viitab luukide säilitamine funktsionalismi väljendusvahendite umbusaldamisele.
Tallinna Kunstihoone (1934)
pisi|Kunstihoone algusaastatel Eesti kunstnikel tekkis oma näituseruumide ehitamise mõte juba 1920. aastate algul. 1925. aastal võeti vastu Kultuurkapitali seadus ning kujutava kunsti arengu suunamiseks asutati Kujutavate Kunstide Sihtkapitali Valitsus (KKSV). 1930. aastail muutus Kunstihoone ehitamise mõte konkreetsemaks. Tolleaegne Tallinna linnaarhitekt Herbert Johanson pakkus välja krundi Vabaduse platsil linnamüüri ääres konservatooriumi kõrval. Krundi taotlemiseks koostas Edgar Johan Kuusik, kes oli KKSV liige, 1932. aasta kunstihoone kuuekorruselise eelprojekti. Sellega jäädi üldjoontes rahule, aga nõuti viiekorruselise hoone kavandamist. Oktoobris 1932 eraldas Tallinna linnavolikogu KKSV-le obrokilepingu alusel 1398,5 ruutmeetrit maad. Osa maad jäeti reservi KKSV-le üleandmiseks kunstihoone laiendamise puhuks. Kunstihoone krunt eraldati kinnistutest 486A ja 621. Naaberkrundid kuulusid Majaomanike Pangale (läänes) ja Konservatooriumile (idas). Kunstihoone kinnistu planeeringuga pandi paika Vabaduse platsi uus ehitusjoon Harju ja Jaani tänava vahel. Arhitekt Kuusik jätkas kunstihoone projekteerimist, kuni selgus, et KKSV juhatus nõudis konkursi korraldamist.
Võistlus kuulutati välja 1932. aasta oktoobris. Kuusik ei osalenud, sest tema koostas võistlustingimused. Projekteeritava hoone ruumiprogramm oli piiratud võimaluste tõttu väga ökonoomne. Viiekorruselise hoone kõrguseks nähti ette 18,5 meetrit. Esimesele korrusele planeeriti äriruumid, vestibüüli riietehoiuga, kaks skulptori ateljeed; teisele korrusele näituseruumid; kolmandale korrusele bürooruumid ning neljandale-viiendale korrusele ateljeed elamisvõimalusega nende juures. Krundi ehitusnõuded seadsid arhitekti kindlatesse raamidesse. Hoone T-kujulise plaani tingisid Tallinna ehitusmääruse nõuded. Õueehitise kõrgus ei võinud ületada vahekuja kahekordset laiust – see põhjustas aga näituseruumide pinna vähenemise. "Avalikkude ehituste määrus" nõudis korteritesse viiva trepikoja eraldamist ühiskondlikest, antud juhul näituseruumide treppidest.
1933. aasta märtsis lõppenud võistlusele esitati 38 projekti. Eestis tegutses üldse ligikaudu 60 arhitekti, seega oli huvi konkursil osalemise vastu väga suur. Žürii andis esikoha Anton Soansi projektile. Kunstihoone ehituskomisjoni protokollidest selgub, et 1. juunil tehti Soansile ülesandeks koostada kunstihoone lõplik projekt. E. J. Kuusiku sõnade järgi oli Soans "sedavõrd noobel", et kutsus teda ühiselt tööd jätkama. Kuusik võttis ettepaneku rõõmuga vastu. 15. juunil kinnitati Soansi-Kuusiku algprojekt ning 20. juunil ehitustööde kirjeldus.
Kiik & kirik
"Kiik & kirik" on Tõnis Mäe juubelialbum.
Edgar Johan Kuusik
Tallinna Kunstihoone (1934)
Soansi-Kuusiku Kunstihoone fassaadikompositsioon erineb Soansi võistlusprojektist. Arhitektid töötasid tõsiselt fassaadivariantidega. Lõpptulemus, teostatud fassaad on otsingutest parim – monumentaalne ning samas ka elegantne. Suurejooneliselt on rakendatud konstruktivistlikke võtteid, mis väljenduvad nii suures klaaspinnas kui ka sissepääsu lahenduses. Kunstihoone fassaadikompositsiooni iseloomustab sümmeetria ja klassikaline mõtteviis. Hoone kuubiline ehituskehand toetub kahele sambale, akendest moodustuv konstruktivistlik klaasvitriin on ühtlasi hoone sümboolse mõtte kandjaks. Funktsionalistlike ja dekoratiivsete elementide vastandamine tekitab ootamatu kunstilise pinge. Seda täiendab hoone ekspressiivne värvilahendus – roosaka terrasiitkrohviga seinapind (saavutati valge kalami marmoripuru, punase tellisepuru ja musta inglise söe segamisega ning kandmisega tsemendi peale), poleeritud graniidist punased postid, mustad aknaraamid ning hele põrandapind välisruumis. vasakul|pisi|Tallinna Kunstihoone ehitus ja nurgakivi panek pisi|Skulptuur Tallinna Kunstihoone seinal vasakul|pisi|Hoone 2018. aasta kevadel
Kiik & kirik
Album on salvestatud koos Politseiorkestriga Eesti Rahvusringhäälingu stuudios 2008. aastal.
Edgar Johan Kuusik
Tallinna Kunstihoone (1934)
Kunstihoone ehitus algas 1933. aasta juunis. Töövõtjaks olid vennad Edenbergid, tehnilist järelevalvet teostas arhitekt Kuusik. Toorehitus valmis talveks ning hoone sai katuse alla. Sisetöid teostati 1933/1934. aasta talvel. Tööd anti välja vähempakkumise teel üksikutele ettevõtjatele. Tööde käigus teostati projektis väikesi muudatusi ja täpsustusi, mis kajastuvad projekti lõplikus variandis. Suurimaks erinevuseks oli esifassaadi ümarakende kinniehitamine ning asendamine skulptuuriniššidega. 1933. aasta kevadel kinnitatud esialgses projektis olid praeguste skulptuurniššide asemel illuminaatoraknad ning neid jõuti isegi juba ehitama hakata kui viimasel minutil otsustati hoone ehtida Ernst Jõesaare skulptuuridega.
Kiik & kirik
Laulud
1. Kiik                     - Tõnis Mägi  1.40
Edgar Johan Kuusik
Tallinna Kunstihoone (1934)
Kunstihoone sisekujunduse ja detailide joonised koostas E. J. Kuusik. Kuusik kavandas ka mööblit – saali pika pingi, mis teostati Lutheri vabrikus ning Kunstiklubi sisustuse. Kui hoone välisuksed on funktsionalistliku lahendusega, siis siseuksed on Kuusikule omaselt dekoratiivsete detailidega. Kuusik on kirjutanud: "...ornamenteerimine on põhiolemuselt niivõrd tihedasti ehitamisega seotud, et me ilmekat ehituskunsti ei suuda ornamendita kujutada. Küsimus võib siin olla vaid, kuivõrd abstraktse iseloomuga peaks olema ornamenteering antud ehitise puhul.". Kunstihoone interjööridetailides – uksepinnad, trepikoja aknajaotus, vestibüüli põrand, trepivõre jm puhul kasutas Kuusik abstraktset geomeetrilist dekoori (ümar tondo ukse ja aknaraami kujunduses, madalreljeefsed horisontaaltahveldised ja profiilliistust ornamendid ustel jm). Näitusesaalide interjöör oli hele, seinad olid kaetud sinakasvalge õlivärviga. Suurt saali valgustati laeakna abil. Valguslage sai hooldada, puhastada ning lampe vahetada tehnilise korruse kaudu, mis asub saali kohal. Vabaduse väljaku poolse saali laes rippusid keravalgustid, vahesaali valgustas suurem kerakujuline nn Saturn-lamp. Saalides olid parkettpõrandad, garderoobis-vestibüülis geomeetrilise mustriga põrand, mille kujunduse ja värvilahenduse kavandas Kuusik. Ka säilinud garderoobi nagid ja barjäär on originaalkujundusega.
Kiik & kirik
Laulud
2. Rong                     - Tõnis Mägi, Ott Arder, arr. Ülo Mälgand 5.22
3. Gordioni sõlmed          - Elmu Värk, Ott Arder, arr. Tauno Aints, (flüügelhorn: Jaak Oserov) 4.57 4. Kännud                   - Tõnis Mägi, arr. Ülo Mälgand, (kitarr: Kaido Kodumäe) 3.10 5. Tiivad                   - Tõnis Mägi, arr. Tauno Aints 3.48
Edgar Johan Kuusik
Tallinna Kunstihoone (1934)
Kunstihoone valmis ning avati 15. septembril 1934 kunstinäitusega. President K. Päts lõpetas oma avakõne sõnadega "...kui selles kunstitemplis andutakse vaid tõsisele kunstile, siis tahan ma hoolt kanda selle eest, et see kunstihoone jääks igavesti kunstnike omaks. Annan selle hoone üle kunstnikele." 1940. aastal Kunstihoone natsionaliseeriti ja anti üle Eesti NSV Kunstifondile. 1944. aasta märtsi õhurünnakutes sai kunstihoone kannatada – aknad, valguslagi ja muu sisustus purunesid. Raha hoone remondiks saadi üleliidulisest fondist.
Kiik & kirik
Laulud
6. Muulil                   - Tõnis Mägi, arr. Ülo Mälgand 4.56
Edgar Johan Kuusik
Tallinna Kunstihoone (1934)
Aastatel 1959–1962 projekteeriti ja teostati kunstihoone pealeehitus E. J. Kuusiku eskiisi järgi (eelprojekti autor Silvi Luik). Tugevdati ka keldri ja esimese korruse kapitaalseinu ning sambad ümbritseti eelpingestatud spiraalarmatuuriga Febet' särkidega. Esimese korruse kaupluste akende kohale ehitati varikatused, seetõttu lammutati algsed "aknavarjude allalaskmise mehhanismid". Kogu fassaad kaeti uue graniitkrohviga säilitades algse värvitooni, hoovifassaad kaeti lubitsementkrohviga. Ümberehitusega ühtlustati Kunstihoone kõrgus kunstifondi hoone (1948–1953, arhitekt Alar Kotli) omaga, kuid rikuti fassaadi algsed proportsioonid. Tegemist on 1997. aastal kaitse alla võetud riikliku kultuurimälestisega (reg, nr 3093).
Kiik & kirik
Laulud
7. Kunstniku kool           - Tõnis Mägi, arr. Siim Aimla, (el.klaver: Ülo Mälgand, saksofon: Benno Aava) 4.09 8. Sünnipäev                - Toomas Taul, arr. Tõnis Mägi ja Tõnis Kõrvits 2.57
Edgar Johan Kuusik
Tallinna Kunstihoone (1934)
pisi|Sakala 2/4
Kiik & kirik
Laulud
9. Doktor, aita              - Tõnis Mägi, arr. Ülo Krigul, (klaver: Ülo Mälgand) 5.22 10. Tuhat aastat üksindust  - Tõnis Mägi, arr. Katri Kaasik, (flüügelhorn: Jaak Oserov) 4.55 11. Kuula, Muusik            - Tõnis Mägi, arr. Teet Raik, (kitarr: Kaido Kodumäe) 4.44 12. Sa haara kinni mu käest - Mikk Targo, arr. Ülo Krigul, (el.klaver: Ülo Mälgand) 4.09 13. Silma-Pilk              - Tõnis Mägi, arr. Teet Raik 3.39
Edgar Johan Kuusik
Elamu Sakala 2/4 (1935–1936)
Maakrediidiseltsi elamuna ehitatud hoone valmis Kuusiku projekti järgi 1936. aastal. Hoone on 4-korruseline, keldri- ja pööningukorruse ning liftiga. Funktsionalistlikul fassaadil on tume terrasiitkrohv, esinduslikkust rõhutab vertikaalliigendus, ülaosa lõpetav atikasein ja kaunistuseks kasutatud plastilised õiskarikad ja dekoratiivreljeefid (skulptor A. Kaasik). Aknad on paigutatud fassaadi pinda, mis lisab hoonele õhulisust. Madalama ja viltusema hooneosa (Sakala 2) askeetlikku fassaadi elustavad punased akendevahelised tellistulbad, mis seostavad elamu kõrvalasuva pangahoonega Estonia pst 11.
Kiik & kirik
Laulud
14. See on, laps, meie muld   - Tõnis Mägi, Leelo Tungal, arr. Tõnis Kõrvits 3.01
15. Kirik                   - Tõnis Mägi  1.41
Edgar Johan Kuusik
Nurme tn 40 villa (1935)
Suurel põlismändidega krundil tänavajoonest eemal paiknev funktsionalistlik esindusvilla on projekteeritud 1935. aastal. Tellija oli tööstur Oskar Kerson. Kuusik, kes ise disainis siia ka interjöörid ning valis esindusruumide mööbli, tegi projektist mitu varianti, sest esialgset ruumiprogrammi muudeti ehituse käigus. Arhitekt oligi kavandanud hoone nn kasvava majana, kuhu saab vajadusel ruume juurde liita. Elegantne asümmeetrilise ülesehitusega hoone, mis omal ajal oli üks suurejoonelisemaid modernistlikke elamuid Nõmmel, on küll tugevasti kannatanud hilisemate juurde- ja ümberehituste tõttu, kuid selle üldmaht ja suur osa arhitektuuriajalooliselt väärtuslikke detaile on siiani säilinud. Hoone juurde kuulunud mööbel kahjuks säilinud ei ole. Kui lamekatusega hoone eksterjöör oli valmimise ajal radikaalselt moodne (lintaknad ja ümaraken, katusrõdu jne), siis siseruumid kujundati väga traditsioonilises laadis, lagede stukkdekooris on lausa sajandialguse historitsismi hõngu. Üheks põhjuseks oli lisaks tellija maitsele asjaolu, et kuna hoones korraldati saatkonna vastuvõtte, kogunesid siin sageli diplomaadid ja muu kõrgem seltskond, mistõttu peeti vajalikuks kujundada interjöör vanaaegselt pidulikus laadis. Ruumid on avarad, sissepääsuhallist ühele poole nähti ette tollase eramaja kohta hiiglaslik saal-salong ja teisele poole söögituba, kuhu mahtus einestama paarkümmend inimest. 1939 tehti majas suuremaid ümberehitusi, ülakorrusele ehitati juurde lastetube ja kompositsiooni säilitamiseks lisati ühele hoonemahule lisakorrus, kuhu paigutati abiruumid koos teenijatoaga. Eesti NSV ajal asus majas algul mitu õppeasutust, 1952. aastast Nõmme pioneeride palee. Hoone on alates 1997. aastast mälestisena kaitse all (mälestise reg, nr 8181).
pisi|Hoone 2011. aastal
Ohvitseride kino (1938–1947)
Sõja eel ehitama hakatud ohvitseride kasiino jaoks projekteeritud hoone ehitati valmis Töötava Rahva Kultuurihooneks. Tegemist on E. J. Kuusiku ainsa teostatud esindushoonega. Maja asetseb peafassaadiga Sakala tn. poole, olles tänavast veidi eemal. Tiibehitisi markeerib peafassaadil tagasiaste. Hoone keskrisaliit, mis rõhutab põhiosa ja sissepääsu, on kujundatud portikuse ja äärtel paarissammastega. Fassaadi pidulikkust rõhutavad dekoratiivsed aknapiirded, mis heledatena tumedal krohvipinnal kontrastselt esile tõusevad. Algne lahendus oli palju dekooriküllasem ja sõjaväearhitektuuri kohta üllatavalt rõõmsameelne. Enamik kavandatud raiddekoorist jäi teostamata, arhitekt kavandas pärast sõda ise uued nõukoguliku sümboolikaga detailid. Interjööris on säilinud saalide kujundused, v.a laemaalingud suures saalis, uhke paraadtrepp ja algsed kristall-lühtrid.
2000.–2001. aastal ehitati üks sealne saal ümber Vanalinnastuudio teatrisaaliks ja lisati katusekorrus (projekti autor Irina Raud).
Isiklikku
Tema tädipoeg oli Audru Püha Risti koguduse õpetaja Alfred Oebius. Tema tütar oli arhitekt Livia Murdmaa (1934–1965) ning tütremees oli arhitekt Allan Murdmaa (1934–2009).
Kuusik oli korp! Vironia liige.
Kirjandus
Arhiivimaterjalid
Central Park
pisi|305px|Central Parki kaguosa kõrghoonete [[Hotel Pierre'i, Sherry-Netherland Hoteli ja Plaza Hoteli lähedal]]
Central Park on suur haljasala, mis asub New Yorgis Manhattani saare keskosas.
Park on edela–kirdesuunalise ristküliku kujuline, mille pikkus on 4,1 km, laius 830 m ja pindala 3,4 km². Seda piiravad 59th Street ja 110th Street tänavad, mis pargi juures kannavad nimesid Central Park South ja Central Park North, ning Fifth Avenue ja Eighth Avenue puiesteed – neist viimane kannab pargi juures nime Central Park West. Üksnes Fifth Avenue kannab ka pargi juures Fifth Avenue nime.
Pargi neljas nurgas asuvad: Columbus Circle, Frederick Douglass Circle, Duke Ellington Circle ja Grand Army Plaza.
Central Parkis asuvad Strawberry Fieldsi aed ja loomaaed Central Park Zoo.
Park ehitati perioodil 1853–1878. Selle projekteerisid maastikuarhitektid Frederick Law Olmsted ja Calvert Vaux. Pargi rajamisel likvideeriti 1857. aastal seal varem asunud Seneca Village, mis oli 1825. aastal asutatud afroameeriklaste asula.
Parki külastab igal aastal üle 45 miljoni inimese. Pargis asub Ramble mets, kus kevadel ja sügisel peatuvad rändlinnud.
Pargis asub Metropolitani muuseum, mis on Ameerika Ühendriikide külastatuim muuseum.
Kirjandusteadlaste loend
''Siin on loetletud kirjandusteadlasi.
Puise
Puise on küla Haapsalu linnas Lääne maakonnas. Küla asub Matsalu rahvuspargis ja hõlmab Puise poolsaare lääneosa ning mõned seda ümbritsevad saared.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Ridala valda.
Küla territooriumile jäävad järgmised Väinamere laiud ja rahud: Kumari laid, Sipelgarahu, Tondirahu, Kakrarahu, Esirahu, Hoorahu, Paljarahu, Mustarahu, Siimurahu, Hanemaa ja muud väiksemad. Tauksi ei kuulu Puise külale.
Puise piirneb kirdes Põgari-Sassi ja idas Kiideva külaga.
Puisesse saab mootorsõidukiga ainult mööda Tuuru–Puise teed. Haapsalust sõidab liinibuss, millel on külas kaks peatust: Kalaspordibaas ja Puise I (Puise rannamägi). Lisaks oli varem bussipeatus Puise ninal (Puise II).
Ajalugu
Puiset on alati peetud kalurikülaks.
Küla kaudu käidi Muhust ja Saaremaalt sageli Haapsalus ja Tallinnas 20. sajandi alguseni, eriti talvel üle jää. Puise nina asub Muhust 15 kilomeetrit kirdes ja teekonnale jäänud laiud (Kumari, Papilaid) muutsid vahemaa läbimise ohutumaks. Nii Kumaril kui ka Papilaiul on olnud kõrts.
1944. aasta sügisel põgeneti sõjategevuse eest Puise kaudu Rootsi.
1974. aastal hukkus tormiga Puise lähedal merel ornitoloog Sven Onno, kelle auks on hukkumiskoha lähedusse rajatud mälestuskivi.
Alates 2000. aasta lõpust tegutseb Puises külaselts.
19. septembril 2020 avati Puise rannas mälestusmärk 1944. aasta paadipõgenikele (autor Seaküla Simson).
Loodus
Külas leidub rannaniite, idaosas on kunagised puisniidud asendunud salumetsaga. Puisest viib Kiidevasse matkarada, mille ääres kasvab looduskaitsealune Lõpre tamm.
Külas asub kaks linnuvaatlustorni: Jugassaares 12 meetri kõrgune tasuline torn ning Puise ninal endisest kalatööstuse pumbamajast kujundatud torn.
Nowoni ringkond
Nowoni ringkond (Nowoni-gu, hangulis 노원구, hanjas 蘆原區) on Souli haldusüksus. Jaguneb 24 linnaosaks (dong).
Vieki
Vieki on küla Soomes Põhja-Karjala maakonnas Lieksa linnas.
Elanikke on umbes 1000.
Kernu
Kernu on küla Harju maakonnas Saue vallas.
Piim
pisi|Piim klaasis Piim on toitev vedelik, mida toodavad emaste imetajate piimanäärmete koed. See on vastsündinute põhiline toit enne seda, kui nad suudavad mitmekesisemat toitu seedida.
Kõige sagedamini mõistetakse Eestis piima all lehmapiima.
Piima tootmise, käitlemise ja töötlemisega seotud majandusharu nimetatakse piimanduseks.
Kernu
Küla piirneb läänes Haiba külaga, lõunas Kustja külaga, idas Kirikla külaga, põhjas Mõnuste ja Kohatu külaga. Küla piiri pikkus on 11,7 km.
Piim
Koostis
Piim on emulsioon, mis koosneb suuremalt jaolt veest, ent sisaldab ka valku, rasva, süsivesikuid, vitamiine ja mikroelemente. Piima koostis on imetajate eri liikidel väga erinev. Näiteks naise rinnapiim on vesine ja sisaldab palju laktoosi, mis on põhiline suhkur selle koostises. Seevastu lehma piimas on vähem suhkrut ja rohkem valku. Süsivesikud leiduvadki piimas üldse eranditult suhkrutena, millest tähtsaim on laktoos ehk piimasuhkur. Loomaliikidel, kelle pojad peavad eriti kiiresti kasvama, näiteks vaaladel ja jääkarudel, sisaldab piim eriti palju rasva, valku ja süsivesikuid.
Piim kui toiduaine
Mõne imetaja, eriti lehma, kodukitse, lamba ja pühvli piima koguvad inimesed toiduks. Piima kas juuakse, tavaliselt pärast pastöörimist, või töödelduna piimasaadusteks (näiteks koor, või, jogurt, juust, sõir, kohupiim, rjaženka).
Kernu
Külas tegutseb Kernu Põhikool.
Külas asub Kernu staadion.
Piim
Piim kui toiduaine
Kui värske piim jäetakse mõneks ajaks seisma, siis läheb ta hapuks. Seda põhjustab fermentatsioon: piimhappebakterid muudavad piimasuhkru piimhappeks. Seda fermentatsiooniprotsessi kasutatakse mitmete piimatoodete valmistamisel.
Ka pastööritud lehmapiim läheb hapuks, kui seda ei hoita külmutuskapis 1–4 kraadi juures. Piima hapnemist saab ära hoida töötlemisega ultrakõrgel temperatuuril. Niiviisi töödeldud piima saab avamata kujul säilitada väljaspool külmutuskappi mitu kuud.
Taluvus
Inimene, eriti Euroopa ja osalt ka Aafrika päritoluga inimene, joob erinevalt teistest imetajatest piima ka pärast imikuiga. Võime seedida piimas sisalduvat laktoosi ka täiskasvanuna on geneetiliselt hiline (umbes 8000 aastat vana) ning on tõenäoliselt tekkinud levinud piimaveisekasvatuse põhjal nimetatud piirkondades. Laktoosi seedimiseks on tarvis ensüüm laktaasi, mida toodetakse esimestel elukuudel küll kõikide inimeste organismis, kuid mille tootmine enamikul inimestel pärast imikuiga lakkab. Kui enamik Euroopa päritolu inimesi talub piima, siis enamikul aasialastel, Ameerika põliselanikel ja aafriklastel tekivad laktoositalumatuse tõttu seedehäired (puhitused, kõhulahtisus). Kuid need inimesed võivad puuduva ensüümi laktaasi tablettidena sisse võtta.
Majanduslik tähtsus
Piima põllumajanduslik kogutoodang on umbes 500 miljonit tonni aastas, millest umbes 85% moodustab lehmapiim. Kõige suuremad piimatootjad on USA, India ja Venemaa.
Rossija (Moskva hotell)
pisi|Hotell Rossija Rossija (vene keeles Гостиница «Россия») oli hotell Moskva kesklinnas, mis valmis aastail 1964–1967 ajaloolise Zarjadje asumi kohale. See oli üks Euroopa suurimaid hotelle 3182 numbritoa ja 5300 voodikohaga. Hotell lammutati aastail 2006–2007.
Piim
Piimatootmine Eestis
Eestis toodetakse päevas umbes 2000 tonni lehmapiima. Samas on probleemina välja toodud kohaliku piimatööstuse väikest töötlemisvõimekust, mis sunnib kohalikke tootjaid osa piima toorpiimana eksportima.
Rossija (Moskva hotell)
Hotell koosnes neljast 12-korruselisest ristkülikukujuliselt paiknenud korpusest mõõtmetega 250 × 150 meetrit.
Piim
Piimatootmine Eestis
Eestis toodetud joogipiimast üle 90% moodustab 2,5-protsendilise rasvasisaldusega piim. 25. märtsil 2004 kiitis Euroopa Liidu piima ja piimatoodete korralduskomitee heaks määruse eelnõu, mille kohaselt Eesti võib jätkata 2,5-protsendise joogipiima tootmist ja kasutamist kuni 30. aprillini 2007. 2,5-protsendilist joogipiima võib turustada ainult Eestis ning ainult Eestis toodetud ja töödeldud piimast.
Rossija (Moskva hotell)
25. veebruaril 1977 puhkes hotellis tulekahju, milles hukkus 42 inimest.
Piim
Piimatootmine Eestis
Eestis lüpstava piima rasvasisaldus on 3,8–5,0%.
Piimaloomad
Eestis on peaaegu ainuke piimaandja lehm. Ka Kesk-Euroopas on põhiline piimaandja lehm, peamiselt mägedes ka lammas (vt lambapiim) ja kits (vt kitsepiim), peamiselt Aasias veel pühvel (vt pühvlipiim) ja ka hobune (vt hobusepiim), kohati ka eesel, kaamel ja jakk, Lõuna-Ameerika Andides harva ka laama. Arktikas kasutatakse ka põhjapõtrade piima.
Konserveerimine ja piimasaadused
pisi|Eestis saadakse piima peamiselt piimaveistelt – lehmadelt. Veised varahommikul [[Vängla|Vängla külas Vigala vallas]] Et värsket piima paremini säilitada, seda kuumutatakse. Selleks on mitmeid menetlusi: pastöörimine, millega saadakse tavalist piima, ja ultrakõrgrõhukuumutamine. Et piima seismisel rasv eraldub veest, siis seda takistatakse homogeniseerimisega. Ka kontsentreeritud piimasordid nagu kondenspiim ja kohvikoor tehakse kuumutamise abil säilivaks.
Diane Schuur
thumb|right|Diane Schuur Diane Joan Schuur (sündinud 10. detsembril 1953) on USA laulja-pianist, üks hinnatumaid tänapäeva džässartiste.
Piim
Konserveerimine ja piimasaadused
Piima saab töödelda mitut liiki piimasaadusteks, näiteks võiks, juustuks ja kohupiimaks. Töötlemiskohti, kus piima ka säilitamiseks töödeldakse, nimetatakse meiereideks, piimatööstusteks ja juustutööstusteks.
Diane Schuur
Diane Schuur on sünnist saati pime.
Tema esimene singel "Dear Mommy and Daddy" ilmus 1971. aastal.
Piim
Kasulikkus
Vaieldakse, kas lehmapiima joomine on täiskasvanud inimese tervisele otseselt kasuliku toimega või mitte, kuigi on üldtunnustatud, et lastele on see kasulik. Piima küll kiidetakse sageli selle pärast, et see sisaldab palju kaltsiumi, mis on vajalik luude normaalseks kasvuks ja närvide talitlemiseks, kuid mõningatel andmetel ei lase piimas sisalduvad valgud selles leiduvat kaltsiumi luude ehitamiseks kasutada. Samas sisaldab piim palju valku ja rasva, mis on olulised toitained.
Diane Schuur
1975. aastal kutsus trummar Ed Shaughnessy teda koos oma bigbändiga esinema Monterey džässifestivalile. Läbimurre saabus samal festivalil 1979. aastal, kus saksofonist Stan Getz vaimustus tema talendist ning kutsus ta Valgesse Majja esinema.
1984. aastal kutsus tollane Ameerika Ühendriikide esimene leedi Nancy Reagan Schuuri teist korda esinema Valgesse Majja. Selle kontserdi raadioülekanne tõi talle plaadilepingu firmaga GRP. Samal aastal ilmus ka tema esimene plaat "Deedles".
Sulz (Vorarlberg)
Sulz on vald Austrias Vorarlbergi liidumaal Feldkirchi ringkonnas.
Diane Schuur
Oma esimese naisvokalisti Grammy võitis ta 1986. aastal, järgmine tuli juba 1987. aastal. Pärast neid auhindu on teda võrreldud džässmuusika suurkujude Sarah Vaughni ja Ella Fitzgeraldiga.
Piim
Kasulikkus
Küll võib aga piima ja mitmete piimatoodete tarbimine avaldada kahjulikku mõju inimestele, kelle organismis pole piisavas koguses laktaasi, mis on laktoosi lagundamise eest vastutav ensüüm. Neil inimestel on laktoositalumatus ning laktoosi tarbimine põhjustab ebamugavustunnet, röhitsusi, kõhutuult ja seedehäireid.
Diane Schuur
2002. aastal külastas Diane Schuur Eestit ning oli džässifestivali "Jazzkaar" peaesineja.
Arhetüüp
Arhetüüp ( < ladina keeles archetypum < kreeka keeles arkhetypon: arkhe-´"esimene, algne" + typos "tüüp, mudel") on sarnaste isikute, objektide või kontseptsioonide algkuju, millest nad kõik on tõenäoliselt välja kujunenud, kopeerunud, pärinenud või arenenud.
Carl Gustav Jungi analüütilises psühholoogias on arhetüüp kollektiivses alateadvuses püsiv idee või kujund. Jung nimetas neli olulisemat arhetüüpi:
Peale selle loetles ta muid arhetüüpseid kujundeid:
jms
Mütoloogilisi arhetüüpe:
Allilm
Allilma arhetüüp on omane paljudele mütoloogiatele, usunditele ja religioonidele (sealhulgas šamanismile, eesti usundile jpt).
Allilm kõnekeelses tähenduses on ebaseaduslike või alternatiivsete grupeeringute ja/või tegevuste maailm. Selle hulka kuuluvad sellised nähtused nagu maffia, organiseeritud kuritegevus, kurjategijate maailm üldiselt, aga ka lihtsalt tunnustamata või muule maailmale vastanduv (alternatiivne) tegevus.
James Frazer
James Frazeri tähtsaim teos on "Kuldne oks" (The Golden Bough), mis ilmus 1890 (kolmas väljaanne kaheteistkümnes köites 1906–1915) ja millest ta hiljem tegi lühendatud variandi (ilmus 1922). "Kuldne oks" sisaldab rikkalikult etnograafilist ja mütoloogilist materjali paljude rahvaste uskumustest ja kommetest (viljakusriitused, inimohverdused, sureva jumala müüt). "Kuldne oks" on tugevasti mõjutanud teaduse arengut ning ka 20. sajandi kirjandust (D. H. Lawrence, Ezra Pound, T. S. Eliot jt).
Metsanurga (Saue)
Metsanurga on küla Harju maakonnas Saue vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Kernu valda.
Küla piirneb loodes Allika külaga, edelas Mõnuste külaga, lõunas Kohatu külaga, idas ja põhjas Tagametsa külaga. Küla piiri pikkus on 10,4 km.
Geograafiline pikkus
Pikkus ehk geograafiline pikkus (λ) on suurus, mis iseloomustab maapinnal asuva punkti nurkkaugust algmeridiaanist.
Pikkus algmeridiaanil on 0°. Pikkus suureneb ida poole ja lääne poole 180°-ni.
Maapinnal asuva punkti laius ja pikkus moodustavad selle punkti geograafilised koordinaadid.
Johannes XII
Johannes XII, ladinapäraselt Ioannes XII (Ottaviano Spoletost, Octavianus või Ottaviano dei Conti di Tuscolo, 937– 964) oli paavst 955–964, seejuures 963–964 koos Leo VIII-ga. Ta oli 130. paavst. Ta oli 954–964 Rooma vürst ja senaator (princeps atque omnium Romanorum senator).
Ottaviano oli sündinud Roomas Via Lata piirkonnas 937. aasta paiku Spoleto hertsogi ja Rooma valitseja Alberico II pojana. Ühe versiooni järgi oli ta sündinud abieluvälisest suhtest, teise versiooni järgi oli tema ema Itaalia kuninga Ugo (Hugues Arles'ist) tütar Alda.
Ta sai Salvador Miranda järgi Marinus II ajal kardinaldiakoniks ja isa surma järel 31. augustil 954 Rooma valitsejaks.
Paavstiks saamine
Alberico II kutsus 954 oma surivoodi juurde Rooma vaimulikud ja aadlikud, kes tõotasid talle, et valivad pärast Agapetus II surma uueks paavstiks Ottaviano, kes sai Johannes XII nime all paavstiks 16. detsembril 955.
Johannes XII oli Johannes II järel teine isik, kes muutis paavstiks saades oma nime.
Otto I kroonimine keisriks
Johannes XII üritas 958 laiendada Kirikuriiki, mistõttu paavsti vägi ründas Capuat ja Beneventot, kuid Salerno vürst Gisulfo I suutis vaenupoolte vahel rahu sõlmida.
Kirikla küla
Kirikla on küla Harju maakonnas Saue vallas.
Romaric
Romaric (6. sajandi lõpp – 7. sajandi keskpaik, traditsiooniline surma-aasta 653 ) oli aadlik, kes elas Austraasias. Ta on katoliku pühak.
Johannes XII
Otto I kroonimine keisriks
Otto I kinnitas paavsti saadikutele, et ta kaitseb paavsti ja Kirikuriiki ning ei sekku Rooma siseasjadesse. Paavst lubas seepeale, et ei liitu Berengari ega tema poja Adalbertoga. Otto tungis 961 Itaaliasse ja marssis 31. jaanuaril 962 Rooma, kus Johannes XII kroonis ta 2. veebruaril 962 Rooma Peetri kirikus Saksa-Rooma keisriks, tema abikaasa Adelheidi aga keisrinnaks. Rooma elanikud andsid keisrile truudusvande ja lubasid Berengari mitte toetada.
Kirikla küla
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Kernu valda.
Johannes XII
Otto I kroonimine keisriks
Otto I avaldas 13. veebruaril 962 privileegi (Privilegium Ottonianum), mille alusel pidi keiser või tema saadik andma paavstiks valitud isikule vastava kinnituse, uus paavst pidi andma keisrile truudusvande ja tunnustama keisrit Kirikuriigi isandana. Keiser kohustus tagama Kirikuriigi terviklikkuse ning lubas selle territooriumi laiendada.
Romaric
Kuninganna Brunhilde laskis tappa tema isa, jättes ta ilma ka maast. Romaric rändas kodutult ringi.
Johannes XII
Skisma
Keiser Otto I lahkus 14. veebruaril 962 Roomast, et võidelda Berengar II-ga. Kaitsjat, kuid mitte isandat soovinud Johannes XII otsustas tihendada suhteid Berengari poja Adalberto, Bütsantsi ja ungarlastega. Paavst läkitas nende juurde saadikud, kes nabiti aga Otto I sõdurite poolt kinni.
Kirikla küla
Küla piirneb põhjas Kohatu külaga, läänes Kernu külaga, lõunas Kustja külaga, idas Rapla maakonnaga. Küla piiri pikkus on 11,5 km.
Snjatõn
Snjatõn (ukraina Снятин, poola Śniatyn) on linn Ukrainas Ivano-Frankivski oblastis Kolomõja rajoonis. Kuni 2020. aastani oli Snjatõni rajooni halduskeskus. Snjatõn asub Pruti jõe vasakul kaldal, Ivano-Frankivskist umbes 84 km kagus ja Tšernivtsist ligikaudu 33 km loodes.
Johannes XII
Skisma
Johannes XII saatis seepeale saadikud Otto juurde, et oma tegevust õigustada. Paavst taunis ka, et Berengar II-lt tagasi vallutatud, kuid Kirikuriigile kuulunud linnad pidid andma truudusvande Ottole. Paavst võttis 962 Roomas pidulikult vastu Adalberto.
Snjatõn
Snjatõnit on esmamainitud 1158. aastal, linnaõigused sai 1448. aastal.
Johannes XII
Skisma
Esmalt rahumeelsel viisil suhteid siluda püüdnud Otto I saatis Rooma oma saadiku Cremona piiskopi ja krooniku Liutprandi, kes üritas keisri ja paavsti tüli vahendada.
Romaric
Hiljem oli ta pfaltskrahv Merovingide dünastiast kuninga Theudebert II õukonnas.
Kui ta oli Frangi riigi kuninga Chlothar II jõukas õukondlane, kellel oli palju pärisorje, sai ta püha Amé mõjul pühendunud kristlaseks. Ta laskis pärisorjad vabaks. Ta hakkas järgima püha Columbanust, preestrit ja usujuhti, kes tegutses Luxeuil' kloostris ja jutlustas kloostrite rajamist kogu Frangi riigis. Kui Romaric astus sellesse kloostrisse, pöeti mungaks ka tema vabaks lastud pärisorje. Columbanuse mõjul ja püha Eustace'i heakskiidul rajas Romaric 620 koos oma sõbra püha Améga mees- ja naiskloostri, mis hiljem sai nimeks Remiremonti klooster (Romarici Mons). See klooster rajati Romaricile kuuluvale maale Habendumisse (Vosges), kui ta oli pfaltskrahv.
Johannes XII
Skisma
Keisri pooldajad korraldasid peatselt Roomas ülestõusu ja 1. novembril (või 2. novembril) 963 naasis Otto I Rooma, paavst aga põgenes koos kogu paavstliku varakambri varaga Adalberto saatel Tivolisse. Otto kutsus 6. novembril Rooma Peetri kirikus kokku sinodi ja kohustas roomlasi tõotama, et nad ei vali tulevikus paavsti ilma tema loata.
Romaric
Esimene abt oli püha Amé, kuid peagi sai abtiks püha Romaric, kes täitis neid kohustusi kolmekümne aasta jooksul kuni surmani. Üks esimesi munki Remiremonti kloostris oli Romarici sõber püha Arnulf Metzist, kes suri umbes 629 kloostri lähedal eraklas. Sellesse kloostrisse asusid ka püha Romarici tütred Azeltruda ja Zeberga, tütretütar Gebetruda ning tütrepoeg Adelphus.
Johannes XII
Skisma
Sinod kutsus Johannest kolm korda Rooma, kes keeldus sinodile ilmumast ja ähvardas osalejaid ekskommunikatsiooniga. Sinod leidis, et Johannes XII oli süüdi reetmises, pühaduse teotamises, mõrvas, intsestis, abielurikkumises ja simoonias ning ta tagandati 4. detsembril 963 ametist. Uueks paavstiks valiti kuuria ametnik (protoscriniarius) Leo VIII.
Romaric
Veidi aega enne surma sai Romaric teada, et tema vana sõbra Pippin Vanema poeg kavatseb noore printsi Dagobert II võimust ilma jätta. Ta läks Metzi, noomis Grimoaldi ning hoiatas teda toetanud aadlikke. Ta kuulati rahulikult ära ja saadeti kloostrisse tagasi. Kolme päeva pärast ta suri.
Johannes XII
Skisma
Johannes XII korraldas Roomas ülestõusu, mis suruti 3. jaanuaril 964 maha. Veebruaris 964 lahkus Otto I Roomast. Johannes XII-l õnnestus Roomas taas võim haarata, mistõttu Leo VIII pidi põgenema. Johannes XII korraldusel represseeriti Leo VIII pooldajaid.
Romaric
Romarici kuulutas 3. detsembril 1049 pühakuks Leo IX. Tema mälestuspäev on 10. detsember või 8. detsember.
Johannes XII
Skisma
Johannes XII pidas 26. veebruaril 964 Rooma Peetri kirikus sinodi, millel kuulutati eelmise sinodi otsused kehtetuteks, Leo VIII tagandati ametist ja ekskommunisteeriti koos oma toetajatega ning tema ametisse pühitsemine kuulutati kehtetuks. Sinodi otsusega tagandati ametist ka Ostia piiskop Sicco, kuna ta oli pühitsenud Leo VIII paavstiks. Otto I tuli aprillis 964 Rooma tagasi ja Johannes XII põgenes Campagnasse.
Romaric
Tema elust on kirjutanud püha Amé.
Johannes XII
Skisma
Tänapäeva kirikuloolased leiavad, et Johannes XII tagandamine polnud õigustatud, samas loetakse ka Leo VIII-t õigusjärgseks paavstiks, mistõttu tekkis olukord, kus korraga oli võimul kaks paavsti.
Suhted Poolaga
Johannes XII saatis 964 Poolasse Tuscolo piiskopi Egidiuse.
Kloostrireform
Johannes XII kinnitas Farfa, Subiaco ja Verduni piiskopkonnas asuva St. Vitoni kloostrite privileegid. Ta käis mais 958 Subiaco kloostris palverännakul.
Ta kinkis Roomas palverännakul viibinud munk Ekkehardile Ristija Johannese reliikviad.
Suhted Briti piiskoppidega
Johannes XII andis 957 Roomas palverännakul olnud Yorki peapiiskopile Oscytelile palliumi. Ta andis 960 palliumi Canterbury peapiiskopile Dunstanile.
Suhted Saksa piiskoppidega
Johannes XII rajas 12. veebruaril 962 toimunud sinodil Magdeburgi peapiiskopkonna ja Moseburgi piiskopkonna.
Ta andis palliumi Salzburgi ja Trieri peapiiskoppidele.
Uued kardinalid
Johannes XII määras 30 uut kardinali. Tema ajal sai kardinaliks hilisem paavst Benedictus V.
Surm
Johannes XII suri 14. mail 964 Campagnas. Ühe versiooni järgi sai ta südamerabanduse, teise versiooni järgi oli ta voodis ühe Stefanetta-nimelise abielunaisega ja jäi tolle abikaasale vahele, kes ta surnuks kägistas või peksis ning tema surnukeha aknast välja heitis.
Ta maeti Lateraani basiilikasse.
Johannes XII oli surres umbes 27-aastane. Hiljem pole ükski paavst nii noorelt surnud.
Hinnang
"Catholic Encyclopedia" hinnangul oli Lateraani palee Johannes XII ajal pigem bordell, korruptsioonist kujunes aga Rooma üldine häbiplekk.
Lendava Nafta
Lendava Nafta (ametlikult Nogometni klub Nafta Lendava) on Sloveenia jalgpalliklubi, mille kodulinn on Lendava ja -väljak Športni park Lendava.
2011. aasta seisuga on Nafta mänginud Sloveenia kõrgeimas jalgpalliliigas PrvaLiga Slovenije 7 hooaega. Kogutud punktide poolest on ta iseseisva Sloveenia 13. klubi. Nafta kõrgeim koht PrvaLigas on olnud hooajal 2009/10 saavutatud 6. koht. Karikavõistlustel on ta pääsenud 3 korda poolfinaali, sealhulgas kohe esimesel hooajal 1991/92 ja 2009/10.
Kui pärast Sloveenia iseseisvumist asutati PrvaLiga, pääses sinna 21 meeskonda, kes mängisid kaheringilise turniiri. Nafta kvalifitseerus sinna kui Sloveenia Vabariigi Liiga eelmise hooaja 5. koha saanud meeskond. Debüüthooaja lõpetas ta 15. kohaga ja jõudis Sloveenia karikavõistlustel poolfinaali.
1992./93. aasta hooajal vähendati meeskondade arvu PrvaLigas 18-ni. Nafta jäi viimaseks ja langes liigast välja.
10 aastat mängis Nafta Sloveenia teises liigas. Kuna PrvaLiga meeskondade arvu vähendati sel ajal pikkamööda 10-ni, tähendas mängimine teises liigas sportlikus mõttes järjest paremat saavutust. Hooaegadel 1994/95 ja 1995/96 saavutas ta liigas teise koha ning pääses üleminekumängudele, aga mõlemal aastal kaotas mõlemad üleminekumängud. 1998/99 jõudis ta karikavõistlustel veerandfinaali. 2002/03 jäi Nafta ka teises liigas 14. kohale ja kuna sel aastal arvati liigast välja 5 võistkonda teise liiga meeskondade arvu vähendamise tõttu 16-lt 12-le, langes Nafta kolmandasse liigasse, kuigi jõudis karikasarjas veerandfinaali.
2003/04 võitis Nafta kolmanda liiga idatsooni ja tõusis teise liigasse tagasi. Samal aastal jõudis ta karikasarjas veerandfinaali. Juba järgmisel hooajal (2004/05) saavutas Nafta teises liigas teise koha ja tõusis PrvaLigasse. Karikasarjas jõudis ta sel aastal juba poolfinaali.
PrvaLigas on Nafta olnud igal aastal 6.–8. kohal. Aastail 2006/07 kuni 2009/10 jõudis ta karikasarjas igal aastal veerandfinaali ja neist viimasel aastal poolfinaaligi.
Kilt
Kilda lähtekivimiks on enamasti settekivim savikilt.
Kilda rahvapäraseks sünonüümiks on "kiltkivi". Nii nimetatakse vahel ka moondumata kildalisi kivimeid.
thumb|left|[[Paljandumine|Paljanduv kristalne kilt Šotimaal.]]
T-38
T-38 on Nõukogude Liidus aastatel 1936–1939 tootmises olnud kerge amfiibtank.
See töötati välja tehases nr. 37 ja võeti Punaarmee relvastusse 29. veebruaril 1936. Kokku toodeti tehastes nr. 37 ja GAZ 1340 tanki T-38.
Tanki täismass oli 3,3 t ja tema meeskonna moodustasid 2 inimest. Tanki pikkus oli 378 cm, laius 233 cm ja kõrgus 163 cm. Tanki kliirens oli 30 cm. Ta oli varustatud ühe 7,62 mm kuulipildujaga, mille lahinguvaru oli 1512 padrunit.
Tanki soomuse paksus oli kere ees, küljel ja taga 9 mm, peal 6 mm ja põhja all 4 mm, torni ees 9 mm, külgedel 8 mm ja peal 4 mm.
Tank osales Talvesõjas 1939–1940 ja lahingutes Suure Isamaasõja alguses ning oli tankistide väljaõppeks relvastuses kuni 1945. aastani.
Nõrga relvastuse ja õhukese soomuse tõttu oli T-38 ebaedukas, suletud maastikul osutus see lausa surmalõksusks. Maailmasõja alguses langes suur hulk neist sakslaste kätte. Pärast 1941. aastat kasutati seda tanki otseses lahingus harva. Pigem kasutati teda toetavas rollis, näiteks suurtükitraktorina, kuigi väidetavalt kasutati neid 1943 Dnepri forsseerimisel.
1930. aastail maastootmises olnud nõukogude tankidest oli T-38 üks kõige lahinguvõimetumatest. Tal oli isegi oma aja kohta nõrk relvastus ja õhuke soomus ning mitterahuldavad ujuvuse näitajad, mis seadsid kahtluse alla tema kasutamise võimaluse dessant- ja amfiiboperatsioonides. Ta ei sobinud ka luuretankiks, sest esiteks olid tema sõiduomadused maastikul halvad ja teiseks puudus enamikus tankides raadiojaam. Teedel jäi ta kiiruselt alla soomusautodele, aga viimaste 45 mm kahur oli võimsam kui T-38 oma. Tanki moderniseerimisvõimalused seevastu peaaegu puudusid.
Avalik arvamus
Avalik arvamus ehk ühiskondlik arvamus on massiteadvuse avaldumisvorm, mille moodustab viis, kuidas ligikaudu ühetaolistes oludes elavad inimesed tegelikkusesse suhtuvad ning mis hõlmab inimeste arvamuste ja hoiakute kogumit.
T-38
Soome kasutas tanke T-38 aktiivselt. Talvesõjas võttis ta NSV Liidult ära 29 tanki T-37A ja 13 T-38, mis lülitati Soome soomusvägede koosseisu. 1941 õnnestus Soomel endale saada veel 6 tanki T-38. 1943. aasta suveks olid kõik tankid T-37A maha kantud, sest nad olid täielikult amortiseerunud. 1944. aastal olid järelejäänud 15 tanki T-38 samuti lahinguvõime kaotanud ja muudeti tankide T-34 liikuvateks mudeliteks, mida kasutati tankitõrjerelvade kasutajate väljaõppel. Sellisena tarvitati neid Soome sõjaväes veel kaua aega ja viimased neist kanti maha alles 1960. aastatel.
Avalik arvamus
Ühiskonna võim indiviidi üle avaldub seadusandluse ja avaliku arvamusena. Seadusandlus on mõjutatud avalikust arvamusest ning seaduste olemasolu või puudumine mõjutab omakorda avalikku arvamust. Seadusandlus mõjutab indiviidi võimaliku karistuse abil, avalik arvamus aga indiviidi heakskiidu või hukkamõistu abil.
Seadusandlus kehtestatakse, avalikku arvamust ei saa kehtestada. Avalik arvamus on mõjutatav ühiskonna poolt aktsepteeritud arvamusliidrite seisukohtade, ühiskonnas levitatava reklaami ja propaganda poolt. Tänapäeval on avaliku arvamuse üheks suuremaks mõjutamise kanaliks ajakirjandus.
T-38
Erinevalt tankidest T-34, T-26 ja teistest väärtuslikumatest masinatest ei kasutanud sakslased konfiskeeritud tanke T-38 tankidena. Nad ehitasid nende baasil iseliikuvaid õhutõrjesuurtükke, paigaldades 37 mm õhutõrjekahuri T-38 kerele, kuigi see tundub väga suur relv nii väikese kere jaoks.
Säilinud tankid
2008. aasta seisuga on maailmas säilinud neli tanki T-38.
Üks neist asub Moskva oblastis Kubinka tankimuuseumis. Varem asus see Moskvas AZLK muuseumis, mis on nüüdseks likvideeritud. See tank tõsteti 1980-ndatel üles Doni jõest ja taastati niisugusse olukorda, et ta suudab sõita.
Teine asub Moskvas Relvajõudude Keskmuuseumis. See on katsemasin T-38Š.
Kolmas asub Leningradi oblastis Leningradi blokaadi murdmise muuseumis. See tõsteti 2005. aasta veebruaris üles Neevast.
Neljas asub Sverdlovski oblastis Verhnjaja Põšmas. See tõsteti mittekomplektsena üles ühest jõest Novgorodi oblastis ja restaureeriti.
Lewis Howard Latimer
Lewis Howard Latimer (4. september 1848 Chelsea, Massachusetts – 11. detsember 1928 Flushing, Queens, New York) oli üks tuntumaid mustanahalisi leiutajaid. Tema panus elektrivalgustuse ja telefonside kasutuselevõttu maailmas on tugevalt mõjutanud meid kõiki.
Latimer sündis kasvandusest põgenenud vanemate lapsena 1848. aastal. Ta elas ja kasvas vaesuses. Nooruse veetis Latimer töötades koos isaga ning tehes juhutöid, millest maksis kinni ka oma vähese koolihariduse.
16-aastaselt liitus ta USA mereväega ning pärast kodusõja lõppu lahkus sealt kiitusega. Tal õnnestus leida töö patendiametis, kus sai alguse tema kokkupuude leiutajatega. Seal omandas Latimer ka oskused, et viia ellu omaenda uudsed ideed.
1873 leiutas ta uudse veega töötava WC-poti kasutamiseks rongides.
1876 tegi ta joonised ja valmistas ette dokumendid Alexander Graham Belli leiutatud telefoni patenteerimiseks.
1880 asus Latimer tööle USA leiutaja Hiram S. Maximi ettevõttes US Lighting Company, kus ta kaks aastat hiljem leiutas Thomas Alva Edisoni kavanditele toetudes uue lambipirni. Edisoni leiutatud pirnid pidasid vastu vaid 30 tundi. Latimeri tehtud uuenduste järel aga sündis meile tuntud moodne kauapõlev lambipirn, mille modifitseeritud versiooni kasutatakse tänapäevani.
Latimer alustas karjääri Edisoni konkurendi juures töötades. Hiljem, pärast uue elektripirni leiutamist, kutsus Edison Latimeri tööle oma firmasse. Latimer võttis pakkumise vastu ning koos Edisoniga parendasid nad mitmeid olemasolevaid leiutisi. Latimer oli samuti Edisoni raamatukogu juhataja ning tõlkis dokumente prantsuse ja saksa keelest. 1890. aastal andis Latimer välja esimese raamatu elektripirnide kohta. Selle pealkiri oli "Incandescent Electric Lighting: A Practical Description of the Edison System".
Lisaks edukale leiutustegevusele oli Latimer ka kunstnik ja luuletaja.
Carrie Fisher
Carrie Frances Fisher (21. oktoober 1956 Beverly Hills – 27. detsember 2016 Los Angeles) oli USA filminäitleja ja kirjanik.
Lapsepõlv ja perekond
Tema noorem vend on produtsent ja näitleja Todd Fisher ning tema poolõed on näitlejad Joely Fisher ja Tricia Leigh Fisher.
Töö filminäitlejana
Ta on tuntud eelkõige tänu Leia rollile "Star Warsi" saaga filmides.
Surm
23. detsembril 2016 lendas Carrie Fisher Londonist Los Angelesse United Airlinesi lennukiga. 15 minutit enne maandumist tema süda seiskus ja reisija tema kõrval andis teada, et Fisher ei hinga. Üks teine reisija tegi talle kunstlikku hingamist kuni parameedikute saabumiseni. Meedikud viisid Carrie Ronald Reagani UCLA haiglasse, kus ta pandi hingamisaparaatide alla. Fisher suri neli päeva hiljem, 27. detsembril Los Angeleses 60-aastaselt. Tema tütar Billie Lourd kinnitas pere pressiesindaja Simon Hallsi kaudu oma ema surma.
Kirjandustegevus
Fisher on kirjutanud ka autobiograafia "Postcards from the Edge", mille ainetel kirjutas ta samanimelise filmi stsenaariumi.
Eesti Folkloori Instituut
MTÜ Eesti Folkloori Instituut (lühend EFI) on 2000 asutatud Eesti organisatsioon, mis tegeleb folkloori temaatikaga. EFI peab oma eesmärgiks muu hulgas säilitada ja uurida folkloori, kombeid ja usundeid, samuti edendada kultuuriuuringuid ja koostööd sarnase valdkonnaga tegelevate organisatsioonide vahel. Organisatsioon asub Tartus Eesti Kirjandusmuuseumi hoones.
Aastatel 2001–2010 andis EFI iseseisvalt välja mitmeid väljaandeid ja seejärel on EFI toetanud EKM Teaduskirjastuse väljaandeid.
Raekoja plats
Raekoja plats asub mitmes linnas:
Tallinna–Narva maantee
Tallinna–Narva maantee (põhimaantee nr 1) on üks Eesti põhimaanteid.
Maantee saab alguse Tallinna kesklinnast Viru väljakult. Edasi kulgeb maantee 10,4 km ulatuses piki Tallinna tänavaid (Narva mnt, Pronksi, Tartu mnt, Peterburi tee) Pirita jõeni, kus ületab Tallinna piiri. Tallinna–Narva maantee kulgeb piki Eesti põhjarannikut ja on Euroopa maantee E20 osa. Viimased 3,5 km kulgeb maantee piki Narva linna tänavaid: Tallinna maantee, Peetri plats, Peterburi maantee. Maantee lõpeb Sõpruse sillal Eesti-Venemaa riigipiiril. Kuni 80,7. kilomeetrini on maantee kahe eraldatud vastassuunalise sõiduteega. Tee pikkus on 212,646 km.
Maantee läbib kolme maakonda: Harju maakonda (Tallinna linn, Maardu linn, Jõelähtme vald, Kuusalu vald), Lääne-Viru maakonda (Haljala vald, Rakvere vald, Viru-Nigula vald) ja Ida-Viru maakonda (Lüganuse vald, Toila vald, Narva-Jõesuu linn, Narva linn).
Ajalugu
pisi|Saksa sõjavangide ehitatud Tallinna–Narva maantee 1940. aastate teisel poolel Jõelähtme lähedal
Varaseimad kirjalikud andmed Tallinna–Narva maantee kohta pärinevad 17. sajandi algusest, mil Hollandi saatkond reisis Tallinnast Venemaale. Hollandlaste marsruut oli Tallinn–Valkla–Kolga–Toolse–Kudruküla–Narva ja neil kulus sihtkohta jõudmiseks viis päeva. Narvast Vokani kattus hollandlaste marsruut hilisema Peterburi–Riia postiteega. 1780. aastal suunati raskesti läbitava Toila oru tõttu tee põhjarannikult lõuna poole. Tallinna–Peterburi ja Peterburi–Riia postimaanteede uueks lahknemiskohaks sai Jõhvi.
Kuni 20. sajandi alguseni oli Tallinna–Narva maantee kitsas ja käänuline pinnastee, kuid seoses autotranspordi kiire arenguga toimusid Venemaa Keisririigi viimastel aastatel maantee tähtsamatel lõikudel (Tallinna, Jõhvi ja Narva ümbruses) teetööd, ehitati kruusateid ja rajati püsisildu. Maantee remonditööd toimusid naturaalkohustuse alusel.
Iseseisva Eesti Vabariigi ajal suudeti parandada vaid üksikuid Tallinna–Narva maantee lõike, kuigi maantee kuulus kõrgeima ehk I klassi maanteede hulka. Siiski paranes Tallinna–Narva maantee seisukord tunduvalt pärast 1929. aastat, kui hakkas kehtima maanteede seadus. Uue seadusega kaotati I klassi maanteedelt naturaalkohustus ja teede korrashoidu hakati rahastama riigikassast. 1930. aastate teisel poolel said püsiva katte Tallinna, Kohtla-Järve ja Narva sissesõidud. 1940. aastal, vahetult enne Eesti okupeerimist, koostati viie aastane tegevuskava, mis nägi ette ehitada Harjumaal 20 kilomeetrit ja Virumaal 70 kilomeetrit uut teed. Puhkenud sõja tõttu jäid plaanid teostamata. Tallinna–Narva maantee sai sõjas rängalt kannatada.
thumb|Tallinna–Narva maantee Tallinna piiril 2009. aastal pisi|Tallinna–Narva maantee Loo–Maardu lõigu ehitus 2010. aastal Maanteede Valitsuse tegevuse õiendi alusel oli Saksa sõjavangide ehitatud betoonmaantee ehituse alguspunktiks maantee 22. kilomeetri lõpp. Sakslaste ehitatud tsementbetoontee pikkus oli ligi 28 kilomeetrit. 1964. aasta maantee passis kulges tsementbetoontee kilomeetritel 22,8–49,8. Maantee ehituse ajal surnud sõjavangide ametlik kalmistu asub Tallinnas Kloostrimetsas, Pirita ja Metsakalmistu vahel. Aja jooksul asendati betoontee asfaltbetoonkattega. Viimased lõigud vangide tehtust kaeti 1980. aastate alguses.