cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Manšuk Mametova
Mälestuse jäädvustamine
Mametova sai postuumselt Nõukogude Liidu kangelase aunimetuse tänu sellele, et lahingus ellu jäänud Nõukogude Liidu võitlejad rääkisid tema vaprast kangelasteost. Tema ja snaiper Alija Moldagulova olid ainsad Kasahstani naised, kes said Nõukogude Liidu kangelase aunimetuse. Oralis ehitati Mametova kuju, kuid see renoveeriti 2015. aastal, et kaasata Alija Moldagulova ja piloot Hijuaz Dospanova; monument nimetati ümber "Kasahstani rahva kuulsusrikkad tütred". Mametovast sai Nõukogude Liidu üks auväärsemaid naiskangelasi, temale pühendati luuletusi, muuseum ja laule, mis kujutasid teda kui taganemast keelduvat sõdurit. 1969. aastal kujutas Nõukogude film "Manšuki laul" tema elu sõjas, kus kangelase rollis oli näitleja Natalja Arinbasarova. Tema järgi said nime paljud tänavad ja koolid Almatõs, Nevelis, Oralis ja teistes linnades, sealhulgas Manšuk Mametova humanitaarkolledž. Mametova portree oli kujutatud mitmel Kasahstani postmargil ja Nõukogude Liidu postikaardil.
Guy Debord
Teoseid eesti keeles
"Vaatemänguühiskond". Prantsuse keelest tõlkinud Anti Saar. Tallinna Ülikooli Kirjastus, Tallinn 2013, 187 lk; ISBN 9789985587652
Kalle Tammemäe
Kalle Tammemäe (sündinud 10. septembril 1958 Antslas) on eesti infotehnoloog, endine Eesti Infotehnoloogia Kolledži rektor ja Tallinna Tehnikaülikooli õppeprorektor.
Medal
pisi|Kuldne mälestusmedal [[Venemaa keiser|keiser Nikolai II ja keiser Wilhelm II kohtumise auks 1902. aastal Tallinnas]] Medal (prantsuse keeles medaille, ladina keelest metallum 'metall') on väike, enamasti metallist või sulamist valmistatud, tavaliselt ümar, lame mälestusese või autasu.
Medaleid vermitakse mingi sündmuse mälestuseks, juubelikuupäeva puhul, autasuks sõjalise vapruse eest ning teaduse, tehnika, kultuuri, spordi, õppe- või mistahes töö alal saavutatud väga heade tulemuste eest jne.
Eristatakse medali esikülge (avers), tagakülge (revers) ja serva.
Nõukogude okupatsiooni muuseum (Kiiev)
Nõukogude okupatsiooni muuseum (ukraina keeles Музей радянської окупації) Kiievis Ukrainas on pühendatud Nõukogude režiimi kuritegude kujutamisele Ukrainas aastatel 1917–1991. Selle asutas 2001. aasta novembris Memorial ühing Vassõl Stus filiaali näitusena "Ei tohi unustada: Kommunistliku inkvisitsiooni kroonika." Aastatel 2001–2007 kasvas ekspositsioon täisväärtuslikuks muuseumiks. 30. mail 2007 sai see oma praeguse nime.
Muuseumi ajalugu
Novembris 2001 rajas Memoriali ühing Vassõl Stuse filiaal oma ruumidesse näituse pealkirjaga "Ei tohi unustada: Kommunistliku inkvisitsiooni kroonika". Ekspositsiooni algtekstideks olid dokumendid, fotod ja plakatid. Neid kogusid Ukraina Memoriali filiaal ja sõsarorganisatsioonid Venemaal. Kõige huvitavamate eksponaatide hulgas on Beria ajal loodud Nõukogude koonduslaagrite kaart Ukrainas. Näitus sisaldas selliseid osasid nagu "Kiievi martüroloogia", "Ukraina Solovki", näitust ukraina keele repressioonidest ja spetsiaalset raamatukogu. Sealses arhiivis on arvukalt dokumente, raamatuid, videolinte jm.
Juba ainuüksi sellise institutsiooni avamise fakt tekitas Ukraina ühiskonnas alguses vaidlusi. Ukraina riikliku arhiivikomitee tollane juht ja Ukraina Kommunistliku Partei liige Olha Ginsburg keeldus arhiivimaterjale uue muuseumiga jagamast. Vassõl Stusi Memoriali ühingu direktor Roman Krutsõk kirjeldas sellist keeldumist kui "tavalist kommunistlikku tava oma kuritegude varjamiseks".
Samanimelised muuseumid tegutsevad Gruusias (Nõukogude okupatsiooni muuseum), Lätis (Läti okupatsioonimuuseum) ja Eestis (Okupatsioonide ja vabaduse muuseum Vabamu).
Kansa keel
Kansa keel (kansa Kaáⁿze íe) on siuu-katooba keelkonna pärissiuu (läänesiuu) haru degiha keelte hulka kuuluv keel, mida viimati kõneldi emakeelena 20. sajandil Ameerika Ühendriikides Oklahomas.
Kansa keel on vastastikku arusaadav oseidži keelega.
Kansa keelt kirjutas 19. sajandi lõpus üles James Owen Dorsey ning 1970. aastatel Robert L. Rankin. Vähesel määral on kansa keele sõnavara leitud ka muudest 19. sajandi allikatest. Ainsad teadaolevad helilindistused kansa keele rääkijatega on teinud Robert Rankin. Dorsey ja Rankini kogutud keelematerjalid ilmusid 21. sajandi alguses kahes köites trükis: 2010. aastal avaldati tekstid ja 2012. aastal sõnastik.
Päde küla
Päde küla (ka Pädeküla) oli küla Laiuse kihelkonnas Vaimastvere vallas, praeguse haldusjaotuse järgi Jõgeva vallas. Päde liivakarjäär asub Pedja raudteejaamast 1 km põhja suunas.
Ajalugu
Küla on esimest korda kirjalikes allikates mainitud 1411. aastal. Pädekülas oli koolimaja, mis hävis 1862.a. oktoobris toimunud tulekahjus. Lapsed jätkasid õpinguid Kõola koolis.
Ujumine 1956. aasta suveolümpiamängudel
right|150px|Olümpiarõngad right|150px|Ujumine
Ujumine 1956. aasta suveolümpiamängudel Melbourne'is toimus 29. novembrist kuni 7. detsembrini. 1956. aasta olümpiamängudel võisteldi ujumises 13 alal. Meestel oli kavas 7 ja naistel 6 ala. Esimest korda oli kavas liblikujumine, kus mehed ujusid 200 metrit ja naised 100 meetrit. Võistlustel osales 33 riiki 235 sportlasega. Austraalia oli ülekaalukalt parim maa ujumises, võites 13 kuldmedalist kaheksa ja saades kokku 14 medalit.
100 m vabalt
Finaal: 30. november Osavõtjaid: 34 Riike: 19 Maailmarekord: 54,8  (1954) Dick Cleveland, Olümpiarekord:  57,1 (1952) Clarke Scholes, Olümpiavõitja 1952: 57,4  Clarke Scholes, <br style="clear:both;" />
Audrey Tang
Audrey Tang Feng (hiina keeles 唐凤, pinyinis Táng Fèng, sündinud 18. aprillil 1981, varem Autrijus Tang Tsung-han) on Taiwani poliitik ja vaba tarkvara arendaja, alates 1. oktoobrist 2016 Taiwani portfellita digiminister, 27. augustist 2022 Taiwani digiministeeriumi juht. Ametisse asudes oli Tang noorim minister ja esimene transsooline kõrgem valitsusamentik Taiwanil.
Ujumine 1956. aasta suveolümpiamängudel
1500 m vabalt
Finaal: 7. detsember Osavõtjaid: 20 Riike: 11 Maailmarekord:  18.05,9 (1956) George Breen, Olümpiarekord: 18.30,3  (1952) Ford Konno, Olümpiavõitja 1952:  18.30,3 Ford Konno, <br style="clear:both;" />
Audrey Tang
Tang algatas aastatel 2001‒2005 CPANis üle 100 vabavaralise tarkvaraprojekti ning on algatanud Pugs-projekti raames Perl 6 väljatöötamise. Digiministrina seisab radikaalse läbipaistuse eest ja kohandab digivahendeid kodanike arvamuse toomiseks otsustusprotsessidesse. Tema ja ta mõttekaaslaste liikumisest G0v väljatöötatud platvorm vTaiwan põhineb eri avatud lähtekoodiga osalustööriistadel, mis üheskoos võimaldavad teha ettepanekuid, infot jagada ja väljendada oma seisukohti, korraldada häkatone jpm. Platvormi üks eesmärke on selgitada konsensust polariseerunud debati olukorras, seda kasutati nt Uberi regulatsiooni väljatöötamisel.
Ujumine 1956. aasta suveolümpiamängudel
100 m selili
Finaal: 6. detsember Osavõtjaid: 25 Riike: 14 Maailmarekord: 1.01,2  (1955) Gilbert Bozon, Olümpiarekord: 1.05,4  (1952) Yoshi Oyakawa, 25px Jaapan Olümpiavõitja 1952: 1.05,4  Yoshi Oyakawa, 25px Jaapan <br style="clear:both;" />
Audrey Tang
Poliitiline karjäär
Alates 2014. aasta Päevalilleprotestidest alates on Tang kasutanud poliitilistes debattides digivahendeid. Esialgu kutsuti Tang valitsusele appi koostama meediapädevuse õppekava, eduka koostöö järel tehti talle ettepanek leida Taiwanile digiminister, kelleks lõpuks osutus Tang ise.
Ujumine 1956. aasta suveolümpiamängudel
200 m rinnuli
Finaal: 6. detsember Osavõtjaid: 21 Riike: 17 Maailmarekord:  2.31,0 (1955) Masaru Furukawa, 25px Jaapan Olümpiarekord: 2.34,4  (1952) John Davies, Olümpiavõitja 1952: 2.34,4  John Davies, <br style="clear:both;" />
200 m liblikat
Finaal: 1. detsember Osavõtjaid: 19 Riike: 14 Maailmarekord: 2.16,7  (1956) William Yorzyk, <br style="clear:both;" />
Audrey Tang
Töö digiministrina
Tangi vastutusala president Cai Yingweni valitsuse ministrina on avatud valitsemine, sotsiaalne innovatsioon ja nooremate põlvkondade kaasatus, mis praktikas tähendab fookust digivahenditele, sest ilma nendeta ei oleks neis valdkondades edenemist võimalik saavutada. Digiministrina on Tang keskendunud tsiviiltehnoloogia kasutamisele, mida katsetatakse koostöös vabakonnaga ning prototüübitakse ja skaleeritakse koostöös valitsusega. Tang iseloomustab end konservatiivse anarhistina ning rõhutab, et ta töötab koos valitsusega või valitsuse juures, aga mitte valitsuse jaoks. Portfellita ministrina koosneb tema meeskond eri valitsusasutuste ja vabakonna esindajatest, kes töötavad projektipõhiselt.
Digivahendite kasutamist näeb Tang kui meetodit ja mitte eesmärki iseeneses, kuid rõhutab nende puhul sõnavabaduse ja avatuse põhimõtteid. Võitluses desinformatsiooniga rõhutab Tang, et ei keskenduta valeinfo eemaldamisele infovoost, vaid sotsiaalmeedia ja suhtlusvõrgustike seirele ning kiirele reageerimisele kahjulikule väärinfole, pakkudes operatiivselt sellele alternatiivset korrektset teavet sotsiaalmeediale kohases ja soovitatavalt humoorikas vormis.
Ujumine 1956. aasta suveolümpiamängudel
4x200 m vabalt
Finaal: 3. detsember Osavõtjaid: 11 võistkonda Maailmarekord: 8.24,5  (1956)  Boris Nikitin, Vladimir Strustšanov, Gennadi Nikolajev, Vitali Sorokin Olümpiarekord: 8.31,1  (1952) Wayne Moore, William Woolsey, Ford Konno, James McLane Olümpiavõitja 1952:  8.31,1 Wayne Moore, William Woolsey, Ford Konno, James McLane <br style="clear:both;" />
100 m vabalt
Finaal: 1. detsember Osavõtjaid: 35 Riike: 16 Maailmarekord:  1.02,4 (19) Lorraine Crapp, Olümpiarekord: 1.05,5  (1952) Judit Temes, 24px Ungari Olümpiavõitja 1952:  1.06,8 Katalin Szőke, 24px Ungari <br style="clear:both;" />
Audrey Tang
Töö digiministrina
Seejuures avaldab nii digiminister Tang ise kui tema büroo kogu materjali Creative Commons vabakasutuslitsentsi all ning sõltumatult ärilistest platvormidest, et tagada info taaskasutamine ja levik digikeskkonnas. Koostööd tsiviiltehnoloogia ringkondadega peab Tang oluliseks Taiwani eduka toimetuleku juures korooniakriisiga, mille raames suudeti kiiresti võtta kasutusele aktivistide poolt loodud kaitsemaskide laoseisu seire ja jaotamise rakendus ning juurutada vabakonna poolt hallatud pseudonüümne SMSidel põhinev kontaktiseire rakendus. Tangi sõnul on korooniakriisiga suudetud hakkama saada ilma ühiskonna sulgemise ja info vaba leviku piiramiseta.
Ujumine 1956. aasta suveolümpiamängudel
400 m vabalt
Finaal: 7. detsember Osavõtjaid: 26 Riike: 13 Maailmarekord: 4.47,2  (1956) Lorraine Crapp, Olümpiarekord: 5.12,1  (1952) Valéria Gyenge, 24px Ungari Olümpiavõitja 1952: 5.12,1  Valéria Gyenge, 24px Ungari <br style="clear:both;" />
100 m selili
Finaal: 5. detsember Osavõtjaid: 26 Riike: 14 Maailmarekord:  1.10,9 (1939) Cor Kint, Olümpiarekord: 1.13,8  (1952) Geertje Wielema, Olümpiavõitja 1952:  1.14,3 Joan Harrison, 24px LAL <br style="clear:both;" />
200 m rinnuli
Finaal: 30. november Osavõtjaid: 14 Riike: 10 Maailmarekord: 2.46,4  (1956) Ada den Haan, Olümpiarekord: 2.51,7  (1952) Éva Székely, 24px Ungari Olümpiavõitja 1952: 2.51,7  Éva Székely, 24px Ungari <br style="clear:both;" />
100 m liblikat
Finaal: 5. detsember Osavõtjaid: 12 Riike: 8 Maailmarekord: 1.10,5  (1956) Atie Voorbij, <br style="clear:both;" />
4x100 m vabalt
Finaal: 6. detsember Osavõtjaid: 10 võistkonda Maailmarekord: 4.19,7  (1956) Lorraine Crapp, Dawn Fraser, Faith Leech, Margaret Gibson Olümpiarekord: 4.24,4  (1952) 24px Ungari Ilona Novák (1.07,8), Judit Temes (1.05,8), Éva Novák (1.05,1), Katalin Szőke (1.05,7) Olümpiavõitja 1952: 4.24,4  24px Ungari Ilona Novák (1.07,8), Judit Temes (1.05,8), Éva Novák (1.05,1), Katalin Szőke (1.05,7) <br style="clear:both;" />
Medalid
Korraldajariik
Audrey Tang
Töö digiministrina
Üldpõhimõttena toob Tang välja, et valitsuse usaldusväärsus sõltub kodanike usaldamisest valitsuse poolt, misttõttu on tema kreedoks digiministrina luua koostööplatvorme, kus kodanikud saavad valitsusest ja ärihuvidest sõltumatult osaleda avalikus elus. Tang rõhutab kodanike aktiivset rolli digikeskkonnas ja peab seda meedia- ja digipädevuse nurgakiviks. Ta peab konkurentsieeliseks avatud ühisloomeliste platvormide kasutamist ja on soovitanud selleks liituda Vikipeedia ja OpenStreetMapi kogukondadega.
Eluloolist
Tangi vanemad töötasid ajalehe China Times juures, lapse haridusega tegeles peamiselt Tangi ema. Tang kannatas tugevalt koolikiusamise all ja vahetas korduvalt koole, suur osa tema haridusteest möödus andekate ja või probleemsete laste klassides ja eri õppemeetodeid katsetades. Seoses isa doktoriõpingutega õppis Tang ühe aasta ka Saksamaal, kuid Taiwani naastes kooliprobleemide intensiivistumise tõttu jäi 14-aastaselt kokkuleppel kooli juhtkonnnaga püsivalt iseseisvale õppele. Tang kirjeldab oma rahulolematust õpikute ja korraldatud õppega eri koolides ning osutab, et Internetis uurimistöö tegemine ja meililistides või meili teel otse teadlastega suhtlemine sobis tema haridusvajadustega.
Programmeerimisega puutus Tang esimest korda kokku 8-aastaselt BASICu õpiku kaudu. Esialgu programmeeris ta paberil, kuid veidi hiljem arvuti omandamise järel kirjutas ta õppeprogramme, 12-aastaselt hakkas programmeerima Perlis, mille arendajate kogukonnaga on jäänud seotuks pikemaks ajaks.
Tang kirjeldab, et on teinud läbi kaks puberteeti, esimene oli poisiea puberteet, kuid loomupäraselt madala testosteroonitaseme tõttu jäi see poolikuks. Teise puberteedi tegi Tang läbi 24-aastaselt, mille tulemuseks oli soo meditsiiniline kohendamine ja nimevahetus. Suheldes palju tarkvaraarendajate kogukondadega selgitas ta esmalt neile oma soomuutust läbi binaarsuse puudulikkuse, käitusaja tüübiteisenduse ja vajaduse imaginaararvude järele, nüüdseks kirjeldab Tang end postsoolisena.
Tang väljendab oma hoiakut maailma keerukuse, lihtsate lahenduste puudulikkuse ja perfektsionismi ekslikkuse teemal tsiteerides Leonard Coheni laulu "Anthem". Tang kasutab viisakusväljendina Star Treki ulmemaailmast pärit vulkani tervitust ning kirjeldab seda hoomatava lühivormina jätkusuutliku arengu soovimiseks.
Valimisringkond nr 9
pisi|Valimisringkond nr 9 Valimisringkond nr 9 on Riigikogu valimiste ringkond, mis hõlmab Jõgeva maakonna ja Tartu maakonna. <!---
1992. aasta Riigikogu valimised
Ringkonda kuulus ja seal oli saadaval 6 mandaati.
1995. aasta Riigikogu valimised
Ringkonnas oli saadaval mandaati.
1999. aasta Riigikogu valimised
Ringkonnas oli saadaval mandaati.
2003. aasta Riigikogu valimised
Ringkonnas oli saadaval mandaati.
2007. aasta Riigikogu valimised
Ringkonnas oli saadaval mandaati.
2011. aasta Riigikogu valimised
Ringkonnas oli saadaval 8 mandaati. Hääleõiguslikke valijaid oli 70 092, neist käis valimas 41 324 ehk 58,96%. E-hääli anti 9227.
Isikumandaadi sai Sven Mikser (SDE, 7431 häält). Ringkonnamandaadi said Jürgen Ligi ja Kalle Jents (RE), Helir-Valdor Seeder ja Kaia Iva (IRL), Helmen Kütt (SDE), Enn Eesmaa (KE). --->
2015. aasta Riigikogu valimised
Ringkonnas oli saadaval 8 mandaati. Hääleõiguslikke valijaid oli 66 106, neist käis valimas 41 182 ehk 62,3%. E-hääli anti 11 823.
Isikumandaadi sai Urmas Kruuse (RE; 5960 häält). Ringkonnamandaadi said Marika Tuus-Laul (KE), Tanel Talve (SDE), Igor Gräzin (RE) ja Aivar Kokk (IRL). Selles ringkonnas kandideerinutest said kompensatsioonimandaadi Raivo Põldaru (EKRE), Jaak Aaviksoo (IRL) ja Terje Trei (RE).
2019. aasta Riigikogu valimised
Ringkonnas oli saadaval 7 mandaati.
Isikumandaati ei saanud keegi. Ringkonnamandaadi said Urmas Kruuse (RE) 5398 häälega, Peeter Ernits (EKRE) 3846 häälega, Marika Tuus-Laul (KE) 2095 häälega ja Valdo Randpere (RE) 2079 häälega. Kompensatsioonimandaadi said Kert Kingo (EKRE) 1082 häälega ja Aivar Kokk (IE) 2536 häälega.
2023. aasta Riigikogu valimised
Ringkonnas oli saadaval 7 mandaati.
Epitoom
Epitoom (inglise keeles epitome, prantsuse keeles épitome, saksa keeles Epitome, soome keeles epitoomi, vene keeles эпитома) on raamatukogunduses mingi ala lühiülevaade või suurema teose väljavõte või kokkuvõte.
Eesti näitekirjandus
Näitekirjanduse sünnist 1925. aastani
Esimesed eestikeelsed näitemängud etendati Pärnus Johann Heinrich Rosenplänteri eestvõtmisel 1816. aastal. Etenduseks oli "Talgus" "lustmäng I vaatuses von Kotzebue ja von Knorringi poolt saksa ja eesti keeles kirjutatud". 1824. aastal mängiti "Permi Jaago unenägu", mille oli saksa keelest tõlkinud näitleja Steinberg. 1829. aastal etendati "Liiso ja Ado ehk kaval peigmees". Nende näidendite käsikirju pole säilinud.
1865. aastal, kui asutati Vanemuise selts tõlkis Johann Voldemar Jannsen ise "Permi Jaago unenäo" ja kirjutas "Tuhalaane valitsuse". Eesti näitekirjanduse sünniks loetakse 1870. aasta jaanipäeva, mil Tartus Vanemuise seltsi 5. sünnipäeva peol mängiti Lydia Koidula "Saaremaa onupoega". Koidula kaasaegse Juhan Kunderi sulest valmisid näitemängud "Mulgi mõistus ja tartlase tarkus" (1881), "Muru Miku meelehaigus" (1882), "Kroonu onu" (1885), "Mõrsja ja märatsejad" (1887), "Kingu Laos" (1890 postuumselt).
Jääv koht eesti näitekirjanduse ajaloos on kirjanik August Kitzbergil, kelle esimesed näidendid "Punga Mart ja Uba Kaarel", "Pila Peetri testament" ning "Rätsep Õhk" ja "Püve talus" olid tema jutustuste dramatiseeringud. 1905. aasta revolutsiooni sündmuste tõukel ilmus Kitzbergilt draama "Tuulte pöörises", mis kanti esimest korda ette Vanemuise teatri avamisel 1906. aastal. Järgmisena valmisid jutustuste järgi lavastatud "Libahunt" ning draama viies vaatuses ja kuues pildis "Kauka jumal".
Eduard Vilde loomingust tuleb siinses kontekstis esile tõsta eesti esimest "kõigiti kordaläinud komöödiat" "Pisuhänd" ning 1912. aastal valminud draamat "Side".
Oskar Luts näitekirjanikuna oli elav rahvaelu kirjeldaja, tema tükid olid täis talupojalikku huumorit. Lutsu näiteloomingus väärivad äramärkimist "Kapsapea", "Ärimehed" ja "Pärijad" ning kolmevaatuseline "Paunvere". Luts on kirjutanud ka näidendid "Sootuluke", "Sinihallik" ja "Ülemiste vanake".
Anton Hansen Tammsaarelt ilmus 1921. aastal "Juudit", mida võib pidada esimeseks eesti klassikaaineliseks näidendiks. Suurem osa "Juuditi" sündmusi on piibliainelised.
Hugo Raudsepp on kirjutanud komöödia "Demobiliseeritud perekonnaisa" ja piibliainelise draama "Kohtumõistja Simson".
1925. aastal ilmus Mait Metsanurga draama "Kindrali poeg", mis etendus Vanemuises.
Ernst Hertel
Ernst Wilhelm Hertel (8. oktoober 1897 Samaara kubermang – 25. mai 1957 Hohenlockstedt, Schleswig-Holstein) oli baltisaksa päritolu Eesti arst.
Ta sündis volgasakslaste Zürichi asunduses Nikolajevski maakonnas Samaara kubermangus. Ta lõpetas aastal 1917 Astrahani 1. Gümnaasiumi ja astus samal aastal Kiievi ülikooli (Saraatovis) arstiteaduskonda, kus õppis aastani 1918. Siis tuli Eestisse ja asus samal aastal õppima Tartu Ülikooli arstiteaduskonda, kuid õpingud katkestas Vabadussõda. Vabadussõjast võttis ta osa aastatel 1919–1920 Balti pataljoni koosseisus. Õpingud arstiteaduskonnas jätkusid ja aastal 1924 lõpetas ta ülikooli arstiastme väärilisena. Akadeemiliselt kuulus ta korporatsiooni Fraternitas Academica.
Aastatel 1924–1926 oli ta arst Murikatsis Kärstna vallas ning 1926–1930 töötas eraarstina Karksi-Nuias. Seejärel kvalifitseerus ta ümber suu- ja hambahaiguste arstiks ja töötas aastani 1939 hambaarstina Narvas.
Aastal 1939 repatrieerus ta perekonnaga Saksamaale. Aastatel 1940–1945 töötas ta hambaarstina Adlershorstis ja aastast 1945 Hohenlockstedtis Schleswig-Holsteinis.
Dr. Ernst Hertel suri aastal 1957 Hohenlockstedtis Schleswig-Holsteinis.
Isiklikku
Tema isa William Oskar Hertel ja õemees (õe Beate Käthe abikaasa) Theodor Kima olid arstid.
Hamburg (LAV)
Hamburg on asutatud 1857. aastal saksa ümberasujate poolt.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Hamburgi elanikest mustanahalisi aafriklasi 95,85%, valgeid 4,01%, värvilisi 0,07% ja India või Aasia päritolu inimesi 0,07%. Koosa keelt pidas emakeeleks 91,15% inimesi, inglise keelt 4,91%, tsonga keelt 1,56%, afrikaani keelt 1,19% ja sotho keelt 0,67%.
Johan Kesküll
Johan Kesküll (ka Johann Kesküll ja Johannes Eduard Kesküll; 24. juuni 1872 – 3. jaanuar 1924) oli Eesti poliitik ja tööstusjuht.
Johan Kesküll sai hariduse Tallinna Nikolai õigeusu kihelkonnakoolis ja teedeministeeriumi tehnikakoolis.
Ta töötas konstruktorina raudteel ja oli admiraliteedi mehaanikatehaste ülema abi. Saksa okupatsiooni lõppedes oli ta Tallinna sadamatehaste juhataja.
Ta oli majaomanikke esindav Tallinna linnavolikogu liige. Ta oli I ja II Riigikogu liige. II Riigikogu koosseisu valiti ta Üleriikliku Majaomanike Seltside Liidu poolt. Pärast tema surma sai Riigikogusse Johannes Mürk.
Kesküll oli Estonia Seltsi liige ja spordiseltsi Kalev asutajaliige. Ta oli Tallinna vaestelastekohtu esimees.
Ta maeti 6. jaanuaril 1924 Kalamaja kalmistule.
Võimalikkus
Võimalikkus (kreeka keeles dynamis, ladina keeles possibilitas, potentia, saksa keeles Möglichkeit) on
Loogiline võimalikkus ja reaalne võimalikkus ei ole mitte asja omadused, vaid üksnes mõtlemise ja selle objektide suhte (Beziehung) või senisele tunnetusele põhineva fakti oodatavuse (die Erwartung eines Tatbestandes auf Grund der bisherigen Erkenntnis) väljendus (Ausdruck).
Võimatu on see, mis on vastuolus mõtlemise reeglite (Denkgesetzen) või teaduslikult saadud kogemusega (wissenschaftlich verarbeiteten Erfahrung).
Karksi-Nuia tänavate loend
Siin on loetletud Karksi-Nuia tänavaid ja toodud nende pikkused.
Johan Lagus
Johan Lagus (14. jaanuar 1902 Pärnumaa – 2. juuli 1963 Stockholm) oli eesti jurist.
Soome Kristlikud Demokraadid
Soome Kristlikud Demokraadid (soome keeles Suomen Kristillisdemokraatit; rootsi keeles Kristdemokraterna i Finland) on Soome kristlik-demokraatlik ja konservatiivne erakond.
Johan Lagus
Ta õppis aastatel 1923–1931 Tartu Ülikoolis õigusteadust. 1936. aastast töötas ta vandeadvokaadina Tartus.
Soome Kristlikud Demokraadid
Erakond asutati 6. mail 1958. Varem oli erakonna nimi Soome Kristlik Liit (Suomen Kristillinen Liitto).
Johan Lagus
Ta kuulus Korporatsioon Vironiasse ja Kaitseliitu.
1944. aastal põgenes Lagus Rootsi ja oli seejärel tegev väliseesti organisatsioonides.
Soome Kristlikud Demokraadid
Erakonna esimees on alates 2015. aastast Sari Essayah. Enne teda oli esimees alates 2004. aastast Päivi Räsänen.
Jaan Änilane
Jaan Änilane (16. oktoober 1903 Viljandi – 15. september 1972 Viljandi rajoon) oli eesti põllumees. Eesti Nõukogude Liiduga liitmine 1940 aastal: Riigivolikogu delegatsioon oli 21-liikmeline. Sinna kuulus ka Jaan Änilane.
Ilmar Rootsi
Ilmar Rootsi (12. mai 1937 – 19. veebruar 2021) oli Eesti sportlane (jooksja) ja hundiuurija, üks tuntumaid jahindusloolasi.
Vasara põik
Vasara põik on tänav Tartus Ropka linnaosas. See algab Vasara tänavalt ja liitub Jalakakuru tänavaga.
Ilmar Rootsi
Ta oli pärit Harjumaalt Padiselt, kuid suurem osa tema elust möödus Tartus, ta oli ka Tartu Jahindusklubi liige.
Keskkonnasertifitseerimine
Keskkonnasertifitseerimine (inglise environmental certification) on protseduur, mille käigus erapooletu osapool – sertifitseerimisorgan – tõendab kirjalikult, et organisatsioon, toode, tootmisprotsess või teenus vastab kindlatele keskkonnanõuetele.
Ilmar Rootsi
Sportlasena
Noorena oli Ilmar Rootsi aktiivne sportlane, kahekordne Eesti meister kesk- ja pikamaajooksus. Oma esimese võidu sai ta 1955. aastal Padise külanõukogu spordipäeval, 1500 m jooksus ajaga 5,27,0. Ja sealt algas ka tema tõeline sporditee. Pärast Padise 7-klassilise kooli lõpetamist läks ta edasi õppima Jänedale ja ta ise ütleb, et kui poleks sinna sattunud, poleks ehk olnud neid tulevasi võite ja medaleid.
Vasara põik
Tänav on umbes 200 meetri pikkune ja sel on üks lisaharu. Postiindeksiga 50113.
Keskkonnasertifitseerimine
Keskkonnasertifitseerimise positiivset tulemust kinnitatakse tavaliselt sertifikaadi või märgisega.
Ilmar Rootsi
Sportlasena
Oma esimese medali võitis ta aga 21-aastaselt, 1958 aastal, Viljandis toimunud Eesti murdmaajooksu esivõistlustel 3km jooksul 7 koht.
1966. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna, töötas treeneri ja metoodikuna, võitis hiljem medaleid veteranide Euroopa meistrivõistlustelt.
Loodushuvilise ja jahindusloolasena
Jahimehe ja suure ajaloohuvilisena kujunes Ilmar Rootsist aastate jooksul Eesti jahindusajaloo üks parimaid tundjaid ja uurijaid. Ta avaldas üle saja artikli ajakirjades Eesti Loodus, Eesti Mets, Eesti Jahimees, kirjutades Eesti jahinduse ajaloost ja ulukitest, meie esivanemate uskumustest ja kommetest seoses jahi ning ulukitega.
Tema elutööks kujunes aga hundi mineviku ja rahvapärimuste uurimine. Tõuke selleks sai ta 1980. aasta käigust Eesti Kirjandusmuuseumisse, mil hakkas uurima jahipidamise ja ulukite kohta käivat pärimust Jakob Hurda ja Matthias Johann Eiseni rahvaluulekogudes ja rahvaluule arhiivis. Uurimistöö tulemusena ilmus 2005. aastal monograafia "Tuli susi soovikusta" ja 2011. aastal kaitses ta Tartu Ülikooli ajaloo ja arheoloogia instituudi juures doktoritööd "Hunt ja inimene: suhted Eestis XVIII sajandi keskpaigast XIX sajandi lõpuni" (juhendaja professor Tiit Rosenberg). Veel on tema sulest ilmunud raamat "Jaht ja ulukid rahvakultuuris".
Ilmar Rootsi kuulus ajalehe Jahimees ja sellest välja kasvanud ajakirja Eesti Jahimees toimkonda peaaegu väljaande asutamisest alates.
Tunnustus
2020. aastal autasustas Eesti Jahimeeste Selts teda seltsi kõrgeima autasuga, vapimärgiga "Metsis".
Supercoppa Italiana
Supercoppa italiana on 1988. aastast jalgpallihooaja eel toimuv tiitlivõistlus, millest võtavad osa eelmise hooaja Itaalia meister ja Coppa Italia võitja. Kui mõlema turniiri on võitnud sama klubi, siis Serie A meister mängib karikavõistlustel teise koha saanud meeskonnaga.
Jaama plats
Jaama plats on väljak Narvas Kalevi linnaosas Vaivara ja Vaksali tänava vahel Jaama pargist lääne pool ja Vaksaali tänav 19 maa-alalt ida pool.
Jaama platsi ja selle ümbruskonna detailplaneering algatati 26. augustil 2010 Narva Linnavolikogu otsusega nr 131 bussiterminali ehitamiseks. 1. maiks 2020 olid Narva bussijaama varikatuse ehitustööd lõppenud ja bussijaama perroon avatud.
Kahju tekitamine
Kahju tekitamine (inglise damaging) on tegevus(ed) või tegevusetus, mille tulemusena on kehtivaid väärtushinnanguid arvestades vähenenud mingi eseme (subjekti) või protsessi väärtus või muutunud selle tähendus.
Keskkonnale kahju tekitamise probleemi tunnetamine muutub üha enam selliste ühiskondlike kokkulepete osaks.
Aivo Sadam
Aivo Sadam (sündinud 1. mail 1980) on eesti näitleja ja muusik.
Lapsena elas ta Kuressaares ja õppis Kuressaare gümnaasiumis.
2003. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia näitleja erialal.
Aastatel 2004–2006 töötas näitlejana Salong-Teatris ja Lasteteatris Trumm.
2006. aastal asutas Lasteteatri Lepatriinu, mille juht ja näitleja on ta praeguseni.
Ta on ansambli Sada ja Seened laulja ning mänginud komöödiaseriaalis "Naabriplika" Solisti.
Heino Lepikson
Heino Lepikson (26. veebruar 1914 Bakuu – 2. detsember 2002 Tallinn) oli eesti tehnikateadlane, Tallinna Tehnikaülikooli professor.
Haridus
Lõpetas aastal 1933 kuldmedaliga Tallinna Prantsuse Lütseumi. Aastal 1934 lõpetas ta Kaitseväe Ühendatud Õppeasutiste aspirantide kursused. Aastal 1938 lõpetas ta (medaliga) Nancy ülikooli elektrotehnika ja rakendusmehaanika instituudi mehaanikainseneri kutsega. Jäi samasse doktorantuuri, kuid õpingud katkestas Teine maailmasõda. Aastal 1949 kaitses Leningradi Polütehnilises Instituudis tehnikakandidaadi väitekirja.
Töökäik
Õppetöö vaheaegadel töötas Nancy Ülikoolis, oli rakendusmehaanika õppetooli vanemassistent, laboratoorsete tööde juhataja 1938/39; ASi A. M. Lutheri Põhjavabrik juhataja 1939–1940; NSV Liidu Riikliku Liidutehase nr 463 (ümbernimetatud Lutheri vabrik) osakonnaülem 1940–1941. Mobiliseeriti 1941, Tšeljabinski Metsatööstuse mehaanik 1941–1942; Eesti Laskurkorpuse ohvitser, suurtükiväe kapten, diviisi tehnilise varustuse autoteenistuse ülem 1942–1945.
Tallinna Polütehnilises Instituudis ja TTÜs 1945–2002: mehaanilise tehnoloogia/metallide tehnoloogia kateedri vanemõpetaja 1945–1947, dotsendi kt 1947–1950; ühtlasi teadusliku uurimissektori juhataja 1949–1957; masinaehituse kateedri dotsent 1950–1957; masinaelementide kateedri dotsent 1957–1962, kateedrijuhataja 1956–1971 ja professor 1962–1984; teadusprorektor 1956–1984; konsultantprofessor 1984–1992; masinaõpetuse instituudi mehhanismide ja masinate teooria erakorraline professor 1992–1994, masinamehaanika õppetooli emeriitprofessor 1994–2002.
Teadustöö põhisuunad
Mehhanismide ja masinate teooria; üks alusepanijaid tahkete kehade jaoskulumise uurimise koolkonnale; koos professor Ilmar Kleisiga rajas Eestis erosioonkulumise uurimissuuna. Avaldas üle 100 publikatsiooni, sealhulgas käsiraamatuid, entsüklopeediaartikleid. Tema juhendamisel on kaitstud 10 kandidaadiväitekirja.
Teaduskorralduslik tegevus
Kinnitati Insenerikoja liikmekandidaadiks 1939; oli Eesti NSV Ministrite Nõukogu teaduslik-tehnilise komitee kauaaegne liige; "Eesti Nõukogude Entsüklopeedia" ühiskondliku teadusliku osakonna tehnikavaldkonna toimetaja ja ajakirja Tehnika ja Tootmine toimetuskolleegiumi liige; TTÜ teadusjuhina oli tegev 35 aastat, mil määratleti tollaste teadusuuringute põhisuunad, rajati ja arendati teaduslaboreid. Sõprusühingu NSV Liit – Prantsusmaa Eesti osakonna juhatuse liige, rahvasaadik Tallinna Linna TS nõukogus 1965–1971, Tallinna Teadlaste Maja asutaja- ja nõukogu liige.
Isiklikku
Ta oli kaks korda abielus. Esimesest abielust Vilmaga sündisid pojad Robert ja Viktor ning tütar Astrid. Teine abikaasa Ilse oli kunstnik.
Jaan Põder (asunik)
Jaan Põder (26. september 1894 Taevere vald, Viljandimaa – 25. aprill 1965) oli eesti käsitööline, asunik ja Eesti NSV poliitik.
Elulugu
Põder sündis 1894. aastal Taevere vallas töölise pojana. Hariduse omandas ta Viljandis tolleaegses Vene kihelkonnakoolis. Oma kutsetööd hakkas Põder õppima 14-aastaselt. Aastatel 1915-1917 võttis osa maailmasõjast, mille lõppedes osales Vabadussõjas algusest lõpuni. 1922. aastast oli Põder tegev Viljandi Nahatööliste Ametiühingus ja elukutselt kingsepp. Ametiühingu tegevuses osaledes puutus Põder kokku ka kommunistliku liikumisega. 1937. aastal osales Põder Eesti esimese (kingseppade) artelli "Täht" loomisel.
Juunipöörde järel korraldatatud valimistel kandideeris Põder Eesti Töötava Rahva Liidu nimekirjas 60. valimisringkonnas Põltsamaal ja pääses II Riigivolikokku. Juuli lõpus moodustas Põder Eestimaa Kommunstliku Partei Viljandimaa parteikomitee. Pärast Riigivolikogu ümberkorraldamist ajutiseks Eesti NSV Ülemnõukoguks jätkas Põder Ülemnõukogu liikmena kuni valimisteni.
Pärast tööd Ülemnõukogus jätkas Põder tööd jalatsitetsehhi juhatajana samas artellis, mis oli ümber nimetatud "Leegiks". 1957. aastast kuni oma surmani veetis Põder Viljandis Männi tänaval pensionil.
Parma Calcio 1913
Parma FC (varem Parma AC) on Itaalia jalgpalliklubi.
Klubi loodi 1913. aastal Parmas Verdi Foot Ball Clubi nime all. Klubi mängib Serie A-s.
Vigvam
pisi|[[Apatšide vigvam]] Vigvam on enamasti kuplikujuline indiaanlaste elamu. Vigvam on levinud peamiselt USA lääne- ja edelaosas.
Onni meenutavat vigvamit hoiavad püsti poolkaarekujulised puittoed. Need kaetakse katusematerjaliga, mis võib olla rohi, pilliroog, puukoor. Vigvami ehitamine on aeganõudvam kui tipi ehitamine. Vigvam mahutab 10–20 inimest.
Kirsi tänav (Keila)
<mapframe latitude="59.313446" longitude="24.414411" zoom="16" width="220" height="222" align="right"> { "type": "FeatureCollection", "features": [ {     "type": "Feature", "properties": { "stroke": "#fc0303", "stroke-width": 3, },     "geometry": { "type": "LineString", "coordinates": [ [           24.413649,            59.313711          ],          [            24.414346,            59.313842          ],          [            24.414679,            59.313881          ],          [            24.414968,            59.313889          ],          [            24.415092,            59.312964          ]        ]      }    }  ] } Kirsi tänav on tänav Keila linnas, mis ühendab Mäe tänavat ja Paldiski maanteed.
Kuni 2018. aasta oktoobrini oli Keilas kaks Vasara tänavat (põhjapoolne ja lõuna poolsed liinid), siis korrastamaks Vasara tänava piirkonna aadresse moodustas Keila Linnavalitsus 2018. aastal kolm uut tänavat, mis said nimedeks – Vasara põik, Kirsi tänav ja Mäe tänav.
Tänav on saanud nime ühe eramu kirsiaia järgi, mis asub tänava servas. Tänava pikkus on 140 meetrit.
Alliklepa rannavallistik-põiksäär
Alliklepa rannavallistik-põiksäär on põiksäär Harju maakonnas Lääne-Harju vallas. Aktiivse rannasetete ümberpaigutumise tagajärjel on põiksääre taha tänapäeval tekkinud madal rannajärv – Kolviku järv.
Alliklepa rannavallistik-põiksäär on arvele võetud ürglooduse objektina.
Claude Bessy
Aastatel 1942–1946 õppis Bessy Pariisi Rahvusooperi Balletikoolis. Pärast selle lõpetamist 1946. aastal 13 aasta vanuses võeti ta tantsijana Pariisi Ooperi balletitruppi, kus ta alustas rühmatantsijana. 1952. aastal sai ta trupi juhtivaks solistiks ja 1956. aastal 24-aastaselt étoile’iks. Lavakarjääri lõpetas Bessy 1975. aastal.
Aastatel 1970–1971 oli Bessy Pariisi Ooperi Balleti kunstilise juhi kohusetäitja ja 1972–2004 École de danse de l'Opéra national de Paris' direktriss. Tema õpilased olid näiteks Patrick Dupond, Manuel Legris, Laurent Hilaire, Marie-Claude Pietragalla ja Agnès Letestu.
Schottky barjäär
Schottky barjäär ehk Schottky siire on potentsiaalibarjäär, mis kujuneb metalli ja pooljuhi kontaktpinnas. Harilikult kasutatakse sellist n-pooljuhti, mille elektronide väljumistöö on väiksem kui metallil (väljumistöö on vähim energia elektronvoltides, mis on vajalik elektroni väljutamiseks ainest). Sel juhul difundeeruvad elektronid põhiliselt pooljuhist metalli ja pooljuhi piirikihis moodustub enamuslaengukandjaist (elektronidest) vaene kiht, mida nimetataksegi Schottky  barjääriks. Selle kihi paksus ja seega takistus sõltub siirdele rakendatava pinge polaarsusest, nii et siirdel on alaldustoime (ühesuunaline juhtivus).
Seda nähtust, mida matemaatiliselt kirjeldas Walter Schottky 1938. a, kasutati juba 1920. aastatel detektorraadio detektoris (alaldav kontakt tekkis püriiditükikese pinna mingi tundliku punkti ja terava traadiotsa vahel).
Schottky barjääriga väljatransistor on struktuuri ja talitluspõhimõtte poolest samalaadne pn-väljatransistoriga, ületades viimast tunduvalt toimekiiruse ja pinge-voolu karakteristiku tõusu poolest. Legeerimata dielektrilisel GaAs-kristallil on tekitatud rohke doonorlisandiga n+-tüüpi lätte- ja neelupiirkonnad; nendevahelise n-tüüpi kanali paksus on suurusjärgus 0,1 µm ja pikkus 1 µm. Kanalile on kantud paisuelektroodina toimiv metallikiht. Negatiivse paisupingega saab muuta kanali juhtivat ristlõiget ja seega tüürida neeluvoolu. Suur sisendtakistus säilib ka kuni 0,5-voldisel positiivsel paisupingel; kõrgemal päripingel siire avaneb.
Deniss Pušilin
Deniss Pušilin (sündinud 5. mail 1981 Makijivkas) on sõjalis-poliitilise rühmituse Donetski Rahvavabariik (DRV) liider.
Ta oli alates 7. septembrist 2018 DRV juhi kohusetäitja ning on alates 20. novembrist 2018 DRV juht ja relvajõudude ülemjuhataja. DRV endise kaitseministri Igor Strelkovi kinnitusel on tegemist Moskva kuraatorite marionetiga.
Kohaliku meedia kinnitusel viibis Pušilin alates 28. septembrist 2019 koduarestis.
6. detsembril 2021 andis partei Ühtne Venemaa esimees Dmitri Medvedev partei aastakoosolekul Moskvas Leonid Passitšnõkile ja Deniss Pušilinile üle partei liikmepileti.
Globaalsus
Protsessi, mida iseloomustavad kasvav rahvusvaheline kaubandus ja tihenev kultuurivahetus, mis muudavad maailma majandust ja ühiskonda, nimetatakse globaliseerumiseks.
Klimavičy
Klimavičy (transkribeerituna Klimavitšõ, poola keeles Klimowicze, leedu keeles Klimavičai või Klimovičiai) on linn Valgevenes Mahiloŭ oblastis, Klimavičy rajooni halduskeskus. Klimavičy asub Mahiloŭ linnast 124 kilomeetri kaugusel Orša ja Unetša vahelise raudtee ääres.
Haridust annavad neli keskkooli, põllumajanduskolledž, spordikool ja muusikakool. Linnas on kultuurimaja ja neli raamatukogu. Seal antakse välja ajalehte «Родная ніва». Linnas on toiduainetetööstus, seal valmistatakse ka ehitusmaterjale.
Vaatamisväärsused on koduloomuuseum, osaliselt säilinud vanalinn ja XIX sajandi keskel valminud õigeusu kirik.
Ajalugu
left|pisi|Linnaplaan aastast 1839
Kohalik areng
Kohalik areng (inglise local development) on majanduslik ja sotsiaalne ning looduskasutuse ja looduskaitsega seotud edenemine kogukonnas, mis on määratletud kindla, enamasti ühe kohaliku omavalitsuse või muu väiksema haldusalaga.
Klimavičy
Ajalugu
Klimavičyt on esimest korda kirjalikult mainitud aastal 1581. Selle varasemad omanikud olid Glinskid. See kuulus toona Mstsisłavi vojevoodkonda.
Aastal 1626 asutati sinna dominiiklaste klooster. XVII sajandiks oli külast saanud alev, mille keskuseks oli katoliku kiriku juures asuv väljak. Aastal 1720 läks alev Bielackite valdusse, aastast 1758 oli see Hołyńskite valdus.
Poola jagamisel läks alev aastal 1772 Venemaa koosseisu, kus hakkas kuuluma Mogiljovi maakonda. Aastal 1777 sai Klimavičyst linn. Aastal 1897 oli seal kolm õigeusu kirikut, kolm palvemaja ja neli kooli. Linnas tegutsesid polikliinik ja trükikoda. Toona olid ligi pooled linna elanikest juudid. Samal aastal avati linnas piiritusevabrik. Aastal 1904 oli linnas apteek, fotosalong ja raamatukogu. Linnas oli toona kaheksa kõrtsi ja üheksa võõrastemaja.
Aastal 1924 läks Klimavičy Valgevene NSV koosseisu, kus sellest sai Kalinini ringkonna halduskeskus. Aastal 1929 valmis linna läbiv raudtee. Aastal 1932 avati veterinaariatehnikum (praegune põllumajanduskolledž). Teise maailmasõja ajal hukkasid Saksa okupatsiooniväed kõik linnas elanud juudid, hiljem ka segaperekondadesse kuulunud lapsed.
Tangud
Tangud on teravilja (näiteks odra, nisu, hirsi, maisi) kooritud ja purustatud tera.
Tangud on purustatud kruubid.
Mikrolülitus
Mikrolülitus on väga väikeste mõõtmetega elektri- või elektroonikaseadme sõlm.
Lülituste miniaturiseerimise eesmärgil valmistati esialgu kompaktseid elektroonikalülitusi mikromoodulitena. Moodul koostati kohastikku paiknevatest ja omavahel ühendatud 10×10 mm suurustest liistakutest (kiipidest), millest igaüks kandis mingit üksikosa (takistit, kondensaatorit, dioodi, transistori). 1960. aastaist peale valmistatakse mikrolülitusi integraallülitustena.
Eesti-Valgevene Kultuuriselts Spadtšõna
Eesti-Valgevene Kultuuriselts Spadtšõna on Eesti valgevenelaste organisatsioon. Organisatsiooni kontor asub Narvas aadressil Peetri tänav 3. Organisatsiooni juhatuse esimees on Tatjana Korotkevitš-Tsõganok.
Organisatsioon asutati 17. juulil 1997.
Organisatsiooni juures tegutseb muu hulgas folklooriansambel.
Skeem
Skeem (vanakreeka sõnast σχῆμα 'kuju, vorm') on terviku osade seoste kujutis.
Tervikuks võib olla näiteks nähtus, protsess, seade või muu objekt.
Skeem esitatakse enamasti graafilise kujutisena tingmärkide abil. Skeem võib näidata objekti
Skeeme kasutatakse peamiselt tehnikas, kuid ka majanduses, matemaatikas jm.
Martin Jõgi
Martin Jõgi (1. november 1875 Kambja – 14. detsember 1955 Pärnu) oli eesti vaimulik.
Martin Jõgi sündis Kambjas, kuid asus juba noorena elama Venemaale. Ta õiendas õpetajaameti kutseeksamid Gattšinas sealse Eesti Konsistooriumi juures (eesti koguduste sinodil) ja omandas aseõpetaja õigused. Samal päeval, 24. septembril 1923 ordineeriti ta (koos Rudolf Raudmundiga) õpetajaametisse.
Martin Jõgi asus ametisse Pihkva Jakobi kogudusse. Veel töötas ta Kobrinos, Spankkovas, Gubanitsas, Teškovos ja Leningradis.
Hiljem tuli ta tagasi Eestisse ja töötas esialgu jutlustajana Pärnus. Aastal 1946 määrati ta Konsistooriumi otsusega Audru Püha Risti koguduse õpetajaks ja sama aasta sügisel Tõstamaa Maarja koguduse hooldajaõpetajaks. Emerituuri arvati ta 10. aprillist 1955 omaenda palvel.
Erich Tarkpea
pisi|Erich Tarkpea (1941) Erich Tarkpea (6. november 1904 Audru vald, Pärnumaa – 17. mai 1978 Tallinn) oli Eesti kommunist ja Eesti NSV poliitik ning kultuuritegelane.
Elulugu
Erich Tarkpea sündis 1904. aasta 6. novembril Pärnumaal Audru köstri Karl Tarkpea peres.
1916. aastal astus Tarkpea Pärnu Ühisgümnaasiumi, kus puutus kokku revolutsioonilisse noorsooliikumisega ja asus 1917. aastast ka ise marksistliku ideoloogia eest võitlema.
Enamliku tegevuse pärast heideti Tarkpea gümnaasiumist välja ja ta asus tööle Sindi saeveskis. Sinna ei jäänud ta küll kauaks ning juba sama aasta sügisest õppis Tarkpea Läänemaa õpetajate seminaris ja töötas selle kõrvalt raamatuköitjana. Revolutsioonilise tegevuse tõttu sattus Tarkpea pahandustesse ka seminaris, kuid ta suutis siiski 1924. aastal kooli lõpetada. Sama aasta juulis asus Tarkpea tööle Voltveti algkooli, kuid liikus sealt edasi õpetama Maidlasse Virumaale.
Uus töö ei muutnud Tarkpea sihte. Juba 1924. aasta suvest valmistas Tarkpea ette detsembrimässu Pärnus. Pärast riigipöörde ebaõnnestumist vahistati Tarkpea 1925. aasta jaanuaris ja mõisteti kaheksaks aastaks vangi (kuigi vangistust lühendati Tarkpea nooruse tõttu viiele aastale). Siiski otsustas kohus Tarkpea vangistust pikendada 1928. aastal ning Tarkpea istus vanglas 1931. aasta sügiseni.
Eesti NSV-s
1940. aasta juulis valiti Tarkpea Eestimaa Kommunistliku Noorsooühingu Keskkomitee esimeseks sekretäriks. Kuni suvesõjani oli Tarkpea üks Eesti NSV juhtivatest isikutest. Ta oli nii Eesti Kommunistliku Partei Keskkomitee Büroo liige, Riigivolikogust ümber korraldatud ENSV Ajutise Ülemnõukogu saadik kui ka Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi liige. Lisaks valiti Tarkpea 1941. aasta jaanuaris NSV Liidu Ülemnõukogu ülemkambrisse – Rahvuste Nõukogusse. Teise maailmasõja aastatel tegi Tarkpea poliittööd Nõukogude armee Eesti rahvusväeosades, esindades Eesti väeosi. Sõja lõpuks oli Tarkpea saanud majori auastme.
Sõjajärgsetel aastatel töötas Tarkpea mitmel vastutaval ametikohal: 1952. aastast aasta Pärnu oblasti täitevkomitee sekretärina, siis Eesti NSV Ministrite Nõukogus, Eesti NSV Poliitiliste ja Teadusalaste Teadmiste Levitamise Ühingus ning Eesti NSV Kultuuriministeeriumis osakonna ülemana.
Elu viimased aastad oli Erich Tarkpea nimetatud liidulise tähtsusega personaalpensionäriks. Ta suri 74. eluaastal 17. mail 1978 Tallinnas ja maeti 23. mail 1978 Metsakalmistule. Postuumselt ilmus ka tema autobiograafia.
Autasud
Erich Tarkpea tööd tunnustati Punalipu ordeniga, kahe ordeniga «Austuse märk», mitme medali ja Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi aukirjadega.
Amata lademe tüüpläbilõige
Amata lademe tüüpläbilõige on Piusa jõe ürgorus Vahtseliina asula lähedal ühes paljandis nähtuv keskdevoni Amata lademe esinduslik läbilõige. Paljand on võetud arvele ürglooduse objektina.
Hartwicki reegel
Hartwicki reegel (inglise Hartwick's rule) on ressursimajanduses defineeritud järgmiselt: "kui riigi majandus sõltub oluliselt mõnest taastumatust loodusvarast (nt nafta), siis on stabiilse majanduskasvu vältimatu eeldus sellest loodusvarast saadava kasumi taasinvesteerimine". See ei pruugi olla jätkusuutlikkuse saavutamise eelduseks.
Hartwicki reeglile tüüpilist situatsiooni kohtab Norras.
Lafayette Benedict Mendel
pisi|Lafayette Mendel Lafayette Benedict Mendel (5. veebruar 1872 Delhi, New York – 9. detsember 1935 New Haven, Connecticut) oli Ameerika Ühendriikide biokeemik.
Ta uuris A-vitamiini, B-vitamiini, lüsiini ja trüptofaaniga seotut. Lafayette Benedict Mendelit peetakse A-vitamiini kaasavastajaks (1913).
Thomas Morgan
Thomas Hunt Morgan (25. september 1866 Lexington, Kentucky – 4. detsember 1945 Pasadena, California) oli ameerika geneetik, Nobeli auhinna laureaat.
Lafayette Benedict Mendel
Lafayette Mendel oli alates 1921. aastast Yale'i Ülikooli Sterlingi professor.
Töökäik
Lafayette Mendel valiti 1911. aastal The American Society For Biochemistry and Molecular Biology presidendiks.
Teadus
Mendeli laboratoorium paiknes Sheffieldi linna häärberi kunstigalerii ruumides kuid toitumiseksperimente viis ta koos Osborneiga läbi Connecticuti Põllumajanduskultuuride Katsejaamas. Eksperimentide käigus "valguvaba piimapulbri" jpt toitainetega ning sünteetiliste preparaatidega, sai neile selgeks, et looduslikes toitainetes on asendamatud toitumisfaktorid, nad rääkisid ka vesilahustuvast faktorist B;
Tunnustus
Lafayette Benedict Mendel valiti 1913. aastal USA Rahvusliku Teaduste Akadeemia liikmeks.
Aastal 1916 valiti ta Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks.
Mendel pälvis 1927. aastal American Institute of Chemistsi väljaantava kuldmedali.
Isiklikku
Lafayette Mendel abiellus 29. juulil 1917 Alice R. Friendiga.
Aru-Lõuna lubjakivikarjäär
pisi|Vaade karjäärile (juuli 2011) pisi|Vaade karjäärile (2015) Aru-Lõuna lubjakivikarjäär ehk Kunda-Aru karjäär on karjäär Lääne-Viru maakonnas Rakvere vallas. Karjäär jääb Kunda linnast 2,5 km lõuna poole. Karjäärist saadav toore läheb Kunda tsemenditehasele.
Karjääris on ürglooduse objektina arvele võetud Kunda-Aru karjääri aluspõhja paljand.
Cibla vald
pisi|Valla maastik Cibla vald (läti keeles Ciblas pagasts) on vald Lätis Ludza piirkonnas.
Vald piirneb sama piirkonna Blonti, Līdumnieki, Zvirgzdene, Isnauda ja Briģi vallaga.
Valla pindala on 79 km². 2016. aasta seisuga elas seal 815 inimest. Aastal 2011 elas vallas 617 lätlast, 125 venelast, 17 valgevenelast, 11 ukrainlast, 6 poolakat ja 3 leedulast. Valla keskus on Cibla küla. Vallavanem on Miervaldis Trukšāns (ühine Līdumnieki vallaga).
Ajalugu
Vald kandis aastani 1925 nime Eversmuiža vald'. Aastal 1935 oli selle pindala 231,4 km². Aastal 1945 moodustati vallas Cibla, Franapole, Istalsna, Jasenci, Līdumnieki ja Ozupiene külanõukogud, aastal 1949 likvideeriti aga vald ametlikult. Aastal 1954 liideti Cibla külanõukoguga Franapole külanõukogu, aastal 1975 aga Ozupiene külanõukogu. Aastal 1979 liideti selle Istalsna külanõukogu ja osa Brigi külanõukogu alasid. Aastal 1990 moodustati külanõukogust Cibla vald. Aastatel 2000–2021 kuulus vald Cibla piirkonda.
Kaitstavad objektid
Muinsusmälestistest on riikliku kaitse all Eversmuiža katoliku kirik, selle altari retaabel, mensa ja tabernaakel, Voloji muinaskalmed, Cibla ehk Djatlovka muinaskalmed, Cibla Kalmemäe muinsakalmed ja linnamägi, Tjabki muinaskalmed ja Degteri linnamägi ehk Silene.
Loodus
Vald asub osalt Latgale kõrgustikul, osalt ka Velikaja madalikul. Kõrgemad kohad on Vabaļi mägi (175 m) ja Kaļveišumkalns (172,7 m). Tähtsaim jõgi on Ludza jõgi.