cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sidrun
Sidrunid erinevad teistest puuviljadest suure sidrunhappesisalduse poolest, sisaldades 5–7% sidrunhapet. Põhjapoolkeral on sidrunite happesisaldus suurim novembris, millal ongi tavaline koristusaeg. Sidruneid koristatakse kolm korda aastas, näiteks Sitsiilias koristatakse vilju septembrist-novembrini, detsembrist-maini ja juunist-septembrini. Viljad on valminud siis, kui nende rohekaskollane koor muutub läikivaks.
Sidrun sisaldab olulisel määral C-vitamiini (100 grammi kohta 53 milligrammi), mis on kaks korda suurem kui mandariinide C-vitamiini sisaldus, kuid jääb veidi alla apelsini omale.
Sidrun on tähtis toidulisand, maitsestaja, samuti limonaadi koostisosa. Limonaad, see algselt naturaalne sidrunijook, ongi saanud nimetuse sidrunilt, kuid uuemal ajal tehakse seda karastusjooki ka mitmesugustest muudest maitseandjatest.
Sidruni kogumassist moodustab koor 45% ja seemned 2%. Vilja koores leidub palju eeterlikku õli, mis juba koore vähesel painutamisel välja pritsib. Koorest pressitakse sidruniõli, mis on helekollane, mõrkja maitsega, sidrunilõhnaline vedelik. Sidruniõli kasutatakse kosmeetikatööstuses ja alkohoolsete jookide lisandina. Tuhande sidruni koorest saab pressides 475 grammi õli. Eeterlikku õli sisaldavad ka sidrunipuu õied ja lehed. Nii sidruni- kui ka apelsiniõli toodetakse peamiselt Itaalias ja Ameerika Ühendriikides.
Sidrunimahla hommiku joomine ergutab maksa toimet.
Toodang, toiteväärtus ja biokeemiline koostis
Toodangutabelis on andmed sidruni ja laimi kohta koos. 2012. aastal toodeti maailmas 15,1 miljonit tonni sidrunit ja laimi, istandike kogupindala oli 0,98 miljonit hektarit.
Sirgala
Sirgala on küla Ida-Viru maakonnas Narva-Jõesuu linnas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal oli Sirgala asum Kohtla-Järve linnaosa Viivikonna haldusalas. Küla asub Järve linnaosast 40 km ida pool.
Sirgalast lõunas asub 14 km2 suurune Sirgala põlevkivikarjäär.
Kuni 1962. aastani kuulusid Sirgala asula ja Sirgala karjääri territoorium Vaivara külanõukogu koosseisu.
Aastal 1962 läks Sirgala asula ja karjäär alluvusse.
1987. aastal elas Sirgalas 850 inimest, 2002. aastal oli jäänud vaid 323 inimest.
Aarhusi konventsioon
Aarhusi konventsioon (inglise Aarhus Convention) on ÜRO Euroopa Majanduskomisjoni liikmesriikide 1998. aastal alla kirjutatud rahvusvaheline kokkulepe, mille eesmärgiks on kaitsta kodanike õigust elada keskkonnas, mis vastab tervise ja heaolu nõuetele. Konventsioon on nimetatud Taani linna Aarhusi järgi. Eesti ratifitseeris konventsiooni 6. juunil 2001.
Konventsiooni põhinõue on, et riigid rakendaksid meetmeid, mis tagavad võimude tegevuse avalikustamise ja aruandekohustuse. Aarhusi konventsiooniga algatati uus etapp keskkonnapoliitika ja -õiguse arengus, mis ei piirdu üksnes keskkonnakaitse eesmärkidega, vaid aitab kaasa avatud ühiskonna põhimõtete elluviimisele.
Aarhusi konventsiooni kolm põhiõigust, mida sellega ühinenud riik peab tagama, on järgmised : Neid kolme põhiõigust on nimetatud ka juurdepääsu-põhimõteteks (inglise access principles).
Sõnn (tähtkuju)
pisi Sõnn (ladina Taurus) on ekliptikal asuv tähtkuju. See on üks 48-st Ptolemaiose kirjeldatud tähtkujust ja kuulub 88 tänapäeva tähtkuju hulka. Sõnn on pindalalt 17. tähtkuju, kattes 797 ruutkraadi.
Tähtkuju heledaim täht on Aldebaran, heleduselt teine on Elnath. Sõnni tähtkujus asuvad supernoova plahvatuse jäänuk Krabi udukogu ja heledad lähedased hajusparved Plejaadid ning Hüaadid.
Sõnni tähtkuju suunas liigub kosmoseaparaat Pioneer 10.
Mütoloogia
Kreeka mütoloogias on sõnn Kreeta sõnn, Tauros Kretaios, kelle järglane oli Minotauros kelle tappis Herakles. Teda seostatakse ka Zeusi ja Europe müüdiga.
Hingede öö
"Hingede öö" on Karl Ristikivi 1953. aastal Rootsis Eesti Kirjanike Kooperatiivi kirjastusel ilmunud modernistlik romaan, Ristikivi enda määratlusel realistlik muinasjutt.
Teos torkab Ristikivi loomingus silma selle poolest, et olles modernistlik (sümbolistlik, sürrealistlik, eksistentsialistlik), erineb see tema ülejäänud 16 romaanist. Tähelepanuväärne on ka romaani asukoht Ristikivi loomingu ajateljel. Aastail 1938–1947 ilmus temalt viis, aastail 1961–1976 kaksteist romaani. Nende kahe perioodi vahelisel ajavahemikul 1947–1961, täpsemalt 1953. aastal ilmus ainult "Hingede öö".
"Hingede öö" ja selle järel ilmunud ajalooline sari (1961–1976) kuuluvad Karl Ristikivi metafüüsilisse loomeperioodi, mis sai alguse 1949. aastal ilmunud novelliga "Novell".
Romaanist on ilmunud viis trükki (1953, 1991, 2000, 2005, 2016) ning seda on tõlgitud vene, taani ja saksa keelde.
Loomiskontekst ja loomingulised lähtepunktid
Aastad 1947–1961 olid Karl Ristikivi loomingus loominguliste otsingute ja uuenemise periood. Sellel ajaperioodil ilmus kirjanikult väga palju kirjanduskriitilisi tekste ja üks romaan – "Hingede öö". 1950. aastail kirjutas Karl Ristikivi ka luulet ja lühiproosat. Tema luuletsüklid ilmusid ajakirjas "Tulimuld". 1950. aastatel kirjutatud luule avaldati hiljem luulekogus "Inimese teekond" (1972). Ristikivi loobus tegelikkust jäljendavast kunstikäsitlusest. Teda hakkas huvitama indiviidi subjektiivne kogemus, metafüüsiline ja psüühiline reaalsus. Oma uutest loomingulistest tõekspidamistest kirjutas Ristikivi koguteoses "Kirjanikult lugejale" (1953) ilmunud proosapalas "Enesest ja teistest" ning ülevaatlikus kirjandusloolises essees "Eesti kirjanduse lugu" (1954). "Hingede öö" (1953) keskele paigutatud "Kiri Agnes Rohumaale" sisaldab ka autori kirjandusteoreetilisi seisukohti. "Kirjas Agnes Rohumaale" määratleb autor "Hingede öö" esimest osa kui "realistlikku muinasjuttu" ehk väljamõeldist, mis edastab realistlikult elu olemust.
Ristikivi põhjendas uusi esteetilisi seisukohti ka 1949. aastal ilmunud lühiproosapalas "Novell". "Novelli" peategelane elab üksi võõral maal, kuid tema üksindus ei tulene ainult pagulusest. Tema üksindus on omane inimesele, kes otsib elu sügavamat tähendust. "Novellis" ilmneva kirjanduskäsitluse kohaselt on kirjanduse kujutamisobjektiks inimese teadvus, selle subjektiivne suhe maailma. Seetõttu muutuvad kirjandusteoses oluliseks unenäod, fantaasiapildid, nägemused. Unenäod ja nägemused on olulised nii "Hingede öös" kui ka ajaloolises sarjas. Selle võtte eeskujuks on Ristikivi sõnul Lewis Carrolli teose "Alice Imedemaal" peategelase Alice'i ja John Bunyani teose "Palveränduri teekond" peategelase Ristiinimese unenäod.
Sarnaselt "Novellile" on ka "Hingede öö" atmosfäär metafüüsiline. Selles on oluline tavareaalsuse kohal kõrguv ideede maailm. "Hingede öös" kasutatakse moodsa romaani võtteid (unenäoloogika, ajatus, eri tegelaste identiteetide kokkusulamine, sündmustiku ajalis-põhjusliku järjestuse puudumine). Metafüüsilist kujutuslaadi ja moodsa romaani võtteid, kuigi leebemal kujul, järgib ka ajaloolist sarja kokkuvõttev romaan "Rooma päevik". Nii "Hingede öös" kui ka "Rooma päevikus" on järgitud sarnast ruumilist mudelit. Mõlemas teoses liiguvad peategelased piiratud maa-alal. "Hingede öös" on selleks Surnud Mehe labürintlik maja, "Rooma päevikus" iidne Rooma linn.
Väljendit "Hingede öö" on kasutanud mitmed eesti kirjanikud oma luuletuste pealkirjana. Näiteks August Alle esikkogus "Üksinduse saarele" (1918) esineb luuletus "Hingede ööl". Henrik Visnapuu luuletus "Hingede öö" ilmus tema luulekogus "Puuslikud" (1929). Pealkirja "Hingede öö" kannab Bernard Kangro luuletsükkel (kirjutatud 1940–1944).
"Hingede ööd" ja ajaloolise sarja romaane ühendavad paljud leitmotiivid. Seetõttu on kasulik vaadelda ja tõlgendada neid tekste kui ühtset tervikut.
Sisukokkuvõte
Romaan koosneb kolmest osast: "Surnud Mehe maja", "Kiri proua Agnes Rohumaale" ja "Seitse tunnistajat". Teose alguses läheb pagulasest minajutustaja oma kodust vana-aastaõhtul Stockholmi tänavale, et osa saada peomelust. Ta tunneb end lõbusate inimeste seas kutsumatu külalisena. Tänaval tähistavate inimeste suhtumine tundub talle koguni vaenulik. Hirmu küüsis peategelane satub pimedale kõrvaltänavale, kus on üks avatud uksega maja. Ta siseneb majja ja osaleb seal toimuval kontserdil. Peagi avastab peategelane, et tegu on kummalise labürintliku majaga, kus on oodata pulmi ja peetakse matuseid. Peategelane liigub majas ringi, vestleb maja elanike ja seal viibivate külalistega. Mees osaleb õhtusöögil, külastab ühe maaliga näitust, vaatab enda kirjutatud näidendifragmendi lavastust, teda kuulatakse üle seoses majas sooritatud salapärase kuritööga. Ta näeb laulatuselt väljuvat pruutpaari ja kogeb seejärel surmalähedast elamust maja viimases ruumis Surnud Mehe, majaperemehe kirstu juures.
Teine osa "Kiri proua Agnes Rohumaale" on autori vastus kirjale, mille on saatnud fiktsionaalne lugeja proua Agnes Rohumaa. Autori vastusest proua Rohumaale ilmneb, et viimane ei ole "Hingede öö" esimese osaga rahul. Autor tsiteerib lõike Agnes Rohumaa kirjast ja põhjendab oma valikuid. Nördinud lugeja hukkamõist ja autori põhjendused tekitavad eelhäälestuse kolmandale osale, kus tegeldakse kohtumõistmise ja enda kaitsmisega.
Kolmandas osas puutub peategelane kokku eri institutsioonide (piiripunkt, ooteruum, arst, kohus) ja nende esindajatega. Üha selgemaks saab peategelase marginaalne seisund, tema mittekuulumine maja asukate hulka. Kohtusaalis näeb peategelane, kuidas kuus tunnistajat annavad tunnistusi kuue surmapatu (uhkus, ahnus, iha, kadedus, liigsöömine ja -joomine, viha) kohta. Tunnistajate ülekuulamisel ilmneb, et neile ei panna süüks mitte surmapatte, vaid neile vastanduvaid voorusi, mida 20. sajandi II poole küüniline ühiskond hukka mõistab. Viha surmapatu kohta annab tunnistusi pastor Roth, kes on viha pööranud kurjuse armastamiseks, vägivallale tingimusteta alistumiseks. Roth on "Hingede öös" negatiivne tegelane, kelle kohta kasutatakse metafoori "kiskja lambanahas". Ta toetab suuriikide vägivalda õigustavat demagoogiat, mille ohvriks langesid teise maailmasõja ajal ja järel ka Balti riigid. Viimase, seitsmenda surmapatu tunnistajaks on peategelane. Ta annab tunnistust laiskuse surmapatu (accidia) kohta. Kohus süüdistab peategelast sõjaväest deserteerumises ja pagulaselu valikus ja paneb isegi tema eksistentsiõiguse kahtluse alla. Peategelane ei ole kohtu otsusega nõus. Oma kindlameelsusega vastandub peategelane talle süüks pandud laiskusele. Pärast kohtusaalist lahkumist näeb peategelane taas Surnud Mehe kirstu, mis on nüüd tühi. Lõpuks kohtab peategelane teejuhti, kes viib ta liftini. Mees tõuseb sellega üles ja väljub Surnud Mehe maja katusel. Ta avastab, et maja on rajatud mäe najale, nii et katuselt on võimalik sammuda tänavale. Mees kohtab tänaval kolme veidi purjus noormeest, kes talle head uut aastat soovivad.
Tõlgendusi
"Hingede öö" on täis mitmetähenduslikke kujundeid, romaani keel läheneb kohati luulekeelele, mistõttu on teos avatud üha uutele tõlgendustele.
"Hingede öös" leiduvat ajatust ja eksistentsialistlikke kujundeid on analüüsinud Reet Neithal oma artiklis "Sümbolist eetikani: "Hingede öö"". Kui peategelane siseneb Surnud mehe majja, siis ta märkab, et maja uksel puudub lävi. See sümbol annab märku peategelase liikumisest tavareaalusest teadvuse ja psüühika valdkonda. Reet Neithali sõnul segunevad "Hingede öös" erinevad teadvuseseisundid (uni ja ärkvelolek), ruumidimensioonid (siin- ja sealpoolsus, elu ja surm) ja ajadimensioonid (tegelase minevikumeenutused ja olevikus mõtisklemine). Autor võrdleb "Kirjas proua Agnes Rohumaale" "Hingede öö" esimest osa ka reisikirjeldusega, mis toimub "väga piiratud alal". Reet Neithali sõnul saab peategelase liikumist majas vaadelda reisimisena tema subjektiivsel hingemaastikul. Tiit Hennoste nimetab Surnud Mehe maja mälu metafooriks ja selles liikumist meenutamiseks. Surnud Mehe majas on kellad seisma jäänud, ka minategelane kaotab oma kella. Need võtted loovad ajatu atmosfääri ja aitavad teoses edastada "inimeksistentsi kogemist universaalelamusena".
Reet Neithali sõnul sümboliseerib peategelase ekslemine labürintlikus Surnud Mehe majas nii pagulusega kaasnevat ängistust kui ka inimelu olemuslikku haprust ja pidetust. Romaani tegevus toimub vana aasta viimasel ööl ehk piirsituatsioonis. Peategelane tajub oma viibimist majas ebaseaduslikuna. Ta kogeb üksindust, hirmu ja süütunnet, mis on eksistentsialistliku filosoofia kesksed mõisted. Inimese eksistentsiaalset üksindust rõhutavad akna ja müüri kujundid. Surnud Mehe maja akende ette on tõmmatud paksud kardinad. Akna taga on pimedus või tulemüür. Surnud mehe maja suletus väljaspoolsele maailmale sümboliseerib inimese tunnetuse subjektiivsust ja endassesuletust ning ka teispoolsuse tunnetamatust. Peategelane otsib majas toimuva st olemise mõtet, kuid see varjatud teadmine jääb talle kättesaamatuks. Peategelane tahab ka selgusele jõuda maailma ülekohtuga silmitsi seisva inimese vastutuse määras. Mehel aitavad majas liigelda teejuhid (Sixten-Vergilius, Stanley, Bobby, sõdurid jt), kes näivad olevat kõrgema teadmise kandjad. Sageli aitab peategelase hädast välja ka tema sisetunne, mis tuleb appi seal, kus mõistusest pole abi.
Eksistentsialistide arvates avaneb olemise tuum kriisiseisundis. "Hingede öö" peategelane leiab tee majast välja, siis kui ta on sügavas masenduses ja tunnetab surma lähedust. Nii Tallinna triloogias kui ka ajaloolises sarjas on tegelaste elu kujutatud ringi- või spiraalikujuliselt. Ka "Hingede öö" peategelane jõuab tagasi sinna, kust ta alustas – tänaval. Reet Neithali arvates sümboliseerib tõus liftiga algsele tänavatasemele peategelase vaimset vabadust ja arengut, mis vastandub füüsilise reaalsuse piiratusele (peategelane lõpetas seal, kus alustas). Ristikivi vastandab inimese eetilise valikuvabaduse eksistentsi juhuslikkusele ja paratamatusele.
"Hingede öö", modernism ja barokk
"Hingede ööd" on peetud eesti esimeseks modernistlikuks romaaniks. Modernistlik tekst vastandub lugeja ootustele ja teadmistele tekstide kohta. Oluline on autori eneseväljendus, side reaalsuse ja lugejaga on teisejärguline. Tiit Hennoste väidab oma artiklis "Karl Ristikivi "Hingede öö" kui tekst" (1988), et "Hingede öö" ei järgi modernismi ideaale, sest selle romaani tekstiprojektsioon järgib reaalsust ning on loogika printsiipidega kooskõlas. "Hingede öö" tekst arvestab lugejaga, püüab viimasele selgitada autori meetodit ("Kiri proua Agnes Rohumaale") ja lugejaga dialoogi astuda. "Hingede öö" modernistlikkust eitab ka autor "Kirjas proua Agnes Rohumaale". Tiit Hennoste arvates on "Hingede öö" teksti ülesehitusele omased barokse kirjanduse tunnused. Barokses tekstis olulised allegooria, antinoomilisus, ruumilise aja printsiip, dialoogilisus, emblemaatilisus ja range retooriline tekstiehitus leiduvad ka "Hingede öö" tekstis. Modernism väljendub küll romaani elutundes, täpsemalt mõiste "võõras" käsitluses. Nii peategelane kui ka mõned kõrvaltegelased tunnevad ennast olemuslikult võõrana, majja mittesobivana. Samas on romaani ideaaliks selle võõruse ületamine. "Hingede öö" modernistlikus maailmas ahistust tundev inimene otsib lahendust kristlikus ligimesearmastuses ja halastuses.
Artiklis "Modernism ja "Hingede öö" 15 aastat hiljem" (2003) kirjutab Tiit Hennoste, et "Hingede öö" kuulub modernistlikku normaalparadigmasse. Peale teist maailmasõda modernism kanoniseerus, seda tajuti 20. sajandi kirjanduse peavoolu ehk normaalparadigmana. Kuid võrreldes sajandialguse radikaalse modernismiga olid hilisema kanoniseerunud modernismi elutunnetus ja vormid mõõdukamad. "Hingede öö" on kriisiromaan. Romaani keskmes on modernismile omaselt üksikisiku siseilma probleemid, kuid vaatluse all on ka poliitilise ja elupaguluse olemus. Uue maailma kirjeldamine nõudis ka teistsugust vormi. Kuid Karl Ristikivi romaan "Hingede öö" on ainult pindmiselt modernistliku vormi ja sisuga. "Hingede öö" süvavorm pärineb baroksest kultuurist. Tiit Hennoste arvates on "Hingede öö" Karl Ristikivi ainus kirjanduslik katse modernismi normaalparadigmas, kusjuures see katse on poolik, sest autor vaidleb oma tekstiga, õigustab seda, seletab lugejale oma tegelasi. "Hingede ööga" ei suutnud kirjanik oma kriisi lahendada.
"Hingede ööd" tajuti eesti pagulaskirjanduses radikaalse teosena, sest eesti pagulaskultuuri jaoks olid modernismi normaalparadigma võtted võõrastavad. Pealegi valitses sõjajärgses eesti pagulaskirjanduses nostalgia ja rahvuslikkus.
"Hingede öö" ja keskaja kultuur
Jaan Undusk on oma artiklis "Rüütel, humanist ja eksistentsialist. Sisseminek "Hingede öösse"" välja toonud, et Karl Ristikivi "Hingede öös" ning ajaloolises sarjas esinevad keskaja kirjandusele omased mallid, tegelaskujundid ja kristlik ideestik. Unduski käsitlus toetab Tiit Hennoste arusaama, et "Hingede öös" kasutatud tekstišabloonid ei ole uuenduslikud, vaid järgivad vanu kaanoneid.
Ivar Grünthali arvates sarnanevad "Hingede öö" kolmandas osas tunnistajate tunnistuste ees leiduvad väikesed moraliseerivad proosapoeemid Anjou hertsogi René I teoses "Südame pildid" (Livre du coeur d'amour épris, 1475) kasutatud laadiga.
Karl Ristikivi hilisloomingu tegelaste ideaaliks on Jeesus Kristus ja Maarja. Sarnaselt Jeesus Kristusega on ka Ristikivi tegelased tihti ümbritsevaga oma eetiliste tõekspidamiste tõttu konfliktis ja nende üle mõistetakse kohut. Kohtupidamise motiiv saab alguse "Hingede ööst" ja kandub edasi ajaloolise sarja teostesse. Ristikivi keskseid naistegelasi iseloomustatakse tekstis sageli Maarja sümbolite abil. Maarjat sümboliseerivad liilia, roos ja Ülemlaulu Vulgata tõlkest pärinev vormel hortus conclusus – 'suletud aed' on nii “Hingede öö” kui ka ajaloolise sarja leitmotiivid. Ristikivi inimese ilmaliku sfääri kuuluvateks eetilisteks ideaalideks on (graali)rüütel ja daam, mis on olulisteks kujunditeks nii "Hingede öös" kui ka ajaloolises sarjas. Rüütlil ja daamil on keskaegse religioosse ja kurtuaasse maailma vastastikuse ideeülekande tõttu ühisjooni nii Jeesuse kui ka Maarjaga.
Taip (Tšetšeenia)
Taip ehk teip on Tšetšeeni klann (hõim), kuhu kuuluvad peamiselt sugulased. Teipe on erinevaid, neid juhivad teibijuhid. Tšetšeenid järgivad peamiselt sufismi, milles on erinevad tarikaadid, mis omakorda lähtuvad erinevatest vaimsetest õpetustest islamist. Tšetšeenias on kaks põhilist tarikaati, mida teibid järgivad: need on Nakšbandi ja Kadiri omad.
Taipide mõju suurenes taas pärast kolhooside lagunemisega. Tšetšeenia 1992. aasta põhiseadusega määrati nende staatus ja taipidel lubati rajada eraarmee. Enamik taipe toetas Džohhar Dudajevi poliitikat, teised hakkasid vastutegevust arendama (nn. Tereki Tšetšeenia Vabariik). 1994-1996 osalesid nad esimeses Tšetšeenia sõjas. 1999. aastast on rikutud nende staatust (venelased saatsid eraarmeed laiali, sõjategevus segas jne...). Osa taipe on läinud kaasa vastupanuliikumisega, teised on harjunud Tšetšeeni Vabariigi korraga. Tšetšeenia 2003. aasta põhiseadus kaotas enamus taipide privileegidest.
Kokku on umbes 130-233 teipi (mõnedel andmetel kuni 300).
1497
1497. aasta (MCDXCVII) oli 15. sajandi 97. aasta.
Rõuge vald (1939)
Rõuge vald oli vald Võru maakonnas aastail 1939–1950. pisi|300px|Eesti valdade kaart. Musta kontuuriga vanad vallapiirid, punasega 1939. aastal moodustatud vallad Vald moodustati 1939. aasta vallareformiga senise Rõuge valla maa-alast, välja arvatud Kala nr. A-49 talu piirkond, Lükke metsa, metsavahikoha nr. A-43 ja Rõuge metsandiku riigimetsa kvartaalide nr. 27, 28, 29, 40, 41, 42 ja 44 maa-alad; senise Krabi valla Kellamäe küla piirkonnast; senise Viitina valla maa-alast, välja arvatud Mäe-Mahtja, Ala-Mahtja, Mets-Mikita ja Tallikese talude piirkond; senise Nursi valla Mustahamba küla ning Ahitse, Matsi, Lauri, Lustimäe, Liinamäe ja Soekõrtsi talude piirkondadest; senise Haanja valla Nogo küla piirkonnast.
Vald kuulus Riigivolikogu 76. valimisringkonda, kust valiti Albert Kendra.
13. septembril 1945 moodustati valla koosseisus Rõuge külanõukogu, Sänna külanõukogu ja Viitina külanõukogu. 26. septembril 1950 arvati vald Võru rajooni koosseisu.
Lepatriinupunane
"Lepatriinupunane" on Leida Kibuvitsa novellivalimik, mille koostas Linda Uustalu ja mis ilmus "Eesti novellivara" sarjas 1987 koos koostaja järelsõnaga.
Ruusmäe vald
Ruusmäe vald oli vald Võru maakonnas aastail 1939–1950. pisi|300px|Eesti valdade kaart. Musta kontuuriga vanad vallapiirid, punasega 1939. aastal moodustatud vallad Vald moodustati 1939. aasta vallareformiga senise Laitsna-Rogosi valla maa-alast; senise Vastseliina valla Puspuri küla ning Tunka, Tõnkova, Uuri, Preeksa, Soldani ja Savioja talude piirkonnast; senise Misso valla Laisi küla piirkonnast ja Misso metsandiku osa maa-alast.
Vald kuulus Riigivolikogu 76. valimisringkonda, kust valiti Albert Kendra.
Vald kuulus Rõuge põllumeeste konvendi tegevus- ja valimispiirkonda.
Esimene vallavanem oli Albert Zuppur.
Valla täitevkomitee esimees Karl Puiestee (28. märts 1909 – 11. juuli 1941) oli EK(b)P liige, hukati Ruusmäe vallas.
13. septembril 1945 moodustati valla koosseisus Luutsniku külanõukogu ja Ruusmäe külanõukogu. 26. septembril 1950 arvati vald Vastseliina rajooni koosseisu.
Uzda
Haridust annavad kaks keskkooli, gümnaasium, kutseharidust andev lütseum, sanatoorne internaat, laste spordikool ja kunstikool. Linnas on kultuurimaja, kino ja kaks raamatukogu. Uzdas tegutsevad kaks isetegevuslikku teatrit. Tööstusest on linnas kergetööstuse ja toiduainetetööstuse ettevõtteid.
Uzdas on koduloomuuseum. Osaliselt on säilinud linna vana keskus. Vaatamisväärsusteks on veel sünagoog, katoliku kirik aastast 1798, õigeusu kirik aastast 1840, samuti Zaviszade suguvõsa püramiidikujuline kabel-rahula.
Ajalugu
Uzdat on esmamainitud 1450. aastal kui Korsakitele kuuluvat mõisa. XV sajandi teisel poolel sai Uzdast alev, mis kuulus Minski vojevoodkonda ja Minski maakonda. Alev on läbi aegade kuulunud Kaweczyńckitele, Zaviszadele, Krasinskitele.
XV sajandi lõpus ehitati alevisse kalvinistide kirik. Aastal 1572 peatus seal oma piibli väljaandmisega tegelev Szymon Budny. Katoliku kogudus tekkis alevisse aastal 1684, selle jumalateenistused toimusid pikka aega kohalikus kabelis. Alev oli ka üks tatarlaste ajaloolisi keskuseid.
Poola jagamisel läks Uzda aastal 1793 Venemaa koosseisu. Alev hakkas kuuluma Minski kubermangu. Aastal 1798 valmis katoliku kirik, ka oli alevis tollel ajal juba õigeusu kirik. Aastast 1886 on teada, et alevis tegutses kaks veskit, lisaks oli seal veel kalevivabrik. Alevis oli 24 poodi, lisaks kirikutele tegutsesid ka sünagoog ja mošee.
1919. aastast kuulus Uzda Valgevene NSV koosseisu. Teise maailmasõja ajal hävitasid Saksa okupatsiooniväed linnas ja selle ümbruses 5599 elanikku, nende seas ka Uzda getos elanud 1740 juuti. Aastal 1966 sai alevist rajoonikeskus. Asulast sai linn aastal 1999.
Sirje Kingsepp
Sirje Kingsepp (sündinud 13. septembril 1969 Kiviõlis ) on Eesti publitsist ja endine poliitik.
18. detsembrist 2004 kuni 13. juunini 2007 oli ta Eesti Vasakpartei esimees.
Haridus
Sirje Kingsepp lõpetas 1987. aastal Aravete Keskkooli ja 1989. aastal Tallinna Kaubandustehnikumi kaubandusliku arvestuse erialal, ta on riigiteaduste magister. 2008. aastal sai ta Tallinna Ülikoolis sotsiaalteaduse magistrikraadi haldusjuhtimises. Tal on ka lüpsja kutsetunnistus.
Töö
Pärast kaubandustehnikumi lõpetamist töötas Sirje Kingsepp raamatupidajana Keilas. Ta on olnud ka arhitektuuribüroo Siim ja Kreis OÜ raamatupidaja.
Poliitiline tegevus
15. juunil 2002 astus ta Eesti Sotsiaaldemokraatliku Tööpartei (ESDTP) liikmeks. Mõnda aega oli ta ESDTP välissuhete sekretär. 10. maist 2003 oli ta partei keskjuhatuse liige.
Ta on olnud Euroopa Vasakpartei juhatuse liige.
18. detsembrist 2004 kuni 13. juunini 2007 oli ta ESDTP, hilisema nimega Eesti Vasakpartei esimees. Kingsepa esimeheks olemise ajal nimetati erakond ümber Eesti Vasakparteiks. Erakonna nimemuutus registreeriti 31. jaanuaril 2005.
2004. aasta Euroopa Parlamendi valimistel sai ta 111 häält.
Ta sai 2007. aasta Riigikogu valimistel 74 häält. Vasakpartei sai kokku vaid 607 häält. Pärast partei lüüasaamist valimistel lubas ta järgmisel Vasakpartei kongressil esimeheks enam mitte kandideerida. 13. juunil teatas ta tagasiastumisest partei esimehe kohalt ning parteist väljaastumisest "seoses erinevate parteisiseste ja -väliste vastuoludega".
Kingsepa kindel seisukoht oli, et Eesti Vasakpartei ei liitu ühegi teise erakonnaga. Pärast Kingsepa lahkumist tegi Eesti Vasakpartei oktoobris 2007 ühinemisettepaneku Konstitutsioonierakonnale. 28. juunil 2008 moodustus nendest kahest erakonnast Eestimaa Ühendatud Vasakpartei.
Eesti majanduspoliitikast
''Eesti majanduspoliitika suurim viga on see, et suur usk „nähtamatuse käesse” on tekitanud arvamuse, et parim on see, kui kõik läheb omasoodu ja riik vaatab pealt ja plaksutab vaid õigel ajal käsi. Tänu nähtamatule käele, on meil ära kadunud hulk väikseid kohalikke ettevõtteid, sest suuremad on need lihtsalt alla neelanud. Meil on olemas konkurentsiseadus, aga millegipärast ei toimi see nii, nagu peaks. Mõnedes valdkondades, (näiteks nendes, kus laiutab Falck), toimib ilmselge nähtamatu käe pesemise variant.''
''Eesti Energia näiteks plaanib suuri summasid Leetu ja mujale välja viia. Suuremjagu Eestis teenitud rahast investeeritakse praegu maksuvabalt Eestist välja, hoolimata omanike asukohariigist.''
Kommunismist ja Eesti ajaloost
''Normaalses riigis (kõik põhjamaa- ja Lääne-Euroopa riigid) on olemas nii sotsiaaldemokraatlik, sotsialistlik, kui ka kommunistlik partei. Mõnedes on neid veel palju enam kui kolm. Eestis on vaid Sotsdemmid ja meie ja mõlemad on nõrgukesed. Eesti ei ole demokraatlik ja normaalne riik, niikaua, kuni siin pole ruumi korralikule vasakpoolsusele ja Vasakpartei ühinemine SDEga vähendaks meie mõlema tulevikuvõimalusi.''
Ma arvan küll, et kommunism oleks tore, aga Vasakparteil seda programmis ei ole.
Tema (Sirje Kingsepa) sõnul kannab Euroopa Nõukogu parlamentaarse assamblee (ENPA) eileõhtune otsus mõista hukka totalitaarsete kommunistlike režiimide kuriteod konservatiivide kättemaks.
«Seda tehakse vales kohas ja valedel põhjustel,» ütles Kingsepp.
«Selle algatajaks on konservatiivid, kellel on vaja praegu õiendada arveid oma riikide kommunistlike organisatsioonidega.»
Näiteks aitab see tema hinnangul õigustada otsust keelustada tšehhide kommunistliku partei noorteorganisatsioon.
''Tema sõnul pole ENPA kommunismi kuritegude hukkamõistmiseks õige koht, sest seal tehakse poliitilisi otsuseid. «Ajaloo tõlgendamisega tegelevad ajaloolased.»''
Kingsepp väitis, et ENPA otsus on ohtlik ka selle poolest, et innustab konservatiive kommunismivastast võitlust jätkama.
''Kurb-naljakas selle loo juures on see, et Eesti Vabariik alates 1934. aastast ei meenutanud eriti palju vaba riiki. Siin oli keelatud erakondade tegutsemine ja ajakirjandus pidi valitsuse pilli järgi tantsima või vastasel juhul pandi leht kinni. Ühe autokraatse korra asendumine oli suhteliselt lihtne protsess. Õigusliku järjepidevuse vastu pole mul midagi.''
Aeg-ajalt tundub, et meie maailm kakskümmend aastat tagasi ja praegu ei erinegi eriti.
''Väliselt muidugi erineb — poodide kaubavalik on nõukogude inimese hull unenägu ja tänavad on täis kiiskavaid autosid. Kuid see, kuidas inimesed mõtlevad, ei ole viimase viieteistkümne aastaga eriti edasi arenenud.''
Religioonist
Sirje Kingsepp on ateist.
Sookvootidest ja -rollidest
Jah, see on üks võimalus, kuidas poliitikat inimlikumaks muuta ja ma saan aru, et Eestis võib seda ideed toetavad poliitikud ühe käe näppudel üles lugeda, aga samas on meie riik võtnud üle igasuguseid põnevaid majandusregulatsioone, mille kasutegur on tõestamata, miks siis mitte mõelda vahelduseks millelegi, mis on oma kasulikkust tõestanud ja ei saa kuidagi kahju tuua.
Meil algab juba lasteaiast tüdrukute "naisteks" ja poiste "meesteks" kasvatamine, mis tähendab, et poistel ei ole soovitatav nutta või itsitada, sest "ega sa plika pole" ja tüdrukutele on sobivaim tegevus nukunurgas emme mängimine.
''On lasteaedu, kus tüdrukutele soovitatav riietus on vaid seelik või kleit, sest "pükstega käivad ainult poisid". Isegi raamatud on poiste ja tüdrukute jaoks eraldi – poistele need, kus seiklused ja muu põnev, ning tüdrukutele sisutühi "Barbinukk". Need kõik on pisiasjad, aga suures koguses loovad need lapsele mustvalge maailmanägemise, kus mehed on alati suured ja tugevad ning naised nõrgad ja alluvad.''
Sellises maailmas on meestel õigus oma agressiivsust välja elada ja naistel kohustus see vaikselt ära kannatada.
Valimisaktiivsusest Eestis
''Eestis on ainult mõned valijad mõnedele parteidele truud. Suurem jagu valib meeldivaid nägusid, või ei käi üldse valimas.''
Kujundustöö
Ta on kujundanud raamatu "Kitsas king või seitsmepenikoorma saapad? Sooline võrdõiguslikkus: probleemid, võimalused ja väljakutsed siirdeühiskonna tingimustes" (Tallinn, Tiina, 2006).
Tõsielusaade "Baar"
2004. aastal osales ta Sirje nime all Kanal 2 tõsielusarjas "Baar". Sarjas "Baar" jõudis ta olla vaid nädala, sest ta hääletati esimese osalejana välja. Hiljem avalikustas ta oma seriaalis osalemise lepingu, süüdistades "Baari" tööseaduse rikkumises.
Isiklikku
Sirje Kingsepal sündis 21. märtsil 1998 tütar.
Isikuandmete kustutamise nõudmine
Eesti Päevaleht ei nõustunud Andmekaitse Inspektsiooni ettekirjutusega ning kavatses esitada kaebuse Tallinna halduskohtule. Juurdepääs artiklile oli "ajutiselt peatatud". Juunis 2009 otsustas Tallinna halduskohus jätta Andmekaitse Inspektsiooni ettekirjutuse jõusse.
Aprillis 2010 tühistas ringkonnakohus halduskohtu otsuse ja andis õiguse Eesti Päevalehele. Augustis 2010 otsustas Riigikohus jätta jõusse ringkonnakohtu otsuse. Eesti Päevaleht tegi 19. augustil 2010 artikli taas veebi kaudu kättesaadavaks.
Metoodika
Metoodika jaotab protsessi väikemateks osadeks, püstitab osadele eesmärgid ning võib näidata ära meetodid nende eesmärkide saavutamiseks.
Metoodika on õpetus meetoditest, õpetus metoodikatest on aga metodoloogia.
Protsessi läbiviimist metoodika põhjal nimetatakse ka metoodiliseks lähenemiseks protsessile.
Pljussa
Pljussa on alev Venemaal Pihkva oblastis, Pljussa rajooni keskus. Ta asub Pljussa jõe ääres 91 km Pihkvast kirdes.
Pljussal on alevi staatus alates 1971. aastast. Kasvas alevikuks Pljussa küla ning Pljussa raudteejaama juurde kujunenud asustuse kokkusulamisel.
Meetod
Meetod on tehniline (isegi algoritmiline) uurimisviis. Meetodid on universaalsed. Meetodi või meetodite valik sõltub uurimisprobleemist ja ainevaldkonnast. Üks meetod võib olla kasutatav mitmes eri kohas.
Suurte ja keeruliste ülesannete lahendamiseks (asjade tegemiseks) võib tarvis minna mitut meetodit. Keeruka ülesande lahendamise viisi nimetatakse metoodikaks (kr< inglise keeles methodology). Õpetust metoodika ja meetodite kasutamisest nimetatakse metodoloogiaks.
Meetod on tööriist plaanipärasteks ja/või järjepidevaks tegutsemiseks; asjadele lähenemiseks; objektide uurimiseks; tegutsemise ja lähenemise eriviis ja seetõttu saab rääkida "meetod mingis valdkonnas":
Meetod on tööriist, metoodika aga õpetus, kus ja milleks neid tööriistu kasutada.
Üldisemad loogikad, millega uuritakse seoseid väidete vahel - analoogia, analüüs, deduktsiooninduktsioon ja süntees - pole teadusmeetodid, vaid järeldusvahendid.
Madise (Kambja)
Madise on küla Tartu maakonnas Kambja vallas.
31. mai
31. mai on Gregoriuse kalendri 151. (liigaastal 152.) päev. Juliuse kalendri järgi 18. mai (1901–2099).
Mägi
pisi|[[Matterhorn, 4478 m (Itaalia, Šveits)]] pisi|[[Elbrus, 5642 m (Venemaa)]] Mägi on künkast kõrgem positiivne pinnavorm.
Ühest definitsiooni, mis määraks künka ja mäe piiri, ei ole olemas. Eestis levinud definitsiooni järgi on mäe suhtelise kõrguse alampiir 200 meetrit. Mujal maailmas on levinud ka näiteks definitsioonid, mille järgi on mäe kõrguseks vähemalt 300 meetrit jalamist või vähemalt 610 meetrit (2000 jalga) üle merepinna.
Mägede teke
pisi|Kivine mäekülg.[[Ruskeala marmorikarjäär.Karjala]] Mäed tekivad kas Maa tektooniliste liikumiste, erosiooniliste protsesside või vulkanismi tagajärjel. Mägede teke on reeglina seotud mäestike tekkega. Tektoonilistes survevööndites, milleks on näiteks kahe laama põrkepiirkonnad, tekivad kurdmäestikud. Sellised on näiteks Alpid või Himaalaja. Venituspingete väljas tekivad aga pangasmäestikud. Need mäestikud on seotud riftistumise ehk maakoore õhenemisega. Tüüpiliseks näiteks on Ida-Aafrika riftivöönd. Erosiooniliste mägede heaks näiteks on kuulsad Guilini karstimäed Hiinas. Vulkaanilised mäed on vulkaanid. Osad neist on moodustunud merepõhjas ja ulatudes merepinnast kõrgemale, moodustuvad nende tippudest saared ja saarestikud. Sellised saarestikud on väga omased näiteks Okeaaniale.
Mägede kõrgus
Mägede kõrgust võib mõõta väga mitmest tasemest lähtudes. Levinuim lähtepind on kokkulepitud keskmine merepinna tase. Sellest tasemest mõõdetud mäetipu kõrgust nimetatakse vastava mäe absoluutseks kõrguseks. Suhteline kõrgus on aga mõõdetud mäe jalamilt. Absoluutse kõrguse poolest on Maa kõrgeim mägi Džomolungma, mis ulatub 8848 meetrit üle merepinna. Suhtelise kõrguse poolest on aga kõrgeim kilpvulkaan, mis moodustab Hawaii saare. Saare tipp kannab nime Mauna Kea ning see on ookeani põhjas olevalt jalamilt mõõdetuna ligikaudu 9000 meetri kõrgune. Kui arvestada kõrgust Maa keskpunktist, osutub kõrgeimaks tipuks hoopis Chimborazo Andide mäestikus, mille absoluutne kõrgus on vaid 6272 meetrit. Asi on selles, et Maa pole mitte päris ümmargune, vaid pooluste kohalt pisut lapik pöördellipsoid. Seega on ekvaatoril asuvad mäed Maa keskpunktist kõige kaugemal.
Madise
Madise on mitme küla nimi Eestis:
1498
1498. aasta (MCDXCVIII) oli 15. sajandi 98. aasta.
Neofašism
Neofašismiks ehk uusfašismiks nimetatakse pärast Teist maailmasõda tekkinud paremäärmuslikke poliitilisi liikumisi ja õpetusi, millele on omased kõik või mõned fašismi tunnusjooned.
Neofašismi mõiste
Neofašismi täpses mõistes ei ole politoloogid siiani kokkuleppele jõudnud, sest fašism on eri ajastutel eri riikides esinenud väga erinevates vormides. Samal põhjusel on üheselt defineerimata ka fašismi enda mõiste.
Rahvus on siin määratletud ühe või mitme järgmise tunnuse alusel: ühine keel, ühine religioon, ühine päritolu ja/või ühine ajalooline mälu. Oma eesmärkide saavutamiseks peavad neofašistid oluliseks distsipliini ja karmikäelist juhtimist.
Neofašismi tunnustena on loetletud ka militarismi, majanduslikku korporatismi, vastuseisu vasakpoolsetele ideoloogiatele nagu kommunism ja sotsialism, kollektivismi, riigi ülistamist, toetust autokraatsele valitsemisvormile ja juhikultust. Kõik need jooned omistatakse reeglina juba klassikalisele ehk traditsioonilisele fašismile.
Neofašismi vormid
Neofašismi puhul on räägitud kolmest vormist, milles see ideoloogia võib esineda:
Teine jaotus on üldisem, eristades kahte neofašismi vormi:
Neofašism ja rahvuslus
Selge määratluse puudumise tõttu on neofašismi mõistet kasutatud sageli parempoolsete rahvuslike parteide ja ühenduste kohta, mis tegelikult fašistlikku ideoloogiat ei poolda. Kuna Lääne avalikkus on fašismi pärast Teist maailmasõda käsitlenud peamiselt negatiivses võtmes, siis täidab taoline sildistamine poliitilises võitluses häbimärgistamise ülesannet ja leiab kasutust eelkõige vasakjõudude poolt.
Politoloogid on rõhutanud, et oma äärmuslikes vormides võivad rahvuslikud liikumised üle võtta osa fašistlikust ideoloogiast, kuid väga sageli on neil siiski erinevad juured ja vaated. Tavaliselt kerkivad fašistlikud ja neofašistlikud organisatsioonid esile seal, kus rahvuslastel ei ole õnnestunud oma eesmärke saavutada.
Neofašistlikud liikumised
Äärmusparempoolsete ideoloogiate populaarsus oli pärast Teist maailmasõda väga madal. Fašistlike tunnusjoontega valitsused säilisid pärast sõda vaid Hispaanias ja Portugalis, kuid ka seal ainult seni, kuni elasid nende rajajad Francisco Franco ja António de Oliveira Salazar. Fašistlik liikumine oli seega kaotanud oma tugipunktid, seda seostati otseselt sõjas lüüasaamise ja sõjakannatustega. Tähelepanu keskendumine majandusliku arengu küsimustele võttis fašismilt soodsa kasvupinnase; rahvusküsimus taandus teisejärguliseks ja rahvusluse ideoloogia oli põhjalikult diskrediteeritud.
Kuigi tinglikult neofašistlikeks nimetatavad poliitilised organisatsioonid tekkisid paljudes riikides, kaasa arvatud Itaalias ja Saksamaal, juba 1940. aastate lõpul, ei hakanud eelpool mainitud põhjustel nende populaarsus kasvama enne 1960. aastate teist poolt. Tollane neofašismi toetuspinna laienemine on seostatav külma sõjaga ning käsitletav ühe vastureaktsioonina vasakpoolsuse pealetungile kultuuris, hariduses ja poliitikas.
Neofašism välisriikides
Ei ole suudetud jõuda kokkuleppele, kas ühtegi pärast Teist maailmasõda eksisteerinud valitsust võiks nimetada neofašistlikuks või mitte. Tšehhi ühiskonnateadlane Jaroslav Krejčí on nimetanud neofašistlikeks näiteks kommunistlikke režiime Bulgaarias ja Rumeenias, lähtudes nende šovinistlikust rahvuspoliitikast. Samuti on ta pidanud neofašistlikke suundumusi üheks Jugoslaavia lagunemise ja seal aset leidnud relvakonfliktide põhjuseks.
Mujal on nimetatud neofašistlikeks ka kolonelide diktatuuri Kreekas aastatel 1967–1974 ja mitmeid Lõuna-Ameerika riikides võimul olnud sõjaväelisi valitsusi, näiteks Juan Peróni režiimi Argentinas aastatel 1946–1955 ja Luis García Meza Tejada režiimi Boliivias aastatel 1980–1981.
Allpool esitatud nimekirjas on ära toodud mõned poliitilised ühendused, mis on ennast ise fašistlikuks nimetanud või mida on ajakirjanduses neofašismiga seostatud.
Neofašism Eestis
Eestis ei ole ükski organisatsioon enda kohta fašismi või neofašismi määratlust rakendanud. Ametlikult registreeritud poliitilisi ühendusi võib Eestis parimal juhul seostada hübriidse või populistliku neofašismiga, selgemad paremäärmuslikud tendentsid väljenduvad mõne ametlikult registreerimata ühenduse ideoloogilistes alustes. Ükski neist ei ole omanud ühiskonnas arvestatavat mõju.
Registreerimata poliitilistest ühendustest on neofašistlikke tunnusjooni Eestimaalaste Radikaalsel Erakonnal ja Eesti Rahvuslaste Erakonnal. Neist viimase liikmed osalesid 2007. aasta Riigikogu valimistel Eesti Iseseisvuspartei nimekirjas. Veelgi äärmuslikumatel seisukohtadel on olnud Eestimaa Vabadusliikumine ja Eesti Paremäärmuslik Organisatsioon. Neist teine on seotud natsiskinheedide liikumise ja neonatsismiga.
Eestis on tegutsenud ka Venemaa neofašistliku organisatsiooni Vene Rahvuslik Ühtsus ja Natsionaalbolševistliku Partei rakukesed.
Välislingid
Rechtsextremismus
Kiisa pae
Kiisa pae on väike (4,5 meetri kõrgune ja 30 meetri laiune) liivakivipaljand ehk pae Ahja jõe ürgoru maastikukaitsealal. Tegemist on esimese paega Ahja jõe paremal kaldal Koorvere poolt mööda jõge liikudes. Paljandit on võimalik vaadelda nii jõelt kui ka vastaskaldalt.
Paljandi jalam jääb osaliselt vee alla ka jõe madala veeseisu korral.
Pael kasvab III kategooria kaitsealune liik – kahelehine käokeel (Plantanthera bifolia).
Marbella
pisi|right|Marbella rannik Marbella [maɾˈβeʝa] on linn Hispaanias Andaluusias Málaga provintsis Vahemere kaldal Costa del Solis – Päikeserannikul.
Marbella on tuntud kuurortlinn, eriti põhjaeurooplaste seas.
Eestis on Marbella tuntuks saanud Eesti ärimeeste ja allmaailmategelaste puhkuse- ja elukohana. Ka 1960. ja 1970. aastatel oli see linn Euroopa allilmategelaste seas populaarne. Paljud Suurbritannia kurjategijad põgenesid 1960. ja 1970. aastatel Marbellasse, kuna Suurbritannia ja Hispaania vahel puudus Franco ajal raskendatud suhete tõttu Gibraltari küsimuses väljaandmislepe. Sealt pärinebki Costa del Soli hüüdnimi "Costa del Crime".
Marbella ümbruses on palju golfiväljakuid. Marbella linnavalitsuse taotluse tõttu trahvitakse avalikes kohtades särgita jalakäijaid 120–500 euroga, rannaalas viibijatele on erandite tegemine lubatud.
Marbellal on hea maantee- ja bussiühendus Algecirase ja Málagaga. Lähim lennujaam asub Málagas.
Elanike arv on 116 200 (2004).
Ajalugu
Väljakaevamistel on Malaga alal leitud inimtegevuse jälgi juba paleoliitikumist ja neoliitikumist, samuti foiniiklaste ja kartaagolaste ajast. Rooma ajal oli linna nimeks Salduba. Sajandeid kuulus linn muhameedlastele, kes ehitasid sinna müüridega ümbritsetud kindluse. Sellest ajast pärineb ka linna nimi (Marbil-la). Kristlased vallutasid Marbella rekonkista käigus 1485.
Ülekiirendamine
Üldjuhul väljendub see komponendi töötamises tehaseseadetest suuremal taktsagedusel (rohkem töötakte sekundis). Ülekiirendamise eesmärk on suurendada arvuti jõudlust erinevates valdkondades. Sellist tegevust on harrastanud juba pikalt entusiastid, kes soovivad oma arvutid viimase piirini viia ning näiteks purustada jõudlustestide maailmarekordeid. Samas osad ülekiirendajad ostavad odavamaid komponente ning kiirendavad neid, kuni need töötavad sama kiirelt kui kallimad komponendid. Samuti on võimalik ülekiirendades edasi lükata vajadust uue riistvara järele.
Kui varem oli ülekiirendamine entusiastide ja gurude pärusmaa, siis tänapäeval on see valdkond tulnud lähemale ka tavakasutajale, kuigi nad ise ei pruugi seda teadagi: näiteks paljud tänapäeva protsessorid ja videokaardid üle- ja alakiirendavad ennast automaatselt vastavalt rakenduste nõudlusele. Levinud on ka see, et enamasti Inteli protsessorid hakkavad end alakiirendama, kui protsessoril pole piisavalt jahutust.
Ülekiirendamine ja arvuti komponendid
Kuna ülekiirendamine tähendab reaalsete arvutikomponentide seadete muutmist, tuleks eelnevalt veenduda, kas süsteem on selliseks tegevuseks ka valmis.
Protsessor ja mälud
Põhilisteks komponentideks, mida tänapäeval ülekiirendatakse, on protsessor ja mälud. Protsessorite ülekiirendamise potentsiaal oleneb väga palju konkreetsest protsessorist. Isegi sama mudelinumbrit kandvad protsessorid ei pruugi kõik olla sama potentsiaaliga. Protsessorit ja mälusid ülekiirendatakse põhiliselt suurendades esisiini kiirust või baaskloki väärtust. Mälude puhul on veel võimalik muuta mälude kordajat ja ajalisi timminguid. Vanemaid protsessoreid oli võimalik ülekiirendada ainult BIOS-i keskkonnast. Tänapäeval on see probleem aga kadunud ning on olemas ka operatsioonisüsteemi baasil töötavad ülekiirendamistööriistad. Näiteks GigaByte'i plaatidega pakutakse kaasa EasyTune'i tarkvara. Soovituslik oleks ikkagi võimalusel ülekiirendada BIOSis, kuna see võimaldab muuta rohkemaid seadeid ning tulemus võib tulla stabiilsem.
Videokaart
Videokaarti ülekiirendades tasub pöörata suurt tähelepanu temperatuuridele, kuna üldjuhul muutuvad graafikaprotsessor ja videomälud kuumemaks kui tavaline protsessor ja mälud. Sarnaselt protsessorite ja mäludega testitakse ka videokaartide stabiilsust teste käitades. Nende testide abil saab kindlaks teha, kui palju muutus videokaardi jõudlus, kas videokaarti on kiirendatud liiga palju ning kas tuleks taktsagedust alandada. Nii on võimalik vältida kaardi läbipõletamist. Üks suur hoiatuskell on see, kui testimiseks kasutatav programm või koguni operatsioonisüsteem kokku jookseb. Seda põhjustab tavaliselt liiga palju ülekiirendatud komponent.
Tasub ka hoida silmad lahti artefaktide suhtes. Artefaktid on näiteks suvalised kolmnurgad või täpid ekraanil, mis seal olema ei peaks. Neid põhjustab üldjuhul ülekuumenemine. Vilkuvad kolmnurgad viitavad tavaliselt probleemsele graafikaprotsessorile ning täpid või täppide kogumid probleemsele videomälule. Sellised probleemid esinevad liigsel ülekiirenemisel võrdlemisi tihti ning on väga heaks diagnostiliseks vahendiks. Kui probleemid artefaktidega ei kao ka tehaseseadetel, siis on probleem mõnevõrra tõsisem ning tuleks konsulteerida eksperdiga.
Tavaprotsessori puhul on võimalik toitepinget muuta väga lihtsalt aga graafikaprotsessorite tööpinget üldjuhul tarkvaraliselt muuta ei saa. Seetõttu teevad osad entusiastid videokaartidele riistvaralisi muudatusi. Tavaline lahendus on see, et mõni takisti trükkplaadil asendatakse potentsiomeetriga, mille takistust saab muuta. Selle abil on võimalik tõsta videoprotsessori või videomälu toitepinget ning saavutada veel suuremaid taktsagedusi. Selline tegevus on algajatele aga rangelt ebasoovituslik ning valesti toimides on väga lihtne oma kaart läbi põletada. Tasuks veel märkida, et antud tegevuse käigus kaotab kaart kindlasti oma tehasegarantii.
Jahutus
Vesijahutusega arvuti sisemus|pisi pisi|Vedela lämmastiku kasutamine arvuti jahutamisel
Teiseks väga tähtsaks osaks ülekiirendamise juures on jahutus. Kõik elektroonika komponendid toodavad suuremas või väiksemas koguses soojust ning ülekiirendamise käigus komponendite soojuseraldus reeglina tõuseb, kuna taktsagedus ja nõutav jahutusvõimsus (TDP) on omavahel lineaarses seoses. Maksimaalne võimalik taktsagedus sõltub aga paljuski toitepingest, mis komponendile antakse. Seega, kui soovitakse saavutada suuremaid töösagedusi, tõstetakse üldjuhul ka toitepinget. Pinge tõstmisega tõuseb reeglina ka komponendi temperatuur ning temperatuuri tõustes suureneb ka komponendi takistus, mis omakorda tõstab jällegi temperatuuri. Seega, protsessori tööpinge ja nõutav jahutusvõimsus on omavahel eksponentsiaalses seoses. Järeldada tuleks, et jahutus on ülekiirendamisel väga oluline.
Jahutid, mis tulevad koos komponendiga kaasa, on tihti mõeldud komponendi jahutamiseks tehaseseadetel ning ülekiirendamiseks nad üldiselt ei sobi. Alati tasub veenduda, et teil on piisavalt võimas jahutussüsteem. Kui ei, siis tasub mõelda lisajahutuse peale. Tüüpiline lahendus selles olukorras on korpusele mõne lisaventilaatori lisamine või terve jahutussüsteemi välja vahetamine. Kõige efektiivsemad on alumiiniumist või vasest valmistatud soojustorudega torni tüüpi jahutused. Vase soojusjuhitavus on suurem kui alumiiniumil, kuid ta on ka märgatavalt kallim, seega osad tootjad kombineerivad neid kahte metalli, et saavutada hea efektiivsuse-hinna suhe.