cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Murati
Sovhoos
Murati sovhoosi teine suurem toodang oli teravili (peamiselt kaer ja talirukis). 1959. aastal külvati kaera 38 ha ning talirukkist 39 ha. 1968. aastal aga kasvatati kaera ja talirukkist ligi kaks korda suuremal maa-alal. Samal aastal oli kartuli all 27 ha maapinda ning kogutoodang moodustas 145 ts. 1961. aasta andmete alusel toodeti loomasöödana kasutatavat heina 3366 ts ja silo 4800 ts.
Murati sovhoosi töölistele ehitati ka kortermaja.
Kool
Murati Algkool asus Murati külas, Vastseliina rajoonis. Kool asutati 1947. aastal. Kuni 1950. aastateni tegutses õppeasutus Murati Seitsmeaastase Kooli nime all ning hiljem nimetati õppehoone ümber Murati Algkooliks. Kool lõpetas oma tegevuse 1959. aasta suvel. Lähim gümnaasium oli Vastseliina Keskkool, mis asus 28 km kaugusel. Koolis kehtis õppekeelena eesti keel.
Koolis viibivate isikute kasutuses olid järgmised hooned: koolimaja, kuur ja käimla. Kaks esimest hoonet valmisid 1935. ja viimane 1950. aastal. Endine Murati piirivalvekordon kohandati ajutiselt kooli jaoks ümber. Koolimaja oli 2-korruseline. I korrusel asusid kantselei, klassiruum, jalutusruum (1959. aastast teine klassiruum) ja riietusruum. II korrusel olid õpetaja eluruumid (3 tuba). Hoone kubatuur (ruumala kuupühikutes) oli 448,75 m3 ja põhipind 124,7 m2. Valgustusena kasutati petrooleum lampe.
1955/56. õa oli koolis 1 klassikomplekt I–IV klass, aga 1958/59. õa kaks: I + III ja II klass. Koolis õppis keskmiselt 21 õpilast, kellest osa olid pioneerid. Koolitundide ajal istusid õpilased kahe kaupa ühe laua taga.
Õpilastele õpetati vene ja eesti keelt, aritmeetikat, ajalugu, geograafiat ning loodusteadust. Kooli maa-ala ühe osa moodustas õppe- ja katseaed, mis andis õppuritele võimaluse oma teoreetilisi teadmisi ka praktikas rakendada. 1955/56–1957/58. õa oli õppe eesmärgil kasutatava maapinna suurus 125 m2, 1958/1959. õa aga 600 m2. Kooli raamatukogus moodustas suurema osa teostest eestikeelne ilukirjandus. Samuti oli seal poliitilist, metoodilist ja populaarteaduslikku kirjandust ning venekeelseid raamatuid.
Kino
Esimest korda näidati Murati külas kino II maailmasõja ajal. 1950. või 1951. aastal tuli Murati külla rändkino. Filme näidati eramajas, kus kino eksisteeris kuni 1953. aastani. Vahepeal oli kino ka Murati piirikordoni hoones.
1950ndate alguses näidati Murati külas kino kaks korda kuus. Hilisematel aastatel aga kaks korda nädalas. Kinopileti hind oli 20 kopikat.
Kinos näidati peamiselt NSV Liidu filme. Filmid olid tavaliselt kas ühe- või kaheseerialised. Murati kinolinale jõudsid näiteks Ameerika seiklusfilm "Tarzan", Nõukogude Venemaa komöödiafilm "Kubani kasakad" ja dokumentaalfilm "Aleksandra Matrossov".
Pood
Kauplustes müüdi näiteks vorsti, leiba, saia, kommi, limonaadi, küpsiseid, jahu, suhkrut, viina ja sigarette. Päts n-ö kehvemat leiba, mida anti loomadele söögiks, maksis 12 kopikat, parem leib (peenleiva moodi) aga 14 kopikat. Kõige odavama vorsti hind oli 2 rubla ("Tee" vorst, sisaldas pekitükke) ja kallima 2 rubla ja 20 kopikat. Vorsti toodi kaks korda nädalas (teisipäeval ja neljapäeval). Murati külas asunud poodides müüdi ka teisi esmatarbekaupu (nt seepi pesupulbrit, riideid ja šampooni).
Ferdinand I (Bulgaaria)
thumb|Ferdinand I Ferdinand I (Ferdinand Maximilan Karl Leopold Maria, Saksi-Coburgi ja Gotha prints, Saksi hertsog) (26. veebruar 1861 – 10. september 1948) oli Bulgaaria kolmanda iseseisvusaja esimene tsaar.
Ferdinand sündis Saksi-Coburgi-Gotha printsi Augusti (1818–1881) ja Orléansi printsessi Clémentine'i (1817–1907) kolmanda, noorima pojana.
7. juulil 1887 valiti Ferdinand Bulgaaria vürstiks ja 5. oktoobril 1908 kuulutas ta välja Bulgaaria sõltumatuse Osmanite riigist, võttes endale tsaari tiitli.
1915 astus Bulgaaria esimesse maailmasõtta Saksamaa ja Austria-Ungari liitlasena.
1918. aastal sai Bulgaaria armee hävitava kaotuse osaliseks, mille järel Ferdinand I loobus troonist.
Meevurr
thumb|Tööstuslik meevurr thumb|Meevurr [[Mihkli talumuuseumis]] Meevurr on vahend mee eraldamiseks kärjest ilma kärge lõhkumata.
Meevurr on tavaliselt metallist, harvem puidust tünn, mille sees on pöörlev raam. Raamile pannakse lahtikaanetatud meekärjed, millest raami pöörlemisel mesi tsentrifugaaljõu toimel vastu vurri seinu paiskub. Mesi valgub tünni põhja ning lastakse kraanist välja.
Traditsiooniliselt aeti raami ringi käsitsi, pöörates selle võlli külge kinnitatud vänta. Tänapäeva suurtootmises kasutatakse elektrilisi meevurre.
Arved von Taube
Arvid Berend Gustav Etienne von Taube (14. oktoober 1905 Tallinn – 1978) oli baltisaksa ajaloolane.
Taube õppis Tartu Ülikoolis Arno Rafael Cederbergi käe all ajalugu ning keskendus Eesti Vabariigi kujunemise ajale (aastatele 1918–1920). Kuid ta ei suutnud selle teemaga ei Eestis ega ka mujal akadeemilist rakendust leida ning keskendus baltisaksluse uuema ajaloo vaatlemisele, asudes viimaks ümber Saksamaale. Teise maailmasõja ajal töötas Taube Eestis Saksa okupatsioonivalitsuses, valmistades ette uut natsionaalsotisalistlikust vaimust kantud ajalooõpetuse ja -uurimise programmi. Pärast sõda töötas ta ülikooliprofessorina Saksamaal.
Afroaasia keeled
pisi|Afroaasia keelte levik Afroaasia keeled (varasemad nimetused semi-hami keeled ja semiidi-hamiidi keeled) on keelkond, mille keeli kõneldakse peamiselt Aasia edelaosas ja Aafrika põhjaosas.
Afroaasia keeli on umbes 250 ja neid kõneleb üle 320 miljoni inimese.
See jaguneb kuude rühma:
Vanem nimetus on antud Noa poegade Seemi ja Haami järgi 19. sajandi keskel. Selle puuduseks peetakse seda, et "hamiidi" või "hami" keeled ei moodusta ühtset rühma. Kuigi nimetus "Afroaasia keeled" on laialt käibel, on osa teadlasi jäänud vana nimetuse juurde. Uue nimetuse puuduseks peetakse seda, et ta jätab mulje, nagu kuuluksid kõik Aasia ja Aafrika keeled afroaasia keelte hulka. Afroaasia keeltele on häälikulisest küljest omane farüngaalide esinemine. Sõnamuutmisele ja sõnamoodustusele on iseloomulik, et juure moodustavad kaashäälikud, mille vahele lisatakse erinevaid täishäälikuid, näiteks araabia keeles katab 'kirjutas', kitāb 'raamat', kutub 'raamatud'. See on paremini säilinud egiptuse, berberi ja semiidi keeltes.
Vittorio Emanuele III
Vittorio Emanuele III (11. november 1869 – 28. detsember 1947) oli Itaalia kuningas (29. juuli 1900 – 9. mai 1946), Etioopia keiser (9. mai 1936 – 3. september 1943) ja Albaania kuningas (16. aprill 1939 – 3. september 1943).
Vittorio Emanuele abiellus Tšernogooria kuninga Nikola Petrovići tütre Elena Petrovićiga. Nad said poja Umberto II, kellest sai järgmine kuningas, ja 4 tütart.
Leopoldo Galtieri
Leopoldo Fortunato Galtieri Castelli (15. juuli 1926 Caseros – 12. jaanuar 2003 Buenos Aires) oli Argentina kindral ja diktaator. Ta juhtis 1982. aastal Falklandi saarte vallutamist.
Vittorio Emanuele III
Ta ei hoidnud ära Benito Mussolini diktatuuri kehtestamist. Alles teise maailmasõja lõpul julges ta Mussolinile vastu hakata. Aastal 1943 määras ta uueks peaministriks marssal Pietro Badoglio.
Grassmanni seadus
Grassmanni seadus on reeglipära vanakreeka ja sanskriti keeles, mis sätestab, et kui aspireeritud konsonandile järgneb silbialguline aspireeritud konsonant, kaotab esimene neist oma aspiratsiooni. Seadus on nime saanud Hermann Grassmanni järgi, kes selle 1863. aastal sõnastas. Sarnast nähtust kirjeldas sanskriti osas juba Pāṇini.
Vittorio Emanuele III
Tema mainet määris põgenemine Roomast 1943. aastal pommitamise ajal. Näiteks Inglismaa kuningas George VI ja Rooma paavst Pius XII jäid oma kodulinna pommitamisest hoolimata paigale, et olla rahvale toeks. Sellest ajast hakkas ta võimu järk-järgult oma pojale Umberto II-le üle andma, kuni loobus tema kasuks troonist 1946. aastal.
Kuu aega hiljem monarhia säilitamise üle korraldatud referendumil otsustas rahvas kehtestada vabariigi. Pärast seda keelati kõigil kuningadünastia meessoost liikmetel oma jalga Itaalia pinnale tõsta. Vittorio Emanuele emigreerus Egiptusse, kus suri aasta pärast.
Grassmanni seadus
Näiteid vanakreeka keelest:
Reduplikatsiooni puhul, mille abil kreeka ja sanskriti keeles moodustatakse perfekti vormid, jääb reduplitseeritud silbi konsonant Grassmanni seaduse järgi aspireerimata, kui tüve alguskonsonant on aspireeritud. Näiteks  φύω 'ma kasvan' →  πέφυκα 'ma olen kasvanud'.
Kibena
Kibena on küla Valga maakonnas Otepää vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Puka valda.
2010. aastal elas Kibena külas 38 inimest.
Kibena külas Vana-Liinamäe talu maadel on Kuigatsi linnamägi ehk Puka linnamägi. Külas on ka mitu tehisjärve, millest üks on avalikus kasutuses supluskohana. Küla nimi - Kibena - tähendab tartu murdekeeles tulesädet.
Madridi Atlético
Madridi Atlético (ametliku nimega Club Atlético de Madrid, S.A.D.) on Hispaania jalgpalliklubi, mis asutati 26. aprillil 1903 riigi pealinnas Madridis kolme baski rahvusest üliõpilase poolt.
Atlético on tulnud Hispaania meistriks 11 korral. Liiga võitute arvult on Atlético Hispaanias Madridi Reali ja FC Barcelona järel kolmandal kohal.
Madridi Atlético võitis 2010. ja 2012. aastal Euroopa liiga. 2014. ja 2016. aastal jõudis meeskond UEFA Meistrite Liiga finaali, kuid kaotas mõlemal korral Madridi Realile.
Aastail 1966–2017 mängis meeskond 54 960 pealtvaatajakohaga Vicente Calderóni staadionil. Alates 2017. aastast on klubi kodustaadion olnud Wanda Metropolitano (ametliku nimega Estadio de la Comunidad de Madrid). Staadion on nime saanud Hiina investorite ja Atlético üle-eelmise staadioni järgi. Hiina investorigrupile viidates pandi staadioni üheks nimeks Wanda, Metropolitano oli osaks Atlético legendaarse staadioni (Estadio Metropolitano de Madrid, millel mängiti aastail 1923–1966) nimest.
Madridi Atlético kodustaadionid läbi aegade:
Windsori dünastia
pisi|Windsori dünastia [[embleem]] Windsori dünastia on Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriiki praegu valitsev dünastia. Dünastia vana haru on Wettini dünastia Saksi-Coburgi ja Gotha liin ning uuem haru on Oldenburgi dünastia Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburgi liin.
Victoria järglased
Abielludes prints Albertiga, kes oli Saksi-Coburgi ja Gotha hertsogi Ernst I poeg, said Victoria järeltulijatest Saksi-Coburgi ja Gotha dünastia liikmed ning nad said perekonnanime Wettin. Victoria pojad Edward VII ja George V valitsesid selle nime all, kuid esimese maailmasõja ajal sundisid inimesed kuningapere saksa tiitlitest loobuma ja dünastia nime inglispärasemaks muutma. 17. juulil 1917 teatas George V, et kõik Victoria meesliinis järeltulijad hakkavad kandma Windsori nime, mis valiti nii Windsori lossi kui ka linna järgi.
Elizabeth II järglased
1952. aasta aprillil andis Elizabeth II ametlikult teada, et nii tema ise kui ka kõik tema järeltulijad, kaasa arvatud need, kes abielluvad, hakkavad kandma Windsori nime. Traditsioonide järgi oleks Elizabeth II lapsed muidu hakanud kandma oma isa, Kreeka ja Taani printsi Philipi nime Oldenburg ning kuuluma Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburgi dünastiasse.
8. veebruaril 1960 kinnitas kuninganna akti, mille kohaselt teda ja ta järeltulijaid nimetatakse Windsoriteks ja et nende isiklik perekonnanimi on Mountbatten-Windsor. Mountbatten on prints Philipi emapoolse nime Battenberg inglispärane variant.
Kõik järgmised monarhid võivad dünastia nime muuta ning Charles III võib nimetada dünastia oma isa järgi Mountbatteniks.
Leelismetallid
Leelismetallid on perioodilisussüsteemi IA rühma kuuluvad metallilised elemendid. Need on:
Nimetus "leelismetallid" tuleneb sellest, et rühma kahe peamise esindaja – naatriumi ja kaaliumi – hüdroksiidid on tuntud leeliste nime all. Vaba kaaliumi ja naatriumi õnnestus sulatatud leeliste elektrolüüsimisel esimesena saada 1807. aastal inglise keemikul Humphry Davyl.
Et leelismetallide aatomitel on väliskihis ainult üks elektron, mis asub tuumast kaugel, loovutavad nad selle elektroni väga kergesti, muutudes positiivse laenguga ioonideks. Elektronide väliskihi ja eelviimase kihi ühesugusest ehitusest on tingitud kõikide leelismetallide omavaheline sarnasus, erinevused seisnevad peamiselt suurema järjenumbriga elementide kõrgemas keemilises aktiivsuses. Keemiliste omaduste poolest kuuluvad leelismetallid kõige aktiivsemate elementide hulka – nad on väga tugevad redutseerijad.
Looduses esinevad leelismetallid üksnes ühenditena. Naatrium ja kaalium kuuluvad maakera kõige levinumate elementide hulka: naatriumkloriid (sool) sisaldub merevees ning moodustab paiguti võimsaid kivisoolalademeid. Suurtes kogustes leidub ka teisi naatriumsoolasid: naatriumnitraati, naatriumkarbonaati (sooda) ja naatriumsulfaati. Looduslikest kaaliumisooladest on levinuim kaaliumkloriid. Teised leelismetallid on looduses palju vähem levinud. Näiteks esineb frantsiumi looduslikult väga väikeses koguses aktiiniumireas (poolestusajaga kuni 22 minutit on ta kõige lühema poolestusajaga esimese 105 elemendi seas ja erinevalt suurema järjenumbriga elementidest pole frantsiumi puhul tõenäone seni avastamata pikema poolestusajaga isotoopide olemasolu).
Kõik leelismetallid moodustavad hüdroksiide, mis lahustuvad hästi vees ja dissotsieeruvad, eraldades hüdroksiidioone.
Theodor Schiemann
pisi|Theodor Schiemann Theodor Heinrich Christian Karl Schiemann (5. juuli (vkj)/ 17. juuli 1847 Grobiņa, Kuramaa – 26. jaanuar 1921 Berliin) oli baltisakslasest ajaloolane, arhivaar ja harrastusarheoloog.
Ta õppis algul Gläseri koolis, seejärel aastatel 1858–1867 Jelgava kubermangugümnaasiumis. Aastatel 1867–1872 õppis ta Tartu Ülikoolis ajalugu (sai 1868. aastal kuldauraha).
Schiemann oli varauusaja ja uusaja uurija, ta töötas nii Tallinna linnaarhivaarina aastast 1883 kui ka Berliini ülikooli ajalooprofessorina.
Tema juhtimisel toimusid Viljandi ordulinnusel esimesed arheoloogilised kaevamised, mis paljastasid konvendihoonete keldrivõlve. Kuid võlvid jäeti lahtiselt seisma ja nõnda lagunesid need mõne aastaga. Samuti müüs Schiemann kaevamiste kulude katteks varemetelt telliseid. Siiski panid need kaevamised aluse Viljandi linnuse järjepidevale uurimisele.
Ta oli ka Saksa keisri Wilhelm II lähedane sõber ja nõuandja.
Saksa esimese okupatsiooni ajal 1918. aastal määras keiser ta Tartu Provintsiaalülikooli kuraatoriks.
De la Barre (Poitou suguvõsa)
De la Barre oli Prantsusmaalt Poitoust pärit aadlisuguvõsa. Suguvõsa kustus meesliinis 1753. aastal, naisliinis aastal 1802.
Aakre
Aakre on küla Tartu maakonnas Elva vallas Purtsi jõe keskjooksul. Lääne poole jääb Pühaste, lõuna poole Rebaste, ida poole Pedaste.
Enne 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi kuulus Aakre küla Valga maakonda Puka valda.
1919. aasta maareformi tulemusel jagati 1920. aastate alguses Aakre mõisa maad kruntideks ja moodustati asundus. Pärast Teist maailmasõda jagunes asundus omakorda väiksemateks küladeks, Aakre mõisa keskus jäi Kivirehe külla. Uuesti moodustati Aakre küla 1977. aastal, kui liideti järgmised külad: Kanaküla, Kivirehe, Matu, Tuuse, Undi (1839 Undi karjamõis, sks Carlsberg), Veere, Väljaotsa ja Ägli.
Nõukogude ajal tegutses Aakres Aakre kolhoos, 1976. aastast oli seal Vambola-nimelise kolhoosi keskus.
Aakre lähedal Põdraoja kaldal asus Ojaveere suvila, kus 1925. aasta suvel puhkas A. H. Tammsaare.
Endise klubi-kontori ruumides tegutseb Aakre raamatukogu. Tegutseb ka Aakre rahvamaja, mille juures on küla võrkpalliplats. 10. septembril 1933 avati Aakre rahvamajas Vabadussõja mälestustahvel, mis eemaldati või lõhuti 1947. aastal.
Aakre pargis asub Teises maailmasõjas hukkunute ühishaud ja mälestusmärk.
Külas on katlamaja, puurkaev, biopuhasti ja paistiik. Aakres asub AS Bacula moositsehh, puidufirma AS Kiilung ning mitu põllumajandusettevõtet.
Siiami kass
Esimesed ülestähendused siiami kassist pärinevad Aasias asuvast Siiami riigist, hilisema nimega Tai. Siiami kassi on esmamainitud 17. sajandil.
Siiami kass on sündides täiesti valge (albiino), kolme-nelja nädala möödudes hakkab karvkate, esmalt nina ja kõrvade ümbruses, hiljem üle keha järk-järgult omandama pruunikat varjundit. Mida vanem on kass, seda tumedam ta on.
Siiami kassid on väga elastsed, nõtke kehaga aktiivsed kaslased. Siiami kassid võivad olla nii lühi- kui ka pikakarvalised. Väga nõtked, ei ole kalduvust rasvumisele, pikaealised, siniste silmade ja hea kuulmisega.
Legendid siiami kassi üliagressiivsusest ja inimeste ründamisest pärinevad muistsetest aegadest, kui legendi kohaselt suleti kuninga surma korral hauakambrisse ka siiami kass, kes pidi kaitsma hauakambrit rüüstajate eest. Tõenäoliselt johtus see uskumus kassi eriskummalisest omadusest: kassi silmade värvus muutub ründe, ründevalmiduse või ärrituse korral helesinisest punaseks.
Resto
Resto ehk Restu on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Haanja valda.
Sõtke jõgi
Jõgi saab alguse Peenjärvest, mis asub Kurtna järvestiku põhjaosas ja suubub Sillamäel Soome lahte. Jõe pikkus on 22,3 km ja valgla pindala 95 km².
Sõtke jõega ühendati 1960. aastate lõpul selle vooluhulga suurendamiseks (Sillamäe tehase vajadusteks) Oru turbarabas Vasavere ehk Voka jõe ülemjooks, jättes selle veevaeseks.
Augustis 2011 avati Narva-Jõesuu linnas Sõtke jõe kaldal paadisild.
Harilik härjasilm
Harilik härjasilm (Leucanthemum vulgare) on korvõieliste sugukonda kuuluv mitmeaastane rohttaim.
Levila ja kasvukoht
Levinud laialdaselt Euroopas, kuid ka Lääne- ja Ida-Siberis, Kaug-Idas, Kesk-Aasias, tulnukana Jaapanis, Põhja-Ameerikas ning Uus-Meremaal. Kogu Eestis sage, kohati esineb massiliselt.
Kasvab kultuurrohumaadel ja viljapõldudel umbrohuna, kuid ka looduslikel puisniitudel, päris-, loo- ja lamminiitudel, sageli teeservades. Mullaviljakuse suhtes vähenõudlik. Eelistab valgusrikkaid parasniiskeid kasvukohti.
Kirjeldus
left|pisi|[[Harilik härjasilm|Härjasilma keel- ja putkõis]] Varre pikkus on 20–60 (kuni 100) cm. Taime juurmised ja alumised varrelehed on äraspidimunajad, ülemised pisut saledamad. Ülemistel varrelehtedel leheroots puudub, alumistel varrelehtedel kuni 1 cm pikkune. Härjasilma leheserv on saagjas või terve.
Taime õisiku moodustavad valged keel- ja kollased putkõied. Õisiku läbimõõt on 3–6 cm. Taim õitseb juunist augustini (harva ka septembrini).
Harilikku härjasilma aetakse sageli segi sarnaste karikakra ja kesalillega.
Sümboolika
Harilik härjasilm on Läti rahvuslill.
Evald Blumfeldt
Evald Valentin Blumfeldt (25. august 1902 Taali vald, Pärnumaa – 17. juuli 1981 Stockholm) oli eesti ajaloolane.
Evald Blumfeldt uuris Eesti varauusaja (Rootsi aja) agraar- ja asustusajalugu, oli Eesti Kultuuriloolise Arhiivi juhataja. Ta oli mitme olulise koguteose (sealhulgas "Eesti ajaloo" kolme esimese köite) kaasautor.
1944. aastal põgenes ta Rootsi ning jätkas oma uurimistööd seal.
Pelgulinn
pisi|Pelgulinn 1988. aastal Pelgulinn on põhiliselt elamurajoonina kasutusel olev piirkond Tallinnas Põhja-Tallinna linnaosas.
Pelgulinn asetseb Tallinna kesklinnast lääne pool.
See jaguneb neljaks asumiks:
Nende nelja asumi summaarne elanike arv oli 30 418 (1. jaanuar 2003). See moodustas 57% Põhja-Tallinna elanike arvust.
Pite saami keel
Pite saami keel on uurali keelte rühma kuuluv saami keel, mida kõneleb umbes 20 inimest Rootsis ja Norras. Pite saami keel on väga ohustatud keel.
Petrovskoje
Petrovskoje (vene keeles Петровское) on mitme asula nimi:
Johannes Lorup
Johannes Lorup (11. november 1901 Valma, Vana-Tänassilma vald, Viljandimaa – 6. mai 1943 Sosva vangilaager, Sverdlovski oblast) oli eesti klaasitööstur.
Osales Vabadussõjas.
Ta oli aastatel 1924–1933 Meleski klaasivabriku rentnik, alates 1934. aastast Lorupi klaasivabriku omanik Tallinnas.
Arreteeriti NKVD poolt 1941, suri Venemaa vangilaagris.
Komsi
Komsi on küla Valga maakonnas Otepää vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Puka valda.
Jorge Videla
Ta oli Argentina diktaator 1976–1981, juhtides sõjaväehuntat. Tema režiimi iseloomustasid arvukad "kadumised" ja lapseröövid "räpase sõja" käigus.
2010. aastal mõisteti 1985. aastast sõjaväediktatuuri ajal toime pandud kuritegude eest eluaegset vanglakaristust kandma mõistetud Jorge Videla koos kindral Luciano Benjamín Menéndez inimsusvastaste kuritegude eest eluks ajaks vangi.
Kurtna Suurjärv
Järv on 33,9 ha pindalaga ja suurim sügavus on 6,9 m. Koosneb kahest osast, põhjapoolne osa on suurem ja ümmarguse kujuga ja lõunapoolne osa on väiksem ning pikergune.
Lembit Pärn
Elulugu
Lembit Pärn oli pärit Venemaale väljarännanud eestlaste järeltulijatest ning ta sündis Stavropoli kubermangus Eesti-Haginski külas.
Ta lõpetas kohaliku 3-aastase külakooli. Seejärel astus Vorontsovo-Nikolaevo progümnaasiumi. Aastatel 1915-1918 õppis Stavropoli poeglaste gümnaasiumis.
Plays Metallica by Four Cellos
"Plays Metallica by Four Cellos" on Soome hevimuusika ansambli Apocalyptica 1996. aastal ilmunud debüütalbum, millel esitatakse ansambli Metallica lugusid tšellodel.
Lembit Pärn
Elulugu
Ta oli 1921. aastast NLKP liige. Ta läks kodukülast ära Petrogradi ja õppis aastatel 1922–1924 Leningradi Internatsionaalses Sõjakoolis, mis oli soomlaste mõeldud õppeasutus ning mille komissar oli Otto Wille Kuusinen. Hiljem lõpetas ta veel ka polgukooli ning andis 1928. aastal ära keskkooli eksamid. 1934. aastal lõpetas ta Frunze-nimelise Sõjaväeakadeemia ja 1938. aastal NSV Liidu Punaarmee Kindralstaabi Akadeemia. Ta oli aastatel 1938–1940 akadeemia õppejõud, 1938. aastast dotsent, sai 1939. aastal sõjateaduse kandidaadi kraadi.
Tegevus Eesti okupeerimise ja annekteerimise ajal
Augustis 1940 määrati Pärn 8. armee staabiülema asetäitjaks Tallinna. Ta oli endise Sõjavägede Staabi ja Sõjaministeeriumi asjaajamise Punaarmee poolt ülevõtmise komisjoni esimees.
Metallehistöö
Metallehistöö (ka metallikunst) on traditsioonilistest materjalidest (kuld, hõbe ning muud metallid ja vääriskivid) ja tänapäevastest materjalidest (plast jms) väikevormide valmistamine inimkeha või ruumi kaunistamiseks.
Lembit Pärn
Nõukogude–Saksa sõda
Pärn alustas sõda otse sündmuste keskel olles Läänerindel. Tema 2. erikorpus esimestel päevadel lahingutegevusest osa ei võtnud. Pärn kurseeris sõja esimestel päevadel Nõukogude Liidu 10. ja 4. armee vahel, kokku oli Läänerindel sõja algul kolm armeed. Pärn oli üks esimesi, kes kandis olukorrast rindel ette marssal Boriss Šapošnikovile, kelle Stalin oli saatnud Läänerinde staapi, et segasest olukorrast teavet saada. Seejärel osales 2. erikorpus staabiülemana lahingutegevuses, tuli välja piiramisrõngast. Pärn oli alates augustist 1941 Brjanski rinde koosseisu kuuluva 50. armee staabiülem (armeejuhataja M. Petrov), kus ta tuli välja järjekordsest piiramisrõngast. Teda autasustati Punalipu ordeniga 30. septembril 1941 ning ülendati kindralmajoriks 7. oktoobril 1941. Detsembris 1941 juhtis ta kindralstaabi ohvitseride operatiivgruppi, kes aitas Moskva lahingute ajal 10. armees, mida juhtis Filip Golikov, ja 1. kaardiväe-ratsakorpuses, mida juhtis Pavel Belov, juhtida vastupealetungi ja organiseerida varustust; jaanuarist 1942 oli ta Volhovi rinde koosseisu kuuluva 59. armee staabiülem.
pisi|Lembit Pärn ratsahobusel Eesti rahvuskorpuse saabumisel Tallinna peale sõja lõppu 16. juunil 1945 1942. aastal määrati Pärn Eesti rahvusväeosade juhiks. Ta oli 1942. aastal moodustatud 7. Eesti Laskurdiviisi ja seejärel 249. Eesti Laskurdiviisi ülem ning aastatel 1942–1945 eesti laskurdiviise ühendava 8. Eesti laskurkorpuse ülem.
Pärast sõda
Pärn töötas aastatel 1945–1948 Eesti NSV relvajõudude rahvakomissari,  ja ministrina ning aastatel 1947–1948 Eesti NSV sõjakomissarina. Ta oli aastatel 1948–1949 Moskvas Kindralstaabi Akadeemias täiendõppel ja aastatel 1949–1965 sealsamas õppejõud. Läks 1. jaanuarist 1965 erru, oli aastatel 1965–1971 ühe sõjateaduse instituudi vanemteadur.
Autasud
Samuti autasustati teda mitme medaliga.
Mälestuse jäädvustamine
Lembit Pärna nime kandis kolhoos Rakvere rajoonis, mille keskus asus Vohnjas. Siit olid pärit Lembit Pärna suguvõsa liikmed, enne kui nad Venemaale välja rändasid. Kuni 2004. aastani seisis seal ka Lembit Pärna ausammas. Mais 2018 viidi sammas Lagedile, Eesti Vabadusvõitluse Muuseumi ja avati taas muuseumiööl.
Ka Tallinna 42. Keskkool kandis 1974–1990 Lembit Pärna nime. Koolimaja ja Gonsiori tänava vahelisel haljasalal oli 1985–2001 Lembit Pärna mälestussammas, mis asub nüüd Maarjamäel Eesti Ajaloomuuseumis.
Jašalta külas on Pärna tänav ning 2000. aastal avati seal Lembit Pärna monument.
Isiklikku
Tema abikaasa oli Maria Pavlovna Pärn (1909-1990). Nende lapsed olid Valeri (1939-1973; majandusteaduste kandidaat, Moskva rahvamajandusinstituudi dotsent), Albert (major 1974) ja Anna.
Lembit Pärn on maetud Moskvasse Novodevitšje kalmistule.
Mons-en-Barœul
Mons-en-Barœul on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Lille'i 3. kantonis.
See on Lille'i linna agul ja külgneb sellega kirdes. Mons-en-Barœuli nimi tähendab mäge Barœulis, linn on ehitatud kergele künkale; Barœul oli endine territoorium (vaata ka Marcq-en-Barœul). Enne 16. sajandit on sellest maakonnast, mis oli ainult maapiirkond, vähe teada. 18. sajandi kaardid näitavad Mons-en-Barœuli väikese ilma kirikuta külana, taludega, mis olid hajutatud piki Lille'i-Roubaix' maanteed. See on Fivesi ringkonna, mis nüüd on Lille'i osa, endine sõltlane.
Fayşal I
pisi|Fayşal I Faisal I (Faisal bin Husayn) (20. mai 1883 Taif – 8. september 1933) oli Iraagi kuningas.
Faisal oli Hidžazi kuninga ja Hašimiitide dünastia rajaja Ḩusayn ibn ‘Alī kolmas poeg, kes kasvatati üles ja koolitati İstanbulis, kus ta isa elas paguluses kuni 1908. aastani. Maailmasõja ajal liitus Faisal isa ja vendadega Hidžazis, etendades tähtsat osa 1916–1918 araabia rahvuslikus ülestõusus, mis vabastas Lähis-Ida Osmanite riigi kontrolli alt. Faisal juhatas Põhjaarmeed, mis ahistas Türgi vägesid sissioperatsioonidega ja vallutas oktoobris 1918 Damaskuse.
Märtsis 1920 kuulutasid rahvuslased ta Süüria kuningaks, kuid juulis kukutasid Faisali Prantsuse relvajõud. Briti arheoloogi Gertrude Belli õhutusel korraldas Briti mandaatmaa valitsus Iraagis rahvahääletuse, millega Faisal valiti ülekaalukalt Iraagi kuningaks. 1923 kehtestas seadusandlik kogu konstitutsioonilise monarhia.
Faisal püüdis oma valitsemisajal, millesse jääb riigi iseseisvumine 1932, tugevdada panarabistlikku liikumist ning säilitas resoluutselt tasakaalu Iraagi rahvuslaste ja Briti huvide vahel. Troonil järgnes talle poeg Ghazi.
Personaalunioon
Personaalunioon erineb föderatsioonist, mida loetakse ühtseks riigiks, mille koosseisus on osariigid või muud sarnased üksused.
Personaalunioon võib tekkida läbi kokkusattumuse, näiteks siis, kui ühe riigi printsess, kes on abielus teise riigi kuningaga, saab oma riigis valitsevaks kuningannaks, ning nende laps pärib mõlema riigi trooni. Personaalunioon võib olla riigis ka seadusega ette nähtud.
Personaalunioonid on peaaegu eranditult seotud monarhiaga, sest demokraatlikes vabariikides valitakse riigipead tavaliselt oma riigi kodanike hulgast. Tänapäeval on erandiks Andorra, kus seaduse järgi on üks riigipeadest Prantsuse president ja teine roomakatoliku piiskop.
Lisaks Andorrale on tänapäeval personaalunioon ainult Rahvaste Ühenduse kuningriikide vahel.
Lõpemeri
Lõpemeri on laht Saare maakonnas Muhu vallas, Väinamere osa (siselaht). See asub Kõinastu laiu ja Muhu saare looderanniku vahel.
Kolli
Kolli on küla, mis asub Valgamaal Otepää vallas.
Kollist kagusse jääb Puka alevik. Edelas asub Plika, loodes Rebaste ja kirdes Palamuste. Muudest kohtadest asuvad lähedal lõunas Tsopi, edelas Rehe ja läänes Koosa.
Kolli oli 18. sajandil talu, mis kuulus Sangaste kihelkonda Puka mõisale. Talus elavat isikut nimetati 1758 Kolly Thootz ja 1805 Kolli Mang. Talu säilis 20. sajandini. Külana esmamainiti Kollit alles 1949 kujul Колли.
1977 liideti Kolli külaga Koosa ja Tsopi küla.
Külas asub ohvriallikas Nuudaläte.
Nime päritolu
Lisanime Kolli kasutati Päris-Soome maakonnas juba 15. sajandil. Samast ajast pärineb nimekuju Kolle. Sama lisanimi on Eestist teada 1624.–1627. aasta revisjonist, kus Aiaste külas elas Kolli Martt.
Nime aluseks oli tõenäoliselt isikunimi Koll(i) või Kolle, kuid 15. sajandi lõpust on Novgorodist teada isikunimi Голь, mis pärineb sõnast голый 'väga vaene, puupaljas'.
Põhja-Eesti rannikumadalik
Põhja-Eesti rannikumadalik ehk Soome lahe rannikumadalik on Eesti maastikurajoon, mis ääristab Soome lahte.
Fayşal II
thumb|right|Fayşal II 1950ndatel Fayşal II (2. mai 1935 Bagdad – 14. juuli 1958) oli viimane Iraagi kuningas alates 1939.
Ronchin
Ronchin on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Lille'i 4. kantonis.
Fayşal II
Fayşal oli nagu Jordaania kuningas Husseingi Al-Ḩijāzi kuninga Ḩusayn ibn ‘Alī lapselapselaps. Fayşal päris trooni oma isalt, autoõnnetuses hukkunud kuningalt Ghazilt. Kuna ta oli siis vaid 3-aastane, valitses enamiku tema eluajast, 14 aastat riiki regendina tema onu emiir Abdul Illah. 10-aastaselt läks ta koos Husseiniga Inglismaale Harrow erakooli õppima. Ta oli Husseini sõber ja väidetavalt leppisid nad juba siis kokku oma riikide ühendamises.
Ronchin
See on Métropole européenne de Lille'i osa.
Fayşal II
Fayşal krooniti pärast 18-aastaseks saamist Iraagi kolmandaks kuningaks. Ehkki ta pärast Suessi kriisi 1956 deklareeris liitlust Egiptusega, ägenes kahe araabia riigi rivaalitsemine. 1. veebruaril 1958 sõlmisid Egiptus ja Süüria Ühendatud Araabia Vabariigi. Vastukaaluks sellele sõlmisid Fayşal ja Hussein 14. veebruaril 1958 Iraagi ja Jordaania föderatsiooni. Föderatsiooni riigipeaks sai Fayşal, sest ta oli Husseinist vanem.
5 kuud hiljem Fayşal kukutati. Hussein palus Fayşalilt sõjalist abi. Sõjaväemanöövrite käigus hõivas Abdul Karim Qasim Bagdadi ja kuulutas 14. juulil välja vabariigi. Kuningapere andis alla, ent Fayşal ja ta onu mõrvati kuningalossist väljumise ajal.
Eelnev: Ghazi Iraagi kuningas 1939–1958 Järgnev: -
Afrosoeng
thumb| Afrosoeng on neegritele või mulattidele iseloomulik või neegrite soengut matkiv soeng.
Afrosoenguks on teistes keeltes (näiteks saksa Afrofrisur) nimetatud lühikesi krussis juukseid või igas suunas võrdselt kasvavaid pikemaid krussis juukseid.
Eesti keeles peetakse afrosoengu all silmas enamasti rastapatse (afropatse).
Sotsiaalpoliitika
Sotsiaalpoliitika kesksed osavaldkonnad on sotsiaalkaitse poliitika, tööturupoliitika, tervishoiupoliitika, eluasemepoliitika.
Rehabilitatsiooniteenus
Rehabilitatsiooniteenus on isiku iseseisva toimetuleku, sotsiaalse integratsiooni ja töötamise või tööle asumise soodustamiseks osutatav sotsiaalteenus.
Phothi
Phothi (gruusia omaladina Poti) on sadamalinn Lääne-Gruusias Samegrelos Musta mere ääres Rioni jõe suudme juures Kolhethi madalikul.
Elanike arv
Elanike arvud on olnud:
Majandus
20. sajandi alguses leidis mangaanimaagi väljaveo tõttu aset suur tõus. Gruusia oli sel ajal maailmas teisel kohal olev mangaanimaagi tarnija. Mangaanimaaki kasutatakse terase tootmisel.
Phothi on tähtsaim Gruusia kolmest sadamalinnast. Sadama kaudu eksporditakse Tšiathura mangaanimaaki, maisi, puitu ja veini. Sadam on muuhulgas elutähtis vahejaam Armeenia kaupade ekspordil maailma.
Phothil on raudteeühendus Thbilisiga.
Phothist algavad Euroopa teed E70 ja E97 ning linna läbib tee E60.
Phothis on laevaehitus- ja remonditehas.
1990. aastatel oli Phothi majanduses stagnatsioon, uue aastakümne algul asus majandus kosuma. Aastal 2002 käis sadamast läbi 4 miljonit tonni kaupu. Aastal 2004 esimeses kvartalis oli kaubakäive 2003. aasta esimese kvartaliga võrreldes 42% võrra kasvanud.
2008. aasta aprillis teatas president Mihheil Saakašvili vabamajandustsooni loomisest Phothisse. Samas müüs Gruusia 51-protsendilise osaluse Phothi sadamas Araabia Ühendemiraatide investeerimisettevõttele Ras Al Khaimah.
Sõjandus
Nõukogude Liidu ajal oli Phothi tähtis sõjasadam.
Gruusia rannavalvel on Phothis baas, mille rajas USA ja mis läks maksma 17,5 miljardit USA dollarit.
Kultuur
Phothis on teater ja koduloomuuseum.
Linnadevahelised suhted
Phothi kuulub rahvusvahelisse sadamalinnade liitu, kus on veel Dunkerque (Prantsusmaa), Bari (Itaalia), Rijeka (Horvaatia) ja Curaçao (Hollandi Antillid).
Ajalugu
Phothi kohal asutati 7. sajandil eKr Kreeka koloonia Phasis. See oli seal 4. sajandini eKr. Arheoloogid on leidnud osa tolleaegsest asulast Phothi lähedal asuvast Paliostomi järvest vee alt.
Seda kohta samastati kuldvillakut otsivate Iasoni ja argonautide sihtkohaga.
Aastal 1578. asutati Türgi kindlus.
Versailles' loss
Versailles' loss (prantsuse keeles Château de Versailles) on Pariisist ligikaudu 20 km läänes Versailles's asuv kunagine kuningaloss, kus resideerisid nii Louis XIII, Louis XIV, Louis XV kui ka Louis XVI.
Phothi
Ajalugu
Venemaa hõivas Phothi 1828. Praegune linn kujunes 1880. aastatel, kui rajati sadam ja raudteeühendus.
Versailles' loss
Esimene hoone valmis Louis XIII ajal 1624. aastal jahilossina. Praegused mõõtmed saavutas loss 1770. aastal, kui arhitekt Ange-Jacques Gabriel ehitas Louis XV palvel kuningliku ooperimaja (prantsuse keeles Opéra Royal). Tegu on Euroopa suurima lossi- ja pargiansambliga. pisi|Detail Pierre Pateli maalist "Versailles' loss" umbes 1668 pisi|Pierre Patel. Versailles' loss koos pargiga
Phothi
Ajalugu
2008. aasta Lõuna-Osseetia sõja käigus, 8. augusti 2008 hilisõhtul, ründasid Venemaa sõjalaevad Phothi sadamat, tekitades suuri purustusi. Mõne päeva jooksul hõivasid Abhaasiast lähtunud Vene üksused linna umbes kuuks ajaks, niinimetatud puhvertsooni ning kontrollpunktide loomise eesmärgil Gruusia ja Abhaasia vahele.
Versailles' loss
Ehitamine ja ajalugu
1623. aasta lõpus lasi Louis XIII ehitada Versailles’sse jahilossi, mida esimest korda kasutas 1624. aastal. Jahilossi arhitekt oli Jacques Lemercier ning tegemist oli tagasihoidliku ehitisega, mille üle marssal François de Bassompierre’i sõnul "poleks ka tavaline härrasmees eriti uhke". Praegu asub kunagise jahilossi alal marmorõu. 1631. aastal jätkas Louis XIII lossi ehitamist, selle eestvedajaks sai Philibert Le Roy ning 1634. aastaks oli see saavutanud tänapäeval tuntud põhistruktuuri. Louis XIII ei lubanud oma naisel Austria Annal kunagi tema jaoks mõeldud apartementides ööbida – jahiloss oli mõeldud eelkõige kuningale jahipidamiseks, puhkamiseks ja üksinda olemiseks.
Pärast Louis XIII surma 1643. aastal sai Annast Louis XIV regent ning ta otsustas kogu juhtimise viia tagasi Pariisi, mis tähendas, et Versailles’sse naasis Louis XIV alles 1651. aastal, kui hakkas seal jahil käima. Pärast kardinal Mazarini surma 1661. aastal otsustas kuningas riigijuhtimise täielikult enda kätte võtta, heites kõrvale ema ja teised lähikondlased – Louis XIV viis oma õukonna tagasi Saint-Germain-en-Layesse ning alustas suuri ümberehitus- ja laiendustöid Versailles’s. Ta sai inspiratsiooni ja innustust rahandusministri Nicolas Fouquet’ residentsist Vaux-le-Vicomte’i lossist ja pargist, mida külastas 1661. aasta augustis. Kuningas otsustas Fouquet' ametist kõrvaldada ja vangi saata, määras tema asemel ametisse Jean-Baptiste Colberti ning Versailles’ lossi arhitektideks kutsus Vaux-le-Vicomte’i tegijad. Louis Le Vau ehitas 1660. aastatel kuninga ja kuninganna eluruumid, André Le Nôtre tegi aia ja pargi ning Charles Le Brunist sai lossi sisekujundaja.
1668. aastal hakkas Louis Le Vau ehitama sümmeetrilisi tiibu, kus ühel pool asus kuninga ja teisel pool kuninganna apartement. Aiapoolse fassaadi kattis ta valge kiviga, mis erines Le Roy tehtud fassaadist, samuti eelistas ta Itaalia stiilis katuseid, mida hiljem kopeeris ka Jules Hardouin-Mansart. André Le Nôtre kujundas ümber Louis XIII ajast jäänud aia – muutis selle suursugusemaks, sümmeetrilisemaks ja korrapärasemaks ning pikendas ida-läänesuunalist perspektiivi. Ta kasutas ära ka olemasolevaid veevarusid, lisades basseine ja purskkaeve. Tema kujundatud park Versailles’s sai Prantsuse ehk nn regulaarpargi eeskujuks. Charles Le Brunist sai 1664. aastal kuninga peamine kunstnik, kes dekoreeris Versailles’s näiteks peegligalerii, rahu ja sõja salongid ning visandas suure osa pargi purskkaevudest.
1678. aastal määras kuningas oma esimeseks arhitektiks Jules Hardouin-Mansarti, kes lisas lossile peegligalerii (aiapoolse terrassi asemele), 1678–1679 ministrite tiivad, 1679–1682 Grande ja Petite Écurie', 1682–1684 Grand Communi tööliste, sulaste ja teenijate majutamiseks ning kaks täiesti uut Le Vau Itaalia stiilis tiiba õukonna majutamiseks, kõigepealt lõunasse (1679–1681) ja seejärel põhja (1685–1689). 1701. aastal viis kuningas oma magamistoa läänetiivast maja keskele ning Louis XIV valitsusaja viimase lisana ehitas Hardouin-Mansart 1699–1710 kuningliku kabeli.
Louis XV eriti suuri ehitustöid Versailles’s ette ei võtnud, kuid laiendas kuninga isiklikke ruume ning alustas 1748. aastal Versailles' kuningliku ooperimaja ehitamist, mis valmis sõdade ja rahaliste raskuste tõttu alles 1770. aastal. Louis XVI sai oma perekonnaga elada Versailles’s kuni Prantsuse revolutsioonini, mis viis 1789. aastal kuningasoo igaveseks lossist minema.
pisi|Lossi plaan enne Peegligalerii ehitamist
Kuninga apartement
Kuninga apartemendis oli seitse ruumi külaliste vastuvõtmiseks, kuningliku pere külastamiseks ja Louis XIV ajal õhtuste kokkusaamiste pidamiseks. Kõik toad olid dekoreeritud Itaalia stiilis ning kaunistatud seinamaalide ja marmorist paneelidega. vasakul|pisi|François Le Moine. "Heraklese apoteoos"
Heraklese salong
Salong ehitati Louis XIV valitsusaja lõpus. Enne asus seal lossi kabel, mida polnud enam vaja, kui 1710. aastal valmis kuninglik kabel. Salongi dekoreerimine viidi lõpule Louis XV valitsusajal 1736. aastal, kui tuntud Prantsuse rokokoo esindaja maalikunstnik François Lemoyne (või François Le Moine) lõpetas suure allegoorilise laemaali "Heraklese apoteoos".
Külluse salong
Külluse salongi puhvetis pakuti külalistele kohvi, veini ning erinevaid likööre. Salong oli eeskambriks toale, kus Louis XIV-le meeldis näidata külalistele medaleid, kalliskive ja teisi haruldasi esemeid. Üheks esemeks oli kuninglik laev, millel puudus mast ning mis asetati tähtsate ürituste puhul laua peale või puhvetkapile.
Veenuse salong
Veenuse salong moodustas koos Diana salongiga peasissekäigu kuninga apartementi. Vana-Kreeka mütoloogias Aphrodite ja roomlaste jaoks Venus oli armastusjumalanna, kellena on teda kujutatud ka salongi laemaalil. Lae äärtes paiknevatel maalidel (üleminekul seinaosale) on kujutatud antiikaja kangelasi viitamas Louis XIV tegudele. Charles Le Brun, kes oli ruumi sisekujundaja, tekitas Veenuse salongis illusoorseid motiive ning lõi harmoonia skulptuuride ja maalide vahel. Seda saab lugeda üheks kõige baroksemas stiilis salongiks kogu apartemendis. Õhtustel kogunemistel kaeti lauad puuviljade, martsipani ja lillekorvidega.
Diana salong
Nagu eespool mainitud, oli Diana salong kuninga apartemendi vestibüüliks ning õhtuti mängiti seal tihti piljardit. Gabriel Blanchardi tehtud laemaalil kujutati jahijumalannat Dianat erinevates jahistseenides. Lae äärtes olevatel maalidel (üleminekul seinaosale) on näha vihjeid Louis XIV mereväele, samuti on salongis büste, mis kuulusid enne kardinal Mazarinile. Colbert täiendas seda ruumi aja jooksul päris palju.
Marsi salong
Marsi salong oli kasutusel valvuriruumina ja pühendatud sõjajumalale. Laemaali autor oli Claude Audran, kes kujutas stseeni Marsist huntide veetaval kaarikul. Maali idapoolse kompositsiooni autor oli Jean-Baptiste Jouvenet, kes kujutas Heraklese abil saavutatud võitu, millele järgnesid Õnn ja Küllus. Läänepoolse kompositsiooni autor oli René-Antoine Houasse, kes kujutas Terrorit, Raevu ja Õudust võtmas võimust maa jõudude üle. Korstnast vasakule jääb Le Bruni teos "Dareiose perekond enne Aleksandrit". Korstnast paremal asub teos "Emmause palverändurid" – tööd riputati sinna kuninga soovil paarina, et näidata, kuidas Prantsuse kunstnikud on sama meisterlikud kui Itaalia omad. Küljeseintel on kaks riigiportreed: Louis XV ja Marie Leszczyńska omad.
Merkuuri salong
Merkuuri salong oli algul kuninglik magamistuba. Voodi eemaldati ruumist, et asetada sinna mängulauad. Hõbedast lauad, peeglid ja lühtrid olid seal 1689. aastani, mil Louis XIV lasi need sulatada, et rahastada sõda. Teised metallist esemed sulatati üles seoses Hispaania pärilussõjaga. Salongi kasutati kolm nädalat Anjou' hertsogi, Louis XIV lapselapse majutamiseks enne oma kuningriiki naasmist, kui ta oli kuulutatud Hispaania kuningaks. Samuti asetses salongis nädal aega Louis XIV kirst koos tema surnukehaga. Jean-Baptiste de Champaigne'i loodud laemaalil on kujutatud kunsti, kaubanduse ja teaduste jumalat Merkuuri kaarikul, mida veavad kaks kukke.
Apollo salong
vasakul|pisi|Hyacinthe Rigaud. "Louis XIV portree" Apollo salong, mis oli pühendatud päikesekuningale, kunstile ja rahule, oli tseremooniaruum ja alates 1682. aastast kasutati seda troonisaalina. Ruumis asus ka hõbedane troon, mis pärast 1689. aastat üles sulatati ning asendati kullatud toolidega. Kamina kohal asub kõige kuulsam maal Louis XIV-st, mille maalis Hyacinthe Rigaud. Kuningas pidi alguses maali ära kinkima, kuid ta kiindus sellesse, jättis originaali endale ning lasi portreest koopiaid teha.
pisi|Peegligalerii
Peegligalerii
1678. hakkas Hardouin-Mansart ehitama terrassi asemele peegligaleriid, mis avanes pargi poole ning ühendas kuninga ja kuninganna tiibasid. 73 meetri pikkune peegligalerii valmis 1684. aastal. Ruumi eesmärk on koondada ja näidata Prantsusmaa poliitilist, kunsti- ja majanduslikku edu. Esimest illustreerivad Le Bruni laemaalid 30 kompositsiooniga, mis viitavad Louis XIV esimesele 18 valitsemisaastale. Majanduslikku jõukust esindavad 357 peeglit, mis asuvad 17 kaare all akende vastas. Kunstilisele edule viitavad uued Prantsuse stiilis kullatud pronksiga pilastrid, mille lõi Le Brun Colberti soovil.
Versailles' lossi tähtsus
Louis XIV valitsemisajal oli Versailles' lossil väga tähtis roll päikesekuninga võimu näitamisel, selle kehtestamisel ning monarhia ja absolutismi ülistamisel. Õukonna, ministrite ja teiste võtmeisikute toomine Versailles'sse aitas kaasa võimu tsentraliseerimisele, Louis XIV rolli rõhutamisele ja maine parandamisele. Lossis peetud peod, etendused ja teised üritused olid osa poliitilisest mängust, et hoida õukonda enda mõju ja silma all, näidata enda ja riigi jõukust ning tähistada sõjalisi võite.
Samuti toimus Versailles' lossis esimese maailmasõja järgne rahukonverents, mille tulemusena kirjutati 1919. aastal peegligaleriis alla esimese maailmasõja lõpetanud Versailles' rahulepingule.
Eesti ajalugu (täpsustus)
Eesti ajalugu on Eesti ajalugu.
"Eesti ajalugu" on mitme raamatu pealkiri:
Kääbusbullterjer
Kääbusbullterjer on Suurbritanniast Inglismaalt pärinev koeratõug.
Eesti Kennelliidu avaldatud standardis on kirjas: "Tõu unikaalne omadus on allapoole suunatud ovaalne peakuju. Suurusest sõltumata peavad isased koerad välja nägema maskuliinsed ja emased feminiinsed."
Lõhang
Lõhang on suurem lõhe maapinnas või pinnakattes.
Berliini blokaad
thumb|[[Berliini õhusild]] Berliini blokaad (24. juuni 1948 – 12. mai 1949) oli esimesi suuremaid rahvusvahelisi kriise külma sõja ajal.
Külm sõda algas Berliini blokaadiga 1948. aastal ja see kestis kuni Berliini müüri langemiseni (1989) ja NSV Liidu lagunemiseni (1991), kuigi nimetus ise sündis 1947. aastal – pärast Stalini kõnet veebruaris 1946 ja Churchilli kõnet märtsis 1946, kus räägiti vastuoludest kahe suurriigi vahel.
Berliini blokaadi ajendiks sai USA, Suurbritannia ja Prantsusmaa okupatsioonitsoonides läbi viidud rahareform.
N (kana)
pisi|150px|N (hiragana) pisi|N (katakana)|150px ん hiraganas ja ン katakanas (n rōmajis) on jaapani keel silptähestiku märk, mida kasutatakse silbi lõpus asuva konsonandi /n/ märkimiseks.
Berliini blokaad
Ajalugu
Teise maailmasõja lõppedes jagati Saksamaa võitjariikide USA, Suurbritannia, Prantsusmaa ja Nõukogude Liidu vahel okupatsioonitsoonideks. Läänetsoonides kasutusele võetud vääring kehtestati ka lääneliitlaste kontrolli all olnud Lääne-Berliinis. See allutas pool linna majanduslikult Saksamaa lääneosale ja NSV Liit ei saanud seda linnaosa Nõukogude okupatsioonitsooniga majanduslikult siduda. Vastuseks sulges NSV Liit kõik Lääne-Berliini Saksamaa läänetsoonidega ühendanud maismaa- ja raudteed ja Berliini lääneosa sai välismaailmaga ühendust pidada vaid õhu teel (vt Berliini õhusild). NSV Liidu idee oli sulgeda juurdepääsuteed ja varustada ise Lääne-Berliini söögi ja kütusega, et saada terve linn enda majanduslikku sõltuvusse. Blokaadiga saavutas NSV Liit olukorra, kus Lääne-Berliini ei arvatud moodustatava Saksamaa Liitvabariigi koosseisu, vaid see jäi iseseisvaks haldusüksuseks.
N (kana)
pisi|vasakul pisi|vasakul
Berliini blokaad
Tagajärjed
Berliini blokaad põhjustas Saksamaa lõpliku lõhenemise: kolmes läänetsoonis kuulutati välja Saksamaa LV, idatsoonis ja Ida-Berliinis Saksa DV.
Kähri (Otepää)
Kähri on küla Valga maakonnas Otepää vallas.
Berliini blokaad
Tagajärjed
1955. aastal võeti Saksamaa LV NATO liikmeks. NSV Liit ja teised Ida-Euroopa riigid asutasid sellele vastukaaluks 1955. aastal oma sõjalise organisatsiooni – Varssavi Lepingu Organisatsiooni.
Kähri (Otepää)
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Puka valda.
Pihali kraav
Pihali kraav on kraav Raplamaal Kohila vallas Adila ja Pihali külas.
Kähri (Otepää)
Suurematest vooluveekogudest asuvad Kähris Päästra oja ja Aakre peakraav
Küla loodepiiril kulgeb Tartu–Valga raudtee.
Pihali kraav
Kraavi pikkus on 4,8 km ning see suubub Adila-Krimmi soos paremalt Kasari jõkke (102,5 km suudmest). Kraavi valgla on 10,2 km².
Kraav on tehislik mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.
Pihali kraavi keskkonnaregistri kood on VEE1107200.
Põhjasaami keel
Põhjasaami keel (varasemad nimetused põhjalapi keel, norralapi keel; põhjasaami keeles davvisámegiella, sámegiella) on uurali keelkonda kuuluv saami keel, mida kõneleb umbes 30 000 inimest Soomes, Rootsis ja Norras.
Arv ja asesõnad
Asesõnadel ja verbidel on põhjasaami keeles kolm arvu: ainsus, kaksus ja mitmus.
Kolmanda isiku asesõna ("tema", "nemad kaks", "nemad") käänamine:
Kirjakeel
Saami kirjakeeltest kasutatakse põhjasaami kirjakeelt enim. Selle kehtiv kirjaviis kehtestati 1979. aastal. Varem oli Norras, Soomes ja Rootsis, kus keelt kasutati, käibel erinevad kirjaviisid. Põhjasaami praegune ortograafia järgib paljuski norra eeskuju.
Põhjasaami tähestik:
A Á B C Č D Đ E F G H I J K L M N Ŋ O P Q R S Š T Ŧ U V X Y Z Ž
Meedia
Kirjastused Davvi Girji ja DAT avaldavad põhiliselt põhjasaamikeelseid raamatuid. Kárášjohkas anti välja kaks korda nädalas ilmuvat ajalehte Min Áigi ja Guovdageaidnus samuti kaks korda nädalas ilmuvat ajalehte Áššu, praeguseks on need ühinenud ajaleheks Ávvir. Soome, Rootsi ja Norra rahvusringhäälingu saami toimetuste koostööna on televisioonis igal õhtul 15-minutiline põhjasaamikeelne uudistesaade, samuti on Soomes, Rootsis ja Norras põhjasaamikeelne raadiokanal.