cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Las Ketchup
pisi|Las Ketchup Las Ketchup oli Hispaania ansambel. 2005. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ansambel Hispaaniat lauluga "Un Blodymary".
Osmanite-Ungari sõjad
Belgradi lahing (1456)
Ent kolm nädalat pärast piiramise lõpetamist puhkes Hunyadi laagris katk ja ta suri 11. augustil. Ta maeti (roomakatoliku) Alba Iulia (Gyulafehérvár) toomkirikusse oma noorema venna kõrvale. Sultan Mehmed II avaldas talle austust: "Kuigi ta oli mu vaenlane, tunnen tema surma üle leina, sest maailm pole sellist meest kunagi näinud."
Lahingu ajal oli paavst Calixtus III käskinud helistada iga Euroopa kiriku kellasid iga päev keskpäeval, kutsudes usklikke palvetama Belgradi kaitsjate eest. Kuid paljudes riikides (näiteks Inglismaal ja Hispaania kuningriikides) saabusid uudised võidust enne käsku ja kirikukellade helistamine keskpäeval muutus seega võidu mälestuseks. Paavst ei võtnud käsku kunagi tagasi ning paljud katoliiklikud ja vanemad protestantlikud kirikud helistavad keskpäevakella tänaseni.
Väike-Nõuni järv
Väike-Nõuni järv on järv Otepää vallas Nõuni külas ; üks Päidla järvestiku järvi. Järve pindala on 6,1 ha.
Krüptoanalüüs
Krüptoanalüüsiks nimetatakse tegevust, mille eesmärgiks on taastada lähtetekst ilma võtmele ligipääsu omamata. Edukas krüptoanalüüs võimaldab taastada kas lähteteksti või võtme, ka võimaldab krüptoanalüüs avastada nõrki kohti süsteemis.
Krüptoanalüüsi katset nimetatakse ründeks, ründeid võib jagada passiivseteks ja aktiivseteks. Passiivse ründe korral jälgib ründaja kommunikatsioonikanalit. Rünne ohustab ainult andmete konfidentsiaalsust. Aktiivse ründe korral üritab ründaja andmeid kustutada või muuta. Samuti võib ründaja mingil muul moel mõjutada andmeid ja kommunikatsioonikanalit. Aktiivne rünne ohustab lisaks andmete konfidentsiaalsusele ka nende terviklikkust ja autentsust.
Teada on neli põhilist krüptoanalüüsi meetodit, neist iga puhul eeldatakse, et krüptoanalüütik tunneb põhjalikult algoritmi.
Lisaks on teada mõned esoteerilisemad ründed:
Krüptoanalüüsi puhul tuleb silmas pidada seda, et kõik algoritmid, välja arvatud Vernami šiffer ehk one-time pad, on põhimõtteliselt toore jõuga murtavad. Seega on krüptoanalüüs edukas siis, kui saladuse teadasaamiseks kulus vähem operatsioone, kui neid algoritmi toore jõuga murdmiseks vaja.
Lisje
Eesti esimesel iseseisvusperioodil jäi küla Kalda valda.
Külas asub 1874. aastal ehitatud Lisje Vladimiri Jumalaema kirik.
2000. aastal elas külas 115 inimest. 2010. aastal oli elanikke 65.
Väike-Nõuni järv
Järve läänekaldal on kalmistu (Kitka kalmemägi).
Järve äärest läheb mööda Tatra–Otepää–Sangaste maantee.
Osmanite-Ungari sõjad
Mátyás I Türgi-sõjad (1458–1490)
thumb|Leivavälja lahing
Hunyadi poeg Mátyás I krooniti 1458. aastal 15 aasta vanusena Budas kuningaks. 1471. aastal uuendas Mátyás Vuk Grgurevići juhitud Serbia despootkonda Ungari lõunaosas, et kaitsta piire Osmanite eest. 1479. aasta 13. oktoobril hävitati Szászvároses (tänapäeva Orăştie) Leivavälja lahingus Transilvaania rüüstamiselt kojunaasev Osmanite armee. Järgmisel aastal vallutas Mátyás tagasi Jajce, ajas Osmanid minema Põhja-Serbiast ja asutas tagasivallutatud Bosnia territooriumil kaks uut sõjaväelist banaati, Jajce ja Sreberniku.
right|thumb|300px|Mátyás I sõjategevus ja [[Ungari Must armee|Must armee]]
1480. aastal hõivas Osmanite laevastik Otranto Napoli kuningriigis. Paavsti tõsisel palvel saatis Mátyás Ungari kindrali Balázs Magyari kindlust tagasi võtma, mis alistus 10. mail 1481. Taas 1488. aastal võttis Mátyás Ancona mõneks ajaks oma kaitse alla, hõivates selle Ungari garnisoniga.
Vlad Teibasseajaja ja sõda Valahhiaga, 1456–1475
Mehmed II Konstantinoopoli-järgsed mured eskaleerusid veelgi, kui krahv Vlad III Dracula Balkani Valahhia vürstkond mässas Osmanite riigi vastu ja kuulutas Ungari kuninga oma süserääniks. Nende tegude peamiseks tõukejõuks oli Vladi naasmine kodumaale pärast Osmanite sultani pantvangina paguluses viibimist. 1461. aastal, viis aastat pärast naasmist alustas Vlad türklastega sõda, kui ta ajas teibasse andamit nõudnud Türgi saadikud ja hõivas Giurgiu kindluse. Seejärel alustas Vlad verist rünnakut üle Doonau Musta mere poole, hävitades nii palju sadamaid kui suutis, et vältida Osmanite laevastiku rünnakuid.
Osmanite katsed Vlad sõjaliselt allutada ebaõnnestusid, kuid vaenlasi terroriseerinud julmus osutus talle hävitavaks. Kui Mehmed pakkus elanikkonnale valida, kas Vlad või tema vend Radu, valisid elanikud Radu ja varsti oli Vlad taas maapaos. Katse naasta mõni aasta hiljem lõppes tema surmaga lahingus.
Ștefan cel Mare ja sõda Moldova vastu, 1475–1476
Näib, et Mehmedi armee veetis aega Valahhias, kuna kampaania Moldova vastu oli lühem ja andis kehvemaid tulemusi. 1475. aastal andis Mehmed korralduse tungida Moldovasse. Jällegi võtsid Osmanid lahinguvälja sageli enda valdusse, kuid Moldova löö-ja-jookse taktika osutus türklaste vastu tõhusaks. Kehvad teed pidurdasid Osmanite tegevust veelgi, kuni Ștefan cel Mare suutis oma jõud Vasluisse koondada. Osmanite rünnakut kontrolliti ja seejärel tõrjuti nad Vaslui lahingus 10. jaanuaril 1475 lõpuks lahinguväljalt.
Osmanid tulid 1476. aastal tagasi, seekord abiks nende liitlased Krimmist, tatarlased ja nende äsja vallutatud Valahhia vasall. Ștefan teadis, et tal pole ressursse oma rahva kaitsmiseks, ja ta evakueeris nad mägedesse. Pärast ebaõnnestunud rünnakut Osmanite eelväe vastu näis Ștefan olevat kaotuse äärel, kui Ungari kuningas Mátyás I pakkus abi. Osmanid taganesid, kui ungarlased hakkasid sisse liikuma, ja võitlused jätkusid alles 1484. aastal.
Bayezid II, 1481–1512
Bayezid II valitsemise alguses toimus väike kodusõda tema venna Jemiga, kes põgenes läände. Seal pakkusid Euroopa juhid Balkanile ristisõja saatmise ideid läänemeelse sultani ametisseseadmiseks. Järelikult ei õhutanud Bayezid kristlike vastastega tõsiseid sõdu kuni oma venna surmani 1495. aastal. Vahepeal sõlmis Bayezid 1484. aastal Ungariga kümneaastase rahu, kuigi see ei takistanud 1493. aastal Osmanite armee lüüasaamist Villachis. Aastatel 1484-1486 sõdis Bayezid igal aastal Moldova vastu, püüdes seda allutada ja luua sidemeid oma moslemivasalli ja liitlase Krimmiga. Vaatamata kahele kaotusele 1485. ja 1486. aastal Moldova allutati. Kui Bayezidi valitsusaeg lõpule jõudis, sattus ta kodusõtta oma poegade Ahmedi ja Selimi vahel. Lõpuks võttis Selim 1512. aastal trooni ja jätkas järgmise kaheksa aasta jooksul väikesi vallutusi läänes, kuigi tema peamine saavutus oli Mamelukkide sultanaadi vallutamine. Alles Selimi järglane Suleiman jätkas sõda Ungari vastu.
Suleiman I kampaaniad, 1520–1566
Suleiman I jätkas sõda Ungari vastu, rünnates Belgradi linna, sama asulat, mis oli Mehmed II üle poole sajandi varem trotsinud. Vaatamata tugevale vastupanule langes linn Suleimani kätte. 1522. aastal viis Suleiman oma armee strateegiliselt edukale Rhodose piiramisele, võimaldades Rhodose rüütlitel kindlusest evakueeruda.
Mohácsi lahing
thumb|right|Kuningas Lajos II surnukeha avastamine
Kui Suleiman 1526. aastal sissetungi käivitas, ehitas suurvesiir sultani ette suure silla, mis võimaldas armeel Ungarisse marssida. Vaatamata 80-päevasele marssimisele ja 5-päevasele Doonau-ületamisele ei kohanud Osmanid ungarlaste vastupanu. Ungari kuninga Lajos II esialgne plaan oli saata eelvägi Doonaud hoidma kohas, kus Osmanid pidid ületama, kuid kuningriigi aadlikud keeldusid lahingus kuninga asetäitjale järgnemast, väites, et nad tegid seda innukast ustavusest kuningale (ja järgiks seetõttu ainult teda). Järelikult, kui kuningas Louis II lahinguväljale asus, näis tema 36 000-meheline armee Osmanite 80 000 mehe vastu läbikukkumisele määratud olevat. Mohácsis võimaldasid Ungari tasandikud kristlikel raskerüütlitel tõhusa rünnaku käivitada. Kui Ungari rüütlid esiteks akindžid ja seejärel sipahid kõrvale pühkisid, rühmitus Osmanite ratsavägi ümber ja haaras rüütleid tiivalt, põhjustades mõõduka arvu kaotusi. Seejärel asetas sultan oma janitšarid ja kahurid tõhusa liinina aheldatud positsioonile. Ungari ratsavägi sai oskuslikult käsitletud Türgi suurtükiväelt tõsiseid kaotusi. Kui ratsavägi oli hävitatud, kandis jalavägi tohutuid kaotusi, kuna Osmanite arvukus ja lahinguoskused andsid oma osa. Kui Suleiman I leidis Lajos II surnukeha, oli ta tema enneaegse surma pärast kurb.
Mohácsi järelkaja
János I Zápolya, kellele Lajos II oli andnud korralduse vaenlase varustusliine haarata, saabus lahingusse liiga hilja ja põgenes sündmuskohalt. Suleiman aga ei olnud valmis kuningriiki täielikult Osmanite valdustesse annekteerima ja selles võimulõhes valis Ungari valijaskond Zápolya oma valitsejaks. Vahepeal kuulutati Austria ertshertsog Ferdinand Bratislava riigipäeval Ungari kuningaks. Ungari ellujäänud aadlikud pidid nüüd valima, kas vanduda truudust Suleimani põlisele vasallile või kristlikule "võõrale".
thumb|right|[[Nikola Šubić Zrinski sööst Szigetvári kindlusest]]
Pärast Zápolya surma
Zápolya valitses Ungarit kuni oma surmani 1540. aastal. Pärast tema surma jagati Ungari kolme ossa. Loodeosa (tänapäeva Slovakkia, läänepoolne Doonau-tagune ja Burgenland, Lääne-Horvaatia ja tänapäeva Ungari kirdeosa) jäid Habsburgide võimu alla; kuigi algselt iseseisev, sai see hiljem mitteametliku nimega Kuninglik Ungari Habsburgide monarhia osaks. Habsburgidest keisreid krooniti sealt alates ka Ungari kuningateks.
thumb|right|[[Egeri piiramine (1552)|Egeri naised]]
Kuningriigi idaosast (Partium ja Transilvaania) sai esialgu iseseisev vürstkond, kuid läks järk-järgult Türgi võimu alla kui Osmanite riigi vasallriik. Ülejäänud keskosast (suurem osa tänapäeva Ungarist), sealhulgas pealinnast Budast sai Osmanite riigi provints. Ungari väikese sõja osaks olnud Buda piiramine oli üks olulisemaid Osmanite võite Habsburgide vägede üle Ungaris.
1552. aastal piirasid Suleimani väed Egerit Ungari kuningriigi põhjaosas, kuid István Dobó juhitud kaitsjad lõid rünnakud tagasi ja kaitsesid Egeri kindlust.
Jevgenia
Jevgenia on naisenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 116. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Jevgenia 1583 naisel.
Salme Raatma
Salme Raatma (kuni aastani 1935 Salme Rosenberg ; kodanikunimega Salme Rosenstein; 25. juuni 1915 Linna küla, Helme kihelkond – 28. veebruar 2008 Turu, Soome) oli eesti lastekirjanik.
Elu
Ta õppis Helme algkoolis ja Tõrva ühisgümnaasiumis. Aastatel 1933–1938 õppis ta Tartu Ülikoolis kunstiajalugu, kirjandust ja etnograafiat, töötades samal ajal Eesti Rahva Muuseumis. Pärast abiellumist pastor Herbert Alexander Rosensteiniga aastal 1938 asus elama Noarootsi (abikaasa oli seal vikaarpastor). 1939. aastal põgenes perekond Saksamaale.
1964. aastal asus perek elama Soome Turusse.
Isiklikku
Tema poeg Gustav-Siegfried Rosenstein läks isa jälgedes, hakates vaimulikuks. Tema sulest on ilmunud oma ema elulugu saksa keeles: „Ihr steht schon auf unserer Liste!“ Die estnische Exildichterin Salme Raatma. Husum: ihleo 2015 (eestindatud: „Te juba olete meil nimekirjas. Eesti luuletaja Salme Raatma eksiilis“. Sinisukk 2018).
Progressiivne supranukleaarne paralüüs
thumb Progressiivne supranukleaarne paralüüs või PSP (inglise keeles progressive supranuclear palsy) on kesknärvisüsteemi degeneratiivne haigus. See on ravimatu ja lõpeb surmaga. Eluiga on umbes kuus aastat, kuid võib varieeruda.
Ravi
Tervendavat ravi ei ole, kuid ravimid võivad leevendada jäikust.
Kiiruisutamine 1932. aasta taliolümpiamängudel
Edukaimad osalejad olid ameeriklased Jack Shea ja Irving Jaffee, kes mõlemad võitsid kaks kuldmedalit.
Esimest ja ainsat korda olümpiaajaloos toimusid kiiruisutamise võistlused ühisstardina, kus 6–9 võistlejat uisutasid korraga, mis meenutas tänapäevast lühirajauisutamist.
Naistel lubati esimest korda ajaloos kiiruisutamises võistelda näidisvõistlusel. ROK oli vastumeelne naiste võistluste üleviimisest medalivõistluseni, ehkki mängude korralduskomitee pooldas naiste võistluste täielikku kaasamist. Naiste distantsid olid 500 m, 1000 m ja 1500 m. Ühisstardist toimunud võistlus sillutas teed lühirajakiiruisutamisele, mis debüteeris näidisüritusena 1988. aasta taliolümpiamängudel Calgarys, enne kui sellest sai ametlik olümpiavõistlus 1992. aasta taliolümpiamängudel Albertville'is.
500 m
Kuupäev: 4. veebruar Osavõtjaid: 16 võistlejat Riike: 4 Maailmarekord: 42,6 Clas Thunberg, 13. jaanuar 1931, Sankt Moritz Olümpiarekord: 43.4 Clas Thunberg, 13. veebruar 1928, Sankt Moritz ........................... 43,4 Bernt Evensen, 13. veebruar 1928, Sankt Moritz Olümpiavõitja 1928: 43.4 Clas Thunberg .................................. 43,4 Bernt Evensen <br style="clear:both;" />
1500 m
Kuupäev: 5. veebruar Osavõtjaid: 18 võistlejat Riike: 6 Maailmarekord: 2.17,4(*) Oscar Mathisen, 18. jaanuar 1914, Davos Olümpiarekord: 2.20,8 Clas Thunberg, 27. jaanuar 1924, Chamonix Olümpiavõitja 1928: 2.21,1 Clas Thunberg (*)Rekord püstitati kõrgmäestikus (üle 1000 meetri merepinnast) ja looduslikult jäätunud jääl. <br style="clear:both;" />
Beauraing
Beauraing [bor'ään] on linn ja vald Belgias Valloonia piirkonnas Namuri provintsis.
Kiiruisutamine 1932. aasta taliolümpiamängudel
5000 m
Kuupäev: 4. veebruar Osavõtjaid: 18 võistlejat Riike: 6 Maailmarekord: 8.21,6 Ivar Ballangrud, 11. jaanuar 1930, Davos Olümpiarekord: 8.39,0 Clas Thunberg, 26. jaanuar 1924, Chamonix Olümpiavõitja 1928: 8.50,5 Ivar Ballangrud <br style="clear:both;" />
Beauraing
Asulad
1977. aastal moodustatud valla piiridesse kuuluvad järgmised asustatud punktid: Beauraing, Baronville, Dion, Felenne, Feschaux, Focant, Froidfontaine, Honnay, Javingue, Martouzin-Neuville, Pondrôme, Vonêche, Wancennes, Wiesme ja Winenne.
Kiiruisutamine 1932. aasta taliolümpiamängudel
10 000 m
Kuupäev: 8. veebruar Osavõtjaid: 18 võistlejat Riike: 6 Maailmarekord: 17.17,4 Armand Carlsen, 5. veebruar 1928, Davos Olümpiarekord: 18.04,8 Julius Skutnabb, 27. jaanuar 1924, Chamonix <br style="clear:both;" />
500 m
Kuupäev: 8. veebruar Osavõtjaid: 10 võistlejat Riike: 2 Maailmarekord: 58,7 Liselotte Landbeck, 9. jaanuar 1932, Davos <br style="clear:both;" />
1000 m
Kuupäev: 9. veebruar Osavõtjaid: 10 võistlejat Riike: 2 Maailmarekord: 2.03,4 Zofia Nehringowa, 17. jaanuar 1932, Engelberg <br style="clear:both;" />
Räbi järv
Räbi järv on järv Otepää vallas Räbi külas ; kuulub Päidla järvestikku. Järve pindala on 9,5 ha.
Kiiruisutamine 1932. aasta taliolümpiamängudel
1500 m
Kuupäev: 10. veebruar Osavõtjaid: 10 võistlejat Riike: 2 Maailmarekord: 3.10,4 Zofia Nehringowa, 10. jaanuar 1932, Davos <br style="clear:both;" />
Medalid
Korraldajariik
Johann I (Holstein-Kiel)
Johann I (u 1229 – 20. aprill 1263) oli Schaumburgi dünastia liige. Ta oli Holstein-Kieli krahv 1261. aastast kuni oma surmani.
Elu
Johann oli Schauenburgi ja Holsteini krahvi Adolf IV ja selle naise Heilwig von der Lippe vanim poeg. Pärast tema isa taandumist kloostrisse 1239. aastal valitses Johann koos oma noorema venna Gerhard I-ga, esialgu eestkoste all. Ta oli pidevalt kaasatud vaidlustesse oma venna ja Mindeni piiskopiga. 1255. aastal sõlmisid nad kaubanduskokkuleppe Lübeckiga.
1261. aastal krahvkond jaotati. Johann sai Wagria, Ida-Holsteini ja Segebergi; tema vend sai Stormarni, Plöni ja Schaumburgi. Johann valis oma residentsiks Kieli; Gerhard valis Itzehoe. Kui Taani loovutas Rendsburgi, läks see Gerhardile.
Johann suri 1263. aastal. Pärast tema surma valitsesid tema pojad üheskoos nende onu Gerhardi eestkoste all. Kuid 1273. aastal jaotasid nad territooriumi Holstein-Segebergiks ja Holstein-Kieliks. Kui Adolf 1308. aastal pärijateta suri, kaks osa taasühendati.
Abielu ja järglased
Johann abiellus 1249. või 1250. aastal Saksi hertsogi Albrecht I tütre Elisabethiga. Nad said kuus last.
Ondřejovi Observatoorium
pisi|Ondřejovi observatooriumi ajalooline peakuppel Ondřejovi observatoorium (tšehhi keeles Observatoř Ondřejov) on Tšehhi Teaduste Akadeemia Astronoomia Instituudi koosseisu kuuluv observatoorium, mis asub Ondřejovi küla lähedal umbes 35 km Prahast kagu pool. Observatooriumi geograafilised koordinaadid on.
Observatooriumi rajas 1898. aastal tšehhi tööstur ja amatöörastronoom Josef Jan Frič. Ehitamine võttis 8 aastat ja esimesed vaatlused viidi läbi ööl vastu 1. augustit 1906. Frič kinkis 28. oktoobril 1928 oma eraobservatooriumi Tšehhoslovakkia riigile.
Ondřejovi observatooriumile on muude saavutuste hulgas kuulsust toonud suure arvu asteroidide avastamine. 2011. aasta 14. augusti seisuga on Ondřejovi observatoorium 655 avastatud asteroidiga maailmas 27. kohal.
Kihnu muuseum
Muuseumi avamiseks kogus Kihnu kooliõpetaja Anne-Mari Buravkova kaks aastat eksponaate, mille ta sai suuremalt osalt Theodor ja Siinaida Saarelt. Väljapandud üksikobjektid pärinevad aastast 1920 kuni 2020. Muuseum asub omaaegses koolimajas ja tutvustab Kihnuga seotud pärimuskultuuri.
Muuseumi juhataja-varahoidja on Maie Aav.
Bystřice nad Pernštejnem
Bystřice nad Pernštejnem (saksa keeles Bistritz ob Pernstein) on linn Tšehhis Vysočina maakonnas Žďár nad Sázavou ringkonnas. Bystřice nad Pernštejnem asub Žďár nad Sázavoust umbes 23 km idas, Brnost 44 km põhjaloodes ja Jihlavast ligikaudu 51 km idakirdes.
Bystřice nad Pernštejnem paikneb merepinnast 535 meetri kõrgusel.
Asulat, mis kandis tol ajal nime Bystřice, on esmamainitud 1298. aastal. Linnaõigused omandas Bystřice 1580. aastal. 1881. aastal sai linn nimeks Bystřice nad Pernštýnem. Alates 1925. aastast on linna nimi Bystřice nad Pernštejnem.
Bystřice nad Pernštejnemis on sündinud juudi rahvusest Tšehhi arhitekt Otto Eisler (1893– 1968).
Ampersand
See märk on ka üks konjunktsiooni tehtemärke loogikas.
Kui ampersand ühendab tähti või lühendeid, on eesti keeles tavaks need kirjutada tühikuteta (M&M); kui sõnu või nimesid, siis tühikuga (Johnson & Johnson).
Need nimed käänatakse omastavasse käändesse nii, et M&M -> M&M-i, aga kui on eraldi sõnad, käänatakse mõlemad sõnad nagu tavaliselt Maks & Moorits -> Maksi & Mooritsa.
Kelly Osbourne
thumb Kelly Michelle Lee Osbourne (sündinud 27. oktoobril 1984 Westminsteris Londonis) on inglise laulja, näitleja, televisiooniesineja ja moelooja.
Ta on Sharon Osbourne'i ja Ozzy Osbourne'i tütar. Ta sai tuntuks tänu tõsielusaatele "The Osbournes", kus ta koos perega osales. Seriaal võitis 2002. aastal Emmy kategoorias "Väljapaistev tõsieluline seriaal".
Telesaates "Fashion Police" oli ta žürii liige aastatel 2010–2015. Ta on osalenud ka saates "Tantsud tähtedega", kus saavutas kolmanda koha koos elukutselise tantsija Louis van Amsteliga.
Estonia teatrisaal
pisi| Estonia teatrisaal on teatrisaal Tallinnas Estonia teatrimajas.
Teatrisaal oli juba 1944. aastal pea täielikult hävinud Estonia teatrihoones. Aastal 1946 teatrisaal taastati. Aastal 2005 teatrisaali renoveeriti.
Pärlimõisa tee
Pärlimõisa tee on tänav Pärnus Ülejõe linnaosas.
Pärlimõisa tee koosneb kahest lõigust. Esimene lõik algab Uus-Sauga tänavalt ja lõppeb Saugamõisa teel. Teine lõik algab tupikuna, ristub Rehepapi tänavaga ja lõppeb Tallinna maanteel.
Tänava pikkus on kahe lõigu peale kokku ligikaudu 866 meetrit.
pisi|Pärlimõisa tee, vaade Uus-Sauga tänavalt, 10. veebruar 2023
Egļuciems
pisi|left Egļuciems on küla (vidējciems) Lätis Balvi piirkonnas, Lazduleja valla halduskeskus. Küla asub merepinnast 130 meetri kõrgusel, piirkonna keskusest Balvist 18 ja Riiast 240 kilomeetri kaugusel. Lisaks vallamajale asuvad külas veel postkontor ja raamatukogu.
Küla tekkis nõukogude perioodil kui kolhoosi Borec keskasula.
Voldemar Sassi
Voldemar Sassi (19. oktoober 1899 Raadi vald, Tartumaa – juuli 1941 Pärnumaa) oli Eesti NSV poliitik ja kommunistlik ühiskonnategelane.
Voldemar Sassi oli üks kommunistliku liikumise eestvedajaid Tartus. Ta oli Üle-Eestimaalise Noorproletaarlaste Ühingu liige, 1922. aastast EK(b)P liige. 1923. aastal valiti ta Töörahva Ühise Väerinde nimekirjas Tartu linna volikokku.
1924. aastal mõisteti V. Sassi 149 protsessil eluaegsele sunnitööle. Vabanes 1938. aasta amnestiaga. Aastatel 1940–1941 oli ta EK(b)P Tartu Maakonnakomitee sekretär,15. maist 1941 Ametiühingute Kesknõukogu esimees.
Voldemar Sassi oli II Riigivolikogu ja Eesti NSV Ülemnõukogu I koosseisu liige, Eesti NSV Ülemnõukogu juhataja alates 25. augustist 1940 kuni 1941. aasta juulini. 1941. aastal valiti ta NSV Liidu Ülemnõukogu liikmeks.
Voldemar Sassi hukkus Suvesõjas Nõukogude poolel võideldes Pärnumaal. Viimati nähti teda elusana 8.juulil hommikul 1941 Pärnus.
Tema järgi sai nime Voldemar Sassi nimeline sovhoos.
Kanepi kirikuaed
pisi|Kanepi kirikuaed 2023. aasta suvel. Näha on Vabadussõja mälestussammas (vasakul) ja II maailmasõja matmispaik (paremal).
Kirikuaed on olnud kasutusel kalmistuna arvatavasti alates 1674. aastast, kui rajati Kanepi esimene puukirik, mis tõenäoliselt asus praegusest kirikust pisut ida pool. 1737. aastal ehitati uus puukirik praeguse kivikiriku kohale ehk siis vanast kirikust pisut lääne pool. Matmine kirikuaeda lõpetati üldiselt millalgi pärast 1772. aastat ning edaspidi maeti kihelkonna surnud vanale kalmistule, pärast 1847. aastat ka uuele kalmistule. Kaevetöödel kas 2002 või 2004. aastal satuti praegusest kirikust idas vundamendile, mis võib olla vana kiriku või kirikuaia osa. Kirikuaias üldiselt pole hauatähiseid. Arvatavasti muutus aia välisilme uue kiriku ehitamise käigus 1804-1810 ning pärast põlengut kiriku taastamise käigus 1831-1938. Ka aia uus piirdemüür ehitati 1838. aastal. Kirikuaeda maeti seega umbes 100 aasta jooksul, kuid maetud inimeste üldarv ei ole teada. Praegu (jaanuaris 2015) on see üldiselt hooldatud.
Mälestis
Kanepi kirikuaed on 1999. aastast riiklik ehitismälestis. Selle alal asub mälestisena veel kirikuaia piirdemüür, kirik, II maailmasõja matmispaik ja Vabadussõja mälestussammas.
Uue-Suislepa mõisa kalmistu
Uue-Suislepa mõisa kalmistu on kalmistu Tarvastu kihelkonnas Viljandimaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Suislepa külas Viljandi vallas Viljandi maakonnas. Kalmistu jääb Uue-Suislepa mõisa südamest linnulennult umbes 0,25 km kaugusele idakirdesse.
Kalmistu rajasid mõisa tollased omanikud Krüdenerid millalgi 19. sajandil, tõenäoliselt Moritz Reinhold von Krüdeneri poolt 19. sajandi II veerandil, sest tema võttis mõisas ette olulisi muudatusi.
Kalmistut ümbritseb piirdemüür, seal paikneb väike kabel. Kalmistule maetute üldarv pole teada, praegu on see jäetud maha ja rüüstatud ning piirdemüürist ja kabelist on säilinud vähesed varemed.
Antikvariaat
pisi|Antikvariaat [[Šveitsis]] Antikvariaat on kauplus, ennekõike raamatupood, milles müüakse eelkõige vanu ja/või kasutatud raamatuid ning kunstiesemeid.
August Sipsakas
August Sipsakas (sündinud 20. märtsil 1903 Narvas, surnud 3. juunil 1975 Tallinnas) oli pedagoog ja professor.
Haridus
Õppis Narva kirikukoolis 1913–1916, Eesti Töölisfakulteedis Petrogradis 1919–1921, Eesti Pedagoogilises Instituudis Petrogradis 1921–1924; Leningradi Punase Professuuri Instituudi aspirant 1934–1937; õppis militaarkursustel Leningradis 1940.
Täiendusõpe
NLKP KK Ühiskonnateaduste Akadeemias 1948–1949.
Teaduskraad ja kutse
Dotsent 1925; professor 1945.
Teenistus
Töötas Kreenholmi Manufaktuuris 1916–1917; õppejõud Nõukogude Parteikoolis ja mitmes tehnilises õppeasutuses Leningradis, dotsent Industriaalinstituudis 1925–1940; ajalehe "Kommunist" toimetaja. TTÜs 1940–1941, 1944–1953: marksismi-leninismi aluste kateedri juhataja 1940/41, 1945; poliitilise ökonoomia kateedri juhataja ja professor 1946–1953; majandusteaduskonna dekaan 1945–1953.
Organisatoorne ja -administratiivne tegevus
EK(b)P KK otsusega määrati ajalehe Kommunist toimetuskolleegiumi liikmeks 1940, agitatsiooni-propagandasekretäriks 1941. Sõja-aastail oli 7. Eesti Laskurdiviisi sõjakomissar, ohvitseride täiendusõppustel ja diplomaatilistel täienduskursustel. EK(b)P KK otsusega 16.09.1946 kinnitati TPI poliitilise ökonoomia kateedri juhatajaks ja EK(b)KK otsusega 10.09.53 vallandati kateedrijuhataja ametikohalt, heideti parteist välja (ebaparteiline suhtumine kriitikasse ja oma vigade mittetunnistamine, alkoholilembus). A-ni 1970 oli ühingu Teadus aktiivne lektor ettevõtetes ja kolhoosides.
Viited
{{viited|allikad=
Kirjandus
}}
John Joubert (sarimõrvar)
John Joubert (täisnimega John Joseph Joubert IV; 2. juuli 1963 Lawrence, Massachusetts – 17. juuli 1996 Lincoln, Nebraska) oli Ameerika Ühendriikide sarimõrvar, kes tappis aastatel 1982–1983 Maine'i ja Nebraska osariigis kolm last.
Päritolu ja kooliaastad
John Joseph Joubert IV sündis Ameerika Ühendriikide idarannikul asuva Massachusettsi osariigi Lawrence'i linnas katoliikliku perekonna esimese lapsena. Tema isa John Joseph Joubert III töötas aastaid oma vanematele kuulunud söögikohas Joubert's Diner, mille sulgemise järel hakkas ta leiba teenima koka ja kelnerina teistes toitlustusasutustes. Johni ema Beverly töötas raamatupidajana. 1966. aastal sündis Johni noorem õde Jane.
1960. aastate lõpuks olid tema vanemate suhted väga halvad, kuid katoliiklastena ei olnud neil võimalik abielu lahutada. Vanemaid polnud enamasti kodus ja kui nad kodus viibisid, tülitsesid nad pidevalt. John ja tema õde Jane olid enamasti lapsehoidja hoole all. 1971. aastal kolis ema isa juurest minema ja võttis lapsed endaga kaasa. Lastel ei lubatud isa külastada ja John tundis temast väga puudust. 1974. aastal kolis Beverly Joubert oma lastega kodulinnast Portlandi tööstuslinna Maine'i osariigis, kus John hakkas käima Nathan Cliffordi nimelises põhikoolis.
Koolis oli John tõrjutud laps, kelle üle naerdi tema hapra kehaehituse, väikese kasvu ja kinnise iseloomu pärast. Ta õppis küllaltki hästi ja kuulus ka skaudiorganisatsiooni, aga teiste õpilaste poolt teda omaks ei võetud. 12-aastaselt armus ta oma klassikaaslasesse Debbie Fosterisse, aga ei julgenud seda tüdrukule kunagi tunnistada. Tema narrimine ja tema üle naermine võimendus veelgi, kui ta vastas jaatavalt klassikaaslase küsimusele, kas ta on gei. Joubert teadis ainult selle sõna traditsioonilist tähendust ('lõbus, rõõmus') ega mõistnud seetõttu üldse, mida temalt küsiti. Tema ainus kohting keskkooliaastatel oli ühe tüdruku, kes talle isegi eriti ei meeldinud, viimine lõpuballile. Kahekümnendate eluaastate alguseks ei olnud tal olnud ühtegi seksuaalvahekorda.
Kodus piiras Johni vabadust tema võimukas ema. Tal lubati vaadata vaid neid telesaateid, mida ema ei pidanud liiga vägivaldseks. Igal õhtul pidi ta kell 21.00 kodus olema ja erinevalt enamikust teistest poistest ei lubanud ema tal 16-aastaselt autojuhiluba taotleda. Suurema osa keskkooliaastatest pidi ta kooli kõrvalt tööl käima, teenides perele lisaraha ajalehepoisina, raamatukoguabilisena ja muude lihtsamate töödega.
Pärast keskkooli lõpetamist astus John Joubert kohalikku kolledžisse, kuid kogus seal esimesel aastal ainult 10 ainepunkti ja jättis õpingud peatselt pooleli. Kolledž meeldis talle, kuid ta kulutas liiga palju aega meelelahutusele ja liiga vähe aega õppimisele. Seal proovis ta esimest korda alkoholi ja marihuaanat, kuid tema tõeliseks kireks muutusid sel ajal rolli- ja videomängud. Kui ka kolledž oleks ta uuesti vastu võtnud, polnud tal raha õppemaksu tasumiseks. Joubert ei tahtnud isa kombel toitlustustöötajaks jääda, enamaks polnud tal aga puuduliku hariduse tõttu võimalusi.
Sõjaväeteenistus
John otsustas sõjaväkke astuda ja asus teenistusse õhuvägedes. Kodust lahkus ta peatselt pärast oma esimest mõrva. Sügisel 1982 saadeti ta väljaõppele San Antonio linna Texase osariigis. Pärast esmase väljaõppe läbimist sai tema teenistuskohaks õhuvägede baas Biloxis Mississippi osariigis. Tal tekkis esimene tõeline sõprussuhe teenistuskaaslasega, kellega nad olid koos olnud ka väljaõppel. Juulis 1983 saadeti nad mõlemad teenima Offutti õhuvägede baasi Nebraska osariigis, kus ta asus tööle radaritehnikuna. Joubert lootis seal uut elu alustada, kuid pettus peagi. Esiteks ei sobinud talle Nebraska kuum kliima. Teiseks hakkas tema sõber temast eemale hoidma ja palus ennast teise tuppa ümber paigutada, sest baasis hakkasid levima kuulujutud nende väidetavast homoseksuaalsest suhtest.
Oma üksinduse leevendamiseks hakkas ta otsima lisategevust ja lõi augustis 1983 kontakti õhuvägede baasi lähedal asuva Bellevue linna skautmeistri Don Shipmaniga, kes võttis ta septembri keskel oma abina tööle. Nii Shipmanile kui ka Jouberti ülemustele sõjaväes tundus ta asjaliku noormehena, kes võiks noortele skautidele heaks eeskujuks olla. Tema esimene kohtumine skautide ja nende vanematega oli 18. septembril 1983, päeval, mille varahommikul oli ta pannud toime oma esimese mõrva Nebraska osariigis. Ta sõbrunes ka ühe skaudiga, oma hoolealusega, kellega neid sidus muuhulgas huvi video- ja fantaasiamängude vastu. Nende sõprus kestis kuni Jouberti vahistamiseni. Korra pärast oma kolmandat mõrva tekkis tal kiusatus ja võimalus noor sõber tappa, kuid ta suutis end pidurdada.
Joubert jäi sõjaväeteenistusse kuni vahistamiseni 11. jaanuaril 1984.
Fantaasiad ja esimesed kuriteod
1969. aastal, kui John oli kuueaastane, koges ta esimesi mõrvafantaasiaid, mis olid suunatud lapsehoidja vastu, keda ta eriti ei sallinud. Ta ei kujutanud ette verist, brutaalset mõrva, vaid soovis, et tüdruk lihtsalt sureks; et ta oleks "võimalik lülitist välja lülitada nagu valgus". Ta kujutas ette, kuidas lapsehoidja lebab surnuna põrandal ja ta sööb teda. Sellest ajast said mõrva- ja kannibalismifantaasiad tema pidevateks saatjateks.
Oma vägivaldseid fantaasiaid hakkas ta ellu viima 16-aastaselt. Oktoobris 1979 kägistas ta teel raamatukogust koju 8-aastast Chris Dayd, kuid lasi lõpuks poisil minema joosta. Novembris plaanis ta rünnata ühte 7–9-aastast tüdrukut, kuid talle mõjus võõrastavalt, et laps teda ei kartnud ja ta jättis oma plaani katki. Sama aasta detsembris ründas ta 9-aastast Sarah Cantyt, lüües teda pliiatsiga selga. Kuigi Sarah andis oma ründaja kohta üsna täpse kirjelduse, ei suudetud Johni leida.
Richard Stetson
1982. aasta 22. augusti õhtul kella 20 ja 21 vahel ründas Joubert Maine'is Portlandi kesklinna lähistel Back Cove'is, mis oli populaarne koht tervisejooksu harrastajate seas, 11-aastast punapäist poissi Richard "Ricky" Stetsonit. Joubert elas sel ajal veel kodus Portlandis ja sõitis tihti oma jalgrattaga Back Cove'i piirkonnas ringi. Ta pussitas poissi rinda ja hammustas mitu tükki tema sääremarjast, kujundades ja siludes neid hammustuskohti hiljem noaga.
Stetsoni surnukeha leidis järgmisel hommikul kell 7.06 juhuslik mööduja üle maantee I-295 ehitatud jalakäijate silla alt. Politsei ei leidnud sündmuskohalt mingeid mõrvarile viitavaid asitõendeid ja mõrvarelva ei suutnudki nad kunagi leida, lõpuks vahistati üks mees, kuid kuna tema hambumus ei klappinud poisilt leitud hambajälgedega, vabastati ta peale pooleteiseaastast vahi all olekut. Joubert oli selleks ajaks juba Texases sõjalisel väljaõppel.
Daniel Joseph Eberle
Pühapäeva, 18. septembri 1983 hommikul tappis Joubert oma teenistuskoha lähistel Nebraska osariigis Bellevue linnas inimestele ajalehte Omaha World-Herald kohale toimetanud 13-aastase ajalehepoisi Daniel Joseph "Danny Joe" Eberle. Ta röövis poisi hommikul kella 6 paiku noa ähvardusel ühe elumaja eest, sidus ta kinni ja sõidutas auto pagasiruumis Allied Chemicali tehase lähedal asunud inimtühjale lagendikule. Seal tappis ta poisi fileerimisnoaga, pussitades teda viis korda selga, neli korda rinda ja lõigates seejärel läbi ta kaela. Seejärel hammustas ta poisi kehast kolm tükki – ühe vasaku reie tagaosast, kaks vasakust õlast. Reiehammustusest kujundas ta seejärel noaga viisnurkse sisselõike. Poisi riided – tapmise ajaks oli ta Daniel Josephi aluspesu väele võtnud – loopis ta läheduses asunud sorgopõllule; laiba peitis aga väljale kõrge rohu sisse. Pärast mõrva sõitis Joubert kohalikku McDonald'si restorani ja sõi seal tugeva hommikusöögi. Pärast seda pöördus tagasi oma teenistuskohta õhuvägede baasis, rahuldas ennast ja heitis uuesti magama.
Poisi kadumine sai teatavaks samal hommikul kui inimesed, kes ei olnud hommikust ajalehte saanud, hakkasid helistama poisi vanematele ja tööandjale. Ta kuulutati tagaotsitavaks. Kolm päeva hiljem leidis FBI agentidele ja kohalikule politseile appi tulnud Wahoo väikelinna politseiülema John Koltermani juhitud otsimismeeskond Danny Joe surnukeha. Laip asus umbes 6 km kaugusel poisi röövimiskohast, kuhu olid maha jäänud tema jalgratas ja ajalehtede pakk.
Selle mõrva uurimisega hakkas teiste seas tegelema FBI eriagent Robert Ressler, kes selgitas hiljem välja ka Jouberti mitmed varasemad vägivallateod ja profileeris teda edukalt. Kuna umbes aasta varem oli sarnastel asjaoludel Iowa osariigis Des Moinesi linnas kadunuks jäänud ajalehepoiss Johnny Gosch, kahtlustati algul seoseid kahe juhtumi vahel, kuid Ressler ei leidnud kahe juhtumi uurimisel piisavalt sarnasusi. Ta järeldas, et Danny Joe Eberle mõrvar tundis puudulikult inimese anatoomiat ja tegutses kiirustades. Sellele osutasid tapmise viis ja asjaolu, et laipa ei olnud korralikult peidetud. Samuti leidis ta kohe esialgses raportis, et mõrvar on hilisteismeline või varastes kahekümnendates eluaastates vallaline valge mees, tõenäoliselt vähese haridusega lihttööline. Esialgu ei välistanud Ressler, et mõrvaga võis olla seotud rohkem kui üks mees.
Umbes üks nädal pärast mõrva vahistati esimese kahtlusalusena alaealisi poisse ahistanud 18-aastane nooruk, kuid ebapiisavate asitõendite ja tema psühholoogilise profiili sobimatuse tõttu talle süüdistust ei esitatud. Hiljem tehti piirkonnas kindlaks veel ligi 2800 peamiselt vanemas eas seksuaalperverti, nende seas hulgaliselt pedofiile, kellest mitmele esitati süüdistused seksuaalkuritegudes, kuid konkreetse mõrvajuhtumiga neist kedagi seostada ei õnnestunud.
Christopher Paul Walden
Reede, 2. detsembri 1982 hommikul tappis Joubert Nebraska osariigis Sarpy maakonnas Papillioni linnas 12-aastase Christopher "Chris" Paul Waldeni. Ta peatas poisi hommikul kella 8 ajal, mil too oli teel Pawnee põhikooli, paludes Christopheril endale teed juhatada. Kui poiss valmistus seda tegema, sundis Joubert ta vägivalla ähvardusel enda autosse tulema. Autos hakkas tal korraks poisist kahju, kuid ta mõistis, et nüüd ei saanud ta teda enam vabaks lasta. Samuti oli tema tapmisiha järjest tugevamaks muutunud. Ta sõidutas poissi umbes 10 minutit, kuni nad jõudsid vana raudtee kõrval asunud metsastunud maatükile. Seal käskis ta poisil aluspesuni lahti riietuda ja siis maha heita, kuid viimast keeldus Chris tegemast. Seejärel hakkas Joubert poissi kägistama, kuid viimasel õnnestus peaaegu lahti rabeleda. Siis pussitas ta teda mitu korda selga ja lõikas läbi poisi kõri, poisi rinnale uuristas ta noaga skaudimärgi.
Chrisi kadumist märkas esimesena tema ema Sue, kui poeg õhtul koolist koju ei tulnud. Saanud poja koolikaaslastelt teada, et Chris ei jõudnudki sel päeval kooli, andsid vanemad sellest teada politseile. Juhtunust anti samal päeval teada ka Eberle mõrvajuhtumiga tegelevatele FBI agentidele. Chrisi laiba leidsid kaks päeva hiljem, esmaspäeva pärastlõunal, kaks jahti pidanud noort ehitustöölist. Seekordse mõrvajuhtumi puhul leiti kaks tunnistajat, kes olid Jouberti ja Waldenit mõrvapäeva hommikul koos näinud, kahjuks oli neist vähe kasu, sest nad ei suutnud kahtlusalust ega tema autot kuigi hästi kirjeldada.
Pärast kolmandat mõrva oli Jouberti tung tappa senisest tugevam ja ta liikus sageli ringi köie, isoleerpaela ja noaga, otsides võimalikke ohvreid. Mitmetel kordadel oli ta ohvri välja valinud, kuid alati tuli midagi vahele, mis ta plaanid rikkus.
Tabamine
11. jaanuaril 1984 läks Joubert otsima uut ohvrit. Teda olid iseäranis vihastanud kohaliku šerifi Pat Thomase sõnad, et mõrvari puhul on tegemist argpüksiga, kes suudab tappa ainult lapsi. Seepärast otsustas ta seekord igal juhul täiskasvanut rünnata. Hommikul kella 8.15 paiku sõitis ta Aldersgate'i metodisti kiriku kõrval asunud lasteaia juurde, kus viibis tol hetkel üksi lasteaiakasvataja Barbara Weaver. Joubert palus tal ukse avada, küsis juhiseid 48. tänavale ja palus siis võimalust helistada. Weaver mõistis vestluse käigus, kellega ta silmitsi seisab. Kui Joubert esimese ähvarduse tegi, sööstis naine temast mööda ja jooksis lähedal asuvasse pastoraati. Erutatud ja ise hirmul Joubert ei püüdnudki teda jälitada, vaid sõitis tagasi oma teenistuskohta Offutti õhuväebaasis.
Erinevalt kõigist eelmistest tunnistajatest oli Barbara Weaver John Jouberti näost näkku näinud, samuti oli näinud tema autot ja meelde jätnud selle registreerimisnumbri. Kuna Joubert kasutas sel päeval rendiautot – tema enda auto oli remondis – tegi politsei kiiresti kindlaks auto rentinud isiku andmed. Joubert peeti kinni paar tundi hiljem samal päeval oma toas Offutti õhuväebaasis, kust leiti ka ohvrite sidumiseks kasutatud spetsiifiline köis.
John Jouberti kuulasid üle kolm politseiametnikku, teiste seas ka Föderaalse Juurdlusbüroo agent Chuck Kempf. Pärast mitu tundi kestnud ülekuulamist tunnistas Joubert Nebraskas toime pandud kaks tapmist üles politseinik James Sandersonile. Pärast seda soovis ta kohtumist oma noore skaudist sõbraga, kellele kinnitas, et vaatamata kõigele ei olnud tolle elu ja tervis kunagi ohus.
Kohtuprotsessid ja -ekspertiis
Jouberti kohtuasi tuli esmakordselt arutusele 3. juulil 1984 Sarpy maakonna kohtus, üks päev pärast tema 21. sünnipäeva. Kohtuistungil tunnistas ta ennast süüdi. Kohtunik Ronald Reagan (presidendi nimekaim) määras kohtuotsuse langetamise sama aasta 9. septembrile.
Joubert läbis ka kohtumeditsiinilise ekspertiisi, mis tunnistas ta süüdivaks. Psühhiaatrite hinnangul teadis Joubert täpselt, mida ta teeb. Psühhiaater Bruce Gutnick pani talle diagnoosiks obsessiiv-kompulsiivse häire, seksuaalse sadismi ja skisoidse isiksushäire. Ühtlasi leidis psühhiaater, et Jouberti puhul on tegemist latentse homoseksuaalsusega, mida ta on teadvusest tõrjunud. Samuti ei suutnud Joubert tema hinnangul eristada seksi ja vägivalda. Psühhiaater Herbert Modlini hinnangul oli Joubertil kõrge intelligentsus (IQ 123), kuid teda iseloomustas distantseerumine oma tundemaailmast, empaatiavõime puudumine ja usaldamatus inimeste suhtes. Modlin diagnoosis Joubertil skisoidse isiksushäire. Kolmas ekspert, psühhiaater David Kentsmith rõhutas, et mõrvade puhul oli tegemist 14 aastat üha uuesti kordunud fantaasiate elluviimisega. Ta leidis, et Joubert on tark, korrektne, hoolas ja põhjalik noormees, kelle iseloomuomadused ilmnevad ka toime pandud mõrvade juures. Ka tema rõhutas Jouberti tundevaesust ning leidis, et katsed teistele valu põhjustada võisid olla seotud sooviga kogeda ise mingitki tõelist tunnet või emotsiooni. Ta oli võimeline kogema teatud süü- ja kahjutunnet, kuid mitte iial samastuma oma ohvrite kannatustega. Kentsmithi hinnangul on taoliste inimeste kontrolli all hoidmine teraapia abil suletud keskkonnas võimalik, kuid ükski ravi ei muuda võimalikuks nende integreerimist vabasse ühiskonda. Tema ametlik diagnoos oli tugevate obsessiiv-kompulsiivsete ja skisoidsete joontega segatüüpi isiksushäire.
Kohtuotsust ei tahtnud Reagan üksi langetada. Seetõttu määras Nebraska ülemkohtu esimees Norm Krivosha kohtukolleegiumisse lisaks Reaganile veel kohtunikud Theodore Carlsoni ja Robert Finni. Prokuröride ja uurijate õhutusel kirjutasid mõlema tapetud poisi emad kohtukolleegiumile kirjad, nõudes Joubertile surmanuhtlust. Kirja kirjutas ka John Jouberti ema Beverly, kes leidis, et ta poeg väärib küll karistust, kuid pigem eluaegse vangistuse, mitte surmanuhtluse vormis. Otsuse langetamisel kohtunikud enda sõnul kirju arvesse ei võtnud. 11. septembril 1984 mõistis kohtukolleegium John Jouberti surma elektritoolil.
Sügisel 1990 mõisteti Jouberti üle kohut ka Maine'i osariigis. 1987. aastal oli ta intervjuus ajakirjanik Mark Pettitile kaudselt Ricky Stetsoni tapmist tunnistanud, mida seni ei osatud temaga seostada. Stetsoni mõrva uurimisel kujunes peamiseks asitõendiks poisi kehalt leitud hammustus, mis vastas Jouberti hambumusele. 15. oktoobril 1990 mõistis Maine'i kohus ta Ricky Stetsoni mõrvas süüdi ja määras talle eluaegse vangistuse, sest Maine'i osariigis oli surmanuhtlus selleks ajaks tühistatud. Vastavalt kahe osariigi vahel sõlmitud kokkuleppele jäi aga kehtima varasem, Nebraskas määratud karistus, mille täideviimiseks toimetati Joubert kohe pärast protsessi Nebraskasse tagasi.
Apellatsioon ja hukkamine
1995. aastal esitas Joubert föderaalkohtule habeas corpus apellatsiooni, väites oma advokaatide nõuandel, et süüdistuses mainitud raskendavad asjaolud – "erakordne perverssus" – olid oma ebamäärasuse tõttu mittekonstitutsioonilised ning võisid mõjutada talle määratud karistust. Esimese astme föderaalkohus nõustus ning tühistas talle määratud surmanuhtluse, kuid Nebraska osariik kaebas otsuse edasi Nebraska föderaalsesse ringkonnakohtusse. Ringkonnakohus tühistas omakorda madalama astme kohtuotsuse, leides, et Jouberti erakordne perverssus väljendus Eberle' ja Waldeni sadistlikus piinamises enne nende tapmist. See oli Jouberti viimane katse surmanuhtlust tühistada.
Suvel 1996 enne hukkamist ajakirjanik Trina Creightonile antud teleintervjuus kahetses Joubert oma süüd ja väitis, et ta on leidnud Jumala. Ta oli veendunud, et Jumal on tema patud andestanud ja surmajärgses elus ootab teda pääs paradiisi. Ühtlasi leidis ta enne surma armastuse. Ta pidas pikalt kirjavahetust Teresa O'Brieniga, kolme lapse emaga Iirimaalt, kellega nad väidetavalt teineteisesse armusid. Teresa oli valmis ka Joubertiga abielluma.
Jouberti hukkamist kasutati ühe juhtumina katses tõendada, et hukkamine elektritoolil on julm ja ebainimlik karistusviis. Nimelt selgus, et pärast hukkamist oli tema pealael ligi 10 cm pikkune põletushaav, samuti leiti väiksemad, kuid sügavad põletushaavad pea mõlemalt küljelt kõrvade kohalt.
Tsitaadid
"Elu on kiirtee, millelt hargnevad mitmed teed – püüa mitte ära eksida" (keskkooli lõpuklassi aastaraamat, 1981)
"Kõik, mis ma võin teile öelda, on see, et nii kaua kui ma mäletan, on mul olnud vajadus tappa" (intervjuus Mark Pettitile Nebraska osariigi vanglas, 1987)
"Ta on minu viimane lootus siin. Teadmine, et kuskil, millalgi ma meeldisin kellelegi" (meenutades vanglas tüdrukut, kellesse ta oli 12-aastaselt armunud)
Joan
Joan on naisenimi ja mehenimi.
John Joubert (sarimõrvar)
Tsitaadid
"Oled sa iial mõelnud minu tapmisest, John?" – "Oh ei. Ma tunnen sind. Ma ei suudaks iial tappa kedagi, keda ma tunnen." (intervjuu Mark Pettitiga Nebraska osariigi vanglas, 1987)
Joan
2019. aasta seisuga oli seda naisenime Eestis alla viiel inimesel.
Piirikivi tänav
Piirikivi tänav on umbtänav Pärnus Ülejõe linnaosas, mis saab alguse Lennuvälja teelt.
Kalmejärv
Kalmejärv on järv Otepää vallas Päidla külas ; kuulub Päidla järvestikku. Järve pindala on 3 ha.
Edenílson
Ta alustas klubikarjääri Rio Grande do Suli osariigi klubis Caxias. Aastatel 2009–2010 mängis ta klubiga Brasiilia tugevuselt kolmandas liigas.
2011. aastal liitus ta Brasiilia kõrgliigaklubiga Corinthians. Ta mängis klubis väga edukal perioodil, kui võideti Brasiilia meistrivõistlused (2011), Lõuna-Ameerika meistrivõistlused (2012), klubide maailmameistrivõistlused (2012), São Paulo osariigi meistrivõistlused (2013) ja Lõuna-Ameerika superkarikas (2013).
2014. aastal suundus ta Itaalia kõrgliigasse, liitudes Genoaga. 2015. aastal suundus ta Udinesesse. Hooajal 2016–2017 mängis ta laenulepingu alusel taas Genoas.
2017. aastal suundus ta laenule Internacionali, mis mängis sel hooajal Brasiilia esiliigas. 2018. aasta juulis sõlmis ta klubiga püsiva lepingu. 2020. aastal valiti ta Brasiilia kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu.
2022. aasta detsembris sõlmis ta kaheaastase lepingu Atlético Mineiroga.
Brasiilia jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 10. septembril 2021 MM-i valikmängus Peruu vastu.
D’Nash
pisi|D’Nash D’Nash oli Hispaania ansambel. 2007. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ansambel Hispaaniat lauluga "I Love You Mi Vida".
Lazduleja vald
pisi|Mälestuskivi kolhoosile Borec Lazduleja vald (läti keeles Lazdulejas pagasts) on vald Lätis Balvi piirkonnas.
Vald piirneb sama piirkonna Vectilža, Bērzkalne, Briežuciemsi, Tilža, Šķilbēni ja Medņeva vallaga.
Valla pindala on 97 km². 2016. aasta seisuga elas seal 303 inimest. Aastal 2011 elas vallas 183 lätlast, 122 venelast, 1 valgevenelane, 1 ukrainlane ja 7 leedulast. Valla keskus on Egļuciemsi küla, vallavanem on Andris Višņakovs.
Ajalugu
Aastal 1945 moodustati Šķilbēni vallas Šķilbēni külanõukogu, aastal 1949 likvideeriti aga Balvi vald ametlikult. Aastal 1954 liideti Šķilbēni külanõukoguga likvideeritav Egļeva külanõukogu, aastal 1960 aga likvideeritav Demerova külanõukogu. Aastal 1968 nimetati Šķilbēni külanõukogu ümber Lazduleja külanõukoguks. Aastal 1971 liideti Lazduleja külanõukoguga likvideeritava Kraukļi külanõukogu kolhoosi Borec maad, sovhoosi Briežuciems maad liideti aga Briežuciemsi külanõukoguga, sovhoosi Šķilbēni maad Šķilbēni külanõukoguga ja kolhoosi Cīņa maad Upīte külanõukoguga. Vald moodustati külanõukogust aastal 1991. Enne 2009. aasta haldusreformi kuulus vald Balvi rajooni. 2009. aastast kuulub vald Balvi piirkonda.
Loodus
Suurimaks jõeks on Rika jõgi. Valla põhjaossa jääb osaliselt Stompaki soo hoiuala, edelaossa aga Orlova (Ērgļi) soo hoiuala.