cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Cass County
Albumi avaldasid 2015. aasta 25. septembril Past Masters Holdings ja Capitol Records. See on 15-aastase vaheaja järel Henley esimene stuudioalbum pärast 2000. aastal ilmunud albumit "Inside Job". Album on nime saanud samanimelise Ida-Texase maakonna järgi, kus Henley üles kasvas. Album on salvestatud Nashville'is.
Meleski raamatukogu
Meleski raamatukogu suleti 2021.aastal ruumide amortiseerumise tõttu. pisi|Meleski külaraamatukogu silt
Cass County
Album jõudis avanädalal edetabelis Billboard 200 kolmandale kohale ja esikohale edetabelis Top Country Albums. Album oli ka nädala müüduim album USA-s 87 000 eksemplariga.
Meleski raamatukogu
Töötajad
Raamatukogu juhataja on Astrid Dreving.
Maakohus
Maakohus on Eesti kohtusüsteemi regionaalne esimese astme kohus, kus arutatakse kõiki tsiviil-, kriminaal- ja väärteoasju.
Eestis on neli maakohust, vastavalt: Harju, Pärnu, Tartu ja Viru maakohtud.
Ajalugu
Ajalooliselt oli maakohus (rootsi k. häradsrätten, saksa k. Landgericht) 17. sajandil Rootsi ajal Liivimaal asutatud esimese astme kohtuasutus ja 18.–19. sajandil maaelanike (v.a talupojad) kohtuasutus. Maakohtud seati Liivimaal püsivalt sisse Rootsi riigivõimu poolt, Rootsi kuninga Gustav II Adolfi ja Liivimaa kindralkuberneri (1629–1634) Johan Skytte poolt kohtureformi käigus ordonantsidega 20.05.1630 ja 1.02.1632. aastal. 1632. aasta ordonantsiga allutati maakohtutele otseselt kõik kuninga alamad, olenemata sellest, kas nad olid aadlikud, mitteaadlikud, vaimulikud või ilmalikud, ratsanikud või sõdurid kindluslaagrites. Maakohtute kompetentsi hakkasid kuuluma kriminaal- ja tsiviilasjad, mis ei olnud Tartu õuekohtu otseses alluvuses, lisaks ka halduskaristused. 1694. aasta reglemendiga, kui kaotati maavaeslastekohtud ja sillakohtud, pandi nende kohtulikud funktsioonid maakohtutele. 1703. aasta reskriptiga omistati maakohtuile nii Liivimaal kui teistes provintsides õigus langetada otsuseid aadlike kriminaalasjus, kuid säilitati kohtualusele seejuures apellatsiooniõigus Tartu õuekohtus. Maakohtud ehk kreisikohtud püsisid Liivimaal seisuslikus kohtusüsteemis kuni 1889. aastal teostatud Balti kubermangude kohtureformini, millega nad kaotati.
Põhjasõda järel Eesti alal 1710. aasta kapitulatsioonidega ning Uusikaupunki rahulepinguga 1721. aastal taastati suures osas 1632. aasta kohtureformide eelne kohtukorraldus. Asehalduskorra ajal (1783–1797) täitsid ajutiselt maakohtute funktsioone kreisikohtud ja alamkorrakohtud.
Maakohtu istungjärgud (maakohtu päevad) toimusid 2 korda aastas, maikuu algul ning mihklipäeva järel ning maakohtu koosseisu kuulus üks maakohtunik, kes igaks kohtupidamiseks valis oma maakonna ametimeeste ja mõisarentnike seast 4–5 (hiljem 2) assessorit. Maakohtu otsuse peale võis apellatsioonikaebuse edastada asehaldurile või kindralkubernerile Riiga. Maakohtute otsused kuulusid kontrollimisele ning lõplikule kinnitamisele Tartu Õuekohtus.
Maakohtu pädevusse kuulusid, tsiviilalal: vastastikuste võlaküsimuste, hagide, pruuniks ja siniseks löömiste, piirivaidluste, kalastuskohtade vaatluste jm üle otsustamine; haldusalal: kantseleiametnike ja kohtupristavite ametisse määramine; järelevalve osas: järelevalve advokaatide tegevuse üle; kriminaalalal: tapmiste, teedel ja tänavatel toimunud avaliku vägivalla, röövimiste, nõidumise, abielurikkumiste, kergemate õigusrikkumiste jm üle otsustamine.
Venemaa keisririigi Liivimaa kubermangus oli igas kreisis oma maakohus ehk kreisikohus. Kreisikohtud rajati Liivimaa kubermangus 1819. aastal mandril ja 1821. aastal Saaremaal. Liivimaa kubermangu Eesti alal asutati kolm kreisikohtut: Tartu-Võru kreisikohus Tartus, Pärnu-Viljandi kreisikohus Viljandis ja Saaremaa kreisikohus Kuressaares.,
Eestimaa kubermangus asutati kreisikohtud 1816. aasta Eestimaa talurahvaseaduse alusel alates 1817. aastast: Harju-Järva kreiside kreisikohus (asukohaga Tallinnas), Lääne kreisis (Haapsalus) ja Viru kreisis (Rakveres).
Mitokondriaalne hingamisahel
pisi|Mitokondriaalse elektrontransportahela üldskeem Mitokondriaalne hingamisahel ehk mitokondriaalne elektronide transpordiahel on eukarüootsete rakkude mitokondri sisemembraanis toimuv redoksprotsesside jada, mille käigus kanduvad elektrondoonorite elektronid üle elektronaktseptoritele. Aeroobsetes tingimustes toimiv hingamisahel järgneb tsitraaditsüklile ja on oksüdatiivse fosforüülimise protsessi osaks. Oksüdatiivne fosforüülimine on protsess, kus elektronide transpordiahelas korduva vesiniku oksüdeerimise tagajärjel saadavat energiat kasutades tekib ADP fosforüülimisel ATP.
Hingamisahelas on elektronide doonoriteks NADH ja FADH2 ning elektronide aktseptoriks on molekulaarne hapnik, mis vastuvõetud elektronide toimel veeks konverteeritakse. Taimedes toimib lisaks mitokondriaalsele hingamisahelale ka fotosünteetiline elektrontransportahel, mille töö tulemusena toodetakse hoopis vee molekulidest hapniku molekule. Erinevate elektronide doonorite ja aktseptoritega elektrontransportahelaid esineb looduses veel mitmeid ning neid leidub nii eukarüootsetes kui prokarüootsetes organismides. Kõikide elektrontransportahelate ühine omadus on, et nende töö tulemusena tekkiva prootongradiendi elektrokeemiline energia salvestatakse keemilise energiana ATP molekulidesse. ATP energiat saab kasutada erinevates metabolismiradades energeetiliselt mittesoodsate ehk toimumiseks täiendavat energiat vajavate reaktsioonide läbiviimiseks. Väike hulk ATPd on võimalik toota substraadi tasemel fosforüülimisega, mis toimub näiteks glükolüüsi rajas, ning osad organismid toodavad ATPd kääritusprotsesside käigus, kuid enamikus organismides on peamiseks keemilise energia tootmise viisiks elektronide transpordiahelad.
Hingamisahela termodünaamiliselt soodne kulgemine on garanteeritud sellega, et elektronid liiguvad negatiivsema redokspotentsiaaliga ühenditelt aina positiivsema redokspotentsiaaliga ühenditele, st iga järgmine elektronikandja on elektronide suhtes vastuvõtlikum (afiinsem) kui eelmine. Elektronikandjate oksüdeerumisel vabaneva energia toimel pumbatakse prootoneid mitokondri maatriksist membraanidevahelisse ruumi ning tekib prootongradient. ATP süntaas kasutab gradiendi energiat roteerumiseks (s.t gradiendi elektrokeemiline energia muundatakse ATP süntaasi poolt mehaaniliseks energiaks). ATP süntaasi vahendusel liiguvad prootonid tagasi mitokondri maatriksisse ning energia salvestub ATPsse keemilise energia kujul. NADH redokspotentsiaal on suurem (negatiivsem) kui FADH2 oma, seega NADH redutseerimisel vabaneb rohkem energiat ja saab sünteesida rohkem ATPd.
Hingamisahela kompleksid
Mitokondriaalse elektronide transpordiahela moodustavad neli suuremat mitokondri sisemembraanis asetsevat valgulist kompleksi koos liikuvate abistavate elektronkandjatega (ubikinoon, tsütokroomid-c). Prokarüootidel, kellel mitokondrid puuduvad, asuvad elektrontransportahelate kompleksid plasmamembraani koostises. pisi|Mitokondriaalse elektronide transpordiahela I kompleks
I kompleks ehk NADH-ubikinooni oksidoreduktaasi ehk NADH dehüdrogenaas
Kompleksi reaktsioon: NADH + Q + 5 H+ → NAD+ + QH2 + 4 H+
Ubikinooni ehk koensüüm Q (edaspidi ka Q) molekulid asetsevad oma hüdrofoobsuse tõttu mitokondri membraanis ning saavad seal suurte hingamisahela komplekside vahel liikuda. Kui ubikinoon liidab kaks elektroni, on tegemist ubikinooliga (edaspidi QH2). Peale ubikinooni ja ubikinooli võib membraanist leida ka ubikinooni osaliselt redutseerunud versioone (semikinoone). pisi|Mitokondriaalse elektronide transpordiahela II kompleks
II kompleks ehk suktsinaadi-ubikinooni reduktaas
Suktsinaadi dehüdrogenaasi reaktsioon: suktsinaat + FAD → fumaraat + FADH2
Kompleksi reaktsioon: FADH2 + Q → FAD + QH2
Tsitraaditsükli ensüüm suktsinaadi dehüdrogenaas on ka hingamisahela II kompleksi koostises. Suktsinaadi oksüdeerumise tulemusena tekivad tsitraaditsüklis edasi kasutatav fumaraat ning elektronikandja FADH2. FADH2 loovutab oma elektronid edasi II kompleksi raud-väävel kobaratele, kust elektronid jõuavad sarnaselt I kompleksiga liikuva ubikinooni molekulini ja sisenevad elektrontranspordi ahelasse. Selles kompleksis prootonite pumpamist ei toimu ja nii ei saagi FADH2 ahelas toota sama palju ATPd kui NADH puhul. pisi|Elektronide transpordiahela III kompleks. Cyt c(Fe3+) on Cyt c oksüdeerunud vorm, Cyt c(Fe2+) on redutseerunud vorm
III kompleks ehk ubikinooli-tsütokroom c oksidoreduktaas ehk tsütokroom bc1
Kompleksi reaktsioon: 2 QH2 + Q + 2 Cyt c(Fe3+) + 2 H+ → 2 Q + QH2 + 2 Cyt c(Fe2+) + 4 H+
III kompleks koosneb 22 alaühikust ja sisaldab Rieske raud-väävel kobaraid (2Fe-2S) ning kahte erinevat tsütokroomi (tsütokroom b ja tsütokroom c1). Mõlemad tsütokroomid sisaldavad heeme, mille keskmes on raua aatomid. Kompleksi vahendusel kanduvad elektronid ubikinoolilt tsütokroom c-le (Cyt c). Ubikinool kannab edasi kahte elektroni, kuid tsütokroom c raua aatom suudab vastu võtta ainult ühe. Selleks, et kõik elektronid edasi kanda, toimib koensüüm Q tsükkel, kus III kompleksi Q0 seondumiskohale seondub järjest kaks QH2 molekuli. Mõlema molekuli esimene elektron liigub Rieske kobarale ja sealt tsütokroom c1-le (ja lõpuks kompleksiga seondunud liikuvale tsütokroom c-le), molekulide teine elektron liigub läbi tsütokroom b ja redutseerib kompleksi Qi saiti seondunud Q molekuli. Kui Q on sidunud kaks elektroni, liidab ta endale maatriksist ka kaks prootonit, moodustades QH2 ja tekitades prootongradiendi. Ühe tsükli ajal liigub kompleksist läbi kaks elektroni, neli prootonit pumbatakse membraanidevahelisse ruumi ning kaks maatriksi prootonit seotakse. pisi|Hingamisahela IV kompleks. Cyt c(Fe2+) on tsütokroom c redutseerunud vorm, Cyt c(Fe3+) on oksüdeerunud vorm
IV kompleks ehk tsütokroom c oksüdaas
Kompleksi reaktsioon: 4 Cyt c(Fe2+) + 8 H+ + O2 → 4 Cyt c(Fe3+) + 2 H2O + 4 H+
IV kompleks sisaldab kahte vase ioonidega tsentrit (CuA ja CuB) ja kahte heemi gruppi (heem a ja heem a3), kokku koosneb 13 alaühikust. O2 täielikult veeks redutseerimiseks kulub neli elektroni. Kui kahe tsütokroom c elektronid on redutseerinud CuB ja heem a3 tsentrid, kasutab hapniku molekul neid kahte elektroni tsentrite vahele peroksiidsilla moodustamiseks. Aktiivtsentriga liituvad veel kahe Cyt c molekuli elektronid ja kaks prootonit, mis viib peroksiidsilla katkemiseni. Veel kahe prootoni liitumisel vabaneb mõlemast tsentrist vee molekul. Lisaks neljale maatriksist vee molekulidesse jõudnud prootonile pumbatakse selle energeetiliselt soodsa reaktsiooniahela jooksul membraanivahelisse ruumi veel neli prootonit. IV kompleksis toimuv hapniku redutseerumine on aeroobsete organismide hapnikutarbimise peamiseks põhjuseks.
ATP süntaas
Hingamisahelaga kaasnevat ATP sünteesi viib läbi ATP süntaas ehk mitokondriaalne ATPaas ehk F1F0ATPaas, mida vahel tuntakse ka hingamisahela V kompleksi nime all. ATP süntaas asetseb koos hingamisahela nelja põhikompleksiga mitokondri sisemembraanil ning koosneb kahest allüksusest: keerlev F1 üksus ja paigalseisev F0 üksus. F0 üksuse koostises asub prootonkanal, mille kaudu hingamisahelas välja pumbatud prootonid liiguvad spontaanselt ehk iseeneslikult tagasi mitokondri maatriksisse. Prootonite liikumine paneb F1 üksuse keerlema. ATP süntaasil on funktsionaalselt kolm aktiivset keskust, mis asuvad F1 üksuse koostises ning vahetavad oma funktsioone F1 keerlemise käigus. Aktiivkeskuste funktsioonideks on kordamööda ADP ja Pi (anorgaaniline fosfaatrühm) sidumine, ATP süntees ning ATP vabastamine.
Hingamisahel ja ATP süntaas on biokeemiliselt eraldiseisvad süsteemid, kuid nad on ühenduses mitokondri sisemembraanil tekkiva prootongradiendi kaudu. NADH ja FADH2 redutseerimiseks on vajalik ATPaasi poolt vahendatav ATP süntees ja vastupidi. Protsesside koostoime tulemusena on ühe NADH molekuli kohta võimalik sünteesida 2,5 ATP molekuli, ühe FADH2 molekuli kohta 1,5 ATP molekuli.
Teatud tingimustes toimivad osadel organismidel ka valgud (nt 2,4-dinitrofenool), mis suudavad hingamisahela ja ATP sünteesi protsessid üksteisest lahutada selleks, et toota soojust (kehatemperatuuri säilitamiseks).
Hapnik elektrontransportahela lõppaktseptorina
Kui hingamisahela elektronide lõppaktseptoriks on hapnik, on tegemist aeroobse hingamisega. Looduses esineb ka anaaeroobseid hingamisahelaid, kus hapniku asemel on mõni teine molekul. Hapniku redutseerumisel vabaneb rohkem energiat kui teiste elektronide lõppaktseptorite redutseerumisel, sest hapnik on neist elektronegatiivsem ja elektronide suhtes vastuvõtlikum. Seega on aeroobne hingamine energeetiliselt kasulikum kui anaeroobne hingamine.
Hingamisahelaga kaasnevad kõrvalefektid
Hapnikhingamise käigus esineb ohtlikke kõrvalefekte. Hapniku osalisel redutseerumisel tekivad ülimalt reaktiivsed hapnikuühendid (superoksiidioon, vesinikperoksiid, hüdroksüülradikaal), mis võivad reageerida peaaegu kõikide rakus leiduvate makromolekulidega, põhjustades oksüdatiivset stressi, mida seostatakse vananemise ja paljude haigustega. Selleks, et reaktiivsete hapnikuühendite tekitatavaid kahjustusi vältida, on rakkudes ensüümid, mis neid ühendeid neutraliseerivad. Olulisemad ja efektiivsemad ensüümid on superoksiidi dismutaas, mis viib läbi superoksiidioone siduvat reaktsiooni, ning katalaas, mis teostab vesinikperoksiidist vabastavat reaktsiooni.
Superoksiidi dismutaasi reaktsioon: 2 O2-· + 2 H+ ↔ O2 + H2O2
Katalaasi reaktsioon: 2 H2O2 ↔ O2 + 2 H2O
Oksüdatiivsete kahjustuste eest kaitsevad ka näiteks antioksüdantsed vitamiinid C ja E ning ubikinool; viimased kaks on rasvlahustuvad ning kaitsevad eriti hästi membraane.
Appi, kollid!
"Appi, kollid!" (ingl. "Aaahh!! Real Monsters") on Ameerika Ühendriikide joonissari, mille loojad on Gábor Csupó ja Peter Geffney. Sarja tootis animatsioonistuudio Klasky Csupo kanalile Nickelodeon aastail 1994–1997. Nelja hooaja jooksul läks eetrisse 52 jagu. Jagude pikkus oli 22–24 minutit.
Eestis on sarja näidanud Kanal 2.
Neeme tänav
Neeme tänav on tänav Tallinnas Põhja-Tallinna linnaosas Kopli asumis. Neeme tänav algab Maleva tänavalt, ristub Neeme põiguga ning lõpeb merest 60 meetri kaugusel umbtänavana. Neeme tänav on enam-vähem lõuna-põhjasuunaline ning ligikaudu 590 meetri pikkune.
Neeme tänav on hoonestatud kahekorruseliste eramutega. Selle rajas aiandusühing Kodu, tänavale olid iseloomulikud suured aiad. Tänav lõppes paadisadamaga. Nõukogude perioodil paiknes tänava lõpus piirivalvekordon, aga tänavastidas asus aastal 1946 rajatud Neeme aiand, mis suleti aastal 1999.
Neeme tänav sai nime 27. augustil 1930. Tänav on saanud nime selle järgi, et suundub väikesele neemele.
Mary Leakey
Mary Douglas Leakey (neiupõlvenimi Nicol; 6. veebruar 1913 – 9. detsember 1996) oli briti arheoloog ja antropoloog, kes avastas kivistunud Proconsul 'i kolju. Tegemist oli väljasurnud ahviga, keda tänapäeval peetakse üheks inimese eellastest. Lisaks avastas ta Olduvai jäärakust ühe varase hominiidi Paranthropus 'e kolju ja Laetoli jalajäljed.
Suurema osa karjäärist töötas ta koos abikaasa Louis Leakeyga Olduvai kuristikus, kaevates välja varaste hominiidide fossiile ja tööriistu. Leitud kivist tööriistade klassifitseerimiseks lõi ta oma süsteemi.
Temast sai 1960. aastal Olduvai väljakaevamiste direktor.
Pärast abikaasa surma 1972. aastal sai temast üks tähtsamaid paleoantropolooge ning oma poja Richard Leakey väljaõpetamisega Leakeyde traditsiooni looja.
Tunnustus
Mary Leakey valiti 1980. aastal Rootsi Kuningliku Teaduste Akadeemia välisliikmeks.
T. G. Ševtšenko (1991)
T. G. Ševtšenko (vene keeles ja ukraina keeles Т. Г. Шевченко) on nelja tekiga Dmitri Furmanov-klassi (projekt 302MK, neljas seeria) Venemaa jõereisilaev, mis on ehitatud Elbewerft Boizenburg GmbH laevatehases Saksamaal 1991. aastal ja mida alates 2010. aastast kasutab Kasahstani ettevõte ТОО Caspiy Ak Jhelken hotellina Kurmangazõ naftaleiukohas Kaspia merel. Laeva saksa tüübinimetus on BiFa 129M, Binnenfahrgastschiff 129 meetrit, täielikult moderniseeritud. Laev sai nime ukraina luuletaja ja kunstniku Tarass Ševtšenko auks.
Ajalugu
Kiil pandi laevale tehasenumbriga 303 Elbewerft Boizenburg GmbH laevatehases ning laev anti Hersonis asuvale Dnepri Laevakompaniile (DRPile) üle 1991. aastal. Dnepri Laevakompanii MGO UkrRetšFlot (ПО Главречфлот, Межотраслевое государственное объединение Укрречфлот) ja hiljem eraettevõte ASK UkrRetšFlot on kasutanud laeva 2010. aastani Dnepril ja Mustal merel liinil Kiiev-Sevastopol-Odessa-İstanbul (Türgi) ning Kiievisse tagasi. 2003. aastal alustati reise marsruudil Constanța-Ust Dunaisk (Doonau jõesuu) sadam (Vilkovo)-Jalta-Herson-Zaporižžja-Dnipro-Rostov Doni ääres-Iljevkа-Volgograd-Saratov-Nižni Novgorod-Tšeboksarõ-Jaroslavl-Peterburi-Kiži ja tagasi. Laeva kapten (seisuga 2003) oli Anatoli Kot.
Ukraina raske majandusliku seisukorra tõttu müüdi laev Kasahstani transpordiettevõttele TOO "Kaspii Ak Želken". Alates 2010. aasta novembrist sõidab T. G. Ševtšenko Kasahstani lipu all Aktau kodusadamast ja seda kasutatakse aastail 2011–2012 hotellina Kasahstani Kurmangazõ naftaleiukohas.
Mas Castellar de Pontós
Mas Castellar de Pontós on arheoloogiline kaevamiskoht, mis asub Ibeeria poolsaare kirdeosas Kataloonia piirkonnas. Empordà lagendikul olev asula on 17 kilomeetri kaugusel Vana-Kreeka mereäärsetest kolooniatest Emporion ja Rhode.
Ajalugu
Mas Castellar de Pontóse vanimad ehitised on loonud Vana-Kreeka koloonia rajajad 450.–400. a eKr.
4. saj eKr alguses ehitasid kohalikud Ibeeria elanikud asupaigale väikse kindlustuse. Pärast seda algas hellenistliku talu ja Kreeka mõju piirkonnas domineerimine, mille kõrghetk oli 250.–180. a eKr. Suure tõenäosusega hävitasid roomlased asula õitsengu viimasel aastal.
Tänapäeva kaevamised
Dr Enriqueta Pons on leidnud endises tihedalt asustatud külas mitmeid maa-aluseid viljahoidlaid.
Üldine 2,5 ha suurune ala ei ole veel täielikult läbi uuritud, kuid dr Pons väidab, et peaaegu 2500 viljahoidlat on ikka veel maa all. Ta on järeldanud, et asupaik oli vilja kogumise, jagamise ning müümise keskus.
Dr. Denise Demetriou, California ülikooli San Diego hellenistlikute õpingute keskuse direktor, väidab, et kaubandus keskused nagu Mas Castellar de Pontós ning Emporion võisid pakkuda samasugust kogemust, mis toimus Eleusise pühamus neile, kes ei suutnud rännata Kreekasse.
Hoidla 28
1979. a kaevati välja 28. viljahoidlast viis keraamilist thymiateria’t ehk viirukipõletit. Üks nendest on täiuslikult taastatud ja selle peal on jumalanna pea. See pärineb 3. saj eKr. Dr Pons peab jumalannat Demeteriks kuid see võib ka esindada Persephonet.
Hoidla 101
101. viljahoidlast leidis dr Pons ühe terrakotast jumalanna pea. Kuju kõrval oli unguentarium ehk õlikonteiner, mida mujal seostatakse surnuaedadega. Leiti ka lõke, kus olid valge nulu, tamme ja männi jäänused. Puudega olid kokku segatud oliiv, hirss ja oder. Avastati ka 9 Kreeka-Itaalia amphora’t ehk säilitusnõud. Kõik leiud pärinevad 3. saj eKr. Terrakotast jumalanna ja õlikonteiner näivad olevat olnud ohverdused allilmale, mille järgi dr Pons järeldab, et kuju iseloomustab kas jumalanna Demeterit või Persephonet. Arheoloog väidab ka, et maa-alusest viljahoidlast sai püha paik.
Hoidla 137
2004.–2005. a leiti 137. hoidlast joomisnõusid, söestatud odra vilja ning looma- ja toidujäänuseid, mis vihjavad ühisele pidustusele. Nendega koos oli krater ehk vaas, mille peal oli kujutatud komos ehk öine rituaalne rongkäik Kreeka veinijumala auks.
Vaasil on neli meest, kes kõnnivad müstilises rongkäigus. Paljud hoiavad käes tõrvikuid ning maagilisi keppe. Üks habemega mees mängib lüürat ja tema peas on luuderohud. See pärineb 5. saj lõpust eKr.
1. maja 3. ruum
1. maja 3. ruum kaevati välja 1997. a. Selle pindala on 75 m2 ning see asub eramajas.
Nico Dostal
Nico Dostal (täisnimega Nikolaus Josef Michael Dostal; 27. november 1895 Korneuburg – 27. oktoober 1981 Salzburg) oli Austria helilooja ja dirigent, 1930. aastate Berliini operetikoolkonna väljapaistev esindaja.
Õpingud ja töökohad
Nico Dostal oli sõjaväeorkestri kapellmeistri poeg ja helilooja Hermann Dostali nõbu. Ta osales noorukina kohaliku teatri massistseenides. Õppis Viini ülikoolis esialgu õigusteadust, kuid loobus sellest ja alustas kirikumuusika õpinguid Klosterneuburgis Akademie für Kirchenmusikis. Ta omandas komponeerimise põhimõtteid Vincenz Golleri juures.
Võitles esimeses maailmasõjas nelja aasta jooksul Itaalia ja Venemaa rinnetel.
Alustas muusikalist tegevust 1919. aastal Innsbrucki Stadttheateri dirigendina. Töötas seejärel Sankt Pölteni, Tšernivtsi (Ukraina) ning alates 1921. aastast Salzburgi ja Grazi teatrites dirigendina.
Operetihelilooja
1924. aastal asus Dostal elama Berliini, kus juhatas operette Theater am Kurfürstendammis ja Theater am Nollendorfplatzis. Ta oli tunnustatud orkestreerija, tehes koostööd peamiselt Oscar Strausi, Walter Kollo, Ferenc Lehári ja Robert Stolziga. 1923. aastal valmis tal esimene operett "Lagunenzauber" ("Maagiline laguun"), kuid selle lavastusel Grazis polnud edu. 1933. aastal tuli läbimurre operetimaailmas, kui Berliinis etendus suure eduga silmanähtavalt tantsuline "Clivia". Tükki esitati üle 250 korra.
Saare-salehundlane
pisi|Saare-salehundlane Saare-salehundlane (Agrilus planipennis) on hundlaste sugukonda kuuluv liik mardikalisi. Ta elab mitmetel saare liikidel.
Mas Castellar de Pontós
1. maja 3. ruum
Dr Pons iseloomustab ruumi kui kodust kabelit, milles töötasid naised, kes olid viljakultuse austajad. Arheoloog nimetab seda jagatud alaks, kus inimesed said kontakti jumalusega või kus surnud rääkisid elavatega.
Nico Dostal
Operetihelilooja
Dostali rahvusvaheliselt tuntuim ja edukaim teos on "Die ungarische Hochzeit" ("Ungari pulm"), mida Estonias mängiti samal väljatuleku aastal pealkirjaga "Ungari pruudid". See on ka ainus tema 23 operetist, mida Eestis on kunagi esitatud.
Saare-salehundlane
Päritolu ja levila
Saare-salehundlane on algselt pärit Põhja-Aasiast, kuhu kuulub Venemaa, Mongoolia, Põhja-Hiina, Jaapan ja Korea. 2002. aastal avastati putukas ka Põhja-Ameerikast Michiganist, kus nad hävitasid kõigest mõne aastaga miljoneid puid. 2003. aastal avastati putukas ka Moskva lähistelt, kust ta liigub edasi Rootsi ja Kesk-Euroopa poole. Põhja-Ameerikas võib mardikas aastas läbida kuni 80 km ja Euroopas kuni 40 km. Kesk-Euroopasse on teda oodata 15–20 aasta pärast.
Nico Dostal
Operetihelilooja
Dostal juhatas 1980. aastal (85-aastaselt) selle menuopereti pillavalt suurejoonelise lavastusega järjekordset esietendust Viini Volksoperis. pisi|Nico Dostali haud Salzburger Kommunalfriedhofi surnuaias
Mas Castellar de Pontós
1. maja 3. ruum
Ruumi keskelt avastati suur ristkülikukujuline süda.
Saare-salehundlane
Välimus
Salehundlane on metallikroheline mardikas. Täiskasvanud mardikas on umbes 8,5 mm pikk ja 1,5 mm lai. Putukal on kuus jalga ja kaks väikest tundlat peas. Metallikroheline värvus kaitseb teda lindude eest, kes ei pea teda kuigi ahvatlevaks söögiks.
Nico Dostal
Isiklikku
1942. aastal abiellus Dostal ooperilaulja Lillie Clausiga. Nende poeg Roman Dostal töötas dirigendina.
Mas Castellar de Pontós
1. maja 3. ruum
10 väikest karikat leiti kabelist ja kõrval olevatest ruumitest.
Saare-salehundlane
Elutsükkel
pisi|Salehundlase väljumisava pisi|Salehundlase tunnelid Saare-salehundlase elutsükkel kestab 1–2 aastat, olenevalt puu tervislikust seisundist ja välisõhu temperatuurist. Salehundlased saavad täiskasvanuks 400–500 päevaga, kus keskmine temperatuur on üle 10 kraadi, ja hakkavad seetõttu ilmuma hiliskevadel. Pärast ilmnemist söövad mardikad nädala jooksul puulehti ja seejärel hakkavad paarituma. Lehtede söömisega nad palju kahju ei tekita. Pärast toitumist lendlevad isased ümber puu ja otsivad emaseid mardikaid. Isasmardikad maanduvad ülalt emastele, kes on puulehtedel, ja paaritumine võib kesta kuni 50 minutit. Emased võivad paarituda mitme isasmardikaga. Emased elavad üldjuhul 6 nädalat ja võivad muneda 40–70 muna, kuid pikema elueaga emased võivad muneda kuni 200 muna. Munad munetakse koorelõhedesse ja paar nädalat hiljem kooruvad neist röövikud. Munad on läbimõõduga 0,6–1 mm ja algselt valged, hiljem pruunikad. Pärast haudumist närivad vastsed läbi koore puiduni, kus nad hakkavad toituma. Toitudes teevad nad S-kujulisi käike. Vastsed liigitatakse nelja kasvufaasi ja täiskasvanud neljanda faasi vastne on 26–32 mm pikk. Küpsed vastsed närivad endale u 1,25 cm pikkused kambrid väliskoore ligidale, kus nad moonduvad J-kujulisteks vastseteks. Nendest vastsetest kujunevad järgmisel aastal nukud ja valmikud. Puust väljumiseks närivad täiskasvanud läbi koore, jättes maha D-kujulised augud. Mittevalmikud võivad jääda veel üheks aastaks puusse, kus nad toituvad. Selline kaheaastane tsükkel on pigem iseloomulik külmemas kliimas nagu Euroopas ja Venemaal.
Nico Dostal
Isiklikku
1959. aastast elas Dostal Salzburgis oma poja Romani juures.
Mas Castellar de Pontós
1. maja 3. ruum
Leiti 62 cm pikkune altar, mis koosnes penteliku marmorsamba tükkidest ja klassikalisest ioonikapitalist. See pärineb 3.–2. saj eKr.
Saare-salehundlane
Rüüste tagajärjed
Saare-salehundlane võib olla suure hävitusjõuga puidumardikas. Ta on hea lennuvõimega, mis lihtsustab tal puudele pääsemist. Leviku piiramiseks ei soovitata soojal ajal puitu müüa ega transportida. Külmal talvel võib puitu kütte eesmärgil müüa, kui puit külmal perioodil ära kasutatakse. Hundlane hävitab puu ühe aastaga, suuremate ja tervemate puude peale võib kuluda 2–3 aastat. Kuna saar hakkab seemneid külvama alles 10-aastaselt, siis pole kasu ka järelkasvust, sest hundlased jõuavad nad enne ära tappa. Hundlane on USA-s hävitanud miljoneid puid ja tekitanud sadu miljoneid dollareid kahju.
Mas Castellar de Pontós
1. maja 3. ruum
Altari peal oli ringikujuline auk tuleaseme söega, milles oli näha noa ja kirve kriimustusi. Petrograafiline analüüs kinnitas, et marmor oli pärit Ateena linna juures Penteliku mäe karjäärist.
Nico Dostal
Isiklikku
1965. aastal sai ta oma sünnilinna Korneuburgi aukodaniku kuldmedali.
Mas Castellar de Pontós
1. maja 3. ruum
Altari kõrvalt avastati mehe parempoolne alalõualuu, millel oli alles neli ning puudu kolm hammast. Mehe vanus oli surma ajal 20 ja 25 aasta vahel. Luu pärineb 200.–175. a eKr.
Nico Dostal
Isiklikku
Dostali on koos Robert Stolziga tituleeritud operetiajastu viimasteks mohikaanlasteks.
Dostal saavutas suurt edu ka orkestri- ja filmimuusika loojana, komponeerides muusikat 20 linateosele. Tema ainus ooper "Der fremde Vogel" ("Võõras lind") jäi tähelepanuta.
Mas Castellar de Pontós
1. maja 3. ruum
Barcelona ülikooli arheobotanist Jordi Juan-Tresserras tegi analüüsi kahest hambakivist, et leida mikroskoopilisi taimejäänuseid. Ta leidis kristallilist ränidioksiidi, basalti, ränifütoliiti, kristallilist kaltsiumoksaali, teraviljatärklist ja mikrokarbonaati. Kõik ained viitavad teraviljadieedile. Mõlemas hambakivis esines ka claviceps purpurea ehk harilik tungaltera.
Nico Dostal
Isiklikku
Dostal on maetud Salzburgi peamisse, Kommunalfriedhofi surnuaeda.
Mas Castellar de Pontós
1. maja 3. ruum
Harilikku tungaltera leiti ka ühes kantharos't ehk karikast, milles oli olnud õlu. Juan-Tresserras kirjeldab, et lillat seent seostatakse Demetriga nii värvi kui ka elutsükli poolest, mis on sarnane Demeteri ja Persephone müüdiga. Ta pidas karikajooki kykeon’iks, mida joodi Eleusisi müsteeriumides, kuna kruus oli pärit Demeteri pühapaigast.
Nico Dostal
Operetid
Esitamata on jäänud "Verzauberte Herzen Singspiel" (1946) ja "Ein Fremder in Venedig" (1946). Lõpetamata jäi "Der goldene Spiegel" (komponeeris 7 pilti).
Mas Castellar de Pontós
1. maja 3. ruum
Carl A. P. Ruck, Bostoni ülikooli klassikalise filoloogia professor, peab kõige tähtsamaks osaks asupaika, kust leiti joomisnõu, milles oli harilik tungaltera. See oli püha paik, mis oli mõeldud rituaali läbiviimiseks. Ta väidab, et karika kuju on sarnane Dionysose jumala kultuses kasutatud joomisnõuga ning võttes arvesse asupaika, kust kõik karikad leiti, ei saa need olla mänguasjad. Leiti väikesed joomisnõud, mis viidab sellele, et jook, mis oli karika sees, pidi olema kange. Suurus näitab, et rohkem kui ühte teelusikatäit polnud vaja. See ei olnud pidusöögiala, kus joodi palju veini. Kuna harilikku tungaltera leiti sellest asupaigast, siis see toetab hüpoteesi, et kodukabelis viidi läbi nägemuslik tseremoonia viljajumalanna või Persephone auks.
Alalõualuu oli ainukene inimese skeleti osa, mida pühapaigast leiti. Juan-Tresserras toob välja võimaluse, et lõualuu võis olla kultuseseme austajatele eriliselt tähtis. Dr Pons usub, et seda kasutati rituaalides, et suhelda surnud esivanematega.
Geislingeni Eesti Rahvuskoondise Teater
Geislingeni Eesti Rahvuskoondise Teater (ka: Geislingeni Eesti Teater, lühendatult: GET) oli aastatel 1945–1949 Saksamaal Geislingenis tegutsenud pagulaseestlaste kutseline teater.
Teatris töötas üle 100 inimese.
Teater mängis tegutsemise jooksul 15 sõnalavastust, 3 operetti ja lasteetendusi.
Hirō Onoda
pisi|Hirō Onoda (u 1944) Hirō Onoda (jaapani keeles 小野田 寛郎 Onoda Hirō; 19. märts 1922 Kainan, Jaapani keisririik – 16. jaanuar 2014 Tokyo, Jaapan) oli Jaapani keiserliku armee sõjaväeluuraja, kes osales Teises maailmasõjas ning ei andnud 1945. aastal alla.
Ta peitis end 29 aastat Filipiinidel, arvates, et sõjategevus pole läbi. Aastal 1974 tuli tema endine ülemus talle sõja lõpust isiklikult teatama. Tal oli Jaapani armees nooremleitnandi auaste.
Hiiumaa Mudeliklubi
pisi|Alates 2013. aastast tegeleb klubi [[aerofotograafiaga. Klubi liikmete tehtud foto Hellamaa lahest]] Hiiumaa Mudeliklubi on asutatud 16. jaanuaril 2009. Klubi eesmärk on arendada ja propageerida lennu-, laeva-, auto- ja raketimudelismialast tegevust.
Klubi ruumid asuvad Kärdla Noorte Huvikeskuses aadressil Kõrgessaare mnt 2.
Klubi asutajad olid Andres Laanejõe, Teet Kitkas ja Kaius Kaibald.
Punane telk
"Punane telk" (vene keeles "Красная палатка") on Nõukogude Liidu, Suurbritannia ja Itaalia koostöös 1969 valminud mängufilm. Filmi režissöör on Mihhail Kalatazov. Filmi tootsid filmistuudiod Mosfilm, Творческое объединение "Товарищ" ja Paramount Pictures Film. Film räägib Umberto Nobile juhitud õhulaeva Italia ekspeditsiooni päästmisest 1928. aastal.
Eestlasest jäämurdja Krassin kapten Karl Jõgit kehastas Rein Aren.
Väikene osa filmi võtetest tehti Tallinnas. Võttekohad olid umbes praeguse Linnahalli kohal ja vanal Pääsukese tänaval Maakri kvartalis. Filmivõtted Tallinnas toimusid 1968/69. aasta talvel ja olid suursündmuseks, mida ka omaaegsed ENSV ajalehed kajastasid. Tallinnas käis filmivõtetel ka superstaar Claudia Cardinale. Sean Connery mängis Amundseni (andmed puuduvad, kas ka tema käis Tallinnas, sest James Bond, agent 007, oli Nõukogude Liidus samahästi kui täiesti tundmatu). "Punase telgi" võtetele koondati tõeline omaaegsete tähtede paraad (nii nõukogude kui ka lääne kinostaarid koos). Eestlastest mängisid episoodilisi rolle veel ka Eve Kivi ja Bruno Oja, aga filmi tiitrites neid ei märgita.
Filmi dekoratsioonid (lennukirusud, kütusetünnid ja vineerist ning papist jäämäed "Spitsbergen'i linnakeses Kingsbay") seisid üsna kaua püsti ja tallinnlased käisid seal ennast "polaaroludes" pildistamas.
Välislingid
Orjuse kaotamise akt
pisi 1833. aasta orjuse kaotamise akt (Slavery Abolition Act 1833) oli Suurbritannia parlamendi akt, mis keelustas orjade pidamise Briti impeeriumis. Eranditeks olid Ida-India Kompanii valduses olevad territooriumid, Tseilon (praegune Sri Lanka) ja Saint Helena. Erandites kaotati orjus 1843. aastal. 1998. aastal akt tühistati, kuid hiljem on püsima jäänud orjusvastased õigusaktid.
1722. aasta mais andis lord Mansfield'i kohus ühele Inglise orjale võrdsed õigused inglastega, see võimaldas alustada orjandusvastasel liikumisel. Juhtumi põhiseisukohaks oli, et ükski võim ei peaks nõus olema orjapidamisega Inglismaa või Šotimaa pinnal. 1785. aastal kirjutas Inglise poeet William Cowper: "Meie kodudes ei ole orje - Miks omame neid asumaades?
Orjad ei saa Inglismaal hingata, kui nende kopsudesse
satub meie õhk, sellest hetkest on nad vabad.
Nad astuvad meie pinnasele ja nende ahelad langevad.
See on üllas, ja muudab rahva uhkeks. Ning teised kadedaks.
Jagage õnnistust. Las see ringleb kõigi veenides." 1783. aastaks oli orjapidamise vastane liikumine levinud üle kogu Briti Impeeriumi. 1793. aastal allkirjastas Ülem-Kanada leitnantkuberner orjapidamise vastase seaduse. Kohalik Seadusandlik kogu võttis seaduse vastu, mis tegi sellest esimese orjakaubandust keelustava seaduse Briti impeeriumis.
1807. aastal võttis Suurbritannia parlament vastu orjakaubandusseaduse, mis keelustas orjakaubanduse, aga mitte orjapidamise. Suurbritannia kuninglik merevägi asutas Lääne-Aafrika eskaadri, mis surus alla üle-Atlandilise orjakaubanduse, patrullides Lääne-Aafrika rannikut. See küll vähendas orjakaubandust, aga ei peatanud seda. Aastatel 1808–1860 võttis Lääne-Aafrika eskaader kinni 1600 orjalaeva ja vabastas 150 000 aafriklast. Nad vabastasid mõned Jamaical ja Bahama saartel. Suurbritannia eeskuju sundis mitmeid teisi riike samuti orjanduse vastaseid seadusi kehtestama ning lubama mereväel orjalaevu kinni võtta.
1823. aastal asutati Londonis orjandusvastane ühing, mille liikmed olid Joseph Struge, Thomas Clarkson, William Wilberforce, Henry Brougham, Thomas Fowell Buxton, Elizabeth Heyrick, Mary Lloyd, Jane Smeal, Elizabeth Pease ja Anne Knight. Briti poliitik ja filantroop William Wilberforce oli juba 1787. aastal oma päevikus seadnud endale eesmärgiks orjakaubanduse vähendamise.
Rahvusvaheline tuumaintsidentide skaala
Rahvusvaheline tuumaintsidentide skaala on vahend ühtsel viisil tuuma- ja radiaoktiivsusintsidentide ohutasemest informeerimiseks. Skaala loodi 1990. aastal Rahvusvahelise Aatomienergia Agentuuri poolt.
Orjuse kaotamise akt
1831. aasta jõulude ajal puhkes Jamaical laiaulatuslik mäss, mis sai tuntuks kui Baptistlik sõda. Algselt plaanis selle eestvedaja, baptistist pastor, Samuel Sharpe väikest streiki. Mässu surusid 10 päeva pärast maha istanduste valvurid ja briti garnison. Kuna paljud kaotasid mässus elu ja vara, alustas Briti parlament järelepärimise. Järelepärimise tulemused aitasid kaasa orjuse kaotamise seaduse koostamisele 1833. aastal.
Rahvusvaheline tuumaintsidentide skaala
Intsidentide tasemed ohtlikkuse kasvu järjekorras on:
2. Intsident
Lokaalse mõjuga või potentsiaalselt ohtlik häire tuumaseadme töös.
3. Raske intsident
Intsident tuumajaamas, mille mõju väljaspool jaama ei ületa ohutustaset.
4. Kohaliku ulatusega õnnetus
Õnnetus tuumajaamas, mille jaamast välja ulatuv mõju on märgatav, aga ei vaja vastumeetmeid.
5. Laia ulatusega õnnetus
Mõningane radioaktiivsete ainete pihkumine. Vaja on turvameetmeid osaliselt rakendada. Viienda taseme tuumaintsidendid toimusid
6. Raske õnnetus
Õnnetusega kaasneb ulatuslik mõju keskkonnale ja ohutusele. Vaja on kõiki plaanitud turvameetmeid rakendada.
Ainuke kuuenda taseme tuumaintsident on Kõštõmi (Majaki) jäätmehoidla plahvatus Tšeljabinski lähedal NSV Liidus 29. septembril 1957.
7. Väga suur õnnetus
Õnnetusega kaasneb lai mõju keskkonnale ja ohutusele. Vaja on erakordseid meetmeid tagajärgede likvideerimiseks.
Seitsmenda taseme tuumaintsidendid on Tšornobõli katastroof 26. aprillil 1986 ja Fukushima I AEJ tuumaõnnetus 11. märtsil 2011.
Vahel kasutatakse ka taset 0 (häiritus).
7 – Väga suur õnnetus 6 – Raske õnnetus 5 – Laia ulatusega õnnetus 4 – Kohaliku ulatusega õnnetus 3 – Raske intsident 2 – Intsident 1 – Anomaalia 0 – Häiritus
La Prairie
La Prairie on linn Kanadas Québeci provintsis Montérégie halduspiirkonnas.
Ola Toivonen
pisi|Ola Toivonen 2018. aasta MM-il Nils Ola Toivonen (sündinud 3. juulil 1986 Degerforsis) on Rootsi jalgpallur, kes mängib ründaja või poolkaitsjana Rootsi kõrgliiga klubis Malmös.
Klubikarjäär
Alates 2018. aasta augustis liitus ta Austraalia kõrgliiga klubiga Melbourne Victory. Hooajal 2018–19 lõi ta Austraalia kõrgliigas 13 väravat ja valiti liiga hooaja sümboolsesse koosseisu.
2020. aasta juunis naasis Toivonen Malmösse.
Koondisekarjäär
Toivonen kuulus Rootsi jalgpallikoondisse aastatel 2007–2018 ning esindas riiki kokku 64 mängus ja lõi 14 väravat. Esimese värava lõi ta koondise särgis 29. mail 2010 sõprusmängus Šotimaa vastu ja viimase 2018. aasta maailmameistrivõistluste teises alagrupimängus Saksamaa vastu. Lisaks kuulus ta Rootsi koondisse 2012. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
Viktor Jacobi
Viktor (ka Victor) Jacobi (22. oktoober 1883 Budapest – 12. detsember 1921 New York) oli Ungari helilooja ja dirigent, 20. sajandi alguse Ungari operetikoolkonna juhtivaid esindajaid. pisi|Viktor Jacobi enne 1921. aastat
Elukäik
Jacobi õppis aastatel 1903–1905 Budapesti muusikaakadeemias (Zeneakadémia) Hans Kössleri juures. Imre Kálmán oli tema kaasüliõpilane ja lähedane sõber sel perioodil. Õppimise ajal esitati tema esimest viiestseenilist muinasjutuks nimetatud lavateost "A rátartós királykisasszony" ("Uhke printsess") edukalt Budapesti Rahvateatris (Népszínház). See innustas teda jätkama operetihelilooja ja näidendimuusika kirjutajana ning ta soovitas samaga tegeleda ka Kálmánil.
Kuni esimese maailmasõja alguseni kirjutas ta peamiselt Ferenc Martosi tekstile ja Király Színházi teatri (Kuninglik teater) tellimusel tegi veel seitse operetti, millest edukaimad olid Kesk-Euroopas "Leányvásár" ("Pulmaturg") ja "Szibill".
Jacobi emigreerus esimese maailmasõja ajal (1915) esmalt Inglismaale ja sealt edasi reisilaeva Lusitania pardal New Yorki. See laev lasti hiljem sakslaste poolt põhja.
Ameerikas sai ta USA kodakondsuse ning tegutses seal pianisti ja dirigendina. Kuid ta haigestus New Yorgis raskelt ja suri 38-aastaselt.
Jacobi jõudis komponeerida 13 tugevate Kálmáni-mõjutustega operetti, laulumängu (Singspiel) ja muusikalist komöödiat. USA publiku maitset arvestades tegi ta ringi oma Euroopa menuopereti "Szibill", mida New Yorgis esitati 1916. aastal pealkirjaga "Sybil" 423 korda. Selle opereti esitamine New Yorgis katkestati poole pealt, kui tuli teade esimese maailmasõja algamisest. See teos on tänaseni Ungaris populaarne ja aeg-ajalt esitatud ka Saksamaal.
Eestis pole Jacobi operette esitatud.
Helios (kino)
Helios oli kino, mis tegutses aastatel 1917–1995 Tallinnas aadressil Viru tänav 4.
Kino asutati veebruaris 1917 nimega Passash. 1927 omandas kino osaühing Estonia Film ja kino nimeks sai Rekord, aga hiljem aastani 1932 kandis nime Uus Rekord. 1933 sai nime Helios. 1940 kino natsionaliseeriti. 1947 sai kino nimeks Oktoober. 1988 nimi Helios ennistati. 1995 kino suleti.
Gabrovo
Gabrovo on linn Bulgaaria keskosas, Gabrovo piirkonna ja Gabrovo valla keskus. Paikneb umbes 25 km ulatuses piki Jantra jõge 220 km kaugusel Sofiast.
Legendi järgi asutati linn 14. sajandil. Esimene kirjalik teade Gabrovost pärineb 1479. aastast. 17. sajandil kujunes linn käsitöö, kaubanduse ja hariduse keskuseks. 1835. aastal rajas Vasil Aprilov Gabrovos Bulgaaria esimese ilmaliku kooli. 1860 sai Gabrovo linnaõigused. 20. sajandil arenes linn tekstiilitööstuse keskuseks.
Gabrovo on rahvusvaheliselt tuntud huumori- ja satiirilinnana. Linnas asub Huumori ja satiiri maja.
Gabrovos on draamateater, nukuteater ning satiiri- ja varieteeteater.
Linnas asub Gabrovo Tehniline Ülikool.
Gabrovo sõpruslinnad on Aalst, Mahiloŭ, Panevėžys ja Thun.
Holyroodi palee
pisi|Holyroodhouse'i palee Holyroodi palee (ametlikult Holyroodhouse'i palee) on Suurbritannia monarhi ametlik residents Šotimaal. Edinburghi kindlusest lähtub palee ette Royal Mile'i tee.
Léry
Léry on linn Kanadas Québeci provintsis Montérégie halduspiirkonnas.
Geislingeni Eesti Sümfooniaorkester
Geislingeni Eesti Sümfooniaorkester oli aastatel 1945–1949 Saksamaal Geislingenis tegutsenud pagulaseestlaste moodustatud sümfooniaorkester. Orkestri asutas Peeter Paul Lüdig.
Orkestris oli 25 liiget.
Orkester andis nii iseseisvaid kontserte kui esines ka muusikalavastustes ja mujal.
Louisa Peat O'Neil
L. Peat O'Neil (kodanikunimega Louisa Peat O'Neil; sündinud 1949) on Ameerika Ühendriikide reisikirjanik ning USA riigidepartemangu e-diplomaatia teenistuse (Office of eDiplomacy) ametnik. O'Neil kirjutab artikleid USA välisteenistuse diplomaatiateemalises vikiprojektis Diplopedia ning teeb kaastööd ka mujal sotsiaalmeedias.
O'Neil on tuntud eelkõige reisiartiklite poolest, mis ilmusid aastatel 1986–2003 ajalehes The Washington Post, kuid tema esseid ja artikleid on avaldanud ka kümned muud ajalehed, ajakirjad ja veebiportaalid. Nende väljaannete seas on Travel + Leisure, Elle, Departures, Potomac Review, National Geographic News  ja Toronto Star. Pikka aega on ta kirjutanud raamatukriitikat Bloomsbury Review's.
Ligi 20 aastat töötas O'Neil ajakirjanikuna Washington Postis, kirjutades reisimisest, muusikast, tervises, kogukonnaelust, usust ja tehnoloogiast.
Mio Otani
Mio Otani (jaapani keeles 大谷 未央 Ōtani Mio; sündinud 5. mail 1979) on Jaapani endine jalgpallur, ründaja.
Koondisekarjäär
Jaapani naiste jalgpallikoondises mängis ta aastatel 2000–2007 73 mängu.
Robert Menzies
Sir Robert Gordon Menzies (20. detsember 1894 – 15. mai 1978) oli Austraalia poliitik ja Austraalia 12. peaminister. Ta oli ametis aastatel 1939–1941 ja uuesti 1949–1966. Menzies andis olulise panuse Austraalia Liberaalse Partei loomisse ning on Austraalia pikima ametiajaga peaminister, olles ametis kokku üle 18 aasta.
Menzies lõpetas õiguse erialal Melbourne'i Ülikooli ning temast sai üks Melbourne'i juhtivaid advokaate. Aastatel 1932 kuni 1934 oli ta Victoria osariigi asepeaminister ning siirdus seejärel Austraalia parlamenti. Menzies oli Joseph Lyonsi valitsuses peaprokurör ja tööstusminister. Aprillis 1939 valiti Menzies pärast Lyonsi surma Ühendatud Austraalia Partei juhiks ning vannutati peaministriks. Tema ametiajal astus Austraalia Teise maailmasõtta ning Menzies viibis neli kuud Suurbritannias, kus osales Winston Churchilli sõjanõupidamistel. Augustis 1941 naasis ta Austraaliasse, kus avastas, et tema partei ei toeta enam teda ning ta astus tagasi. Hiljem aitas ta asutada Liberaalse Partei ning valiti augustis 1945 selle esimeseks juhiks.
1949. aasta föderaalvalimistel juhtis Menzies Liberaalse Partei võidule ning temast sai uuesti peaminister. Menzies võitis seitsmed järjestikused valimised ning ta oli peaminister 1966. aastani, mil jäi pensionile. Menzies'e teisel ametiajal arendati pealinna Canberrat, uuendati immigratsiooniseadusi ning keskenduti haridusele ja kaitsepoliitikale.
Tallinna Ülikooli teenetemärk
Tallinna Ülikooli teenetemärk on Tallinna Ülikooli autasu, millega tunnustatakse pikaajalise suurepärase tööga silma paistnud ülikooli töötajaid ja ülikooli ees suuri teeneid omavaid isikuid väljastpoolt ülikooli.
Suriname madude loend
Surinames elavad looduses järgmised maod (74 liiki):
Paškovi maja
pisi|Paškovi maja (2016) Paškovi maja on riiklikuks arhitektuurimälestiseks tunnistatud klassitsistlik ehitis Venemaal Moskvas; üks linna tuntumaid klassitsistlikke ehitisi. Hoone on nimetatud Venemaa sõjaväelase Pjotr Paškovi (ru) järgi. Hoones asub tänapäeval Venemaa Riiklik Raamatukogu.
Ehitise projekteeris arvatavasti Vassili Baženov ja see ehitati 1784–1786. Aastatel 1861–1921 asus seal Rumjantsevi muuseum.
Leie raamatukogu
Leie raamatukogu tegutseb Viljandi maakonnas Viljandi vallas Leie külas Leie Põhikooli hoones. Alates aastast 2020 tegutseb Kolga-Jaani Rahvaraamatukogu haruraamatukoguna.
Raag (perekonnanimi)
Raag on eesti perekonnanimi.
Leie raamatukogu
pisi
Ajalugu
1883. aastal oli Viljandimaal, toonases Võisiku vallas Lätkalu-Leies oli raamatukogu asutamine Leie möldri, tulise jakobsonlase Tõnis Laari eestvedamisel käsil. Kokku oli kogutud hulk raamatuid. Siis tungisid mõisaametnikud väevõimuga majja, kus raamatukogu pidi tegevust alustama, raamatud viidi mõisa. Seal käskis mõisnik kõrvaldada raamatud, mis temale ei meeldinud, näiteks Carl Robert Jakobsoni "Kolm isamaakõnet", "Kooli lugemise raamatu" jm. Anti käsk kogutud raamatud annetajatele tagastada ning mõisnik keelas mõisa maa peal raamatukogu asutamise.
1922. aasta algul asutati Lätkalu-Leie Rahvaraamatukogu Selts. Selle mõtte algatajaks oli Tõhu talu peremees Martin Anni. Lätkalu-Leie Rahvaraamatukogu Seltsi koondus üle 30 kultuurihuvilise. Tegutseti ühiskondlikel alustel, ilma kindla materiaalselt vastutava isikuta. Suureks abiks raamatute ostmisel olid pidude korraldamisest saadud tulud. 1924. aastal nimetas ajaleht Postimees" piirkonna suuremate seltside hulgas, mil haridusline ja kultuuriline tähendus, ka Lätkalu-Leie Rahvaraamatukogu Seltsi.
Järgnenud aastatest on raamatukogu kohta vähe teada. Raamatukogu nime muudeti korduvalt, samuti koliti raamatukogu mitmel korral ümber järgmistesse asukohtadesse. Umbes aastast 1947 on säilinud ajalehe väljalõige, mille teatel "hiljuti Nõukogude armeest demobiliseeritud V. Sudov asus raamatukogu juhataja kohale, teenindas lugejaid eeskujulikult ning pidevas koostöös rahvamaja juhatajaga aitas kaasa valla kultuurielu tõstmisele". Ajalehes "Kiir" seevastu noomib 1960. aastal Põltsamaa rajooni raamatukogu juhataja: "Jõudku Kaavere, Saduküla, Tapiku, Käsukonna, Umbusi, Lätkalu-Leie jt raamatukogude juhatajad ometi kord niikaugele, et nende raamatufondides ei leiduks keelatud kirjandust!". Siit aimub, et raamatukogus püüti tsensuurile vaatamata säilitada ja küllap ka lugejatega jagada nõukogude võimu poolt keelatuks kuulutatud kirjandust. Nõukogude ajal tuli raamatukogutöö kõrval ka kolhoosis normtunde täita. Näiteks 1964. aasta tööaruandest võib lugeda, et raamatukogutööd takistasid aasta alguses kohustuslikud loomade loendamised, 1972. aasta aruandes on kirjas, et raamatukogu juhatajal oli kohustus käia 16 tundi kartuleid korjamas.
1964. aastal tegutseti Lätkalu-Leie ühiskondliku raamatukogu nime all ning samal aastal ajutiselt raamatukogu suleti kuna töö oli soikunud, laenutajad lahkunud. Siiski samas taastati raamatukogu töö, tööle võeti uus juhataja ning raamatukogu nimetati ümber Lätkalu-Leie külaraamatukoguks.