cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Albaania kuningriik (keskaegne)
Durrësi kaotamine
Anjou vastupanu jätkus mõned aastad Kaninës, Durrësis ja Vlorës. Kuid Durrës langes Bütsantsi kätte aastal 1288 ja samal aastal uuendas Bütsantsi keiser Andronikos II Palaiologos eesõigusi, mille tema eelkäija oli andnud Krujë piirkonna albaanlastele. Kaninë kindlus langes bütsantslaste kätte viimasena arvatavasti aastal 1294, samas Korfu ja Butrinti jäid Anjou kätte vähemalt aastani 1292. Aastal 1296 omastas Serbia kuningas Stefan Milutin Durrësi. Aastal 1299 andis Andronikos II Palaiologos oma tütre Simonise Milutinile naiseks ja vallutatud maad loeti kaasavaraks.
Durrësi tagasivallutamine
pisi|309x309px|Albaania kuningriik aastal 1368 enne vallutamist [[Karl Topia poolt. Isegi enne Durrësi vallutamist oli see tema vürstkonnast ümbritsetud. Kuulutades end Anjou järglaseks koos Durrësi vallutamisega aastal 1368, asutas Karl Topia Albaania vürstkonna]]
Kuigi Albaania territooriumid olid kaotatud, jätkusid mõiste ja õigused Albaania kuningriigist Anjoude hulgas veel pikka aega pärast Anjou Carlo surma. Kuningriigi päris Carlo II pärast oma isa surma aastal 1285. Augustis 1294 andis Carlo II oma õigused Albaaniale oma pojale Taranto vürst Filippo I-le. Novembris 1294 abiellus Filippo I Epeirose despoodi Nikephoros I tütrega, uuendades vana liitu kahe riigi vahel. Tema plaanid vanade Anjou valduste tagasivallutamiseks peatusid, kuna aastal 1299 langes Taranto Filippo Falconara lahingus Sitsiilia Federico vangistusse. Kuid pärast tema vabanemist aastal 1302 nõudis ta oma õigusi Albaania kuningriigile ja alustas ettevalmistusi selle tagasisaamiseks. Ta saavutas kohalike albaania katoliiklaste toetuse, kes eelistasid enda kaitsjana katoliikliku Itaalia võimu õigeusklike serblaste ja kreeklaste asemel, samuti paavst Benedictus XI toetuse. 1304. aasta suvel aeti serblased Durrësist välja selle kodanike ja kohaliku aadli poolt, kes septembris allutasid end Anjou võimule. Filippo ja tema isa Carlo II uuendasid vanu eesõigusi, mida Anjou Carlo oli Durrësi kodanikele ja aadlile lubanud. Aastal 1305 anti Carlo II poolt Durrësi kodanikele ja kohalikele aadlikele veelgi laiemaid maksuerisusi.
Albaania kuningriigi territoorium Taranto Filippo ajal piirdus laias laastus tänapäevase Durrësi ringkonnaga. Püüdes tasandada pingeid Anjou ja Aragóni dünastiate vahel, pakuti Albaania kuningriiki ja Anjou domineeritavaid Ahhaia maid vahetuseks Trinacria kuningriigi eest, mida valitses Federico II. Läbirääkimised kestsid mõne aasta, kuid neist loobuti aastal 1316.
Pärast Taranto Filippo surma aastal 1332 oli Anjou perekonnas tema maadele erinevaid nõudeid. Durazzo hertsogkonna (Durrës) ja Albaania kuningriigi õigused anti Giovanni di Gravinale summas 5000 naela kulla eest. Pärast tema surma aastal 1336 läksid tema valdused Albaanias tema pojale Carlo di Gravinale.
pisi|[[Karl Topia|292x292px]]
Sel perioodil oli erinevaid Albaania aadliperekondi, kes hakkasid oma võimu ja valdusi koondama. Üks neist oli Topia perekond, kelle valdused olid Kesk-Albaanias. Serblased avaldasid neile tugevat survet ja Albaania aadlikud leidsid loomuliku liitlase Anjoudes. Liit Albaania juhtidega oli otsustav ka Albaania kuningriigi kaitsele, eriti 1320. ja 1330. aastatel. Kõige silmapaistvamad nende juhtide seas olid Topiad, kes valitsesid ala Mati ja Shkumbini jõe vahel, ja Muzaka perekond territooriumil Shkumbini ja Vlorë jõe vahel. Nad nägid Anjoudes oma valdustele kaitsjaid ja tegid liidu. Aastatel 1336–1337 saavutas Carlo Serbia vägede vastu Kesk-Albaanias kohati edu.
Viimased kümnendid
Aastal 1385 vallutas Durrësi Balša II. Topia kutsus Osmanid appi ja Balša väed said Savra lahingus lüüa. Topia vallutas Durrësi samal aastal tagasi ja hoidis seda kuni oma surmani aastal 1388. Seejärel päris Durrësi tema poeg Gjergj Topia. Aastal 1392 loovutas Gjergj Durrësi ja oma valdused Veneetsia vabariigile.
Valitsus
Albaania kuningriik Napoli kuningriigist eraldiasuv üksus. Kuningriik oli olemuselt sõjalise suunitlusega poliitiline struktuur. Sel oli oma struktuur ja valitsusorganid, mis asusid Durrësis. Valitsuse eesotsas oli kindralkapten, kellel oli asekuninga staatus. Neil isikutel oli tavaliselt tiitel capitaneus et vicarius generalis ja nad olid ka armeejuhid, samas kohalikke vägesid juhtisid isikud, kes kandsid tiitlit marescallus in partibus Albaniae.
Kuninglikud vahendid, eriti sissetuleku soolatoodangult ja kaubanduselt, sai Albaania thesaurius. Durrësi sadam ja merekaubandus olid kuningriigile olulised. Sadam oli prothontiuse käsu all ja Albaania laevastikul oli oma kapten. Muud ametid loodi ja tegutsesid asekuninga võimu all.
Kuningriigi territooriumi kahanemisega hakkasid kindralkapteniteks nimetatud isikud oma võimu kaotama, muutudes nagu Durrësi kubernerideks, seejärel kuninga esindajateks.
Kohalike Albaania isandate roll muutus kuningriigi saatusele üha olulisemaks ja Anjoud kaasasid neid oma sõjaväestruktuuri, eriti kuningriigi teises faasis. Kui Taranto Filippo tuli aastal 1304 tagasi, nimetati üks Albaania aadlik, Gulielm Blinishti Anjou armee juhatajaks Albaania kuningriigis tiitliga marascallum regnie Albaniae. Talle järgnes aastal 1318 Andrea I Muzaka. Alates 1304. aastast annetati Anjoude poolt muid lääne aadlitiitleid kohalikele Albaania isandatele.
Kuigi Anjoud püüdsid kehtestada keskvalitsusega riiki, jätsid nad suure autonoomia Albaania linnadele. Tegelikult oli aastal 1272 Anjou Carlo see, kes tunnistas Durrësi vanu eesõigusi.
Religioon
Ajalooliselt oli territoorium, kus Albaania kuningriik asus, allutatud erinevatele metropoliitidele, nagu Tivar, Durrës, Ohrid ja Nikopolis, kus katoliiklus, kreeka, serbia ja bulgaaria kirikud kasutasid oma võimu vaheldumisi või mõnikord isegi üheskoos. Kuningriigi kohalolu tugevdas katoliikluse mõju ja pöördumist selle riituste poole, mitte ainult Durrësi piirkonnas, vaid ka riigi teistes osades.
Pärast Albaania kuningriigi loomist aastal 1272 oli katoliiklikul poliitilisel struktuuril hea alus paavsti plaanidele levitada katoliiklust Balkanil. Seda plaani toetas ka Anjou Helen, kuningas Stefan Uroš I abikaasa ja Anjou Carlo nõbu, Serbia kuningriigi kuninganna, kes sel ajal valitses territooriume Põhja-Albaanias. Põhja-Albaanias ja Serbias ehitati tema valitsemise ajal umbes 30 katoliku kirikut ja kloostrit. Anjou Heleni abiga loodi eriti Põhja-Albaanias uued piiskopkonnad.
Durrës muutus aastal 1272 taas katoliiklikuks peapiiskopkonnaks. Teised Albaania kuningriigi territooriumid said ka katoliku keskusteks. Butrinti lõunas, kuigi Korfust sõltuv, muutus katoliiklikuks ja jäi selliseks 14. sajandi kestel. Sama juhtus Vlorës ja Krujës kohe, kui Albaania kuningriik loodi.
Asutati uus laine katoliku piiskopkondi, kirikuid ja kloostreid, arvukalt erinevaid vaimulikke ordusid levis riigis ja ka paavsti misjonärid jõudsid Albaania kuningriigi territooriumitele. Mittekatoliiklased Kesk- ja Põhja-Albaanias pöörati ning suurel hulgal Albaania vaimulikke ja munki oli esindatud Dalmaatsia katoliku institutsioonides.
Kuid Durrësis säilis pärast Anjou vallutust Bütsantsi riitus. Selline kaksikvõim tekitas kohaliku rahva hulgas mõningast segadust ja tolleaegsed riigi külalised kirjeldasid albaanlasi kui mitte täielikult katoliiklikke ega täiesti skismaatilisi. Võitluseks selle usulise ebaselgusega saatis paavst Benedictus XI aastal 1304 riiki dominiiklased ja käskis neil kohalikke ladina riituseni juhtida. Dominiiklastest preestrid pandi ka Vlorë ja Butrinti piiskoppideks.
Katoliku ordude hulgas, kes sel perioodil Albaanias tegutsesid, olid frantsisklased, karmeliidid, tsistertslased ja premonstraatlased. Ka nimetati aeg-ajalt kohalikke piiskoppe erinevatest ordudest, kui erinevad paavstid omasid nende seas sõpru.
Krujë muutus oluliseks keskuseks katoliikluse levitamisel. Selle piiskopkond oli olnud katoliiklik aastast 1167. See oli otseses sõltuvuses paavstist ja paavst ise pühitses piiskopi. Kohalikud Albaania aadlikud säilitasid paavstiga head suhted. Paavsti mõju muutus nii suureks, et ta hakkas nimetama kohalikke piiskoppe.
Katoliiklik üritus sai tagasilöögi, kui Stefan Dušan Albaaniat valitses. Katoliiklikku riitust kutsuti ladina ketserluseks ja Dušani koodeks sisaldas rangeid meetmeid nende vastu. Kuid kohalike katoliiklike albaanlaste tagakiusamine ei alanud aastal 1349, kui koodeks välja kuulutati, vaid palju varem, vähemalt 14. sajandi alguses. Nendes tingimustes muutusid suhted kohalike katoliiklike albaanlaste ja paavsti kuuria vahel väga lähedaseks.
Aastatel 1350–1370 jõudis katoliikluse levik Albaanias haripunkti. Sel perioodil oli riigis umbes 17 katoliku piiskopkonda, mis tegutsesid mitte ainult katoliikliku reformi keskustena Albaanias, vaid ka misjonitegevuse keskustena naaberaladel, paavsti loal.
Ühiskond
Kuigi Bütsantsi pronoia oli riigis domineeriv vorm, kehtestasid Anjoud lääne tüüpi feodalismi. 13. ja 14. sajandil pälvisid pronoialased suurel hulgal eesõigusi ja tunnuseid, mis vähendasid keskvõimu mõju. Pronoialaste maast saadud kasu kasvas. Pronoialased hakkasid maamakse koguma endale, mis oli riigi tunnus. Nad hakkasid rakendama ka haldusvõimu, mis asendas riiki, nagu võime koguda töötajaid, valvureid, sõdureid ja mõnikord omi kohtunikke. 13. sajandil oli pronoialastele tavaline nõuda endale kohtupidamise õigust, esialgu väikestes asjades ja siis tõsistes kuritegudes, tõugates keskvõimu eemale peamisest eesõigusest kasutada suveräänsust.
14. sajandiks saavutas pronoia feodaalvalduse staatuse. Seda võis nüüd pärandada, osadeks jagada ja müüa. Pronoia täitis üha harvemini riigi sõjalisi vajadusi. Pronoialaste kõrval olid maaomanikud, kes omasid suurel hulgal maad, kus töötasid talupojad. Maaomanike hulka kuulusid ka pronoialased Durrësist, Shkodërist ja Drishtist. Durrësi kodanikud omasid valdusi ja karjamaad lähedasel Temali mäel. Valduste jagamine, pärandamine ja müümine oli tavaline.
Albaania feodaalvaldused, nagu läänes ja Bütsantsis, jagunesid kaheks: talupoegade maa ja maa, mida omasid otseselt maaisandad. Talupoegade maa ei olnud tsentraliseeritud, kuid olid jaotatud paljudeks väikesteks tükkideks, sageli üksteisest kaugel. Isandate maa laienes jätkuvalt samas taktis, nagu aristokraatia tugevnes.
Maad tsentraliseeriti ka usuliste institutsioonide alla, sealhulgas kloostrid ja piiskopkonnad. Erinevalt 12. sajandist, kus kontrollitavat ala annetas keskvõim, olid pärast 12. sajandit peamised kloostritele ja piiskopkondadele maa annetajad väike- ja suurmaaomanikud. 14. sajandi alguseks olid kloostrid ja piiskopkonnad suutnud koguda suuri summasid maavahendeid. Kloostrite sissetulek pärines peamiselt põllumajandustoodangust, kuid väike osa tuli ka käsitööst ja muudest tegevustest. Keskne sissetulekuallikas kirikule oli mitterahalistest ja rahalistest vahenditest kogutud maksudest. Suur osa läks Rooma või Konstantinoopolisse. Võlakirjade edasitoimetamine oli üks vimma põhjusi kohaliku vaimulikkonna ja Rooma paavsti või Konstantinoopoli patriarhi vahel.
Püüdes leida täiendavaid rahalisi vahendeid, eriti sõja ajal, kehtestas keskvõim rahvastikule kõrgeid makse. Ühiskond sõltus talupoegade tööst. Peamise talupoegade kategooria kõrval olid talupoegade kategooriad "vaba" talupoeg ja "välismaine" talupoeg. Nad olid ilma jäetud maast ja mistahes kujul varandusest ja seetõttu neid ei registreeritud, läänistades nad palga kvaliteedi eest. Lõpuks said nad maatüki, mille eest nad tasusid kohustustega, ja liitusid peamise talupoegade kategooriaga.
Talupoja feodaalkohustused ei olnud kõigil Albaania aladel samad, vaid erinesid vastavalt maastikule. Mitterahalise või rahalise maksu süsteemid muutusid samuti vastavalt, kuid aadli tugevnemine keskvõimu suhtes 13. sajandil põhjustas rahaliste maksete kasvamise võrreldes mitterahaliste maksetega. 12.–14. sajandini süvenes võimu vertikaalne nihe aadlikesse. Mitte ainult tasandikud ei olnud aadli kontrolli all, vaid ka mägised alad. Feodaalvaldused hakkasid ka sisaldama ühisalasid, nagu metsad, karjamaad ja kalapüügikohad. See areng leidis aset Bütsantsi hääbumise perioodil ja nägi pronoia muutumist feodaalvalduseks.
Enamiku isandate võimualusest rahvastikust moodustasid põllumajandustöölised. Tolleaegsed allikad näitavad, et suures osas Albaanias on külarahvas langenud pärisorjusse. Tundmatu rännumees avaldas 1308. aastal, et talupojad Dibra Këlcyrë, Tomorricë, Stefaniakë, Kunavë ja Pultë piirkondades töötasid oma isandate maadel ja viinmägedel, andsid oma toodangu üle ja teostasid neile kodutöid. Bütsantsi ajaloolane Kantakouzenos tunnistas, et nende alade isandate võim sõltus peamiselt kariloomadest, mida oli suurel arvul.
Linnad
13. sajandil muutusid paljud Albaania linnad peamiselt sõjalistest kindlustustest linnalisteks keskusteks. Võimetuna arenema linnamüüride vahel laienesid paljud linnad neist väljapoole. Linnamüüride taha tekkisid proastion ja suburbium kvartalid ning muutusid tähtsateks majanduskeskusteks. Nendes kvartalites toimus kauplemine ning sinna koondusid poed ja töökojad. Lõpuks ümbritseti paljud nendest kvartalitest kaitseks samuti müüridega. Selleks, et tagada veevarustus, kasutati vee kogumiseks mahuteid avatud, turvalises paigas. Mõnel juhul koguti vett ka lähedastest jõgedest.
14. sajandi esimesel poolel kasvas linnade rahvastik jõudsalt. Durrësis oli arvatavasti 25 000 asukat. Linn muutus keskuseks, mis meelitas asukaid maapiirkondadest. Durrësis oli teadaolevalt suurel arvul asukaid, kes tulid ümberkaudsetest küladest. Linna kolinud talupoegi sunniti sageli maksma kindlat tasu või tasuma tööga linna heaks. Koos talupoegadega tulid ümberkaudsete alade aadlikud, kes kas kolisid jäävalt või veetsid linnades suure hulga aega vastavalt nende majanduslikele huvidele. Paljudel oli linnas omandit, poode ja maju. Aadlike kolimine linnadesse muutus tavaliseks ja lõpuks nad integreerusid linnakodanikeks ja said tihti valitsusameteid.
Arhitektuur
Katoliikluse levik mõjutas religioossete ehitiste arhitektuuri uue gooti stiiliga, peamiselt Kesk- ja Põhja-Albaanias. Need alad liideti katoliku kirikuga ja omasid seega suurimaid sidemeid läänega. Nii katoliku kui ka õigeusu kirikud tegutsesid Durrësis ja ümberkaudsetel aladel ja seetõttu jälgiti nii lääne kui ka Bütsantsi arhitektuuristiile. Lääne arhitektuuri leidub ka aladel, kus olid lääne valitsejate valdused. Sellise kujuga kirikuid ehitati Ülem- ja Kesk-Albaanias ja neid iseloomustas ida-läänesuunaline asetus ringilise või ristkülikulise apsiidiga. Kõige märkimisväärsemate selle aja arhitektuurimonumentide seas on Shirgj kloostrikirik Shirgj külas Shkodëri juures, Püha Maria kirik Vau i Dejësis ja Rubiku kirik. Esimesed kaks kirikut ehitati 13. sajandil, samas viimane 12. sajandil. Enamus sel ajal ehitatud kirikuid on kaunistatud seinamaalingutega.
Albaania kuningad
Carlo loovutas oma õigused Albaanias aastal 1294 pojale Filippole. Filippo valitses kui Albaania kuningriigi isand.
Albaania kuningriigi isandad
Aastal 1332 sai Roberto järglaseks tema isa Filippo. Roberto onu Giovanni ei soovinud teda Ahhaia vürstiriigi eest kummardada, nii sai Roberto Giovannilt 5000 untsi kulla eest Ahhaia ja õigused vähenenud Albaania kuningriigile. Giovanni võttis tiitli Durazzo hertsog.
Suprematism
thumb|Must ruut. Kazimir Malevitš. 1915 Suprematism on 1913. aastal Venemaal tekkinud abstraktse maalikunsti suund. See on geomeetrilise abstraktsionismi vorm, mis lähtus kubismist ja futurismist.
Lepiku (Vinni)
Lepiku on küla Lääne-Viru maakonnas Vinni vallas.
Albaania kuningriik (keskaegne)
Durazzo hertsogid
Aastal 1368 langes Durazzo Karl Topia kätte, kelle Veneetsia tunnistas Albaania vürstiks.
Suprematism
Suprematism pidi võimaldama tajuda esemetust, eimiskit ja universaalset ruumi. Selleks võttis Malevitš kubismist üle selgevärviliste vormide tasapinnalise laialilaotamise, mis ta kandis lõuendile ilma igasuguste assotsiatsioonideta tegelikkusega. Malevitši arvates oli eimiski ehk siis ruumi puhas väljendus, seotud punktiga, kus vorm, värv ja ruum ühinevad.
Minnesota Timberwolves
Minnesota Timberwolves on USA korvpalliklubi, mis mängib korvpalliliigas NBA. Meeskond kuulub läänekonverentsi loodedivisjoni ja peab oma kodumänge Minneapolises Target Centeris, mida jagatakse WNBA klubiga Minnesota Lynx.
Ajalugu
1989. aastal asutatud Timberwolvesi parimad aastad olid 1997–2004, kui toonase liidri Kevin Garnetti vedamisel pääseti kaheksal hooajal järjest NBA väljalangemismängudele. Meeskonna parim hooaeg NBA-s oli 2003/04, kui loodedivisjoni meistritena jõuti läänekonverentsi finaali, kus kaotati 2 : 4 Shaquille O'Neali ja Kobe Bryanti juhitud Los Angeles Lakersile.
Suprematism
1918. aastal maalis Kazimir Malevitš valge ruudu valgele lõuendile, mis tema tõlgenduses tähendas ei miski ei miskis.
Albaania kuningriik (keskaegne)
Albaania kuningriigi kaptenid ja peavikaarid
Nende ametnike tiitel oli Capitaneus et vicaris generalis in regno Albaniae.
Albaania kuningriigi marssalid
Nende ametnike tiitel oli Marescallus in regni Albaniae.
Kingsepamäng
Kingsepamäng on vana jõulumäng, milles püütakse kolmest õlepalmikust valmistatud "kingsepp" pikali lükata.
Kaks kummargil ja näoga vastamisi mängijat hoiavad kinni jalge vahele pandud kaikast. Seljaga kingsepa poole olija püüab kaika abil õlenukku ümber lükata, teine seda takistada. Nagu paljud teised jõulumängud, pidi ka kingsepamäng mängijaile viljaõnne tooma.
Costa Rica jalgpallikoondis
Ajalugu
Viis korda maailmameistrivõistluste finaalturniirile pääsenud Costa Rica üllatas jalgpalliavalikkust meeldivalt oma debüüdil 1990. aastal Itaalias, kui võitudega Rootsi ja Šotimaa üle tuli meeskond alagrupis teisele kohale ning lunastas pääsme kaheksandikfinaali. Hoolimata seal saadud 1:4 kaotusest Tšehhi vastu, asetas meeskond oma kodumaa maailma jalgpallikaardile.
2002. aasta MM-il ei jõutud alagrupist edasi. Saadi 2:0 võit Hiinalt ja mängiti viiki 1:1 tulevase pronksmedali võitja Türgiga.
Costa Rica edukalt läbis 2014. aasta MMi alagrupi, kus kahes esimeses voorus alistati Uruguay ja Itaalia. Viimases voorus mängiti 0:0 viiki Inglismaaga, millega kindlustati endale esimene koht. Kaheksandikfinaali vastaseks sai Costa Rica Kreeka. Mäng läks lisaajale ja lõppes 1:1 viigiga, penaltiseerias oli Costa Rica tugevam (5:3) tänu Keylor Navase penalti tõrjele.
Jonsdorf
Jonsdorf on asula ja vald Saksamaal Saksimaa Görlitzi kreisis. Koht on riiklikult tunnustatud kuurort.
Berüllium
Berüllium on keemiline element järjenumbriga 4, metall.
Sümbol: Be (ladina keeles beryllium)
Aatommass: 9,012
Stabiilseid isotoope: 1, massiarvuga 9
Füüsikalised omadused
Berüllium on kerge ja tugev, kuid habras metall.
Tihedus: 1,85 g/cm³ Sulamistemperatuur 1278 °C.
Berülliumi sulamitel on teatud unikaalseid omadusi, mille tõttu näiteks kõige paremad (mehaaniliste kellade jne) vedrud on valmistatud berülliumisulamist.
Keemilised omadused
Berüllium on keemiliselt aktiivne.
Stabiilsetes ühendites on ta oksüdatsiooniaste 2. Berülliumoksiid on amfoteerne, seetõttu lahustub ta leelistes. Ka on berülliumhüdroksiid nõrk alus ega lahustu vees, seetõttu pole berüllium leelismuldmetall.
Saamine ja leidumine
Berülliumi leiti esimest korda berüllinimelisest mineraalist, mille järgi see on ka nimetuse saanud.
Universumis on berüllium vähelevinud, sest tema tuumad on energeetiliselt võrdlemisi ebasoodsad.
Ohutus
Berülliumi lahustuvad ühendid on inimestele mürgised. Samuti on mürgine berülliumisulamite mehaanilisel töötlemisel tekkiv tolm.
Kulina
Kulina on küla Lääne-Viru maakonnas Vinni vallas.
Kulina mõisat (saksa k Kullina) on esmamainitud 1546. aastal. Enne võõrandamist 1919. aastal kuulus ta Arthur von Kirchtenile. thumb|300px|Kulina mõisa peahoone Ühekorruseline historitsistlik puidust Kulina mõis peahoone on ehitatud 1900. aastal ümber varasemast, tõenäoliselt 19. sajandist pärinevast hoonest. Aastani 1999 tegutses hoones Kulina algkool.
Konrad (Itaalia kuningas)
Konrad (12. veebruar 1074 Hersfeldi klooster – 27. juuli 1101 Firenze) oli keiser Heinrich IV poeg, Itaalia kuningas 1093–1098 ja Saksa kuningas 1087–1098.
Nihkepingete paarsuse seadus
Nihkepingete paarsuse seadus on seadus tugevusõpetusest, mille kohaselt kahel omavahel ristioleval pinnal mõjuvad arvuliselt võrdsed, kuid vastasmärgiga nihkepinged. Seejuures mõlemad nihkepinged on suunatud kas pindade lõikejoone poole või lõikejoonest eemale. Nihkepingete paarsuse seadus kehtib joonpinguse, tasandpinguse ja ruumpinguse korral.
Asendushooldus
Asendushooldust rakendatakse olukorras, kus lapsel ei ole teatud põhjustel võimalik oma vanematega koos elada.
Asendushoolduse peamisteks tunnusteks on :
Asendushooldusena ei käsitleta lapse ajutist või pikaajalist viibimist raviteenuseid ja/või rehabilitatsiooniteenuseid osutavas asutuses, varjupaigas, tugiperes osapoolte suulisel kokkuleppel, erivajadustega laste koolis ning vanglas.
Asendushoolduse eesmärgiks ei ole mitte lapse eemaldamine bioloogilistest vanematest, vaid asendushooldus peaks tagama perekonnaga suhtlemise järjepidevuse ja aitama lapsel tagasi pöörduda perekonda või sulanduda ühiskonda. See tähendab, et lapse olukorda tuleb perioodiliselt üle vaadata ja kui võimalik, siis asendushooldus lõpetada. Asendushoolduse aeg tuleb tegeleda aktiivselt perega, kust laps eemaldati ja luua tingimused lapse tagasipöördumiseks. Asendushoolduse rakendamisel tuleb tekitada võimalus lapse perest eraldamiseks vanema nõusolekul, et anda perele võimalus laps tagasi taotleda.
Mäetaguse (Vinni)
Mäetaguse on küla Lääne-Viru maakonnas Vinni vallas.
Prantsuse buldog
Prantsuse buldog on koeratõug.
Prantsuse buldog on algselt aretatud Inglismaal kui inglise buldogi miniatuurne variant.
Prantsuse buldogid on väikest kasvu, keskmiselt 7–12 kilo rasked, lühikese koonu, suurte kõrvadega lihaselised siledakarvalised koerad. Nad on aktiivsed, sõbralikud ja intelligentsed. Nad on aretatud võitluskoerast seltsikoeraks.
4–6 kuuselt on prantsuse buldogi kõrvad suured võrreldes peaga oma arenguga on prantsuse buldog valmis 3-aastaselt.
Populaarsus
Prantsuse buldog on populaarne koer. 2020. aastal oli see koer populaarsuselt teine Ühendkuningriigis. Neid hinnati Austraalias kolmandaks aastal 2017. Aastal 2019 oli Ühendkuningriigis registreeritud 33661 prantsuse buldogi. Võrdluseks oli samal ajal Ühendkuningriigis registreeritud 36700 labradori retriiverit.
Terviseprobleemid
Levinumad on hingamisprobleemid, eriti kui koer on ülekaaluline. Võivad nohiseda ja norsata.
Prantsuse buldogid ei uju, kuna neil on selline kehaehitus, seepärast peab olema eriti ettevaatlik veekogude läheduses. Prantsuse buldogiga peab olema ettevaatlik kuuma ilmaga, sest ta armastab joosta ja mängida ja võib seda teha tunde, kui omanik teda vaid laseb. Mõnel lihtsalt on rohkem energiat kui teisel. Samuti on ta tundlik ka liigsele külmale, ehk stabiilne temperatuur on talle parim.
Prantsuse buldog sobib korterikoeraks, kuid püsib ka toas aktiivsena.
Poegimine
Poegimisel võib vaja minna kirurgilist abi, sest kutsikate pead on väga suured. Kuid on ka isendeid kes saavad loomuliku poegimisega suurepäraselt hakkama.
600
Sajandid: 5. sajand - 6. sajand - 7. sajand
Kümnendid: 550. aastad 560. aastad 570. aastad 580. aastad 590. aastad - 600. aastad - 610. aastad 620. aastad 630. aastad 640. aastad 650. aastad
Aastad: 595 596 597 598 599 - 600 - 601 602 603 604 605
Richard Aks
Richard Johannes Aks VR I/3 (20. november 1894 Tartu – 18. aprill 1942 Vjatlag, Kirovi vangla, Kirovi oblast) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant).
Sündis Tartu linnas Krüüdnerist pärit nahaparkali Mart Aksi pojana. Õppis Tartu linnakoolis aastail 1909–1913.
Teenis 3. jalaväepolgus ja 3. üksik jalaväepataljonis aastail 1920–1932, sh kompaniiülemana.
Teenis Kaitseliidu Tartu maleva pealikuna (1938–1939).
Sai kolonelleitnandi auastme 24. veebruaril 1939.
Hukati.
Voldemar Aasoja
Voldemar Aasoja (kuni 1936. aastani Voldemar Ambos, 27. aprill 1907 – 13. august 1943 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (leitnant).
Teenis Auto-Tankirügemendis. 1. septembrist 1939 oli ta 1. Tankitõrjekompanii ülem. Alates detsembrist 1941 Saaremaa politseiprefekt. Mõrvati.
Isiklikku
Tema tütar oli luuletaja, tõlkija ja väliseesti tegelane Kanadas Urve Karuks.
Merle Parts
Merle Parts (sünninimi Merle Mahlapuu, sündinud 26. novembril 1967) on eesti kohtunik.
1995. aastal sooritas ta kohtunikueksami. Ta töötab kohtunikuna Harju Maakohtus.
31. märtsil 2002 sai ta Aatriumi parklas kuulist haavata.
Ostaškov
Ostaškov on linn Venemaa Tveri oblastis, Ostaškovi rajooni keskus. Asub Seligeri järve kaldal.
Mängukonsool
pisi|Kaheksanda generatsiooni konsool [[Nintendo Wii U jõudis turule 2012. aastal]]
Mängukonsool on interaktiivne meelelahutuseks mõeldud arvuti või kohandatud arvutisüsteem, mis tekitab videot kuvava signaali, mida saab kasutada kuvariga (nt televiisor, kuvar jne), et kuvada videomängu. Väljendit "videomängukonsool" kasutatakse, et eristada seadet, mis on välja töötatud kasutamiseks ainult videomängude mängimiseks, personaalarvutist, millel on mängimise kõrval ka palju muid funktsioone, või arkaadmängudest/mänguautomaatidest, millega saab mängud käivitada müntidega. Hinnanguliselt esindavad mängukonsoolid 25% maailma üldotstarbelist arvutuslikku jõudu 2007. aasta seisuga.
Mängukonsoolidele loodud mänge on võimalik konsooliemulaatoriga mängida koduarvutil.
Esimene põlvkond
pisi|Magnavox Odyssey oli esimene mängukonsool
Kuigi esimesed arvutimängud ilmusid 1950. aastatel, põhinesid need vektorgraafikal, mitte analoogvideol. Alles 1972. aastal laskis Magnavox müügile esimese kodus kasutatava videomängukonsooli, mille sai teleri külge ühendada – Ralph H. Baeri leiutatud Magnavox Odyssey. Odyssey oli esialgu ainult keskmiselt edukas. Avalikkus hakkas arenevale tööstusele rohkem tähelepanu pöörama alles siis, kui Atari arkaadmäng Pong populariseeris videomängud. 1975. aasta sügisel tühistas Magnavox, tehes kummarduse Pongi populaarsusele, Odyssey ja laskis müügile nõrgema konsooli Odyssey 100, mis mängis ainult Pongi ja hokit. Müüki lasti teine, hoopis võimsam konsool – Odyssey 200. Sellel oli ekraanil kuvatav punktiarvestus (100 and added), kuni nelja mängija võimalus, ja kolmas mäng – "Smash". Kuna need tulid müügile enam-vähem samal ajal kui Atari oma koduse Pongi konsooliga ja Searsi kaudu müügile lastuna, lõid need konsoolid käima tarbijaturu. Nagu arkaadmängu turg, oli koduturg peatselt üle ujutatud konsoolidega, mis mängisid ainult lihtsaid sisseehitatud pongi- ja pongilaadseid mänge.
Teine põlvkond
pisi|Atari 2600 kõige populaarsem teise generatsiooni mängukonsool 1976. aastal laskis Fairchild müügile uue põlvkonna seadme: Fairchild Video Entertainment System (VES). Varasemate konsoolide puhul oli kaks võimalust: kas kassettidel ei olnud andmeid ja need täitsid lüliti rolli (Odyssey) või oli konsool tühi ning kassett sisaldas kõiki mängukomponente. VES seevastu sisaldas programmeeritavat mikroprotsessorit, seega selle kassetid vajasid vaid ühte ROM-kiipi, et säilitada mikroprotsessori juhiseid. Peatselt lasid oma kassetipõhised konsoolid müüki ka RCA ja Atari.
Ostaškov
Ostaškovi on esmamainitud 14. sajandil. Linnaõigused sai 1770. aastal.
Mängukonsool
1977. aasta videomängu krahh
Vananenud konsoolide tootjad müüsid 1977. aastal oma tooteid kahjumiga, et varudest lahti saada, mis tekitas turul ületootmise ning põhjust
Ostaškov
Linna läbib Bologoje ja Velikije Luki vaheline raudtee.
Mängukonsool
1977. aasta videomängu krahh
(koos nende Home Library Computeriga 1977. aastal) ja Magnavox (koos Odyssey²ga 1978. aastal) tõid turule nende endi programmeeritavad kassetipõhised konsoolid. Ent ometi taastati koduste konsoolide tööstus täielikult alles siis, kui Atari lasi müüki oma muudetud versiooni arkaadmängude hitist "Space Invaders" 1980. aastal. Paljud tarbijad ostsidki Atari mängukonsooli ainult "Space Invadersi" pärast. "Space Invadersi" enneolematu menu alustas konsoolide tootjate seas trendi, mis põhines arkaadmängude eksklusiivsete omandiõiguste saamisel ning trendi, mis põhines mängukonsooli reklaamidel, kus lubati arkaadmängude kogemus koju tuua.
1980. aastate alguses lasid teised firmad müüki oma videomängude konsoole. Paljud neist olid tehniliselt paremad kui Atari 2600 ja neid müüdi viimase suhtes uuendustena. Sellest olenemata domineeris 1980. aastate algul konsoolide turul just Atari.
Merle Parts
Isiklikku
Abielust Juhan Partsiga on kaks last: Toomas-Hendrik ja Pille-Riin.
Praeguse abikaasa Priit Tikerpega on Merle Partsil poeg Hans-Gustav.
Mängukonsool
Kolmas põlvkond
pisi|[[Nintendo Entertainment System|NES tegi mängukoonsoolid uuesti populaarseks pärast 1983. aasta krahhi]]
1983. aastal tuli Jaapanis müügile Nintendo Family Computer (ehk Famicomi). Nagu CalescoVision, toetas ka Famicom kõrgresolutsioonilisi sprite 'e (arvutigraafika), kuid rohkemate värvidega. See lubas Famicomi mängudel olla pikem ning omada detailsemat graafikat. Nintendo tõi Famicomi üle USA-sse Nintendo Entertainment System kujul (NES) 1985. aastal. USA-s vaadati videomänge kui moehullust, mis on juba möödunud. Et eristada oma toodet varasematest videomängukonsoolidest, kasutas Nintendo eestlaaditavat kassetiporti, mis oli sarnane varajasema NESi videomakiga, pakendas NESi mänguga "Super Mario Brothers" ja valguspüstoliga (the Zapper) ning reklaamis seda algul kui mängu. Plastilist robotit "R.O.B." müüdi kui eraldi ostetavat toodet, mida vahel pakendati koos NESi süsteemiga.
Sega "Master System" oli algselt mõeldud NESga konkureerima, kuid ei saavutanud mingit olulist turuosa USAs ning oli vaevu tulus. Sellega läks veidi paremini PAL-i (Phase Alternating Line) territooriumidel, eriti Brasiilias.
Neljas põlvkond
Sega sai turuosa tagasi oma uue generatsiooni konsooliga Mega Drive/Genesis, mis lasti Jaapanis müüki 29. oktoobril 1988, USA-s 1989. aasta augustis ja Euroopas 1990. aastal, mis oli kaks aastat enne seda, kui Nintendo suutis müügile lasta oma konsooli Super Nintendo Entertainment System (SNES).
Sega laiendas Mega Drivei Mega CD/Sega CDga, et pakkuda suurendatud salvestusmahtu multimeedial põhinevate mängude jaoks, mis olid sel ajal arendajate seas moes. Hiljem laskis Sega müügile 32Xi, mis lisas mõned polügoone formuleerivaid funktsioonid, nagu need on viienda generatsiooni seadmetel. Ent ometi oli piiriks kaubanduslik läbikukkumine, mille põhjustas tarkvara toe puudus koos arendajatega, kes olid innukamad keskenduma võimsamatele seadmetele, millel oli laiem kasutajaskond, nagu Saturn, mis järgnes hiljem.
Teised neljanda generatsiooni konsoolid on NECi TurboGrafx-16 ja SNK Playmore'i Neo Geo.
Viies põlvkond
Esimesed viienda põlvkonna konsoolid olid Atari Jaguar ja 3DO. Need mõlemad süsteemid olid palju võimsamad kui Super Nintendo Entertainment System (SNES) või Mega Drive (Põhja-Ameerikas Genesise nime all); nad olid paremad polügoonide formuleerimisel, suutsid ekraanile kuvada rohkem värve ja 3DO kasutas kettaid, mis sisaldasid palju rohkem andmeid, kui kassetid ning neid oli odavam toota. Kumbki nendest konsoolidest siiski ei kujutanud erilist ohtu Segale ega Nintendole. 3DO maksis rohkem kui SNES ja Genesis kokku ning Jaguarile oli väga raske programmeerida, mis põhjustas tema lisavõimsust tarbivate mängude puuduse. Mõlema konsooli tootmine jäeti 1996. aastal pooleli. Bandai tutvustas Apple Macintoshil põhinevat konsooli nimega Pippin, mis oli pigem nagu odav arvuti, kui kõrgema klassi konsool, kuid see oli turul suhteliselt ebaedukas.
Kuues põlvkond
Selles generatsioonis on näha käiku PC-laadsetele arhitektuuridele mängukonsoolides, samuti nihet DVDde kasutamise poole mängu andmete jaoks. See tõi kaasa mängud, mis olid pikemad ning pilkupüüdvamad. Peale selle nägi see generatsioon ka eksperimenteerimist interneti kaudu konsoolidega mängimisega ning välkmälu ja kõvaketta implementeerimist mängu andmete jaoks.
Seitsmes põlvkond
pisi| [[Xbox 360 müügile ilmumisega algas mängukonsoolide seitsmes generatsioon.]]
Selle generatsiooni iseärasuste alla kuulub uute ketaste formaatide toetamine: Blu-ray Disc, kasutatav Playstation 3-l, ja HD DVD, mida toetab Xbox 360 valikulise 200 USA dollarit maksva välise lisa kaudu, mis hiljem katkestati, kui formaadisõda lõppes. Teine uus tehnoloogia on liikumise kasutamine sisendina ja IR-jälgimine (mida on rakendatud Wiis). Lisaks sellele toetavad kõik seitsmenda generatsiooni konsoolid juhtmevabu kontrollereid.
Kaheksas põlvkond
Esimeseks turule tulnud kaheksanda generatsiooni esindajaks oli Nintendo 3DS taskukonsool, mis jõudis müüki 2011. aasta veebruaris. 3DS omab kahte ekraani, millest üks on autostereoskoopiline 3D-ekraan, mis lubab näha mitmemõõtmelisi kujutisi ilma 3D-prillideta või muude abivahenditeta. Samuti on uus konsool Nintendo Wiiga graafikajõudluselt võrreldav. 2011. aasta lõpus jõudis turule ka Sony PSP mantlipärija Playstation Vita.
Esimeseks kaheksanda generatsiooni videomängukonsooliks saab eelduste kohaselt Nintendo Wii U, mis tehti ametlikult teatavaks 7. juunil 2011.
Siiani on ainult vihjeid, et neljas Playstationi ja kolmas Xboxi konsool on arendamisel, kuid nende kohta ei ole veel ametlikke teadaandeid. Samuti on kuulujutud, et Microsoft paiskab turule nende järgmise konsooli 2013. ja 2015. aasta vahel, ning samuti kuulujutte, et Sony paiskab turule Playstation 4 konsooli kõige varem 2015.
Bitid
Iga uus konsoolide riistvara generatsioon kasutas ära töötleva tehnoloogia tormilist arendamist. Uuemad masinad võisid väljastada suuremas ulatuses värvi, rohkem spritesid ning tutvustasid graafilisi tehnoloogiaid, nagu skalaarsus ja vektorigraafika. Üks viis, kuidas seda kasvu töötlemise võimsuses tarbijatele edasi kanti, oli läbi bittide mõõdustiku. TurboGrafx-16, Sega Genesis ja SNES olid esimeste konsoolide seas, mis reklaamisid fakti, et nad sisaldasid 16-bitilisi protsessoreid. Seda neljandat konsooliriistvara generatsiooni on tihti nimetatud 16-bitiseks ajastuks ja sellele eelnenud aega 8-bitiseks ajastuks.
Laekvere vald
Laekvere vald oli vald Lääne-Virumaal.
Laekvere vallavanem oli Aarne Laas.
Asustus
Vallas oli Laekvere alevik ja 18 küla (sulgudes elanike arv seisuga 20. aprill 2006): Alekvere (26), Arukse (27), Ilistvere (5), Kaasiksaare (37), Kellavere (8), Luusika (0), Moora (141), Muuga (276), Paasvere (209), Padu (49), Rahkla (172), Rajaküla (78), Rohu (68), Salutaguse (29), Sirevere (22), Sootaguse (2), Vassivere (36), Venevere (169).
Ajalugu
Laekvere vald moodustati 1992. aasta 9. aprillil. 2017. aastal ühines Laekvere vald Vinni vallaga.
Nurmetu
Nurmetu on küla Lääne-Viru maakonnas Vinni vallas.
Eesti Vabadussõjalaste Keskliit
Eesti Vabadussõjalaste Keskliit (lühendid EVKL ja EVK) on Eesti poliitiline organisatsioon, mis tegutses aastail 1929–1933.
Eesti Vabadussõjalaste Keskliit moodustati vabadussõjalaste kolme kohaliku organisatsiooni poolt aasta 1929 kevadel–suvel keskse ülemaalise ühendusena ja eeskätt Vabadussõja veteranide eest hoolitsemiseks. Ühinemise algatajaks oli Tallinna Eesti Vabadussõjalaste Liidu tollane abiesimees Artur Sirk.
EVKL suleti 11. augustil 1933 koos teiste sõjaväelise kallakuga organisatsioonidega.
Eesti Vabadussõjalaste Keskliit taasasutati Tallinnas 11. aprillil 2009. Taastamiskoosolek võttis vastu uue põhikirja ja valis selle alusel EVKL-i juhatuse (vanematekogu). Vanematekogu valis taastatud EVKL-i vanematekogu eesotsa (vanemaks) organisatsiooni taastamise algataja Jüri Liimi, kes ei ole tegelikult Vabadussõja veteran, vaid on sündinud 20 aastat pärast Vabadussõja lõppu.
Vanale ajaloolisele nimele ei antud registreerimisluba, kuna Vabadussõda on ainulaadne ja kordumatu.
EVKL-i tegevus 1930. aastatel
Eesti Vabadussõjalaste Keskliidu liikmeskond paisus 1931. aastal kolme tuhandeni. Vabadussõjalased olid liidu häälekandja järgi "kõik, kes võtsid osa Eesti Vabadussõjast 1918–1920; kindralist reameheni-leemekeetjani, admiralist madruseni-ahjukütjani, kõrgemast sõjaväeametnikust lihtkirjutajani-käskjalani, iga üks, kes oma võimete ja oskuste kohaselt olid tegevad Eesti kaitseväes ".
17. juulil 1932 Tapal peetud Põhja-Eesti Vabadussõjalaste päeva puhul avaldatud üleskutses on öeldud: "Eesti rahvas pole veel vaba – vabaks peab ta aga saama !"
Mais ja juunis 1933 toimus EVKL-i eestvõttel üle Eesti ridamisi vabadussõjalaste päevi. Esmalt osales Tallinnas 7. mail korraldatud rongkäigul ja miitingul 2000 EVKL-i liiget ja neile lisaks tuhandeid pealtvaatajaid. Sellest sai EVKL-i juhatus innustust ka maakondlike päevade algatamiseks. Järgnenud nädalatel aset leidnud vabadussõjalaste päevadel Narvas, Tartus, Tallinnas, Rõuges, Kuressaares, Haapsalus, Türil tulid EVKL-i liikmed välja täisvormis ja nimelt – must barett peas, käelindiga kaunistatud khakivärvi pluusid seljas, kollase rihmaga vöötatud kalifeepüksid ja säärikud jalas.
Vabadussõjalastel olid avalike ürituste turvamiseks oma korrapidamisüksused, mis sel ajal oli ühiskondlike organisatsioonide levinud tavaks (näiteks sotsialistlike ühenduste võimlemisrühmad).
EVKL-i kongressid
Eesti Vabadussõjalaste Keskliidu I kongress toimus Tallinnas 26. jaanuaril 1930. Sellel osales 60 delegaati. Keskliidu juhatusse valiti vandeadvokaat Artur Sirk, kindral Andres Larka ja kindral Ernst Põdder.
Ramp
"Ramp" on mitmetähenduslik sõna.
Eesti Vabadussõjalaste Keskliit
EVKL-i kongressid
Eesti Vabadussõjalaste Keskliidu II kongressil 22. märtsil 1931 Tallinna kokku tulnud 113 delegaati arutas vajadust muuta Eesti Vabariigi põhiseadust. Kongressi märgukirjas on öeldud: "Rahvas kui organiseerimatu mass on praktilises elus võimetu temale põhiseadusega kindlaks määratud võimu tarvilisel määral teostama ."
Eesti Vabadussõjalaste Keskliidu III kongressil 20. märtsil 1932 Tallinnas osales 219 delegaati; kasvava populaarsusega organisatsioon otsustas lubada EVKL-iga liituda ka Vabadussõjas mitte osalenud isikuil – toetajaliikmeil, kelleks võisid nüüdsest astuda ka naised ja noored.
Eesti Vabadussõjalaste Keskliidu IV kongressil 27. novembril 1932 osales 308 delegaati.
Põhiseaduse muutmise üritused
Vabadussõjalased nõudsid märtsis 1931 EVKL-i II kongressil Eesti Vabariigi Põhiseaduse muutmist, taotledes laialdaste volitustega riigipea institutsiooni kehtestamist, parlamendi koosseisu vähendamist (50 liikmega riigikogu) ja selle moodustamist isikuvalimiste kaudu.
Kui märtsis 1932 otsustas riigikogu panna rahvahääletusele omapoolse põhiseaduse muutmise kavandi, siis algatasid vabadussõjalased selle vastu kihutustööd, kuna nende hinnangul oleks see parlamendile endiselt liiga suure võimu jätnud ja takistanud tulemuslikku riigivalitsemist. Vabadussõjalaste ja sotsialistide vastutöö tõttu kukkuski põhiseaduse muutmise plaan rahvahääletusel augustis 1932 läbi, uue kavandi poolt oli veidi alla poole (49,2%) hääletanutest.
Novembris 1932 esitas EVKL seaduseelnõu põhiseaduse muutmiseks järgmises osas: vähendada riigikogu liikmeskonda poole võrra (50-ni), seada sisse suurte volitustega presidendi ametikoht, asendada proportsionaalsed valimised isikuvalimistega. Kuigi riigikogu moodustas põhiseaduse väljatöötamiseks komisjoni, ei soostunud komisjon EVKL-i pakutud eelnõud aluseks võtma.
Järgmisel korral, 1933. aasta juunis prooviti rahvahääletusel läbi suruda hoopis Põllumeestekogude ja Eesti Rahvaerakonna toetatud põhiseaduse projekti, mis kukkus läbi veel suurema vastuhäälte osakaaluga (67,3%) kui aasta varem. Ka siin oli kaasa aidanud nii vasakpoolsete kui ka vabadussõjalaste mõju, kelle pakutud eelnõu oli järjekordselt tagasi lükatud.
Kaitseseisukorra kehtimise ajal 14.–16. oktoobril 1933 toimunud kõrgendatud kvoorumit nõudval rahvahääletusel kiideti 416 878 poolthääle (72,7%) ja 156 894 vastuhäälega lõpuks heaks EVKL-i esitatud põhiseaduse muutmise kavand. See võeti vastu paljuski tänu koostööle Põllumeestekogudega ja teisalt Ühinenud Põllumeeste toetusele. Vastuvõetud põhiseaduse kohaselt pidi Eesti Vabariik saama presidentaalseks riigiks, kus Riigikogu volitusi oli tunduvalt vähendatud.
EVKL-i sulgemine
Vabadussõjalaste Keskliidu sulges Jaan Tõnissoni neljas valitsus, kes kehtestas 11. augustil 1933 üleriikliku kaitseseisukorra ja sulges teiste sõjaväelise kallakuga organisatsioonide seas kõik vabadussõjalaste ühendused; teised samal ajal laiali saadetud organisatsioonid olid: Eesti Noorsotsialistlik Liit, Eesti Sotsialistliku Tööliste Partei võimlemisrühmad, Põhja Küttide Leegion, Üleriiklik Vabadussõjalaste Ühendus ja Demokraatlik Liinisõdurite Ühendus.
Eesti Vabariigi valitsus oli juba 2. juunil 1933 Tartu maakonna piires kehtestanud 5-kuulise kaitseseisukorra. Selle alusel sulges kohtu- ja siseminister 3. juunil Tartumaa kohaliku vabadussõjalaste organisatsiooni, kes oli 1. juunil Vanemuise saalis mürgeldamisega seganud Jaan Tõnissoni esinemist, kuna viimane oli kutsunud kuulajaid üles hääletama põhiseaduse uue eelnõu poolt. Nädalapäevad hiljem kukkus põhiseaduse muutmine rahvahääletusel siiski läbi.
Kaitseseisukorra ajal oktoobris 1933 toimunud uuel rahvahääletusel kiideti suure häälteenamusega heaks aga EVKL-i esitatud põhiseaduse muutmise eelnõu. Kui Tõnissoni valitsus seejärel lahkus ja tema valitsuse kehtestatud kaitseseisukord tühistati, taastus vabadussõjalaste tegevus Eesti Vabadussõjalaste Liidu asutamisega. Viimane suleti Sõjavägede Ülemjuhataja poolt kaitseseisukorra kehtivuse ajaks 12. märtsil 1934 ja lõplikult kohtuministri poolt 22. märtsil 1934.
Sotsiaaltoetus
Sotsiaaltoetuse (inglise keeles social benefit) legaaldefinitsioon puudub. Toetus oli defineeritud kuni 01.01.2016 kehtinud seaduses, kui isikule või perekonnale antav rahaline toetus, et soodustada nende toimetulekut ja parandada elukvaliteeti. . Kehtivas Sotsiaalhoolekande seaduses (SHS) toetuse üldist definitsiooni ei ole, st legaaldefinitsiooni määramisel tuleb lähtuda üksikute toetusliikide ühisosast. SHS kohaselt saab toetuseid üldiselt maksta teotusvajaduse väljaselgitamise ja olemasolu korral (toetuste vajaduspõhisus) (SHS § 3 lg 1 p 1, § 15 lg 1, § 15 lg 2, § 18 lg 1, § 21 lg 1, § 24 lg 1, § 28 lg 1, § 31 lg 1, § 33 lg 1, § 38 lg 1, § 41 lg 1, § 451). Toetuste eesmärke arvestades ("toetada inimese iseseisvat toimetulekut ja töötamist ning aktiivset osalust ühiskonnaelus", SHS § 4 lg 1), pole võimalik toetada abi mittevajavat isikut. Seega oleks korrektne järeldada, et vajadusest sõltuvat toetust tuleb eristada vajadusest sõltumatut hüve üleandmisest (kingitusest).
Sotsiaaltoetuse taotlemine
Et taotleda sotsiaaltoetust, peab isik või tema seaduslik esindaja esitama taotluse Sotsiaalkindlustusametile. Taotluse peab esitama koos põhi- ja lisadokumentidega. Kui isik ei ole lisanud taotlusele kõiki dokumente, siis Sotsiaalkindlustusamet teatab sellest taotlejale. Seejärel peab vajalikud dokumendid hiljemalt kolme kuu jooksul ära esitama. Erinevate sotsiaaltoetuste määramise ja nende suuruse üle otsustab Sotsiaalkindlustusamet.
Sotsiaaltoetuse maksmine
Iga kuu makstakse puudega lapse toetust, puudega tööealise inimese toetust, puudega vanaduspensioniealise inimese toetust, puudega vanema toetust ning õppetoetust. Juulis ja augustis õppetoetust ei maksta. Täienduskoolitustoetust makstakse Sotsiaalkindlustusameti otsusel asutusele, kes on toetuse saajale teenust osutanud. Juhul, kui toetuse saaja on ise teenuse eest juba tasunud, makstakse toetus välja isikule.
Sotsiaaltoetuste maksmise peatamine
Sotsiaaltoetuste maksmine peatatakse :
Puuetega inimeste sotsiaaltoetused
"Puue on inimese anatoomilise, füsioloogilise või psüühilise struktuuri või funktsiooni kaotus või kõrvalekalle". Puuetega inimeste sotsiaaltoetuste seaduse (1999) § 2 järgi on puudel on kolm raskusastet:
Ekspertarst ja arstliku ekspertiisi komisjon määrab puude raskusastme ning tuvastab lisakulud.
1008
1008. aasta
Sajandid: 10. sajand - 11. sajand - 12. sajand
Sotsiaaltoetus
Puudega lapse toetus
Puudega lapse toetust makstakse iga kuu keskmise, raske või sügava puudega lapsele, et hüvitada puudest tingitud lisakulud ning rehabilitatsiooniplaanis ettenähtud tegevused. Selle alla ei kuulu muudest ravikindlustuse ja riigieelarve vahenditest rahastatavad tegevused.
1008
Aastakümned: 950. aastad 960. aastad 970. aastad 980. aastad 990. aastad - 1000. aastad - 1010. aastad 1020. aastad 1030. aastad 1040. aastad 1050. aastad
Aastad: 1003 1004 1005 1006 1007 - 1008 - 1009 1010 1011 1012 1013
Sotsiaaltoetus
Puudega lapse toetus
Puudega lapse toetust makstakse kuni lapse 16-aastaseks saamiseni ning toetus makstakse välja lapsevanemale. Keskmise puudega lapsele makstakse toetust 270% sotsiaaltoetuste määrast ning raske ja sügava puudega lapsele makstakse 315% sotsiaaltoetuste määrast.
Puudega täiskasvanu toetus
Puudega täiskasvanu toetust makstakse iga kuu keskmise, raske või sügava puudega 16-aastasele ja vanemale inimesele, et hüvitada tema puudest tingitud lisakulud, ja kui on olemas rehabilitatsiooniplaan, siis ka selle määratud tegevused. Selle alla ei kuulu muudest ravikindlustuse ja riigieelarve vahenditest rahastatavad tegevused.
Puudega täiskasvanu toetust makstakse keskmise puudega inimesele 50% sotsiaaltoetuste määrast. Raske puudega inimesele 105% ja sügava puudega inimesele 160% sotsiaaltoetuste määrast.
Hooldajatoetus
Hooldajatoetust makstakse iga kuu 3–16-aastase keskmise, raske või sügava puudega lapse ühele vanemale või võõrasvanemale ja 16–18-aastase raske või sügava puudega lapse ühele vanemale või võõrasvanemale, kes ei saa tööl käia, kuna kasvatab puudega last.