cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
I üldlaulupidu
I üldlaulupidu toimus 30. juunil–2. juulil (vkj 18.–20. juunil) 1869. aastal Tartus. Esimese üle-eestilise laulupeo idee algataja, peamine elluviija ja üldjuht oli Johann Voldemar Jannsen. Teine üldjuht oli Aleksander Kunileid. Üldlaulupeo korraldas meestelauluselts Vanemuine. Laulupeo peakomisjoni esimees oli Tartu Maarja koguduse pastor Adalbert Hugo Willigerode.
Alfred Kütt
Rollid Ugalas
1957–1958 1958–1959 1959–1960 1960–1961 1961–1962
I üldlaulupidu
Laulupeol osales 4 orkestrit 56 puhkpillimängijaga ja 822 lauljat ehk kokku 878 esinejat.
Ettevalmistused
Laulupeo korraldamise luba paluti Balti kindralkubernerilt juba 1867. aastal. Ametlikult taotleti luba Liivimaa talurahva pärisorjusest vabastamise 50. aastapäeva tänulaulupeo korraldamiseks. Jannsen hoidis oma lugejaid kursis ettevalmistuste käiguga ning õhutas koore harjutama juba aegsasti. Ehkki paljud koorid olid segakoorid, nõudis Jannsen, et laulupeole tuleksid ainult mehed. See tähendas paljudele kooridele laulude ümberseadmist ja ümberõppimist.
Laulupeo peakomitee koosnes 17-st liikmest: A. H. Willigerode (president), abiesimees Johann Voldemar Jannsen, Tartu Kubermangugümnaasiumi õpetaja Jakob Hurt, füüsikateaduskonna üliõpilane Johann Mielberg, arstiteaduskonna üliõpilane Heinrich Rosenthal ja usuteaduskonna üliõpilane Carl Hohlfeld, Tartu ülikooli eksekuutor A. Eschscholtz, Tartu linnavalitsuse kantseleiametnik ja „Vanemuise” asepresident A. F. Obram, pottseppmeister A. Kordt, Tartu-Maarja köster Andreas Luig, restoraniomanik J. Ottas, maalermeister A. F. Hoffmann, majaomanikud J. Glück ja P. Lestmann, kaupmees J. Maddisson, voorimees P. Zirkel ja trükikoja omaniku Heinrich Laakmann'i poeg Carl Laakmann.
Laulupeo repertuaar põhjustas samuti vaidlusi. Mõni kuu enne laulupidu ilmus Jannsenilt "Eestirahva 50-aastase Jubelipiddo-Laulud". Samal ajal oli C. R. Jakobson avaldanud oma "Vanemuise kandle healed", mis sisaldas valdavalt eesti algupärast laululoomingut. Jakobson ei olnud rahul Jannseni repertuaarivalikuga, öeldes, et see pole eesti laulupidu, vaid saksa laulupidu eesti keeles. Sellest hoolimata ei hakanud Jannsen oma repertuaarivalikusse muudatusi tegema. Jakobson laulupeole ei tulnud.
Pidupäevad
Laulupeo peaproov toimus Tartu Maarja kirikus suletud uste taga, kuna ei oldud kindlad, kas nii suur hulk siiski suudab korralikult koos laulda. Eelkõige kardeti kohalike saksa ajalehtede õelaid kommentaare. Peaproov õnnestus aga suurepäraselt.
Kontsertide jaoks oli üüritud Ressource'i seltsi aed, mis asus praeguse Tartu Peetri kiriku vastas. Pealtvaatajaid oli hinnanguliselt 15 000.
Kava
Kirikukoraalid:
Vene riigihümn:
Johann Karl Girard de Soucanton
pisi|Johann Karl Girard de Soucanton pisi|Johann Karl Girard de Soucantoni [[epitaaf Oleviste kirikus]] Parun Johann Karl Girard de Soucanton (vene: Жан-Шарль Жирар де Сукантон; 2. juuli 1785 Tallinn – 22. detsember 1868 Tallinn) oli Tallinna raehärra ja bürgermeister, Venemaa parun aastast 1862 ning firma Thomas Clayhills and Son omanik ja juhataja.
Talle kuulusid Kunda ja Röa mõis.
Elu
Tallinna raehärra 1805–1864, bürgermeister 1837–1864, kaubafirma Thomas Clayhills and Son omanik, kommertsnõunik, prantsuse viitsekonsul. Sai 10. detsembril 1862 Vene keisririigi parunitiitli (aadlidiplom väljastati 2. aprillil 1865) kui parun Girard de Soucanton, immatrikuleeriti Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse 13. märtsil 1865.
I üldlaulupidu
Vaata ka
pisi|I üldlaulupeo mälestuskivi Tartus (skulptor [[Mati Karmin, 1989)]]
Raymond Ruyer
Raymond Ruyer (1902–1987) oli prantsuse filosoof.
Ta peamisteks teemadeks olid bioloogia filosoofia ning informatsiooni ja väärtuse filosoofilised küsimused.
Tungaltera (perekond)
Tungaltera (Claviceps) on seente perekond, mis kuulub sugukonda tungalteralised (Clavicipitaceae).
Tungaltera perekonnas on ligikaudu 50 liiki, enamik neist kasvab troopilistel aladel.
Tuntumaks liigiks on teraviljadel elav harilik tungaltera (Claviceps purpurea).
Leedi Hallimägi
pisi|Hallimägi (2011) pisi|Hallimägi (2015)
Leedi Hallimägi (ka Kedre Linnamägi) on Muinas-Eesti linnamägi Lääne-Nigula vallas Kedre külas.
Kirjeldus
Linnamägi asub liivase seljandiku kõrgemas osas. Nõlvade kõrgus on 6–7 m. Ovaalse kujuga 1200 ruutmeetri suuruse pindalaga õueala piirab siseküljelt 1,5 ja välisküljelt 2,5 m kõrgune liivasegune vall. Õueala keskel on kividega lohk, mis võis olla kaev. Vallidel tehtud proovikaevamiste käigus selgitati välja puitrajatiste põlemisjäänused (tume pinnas). Muinaslinnuse kasutusajaks on süsinikprooviga dateeritud 11.–13. sajandile.
Looduslikud kaitseomadused
Linnusemägi oli rajatud juba looduslikult hästi kaitstud kohta. Linnamäge piirasid kahelt poolt soo.
Paul Kuusik
Paul Kuusik (23. aprill 1912 Pärnu – 3. juuni 1989 Võru) oli eesti näitleja.
Ta oli aastatel 1932–1941 kaubandustööline ja 1943–1945 Abhaasias kolhoositööline.
Rollid Ugalas
1957–1958 1958–1959 1962–1963 1963–1964 1964–1965 1965–1966 1967–1968 1969–1970
Jüri Muttika
thumb|Jüri Muttika [[A. Le Coq Arena juures aprillis 2021]] pisi|Jüri Muttika 2015. aasta Arvamusfestivalil Jüri Muttika (sündinud 18. oktoobril 1977 Rakveres) on eesti ajakirjanik.
Ta lõpetas 2000. aastal Tallinna Pedagoogikaülikooli kultuuriteaduskonna raadiorežii alal, järgnesid magistriõpingud Tartu Ülikooli sotsiaalteaduskonna ajakirjanduse ja kommunikatsiooni osakonnas, mis jäid lõpetamata. 2010. aastal lõpetas ta Balti Filmi- ja Meediakoolis magistriõppe filmirežissööri erialal.
Ta on töötanud saatejuhi-toimetajana Kanal 2-s, Raadio Kukus, AS Trio LSL-is. Ta on töötanud reporterina Eesti Televisioonis, Eesti Rahvusringhäälingus ja Eesti Ekspressis.
Front ja back end
Informaatikas mõistetakse terminit front-end kui (graafilist) vaadet, mida näeb lõppkasutaja ja terminit back-end kui seda, mis toimub telgitagustes (andmetabelites jm). Kliendi-serveri mudelis peetakse klienti (ehk lõppkasutajavaadet) tavaliselt front-end'iks ja serverit back-end 'iks, isegi kui mõningaid vaateid näidatakse kliendile serveris endas.
Tarkvaraarhitektuuris võib olla riistvara ja lõppkasutaja (kliendi) vahel mitu kihti. Front-end on kuvand (abstraktsioon), mis muudab sisimas oleva riistvara kasutajasõbralikuks, samal ajal back-end haldab kogu seda süsteemi, tegeleb loogika ja andmete salvestamisega.
Telekommunikatsioonis võib pidada front-endiks seadet või teenust, samal ajal back-end on infrastruktuur, mis toetab seda teenuse pakkumist.
Veebiarendamine kui näide
Mõlemad
Front-end
Back-end
Isegi kui mõlema kihi tarkvaraarendajad võivad töötada ühe projekti kallal, siis oskused, mida neil vaja läheb, on väga erinevad.
Inna Šeškil
Inna Šeškil (pärast abiellumist kodanikunimega Inna Ivanova; sündis 20. juunil 1971 Makinskis Tselinogradi oblastis Kasahhi NSV-s) on endine Kasahstani laskesuusataja.
Lillehammeri 1994. aasta taliolümpiamängude ametlikes dokumentides ja seetõttu ka selleaegses ajakirjanduses on ekslikult kirjutatud perekonnanimeks Šešikl. Nendel olümpiamängudel oli ta ainus Kasahstani laskesuusataja. Ta saavutas 7,5 km distantsil 4. ja 15 km distantsil 29. koha.
Paar meetrit enne 7,5 km distantsi lõppu Šeškil kukkus. Eesti olümpiaraamatu "Lillehammer 1994" järgi lamas ta hulk aega maas ja kaotas seetõttu kuldmedali. See väide on ekslik. Ta tõusis nii kiiresti, et kaotsi läks vaid paar sekundit. Juba Toomas Uba märkis televisioonis, et ka kukkumata poleks Šeškil medalile tulnud.
1996 Aasia mängudel Hiinas Harbinis võitis ta mõlemad individuaaldistantsid.
1997. aasta maailmameistrivõistlustel Slovakkias Osrblies sai ta 15 km distantsil 21. ja 7,5 km distantsil 48. koha.
1998. aasta taliolümpiamängudel Naganos saavutas ta 7,5 km distantsil 20., teatesõidus 11. ja 15 km distantsil 54. koha.
12. detsembril 1998 võitis ta Saksamaal Euroopa karikavõistlustel 15 kilomeetri sõidu (osalesid Saksamaa, Valgevene, Poola, Tšehhi, Slovakkia, Austria, Sloveenia, Suurbritannia ja Holland). Kuna osaleda võisid ainult Euroopa riikide sportlased, esindas ta Valgevenet. Varsti pärast seda ta loobus spordist.
Maailma karika etappidel on ta 8 korda 25 parema seas olnud, kuid esikolmikusse pole pääsenud.
Isiklikku
Kasv 162 cm, kaal 51 kg. Haridus: spordikool. Töötab armees. Abielus, 1 laps. Hobiks nimetab koduloomi. Räägib saksa keelt. Laskesuusatab alates 1984. aastast.
Kristian Taska
pisi|Kristian Taska massistseenis filmi "[[Apteeker Melchior (film)|Apteeker Melchior" võtetel]] Kristian Taska (Kris Taska; sündinud 23. novembril 1973) on eesti filmiprodutsent.
Ta on õppinud Ameerika Ühendriikides Los Angelese Santa Monica kolledžis ärijuhtimist, stsenaariumi kirjutamist ja filmiajalugu ning Concordia Rahvusvahelises Ülikoolis Eestis ärijuhtimist.
Aastatel 1993–1997 oli ta telekanali Kanal 2 reklaami- ja ärijuht.
Paide vapp
pisi|Paide vapp Paide vapp on Järva maakonnas asuva Paide linna vapp.
Kristian Taska
Tegevus poliitikas
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 3 (Tallinna Mustamäe ja Nõmme linnaosad) 37 häält ning ei osutunud valituks.
Paide vapp
Vapp oli kinnitatud 24. juulil 1992.
Morna (muusika)
Morna on Roheneemesaartelt pärit muusika- ja tantsustiil. Kuulsamaid morna artiste on Cesária Évora.
Paide vapp
Vapi kirjeldus
Sinisel kilbil on hõbedane müüritud torn kolme ülestikku asetseva laskeava ja punase koonusekujulise katusega. Kummalgi pool torni asub hõbedane heraldiline kiviplaat.
Kristian Taska
Isiklikku
Tema isa on filmilavastaja, -produtsent ja -stsenarist ning kirjanik Ilmar Taska.
Paide vapp
Vapi kirjeldus
1940. aastal koostatud Vabariigi Presidendi otsuse kavas on vapi kirjeldus järgmine: Paide linna vapiks kilbi musta välja keskel kolmetahuline hõbedane torn, punase koonusekujulise katusega ja kolme musta aknaavausega esiküljel. Kummalgi pool torni, kilbiflangil, neljatahuline hõbedane paekivi.
Kristian Taska
Isiklikku
Ta on olnud abielus näitleja Maria Avdjuškoga, kellega tal on lapsed Albert ja Adele. Elukaaslase Veronica Puhkiga on tal samuti kaks last.
Paide vapp
Põhjendus
Paide ajalooliselt kujunenud vapi torn viitab linna dominandile – Paide ordulinnusele. Saateks olevad heraldilised kiviplaadid tähistavad paekivi.
Ajalugu
Esimest korda kasutati linnusetorni kujutist Paide vapina 1441. aastal.
Tartu Ülikooli arstiteaduskond
1991–2005 on arstiteaduskonnast doktorikraadi saanud 114 inimest.
Teaduskonna dekaan oli aastatel 2009–2015 Joel Starkopf.
Arne Laos
Arne Laos (15. juuni 1933 Tallinn – 28. veebruar 1989 Tartu) oli eesti näitleja.
Rollid Ugalas
1960–61 1961–62 1962–63 1963–64 1964–65 1965–66 1966–67 1967–68 1968–69 1968–70 1970–71 1971–72 1972–73
Pozzuoli punane
Pozzuoli punane, itaalia keeles Terra di Pozzuoli, on soojatoonilise oranžikaspunase värvusega looduslik anorgaaniline värvipigment, mis koostiselt on raudoksiidi sisaldav savimuld. Punaste ookrite hulka kuuluv pigment on nimetatud leidumiskoha, Itaalias Napoli lähedal Pozzuolis paikneva rauamaagimaardla järgi.
Ajaloost
Vulkaanilisest pinnasest saadavat pigmenti pozzolana rosso tundsid ja kasutasid juba vanad roomlased. Kasutati sageli freskomaalis, sest see muldpigment kuivas kiiresti ja jättis järele kõva tsemendisarnase pinna.
Omadused
Sobib kõigi sideainetega, kasutatakse õli-, akvarell- ja akrüülvärvides, samuti lubi- ja savikrohvi, kipsi ja mördi toonimiseks. On keskmise katvusega. Pigmendi värvus on veneetsia punasest sügavama ja soojema tooniga.
Lakk (karvad)
thumb|Mustadest karvadest lakk [[sinignuu turjal]] Lakk on pikem karvastik imetaja kaelal ja seljal.
Kõige tuntum on kabjaliste, näiteks hobuste ja sebrade lakk. Kuid lakk esineb väga erinevatel imetajatel, kes ei ole omavahel kuigivõrd sugulased. Sõralistest on lakk näiteks tüügasseal, gnuul, kaelkirjakul ja piisonil. Kiskjalistest on lakk lõvil ja hüäänil, aga lakkhunt on oma nimegi laka järgi saanud. Lakk võib esineda esikloomalistel, näiteks paavianil, ja isegi loivalistel, näiteks merilõvil.
Lakk esineb sagedamini isasloomal ja on üks silmatorkavaimaid soolise dimorfismi tunnuseid.
Eri liiki loomadel on lakk erisuguse kujuga, näiteks lõvil ümbritseb see tihedalt kogu pead, seevastu hobusel kulgeb pealaelt kitsa ribana mööda kaela ja selgroogu tahapoole.
Inimese juuksed on samuti väga laka moodi, aga traditsiooniliselt neid lakaks ei nimetata.
Meistriliiga 2004
Hooaeg
Hooaja eel müüs senine duubelklubi Tallinna FC Levadia oma meistriliiga litsentsi Tartu JK Merkuurile ja siirdus esiliigasse nime all Tallinna FC Levadia II. Emaklubi Maardu FC Levadia võttis endale omakorda nimeks Tallinna FC Levadia.
Meistriliigasse kerkisid esiliiga esimene Tartu JK Tammeka ja kolmas Pärnu JK Tervis.
Meistriliigast langes välja viimane Alutaguse FC Lootus (seni Kohtla-Järve FC Lootus), kes kaotas üleminekumängudel esiliiga neljandale Tallinna JK Dünamole (2:1, 0:4).
Hooaja 1. pool
1Kodu meeskond on vasakus tulbas. Värvid: Roheline = Kodu meeskonna võit; Kollane= viik; Punane = võõrsil meeskonna võit.
Hooaja 2. pool
1Kodu meeskond on vasakus tulbas. Värvid: Roheline = Kodu meeskonna võit; Kollane= viik; Punane = võõrsil meeskonna võit.
Kiirvool
Kiirvool on suure langu ja käreda vooluga kanal või renn, mille kaudu liigvesi juhitakse paisust mööda või viiakse kanal järsust nõlvast alla . Et kiirvoolus on voolaval veel suur energia, siis on see põhja- ja küljeerosiooni vältimiseks tugevasti kindlustatud (nt voolusäng on betoonist).
Bioloogia filosoofia
Bioloogia filosoofia ehk bioloogiafilosoofia on teadusfilosoofia osa, mis tegeleb bioloogiaga seotud epistemoloogiliste, ontoloogiliste ja eetiliste küsimustega.
Bioloogia filosoofias võib tekkida nt sellised küsimused (probleemid):
Tungalteralised
Tungalteralised (Clavicipitaceae) on seente sugukond, mis kuulub seltsi helekottseenelaadsed (Hypocreales).
Perekonnad
Sugukonnas on 43 perekonda, kokku 321 liigiga.
Tuntuim perekond on kõrrelistel parasiteerivate liikidega tungaltera (Claviceps).
Katrin Koov
Katrin Koov (sündinud 17. aprillil 1973 Tallinnas) on eesti arhitekt.
Ta on õppinud Tallinna 2. Keskkoolis aastatel 1980–1991. Arhitektuurialase kõrghariduse omandas ta Eesti Kunstiakadeemia arhitektuuri- ja linnaplaneerimise osakonnas aastatel 1992–1997.
Aastatel 1997–1999 töötas ta arhitektuuribüroos Eek & Mutso OÜ. 1999. aastal asutas ta koos partneritega arhitektuuribüroo Coo Arhitektid OÜ, mis tegutses 2002. aastani. 2003. aastast töötab ta arhitektuuribüroos Kavakava OÜ, olles selle asutajaliige, partner ja arhitekt.
Katrin Koov on Eesti Kunstiakadeemia arhitektuuriosakonna õppejõud ja õpetab ka Arhitektuurikeskuse Huvikoolis. Aastatel 2014–2017 oli ta arhitektuuriajakirja Maja peatoimetaja.
Tema kui arhitekti tuntumad teosed on Pärnu Kontserdimaja, Pärnu kesklinna koolide võimla ja Tartu Ülikooli Narva Kolledži uus hoone. Ta on osalenud edukalt arhitektuurivõistlustel ja saanud mitu arhitektuuripreemiat.
Katrin Koov on Eesti Arhitektide Liidu liige alates 2001. aastast. Aastatel 2016–2020 oli ta Eesti Arhitektide Liidu president.
Vesiehitus
Vesiehitus on ehitustegevus, mis hõlmab vesiehitiste rajamist veekogudesse.
Vesiehituse ja veekaitse hüdrotehnikainseneri kutsestandardile vastavat haridust on Eestis võimalik omandada ainult Eesti Maaülikoolis.
Paide lipp
thumb|Paide lipp Paide valla lipp on Paide linna lipp.
Lipp on kinnitatud 24. juulil 1992.
Lipu kirjeldus
Paide linna lipp koosneb kahest osast. Lipu vardapoolne 1/3 pikkune osa koosneb kahest rohelisest ja ühest valgest laiust järgmise asetusega: peal ja all 2/5 laiused rohelised laiud ja nende vahel, lipu keskel 1/5 laiune valge laid. Lipu teine, 2/3 pikkune osa koosneb samalaiustest laidudest vastandasetuses nii, et ülemine ja alumine 2/5 laiused laiud on valged ja nende vahel keskmine 1/5 laiune laid on roheline. Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 1:2.
Peru kool
Peru kool oli õppeasutus Vigala kihelkonnas Märjamaa vallas, mis toimis aastatel 1841–1969.
Ajalugu
Peru kool asutati 1841. aastal Vana-Vigala mõisakoolina, mis oli määratud üksnes tütarlastele. Neid oli 15 ümber. Õpetati lugemist, kirjutamist, käsitööd ja kombekat käitumist. Pühapäeviti sõidutati lapsed koos õpetajaga kirikuteenistusele.
1853. aastal lõpetas kool oma tegevuse mõisakoolina ja viidi üle valla keskele Vanamõisa (või Lõo?) külasse Peru tallu. Sellest saigi kool oma nimetuse. Samas hoones paiknes ka esimene kauplus Vigalas. Kolme aasta pärast nähtavasti lõpetas kool oma tegevuse, sest ta kadus aruandlusest, aga ilmub jälle 1875. aastal.
Algperioodil 40 aasta vältel (1841–1881) valmistas kool ette sisult perenaisi, kes oskasid sööki valmistada, käsitööd teha, kuid ka lugeda. Hiljem sai tütarlastekoolist segakool, kus poistele õpetati veel käsitööd.
1889. aastal liideti kooliga ka Oese kool, mille mõis lammutas, sest oli sattunud vastuollu kooliõpetaja Jaan Beipmanniga, kes avaldas vastalisi artikleid ajakirjanduses. Parun Boris von Uexküll oli surnud 1870. aastal ja mõis oli läinud teisele omanikule. 1902. aasta ajalehes Teataja kirjutati: “Vigala kooliõpetajal on lapsi 70 ümber õpetada, mis on ühe mehe rammule liig ...“ Kasvanud koolile jäi koolihoone kiiresti väikseks, sellepärast see lammutati ja ehitati samasse kohta suurem, mis valmimisel 1903. aastal paraku maha põles. Tuli sai alguse höövlilaastudest. See oli Peru kooli esimene põlemine.
Veel kord ehitati samale kohale 1905. aastal koolimaja, Bernhard Laipmanni plaani järgi. Tema ise lasti maha 1906. aastal jaanuaris. Kindral Bezobrazovi karistussalk tahtis kooli maha põletada, kuna seal oli peetud rahvakoosolekuid ja lauldud mässulisi laule. Kuid see plaan jäi teostamata Vigala kiriku pastori sekkumise tõttu. Peru kool oli sattunud 1905. aasta revolutsiooni tulipunkti. 1906.–1907. õppeaastal koolitöö seisis, kuna puudus õpetaja.
Aastail 1910–1918 oli Peru kool ministeeriumikool. Arenev kool sai uue suure hoone 1912. aastal. 1920. aastal muudeti Peru kool kuueklassiliseks algkooliks.
Juba 1929. aastal valmis Poltsi männikus Tõnumaa külas kahekorruseline puust maja. Koolimaja oli üks suuremaid puitehitisi Eestis. Oli nii suur maja, et aastas oli kütteks vaja 100 sülda kasepuid või nõukogude perioodil 300 ruumi tooreid puid. Nõuded kehtestati kaevule. Õpilasi oli selles 160 ringis. Internaat oli planeeritud 90 lapsele, mis aga varsti kitsaks jäi. Majanduskulud maksti kinni vallavalitsuse poolt, õpetajate palgad aga riik. Kool sai töötada vaid paar aastat kui avastati majaseen. See vist tuli niiskest saepurust. 1931. aasta suvel võeti teise korrus põrandad üles ja alustati seenega põhjalikku võitlust.
1930. aastal oli koolis 160 õpilast. 1944. muudeti kool seitsmeklassiliseks (mittetäielik keskkooliks). Samal aastal oli koolis 192 õpilast. 1959. aastal haridusreformi ajal muudeti Peru kool kaheksaklassiliseks.
Teisest ilmasõjast tuli kool kahjustamata välja, kuid neljas ja viimne Peru kooli põlemine oli 2. märtsil 1969. Noor Ando Leps saadeti uurima põhjust, aga kuritegu ta ei tuvastatud.
Pärast põlengut plaaniti uued koolid rajada piirkonna kiiremini arenevatesse asulatesse Kivi-Vigalasse ja Vana-Vigalasse. Kivi-Vigala kool ehitati 1972. aastal mõisaaegse rehe kõrvale. Peru kooli põlengust 1969 kuni 1972. aastani ehk Kivi-Vigala kooli valmimiseni kandis õpilaste ülekoormuse tõttu piirkonna tähtsaima koolina põhiraskust Raba algkool Sääla külas. 1975. aastal valmis uus koolihoone ka Vana-Vigala kutsekoolil (vt Vana-Vigala Tehnika- ja Teeninduskool), mistõttu vabanes kutsekoolilt üldhariduskoolile Vana-Vigala mõisa endine häärber.
1997. aastal paigaldati Tõnumaal endise Peru kooli asukoha juurde mälestuskivi.
20. juulil 2019 pidas Jaak Uibu ettekanne "Peru kooli ajaloost 1841–1969", mille järgi käesolev artikkel sai üle vaadatud. "Kasutasin selle ülevaate tegemisel Mihkel Aitsami suurepärast Vigala kihelkonna ajalugu, Monika-Aino Borodavko ja Helle Saia diplomitöid ning Anne Viirma magistritööd, millele lisasin isiklikud mälestused."
Koresööt
Koresööt on kuiv taimne loomasööt, mis sisaldab palju toorkiudu. Koresöödas peab olema kuivainet 75–85% ning kiudu 15–45%. pisi|[[Koresööt Kaevere küla heinamaal]] Kariloomade peamine koresööt on hein, kuid koresöödana tarvitatakse ka rohukuiviseid, põhku, aganaid jms.
Mootorratas
thumb|Honda CBR600RR
Mootorratas (kõnekeeles ka tsikkel, mototsikkel; van. mototsüklett ja ingliskeelse laensõnana ka baik) on liiklusseaduse mõistes külghaagisega (ehk külgkorviga) või külghaagiseta kaherattaline mootorsõiduk, mille sisepõlemismootori töömaht on üle 50 cm³ või valmistajakiirus on üle 45 km/h.
Lisaks sellele, et mootorrattasõit on transpordiviis või spordiliik, on sellest saanud omaette subkultuur ja elustiil. Kuigi mootorrattasõit on tegevus, mida enamjaolt harrastatakse üksi, võib ta olla ka silmapaistvalt sotsiaalne - mootorratturitel on tavaliselt välja kujunenud oluline kokkuhoidmise ja kogukonnatunne. Mootorratturid organiseeruvad tihtipeale klubidesse või väheformaalsetesse ühendustesse, kas mootorratta tüüpide, kasutusviiside (matkamine, mootorrattaehitus, maastikusõit jms), harrastatava spordiala (motokross, võidusõit ringrajal jms) või isiklike tõekspidamiste alusel. Eesti suurim ja vanimmootorratturite ühendus on Motokommuun Biker.ee (alates 2003) ja vanima nimetusele pretendeerib ka vanatehnika klubi UNIC aga see pole puhtakujuline mootorratturite ühendus ja ühendab endas kõiki vanatehnika entusiaste sh mootorrattureid.
Eda Post
pisi|Eda Post, 2006 Eda Post (sündinud 14. märtsil 1980 ) on Eesti ajakirjanik.
Ta lõpetas 1998. aastal Vinni-Pajusti Gümnaasiumi ja on õppinud Tartu Ülikoolis ajakirjandust.
Aastast 2004 töötas ta Virumaa Teatajas. Hiljem läks ta tööle Eesti Päevalehte.
Šokk
Šokk ehk tsirkulatoorne kollaps on vereringega loomadel, sealhulgas inimestel esinev kliiniline sündroom, mis tekib keha kõikide kudede ebapiisava verega varustamise tagajärjel.
Kuigi šokki põhjustavad mitmesugused tegurid, iseloomustab seda alati rakkude puudulik varustamine hapniku ja muude tarvilike ainetega.
Rakkude talitluseks vajalike ainete puudujääk põhjustab rakkude kahjustusi, mis omakorda põhjustab põletikumediaatorite vabanemise. Põletiku tekkimine süvendab omakorda verevoolu vähenemist kahjustatud koes, kuna muutuvad kapillaaride struktuur ja talituslikud omadused. Need üksteist süvendavad protsessid tekitavad surnud ringi, mis aja jooksul viib mitme elundi talitluspuudulikkuse tekkimiseni. Sekkumiseta on prognoos halb ning šoki tulemusel inimene sureb. Šoki omapära on, et šokk kui seisund vajab tekkimiseks teist vallandajaks olevat haigust.
Kudede kahjustuse vältimine on võimalik, kui šoki kulgu sekkutakse kiiresti ja piisav hapniku juurdevool kudedesse taastatakse. Selleks tuleb võimalikult kiiresti taastada kudede adekvaatne verevarustus. Ühtlasi peab samal ajal toimuma ka šokki põhjustanud haiguse, näiteks verejooksu ravi, sest šoki näol on alati tegemist tagajärje, mitte põhjusega. Šoki üks tunnus on eelnevalt normaalse arteriaalse vererõhuga patsiendi vererõhu alanemine alla 60 mmHg.
Ajalugu
Esimest korda kirjeldati šokki rohkem kui 2000 aastat tagasi. Kirjeldaja oli antiikaja teadlane Celsus. Järgmine teadaolev šoki mainimine leidis aset 1737. aastal, kui prantslasest kirurg Henri François Le Dran kasutas oma töös mõistet secousse (prantsuse sõnast secouer – raputama). Selle sõna tõlkis Le Drani teadustöö tundmatu tõlkija 1743. aastal inglise keelde kui shock, millena ta on tänapäevani tuntud. Le Drani kasutatud raputamise mõiste puhul on oletatavasti tegemist teatava väärkäsitlusega. On võimalik, et autor liitis tervikuks palavikule eelnenud vappekülma ja sellele järgnenud septilise šoki; vappekülmale ei pruugi tegelikult järgneda šokiseisund.
Šoki käsitlemine iseseisva sündroomina algas 1960. aastatel. Teaduskirjanduses on püütud anda šokile rahuldavat definitsiooni. Pakutud definitsioonide seas on näiteks:
1971. aastal välja pakutud klassifikatsioon on ajaproovile vastu pidanud ja kasutusel ka praegu. Luuakse ka šoki alaliike, kuid nimetatud klassifikatsioon on siiski kuldne standard. Konkreetset aega, millal šokki hakati lugema omaette sündroomiks, on raske kindlaks määrata. Šoki uurimine jätkub ning 2007. aasta suvel oli andmebaasides šoki kohta üle 13 000 viite.
Liigitamine
pisi|Šokihaigeid ravitakse intensiivravipalatites Šokki klassifitseeritakse järgnevalt:
Nagu paljud arstiteaduslikud klassifikatsioonid, ei ole see ammendav, jäädes liigituste kokkupuutepunktides ebatäpseks, sest mitu šoki tüüpi kombineeruvad sageli.
Hüpovoleemiline šokk on ilmselt kõige sagedamini esinev šokiliik, mida võib oletada suure vigastuste arvu põhjal. Hüpovoleemilist šokki põhjustab liigne vedelikukadu. Sage vedelikukao põhjus on verejooks, kuid ka rohke higistamine ja oksendamine. Inimene võib verd kaotada nii sisemise kui ka välise verejooksu tagajärjel. Näiteks tekib hüpovoleemilise šokini viiv sisemine verejooks sageli suurte veresoonte rebenemise tagajärjel. Suur väline verekadu on omane põletusele.
Distributiivne šokk on olukord, kus vererõhu langus on tingitud veresoonte toonuse langemisest ja nende läbimõõdu suurenemisest. Distributiivsel šokil kui ühisnimetajal on mitmeid alaliike.
Ainult sisenõrenäärmete talitlushäirete tõttu tekib šokk harva, kuid näiteks südamepuudulikkusega patsientidel võib šoki vallandajaks olla kilpnäärme alatalitlus.
Mikrotsirkulatsiooni tasand
pisi|Šoki patofüsioloogia üldine skeem.pisi|Verevoolu skeem kudedes Mikrotsirkulatsiooni tasandil käsitletakse väikese läbimõõduga veresoonte nagu arterioolide, veenulite, arteriovenoossete anastomooside ja kapillaaride reaktsiooni verevoolu vähenemisele.
Vedelikuvahetust läbi väikeste veresoonte seinte illustreerib Starlingi võrrand, kusjuures arterioolides ja neile järgnevais kapillaarides toimub eelkõige ainete liikumine kudedesse. Mida rohkem veenulite poole, seda rohkem muutub liikumissuund vastupidiseks.
Valemis kasutatud sümbolid tähistavad järgmist:
Q – filtreeritud vedeliku hulk;
K_f – väikeste veresoonte seinte filtratsioonikoefitsient ehk permeaablus ehk läbilaskevõime;
S – summaarne väikeste veresoonte seinte pindala;
P_k – vererõhk väikestes veresoontes;
Paide valla vapp
thumb|Paide valla vapp Paide valla vapp on Järva maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Paide valla vapp.
Šokk
Mikrotsirkulatsiooni tasand
P_i – rõhk rakkudevahelises ruumis;
Paide valla vapp
Vapp kinnitati 11. aprillil 1995.
Šokk
Mikrotsirkulatsiooni tasand
r – väikeste veresoonte seinte permeaablus kolloididele (kui r=1, siis on täiesti läbimatu, kui r=0, siis on täiesti läbitav);
Paide valla vapp
Vapi kirjeldus
Mustal hõbedase äärisega kilbil on neli kaldristina paigutatud kuldset viljapead.
Šokk
Mikrotsirkulatsiooni tasand
\pi_k – kolloidosmootne rõhk veresoones;
Paide valla vapp
Põhjendus
Vapi värvid ja kujundid tähistavad Püha Annat (Anna kihelkond ja kirik) ning valla maade põllumajanduslikku tähtsust. Must ja hõbe on ka Eestimaa kaitsja neitsi Maarja värvid ning tema kaudu ka orduriigi ja Eesti lipu värvid.
Šokk
Mikrotsirkulatsiooni tasand
\pi_i – kolloidosmootne rõhk rakkudevahelises ruumis.
Šoki kujunemisel langeb vererõhk pidevalt ja hoolimata kompensatoorsest vasokonstriktsioonist ehk veresoonte ahenemisest ei suuda organism piisavat verevoolu tagada. Ka haiguslik veresoonte laienemine põhjustab vererõhu langust. Üldiselt loetakse šoki kujunemise piiriks vererõhku alla 60 mmHg. Selleks hetkeks on vasokonstriktsioon oma kompensatsioonivõime ammendanud ja toimib sealt edasi šokki süvendavalt. Šoki süvenemine on tingitud ka ainevahetuseks kasutuskõlblike veresoonte seinte pindala vähenemisest, mida põhjustab vasokonstriktsioon, kuid ka kapillaaride sulgumine. Sulgumise eesmärgiks on vererõhu hoidmine verega läbivoolutatavate kudede vähendamise teel ja seda loetakse samuti kompensatoorsete protsesside hulka. Kokkuvõtvalt koormatakse mikrotsirkulatsiooni tasandi kompensatoorsed võimed šoki puhul üle. Teatud hetkest toimib kaitsemehhanism pigem šokki soodustava kui selle eest kaitsvana.
Endokriinsüsteemi reaktsioon
Võimalik valu ja üldine füsioloogiline pingeseisund sunnib hüpotalamust vabastama adrenokortikotroopset hormooni, mis mõjutab neerupealise koort vabastama kortisooli. Kortisool sekundeerib noradrenaliinile, soodustades vere glükoosisisalduse suurenemist. Ühtlasi soodustab kortisool rasvkoe lõhustumist ja aminohapete haaramist rakkudesse.
Südame ja veresoonkonna reaktsioon
Organismi üldise vereringe halvenedes on südame esmane reaktsioon löögisageduse suurenemine, millega püütakse säilitada minutimahtu. See on mõjus, kuid piiratud ulatusega kompensatoorne mehhanism. Šoki tingimustes ammendub see kiiresti. Kuna veenides paikneb umbes 60% verest, on oluline veenide kontraheerumine. Sellega vähendatakse venoosse vere mahtu, venoosne naas südamesse suureneb ja vere hulk vereringe arteriaalses osas suureneb.
Kopsude reaktsioon
vasakul|pisi|Alveoolid on täidetud põletikulise infiltraadiga. ARDS on välja kujunenud
Kopsude töö intensiivistub ning hingamine sageneb. Ühtlasi suureneb hingamislihaste tehtav töö ja seega ka hapnikutarve. Hingamissageduse suurenemine on piiratud kompensatoorse võimega. Šoki puhul tõmbuvad kokku kopsukapillaarid, vähendades sellega gaasivahetuspinda alveoolides. Samuti põhjustab kiire hingamine ehk tahhüpnoe süsihappegaasi ülemäärast eraldumist, mis muudab vere aluseliseks. Eelpool nimetatud protsessid eelnevad tõsise kopsukahjustuse välja kujunemisele, mida nimetatakse ARDSiks (Acute Respiratory Distress Syndrome, eesti keeles äge respiratoorse distressi sündroom). ARDSi peamine põhjustaja on šokk.
ARDSi iseloomustab kopsukapillaaride ja alveoolide seinte süvenev kahjustumine, mille tagajärjel kaob surfaktant ning kapillaaridest filtreerub vedelik alveoolidesse. Vedelikuga täidetud ja surfaktandi kaotanud alveoolist ei ole gaasivahetusel kasu.
ARDS on iseennast süvendav protsess, milles on oluline osa põletiku kujunemisel.
Neerude reaktsioon
Neerud on üldisest vererõhu ja vereringe regulatsioonist suuresti eraldatud. Samas on neerude reaktsioon vedelikukaole kohene. Vee ja elektrolüütide eritumist vähendatakse, püüdes säilitada normaalset vererõhku. Vedeliku eritumine väheneb, kui neerupäsmakestest verd ära viivad veresooned kontraheeruvad, tõstes niiviisi vererõhku algul neerudes ja hiljem kogu organismis. Ka neerude kompensatoorsetel võimetel on piirid. Üks sagedasemaid šoki tüsistusi on äge neerupuudulikkus. Tänu infusioonravi arengule esineb neerupuudulikkust varasemast vähem ning nüüd on esile tõusnud äge tubulonekroos. Neerutorukeste intensiivselt töötavad rakud on väga tundlikud hapnikupuudusele. Nende rakkude reserv on väga väike ning hapnikupuuduse tingimustes rakud surevad. Elundi tasandil on tegemist pöörduva protsessiga. Kui taastada hapnikuga varustatus õigel ajal, jagunevad terveks jäänud tuubulite rakud seni, kuni vigastused on parandatud. Tubulonekroos eelneb ägedale neerupuudulikkusele.
Metaboolne reaktsioon
Mitmeid metaboolseid reaktsioone on juba eelnevalt nimetatud. Oluline on vere piimhappesisalduse suurenemine, mida tingib anaeroobne energiatootmine. Terve täiskasvanu vere laktaadisisaldus on väiksem kui 2,2 mmol/l. Samuti suureneb vere lipiidide sisaldus ja valkude lõhustamine.
Põletiku tekkimine
Põletiku tekkimise juures on oluline, et põletik väikestes veresoontes põhjustab nende ummistumise ja samaaegselt ka ummistuse lüüsumise, mis viib korduvate isheemia- ja sellele järgneva reperfusiooni hoogudeni.
Šoki diagnoosimine ja sümptomid
Šokk võib kulgeda ägedalt ja kiiresti, nagu seda sageli juhtub akuutse trauma korral. Kulg võib olla ka mõõdukas või aeglane. Võimalik on paradoksaalne olukord, kus patsiendi vererõhk on mingil ajahetkel normaalsest kõrgem, kuigi šokki iseloomustab eelkõige vererõhu alanemine.
Šoki diagnoosimine nõuab kõigi uuringutulemuste kompleksset hindamist. Ükski patsiendi esmase uurimise võte ei ole eraldiseisvana määrava tähtsusega. Haigetel ei esine reeglina kogu kudede hüpoperfusiooni peegeldav sümptomaatika, vaid osa sellest. Mida pikaajalisema kuluga on šokk, seda olulisem on korralik haige või haige lähedase küsitlemine. Tähelepanu pööratakse haigustele, mis võiksid olla šoki vallandajateks. Šoki diagnoosimise üks aluseid on oskus seda eluohtlikku haigusseisundit kahtlustada. Šokk ei ole pikaaegne haigus. Väikseim vastupidavus on närvikoel – 4–6 minutit. See on aeg, mille jooksul kujuneb välja pöördumatu kahjustus. Samas on kudesid, mis taluvad hüpoksiat tunduvalt paremini. Nii võib luukude suuremate probleemideta hüpoksiat taluda kuni 30 minutit.
Šoki diagnoosimisel on oluline teadvuse hindamine. Šoki algfaasis võib patsient olla teadvuse juures, kuid šoki süvenedes orientatsioon halveneb. Teadvuse kvantitatiivseks hindamiseks on kasutusel Glasgow' koomaskaala. Samas ei võimalda see meetod ajutüve reflekside hindamist ega anna seepärast täielikku pilti haige närvisüsteemi seisundist.
Patsiendi vaatlus on teine oluline diagnostikameetod. Kehahoiak võib olla aktiivne (šoki puhul harv), sunnitud (näiteks valu leevendamiseks kägardunud), passiivne, akontaktne jne. Kehahoiak annab infot patsiendi üldise tervisliku seisundi kohta. Hästi on näha jäsemete deformatsioonid luumurdude korral, samuti verevalumid ja haavad. Nahk võib olla tsüanootiline, kahvatu, külm, niiske, langenud turgoriga, kuid ka punetav, marmorjas jne. Külm ja niiske nahk võib viidata kardiogeensele šokile. Vaatluse teel saab hinnata ka hingamist. Ninatiibade liikumine ja nähtav füüsiline pingutus hingamisel on õhupuuduse näitajad. Tahhüpnoe on šoki sagedaseim respiratoorne sümptom. Samas võib esineda hingamise aeglustumist, eriti hingamiskeskust pidurdavate mürkide manustamisel.
Patsiendi komplemine ehk palpatsioon ei anna šoki korral rohkesti infot, kuna sageli on palpeerimise juures tarvis patsiendi hinnangut (näiteks valu tugevus). Samas kuulub palpatsioonitehnikate hulka pulsi katsumine. Südame löögisagedus on šoki puhul tavaliselt suurenenud. Sellegipoolest võib esineda paradoksaalset bradükardiat, mille põhjuseks võib olla näiteks beetablokaatorite tarvitamine. Süstoolne vererõhk võib šoki algfaasis mõnevõrra tõusta, šoki süvenedes see langeb. Pulss šoki varases faasis kiireneb ja šoki süvenedes aeglustus. Seejuures hakkab pulss aeglustuma enne süstoolset vererõhku. Arteriaalse vererõhu muutusi esineb sagedamini kardiogeense šoki korral. Harvem esineb paradoksaalset pulssi, mis tähendab pulsitugevuse ebanormaalset langust sissehingamise ajal. Lisaks esineb kägiveeni vähene täituvus. Kõrge vererõhuga harjunud organismis võib teadvuse tase muutuda ka siis, kui vererõhk alaneb normaalsele tasemele.
Auskulteerimine aitab hinnata hingamistööd ja nõuab stetoskoobi olemasolu. Eritisele kopsualveoolides viitavad nn jämedamullilised räginad.
Instrumentaalsed ja laboratoorsed uuringud
Šokihaige seisundi täpsustamiseks kasutatakse laboratoorseid ja instrumentaalseid uuringuid. Kuna šokk on kogu organismi haarav seisund, põhjustab see paljude analüüsinäitude muutumise. Ükski analüüs või uuring ei ole šokile spetsiifiline, seega saab vastuseid käsitleda kui diagnoosi püstitamist abistavat infot. Organismi seisundi hindamiseks uuritakse näiteks:
Šoki ravi
Šoki ravi võib tinglikult jagada kaheks. Esiteks tuleb tähelepanu pöörata šoki kui sündroomi ravimisele. Teisalt peab kohe algama ka šoki põhjustanud haiguse ravi. Šoki ravimiseks tehakse reeglina järgnevat.
Hingamisteede käsitluse peamine eesmärk on vabade hingamisteede tagamine. Mõnikord šokihaige intubeeritakse, kuna see tagab hingamisteede kaitse ja võimaldab positiivse rõhuga kunstlikku hingamist. Esmasteks eesmärkideks võivad olla arteriaalse vere hapnikuga küllastatus > 93% ja arteriaalse vere CO2 osarõhu jäämine vahemikku 35–40 mmHg. Patsiendi mehaaniline ventileerimine on oluline ka hingamistöö kontrollimise vaatenurgast. Hingamislihased on šokiseisundis inimese peamised energiatarbijad, mille töö vähendamine aitab energiat säästa.
Toimiva vereringe tagamiseks rajatakse kanüülidega veeniteed. Juhul kui vererõhu langus on järsk ja ootamatu, saab šoki puhul ajutist abi ka patsiendi jalgade südamest kõrgemale tõstmisest. Soovituslik on paigaldada tsentraalveeni kateeter, mis on vasoaktiivsete ravimite eelistatud manustamiskoht. Vereringe taastamist jätkatakse vedelikteraapiaga, kuna peaaegu kõigil šokihaigeil on absoluutne või suhteline vedelikunappus. Vedelikku manustatakse kiiresti, suhteliselt suurte (näiteks 500 ml) kogustena. Olenevalt šokiliigist ja tekkepõhjusest manustatakse kristalloid- või kolloidlahuseid. Enamasti vajab patsient ka vasopressoorse toimega ravimeid. pisi|Üks paljudest hingamisaparaatidest
Lisaks eelnevale peab vajadusel vereülekandega tagama hemoglobiini taseme ligikaudu 10 g/dl.
Šoki ravis kasutatakse inotroopsetest toimeainetest näiteks dopamiini, dobutamiini ja adrenaliini ning vasopressoorsetest toimeainetest noradrenaliini ja fenüülefriini.
Silikaattellis
pisi|Silikaattellistest [[hruštšovka Tartus]] Silikaattellis on tellis, mis on valmistatud lubja ja liiva segu kokkupressimisel ja sellele järgneval kuumutamisel autoklaavis veeaurus, nii et moodustub hüdrosilikaatidest sideainel põhinev tehiskivi. Protsess võtab aega 6–12 tundi. Silikaattellised on populaarsed Euroopas, Aafrikas, Indias ning Austraalias.
Tehnoloogia pärineb 1880. aastatest, Eestis valmistati silikaattelliseid 1910. aastast Tallinna silikaat-telliskivi vabrikus. Silikaattellised sisaldavad 88–92% liiva ja 8–12% lupja. Puhas vesi on vajalik osa silikaattelliste tootmisel.
Silikaattellise tavamõõtmed Eestis on 65 × 120 × 250 mm, moodulkivi mõõtmed on 88 × 120 × 250 mm. Silikaattellised on väga täpsete mõõtmete ning ühtlase värviga.
Silikaattelliste kasutamine võib vähendada ehitusmaksumust, kuna nende tootmine on odav ning nendest ladumine nõuab vähe mörti.
Lõhavere linnamägi
pisi|Lõhavere linnamäe nõlv pisi|[[1969. aasta septembris avatud Lõhavere mälestusmärk "Sakalamaa kaitsjatele 1217–1223"]] pisi|Vaade linnamäelt pisi| Lõhavere linnamägi on muinaseesti linnamägi Viljandimaal Põhja-Sakala vallas Lõhavere külas. Linnamägi on registreeritud riikliku arheoloogiamälestisena.
Eesti muinasvanema Lembitu linnuseks peetud Lõhavere on üks põhjalikumaid uuritud linnamägesid Eestis. Läti Henriku kroonikas mainitakse Sakala vanema Lembitu linnust castrum Leole nime all.
Kirjeldus
Linnamägi kujutab endast kunstlikult kõrgendatud neemikut. Selle harjal asus nii seest kui väljast rõhtpalkidega toestatud liivavall, mis oli pealt silutud palkteega ja kus kõrgus mitu vahitorni. Valli väljast toestav palksein oli kõrgem ning moodustas ühtlasi kaitserinnatise. Linnuse eri aegadel kasutusel olnud väravakohad asuvad kirdes ja kagus. Väravakäikude küljed olid toestatud paekivist kivimüüriga. Oletatavasti kõrgus linnuse väravate kohal ka palkidest kaitsetorn.
Linnuse õuel asus hulk väiksemaid köetavaid hooneid ning üks massiivne tsitadelliks peetav ehitis. Üks leitud kaev asus linnuse jalamil ja teine õues.
Uurimislugu
Lõhavere linnuse avastas kohalik mõisnik Helmsersen, kelle kutsel tegi Jaan Jung 14. juunil 1880 seal esimesed kaevamised. Jaan Jung oli ka esimene, kes pidas linnust Lembitule kuuluvaks, mida hilisemad uurimused ka kinnitasid. Carl Robert Jakobsonis tekitas pahameelt Jungi väide, nagu oleks Lõhaveres asunud eestlaste kuulsa vanema Lembitu linnus. Polnud võimalik, et Lembitu elas tahumata palkidest seintega onnis. Jung polevat mitte Eesti vana-aja uurija, vaid paljalt Eesti vana aunime mahaküürija. Jakobsoni pahameelt võib mõista, kuna tema enda esimese isamaakõne järgi olid eestlaste templid kulla ja kalli kividega ehitud. Põhjalikumalt on linnust arheoloogiliselt uuritud Harri Moora juhtimisel. Leiumaterjal kinnitab, et Lõhavere oli linnusena kasutusel 12.-13. sajandil ja selles ajavahemikus on see põlengutes kannatanud vähemalt kahel korral. Leiumaterjali hulgas on naaskel, nuga, tuleraud, hõbe- ja pronksehted, aga samuti noole- ja odaotsi, mõõgatükke ja isegi üks terve mõõk.
Dubai
Dubai linn asub Dubai emiraadi põhjarannikul. Selle jaotab kaheks Dubai Creek, mis on 100–1300 meetri laiune ja umbes 14 kilomeetri pikkune oja Pärsia lahe ääres. Varem oli ojast põhja pool linn Daira ja lõuna pool Bur Dubai. Linn laiub lõunasuunas piki Jumeirahi randa ja Sheikh Zayed Roadi maanteed; põhjas piirneb Dubai Ash-Shāriqah' emiraadiga.
85% Dubai emiraadi elanikest elab Dubai linnas. 2013. aastal oli Dubais elanikke 2 213 845.
Dubais on 2011. aasta seisuga 63 pilvelõhkujat, millest 46 on kõrgemad kui 200 m ja 17 kõrgemad kui 300 m. Kõrgeim on 2010. aastal valminud Burj Khalīfah, mis on 828 meetriga maailma kõrgeim ehitis. Ehitusjärgus on mitu üle 400 meetri kõrgust hoonet.
Ajalugu
Inimasustuse ajalugu, mis on nüüd defineeritud Araabia Ühendemiraatide territooriumiks, on rikas ja keeruline ning viitab ulatuslikele kaubandussidemetele Induse oru ja Mesopotaami tsivilisatsioonide vahel ning ka Levandi piirkonnaga nii kaugel kui võimalik. Arheoloogilised leiud Dubais, eriti Al-Ashooshis, Al Sufouhis ja märkimisväärselt rikkalik leid Saruq Al Hadidist näitavad asustust Ubaidi ja Hafiti perioodidel, Umm Al Nari ja Wadi Suqi perioodidel ning kolmel rauaajal Araabia Ühendemiraatides. Piirkond oli sumerlastele tuntud kui Magan ning see oli metalltoodete, eriti vase ja pronksi allikas.
Umbes 5000 aastat tagasi oli piirkond kaetud liivaga, kui rannik taandus sisemaa poole ja sellest sai linna praegune rannajoon. Eelislami aegseid keraamikaleide on leitud 3. ja 4. sajandist. Enne islami tutvustamist selles piirkonnas kummardati siin Bajirit (või Bajari). Pärast islami levikut piirkonnas ründas Ida-Islami maailma Umayyadi kalifaat kagu-Araabiat ja ajas Sassaniidid välja. Dubais asuva muuseumi väljakaevamised Al-Jumayra (Jumeirah) piirkonnas leidsid mitu Umayyadi perioodi artefakti.
Dubai varajast mainimist leiab 1095. aasta teosest "Geograafia raamat", mille autoriks oli andaluusia araabia geograaf Abu Abdullah al-Bakri. Veneetsia pärliturustaja Gasparo Balbi külastas piirkonda 1580. aastal ja mainis Dubaid (Dibei) selle pärlitööstuse tõttu.
Kaasaegse Dubai rajamine
Arvatakse, et Dubaist sai kaluriküla 18. sajandi alguses ning 1822. aastaks oli see Bani Yasi hõimu umbes 700–800 liikme asula ja Abu Dhabi šeikh Tahnun bin Shakhbuti võimu all. 1822. aastal märkis Briti mereuuringute tegija, et Dubais elab tuhat inimest ovaalse kujuga linnas, mis on ümbritsetud savimüüriga ja kus on hajutatud kitsed ja kaamelid. Peamine jalakäijate tee külast viis kõrkjaga kaetud jõeni, samal ajal kui teine läks kõrbesse ja ühines kaubateedega.
1833. aastal lahkusid Al Bu Falasah hõimu liikmed Abu Dhabist pärast hõimudevahelist tüli ja asusid elama Dubaisse. Abu Dhabist lahkumist juhtisid Obeid bin Saeed ja Maktoum bin Butti, kes said Dubai ühiseks juhiks kuni Ubaid surmani 1836. aastal, jättes Maktumi Maktoumi dünastiat looma.
Dubai allkirjastas koos teiste Trucial State'i riikidega Briti valitsusega 1820. aastal üldise meresõidulepingu, järgides Briti kampaaniat Ras Al Khaimahi vastu 1819. aastal. See viis 1853. aasta püsiva meresõidu vaherahuni. Dubaiga sõlmis eksklusiivsuse lepingu Ühendkuningriik, kes võttis emiraadi turvalisuse eest vastutuse enda kanda 1892. aastal.
1901. aastal rajas Maktoum bin Hasher Al Maktoum Dubais tollivaba vabakaubasadama, kus impordil ja ekspordil ei olnud maksustamist, samuti andis kaupmeestele maatükke ja tagas kaitse ja tolerantsi. Dubai sadama kasvava tähtsuse kohta annab aimu Bombay ja Pärsia Aurulaevade Navigatsioonikompanii aurikute liikumine, mis külastas Dubai sadamat aastatel 1899–1901 viis korda aastas. 1902. aastal tegid ettevõtte laevad Dubai 21 külastust ja alates 1904. aastast külastasid aurikud Dubaid kaks korda kuus; 1906. aastal kaubeldi 70 000 tonni kaubaga. Nende laevade sagedus aitas kaasa Dubais esilekerkiva sadama ja eelistatud kaubanduskeskuse rolli kiirendamisele.
Naftaeelne Dubai
Dubai geograafiline lähedus Iraaniga tegi sellest olulise kaubanduspaiga. Dubais asus tähtis välismaiste kauplejate peatuspaik, eelkõige Iraanist pärit kauplejate jaoks, paljud neist asusid lõpuks Dubaisse elama. 20. sajandi alguseks oli Dubai tähtis sadam. Sel ajal koosnes Dubai Dubais asuvast linnast ja lähedal asuvast Jumeirahi külast, kus asus umbes 45 palmilehehütist koosnev asula. 1920. aastateks oli palju iraanlasi Dubaisse elama asunud ja kolisid üle Pärsia lahe. Selleks ajaks kasvasid linna mugavused ja loodi kaasaegne piirkond Al Bastakiya.
Dubai oli tuntud pärliekspordi poolest kuni 1930. aastateni; pärlitööstus sai pöördeliselt kahjustatud 1929. aasta suure depressiooni ja kultiveeritud pärlite innovatsiooni tõttu. Pärlikaubanduse kokkuvarisemisega langes Dubai sügavasse depressiooni ja paljud elanikud elasid vaesuses või kolisid teistesse Pärsia lahe piirkondadesse.
1937. aastal sõlmiti naftaotsingu leping, mis tagas Dubaile õigused saada tasusid naftatöötlemise eest ja Šeik Saeed bin Maktoumile makstavaid soodustusi. Siiski ei leitud naftat Teise maailmasõja tõttu enne 1966. aastat.
Alates selle asutamisest oli Dubai alati Abu Dhabiga vastuolus. 1947. aastal puhkes piiritüli Dubai ja Abu Dhabi vahel nende vastastikuse piiri põhjasektoris, mis eskaleerus sõjaks. Briti valitsuse vahendusel saavutatud vahekohtu tulemusena lõpetati vaenutegevus.
Hoolimata naftapuudusest kasutas Dubais 1958. aastast alates valitsev Sheikh Rashid bin Saeed Al Maktoum kaubandustegevusest saadavat tulu infrastruktuuri ehitamiseks. Asutati erasektori ettevõtted, et ehitada ja hallata infrastruktuuri, sealhulgas elektrit, telefoniteenuseid ja sadamate ja lennujaama operaatoreid. Lennuväli rajati Dubaisse 1950. aastatel ja 1959. aastal ehitati emiraadi esimene hotell, Airlines Hotel. Sellele järgnesid 1968. aastal ehitatud Ambassador ja Carltoni hotellid.
Sheikh Rashid palkas 1959. aastal Briti arhitektuurifirma Halcrow arhitekti John Harrise, et luua linna esimene üldplaneering. Harris kujutas ette Dubaid, mis tõusis ajaloolisest keskusest Dubais Creekist, omades ulatuslikku teedevõrku, organiseeritud tsoone ja linna keskust, mis kõik oleks suhteliselt napi eelarvega teostatav.
1959. aastal asutati Dubais esimene telefonifirma, millest 51% kuulus IAL-ile (International Aeradio Ltd) ja 49% kuulus Sheikh Rashidile ja kohalikele ärimeestele ning 1961. aastaks olid nii elektrifirma kui ka telefonifirma käivitanud töötavad võrgud. Veeettevõte (mille esimees ja enamusosalus oli Sheikh Rashidil) ehitas torujuhtme Awiri kaevudest ja mitmest säilituspaagist ning 1968. aastaks oli Dubail usaldusväärne veevarustus.
Dubai esimene lennujaam ehitati linna põhjaossa 1959. aastal ning terminalihoone avati äritegevuseks septembris 1960. aastal. Lennujaama teenindas algul Gulf Aviation (lendades Dakotatega, Heronitega ja Viscountidega), kuid alates 1961. aastast alustas lennufirma Iran Air lendudega Shirazi.