cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eetika ja filosoofia piirid
10 Moraal, see veider institutsioon
Kohustustes tuleb näha kõigest üht eetiliste kaalutluste liiki. See viib eemale moraalse kohustuse mõistest ja moraalisüsteemist üldse. Kõigepealt on tarvis tähtsuse mõistet. Eri inimestele on tähtsad eri asjad, midagi peetakse tähtsaks. Aga on ka absoluutse tähtsuse mõiste; pole selge, mis see tähendab. See ei ole miski, mis on tähtis universumile, (seda pole olemas), ega see, mida enamik peab tähtsaks, ega see, mida peaks tähtsaks pidama. Williams kasutab selle mõiste juures seda, et 1) see on olemas, et 2) kui keegi peab midagi tähtsaks, siis ta ei pruugi pidada seda absoluutselt tähtsaks, (inimesed peaksid pidama tähtsaks paljusid asju, mis on absoluutselt tähtsad, ja paljusid asju, mis pole absoluutselt tähtsad, ning oskama nende vahel vahet teha) ja et 3) tähtsust ja eriti absoluutset tähtsust tuleb eristada prioriteetsusest arutluses. Prioriteetsus on kaalutlusel, mis on teiste kaalutluste suhtes kaalukas (siis ta peab enamiku teisi kaalutlusi üle kaaluma ja üldse kaalutlustes esinema). Tähtsusel on prioriteetsusega seos, kuid mitte otsene. Tähtsat asja ei pruugi olla kuigi võimalik mõjutada; ja seda mõjutada ei pruugi olla minu asi. Mõni kaalutlus võib olla kellelegi või kõigile väga prioriteetne, aga ei saa prioriteetsust ei saa liigitada moraalseks ja prudentsiaalseks. Moraalsed kaalutlused on väga prioriteetsed moraalsest vaatekohast, st moraalse süsteemi sees antakse neile suur prioriteetsust. Prioriteetsus võib suhestada eri tüüpi kaalutlusi. Ühed asjad on moraalselt tähtsad, teised esteetiliselt tähtsad jne, aga pole selge, kas üht liiki tähtsus on tähtsam kui teine. Moraalisüsteemis arvatakse tavaliselt, et moraal on tähtis. Ja moraalil on midagi pistmist isikliku käitumisega, nii et tähtsusel on siin küllap midagi pistmist kaalutlemisega. Aga milline see seos on, see sõltub sellest, kuidas mõistetakse moraali ja selle tähtsust. Utilitaristide jaoks on tähtis, et oleks võimalikult palju heaolu; seos kaalutlusega on lahtine (vrd kaudne utilitarism). On isegi lahtine, kas üldse peaks olema moraalseid kaalutlusi. Mõnes utilitarismi variandis saadakse parimad tulemused siis, kui moraali peale üldse ei mõelda ja toimitakse näiteks ainult isekalt. Teised jälle omistavad moraalsetele kaalutlustele prioriteetsust, mõned isegi väga. Aga see, mis tuleneb heaolu tähtsusest kaalutlemise jaoks, peaks utilitaristide jaoks olema empiiriline küsimus. On aga palju utilitariste, kes esimese asjana kuuluvad moraalisüsteemi ja teise asjana on utilitaristid.
Puhta kantiaanluse järgi aga seisneb moraali tähtsus moraalsete motiivide tähtsuses: on tähtis, et inimesed omistaksid moraalikaalutlustele kõrgeima prioriteetsuse. Georg Friedrich Wilhelm Hegeli järgi ei anna selline vaade moraalimõtlemisele mingit sisu ning on silmakirjalik maailma parandamise suhtes. Moraalimotiivi sisu oli mõte kohustusest teha teatud asju, erinevalt paljast kalduvusest; nii et inimestel ei ole spontaanset kalduvust teha neid asju. Kumbki arusaam ei ole adekvaatne, ja parem arusaam ei ole lihtsalt kompromiss. Eetiline elu ise on tähtis, aga see saab aru, et ka teised asjad on tähtsad. Seal on motiive, mis teenivad neid teisi eesmärke kuid on eetilise elu seisukohast osa sellest, mis teeb elu elamisväärseks. Eetilised motiivid on ikkagi tähtsad, ja see mõjutab seda, kuidas peaks kaalutlema. Mõnda liiki eetilised kaalutlused on kõrge prioriteediga. Eetilised motiivid võivad mõjutada ka näiteks kaalutlemise stiili ja ajendeid.
Kohustus on eetilise kaalutluse liik, mis otseselt seob tähtsust ja prioriteetsust. Asi on seotud sellega, milles inimesed peavad saama kindlad olla: et neid ei tapeta ega kasutata ära ning neil on mingi ruum ja asjad ja suhted, mida nad saavad omaks pidada. Vähemalt mingil määral on nende huvides, kui nad saavad arvestada sellega, et neile ei valetata. Neid eesmärke teenib (võib-olla ainsana) mingisugune eetiline elu. Ja selleks et oleks eetiline elu, peab neid eesmärke täidetama sellega ja selles. Eetiline elu täidab neid muu hulgas julgustades teatud motiive, ja üks viis on luua dispositsioon anda vastavatele kaalutlustele kõrge prioriteetsus kõige tõsisemates asjades peaaegu absoluutne prioriteetsus. Tõhus viis teatud tegude välistamiseks on see, et need ei tulegi pähe, ja mõnikord on see parim viis. Moraalile on iseloomulik, et see kaldub ignoreerima seda võimalust. Kaalutlused, millele antakse usaldatavuse tagamiseks prioriteetsus, on kohustused: neile vastavad õigused. Üks kohustuste tüüp on eriline nende huvide fundamentaalse ja püsiva tähtsuse tõttu, mida need teenivad; need on kõik negatiivsed, keelud. Teine tüüp on hädaolukorraga seotud käsud. Prioriteetsuse määrab siin lähedus minule. Nii et ei saa ikkagi öelda, et kohustus tuleb üldisemast kohustusest. Negatiivsete kohustuste mõte on nende üldisuses, need määravad prioriteetsuste mustri. Nende positiivsete kohustuste puhul aga on aluseks üldine hool, mis alati ei väljendu prioriteetsuses ning millest saab kohustus hädaolukorra tõttu. Ja sellisel käsitusel on eetilised järelmid. Mõned moralistid ütlevad, et kui me peame lähedust oluliseks, siis on meil puudu ratsionaalsusest või kujutlusvõimest, sest me ei tunnista, et kaugel nälgijatel on samasugune õigus nagu lähedal nälgijatel. Nad eksivad, vähemalt sellega, kui nad tuginevad ainult otsustuste struktuurile. Tõepoolest, me peaksime kaugetest nälgijatest rohkem hoolima. Aga õige arusaamine kohustuse loomusest teeb selgemaks, kuidas sellest mõelda. Läheduse mõttest ei tule loobuda, vaid tuleb vaadata, mida tänapäeval pidada läheduseks ja mis koht on meie elul nendel hooltel, mis pole kohustused. Vaadeldud kohustused põhinevad arusaamal, et igal inimesel on oma elu elada. Inimesed vajavad abi, kuid mitte alati (kui nad just pole väga noored, väga vanad või raske puudega). Alati vajavad nad seda, et neid ei tapetaks ega rünnataks, et nende ellu meelevaldselt ei sekkutaks. Kontraktualismi tugev külg on, et see taipas, et need kohustused tulenevad nendest fundamentaalsetest vajadustest.
Lubaduste kohustused on teistmoodi selle poolest, et see, mida ma lubasin teha, ei pruugi iseenesest üldse tähtis olla. Aga just sellepärast on nad sellesama kohustuse ja usaldatavuse seose näide. Lubaduse institutsioon pakub usaldatavust, andes kõrge prioriteetsuse sellele, millel seda muidu ei oleks. Sellepärast on imelik, kui keegi lubab mind tappa: kui ta juba ei anna sellele kõrget prioriteetsust, miks peaks seda lubadust usaldama? (Erilistel juhtudel on vastused olemas.) Kohustus tagab usaldatavuse, olukorra, kus on mõistlik oodata, et käitutakse teatud kombel. See on kõigest üks eetilisi viise seda teha. Sellised kohustused käsivad sageli kõige kõrgemat prioriteetsust ja esitavad end tähtsatena, lubaduste puhul sellepärast, et need on lubadused, mitte lihtsalt nende sisu pärast. Siiski ei pruugi need alati kõrgeimat prioriteeti käskida, ka mitte eetikat järgivatel subjektidel. Kui mingi eesmärk on eriti tähtis, on subjektil mõistlik otsustada kohustust sellega seotud teo pärast rikkuda, ta saab seda eetiliste kaalutluste raames seletada, ja selleks pole tarvis apelleerida rangemale kohustusele. Kohustus on erilist liiki kaalutlus, millel on üldine suhe tähtsuse ja lähedusega. Peame tagasi lükkama moraali maksiimi, et kohustuse võib üles kaaluda ainult teine kohustus. Kui me teame, mis on kohustuse tunnistamine, kui me ikka teeme selle eetilise kogemuse eriliseks keskmeks, siis me ehitame eetilise elu ümber illusiooni. Isegi Kanti enda seisukohast on selles kogemuses moonutus, kuid paratamatu ja aktsepteeritav, sest objektiivsus tuuakse transtsendentselt tasandilt psühholoogilisele. Aga kui see kogemus on eriline ainult psühholoogiliselt, siis on see hullem kui moonutus: pole midagi (või midagi erilist), mida see esitaks.
Järelsõna
Filosoofia küsimuste ja huvikeskmete puhul on pinge antiikfilosoofia ja uusaja filosoofia vahel. Tegelikus elus on pinge refleksiooni ja praktika vahel. Antiikfilosoofia oli mõnes fundamentaalses suhtes paremal järjel ning küsis viljakamaid küsimusi kui suurem osa uusaja moraalifilosoofiast. Kuigi tal olid omad piiravad püüdlused, näiteks soov vähendada elu sõltuvust vedamisest, oli ta üldiselt vähem obsessiivne kui uusaja filosoofia, vähem kalduv ratsionaalsust reduktiivse teooriaga peale suruma. Aga tänapäeva maailm on varasemast pöördumatult erinev. Enamik uusaja moraalifilosoofiast ei ole tänapäeva maailmaga hästi kohandunud, sest see apelleerib mõtlematult ratsionaalsuse administratiivsetele ideedele ning seda (eriti kantilikumal kujul) valitseb unistus mõistuse kogukonnast, mis on, nagu Georg Friedrich Wilhelm Hegel esimesena ütles, liiga kaugel (mõneti kaugemal kui kultuur) ühiskondlikust ja ajaloolisest reaalsusest ning konkreetse eetilise elu tundest. Kõigis versioonides on sellel väär ettekujutus refleksiooni ja praktika suhtest; teooriatena viimistlevad nad kasutult omavahelisi erinevusi. Pole ime, et vanadel filosoofidel on mõneti rohkem pakkuda. Asi on kristluse tulekus ja minekus (mis aitab seletada, miks antiikmaailm on lähemal, kui tundub) ning valgustuse ebaõnnestumises. Paljud, kes on sellele järeldusele jõudnud, sealhulgas Friedrich Nietzsche, on leidnud, et see lõhub valgustuse väärtused, või siis tõlgendanud neid väärtusi konservatiivselt, nagu paljud hegeliaanid.
Austust vabaduse ja sotsiaalse õigluse vastu ning rõhuvate ja petturlike institutsioonide kriitikat pole tänapäeval võib-olla lihtsam saavutada kui varem, võib-olla isegi raskem, aga ei maksa arvata, nagu meil poleks ideid, millele neid rajada. Abstraktne eetikateooria ei ole nende ideede ainus vaimne ümbrus. Lootused põhinevad eeldustel, et inimesed mõtlevad optimistlikult: need on usk tõesse, usk ustavusse ja usk indiviidi elusse.
Vähemalt loodusteadused on võimelised objektiivseks tõeks. Selle eitajad ütlevad, et need, kes usuvad, et teadus saab öelda, missugune maailm tegelikult on, klammerduvad ebausklikult teaduse külge, uskudes meeleheitlikult, et see on ainus kindel asi. Aga sama hästi võib öelda, et skepsisest teaduse suhtes otsivad lohutust need, kellel endal on vähem alust pretendeerida teadmisele või ratsionaalsele tegevusele. Mõte, et tänapäeva teadus on selline, nagu absoluutne teadmine peaks olema, võib teha ärevaks, ja kergendust võib tuua teadmise esitamine järjekordse inimeste rituaalistikuna või tegelemisena järjekordse tekstikorpusega.
Olulisem on see, kuivõrd objektiivse tõe mõistet saab laiendada sotsiaalsele mõistmisele. Selleks et täita oma enesemõistmise lootused, ei ole tarvis hakata loodusteadlaseks, vaid on tarvis reflektiivset sotsiaalset teadmist, sealhulgas ajalugu, mis saab käskida eelarvamusteta nõustumist. Seda on tarvis niisuguse kriitika jaoks, mis aitab institutsioone eetiliselt taibata, seletades, kuidas need töötavad ja enesesse uskuma panevad. Positiivne moraaliteooria ei saa läbi niisuguse sotsiaalse mõistmiseta; see aitab tal vastata küsimustele iseenda kohta, oma suhete kohta ühiskondliku eluga, oma ühiskondlike või psühholoogiliste suhete kohta praktikaga, ja selle kohta, kuidas ta võiks oma arvatava ratsionaalse autoriteedi võimuks muuta.
Ustavuse lootus on lootus, et eetikamõtlemine peab refleksioonile vastu ning selle institutsioonid ja praktikad suudavad läbipaistvaks muutuda. Eetikamõtlemisel ei ole šansse olla see, millena ta näib. Isegi kui tema aluseks on kindlad heaolu käsitused, saab sellest tuleneda ainult õigustus dispositsioonile aktsepteerida teatud eetikaväiteid, mitte nende väidete tõesuse otsene näitamine; aga aktsepteerijatele see nii ei tundu. Ja seda alust saavutada on ebatõenäoline. Eetikamõtlemine ei hakka kunagi tunduma sellena, mis ta on, ega saa kunagi täielikult näidata, et ta põhineb inimeste dispositsioonidel; eetikamõtlemise mõnedes tingimustes on see refleksioonile suuremaks takistuseks kui teistes. Vahe tuleb sellest, kuivõrd eetikamõtlemine saab veel tugineda paksudele eetikamõistetele. Niivõrd kui paksud mõisted refleksioonile vastu peavad, on neid kasutav praktika stabiilsem eetikaotsustuste üldiste tõesuse üle üldise järelemõtlemise mõjude suhtes. Nende mõistetega tehtud otsustused võivad olla otseselt tõesed. Läbipaistvuse ideaal ja soov, et meie eetikapraktika refleksioonile vastu peaks, ei nõua täielikku eksplitsiitsust ega refleksiooni, mis püüab kõik korraga paljastada. Need nõuded põhinevad ratsionaalsuse isiklikul ja poliitilisel vääritimõistmisel. Tuleb lahti öelda isikliku praktilise mõtlemise mudelist, mille järgi kõik minu projektid, eesmärgid ja vajadused tuleb diskursiivselt ja korraga teha kaalutlusteks minu jaoks. Ma pean kaalutlema lähtudes sellest, mis ma olen. Ustavus nõuab usaldust ka selle vastu. Seda, kuidas ustavust olemasoleva mina või ühiskonna vastu ühitada refleksiooniga, enesemõistmisega ja kriitikaga, ei saa filosoofia öelda; seda peab ütlema reflektiivne elamine. Vastus tuleb avastada või kindlaks määrata niisuguse isikliku või ühiskondliku protseduuri tulemusena, mis põhimõtteliselt ei saa vastust konkreetselt ette ära öelda.
Filosoofial võib selles protseduuris oma koht olla, nagu tal on küsimuse äratundmisel, kuid ta ei saa seda protseduuri asendada. Sellepärast ongi see arusaamatus, kui eetikateoreetikud küsivad, mis alternatiiv inimestel nende sõnastustele on. Nad peavad silmas alternatiivseid vastuseid või alternatiivset heuristilist protseduuri, mis vastuseni viiks; seda ei ole. Võib osutuda, et vastus on reaalsele küsimusele; ja see oleks tõesti alternatiiv nende sõnastustele; aga seda vastust ei saadaks nii, nagu nad nõuavad, tükikesena filosoofiast. Mõte, et kui nende sõnastused tagasi lükata, siis meile ei jää midagi, on veider vaade selle kohta, millel on ühiskondlikus ja isiklikus elus mingi tähtsus. Williams eeldab lootuste taustana, et on indiviide, kellel on iseloomu dispositsioonid ja oma elu elada. Selles mõttes, milles isegi radikaalselt strukturalistlikud ühiskonnakirjeldused eeldavad, et on indiviidid, kes omandavad teatud dispositsioonid ja eesmärgid ning väljendavad neid tegevuses, on indiviidi ning isiklike dispositsioonide primaat paratamatu tõde. Kui strukturalistidel on õigus, siis on need dispositsioonid täielikult määratud ühiskondlike tegurite, näiteks klassi poolt, mis on sisult ühetaolisemad, ning indiviidid mõistavad vähem, kui traditsiooniliselt on arvatud; aga need väited ei saa eitada dispositsioonide olemasolu ja sotsiaalset rolli. Ükski sotsiaalsete struktuuride komplekt ei saa teha noorukeid jalgpallimängude ajal vägivaldseks, kui need pole, kui tahes ähmaselt, esindatud nende noorukite soovides ja eluharjumustes. Selles mõttes peab sotsiaalne või eetiline elu eksisteerima inimeste dispositsioonides. Nende sisu, mõistetavus ja konkreetsuse aste ongi eri ühiskondades erinev ning nende poolest erinevad tänapäeva ühiskonna eri tõlgendused. Aga siin on jutt individualismist, mis on vähem formaalne, kui on tarvis selleks, et ei oleks mitte sotsiaalne planeerimine või kogukondlik rituaal, vaid eetikamõtlemine. Williamsi kolmas optimistlik usk on usk tähendusliku individuaalse elu jätkuvasse võimalikkusse; see on elu, mis ei lükka ühiskonda tagasi ja millel on päris sügavad ühised tajumused teiste inimestega, kuid on teiste omast nii oma läbipaistmatustes ja korratustes kui põhjendatud kavatsustes piisavalt erinev, et olla kellegi elu. Filosoofia saab teha võimalikuks ühiskonna, kus enamik inimesi elaks sellist elu, isegi kui filosoofia peab veel õppima, kuidas seda kõige paremini teha. Mõnel inimesel filosoofia võib-olla isegi aitab niisugust elu elada, aga mitte igal reflektiivsel inimesel, nagu Sokrates arvas, ja mitte alusest peale.
Tallinna Merepäevad
pisi|[[Krusenstern (laev)|Laev Krusenstern 2011. aasta Tallinna Merepäevadel]] Tallinna Merepäevad on Tallinnas aastast 2008 igal aastal korraldatav mere- ja perepidu. Merepäevade raames toimuvad muu hulgas kontserdid, laevasõidud, mereparaad.
Merepäevi korraldavad Tallinna Kultuuriamet, Tallinna Sadam ja Eesti Meremuuseum.
Sitía
Sitía (kreeka keeles Σητεία) on linn Kreekas Kreeta saare idaosas.
pisi|Sita sadam
Paul Piirisild
Paul Piirisild (27. märts 1909 – 17. oktoober 1982 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (leitnant).
Mark Kurlansky
Mark Kurlansky (sündinud 7. detsembril 1948, Hartfordis Connecticuti osariigis) on ameerika ajakirjanik ja kirjanik.
Kimbalu
Kimbalu oli küla Harjumaal, ajalooliselt Kõnnu mõisa alal. Küla jääb tänapäeval Kõnnu küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Kuusalu kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Kõnnu külaga. On märkimisväärne, et Kõnnu külaga liidetud Kimbalu küla moodustab Kõnnu külast lahustüki, mille vahele jäävad Kalme ja Murksi küla.
1920. aastatel loeti endisaegne Kimbalu küla Kõnnu asunduse osaks, ent 1930. aastatel eraldati see asundusest.
Detektorraadio
pisi|300px|Detektorvastuvõtja kristalldetektor. Metallhoidikus oleva [[püriit|püriidikristalli tükikese pinna mingi tundliku punkti ja terava traadiotsa vahel kujuneb ühesuunalise juhtivusega kontakt, nn Schottky kontakt]] Detektorraadio ehk detektorvastuvõtja on raadiotehnika algusaegadel (20. saj esimestel aastakümnetel) kasutusel olnud aparaat amplituudmoduleeritud raadiosignaalide vastuvõtmiseks. Skeemi tüübilt on detektorraadio otsevastuvõtja, s.t detektorisse (demodulaatorisse) jõuab vastuvõetav raadiosignaal otse selle kandesagedusel (ilma selle sagedust muutmata). Detektorvastuvõtja skeemis pole võimenduselemente (elektronlampe, transistore) ning seetõttu ei vaja detektorraadio elektritoiteallikat.
Demodulaatori ülesannet täitis nn kristalldetektor, milles alaldav kontakt tekib metallteraviku ja pooljuhi omadustega kristalli tükikese pinna vahel. Selle kristalli materjalideks olid 1906. aastast alates mineraalid galeniit (pliiläik) ja eriti püriit (raudsulfiit).
Kristalldetektoriga raadioseadmeid kasutati kõigepealt raadio teel edastatavate telegraafi- ja telefonisigaalide vastuvõtjana, alates 1920. aastatest aga ka ringhäälingusaadete vastuvõtmiseks (pikk-, kesk- ja lühilainel). pisi|300px|Lihtsaima detektorraadio põhimõtteskeem pisi|300px|[[Guglielmo Marconi | Marconi detektorvastuvõtja 106C aastast 1917 (kristalldetektor on näha alumise keskmise ja parempoolse nupu vahel) Aparaat oli ette nähtud morsekoodis signaalide kaugvastuvõtuks (üle ookeani); laineala 200‒3500]]
Kõrvaloleva skeemi kohaselt on kondensaatorist C1 ja poolist L1 koosneva võnkeringiga ühendatud antenn WA1 ja maandus. Võnkering häälestatakse vastuvõetava saatja sagedusele pöördkondensaatoriga (plaadipaki pööramise teel paigalseisvate plaatide vahele) või variomeetriga (induktiivsuse sujuv muutus saavutatakse kahe induktiivpooli vastastikuse asendi muutmise teel). Võnkeringiga selekteeritud raadiosagedusvõnkumisest eraldab kasuliku signaali kristalldetektor (diood VD1). Et kristalldetektor hakkaks voolu läbi laskma, peab kõrgsagedussignaali amplituud ületama dioodi lävipinge, mis Schottky kontakti korral on umbes 0,2 V (vt pn-siire).
Detektori väljundis saadakse siis kõrgsagedusvõnkumise sagedusega poollained ‒ ühesuunalised pingeimpulsid. Detekteeritud signaal läbib madalpääsfiltri, mille moodustavad kondensaator C2 (mahtuvusega ca1 nanofarad) ja kuulari BF1 takistus. See filter eraldab kõrgsageduskomponentidest madalsagedussignaali, mille graafikuks amplituudmodulatsiooni korral on detekteeritud kõrgsagedsusvõngete amplituude järgiv mähisjoon.
Kasutatud elektromagnetilist tüüpi kõrvaklapid olid küllalt suure sisetakistusega (mõni kilo-oom), et tagada energiaülekandeks vajalikku sobitust. Hiljem kasutusele tulnud pieselektrilised kõrvaklapid olid väiksema tundlikkusega ja ülemäära suure takistusega; nendega ühendati rööbiti umbes 100-kilo-oomine takisti.
Paadla laht
Paadla laht on järv Saaremaa vallas Kogula külas. Veekogu pindala on 17,8 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 5478 m.
Skeemipesa
Skeemipesa / SP Engineers OÜ on ettevõte, mis osutab riist- ja tarkvara arendusteenuseid alates 2014. aastast.
Ettevõte loob tooteid alates kiiresti valmivatest prototüüpidest kuni masstootmiseks sobilike lõpptarbijale mõeldud lahendusteni. Koostöö Tallinna Tehnikaülikooli instituutide, erialaliitude ja ettevõtetega võimaldab töötada efektiivselt ja paindlikult.
SP Engineers OÜ on Eesti Elektroonikatööstuse Liidu liige.
Max Meyer
Maximilian Meyer (tuntud kui Max Meyer; sündinud 18. septembril 1995 Oberhausenis) on Saksamaa jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Šveitsi kõrgliigaklubis Luzern.
Forsythi maakond
Forsythi maakond (Forsyth County) on maakond USA-s Georgia osariigis.
Max Meyer
2021. aasta jaanuaris liitus ta Saksamaa kõrgliigaklubiga 1. FC Köln. 2021. aasta septembris sõlmis ta kaheaastase lepingu Türgi kõrgliigaklubiga Fenerbahçe. Hooaja 2021/22 teises pooles oli ta laenul Taani kõrgliigaklubis Midtjylland.
Forsythi maakond
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Cumming.
Max Meyer
2022. aasta augustis sõlmis ta üheaastase lepingu Luzerniga.
2017. aastal tuli Meyer Saksamaa kuni 21-aastaste koondisega omavanuste Euroopa meistriks. 2016. aasta suveolümpiamängudel võitis ta Saksamaa meeskonnaga hõbemedali. Saksamaa jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 13. mai 2014 mängus Poola vastu. Esimese värava lõi ta koondise särgis 31. augustil 2016 sõprusmängus Soome vastu.
Boris Tiit
Boris Tiit (9. aprill 1913 Jekaterinburg, Venemaa Keisririik – september 1941 Moskva) oli Eesti riigiametnik.
Forsythi maakond
Maakonna pindala on 641 km². Veepindala on 56 km².
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 175 511. Aastal 2000 oli elanike arv 98 407.
Boris Tiit
Tiit astus 1936. aastal majandusministeeriumi teenistusse, olles Maksude Talituse üldosakonna kaubandusosakonna teenistuses, jõudes seal vaneminspektori positsioonini.
Forsythi maakond
Ajalugu
Forsythi maakond moodustati 3. detsembril 1831. aastal Cherokee maakonna osast. Maakond on saanud nime Georgia kuberner John Forsythi järgi.
Boris Tiit
12. juulil 1940 nimetati Tiit majandusministeeriumi nõunikuks.
Bruno Kalniņš
pisi|Bruno Kalniņš (1936) Bruno Kalniņš (täisnimega Brūno Haralds Kalniņš; 7. mai 1899 Tukums – 26. märts 1990 Stockholm) oli läti poliitik ja ajaloolane.
Kalniņš sündis 1899. aastal ja omandas kõrghariduse õigusteaduses. Oli Lätis tuntud poliitiku Pauls Kalniņši poeg ning sai rahvasaadikuks asutavas kogus ja kõigis Läti Vabariigi parlamentides Läti Sotsiaaldemokraatliku Erakonna esindajana. Juhtis Töölisspordiliitu. Pärast Ulmanise riigipööret 15. mail 1934. aastal mõisteti ta kolmeks aastaks vangi. 1937. aastal emigreerus ta Soome. Omas reservleitnandi auastet.
Ta naasis Lätti 3. juulil 1940 ning sai Kirhenšteinsi nukuvalitsuse ajal Läti sõjaväe poliitiliseks juhiks ning vastutas armee sotsialistlikuks muutmise eest. Nõukogude ajal oli ta dotsent Nõukogude Läti ülikoolis Riias.
Teise maailmasõja lõpul pages Rootsisse, kus keskendus vaba uurimistöö organiseerimisele ja kirjutamisele Baltimaade kohta. Juhtis 1970–1975 Balti Instituuti ning Läti sotsiaaldemokraatide ühingut Rootsis, võideldes oma uurimustes ja poliitilises tegevuses Nõukogude okupatsiooni ning Rootsis balti pagulaste tagastamise vastu.
Argonautika
Argonautika (ka Argonautica, kreeka Ἀργοναυτικά) on vanakreeka eepiline poeem, mille 3. sajandil eKr kirjutas Apollonios Rhodoselt.
Ainus meieni säilinud hellenismiajastu eepiline teos kirjeldab legendi Iasoni ja argonautide retkest kuldvillaku järele müütilisele Kolchise maale. Samal teemal kirjutas samanimelise ("Argonautica"), kuid vähem tuntud teose ka Gaius Valerius Flaccus Rooma keisri Vespasianuse ajal, 1. sajandil pKr.
Medeia
pisi|"Medeia", [[Evelyn De Morgan]] Medeia (kreeka Μήδεια, Mēdeia, gruusia მედეა, Medea, ladina Medea) oli vanakreeka mütoloogias Kolchise kuninga Aietese nõiavõimetega tütar, Kirke nõbu ja päikesejumal Heliose lapselaps, argonautide juhi Iasoni naine.
Iasoniga oli tal kaks last, Mermeros ja Pheres. Vanakreeka kirjaniku Euripidese tragöödias "Medeia" jätab Iason Medeia maha, kui Korintose kuningas Kreon pakub talle naiseks oma tütart Glauket (Kreusa Seneca tragöödias "Medea", samuti Propertiusel). Tragöödia kirjeldab Medeia kättemaksu abikaasale mahajätmise eest.
Iasoni müüte on tõlgendatud osana müütide rühmast, mis kirjeldavad, kuidas muistsel, Trooja sõjale eelnenud kangelasajastul võitlesid kreeklased varasemate, "pelasgide" kultuuridega Kreeka maismaal, Egeuse regioonis ja Anatoolias. Iason, Perseus, Theseus ja Herakles on kõik "piiripealsed" tegelased, kes asetsevad vana, šamaanide ja ktooniliste maajumaluste, ning uue, pronksiaja Kreeka maailma piiril.
Koplimetsa
Koplimetsa oli küla Harjumaal, ajalooliselt Väo mõisa alal. Küla jääb tänapäeval Veneküla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Jõelähtme kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Venekülaga.
Küla tekkis 19. sajandi teisel poolel.
Elmar Muuk
Elmar Muuk (26. detsember 1901 Eivere küla, Järvamaa – 20. november 1941 Sevurallag, Sverdlovski oblast) oli eesti keeleteadlane.
Võttis osa Vabadussõjast. NKVD arreteeris ta 14. juunil 1941 Tallinnas.
Isiklikku
Ta oli abielus Alide-Hildegard-Johannaga, kellega tal olid lapsed Jüri (1932–1954) ja Mare (s. 21. mail 1935).
Mart Meier
Mart Meier (vene keeles Март Борисович või Мартин Георгиевич Мейер; 1902 Pärnu – 14. aprill 1939) oli eestlasest Nõukogude sõjaväelane (major).
Ta töötas kuni vahistamiseni 2. oktoobril 1937 Taga-Baikali Sõjaväeringkonna luureosakonna jaoskonnaülemana.
Ta mõisteti 13. aprillil 1939 NSV Liidu Ülemkohtu Sõjakolleegiumi poolt süüdi spionaažis ja hukati 14. aprillil 1939. Rehabiliteeriti 12. augustil 1958.
Jaam
Jaam on mitmetähenduslik sõna või liitsõna osis:
Jaam võib tähendada ka jaamahoonet.
Pljoss
Pljoss on linn Venemaal Ivanovo oblastis Privolžski rajoonis. Asub Privolžskist 18 km kaugusel Volga paremal kaldal.
1141. aastal rajas Juri Dolgoruki merjalaste maale tänapäeva Pljossi kohale piirikindluse. Linnuse juurde tekkis asula. Seega võib Pljossi pidada vanimaks linnaks tänapäeva Ivanovo oblasti alal. 1238 hävitas linnuse Batu-khaani sõjavägi.
1410 lasi Moskva suurvürst Vassili I rajada uue puulinnuse kaitsmaks Moskvat ja Kostromad tatarlaste rünnakute eest. Seda loetakse linna ametlikuks asutamisaastaks. 1429 hävitasid asula Kaasani tatarlaste väed. 1440 purustas venelaste vägi Pljossi lähedal tatarlaste väe. 1609 rüüstasid Pljossi Rzeczpospolita väed. 17. ja 18. sajandil kujunes asulast lina- ja muu tekstiili kaubanduse keskus. 1778 sai Pljoss linnaõigused.
19. sajandil Pljossi majanduslik tähtsus vähenes raudteede rajamise ja Volga jõekaubanduse vähenemise tõttu. Linnaõigused võeti ära. Küla muutus rikaste ja haritlaste suvituskohaks. 1888–1889 suvitas seal Issaak Levitan. 1925 linnaõigused taastati.
Tänapäeval on Pljoss üks Venemaa väiksemaid linnu. 2020. aasta alguses oli elanike arv 1732.
Tööstusettevõtteid linnas ei ole. Peamine majandusharu on turism.
Linnas on Issaak Levitani majamuuseum ja mitu kirikut. Linnas on säilinud palju 18. ja 19. sajandil ehitatud kaupmeeste maju.
Kogu linn moodustab ajaloolis-arhitektuurilise kaitseala.
Riigikaitse Edendamise Sihtasutus
Riigikaitse Edendamise Sihtasutus on Eesti sihtasutus. Sihtasutuse eesmärgid on toetada Kaitseväe ja Kaitseliidu varustatust ja väljaõpet ning tõsta kaitseväelaste ja kaitseliitlaste haridustaset.
Sihtasutuse asutasid 18. juunil 2004 Eesti Vabariik ja Eesti Kaubandus-Tööstuskoda.
Bita Razavi
Bita Razavi (sündinud 1983) on kaasaegne kunstnik.
Haridus
Bita Razavi õppis Teherani Kunstiülikoolis muusikat (BA, 2008) ning Helsingis asuvas Soome Kunstiakadeemias kunsti (MA, 2013).
Karjäär
Tema loomingut on näidatud Tehrani Kaasaegse Kunsti Muuseumis, 1. Trondheimi biennaalil Norras, Soome Fotomuuseumis, XV Biennale de la Méditerranéel Thessalonikis, Helsingi Fotobiennaalil, Helsingi Disainimuuseumis, Videobrasilil, SESC Pompeias, Cité international des Arts’is Pariisis, Fotografisk Centeris Kopenhaagenis, Göteborgi rahvusvahelisel kaasaegse kunsti biennaalil, Ukraina Riiklikus Kunstimuuseumis ning festivalil Survival Kit 10.0.
Veneetsia biennaal
Koostöös kunstnik Kristina Normani ja kuraator Corina L. Apostoliga valiti Bita Razavi 2022. aastal toimuvale 59. Veneetsia biennaalile Eestit esindama. Projekt nimega “Orhideliirium. Isu külluse järele” käsitleb troopiliste taimede kujutamise kaudu teemasid nagu rahvus, kuulumine ja kolonialism.
Leonhard Ritt
Leonhard Ritt (sünninimega Emil Alexander Grünvaldt; 30. mai 1892 Kudina vald, Tartumaa – 20. juuli 1947 New York, Ameerika Ühendriigid) oli inseneriharidusega Eesti sõjaväelane (leitnant). Võitles alates 25. märtsist 1918 Punaarmees ning tuli 24. mail 1919 koos ligikaudu 700 mehega Eesti Vabariigi poole üle.
Lapsepõlv ja noorus
Leonhard Ritt sündis 30. mail 1892 Kudina vallas ja tema nimi oli tollal Emil Alexander Grünwaldt. Nime muutis ta teadmata põhjustel Punaarmees teenides. Kõrghariduse sai Petrogradi Tehnikainstituudis, kus õppis inseneriks. 1913. aasta oktoobris astus ta sõjaväeteenistusse ja määrati 2. Siberi sapööripataljoni. 1914. aasta juulis siirdus ta vabatahtlikult Petrogradi elektrotehnika tagavarapataljoni, täiendades ennast samal ajal Petrogradi Nikolai Sõjaväeinseneride Koolis, selle lõpueksamite sooritamise järel aga ülendati 1. detsembril 1914 lipnikuks. Järgmise aasta jaanuaris lähetati ta ohvitseride elektrotehnika kooli, mille ta 10. aprillil 1915 lõpetas. Seejärel määrati ta 12. armee staabi raadiojaama nooremohvitseriks ja 10. veebruaril 1916 ülendati alamleitnandiks. Selsamal aastal viidi ta üle sõjavägede ülemjuhataja staapi, kus nimetati elektrijaama ülema abiks ja ülendati novembris leitnandiks.
Teenistus Punaarmees ja Eesti sõjaväes
10. jaanuaril 1918 lähetati ta Prantsuse sõjaväe saatkonna juurde teenima. Tänu punaste võimuletulekule Petrogradis astus Ritt enda väitel oma ülema käsul punaväkke, kus teenis roodu- ja pataljoniülemana, seejärel aga määrati 1918. aasta augustis äsja moodustatud 1. Tallinna eesti kommunistliku kütipolgu komandöriks. Sellel ametikohal osales Ritt Uurali piirkonnas lahingutes valgekaartlaste vastu kuni 1918. aasta novembrikuu lõpuni, mil polk viidi üle Eestisse, et selle hõivamisele kaasa aidata. Eesti kütiväed said Eestisse tungides tänu mobilisatsioonidele ja vabatahtlike lisandumisele kõvasti mehi juurde ning seetõttu hakati 1919. aasta märtsis moodustama 1. Eesti kütidiviisi, mille komandöriks määrati 7. märtsil Leonhard Ritt.
Elu pärast Vabadussõda
21. septembril 1920 arreteeriti Leonhard Ritt süüdistatuna võltsdokumentide abil aktsiisivalitsusest piirituse väljavõtmises ja selle müümises, kuigi Ritt ise väitis, et tema pole dokumentide võltsimises süüdi ja inimene, kes pidi aktsiisivalitsuse osakonnajuhatajalt allkirja saama, ei leidnud teda üles ja võltsis otsimise vaevast pääsemiseks tema allkirja (piirituse saamiseks oli vaja esitada aktsiisivalitsusele sellekohane nõudekiri). Riti süüasja uurimist ei saadud lõpetada, sest ta põgenes 1921. aasta 5. veebruaril, kui teda vanglast kohtupalati prokuröri juurde viidi. Nooremvalvur Kusma Schaldöbinit, kes pidi Ritti valvama, süüdistati põgenemisele kaasa aitamises. Valvur ise aga väitis, et ta ei lasknud Ritil teadlikult põgeneda, vaid see juhtus tema hooletuse tõttu. Ritt küsis nimelt temalt luba minna oma korterisse pesu vahetama ja Schaldöbin andiski selle. Ritil õnnestus korterist tagaukse kaudu väljuda ja uks lukku keerata, mistõttu valvur ei saanud talle järgneda. Valvur püüdis veel Ritti otsida, kuid tulutult, ja naasis vanglasse Riti põgenemisest teatama. Ka Schaldöbinit ei õnnestunud kohtul karistada, kuna ka tema põgenes ja erinevalt Ritist jäigi ta leidmata.
Võltsläbiotsimised
Pärast põgenemist võltsis Ritt endale politseiniku dokumendid Rudolf Simsoni nimele ja hakkas neid kasutades teostama inimeste kodudes läbiotsimisi, mille käigus ta röövis paljude rikaste Tallinna kaupmeeste vara. Üks sedalaadi juhtum leidis aset Eugen Hahni kodus, kelle juurde tuli 10. juunil 1921 kaks libapolitseiniku, kes otsisid tema korteris läbi ettekäändega, et kahtlustavad Hahni kellegi Altermanni varjamises. Seekord lahkusid nad midagi kaasa võtmata, kuigi leidsid Hahni kirjutuslaua sahtlist suurema summa raha. 17. juuni õhtul ilmus üks nendest ehk Leonhard Ritt uuesti Hahni juurde, et jälle Altermanni otsida, ja vaatas kõigepealt üle tema kontori. Pärast seda käskis ta Hahnil ennast ka korterisse lasta ja kui Hahn oli ukse avanud, lõi Ritt talle nööri sisse mässitud tinatükkidega pähe. Hahn jäi aga teadvusele, jooksis tänavale ja hakkas karjuma, aga kui inimesed kohale tulid, oli Ritt juba jõudnud põgeneda.
Veel üks sedalaadi juhtum oli 28. augustil 1921, kui Ritt ja kaks teist inimest Oskar Grünbergi korteris järjekordse "läbiotsimise" korraldasid. Nad leidsid Grünbergi kodust rahakapi ja üks libapolitseinik käskis selle avada, kuid Grünberg keeldus. Seetõttu käskis politseinik Grünbergi arreteerida ning jättis kaks ülejäänud politseinikku teda valvama, tühjendades ise samal ajal rahakapi, kus oli peaaegu 3 miljoni marga väärtuses vara.
Elu välismaal
1924. aasta 1. detsembri riigipöördekatse järel süüdistati Ritti selles osalemises ja ta saadeti Eestist välja. Ritt asus elama Argentinasse ja võttis taas kasutusele oma sünninime Emil Grünwald. Argentinas hakkas ta tööle meremehena. 1925. aastal siirdus Grünwald Antwerpenisse Belgias, kus jätkas töötamist meremehena. Ta kuulus Belgia ja Ameerika Ühendriikide vahet sõitnud auriku Baron Murray meeskonda. 20. veebruaril 1928 lahkus Grünwald Baron Murraylt, kui see Ühendriikides peatus, ja kavatses mõne teise laevaga sealt minema sõita, kuid leidis tööd puusepana ja jäi illegaalselt Ühendriikidesse. Ta kolis New Yorki, kus alustas kooselu ameeriklanna Patricia Morleyga, kellega ta sai kaks last. 1942. aastal tuli välja, et Grünwald oli kogu selle aja elanud Ühendriikides ebaseaduslikult, ning ta anti kohtu alla, ent teda ei jõutud riigist välja saata, sest 1947. aasta 20. juulil ta suri 55-aastaselt.
Isiklikku
Sündis 30. mail 1892 Tartumaal Kudina vallas Johan ja Karoline Emilie Grünwaldi neljanda lapsena. Emil Grünwald abiellus 1912. aastal Tallinnas Alide Zovaga, kellega ta sai 1913. aastal tütre. Kui Grünwald 1924. aastal Eestist välja saadeti, jäid naine ja tütar temast maha. 1928. aastal hakkas Grünwald koos elama Patricia Morleyga, kellega tal sündis kaks poega (1941. ja 1942. aastal). 1935. aastal sai Grünwald tütrelt teada, et Alide oli lasknud nende abielu lahutada.
2. Lennuväedivisjon
2. Lennuväedivisjon (kuni 13. maini 1939 Üksik Lennuväedivisjon nr. 2 ) oli aastatel 1930–1940 eksisteerinud Õhukaitse koosseisu kuulunud Tartus paiknenud 2. diviisi operatiivalluvuses Eesti lennuväeosa.
21. mail 1939 jõustunud koosseisu järgi kuulusid divisjoni koosseisu staap, kaks salka, tehnika-, majandus-, sanitaarjaoskond ja divisjonikomando, kokku 103 meest. Salkades oli ette nähtud 4–7 ohvitseri (ülem, lendurid, lendurvaatlejad), 10–11 kaadriallohvitseri ja 3–4 lennukit.
Ajalugu
Divisjon luges oma asutamiskuupäevaks 28. juulit 1919, mil 2. diviisi ülema käsutusse lendas luurelennukil DFW C.V nr 10 lendur Karl Haas vaatleja Jaan Schultziga. Lennuk hakkas paiknema Võru lähistel asunud Vana-Nursi lennuväljal, kuuludes algul 1. lennurühma, hiljem diviisi lennusalga nr. 1 koosseisu. Vabadussõja lõppedes kolis nelja lennuki suuruseks kasvanud lennusalk Tartusse Raadi lennuväljale.
Raadi lennuväljal paiknenud üksus kandis nimetusi Tartu lennurühm, eskadrill nr 1 ja eskadrill nr 5 kuni 1. juulil 1930 Lennuväerügement likvideeriti ning selle koosseisu kuulunud väeosad iseseisvusid. Tartus moodustati senise 5. eskadrilli baasil Üksik Lennuväedivisjon nr 2. Üksus oli varustatud Potez 25 luure- ja kergepommituslennukitega ning pidi sõja korral tegutsema 2. diviisi (mille staap asus samuti Tartus) operatiivalluvuses.
Potez 25 jäi üksuse peamiseks lennukitüübiks kuni 1937. aastani, mil need rahvusvahelisele relvaärimehele müüdi, kes need omakorda Hispaania Vabariigi valitsusele maha müüs. Ajutise lahendusena toodi Tartusse üle senini Rakveres asunud 1. Lennuväedivisjonis olnud Letov Š-228E luure- ja pommituslennukid. 1940. aastal jõuti kätte saada ka viis esimest (kaheteistkümnest tellitud) Henschel Hs 126 luurelennukit.
1939. aastal toimunud Õhukaitse koosseisude järjekordse ümberkorraldamise käigus kaotati kõigi lennuväedivisjonide nimetustest üksik ning nii hakkas ka Tartus asunud üksus kandma nimetust 2. Lennuväedivisjon.
1940. aastal, pärast Eesti okupeerimist Nõukogude Liidu poolt, paigutati divisjon Tartust ümber Jõgevale ja ta moodustas Jõgeva Garnisoni. Garnisoni ülem oli divisjoni ülem major Evald Döring, ajutised ülemad tema lähetusel või puhkusel oleku ajal major August Kitsapea ja major Alfred Patska.
Divisjon likvideeriti 1940. aasta sügisel pärast Eesti Vabariigi annekteerimist Nõukogude Liidu poolt.
Kari Wahlgren
Kari K. Wahlgren (sündinud 13. juulil 1977) on Ameerika Ühendriikide näitleja.
Kuressaare linnuse vallikraav
Kuressaare linnuse vallikraav on järv Kuressaare linnas Kuressaare linnuse ümber. Veekogu pindala on 4,5 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 3401 m.
Johann II (Brandenburg)
thumb|230px|Johann II ja tema naist Hedwigit Werlest kujutav [[pateen Chorini kloostrist, 1280/1290]]
Johann II (1237 – 10. september 1281) oli Brandenburgi kaasvalitseja koos oma venna Otto "Noolega" 1266. aastast kuni oma surmani. Ta kasutas ka tiitlit Krosseni isand Neumarkis asuva linna järgi.
Kaasvalitseja
Johann II kuulus Askania dünastia Brandenburgi liini ning oli markkrahv Johann I ja tema esimese naise Sophie (1217–1247) vanem poeg. Kuna ta oli vaid kaasvalitseja ja esines rambivalguses harvemini kui tema vend, on temast vähem teada kui teistest Brandenburgi Askania markkrahvidest. Ühel korral 1269. aastal oli ta Arnswalde lepingu kaasallkirjastaja Pomereelia hertsogi Mestwin II-ga. Sellegipoolest on ta üks vaid kahest selle aja kaasvalitsejast (teine oli Otto IV), kellele keiser Wilhelm II andis ausamba Berliini Siegesalleel.
Chorini klooster
Enamik Johann II kohta teadaolevast on seotud Chorini kloostriga. See oli tsistertslaste ordu klooster, mille tema isa asutas 1258. aastal Mariensee nime all, kuhu ta kavandas Brandenburg-Stendeli markkrahvide matmispaika, kuna Lehnini klooster, kuhu olid maetud varasemad markkrahvid, paiknes markkrahvkonna Brandenburg-Salzwedeli osas.
Askania lossid Schorfheide jahimaadel
1273. aastal andsid kolm venda Otto IV "Noolega", Johann II ja Konrad I (viimase suure Askania dünastiast Brandenburgi markkrahvi Waldemari isa) välja ühisdeklaratsiooni, milles kinnitati Mariensee kloostri kolimine Chorinisse. Nende kolme pitseritel oli sama pilt seisvast relvastatud markkrahvist kotkaga kilbil ja piigi otsas lehviva markkrahvkonna lipuga. Need erinesid vaid kirje poolest, mis sidus iga pitseri ühega vendadest.
Dokument anti välja Werbellini lossis, Schorfheide piirkonna külas kloostrist läänes. 13. sajandi teisel poolel oli Schorfheide Askanialaste meelisjahimaa. Lisaks Werbellinile oli neil selles tohutus metsapiirkonnas veel kaks lossi. Otto IV meelisloss oli Grimnitzi loss Grimnitzsee järve läänekaldal. Johann II eelistas kindlusmaja Bredenis Werbellini järve kagukaldal ja Werbellini lossi järve lõunapoolses otsas.
Johann II maeti Chorini kloostrisse 1281. aastal ja tema naine Hedwig 1287. aastal. Kloostri ehitamine ei olnud sel ajal lõpetatud.
Abielu ja järglased
Ajavahemikus 1258-1262 abiellus ta Hedwigiga Werlest (1243–1287), kes oli Nikolaus I ja Anhalti Jutta tütar. Nad said kaks poega:
Kuju Siegesalleel
Johann II vennapoja Heinrich II, kes mängis Brandenburgi ajaloos tähtsusetut rolli, kuju lisamine Siegesalleed ääristavate kujude kollektsiooni oli vastuoluline ja lõpuks võeti tema kuju vastu ainult sümmeetria kaalutlustel: kujundus nõudis 16 kujurühma puiestee mõlemal küljel. Samavõrd tähtsusetu kaasvalitseja Johann II kaasamise ümber pole sellist vaidlust paistnud olevat. Tüüpilisteks kaasaegseteks ja omapärasteks toetavateks tegelasteks, kelle büstid pidid täiendama Johann II kujurühma, valis Reinhold Koseri juhitud ajalookomisjon krahv Günther I Lindowist ja Ruppinist (suri 1284) ning pikamaakaupleja ja nõuniku Berliinist Konrad Belitzi (suri 1308).
Skulptuurirühma 6 skulptoriks oli Reinhold Felderhoff, kellele anti tema kujude kujundamisel vabad käed. Kaasaegset pilti Johann II-st polnud saada. Chronica Marchionum Brandenburgensium kirjeldab Johann II kui väikest kasvu, võimekat ja tugevat. Kuid Siegesallee üldine kujundus nägi ette kõigi kujude ühtlast kõrgust. Kujundus, mille kallale Felderhoff asus, oli pigem erinev Siegesallee teiste kujurühmade historitsistlikust kunstist. Selle asemel valis ta peaaegu moodsa suure tüüpilise kuju. Ta hoidus oma kuju individualiseerimisest ja lõi selle asemel vaikse ja tõsise sõdalase arheotüübi. Sõdalane vaatab maapinnale ja toetub suurele kilbile, mis kannab Ballenstedtide vappi — Esico Ballenstedtist oli Askania dünastia esiisa.
thumb|left|Tundmatu kunstniku [[Reljeef (kunst)|reljeef Mariendorfis, kuju järgi Siegesalleel, 1909]]
Skulptuurirühm 6 avati pidulikult 14. novembril 1900. Aastatel 1978-2009 asus Johann II kuju Kreuzbergi Lapidariumis. Alates 2009. aastast on seda eksponeeritud Spandau kindluses. Felderhoffi kuju järgi tegi tundmatu kunstnik 1909. aastal reljeefi. Selle võib leida Markgrafenstraße ja Mariendorfer Dammi nurgalt Berliini Mariendorfi ringkonnas.
Vallavalitsus
Vallavalitsuse mõiste definitsioon
Põhiseaduse § 155 lõikes 1 on nimetatud kohaliku omavalitsuse üksustena valdu ja linnu. Valdade tööd juhib volikogu poolt moodustatud valitsus. Lisaks on tagatud ka võimude lahusus, mis ilmneb asjaolust, et volikogu, mis on kohaliku omavalitsusüksuse esinduskogu, valitakse valla hääleõiguslike elanike poolt ning volikogu omakorda moodustab valitsuse, mis on täitevorganiks.
Vallavalitsuse moodustamine
Vallavanema valimine toimub volikogu kaudu, mis toimub vastavalt kohaliku omavalitsuse korralduse seadusele (KOKS) ja valla põhimääruses sätestatud tingimustele. Vallavanem valitakse kuni neljaks aastaks. Alates valituks osutamise päevast on vallavanemal volitus moodustada valitsus ning valla põhimääruses sätestatakse valitsuse moodustamise üksikasjalik kord. Vallavanem saab seaduses ja valla põhimääruses ettenähtud volitused ametisse kinnitamise päevast.
Valitsuse volituste kehtimise korra järgi saab vallavalitsus oma volitused volikogu poolt valitsuse ametisse kinnitamise päevast. Lahkumise korral esitab valitsus lahkumispalve volikogu uue koosseisu esimesel istungil. Lahkumispalve esitamisele järgneb vallavalitsuse ülesannete täitmine kuni uue valitsuse ametisse kinnitamiseni.
Vallavalitsuse juhtimine
Valitsuse kui ametiasutuse juhiks on vastavalt vallavanem. Valitsustel on õigus välja anda vallavanema korraldustena üksikakte ning vallavalitsuse määrustena üldakte. Vallavalitsuse kui ametiasutuse juhtimine rajaneb monokraatsel süsteemil, mis toimub valitsuse (ametiasutusena) struktuuriüksuste vahetu juhtimise kaudu. Vallavanem esitab vallavalitsusele ametisse nimetamiseks valla ametiasutuse juhi kandidaadi ja ametisse kinnitamiseks valla hallatava asutuse juhi kandidaadi, teevad valitsusele ettepaneku nimetatud juhtide ametist vabastamise kohta ning teostavad tööandja teisi õigusi ja kohustusi, kui volikogu õigusaktis ei ole sätestatud teisiti.
Vallavalitsuse pädevuse hulka kuuluvad: Vallavalitsus võib taotleda volikogu ees volikogu poolt vastuvõetud määruse või otsuse uuesti läbivaatamist. Vallavalitsus kehtestab oma korraldusega valla poolt osutatavate teenuste hinnad, arvestades seejuures haldusmenetluse seaduse § 5 lõikes 3 sätestatut.
Samsun
Samsun on Samsuni provintsi pealinn Türgi põhjaosas Musta mere lõunakaldal.
Linnas algas mais 1919 Mustafa Kemal Atatürki juhitud Türgi iseseisvussõda.
Apollonios Rhodoselt
Apollonios Rhodoselt ehk Rhodose Apollonios (kreeka Ἀπολλώνιος Ῥόδιος Apollṓnios Rhódios, ladina Apollonius Rhodius), vanakreeka poeet ja raamatukoguhoidja Aleksandria raamatukogus, kes elas 3. sajandi algusest eKr kuni pärast 246 eKr.
Enim tuntakse Apolloniost tema eepilise poeemi "Argonautika" järgi, mis jutustas loo Iasoni ja argonautide retkest kuldvillaku järele ning on üks eepilise luule suurteoseid.
Apollonios ei olnud ise Rhodoselt pärit, kuid elas seal mõnd aega ning võttis endale lisanimeks "Rhodoslane". Päritolult oli Apollonios Egiptuse hellen või hellenistlik egiptlane.
Orhideeroosa
Orhideeroosa on erk või kergelt murtud hele punakaslilla või külm violetjasroosa värvitoon. Kasutatakse moesõnavaras tekstiilide, aksessuaaride ja jumestuse värvuse kirjeldamiseks , kuid võidakse kasutada ka muude materjalide ja tarbeesemete kohta.
Tekstiilide värvuse kirjeldamiseks kasutatakse võrdlust orhideega juba 1925. aasta Eesti ajalehtede moelehekülgedel.
Variatsioonid
Pantone värvikaardi toon 15-3214 Orchid on hele roosakasviolett ja 13-2010 Orchid Pink küllastatud puhas roosa. Pantone toon 13-3805 Orchid Hush on kahvatulilla, samuti  toon 13-3802 Orchid Tint  ; toon 14-3612 Orchid Bloom on särav helelilla   , samuti toon 14-3710 Orchid Petal. Toon 15-3412 Orchid Bouquet on särav hele roosakaslilla ja toon 17-3612 Orchid Mist on murtud violetne.
Veebivärv Orchid on särav punakaslilla.
Laadrevälja
Laadrevälja oli küla Harjumaal, ajalooliselt Vääna mõisa alal. Küla jääb tänapäeval Vääna-Jõesuu küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Keila kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Vääna-Jõesuu külaga.
Gardamas
thumb|left|Gardamase katoliku kirik Gardamas on alev Leedus Šilutė rajoonis, Gardamase valla halduskeskus. Alev asub Tenenyse jõe ääres. Gardamases on põhikool ja raamatukogu. Vaatamisväärsus on 1932. aastal valminud katoliku kirik.
Konrad I (Brandenburg)
Konrad I (u.1240–1304) oli Askania dünastia liige ja Brandenburgi kaasvalitseja.
Elu
Konrad I oli Brandenburgi markkrahvi Johann I ja tema naise Sophie kuuest lapsest neljas. Ta oli 26 aastane, kui 1266. aastal suri tema isa ning tema ja ta vanemad vennad Johann II ja Otto IV said Brandenburgi kaasvalitsejateks.
Konrad asus valitsema Brandenburg äsjaomandatud Neumarki osa Odra jõest idas, ehkki ta ilmus harva poliitilisele areenile. Ühel korral abistas ta oma venda Otto IV-t, kui nad 1269. aasta Arnswalde lepingu kohaselt asusid liitu Pomereelia hertsogi Mestwin II-ga, okupeerides Pomereelia linna Gdański ja omandades Pommeri territooriumi Rügenwalde ümbruses.
Ta suri 1304. aastal ja maeti oma naise kõrvale Chorini kloostrisse.
Abielu ja järglased
Konrad oli abialus Piastist hertsogi Przemysł I tütre Konstancja Przemysłównaga (suri 1281). Nad said neli last:
Skiemonysi küla
Skiemonys on küla Leedus Anykščiai rajoonis Skiemonysi vallas. Skiemonys on 2011. aasta seisuga rahvaarvult valla suurim asula.
Küla asub Skiemonysi alevist läänes, seal töötab Skiemonysi põhikool.
Roman
Roman võib tähendada mitut asja:
Noyelles-sous-Lensi kanton
Noyelles-sous-Lensi kanton oli kanton Põhja-Prantsusmaal Nord-Pas-de-Calais' piirkonnas Pas-de-Calais' departemangus. See kaotati pärast Prantsuse kantonite ümberkorraldamist, mis jõustus märtsis 2015. See koosnes 3 vallast, mis ühinesid 2015. aastal Harnesi kantoniga.
Koosseis
Kanton koosnes 3 vallast:
Mart Vilt
Mart Vilt (2. märts 1935 Illuka vald, Virumaa – 25. jaanuar 2021) oli eesti kergejõustiklane ja sporditegelane.