cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Valguskujundus
Valguskujunduse elemendid
• Liikumine – valguskujunduse juures võib liikumist jaotada mitmeks valdkonnaks. Esmalt liikumine, mis toimub ühest valguspildist teiseks muutumise jooksul. Sel juhul on mõeldud just ajalist liikumist ehk kui kiiresti pildid omavahel vahetuvad. Teisalt saab kõneleda liikuvatest valgustitest, mida on võimalik mootori olemasolu tõttu liigutada ka valguspuldi tagant tõusmata või kasutades jälgimisprožektoreid, mida füüsiliselt inimene liigutab. Lõpuks on liikumisena vaadeldav ka füüsiliselt valguse liigutamine laval juhul, kui etendaja kannab käes näiteks laternat või küünalt.
Valguskujunduse loome protsess
Üldjuhul töötab valguskujundaja läbi lavastuse aluseks oleva tekstimaterjali, loeb läbi tekstiraamatu ning vajadusel otsib sellele juurde taustinformatsiooni materjali ajastu, autori, toimumiskoha või muu olulise aspekti kohta. Valguskujundaja analüüsib tekstis mainitud valgust, kui autor on välja toonud eraldi valgustingimusi: küünlavalgus, varajane hommik, päikeseloojang jne. Samuti analüüsitakse ka tekstis välja toodud asukohti, tehakse kindlaks esmalt, kas tegu on sise- või välisruumiga ning kas on täpsustatud asupaik, näiteks surnuaed või haigla palat. Teksti lugemisele ja analüüsile järgneb arutelu või süvendatud analüüs koos lavastaja ning kunstnikuga. Mitu kuud enne lavastuse esietendumist toimub ka kavandite vastuvõtt, mille jooksul kunstnik tutvustab oma kavandeid teatri tehnilistele töötajatele ning lavastaja annab ülevaate, mil moel tema materjali laval näeb. See on samuti koht, mis võiks inspireerida valguskujundajat tema loodavas kujunduses. Ligi 2 nädalat enne esietendust lõpetatakse lugemisproovid ning alustatakse proovidega konkreetses etenduspaigas. Sel ajal liitub trupiga ka valguskujundaja, kes eeltöö ja toimuvate lavaproovide põhjal hakkab looma valguskujundust. Lavaproovide käigus saab kujundaja hakata rohkem arvestama lisaks lavakujundusele ka misanstseenidega ning reaalsete kostüümide, grimmi ja parukaga. Tantsulavastuste, projektlavastuste või muude ebatraditsioonilisemate lavastuste puhul võib ajaliselt ja ka materjalipoolelt ettevalmistusprotsess erineda. Tantsulavastuse puhul on üldjuhul alusmaterjaliks koreograafi inspireerinud ideed, teosed, muusika ja koreograafia ise. Valgustades tantsulavastust, tuleb valguskujundajal jälgida tekstilise materjali asemel just füüsilist liikumist.
Masha Klinova
Klinova on lõpetanud Odessa Ülikooli. 1991. aastal emigreerus ta Iisraelisse. Ta on kahekordne Iisraeli naiste malemeister (1992, 2010). Iisraeli naiskonna koosseisus on ta mänginud 12 naiste maleolümpial.
Ta on tegutsenud maletreeneri ja malekohtunikuna. Elanud palju aastaid Iisraelis naasis ta sünnilinna Odessasse.
Ta sai FIDE-lt 1996. aastal naiste suurmeistri ja 2002. aastal rahvusvahelise meistri nimetuse.
The Notes
The Notes on Eesti ansambel.
Ansambel asutati 2013.
Ukraina relvajõudude rist
pisi|218x218px|Ukraina relvajõudude valge rist Ukraina relvajõudude rist (ukraina keeles «Хрест ЗСУ») on sõjatehnika identimismärk, mida Ukraina relvajõud on kasutanud hiljemalt alates Venemaa sissetungi ajal Ukrainasse toimunud Slobožanski vastupealetungist (tuntud ka kui Harkivi vastupealetung vms) 2022. aasta septembris.
Tavaliselt on see sõidukitele ja soomustehnikale kantav valget värvi risti kujuline tunnusmärk (білий хрест ЗСУ), kuid värv võib olla ka teistsugune: näiteks lipuvärvi kollane või sinine. Internetis tähistatakse seda märkidega ✙ või ➕, harvemini ⛨ või ✛.
Tõikvere külanõukogu
Tõikvere külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1954.
Tõikvere külanõukogu moodustati 1945 septembris Tartumaal Torma vallas. Külanõukogu keskus asus Tähkvere asunduses.
Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ning maarajoonide moodustamisega arvati Tõikvere külanõukogu 1950 septembris Mustvee rajooni koosseisu.
1954 juunis Tõikvere külanõukogu likvideeriti, selle territoorium liideti Lullikatku külanõukoguga.
Jüri Kurul
Sõudmine
Sportima hakkas Tõstamaal, sõudma 1948 Pärnu Jahtklubis.
Oli ka aerutamis- ja sõudmiskohtunik (1957 ülel kat).
Kurul oli Eesti esimene sõjajärgne meister ühepaadis ja NSV Liidu rahvaste spartakiaadi pronksmedalist 1956. aastal.
1950. aastatel Pärnus ning alates 1960. aastatest Tartu Kalevis töötas ta treenerina. Kuruli õpilased võitsid medaleid Eesti, NSV Liidu ja rahvusvahelistel võistlustel, tema õpilaste hulka kuulusid ka 1976. aasta suveolümpiamängudel võistelnud Gennadi Kinko ja Tiit Helmja.
1997. aastal loodi Kuruli algatusel sõudmise ja aerutamise klubi Tartu, samuti aitas ta kaasa Tartu Ülikooli spordiklubi sõudmissektsiooni loomisele.
Avaldas Kehakultuuris ja Spordilehes sõudesporditeemalisi kirjutisi.
Danielius Mušinskas
Danielius Mušinskas (sündinud 4. novembril 1951 Telšiais) on leedu kirjanik ja ajakirjanik.
Ta lõpetas 1974. aastal Vilniuse Ülikooli leedu keele ja kirjanduse alal. Aastail 1974–1975 oli ta kooliõpetaja Tryškiais, 1976–1988 noorteajakirja Jaunimo Gretos kultuuritoimetuse juht, 1989–1990 töötas ajakirjas Pergalė, aastast 1991 on tööl ajakirjas Metai, alates 1994. aastast peatoimetajana.
Eesti keeles on ilmunud tema novellikogu "Õhtu, mille pani kirja Mickus" (tõlkinud Mihkel Loodus, Loomingu Raamatukogu 46, 1983).
Arnold Weinstein
Arnold Weinstein (10. juuni 1927 New York – 4. september 2005 Manhattan, New York) oli Ameerika Ühendriikide luuletaja, näitekirjanik ja libretist, kes nimetas end teatriluuletajaks.
Tõlliste külanõukogu
Tõlliste külanõukogu oli külanõukogu Valga rajoonis. Külanõukogu moodustati 1945 Tõlliste vallas. Külanõukogu pindala oli 133 km² (1977).
127 eKr
Aasta 127 eKr ehk ab urbe condita DCXXVII (627).
Köök (ansambel)
Köök on Eesti tantsumuusika ansambel. Ansambel asutati 2004.
Koosseis
Ansambli moodustavad Jaan Pehk (vokaal) ja Madis Aesma (klahvpillid).
Yoshio Okada
Yoshio Okada (jaapani keeles 岡田 吉夫 Okada Yoshio; 11. augustil 1926 Hyogos – 22. juunil 2002) oli Jaapani jalgpallur, kaitsja.
Koondisekarjäär
Jaapani jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1951–1954 7 mängu.
Tracy Morgan
pisi|Tracy Morgan (2009) Tracy Jamal Morgan (sündinud 10. novembril 1968 Bronxis NewYorgis) on Ameerika Ühendriikide koomik ja näitleja.
Sharmagne Leland-St. John
pisi|Sharmagne Leland-St. John '''Sharmagne Leland-St. John''' (sündinud 23. mail 1946 USA-s) on Ameerika Ühendriikide põlisameerika juurtega luuletaja.
Tema tuntuim luuletus on "I said coffee".
Charles Villmann
Charles Villmann (18. märts 1923 Pärnu – 25. märts 1992 Tõravere) oli eesti astronoom ja atmosfäärifüüsik.
Ta lõpetas Nõukogude armees teenimise kõrvalt kaugõppes Tallinna Pedagoogilise Instituudi.
Ta elas pikka aega Tõraveres ja töötas samas Astrofüüsika ja Atmosfäärifüüsika Instituudis.
Isiklikku
Villmann oli kaks korda abielus. Esimesest abielust Elvi Villmanniga (1946–1966) sündisid lapsed Peeli Mikelsaar (Villmann) (1948) ja Peeter Villmann (1949).
Aastal 1968 alanud teisest abielust Maie Villmanniga (Pabut) sündisid lapsed Olavi (1962), Christel (1968) ning kaksikud pojad Imre ja Steve (1972).
Mary Cyrene Burch Breckinridge
Mary Cyrene Burch Breckinridge (16. august 1826 Georgetown, Scott County, Kentucky – 8. oktoober 1907 University Heights, Bronx, New York) oli Ameerika Ühendriikide asepresidendi (1857–1861) ja Ameerika Riikide Konföderatsiooni sõjaministri (1865) John C. Breckinridge'i abikaasa.
Tangipahoa vald
Tangipahoa vald (Tangipahoa Parish) on 2. järgu haldusüksus (maakond) Ameerika Ühendriikides Louisiana osariigis.
Valla halduskeskus on Amite.
Ajalugu
Vald moodustati 1869. aastal.
Rahvastik
Arvestuslik rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga) :
Brandenburg-Preisimaa
Brandenburg-Preisimaa (saksa keeles Brandenburg-Preußen) on historiograafiline nimetus Brandenburgi Hohenzollernite varauusaegsele valdusele aastatel 1618–1701. Brandenburgi kuurvürstkonnal põhinev Hohenzollernite peaharu sõlmis abielu Preisimaa hertsogkonda valitseva haruga ja turvas sellega troonijärgluse seoses hilisema meesliini hääbumisega aastal 1618. Abielude sõlmimise teine tagajärg oli väikeste Reini vürstkondade Kleve, Marki ja Ravensbergi liidendamine pärast Xanteni rahu aastal 1614.
Vestfaali rahu järgi, mis lõpetas aastal 1648 Kolmekümneaastase sõja, sai Brandenburg Mindeni ja Halberstadti, samuti pärimisõiguse Taga-Pommeris (liidendati aastal 1653) ja Magdeburgi hertsogkonnas (liidendati aastal 1680). Brombergi lepinguga (1657), mis sõlmiti Teise Põhjasõja ajal, vabanesid kuurvürstid Poola läänisõltuvusest Preisimaa hertsogkonnas ning omandasid Lauenburgi ja Bütowi maad ja Draheimi. Saint-Germaini rahu (1679) laiendas Brandenburgi Pommerit Odra alamjooksuni.
17. sajandi teine pool pani aluse Preisimaa saamiseks üheks suurmänguriks Euroopa hilisemas poliitikas. Brandenburg-Preisimaa tärkavat sõjalist potentsiaali, mis põhines alalise armee asutamisel aastal 1653, sümboliseerisid laialt äramärgitud võidud Varssavi (1656) ja Fehrbellini (1675) all ning jälitamine üle Kura lahe (1678). Brandenburg-Preisimaa rajas ka laevastiku ja kolooniaid Brandenburgi Kullarannikul ja Arguinis. Friedrich Wilhelm, tuntud kui "Suur Kuurvürst", avas Brandenburg-Preisimaa peamiselt protestantlike põgenike suuremahulisele sisserändele ("Peuplierung") kogu Euroopast ("Exulanten"), kõige tuntumad, hugenottidest sisserändajad järgisid Potsdami edikti. Friedrich Wilhelm alustas ka Brandenburg-Preisimaa administratsiooni tsentraliseerimist ja mõisnike mõju vähendamist.
Aastal 1701 õnnestus Brandenburgi kuurvürstil Friedrich III-l saada endale tiitel Kuningas Preisimaal. Selle tegi võimalikuks Preisimaa hertsogkonna suveräänne staatus väljaspool Saksa-Rooma riiki ning Habsburgist keisri ja teiste Euroopa monarhide heakskiit liitude moodustamise käigus Hispaania pärilussõja ja Põhjasõja jaoks. Brandenburg-Preisimaad tuntakse seejärel tavaliselt Preisimaa kuningriigina või lihtsalt Preisimaana. Friedrich ja tema järglased jätkasid riigi tsentraliseerimist ja laiendamist, muutes Brandenburg-Preisimaa ajastule omase poliitiliselt kaugete vürstkondade personaaluniooni Berliinist juhitavaks provintside süsteemiks.
Rajamine Johann Sigismundi ajal (1618)
Brandenburgi margis valitses Hohenzollernite pealiin, kes olid aastast 1415 Saksa-Rooma riigi kuurvürstid. Aastal 1525 loodi Krakówi rahuga Saksa Ordu Riigi osalise ilmalikustamise järel Preisimaa hertsogkond. See oli Poola kuningriigi vasall ja seda valitses hertsog Albrecht, kes oli Hohenzollernite kõrvalharu liige. Oma ema Elisabethi (Brandenburgi Hohenzollern) mõjutusel sai Anna Maria von Braunschweig-Calenberg-Göttingen aastal 1550 Albrechti teiseks naiseks ja sünnitas talle troonipärija Albrecht Friedrichi. Aastal 1563 anti Poola krooni poolt Hohenzollernite Brandenburgi harule pärimisõigus. Albrecht Friedrich sai pärast Albrechti surma aastal 1568 Preisimaa hertsogiks. Tema ema suri samal aastal ja pärast seda ilmnesid tal psüühikahäired. Hertsogi haiguse tõttu valitses Preisimaad Albrechti vennapoeg Georg Friedrich (1577–1603). Aastal 1573 abiellus Albrecht Friedrich Marie Eleonore von Jülich-Kleve-Bergiga, kellega tal oli mitu tütart.
Aastal 1594 abiellus Albrecht Friedrichi siis 14-aastane tütar Anna Brandenburgi kuurvürsti Joachim Friedrichi poja Johann Sigismundiga. Abielu tagas pärimisõiguse Preisimaa hertsogkonnas, samuti Kleves. Pärast Georg Friedrichi surma aastal 1603 läks Preisimaa hertsogkonna valitsemine Joachim Friedrichile. Aastal 1603 sõlmiti Hohenzollernite vahel ka Gera leping, millega otsustati, et tulevikus ei jagata nende territooriume sisemiselt.
Brandenburgi kuurvürstid pärisid Preisimaa hertsogkonna pärast Albrecht Friedrichi surma aastal 1618, kuid hertsogkond jäi Poola vasalliks aastani 1656/7. Kuna Johann Sigismund sai aastal 1616 insuldi ja oli selle tagajärjel raske füüsilise, samuti vaimse puudega, valitses tema naine Anna Preisimaa hertsogkonda tema nimel kuni Johann Sigismundi surmani pärast teist insulti aastal 1619.
Georg Wilhelm, 1619–1640
pisi|200px|Brandenburgi kuurvürst [[Georg Wilhelm (Brandenburg)|Georg Wilhelm]]
Aastatel 1619–1640 oli Georg Wilhelm Brandenburgi kuurvürst ja Preisimaa hertsog. Ta püüdis, kuid edutult lõhkuda Saksimaa kuurvürstiriigi domineerimist Ülem-Saksi ringkonnas. Brandenburgi-Saksi vastuolu muutis ringkonna kaitse ebatõhusaks ja järgnevalt vallutas selle Kolmekümneaastase sõja ajal Albrecht von Wallenstein. Kuigi Georg Wilhelm oli varem kuulutanud neutraliteeti, sundis Wallensteini armee kohalolu ta Königsbergi lepinguga (1627) ühinema katoliiklik-keiserliku laagriga ja nõustuma garnisonidega. Kui Rootsi astus sõtta ja edenes Brandenburgi, kuulutas Georg Wilhelm taas neutraliteeti; siiski sundis Gustav II Adolf Georg Wilhelmit ühinema Rootsiga liitlasena, okupeerides olulise osa Brandenburg-Preisimaa territooriumist ja koondades armee Berliini linnamüüride ette. Georg Wilhelm ei sõlminud liitu, kuid andis Rootsile läbipääsuõigused, kaks kindlust ja raha-abi. Seejärel laastasid katoliiklikud armeed korduvalt Brandenburgi ja teisi Hohenzollernite maid.
"Suur Kuurvürst" Friedrich Wilhelm, 1640–1688
Kolmekümneaastase sõja ajal sai Georg Wilhelmi troonijärglaseks Friedrich Wilhelm, sündinud aastal 1620, kes sai tuntuks kui "Suur Kuurvürst" (Der Große Kurfürst). Noore kuurvürsti iseloomu kinnistasid kalvinistlik õpetaja Calcum, pikaaegne viibimine Hollandi Vabariigis tema suure ringreisi ajal ja sõjasündmused, millest kohtumine oma onu Gustav II Adolfiga Pommeris oli kõige muljetavaldavam.
Kolmekümneaastase sõja lõpetus
Friedrich Wilhelm võttis Brandenburg-Preisimaa üle sõjast põhjustatud poliitilise, majandusliku ja demograafilise kriisi ajal. Pärast pärandi saamist saatis uus kuurvürst Brandenburgi armee koju, kuid kutsus selle tagasi aastal 1643/44. Kas Friedrich Wilhelm sõlmis Rootsiga rahu ja neutraliteedi lepingu või mitte, on vaieldav: kuigi vastav 1641. aasta dokument on olemas, pole seda kunagi ratifitseeritud ja seda on korduvalt peetud võltsinguks.
Sel ajal domineerisid Põhja-Saksamaal Rootsi väed ja koos oma liitlase Prantsusmaaga oli Rootsi Vestfaali rahu garanteerija aastal 1648. Rootsi kavatsus kontrollida Läänemerd dominioonide rajamisega rannikul ("dominium maris baltici") nurjas Friedrich Wilhelmi ambitsioonid saavutada kontroll Odra suudme üle koos Stettiniga (nüüd Szczecin) Pommeris.
Vestfaali rahu kompenseeris Friedrich Wilhelmile Ees-Pommeri kaotuse ilmalikustatud Halberstadti ja Mindeni piiskopkondadega ja õigusega pärida samuti ilmalikustatud Magdeburgi peapiiskopkonna. Koos Halberstadtiga sai Brandenburg-Preisimaa ka mitmed väiksemad territooriumid: Derenburgi isandkonna, Regensteini krahvkonna, Klettenbergi isandkonna ja Lohra isandkonna. See oli peamiselt prantslaste jõupingutuste tõttu vastukaaluks Habsburgide keisri võimule tugevdada Hohenzollerneid, ja kuna Friedrich Wilhelm hindas neid territooriume madalamalt kui Ees-Pommerit, said need pikemas perspektiivis ühtse, domineeriva valduse loomise ehituskivideks Saksamaal.
Laostumine
Kõigist Brandenburg-Preisimaa territooriumidest oli Brandenburgi kuurvürstkond Kolmekümneaastase sõja lõppedes kõige laostunum. Juba enne sõda oli rahvastiku tihedus ja rikkus võrreldes keisririigi teiste territooriumidega kuurvürstkonnas madal ning sõda hävitas 60 linna, 48 lossi ja umbes 5000 küla. Keskmiselt 50% rahvastikust suri, mõnes piirkonnas jäi ellu vaid 10%. Maarahvastik vähenes surmade ja linnadesse siirdumise tõttu 300 000-lt enne sõda 75 000-ni pärast sõda. Tähtsates linnades Berliin-Kölnis ja Oderi-äärses Frankfurdis vähenes rahvastik vastavalt ühe kolmandiku ja kahe kolmandiku võrra. Mõned pärast sõda omandatud territooriumid olid samuti laostunud: Pommeris jäi ainult üks kolmandik rahvastikust elama ja Magdeburg, kunagi üks rikkamaid keisririigi linnu, põletati maani maha ja enamus rahvastikust tapeti. Kõige vähem kannatasid Preisimaa hertsogkond, kus sõda puudutas ainult ääremaad, ja Minden.
Vaatamata jõupingutustele laastatud territooriume taasrahvastada võttis aega 18. sajandi keskpaigani, et jõuda sõjaeelse rahvastiku tiheduseni.
Lehmasõda
pisi|200px|Alam-Reini hertsogkondade kaart
Juunis 1651 murdis Friedrich Wilhelm Vestfaali rahu sätteid sissetungiga Jülich-Bergi, mis piirnes tema valduse Kleve-Markiga Reini alamjooksul. Xanteni rahuga, mis lõpetas aastal 1614 Brandenburgi ja pfaltskrahvide vahel Jülichi pärilussõja, jagati vaenupoolte vahel korra ühendatud Jülich-Kleve-Bergi hertsogkonnad ja sealt alates valitsesid Jülich-Bergi Pfalz-Neuburgi katoliiklikud krahvid. Pärast Kolmekümneaastast sõda jäeti Pfalz-Neuburgi krahv Wolfgang Wilhelm kõrvale 1647. aasta lepingust Friedrich Wilhelmiga, mis soosis hertsogkondades protestante, samas Friedrich Wilhelm nõudis, et kokkulepet tuleb toetada. Usuliste motiivide kõrval oli Friedrich Wilhelmi sissetung suunatud ka territoriaalsele laienemisele.
Alaline armee
Tänu oma sõjakogemustele oli Friedrich Wilhelm veendunud, et Brandenburg-Preisimaad saab valitseda ainult alalise armeega. Traditsiooniliselt oli armee reservide suurendamine ja rahastamine seisuste privileeg, siiski nägi Friedrich Wilhelm ette seisustest sõltumatult rahastatavat alalist armeed. Tal õnnestus saada seisustelt nõusolek ja vajalikud rahalised vahendid landtagi seadusele 26. juulist 1653. Tema omalt poolt kinnitas mitmed rüütlite privileegid, sealhulgas maksusoodustus, kohtu- ja politseivõimu kinnitamine nende valdustes (Patrimonialgerichtsbarkeit) ja pärisorjuse (Leibeigenschaft, Bauernlegen) kinnitamine.
Algselt piirdusid seisuste sissemaksed kuue aastaga, siiski kohustas Friedrich Wilhelm seisusi jätkama makseid pärast seda ja lõi spetsiaalse ametkonna maksete kogumiseks. Maksed kinnitati seisuste poolt aastal 1662, kuid muudeti 1666. aasta seadusega kinnisvaramaksust aktsiisimaksuks. Aastast 1657 pidid linnad sõdurite asemel armeele rahaabi andma ja aastast 1665 võisid seisused sõdurite andmisest lisamaksetega vabaneda. Armeed suurendati esialgselt 8000 mehelt 1688. aastaks 25 000 – 30 000 meheni. Selleks ajaks oli Friedrich Wilhelm saavutanud ka oma teise eesmärgi, rahastada armeed seisustest sõltumatult. Aastaks 1688 ulatusid need sõjalised maksed märkimisväärse 1 500 000 taalrini või pooleni riigieelarvest. Armeele kindla, seisuste poolt puutumatu, majandusliku baasi tagamine oli Friedrich Wilhelmi administratiivreformide tähtsaim eesmärk. Ta käsitles sõjalist edu kui ainsat viisi saavutada rahvusvaheline maine.
Teine Põhjasõda
pisi|250px|[[Preisimaa seisused avaldavad austust valitseja Friedrich Wilhelm I-le Königsbergi lossis, 1663]]
Rootsi sissetung Rzeczpospolitasse järgmisel aastal käivitas Teise Põhjasõja. Friedrich Wilhelm pakkus Kuningliku Preisimaa linnadele kaitset Rinski lepinguga, kuid pidi alluma Rootsi sõjalisele ülemvõimule ja taandus oma Preisimaa hertsogkonda. Jälitatuna Rootsi vägede poolt Preisimaa pealinnani, tegi Friedrich Wilhelm rahu ja asus liitu Rootsiga, võttes Preisimaa hertsogkonna ja Ermlandi (Ermeland, Warmia) Königsbergi lepinguga jaanuaris 1656 kuningas Karl X Gustavilt lääniks. Liit osutus võidukaks juunis Varssavi lahingus, parandades kuurvürsti rahvusvahelist mainet. Jätkuv surve Karl X Gustavile põhjustas liidu säilimise kindlustamiseks novembris Labiau lepinguga tema nõustumise täieliku suveräänsusega Hertsoglikul Preisimaal ja Ermlandis Friedrich Wilhelmile. Rootsi ja tema liitlaste poolt detsembris sõlmitud Radnoti leping lubas võidu korral Suur-Poola Brandenburg-Preisimaale.
Kui Rootsi-vastane koalitsioon siiski ülemvõimu saavutas, vahetas Friedrich Wilhelm poolt, kui Poola kuningas Jan II Kazimierz Waza Brombergi lepinguga aastal 1657 kinnitas tema suveräänsust Preisimaal, kuid mitte Ermlandis. Hertsogkond tuli seaduslikult tagastada Poolale, kui Hohenzollernite dünastiline liin hääbub. Hohenzollernite suveräänsust Preisimaa hertsogkonnas kinnitati Oliwa rahuga, mis lõpetas aastal 1660 sõja. Brandenburg-Preisimaa kampaaniad Rootsi Pommeris ei põhjustanud jäävaid vallutusi.
Hollandi ja Skoone sõjad
Aastal 1672 puhkes Prantsuse-Hollandi sõda, millesse Brandenburg-Preisimaa oli kaasatud kui Hollandi Vabariigi liitlane. See liit põhines 1669. aasta lepingul ja põhjustas Prantsuse okupatsiooni Brandenburg-Preisimaa Kleve hertsogkonnas. Juunis 1673 hülgas Friedrich Wilhelm liidu Hollandiga ja sõlmis toetuslepingu Prantsusmaaga, kes vastutasuks lahkus Klevest. Kui Saksa-Rooma riik kuulutas Prantsusmaale sõja (Reichskrieg), vahetas Brandenburg-Preisimaa jälle poolt ja ühines keiserlike vägedega. Prantsusmaa survestas oma liitlast Rootsit aitama teda Brandenburg-Preisimaa ründamisega põhjast. Karl X Gustav, kes sõltus Prantsuse rahaabist, okupeeris aastal 1674 vastumeelselt Brandenburgi Uckermarki, avades Skoone sõja Saksa teatri (Brandenburgi-Rootsi sõda). Friedrich Wilhelm reageeris kiiresti ja marssis oma armeega Reini äärest Põhja-Brandenburgi ning põrkus kokku Rootsi armee tagalaga, kes oli Fehrbellini lahingus (1675) ületamas sood. Kuigi sõjalisest perspektiivist vaadates väike jagelus, oli Friedrich Wilhelmi võit tohutu sümboolse tähendusega. "Suur Kuurvürst" alustas vasturünnakut, jälitades taganevaid Rootsi vägesid läbi Rootsi Pommeri.
pisi|270px|vasakul|[[Jälitamine üle Kura lahe (1678):Friedrich Wilhelm jälitab Rootsi vägesid üle külmunud Kura lahe; Wilhelm Simmleri fresko, u 1891]]
Poola kuningas Jan III Sobieski kavatses taastada Poola ülemvõimu Preisimaa hertsogkonnas ja sõlmis sel eesmärgil 11. juunil 1675 liidu Prantsusmaaga. Prantsusmaa lubas abi ja rahastamist, kui Sobieski omakorda võimaldas Prantsuse värbajad Poola-Leedusse ja lubas abistada Ungari mässajaid, kes tõmbasid Habsburge eemale nende sõjast Prantsusmaa vastu. Et see plaan töötaks, pidi Poola-Leedu esmalt lõpule viima oma sõja Osmanite riigi vastu, mida Prantsuse diplomaatial vaatamata suurtele jõupingutustele ei õnnestunud saavutada. Tagatipuks olid Sobieski vastu paavst, Poola alamaadel, kes nägi Osmaneid suure ohuna, ning Berliini ja Viini poolt altkäemaksustatud Poola magnaadid. Poola-sisene katoliiklik opositsioon sekkumisele protestantlike Ungari mässuliste poolel lisas pahameelt. Seega, kui Żurawno rahu lõpetas aastal 1676 Poola–Türgi sõja, asus Sobieski keisri poolele ja Preisimaa kampaania plaanidest loobuti.
Aastaks 1678 oli Friedrich Wilhelm puhastanud Rootsi Pommeri ja okupeerinud enamuse sellest, välja arvatud Rügen, mis oli Taani-Norra käes. Sellele järgnes uus edu Rootsi vastu, kui Friedrich Wilhelm puhastas Preisimaa Rootsi vägedest sündmusega, mis sai tuntuks kui jälitamine üle Kura lahe. Siiski, kui Louis XIV lõpetas Nijmegeni rahulepingutega Hollandi sõja, saatis ta oma väed itta appi Rootsi liitlasele ja sundis Saint-Germaini rahuga (1679) Friedrich Wilhelmit sisuliselt taastama status quo ante bellum. Siiski andis Skoone sõda ainult väikesed territoriaalsed muudatused, liites kitsa riba Rootsi Pommerist Odra alamjooksu paremal kaldal Brandenburg-Preisimaa Pommerile, kuid sõda tõi kuurvürsti mainele suurt kasu.
Friedrich III (I), 1688–1713
Brandenburgi Friedrich III, aastast 1701 ka Preisimaa Friedrich I, sündis aastal 1657 Königsbergis. Juba oma isa viimastel valitsemisaastatel rajati sõbralikud suhted Prantsusmaaga pärast Saint Germaini (1679) mahajahtumist, mitte ainult hugenottide küsimuse tõttu. Aastal 1686 kaldus Friedrich Wilhelm Habsburgide keisri poolele, kellega ta 22. detsembril 1686 liidu sõlmis. Selles liidus loobus Friedrich Wilhelm õigustest Sileesiale Habsburgide kasuks ja sai vastutasuks Sileesia Schwiebusi krahvkonna, mis piirnes Neumarkiga. Friedrich III, kes viibis läbirääkimistel kroonprintsina, kinnitas Habsburgidele liidu jätkumist ka tema võimule saades ja sõlmis salaja leppe Schwiebusi tagastamisest Habsburgidele, mida ta aastal 1694 lõpuks ka tegi. Kogu tema valitsemisajal jäi Brandenburg-Preisimaa Habsburgide liitlaseks ja andis korduvalt vägesid võitluseks Prantsusmaa vastu. Aastal 1693 hakkas Friedrich III maad kuulama võimaluse osas tema staatuse tõstmisest Habsburgide õukonnas Viinis ja kuigi esimene katse oli edutu, jäi kuningaks tõusmine keskseks eesmärgiks tema tegevuskavas.
Kujuteldav staatuse tõus ei pidanud olema pelgalt dekoratiivne, vaid oli vajalik poliitilises konkurentsis püsimiseks. Kuigi Friedrich III kandis kuurvürsti tiitlit, saavutasid selle tiitli Kolmekümneaastase sõja ajal aastal 1623 ka Baieri Maximilian I, Vestfaali rahuga (1648) ka Reini pfaltskrahvid ja aastal 1692 ka Ernst August Hannoveri dünastiast. Seega kuulus varem eksklusiivsesse kuurvürstide klubisse nüüd üheksa liiget, kellest kuus olid ilmalikud vürstid, ja edasised muudatused näisid võimalikud. Kuurvürstide ringkonnas sai Saksimaa kuurvürst August Tugev aastal 1697 Poola krooni ja Hannoveri dünastia päris Briti krooni. Friedrich III perspektiivist tähendas seisak staatuses võimu kadu ja see perspektiiv näis olevat kinnitatud, kui Euroopa monarhid eirasid Brandenburg-Preisimaa nõudmisi Rijswijki rahuga (1697).
Preisimaa hertsogkonna näol valdas Friedrich III suveräänset territooriumi väljaspool Saksa-Rooma riiki, seal kavatses ta end kuningaks kroonida. Selle plaani otstarbekust laitsid mõned tema nõuandjad ja igal juhul oli kroon kasulik ainult siis, kui seda tunnistasid Euroopa valitsejad, kõige tähtsam neist Saksa-Rooma keiser. Aastal 1699 algasid uuesti läbirääkimised keiser Leopold I-ga, kes omakorda vajas liitlasi, kuna puhkemas oli Hispaania pärilussõda. 16. novembril 1700 kiitis keiser Friedrichi kroonimise heaks kroonitraktaadis (Krontraktat). Austusest Poola-Leedu vastu, kes valdas Kuningliku Preisimaa ja Ermlandi provintse, lepiti kokku, et Friedrich saab tiitli kuningas Preisimaal, mitte Preisimaa kuningas. Suurbritannia ja Hollandi Vabariik nõustusid enne kroonimist Friedrichi ülendamisega sarnastel põhjustel kui keiser.
pisi|400px|[[Friedrich I (Preisimaa)|Friedrich III (I) võidmine Königsbergis pärast tema kroonimist kui kuningas Preisimaal, 1701]]
28. jaanuaril õnnitles Friedrichit August Tugev, mitte küll kui Poola kuningas, vaid kui Saksi kuurvürst. Veebruaris nõustus Friedrichi ülendamisega Taani-Norra liidulootusega Põhjasõjas ja Moskva tsaaririik kiitis samuti heaks aastal 1701. Enamus Saksa-Rooma riigi vürste järgis neid. Karl XII tunnistas Friedrichi Preisimaa kuningaks aastal 1703. Aastal 1713 nõustusid Prantsusmaa ja Hispaania samuti Friedrichi kuningliku staatusega.
Kroonimisega ei nõustunud Saksa ordu, mis olenemata Preisimaa hertsogkonna ilmalikustamisest aastal 1525 säilitas nõude piirkonnale. Kõrgmeister protestis keisri kohtus ja paavst saatis ringkirja kõigile katoliiklikele valitsejatele mitte nõustuda Friedrichi kuningliku staatusega. Aastani 1787 räägiti paavsti dokumentides Preisimaa kuningatest kui "Brandenburgi markkrahvidest". Samuti ei nõustunud Friedrichi kuningliku staatusega Poola-Leedu aadel, kes nägi selles ohtu Poola provintsile Kuninglik Preisimaa, ja alles aastal 1764 nõustuti Preisimaa kuningavõimuga.
Administratsioon
16. sajandi keskpaigas olid Brandenburgi markkrahvid muutunud väga sõltuvaks seisustest (krahvid, isandad, rüütlid ja linnad, aga reformatsiooni tõttu aastal 1538 mitte vaimulikud). Markkrahvkonna tulusid ja kulusid, samuti markkrahvi rahaseisu hoidis enda kontrolli all Kreditwerk, kuurvürsti poolt mittekontrollitav institutsioon, ja seisuste Suur Komitee (Großer Ausschuß). See oli nii Joachim II poolt aastal 1541 tehtud järeleandmiste tõttu vastutasuks seisuste rahaabile; siiski läks Kreditwerk 1618. ja 1625. aasta vahel pankrotti. Markkrahvid said edaspidi anda veto seisustele kõigis asjades, mis puudutasid "riigi head või halba", kõigile õiguslikele kohustustele ja kõigile asjadele, mis puudutasid kuurvürsti kinnisvara pantimist või müüki.
Seisuste mõju vähendamiseks asutas Joachim Friedrich aastal 1604 nõukogu, mida kutsuti Geheimer Rat für die Kurmark ("Kuurvürstkonna Salanõukogu"), mis pidi seisuste asemel toimima kuurvürsti peamise nõukojana. Kuigi nõukogu loodi alaliselt aastal 1613, ei olnud tal Kolmekümneaastase sõja tõttu aastani 1651 mingit mõju.
Kuni Kolmekümneaastase sõja järgse ajani olid Brandenburg-Preisimaa territooriumid üksteisest poliitiliselt sõltumatud, neid ühendas vaid ühine feodaalisand. Friedrich Wilhelm, kes kujutas ette personaaluniooni muutmist reaaluniooniks, alustas aastal 1651 Brandenburg-Preisimaa valitsuse tsentraliseerimist püüdega rajada Geheimer Rat kui keskvõim kõigile territooriumidele, kuid see projekt osutus teostamatuks. Selle asemel jätkas kuurvürst kuberneride (Kurfürstlicher Rat) nimetamist igale territooriumile, mis enamalt jaolt oli Geheimer Rat liige. Kõige võimsamateks institutsioonideks territooriumidel jäid seisuste valitsused (Landständische Regierung, Oberratsstube Preisimaal ja Geheime Landesregierung Markis ja Kleves), mis olid kõrgeimad valitsemisorganid seoses kohtuvõimu, rahanduse ja haldusega. Kuurvürst püüdis tasakaalustada seisuste valitsusi Amtskammer kodade loomisega kuurvürsti domeenide, maksude kogumise ja privileegide haldamiseks ja koordineerimiseks. Sellised kojad loodi Brandenburgis aastal 1652, Kleves ja Markis aastal 1653, Pommeris aastal 1654, Preisimaal aastal 1661 ja Magdeburgis aastal 1680. Aastal 1680 tuli ka Kreditwerk kuurvürsti egiidi alla.
Friedrich Wilhelmi aktsiisimaks (Akzise), mis aastast 1667 asendas Brandenburg-Preisimaa alalise armee jaoks Brandenburgis seisuste nõusolekul kehtestatud kinnisvaramaksu, kehtestati kuurvürsti poolt ilma seisustega konsulteerimata. Teise Põhjasõja lõpp tugevdas kuurvürsti poliitiliselt, võimaldades tal aastal 1660 reformida Kleve ja Marki põhiseadust ning algatada aastal 1661 ametnike truudus temale ja sõltumatus kohalikest seisustest. Preisimaa hertsogkonnas kinnitas ta aastal 1663 traditsioonilised seisuste privileegid, kuid viimased nõustusid mööndusega, et neid privileege ei kasutata kuurvürsti suveräänsuse häirimiseks. Nii nagu Brandenburgiski, eiras Friedrich Wilhelm Preisimaa seisuste privileege kuurvürsti kehtestatud maksude kinnitamisel või vetostamisel: kui aastal 1656 kehtestati Akzise seisuste nõusolekul, kogus kuurvürst aastal 1674 esimest korda jõuga Preisimaa seisuste poolt mitte heaks kiidetud makse. Aastast 1704 vabastati Preisimaa seisused de facto nende õigusest kuurvürsti makse heaks kiita, samas kui ametlikult oli neil see õigus veel alles. Aastal 1682 viis kuurvürst Akzise sisse Pommerisse ja aastal 1688 Magdeburgi, samas kui Kleves ja Markis viidi Akzise sisse alles aastate 1716 ja 1720 vahel. Friedrich Wilhelmi reformide tõttu suurenes tema valitsemise ajal riigi sissetulek kolmekordselt ja maksukoorem inimese kohta ületas Prantsusmaa sama näitaja kahekordselt.
Friedrich III (I) valitsemise ajal jagati Brandenburg-Preisimaa territooriumid de facto monarhia provintsideks. Friedrich Wilhelmi testament oleks jaganud Brandenburg-Preisimaa tema poegade vahel, siiski sai esmasündinud Friedrich III keisri toetusega ainuvalitsejaks Gera lepingu põhjal, mis keelas Hohenzollernite territooriumide jagamise. Aastal 1689 loodi kõigi Brandenburg-Preisimaa territooriumide tarvis uus keskkoda Geheime Hofkammer (aastast 1713: Generalfinanzdirektorium). See koda tegutses kui territooriumide Amtskammer kodade ülim esindus. Ülemsõjakomissariaat (Generalkriegskommissariat) loodi teise keskse ametkonnana kohalike Kriegskommissariat ametkondade üle; see oli algselt seotud armee haldamisega, kuid aastaks 1712 muundus ametkonnaks, mis oli seotud ka üldiste maksu- ja politseiülesannetega.
Kaart
900px|Brandenburg-Preisimaa. Oranž: [[Brandenburgi kuurvürstkond; punane: Johann Sigismundi ajal; roheline/kollane: Friedrich Wilhelm I ajal]]
Religioon ja sisseränne
pisi|[[Potsdami edikt]]
Aastal 1613 pöördus Johann Sigismund luterlusest kalvinismi, kuid tal ebaõnnestus saavutada seisuste pööramine cuius regio, eius religio reegli kohaselt. Seega andis ta 5. veebruaril 1615 luterlastele usuvabaduse, samas kuurvürstide õukond jäi peamiselt kalvinistlikuks. Kui Friedrich Wilhelm I taastas sõjast laastatud Brandenburg-Preisimaa majandust, meelitas ta ümberasujaid kogu Euroopast, eriti usulist varjupaika pakkudes, kõige silmapaistvamalt Potsdami ediktiga, mis meelitas rohkem kui 15 000 hugenotti.
Laevastik ja kolooniad
Brandenburg-Preisimaa rajas laevastiku ja kolooniad Friedrich Wilhelmi valitsemise ajal. "Suur Kuurvürst" veetis osa oma lapsepõlvest Pommeri õukonnas ning sadamalinnades Wolgastis (1631–1633) ja Stettinis (1633–1635), ning seejärel õppis ta Hollandi Leideni ja Haagi ülikoolides (1635–1638). Kui Friedrich Wilhelm aastal 1640 kuurvürstiks sai, kutsus ta Hollandi insenere Brandenburgi, saatis Brandenburgi insenere Hollandisse õppima ja abiellus aastal 1646 Hollandi Oranje-Nassau dünastiast haritud krahvinna Luise Henriettega. Pärast Kolmekümneaastast sõda püüdis Friedrich Wilhelm koguda raha riigi ülesehitamiseks osalemisega ülemerekaubanduses, ja püüdis asutada Brandenburg-Preisimaa Ida-India kompaniid. Ta võttis endise Hollandi admirali Aernoult Gijsels van Lieri nõuandjaks ning püüdis veenda Saksa-Rooma keisrit ja keisririigi vürste osalema. Keiser siiski keeldus, kuna pidas ohtlikuks häirida teiste Euroopa suurriikide huve. Aastal 1651 ostis Friedrich Wilhelm Taanilt 120 000 riigitaalri eest Fort Dansborgi ja Tranquebari. Kuna Friedrich Wilhelm oli võimetu sellist summat maksma, palus ta projekti investeerida mitmel inimesel ja hansalinnal, kuid kuna ükski neist ei soovinud või ei suutnud anda piisavalt raha, tühistati tehing Taaniga aastal 1653.
Laevastik
Aastal 1675, pärast võitu Fehrbellini all ja Brandenburg-Preisimaa edu Rootsi Pommeris Skoone sõja ajal, otsustas Friedrich Wilhelm laevastiku rajada. Ta kutsus nõunikuks Hollandi kaupmehe ja reederi Benjamin Raule, kes pärast esimest isiklikku kohtumist Friedrich Wilhelmiga aastal 1675 asus aastal 1676 Brandenburgi ja sai Brandenburg-Preisimaa areneva laevastiku ja koloniaalettevõtmiste peategelaseks. Brandenburg-Preisimaa laevastik rajati kümnest laevast, mille Friedrich Wilhelm Raulelt rentis, ja saavutas esimese edu sõjas Rootsi vastu, toetades Stettini ja Stralsundi piiramist ning sissetungi Rügenile. Pillaus (nüüd Baltiisk) Ida-Preisimaa rannikul rajas Raule laevatehaseid ja laiendas sadamarajatisi.
Pärast Saint-Germaini rahu (1679) kasutati laevastikku Rootsi laevade kaaperdamisel Läänemerel ja aastal 1680 vallutasid kuus Brandenburg-Preisimaa laeva Oostende lähedal Hispaania laeva Carolus Secundus, et sundida Hispaaniat lubatud abiraha maksma. Hispaania laev sai uueks nimeks Markgraf von Brandenburg ("Brandenburgi markkrahv") ja sai lipulaevaks Atlandi laevastikule, mis oli mõeldud Hispaania hõbedalaevade vallutamiseks; laevastik ei olnud sellel missioonil edukas. Järgnevatel aastatel laevastikku laiendati ja laevade rentimise poliitika asendati laevade ehitamise ja ostmise poliitikaga. 1. oktoobril 1684 ostis Friedrich Wilhelm kõik renditud laevad 110 000 taalri eest. Smuti aastal 1684 asendas Ida-Friisimaa sadam Emden Pillaud Brandenburg-Preisimaa põhilise laevastikubaasina. Pillaust viidi osa laevatehasest, admirali maja ja tööliste puukirik Emdenisse. Kuigi Emden ei olnud Brandenburg-Preisimaa osa, omas kuurvürst lähedalasuvat Gretsieli lossi ja saavutas linnaga kokkuleppe hallata garnisoni ja sadamat.
Lääne-Aafrika Kullarannik (Großfriedrichsburg)
Aastal 1679 esitas Raule Friedrich Wilhelmile plaani rajada kolooniad Aafrika Guineas ja kuurvürst kiitis selle heaks. Juulis 1680 andis Friedrich Wilhelm vastavad käsud ja kaks laeva valiti välja kaubandussidemete loomiseks Aafrika hõimudega ja maade avastamiseks, kuhu kolooniad rajada. 17. septembril lahkusid fregatid Wappen von Brandenburg ja Morian Guineasse. Laevad jõudsid Guineasse jaanuaris 1681. Kuna Wappen von Brandenburg meeskond müüs tünni brändit aafriklastele territooriumil, mida haldas Hollandi Lääne-India Kompanii, konfiskeeris viimane märtsis laeva. Allesjäänud laeva Morian meeskonnal õnnestus kolme Guinea pealikuga sõlmida 16. mail leping, enne kui hollandlastel õnnestus laev rannavetest välja tõrjuda. See leping, ametlikult kaubanduskokkulepe, sisaldas klauslit pealike allutamisest Friedrich Wilhelmi ülemvõimu alla ja nõusolekut lubada Brandenburg-Preisimaal rajada sadam, ja seega peetakse seda Brandenburg-Preisimaa koloniaalajastu alguseks.
Arguin
pisi|300px|Fort [[Arguin (1721)]]
Teine koloonia rajati Arguini saarestikus Lääne-Aafrika rannikul (nüüd Mauritaania osa). Erinevalt Guinea kolooniast oli Arguin varem koloonia olnud: aastal 1520 rajas Portugal peasaarele kindluse, mis läks aastal 1580 koos Portugaliga Hispaania kontrolli alla. Aastal 1638 vallutas selle Hollandi Vabariik ja aastal 1678 Prantsusmaa, kes suurte ülalpidamiskulude tõttu sellest loobus ja varsti pärast seda kindluse lammutas. 27. juulil 1685 käivitati Friedrich Wilhelmi ja Raule poolt ekspeditsioon, mis võttis vabanenud koloonia 1. oktoobril üle. Seejärel ehitati kindlus üles ja loodi kontaktid pärismaise rahvastikuga. Prantsusmaa oli häiritud ja saatis laeva 1687. aasta lõpul kindlust tagasi vallutama, kuid Prantsuse fregati ja väiksema laeva rünnak löödi Brandenburg-Preisimaa garnisoni poolt tagasi. Võit parandas suhteid pärismaalastega, kellest paljud olid prantslaste poolt varem orjusse viidud. Kuigi Arguin ei omanud Großfriedrichsburgi majanduslikku tähtsust, arenes see ajutiselt maailma peamiseks kautšukisadamaks.
Kariibi meri
Aafrika kolooniad võimaldasid Brandenburg-Preisimaal osaleda Kolmnurkkaubanduses, veel ei olnud tal oma kaubapunkti Kariibi merel. Aastal 1684 keelduti Brandenburg-Preisimaale müümast Prantsuse saart Saint Vincenti. Novembris 1685, pärast tulutut katset osta Taani-Norralt Saint Thomas, sõlmiti Brandenburgi-Taani kokkulepe, mis võimaldas Brandenburgi Aafrika Kompaniil rentida osa Saint Thomase saarest 30 aastaks, samas suveräänsus jäi Taanile ja administratsioon Taani Lääne-India ja Guinea Kompaniile. Esimene Brandenburgi laev saabus aastal 1686 koos 450 orjaga Großfriedrichsburgist. Brandenburg-Preisimaale eraldati pealinna Charlotte Amalie lähistel ala, mida kutsuti Brandenburgery, ning muud territooriumid nimega Krum Bay ja Bordeaux Estates kaugemal läänes. Aastal 1688 elas Brandenburgi valdustes 300 eurooplast ja mitusada orja. Novembris 1695 rüüstasid Prantsuse väed Brandenburgi (mitte Taani) kolooniat. Aastal 1731 muutus Brandenburg-Preisimaa kompanii Saint Thomasel maksejõuetuks ja lahkus saarelt aastal 1735. Tema viimased varad müüdi oksjonil aastal 1738.
Brandenburg-Preisimaa püüdis aastal 1687 omandada Krabisaart, kuid saart tahtsid ka Taani, Suurbritannia ja Hispaania, ja kui teine ekspeditsioon aastal 1692 leidis saare Taani käes olevat, plaanist loobuti. Aastal 1689 annekteeris Brandenburg-Preisimaa Peteri saare, kuid väike kalju osutus kaubandusele või asustamisele kõlbmatuks. Aastal 1691 nõustusid Brandenburg-Preisimaa ja Kuramaa hertsogiriik Tobagot jagama, kuid kuna Kuramaa oli saarelt lahkunud ja selle oli vahepeal hõivanud Suurbritannia, kokkulepe tühistati ning läbirääkimised Suurbritanniaga ei andnud tulemusi. Aastal 1695 püüdis Brandenburg-Preisimaa hõivata Tortolat, kuid Suurbritannia keelas nende asustuse. Samuti keeldus Suurbritannia müümast Sint-Eustatiust aastal 1697.
Raubatsi järv
Raubatsi järv (ka Pärtli järv) on järv Valga maakonnas Valga vallas Koikkülas. Veekogu pindala on 2 ha.
72. üksik mehhaniseeritud brigaad
72. üksik Mustade zaporožlaste nimeline mehhaniseeritud brigaad (ukraina keeles 72-га окрема механізована бригада імені Чорних Запорожців) on Ukraina relvajõudude väeüksus, mis paikneb Bila Tserkvas.
Ajalugu
12. juunil 2014. aastal alustas brigaad Donbassis koos 51. mehhaniseeritud brigaadi, 79. dessantbrigaadi ning hiljem liitunud teiste üksustega operatsiooni, mille eesmärk oli saavutada kontroll riigipiiri üle Donetski oblasti Amrosijivka piirkonnas ning Luhanski oblasti Izvarõne piirkonnas.
Brigaadi kehtiv nimetus pärineb 2019. aastast. Üksus on osalenud Ühendjõudude operatsioonis.
2022. ja 2023. aasta sõjategevus
2022. aasta märtsis osales Kiievi oblastis lahingutes Venemaa Relvajõudude vastu. Täpsemalt osales üksus Kiievi kaitsmises. 10. märtsil 2022 tegi üksus koostöös polguga Azov Vene tankikolonnile Skõbõni küla juures varitsuse. Alates 2021. aastast brigaadi juhtinud polkovnik Oleksandr Vdovõtšenko asemel asus 2022. aasta augustis brigaadi juhtima polkovnik Ivan Vinnik. 2023. aasta jaanuaris sõdis brigaad Vuhledari piirkonnas.
Lenini monument Kiievis
Lenini monument Kiievis oli Vladimir Leninile pühendatud mälestusmärk, mis asus Ukraina pealinnas Kiievis aastatel 1946–2013.
Monumendi autor oli skulptor Sergei Merkurov.
128 eKr
Aasta 128 eKr ehk ab urbe condita DCXXVI (626).
Jim Florentine
Jim (õieti James) Florentine (sündinud 18. augustil 1964) on Ameerika Ühendriikide näitleja.
Projektitsükkel
Projektitsükkel (inglise keeles project cycle) on omavahel seostatud tegevuste jada, mis jaguneb kolmeks faasiks: (1) strateegiline planeerimine; (2) teostamine; (3) hindamine.
Projektijuhtimise meetodit iseloomustab projektitsükkel (project cycle), mille kohaselt on igasuguste eesmärgistatud ja ressurssidega seotud (aeg, raha, inimesed) tegevuste elluviimine omavahel loogiliselt seotud. Üks viis enda töö planeerimiseks on kasutada projektijuhtimise meetodit. See koosneb kolmest peamisest osast ning oma lihtsa, loogilise ja alati ühesuguse struktuuri tõttu võib seda edukalt kasutada nii oma sünnipäevapeo, korteriremondi kui ka töö planeerimiseks. Iga põhjalikult läbitud eelnev etapp lihtsustab järgneva läbiviimist (tegevuste elluviimine läheb seda hõlpsamalt, mida põhjalikumalt on need eelnevalt planeeritud; analüüsi ja aruandlust on lihtsam koostada, kui ressursside kasutamine ja tegevuste kulg on sisuliselt ja vormiliselt dokumenteeritud ja salvestatud; vajadust uute tegevuste järele on lihtsam põhjendada, kui nende aluseks on analüüs varasemast kogemusest)
Projekt
on kaasaegses tähenduses ühekordne, tavaliselt erinevate valdkondade piire ületav ning oluline ettevõtmine selgelt piiritletud, ajaliste raamide ja ressurssidega. Praktikas kasutatakse sõna „projekt“ väga paljudel juhtudel valesti. Igat ühekordset tegevust ei pea alati projektiks nimetama, eriti kui sel puuduvad mõned olulised projekti tunnused. Projekt võib-olla ajutine sotsiaalsüsteem nagu töösüsteemid, mille moodustavad meeskonnad organisatsioonides või nende vahel, et täita konkreetseid ülesandeid ajapiirangute piires. Projekt tuleb ladinakeelsest sõnast projectus, mis tähendab etteheiteid, esile paisatud. Projektide iseloomu peegeldab see sõna päris täpselt. Kutsuvad ju kõik projektid mingil kujul esile muutusi, täiustusi või edasiarendusi ja samas on nad kõik suunatud ettepoole – tulevikku. Seega võib öelda, et kõik projektid on suuremal või vähemal määral arendusliku iseloomuga. Läbi projektide käivitamise püütakse leida lahendusi erinevatele probleemidele või arenguvajadustele. Projektil on kindel elukäik, algus ja lõpp mida nimetatakse dünaamiliseks süsteemiks, projektil on finantseerimises eelarve. Et kindlustada projekti lõpetamine õigeaegselt ja eelarve piires, on vaja organisatsiooni ja projekti korraldamist, igast projektist peab maha jääma dokumentatsioon. Projekti plaani põhjal eraldatakse tavaliselt igale projektile oma eelarve. Tavaliselt ei ole see eelarve lihtsalt prognoos, vaid väga rangelt paika pandud algtingimus. Seetõttu soovitatakse projekti eelarvet koostades kulu alati lahti kirjutada projekti ülesannete ja kuluartiklite lõikes.
projektitsükli järjestus ideede arendamine, vajaduste analüüs, tegevuste ja ressursside planeerimine --> tegevuste elluviimine, ajakava, eelarve, meeskonna-, ja muudatustejuhtimine --> analüüs, hindamine ja aruandlus. samuti saab seda tsüklit teha ka lihtsamalt. üheks võimaluseks on tsükkel panna kirja nii: idee --> partnerid --> taotlus --> rahastus --> tegevused --> aruanne.
Projektitsükliga seotud mõisted:
Projekt on tegevuste kogum, mida seob teatud ajaperiood ja mida viiakse ellu ainulaadse tulemuse saavutamiseks, milleks on tavaliselt püsiv kvalitatiivne muutus, uus teenus või toode. Mitte kõik eesmärgistatud protsessid pole projektid. Projekti iseloomustavad kolm piiravat tegurit: aeg, ressurss ja tulemus.
Aeg: Projekt toimub kindlas ajaraamis. Tal on konkreetne algus ja lõpp, mis määratleb tulemuste saavutamiseks antud ajavahemiku.
'Ressurss Projekti käsutuses on eelnevalt kokkulepitud ressurss, mille väärtus on rahaliselt mõõdetav ning mis moodustab projekti eelarve. Ressursiks võivad olla nii inimesed, töövahendid, ruumid kui ka muud materiaalsed väärtused.
Tulemus Projekti oodatav tulemus on kolmas tegur, mis määratleb projekti piirid. Tulemust kirjeldatakse eesmärkide ja väljundite kaudu. Kirjeldus peab olema võimalikult täpne, sisaldama nii kvantitatiivseid kui kvalitatiivseid näitajaid, milleni projekti teostamise kaudu tahetakse jõuda.
Projektitsükli faasid
Projektitsükli faasid võimaldavad projekte arendada süsteemselt, pidades konsultatsioone kõikide asjasse puutuvate sidusgruppidega. Projektitsükli iga faasi ning etapi lõpuks defineeritakse olulised järeldused ja otsused, lisainfo hankimise vajadused ning konkreetsed tulemused. Faasid on progresseeruvad, mis tähendab, et iga faas peab olema enne järgmise algust lõpetatud. Seega on võimalik algselt ettenägematuid probleeme ja küsimusi tuvastada, nende mõju järgmiste faaside jaoks läbi kaaluda ning sellele vastavalt tegutseda. Näiteks kui strateegilise planeerimise faasis toimuvad olulised poliitilised või majanduslikud muutused, tuleb anda hinnang nende tõenäolisele mõjule mistahes planeeritud projektide elluviimisel. Vajadusel saab siis järgmisesse faasi sisse viia muutused.
Programmeerimise etapis määratakse kõrgeimal võimalikul tasemel kindlaks poliitilised suunad, prioriteedid ja üldised eesmärgid. See tasand esindab pigem püüdlusi kui konkreetseid tegevusi.
Määratlemise etapis arendatakse ideid edasi, konsulteeritakse nii kasusaajate kui teiste sidusgruppidega. Kollektiivselt viiakse läbi konteksti-, probleemi- ja riskide analüüs.
Kavandamise etapis vormistatakse väljavalitud ideed konkreetseteks programmideks või/ja projektideks.
Ressursside planeerimise etapis määratletakse projektide rahalised vajadused ning sobitatakse kasutada olevate vahenditega. Vahendite nappuse korral tehakse valik kõige olulisemate projektide vahel.
Strateegilise planeerimise faasi lõpuks on projektid kindlaks määratud ja finantseerimine kokku lepitud.
Teostamise faas