cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dylan Walsh
Dylan Walsh (sündinud 17. novembril 1963 Los Angeleses) on Ameerika Ühendriikide näitleja. Teda tuntakse eelkõige tema rolli järgi dr Sean McNamara'na teleseriaalis "Nip/Tuck".
Samuel Sommer
Samuel Sommer (4. august 1872 – 29. juuni 1940) oli eesti ja setu rahvaluule koguja ning Venemaa eestlaste välisasunduste uurija. Olles suure osa oma elust tegelenud setode ja Petserimaaga ning üheks juhtivaks läbiviijaks perekonnanimede panemisele Setumaal, oli Sommer tuntud ka kui "setode ristiisa."
Oroville'i pais
Pais takistab kalade rännet kudemisaladele jõe ülemjooksul, lisaks mõjutab kontrollitud vooluhulk otseselt Featheri jõe kaldaäärse ala ökosüsteemi. Kalade migratsiooniolukorra leevendamiseks on jõele rajatud lõhe- ja vikerforellikasvandus.
Ajalugu
Oroville'i paisu hakati ehitama aastal 1961. Ehituse käigus esines üleujutusi. Pais valmis 1967 ning hakkas elektrit tootma 1968. Valmimise järel oli see USA suurim maa-alune elektrijaam. Seal on kolm 132 MW turbiini ja kolm 141 MW pump-generaatorit. Maksimaalne koguvõimsus oli 819 MW. Jaam saab vajadusel pumbata vett üles Oroville'i järve.
1968. aastast on Oroville'i paisu tõttu ümber suunatud osa Featheri jõe vooluhulgast California akvedukti, mis varustab veega San Joaquini orgu nii põllumajanduse kui ka tööstuste tarbeks. Pais on väidetavalt peatanud ligi 1,3 miljardi dollari väärtuses kahjusid aastatel 1987–1999.
Veebruaris 2017 tekkis kriisiolukord, kui paisu põhiline ja hädaolukorra liigveelase said kahjustada ning ilmnesid probleemid ülevoolupaisuga. Selle tõttu evakueeriti allavoolu jäävatelt aladelt 188 000 inimest. Pärast veetaseme stabiliseerumist lubati inimestel oma kodudesse naasta.
Kee-palvehernes
Kee-palvehernes  (Abrus precatorius) on taimeliik kaheiduleheliste klassi oalaadsete seltsi liblikõieliste taimede sugukonnas.
Alamliigid
Veebipõhises taksonoomilsies andmebaasis CoL liigitatakse kee-palvehernel järgmisedalamliigid:
Botaaniline lühikirjeldus
Kee-palvehernes on heitlehine või pooligihaljas liaan, mille harud võivad kasvada 1–4 m pikkusteks. Kee-palveherne õied on kahvaturoosa või roosakas-punase värvusega.
Vili on kaunvili, milles on 4–6 punakat munakujulist seemet, mille tipus on must laik. Seemned võivad olla ka valget, musta ja oranži värvi.
Levik
Kee-palvehernes kasvab looduslikult Ida-Indias, Vietnamis, Sri Lankas ja Himaalajas. Kultuurtaimena kasvatatakse paljudes troopilise kliimaga piirkondades.
Kee-palveherne kasutamine
Meditsiinis kasutatakse droogina kee-palveherne juuri ja seemneid (Abri precatorii semen).
Seemned (ka juured) sisaldavad inimestele ja hobustele toksiinina toimivaid aineid, mis võivad süües surmavalt mürgisteks osutuda (toime omistatakse abriinile (lektiin) inimese letaane doos 0,1–1 μg/kg): inimese annus võib avalduda juba 1-2 seemne läbi aga ka alkaloididele ja glükosiididele (abramiin) jm.
Taim evib inimkehas malaaria-, bakterite- ja allergiavastaseid toimeid ning seda on kasutatud ka süüfilise ravis.
India ja Tiibeti meditsiinis valmistatakse seemnetest rasestumisvastaseid ja aborti põhjustavaid vahendeid, välipidiselt kasutatakse neid aga juuste väljalangemise, nahahaiguste ja pidalitõve korral.
Kasurid
Kasurid ehk kasutoovad organismid on põllumajanduses ja aianduses need selgrootud, kes tolmeldavad taimi, on taimekahjurite vaenlased, soodustavad mulla tekkimist jne.
Kasuritele vastanduvad kahjurid.
Tume-võrgendivaablane
Tume-võrgendivaablane (Pamphilius sylvaticus) on kiletiivaliste seltsi kuuluv putukaliik.
Putukat on ka Eestis.
Ligist
Ligist on vald (Marktgemeinde) Austrias Steiermargi liidumaal Voitsbergi ringkonnas.
pisi|
Ligist asub Lääne-Steiermargi eelmäestikus.
Ruskeala marmorikarjäär
pisi|Üleujutatud Ruskeala marmorikarjäär pisi|Ruskeala endise marmorikaevanduse maapealne osa Ruskeala marmorikarjäär on marmorikarjäär Karjala Vabariigis Sortavala rajoonis.
Kaevanduse rajamist alustati 1765. aastal. Ruskeala marmorit on kasutatud Iisaku ja Kaasani katedraali seintel, sellega on kaunistatud Ermitaaži aknaid, metroojaamu ja muid Peterburi ehitisi. Marmorit on kaevandatud mitmekihiliselt kuni 60 m sügavusest.
Endise marmorikaevanduse ümber on kõrgele kaldapealsele, piiretega alale rajatud valgustatud teedega mägine park. Turistidele avatud mitmekümnemeetrises sügavikus asuva karjääri pikkus on kuni 450 m, laius 60–100 m ja sügavus 30–50 m. Karjäär on täitunud Tohmajoki jõeveega sestpeale, kui soomlased selle Talvesõja aegu õhkisid. Marmorikarjääri pole enam võimalik tühjaks pumbata. Maapealsest kaevandusest on näha üksikuid paljandeid ja lahtimurtud tükke. Ruskeala karjääridest on saanud 1998. aastast Venemaa looduskaitseala, mida saab aastaringselt külastada. Sügava veekihi all võivad sukeldujad leida soomlaste mahajäetud kraana ja veoauto. Ruskeala park asub samanimelises külas Karjala Vabariigis, mis jääb Värtsilä piiripunktist 27 ja Sortavala linnast 1 km kaugusele.
Tärna kirik
pisi|Tärna kirik Tärna kirik asub Tärnabys Storumani vallas Rootsis.
Kirikut hakati ehitama 19. mail 1897, 10. juulil 1908 pühitses selle sisse piiskop Olof Bergqvist.
Põiktänav
Põiktänav on suurema tänavaga ristuv väiksem tänav.
Põiktänavaid võidakse nimetada ristuva suurema tänava järgi, näiteks Nikolai Lunini tänava põiktänav on Nikolai Lunini põik.
Kahe keha probleem
pisi
Kahe keha probleem (inglise two-body problem) tähendab klassikalises mehaanikas ülesannet, kus tuleb määrata kahe vastastikmõjus oleva punktobjekti liikumine; n keha probleemi erijuht.
Klassikaline näide on ümber planeedi tiirlev satelliit.
Enno Eesmaa
Enno Eesmaa (aastani 1937 Heinrich Esberg; 15. september 1917 Tamsalu – 2. detsember 1996 Tallinn) oli eesti laulja (tenor).
Ta õppis laulmist aastatel 1940–1945 Tallinna Konservatooriumis Aleksander Arderi ja Tiit Kuusiku klassis.
Marly kanton
Marly kanton on kanton Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus. See moodustati 2014. aasta kantonireformiga, mis jõustus 2015. aasta märtsis. Kantoni keskus on Marly.
See koosneb järgmistest valdadest:
Enno Eesmaa
Enno Eesmaa suri 2. detsembril 1996 Tallinnas ja ta maeti 5. detsembril 1996 Metsakalmistule.
Isiklikku
Tema poeg Enn Eesmaa on poliitik ja endine teleajakirjanik, tütar Andra Veidemann on etnoloog ja poliitik.
Läti Vikipeedia maraton
pisi|Maratoni plakat [[Riias (märts 2015)]] Läti Vikipeedia maraton (läti keeles Latvijas Vikipēdijas maratons) oli lätikeelse Vikipeedia kogukonna ja mitme ettevõtte (eestvedajaks Norvik Banka) algatus, mille eesmärk oli täiendada lätikeelset Vikipeediat ja Läti 100. aastapäevaks (18. november 2018) jõuda selles Vikipeedias 100 000. artiklini. Algatuse eesmärkide seas on ka väärtustada läti keelt ja julgustada lätikeelse Vikipeedia kasutamist hariduses.
Maraton algas 11. märtsil 2015 ja kestis 18. novembrini 2018. Maratoni alguse ajal oli lätikeelses Vikipeedias 59 000 artiklit. 2018. aasta juuli seisuga oli seal Vikipeedias 86 000 artiklit. 100 tuhande artiklini jõuti 24. jaanuaril 2020.
Bradley (eesnimi)
Bradley on mehenimi.
Bradley asemel või hüüdnimena kasutatakse tihti nime Brad.
Tšajan
Tšajan (tatari keeles Чаян, 'skorpion') on Tatarstanis Kaasanis ilmuv huumori- ja satiiriajakiri. Ajakiri ilmub tatari ja vene keeles üks kord kuus.
Ajakiri hakkas ilmuma 1923. aasta jaanuaris. Seoses sõja algusega katkes ilmumine 1941. aasta suvel, see taastati 1951. aasta detsembris.
Venekeelne paralleelväljaanne ilmub alates 1956. aastast.
Bruce Lee ausammas
Bruce Lee'le püstitatud ausambad asuvad:
Bradano
Bradano (ladinakeelne nimi Bradanus) on jõgi Lõuna-Itaalias Basilicata ja Puglia maakonna Potenza, Matera ja Taranto provintsis.
Bradano on Basilicata maakonna pikkuselt kolmas jõgi (Basento ja Agri järel) ning valgla suuruselt Basilicata suurim jõgi (2010 km² valglast asub Basilicatas, 755 km² Puglias).
Jõe läte on Monte Carmine nõlvadel Aviglianos, Possidentest edelas, Paoladoce ja Canestrella küla vahel. Bradano suubub Aadria mere Taranto lahte Metapontost lõunas.
Bradano teele rajatud paisude ette jäävad Acerenza ja San Giuliano veehoidla.
Annenhof
Annenhof võib tähendada järgmist:
Dispositsioon (õigusteadus)
Dispositsioon (ingl disposition) on õigusteaduses õigusnormi osa, mis osutab õigustele ja kohustustele, mida õigussubjekt peab hüpoteesi tingimuse korral järgima. Seega tähendab nimetatud normiosa seda, milline peab olema inimese käitumine, kui ta on sattunud hüpoteesis kirjeldatud olukorda. Dispositsioon on õigusnormi struktuuri osa, mis näitab võimalikku, vajalikku või keelatud käitumist. Enamasti asub see õigusnormis teisel kohal: „Kui (hüpotees) ..., siis (dispositsioon) ..., vastupidisel juhul (sanktsioon) ...“ Sellist õigusnormi ülesehitust nimetatakse klassikaliseks ehk loogiliseks struktuuriks. Täielikud õigusnormid on faktiliselt kaheelemendilised ning sellisel juhul on dispositsioon koos sanktsiooniga õiguslik tagajärg, mis saabub õiguspäraselt käitudes. Sanktsiooni puhul saabub õiguslik tagajärg siis, kui toime on pandud õigusrikkumine.
Dispositsiooni liigid
Dispositsiooni võib liigitada nelja moodi: määratletuse astme, iseloomu, väljendamisviisi ning käitumise liigi arvu põhjal.
Dispositsioon karistusõiguses
Karistusõiguses on dispositsioon teokirjeldus ehk süüteokoosseis ning see sisaldub koos sanktsiooniga karistusseadustiku eriosa normides (näiteks § 118 lg 1 – raske tervisekahjustuse tekitamine). Neid kahte õigusosa elementi on eriosast kerge leida. Meeles tuleb pidada aga seda, et dispositsioon pole mitte regulatiivne keelunorm, vaid keelatud ja karistatava teo kirjeldus.
Karistusseadustiku üldosa normides ei leidu dispositsiooni karistusõiguses kasutatava definitsiooni kujul. Seda elementi ei ole karistusõiguse õigusriiklike aluste ja muid üldpõhimõtteid käsitlevates normides, samuti regulatiivsetes või definitoorsetes normides. Üldosas esineb aga klassikalise struktuuriga norme (näiteks § 28 – hädakaitse). Seega on dispositsioon esindatud seal kui õigusnormi osa, mis näitab võimaliku, vajaliku või keelatud käitumist.
EuroLOT
EuroLOT oli Poola lennufirma, mille peakorter asus Varssavis. Lennufirma kodulennujaam oli Varssavi Frédéric Chopini lennujaam.
Ajalugu
EuroLOT asutati 19. detsembril 1996, regulaarlende alustas 1. juulil 1997.
Lennufirma lõpetas tegevuse 31. märtsil 2015.
Lennukipark
thumb|Eurolot Bombardier Q400 EuroLOT-il olid järgmised lennukid (2013. aasta oktoobri seisuga):
Tabulaadid
Tabulaadid ehk põhik-korallid ehk kärgkorallid (Tabulata) on ainuõõssete hõimkonda õisloomade klassi kuuluv koloonialiste korallide alamklass (vahel selts), mis asustas vanaaegkonna madalmeresid.
Tabulaadid elasid ordoviitsiumi algusest permi ajastu lõpuni. Vanimad perekonnad on Lyopora, Eoflecheria, Saffordophyllum ja Protaraea. Harilikumad perekonnad fossiilse materjali seas on Aulopora, Favosites, Halysites, Heliosites, Pleurodictyum, Sarcinula ja Syringopora.
Baltimaadest ja Skandinaaviast on tabulaate leitud alates ülemordoviitsiumi Oandu lademest. Eestis on kirjeldatud 317 liiki tabulaate. Kõige rikkalikumad korallide leiukohad asuvad siluri ladestu avamusalal Saaremaa pankadel. Hiiumaa rannad on rikkalikud ordoviitsiumi ajastu korallide poolest.
Ehitus
Tabulaatide lubiskelett koosneb kaltsiidist ning on üsna lihtsa ehitusega. Enamasti on pikilõikes näha horisontaalsed alused ehk põhikud, millele kinnitusid käsihaarmetega loomikud. Loomikud elasid prismalistes või silindrilistes kambrikestes. Kambrikesi eraldavates seintes asuvad eri pikkusega plaatjad või ogajad septid ehk vaheseinad. Hilisematel tabulaatidel on kambrikeste seintes neid ühendavad poorid või kanalid. Tabulaatide toes tekkis loomikute elutegevuse käigus eritatud lubiainest.
Eluviis
Tabulaadid on kinnituva eluviisiga madalmeredes elutsenud organismid. Nad moodustasid muistsete riffide karkasse ning kohati paiknesid merepinnal hajusalt.
Kõik tabulaadid on koloonialise eluviisiga ning neil oli kaks kasvustrateegiat. Külgmise kasvu puhul kasvasid uued kambrikesed koloonia äärtest. Mediaalse kasvu puhul kasvasid uued kambrikesed vanemate kambrikeste vahelt. Mõned tabulaadid said kasvada ainult ühel viisil, teised said kasvustrateegiat arengu käigus muuta.
Massiivse toesega tabulaadid sisaldasid tihti endosümbionte nagu kornuliidid (Cornulitida) ja Chaetosalpinx. pisi|Ristlõige tabulaadist
Ökoloogia
Suuremaid tabulaate võib leida korall-stromatoporiitide riffidest. Selles koosluses ei olnud tabulaadid otseselt rifimoodustajad, sest neil puudusid vahendid pehmele merepõhjale kinnitumiseks ning selle asemel alustasid oma kolooniaid stromatopooride pinnalt. Arvatakse, et tabulaatide limiteeritud edu hilises vanaaegkonnas võibki osaliselt olla seotud stromatopooride väljasuremisega hilisdevonis. Stromatopooride puudumine ökosüsteemis vähendas tabulaatidele sobilikke elupaiku ning see võis kahandada nende konkurentsivõimet. Teiseks tabulaatide väljasuremise põhjuseks peetakse meretaseme tõusu devonis.
Väiksemad tabulaadid esinesid enamasti sügavamates vetes ning puu- või põõsakujulised tabulaadid olid omased vähese energiaga keskkonnale. Ordoviitsiumi ja varasiluri väikesemõõtmelised tabulaadid moodustasid tihti iseloomuliku koosluse varaste üksikeluliste rugoosidega (Rugosa). Ka hilisemates kivimites esinevad need kaks sageli koos. See näitab, et rugoosidel ja tabulaatidel olid sarnased elupaigaeelistused. Üldiselt elasid mõlemad tänapäeva korallide oludega sarnastes tingimustes, kuigi viimased võivad asustada ka energiarikkamaid keskkondasid kui rugoosid ja tabulaadid omal ajal seda tegid.
Evolutsioon
Vanimad tuntud korallid on tabulaadid, mida on leitud Kanada alamordoviitsiumi lubjakividest. Oletatavaid tabulaatide esivanemaid on tegelikult leitud juba kambriumi ladestust, kuid nende taksonoomiline kuuluvus on halva säilivuse tõttu kaheldav. Tabulaatide ja nende sõsartaksoni rugooside evolutsioon on sarnase mustriga. Keskordoviitsiumiks, millal ilmusid esmased rugooside esindajad, oli tabulaatide vormide hulk juba saavutanud oma maksimumi. Tabulaadid olid silurieelsel ajal arvukamad kui rugoosid, kuid hilisordoviitsiumi väljasuremine mõjutas neid eelmistest enam ning rugoosid saavutasid ülekaalu. Enda mitmekesisuse järgmisse tippu evolutsioneerusid tabulaadid keskdevonis, mille järel läbisid hilisdevonis rugoosidega samaaegselt katastroofilise languse. Sellest nad ei taastunudki, kuigi jätkasid oma eksistentsi permi-triiase väljasuremiseni.
Meredes domineerisid läbi aja erineva ehitusega tabulaadid. Varaordoviitsiumist varasilurini olid tavalisemad heliolitiidid. Neile järgnesid devonis favositiidid ning pärast devonit süringoporiidid. Fossiilne materjal näitab tabulaatide varaordoviitsiumis saavutatud vormide mitmekesisuse langust ajas ning üldist trendi massiivsetest vormidest rohkem avatud ja püstiste vormide suunas.
Stratigraafia
Eestis on tabulaate kasutatud Eesti, Rootsi ja Norra samavanuseliste kihtide rööbistamiseks.
Uurimismetoodika
pisi|Pikilõige tabulaadist pisi|Ristlõige tabulaadist Tabulaatide väliskuju on väga varieeruv ning koloonia pinda mikroskoobiga uurides võivad olulised detailid jääda märkamata. Selle vältimiseks tehakse tabulaatide uurimiseks õhikuid ja piile.
Õhiku tegemiseks saetakse kolooniast selle kasvu suunas risti ja pikki kaks tükikest ning kleebitakse need klaasile. Seejärel lihvitakse klaasile kleebitud koloonia kiht läbipaistvaks, et seda oleks võimalik mikroskoobi all uurida.
Piili saamiseks tehakse lihvitud koloonia pinnalt atsetoonkilele tõmmis. Piilidega on hõlpsasti võimalik saada tõmmiseid suuremalt pinnalt kui õhikuid.
Kui ei ole vaja näidata olulisi detaile, piisab, kui teha skaneeritud pilt lihvitud koloonia pinnalt.
Kaitsealused tabulaadid Eestis
Tabulaat Mesofavosites dualis on I kaitsekategooria kivistis. Mesofavosites dualis on ülemordoviitsiumi Porkuni lademe ja alamsiluri Juuru ja Raikküla lademe kivimites küllalt sageli esinev fossiil. Liik on võetud kaitse alla, sest tema tüüpeksemplar paikneb Porkuni vanas paemurrus ning kuulub Porkuni maastikukaitseala koosseisu. Tüüpeksemplari näol on tegemist hiigelsuure, umbkaudu 1,5-meetrise läbimõõduga helevalge kolooniaga, mida võib näha paljandi lõunaosas, läbilõike alumises osas. Tüüpeksemplari tükke ning neist valmistatud õhikuid säilitatakse Tallinnas TTÜ Geoloogia Instituudi kogudes ja Peterburis VNIGRI muuseumis.
Alemannid
pisi|320px|Alemannide asualad ja Rooma-alemanni lahingute kohad, 3.–6. sajand pisi|400px|Lääne-Euroopa 5. sajandi lõpul
Nimi
Gaius Asinius Quadratuse järgi (tsiteeritud 6. sajandi keskpaigas Bütsantsi ajaloolase Agathiase poolt) tähendab nende nimi "kõik mehed". See näitab, et nad olid kogum erinevatest germaani hõimudest. See oli Alemanni tuletis, mida Edward Gibbon kasutas oma teoses Decline and Fall of the Roman Empire, ja anonüümse kaastöölise poolt Nicolas Fréret paberitest koostatud märkused, avaldatud aastal 1753, kus märgiti, et see oli nimi, mida kasutasid võõrad nende kohta, kes kutsusid end sueebideks. See etümoloogia jäi mõiste standardtuletiseks.
Sankt Galleni kloostri munk Walahfrid Strabo, kes kirjutas 9. sajandil, märkis arutlustes Šveitsi ja ümbritsevate piirkondade rahvaga, et ainult võõrad kutsusid neid alemannideks, kuid nad ise kutsusid end sueebideks.
Saksamaa ja saksa keele nimi prantsuse (Allemagne, allemand), portugali (Alemanha, alemão), hispaania (Alemania, alemán) ja kõmri ((Yr) Almaen, almaeneg) keeles on tuletatud selle varajase germaani hõimuliidu nimest.
Araabia keeles on Saksamaa Almanya ja saksa keel ʾAlmaniyya. Türgi keeles on Saksamaa Almanya ja saksa keel Alman ning farsi keeles on Saksamaa Almaan ja saksa keel Almaani.
Esimene otsene viide
pisi|Alemanni vööpandlad 7. sajandi hauast [[Alemanni hauaväli|hauaväljal Weingartenis]]
Alemanne on esimesena maininud Cassius Dio, kirjeldades Caracalla kampaaniat aastal 213. Sel ajal elasid nad ilmselt Maini basseinis, katidest lõunas.
Cassius Dio portreteeris alemanne kui selle reetliku keisri ohvreid. Need küsisid keisrilt abi, ütleb Dio, kuid selle asemel koloniseeriti nende maa, muudeti nende kohanimed ja hukati nende sõdurid abi andmise ettekäändel. Kui ta haigeks jäi, väideti, et alemannid needsid ta ära. Väidetavalt püüdis Caracalla selle vastu võidelda, kutsudes appi esivanemate vaime.
Kavastu parv
pisi|Kavastu parv (1984) pisi|Kavastu parv (august 2009) Kavastu parv on parv Suur-Emajõe ületamiseks Kavastu kohal. Parvega jõeületuskoht on tänapäeval Eesti ainus selletaoline.
Alemannid
Esimene otsene viide
Kättemaksuks viis Caracalla siis Legio II Traiana Fortis alemannide vastu, kes kaotasid ja rahustati mõneks ajaks maha. Leegion sai austuse märgiks nime Germanica. 4. sajandi ilukirjanduslik Historia Augusta (Antoninus Caracalla elu) jutustab, et Caracalla võttis endale nime Alemannicus, mille peale Helvius Pertinax pilkas, et teda oleks tulnud tegelikult kutsuda Geticus Maximus, kuna aasta varem mõrvas ta oma venna Geta. Caracallaga mitte heades suhetes Geta tuli lepituse sõlmimiseks perekonnaga kohtuma, mille ajal varitsesid teda Caracalla armee tsentuuriod ja tapsid ta ema Julia käte vahel. Tõsi või mitte, Caracalla, jälitatuna oma enda deemonitest, lahkus Roomast ja ei naasnud enam kunagi.
Caracalla lahkus piirile, kus ta oma järelejäänud lühikesel valitsusajal oli tuntud oma ettearvamatute ja omavoliliste operatsioonide poolest, mis käivitati üllatuslikult pärast rahuläbirääkimiste ettekäänet. Kui tal oli mõni riiklik põhjus selliseks tegevuseks, jäi see tema kaasaegsetele teadmata. Sõltumata sellest, kas alemannid olid enne neutraalsed, muutusid nad Caracallast mõjutatuna seejärel kurikuulsalt halastamatuteks Rooma vaenlasteks.
Kavastu parv
Ajalugu
Veel sada aastat tagasi olid Liivimaa jõgedest vähestel püsisillad, sest sillaehitus oli kulukas ja aeganõudev. Jõgesid ületati enamasti koolmekohtades. 1930. aastate alguseni polnud Emajõel Tartust kuni Peipsini ühtegi silda, jõeületus toimus parvedel.
19. sajandi viimasel aastakümnel oli Kavastu mõisnik parun Werner Wulff, kelle eestvõttel pandi 1899. aastal Kavastu mõisa juures üle Emajõe käima parv. See lihtsustas kohalike liha- ja piimatootjate ja kogu ümbruskonna eluolu.
Alemannid
Esimene otsene viide
Enamik alemannidest asusid sel ajal arvatavasti tegelikult Germania Superioris või selle piiride lähedal. Kuigi Dio on varaseim kirjanik, kes neid maininud, kasutas Ammianus Marcellinus seda nime viitamisel Limes Germanicus germaanlastele Traianuse provintsi kuberneriks oleku ajal varsti pärast selle moodustamist u. 98/99. Sel ajal kindlustati kogu piir esimest korda. Puud varajastest kindlustustest Germania Inferioris on dendrokronoloogia järgi pärit aastatest 99/100. Varsti pärast seda valiti Traianus Nerva poolt tema järeltulijaks, veidi enne viimase surma. Aastaks 100 oli Traianus tagasi Roomas kui keiser, mitte lihtne konsul.
Ammianus jutustab, et palju hiljem võttis keiser Julianus Apostata ette karistusretke alemannide vastu (kes siis olid juba Elsassis) ja ületas Maini (ladina Menus), sisenes metsa, kus liikumist takistasid langenud puud. Kuna talv oli tulekul, taashõivas ta "kindlustuse, mis oli asutatud alemannide maale, ja mida Traianus soovis, et kutsutakse tema nime järgi".
Kavastu parv
Ajalugu
1999. aastal taaselustati sajandivanune traditsioon Luunja valla ja AS Giga koostöös. Originaalhooratas tõsteti jõepõhjast üles ja pandi taas tööle. Praegusel parvel ongi enam kui sajandi vanune käsitsi ringiaetav hoorattamehhanism. Algselt puidust valmistatud parve asemele tehti uus metallist alus ning jõeohutuse tagamiseks värviti see valgeks.
Alemannid
Esimene otsene viide
Selles kontekstis on alemannide kasutamine võimalik anakronism, kuid see näitab, et Ammianus uskus, et need olid sama rahvas, mis on kooskõlas alemannide asukohaga Caracalla kampaaniate ajal.
Alemannid ja hermunduurid
Varajast detailset allikat, Tacituse Germaniat, tõlgendati mõnikord selliselt, et pakuti teisi ajaloolisi probleeme. Sealt saab lugeda hermunduuridest, hõimust, kes kindlasti asus piirkonnas, millest hiljem sai Tüüringi. Tacitus väitis, et nad kauplesid Reetiaga, mis Ptolemaiose järgi asus Germania Superiorist üle Doonau. Loogiline järeldus on, et hermunduurid laienesid üle hilisema Švaabimaa ja seetõttu pärinevad alemannid algselt hermunduuridest!
Siiski ei maininud hermunduure Ptolemaios, kuigi pärast Ptolemaiose aega ühinesid hermunduurid markomannidega 166–180. aastate sõdades keisririigi vastu. Hoolikas Tacituse lugemine pakub ühe lahenduse. Ta ütleb, et Elbe läte on hermunduuride seas, Maini ülemjooksust mõnevõrra ida pool. Ta paigutab nad ka variskide, kelle asukoht iidse Schwarzwaldi servas on hästi tuntud, ning markomannide ja kvaadide vahele. Veelgi enam, hermunduurid purustati Markomanni sõdades ja nad tegid Roomaga eraldirahu. Seega alemannid ei olnud tõenäoliselt eelkõige hermunduurid, kuigi mõned nende elemendid võisid olla esindatud rahvaste segus, kellst sel ajal said alemannid.
Ptolemaiose Geographia
Siiski, kui vaadata rahvaid piirkonnas Maini ülemjooksult põhjas, Doonauni lõunas ja Tšehhini idas, kus asusid kvaadid ja markomannid, ei paku Ptolemaios ühtegi hõimu. On tubantid, just katidest lõunas, ja teisest küljest Schwarzwaldis variskid, kelle paiknemine on teada. Üks võimalik põhjus selliseks jaotuseks on, et rahvas eelistas mitte elada metsas, väljaarvatud hädaaegadel. Piirkond metsa ja Doonau vahel hõlmas teisest küljest kümneid asustusi, või "kantoneid".
Ptolemaiose vaade germaanlastele piirkonnas näitab, et hõimustruktuur kaotas oma haaret Schwarzwaldi piirkonnas ja asendus kantonite struktuuriga. Hõimud jäid Rooma provintsi võib-olla sellepärast, et roomlased pakkusid stabiilsust. Samuti tundis Caracalla võib-olla end palju kindlamalt kampaanias Maini ülemjooksul, sest ta ei olnud kuulutanud sõda ühelegi kindlale ajaloolisele hõimule, nagu katid või heruskid, kelle vastu Rooma kandis ränki kaotusi. Caracalla ajal kasutati nime Alemanni kantonite endi poolt, keda sidus toetuse eesmärgil kodanike armee.
Germaanlaste koondumine Ariovistuse alla
Mõiste sueebid on allikates topelttähendusega. Ühest küljest räägib Tacituse Germania meile, et nad hõlmasid rohkem kui poole Saksamaast, kasutasid erilisi soenguid ja olid vaimselt koondunud semnonite ümber. Teisest küljest kirjeldatakse Doonau ülemsooksu sueebe, nagu nad oleksid hõim.
Mõistatuse lahendus, samuti ajalooliste asjaolude selgitus viib Agri Decumates'ini kui kaitsepunktini ja germaanlaste koondumiseni siia, kust arvatavasti võib leida germaanlaste rünnaku Gallia kindlustatud linnale Vesontiole aastal 58 eKr. Reini ülemjooks ja Doonau moodustavad lehtri, mis juhatab otse Vesontiosse.
Julius Caesar räägib "Kommentaarides Gallia sõjast" meile, et Ariovistus kogus armee laiast Saksamaa piirkonnast, kuid eriti haruudid, markomannid, tribokid, vangionid, nemetid ja sedusiirid. Sueebid kutsuti ühinema. Nad elasid 100 kantonis, kust 1000 noort meest aastas sõjaväeteenistusse valiti, meie mõistes kodanikearmee, võrreldes Rooma elukutselise armeega.
Ariovistus kaasati sissetungile Galliasse, mida germaanlased soovisid asustada. Kavatsedes võtta strateegilise linna Vesontio, koondas ta oma väed Reinile Bodeni järve lähedale, ja kui sueebid saabusid, ületas ta jõe. Gallid palusid Roomalt sõjalist abi. Caesar okupeeris linna esimesena ja võitis germaanlasi selle müüride ees, tappes enamuse germaanlaste armeest, kui see püüdis üle jõe põgeneda. Ta ei jälitanud taganevaid riismeid, lubades järelejäänud germaanlaste armee ja nende sõltlased Reini teisele kaldale.
Gallid olid vastakad oma poliitikas roomlaste suunal. Aastal 53 eKr murdsid treverid oma liidu ja püüdsid Rooma alt vabaneda. Caesar nägi selles püüdu liituda germaanlastega. Ta ületas selle ärahoidmiseks Reini, edukas strateegia. Mäletades oma suurt kaotust Vesontio lahingus, taganesid germaanlased Schwarzwaldi, koondasid seal rahvaste segu, kus domineerisid sueebid. Kuna nad jätsid maha hõimu kodud, võtsid nad tõenäoliselt üle kõik endised keltide kantonid piki Doonaud.
Konfliktid Rooma keisririigiga
Alemannid olid 3. ja 4. sajandil jätkuvalt hõivatud konfliktidega Rooma riigiga. Nad käivitasid aastal 268 suure sissetungi Galliasse ja Põhja-Itaaliasse, kui roomlased olid sunnitud saatma enamuse oma Germaania piiri vägedest vastu suurele gootide sissetungile idast. Nende retked läbi Gallia kolme osa olid traumaatilised: Gregorius Tours'ist (suri u 594) mainib nende hävitavat jõudu Valerianuse ja Gallienuse ajal (253–260), kui alemannid koondusid oma "kuninga" Chrocuse alla, kes, "räägitakse, et oma kurja ema nõuande kohaselt ületas kogu Gallia ja hävitas vundamendini kõik templid, mis olid iidsel ajal ehitatud. Ja saabudes Clermonti põletas, rüüstas ja hävitas ta pühapaiga, mida gallid kutsusid Vasso Galatae", tehes märtriks palju kristlasi. Seega nägid 6. sajandi Gregoriuse klassi galloroomlased, ümbritsetuna Rooma templite ja avalike ehitiste varemetest, tunnistasid hävitustööd, mida nad nägid alemannide rüüsteretkedel.
Pärast rahumeelse taandumise jõupingutuste nurjumist sundis Claudius alemannid novembris Benacuse järve lahingusse. Alemannid aeti põgenema, sunniti tagasi Saksamaale ja ei ohustanud Rooma territooriumi palju aastaid pärast seda.
Nende kõige kuulsam lahing Rooma vastu leidis aastal 357 aset Argentoratumis (Strasbourg'is), kus neid võitis Julianus Apostata, hilisem Rooma keiser, ja nende kuningas Chnodomar viidi Rooma vangistusse.
2. jaanuaril 366 ületasid alemannid suurel arvul taas kord külmunud Reini, tungides Gallia provintsidesse, mida sel ajal kaitses Valentinianus (vaata Soliciniumi lahing). Suures segasissetungis aastal 406 ületasid alemannid Reini viimast korda, vallutades ja siis asustades, mis nüüd on Elsass ja suur osa Šveitsi platoost. Ületamist on kirjeldatud Wallace Breemi ajaloolises romaanis "Eagle in the Snow". Fredegari kroonika annab seletuse. Alba Augustas (Alba-la-Romaine) oli laastamistöö nii täielik, et kristlik piiskop põgenes Viviersi, kuid Gregoriuse seletuses Mende kohta Lozère'is, samuti sügaval Gallia südames, sunniti piiskop Privatust ohverdama ebajumalatele koopas, kus teda hiljem austati. Arvatakse, et see detail võib olla üldine kirjanduslik võte barbarite õuduste kehastamiseks.
Frankide ike
pisi|250px|Alemannia (kollane) ja Ülem-Burgundia (roheline) umbes aastal 1000
Aastal 746 lõpetas Karlmann ülestõusu, hukates lihtsalt kõik alemanni ülikud Cannstatti verekohtus, ja järgneval sajandil valitsesid Alemanniat frangi hertsogid. Pärast Verduni lepingut aastal 843 sai Alemanniast Saksa-Rooma riigi eelkäija, Ludwig Sakslase idakuningriigi provints. Hertsogkond püsis aastani 1268.
Keel
pisi|Traditsiooniline lääneülemsaksa (alemanni) murde levila 19. ja 20. sajandil
Alemannia kaotas oma selge õigusliku identiteedi, kui Karl Martell neelas selle 8. sajandi alguses frankide riiki. Tänapäeval on alemanni keeleline mõiste, mis viitab alemanni murdele, hõlmates murdeid lõunapoolses kahes kolmandikus Baden-Württembergis (Saksa liidumaa), läänepoolses Baieris (Saksa liidumaa), Vorarlbergis (Austria liidumaa), Šveitsi saksa keel Šveitsis ja elsassi murre Elsassis (Prantsusmaa).
Poliitiline organisatsioon
Alemannid rajasid Reini idakaldal rea territoriaalselt defineeritud pagisid (kantonid). Nende pagide täpne arv ja ulatus pole selge ja ilmselt muutus aja jooksul.
Religioon
pisi|Kuldne ketas [[Pliezhausenist (6. või 7. sajand) näitab paganliku perioodi tüüpilist ikonograafiat. Ketas kujutab "hobuse alttorkamise" stseeni, alistuv sõdalane torkab hobust, kui see üle tema tormab. Stseen on kohandatud piirkonna Rooma-aegselt hauakivilt]]
pisi|7. sajandi [[Gutensteini tupp, leitud Sigmaringeni lähistelt, Baden-Württembergis, on hiline tunnistus paganlikust rituaalist Alemannias, näidates sõdalast rituaalses hundikostüümis, hoidmas käes rõngasmõõka]]
Alemannide ristiusustamine leidis aset Merovingide ajal (6.–8. sajand). Teada on, et 6. sajandil olid alemannid valdavalt paganad ja 8. sajandil olid nad valdavalt kristlased. Vahepealne 7. sajand oli tõelise sünkretismi periood, mille kestel kasvatasid kristlik sümbolism ja doktriin järk-järgult mõju.
Mõned õpetlased on arvamusel, et alemannide eliidi liikmed, nagu kuningas Gibuld, võisid läänegootide mõju tõttu pöörduda arianismi juba 5. sajandi lõpus.
6. sajandi keskpaiku märgib Bütsantsi ajaloolane Agathias gootide ja frankide sõdade kontekstis Bütsantsi vastu, et frankide kuninga Theudebaldi vägede koosseisus võitlevad alemannid olid nagu frangid kõiges, väljaarvatud religioon, kuna
Ta rääkis ka alemannide erilisest halastamatusest kristlike pühamute hävitamisel ja kirikute rüüstamisel, samas tõelised frangid olid nende pühamute suhtes austavad. Agathias väljendas lootust, et alemannid saavutavad paremad kombed tänu pikaajalistele kontaktide frankidega, mis pärast kõike, kui nii võib öelda, lõpuks juhtus.
Alemannide apostlid olid Püha Columbanus ja tema jünger Püha Gallus. Jonas Bobbiost märkis, et Columbanus oli aktiivne Bregenzis, kus ta häiris õlleohverdust Wodanile. Vaatamata sellele tegevusele näib, et alemannid jätkasid mõnda aega oma paganlikke kultusetoiminguid, vaid pealiskaudsete või sünkretistlike kristlike elementidega. Eriti ei muutunud matmiskombed ja sõdalaste kalmuküngaste kerkimine jätkus läbi kogu Merovingide aja. Traditsioonilise germaani loomastiili sünkretism kristliku sümbolismiga on kunstis samuti esndatud, kuid kristlik sümbolism muutus üha rohkem valdavaks 7. sajandi jooksul. Erinevalt hilisemast sakside ja slaavlaste ristiusustamisest näib, et alemannid omandasid kristluse järk-järgult ja vabatahtlikult, jäljendades Merovingide eliiti.
Umbes aastatel 520–620 oli alemannide vanemas ruunikirjas pealdiste tõus. Umbes 70 eksemplari on säilinud, jämedalt pooled neist on prossidel, teised vööpannaldel (vaata Pforzeni pannal, Bülachi pross) ning ehetel ja relvaosadel. Ruunide kasutamine vaibus kristluse edenedes. Nordendorfi prossil (7. sajandi algus) on selgelt jäädvustatud paganlikud jumalanimed logaþorewodanwigiþonar (Wodan ja Donar on maagid/võlurid), kuid seda võib tõlgendada kas nende jumaluste jõu paganliku appikutsena või kristliku kaitseamuletina nende vastu. Bad Emsist leitud prossi ruunikiri peegeldab kristlikku vagadust (ja on ka selgelt tähistatud kristliku ristiga), lugedes god fura dih deofile ᛭ ("Jumal enne sind, Theophilus!" või "Jumal enne sind, saatan!"). Dateerituna aastate 660 ja 690 vahele, tähistab see alemannide põlise ruunikirjaoskuse traditsiooni lõppu. Bad Ems asub Rheinland-Pfalzis, alemanni asustuse loodepiiril, kus frankide mõju oli tugevaim.
Konstanzi piiskopkonna rajamist ei saa täpselt dateerida ja võeti arvatavasti ette Columbanuse enda poolt (enne aastat 612). Igal juhul oli see olemas aastal 635, kui Gunzo nimetas Johann I piiskopiks. Konstanz oli misjonipiiskopkond äsjapööratud maadel ja ei vaadanud tagasi hilis-Rooma kirikuajaloole (erinevalt Reetia Churi piiskopkonnast, loodud aastal 451). Baselis asus aastast 740 piiskopitool ja see jätkas Augusta Raurica piiskoppide liini (vaata Baseli piiskop). Kiriku rajamine ilmalike valitsejate poolt tunnustatud institutsioonina on nähtav ka õigusajaloos. 7. sajandi alguse Pactus Alamannorum mainib harva kiriku eriõigusi, samas Lantfridi Lex Alamannorumis aastast 720 on terve peatükk ainuüksi kirikuküsimustele.
Keevallik
Keevallik on eesti perekonnanimi.
Statistika
Perekonnanime Keevallik kandja on keskmiselt 46 aasta vanune.
19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus Harjumaal Keila kihelkonna Saue mõisavallas talupojale nimeks 	Kewalik (normaliseeritult Keevallik).
Sinine võrgendivaablane
Sinine võrgendivaablane (Acantholyda erythrocephala) on kiletiivaliste seltsi kuuluv putukaliik.
Putukat on ka Eestis.
Eesti Metsamees Eksiilis
Eesti Metsamees Eksiilis oli metsandusajakiri, mis ilmus aastatel 1949–1976 ebaregulaarselt väljaspool Eesti territooriumi.
Ajakirja kaks esimest numbrit ilmusid Saksamaal, seejärel kuni 20. numbrini Rootsis, kus seda andis välja Stockholmi Eesti Komitee Metsanduse Sektsioon. Alates 21. numbrist (1956) andis ajakirja välja Eesti Metsateadlaste Ühing Rootsis.
Ajakirja ilmus 60 numbrit.
Tore Pedersen
Tore André Pedersen (sündinud 29. septembril 1969 Fredrikstadis) on Norra endine jalgpallur, kaitsja.
Lydia Koidula monument
pisi|Lydia Koidula monument (august 2010) Lydia Koidula monument on Lydia Koidulale püstitatud monument Pärnus Lydia Koidula pargis. Monument on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks.
Monument avati 9. juunil 1929. Selle autor on Amandus Adamson.
Otto (Ballenstedt)
Ballenstedti krahv Otto hüüdnimega Otto Rikas (u. 1070 - 9. veebruar 1123) oli esimene Askania dünastiast vürst, kes kutsus ennast Anhalti krahviks, ning ta oli ka lühikest aega Saksimaa hertsog. Tema poeg oli Albrecht Karu, kes hiljem vallutas slaavlastelt Brandenburgi ja nimetas ennast selle esimeseks markkrahviks. Otto oli Ballenstedti krahvi Adalbert II ja Meißeni markkrahvi Otto I tütre Adelheidi vanim poeg. Pärast oma äia Saksi hertsogi Magnuse surma aastal 1106 päris Otto märkimisväärse osa Magnuse valdustest ja lootis olla järgmine hertsog. Siiski nimetati tema asemel hertsogiks Lothar von Supplinburg. Aastal 1112, pärast Lothari põlu alla langemist, nimetas keiser Heinrich V Otto Saksimaa hertsogiks; kuid samal aastal läks ta keisriga tülli ning jäeti hertsogitiitlist ilma. Nüüd liitus ta Lothariga ja aitas Lotharil alistada Mansfeldi krahvi Hoyer I-st, kelle keiser oli aastal 1115 Saksi hertsogiks nimetanud.
Otto vallutas slaavlastelt alasid Zerbsti ja Salzwedeli ümbruses ning säilitas Lothari toetuse, kui Lothar sai aastal 1125 kuningaks. Ta sai ka Weimar-Orlamünde krahvkonna, mille pärija oli tema ema.
Perekond
Otto abiellus enne aastat 1095 Saksi hertsogi Magnuse tütre Eilikaga. Neil olid järgnevad lapsed:
Anne Untera
Anne Untera, sünninimi Anne Loonela, aastatel 1979–2005 Anne Lõugas (sündinud 15. mail 1951 Tallinnas), on eesti kunstiajaloolane ja -kriitik.
Ta on uurinud baltisaksa kunsti ja nüüdisgraafikat, kureerinud näitusi ja kirjutanud näituseülevaateid. Aastatel 2013–2015 esines ta mitmel rahvusvahelisel konverentsil Saksamaal ettekannetega baltisaksa kunstnike loomingust.
Haridus-, töökäik ja ühiskondlik tegevus
Anne Untera lõpetas 1969. aastal Tallinna 39. Keskkooli ja 1979. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna ajaloolase ning ajaloo ja ühiskonnaõpetuse õpetajana, spetsialiseerumisega kunstiajaloole. Aastatel 2000–2002 õppis ta Tallinna Pedagoogikaülikooli magistriõppes. 2002. aastal kaitses ta samas magistrikraadi tööga "Graafika Eestis 19. sajandil. Inimese kujutamine" (juhendaja emeriitprofessor Kaalu Kirme).
Aastatel 1983–1992 töötas ta Adamson-Ericu muuseumi juhatajana. 1996-2019 töötas Eesti Kunstimuuseumi graafika osakonna juhatajana.
2017. aastast on ta Pöide Maarja Kiriku Sihtasutuse juhatuse liige.
Liikmesus
Anne Untera on 1992. aastast Eesti Kunstnike Liidu, 1993. aastast Eesti Kunstiteadlaste ja Kuraatorite Ühingu ja 1994. aastast Baltisaksa Kultuuri Seltsi Eestis liige. Ta on kuulunud aastatel 1996–1998 ja 2003–2005 Baltisaksa Kultuuri Selts Eestis juhatusse ja olnud seltsi esimees aastatel 2010–2012. 2013. aastast on ta läbi Eesti Rahvuskomitee Rahvusvahelise Muuseumide Nõukogu (ICOM) individuaalliige (Eestist üle 160 liikme).
Isiklikku
Tema abikaasa oli Vello Lõugas ja poeg on tehnikaajakirjanik Hans Lõugas.
Pirita rand
pisi|Pirita rand (juuli 2012) Pirita rand on supelrand Tallinnas Pirita linnaosas.
Pirita rand on Tallinna suurim liivane supelrand. Randa pääseb Merivälja tee ja Supluse puiestee kaudu.
Eesti Metsateadlaste Ühing Rootsis
Eesti Metsateadlaste Ühing Rootsis oli aastatel 1956–1993 Rootsis tegutsenud teaduslik organisatsioon, mis ühendas väliseestlastest metsandusteadlasi.
Aastast 1956 andis ühing välja Andres Mathieseni nimelist kapitali eesmärgiga toetada eestlaste metsandusalast teadustööd ja koolitust.
Kirsti Paltto
Kirsti Paltto (sündinud 11. veebruaril 1947 Ohcejohkas) on soome õpetaja ja saami kirjanik. Ta kirjutab peamiselt põhjasaami keeles.
Oma teoste ainest on Kirsti Paltto ammutanud saami rahvausust ja jutupärimusest. Tema teoseid on tõlgitud soome, saksa, norra, inglise ja Inari saami keelde.
Kirsti Paltto on õppinud Inari rahvaülikoolis (1964–1965) ja saanud Raahe seminarist 1971. aastal põhikooliõpetaja kutse.
Ta on töötanud põhikooliõpetajana Sodankylä valla saamikeelses Vuohčču (Vuotso) külas (1971–1972), Simo vallas (1972–1974) ja Utajärvis (1974–1975) ning saami keele õpetajana Ohcejohka põhikoolis (1985–1986) ja saami haridusinstituudis (SOGSAKK) (1996).
Aastatel 1986–1991 oli ta ajalehe Kaleva kolumnist.
Aastatel 1990–1993 oli Kirsti Paltto Lapi läänin juhtiv maakonnakunstnik ning 1994–2003 teatri Rávgoš juhataja ja lavastaja.
Ta on olnud Saami Kirjanike Liidu esimees (1979–1986), kirjastuse Gielas nõukogu esimees (1989–1997) ja Soome saami kunstnike ühenduse Suomen saamelaistaiteilijat ry juhatuse sekretär (1992. aastast) ning soome-ugri kirjanduse seltsi juhatuse liige (1996–1997).
Kirsti Paltto elab Ohcejohka külas. Tema tütar on põlisrahvaste uurija Rauna Kuokkanen.
Valgevene president
Valgevene on vabariik alates 25. augustist 1991. Samal aastal valiti presidendiks ka senine Valgevene Ülemnõukogu esimees Stanisłaŭ Šuškievič. Šuškievič oli president aastani 1994, kui presidendiks valiti Alaksandr Łukašenka, kes juhib riiki siiamaani.
Presidendi ametlik residents on 2013. aastal valminud Iseseisvuse palee.
Kauksi külanõukogu
Kauksi külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1963. Külanõukogu halduskeskus asus Järve külas.
Kauksi külanõukogu moodustati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 13. septembri 1945 seadlusega Võrumaa Mooste valla koosseisus. Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 26. septembri 1950 seadlusega Mooste vald likvideeriti ja Kauksi külanõukogu territoorium arvati Põlva rajooni koosseisu.
Külanõukokku kuulusid Miiaste, Kauksi, Kanassaare, Järve, Labassaare, Suurmetsa, Hirmu ja Kiviküla.
Kauksi külanõukogu likvideeriti Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 18. jaanuari 1963 seadlusega ja selle alad jagati Mooste ja Peri külanõukogu vahel.
Henrik Norman
Henrik Norman (ka Heinrich August Norman; 21. oktoober 1898 (vkj 9. oktoober) Kavilda vald, Tartumaa – 12. august 1959 Tallinn) oli eesti tehnikateadlane ja haridustegelane.
Norman oli kooliõpetaja poeg.
Lõpetas 1915 Tartu Reaalkooli, 1919 Kroonlinna Mereinseneride Kooli mehaanika erialal. Oli 1919–1920 Vene laevastikus ja 1921–1925 Eesti mereväes suurtükilaeval Lembit ja miiniristlejal Vambola laevainsener, 1925–1935 Sõjaväe Varustusvalitsuse tehnikaosakonna insener, 1935–1941 Haridusministeeriumi tehnikakoolide peainspektor, ühtlasi 1921–1935 Tallinna Merekooli õppejõud ja mitmesuguste tehniliste kursuste lektor. Täiendas end tehnikahariduse korraldamise küsimustes Austrias, Itaalias, Prantsusmaal, Rootsis, Saksamaal jm. Mobiliseeriti 1941 Nõukogude armeesse, oli 1941–1945 Venemaal: Uuralites metsatööstuse elektrijaama juhataja, varustusohvitser sõjaväes, Tšeljabinski Autotransporditehnikumi õppejõud, 1945–1950 Haridusministeeriumi kõrgemate ja keskeriõppeasutuste osakonna juhataja, ühtlasi 1947–1949 TPI metallide tehnoloogia kateedri vanemõpetaja, 1950–1959 Tallinna Kontrollmõõduriistade Tehase (KMT) peakonstruktor, 1959 kutsuti automatiseerimisvahendite ja mõõteriistade peaspetsialistiks Riiklikku Teaduse ja Tehnika Komiteesse.
Uuris põlevkivibensiini ja selle piiritussegu detonatsioonikindlust ja kasutatavust mootorikütusena, koostas koos Riikliku Katsekoja ja TÜ õlikivide uurimise laboriga põlevkivibensiini tootmise tehnilised tingimused. Korraldas KMT-s puutevabade radioaktiivsete mõõteseadmete tootmist. Osales tehnilise ja tööstusliku hariduse põhimõtete ja koolivõrgu kujundamises, kutsehariduslike õppeasutuste seaduse (1937) ettevalmistamises. Oli koguteose "Kutseharidus Eestis" (1938) peatoimetaja ja kaasautor (kirjutas tehnilist ja tööstuslikku kutseharidust käsitlevad peatükid), 1936–1940 ajakirja Tehnika Kõigile toimetuse liige, 1941 ajakirja Teadus ja Tehnika peatoimetaja, 1946–1947 Eesti Teaduslike Insener-Tehniliste Ühingute teaduskogumike sarja "Tehnika" vastutav toimetaja. Eesti Inseneride Ühingu ja Insenerikoja tehnilise hariduse korraldamise toimkonna liige. Valgetähe teenetemärk (1939).
Dūmā keemiarünnak
Dūmā keemiarünnak oli 7. aprillil 2018 Süüria pealinnast Damaskusest 10 km kaugusel kirdes asuvale Dūmā asulale (Damaskuse eeslinn) väidetavalt valitsusvägede poolt väidetavalt keemiarelvaga toime pandud rünnak. Keemiarelvade Keelustamise Organisatsioon lähetas sündmuskohale oma esindajad 14. aprillil 2018.
Järelmid
14. aprillil 2018 toimus Ameerika Ühendriikide, Prantsusmaa ja Suurbritannia relvajõudude ühine õhu- ja raketirünnak kolme väidetavalt keemia- ja bioloogilise relva arendamisega seotud sihtmärgi vastu Süüria territooriumil.
Zmijivka
Zmijivka (variantnimi Zmiivka; ukraina keeles Зміївка; saksa keeles Schlangendorf) on küla Ukrainas Hersoni oblastis Berõslavi rajoonis.
Külas elab 2759 inimest (2001).
Külaga on liidetud hiiurootslaste küla Gammalsvenskby.
Emmaljunga
Emmaljunga on küla Rootsis Hässleholmi vallas. Asub umbes 30 km Hässleholmist põhja pool.
Asula tekkis 1892. aastal rajatud Markarydsbanani raudtee ühe jaama juurde.
1925. aastal asutati külas Emmaljunga Barnvagnsfabrik AB.
Külas on saalihokiklubi.
Müncheni Olümpiastaadion
pisi| Müncheni olümpiastaadion on staadion Saksamaal Münchenis. Staadionil on peetud spordivõistlusi erinevatel aladel, näiteks: kergejõustik, jalgpall, murdmaasuusatamine, lumelauasõit, jalgratta trekisõit, speedway, autoringrajasõit. Ka on staadion olnud paljude kontsertide toimumispaik, samuti on teda kasutatud jumalateenistuste läbiviimiseks. Nii on staadionil pidanud missat ka Johannes Paulus II.
Enne Allianz Arena valmimist 2007. aastal staadion oli koduväljakuks klubidele Müncheni Bayern ja TSV 1860 München.
Anatoli Nikolajev (täpsustus)
Anatoli Nikolajev on mitme tuntud inimese nimi:
Marion Rung
pisi|Marion Rung (1962) Marion Evi Munck (neiupõlvenimega Rung; sündinud 7. detsembril 1945 Helsingis) on soome poplaulja.
Hartvig Juksar
Hartvig Juksar (31. oktoober 1910 – 19. märts 1985) oli eesti oboemängija ja muusikapedagoog.
Marion Rung
Ta esindas Soomet 1962. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel lauluga "Tipi-tii" ja saavutas nelja punktiga seitsmenda koha.
Hartvig Juksar
1930. aastal lõpetas ta Tallinna Linna Poeglaste Humanitaargümnaasiumi. Aastatel 1927–1932 õppis Tallinna Konservatooriumis oboed Mihhail Prokofjevi klassis. 1940. aastal lõpetas Tartu Ülikooli õigusteaduskonna. Ta oli korporatsiooni Sakala liige.
Marion Rung
1973. aastal esindas ta Eurovisiooni lauluvõistlusel Soomet teist korda ning sai seekord lauluga "Tom Tom Tom" 93 punkti ja kuuenda koha. See on Soome kõigi aegade paremuselt teine tulemus Eurovisiooni lauluvõistlusel. Tähelepanuväärne on ka see, et mõlemal korral – aastatel 1962 ja 1973 – toimus Eurovisiooni lauluvõistlus Luksemburgis ja mõlemal korral esitas Rung oma laulu võistlusel esimesena.
Hartvig Juksar
Aastatel 1932–1944 oli ta Vanemuise teatri orkestrant, 1944–1970 Estonia teatri orkestri oboerühma kontsertmeister. 1944–1978 oli ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi ja 1944–1981 Tallinna Muusikakooli oboe eriala õppejõud. Tema õpilasi on Voldemar Rohtla, Hudo Kaljulaid, Viido Viires, Heldur Värv, Jaak Maasik, Teet Põder, Arvo Purga, Viljar Jõe, Toivo Lillepõld ja Ando Rannu.
Marion Rung
Aastatel 1974 ja 1980 võitis ta Sopoti rahvusvahelise lauluvõistluse ning 1980. aastal lisaks Intervisiooni lauluvõistluse.
Hartvig Juksar
Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Marion Rung
Ta on lisaks soome keelele laulnud ka veel inglise, rootsi, saksa, prantsuse, heebrea ja jidiši keeles.
Salaspilsi kihelkond
Salaspilsi kihelkond (saksa keeles Kirchspiel Kirchholm) oli haldusüksus Riia kreisis Riia kubermangus, Riia asehaldurkonnas ja Liivimaa kubermangus Lätimaal.
Mauno Meesit
Ta esineb kontsertidel ansambliga Sinine.
Rahvastikugeograafia
thumb|Rahvastiku tiheduse maailmakaart 1994. aasta seisuga Rahvastikugeograafia on inimgeograafia haru, mis uurib eri piirkondade rahvastikuprotsesse, sealhulgas rahvastiku ja asustuse kujunemise ja arengu seaduspärasusi eri sotsiaalsetes, majanduslikes, ajaloolistes ja looduslikes tingimustes.
Sinine (artist ja ansambel)
Sinine on Eesti laulja, helilooja ja produtsent Mauno Meesit, põhiliselt tegev elektroonilise muusika vallas. Sinise kontsertbändi moodustab koos Meesitiga lauljatar Liina Rätsep ja trummar Jaagup Tormis.