cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mumbai
Majandus
Mumbai on India tähtsaim finantskeskus, seal asub India suurim väärtpaberibörs. Mumbai sadama kaudu käib enam kui pool India merekaubandusest. Mumbai on India rikkaim linn ja sellel on suurem SKT kui ühelgi teisel linnal Lõuna-, Lääne- või Kesk-Aasias, moodustades 5% kogu India SKT-st.
Sündmused
26. novembril 2008 toimusid mitmes Mumbai hotellis relvastatud terrorirünnakud, mille eest võttis vastutuse islamirühmitus Deccan Mujāhidīn. Surma sai vähemalt 200 inimest, neist paljud pantvangi võetud välisturistid.
Vladimir Massorin
thumb|Vladimir Massorin 2007. aasta augustis Washingtonis Vladimir Vassiljevitš Massorin (sündinud 24. augustil 1947 Belõis) on Venemaa erusõjaväelane, admiral.
Massorin oli Venemaa mereväe ülemjuhataja 2005–2007. Enne seda oli ta Kaspia mere laevastiku juhataja 1996–2002 ja Musta mere laevastiku juhataja 2002–2005. 12. septembril 2007 vabastas president Putin ta ametist ja nimetas tema asemel sõjalaevastiku ülemjuhatajaks Vladimir Võssotski. Samal päeval läks 60-aastane Massorin pensionile.
Füüsiline distantseerumine
pisi|Distantseeritult järjekorras seisvad poekülastajad Hispaanias (2020) pisi|püsti|Alternatiivseid tervitusviise vältimaks kehalist kontakti
Füüsiline distantseerumine on piisknakkushaiguste leviku piiramine vahetute füüsiliste kontaktide arvu vähendamise teel ning hoides vahemaad teistest inimestest piiskade suurima leviku kaugusest suuremana.
Spāre (Ģibuļi vald)
Spāre on küla (vidējciems) Lätis Talsi piirkonnas Ģibuļi valla lääneosas.
Spāres asuvad rahvamaja ja kirik. Külas asub Ausma bussipeatus. Mõisahoones asub ka kohalik raamatukogu.
Küla tekkis XIX sajandi teisel poolel Spāre raudteejaama juurde. See küla osa kannab ka Lielspāre nime. Teine küla osa kujunes nõukogude perioodil Spāre mõisa juurde, kui kohalik Ausma kolhoos rajas sinna oma tootmishooned. See osa külast kannab nime Vecspāre või Ausmas.
Muinsusmälestistest on riikliku kaitse all Spāre luteri kirik ja Spāre mõisa elumaja trepi käsipuud. Kohaliku kaitse all on küla lähistel asuv Spāre linnamägi.
Lielspāre osas kasvab looduskaitsealune mänd ümbermõõduga 2,5 meetrit. Vecspāre osas kasvab looduskaitsealune mänd ümbermõõduga 3.35 meetrit, Spāre järve kaldal aga sanglepp ümbermõõduga 4.41 meetrit. Mõisa pargis kasvavad looduskaitsealustest puudest pensilvaania saar ümbermõõduga 3.9 meetrit, Spāre Suurpärn ümbermõõduga 3.53 meetrit, pärnad ümbermõõtudega 3.63 ja 4,4 meetrit ning saared ümbermõõtududega 4.3, 4.53 ja 4.7 meetrit. pisi|tühi|Vabaõhulava Spāre pargis
Leesi–Hara tee
thumb|right|Leesi bussipeatus Kuusalu–Leesi, Leesi–Hara ja [[Leesi–Tammistu tee ristmikul; Leesi–Hara tee viib vasakule taha]] Leesi–Hara tee (registrinumbriga 11272) on kõrvalmaantee Kuusalu vallas. Tee pikkus on 8,7 km.
Tee saab alguse Kuusalu–Leesi tee lõpus Leesi külas ning lõpeb Loksa–Hara tee lõpus Hara külas.
Tee ei ületa ühtegi silda, küll aga 4 truupi. Bussipeatusi teele ei jää.
Teega ristub üheksandal kilomeetril Hara tee.
Tee on pinnatud kruusatee. Tee klass on V. Liiklussagedus teel on kuni 200 autot ööpäevas. Kiiruspiirangute ja teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
Suvemõis
Suvemõis (Höfchen) oli 16. sajandil levima hakanud omandivorm, mille käigus omandati linna lähipiirkonnas krundid koos elamute, aedade ja majandushoonetega. Neid kasutati suveperioodil, sellest ka aedade, tiikide jms suur osakaal ning üldiselt ei sobinud need aastaringseks elamiseks.
Suvemõisate rajamine hoogustus 18. sajandil ja eriti 19. sajandi algul. 19/20. sajandi vahetusel asus ümber Tallinna juba mitukümmend suvemõisa.
Mitmes algselt põhiliselt suvel kasutatud suvemõisas hakkas 19. sajandil kujunema ka tööstusettevõtteid. Nii näiteks peeti Löwenruh's ja Wittenhofis kõrtsi, Gernetis ja Wittenhofis oli kümblusasutus, Charlottenthalis aga toodeti liimi ja lakke.
Valik suvemõisu
pisi|450px|Suvemõisad 1876. aasta Tallinna saksakeelsel linnaplaanil. [[Juhkentali suvemõis|Joachimsthal, Fahrenholz, Löwenruh, Charlottenthal, Schwarzenbeck, Plankenthal, Wittenhof, Seewald, Estonia, Louisenthal ]]
Transpordimasin
Transpordimasin on masinaehituses masin, mis on mõeldud kauba transportimiseks ning lastide teisaldamiseks.
Antero Mertaranta
thumb|Antero Mertaranta Lauri Antero Johannes Mertaranta (sündinud 17. jaanuaril 1956 Soomes Hyvinkääs) on soome spordikommentaator ja -ajakirjanik. Ta on kuulsaks saanud oma kaasaelamisega jäähoki kommenteerimisel, eriti Soome koondise mängudel jäähoki maailmameistrivõistlustel. Lisaks sellele kommenteerib Mertaranta ka kergejõustikku, jalgpalli ja pesapalli. Enne spordiajakirjanikuks saamist pidas Mertaranta muusikaõpetaja ja tuletõrjuja ametit ning mängis trumme ansamblis Anza Mertaranta Allstars. Tema on ka Soome jäähokikoondise fännilaulu "Ihanaa, Leijonat, ihanaa!" autor.
Transpordimasin
Transpordimasinad on näiteks telfer ja tõstuk.
Antero Mertaranta
Mertaranta legendaarseimad kommentaarid
Jäähoki MM 1999, alagrupimäng Soome-Venemaa:
Transpordimasin
Transpordimasinaid ja tehnoloogilisi masinaid nimetatakse töömasinateks.
Antero Mertaranta
Mertaranta legendaarseimad kommentaarid
"Koivu, Vetäkää, lauo Helminen lauo! EI VOI OIJOIJOIJOI. Kaksi sekuntia aikaa! Kaksi sekuntia aikaa! Ja Venäjä on lyöty, Venäjä on lyöty. Suomi tasoittaa kolmeen kolmeen, Jere Karalahti. Nyt saa itkeä, nyt saa huutaa!"
"Ei voi muuta kuin sanoa ihana maali OIJOIJOIJOIJOIJOII!" (video)
Jäähoki juunioride MM 2004, veerandfinaal Soome-Venemaa:
Jäähoki MM 2007, poolfinaal Soome-Venemaa:
"Tuomo Ruutu, sinne Mikko Koivulle. JA KOIVU LYÖ SUOMEN FINAALIIN, KOIVU LYÖ SUOMEN FINAALIIN! OIJOIJOIJOIJOII!" (video 1, video 2)
Juri Dolgoruki
Ta sündis Kiievi suurvürsti, Vladimir Monomahhi kuuenda pojana. 1125. aastast oli ta Rostovi-Suzdali vürst ja viis pealinna Suzdali.
1147. aastal kutsus ta venna Severski vürsti Svjatoslav Vladimirovitši kohtumisele paika nimega Moskva. Seda aastat loetakse Moskva esmamainimise aastaks. 1156. aastal laskis ta sinna ehitada puust linnuse.
Isiklikku ja järglased
Juri Vladimirovitši isa oli Rjurikovitšite dünastiast Kiievi suurvürst (1113–1125) Vladimir Monomahh (1050–1125) aga ema kohta on andmed puudulikud. Vladimir Monomahh oli abielus kaks korda: 1. kord Wessexi krahvi Harold Godwinsoni tütre, Wessexi Gythaga ja 2. kord Jefimiaga.
Juri Vladimirovitš oli abielus: 1. polovetside khaani tütrega ja 2. Bütsantsist pärit Helenaga, kelle päritolu kohta Vene ajaloolane Nikolai Karamzin esitas teooria, et ta oli valitseva Bütsantsi Komnenoste dünastia esindaja.
Juri Vladimirovitši järglased:
pisi|Juri Dolgoruki ratsamonument meenemündil, mis anti välja Moskva asutamise 850. aastapäevaks
Mälestuse jäädvustamine
Tema järgi on nimetatud näiteks Venemaa esimene Borei-klassi tuumaallveelaev.
Leida Peips
Leida Peips (sündinud 1. veebruaril 1937) on endine eesti lüpsja ja NSV Liidu Ülemnõukogu rahvasaadik.
Ta töötas Viljandi näidissovhoosi lüpsifarmis Päri külas. 1974. aastal lüpsis ta lehma kohta keskmiselt 5200 kg piima.
1979. ja 1984. aastal valiti ta Eesti NSV-st NSV Liidu Ülemnõukogu rahvasaadikuks.
Mats Larsson
Mats Larsson (sündinud 20. märtsil 1980) on endine rootsi murdmaasuusataja.
27. novembril 1999 osales Larsson esimest korda MK-etapil. See oli 10 km klassikasõidus kodumaal Kirunas, kus ta tuli 50. kohale. Samal talvel osales ta taas juunioride MM-il. Need toimusid Slovakkias Štrbske Plesos. 25. jaanuaril tuli ta 10 km vabastiilis parima rootslasena 4. kohale ja 30. jaanuaril 30 km klassikastiilis parima rootslasena 10. kohale.
Anselme Laonist
Anselme (Anselm, Anselmus) Laonist (Anselmus Laudunensis Scholasticus; umbes 1050 – 15. juuli 1117) oli katoliku teoloog, varaskolastika esimene süstematiseerija.
Mats Larsson
Üks talv hiljem osales Larsson 6 MK-etapil, ilma et oleks mingit progressi saavutanud. 30. märtsil 2003 tuli ta Rootsi meistrivõistlustel 50 km klassikastiilis 9. kohale.
Anselme Laonist
Anselme oli talupoja poeg.
Ta õppis Beci kloostris (benediktiinide klooster Normandias) ja oli Canterbury Anselmi õpilane.
Mats Larsson
6. detsembril 2003 tuli Larsson Itaalias Dobbiacos 30 km vabastiilis ühisstardist sõidus 31. kohale. 13. detsembril tuli ta Šveitsis Davosis esimest korda MK-sarjas punktikohale, saades 15 km klassikasõidus 30. koha (etapi võitis Andrus Veerpalu). Järgmisel päeval tuli ta esimest korda MK-sarjas esikolmikusse Rootsi 4×10 km meeskonnas, kus sai teises vahetuses 6. aja (teise vahetuse võitis ülekaalukalt Veerpalu). Veel kaks päeva hiljem tuli ta ka individuaalselt esikümnesse, saavutades Itaalias Val di Fiemmes 1,2 km klassikasprindis kvalifikatsioonis 7. ja finaalis 10. koha (Veerpalu oli 5 norralase seas 3.). 28. detsembril võitis ta esimese medali Rootsi meistrivõistlustelt, olles Nässjös 10 km vabatehnikas Anders Södergreni ja Thobias Fredrikssoni järel kolmas. Järgmisel päeval oli ta 10 km jälitussõidus samuti kolmas (medalikolmik ei muutunud). 21. märtsil 2004 sai ta kolmandagi pronksmedali, tulles Skellefteås ühisstardist 30 km klassikalise tehnika distantsil Mathias Fredrikssoni ja Södergreni järel (vahe kahe esimesega oli üle poolteise minuti). Ülejärgmisel päeval jäi neljandast pronksmedalist 0,3 sekundit puudu, kui ta 15 km klassikas jäi Södergreni, Fredrik Perssoni ja Fredrikssoni järel neljandaks.
Anselme Laonist
Anselme keeldus mitu korda piiskopiametist. Viimastel aastatel tegeles ta ainult oma õpetuse viimistlemisega.
Tema teosed, eelkõige sententsid ja interlineaargloss, kaotasid peagi õpetajate ja õpilaste soosingu. Nende asemele tulid järgmise põlvkonna teosed, nagu Petrus Lombarduse "Sententsid". Anselme andis siiski suure panuse selliste skolastika reeglite väljatöötamisse, mis võimaldavad peale tsitaatide ka argumente, ning keskaegse teoloogia aluseks oleva intellektuaalse pärandi selgitamisse.
Mats Larsson
18. detsembril 2005 saavutas Larsson koos Mikael Östbergiga Rootsi II võistkonnana Kanadas Canmore'is 6×1,2 km paarissprindis kolmanda koha Norra I ja Rootsi I järel. Rohkem silmapaistvaid tulemusi ta selle hooaja alguses ei saavutanud, aga arvati ometi Itaalias Torinos toimunud 2006. aasta taliolümpiamängudeks Rootsi koondisse. Ta osales kahel distantsil. 17. veebruaril 2006 oli ta 15 km klassikas 19. (Andrus Veerpalu võitis ja Jaak Mae oli 5.) 19. veebruaril pälvis ta 4×10 km teatesõidus pronksmedali, lõpetades avaetapi norralase Jens Arne Svartedali järel teisena. Järgnesid Rootsi meistrivõistlused Luleås, kus ta sai kaks medalit: 30. märtsil oli ta 15 km klassikas kolmas Anders Södergreni ja Mathias Fredrikssoni järel. 2. aprillil tuli ta 50 km vabastiilis ühisstardist sõidus Södergreni järel koguni teiseks, aga kaotas talle 4 minutit.
Anselme Laonist
Teosed
Tema teosed on Jacques Paul Migne'i väljaande "Patrologia Latina" 162. köites lehekülgedel 1040–1117.
Magda Szabó
Eluloolist
Magda Szabó lõpetas gümnaasiumi 1935 Debrecenis, 1940 sai Debreceni ülikoolis ladina ja ungari keele õpetaja ning filoloogiadoktori diplomi. Samal aastal hakkas ka õpetama. Tema enda sõnul on see tema väärikas elukutse. Ta uskus sellesse, et need lapsed, keda ta õpetab, muutuvad. Ta ei osanud olla surmtõsine nagu mõned tema kolleegid, kuid sai vaevata hakkama. Inimeste kõnetamine, väikestest lastest tudengite ja täiskasvanuteni, on tal alati õnnestunud. Kaks aastat töötas ta oma kodulinnas, hiljem kolm aastat Hódmezővásárhelyis.
Mats Larsson
25. jaanuaril 2009 tuli Larsson Otepääl klassikasprindi kvalifikatsioonis kolmandaks, aga finaalis jäi 6. kohale (Norra sai viisikvõidu). 31. jaanuaril võitis ta Rootsi meistrivõistlustel Sundsvallis nii kvalifikatsiooni kui finaali (mõlemad Thobias Fredrikssoni ees) ja arvati Liberecis toimuvatele maailmameistrivõistlustele. Seal osales ta ühel distantsil, 6×1,6 km paarissprindis klassikalises tehnikas koos Emil Jönssoniga, kus nad saavutasid 25. veebruaril 6. koha.
17. jaanuaril 2010 tuli Larsson Otepää MK-etapil 1,4 km klassikasprindis kvalifikatsioonis 4. kohale, aga finaalis jäi 18. kohale. 23. jaanuaril toimusid Piteås Rootsi meistrivõistlused, kus ta 1 km klassikasprindi kvalifikatsioonis oli kolmas Emil Jönssoni ja Daniel Rickardssoni järel ning finaalis teine Jönssoni järel. 2010. aasta taliolümpiamängudele Kanadasse Vancouveri otsustati teda mitte saata.
Magda Szabó
Eluloolist
Peaaegu kogu noorkuulaste seltskond töötas ministeeriumis, Ágnes Nemes Nagy oli ajakirjanduse peal, Magda Szabó modernse kirjanduse spetsialist. Tema ülesandeks oli pidevalt riigisekretärile aru anda, mis seisus on hetkel nn noor kirjandus uues Ungaris. 1940. aastate lõpus sunniti aga kogu seltskond vaikima. Magda Szabó saab alles 1958 uuesti avaldada. Seltskond võttis avaldamiskeelu teadmiseks, keegi neist ei läinud kompromissile, neid ei saadud ka selleks sundida, sest neil kellelgi polnud perekonda ega lapsi, kes oleksid andnud võimaluse šantaažiks. Praktiliselt kogu noorkuulaste kirjanike põlvkond jäi lastetuks, see oli ühine tõotus.
Mats Larsson
21. novembril 2010 võitis Larsson Rootsis Gällivares MK-etapi 4×10 km teatesõidus, kus ta avavahetuse lõpetas 5. kohal. 5. detsembril saavutas Larsson Saksamaal Düsseldorfis vabatehnika paarissprindis 2. koha ja 16. jaanuaril 2011 Liberecis koos Jesper Modiniga samuti teise koha, mõlemal juhul Norra paari järel. Kuid pärast seda, kui teda ei võetud Rootsi koondises maailmameistrivõistlustele, ei ole ta rohkem võistelnud.
Magda Szabó
Eluloolist
Magda Szabó esimesed kirjanduslikud katsed on esseed, mis ta kirjutas 12-aastaselt, Luuletused tulid alles hiljem. Need käsikirjad on praegugi alles, tema ema ja isa panid need kõrvale. Isa aga ei rõõmustanud, tema arvates oli ühes kirjanikust peres küll. Magda Szabó on oma annet ilmutanud peaaegu kõigis kirjandusvaldkondades, debüteeris luulekogudega, hiljem kogus kuulsust romaanidega. Luuletusi kirjutas ta harva, sest selleks pidi ta enda sõnutsi vihane olema, kuid talle ei meeldinud vihastada ja ta oli selles üsna saamatu. Ka tema näidendid on olnud edukad. Esimesed näidendid lõi ta lapsena.
Mats Larsson
Maailma karikavõistlustel
Mats Larsson osales karjääri jooksul individuaalselt 85 maailmakarikavõistluste etapil ja jõudis esikolmikusse 4 korda, kuid esikoht jäi saamata.
Magda Szabó
Eluloolist
1958 ilmunud romaan "Freskó" (Fresko) ja 1959 ilmunud "Az őz" (Metskits) toovad talle laiema tuntuse ja ka üllatavad, sest seda ei osatud oodata. 1959. aastast on ta vabakirjanik. Üksteise järel ilmuvad teosed, milles autor psühholoogilise romaani traditsioone kasutades kujundab oma iseloomulikud tegelaskujud. Autobiograafilise taustaga on teosed Ókút (Vana kaev, 1970) ja Régimódi történet (Vanamoeline lugu, 1971), mis annavad pildi nii lapsepõlve mõjudest, mis on kujundanud tema loomingulist maailmavaadet, kui ka ajastutruu pildi Debreceni minevikust ja argipäevadest.
Magda Szabó saavutas kiiresti tuntuse Lääne-Euroopas. Tema romaanid jõudsid veel käsikirjas Hermann Hesseni, kes soovitas neid Saksa kirjastusele Insel. Autor ei saanud küll reisida, aga ta sai ajakirjanduse ülevaateid, kust oli näha, et temaga tegeldakse palju. Magda Szabó oli oma noorkuulastest kaaslaste silmis vabaduse esimene pääsuke. See, et talle midagi ei tehtud, tähendas, et ka teised saavad varsti rohelise tule. Varsti pärast seda anti Magda Szabóle József Attila preemia, mis oli ametlik tunnustus.
Magda Szabó romaan "Az ajtó" (Uks, 1977) ei olnud sensatsioon mitte ainult Prantsusmaal, vaid mujalgi maailmas. Peale selle oli veel "Für Elise" (2002) see teos, mis tõi tunnustuse ja kogu tema loomingu uuestiavastamise kodumaal. Kirjaniku edu välismaal avas talle võimalused ka kodus.
Võib-olla suurim läbimurre oli kirjanikule Femina auhind, mille ta sai Prantsusmaal ja mis pole feministlik auhind, nagu ekslikult arvatakse. Žürii koosneb küll naistest, kuid selle on saanud ka meeskirjanikud. Pealegi pole Magda Szabó arvates olemas kategooriaid "meeskirjanik" ja "naiskirjanik". On vaid kirjanik. Kirjaniku kutsumuse ja ülesande kohta ütleb ta, et kirjanik peab inimesi ehmatama, kui nad vale tee on valinud. Kirjanik ei pea tõe nimel kangelassurma surema, kuid ta peab iga hinna eest tõde teenima. Seda teeb iga väärikas kirjanik. Ta ei tohi valetada. Tõtt tuleb öelda, tuleb leida väljendusviis valetamise vältimiseks. Ungari riigi hinge on siiani alati kirjanikud hoidnud, mitte poliitikud. Suurtel ajastutel on seda, mis teha tuleb, teada saadud kirjanikelt. Viimastel eluaastatel oli Magda Szaból palju tööd ja reisimist. Ta tegeles kogu oma loomingu uusväljaandmisega, teda avaldati Inglismaal ja režissöör Géza Bereményi käe all valmis ka film romaanist "Régimódi történet". Magda Szabó teosed on valminud tema peas. Kui teos valmis sai, dikteeris see end paberile ja selle käigus sündisid ka parandused. Kirjaniku lemmikautorid olid Mór Jókai ja Karl May, kelle Winnetou-lugusid hakkas ta algusest peale lugema, kui lõpuni jõudis. Sama soovitas ta enda lugejatele. Kui olete kõik Magda Szabó teosed läbi lugenud, alustage algusest.
Kontroll- ja juhtimismasin
Kontroll- ja juhtimismasin on masinaehituses masin, mida kasutatakse tootmise automatiseerimiseks ning kiiresti kulgevate ja pidevalt kontrollitavate tootmisprotsesside juhtimiseks.
Lõvi (heraldika)
pisi|lõvi Lõvi on heraldikas tagajalgadele või vasakpoolsele tagajalale tõusnud lõvi, kes vaatab enda ette. Eesti keeles kasutatakse selle tähistamiseks ka terminit "ründav lõvi". Prantsuse ja inglise keeles on lõvi lion või lion rampant.
Kristlikus sümboolikas seostati emalõvi Võitleva Kiriku ja kristliku õpetuse kaksikloomusega, Jeesuse ja neitsi Maarja austamisega. Lõvist kujunes juba 13. sajandil enamkasutatud vapisümbol, seda kujutati peaaegu veerandil kõikidest vappidest. Lõvide eristamiseks hakati neid esitama eri poosides. Nii on heraldikas tuntud seisev lõvi, tagasivaatav lõvi, magav lõvi, istuv lõvi jms. Sammuvat lõvi arvati sarnaseks barsi, leopardi või pantriga ja siit kujunes välja mõiste "leopardne lõvi". Viimast eristab leopardist pea asend. Lõvi sümboliseerib vaprust, julmust, majesteetlikkust. Lõvi on Jeesuse ja evangelist Markuse atribuutolend.
Jõumasin
Jõumasin on masin, mis muudab mingit liiki energiat mehaaniliseks energiaks, millega siis käitatakse töömasinaid. Jõumasinad jagunevad primaarseteks ja sekundaarseteks jõumasinateks.
Monoodia
Monoodia (vanakreeka keelest μόνος monos 'üksi' + ὠδή ōdē 'laul') on Itaalias 16.-17. sajandil (u 1600–1640) sündinud ilmalik vokaalmuusika ja sellega seotud monoodiline muusikastiil, milles väljenduslik rõhk on poeetilisel tekstil ja ühe laulja lauldud meloodial.
Mõiste võttis teadaolevalt esimest korda kasutusele Giovanni Battista Doni aastal 1635, defineerides monoodiat (monodie) ühe laulja poolt lauldud soololauluna, eristades seda nö "koroodiast" (chorodie), mis kujutas enesest koori poolt kas unisoonis või oktavis lauldud ühehäälset laulu. Doni räägib ka retsitatiivse stiili (stile recitativo) kontekstis "monoodilisest meloodiast" (melodia monodica) ja "monoodilisest stiilist" (stylus monodicus), kui ei kasuta samas retsitatiivi kohta sõna "monoodiline". Kõige suuremaks muutuseks võib lugeda muutust kompositsioonitehnikas: valitsevaks said duur- ja moll-helilaad ning varasema polüfoonia asemele, kus kõik hääled olid võrdsed ja iseseisvad, tuli  monoodia  - stiil, mille väljenduslikkus peitub peamiselt ühehäälses meloodias. Täpsemalt on see saatega monoodia: meloodiaga käib alati kaasas harmooniasaade, millel on samuti väga oluline roll. Vokaalne meloodia on selles stiilis väga tihedalt seotud tekstiga, jälgides täpselt deklamatsiooni rütmi ja kõnemeloodiat.
Tänapäeval kasutatakse monoodia mõistet alates 16. sajandi lõpust soolohäälele loodud vokaalmuusika eristamiseks 17. sajandi keskel tekkinud kammerkantaadist. Samuti nimetatakse monoodiateks 17. sajandi alguse ooperite retsitatiive.
Monoodiat oleks täpsem nimetada basso continuo-saatega lauluks, sest see ei esine praktiliselt kunagi ilma instrumentaalsaateta. Monoodia saatepillideks võisid olla lauto, kitarrone, teorb või klavessiin. Bassipartiid esitas tavaliselt violone või mõni samalaadne pill, mida võis kahendada kontrabass.
Toni Collette
Kui ta oli 14-aastane, lisas ta oma perekonnanimele uuesti e-tähe, sest ta arvas, et see sobib esinejanimeks paremini. E-tähe oli nimest kaotanud ta vanaisa.
Tema tuntumate rollide hulka kuuluvad osatäitmised filmides "Murieli pulm", "Väike Miss Päikesepaiste", "Kuues meel" ja "Suur poiss ja väike poiss".
Kontseptuaalkunst
Kontseptuaalkunst (kontseptualism, ideekunst; kontseptsioon 'käsitlus', 'vaadete süsteem') on kunstivool, millele on kõige tähtsam idee.
Kunstis on alati hinnatud ka ideid. Kontseptuaalkunstis jõuti aga sinnamaani, kui teoste tegemisest loobuti ja keskenduti ainult teoseideede esitamisele.
Ajalugu
Juba tuntud minimalist Sol LeWitt väitis 1967. aastal, et idee või kontseptsioon on kunstis kõige tähtsam ja et see, kuidas teos välja näeb, ei ole eriti oluline.
Kontseptualismi alguseks võib pidada 1958. aastat, kui Pariisis Iris Clerti galeriis toimus näitus "Tühjus". Näituse külastajad leidsid eest täiesti tühja galerii.
Tunnusjooned
Ideid esitati tihti skeemide, jooniste või fotomontaažide abil. Kõike püüti edasi anda võimalikult primitiivselt.
Kunst koosneb ideest; milline see idee on, ei ole aga eriti tähtis. Samuti peetakse lugu idee ülimast lihtsusest ja sellest, et idee ei peagi ilus olema.
Oma sõnade järgi püüdsid kontseptualistid kriitikutest kui parasiitidest vabaneda ja ise oma teoseid sõnastada.
Marcel Duchamp
Marcel Duchamp (1887–1968) oli esimene tõeline kontseptualist.
Joseph Kosuth
Joseph Kosuth (sündinud 31. jaanuar 1945) on mõjukaim kontseptuaalkunstnik.
1965. aastal hakkas ta looma taieseid, milles pani kokku neoontorud, fotod ja sõnad. 1969. aastast hakkas ta teostes kasutama reklaamtahvleid ja ajalehtede reklaamilehekülgedelt pärit lausekatkeid.
1969 avaldas ta raamatu "Kunst pärast filosoofiat" (Art after Philosophy), milles ta võttis kokku kontseptualistliku kunsti põhimõtteid.
Kosuthi arvates peab olema kunsti defineerimine tautoloogiline, sest kunst peab ennast ise tõestama.
John Baldessari
John Baldessari (sündinud 17. juuni 1931) maalis musti ja valgeid maale, kuhu oli korralike tähtedega maalitud tema mõtted kunstist.
Arman
Prantsuse päritolu ameerika kunstnik Arman (Armand Pierre Fernandez; 17. november 1928 – 22. oktoober 2005) kuhjas kõikvõimalikke esemeid ja nimetas nendest tekkinud hunnikuid akumulatsioonideks. Lõpuks teatas ta: "Täna hommikul signeerisin ma oma suurima akumulatsiooni – New Yorgi linna."
Joseph Beuys
pisi|[[Joseph Beuys]] Sakslane Joseph Beuys (12. mai 1921 – 23. jaanuar 1986) oli performance ' i-kunstnik, kontseptualist ja poliitik, kes korraldas galeriides loenguid, kus ta selgitas oma seisukohti tahvlite peal. Talle kuulub ka kuulus ja paljukasutatud lause, et "igaüks on kunstnik". Tema seisukoht seejuures on aga, et loovus avaldub kõigis inimeste tegevusvaldkondades ja et iga inimene on võimeline millegi loomiseks.
Tema tuntuim performance on "Kuidas seletada pilte surnud jänesele".
Sol LeWitt
Sol LeWitt (9. september 1928 – 8. aprill 2007) lõi naturaalseid materjale kasutades võrgustikke ja mooduleid, mis olid kõige lihtsamate geomeetriliste vormidega.
Donald Judd
Donald Judd (3. juuni 1928 – 12. veebruar 1994) oli Ameerika kontseptualist ja minimalist, kelle loomingule oli tavapäraseks metalli kasutamine ja järgnevuste otsimine. Nagu paljud teised minimalistid, lasi ka Judd tihti oma teosed jooniste alusel professionaalidel valmistada. see kattus ka ühe kontseptualismi tingimusega, mis väitis, et teose valmistamine on väheoluline protsess võrreldes teose idee loomisega.
On Kawara
On Kawara (sündinud 1. veebruaril 1933) on Jaapani kontseptuaalkunstnik, kes elab 1965. aastast New Yorgis.
Temale on iseloomulikuks kuupäevamaalide sari, kus iga järgneva kuupäeva juures on ka samast päevast pärinev ajaleheväljalõige.
Ta lasi postkaartidel välja sarja, mida ta iga päev kellelegi saatis ja kuhu oli peale märgitud tema täpne ärkamise kellaaeg.
Tagajärjed
+ Aitas hoogustada üldist kunstielu. + Fotomaterjalide ilmumine tippgaleriide seintele. +/- Hävitas viimasedki kunsti piirid. - Selle vooluga ei saanud kaua tegeleda, kuna varsti oli inimeste üllatamine millegi uuega väga raske.
Ühiskorter
Ühiskorter ehk kommunaalkorter (vene keeles коммунальная квартира, kõnekeeles коммуналка) oli Nõukogude Liidu, sealhulgas ka Eesti, ja teistegi riikide linnades elamispinna nappuse tõttu laialt levinud üürikorteri tüüp.
Atafu
Atafu on suurim kolmest Tokelau atollist. Atolli pindala on 2,5 km².
Ühiskorter
Termin "kommunaal" on tuletatud sõnast commune.
Atafu
Aastal 2006 elas atollil 524 inimest.
Drudkh
Drudkh on 2002. aastal loodud Ukraina black metal ' i ja folk metal ' i ansambel. Ansambel sündis Harkivi linnas, bändi algatajaks olid Roman Sajenko, Thurios ja Juri Sinitski. Bändi nimi pärineb sanskriti keelest ja tähendab metsa. Esimesed plaadid andis bänd välja Suurbritannia plaadifirma Supernal Music sildi all. Pärast aastat 2008 andis nende uued plaadid välja Prantsusmaa-USA plaadifirma Season of Mist. Kõik stuudioplaadid on välja antud ka vinüülplaatidena, väljaandjateks Northern Heritage ja Faustian Distribution.
Esimene album ("Forgotten Legends") ilmus 18. augustil 2003 ja seda peetakse black metal ' i klassika hulka kuuluvaks. 28. novembril 2004 ilmus album "Autumn Aurora", kus ansambel hakkas kasutama süntesaatorimuusikat. Kriitikud hindasid seda plaati kõrgelt, nii valis võrguajakiri Chronicles of Chaos selle aasta parimaks plaadiks. Peale selle plaadi ilmumist vahetas Amorth välja bändist lahkunud Juri Sinitski.
14. märtsil 2005 ilmus plaat Лебединий Шлях (Luigetee), mille laulutekstid olid ukrainakeelsed. Tekstide autoriks oli Tarass Ševtšenko. Ka järgmise albumi Кров у Наших Криницях (Veri meie kaevudes) tekstid olid kirjutatud klassikaliste ukrainakeelsete luuletuste põhjal. Album pühendati Stepan Banderale. Peale selle albumi ilmumist heideti Amorth bändist välja ja see sai praeguse koosseisu. Alates sellest plaadist on Drudkh kasutanud muusikavideote tegemisel ukraina filme.
19. oktoobril 2006 ilmus Drudkhi uus plaat Пісні Скорботи і Самітності (Kurbuse ja üksinduse laulud), mis märkis muutust muusikalises stiilis - tegu oli nende esimese folk metal plaadiga.
Aastal 2008 sõlmis Drudkh lepingu plaadifirmaga Season of Mist.
Kahala–Andineeme tee
Kahala–Andineeme tee (registrinumbriga 11273) on kõrvalmaantee Kuusalu vallas. Tee pikkus on 3,5 km.
Tee saab alguse Jõelähtme–Kemba tee kahekümne kaheksandal kilomeetril Kahala külas ning lõpeb Kuusalu–Leesi tee viiendal kilomeetril Soorinna külas.
Tee kulgeb läbi Kahala, Sõitme ja Soorinna küla.
Tee ei ületa ühtegi silda, küll aga 2 truupi. Bussipeatusi teele ei jää.
Tee on pinnatud kruusatee. Tee on klassita. Liiklussagedus teel on kuni 200 autot ööpäevas. Kiiruspiirangute ja teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
Chișinău Külamuuseum
Chișinău külamuuseum (rumeenia keeles Muzeul satului din Chișinău) on vabaõhumuuseum Moldova pealinnas Chișinăus Botanica linnasosas. See on Riikliku Etnograafia- ja loodusloomuuseumi filiaal rahvaarhitektuuriliste ehitistega.
Muuseum avati 18. mail 1995. Selle eesmärgiks on taastada XVIII–XIX sajandi Bessaraabia küla tolleaegsete ehitiste, kirikute, külakooli, tuulikute, vesiveskide, võõrastemaja ja kõrtsiga. Muuseumi territooriumi suurus on 150–172 ha.
Asukoht
Muuseumi geograafilised koordinaadid on.
Loomisajalugu
Mitu vabaõhumuuseumi loomise ettepanekut tehti Chișinău linnaarhitekti Robert Kurți algatusel. 1962. aastal ilmus tolleaegses ajakirjas Sovetskaja etnografija (Советская этнография) artikkel sellest, et Moldaavia NSV, esimesena Nõukogude Liidus, plaanib luua rahvuspargi koos külamuuseumiga. Ükski ettepanek aga ei saanud nõusolekut kohalikust parteijuhtkonnast, kes ei pidanud tähtsaks luua ”riiklikku muuseumi lageda taeva alla”.
Plaan jäi tasapisi küdema, kui 20 aastat hiljem, 1982. aastal Eugen Bâzgu, olles veel üliõpilane, saavutas oma külamuuseumi projektiga teise koha Üliõpilaskonna projektikonkursil. Alles 1989. aastal korraldatud muuseumiprojektide konkursil E. Bâzgu ja tema meeskonna poolt etnograafilise materjali alusel maa-arhitektuurilise ajaloopärandiga loodud projekt võitis esimese koha. Vastavalt sellele projektile muuseumi kavas oli esitada XVIII sajandi keskpaigast kuni XX sajandini ehitatud 15–20 tüüpi elumaju ning kuni XIX sajandini rajatud veskeid, kooli ja purskkaeve Moldaavia neljast, sh oma unikaalselt taluarhitektuurilt Euroopas kuulsaimast Orhei piirkonnast. Muuhulgas plaani kuulusid veski Dondușeni piirkonna Cernoleuca külast ning Căușeni piirkonna Tănătari külast kogu Balkanil tuntud, umbes 24 m kõrgune Hollandi tüüpi tuulik. Idee realiseerimiseks kulus aga rohkem kui 20 aastat.
Iseloomustus
Muuseumi kollektsiooni kuulub seni vaid üks monument, Hirișeni linnast toodud, 1642. aastal käsitööliste poolt peamiselt tammest ehitatud kirik. See on vanim ja ainus keskaegse Moldaavia klassikalise maa-arhitektuuriga säilinud puukirik. See leiti Hirișeni Telenesti linnaosast ja pärast 18 aastat kestnud läbirääkimisi, mille käigus kirik seisis katuseta 12 aastat, kohalik kogukond nõustus kiriku loovutamisega muuseumile. Katuse puudumise tõttu selle pühakujuseinast oli algselt säilinud 40%.
Muuseumi planeerimise esialgses üldkavas sisalduvad etnograafilised ja XVII sajandile tüüpilised puitelamud ja puidust väravad, purskkaevud, sillutatud kõnniteed, külakool, kaks tuulikut ja 28 maja juures asuv kirik. Lõplikuks eesmärgiks on paigaldada 165 objekti 172 ha suurusele territooriumile ümber järve. Plaanis on tuua oma viis tuulikut ja 4 kirikut, kuigi arhitekt Bâzgu selgituse järgi on enamik kirikutest juba remonditud kaasaegseid materjale ja tehnoloogiat kasutades ning neil puudub ajatruu kõrgusega kirikutorn. See ehitiselement on ajalooliselt tähtsuselt igale külale väga oluline vahitorn, kust jälgiti musta suitsu – märki türklaste ja tatarlaste rünnakust – ning süüdati pigiga kaetud tõrvik hoiatusmärgiks naabritele. Samuti on kirikud mõnevõrra hävinud.
Spāre järv
Spāre järv (ka Spare järv, vanasti Spārnsezers, läti keeles Spāres ezers) on järv Lätis Talsi piirkonna Ģibuļi vallas.
Järv asub merepinnast 26,8 meetri kõrgusel. Järves elavad karpkalad, latikad, linaskid, kogred, särjed, ahvenad, haugid, roosärjed, angerjad, sinna on lastud ka peledit.
Järve kaldal asub Spāre küla. Kaldad on üldiselt madalad ja liivased. Väljavoolule on kuhjatud veetaseme tõstmiseks kive. Järv koosneb kahest laiemast osast, nende vahelisele kitsale kaelale rajati aastal 1967 tamm, mis on tõstnud järve lõunapoolse osa veetaseme põhjapoolsest 0,7 meetrit kõrgemaks. Järve kaldal maantee A10 ääres asub Veccepļi puhkebaas.
Olmeluul
Olmeluul on luul, mille sisu on seotud igapäevaste olmesündmustega, mistõttu on mõnikord raske hinnata patsiendi väidetu tõesust. Näiteks patsient, kes elab ühiskorteris, räägib, et naabrid varastavad ühisköögist tema toiduaineid. See võib isegi nii olla, aga võib olla tegemist ka luuluga.
Sageli on olmeluulu käivitavaks asjaoluks patsiendi mäluhäired. Patsient näiteks ei mäleta, kuhu ta pani oma raha ja seetõttu ei ole ta suuteline oma raha üles leidma ja sellest sugeneb kahtlustus, et keegi on tema raha varastanud. Kahtlusalusteks saavad patsiendi lähedased või naabrid. Ajapikku kahtlus süveneb ja areneb luul. Kuid luulu sisu jääb ikkagi olme tasemele ja ruumiliselt piirdub oma toaga. Seega luulu ulatus ei laiene ruumis ega sisuliselt, erinevalt laiahaardelisest ja kosmilisest luulust.
Olmeluul esineb sageli dementsetel (tüüpiliselt Alzheimeri tõbi, kuid ka vaskulaarne dementsus või tserebrovaskulaarsed haigused) vanuritel.
Viiekroonine münt (1993)
Viiekroonine münt on esimene pärast 1992. aasta rahareformi igapäevakäibesse mõeldud meenemünt; see vermiti 1993. aastal.
Münt anti välja Eesti riigi 75. aastapäeva puhul. Münt oli kasutusel igapäevases käibes.
Kujundus
Kuldkollane münt kaalub 7,1 grammi, selle läbimõõt on 2,62 sentimeetrit ning selle serv on sile.
Avers
Mündi esiküljel on Eesti väike riigivapp ning vermimise aasta "1993".
Revers
Mündi tagaküljel on Jaan Koorti skulptuuri "Metskits" kujutis, kiri "EESTI VABARIIK 75" ning nimiväärtus "5 krooni".
Erimid
Mündist on kaks erimit – ühel on vapi kõige alumise lõvi pea ja käpa vahel M-täht ja teisel ei ole.
Tartu lipp
thumb|Tartu lipp|300px Tartu lipp on Tartu maakonnas asuva Eesti linna Tartu lipp.
Lipp on kinnitatud Riigikantselei sümboolika osakonnas 20. mail 1992.
Lipu kirjeldus
Tartu linna lipp on linnale Poola kuninga Stefan Batory 1584. aastal 9. mai privileegiga lubatud rõhtsa poolitusega kahelaidne valge-punane lipp, mille laiud on võrdsed. Lipu keskel asub Tartu linna vapi suur kujutis (vapi ja lipu kõrguste suhe 1:2). Lipu aluseks on Poola valge-punane lipp.
Post-rock
Post-rock on alternatiivroki ja progressiivse roki allsuund, milles kasutatakse küll rokkmuusikas tavalisi pille, kuid selle rütmika ja muusika tekstuur ei ole traditsioonilisele rokile iseloomulikud. Tavaliselt on selle suuna muusika instrumentaalne.
Kuigi post-rock ' i juured on 1980ndate ja 1990ndate indie rock ' is, on nendel muusikaliselt vähe ühist.
1990ndatel nimetati tähtsamateks post-rock ' i artistideks teiste seas Don Caballero ja Tortoise, kuid kuna nende stiilid olid üksteisest väga erinevad, pälvis see stiilimääratlus nii kuulajate kui teiste artistide seas teravat vastukaja.
Termin
Levinud seisukoha järgi kasutas terminit "post-rock" esimesena muusikakriitik Simon Reynolds ansambli Bark Psychosis albumi "Hex" arvustuses, mis ilmus 1994. aasta märtsis ajakirjas Mojo. Ta kasutas seda terminit kirjeldades muusikat, mis "kasutab rokile iseloomulikke pille mitte-rokilikel eesmärkidel: kasutab kitarre kõlavärvi ja tekstuuri edasiandmiseks, selle asemel, et mängida riffe ja jõulisi akorde".
Juulis 2005 kirjutas Reynolds oma blogis, et ta oli seda terminit kasutanud juba varem, muusikaajalehes Melody Maker. Samuti kirjutas ta, et termin pole tema enda loodud: "ma uskusin, et olin selle termini loonud, kuid avastasin aastaid hiljem, et see oli kasutusel olnud juba üle aastakümne". Terminit oli 1975. aastal kasutanud ajakirjanik James Wolcott oma artiklis Todd Rundgrenist, kuigi teistsuguses tähenduses.
Vene vojevoodkond
Vene vojevoodkond ehk Ruteenia vojevoodkond (poolapäraselt Ruśi vojevoodkond (poola województwo ruskie); 1366–1772) oli üks Poola Kuningriigi ja Rzeczpospolita vojevoodkondi. Koos Bełzi vojevoodkonnaga moodustas see Puna-Vene.
Keskus Lviv.
Ajalugu
pisi|[[Poola kuningriik, aastatel 1333-1370, Kazimierz III Suure valitsusajal]] Galiitsia-Volõõnia vürstiriik jagati Galiitsia-Volõõnia pärilussõja (1340–1392) järel Leedu suurvürstiriigi ja Poola kuningriigi vahel. 1344. aastal hõivas Leedu suurvürstiriik Volõõnia ja 1349. aastal Poola kuningriik Galiitsia.
ziemia chełmska
pealinn Chełm
ziemia halicka
pealinn Halicz pisi|Vaade vanale Lvivile pisi|Vaade vanale Lvivile
ziemia lwowska
pealinn Lwów
ziemia przemyska
pealinn Przemyśl
ziemia sanocka
pealinn Sanok
1696
1696. aasta (MDCXCVI) oli 17. sajandi 96. aasta.
Europeana
Europeana (ka Euroopa Digitaalraamatukogu; inglise keeles European Digital Library, lühend EDL) on Euroopa Komisjoni algatusel ja toetusel loodud veebipõhine teenus, mille eesmärk on vahendada ühe portaali kaudu avalikkusele Euroopa raamatukogude, muuseumite ja arhiivide digitaalseid kogusid.
Euroopa Digitaalraamatukogu idee kasvas välja Euroopa Komisjoni infoühiskonna strateegia i2010 digitaalraamatukogude alamstrateegiast. Ametlikult teatati Euroopa Digitaalraamatukogu loomise kavast 2. märtsil 2006 avaldatud Euroopa Komisjoni pressiteates. Aastaks 2010 kavandatakse selle vahendusel kättesaadavaks teha vähemalt kuus miljonit digitaalset dokumenti.
Euroopa Digitaalraamatukogu loomisel kasutatakse ära The European Library organisatsiooni ja tehnilist infrastruktuuri, mis on välja arendatud Euroopa Komisjoni toetusel rahvusraamatukogude poolt.
Esimene projekt Euroopa Digitaalraamatukogu arendamiseks kestis juulist 2007 veebruarini 2009 ja kandis nime EDLnet. Tegemist oli üle-euroopalise temaatilise võrgustikuga, mida rahastati Euroopa Liidu eContentplus programmi vahenditest. Projekti raames valmis novembriks 2008 Euroopa Digitaalraamatukogu teenuse esimene prototüüp.
Detsembris 2007 lepiti kokku, et Euroopa digitaalraamatukogu prototüüp hakkab kandma nime Europeana. Selle prototüübi esimest maketti esitleti 1. veebruaril 2008 Frankfurdis toimunud konverentsil "One more step towards the European digital library". Prototüübi avas avalikuks kasutamiseks 20. novembril 2008 Brüsselis Euroopa Komisjoni infoühiskonna- ja meediavolinik Viviane Reding.
Veebruaris 2009 loodud uue temaatilise võrgustiku Europeana v1.0 raames, mida rahastab samuti Euroopa Komisjoni eContentplus programm, luuakse kahe aasta jooksul Europeana täisfunktsionaalne teenus.
Euroopa Digitaalraamatukogu arendamiseks on moodustatud juhtivate mäluasutuste esindajatest koosnev Euroopa Digitaalraamatukogu Sihtasutus (European Digital Library Foundation). Seda juhib Saksa Rahvusraamatukogu direktor Elisabeth Niggemann.
Eestist osaleb Euroopa Digitaalraamatukogu arendamises Eesti Rahvusraamatukogu.
Geiša
thumb|Geišad traditsioonilises riietuses Geiša (jaapani keeles 芸者 geisha), geiko (芸子) või geigi (芸妓) on kõrgelt haritud Jaapani naine, kes tunneb hästi kirjandust, kunsti ja muusikat. Väljaõppinud meelelahutajatena on nad kaaslasteks mõeldud just meestele, ning seda nii ametlikel kui ka avalikel üritustel. Sõna "geiša" tähendus on artist või kunstnik. Geiša meelelahutuslike tegevuste hulka kuulub nt tee serveerimine, pillimäng, rahvuslikud tantsud ning kõige olulisem – vestlemise kunst. Geišaks saamine ja selleks vajalike oskuste õppimine võib aega võtta kuus kuud kuni aasta.
Terminoloogia
Sõna geisha koosneb kahest osast, millest gei tähendab kunsti ja sha tähistab tegijat. Teine nimetus lisaks geišale on geiko, mida kasutatakse tavaliselt Lääne-Jaapanis (sh Kyotos) tegutsevate geišade tähistamiseks.
Terminid maiko ja hangyoku tähistavad geiša õpilast, kes pole veel päris valmis. Maiko tähendab “tantsulast“ ning hangyoku “pooljuveeli“, mis näitab, et läbitud on alles pool teed geišaks saamisel. Enamasti õpitakse aasta, enne kui alustatakse oma teed maiko või geišana. Erandjuhul on võimalik jätta maiko periood vahele ja debüteerida kohe geišana, mida kasutavad näiteks naised, kes on üle 21 aasta vanad.
Geišalt oodatakse, et ta on vallaline, ning õpinguid alustatakse tavaliselt 18-aastaselt, Kyotos 15-aastaselt. Kui geiša abiellub, siis peab ta sellest elukutsest loobuma.
Ajalugu
Varases Jaapani ajaloos olid meelelahutajateks saburukod, kellest mõni osutas ka seksiteenust. Parema haridusega tüdrukud teenisid elatist aga kõrgema klassi seltskondlikel üritustel. Aastast 794, mil Kyotost sai pealinn, hakkas seal geišakultuur tõsisemalt arenema.
Traditsioonilise Jaapani kultuuri kohaselt ei pidanud mehed oma naistele truud olema, kuna naise eesmärgiks oli olla ema ja kodu hing. Seksuaalsete vajaduste rahuldamiseks pöördusid meesterahvad kurtisaanide poole.
16.sajandil said alguse kvartalid, kus leidus palju kurtisaane ja teisi meelelahutajaid. 1617. aastal muutus prostitutsioon sõjaväe ülemjuhataja määruse järgi illegaalseks, ning selle jätkamiseks oli vaja litsentsi.
18.sajand
Säärased naudingukvartalid muutusid kiiresti glamuurseteks meelelahutuskeskusteks, kus kõrgelt hinnatud kurtisaanid laulsid, tantsisid ja musitseerisid. 18. sajandi alguses võeti kasutusele geiša mõiste meessoost meelelahutajate tähenduses. Naisgeišade eelkäijaks olid teismelised tantsutüdrukud ehk odorikod. 1680ndatel olid odorikod populaarsed meelelahutajad kõrgema klassi samuraide seas.
Geišade tõus
Geišade ja prostituutide erinevus seisneski selles, et geišad ei osutanud seksiteenuseid, vaid haritud naistena meeldivat seltskonda meesklientidele. Prostitutsiooni populaarsus langes, ning selle kõrval tõusis hinda peenus ja elegants, mida geišad esindasid. Muidugi geišaks olemine varieerus, nii mõnigi ei suutnud hoiduda seksuaalsuhetest oma kliendiga, kuid üldjoontes tõusis esile geišade eri kunstide graatsiline valdamine. Prostitutsioon oli Jaapanis legaalne kuni 1900. aastani.
Teine maailmasõda
Teise maailmasõja ajal oli geišade kultuuris suur langus. 1944. aastal sunniti neid oma baarid, tee- ja geišamajad sulgema ning kästi vabrikusse tööle minna. Aasta hiljem oli geišadel võimalik oma tegevust jätkata ning naised, kes pöördusid tagasi geišaks olemise juurde, otsustasid loobuda Lääne mõjutustest ja tuua tagasi au sisse vanad geišatraditsioonid.
Pärast sõda oli Jaapan majandusraskustes, seetõttu leidus ka vähem inimesi, kes geišade teenuste eest oleks maksta jõudnud.
Koolituse etapid
Geišaks olemise õpingud algasid tavaliselt üsna noorelt. Noorimad geiša õpilased olid isegi üheksa aastased lapsed. 1950ndatel vastu võetud lastekaitseseadusega keelustati nii noorte laste geiša majadesse õpingutele saatmine.
Õpilasena elab maiko talle võimaldatud majutuses ehk geiša majas (okiya), kus lisaks söögile antakse talle kõik vajaminev – kimono, obi jne. Geiša õpingud on väga kallid ning oma väljaõppe raha kompenseerib geiša tehtud tööga. Tagasimaksmine toimub seni, kuni õppekulud on kaetud, ning alles siis on võimalik geišal iseseisvat elu alustada.
Maikot nimetatakse esimese õppeprotsessi ajal minarai 'ks, mis tähendab õppimist vaatluse kaudu. Selleks, et seda läbi viia, peab geiša leidma endale nn vanema õe ehk mentori (onee-san). Onee-sani ülesanne on maiko kaasa võtta ozashiki 'le, mis kujutab endast banketti ükskõik millises tüüpilises jaapani majas. Seal saab maiko istuda ja vaadata mentori tööd. Minarai ei sekku üritusse mitte kuidagi, isegi suhtluse teeb tema eest ära kimono, mis väljendab tema staatust. Minarai käib suhtlustehnikaid ja mänge õppimas kindlas teemajas, kus teda õpetab maja perenaine ehk okaa-san. Minaraiks olemise etapp kestab umbes kuu.
Maiko õppeperioodil on kolm tähtsat elementi, millest esimeseks on õpetus kunstist, teiseks meelelahutuse oskus ning kolmandaks tema sotsiaalsed oskused suhtevõrgustiku loomisel.
20–22. aasta vanuselt saab maikost täiskohaga geiša, olles töötanud enne kaks kuni viis aastat. Nüüd saab ta oma pakutud teenuste eest täistasu.
Välimus
Geišade välimus muutub nende karjääri jooksul korduvalt, rohkelt meigitud maikost saab elegantne geiša. Tüdrukute soengu ja kulmukaare pikkuse järgi on võimalik kindlaks teha tema etapp geišaks saamisel, näiteks pikk kulmukaar viitab küpsusele.
Meik
Geiša õpilasele on iseloomulik üleni valgeks võõbatud nägu ja punased huuled. Algselt sisaldas valge mask ka pliid, kuid kui avastati selle halb mõju näonahale, asendati see riisipuudriga. Geiša meikimine on üsna aeganõudev ja keeruline tegevus. Meik tehakse enne riietumist, et vältida kimono määrdumist. Esmalt kantakse näole õli või vahalaadne aine bintsuke-abura ning järgmiseks valge pulber, mis on segatud veega moodustades valge pasta. Selle pealekandmiseks kasutatakse bambusharja, alustades kaelast liikudes ülespoole. Valge maskina värvitakse nägu, kael ja rind, jätmaks kaela tagaosale katmata V või W kujutisena. Pärast aluskihi kandmist näole tupsutatakse kogu valge piirkond käsnaga üle, et meiki ühtlasemaks muuta.
Järgmisena kaunistatakse silmad ning joonistatakse kulmud. Tänapäeval kasutatakse söe asemel moodsaid kosmeetikavahendeid, millega silmanurgad mustaks värvitakse. Maikod lisavad mustale värvile ka punast. Huulte värvimiseks kasutatakse pisikest pintslist. Värv lahustatakse vees ning lisatakse kristalliseeritud suhkur, et anda huultele sädelust. Harva värvitakse geiša mõlemad huuled punaseks. Maikode esimesel aastal värvitakse neil alahuul osaliselt, ülahuul jääb valgeks. Hiljem võib maiko ka ülahuult värvida. Täisväärtuslik geiša värvib aga ainult ülahuule (vastupidi õpilasele). Enamik geišasid värvib ülahuule ning jätab alahuulele vaid peene joone, mis ei järgi huule kuju, jättes nii huultest mulje, et tegemist on õienupuga.
Maikod, kes on jõudnud viimasesse etappi, värvivad vahel lühikeseks perioodiks oma hambad mustaks. Komme pärineb Jaapani kunagisest traditsioonist, kuid kuna valge näo taustal tunduvad hambad tihti kollased, püütakse mustade hammastega jätta illusioon millestki kaugest ja kaduvast.
Esimesed kolm aastat kannab maiko sellist meiki peaaegu alati. Enda valmispanemisel aitab teda vanem õde või mentor. Pärast kolme aastat muutub maiko meik tagasihoidlikumaks, mis tähendab, et ta on jõudnud küpsemasse ikka ja ta valmis näitama oma loomulikku ilu. Üleni valget meiki kannavad geišad vaid erijuhtudel.
Riietus
Geišad kannavad alati kimonot, mis on traditsiooniline jaapani rõivaese. Veel õppiv geiša kannab eriti värvilist kimonot ekstravagantse obi 'ga, mis on osa rõivastusest. Obi on tavaliselt heledamat värvi kui kimono ise. Obi sidumise viise on palju, kuid levinum on neist tavaline sõlm taiko musubi, mida kasutavad eelkõige abielus naised.
Kimono muster, värv ja stiil sõltub aastaajast ja kindlast sündmusest. Talvel kannavad geišad haorit, mis on kimonosarnane jakk. Kimonot võib kaunistada kandmise vältel, st et kimono valmissaamine võib võta mitu aastat.
Geišad kannavad kimono all punast või roosat nagajuban 'i, selle eesmärgiks on hoida kimono puhas, vältides kokkupuudet nahaga. Maikod kannavad valge mustriga punast alusriiet.
Jalanõudena kannavad nad väljas zori 'sid ja toas tabi 'sid. Halva ilma korral kannavad geišad ja maikod puukingi, mida nimetatakse vastavalt geta ja okobo.
Juuksed
Jaapanis levinud soengumoodi nimetatakse shimada 'ks. Soenguid saab sättida neljal moel: taka shimada – kõrge krunn, mida kannavad tavaliselt noored ja vallalised naised; tsubushi shimada – lame krunn, mida kannavad eelkõige vanemad naised; uiwata – juuksed on üles seotud väikese värvilise crepe tükiga. Neljas juuksemood on iseloomulik ainult maikodele ning seda kutsutakse „momowareks“. Soenguid kaunistavad juuksenõelad või -pulgad. Geišad ei maga padja vaid kaelatoega, mis aitab nende soengu vormis hoida. Olemasolevaid soenguid uuendatakse või kohendatakse igal nädalal. Tänapäeval kasutavad mitmed geišad ka parukaid, kuid maikode soengud on nende päris juustest.
Bob Sinclar
Bob Sinclar alustas diskorikarjääri 18-aastaselt, aastal 1986. Alguses keskendus ta hiphop- ja funk-muusikale, esinedes Chris The French Kissi nime all. Tema esimene klubihitt oli "Gym Tonic".
Ta on kasutanud ka esinejanimesid The Mighty Bop ja Reminiscence Quartet.
On pannud alguse projektile "Africanism", mis ühendab erinevaid muusikastiile nagu house, džäss, Ladina-Ameerika rütmid, Aafrika pärimusmuusika.
2005. aastal jõudsid edetabelitesse tema lood "Love generation" ja "World, hold on".
Ukraina grivna
thumb|[[Lesja Ukrajinka 200-grivnasel rahatähel]] Grivna (ukraina keeles гривня [ˈɦrɪu̯nʲɑ]) on Ukraina rahaühik.
Üldandmed
1 grivna jaguneb 100 kopikaks.
Valuutatähis standardi ISO-4217 järgi on UAH.