cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Menon (dialoog)
71c8–d3: Menon ehk ütleb, mida Gorgias ütles
Järgmises lauses eristab Sokrates Gorgiase võimalikku teadmist, mis voorus on, ja Menoni võimalikku teadmist, mida Gorgias ütles. Teine "teadmine" on lihtsalt mäletamine, mis ei saa anda teadmist, vaid ainult arvamuse. Lauseehitus looritab seda erinevust. Järgmises lauses tundub see erinevus kaduvat, sest Sokrates räägib Gorgiase ja Menoni arvamuse võimalikust sarnasusest. Kogu Sokratese vastus vihjab teadmise, arvamise ja mäletamise seose probleemile.
Sokratese vastus heidab võib-olla valgust ka Menoni iseloomule. Enamiku inimeste enamik arvamustest on teistelt üle võetud. Selliste arvamuste kogunemist nimetataksegi hariduseks.
71d4–8: võib-olla Gorgias ja Menon siiski teavad, mis on voorus
Sokrates pakub, et kuna Gorgiast pole kohal, võiks Menon ise öelda, mis voorus on. Kui Menon seda teab, on Sokrates õnnelikul kombel kohanud kaht inimest, kes seda teavad. Sokrates ei räägi siinkohal enam arvamusest.
Kui Sokrates räägib sellest, et võib-olla ta peab loobuma arvamusest, et ta pole kunagi kohanud kedagi, kes teaks vooruse loomust, on siin vihje sellele, et osutub, et nendel, keda ta on kohanud, ikkagi on teadmine, kuigi see on sügaval peidus.
71e1–72a5: Menon räägib, milles voorus seisneb
Menon rõhutab, et vastata on kerge, ja hakkab rääkima, milles voorus seisneb. See, mis on voorus, sõltub tema sõnul asjaoludest – soost, vanusest, ühiskondlikust positsioonist, tegevusalast, eesmärgist jne. Sama kehtib vooruse puudumise kohta. Konkreetsemalt kirjeldab ta ainult täiskasvanud mehe voorust kodanikuna ja abielunaise voorust majapidajana. Teised juhtumid on nähtavasti ilmsed. Kirjeldused heidavad pisut valgust sellele, kuidas Menon võis mõista voorusetust ehk pahet. Vooruslik, hea mees on Menoni järgi see, kes on piisavalt osav, et avalike asjadega niiviisi toime tulla, et ta toob sõpradele kasu ja vaenlastele kahju ning on ettevaatlik, et mitte endale kahju teha. (Menon ei maini endale kasu toomist.) Voorusetu, halb, oleks siis see, kes seda ei oska. Voorusetu naine oleks see, kes ei saa majapidamisega hakkama ja kipub mehe vastu sõnakuulmatu olema. Nii ei saa asjast aru ainult Menon, sest vooruse vastandit tähistaval sõnal kakia 'halbus, pahe' on tähendusväli, mis ulatub ebapiisavusest pahelisuseni. Sellel kahemõttelisusel oli oma osa ka Menoni ehtsas või teeseldud üllatuses selle üle, et Sokrates ei tea, mis on voorus.
Menoni ütlus pidi väljendama ka Gorgiase vaadet. Sealt ei ole näha kuigi palju Gorgiasele omast kõneosavust, kui mitte arvestada kergust. Siin ei tundu tarvis minevat retoorilist pingutust, sest väljendatakse üldtunnustatud vaateid, ja sõnad jäetakse kahetähenduslikuks, kui nad tavakeeles seda on.
Aristoteles ütlebki, et Gorgias loetleb erinevate inimeste voorusi erinevatena. Küllap Gorgias eitaski mõnede hinnangusõnade puhul seda Sokratese printsiipi, et kui sama sõna saab kasutada eri asjade kohta, kusjuures kõigi kohta võrdselt, siis neil asjadel on ühine omadus. Pole kindel, kas Gorgiase järgi on kõigil niisugustel juhtudel tegu ainult perekondliku sarnasusega. Tundub, et "Menonis" esitatud positsiooni järgi sõltub voorus mitmesugustest teguritest, mis omakorda on seotud eri tüüpi inimestega. Nähtavasti niisugune olukord tekib tema arvates ainult mõnede sõnade puhul. Sarnane näide on ehe (kosmos), mis on linnal, kehal, hingel, teol ja kõnel erinev.
72a6–c5: mille poolest mesilased on ühesugused?
Sokrates kasutab kaht retoorilist vahendit. Esiteks, kui ta küsib, "mis on mesilase tõeline olemus [ousia]," siis ta kasutab sõna ousia ebatavalises, mittekõnekeelses tähenduses. Teiseks põimib ta küsimuse sisse hüpoteetilise kõneluse enda ja Menoni vahel, mis jätkub ka pärast Menoni vastust. Ousia 'olev-us' on termin, millega peetakse silmas midagi, mida igapäevajutud ei puuduta ning mis tuleb nähtavale alles pärast uurivat järelemõtlemist ja korduvat uurimist, millel põhineb technē. Hüpoteetilise kõneluse kasutamine muudab vestluse kaudseks, mis samuti iseloomustab technē't sõltumatult arutluse veenvusest.
Mesilased erinevad omavahel värvuse, suuruse ja muu poolest, kuid mitte selle poolest, et nad on mesilased. Mille tõttu nad siis on ühesugused, nimelt mesilased? Sokrates küsib Menonilt (pilkavalt), kas ta oskaks sellele vastata, ja Menon vastab, et ta oskaks. Ometi on seda raske öelda, ja vaevalt see vooruse puhul kergem on. Menon nõustus nähtavasti liiga rutakalt. Pealegi on voorusel erinevalt mesilasest ka vastand.
72c6–d3: vooruse "eidos"
Sokrates ütleb, et isegi kui on mitu voorust, siis on ikkagi miski, mille tõttu need kõik on voorused. Selleks et öelda, mis on voorus, tuleb see üles leida. Sokrates nimetab seda eidoseks. See sõna meenutab meile, nagu Platoni kaasaegsetelegi, ideedeõpetust. Loomuliku keele sõna tähendusel on hulk varjundeid ja konnotatsioone. Distantseeritud uurimise puhul kaotab sõna tavaliselt oma loomuliku mitmetähenduslikkuse, omandab kindlapiirilise tähenduse. Uurijast saab asjatundja, õpetaja, kes peaks oskama oma teadmist teistele edasi anda. Sõnadest saavad terminid ja nad lakkavad olemast harjumuspärased ja tuttavad. Ent kui terminid saavad omaseks, siis nad saavad omakorda tuttavaks ja nende tähendus hägustub, sulanduses tavatähendusega. Tundub, et Platon kaldub võrdlema terminoloogilist kõnelemisviisi tavakeelsega, neid teineteises peegeldama ning tähtsatel juhtudel, nagu eidose puhul, tuletama sellest segunemisest uusi tähendusi. Sõna "eidos" on siin termin. Me teame, et see on terminina kasutusel, nagu võib-olla Menongi. Sõna tavatähendus on 'välimus'. Nähtavasti tahab Sokrates terminit kasutades panna Menonit võtma uurivat hoiakut.
72d4–73a: voorus on teistsugune kui tervis ja tugevus
Sokrates toob rööpnäideteks tervise, pikkuse ja tugevuse. Kas mehe tervis ja naise tervis kui tervis on erinevad? Menon nõustub, et kõikide tervisel on sama eidos. Sama lugu on tugevusega. Need näited on voorusele lähemad kui mesilase näide, sest tervis, pikkus ja tugevus võivad inimesel olla suuremal või vähemal määral ning neil on vastandid. Sokrates küsib nüüd, kas voorus kui voorus on vanal mehel, lapsel jne erinev. Menon vastab, et talle tundub, et vooruse juhtum ei ole teistega sarnane. Sokratesel ei õnnestu panna Menonit sarnast järeldust tegema. Võib-olla voorus ongi teistsugune kui tugevus ja pikkus ja tervis?
73a6–c5: kõik inimesed on head ühtemoodi
Sokrates lähtub nüüd Menoni enda sõnadest. Menon ütles, et voorus seisneb asjade haldamises linnas ja majapidamises (Menon rääkis küll haldamisest ainult majapidamise puhul), ja Sokrates küsib, kas mõlemal juhul saab õigesti toimida ilma mõõdukuse ja õigluseta. Menon nõustub, et ei saa. Aga siis tuleb välja, et igal juhtumil on tarvis õiglust ja mõõdukust, et olla hea, st vooruslik inimene. Järelikult kõik inimesed on head ühtemoodi. Ja nad ei oleks ühtemoodi head, kui neil ei oleks sama voorus.
Inimesed on head, kui nad on mõõdukad ja õiglased, neil on mõõdukus ja õiglus. Nad on ühtemoodi head selles mõttes, et neil on kaks ühist voorust. Sokrates ütleb nüüd ebamääraselt ja kaks korda "samamoodi", mitte "sama eidose poolest", nagu enne üks kord. Enne ei tahtnud Menon teha analoogia põhjal järeldust, nüüd aga ei näe ta Sokratese järelduses vastuolu. Kuigi ta oskab erinevaid voorusi loetleda, ei näe ta selles vastuolu, et voorus on ühtaegu sama ja mitu. Võib-olla Menonil on õigus. Või pettis arutluse tuttavlikkus Menoni ära?
73c6‒e2: Menon peab vooruseks võimet valitseda
Sokrates palub Menonil meenutada, mis Gorgias ütles vooruse olevat ja millega Menon on päri. Sokrates rõhutab jälle, et Menon lihtsalt kordab Gorgiase sõnu, nii et tal on tarvis meenutada ja see nõuab pingutust. Menon püüab esimest korda vooruse kohta üldiselt vastata ning ütleb, et see on võime valitseda (juhtida) inimesi. Kas mitte võimet juhtida pole alati peetud vähemalt üheks vooruse märgiks, kui see on ehtne (keegi ei tõmba varjatult niite)? Kas mitte isegi Platoni "Riigis" ei iseloomusta see parimaid? Seal tuleb see võime küll tarkusearmastusest, mis tekitab soovi mitte valitseda. Menoni väide ei välista sellist tõlgendust, ükskõik kas Menon sellega nõustuks. Ja muidugi Menon unustab naised, lapsed, väga vanad mehed, rääkimata orjadest. Sellest punktist hakkabki Sokrates kohe kinni: kui see oleks nii, siis vooruslikud lapsed ja orjad valitseksid vanemaid ja peremehi. Edasi, võime valitseda on voorus ainult juhul, kui jutt on õiglasest valitsemisest. Menon ütleb, et asi on selles, et õiglus on voorus. Menon ei ole aru saanud erinevate vooruste ning vooruse kui ühe ja sellesama erinevusest. Sokrates küsib, kas õiglus on voorus või mingi voorus (üks voorustest).
73e3‒74b3: Menon nimetab voorusi, kuid ei oska öelda, mis voorus on
Menon nimetab julgust, tervet meelt, tarkust ja kõrgelennulisust. Sokrates ütleb, et nüüd on jälle ühe vooruse asemel mitu voorust, kuigi teistmoodi. Menon möönab, et ta ei oska nimetada ühte voorust, nii nagu Sokrates otsib. Sokrates lubab aidata.
74b3‒e10: mis on kuju?
Sokrates esitab probleemi üldise defineerimisprobleemi näitena ning räägib rööpnäidetena kujust ja värvusest. Sokrates küsib Menonilt, mis on kuju.
74e11‒75b1: Sokrates vastaku ise
Sokrates ütleb "katsu vastata", ning märgib, et jutt on sellest, mis on kõigil pindadel sama. Menon tahab, et Sokrates ise vastaks.
75b2‒c1: kuju on see, mis alati värvusega kaasneb
Sokrates vihjab Menoni kui iluduse ärahellitatusele. Menon vastab enesekindlalt, et tehku Sokrates talle teene, ning lubab hiljem vastata, mis on voorus. Sokrates ütleb, et asi on seda väärt. Ta ütleb, et kuju on ainus asi, mis alati kaasneb värvusega. Ta oleks rahul, kui voorust kuidagi nii defineeritaks.
Alati, kui näeme värvust, näeme ka pinda. Kuju pole võimalik näha ilma värvuseta. Värvust ja kuju nähakse alati korraga.
Sokratese definitsioon on ühismõõduline ainult "kuju" kõnekeelse tähendusega. Võib ka öelda, et värvus kaasneb alati kujuga. (Pütaagorlased olevat kuju ja värvust samastanud.) Tundub siiski, et värvus on tuttavam kui kuju ning värvuse paratamatu kaaslane on ainult kuju, kuju aga nõuab ka keha.
Võib-olla Sokrates vihjab kuju ja värvuse seosest rääkides vooruse ja teadmise seosele. Menon võiks ehk vastata, et voorust saadab alati teadmine, kusjuures voorus on tuttavam ja teadmine vajab muudki peale vooruse.
75c2‒8: aga kui keegi ütleb, et ta ei tea, mis on värvus?
Menon vastab: see on ju lihtsameelne. Mis siis, kui keegi ütleb, et ta ei tea, mis on värvus?
Nagu Sokrateski, apelleerib Menon hüpoteetilisele vestluskaaslasele. Sokratese puhul tundub see olevat seesama Sokrates. Menoni puhul pole selge, kas see on seesama Menon.
Mida Menon sellega silmas peab, et võidaks mitte teada, mis on värvus? Kui ta tahab värvuse üldist definitsiooni, kas ta siis ei saanud aru, et Sokratese järgi värvus ja kuju täiendavad teineteist? Miks ta siis ei ütle, et niisugune defineerimisviis pole piisav? Kas ta üldse saab aru, mida ta küsib?
Menon kasutab värvuse kohta sõna chrōma asemel sõna chroa, mis võib tähendada ka 'nahka' või 'nahavärvi'. Kas mitte see sõnakasutus pigem ei toeta Sokratese definitsiooni?
Võib-olla Menon ootab sellist menetlust nagu geomeetrias, kus midagi ei jäeta defineerimata ja kõik eeldused välja tuuakse. Igatahes Sokrates pöörabki nüüd jutu geomeetriliseks. Kas mitte Menonil pole siin vaidluslik hoiak, mis ei hooli jutuainest? Küllap ta on selle Gorgiaselt omandanud.
75c8‒d7: dialektika, mitte eristika
Vaidluslikkusest tahabki Sokrates nüüd lahti saada. Ta keeldub vastamast nii nagu vaidluses, kus öeldakse: lükka ümber. Nad vestlevad sõprade kombel, ja siis ei tule võib-olla mitte ainult vastata tõtt, vaid vastata tuginedes sellele, mille kohta vestluskaaslane nõustub, et ta seda teab. Ta lubabki nüüd nii teha.
75e1‒76a: kuju on keha piir
Seni on olnud probleem selles, mis vastab ühele nimele, mis tähistab paljusid asju. Nüüd esitab Sokrates kolm nime ("lõpp", "piir", "äär"), mis käivad ühe asja kohta. Need sõnad on ebamäärased ja mitmetähenduslikud ning üksteiseks üleminevad, kuigi Prodikos oleks võinud nendel vahet teha ja Aristoteles tegigi. Sokrates jääb sõna "piir" juurde. Saadakse midagi lihtsat, mitte "värvilist" (vihje eelmisele definitsioonile). Et aga see lihtne asi on midagi sama, siis see ei hõlma neid kõiki, ei ole tervik. Menon kinnitab, et ta arvab, et saab aru. Menon kinnitab ka, et ta teab, mis on pind ja keha geomeetrias. Nüüd defineerib Sokrates kuju kui keha piiri. Sokrates ei vasta midagi, vaid küsib, mis on värvus. Sokrates ei räägi nähtavasti enam kujust kui nähtava asja kinnisest pinnast, vaid kui geomeetrilisest kujundist. Eukleidese järgi on kujund see, mida sisaldav piir või sisaldavad piirid, ja piir on millegi lõpp. Sokrates annab geomeetrilise definitsiooni. Tähenduse muutmise eesmärk on näidata, kuidas tuleb defineerida. Definitsioon kasutab (geomeetrilise) keha mõistet, kuid Menon ütleb, et ta teab, mis see on. See "teadmine" ei põhine otsesel tajul, vaid harjumusel ilma tegeliku arusaamiseta. Geomeetrid kasutavad eeldusi, mis tunduvad ilmsetena, kuid geomeetrilistes kehades ei ole midagi ilmset. Lihtsalt deduktsioon ei saa ilma nendeta läbi. Sõnad ise ei näita, mis need on, ega nende olemise viisi. Seda peab näitama mingi muu kunst, mitte geomeetria.
Paistab, et mida tuttavam on see, mida tuleb defineerida, seda vähem tuleb defineerimiseks valmistuda. Värvusega on Meno paremini tuttav kui geomeetrilise kehaga, kuid ta ei küsi keha kohta sellepärast, et ta on geomeetriliste arutlustega harjunud.
Et Menon ei vaidle vastu, siis ta nähtavasti vaikimisi nõustub Sokratese definitsiooniga. Nüüd tundub ilmne, et ta küsib värvuse kohta ainult selleks, et vooruse kohta vastamist edasi lükata.
76a9‒77a2: värvuse definitsioon
Sokrates nimetab Menonit häbematuks: "vanale inimesele paned vastamiseks asju ette, ise aga ei taha meenutada ja öelda, mida Gorgias ütleb olevat voorus". Menon lubab jälle, et räägib voorusest, kui Sokrates on värvuse defineerinud. Lootus vestlust jätkata sõltub nüüd sellest, kas Sokrates suudab anda Menonile nii rahuldava vastuse, et ta ei saa enam vastamisest kõrvale puigelda. See ei saa enam olla põhjendatud jutt. Sokrates lubab vastata Gorgiase kombel. Menon kinnitab, et Gorgias ja tema arvavad Empedoklese eeskujul, et asjade väljavoolud jõuavad sobiva suurusega pooride kaudu kehasse. Meno kinnitab, et ka nägemine on talle tuttav (siis ka värvus?).
Pindarost tsiteerides vihjab Sokrates Aristophanese komöödiale "Linnud", kus seda tsitaati kasutab luuletajast tegelane, kes ütleb, et loomanahkadest rüüd, mille ta äsja on Peisthetairoselt saanud, tuleb täiendada väärikama riietusesemega, nimelt kitooniga. Siin küsib Menon, kes on saanud kuju definitsiooni, täienduseks värvuse definitsiooni. "Lindudes" võtab Peisthetairos nii nahkadest rüü kui ka kitooni ära preestrilt. Siin võtab Sokrates sõnad Menoni rahuldamiseks preesterlikult Empedokleselt. Sokrates ütleb, et värvus on kujude väljavool, mis on nägemisega ühismõõduline ja nägemisele tajutav. Sokrates kasutab siin värvuse kohta sõna chroa, mida korra juba on kasutanud ka Menon ning mis arvatavasti lähtub Empedokleselt. Fraasiga "kujude väljavool" samastatakse värvust kujuga (kinnise pinnaga). Menon vist kuju ja värvuse samastamist ei märka, vaid võtab Sokratese definitsiooni vaimustusega vastu. Sokrates paneb selle selle arvele, et niisugune sõnastus on Menonile harjumuspärane, küllap siis Gorgiase õpetusest. Menonile vist meeldib kuulda neid sõnu, mis tal endal meeles on. Menon ei hooli Sokratese definitsiooni sisutühjusest või ei märkagi seda. Definitsioon sobiks mutatis mutandis sama hästi näiteks heli kohta, millega Menon kohe nõustubki. Sokrates lisab, et see on traagiline (imetlust esilekutsuv) vastus ning seetõttu meeldib Menonile rohkem kui vastus kuju kohta. Sokrates aga eelistab "teist" vastust, ilmselt esimest.
77a3‒b5: voorus on igatseda kauneid asju, olles võimeline neid hankima
Nüüd ei saa Menon enam vastust vältida, ja Sokrates pressib teda tagant. Ta ütleb, et ta räägiks heameelega sellist juttu, mis Menonile meeldib, kuigi ta vist kuigi palju seda ei oska. (Võib-olla ta ei suuda Menoni mäluga sammu pidada.) Sokrates paneb ette öelda, mis voorus on, hoidudes vooruse kildudeks lõhkumisest ja võttes tema vastustest eeskuju.
Menon ei võta neid hoiatusi arvesse ning ütleb, et voorus on igatseda kauneid asju, olles võimeline neid hankima, võttes eeskujuks luuletaja sõnad: "rõõmustada kaunite asjade üle ja suuta neid". Tundub, et Menon võtab oma mõtted alati kelleltki teiselt. Kas ehk Gorgias on teda nii harjutanud? Aristoteles teatab teoses "Sofistlikud kummutused" (183 b38–184 a1), et Gorgias laskis õpilastel meelde jätta kõned ja küsimused igaks puhuks. Menon tundub olevat eriti hea mäluga. Tundub, et Menonil polegi muud kui "mälu". (See on inimestele üldse omane, aga Menonile eriti.) Mälestusi võrreldakse sageli püsivate jälgede või piltidega. Mälu on lahutamatu oma sisust, nii nagu nähtava keha pind on mõeldamatu värvuseta. Nii nagu pinnavärvused annavad kehale nähtava naha või ümbruse, moodustavad meie mälujärjed silmapiiri, milles me elame. Menon ise on nagu täiskirjutatud leht, ja kirjas ei ole seal mitte ainult üksikute inimeste arvamused, vaid veelgi enam inimkonna kõikjalolevad harjumuslikud arvamused. Tundub, et Sokratese meelest on Menoni mäluga ikkagi midagi korrast ära. Kui Sokrates Menonit küsitleb ja kritiseerib, keskendub ta harjumuslikele arvamustele, mida Menoni väide kaasa toob.
Menoni väide tundub iseenesest õige. Küsimuse all tundub olevat ainult see, mis need "kaunid asjad" on.
Kirjutamise aeg
Peetakse usutavaks, et "Menon" kuulub Platoni varajasse loomeperioodi ning selles hilisemasse faasi, mida nimetatakse ka keskmisse loomeperioodi ülemineku ajaks. Täpsem paigutus tundub võimatuna. Katsed järeldada oletatavatest seostest teiste teostega või Platoni õpetuse hüpoteetilisest arengust dialoogide tekkimise järjekorda ei ole andnud usaldatavaid tulemusi. Üks märk räägib selle kasuks, et "Menon" on kirjutatud umbes samal ajal "Sokratese apoloogiaga". Uuemas uurimistöös on pääsenud maksvusele oletus, et Platon kirjutas "Menoni" 380. aastate keskpaigas eKr pärast "Gorgiast" ning Akadeemia asutamist.
Paralleel "Protagorasega"
Menoniga sarnaseid teemasid käsitleb Platon ka dialoogis Protagoras, kus Sokrates jõuab aga sootuks vastupidistele tulemustele, nimelt et vooruslikkus on õpitav. Seal käsitletakse vooruslikkust teadmisena, "Menonis" aga pigem ideede olemuse tajumisena.
Retseptsioon
See, mida Sokrates või Platon tekstiga meenutamisest mõtleb, on olnud hiljem mitmete filosoofiliste arutelude teemaks.
Tänapäeval peab suurem osa autoreid lõpusõnu irooniaks, ent leidub siiski autoreid, kes arvavad, et need väljendavad Sokratese enda siirast, ehkki oletuslikku, seisukohta.
Antiik
"Menoni" antiikaegsetest kommentaaridest ei ole midagi pärandunud, kuid selle mõju oli suur.
Platoni õpilane Aristoteles mainis seda korduvalt. "Teises analüütikas" käsitles ta üldise potentsiaalse teadmise aktualiseerumist ning tegeles seejuures Platoni Menoni esitatud paradoksaalse teesiga, et tundmatut pole põhimõtteliselt võimalik teada saada. "Esimeses analüütikas" tõlgendas ta õppimist kui meenutamist. "Poliitikas" vastustas ta Platoni Sokratese vaadet, et ei ole spetsiifilisi voorusi vastavalt soole, vanusele ja sotsiaalsele positsioonile, vaid voorus on kõigil inimestel sama.
Teine Platoni õpilane Xenokrates kirjutas teose, milles ta tegeles "Menoni" temaatikaga; peale pealkirja "Et voorus on õpitav" pole sellest kaotsiläinud teosest midagi pärandunud.
Pseudoplatoonilise (vääralt Platonile omistatud) dialoogi "Voorusest" autor käsitles oma teoses küsimust, kuidas voorus tekib. Seejuures toetus ta tihedalt "Menonile". Ta oli veendunud, et vooruse ratsionaalselt plaanitav edasiandmine teistele ei ole võimalik. Tema argumentatsiooni järgi ei ole kellelgi ülekantavat voorusteadmist, sest tõeline vooruseõpetaja peaks olema hea inimene ja niisugusena ei hoiaks oma teadmist endale; ta peaks olema sellega ka esinenud ja oma võimet praktiseerinud. Seda ei ole aga juhtunud. Algetest tingitud vooruslikkuse välistas dialoogi "Voorusest" autor samuti, sest muidu oleks olemas selle varase äratundmise tehnika. Ka "Menonis" ettepandud vahepealset teed teadmise ja mitteteadmise vahel, "õiget ettekujutust" ei jätnud ta lahti. Ilmselt kuulus ta Akadeemiasse ja elas hiljemalt 3. sajandil eKr. Võib-olla oli tema teos suunatud stoikute käsituse vastu: nood pooldasid vooruse õpetatavuse vastu ja pidasid ka looduslikku alget olemasolevaks. Peaaegu pool dialoogi "Voorusest" tekstist koosneb "Menoni" tsitaatidest ja parafraasidest. Menoni ja Anytose asemel vestleb siin Sokratesega tema nimetu sõber.
196 eKr
196. aasta eKr ehk ab urbe condita DLVIII (558).
Menon (dialoog)
Antiik
Cicero kasutas mitmes kohas anamnēsis'e mõistet. Teoses "Tusculanae disputationes" kasutas ta katset Menoni orjaga argumendina hinge igavesuse kasuks. Teoses "De divinatione" mainis ta ulatuslikke teadmisi, mis hing on meenutamishüpoteesi järgi minevikus omandanud. Sellega olevat seletatavad endelised unenäod, sest unes suutvat hing keha paigal olles ligi pääseda päeval varjatud universaalsele teadmisele.
Agnese
Agnese on naisenimi.
Hendrik Prants
Elulugu
Hendrik Prants oli talupidaja poeg.
Lõpetas 1874 Vastseliina kihelkonnakooli, täiendas end 1896–1910 (vaheaegadega) Helsingi Ülikooli kursustel, tegeles edaspidi iseseisvalt ka oma haridustaseme tõstmisega.
Tegutses aastail 1883–1893 peamiselt Tartus, oli Postimehe kaastööline, 1888–1893 ka toimetuse liige. Oli 1894–1902 ajakirja Linda (Pärnus) ja 1906–1919 Ristirahva Pühapäevalehe toimetaja, 1912 ka Tallinna Päevalehe väljaandja ja vastutav toimetaja.
Teosed
Laia silmaringiga viljakas harrastusajaloolane, avaldanud esimese suurema Eesti ajaloo ülevaate (1912–1913), samuti raamatuid soome-ugri rahvaste ajaloost ja kultuurist. Umbes 20 trükist Eesti ja maailma ajaloost.
Agnese
Lätis oli 2021. aasta 30. juuni seisuga eesnimi Agnese 6298 inimesel.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 1698. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Agnese 22 naisel.
Menon (dialoog)
Antiik
Platoni teoste jaotuses tetraloogiateks, mis pärineb nähtavasti 1. sajandist eKr, kuulub "Menon" kuuendasse tetraloogiasse. Diogenes Laertios arvas selle proovilepanevate, st teadmatust paljastavate dialoogide hulka ning mainis alternatiivset pealkirja "Menon". Seejuures viitas ta keskmise platooniku Thrasyllose kaotsiläinud teosele.
Filosoofiavastaselt meelestatud õpetlane Athenaios ütles oma poleemikas Philoni vastu muu hulgas, et Menonit kiidetavat tema nime järgi nimetatud dialoogis ebaõiglaselt, tema iseloomu kujutatavat seal valesti; tõde leiduvat Xenophonil.
Ka kristlikud autorid pöörasid "Menonile" tähelepanu. Aleksandria Klemens kiitis heaks dialoogis esitatud hüpoteesi, et voorust tuleb seletada Jumala annina. Arnobius Vanem vastustas teoses "Adversus nationes" ("Paganate vastu"; 2,24) meenutamisõpetust, esitades argumendid geomeetrilise eksperimendi tõestusjõu vastu. Ka Augustinus vaidles hüpoteesiga, et hing toob kaasa teadmise, mis tal oli olnud juba enne keha tekkimist. Tema vastuväide seisnes selles, et sellisel juhul ei saaks kõik geomeetrilist teadmist kaasa tuua, vaid ainult need, kes olid juba varasemas elus matemaatikud.
Antiigi tekstipärand piirdub ühe papüürusefragmendiga Rooma keisririigiaja algusest ja nappide tsitaatidena teistes fragmentaarselt papüürusel pärandunud teostes.
Keskaeg
Vanim säilinud keskaegne "Menoni" käsikiri koostati 895. aastal Bütsantsis. Käsikirjaline pärand koosneb umbes 50 koodeksist, mis seda teksti täielikult või osaliselt sisaldavad.
10. sajandil kirjutas al-Fārābī ülevaate Platoni teostest pealkirjaga "Platoni filosoofia, selle osad ja selle osade järjekord algusest kuni lõpuni". Selles võttis ta "Menoni" filosoofilise sisu lühidalt kokku tunnetusteoreetilise optimismi vaatekohast kokku. al-Fārābī, kes toetus antiiksele keskplatoonilisele allikale, jõudis järeldusele, et Platon lükkas selles dialoogis tagasi Menoni tunnetusteoreetilise pessimismi, sest ta tundis ära, et uurimise abil saab väga hästi tõeni jõuda.
Lääne ladinakeelsetele õpetlastele oli "Menon" tuntud sellest ajast saadik, kui Sitsiilias elanud õpetlane Henricus Aristippus selle ajavahemikus 1154–1160 ladina keelde tõlkis. Tõlge on väga originaalilähedane. Eessõnas selgitas Henricus, et tema põhieesmärk oli sisu mitte moonutada, mistõttu ta ohverdas hea stiili. Tekst on pärandunud viies hiliskeskaegses käsikirjas.
pisi|"Menoni" algus esmatrükis, Venezia 1513
Renessanss ja varauusaeg
Esimene uusaegne tõlge ladina keelde pärineb Marsilio Ficinolt, kes avaldas selle 1484 Firenzes oma Platoni-tõlgete kogumikus. Sissejuhatuses (argumentum) "Menoni" tõlkesse ütles ta, et anamnēsis on kõrvalteema ning peateema on voorus. Originaalteksti esmatrükk ilmus septembris 1513 Venezias Aldo Manuzio kirjastamisel Markos Musurose toimetatud Platoni teoste kogumikus.
René Descartes avaldas 1643 arvamust, et teadmine Jumala kohta on sama laadi nagu geomeetriline teadmine, mille latentset kohalolu "Menonis" demonstreeriti; mõlemad kuuluvat "meile kaasasündinud tõdede hulka". Leibniz kiitis 1686 "ilusat eksperimenti". Ta pidas aprioorse teadmise tõestust õnnestunuks ning ütles, et anamnēsis'e kontseptsioon on kindlal alusel, kui seda õigesti käsitada. Ta lükkas siiski tagasi hüpoteesi hinge eeleksistentsist enne keha tekkimist.
Kirjanduslikud aspektid
Mõjukas Platoni tõlkija Friedrich Schleiermacher ei pidanud "Menonit" väljapaistvaks saavutuseks; ta kirjutas 1805 sissejuhatuses selle dialoogi tõlke esimesele trükile, et tegu on ühega Platoni lõdvematest mitte täielikult läbitöötatud esitustest Hilisemad hinnangud kirjanduslikule kvaliteedile on siiski tavaliselt hoolimata üksikasjade, näiteks Anytose järsu sissetoomise kriitikast kiitvad. John Stuart Mill märkis 1866 avaldatud essees, et "Menon" on juveel; üheski teises dialoogis ei pakutavat nii kompaktselt nii palju Platonile iseloomulikku. Ulrich von Wilamowitz-Moellendorffi hinnangul ei hiilga "Menon" kunstilise kaunidusega, sellel puudub tugev paatos, ometi on ülesehitus kunstipärane, esitusviis pingne. Alfred Croiset leidis, et dialoogil on suur kirjanduslik sarm. Franz von Kutschera nimetas seda hästi komponeerituks.
Tõlge
70a
Menon: Kas sa oskad mulle öelda, Sokrates, kas voorus [ ἀρετή ] on õpitav; või mitte õpitav, vaid harjutatav; või mitte harjutatav ega õpitav, vaid tuleb inimestele loomupäraselt või mingil muul viisil?
Sokrates: Menon, vanasti olid tessaallased hellenite seas austatud ja imetletud ratsutamiskunsti ja rikkuse pärast,
70b
praegu, nagu mulle tundub, ka tarkuse pärast, eriti sinu sõbra Aristippose kaaskodanikud larissalased. Aga see on teil tänu Gorgiasele; kui ta oli linna saabunud, võitis ta tarkuse imetlejateks esimesed mehed Aleuaadide seas, kelle hulka kuulub ka sinu sõber Aristippos, ja teiste tessaallaste seas. Ja pealegi harjutas ta teile sisse kombe kartmatult ja uhkelt vastata millele tahes, mida keegi küsib, nagu on kohane
70c
teadjatele, sest ka tema pakkus end vastama kellele tahes hellenite seast millele tahes, mida ta soovib, ja millelegi sellele ei jätnud vastamata. Siin aga, sõber Menon, on asjad läinud vastupidi: otsekui mingi tarkuse põud on tulnud;
71a
tarkus on otsekui läinud siitkandist teie juurde. Kui sa ainult mõnelt siinsetest niimoodi küsid, siis ei ole kedagi, kes ei naeraks, küsides: "Võõramaalane, sa vist arvad, et ma olen mõni õnnistatu – et ma tean, kas voorus on õpitav või kuidas ta tuleb – ma olen nii kaugel sellest, et teada, kas ta on õpitav või ei ole õpitav, et ma ei tea õieti sedagi, mis see voorus üldse on."
71b
Ja minu endaga, Menon, on sama lugu: olen selles asjas sama vaene nagu minu kaaskodanikud; ja mul on see viga, et ma ei tea voorusest üldse mitte midagi; ja kui ma ei tea, mis see on, kuidas ma võin siis teada, missugune see on? Või kas sulle tundub võimalik, et keegi, kes ei tea üldse, kes Menon on, teab, kas ta on ilus või rikas või kas ta on õilis või vastupidi? Kas sulle tundub, et see on võimalik?
Menon. Ei tundu. Aga sina, Sokrates, kas tõesti
71c
sa ei tea sedagi, mis on voorus, ja me viime selle sõnumi sinu kohta ka kodumaale?
Menon: Mis? Kas sa Gorgiast ei kohanud, kui ta siin oli?
Sokrates: Kohtasin.
Menon. Nii et sulle ei tundunud, et ta teab?
Sokrates. Mul ei ole väga hea mälu, Menon, nii et ma ei oska öelda, kuidas mulle siis tundus, kui ta kohal oli. Aga võib-olla ta teadiski ja sina tead, mida ta ütles: tuleta
71d
mulle siis meelde, kuidas ta ütles. Või kui soovid, ütle ise, sest ma arvan, et sa vist oled temaga päri.
Menon: Olen küll.
Sokrates: Jätame siis tema rahule, sest ta ei ole kohal; ütle siis ise, jumalate nimel, Menon, mis on sinu meelest voorus. Ütle ja ära ole kade, et ma ei osutuks kõige õnnelikumal kombel petetuks, kui tuleb välja, et sina ja Gorgias teate seda, mina aga ütlesin, et pole veel kunagi kokku juhtunud kellegagi, kes teaks.
71e
Menon: Aga pole raske öelda, Sokrates. Kõigepealt, kui soovid mehe voorust, siis on lihtne, et mehe voorus on see, et ta on pädev ajama linna asju, ja ajab neid sõpradele head tehes ja vaenlastele halba, ja vaatab, et ise kahju ei kannataks. Aga kui soovid naise voorust, siis ei ole raske loetleda, et ta peab hästi maja pidama, hoidma majavara ja olema mehele kuulekas. Ja teistsugune on lapse voorus, tüdruku ja poisi oma, ja vana mehe oma, kui soovid, vaba mehe oma, ja kui soovid,
72a
orja oma. On veel väga palju teisi voorusi, nii et pole raskust öelda, mis voorus on; sest vastavalt igale tegevusele ja eale on igaühel meist igas oma teos voorus; ma arvan, Sokrates, et sama lugu on ka pahega.
Sokrates: Paistab, et mul on väga vedanud, Menon, sest ühte voorust otsides leidsin terve sülemi, mis sul varuks on. Menon, selle
72b
selle taru võrdpildi järgi, kui ma küsin, mis on mesilase tõeline olemus, ja sa ütled, et neid on palju ja väga mitmesuguseid, ja ma küsin vastuseks: "Kas sa ütled, et neid on palju ja mitmesuguseid ja üksteisest erinevaid selle poolest, et nad on mesilased, või millegi muu poolest, näiteks ilu või suuruse või mõne muu omaduse poolest?" Ütle, mida sa vastaksid niisugusele küsimusele?
Menon: Seda, et nad ei erine üksteisest selle poolest, et nad on mesilased.
72c
Sokrates: Ja kui ma nüüd pärast seda ütlen: "Seda nüüd ütlegi, Menon: mis sa ütled olevat see, mille poolest nad ei erine, vaid on ühesugused?" Kindlasti sa oskad mulle vastata?
Menon: Oskan küll.
Sokrates: Ja sama lugu on voorustega: kui palju ja mitmesuguseid neid ka ei ole, neil on mingi üks eidos [εἶδος, välimus, kuju, vorm], mille poolest nad on voorused, millele on kindlasti hea tähelepanu pöörata sellel, kes küsijale vastates tahab selgeks teha,
72d
mis see voorus õieti on; või sa ei saa aru, mida ma räägin?
Menon: Arvan, et saan aru; küsimus ei ole mulle siiski nii selge, nagu ma tahaksin.
Sokrates: Aga kas sulle tundub ainult vooruse puhul, Menon, et üks on mehe oma, teine on naise oma ja teiste oma, või on samamoodi ka tervise puhul ja suuruse puhul ja tugevuse puhul? Kas sa arvad, et üks on mehe tervis, teine naise tervis? Või on igal pool sama eidos, ükskõik kelle tervis
72e
Menon: Mulle tundub, et tervis on sama nii mehel kui ka naisel.
Sokrates: Kas siis mitte ka suuruse ja tugevuse puhul? Kui naine on tugev, siis ta on tugev sellesama eidosega ja sellesama tugevusega; sellesama all ma pean silmas, et tugevus kui tugevus ei erine, olgu ta siis mehes või naises. Või sinu meelest erineb?
Menon: Ei.
Sokrates: Aga kas voorus kui voorus erineb millegi poolest, olgu siis lapsel või vanal inimesel, olgu naisel või mehel?
Menon: Mulle tundub kuidagi, Sokrates, et see ei ole enam sarnane nende teistega.
Sokrates: Aga miks? Kas sa ei öelnud, et mehe voorus on linna hästi hallata, naise voorus maja hästi hallata?
Menon: Ütlesin.
Menon: Kindlasti mitte.
73b
Sokrates: Kes tahes haldab õiglaselt ja mõõdukalt, haldab õigluse ja mõõdukusega [ σωφροσύνῃ ]?
Menon: Tingimata.
Sokrates: Siis on nii mehel kui ka naisel tarvis samu omadusi, selleks et hea olla, nimelt õiglust ja mõõdukust.
Menon. Paistab nii.
Sokrates. Kuidas on lugu lapse ja vana inimesega? Kindlasti nad ei saa kunagi heaks, kui nad on ohjeldamatud ja ebaõiglased?
Sokrates. Vaid kui nad on mõõdukad ja
73c
õiglased?
Menon. Jah.
Sokrates. Nii et kõik inimesed on head ühtemoodi, sest nad saavad heaks samadel puhkudel.
Menon. Paistab küll.
Menon. Kindlasti mitte.
Sokrates. Aga kui nüüd voorus on kõigil juhtudel sama, siis katsu öelda ja meenutada, mis Gorgias ütleb selle olevat, ja sina koos temaga.
Menon. Mis see muud on kui võime inimesi valitseda?
73d
Kui sa otsid kõikide juhtude kohta ühte.
Sokrates. Otsin küll. Aga Menon, kas lapse ja orja voorus on seesama – võime valitseda isandat, ja kas sinu meelest see, kes valitseb, on ori?
Menon: Minu meelest pole sugugi nii, Sokrates.
Sokrates: Sest see ei olegi usutav, oo parim; sest vaata ka seda. Sa ütled, et see on võime valitseda. Kas ei peaks siia lisama "õiglaselt, mitte ebaõiglaselt"?
Menon. Minu meelest küll; sest õiglus on voorus.
73e
Sokrates. Kas voorus, Menon, või mingi voorus?
Menon. Mida sa silmas pead?
Sokrates. Sedasama mis teistelgi juhtudel. Näiteks, kui soovid, ümaruse kohta ma ütleksin, et see on mingi kuju, mitte lihtsalt, et see on kuju. Ja ma ütleksin sellepärast nii, et on ka teisi kujusid.
Menon. Sa ütleksid õigesti, nii nagu ka mina ütlen, et ei ole ainult õiglus, vaid on ka teisi voorusi.
74a
Sokrates. Mis need on? Ütle. Nii nagu mina võin sulle öelda ka teised kujud, kui tahad, ütle nüüd sina mulle teised voorused.
Sokrates. Jälle, Menon, on meil sama häda: jälle leidsime palju voorusi, otsides ühte, enne teistmoodi kui nüüd; aga seda ühte, mis on läbi nende kõikide, me ei suuda leida.
Menon. Ma ei suuda veel, Sokrates, nii nagu sa otsid,
74b
haarata ühte voorust, nii nagu teiste asjade puhul.
Sokrates: Pole ka ime; aga ma püüan meid edasi aidata, kui ma suudan. Sest küllap sa saad aru, et nii on kõige puhul: kui keegi küsiks sinult seda, mis ma äsja ütlesin: "Mis on kuju, Menon?", ja sina vastaksid, et ümarus, ja ta ütleks sulle nagu mina: "Kas kuju on ümarus või mingi kuju?", siis sa kindlasti ütleksid, et mingi kuju.
Meno. Igatahes.
74c
Sokrates: Ja kui ta küsiks sinult edasi, missugused need on, kas sa ütleksid?
Menon. Ütleksin küll.
Sokrates. Ja kui ta jälle küsiks värvuse kohta, mis see on, ja sinu vastuse peale, et valge, vastaks küsija: "Kas valge on värvus või mingi värvus?", siis sa ütleksid, et mingi värvus, sest on ka teisi.
Sokrates: Ja kui tahetaks, et sa ütleksid teisi värvusi, siis sa ütleksid
74d
teisi, mis ei ole vähem värvused kui valge?
Menon: Jah.
Sokrates: Kui ta nüüd juhiks arutlust minu moodi ja ütleks, et me jõuame alati paljudeni, aga ma ei taha seda, vaid kuna sa nimetad neid paljusid mingi ühe nimega ja ütled, et nende seas pole ühtegi, mis poleks kuju, isegi kui nad on üksteisele vastupidised, siis mis on see, mis ei hõlma ümmargust sugugi vähem kui sirget ja mida sa nimetad kujuks
74e
ning ütled, et ümmargune ei ole sugugi rohkem kuju kui sirge? Või sa ei ütle nii?
Menon: Ütlen küll.
Sokrates: Kas sa nüüd, kui sa niimoodi ütled, ütled, et ümmargune ei ole rohkem ümmargune kui sirge ja sirge ei ole rohkem sirge kui ümmargune?
Menon: Kindlasti mitte, Sokrates.
Sokrates: Vaid sa ütled, et kuju ei ole sugugi rohkem ümmargune kui sirge ega teine rohkem kui esimene.
Tepu kare
Tepu kare (ka Võrgukare) on 0,19 hektari suurune saar (kare) Saare maakonnas Saaremaa vallas Ruhve küla alal Tepu lahes. Saare rannajoone pikkus on 552 meetrit.
Menon (dialoog)
Tõlge
Menon. Tõsijutt.
Sokrates. Mis on siis see, mille nimi on kuju?
75a
Katsu öelda. Kui sa nüüd sellele, kes kas kuju või värvuse kohta niimoodi küsib, ütled: "Aga ma ei saa sellest midagi aru, mida sa tahad, inimene, ega tea, mida sa ütled," küllap ta siis imestab ja ütleb: "Kas sa ei saa aru, et ma otsin seda, mis on kõikidel neil sama?" Või kas sa sellele ei oskaks vastata, kui keegi sinult küsib: "Mis on ümmargusel ja sirgel ja muudel asjadel, mida sa nimetad kujuks, kõigil sama?" Katsu öelda, et sa harjutaksid vastama ka vooruse kohta.
75b
Menon: Ei, hoopis sina, Sokrates, ütle.
Tepu kare
Saar kuulub Kahtla-Kübassaare hoiuala koosseisu ja on looduskaitse all.
Menon (dialoog)
Tõlge
Menon: Vägagi. Sokrates: Kas sa siis oled nõus ka mulle ütlema vooruse kohta?
Menon: Olen nõus.
Sokrates: Eks tuleb siis püüda; sest asi on seda väärt.
Sokrates: Hea küll siis, katsume sulle öelda, mis on kuju. Vaata nüüd, kas sa ei ole nõus, et see on see: kuju on, ütleme, see, mis ainsana olevatest värvusega alati kaasneb. Kas see rahuldab sind või otsid midagi muud? Mina oleksin igatahes
75c
väga rahul, kui sa mulle vooruse kohta niimoodi ütleksid.
Menon: Aga see on ju lihtsameelne, Sokrates.
Sokrates: Mida sa silmas pead?
Menon: Sinu jutu järgi on kuju siis see, mis alati värvusele järgneb. Hästi; aga kui keegi ütleb, et ta ei tea, mis on värvus, vaid on samamoodi kimbatuses nagu kuju puhul, mis sa siis arvad, et sa talle vastaksid?
Sokrates: Vastaksin tõtt; ja kui küsija on keegi tarkadest ja vaidlejatest ja võistlejatest, siis ma ütleksin:
75d
"See ongi see, mida ma ütlen; ja kui sa ütled, et see pole õige, siis on sinu asi võtta sõna ja uurida." Aga kui me oleksime sõbrad nagu mina ja sina praegu ning tahaksime omavahel arutada [διαλέγεσθαι], siis tuleb vastata kuidagi lahkemalt ja dialektilisemalt. Aga dialektilisem on vist mitte ainult vastata tõtt, vaid ka selle abil, mille kohta küsija tunnistab, et ta seda teab. Ma katsungi sulle niimoodi öelda.
75e
Ütle mulle: kas sa nimetad midagi lõpuks? Ma pean silmas midagi sellist nagu piir või äär – ma ütlen, et need kõik on midagi sama; võib-olla Prodikos ei oleks meiega nõus, aga kas sina ütled, et miski jõuab piirini või lõpuni – midagi sellist ma tahan öelda, mitte midagi keerulist [ποικίλον; värvilist, kirjut].
Menon: Muidugi nimetan, ja ma arvan, et ma saan aru, mida sa silmas pead.
76a
Sokrates: Mis? Kas sa nimetad midagi pinnaks ja midagi muud kehaks, nagu need on geomeetrias?
Menon. Nimetan.
Sokrates. Sellest sa võidki nüüd aru saada, mida ma nimetan kujuks. Sest iga kuju puhul ma nimetan kujuks seda, millega keha lõpeb; ja kokkuvõtlikult ma võin öelda, et see on keha piir.
Menon: Aga mida sa nimetad värvuseks, Sokrates?
Sokrates: Küll sa oled häbematu, Menon: vanale inimesele paned vastamiseks asju ette, ise aga ei taha
76b
meenutada ja öelda, mida Gorgias ütleb olevat voorus.
Automaatkontroll
Automaatkontroll on automaatika haru, mille ülesandeks on tootmisprotsessis ettenähtust hälbivate olukordade või seisundite avastamine kontrollitavate (mõõdetavate) suuruste, näiteks rõhu, temperatuuri, värvuse, koostise jt jälgimise abil.
Vesse tänav
Vesse tänav on tänav Tallinnas Lasnamäe linnaosas Sõjamäe asumis.
Menon (dialoog)
Tõlge
Sokrates: Isegi see, kellel on silmad kinni kaetud, saaks sinu vestlemise järgi aru, et sa oled ilus ja sul on veel austajaid.
Mõttus
Mõttus on perekonnanimi.
Automaatkontroll
Automaatkontrollisüsteeme jaotatakse otstarbe järgi automaatsignalisatsiooni-, automaatsorteerimis- ja automaatmõõtmissüsteemideks, toimekauguse järgi lokaal-, distants- ja kaugsüsteemideks. Automaatkontrolli rakendamine moodustab enamiku tootmisprotsesside automatiseerimise esimese astme.
Menon (dialoog)
Tõlge
Sokrates: Sest sa rääkides muud ei teegi kui käsid, nagu need hellikud, kes võimutsevad, kuni nende ilu veel õitseb,
76c
Mõttus
2018. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Mõttus 850 inimesel: 411 mehel ja 439 naisel. Perekonnanimede levikult on Mõttus meeste puhul 92. kohal ja naiste puhul 101. kohal.
Vesse tänav
Vesse tänav sai nime 14. veebruaril 1958. Tänav on saanud nime saarlaste vanema Vesse järgi.
Automaatkontroll
Automaatkntrolli ülesanded on:
Menon (dialoog)
Tõlge
Menon: Muidugi ole meele järele.
Sokrates: Kas sa tahad, et ma vastaksin sulle Gorgiase järgi, et see oleks sulle kõige jälgitavam?
Menon: Tahan küll, miks mitte?
Sokrates: Kas te mitte ei ütle Empedoklese järgi, et olevatel on mingid väljavoolud?
Parem veelgi
Album on salvestatud 2017. aastal Vaakumi stuudios ning selle on miksinud ja masterdanud Sonicmedia stuudios Siim Mäesalu.
Menon (dialoog)
Tõlge
Sokrates: Ja poorid, millesse ja millest läbi need väljavoolud kanduvad?
Menon: Just.
Parem veelgi
Album "Parem veelgi" kandideeris 2018. aasta Eesti Muusikaauhindade jagamisel kolmes kategoorias (aasta popalbum, aasta meesartist, aasta parim laul).
Menon (dialoog)
Tõlge
76d
pooridesse, teised aga on väiksemad või suuremad?
Menon: Nii on.
Sokrates: Kas sa mitte ka nägemiseks ei nimeta midagi?
Sokrates: Sellest nüüd "kuule, mida ma sulle ütlen," ütles Pindaros. Värvus on kujude väljavool, mis on nägemisega ühismõõduline ja nägemisele aistitav.
Menon: Minu meelest, Sokrates, ütlesid sa selle vastuse väga hästi.
Sokrates: Võib-olla sellepärast, et ta on sulle harjumuspärane; ja samal ajal ma arvan, et sa mõtled, et saad selle järgi öelda ka, mis on heli
76e
ja lõhn ja paljud teised sarnased.
Sokrates: Sest see on traagiline vastus, ja seetõttu meeldib sulle rohkem kui vastus kuju kohta.
Menon: Jah, nii see on.
Sokrates: Aga ei ole, Alexidemose poeg, esimene on parem, selles veenan ma end; ja ma arvan, et sa ei arvaks sugugi nii, kui sa ei peaks, nagu sa eile ütlesid, enne müsteeriume ära minema, vaid ootaksid natuke ja saaksid pühitsuse.
77a
Menon: Ei, ma ootaksin juhul, kui sa annaksid mulle palju niisuguseid vastuseid.
Sokrates: Sinu ja enda pärast siis ma ei säästa vaeva ja räägin sulle niimoodi; aga võib-olla ma ei suuda palju niimoodi rääkida. Aga tule nüüd ja katsu sinagi mulle lubadus täita, öeldes vooruse kohta üldiselt, mis see on, ja lõpetades ühest palju tegemise, nagu naljahambad ütlevad iga kord, kui keegi midagi ära lõhub, vaid jäta voorus terveks ja ütle, mis see on. Eeskuju
77b
sa minult said.
Menon. Noh, ma arvan, Sokrates, et voorus on, nagu ütleb luuletaja, "rõõmustada kaunite asjade üle ja suuta neid"; ja ma ütlen, et see on voorus: ihaldada kauneid asju, olles võimeline neid hankima.
Sokrates: Kas sa pead silmas, et see, kes ihaldab kauneid asju, ihaldab häid asju?
Menon. Kindlasti.
Sokrates. Kas siis on nii, et on ühed, kes ihaldavad halbu asju, ja teised, kes
Menon. Ei ihalda.
Sokrates: Vaid mõned ihaldavad halbu asju?
Sokrates: Kas sa pead silmas, et pidades halba heaks, või et isegi ära tundes, et see on halb, ikka ihaldavad seda?
Menon: Minu meelest mõlemat moodi.
Menon: Kindlasti.
Sokrates: Mida sa ihaldamise all silmas pead? Et see juhtuks?
Menon. Et see juhtuks; mis siis
77d
muud?
Sokrates: Kas ta arvab, et halb on sellele kasuks, kellele see osaks saab, või ta tunneb ära, et halb on sellele kahjuks, kellel see on?
Menon: On neid, kes arvavad, et halb toob kasu, ja on ka neid, kes tunnevad ära, et see teeb kahju.
Sokrates: Ja kas sinu meelest need, kes arvavad, et halb toob kasu, tunnevad ära, et halb on halb?
Menon: Seda ma küll ei arva.
Sokrates: Kas pole mitte selge, et need ei ihalda halba,
77e
kes seda ära ei tunne, vaid seda, mida nad peavad heaks, kuigi see on tegelikult halb; nii et on selge, et need, kes seda ära ei tunne ja arvavad, et see on hea, ihaldavad head. Või ei?
Menon: Tuleb nii välja jah.
Sokrates: Mis edasi? Kas need, kes ihaldavad halba, arvates, et see toob kahju sellele, kelle see osaks saab, teavad, et see toob neile kahju?
Menon:
78a
Kindlasti.
Sokrates: Aga kas nad ei arva, et need, kes kahju saavad, on õnnetud, niivõrd kui nad kahju saavad?