cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Johannes Reesen
Johannes Reesen oli I Riigikogu koosseisus alates 29. septembrist 1922 (vahistatud ja riigikorra vastase ebaseadusliku poliitilise tegevuse eest süüdi mõistetud Johannes Vanja asemel).
Riigikorravastase ebaseadusliku poliitilise tegevuse eest arreteeriti ta 1924. aasta algul, kuid ta põgenes ja siirdus NSV Liitu. Reesen oli 1925. aastast J. Marchlewski nimelise Lääne Vähemusrahvuste Kommunistlik Ülikooli õppejõud, aastatel 1926–1928 aga EKP Keskkomitee Välismaa Büroo sekretär (tegevjuht) ning kuulus aastail 1926–1934 EKP Keskkomiteesse.
Johannes Reesen hukkus 1937. aasta massirepressioonides NSV Liidus.
Sämi
Sämi on küla Lääne-Virumaal Rakvere vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Sõmeru valda.
Sündinud 2. aprillil
''Siin loetletakse 2. aprillil sündinud tuntud inimesi.
A7V-U
A7V/U oli Saksamaa Esimese maailmasõja lõpus projekteeritud rasketank, mille eeskujuks oli inglise Mark IV. Tanki suudeti toota ainult üks prototüüp, kuid see lammutati pärast valmimist.
Ajalugu
Saksamaa esimese tanki A7V kehv esinemine maastikul selgus juba varakult. Novembris 1917 toimunud Cambrai lahingus langes sakslaste kätte mitmeid inglise Mark IV-sid, mida põhjalikult uuriti. Alguses pakuti välja, et inglise tanke lihtsalt kopeerida ja Saksamaal tootma hakata. See plaan jäi teostamata, kuna täpselt samade komponentide valmistamine oli keeruline. Lisaks ei oleks saanud kasutada A7V jaoks toodetud materjale. Seetõttu otsustati projekteerida uus tank A7V/U (U tähendas Umlaufende Kette ehk ümberringi roomikud), mis sarnaneks inglise tankidega, kuid kasutaks ära maksimaalselt A7V komponente. Juuniks 1918 valmis üks prototüüp, mis oli suure kaalu tõttu kohmakas ja sel esines veel mitmeid vigu. Prototüüp lammutati, kuid tehnilised raskused hinnati ületatavaks ja 12. septembril 1918 telliti 20 masinat. Neist ükski ei valminud. Tanki projekteeris Joseph Vollmer.
Tehnilised andmed
250px|left|thumb|A7V/U prototüüp A7V/U sarnanes välimuselt inglise Mark IV-ga: roomikud jooksid üle kogu kere ja relvad paiknesid külgedel sponsoonides. Soomus oli ees 30 mm, külgedel ja mujal 20 mm paks. Kaks Daimleri 4-silindrilist mootorit andsid koguvõimsuseks 210 hj (157 kW) ja maksimaalseks kiiruseks 12 km/h. Masin oli 8,38–8,50 m pikk, 4,69 m lai ja 3,14 m kõrge. Relvastuseks plaaniti kaks 57 mm kahurit ja neli 7,92 MG08/15 kuulipildujat.
Kauksi (Põlva)
Kauksi on küla Põlva maakonnas Põlva vallas.
Röövloom
Kiskja ehk röövloom ehk predaator on kiskeluviisiga loom, kes peab jahti saakloomadele.
Üldkeeles peetakse röövloomadeks sageli kiskjalisi (Carnivora) röövimetajaid, kuid kiskeluviisiga loomi on ka lindude (röövlinnud), kalade (röövkalad) ja putukate (röövputukad) seas.
Bioloogias peetakse sageli röövloomadeks ka teisi heterotroofseid organisme, kes süstemaatiliselt ei kuulu loomade (Animalia) hulka, nt paljud protistid.
Kinabalu
Kinabalu on Malaisia ja Kalimantani (Borneo) saare kõrgeim mägi. Kinabalu kõrgus on 4101 meetrit. Enamik värskemaid allikaid märgib mäe kõrguseks 4095 meetrit ehk 13 435 jalga (Taman Kinabalu, Low`s Peak).
Kalimantan on seetõttu maailma kõrguselt kolmas saar. Temast kõrgemad on üksnes Uus-Guinea (4884 m kõrgune Puncak Jaya) ja Hawaii saar (4205 m kõrgune Mauna Kea).
Kinabalu on geoloogilises mõttes väga noor mägi, tema tipu moodustavad kivimid tardusid kõigest 10 miljonit aastat tagasi. Mägi on vulkaanilise päritoluga ja hakkas kerkima arvatavasti eotseenis või miotseenis, kui laava seal maapinnale tungima ja tardudes järjest kõrgemat mäge moodustama hakkas. Mägi kerkib tänapäevani, kiirusega umbes 5 mm aastas, ehkki laavavoolud on lõppenud.
Pleistotseenis 100 tuhat aastat tagasi oli Kinabalu kaetud igijääga ja tema nõlvadelt langesid allapoole liustikud. Graniidist mäetippe vaadates on liustike kulutustöö jäljed tänapäevani selgelt näha.
Mägironimine
Kinabalu tippu ronimiseks on kaks peamist rada. Esimene algab Kinabalu rahvuspargi keskusest 5,5 km kauguselt Timpohon Gate'ist 1866 m kõrguselt. Teine algab Mesilau looduspargist pisut kõrgemalt kui eelmine, aga läheb üle mäeseljaku, mille ületamisel tuleb tükk maad allapoole ronida, nii et kokkuvõttes on esimest rada mööda minnes tarvis vähem tõuse võtta. Need kaks rada ühinevad umbes 2 km enne Laban Rata puhkemaja. Puhkemaja asub 3270 m kõrgusel merepinnast ja enamik matkajaid jõuab raja algusest sinna 3–6 tunniga. Laban Rata puhkemajas on saadaval kuumad söögid ja joogid, kuum dušš ja küttega toad. Sõidukitega läbitavaid teid sinna ei vii, nii et inimesed peavad sinna kõik oma seljas viima. Kandjad, keda saab ka palgata, tassivad korraga kohale kuni 30 kg. Laban Ratast Kinabalu kõrgeima tipuni läheb 2 km pikkune rada, mille läbimine nõuab 2–4 tundi. Tõusu viimase osa moodustab paljas graniit.
Piisavalt heas füüsilises vormis inimesele ei ole Kinabalu tippu ronimine väga keeruline. Kõige kõrgemale tipule Low's Peakile jõudmiseks ei ole vaja kasutada alpinismivarustust, erinevalt Kinabalu paljudest madalamatest tippudest, kuhu erivarustuseta ei pääse. Seevastu halvas füüsilises vormis inimestele võib tippu jõudmine osutuda ületamatult raskeks.
Vastavalt rahvuspargi reeglitele peab inimesi, kes soovivad Kinabalu otsa ronida, kogu aeg saatma akrediteeritud giid.
Kuigi mägi ei ole väga kõrge, võib selle otsa ronijaid tabada mäehaigus (vt altitude sickness; vuoristotauti). Sel juhul tuleb viivitamatult laskuda madalamale, sest muidu hingamis- ja ülesliikumisraskused järjest süvenevad.
Murcia
Murcia on linn Hispaanias, Murcia autonoomse piirkonna pealinn. Asub Kagu-Hispaanias, Segura jõe ääres.
Murcia on asutatud mauride poolt 825. aastal. Hispaaniaga liitis selle Alfonso X 13. sajandil.
Elanike arv oli 2005. aastal 410 000.
Andorra linnade loend
''Siin on loetletud Andorra linnu.
A
Andorra la Vella
C
Canillo
E
Encamp
L
Les Escaldes
P
Pas de la Casa
S
Soldeu
Regina Meri
Regina Meri (sünninimi Regina Ojavere; 17. veebruar 1932 Tartu – 20. detsember 2020) oli Eesti ja Kanada psühhoterapeut ja nahaarst.
Ta lõpetas aastal 1950 Tartu 2. Keskkooli.
Pere
Ta oli aastatel 1953–1982 abielus Lennart Meriga, abielust sündis kaks poega – Mart Meri (1959) ja Kristjan Meri (1966-2022).
Aastatel 1987–2002 elas ta Kanadas Torontos.
Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Konstantin Batjuškov
pisi|Konstantin Batjuškov Orest Kiprenski portree (1815)
Konstantin Nikolajevitš Batjuškov (vene keeles Константин Николаевич Батюшков; 29. mai (vana kalendri järgi 18. mai) 1787 Vologda – 19. juuli (vana kalendri järgi 7. juuli) 1855 Vologda) oli vene luuletaja, kelle luuletused on mõjutanud Aleksandr Puškini varast loomingut.
Päritolu ja lapsepõlv
Konstantin Batjuškov pärines vanast Novgorodi aadlisuguvõsast. Ta sündis Vologdas ja veetis suurema osa oma lapsepõlvest perekonna valdustes Tveri kubermangus Danilovskoje külas. Konstantini ema suri tulevase luuletaja seitsmendal eluaastal. Ema oli kannatanud aastaid päriliku vaimuhaiguse käes, mis kandus edasi ka Batjuškovile ja tema vanemale õele Aleksandrale. Kuigi laste isa Nikolai Batjuškov elas aastani 1817, vastutas nende koduse kasvatuse ja hariduse eest hoopis vanaisa.
Aastatel 1797–1802 õppis Konstantin Batjuškov pealinna Peterburi erapansionites. Pärast pansionist lahkumist jäi ta elama Peterburi emapoolse sugulase Mihhail Muravjovi juurde, kus jätkas oma õpinguid. Ta keskendus prantsuse, itaalia ja vene kirjandusele, antiikluulele ning filosoofiale.
Rahvahariduse ministeeriumis
Ühtlasi asus Batjuškov 1802. aastal tööle rahvahariduse ministeeriumi ametnikuna, jäädes sellele töökohale viieks aastaks. Ministeeriumis töötamise ajal tutvus ja suhtles ta lähedalt paljude teiste tollaste kirjandustegelastega, näiteks Gavriil Deržavini, Nikolai Gneditši, Nikolai Lvovi ja Aleksei Oleniniga.
Aastal 1805 avaldas ajakiri Novosti Literaturõ (Новости литературы) Batjuškovi esimese satiirilise pala "Läkitus minu luuletuste juurde" ("Послание к стихам моим"). Sel perioodil kirjutas ja avaldaski ta peamiselt satiirilist luulet.
Sõjaväeteenistuses
Napoleoni sõdade ajal liitus Batjuškov 1807. aastal maakaitseväega ja osales Vene armee sõjakäigus Preisimaale. Heilsbergi lahingus 10. juunil 1807 sai ta haavata ja saadeti ravile Riiasse. Järgmisel aastal oli Batjuškov aga juba teenistuses tagasi ja osales Vene-Rootsi sõjas. Sõja lõppedes 1809. aastal läks noor luuletaja erru ja sõitis Novgorodi kubermangu sugulaste juurde. Aasta lõpul ei kannatanud ta aga enam elu tillukeses Hantonovo külas välja ja siirdus Moskvasse.
1809. aasta lõpust 1812. aasta alguseni elas Batjuškov vaheldumisi Moskvas ja Hantonovos. Moskvas suhtles ta aktiivselt sealsete kirjanikega. Lähedasem sõprus tekkis tal Vassili Puškini, Vassili Žukovski ja Nikolai Karamziniga. Seejärel sõitis ta Peterburi ja sai oma sõbra Aleksei Olenini eestkostel töökoha sealses avalikus raamatukogus. Töö raamatukogus ei võimaldanud kiiret karjääri ega suurt sissetulekut, kuid rahuldas sel ajal Batjuškovi.
Kaua tal raamatukogus töötada ei õnnestunud, sest juba samal, 1812. aastal tungis Napoleon I oma vägedega Venemaale ja algas 1812. aasta Isamaasõda. Batjuškov naasis tegevteenistusse, nimetati peatselt kindral Nikolai Rajevski adjutandiks ning tegi aastatel 1813–1814 kaasa sõjakäigu läbi Euroopa, osaledes ka Pariisi vallutamisel.
Oma sõjakogemustest kirjutas Batjuškov nii luuletusi ("Vang", "Kindluse varemetel Rootsis", "Reini ületamine" jm) kui ka proosapalu ("Meenutus paikadest, võitlustest ja reisidest"), mis saavutasid kaasaegsete seas suure populaarsuse sõjaolustiku tõetruu kirjeldamise tõttu. Sõjakäikudel tutvus ta ka lähemalt saksa kirjandusega ja hakkas sellest lugu pidama.
Veel sõjaväeteenistuses viibides külastas ta ka Rootsit ja Inglismaad, kuid pöördus peatselt tagasi Peterburi. Aastal 1815 läks ta erru, kolis algul Moskvasse ja siis uuesti tagasi Peterburi.
Viimased loomeaastad
Aastal 1818 määrati Batjuškov teenistusse Vene missiooni Napolis Itaalias. Sellel eluperioodil elas ta vaheldumisi Napolis ja Roomas, kus suhtles mitmete Itaalias elanud tuntud vene kunstnikega – Orest Kiprenski, Silvestr Štšedrini, Fjodor Matvejevi ja teistega.
Sämi-Tagaküla
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Sõmeru valda.
Konstantin Batjuškov
Viimased loomeaastad
Just sellesse perioodi jääb aga ka Batjuškovi vaimsete häirete süvenemine. Tekkisid hüpohondria ja kurvameelsus, hakkasid ilmnema jälitusmaania esimesed tundemärgid. Vaimse seisundi halvenemise tõttu oli Batjuškov sunnitud 1821. aastal teenistusest Itaalias lahkuma.
Toomla
Toomla on küla Lääne-Virumaal Rakvere vallas.
Akvarell
thumb|Kunstnik, kes maalib vesivärvidega thumb|Akvarellvärviklotsid maalikastis Akvarell (itaalia sõnast acquerello, see omakorda tuletatud ladina keele sõnast aqua 'vesi') on maalitehnika, mille puhul värv kantakse pinda laseerivalt katvate vees lahustuvate värvidega (märjalt-märga tehnikas või kihtide viisi) paberile, siidile või pärgamendile.
Konstantin Batjuškov
Viimased loomeaastad
Aastal 1824 pöördus ta keiser Aleksander I poole palvega lubada tal riigiteenistusest lõplikult lahkuda ja asuda elama kloostrisse. Keiser talle isiklikult ei vastanud, kuid ta saadeti oma õe hoole all ravile Saksamaale Sonnensteini sanatooriumisse. 1828. aastal viidi ta järelevalve all Moskvasse, kuid seal haigestus järgmisel, 1829. aastal seniajani tema eest hoolt kandnud vanem õde Aleksandra, kes pandi kinnisesse vaimuhaiglasse. Kui märtsis 1830 külastas Batjuškovi Aleksandr Puškin, siis ei tundnud vanem luuletaja oma nooremat kolleegi isegi ära.
Toomla
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Sõmeru valda.
Akvarell
Akvarelltehnikas teos on akvarellmaal, lühendatud nimetus akvarell.
Akvarellitehnikat viljelev kunstnik on akvarellimaalija ehk akvarellist.
Värvid
Akvarellvärv ehk vesivärv on maalikunstis kasutatav kiiresti kuivav lasuurvärv, mis koosneb värvainest või hästi peenestatud pigmendist segatuna destilleeritud vees lahustatud väikse koguse liimainega. Sobivad hästi näiteks vabaõhumaalis kasutamiseks.
Liimaine
Akvarellvärvi liimaine on reeglina taimse päritoluga (kummiaraabik, kirsi või mõne muu viljapuu vaik, mesi, dekstriin), kuna need lahustuvad külmas vees kergemini kui loomsed liimid. Tähtis on liimaine väike kogus, sest rohke liimaine sisaldus halvendab värvi vees lahustumist.
Pigmendid
Akvarellvärvides on soovitatav kasutada valguskindlaid pigmente, sest võrreldes teiste maalimistehnikatega on laseeriv akvarell pleekimise suhtes kõige tundlikum. Erinevate värvide valguskindlust võib iga kunstnik ise katseliselt kindlaks teha, asetades õhukeselt värvidega kaetud paberi mõneks tunniks valguse kätte, nii et osa värvipinda on päikese eest varjatud. Enamik orgaanilisi värvaineid, nagu indigo, krapplakk, India kollane, seepia jt, pole eriti valguskindlad, kuid tänapäeval on enamiku traditsiooniliste orgaaniliste värvainete kõrvale loodud sünteetilisi sobiva tooniga asendajaid.
Akvarellides traditsiooniliselt kasutatavad levinumad pigmendid võimaldavad peent jahvatust või on vedelad värvained:
Kvaliteetsetele akvarellvärvidele on omane tooni puhtus ja intensiivsus, mis võimaldab värvirikkust ka õhukeselt laseerivalt maalides. Hea akvarell peab katma paberit läbipaistva kihina, värvi sadestumine pinnal näitab pigmendi kehva peenestust ja jätab määrdunud mulje. Samamoodi muudab tooni segaseks värvidele lisatud valge kattevärv – traditsioonilisel akvarellimisel ei kasutata valget värvi, vaid läigete ja valguste kohad paberil jäetakse valgeks. Kogemata liiga tumedaks akvarellitud pildiosi on võimalik heledamaks muuta vaid ülepesemisega.
Kuivamine
Sõltuvalt aluspinnast (paberi kvaliteedist ja paksusest) kaotavad akvarellvärvid kuivamisel umbes kolmandiku oma intensiivsusest. Värvi kiire kuivamine mõne minuti jooksul võimaldab vajaduse korral tooni teistkordse katmisega tugevdada.
Ajalugu
Laseerivate värvide kasutamine on ajalooliselt väga vana, laias laastus on selles tehnikas loodud või koloreeritud Vana-Egiptuse papüürusi, Jaapani, Korea ja Hiina tušimaale, keskaegseid bütsantsi, islamimaade ja Lääne-Euroopa pärgamentkäsikirju. Euroopas oli laseerivate värvide kasutamine juhtival kohal kuni õlimaali võidukäigu alguseni 15. sajandi keskel. Idamaades maalitakse põhiliselt laseerivalt tänapäevani.
Mõiste acquarella on esimest korda dokumenteeritud Cennini Cennino 15. sajandi alguse traktaadis "Trattato della pittura", kus see tähendab joonistuse koloreerimist laseerivate värvidega. Saksa kultuuriruumis on tuntuimad 15. sajandi akvarellvärvidega maalijad Albrecht Dürer ja Hans Holbein noorem, kuid tehnika polnud siis veel laialt levinud. 15. ja 16. sajandil kasutati akvarellitehnikat kõige enam hoopis puulõigete ja muude graafikatõmmiste lehtede koloreerimiseks.
Maalitehnikana iseseisvus akvarell barokk-kunstis, Nicolas Poussini ja Claude Lorraini maastikuakvarelle võib pidada tänapäevases mõttes akvarellitud maastikumaali eeskujuks. Sestpeale käis akvarellitehnika oma rada ning kujunes eriti populaarseks ja meisterlikuks 18. sajandi Inglismaal, näiteks William Turneri ja Thomas Girtini teoste näol. 19. sajandi algul levis akvarellitehnika Inglismaalt uuesti kontinendile, algul Hollandisse ja Belgiasse, Prantsusmaal töötasid selles žanris Eugene Delacroix, Gustave Dore jt. Kuid erilise vaimustusega võeti uuenenud akvarelltehnika vastu Itaalias, mis kujunes Inglismaa kõrval teiseks akvarellitehnikat ohtralt viljelevaks maaks, kus korraldati 1860. aastatel koguni akvarellmaali õpetamise erikursusi.
Itaalia kaudu levis akvarellitehnika igale poole mujale Euroopasse, sealhulgas Venemaale ja baltisaksa kunsti kaudu Eestisse. Selle põlvkonna Eesti kunstnikest omandas akvarellitehnika Peterburis ja Itaalias ning viljeles seda Johann Köler.
Eesti akvarellikunst
pisi|[[Lilly Waltheri akvarellmaal "Maasikad" (1895). Tartu Kunstimuuseum]] Eesti kunstnikest on akvarellmaali viljelenud näiteks Karl Burman noorem, Lydia Mei, Enno Lehis, Julius Gentalen ja Valli Lember-Bogatkina.
Eesti akvarelliste ühendab Eesti Akvarellistide Ühendus.
Konstantin Batjuškov
Viimased loomeaastad
Aastast 1833 elas Batjuškov oma sugulaste hoole all sünnipaigas Vologdas, kus ta suri uue kalendri järgi 19. juulil 1855 tüüfusse. Tema haud asub Spasso-Prilutski kloostris veidi enam kui viie kilomeetri kaugusel Vologdast.
Looming
Konstantin Batjuškovi peetakse vene kirjanduses Aleksandr Puškini vahetuks eelkäijaks ja uue, niinimetatud "kaasaegse" vene luule üheks rajajaks. Ta oli üks esimesi vene poeete, kes ühendas oma loomingus kirjandusliku klassitsismi ja sentimentalismi põhimõtted.
Batjuškovi loomingus võib eristada mitmeid loomeperioode. Esimeseks trükis avaldatud teoseks oli satiiriline pala "Läkitus minu luuletuste juurde" ("Послание к стихам моим"), mis ilmus 1805. aastal. Satiir oli aastaid tema tugevaimaks žanriks. Ka tema kirjandusliku küpsuse perioodi juhatas sisse 1809. aastal ilmunud satiiriline pala "Nägemus Leta jõe kallastel" ("Видение на берегах Леты").
Aastatel 1810–1812 kirjutatud luulet on peetud mõjutatuks epikureismist. Domineerivateks teemadeks on sõprus ja armastus; tema luuletuste tegelastes võib tunnetada kirge ja kiindumust maisesse ellu. Neil aastatel pani ta oma loominguga aluse niinimetatud vene "kergele luulele".
Sõja-aastatel ja pärast sõda, perioodil 1812–1814 domineerisid Batjuškovi luules sõjateemad ja isamaalised motiivid. Tuntud on tema 1813. aastast pärinev läkitus "Daškovile" ("К Дашкову"), milles ta ütles lahti oma senistest teemadest. Lisaks luulele kirjutas ta ka sõjateemalist proosat – kuulus on pala "Путешествие в замок Сирей" ("Reis Sirey kindlusse"), mis on kirjutatud kirjana Daškovile. Sõja-aastatel muutusid ka tema eeskujud ja sümpaatiad – senine prantsusmeelsus asendus huviga saksa ja itaalia kirjanduse ning kultuuri vastu.
Aastatel 1814–1817 jõudis Konstantin Batjuškov kirjandusliku edu tippu ja saavutas Venemaa esiluuletaja staatuse. Sellel perioodil kirjutas ta romantismist mõjutatud luulet, kuid tema luulesse ilmuvad ka filosoofilised ja usulised mõtisklused ning üha enam traagilise armastuse ja surmaga seotud teemad. Tuntud on itaalia poeedi Torquato Tasso saatust kajastav luuletus "Surev Tasso" ("Умирающий Тасс", 1817). Armastusluulest väärivad mainimist teosed "Eleegia" ("Элегия") ja "Lahkumine" ("Разлука"), filosoofilis-usulisest luulest teosed "Sõbrale" ("К другу") ja "Lootus" ("Надежда"). Süvenevate vaimsete probleemide tõttu kirjutas Batjuškov üha vähem ja üldse mitte nendel teemadel, mida lugejad oleksid lugeda soovinud. Täielikult loobus ta satiirist ja epigrammidest.
Aastal 1817 ilmunud kaheköiteline kogumik "Kogemused luules ja proosas" ("Опыты в стихах и прозе") oli lugejaskonna seas siiski väga menukas. Koondteose esimesse ossa olid kogutud märkmed, tõlked, filosoofilised mõtisklused, kirjandusteoreetilised arutlused, uurimused mineviku kirjanikest ja paljud muud proosapalad. Teine osa sisaldas žanrite järgi rühmitatud luuletusi.
Kolmkümmend kolm aastat kestnud tõsise vaimuhaiguse perioodil Batjuškov küll kirjutas luuletusi, ent tänapäevani on need säilinud vaid fragmentaarselt. Suure osa oma loomingust hävitas autor ise. Olulised on kaks luuletsüklit – "Kreeka antoloogiast" ("Из греческой антологии") ja "Iidse jäljendused" ("Подражания древним"), mis on otseselt mõjutatud antiikluulest.
Batjuškov oli ka hinnatud antiikluule tõlkija – tema tõlkeid kasutas oma 1820. aastal ilmunud "Kreeka antoloogias" ("Греческая антология") tuntud riigiametnik ja akadeemik Sergei Uvarov, kellega koos kuulus Batjuškov kirjandusrühmitusse Arzamass.
Eesti keeles ei ole Batjuškovi loomingut iseseisva kogumikuna avaldatud. Luuletaja 200. sünniaastapäeva puhul avaldati Kalle Muuli tõlkes ja saatesõnaga luuletused "Ärkamine" ("Пробуждение"), "***See igavesti nooreks jääb" ja "Tervenemine" ("Выздоровление") ajakirja Noorus 1987. aasta viiendas numbris.
Isiklik elu
Konstantin Batjuškov ei abiellunud kunagi ja tema suhted naistega olid üsna pealiskaudsed. Päevikutes ilmneb tema võrdlemisi negatiivne ja konservatiivne suhtumine naissoo esindajatesse. Nii on ta kirjutanud: "Kus on ta [naine] kõige võluvam? Kas harfi, raamatu või tikkimisraami taga, palves või kadrilli tantsides? Ei, üldse mitte! Hoopis laua taga salatit valmistamas."
Mõningate uurijate hinnangul (Kirsanov) oli Batjuškovi taoline suhtumine naistesse tingitud lapsepõlve kogemustest vaimuhaige emaga, aga ka tema homoseksuaalsetest kalduvustest. Nii on kirjutatud näiteks tema lähedasest suhtest kaasohvitseri ja asjaarmastajast luuletaja Ivan Petiniga (1789–1813), mis olevat ületanud tavasõpruse piirid.
On the Go
"On the Go" on Soome rockabilly-ansambli 20th Flight Rockers 2009. aasta album.
Keskmine paleoliitikum
Keskmine paloliitikum ehk keskpaleoliitikum on paleoliitikumi teine periood (150 000–40 000 aastat tagasi).
Kliima muutus jahedamaks seoses algava jäätumisega. Peavarju otsiti koobastest või valmistati endale okstest ja loomanahkadest hütte. Külm kliima vähendas koriluse osatähtsust ja rohkem peeti jahti suurulukitele (põhjapõdrad, koopakarud, mammutid). Varasemast rohkem on leitud tuleasemeid, oluline oli tule valvamine. Sel ajal sai alguse liha kuivatamine, küpsetamine ja tuhas hautamine.
Ajavahemikus 350 000–30 000 (sageli antakse vanimaks dateeringuks 150 000) aastat tagasi eksisteeris Homo neanderthalensis. Esimene neandertallase leid saadi juhuslikult mullatööde käigus 1856. aastal Neanderi orust Saksamaal. Hiljem on luid leitud mitmelt poolt Euroopast, Lähis-Idast, Aafrikast ja Aasiast. Neandertallasele kuulub Moustier' kultuur, mille kiviriistad on Acheuli kultuuri omadest märksa arenenumad. Kasutusele võeti kildtehnika. Moustier' kultuuri ajast on teada hoonepõhju. Mammutikütid kasutasid hoonete materjaliks mammuti luid ja nahku. Paleoantropoloogid, arheoloogid ja geneetikud on jõudnud järeldusele, et neandertallane ei ole nüüdisinimese esivanem, vaid selle eellastega sadu tuhandeid aastaid paralleelselt arenenud liik.
Kohanemine
Kohanemine (ehk ontogeneetiline adapteerumine) on isendi fenotüübi otstarbekas muutumine genotüübi raames. See toimub enamasti vastusena keskkonnatingimuste toimele, ning on potentsiaalselt pöörduv, s.t. sellega ei kaasne geneetilisi muutusi.
Ralf Schumacher
pisi|Ralf Schumacher (2008) Ralf Schumacher (sündinud 30. juunil 1975 Nordrhein-Westfalenis Hürthis) on Saksamaa DTM-sarja sõitja.
Kehtna valla lipp
Kehtna valla lipp on Rapla maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Kehtna valla lipp. pisi|Kehtna valla lipp thumb|Kehtna valla lipp 1995–2017
Keskmine paleoliitikum
Fülogeneetiliselt on viimane ühine esivanem (MRCA – Most Recent Common Ancestor) homo sapiens'il emaliinis Mitokondriaalne Eeva (mt-MRCA), kes elas Aafrikas umbes 200 000 aastat tagasi ja isaliinis Aadama Y-kromosoom (Y-MRCA), kes elas 90 000 aastat tagasi.
Kehtna valla lipp
Lipu kirjeldus
Kehtna valla lipp on ristkülikuline. Lipu külgede suhe on 7:11 (pikkus:laius). Tavasuuruses lipu mõõtmed on 105x165cm.
Lipp 1995–2017
Valla lipuks on ruudukujuline vapilipp, mille normaalmõõtmed on 105x105 cm. Valgel kangal must seisev vares, kelle keel ja silmatera on sinised. Varest ümbritsevad hajutatult seitse kaldasendis sinist pügalristi.
Kehtna mail väga levinud vares on nii kodu-, põllu- kui ka tarkuselind. Sellena viitab ta Kehtna tuntusele nii põllutöö- kui ka hariduskeskusena, kus erilises aus kodumajanduslik õpe. Pügalristide arv lipul tähistab seitset valda, mille maalõigetest koosneb tänane Kehtna vald.
Lipu kasutamine
Vallalippu võib heisata järgmistel päevadel ja puhkudel:
Maapinnast tõusva lipumasti kõrgus peab olema vähemalt kuus korda suurem lipu laiusest. Heisatud vallalipul peab jääma lipukanga alumine serv vähemalt kolme meetri kõrgusel maapinnast. Lipp peab olema puhas ja terve.
Vallalipu heiskamisel leinalipuna kinnitatakse lipuvarda ülemisse otsa 100 mm laiune must lint, mille mõlemad otsad ulatuvad lipukanga alumise servani või heisatakse lipp poolde lipumasti.
Vallalipu nõuetekohase heiskamise eest vastutab heiskamist korraldav isik.
Kasutamiskõlbmatuks muutunud lipp kuulub sündsal viisil hävitamisele.
Vallalipu kasutamise korra valla, maakonna ja muudel üritustel määrab kindlaks vallavanem.
Ralf Schumacher
Ralf Schumacher on Michael Schumacheri noorem vend.
Enne Vormel 1
1992. ja 1993. aastal sõitis Ralf Vormel BMW juunioride sarjas ning tuli vastavalt 6. ja 2. kohale.
1994 osales Ralf Saksamaa Vormel 3 sarjas, kus 19 etapist võitis 2 kvalifikatsiooni ja 1 etapi ning oli kokkuvõttes 158 punktiga kolmas. Sel aastal saavutas ta Macao Grand Prix'l 4. koha, Monaco Grand Prix'l 15. koha (võitis Giancarlo Fisichella, 10. Alexander Wurz) ja Vormel 3 meistrite sõidu ta katkestas.
1995 osales ta samadel võistlustel ja tegi seda märksa paremini. Vormel 3 sarjas võitis ta 15 etapist 2 kvalifikatsiooni ja 3 etappi ning oli 171 punktiga argentiinlase Norberto Fontana järel teine. Macao Grand Prix'l võitis ta nii kvalifikatsiooni kui kogu sõidu. Monaco Grand Prix'l oli ta itaallase Gianantonio Pacchioni järel teine (Alexander Wurz 6., Norberto Fontana 8.). Vormel 3 meistrite sõidu kvalifikatsiooni lõpetas ta Fontana järel ja Pacchioni ees teisena ning põhisõidu Fontana järel ja Hlio Castronevesi ees samuti teisena.
1996 osales Schumacher Vormel Nipponi sarjas, kus 10 etapist võitis 2 kvalifikatsiooni ja 3 etappi, aga ei sõitnud ühtki kiireimat ringi. Kokkuvõttes tuli ta 40 punktiga Jaapani meistriks (Fontana 5., Pedro de la Rosa 8.). Samal aastal osales ta ka Jaapani sportautode meistrivõistluste 6 etapil, millest võitis 4 kvalifikatsiooni ja 3 etappi. See andis sarja kokkuvõttes 60 punktiga 2. koha.
1997–1998: Jordan
1997. aastaks vajas Jordan kaht sõitjat, sest eelmise aasta sõitjatest oli Martin Brundle spordist loobunud ja Rubens Barrichello oli läinud äsja moodustatud Stewartisse. Nende asemele palgati debütant Ralf Schumacher ja Fisichella. Tulemuseks oli Jordani läbi aegade parim hooaeg. Schumacher tuli juba 3. etapil Argentinas kolmandaks. Sel päeval oli ta 21 aastat ja 287 päeva vana, millega sai temast Vormel 1 kõigi aegade noorimaks esikolmikusse tulnud sportlane. 2003 ületas selle rekordi Fernando Alonso. Fisichella sai järgmisel etapil San Marinos 4. kohaga oma esimesed punktid, tuli Kanadas kolmandakski ja lisas Belgias koguni teise koha. Kokku oli Fisichella 20 punktiga 8. ja Schumacher 13 punktiga 11. Etapivõit jäi küll saamata, ent veel kunagi polnud Jordan saanud ühel hooajal kolme poodiumikohta, ühelt sportlaselt 20 punkti ega kokku 33 punkti. Meeskondlikult oli Jordan 5.
Järgmiseks aastaks pikendas Jordan lepingu just Schumacheriga, palgates Fisichella asemele eksmaailmameistri Damon Hilli, kes tõigi Jordanile läbi aegade esimese etapivõidu, kuid kokkuvõttes sai samamoodi 20 punkti ja Schumachergi ei saanud rohkem. Poole hooaja peal, pärast 8 etappi polnud veel kummalgi ainsatki punkti, siis olukord paranes. Belgiast, kus esimesel ringil katkestas kokkupõrgete tõttu 7 sõitjat, saadi koguni kaksikvõit ja Schumacher võinuks võitagi, kui meeskonna juhid poleks tal käskinud mitte Hillist mööda sõita. Järgmisel etapil Itaalias oli Schumacher kolmas. Hooaja kokkuvõttes oli Hill 20 punktiga 6., Schumacher 14 punktiga 10. ja Jordan 34 punktiga 11 meeskonna seas 4.
Tiimikäskude tõttu halvenes Schumacheri suhe Jordaniga, ning ta vend Michael (kes oli ise Jordani tiimist 1991. aastal peale oma esimest etappi üle läinud Benettoni) ütles Eddie Jordanile, et Ralf ei sõida enam kunagi Jordani tiimis ja ostis ta lepingu kahe miljoni naelsterlingi eest välja.
pisi|Schumacher tuli 1999 [[Kanada Grand Prix|Kanadas 4. kohale.]]
1999–2004: Williams
1999. aastaks sai Schumacher koha Williamsisse ja tema asemele Williamsist Jordanisse läks Heinz-Harald Frentzen, kes sõitis Jordanis välja oma elu parima, 3. kohaga lõppenud hooaja. Seevastu Jordani esisõitjaks jäänud Hill kogus vaevased 7 punkti ja tema vormelikarjäär lõppes. Teine eelmisel aastal Williamsis sõitnu Jacques Villeneuve läks suurte lootustega äsjamoodustatud BARi, aga lootused jäid tühjadeks ja BAR jäi ainsagi punktita meeskondlikuks viimaseks.
Williamsisse palgati Schumacheri kõrvale kahel viimasel aastal CART-sarja võitnud Alessandro Zanardi, aga Zanardi võistlused ebaõnnestusid täielikult, ei saanud ainsatki punkti ja läks järgmiseks aastaks CART-sarja tagasi. Schumacher oli avaetapil Austraalias kolmas ja Inglismaal samuti. Itaalias tuli ta Frentzeni järel teiseks, sõites kiireima ringi. Hooaja kokkuvõttes oli Schumacher 35 punktiga 6., Zanardi 19. ja Williams meeskondlikult 5.
2000. aastaks palkas Williams Schumacheri kõrvale debütandi Jenson Buttoni. Kohe teisel etapil Brasiilias sai Button kõigi aegade noorimaks Vormel 1 sõitjaks, kes punktikohale jõudnud, aga poodiumile ta ei pääsenud ja oli hooaja kokkuvõttes 12 punktiga 8. Schumacher sai 3 kolmandat kohta ja oli 24 punktiga 5. Kokkuvõttes saavutas Williams 36 punktiga 3. koha.
2001. aastaks saatis Williams Buttoni, kellega tal oli endiselt kehtiv leping, sõitma Bennettoni, kus ta lõpetas hooaja 17. kohal. Tema asemel sõitis Schumacheri kõrval Vormel 1 debütant Juan Pablo Montoya. Pärast 10 esimest etappi oli Montoyal kirjas 8 katkestamist ja 2 teist kohta, Itaalias ta võitiski. Kuid Schumacheri tulemused olid veel paremad: ta võitis ühe kvalifikatsiooni ja 3 etappi ja sõitis 5 etapil kiireima ringi. Kokkuvõttes oli Schumacher 49 punktiga 4., Montoya 31 punktiga 6. ja Williams 80 punktiga 3. Hooajal võitis ta oma esimese etapivõidu San Marinos ja ka teise Kanadas, kus ta vend Michael tuli teiseks. See oli esimene kord Vormel 1 ajaloos, kui kaks venda on võtnud kaksikvõidu. Prantsusmaal järgnes vendade teine kaksikvõit, kui Ralf tuli Michaeli järel 10 sekundiga teiseks.
pisi|Ralf Schumacher (2002) 2002. aastaks pikendati mõlema sõitjaga lepingut. Mõlemad katkestasid märksa vähem, sealjuures kõigil 4 etapil, mille Montoya katkestas, oli ta kvalifikatsiooni võitnud. Williamsi ainsa etapivõidu tõi Schumacher, kes ei saanud aga kiireimaid ringe ega kvalifikatsioonivõite, seevastu Montoya võitis 7 kvalifikatsiooni ja saavutas 3 kiireimat ringi. Hooaja kokkuvõttes tuli Montoya 50 punktiga 3. kohale, Schumacher oli 42 punktiga tema taga. Meeskondlikult tõusis Williams 92 punktiga Ferrari (221 punkti) järele teiseks. Schumacher võitis Malaisia GP, järgmisel etapis Brasiilias järgnes vendade kolmas kaksikvõit - Ralf tuli Michaeli järel 0.588 sekundiga teiseks.
2003. aastal jäi jõudude vahekord samaks. Etapivõidud 2:2, kvalifikatsioonivõidud 3:1 Schumacheri kasuks, kiireimad ringid 3:1 Montoya kasuks. Hooaja kokkuvõttes oli Montoya 82 punktiga 3. ja Schumacher 65 punktiga 4. Williams oli 144 punktiga teine, jäädes maha Ferrarist (158), kuid edestades McLarenit (142). Kanada GPl võtsid vennad neljanda kaksikvõidu - Michael edestas Ralfi 0.784 sekundiga, seejärel võitis Schumacher Euroopa ja Prantsuse GP, mis jäi tema viimaseks võiduks.
2004. aasta USA Grand Prix'l sõitis Schumacher rehvi purunemise tõttu müüri kiirusega 290 km/h. Talle mõjus kuni seismajäämiseni kiirendus 78 g, mis on üks kõige rängemaid mootorispordi ajaloos, kus inimene ellu on jäänud. Tal oli ajupõrutus ning väikesed mõrad selgroos. Ta pidi olema 4 päeva haiglas ja mitu kuud kodus ning vahele jätma 6 etappi. Montoya sai hooajal 1 kolmanda, 1 teise ja 1 (viimasel etapil) esikoha, Schumacher piirdus 1 kvalifikatsioonivõidu ja eelviimasel etapil Jaapanis saadud teise kohaga, mis oli Schumacheri vendade viimane kaksikvõit. Kokkuvõttes oli Montoya 58 punktiga 5., Schumacher 24 punktiga 9. ja Williams 88 punktiga 4.
2005–2007: Toyota
Sel hooajal purunes USA Grand Prix' eelsel treeningul Schumacheril taas rehv. Rehvitootja Michelin otsustas, et ta ei suuda tagada oma rehvide ohutust sel rajal, ja kõik Michelini rehvidega sõitvad meeskonnad loobusid sõidust, nii et üksnes 6 sõitjat osalesidki.
2007. aastal meeskonna allakäik jätkus. Kummagi sõitja parimaks kohaks jäi 6. Trulli oli 8 punktiga 13. ja Schumacher 5 punktiga 16. Kokku andsid 11 punkti siiski 11 meeskonna seas 8. koha. Sel aastal oli Ralf Schumacheri palk Vormel 1 sarjas Mika Häkkise järel suuruselt teine. Trulliga pikendati siiski lepingut, aga Schumacheriga mitte.
Sellega Schumacheri vormelikarjäär lõppes. Ta pidas läbirääkimisi mitme meeskonnaga, sealhulgas McLareni, Toro Rosso ja Force Indiaga, aga need kõik ebaõnnestusid. Teda seostati ka mitme uue meeskonnaga, aga need meeskonnad enamasti jäidki projekti tasemele.
Kohanemine
Kohanemine esineb isendi tunnuste geneetiliselt mittepärilikes (modifikatsioonilistes) muutustes tema geneetiliselt määratud reaktsiooninormi piires.
Ivan Ševitš
Ta oli kammerhärra, tõeline riiginõunik, Voroneži asekuberner 2. maist 1869 kuni 10. detsembrini 1871, Kaluga tsiviilkuberner 10. detsembrist 1871 kuni 19. novembrini 1882, Liivimaa tsiviilkuberner 19. novembrist 1882 kuni 1. maini 1885, senaator (1885) ning aastast 1903 Riiginõukogu liige.
Kohanemine
Kohanemise tulemust võib nimetada kohanemuseks.
Ralf Schumacher
Pärast Vormel 1
pisi|Ralf Schumacher tuli 2008 [[Brands Hatchis 15. kohale.]] 2008–2010 sõitis Schumacher DTM sarjas. 2008. aastal jäi tema parimaks kohaks 7. ja ta oli 3 punktiga 14. 2009. aastal oli tema parim koht 5. ja ta oli 9 punktiga 11. 2010. aastal võitis ta 1 kvalifikatsiooni, aga parimaks kohaks etapilt jäi 6. ja ta oli 3 punktiga taas 14.
Eraelu
2001. aasta oktoobris abiellus Ralf endise modelli Cora-Caroline Brinkmanniga. 23. oktoobril 2001 sündis nende poeg David. Nad lahutasid 18. veebruaril 2015.
Ka David on sarnaselt isa, onu Michaeli ja nõo Mickiga mootorisporti jõudnud kartide kaudu, 2017. aastal tuli ta Saksamaa kardimeistrivõistlustel teiseks. 2017. aastal hakkas David sõitma Vormel 4 sarjas, 2018. aastal ka Vormel 3 sarjas.
Reaganoomika
Reaganoomika ehk reiganoomika oli Ameerika Ühendriikide presidendi Ronald Reagani (ametiaeg 1981–1989) majanduskava, mis seisnes muu hulgas ettevõtluse riikliku reguleerimise vähendamises, ettevõtjatele kehtinud piirangute tühistamises, maksude alandamises. Need ümberkorraldused aitasid USA-l majanduskriisist üle saada.
Reaganoomika
pisi|Ronald Reagan Reaganoomika (inglise keeles reaganomics) – Ameerika Ühendriikide majanduspoliitika aastatel 1981–1989 president Ronald Reagani ajal. On seotud võimule tulnud respublikaanide parteiga, neokonservatiivse laine tõusuga paljudes arenenud lõunariikides. Reaganoomika aluseks oli majanduse pakkumise teooria. Reguleerida ei tulnud mitte toote nõudmist, vaid produkti tootmise stimuleerimist.
Reaganoomika põhipunktid on:
Alus- ja Rakendusökoloogia Keskus
Alus- ja Rakendusökoloogia Keskus oli Tartu Ülikooli ja Eesti Maaülikooli teadlasrühmadest koosnev, professor Olevi Kulli loodud teaduse tippkeskus.
Reaganoomika
Põhimõte
Neokonservatiivse teooria põhjal toimus konservatiivne pööre majanduses 1970.–1980. aastate piiril. Neokonservatiivide kreedo ja poliitika erines nende omast, kes määrasid terve sõjajärgse ühiskonna arenemise põhiparameetreid. Suuna aluseks oli pakkumise kontseptsioon. Eelistama hakati kokkuhoidu, mitte kulusid. Pakkumise kontseptsioon seetõttu deklareerib kokkuhoiu suurendamise vajadust ja suhtelist tarbija nõudmiste vähendamist. Olulisemaks pakkumisteooria jooneks oli maksude esiletõstmine. Mitteinflatsioonilise kasvu saavutamiseks on vaja mõjutada tootmist, maksude vähendamise kaudu, ülem maksumäärade vähendamine korporatsioonide tulude peale ja isiklike tulude peale. Oluliseks komponendiks on riigi kulude vähendamine koos maksumäärade vähendamisega. Samal ajal R. Reagan tahtis suurendata kulutusi relvastusele. Reaganoomika põhielemendiks sai 1981. aastal vastu võetud seadus maksumäärade kohta. Ta nägi ette etapilist isikutulumaksu vähendamist 23% peale, 70–50% maksimaalsed maksumäärad tuludele kapitalist, amortisatsiooni ärakirju tähtajade vähendamine, investeerimismaksude soodustuste suurendamist. Viie aasta jooksul maksude lühendamine pidi kahandama laekumise riigi eelarvesse peaaegu 750 miljardi dollari peale. Need määrad pidid stimuleerima tööd, kokkuhoidu, investeerimist. Sellest tuleb tööpuuduse vähendamine, tootmiste suurendamine ja Ameerika toodete konkurentsivõime maailma turgudel. See kõik võimaldab majanduse kasvu.
Alus- ja Rakendusökoloogia Keskus
Keskuse teadustööks olid peamiselt biofüüsikalised taimkatteuuringud.
Reaganoomika
Reaganoomika tulemused
Kuid praktika näitas et teoreetiline skeem töötas teistmoodi. Maksude stiimulid ei vältinud majandusliku kriisi. Sõjajärgses perioodis see kriisis oli kõige raskem oma kestvuses, tööpuuduses, tootmise langemisel. 1983. aastal saabus konjunktuuri parenemine. Aasta keskmised töötootmise kasvu tempod selle perioodi jooksul olid 0,9%, kuigi olid mõne võrra suuremad kui aastatel 1973–1981 (0,6%), kuid andsid järele kogu sõjajärgsele perioodi näitarvele – 1,9%. Ameerika ühiskonnas sai tundlikuks tendents ebavõrdsele materiaalsele seisule. Maksude vähendamisel võitsid jõukad kihid ja rida sotsiaalsete programmide koondamisel said kannatada vähekindlustatud pered. 1986. aastal võttis senat vastu seaduse "maksureformist". Tema eesmärgiks oli võtta arvesse mõningaid kriitilisi märkusi 1981. aasta seaduse kohta ning kompenseerida selle negatiivseid mõjusid. Viimase reformi põhieesmärgiks oli ülemmaksumäärade alandamine nii eraisiku tulumaksu peale, kui ka korporatsioonide maksu tulu peale.
Kokkuvõte
Neokonservatiivide astutud sammud tõid riigi rolli funktsioonide üsna suureks ümberkasvamiseks. Muutus tema roll majanduses, ametiühingud ei mänginud enam olulist rolli. Riigi tegevusse tuleb sisse turuelement, kaob kindel piir riikliku ja isikliku vahel. Vaba kaubandus osutub reaganoomika ekspordivahendiks. See suund aitas pääseda Ameerika kampaaniatel teiste maade turule, soodustas tehnilist progressi USA-s, nende majanduse struktuurilist ümberehitamist ja rea probleemide (nt inflatsiooni) lahendamist.
Alus- ja Rakendusökoloogia Keskus
Tippkeskus töötas aastail 2001–2007.
Geeni- ja Keskkonnatehnoloogia Tippkeskus
Geeni- ja Keskkonnatehnoloogia Tippkeskus oli aastail 2001–2007 tegutsenud Eesti teaduse tippkeskus.
Tippkeskus ühendas uurimisrühmi Tartu Ülikooli molekulaar- ja rakubioloogia instituudist, Tartu Ülikooli tehnoloogiakeskusest (hiljem TÜ Tehnoloogiainstituut) ning Tartu Ülikooli zooloogia ja hüdrobioloogia instituudist. Tippkeskuse juhataja oli Toivo Maimets.
Rein Otsasoni Fond
Rein Otsasoni Fond on 24. mail 2006 asutatud sihtasutus, mille eesmärk on toetada Eesti üliõpilaste ja noorteadlaste õpinguid ja teadusuuringuid ning arendada heategevust.
Fond on saanud nime taasiseseisvumise järgse Eesti Panga esimese presidendi ning Eesti Krediidipanga asutaja ja presidendi Rein Otsasoni järgi ning see asutati tema 75. sünniaastapäeval.
Sihtasutuse esimene juhataja oli aastatel 2006–2011 Krediidipanga juhatuse aseesimees Valmar Moritz. Alates 2011. aastast on sihtasutuse juhataja Veljo Otsason.
Sihtasutuse nõukogusse kuulusid algselt Valentina Otsason, Ain Soidla ja Andrus Kluge. Pärast Andrus Kluge lahkumist nõukogust 2011. aastal lisandusid veel Marju Arras, Marina Laaneväli ja Ruslan Dontsov.
Rein Otsasoni Fond asutati Eesti Krediidipanga ning Rein Otsasoni perekonna ja kolleegide poolt.
Struktuur
Sihtasutuse Rein Otsasoni Fond juures tegutseb kaks allfondi:
2007
Esimesed Rein Otsasoni stipendiumid anti üle 24. mail 2007. Stipendiumi said:
2008
Teised Rein Otsasoni stipendiumid anti üle 23. mail 2008. Stipendiumi said:
2009
Kolmandad Rein Otsasoni stipendiumid anti üle 22. mail 2009. Stipendiumi pälvisid:
2010
Neljandad Rein Otsasoni stipendiumid kuulutati välja 24. mail 2010. Stipendiumi pälvisid:
2011
Viiendad Rein Otsasoni stipendiumid kuulutati välja 24. mail 2011. Stipendiumi pälvisid kolm doktoranti:
2012
Kuuendad Rein Otsasoni stipendiumid kuulutati välja 24. mail 2012. Stipendiumi pälvisid:
2013
Seitsmendad Rein Otsasoni stipendiumid kuulutati välja 24. mail 2013. Stipendiumi pälvisid:
Ubja
Ubja on küla Lääne-Virumaal Rakvere vallas.
Rein Otsasoni Fond
2014
Kaheksandad Rein Otsasoni stipendiumid kuulutati välja 23. mail 2014. Stipendiumi pälvisid:
Liustik
pisi|[[Gröönimaa jääkilp|Gröönimaa jääkilbi äär Kangerlussuaqi lähedal]] pisi|Video teele tunginud ja sõidukeid ohustavast liustikust [[India|Põhja-Indias, Himachal Pradeshi osariigis, Kinnauri ringkonnas 2020. aastal]] Liustik on lume tihenemisel ja ümberkristalliseerumisel tekkinud jäämass, mis on moodustunud maismaal (vähemalt osaliselt), ei sula suvel täielikult ning liigub oma raskuse ja gravitatsioonijõu mõjul eemale akumulatsioonialast.
Liustikud katavad tänapäeval ligikaudu 10% maismaast. Ent geoloogilises ajas on liustikud mitu korda hõlmanud sellest üle kolme korra suuremat ala. Viimane suurem jäätumine hakkas lõppema umbes 20 000 aastat tagasi. Ka kogu Eesti oli siis veel kaetud paksu jääkilbiga. Liustikutekkelisi pinnavorme võib leida kõikjal Eestis. Liustikud kujundavad reljeefi ka tänapäeval, kuid nad on taandunud poolustele lähemale. Eestile lähimad liustikud asuvad Skandinaavia mäestikus. Liustikud ei kujunda ainult pinnamoodi, vaid mõjutavad ka kliimat, annavad märku kliimamuutustest, reguleerivad merepinna taset, mõjutavad maapinna isostaatilisi liikumisi jne.
Liustikud võivad paikneda ka lumepiirist allpool, kuid osa liustikust peab asuma siiski kionosfääris, kus lume akumulatsioon ületab sulamise ja aurustumise. Liustiku kujunemiseks ei ole vaja väga külma kliimat, küll on aga vaja piisavas koguses sademeid. Liustik saab kujuneda üksnes siis, kui ablatsioon ehk jää sulamine ja aurustumine on väiksem lume kuhjumisest akumulatsioonialal ehk firnibasseinis.
Liustikke, nende liikumist, levikut, füüsikalisi omadusi jms uuriv teadusharu on glatsioloogia. center|pisi|1000px|[[Perito Moreno liustik (Argentina)]]
Ubja
Ubjas toimis 1926–1959 maa-alune põlevkivikaevandus. Küla lähedal asub ka 2005. aastal rajatud Ubja põlevkivikarjäär.
Küla läbib Rakvere–Kunda raudteelõik.
Liustik
Liustiku liikumine
Liustike liikumiskiirus on väga erinev. On liustikke, mis peaaegu ei liigugi, kuid on ka selliseid, mida (liustiku kohta) kiire voolamise tõttu nimetatakse sööstliustikeks. Mõne liustiku liikumiskiirus aeg-ajalt muutub. Näiteks Hassanabadi liustik Kashmiris liikus kolme kuuga tervelt kümme kilomeetrit, mis teeb keskmiseks kiiruseks üle 100 meetri päevas. Selliste kiire liikumise perioodide põhjused ei ole selged. Arvatakse, et selle põhjuseks võib olla maapinna külge külmunud jää vabanemine või mingi takistuse taha kuhjunud jää äkiline vabanemine (analoogia paisu taha kogunenud veega). Enamiku liustike keskmine liikumiskiirus on umbes paar sentimeetrit ööpäevas.
See, kas liustikuserv tungib peale, taganeb või püsib statsionaarsena, sõltub sellest, kas lume akumulatsioon on ablatsioonist kiirem või mitte. Taganev oruliustik ei hakka loomulikult mööda mäge üles roomama, ta sulamine on lihtsalt kiirem kui jää juurdevool. Liustike liikumises on palju eri pikkusega perioode, mis korduvad rohkem või vähem korrapäraselt.
Liustike tüübid
Mandriliustikud jaotatakse jääkilpideks ja jäämütsideks, neist jääkilbid on tunduvalt suuremad. Jääkilbi staatus ongi ainult kahel liustikul. Need on Gröönimaa jääkilp ja Antarktise jääkilp. Antarktise jääkilbi suurim paksus ulatub ligikaudu 4300 meetrini. Jäämütsid on väikesed ja suhteliselt õhukesed jääkatted. Eristatakse kiltmaade ja madalike jäämütse. Jäämüts on näiteks Islandi suurim liustik Vatnajökull. pisi|[[Eyjafjallajökull, liustik Islandil]]
Oruliustikud ehk mäestikuliustikud on pikad "jääjõed", mis on üldjuhul kujunenud mäestikuorgudes. Oruliustiku alltüübid on:
Eraldi tuleb esile tuua šelfiliustikke, mis toituvad maismaal asuvaist liustikest, kuid ujuvad ühe otsaga kalda külge kinnitunult vee (enamasti mere või ookeani) kohal. Hea näide on Rossi šelfiliustik Antarktikas. Jäämäed, mis ujuvad meres, on tavaliselt šelfiliustike küljest lahti murdunud suured jääkamakad.
Jäälind
Jäälind on oma teadusliku nime Alcedo saanud vanakreeka mütoloogia tegelase Alkyone järgi, kes muudeti jäälinnuks. Alcedo on Alkyone ladinakeelne nimekuju.
Rein Otsasoni Fond
2015
Üheksandad Rein Otsasoni stipendiumid kuulutati välja 24. mail 2015. Stipendiumi pälvisid:
Jäälind
Esimest korda kirjeldas jäälindu teaduslikult Carl Linné 1758. Jäälind on soodsas seisundis liik.
Jäälind valiti Eesti 2014. aasta linnuks.
Välimus
Jäälinnu pea, selg ja tiivasuled on lasuursinised, pealagi mustjate ja helesiniste põikvöödikestega. Silmaalune riba ja kõrva kattesuled on ookerjad. Pea ja kaela külgedel kulgeb nokast alates taevassinine tumedate tähnidega triip. Kurgualune ja osa kaelast on valged, pugu küljed helesinised. Tüürsuled on taevassinised, mustade suleroodudega. Nokk on must, jalad lihakarva punased.
Levik
Jäälind on levinud peaaegu kogu Euroopas, välja arvatud Skandinaavia kesk- ja põhjaosa. Soomes elab ta lõunarannikul, Venemaal ida poole Uuralite ja põhja poole Komini. Aafrikas elab ta Saharast põhja pool.
Aasias elab jäälind Põhja-Türgis, Kaukaasias, Lääne-Iraanis, Altais, Ida-Kasahstanis, Kõrgõzstanis, Tadžikistanis, Usbekistanis (välja arvatud Karakalpakkia), Indias, Lõuna- ja Ida-Hiinas, Mandžuurias, Ida-Mongoolias, Venemaal umbes Amuuri jõgikonnas, Sahhalinil, Koreas, Jaapanis, Kagu-Aasias (välja arvatud Malaka poolsaar), Sulawesil, Timoril, Uus-Britannia saarel ja Saalomoni saartel.
Levila põhjaosas on jäälind rändlind, lõunaosas paigalind. Talvel võib teda kohata Lääne- ja Lõuna-Euroopas, kaasa arvatud Briti saartel (välja arvatud Šotimaa), Taanis ja Lõuna-Skandinaavias. Põhja poolt rändavad jäälinnud kõikjale Vahemere ja Pärsia lahe rannikule, Egiptuses ka Punase mere rannikule ja Niiluse orgu. Talvel elab ta veel suuremas osas Türgist, Taga-Kaukaasias, Lääne-Iraanis, Indias, Lõuna- ja Ida-Hiinas, Jaapanis (välja arvatud Hokkaido), Kagu-Aasias, Filipiinidel, kõikjal Indoneesias, Uus-Britannia saarel ja Saalomoni saartel.
Eestis on ta harv haudelind, kelle pesitsusaegset arvukust hinnatakse 100–500 paarile, talvist arvukust 10–100 isendile.
Mõtsküla
Mõtsküla on küla Põlva maakonnas Põlva vallas.
Jäälind
Pesitsemine ja elupaigad
pisi|Video jäälinnnust Kõrvemaal: püüab kala, sööb, roojab ja lendab (oktoober 2022) pisi|Jäälinnu munad pisi|Jäälind pisi|Lendav jäälind Jäälind elab järskude kallastega vooluveekogude ääres, kus on puhas läbipaistev vesi ja vaikne vool, eelistades neid, mille kaldad on kaetud põõsaste ja puudega. Mägedes võib ta pesitseda kuni 2 km kõrgusel asuvate järvede ääres.
Mõtsküla
Aastatel 1991–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Ahja vallas.