cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Adriana Barraza
Adriana Barraza  (sündinud 5. märtsil 1956) on filmiauhinnale Oscar esitatud Mehhiko filminäitleja.
Ta on eelkõige tuntud Alejandro González Iñárritu lavastatud filmidest "Armastus on lita" (Amores perros) ja "Paabel", millest viimase eest pälvis ka Oscari, Kuldgloobuse ja Ekraaninäitlejate Gildi auhinna parima naiskõrvalosatäitja nominatsiooni.
Kalda tänav
Kalda tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas.
Tänav algab Kastani tänavalt ja lõppeb Kadaka puiesteega ristudes.
Kalda tänav sai nime 13. novembril 1925. 8. novembril 1927 liideti Kalda tänavaga Metsise tänav. Varem oli mõlema tänava ühine nimi Piiri tänav.
Agatho
Agatho (ka Agathon või Agathon Thaumaturgos, 575 ? – 10. jaanuar 681) oli paavst 678–681. Ta oli 79. paavst.
Agatho sündis Sitsiilias. Ta oli Rufinianuse poeg.
Ta oli abielus ja tegeles äriga. Abikaasa soovitusel sai temast Palermo San Hermese benediktiini kloostri munk ja Adeodatus II ajal diakon (kardinaldiakon).
Teda on seostatud munk Agathoga, keda Gregorius I mainis oma kirjas San Hermese kloostri abtile.
Ta oskas kreeka keelt. Teistel andmetel oli ta rahvuselt kreeklane.
Paavstiks saamine
Agatho pühitseti paavstiks 27. juunil 678, kui Bütsantsi eksarh oli teda tunnustanud.
Traditsiooni järgi oli Agatho paavstiks saades umbes 100-aastane. See teeb temast vanima isiku, kes on saanud paavstiks.
Konstantinoopoli III kirikukogu
Agatho ei osalenud Konstantinoopoli III kirikukogul, vaid saatis sinna legaadid. Ta sai kätte Bütsantsi keisri Konstantinos IV kirja, mis oli adresseeritud Donusele.
Keiser soovis oma kirjas monoteletismi üle peetud teoloogilise diskussiooni lahendamiseks kokku kutsuda oikumeenilise kirikukogu. Ta soovis paavstilt legaatide saatmist Konstantinoopolisse, kes debateeriks teoloogilistel teemadel ja lubas neile tasuda transpordikulud. Keisri korraldusega tuli neli legaati saata Roomas asuvatest õigeusu kloostritest.
Agatho nõustus keisri sooviga. Ta pidas seejärel kirikukogu ettevalmistavad sinodid, sealhulgas aastal 679 Roomas Lateraani palees ja 27. märtsil 680 150 piiskopi osalusel taas Lateraani palees.
Paavst lähetas Konstantinoopolisse delegatsiooni, mis jõudis sihtkohta 10. septembril 680. Delegatsiooni koosseisus olid hilisemad paavstid Johannes V ja Constantinus. Kirikukogu kestis 7. novembrist 680 16. septembrini 681.
Ravenna autokefaalsus
Agatho kutsus aastal 680 peetud Rooma sinodile Ravenna peapiiskopi Theodoruse, kellega arutati Ravenna peapiiskopkonna autokefaalsuse lõpetamise üle.
Paavst ja piiskop saavutasid kokkulepe, et tulevikus pühitsetakse Ravenna peapiiskopid paavsti poolt, kes annab neile palliumid.
Suhted Inglismaa piiskoppidega
Paavst saatis vaimuliku Johannese Inglismaale, kes pidi seal tegelema kirikulaulu õpetamisega ja tutvuma kiriku oludega.
Ta kinnitas Londoni St. Pauli ja Chesteri St. Peteri kloostrite privileegid.
Maksupoliitika
Agatho nõudis keisrilt, et paavsti valimine oleks maksuvaba, kuid keiser ei rahuldanud paavsti soovi.
Ordinatsioonid
Agatho ordineeris 18 piiskoppi, 10 preestrit ja 3 diakonit.
Uued kardinalid
Agatho ajal on teada 6 uut kardinali, sealhulgas hilisemad paavstid Benedictus II, Leo II ja Johannes V.
Surm
Agatho suri 10. jaanuaril 681 Roomas. Ta maeti Rooma Peetri kirikusse. Ta jättis surres vaimulikele rahalise pärandi.
Traditsiooni järgi oli ta surres üle 100 aasta vana. Teda peetakse vanimaks paavstiks ajaloos.
Agathot austatakse katoliku kirikus ja õigeusu kirikus pühakuna. Tema mälestuspäev on katoliku kirikus 10. jaanuar, õigeusu kirikus 19. veebruaril või 20. veebruaril.
Teda on kunstis kujutatud paavstina, kes kannab tiaarat ja hoiab risti.
Grytteni hüdroelektrijaam
pisi|Grytteni hüdroelektrijaam
Grytteni hüdroelektrijaam asub Norras Møre og Romsdali maakonnas Rauma vallas. Jaam asub Romsdalshorni mäe jalamil.
Jaam saab vett Mardalsfosseni joast, Mongefosseni joast ja veel mitmetest veekogudest, mis asuvad hüdroelektrijaamast idas.
Hüdroelektrijaama ühe turbiini maksimaalne võimsus on 149 MW.
Valguskaabel
300px|pisi| TOSLINKi valguskaabel digitaalse helisignaali edastamiseks pisi|Kiudoptiline maakaabel pisi|Kiudoptiline merekaabel (1 ‒ [[polüetüleenmantel, 2 ‒ polüesterlint, 3 ‒ terastraadid, 4 ‒ alumiiniumist veetõke, 5 ‒ polükarbonaatkate, 6 ‒ vask- või alumiiniumtoru, 7 ‒ vaseliin, 8 ‒ valgusjuhtmed (optilised kiud)]] pisi|Fotol paistab optilise kiukimbu ots (50000 paralleelset kiudu 24-mikromeetrise sammuga), mille teine ots on paigutatud kergelt fokuseeritud laserkiirde. Kujutise muudab tähelepanuväärseks keskset laserkiirt ümbritsev hajuva valguse spektrimüra ja sellest näiliselt lähtuvad vihud, mis koos tekitavad ruumilisuse illusiooni Valguskaabel on kiudoptiline kaabel, mille soonteks on klaas- või plastkiust valgusjuhtmed. Kaabel tervikuna koostatakse paljudest kiududest, vajadusel sadadest kiududest. Valguskaabli infoedastusvõime on sadu kordi suurem kui keskmise koaksiaalkaabli oma.
Kiududest moodustatakse kimbud, mida võib ümbritseda veel mitu välist katet. Mõnikord pannakse kiudude vahele ka valgust neelav tume klaas, mis takistab ühest kiust lekkiva valguse teistesse kiududesse kandumist. See hoiab ära eri signaalide segunemise.
Kaabli sisendis muundatakse elektriimpulsid pooljuhtlaseri või valgusdioodi (LED) abil valgusimpulssideks, mis levivad mööda valguskaablit valguse vastuvõtjasse, kus need muudetakse taas elektriimpulsiks. Valgussaatjana võib kasutada valgusdioodi või pooljuhtlaserit. Valgussaatja lülitab end sisse/välja ja valgustundlik vastuvõtja kaabli teises otsas muundab valgussignaali taas elektriliseks signaaliks.
Mantel
Vastavalt sellele, kus kaablit tahetakse rakendada, on kaablitel ka erinevad mantlid. Mõningad omadused, nagu UV-kaitse ja halogeeni puudumine mantlis, mõjutavad valguskaabli töövõimet ja ohutust inimestele ja ümbruskonnale.
Otsikud
pisi|FC-otsik Valguskaablite jaoks on kasutusel palju erinevaid otsikuid (pistikuid). Otsikud vastavad sellele, kus kaablit kasutatakse. Otsiku ülesandeks on valguse suunamine ja kogumine, seejuures peavad nad olema seadmetesse lihtsasti kinnitatavad ja eemaldatavad. Allpool on välja toodud kõige levinumad otsikud.
FC-otsik
Selliseid otsikuid kasutatakse nii ühe kui ka mitme soonega optilistes kaablites. FC-otsikud võimaldavad väga täpset kaabli sobitust saatja optilise kiirguri ja vastuvõtja optilise indikaatori suhtes. FC-otsikutel on positsioneeriv sälk ja keermestatud hoidik. Otsikutel on metallist korpused, mis on kaetud nikliga. Neil on keraamilised ümbrisvõrud, mis on vastupidavad kuni 500 ühendamisele. Sumbumus on 0,25 dB. pisi|SC-otsik
SC-otsik
Kasutatakse nii ühe kui mitme soonega optilistes kaablites. SC-otsik on odav, lihtne ja vastupidav. Keraamiline ümbrisvõru tagab täpse ühinduse. Otsikul on lukustuskonks. SC-otsiku eluiga on tavaliselt 1000 ühendamist. Sumbumus on 0,25 dB.
ST-otsik
ST-otsikut kasutatakse nii ühe- kui ka mitmesooneliste kaablite juures. ST-otsik on optilisele kaablile lihtsasti lisatav ja eemaldatav. Tehakse kahes variandis: ST ja ST-II. Nad on kruvitavad ja vedrudega. ST-otsikutel on metallist korpus, mis on pealt nikeldatud. Neil on keraamiline kaitserõngas. Nad peavad vastu umbes 500 ühendamisele. ST-otsiku sumbumus on tavaliselt 0,25 dB. pisi|LC-otsik
LC-otsik
LC-otsikud on kasutusel nii ühe- kui ka mitmesoonelistes kaablites. LC-otsikud on plastist korpusega ja keraamilise ühenduspuksiga, mis tagab kindla ühenduse. Otsikul on ka lukustuskonks. LC-otsikud kannatavad umbes 500 ühendamist. Tavaline sumbumus on 0,25 dB. pisi|MT-RJ-pistik
MT-RJ-otsik
Sobivad nii ühe- kui kahesooneliste kaablite jaoks. Otsikutel on plastkorpus. Metallvardad ja plastist ühenduspuks tagavad täpse ühenduse. MT-RJ-otsikud peavad vastu umbes 1000 ühendamist. Tavaline sumbumus on neis 0,25 dB või 0,35 dB.
MTP/MPO-otsik
Kasutusel nii ühe- kui ka mitmesooneliste optiliste kaablite juures. MTP/MTO-otsik on spetsiaalselt valmistatud mitmekiulisele lintkaablile. Ühesoonelistel MTP/MTO-otsikutel on diagonaalne ühenduspuks, mis hoiab tagasipeegeldumise minimaalsena. Sumbumus on 0,25 dB.
Puudused
Valguskaablite kasutamine ja hooldamine on vaskkaablitest oluliselt kallim. Valguskaablid on ka hapramad kui metallkaablid. Lisaks sellele on neid keerulisem jätkata kui metallkaableid. Valguskaabli peamine puudus on signaali hajumine ja dispersioon. Hajuvus ei ole probleemiks väikevõrkudes, kuid seab piirangud pikkadele ühendustele. Signaali hajuvuse kompenseerimiseks saab kasutada elektroonilist regeneraatorit või võimendit (EDFA).
Teine probleem seisneb valgusimpulsi moonutus levimisel mööda kaablit. Selle vähendamiseks valmistatakse kiud võimalikult homogeensest (ühtlikust) materjalist.
Kuna infrapunavalgust ei ole võimalik näha, võib see olla ohtlik kaableid paigaldavate tehnikute silmadele.
Kaableid lõigates võivad naha alla sattuda väikesed klaasikillud, sellepärast tuleb sellise töö juures olla eriti ettevaatlik.
Kasutusalad
Sidetehnikas võeti optiline kiud esmakordselt kasutusele kohtvõrkudes (LAN). Hiljem, seoses digitaalse telefonitehnika kasutuselevõtuga, hakkasid telekommunikatsiooni ettevõtted neid kasutama ka telefonside magistraalliinidena. Valguskaabel on saanud väga levinuks linnade- ja mandritevahelistes võrkudes. Paljud firmad plaanivad oma traatsideliinid välja vahetada optilise side liinide vastu. Tulevikus kasutab üha rohkem teabeedastusvahendeid valguskaableid. Valguskaableid kasutatakse nii heli- ja videosignaali kui ka muude andmete edastamiseks nii lühikestel kui ka pikkadel vahemaadel, mis ulatuvad sadadesse kilomeetritesse. Kaabeltelevisiooni pakkuvad firmad kasutavad valguskaableid HDTV-signaali edastamiseks.
Helmut Talts
Helmut Talts (15. detsember 1919 Kohila vald (Hageri kihelkond), Harjumaa – 2. juuli 1992 Stockholm) oli eesti ja rootsi metsateadlane, Enno Penno valitsuse põllutööminister 1990–1992.
Alphecca
pisi|Alphecca Alphecca ehk Gemma (tuntud ka Alpha Coronae Borealis, α Coronae Borealis) on Põhjakrooni tähtkuju heledaim täht.
PC-kaart
1989. aastal lõid üle 100 USA arvutitööstuse ettevõtte ühenduse Personal Computer Memory Card International Association, et konkureerida Jaapani JEIDA mälukaardi seadmetega. 1991. aastal need kaks standardit ühendati (JEIDA 4.1 või PCMCIA 2.0).
Helmut Talts
Õppis 1940–1943 Tartu Ülikoolis metsandust, lõpetas 1953 Stockholmi Metsandusülikooli. Fraternitas Estica vilistlane.
Rinko Kikuchi
Rinko Kikuchi (菊地 凛子 Kikuchi Rinko, sündinud Yuriko Kikuchi (菊地 百合子 Kikuchi Yuriko), 6. jaanuaril 1981 Kanagawas Jaapanis) on filmiauhinnale Oscar nomineeritud Jaapani filminäitleja. Ta on eelkõige tuntud 2006. aasta filmist "Paabel".
PC-kaart
PC-kaart oli algselt mõeldud arvuti mälu laiendamiseks, kuid sülearvuti lisaseadmete ühtse standardi olemasolu viis selleni, et hakati tootma ka teisi seadmeid. Tüüpilised seadmed olid võrgukaardid, modemid ja kõvakettad. Kõik modernsed PC-kaardi seadmed on käigult vahetatavad.
Alphecca
Alphecca on kaksiktäht, koosnedes A- ja G-klassi tähest, mis teevad üksteise ümber tiiru iga 17,4 päeva tagant. A-klassi tähe mass on Päikesest 2,6 korda suurem ning selle raadius on 2,89 kuni 3,04 Päikese raadiust. G-klassi tähe mass on Päikesest 0,92 korda suurem ning selle raadius on 0,9 Päikese raadiust. Alphecca asub Maast 75 valgusaasta kaugusel.
Helmut Talts
1943 põgenes Soome ja 1944 Rootsi. Töötas Riigimetsade Valitsuses.
1987–1992 Eesti Metsateadlaste Ühing Rootsis ja 1990–1992 Vabade Eestlaste Põllumajandusliidu esimees.
PC-kaart
Paljud sülearvutid tulid 1990. aastatel kahe tüüp II pesaga üksteise peal, ilma lahutava seinata. Selline lahendus lubas kasutada kas kahte tüüp II kaarti, ühte topeltpaksu kaarti või ühte tüüp III kaarti.
PC-kaardi pesa on tänapäeva sülearvutitest peaaegu kadunud. Seda asendavad ExpressCard ja USB.
Nimetus
pisi|Xircom RealPort (ülemine) tüüp III ja 3Com (alumine) tüüp II PCMCIA tuleb ingliskeelsest nimetusest Personal Computer Memory Card International Association (Personaalarvuti mälukaartide rahvusvaheline assotsiatsioon), see on asutus, kes määratles ja töötas välja selle standardi. Kuigi see akronüüm kirjeldas selgelt standardi algset mõtet, oli seda keeruline meeles pidada ja välja öelda ning vahel viidati sellele kui fraasile "People Can't Memorize Computer Industry Acronyms" ("inimesed ei suuda arvutitööstuse akronüüme meeles pidada"). Et aidata kaasa turundusele ja standardi laienemisele, võttis IBM kasutusele termini PC-kaart (PC Card), kasutades seda edaspidi alates PCMCIA teisest versioonist. Kuigi organisatsiooni nimi viitas mälukaartidele, polnud standard limiteeritud ainult mäluseadmetele. Neid kaarte kasutatakse juhtmevaba ühenduse loomiseks, modemi ja teiste funktsioonide jaoks sülearvutites. PCMCIA saadeti laiali 2009. aastal ja kõik nende tegevusalad on nüüd hallata organisatsioonil USB Implementer's Forum.
Tüübid
Kõik PC-kaardi tüübid kasutavad ühesugust kahe realist 68 pinnist ühendusliidest. Kaardid on 85,6 mm pikad ja 54 mm laiad. Algne standard oli nii 5 V kui 3,3 V kaartide jaoks. 3,3 V kaartidel on võti kaardi külje peal, et kaitsta neid 5 V pessa pannes. Mõned kaardid ja pesad töötavad mõlema pingega vastavalt vajadusele. Esialgne standard ehitati 'enhanced' 16-bit ISA platvormile.
Tüüp I
Originaalse spetsifikatsiooni (versioon 1.x) järgi disainitud kaardid on tüüp I kaardid ja neil on 16-bitine liides. Nad on 3,3 mm paksused. Tüüp I kaardid on tavaliselt sellised mäluseadmed nagu muutmälu, välkmälu ja SRAM-kaardid.
Tüüp II
Tüüp II seadmed võisid olla 16- või 32-bitised. Kaardi paksus on 5 mm. Tüüp II võttis kasutusele I/O toe, lubades seadmeid ühendada järjestikku või pakkudes pesi eri tüüpi liidestele, mida arvutil endal polnud, näiteks modemi-, võrgu- ja TV-kaardi pesi. Kuna kaart ise on väga õhuke, tuli enamik tüüp II kaarte pisikese liidesega, kuhu sai ühendada lühikese juhtme otsas oleva täismõõdus pesa. Mõningatel kaartidel on kaardi lõpus muhk, kuhu on pesa sisse ehitatud. Selline ehitus on robustsem ja mugavam kasutada, kuid võib ära blokeerida teise kaardi pesa, kui nad asetsevad üksteise peal.
Tüüp III
Tüüp III seadmed võisid olla samuti 16- või 32-bitised. Need kaardid on 10,5 mm paksud, lubades nendesse mahutada seadmeid mis ei mahu tüüp I ja tüüp II kaartidesse. Näiteks kõvaketta kaardid ja liidese kaardid täissuuruses ühenduspesadega.
Tüüp IV
Toshiba tutvustas küll tüüp IV kaarte, aga need pole ametlikult standardiseeritud PCMCIA poolt. Kaardi paksus on 16 mm.
Ühendusliides
PC-kaart kasutab 68 pinnist liidest. Pinnid on kahes reas, kummaski reas 34 pinni. Kahe pinni vahe on 1,27 mm. Liidese emane osa on kaardil, isane arvutil. Toite ja maanduse pinnid on veidi pikemad, kui signaali pinnid, lubades nendega esimesena ühenduda.
Kaardi informatsiooni struktuur
Kaardi informatsiooni struktuur (Card Information Structure – CIS) on info, mis on salvestatud kaardile ning sisaldab andmeid formaadi ja organisatsiooni kohta. Lisaks on seal järgmine info: Kui arvuti ei tunne kaarti ära, on tavaliselt CIS kahjustatud või kaduma läinud.
CardBus
pisi|Kaks Xircom RealPort Ethernet/56k modemit. Ülemine on CardBus ja alumine on 5 V PCMCIA kaart CardBus on PCMCIA 5.0 või hilisemad (JEIDA 4.2 või hilisemad) 32-bitised PCMCIA seadmed, mis toodi turule lauaarvutite jaoks 1995. aastal ja sülearvutite jaoks alates 1997. CardBus on 32-bitine, 33 MHz PCI siin PC-kaardi kujul. CardBus toetab bus mastering'i, mis lubab seadmel suhelda otse teiste seadmetega või mäluga, ilma keskprotsessorit tülitamata.
CardBus seadmetel disainiti sälk vasakus esiosas veidi kitsamaks, et 32-bitist seadet ei saaks torgata varasematesse pesadesse, mis toetavad ainult 16-bitiseid seadmeid. Enamik uusi pesi aktsepteerib mõlemat, nii CardBusi kui ka vanu 16-bitiseid PC-kaarte. CardBusi kaarte saab eristada vanematest kuldse riba ja 8 väikese tihvti järgi, mis on kaardi peal pistikupesa kõrval.
CardBusi ühenduskiirus 32-bitises burst-režiimis oleneb ülekande viisist: byte mode – 33 MB/s, word mode – 66 MB/s, dword mode – 132 MB/s.
CardBay
CardBay on teisend, mis lisati PCMCIA spetsifikatsiooni 2001. aastal. Sellega taheti lisada ühilduvust USB ja IEEE 1394-ga, kuid ei võetud täielikult omaks ning ainult mõned sülearvutid omavad PC-kaardi kontrollerit CardBay võimalusega. See rakendus töötati välja Microsofti ja Inteli Drive Bay initsiatiivil.
Järglased ja variatsioonid
Liidesest arenes välja generatsioon välkmälukaarte, mis parandasid tüüp I kaartide suurust ja kasutatavust: CompactFlash, MiniCard, P2 Card ja SmartMedia.
ExpressCard on hilisem spetsifikatsioon PCMCIA-st. See pidi asendama PC-kaardi. Ehitatud ümber PCI Express ja USB 2.0 standardite. PC-kaardi standard suleti edasiseks arenduseks ja PCMCIA soovitas tulevates toodetes kasutada ExpressCardi liidest. 2007. aastast oli enamikul sülearvutitel ainult ExpressCardi pesa või polnud kumbagi (jättes laiendusvõimalused USB ja/või FireWire hooleks).
Kaevikusõda
pisi|Kaevikuliin [[Esimene maailmasõda|Esimeses maailmasõjas]] Kaevikusõda on sõja vorm, kus vastased on hõivanud kaitsepositsioonid, peamiselt kaevikud, kus sõdurid on kaitstud käsitulirelvade ja suurel määral ka kaudtule eest. Kaevikusõda on muutunud sünonüümiks kurnamissõjale, kus patiseisus vastased üritavad üksteist aeglaselt ära väsitada. Sõjategevusega kaasnevad tihti suured kaotused, kuid tulemused jäävad tagasihoidlikuks.
PC-kaart
Järglased ja variatsioonid
Kuna ExpressCardi ja CardBusi pesad on füüsiliselt ja elektriliselt mitteühilduvad, siis lihtne mehaaniline adapter nende kahe liidese vahele ei sobi. Aga mõned firmad toodavad vastavaid adaptereid, lubades kasutada vanemaid kaarte uuemates arvutites ja vastupidi. Samuti on olemas PC-kaardi adapterid mida sai panna lauaarvuti ISA või PCI siini. Vahel müüdi juhtmevabu võrgukaarte koos PCI-adapteriga, et vajadusel saaks ka lauaarvutis seda kasutada.
Tehnoloogia iganemine
Tänapäevaks on USB-seadmed võtnud üle peaaegu kõik funktsioonid, milleks varem kasutati PC-kaarte. Vanu CardBusi seadmeid saab kasutada ExpressCardi pessa ühendatud adapteriga.
GPS
300px|pisi|Üks [[satelliitidest, mille abil GPS-vastuvõtja asukohta määrab]]
GPS (tuleb ingliskeelsest nimetusest Global Positioning System) on üleilmne asukoha määramise satelliitnavigatsiooni süsteem, mille omanik on Ameerika Ühendriikide valitsus. Süsteem võimaldab määrata asukohta ja kellaaega iga ilmaga, igal ajal, kõikjal Maal ja selle läheduses, kui nähtavuses (horisondist kõrgemal) on vähemalt neli satelliiti (Maa orbiidil tiirlevatest GPS satelliitidest on vastuvõtuks saadaval korraga vähemalt neli või rohkem satelliiti) ja asukoha arvutamiseks kasutatakse GPS-meetodit.
Ajalugu
pisi|GPS-satelliit orbiidil GPS-i välimus sarnaneb osaliselt maa-baasilise raadionavigatsiooni süsteemiga, näiteks LORAN-i ja navigatsioonisüsteemiga Decca, mis töötati välja 1940. aastate alguses ja mida kasutati Teise maailmasõja ajal. 1956. aastal tegi F. Winterberg ettepaneku testida üldrelatiivsusteooriat, kasutades täpseid aatomkellasid, mis on paigutatud orbiidil asuvatele satelliitidele. Et saavutada täpseid nõudeid, kasutab GPS üldrelatiivsusteooria põhimõtteid, et parandada satelliitide aatomkella. Algne inspiratsioon GPS-i loomiseks tuli siis, kui Nõukogude Liit saatis esimese inimese valmistatud satelliidi, Sputniku, kosmosesse aastal 1957. USA teadlaste meeskond, kelle juhiks oli Dr Richard B. Kershner, seirasid Sputniku raadiosaatja saadetud signaali. Nad avastasid, et Doppleri efekti tõttu oli Sputniku saadetud signaal kõrgema sagedusega ja tugevam, kui ta oli lähenemas, ja madalama sagedusega ning nõrgem, kui ta liikus eemale. Teadlased said aru, et kuna nad teadsid Sputniku täpset asukohta maakeral, saavad nad märgistada satelliidi asukohta, mõõtes Doppleri efekti muutumist (sageduste muutumist). Esimene satelliit-navigatsioonisüsteem, TRANSIT, mida kasutasid USA mereväelased, tegi esimese õnnestunud testi aastal 1960. See süsteem kasutas viit satelliiti ja võrdles nende asukohtade kokkusattumist ning suutis tagada navigatsioonilist parandust ja uuendust umbkaudu kord tunnis. 1967. aastal töötas USA merevägi välja Timationi satelliidi, mis tagas võimaluse paigaldada kosmosesse täpseid kelli, millele GPS-süsteem toetub. 1970. aastatel valminud Omega navigatsioonisüsteem sai esimeseks ülemaailmseks raadionavigatsiooni süsteemiks. Siiski, nende valminud süsteemide piirangud nõudsid universaalsemat ja täpsemat navigatsioonisüsteemi.
Täpsete navigatsioonisüsteemide vajaduse tõttu sõjaväes ja tsiviilsektoris polnud peaaegu mitte ükski nendest projektidest piisavalt põhjendatud, et uuringute teostamiseks, arendamiseks ja paigaldamiseks kulutada miljardeid dollareid. Siiski, külma sõja ajal oli tuumasõja oht USA-le piisavaks põhjenduseks, mis USA kongressi silmis õigustas selle raha kulumist. Elutähtsaks loetud tuumasõjaoht oligi hirmutavaks edasilükkavaks teguriks, miks GPS loodi. Kasutusse läksid need allveelaevade rakettidel, õhujõu pommitajatel ja mandritevahelistel rakettidel. Täpne navigatsioon võimaldas USA allveelaevadel leida täpset tulistamise sihtmärki ning fikseerida teiste (allveelaevade) asukohta. Paralleelselt GPS-i loomisega arendasid merevägi ja õhuvägi ka oma tehnoloogiaid samadeks eesmärkideks (näiteks asukoha määramiseks).
pisi|Tavakasutaja GPS-vastuvõtja
1960. aastatel pakkus õhuvägi välja raadionavigatsioonisüsteemi, MOSAIC, mis sisaldas paljusid atribuute, mida võib leida tänapäevases GPS-is. Samuti lubasid MOSAIC-i loojad tõsta õhujõu pommitajate ja allveelaevade sihtimise täpsust. Esimene aatomkell kinnitati orbiidile aastal 1974.
1973. aastal arutati Pentagonis kaitseotstarbelise navigatsioonisatelliidisüsteemi loomist. Sellel kohtumisel koostati tervik atribuutidest, mida tänapäeva GPS sisaldab. Hiljem sel aastal pandi selle programmi nimeks Navstar. President Ronald Reagan tuli välja käskkirjaga muuta GPS kõigile vabalt kättesaadavaks. Esimene satelliit lasti kosmosesse 1989. aastal ja 24. satelliit aastal 1994.
Algselt sai parimat signaalitugevust kasutada vaid militaarsetel eesmärkidel. Tavakasutajate jaoks paranes signaalitugevus siis, kui USA presidendiks oli Bill Clinton, kes käskis parandada tavakasutajate GPS-i täpsust 100 meetrilt 20 meetrile. USA asepresident Al Gore teatas plaanidest täiustada GPS-i täpsust ja töökindlust, et tagada lennunduse ohutus. Mais 2009 teavitas USA valitsus, et mõned GPS-satelliidid võivad vananeda ja katki minna. Õhuvägi kinnitas, et see oht on minimaalne. Viimane ülevaade tehti mais 2010, kus täheldati, et siiani töötab ka kõige vanem satelliit.
Struktuur
pisi|Maapealne seirejaam, mis oli kasutuses 1984–2007 GPS koosneb kolmest osast: kosmosesegment, kontrollsegment ja kasutaja segment. USA õhuvägi arendab, hooldab ja kontrollib kosmosesegmente. GPS-satelliidid saadavad signaale kosmosest ja iga GPS-vastuvõtja kasutab neid signaale, et arvutada kolmemõõtmelist asukohta (laiuskraadid, pikkuskraadid, sügavus) ja kestvat aega. frame|Visuaalne näide Maa liikumisest. Ajaga muutub number, mis näitab, mitu satelliiti on parasjagu nähtavuses
Alates märtsist 2008 on orbiidil 31 aktiivset sõnumeid saatvat satelliiti ja 2 nn pensionil olevat satelliiti, mida hoitakse varuks. Lisasatelliidid täiustavad GPS-i vastuvõtjate täpsust, varustades teisi liigsete arvutamiste mõõtmetega. Satelliitide arvu kasvamist jälgides tehti kokkulepe, et näha oleks korraga 8 satelliiti – puhuks, kui mitu tükki korraga peaksid katki minema.
Satelliidimanöövrid ei ole täpsed, kui kasutada GPS-i standardeid. Et muuta satelliidi orbiiti, tuleb satelliit märkida mitteterveks, et vastuvõtjad ei kasutaks seda arvutamistel. Siis saab parandused läbi viia ning kui kõik vastavad seadistused on tehtud, saab satelliidi jälle terveks märkida ja tagasi orbiidile saata.
Rakendused
Kuigi algselt militaarprojektiks planeeritud, GPS-i peetakse mitmemõttelise kasutusega tehnoloogiaks, tähendades, et see omab suurepärast militaarrakendust ja lisaks ka igapäevarakendust. GPS on muutunud laialdaselt väljatöötatuks ja kasulikuks reklaaminduse ja teadusliku töö, järelevalve ja luure tööriistaks. GPS-i täpne aeg võimaldab meil teha igapäevategevusi, nagu näiteks tegeleda pangandusega, mobiilsete operatsioonidega ja isegi elektrivõrgustike kontrollimisega. Samuti saab GPS-kasutada vabakäeseadmena (hands-free). Põllumehed, kaardistajad, geoloogid ja lugematud teised ametimehed teevad oma tööd efektiivsemalt, turvalisemalt, ökonoomsemalt ja täpsemalt.
Eraisik
Paljud tsiviilisikute jaoks välja töötatud rakendused kasutavad ühte või rohkemat GPS-i kolmest komponendist: täpne asukoht, suhteline liikumine ja aja ülekanne.
Sõjavägi
GPS-i kasutamisvõimalused aastaks 2009:
Auhinnad
10. veebruaril 1993 andis Riiklik Lennunduse Ühendus GPS-i väljatöötajate rühmale Robert J. Collieri nimelise auhinna, mis oli rahvuse kõige mõjukamaks lennundusauhinnaks. See tiim koosnes teadlastest, kes töötasid Naval Uuringute ühingus ja IBM-i Föderaalsüsteemi ettevõttes. Avalik kiitus andis neile auavalduse: "Kõige silmapaistvam arendus turvaliseks ja tõhusaks navigatsiooniks ning valveks õhus ja kosmoselaevades, sest tutvustati raadionavigatsiooni 50 aastat tagasi."
GPS-i algne mõiste
GPS-vastuvõtja arvutab positsiooni täpselt, ajastades signaale, mida saadavad satelliidid kõrgelt Maa kohalt. Iga satelliit saadab pidevalt teateid, mis sisaldavad: Vastuvõtja kasutab teateid, mida ta vastu võtab, et määrata info läbimise aega iga teate puhul ja teeb tehteid iga satelliidi kaugusega. Need kaugused võimaldavad algoritmiliselt määrata vastuvõtja positsiooni. See positsioon kuvatakse, võib-olla kuvatakse ka liikuv kaart, mis näitab pikkuskraade ja laiuskraade; samuti võib olla lisatud kõrgus merepinnast. Paljud GPS-üksused näitavad tuletatud infot, näiteks liikumise suunda ja kiirust, jälgides arvutatud positsiooni muutusi.
Kolm satelliiti võib tunduda piisav, et arvutada asukohta, sest kosmoses on 3 mõõdet ja asukohta maal võib seetõttu oletada. Siiski, isegi väga väike kella viga korrutatud valguse kiirusega, avaldub väga suurte vigadena. Sellepärast kasutavad vastuvõtjad vähemalt nelja või rohkemat satelliiti, et arvutada asukohta ja aega. Väga täpselt arvutatud aeg on paljudes rakendustes peidetud, aga nad siiski kasutavad seda. See sisaldab aja ülekannet, liikluse signaali ja telefoni keskuse sünkroonimist. Kuigi neli satelliiti on vajalikud normaalseks töötamiseks, kasutatakse neid siiski vähem, kui pole tegemist erilise olukorraga. Kui ühe satelliidi asukoht on juba teada, võib vastuvõtja oletada ja otsustada enda asukohta kasutades ainult kolme satelliiti. Näiteks laev või lennuk võivad teada kõrgust merepinnast. Mõned GPS-vastuvõtjad võivad kasutada täiendavaid vihjeid või oletusi, et anda vähem täpsemaid asukohti kui on vähem kui neli nähtavat satelliiti.
Kalda tänav (täpsustus)
Kalda tänav on paljudes Eesti asulates tänava nimetus:
GPS
Sidepidamine
Iga satelliit saadab jätkuvalt navigatsioonisõnumeid 50 bitti sekundis (sisaldades asukoha infot, võrgu tervist, kella seisu). Iga sõnum koosneb 30-sekundilisest kaadrist. Iga kaader jagatakse viieks alakaadriks, millest igaüks on 6 sekundit pikk ja 300 bitti üks. Iga alakaader omab 10 sõna 30-bitises andmetsüklis, 0,6 sekundit igaühe pikkus. Iga 30-sekundiline kaader hakkab täpselt minuti või poole minuti pealt olenedes näidatud ajast igal satelliidil. Esimene sõnumi osa kodeerib nädala numbri ja aja selle nädala sees, samuti info satelliidi tervise kohta. Teine osa, "taevakalender", tagab täpse satelliidi orbiidi. Viimane osa, almanahh, koosneb jämedakoelisest orbiidist ja satelliitide võrgu infost ning infost seoses vigade parandamisega.
Kõik satelliidid saadavad infot samal sagedusel. Signaalid kodeeritakse, lubades infot individuaalsatelliitidel üksteisest erineda tuginedes unikaalsetele kodeeringutele igal satelliidil (millest vastuvõtja peab teadlik olema). Osadele kodeeringutele pääsevad ligi vaid USA sõjaväelased. Taevakalendrit uuendatakse iga 2 tunni järel. Almanahhi uuendatakse tüüpiliselt iga 24 tunni järel. Kui almanahhi info eelnevalt omandati, võtab vastuvõtja satelliidi, et kuulata nende unikaalseid numbreid vahemikus 1–32. Kui infot pole mälus, siseneb vastuvõtja otsingurežiimi seniks, kuni üks satelliit kätte saadakse. Kättesaamiseks on vaja otsenähtavust satelliidiga. Siis saab vastuvõtja hankida almanahhi ja otsustada, milliseid satelliite kuulata tasuks.
Vigade allikad ja analüüs
Satelliidiga saadav positsioneerimisinfo on väga täpne, aga on mitu tegurit, mis muudavad vigadega tegelemise keeruliseks. Olukorras, kus suur täpsus on vajalik, on vaja üles leida pisimadki vead ja need parandada. Allikad sisaldavad atmosfäärilist moonutust, satelliidi kella ebatäpsust ja signaali kättesaamise ja saatmise venimist. Vigade analüüs on vajalik hindamaks vigade sisu ja täpsust. GPS on muutunud laialdaselt kasutatavaks navigeerimisel nii USA sõjaväes kui ka üldises tavakasutuses.
Satelliidi sagedused
Kõik satelliidid saadavad sõnumeid kahel kindlal sagedusel: 1,57541 GHz ja 1,2276 GHz. Satelliidivõrk kasutab tehnikat, kus väiksemate bittidega sõnumi info kodeeritakse sagedusel, mis on igal satelliidil erinev.
Juurdekasv
Terviku moodustamisel saab välise info arvutamise protsessi täpsust oluliselt parandada. Sellised juurdekasvu-süsteeme nimetatakse või kirjeldatakse üldiselt põhinedes sellelt, kuidas info kohale jõuab. Mõned süsteemid saadavad algset vea infot, teised karakteriseerivad eelnevaid vigu, samal ajal kui kolmandad tagavad algset navigatsiooni või masina informatsiooni. Juurdekasvu näiteks saame tuua Euroopa Paikse Navigatsiooni Pealiskihi Teenuse.
Täpne jälgimine
Täpsust saab parandada ka täpse jälgimise ja signaalide mõõtmisega lisaks alternatiivsetele moodustele. Suurim säiliv viga on tavaliselt ootamatu viivitamine signaali ionosfääri (atmosfääri väliskiht) läbimisel. See on põhjuseks, miks signaale saadetakse vähemalt kahel sagedusel, et oleks võimalik arvutada viivituse aega igal sagedusel. Militaarvastuvõtjad võivad signaale krüpteerida, et võrrelda signaale. Selle tehnika kasutamine on aeglane, samuti on see saadaval ainult kindlates keskustes.
Vaata ka
pisi|
Avatud Eesti Fond
Avatud Eesti Fond (AEF) on heategevuslik sihtasutus, mis asutati 1990. aastal Ungari päritolu Ameerika Ühendriikide filantroobi George Sorosi toetusel eesmärgiga toetada avatud ühiskonna kujunemist Eestis.
Avatud Eesti Fondil on kaks peamist tegevussuunda: 1) avatud valitsemine ning 2) põhiõigused ja sotsiaalne sidusus. Nende raames algatab fond projekte, korraldab üritusi ja arutelusid, käivitab toetusprogramme ja projektikonkursse. AEF vahendab Vabaühenduste Fondi kaudu ka Norra ja Euroopa Majanduspiirkonna toetusi Eesti kodanikuühendustele.
AEFi toel on sündinud filosoofilise kirjanduse sari „Avatud Eesti raamat”, kooliuuendusliikumine "Omanäoline kool", lasteaedade programm „Hea algus”, avalikud internetipunktid kõikjal Eestis, Sorosi Kaasaegse Kunsti Eesti Keskus, telesaade „Subboteja” jne. Alates 1997. aastast annab Avatud Eesti Fond oma aastapäeva puhul iga aasta aprillis välja Koosmeele auhinna, millega tunnustatakse inimesi, kes on ilmutanud silmapaistvat kodanikutunnet või aidanud kaasa avatud ühiskonna kujunemisele Eestis ja mujal.
AEF kuulub avatud ühiskonna toetusfondide (Open Society Foundations) võrgustikku.
Avatud Eesti Fondi juhataja on Mall Hellam.
Philippe I (Belgia)
Philippe I (sündinud 15. aprillil 1960) on alates 21. juulist 2013 belglaste kuningas.
Lapsepõlv ja haridus
Philippe Léopold Louis Marie (hollandipäraselt Filip(s) Leopold Lodewijk Maria) sündis 15. aprillil 1960 Liège'i printsi Alberti ja Paola Ruffo di Calabria vanima pojana. Tema ristivanemad olid kuningas Léopold III ja Donna Luisa Ruffo di Calabria.
Ta õppis 1978–1981 Belgia Kuninglikus Sõjaväekoolis; pärast seda Oxfordi ülikoolis ja Stanfordi ülikoolis ning 1985 sai magistrikraadi politoloogias.
1980. aastal sai ta leitnandi auastme ning koos sellega omandas hävituspiloodi ja langevarjuri eriala. Ta õppis 1989 Kuninglikus Kõrgemas Kaitseväe Instituudis ning sai koloneli auastme. Kaksteist aastat hiljem, 25. märtsil 2001 sai printsist kindralmajor ja kontradmiral.
Troonipärijana oli tema tiitel Brabanti hertsog.
Perekond
Printsi polnud kunagi seostatud ühegi naisega, seega tuli tema kihlus Belgia aadlisoost Mathilde d'Udekem d'Acoziga 1999. aasta novembris kõigile üllatusena. Nad abiellusid sama aasta 4. detsembril Brüsselis. Paaril on neli last:
Teekond troonile
Kui troonil oli veel tema onu, kuningas Baudouin, koheldi Philippe'i kui troonipärijat, ehkki tegelikult oli nende vahel veel tema isa. Baudouini surma järel saigi kuningas Albertist, mitte Philippe'ist, nagu oldi arvatud.
Hiljem sattus prints oma konservatiivse meelestatuse tõttu Belgia avalikkuse kriitika alla. Enne abielu kutsuti teda troonipärilusjärjekorrast välja astuma ning oma kohta loovutama mõnele kuningliku perekonna liberaalsemale liikmele.
Juulis 2013 teatas kuningas Albert II, et loobub terviseprobleemide tõttu troonist. 21. juulil 2013 andis ta võimu üle kroonprints Philippe'ile, kellest sai esimene sellenimeline Belgia kuningas.
Ta külastas aprillis 2019 Eestit.
Kasarmu tänav
Kasarmu tänav on või oli tänav mitmes Eesti asulas:
Grinkiškise vald
Grinkiškise vald (leedu keeles Grinkiškio seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Radviliškise rajooni territooriumil.
Valla pindala on 196 km². 2011. aasta seisuga elas seal 2469 inimest. Valla keskuseks on Grinkiškise alev (2011. aastal oli seal 678 elanikku), vallamaja aadress on Tilto g. 41. Vallavanem on Giedrė Bložienė. Teine alev selles vallas on Pašušvys (aastal 2011. oli seal 331 elanikku).
pisi|Vaitiekūnai paisjärv pisi|Šašiai pisi|Vaitiekūnai linnamägi pisi|Kairėnai
Krista Mölder
Ta valiti üheks kunstnikupalga saajaks aastatel 2023‒2025.
Maurice Manificat
pisi|Maurice Manificat (2019) Maurice Manificat (sündinud 4. aprillil 1986 Sallanches'is Haute-Savoie's) on Prantsusmaa murdmaasuusataja.
Manificat sai 2005. aastal juunioride MM-il Rovaniemis 4×10 km teatesõidus pronksmedali. Kuni 23-aastaste MM-il 2008. aastal Malles Venostas sai ta pronksmedali 30 km ühisstardiga vabasõidus. Järgmisel aastal tuli ta kuni 23-aastaste 2009. aastal MM-il Praz de Lys - Sommand'is 15 km vabasõidus maailmameistriks.
Täiskasvanute MM-il osales ta esimest korda 2009. aasta maailmameistrivõistlustel Liberecis ja sai 30 km jälitussõidus 47. koha. 2014. aasta taliolümpiamängudel Sotšis võitis ta Prantsusmaa teatemeeskonnaga pronksmedali. 2015. aasta maailmameistrivõistlustel Falunis võitis ta täiskasvanute seas oma esimese individuaalmedali, kui sai 15 km vabatehnikasõidus hõbemedali. Teatesõidus võitis ta pronksmedali.
2018. aasta taliolümpiamängudel Pyongchangis võitis ta teatesõidus taas pronksmedali. Lisaks võitis ta koos Richard Jouve'iga pronksmedali sprinditeates.
Maailma karikavõistlustel võistles Manificat esimest korda 2006. aasta detsembris La Clusaz's, kui osales 30 km ühisstardiga vabasõidus ja sai 64. koha. 2008. aasta veebruaris jõudis ta Liberecis peetud MK-etapil esimest korda punktikohale, kui oli 11,4 km vabasõidus 24. Esimest korda sai ta poodiumikoha detsembris 2009. aasta MK-etapil Davosis, kui jõudis 15 km vabasõidus finišisse kolmandana. Esimese etapivõidu sai ta 2010. aasta märtsis Lahtis, kui võitis 30 km suusavahetusega sõidu.
Maailma karikavõistlustel
Maurice Manificat on osalenud (<small style="color:purple;">seisuga 2. märts 2019 ) 203 MK-võistluste etapil ja jõudnud poodiumile 31 korral, millest 10 korral kõige kõrgemale astmele.
Roopill
Roopill (ka kõrrepill ja rukkipill) on pilliroo jätkust või hanesulest valmistatud klarnetilaadne rahvapill. Pill oli Euroopas laialdaselt tuntud.
Roopille tehti Eestis pilliroolülist, harvemini õlekõrrest või hanesulest ning tal oli 4–6 sõrmeava. Suhu võetava osa küljele lõigati piklik keel (piuk). Vahel lõigati keel roojupile või hanesulele, mis pisteti pikemasse torusse.
Setud panid sellele pillile otsa pullisarve, saades nii sarvepilli. Selle eeskujuks oli venepärane žaleika.
Roopillil mängiti tantsu- ja lauluviise, erilisi kiireid roopillilugusid. Hiiumaal mängisid lapsed mardisandiks käies piuku eraldi pillina. Roopillist on arenenud torupill.
Osvaldo Dorticós Torrado
Doktor Osvaldo Dorticós Torrado (17. aprill 1919 Cienfuegos – 23. juuni 1983 La Habana) oli Kuuba poliitik. Ta oli 1959–1976 Kuuba president.
Ta astus 1947. aastal Kuuba Rahvaparteisse (Ortodoxos) ja 1952. aasta parlamendivalimistel partei saadikukandidaat. Kuid 10. märtsil võttis president Carlos Prío Socarrásilt võimu kindral Fulgencio Batista ja tühistas valimised.
Dorticós sooritas pärast abikaasa surma 1983. aastal enesetapu.
Balti liiga (jalgpall)
Balti liiga (ametlikult Triobeti Balti Liiga) on 2007. aastast korraldatud meeste jalgpalliturniir Eesti, Läti ja Leedu klubide vahel. Igast riigist osaleb võistlusel viis meeskonda, lisaks üks eelmise aasta võitjariigist.
Edukaim Meistriliiga klubi on Narva Trans, kes jõudis 2007. aastal veerandfinaali.
Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee
pisi|Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee hoone Brüsselis Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee on Euroopa Liidu nõuandev komitee, millesse kuulub 329 esindajat liidu eri sotsiaalsetest ja majanduslikest rühmadest. Asukohaks on Brüssel.
Anu Mõistlik
Anu Mõistlik (sündinud 27. veebruaril 1980 Tallinnas Nõmmel) on endine eesti ajakirjanik.
Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee
Majandus- ja Sotsiaalkomitee esindab Euroopa kodanikuühiskonna huvirühmi, teiste hulgas tööandjaid, töötajaid ning sotsiaal-, kutse-, majandus- ja kultuuriorganisatsioonide esindajaid. Kui Euroopa Parlament, Euroopa Liidu Nõukogu ja Euroopa Komisjon teevad otsuseid, mis puudutavad Majandus- ja Sotsiaalkomitee vastutusalasse kuuluvaid küsimusi, tuleb neil Majandus- ja Sotsiaalkomiteega konsulteerida.
Anu Mõistlik
Ta on kasutanud pseudonüümi Helen Sandström.
Hobid
Tema hobiks on orienteerumine, ta on Orienteerumisklubi Orion liige.
Muu
Kuulus aastail 1998–2000 tegutsenud Tallinna noorte kirjanike rühma Tallinna Noored Tegijad.
Isiklikku
Tema vanemad on Ilmar ja Ülle Mõistlik. 2008. aastal sündis Anu Mõistlikul tütar.
Xavier Riddle and the Secret Museum
"Xavier Riddle and the Secret Museum" on USA-Kanada animatsioon. Seriaali hakkas 2019. aastal tootma Brown Bag Films ja 9 Story Media Group.
Nõukogude armee
Nõukogude armee (vene keeles Советская армия Sovetskaja armija) oli NSV Liidu relvajõudude põhiformeeringu nimetus 25. veebruarist 1946 kuni NSV Liidu lõpuni 1991. aastal.
Nõukogude Liidu kõigi relvastatud formeeringute üldnimetus oli NSV Liidu relvajõud, mille juhtorganiks oli NSV Liidu Kaitseministeerium. NSV Liidu relvajõudude koosseisu kuulusid kõik väeliigid (välja arvatud NSV Liidu merevägi, NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komitee piirivalveväed ja NSV Liidu Siseasjade Ministeeriumi siseväed): Nõukogude armee, NSV Liidu maaväed, NSV Liidu õhuväed, eraldi väeliigina 1959. aastal moodustatud NSV Liidu strateegilised raketiväed ja NSV Liidu õhukaitseväed, koos vastavate tagala, õppe- ja teaduslike uurimisasutustega. Relvajõudude organisatsioon oli nii funktsionaalne kui ka geograafiline.
Juhid, juhtorganid ja organisatsioon
Nõukogude armee koosseisu kuulusid väeliigid:
Nõukogude armee aastapäev
Nõukogude armee aastapäeval 23. veebruaril 1918 toimus esimene massiline vabatahtlike vastuvõtt Punaarmeesse Petrogradis ja Moskvas. Samuti loetakse seda päeva Punaarmee esimese lahingu päevaks Keiserliku Saksamaa vägedega, kus toimus esimene relvakonflikt seni takistamatult Pihkva suunalt Petrogradi suunal pealetungi arendanud Saksa vägedega.
Nõukogude ajal tõlgendati seda kui võitu Saksa vägede üle Narva all, kuid lahing Narva all toimus 28. novembril 1918 ja 23. veebruaril toimusid tegelikult kohaliku tähtsusega lahingud Punaarmee Põhjarinde 7. armee väeosade ja evakueeruva Saksa armee vahel Pihkva piirkonnas.
Bilbao metroo
thumb thumb|Metrooliinide skeem 2005 thumb|300px|Metrooliinide skeem 2007 thumb|300px|Metrooliinide skeem 2012 thumb|300px|Metrooliinide skeem 2014 thumb|300px|Metrooliinide skeem 2015 Bilbao metroo (baski Bilboko metroa, hispaania Metro de Bilbao) on Hispaanias Baski autonoomses piirkonnas Bilbaos 1995. aastal avatud metroo.
Metrool on kaks liini kogupikkusega 39,6 km ja 38 metroopeatusega. Kavas on kolmanda liini ehitus.
Association of Tennis Professionals
Association of Tennis Professionals (lühend ATP) on meeste profitennise assotsiatsioon, mis loodi 1972. aastal.
Manuel Urrutia Lleó
Manuel Urrutia Lleó (1901 Kuuba, Las Villas, Yaguajay – 1981 New York) oli Kuuba president 3. jaanuarist 17. juulini 1959.
Indrek Reiland
Indrek Reiland (sündinud 18. jaanuaril 1984 Tallinnas) on eesti filosoof, kelle peamisteks uurimisvaldkondadeks on keelefilosoofia ja vaimufilosoofia.
Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli riigiteaduste (BA, 2006) ja filosoofia erialal (MA, 2008) ning filosoofia doktorikraadi kaitsnud Lõuna-California Ülikoolis doktoritööga "Meaningfulness, Rules, and Use-Conditional Semantics" Mark Schroederi, Scott Soamesi ja Robin Jeshioni juhendamisel (PhD, 2014).
Pärast seda on ta töötanud uurija ja õppejõuna Rice'i ülikoolis, Institut Jean Nicod's Pariisis, Barcelona ülikoolis ja Edinburghi ülikoolis, 2022. aasta seisuga töötab ta Viini ülikoolis.
III Eesti filosoofia aastakonverentsil 2007 äratas ta tähelepanu ettekandega "Mis on filosoofia?", selle ettekande põhjal valminud artikkel ilmus aastal 2009 ajakirjas Studia Philosophica Estonica.
Hino järv
Hino järv (ka Pugalo järv, Suur-Pugalo järv, Valgejärv või Henno järv) on järv Võrumaal Rõuge vallas, Missost 1,5 km lõunas Hino külas.
Järve pindala on 198,8 ha, olles Haanja kõrgustiku suurim ja saarterikkaim järv. Tema suurim sügavus on 10,4 m, keskmine 3,1 m. Asub 180 m kõrgusel merepinnast. Hino järve saared on Mar'asaar, Valgõsaar, Pikksaar, Pidu/ Reedosaar, Kõossaar ja Tsõõriksaar.
Järv on pindalalt olnud suurem, sisaldades ka Hino Mustjärve. 19. sajandi keskel kaevati järve idakalda juurest kraav Pedetsi jõkke, mistõttu veetase langes.
Järve läbivool on nõrk ja põhi mudane.
Järve kallastel elab palju linde.
Jeremy Piven
pisi|Jeremy Piven, veebruar 2009 Jeremy Samuel Piven (sündinud 26. juulil 1965 New Yorgis) on Emmy auhinnaga pärjatud ja Kuldgloobusele nomineeritud USA näitleja.
Balti turniir (jalgpall)
Balti turniir (läti Baltijas kauss, leedu Baltijos taurė) on 1928. aastast korraldatud jalgpalliturniir Eesti, Läti ja Leedu koondise vahel.
Jeremy Piven
Ta on tuntud eeskätt Ari Goldi kehastajana teleseriaalis "Kaaskond" ("Entourage"). Lisaks on ta mänginud filmides "Rush Hour 2" (2001), "Allatulistatud "Black Hawk"" ("Black Hawk Down", 2001), "Chasing Liberty" (2004) ja "Äss mättasse" (2007).
Balti turniir (jalgpall)
Aastail 1928–1933, 1935–1938 ja 1991–1998 toimus turniir igal aastal, seejärel on selle pidamine olnud ebakorrapärane. Korraldusõigus on tavaliselt võitjariigil.
Aastail 1948–1976 osalesid samanimelisel turniiril Eesti, Läti, Leedu ja Valgevene NSV esinduskoondis.
Läti on võitnud turniiri kolmteist (viimati 2018), Leedu kümme (viimati 2010) ja Eesti neli korda (viimati 2020). 2022. aastal võitis külalisvõistkond Island.
IBM PC
Koos terminitega "mikroarvuti" ja "koduarvuti" oli ka "personaalarvuti" kasutusel juba enne 1981. aastat. Seda hakati kasutama aastal 1972 Xerox Alto iseloomustamiseks. Sellegipoolest hakkas tänu IBM PC edule sõna "personaalarvuti" tähistama just mikroarvutit, mis on ühilduv IBM PC toodetega.
Algus
Algne PC sari oli osa IBM-i plaanist siseneda väikeste arvutite turule, mida sel ajal domineerisid Commodore PET, Apple II, Atari 8-bit perekond, Tandy Corporationi TRS-80 ja mõned teised CP/M masinad. IBM tutvustas oma esimest, põhimõtteliselt kaasaskantavat lauaarvutit, IBM 5100-t, 1975. aastal. See oli terviklik süsteem, koosnedes sisseehitatud kuvarist, klaviatuurist ja andmesalvestist. Maksis ta kuni 20 000 USD ja oli disainitud peamiselt teadustööks. Kui PC 1981. aastal välja tuli, pandi talle mudelinimeks 5150, kuigi arhitektuuriliselt ei põlvnenud ta 5100 seeriast.
IBM PC loodi Floridas Boca Rantonis umbes aastaga 12 liikmest koosneva meeskonna poolt, mida juhtis Don Estridge koos juhtivteadur Larry Potteri ja süsteemiarhitekt Lewis Eggebrechtiga. Pärast pikka kaalumist Intel 8086 ja Motorola MC68000 (16-bitised protsessorid) vahel, otsustati siiski Intel 8088 kasuks, kuna arvati et teised kaks on liiga võimsad. Järgmisena paluti kirjutada operatsioonisüsteem nende uuele arvutile Digital Researchil (CP/M-i looja). Kuna Digital Research polnud eriti huvitatud, pöörduti väikefirma Microsoft poole, kes oli tuntud BASIC programmeerimiskeele pärast (esimesena kasutusel Altair 8800-s). Microsoft aga ei saanud tööga hakkama ja Bill Gates ostis õigused Seattle Computer Productsi väiksele operatsioonisüsteemile QDOS (Quick and Dirty Operating System), millest sai algul PC-DOS ja hiljem MS-DOS. Algselt suutis IBM PC jooksutada kolme operatsioonisüsteemi: PC-DOS, CP/M-86 ja UCSD p-System.
1983. aastal toodi turule mudel IBM PC XT, mis oli esimene IBM PC sisemise kõvakettaga standardvarustuses. Järgnes IBM PC AT 1984. aastal uue Intel 80286 protsessoriga.
IBM PC 5150 sai edukaks tänu IBM-i nimele ja kuulsusele, kõrgekvaliteedilisele konstruktsioonile (eriti klaviatuur ja kuvar), suurtele laiendamisvõimalustele ja firma otsusele avalikustada täielik tehniline spetsifikatsioon. IBM PC tehniline käsiraamat sisaldas elektroonika jooniseid ja täielikku BIOS-i lähtekoodi. Kuigi algne IBM PC tehnika on nüüdseks iganenud, on paljud eksemplarid siiski veel (või olid lähiminevikus) kasutusel. Juuni 2006 seisuga kasutati IBM PC AT ja XT mudeleid enamikus USA ilmavaatlusjaamades, kus nad töötlesid andmeid, mida saatis neile õhupalliga taevasse tõusev raadiosond. Põhjused, miks tänapäeval veel nii vana tehnikat kasutatakse, on paindlik mooduldisain, standardsete komponentide kasutamine ja IBM-i kvaliteet, mis tagab pikaajalise töökindluse ja vastupidavuse.
Mudelid
Kõik IBM PC-d on üldiselt tarkvaraliselt tagasiühilduvad, kuid kõik programmid ei tööta igas masinas. Mõned programmid on ajatundlikud teatud kiirustele. Vanemad programmid ei saa kasu uuematest kõrgemaresolutsioonilistest pildistandarditest.
IBM PC (mudel 5150)
IBM PC polnud kuigi võimas (nõrgem kui paljud sel ajal turul olnud 8-bitised arvutid). Esimestel PC-del oli 16 kiB RAM-i ja neil polnud disketiseadet – Programmide salvestamiseks ja laadimiseks kasutati kassette (käsud kassettidega ümberkäimiseks olid operatsioonisüsteemis olemas kuni MS-DOS 5-ni). Hilisematel eksemplaridel oli juba 64 kiB mälu ja üks või kaks 160 kiB 5,25" pehmekettaseadet.
Kõvaketta installimiseks oli vajalik võimsam toiteplokk, kuid hiljem toodi turule IBM 5161 Expansion Chassis laienduskomplekt, kus oli 10 MB kõvaketas ja võimalus lisada isegi teine kõvaketas. Oli ka võimalus soetada arvuti ilma ühegi salvestusseadmeta – sellisel juhul pidi kasutaja ühendama olemasoleva kassetisalvesti vastavasse porti, mis oli mehaaniliselt identne, ja asus ka kohe selle kõrval, klaviatuuripordiga.