cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Võnkering
Jadavõnkering ja rööpvõnkering
Jadavõnkeringi hüvetegur Võnkeringi energiat juurdeandval energiaallikal (nt ostsillaatorlülitusel) on teatav sisetakistus või väljundtakistus, mis liitub võnkeringi aktiivtakistusega, vähendades hüvetegurit. Järelikult peab energiaallikas olema võimalikult väikese sisetakistusega, ideaaljuhul püsipingeallikas. pisi|LC-rööpvõnkering; R ‒ kaotakistus Rööpvõnkeringis tekkivat resonantsiolukorda nimetatakse vooluresonantsiks, sest resonantsi korral pendeldab kondensaatori ja induktiivpooli vahel hüveteguri Q-kordselt tugevam vool, võrreldes energiaallikast (nt signaaliallikast) tarbitava vooluga. Rööpvõnkering avaldab resonantsi korral signaalivoolule puht aktiivtakistust, mida nimetatakse võnkeringi resonantsitakistuseks.
Benjamin Lee Whorf
Varane huvi religiooni ja keele vastu
Whorf hakkas esimest korda huvituma keeleteadusest 1924. aasta paiku. Algul analüüsis ta piiblitekste, proovides neist leida peidetud tähenduskihte. Inspireerituna Antoine Fabre d'Olivet' esoteerilisest teosest "La langue hebraïque restituée", alustas ta piibli heebrea keele semantilist ja grammatilist analüüsi. Whorfi varaseid heebrea ja maia keele alaseid kirjutisi on kirjeldatud kui märkimisväärselt müstitsismi kalduvatena, sest ta püüdis välja selgitada glüüfide ja tähemärkide esoteerilisi tähendusi.
Võnkering
Jadavõnkering ja rööpvõnkering
Hüvetegurit vähendab samuti võnkeringi koormus, näiteks sidestusmähise kaudu võnkeringi kanduv takistus. pisi|300px|Võnkeringi pääsuriba laius (Bandwidth ‒ ribalaius B; fc = f0 ‒ kesksagedus ehk resonantsisagedus)
Elektrostaatiline induktsioon
300px|pisi
Võnkering
Võnkeringi ribalaius
Võnkeringi läbilaskeriba ehk pääsuriba laiuseks B on sageduste vahe f2 ‒ f1 signaali tasemel, mis on 3 dB (detsibelli) võrra madalam signaali väärtusest resonantsisagedusel f0: See valem kehtib nii jada- kui ka rööpvõnkeringi korral.
Elektrostaatiline induktsioon
Elektrostaatiline induktsioon on füüsikaline nähtus, kus elektrilaenguga keha mõjutab laengute paiknemist läheduses olevates kehades – neis toimub laengute ruumiline nihe. Elektrijuhtide korral nihkuvad seejuures liikuvad laengukandjad, enamasti elektronid, vastastikuste jõudude tasakaalustamiseks juhi pinnale. Dielektrikus liikuvad laengud puuduvad, küll aga on aatomid ja molekulid võimelised polariseeruma, kusjuures nihkuvad elektrilaengud nendes endis.
Võnkering
Võnkeringi ribalaius
Suhtelisele vähenemisele ‒3 dB vastab pinge või voolu tegeliku väärtuse vähenemine tasemeni maksimaalväärtusest.
Benjamin Lee Whorf
Varased mesoameerika keelte alased keeleteaduslikud uurimused
1928. aastal esines Whorf amerikanistide rahvusvahelisel kongressil ja esitas Harvardi Peabody muuseumis hoitava nahuakeelse dokumendi enda tõlkes. Samuti hakkas ta uurima hiljuti Edward Sapiri pakutud jutoasteegi keelkonna võrdlevat keeleteadust. Lisaks nahua keelele uuris Whorf pima keeli, olles tihedas suhtluses keeleteadlase J. Alden Masoniga.
Võnkering
Võnkeringide induktiivne sidestus
Sidestuse tugevuse võnkeringide vahel määrab sidestustegur k, mis sõltub nende võnkeringide ühisinduktiivsusest M ja kummagi võnkeringi induktiivsuste impedantsidest Z1, Z2: Sidestustegur k võib muutuda vahemikus 0–1 ja väljendatakse tavaliselt protsentides. Kui sidestustegur on väike, on võnkeringid nõrgalt sidestatud, sidestusteguri lähenedes 1-le muutub sidestus tugevaks. Praktikas ei võrdu k kunagi ühega.
Benjamin Lee Whorf
Välitöö Mehhikos
Kuna Whorfi jutoasteegi keelkonna alased tööd tundusid paljulubavad, soovitasid Tozzer ja Spinden Whorfil uurimistoetust taotleda. Whorf plaanis esialgu kasutada raha Mehhikost asteegi käsikirjade hankimiseks Watkinsoni raamatukokku, ent Tozzer soovitas tal hoopis dokumenteerida kaasaegseid nahua murdeid. Whorf saigi stipendiumi ja reisis 1930. aastal Mehhikosse. Tema välitöö tulemuseks olid Milpa Alta nahua keele ülevaade, mis avaldati postuumselt, ning artikkel Tepozteco monumendil leiduvatest asteegi piktogrammidest, milles ta märkis ära vormilised ja tähenduslikud sarnasused asteekide ja maiade kasutatud märkide vahel.
Yale'i Ülikoolis
Kuni naasmiseni Mehhikost 1930. aastal oli Whorf olnud keeleteadusliku teooria ja välitöö metodoloogia alal täielik autodidakt, kuid oli juba teinud endale nime Kesk-Ameerika keeleteaduses. Whorf oli ka erialakonverentsidel kohanud Sapiri – tolle aja juhtivat USA lingvisti. 1931. aastal asus Sapir Yale'i Ülikoolis tööle antropoloogia professorina. Alfred Tozzer saatis Sapirile koopia Whorfi nahua keele toone käsitlevast käsikirjast. Sapir vastas, et selle peaks kindlasti avaldama. Siiski avaldati see käsikiri alles 1993. aastal.
Elektrostaatiline induktsioon
Elektrostaatiline induktsioon võimaldab seega kehale elektrilaengut ilma vahetu kokkupuuteta üle kanda ehk keha elektriseerida, elektriliselt laadida. Elektrostaatilise induktsiooni on nimetatud ka elektrostaatiliseks influentsiks ja mõjuelektriks.
Benjamin Lee Whorf
Yale'i Ülikoolis
Sapiril oli sügav mõju Whorfi mõtlemisele. Sapiri varasemad kirjutised olid omaks võtnud Humboldti mõttetraditsiooni vaated mõtte ja keele suhtest, mille kohaselt on keel volksgeisti või etnilise maailmavaate kehastaja. Hiljem mõjutasid Sapiri loogilise positivismi mõttevoolu esindajate, nagu Bertrand Russell ja Ludwig Wittgensteini varasemad tööd, eriti Ogdeni ja Richardsi teose "Tähenduse tähenduse" kaudu, millest ta võttis üle seisukoha, et loomulik keel pigem hägustab kui soodustab meelel maailma tajumist ja kirjeldamist. Selle vaate kohaselt on tegelik taju võimalik vaid läbi formaalse loogika. Yale'is võttis selle mõttevoolu omaks ka Whorf, osalt Sapiri mõjul ja osalt ise Russelli ning Ogdenit ja Richardsit lugedes. Mõjutatuna positivistlikust teadusest, kaugenes Whorf mõnest teisest lähenemisest keelele ja tähendusele. Üks neist oli poola filosoofi Alfred Korzybski "Üldine semantika", mille vaated oli USAs omaks võtnud Stuart Chase. Chase imetles Whorfi töid ja üritas temaga sageli kontakti luua, ent Whorfi silmis oli Chase täiesti ebakompetentne nii koolituse kui tausta poolest. Irooniliselt oli just Chase see, kes kirjutas hiljem eessõna Carrolli toimetatud Whorfi tööde kogumikule.
Elektrostaatiline induktsioon
Teatavast (Coulomb'i seaduse kohaselt) ühenimelised elektrilaengud (+/+ või –/–) tõukuvad üksteisest eemale ja erinimelised laengu (+/–) tõmbuvad üksteise poole. Kui elektrit juhtivale kehale (näiteks joonisel elektroskoobi metallvarda otsas olevale kettale) lähendada klaaspulk, millele on hõõrumise teel antud positiivne laeng, siis tõmbab see metalli juhtivuselektrone kui negatiivse laengu kandjaid enda poole. Tulemusena saab varda ülemine osa negatiivse laengu ja alumine osa muutub seetõttu positiivsemaks (mida näitab fooliumiribade eemaldumine teineteisest). Elektrilise mõjuvälja eemaldamisel paigutuvad laengud ümber, nii et taastub esialgne neutraalne olek.
Benjamin Lee Whorf
Töö hopi keele ja kirjeldava keeleteaduse alal
Sapir julgustas Whorfi jätkama uurimistööd jutoasteegi keelkonna ajaloolise ja kirjeldava lingvistika alal. Whorf avaldaski sel teemal mitmeid artikleid. Whorfis tekitas erilist huvi hopi keel ja ta hakkas töötama hopi keele kõnelejast Ernest Naquayoumaga. Whorfi enese sõnul oli Naquayouma tema peamine allikas hopi keele alal, kuigi 1938. aastal viis ta läbi lühiajalise välitöö hopide reservatsioonis Arizonas.
Elektrostaatiline induktsioon
Elektrostaatilise induktsiooni nähtusel põhinevad mitmed elektrotehnika algusaegade staatilise elektrilaengu tekitamise seadmed, nagu näiteks elektrofoor ja elektrostaatilise generaatori mitmed erikujud.
Benjamin Lee Whorf
Viimased eluaastad
1938. aasta lõpul Whorfi tervis halvenes. Teda mõjutas ka Sapiri surm 1939. aasta alguses. Tema tsiteerituim artikkel on Sapirile pühendatud "The Relation of Habitual Thought And Behavior to Language",  milles esitatud vaateid on võetud kui Whorfi viimast seisukohta keelelise relatiivsuse teemal.
Oma viimasel eluaastal avaldas Whorf ajakirjas MIT Technology Review kolm artiklit: "Science and Linguistics",  "Linguistics as an Exact Science" ja "Language and Logic". Ta kirjutas ka teosoofiaajakirjale Theosophist artikli "Language, Mind and Reality". Oma viimastes kirjutistes kritiseeris Whorf lääne teadust ja väitis, et mitte-Euroopa keeled annavad sageli reaalsuse eri aspekte edasi vahetumalt kui Euroopa keeled. Ta väitis, et püüetes maailma kirjeldada peab teadus pöörama rohkem tähelepanu keeleliste kategooriate mõju. Ta kritiseeris ka indoeuroopa keeli kui eksliku ja teaduse arengu poolt ümber lükatud essentsialistliku maailmapildi edendajaid. Ta tõi välja, et teised keeled pühendavad rohkem tähelepanu protsessidele ja arengule kui püsivatele olemustele. Whorf pani ette, et mõned meie eeldused reaalsuse kohta tulenevad keelestruktuuridest ja keel juhib kõnelejate tähelepanu maailmas teatud fenomenidele, millega kaasneb oht, et neidsamu fenomene rõhutatakse liigselt, samal ajal teistest mööda vaadates.
Sapiri-Worfi uuringud
Keelelise relatiivsuse ideed tuntakse Sapiri-Worfi hüpoteesina (tema ja Sapiri järgi) hoolimata sellest, et Whorf ei esitanud seda kunagi hüpoteesi vormis ning idee, et lingvistilised kategooriad mõjutavad taju ja mõtlemist, ei olnud tegelikult uus. Kuid kuna Whorf esitas oma artiklites konkreetseid näiteid selle kohta, kuidas tema nägemuses teatud keelte grammatilised kategooriad olid seotud kontseptuaalsete ja käitumuslike mustritega, oli ta teerajaja temale järgnenud akadeemikute uurimustele, mida nimetatakse sageli koondnimetusega Sapiri-Whorfi uuringud.
Konwent Polonia
Konwent Polonia, täisnimega Korporacja Akademicka Konwent Polonia on vanim poola üliõpilaskorporatsioon.
Polonia on korporatsioon Fraternitas Estica sõprusorganisatsioon.
Ajalugu
pisi|left|[[Edward Rydz-Śmigły kohtub Polonia liikmetega 1937. aastal Vilniuses.]]
Asutati poola Landsmannschaftina 3. mail 1828 Tartus ja sai teiste Landsmannschaftide üldise tunnustuse. Poloniat siiski ei võetud Chargiertenconvent 'i liikmeks, kuigi läbirääkimised selle üle kestsid ligi kümme aastat. Poolakate tõrjumine seisnes peamiselt nende toonases mässumeelsuses Vene Keisririigis, mistõttu teised Landsmannschaftid kartsid repressioone ka enda suhtes. 18. mail 1843 läks Polonia laiali, kuid 1854. aastal andis Chargiertenconvent endistele Polonia liikmetele siiski vilistlaste õigused.
1919. aastal viidi tegevus Tartust Vilniusse, kus korporatsioon tegutses kuni 1939. aastani.
Pärast sõdu ja sotsialismiperioodi taastati korporatsioon 3. mail 1998 Gdańskis.
Tiit Tammaru
pisi|Tiit Tammaru 2018. aastal pisi|Tiit Tammaru räägib sotsiaalteaduste probleemidest ja Eesti riigi eripärast (2018. aasta suvi) Tiit Tammaru (sündinud 4. veebruaril 1972) on eesti geograaf, Eesti Teaduste Akadeemia liige (alates 2018).
Elukäik
1994. aastal lõpetas ta Tartu ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna geograafia erialal ja kaitses 1996. aastal samas teadusmagistri kraadi. Pärast doktorantuuri lõpetamist Tartu ülikooli juures kaitses ta 2001. aastal doktoriväitekirja “Linnastumine ja linnade kasv Eestis nõukogude aastatel”.
Alates 1997. aastast on Tiit Tammaru töötanud Tartu ülikooli geograafia instituudis teadurina, alates 2002. aastast vanemteadurina. Alates 2012. aastast on ta Tartu Ülikooli ökoloogia ja maateaduse instituudi linna- ja rahvastikugeograafia professor, alates 2018. aastast inimgeograafia ja regionaalplaneerimise õppetooli juhataja.
Ta on töötanud külalisteadurina Utah' ülikoolis (USA) ja Umeå ülikoolis (Rootsi) ja külalisprofessorina Delfti tehnoloogiaülikoolis (Holland).
2003. aastal valiti ta Tartu ülikooli Välis-Eesti uuringute keskuse (VEUK), mis 2012. aastal muudeti Taru ülikooli rände- ja linnauuringute keskuseks (CMUS) ning mida ta juhtis kuni 2016. aastani.
Eesti Teaduste Akadeemia liikmeks valiti ta 2018. aastal inimgeograafia alal. Ta kuulub akadeemia bioloogia, geoloogia ja keemia osakonda. 2021. aastal valis Eesti teaduste akadeemia Tiit Tammaru uurija-professoriks.
Teadustöö
Tartu ülikoolis vastutab Tiit Tammaru inimgeograafia ainekava eest nii bakalaureuse-, magistri- kui doktoriõppes. Tema juhendamisel on kaitstud bakalaureuse- ja magistritöid ning kaheksa doktoritööd.
Tiit Tammaru on üks kõige enam publikatsioone avaldanud ja tsiteeritud sotsiaalteadlasi Eestis (v.a. psühholoogia). Ta on avaldanud üle 70 kõrgetasemelist teaduspublikatsiooni (WoS) kõige olulisemates geograafia, demograafia ja linnauuringute ajakirjades.
Ta on riigi teaduspreemiate komisjoni liige.
Auce
Auce (vanasti ka Vecauce) on linn Lätis Dobele piirkonnas.
Aucet on esimest koda kirjalikult mainitud aastal 1426 (Owce). Sealset mõisa on esimest korda kirjalikult mainitud aastal 1616. Aastal 1667 ehitati Aucesse luteri kirik.
Aastal 1889 valmis Aucet läbiv Jelgava–Mažeikiai raudtee. Esimese maailmasõja ajal, aastail 1915–1917, asus Auce lähistel lennuväli, asulas tegutses aga Saksa vägede lahingulendurite koolituskeskus (Artillerie-Fliegerschule Ost I). Linn aastast 1924. Varem asus Dobele rajoonis. Aastatel 2009–2021 oli linn Auce piirkonna keskus.
Looduskaitse all on Raiņa iela 41 valgepöögid, Raiņa iela 41 tamm, Albrekši kalmistu männid ja Lāčkalni kalmistu männid.
Tänavakorvpall
thumb|Maailma üks kuulsamaid tänavakorvpalliväljakuid Venice Beachil (California, USA) Tänavakorvpall on tavalise korvpalli veidi muudetud variant, mida mängitakse tavaliselt kas väliskorvpalliväljakutel või (gümnaasiumide) spordisaalides. Tavaliselt on tänavakorvpallis kasutusel üks korv, kuid vahel ka kaks.
Reeglid
Tänavakorvpalli reeglid on enamasti samad nagu tavalisel korvpallil. Kuid tänavakorvpallis on rohkem trikitamist ja üks-ühele mängimist. Palliga mängija teeb tavaliselt enne viset trikke ja alles siis viskab või paneb pealt palli korvi. Tänavakorvpallis on sagedased nähtused imelised pealtpanekud, alley - oop 'id ja mängu ajal vastaseid närvi ajavad mõttetud sõnad ja laused.
3on3 tänavakorvpalli on mängitakse tavaliselt kas 10 või 12 punktini (või 10/12 minutit), kahepunktivise võrdub seal ühe punktiga, kolmese joone tagant vise kahe punktiga.
Võistlused Eestis
pisi|Tänavakorvpall [[Keilas]] Eestis mängitakse tänavakorvpalli 1993. aastast, üleriigilist 3on3 tänavakorvpalli Eesti meistrivõistluste sarja korraldatakse 2006. aastast. Eesti meistrivõistluste arvestus käib üheksas võistlusklassis. 2006/2007. aasta edukaim võistkond oli Deckol Ehitus (Silver Kuuba, Merlis Niklus, Indrek Poom, Teet Marran), kes on kahel aastal tulnud meistriks nii amatööride kui ka eliitsarjas.
Üheks kõige suuremaks tänavakorvpalli toetajaks on bränd AND1.
Alūksne
Alūksne on linn Lätis Vidzemes, Alūksne piirkonna keskus. Asub Alūksne järve kaldal.
Linnaõigused aastast 1920. Alūksne on kõige kõrgemal asuv linn Lätis; kohati asub linn merepinnast enam kui 200 meetri kõrgusel, kõige kõrgem koht (Templimägi, Tempļa kalns) ulatub 217 meetrit üle merepinna.
Linna on eesti keeles kutsutud nimega Alulinn või Alulinna ning lõunaeesti keeles nimega Aluliin. Samuti on eesti kirjakeeles ajalooliselt tarvitatud linna omaaegse saksakeelse nime mugandust Marienburi (kohati ka Maria linn, saksa keeles Marienburg).
Ajalugu
Alūksnes, Alūksne järve lõunaosas asuval Pilssala ('kindlusesaar') ehk Marijas sala ('maarjasaar') järvesaarel, asuvad Liivimaa ordu Aluliina ordulinnuse (saksa Marienburg) varemed. Ordulinnus ehitati Alūksne järve suurimale saarele 1342. aastal Liivi ordumeistri Burchard von Dreilebeni ajal. maismaaga ühendas linnust 120 meetri pikkune puusild. Liivimaa ordu Aluliina komtuur oli üks olulisemaid ordukäsknikke, sest tema hallata oli ordu olulisim idapoolne tugipunkt. pisi|left|[[Vana-Liivimaa aastal 1534. Aluliina komtuurkond on nr 7]]
Varauusajal, Poola ajal oli Alūksne (saksa Marienburg) alev Võnnu vojevoodkonnas ja hiljem Liivimaa kubermangu Võnnu ja Valga kreisi Alūksne ehk Aluliina kihelkonna keskus. Vene-Rootsi sõjas (1656–1658) hõivasid Moskva tsaaririigi väed piirkonna ning valdasid seda 1658. aasta lõpus Rootsi ja Moskva tsaaririigi vahel sõlmitud Vallisaare vaherahuga. 1661. aastal sõlmitud Kärde rahu tühistas Vallisaare vaherahu ja taastas selle eelse Stolbovo rahuga määratletud piiri Rootsi kuningriigi ja Moskva tsaaririigi vahel.
1685. aastal tõlkis Alūksne kirikuõpetaja Ernst Glück läti keelde Uue testamendi ning 1689. aastal ka Vana testamendi.
Põhjasõjas, 1702. aastal, pärast kümnepäevast piiramist, kui suurtükitulega oli juba purustatud märkimisväärne osa müüre, otsustas Rootsi garnisoni ülem Flovian Philo von Tilam alistuda kindralfeldmarssal Šeremetevi juhitud Vene vägedele. Sealjuures saavutati kokkulepe, et kui rootslased annavad fordi käest, lubatakse neil vabalt lahkuda. Linnusesaart järvekaldaga ühendavast sillast üleminekul kostis kusagilt juhuslikku tulistamist, vaherahu oligi rikutud ning Rootsi väed hävitati. Venelaste kätte langes vangi ka piiblitõlkija Ernst Glück ja tema kasutütar Marta Skawronska, kellest sai hilisem Venemaa keisrinna Katariina I. Teistel andmetel kõik rootslased ei alistunud ja garnisoni komandant suurtükiväekapten Wolf (Wulff) ja junkur Gottlieb lasid end koos järelejäänud kaitsemeeskonnaga õhku. Tollal purustati ka Rootsi ajal taastekkinud linnake ja Aluliinast jäi järele väike asula. Pärast Põhjasõda ei vastanud kindlus enam aja nõuetele ja kaotas oma strateegilise tähtsuse.
1741. aastal andis Jelizaveta I Alūksne oma kantslerile, krahv Mihhail Vorontsovile, kes müüs mõisa juba 1744. aastal Otto Hermann von Vietinghoff-Scheelile. Vietinghoff-Scheelide kätte jäi see valdus kuni võõrandamiseni. Uus Alūksne lossi härrastemaja ehitati aastail 1860–1863.
Aastal 1903 avati Alūksne raudteejaam, Valga–Mõniste–Ape–Alūksne–Gulbene raudtee kitsarööpmelisel raudteel.
Mälestised
pisi|[[Alūksne loss]] Mälestistest on riikliku kaitse all Alūksne ajalooline kesklinn, Alūksne ordulinnus, Alūksne lossi rotundpaviljon, Vietinghoffide suguvõsa mausoleum, Aiolose tempel, Aleksandri paviljon, Alūksne loss ja Alūksne lossipark, linnamäena kasutusel olnud Templimägi, Cepurīte saar, Aluliina kirik, selle neli ust, interjöör, kantsel ja altar, Aluliina mõisaansambel, sealhulgas palmimaja, selle kolme toa interjöör ja rõdupiire, ait, vana ja uus loss, pood aadressil Pils iela 25a, gümnaasium, pank, Anna põllumajandusseltsi hoone ning elamu aadressil Lielā Ezera iela 7. Kohaliku kaitse all on Otto Herman von Vietinghoffi graniitobelisk, kolonnaad, mõisapargi kivisild, hiiepaik Kantslimägi või Kirikumägi, Pilssala keskaegne kalmistu ja sealsed kindlustised ning Alūksne asulakoht. Kohaliku kaitse all on veel Aluliina loss ja selle kõrts, Aluliina mõisa tall-progümnaasium, kelder, laut, viinaköök-sotsiaalseltsi maja, ümartorn, tall, jääkelder, Aluliina õigeusu kirik ja õigeusu kihelkonnakool, trükikojaga eluhoone aadressil Pils iela 27a, vana gümnaasiumihoone, elevaator, võõrastemaja Banchoffs Hotell ja elamud Lielā Ezera iela 11, Jāņkalna iela 8 ja Jāņkalna iela 25, Brūža iela 4, Raiņa bulvāris 1, Rijukalna iela 9, Pils iela 27 ning Pils iela 68.
Looduskaitse all on tamm Pleskavas iela ääres, tamm aadressil Ezermalas iela 4, tamm ümbermõõduga 6,01 Pleskavas iela ja järve vahel, Miera iela saar, Kirikutamm, Glücki tammed, tamm aadressil Latgales iela 11 ja seitse tamme Alūksne lossi pargis.
Muud vaatamisväärsused
Alūksnes asuvad Alūksne ordulinnuse varemed, Alūksne järv, Pilssala järvesaar, Templimägi, Päikesesild, Alūksne järve ja pargi valgusefektidega purskkaevud.
Transport
pisi|[[Alūksne raudteejaama hoone]] Linnast suundub endise Valga–Mõniste–Ape–Alūksne–Gulbene raudtee kitsarööpmelise raudtee osa Gulbenesse, mis säilis tänu sellele, et Läti NSV ajal vedas Nõukogude sõjavägi seal sütt, samal ajal toimis ka regulaarne reisijatevedu. Nüüdisajal peatuvad mõlema suuna reisirongid seal kolm korda päevas. Sama kitsarööpmeline raudtee läks varem edasi Valka, kuid on praeguseks demonteeritud. Liiklus Valga–Alūksne liinil algas 1903. aastal ning lõppes 2. juunil 1970, liiklus Hopani lõpetati aastal 1973.
Mihkel Jüris
Elukäik
Jürise isa oli meremees Mihail Jürgenson, kes hukkus vaid mõni nädal enne Mihkli sündmist. Leseks jäänud ema Maria (Mare) (neiupõlves Valk), Mihkel ja tema õde Akilina kolisid Jägalasse, kus Mihkel elas oma lapsepõlveaja. Pärast Raasiku Haljava kooli lõpetamist astus Jüris Jäneda Põllutöökeskkooli, mida tollal peeti oma valdkonnas parimaks. Põllutöökeskkooli ta lõpetas 1928. aastal ja läks aega teenima Soomusrongirügementi ja pärast Tondi sõjakooli. Ta ülendati nooremleitnandi auastmesse 24. veebruaril 1936. Aastal 1929 ta alustas põllumajanduse instruktori ametis Pärnumaal ja hiljem Viljandimaal. Tema viimaseks töökohaks jäi Põllutöökoja maatulunduse konsulendi amet Ravila vallas Kosel. Kose piirkonnast ta valiti Rahvuskogu esimesse kotta.
Ta oli Rahvuskogu liige 1937. aastal ja I Riigivolikogu liige (valitud 16. valimisringkonnast Põhiseaduse Elluviimise Rahvarinde kandidaadina). Ta oli Kaitseliidu Harju maleva Ravila kompanii pealik. Autasustatud Kotkaristi kuldristiga (1938).
Imelikult õnnestus Jürise põgeneda koos perega Rootsi sügisel 1944. Pärast laagrit ta töötas karjalaudas, lubjatööstuses ja viimaseks metallitööstuses Eskilstunas, kus ta asetus koos perega Torshälla elama. Jüris pidi sidet teiste Rootsi jõudnute riigikogulastega ning osales VEKO asutamisele. Kui 19. augustil 1949 asutati Eestluse Koostöö Keskus, sai Jürisest selle juhatuse ja hiljem vanematekogu liige. Lisaks ta oli Eesti Rahvusfondi Esinduse ja Eesti Põllumeeste Kogude (EPK) keskjuhatuse liige, millest viimane esindas Põllumeeste Kogu paguluses. Rootsi Eestlaste Esinduse esinduskogu rahvasaadik ta oli aastatel 1956–1990. Aastal 1980 ta juhatas III Rahvuskongressi korraldamist Stockholmis.
Ta oli eelviimane elusolev I Riigivolikogu liige (viimane oli Mihkel Hansen, kes suri 20. novembril 2004).
Sündinud 22. augustil
''Siin loetletakse 22. augustil sündinud tuntud inimesi.
Alo Karineel
Alo Karineel (2/14. jaanuar 1892 Vastse-Antsla vald, Võrumaa – 2. aprill 1942 Unžlag, Gorki oblast, Venemaa) oli Eesti poliitik.
Ta oli Antsla põllumeeste konvendi liige.
Ta arreteeriti NKVD poolt 28. jaanuaril 1941 Urvaste vallas. Surmaotsus.
Kakkpapagoi
Kakkpapagoi on kakkpapagoilaste alamsugukonna ainus liik. Uus-Meremaal elavad papagoilastest veel kea ja kaaka, kes on nestorlaste alamsugukonna ainsad liigid.
Levik ja elupaik
Algselt oli kakkpapagoi levinud Uus-Meremaa mõlemal saarel, ilmselt ka Stuarti saarel ja Chathami saartel. Nüüd elab ta vaid mõnel Lõunasaare lähedal asuval pisisaarel. Tema levila on väga ahtaks muutunud ja ta on väljasuremise piiril.
Välimus
Kakkpapagoi kehapikkus on kuni 60 cm ja kaal 1–4 kg. Isaslind on suurem kui emane. Tal on hea varjevärvus. Sulestik on samblaroheline, ülapoolel mustade, tumepruunide, sidrunkollaste ja kollakasroheliste vöötidega. Näosulestik on hästi arenenud nagu kakulistel ja sellest on kakkpapagoi oma nimegi saanud.
Kakkpapagoi on ainus lennuvõimetu papagoilane. Tema tiivad on hästi arenenud, aga nõrkade lennulihaste ja madala rinnakukiilu tõttu ei suuda ta lennata. Ta saab üksnes 25–30 m kaugusele planeerida.
Toit
Kakkpapagoi on taimtoiduline. Ta toimub peamiselt põõsastel kasvavaist marjadest. Nende lemmiktoiduks on küpress-vaigupuu viljad. Toitu otsides kõnnib ta mööda kindlaid endatallatud radu.
Eluviis
Tema lauluks on omapärane kõmin, mis meenutab trummipõrinat. Seda võib kuulda suvel ehk novembrist veebruari keskpaigani.
Arvatakse, et ta võib elada 90-aastaseks. Tänapäeval on vanim kakkpapagoi 35–50 aastat vana. Emaslinnud saavad suguküpseks 9.–10. eluaastal. Ta talub puuris pidamist hästi, kuid ei sigi vangistuses.
Pesa teeb emaslind maapinnale suurtesse kaljulõhedesse või puujuurte vahele, tiheda taimestiku varju või õõnsa kännu sisse. Tihti viib pesaurgu kaks käiku, mis võivad olla mitu meetrit pikad. Sügaval urus paikneb umbes 30 cm kõrgune ja 60 cm läbimõõduga pesakamber.
Kakkpapagoi ei pesitse igal aastal. Ehkki ta "Loomade elu" andmetel teeb seda üle aasta, pole see siiski päris täpne: mõnikord jääb mitu aastat järjest vahele, teinekord sigib ta mitmel järjestikusel aastal. Pesitsema asub ta suhteliselt hilja, munedes peamiselt jaanuaris ja veebruaris. Tõenäoliselt on see seotud linnu põhitoidu, marjade ilmumisega. Emaslind muneb 1–4 muna, mida ta haub üksinda umbes 30 päeva.
Asurkonna taastamine
Inimese toodud röövimetajate leviku tõttu surid kakkpapagoid peaaegu välja. Neid hakati kaitsma juba 19. sajandi lõpus, kuid kaitsemeetmed ei olnud tõhusad. Pärast 1970. aastat ei leitud Lõunasaarelt enam emaslinde ja tekkis hirm, et kakkpapagoi sureb välja.
Emmy Rossum
thumb|right|Emmy Rossum Emmy Rossum (õieti Emmanuelle Grey Rossum (sündinud 12. septembril 1986 New Yorgis) on USA filminäitleja.
Kakkpapagoi
Asurkonna taastamine
Lõpuks leiti 1977 Stewarti saarelt väike rühm linde, kuid neid ohustasid saarel elavad hulkuvad kassid, kes murdsid keskmiselt 56% kakkpapagoidest aastas. Sellistes tingimustes vähenes kakaapode asurkond sealgi järjekindlalt. Alles 1982 võeti vastu seadus, mille alusel hakati Stewarti saarel hulkuvaid kasse hävitama, ja see pani kakaapode arvu vähenemisele piiri. Pärast seda pole enam leitud ühtki kassi murtud kakaapot.
Siiski tekkis kartus, et need abinõud pole piisavad. Terve kakaapode asurkond viidi röövloomadest ja isegi pärismaalastest lindudest veekadest tühjendatud väikestele Codfishi (14 km²) ja Anchori saarele (13,8 km²). Sobilike saarte hulka arvati veel Maudi saar (3,2 km²), Hauturu (28 km²), Mana saar (2,1 km²) ja Chalky saar (5,1 km²). Mõnda saart oli vaja mitu korda üle puhastada, kui kassid, kärbid ja rotid ikka välja ilmusid. Hauturu tunnistati lõpuks sobimatuks liiga tasase pinnamoe ja paksu metsa tõttu ning rottidest seal lahti ei saadudki.
Asurkonna säilitamiseks on kasutusele võetud erakordsed abinõud. Iga lind on varustatud raadiosaatjaga, iga teadaolev pesa on varustatud pesakaameraga. Pesakaamera otsib infrapunase valguse abil pesale lähenevaid pisiimetajaid ning on valmis neid pisikese paugu ja valgussähvatuste abil minema peletama. Sageli kasutatakse kunstlikku haudumist. 2008. aastal oli kakkpapagoidest viiendik kunstlikult välja hautud. Igale vähemalt aasta vanusele linnule on antud nimi. Kuut kõige rohkem armastatud toitu (õunad, maguskartulid, mandlid, parapähklid, päevalilleseemned ja kreeka pähklid) saavad linnud nii palju kui tahavad.
Juhuks, kui kakkpapagoide arvukus veelgi kasvab, on ette valmistatud kaks uut saart, Muhu-suurune Resolution (208,6 km²) ja Vormsi-suurune Secretary (81,4 km²), kuhu saab kakkpapagoid ümber asustada.
Kakkpapagoide arvukus
thumb|Kakkpapagoi
Tanel Tenson
Tanel Tenson (sündinud 5. augustil 1970 Tallinnas) on eesti biokeemik, Tartu Ülikooli antimikroobsete ainete tehnoloogia professor.
Nigula järv
Nigula järv (ka Vanajärve järv, Vanamõisa järv, Nigula Vanajärv, Vanassaare järv) on järv Pärnumaal Häädemeeste vallas Uuemaa külas Nigula rabas.
Tanel Tenson
Ta lõpetas 1988. aastal Tallinna 3. Keskkooli ning 1992. aastal Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna cum laude biokeemikuna. Magistrikraadi sai ta Tartu Ülikoolis 1994. aastal tööga "Mõnda Escherichia coli ribosoomide biosünteesist" ning doktorikraadi 1997. aastal tööga "Ribosomes, peptides and antibiotic resistance".
Nigula järv
Sakala kõrgustikust eraldab järve Reiu jõe ülemjooksu orund. Järve kaldad on turbased.
Omavalitsus
Omavalitsus on Eestis põhiseaduses sätestatud omavalitsusüksuse – valla (vallavalitsus) või linna (linnavalitsus) – demokraatlikult moodustatud võimuorgan, kel on õigus, võime ja kohustus iseseisvalt korraldada ja juhtida kohalikku elu. Kohalik omavalitsus rajaneb riigi territooriumi haldusjaotusel ja teostub demokraatlikult moodustatud esindus- ja võimuorganite kaudu, samuti kohaliku elu küsimustes rahvaküsitluse, -hääletuse või -algatuse teel.
Nigula järv
Järve taimestik on väga liigivaene: esineb kolme liiki makrofüüte.
Tanel Tenson
Aastail 1994–1996 oli ta külalisteadur Illinoisi Ülikoolis Chicagos, 1997–1998 vanemteadur Eesti Biokeskuses, 1998–2007 vanemteadur Tartu Ülikoolis, 2001. aastal külalisteadur Uppsala Ülikoolis. 2007. aastast on ta Tartu Ülikooli professor.
Tema teadustöö põhiteemaks on valkude biosünteesi mehhanismid, antibiootikumid ja antibiootikumiresistentsus.
Ortofoto
Ortofoto on geomeetriliselt parandatud ühtse mõõtkavaga aerofoto, mida saab kasutada vahemaade mõõtmiseks samamoodi kui kaarti.
Jakob Kalle
Jakob Kalle (9. aprill 1896 Kolga vald, Harjumaa – 20. aprill 1942 Sosva laager, Sverdlovski oblast) oli Eesti poliitik.
Ta oli Kahala külas asuva Kaarnavälja talu peremees. 1936. aastast kuulus Kuusalu põllumeeste konventi.
Kalle oli vana Kolga valla ja 1939. aastal asutatud uue Kolga vallavanem alates 1934. aasta veebruarist kuni 1940. aasta riigipöördeni.
Ta kuulus Rahvuskogusse ja Riigivolikogusse (valiti 17. valimisringkonnast).
Arreteeriti NKVD poolt 14. juunil 1941 Kolga valla Loo asunduses ja saadeti Venemaa vangilaagrisse. Surmaotsus. Nõukogude võim hävitas kogu ta neljaliikmelise perekonna.
Aksi salm
pisi|Vaade Aksi saarelt Aksi salm on väin Põhja-Eestis. Aksi salm eraldab Viimsi valla koosseisu kuuluvaid Aksi saart ja Prangli saart.
Vastupanuliikumine
Vastupanuliikumine on riigi või muu suurema piirkonna elanike organiseeritud (ja sageli ka relvastatud) vastupanu mõne teise riigi poolt selle maa-ala üle kehtestatud (sõjalisele) kontrollile. Laiemas mõttes haarab vastupanuliikumine organiseeritud tegevust legaalse valitsuse või okupatsioonivõimu vastu. Vastupanuliikumine on sageli (ja vahel põhimõtteliselt) vägivallatu.
Vastupanuliikumised II maailmasõja perioodil
Teise maailmasõja võitjariikide allikais kasutatakse koondterminit vastupanuliikumine (inglise keeles resistance movement) sageli vaid kitsamas tähenduses, tähistamaks Saksa, Itaalia, Jaapani (harvem ka Nõukogude) okupantide ja nende käsilaste vastaseid liikumisi, mis tegutsesid ajavahemikul 1939–1945. See, kitsamas tähenduses vastupanuliikumine, jätkas sõjaeelset fašismi (natsionaalsotsialismi, falangismi, raudkaartlaste, tuliristlaste, reksistide, noolristlaste, ustašite, aga ka stalinismi) vastast võitlust. Rahvuslikest erijoontest hoolimata oli vastupanuliikumine rahvusvaheline, see väljendus ühises eesmärgis vabaneda okupantidest. Võitlusvormideks olid okupantide ja nende ideoloogia vastane propaganda (sealhulgas illegaalse kirjanduse väljaandmine ja levitamine), streik, sabotaaž, diversioon, okupantide ja nende käsilaste hävitamine, luureandmete kogumine liitlasvägede jaoks ja partisanisõda (osalesid ka koonduslaagreist põgenenud). Vastupanuliikumise kõrgeim faas oli üldrahvalik relvastatud ülestõus.
Esimesed relvastatud vastupanuüksused tekkisid Saksamaa ja Nõukogude Liidu poolt okupeeritud Poolas (1939), Saksamaa poolt okupeeritud Jugoslaavias (1941) ning Nõukogude Liidu poolt okupeeritud Leedus, Lätis ja Eestis (1941). Pärast Saksamaa sissetungi Nõukogude Liidu aladele puhkes laialdane partisaniliikumine okupeeritud Ukraina, Valgevene ja Venemaa aladel. Ulatuslikem oli Saksa okupatsiooni vastane vastupanuliikumine Prantsusmaal (Résistance), Itaalias, Jugoslaavias ja Kreekas. Enamikus riikides tegutsesid vasak- ja parempoolsed jõud koostöös. Paljudes riikides kasvas vastupanuliikumine üldrahvalikuks liikumiseks, loodi juhtivad organisatsioonid ja relvajõud. Eriti tugevad relvajõud olid Prantsusmaa (Forces Françaises de l'Intérieur), Itaalia, Jugoslaavia, Kreeka (EAM, ELAS) ja Poola (Krajowa Rada Narodowa) vastupanuliikumisel.
Pärast Saksa okupatsiooni asendumist Nõukogude omaga aastail 1944–1945 jätkus aastaid väldanud relvastatud vastupanuliikumine Nõukogude okupantide vastu Eestis (metsavennad), Lätis, Leedus ja Ukrainas (näiteks UPA).
Vaata ka
Съпротива (политика) Odboj Modstandsbevægelse Widerstand (Politik) Resistance movement Movimiento de resistencia Résistance (politique) Resistenza (politica) מחתרת レジスタンス運動 Ruch oporu Movimento de resistência Motståndsrörelse
Aatommass
Aatommass ehk suhteline aatommass (varem ka aatomkaal) on kas keemilise elemendi või selle isotoobi ühe aatomi mass aatommassiühikutes (amü). Alates 1961. a kasutatakse aatommassiühikuna süsinikuühikut, mis on 1/12 süsiniku isotoobi 12C aatomi massist.
Aatomi mass moodustub peamiselt aatomituuma prootonite ja neutronite massist ehk tuuma massiarvust. Seega on elemendi erinevatel isotoopidel, mille tuumas on erinev arv neutroneid, erinev aatommass. Kuna enamik elemente esineb looduslikult isotoopide seguna, on keemilise elemendi aatommass selle elemendi isotoopide aatommasside kaalutud keskmine. Kaaludeks on seejuures vastava isotoobi loodusliku esinemise sagedused.
Kuna isotoopide täpne esinemissagedus looduses pole teada, tuuakse elementide aatommassid veaga (nt. 2001. a IUPAC-i andmeil oli molübdeeni aatommass 95,94 ± 0,02). Samuti täpsustatakse elementide aatommasse perioodiliselt.
Ajalooliselt võttis suhtelise aatommassi 19. sajandi alguses kasutusele inglise keemik John Dalton, kasutades võrdluseks vesiniku aatomi massi. Siiski ei võimaldanud tolle aja arusaamad aine ehitusest elementide aatommasse õigesti määrata. Läbimurdeni jõuti alles peale Amedeo Avogadro poolt 1811. a sõnastatud molekulaarse teooria hüpoteesi üldtunnustamist 1860. a. rahvusvahelisel keemikute kongressil Karlsruhes.
Esialgu määrati aatommassid kindlaks kergeima elemendi - vesiniku suhtes. Kuna aga enamiku elementide aatommassid määrati hapnikuühenditest, siis teostati mõõtmisi tegelikult hapniku aatommassi suhtes ning kasutusele võeti hapnikuühik. Praktikas kasutati paralleelselt kaht hapnikuühikut: Kuna kahel erineval skaalal leitud elementide aatommassid erinesid teineteisest rohkem, kui arvutusteks sobilik viga, otsustati 1961. aastal kasutusele võtta mõlemaid nõudmisi rahuldav süsinikuühik.
Aatommasside mõõtmiseks kasutatakse massispektromeetrit.
Johannes Rau
Johannes Rau (16. jaanuar 1931, Wuppertal – 27. jaanuar 2006, Berliin) oli saksa poliitik (SPD). Rau oli 1. juuli 1999 – 30. juuni 2004 Saksamaa president.
1958. aastal valiti ta Nordrhein-Westfaleni liidumaa maapäeva oma kodulinnast Wuppertalist, kus ta teenis kokku 41 aastat. 20. septembril 1978. aastal sai ta liidumaa peaministriks, jäädes ametisse 20 aastaks kuni presidendiks valimiseni.
1987. aastal oli ta SPD liidukantslerikandidaat, kuid ta kaotas Helmut Kohlile, kes valiti tagasi. 1994. aastal kandideeris ta esimest korda liidupresidendiks, kuid kaotas Roman Herzogile.
Heurelho Gomes
Heurelho da Silva Gomes, mängijanimega Heurelho Gomes või Gomes (sündinud 15. veebruaril 1981 João Pinheiros) on Brasiilia jalgpallur (väravavaht).
Klubikarjäär
Elukutselisena hakkas Gomes jalgpalli mängima 2001 ja kohe Brasiilia ühes mainekaimas klubis Cruzeiros. Kuni 2004. aastani pidas ta Cruzeiros 59 kohtumist. 2003 võitis ta nii Brasiilia meistri- kui karikavõistlused.
2004 sõlmis ta lepingu Hollandi klubiga PSV Eindhoven. Esialgu oli kriitikuid, kes ütlesid, et brasiillased peaksid jooksma platsi peal, mitte väravas seisma. Kuid Gomes õigustas ennast kiiresti. Eindhoven tuli neljal järgmisel aastal alati Hollandi meistriks ja 2005 võitis ka Hollandi karika. Samal aastal jõudis Eindhoven UEFA Meistrite liiga poolfinaali, sellal kui enne seda polnud ta 14 korda järjest 1. ringist kaugemale jõudnud.
Eindhovenis hoidis Gomes 60% mängudest oma värava puhtana. Esimesel hooajal ei lasknud ta palli väravasse 971 minutit järjest, teisel hooajal 817 minutit järjest ja kolmandal hooajal 956 minutit järjest. Siiski on Hollandi rekord 1971. aastal püstitatud 1082 minutit. Neljandal aastal ei lasknud Gomes hooaja 5 esimeses mängus oma väravasse palli, mis on Hollandi rekord. Ühtlasi sai Gomesist üle kuue aasta esimene väravavaht, kes Hollandi kõrgliigas Eredivisies värava löönud.
Aastatel 2008–2014 mängis ta Premier League'i klubis Tottenham Hotspur, kuid klubi põhiväravavaht oli ta vaid kolmel esimesel hooajal. Hooajal 2012–13 mängis ta laenul Saksamaa kõrgliiga klubis TSG 1899 Hoffenheim. Aastatel 2014–2020 mängis ta Watfordis.
Gomes on tuntud atleetlikkuse poolest. Ta suudab palli lüüa tüki maad üle keskjoone. Enne mängu esimese või teise poolaja avavilet hüppab ta publiku üleskütmiseks värava ees, tõustes õlgadega väravalatist kõrgemale.
Koondisekarjäär
pisi|Heurelho Gomes (2008) Gomes kutsuti Brasiilia koondisse esimest korda 2003. aasta Põhja-Ameerika meistrivõistlusteks, kus Brasiilia osales külalisena. Brasiiliat esindas seal U23-koondis. Avamängus kaotas Brasiilia Mehhiko jalgpallikoondisele 0:1. Teises mängus võitis Brasiilia Hondurase jalgpallikoondise 2:1 ja Gomes laskis sisse viimasel minutil Julio Cézar de Leóni löödud penalti. Need kaks mängu ei taganud veel edasipääsu kolmesest alagrupist, aga viimane mäng lõppes soodsalt ja Brasiilia pääses Mehhiko järel teisena edasi. Veerandfinaali Colombia jalgpallikoondise vastu võitis Brasiilia 2:0. Poolfinaalis läks USA jalgpallikoondis 62. minutil juhtima, kuid viimasel minutil Brasiilia viigistas ja lisaajal võitis penaltist löödud väravaga. Finaalis kaotas Brasiilia lisaajal 0:1 Mehhikole ja see oli mängu ainus värav.
Järgmisena osales Gomes Lõuna-Ameerika 2004. aasta U-23 meistrivõistlustel, mis oli ühtlasi 2004. aasta suveolümpiamängude valikturniir. Brasiilia võitis Venezuela jalgpallikoondise 4:0 ja Paraguay jalgpallikoondise 3:0 ning viigistas 1:1 Uruguay jalgpallikoondise ja Tšiili jalgpallikoondisega. See andis alagrupis Tšiili järel teise koha. 3:0 võit Colombia üle viis Brasiilia esinelikusse, kus tuli vastu võtta 0:1 kaotus Argentinalt ja Paraguaylt. Nende vahele jäi 3:1 võit Tšiili üle, mis andis pronksmedali, aga olümpiamängudele pääses üksnes kaks paremat. Gomes mängis kõigis Brasiilia kohtumistes.
Valitseva maailmameistrina kvalifitseerus Brasiilia 2005. aasta Konföderatsiooni karikavõistlustele, mis toimusid Saksamaal. Avamängus võitis Brasiilia Kreeka jalgpallikoondise 3:0, kaotas siis Mehhikole 0:1 ja viigistas Jaapani jalgpallikoondisega 2:2. Brasiilia pääses Mehhiko järel alagrupist teisena edasi, sest tal oli parem väravate vahe kui Jaapanil. Poolfinaalis võitis Brasiilia 3:2 Saksamaa jalgpallikoondise ja finaalis 4:1 Argentina jalgpallikoondise. Gomes üheski mängus platsile ei pääsenud, sest Brasiilia põhiväravavaht oli Dida, ühes mängus osales ka Marcos.
2007. aasta Copa America võitjana kvalifitseerus Brasiilia 2009. aasta Konföderatsiooni karikavõistlustele, mis toimusid Lõuna-Aafrika Vabariigis. Brasiilia võitis kõik alagrupimängud, poolfinaalis 88. minutil löödud väravast LAV-i jalgpallikoondist 1:0 ja finaalis ka USA 0:2 kaotusseisust 3:2. Gomes üheski mängus platsile ei pääsenud, sest Brasiilia põhiväravavaht oli Júlio César.
2010. aasta MM toimus Lõuna-Aafrika Vabariigis. Alagrupis võitis Brasiilia kõigepealt Põhja-Korea jalgpallikoondise 2:1 ja Elevandiluuranniku jalgpallikoondise 3:1, millega tagas edasipääsu, ning viigistas siis Portugali jalgpallikoondisega 0:0, millega tagas alagrupivõidu. Seejärel alistas Brasiilia Tšiili 3:0 ja kaotas Hollandi jalgpallikoondisele 1:0 eduseisust 1:2. Gomes üheski mängus platsile ei pääsenud, sest Brasiilia põhiväravavaht oli Júlio César.
354
354. aasta
Sajandid: 3. sajand - 4. sajand - 5. sajand
Larissa Lazutina
Larissa Jevgenjevna Lazutina (vene keeles Лариса Евгеньевна Лазутина, sünninimi Ptitsõna; sündinud 1. juunil 1965 Kontupohjas Karjala ANSV-s) on endine edukas Nõukogude Liidu ja Venemaa murdmaasuusataja, mitmekordne tippvõistluste võitja, kelle edukas karjäär lõppes 2002. aasta kevadel dopingu kasutamise pärast. Rahvuselt on ta karjalane.
354
Aastad: 349 350 351 352 353 - 354 - 355 356 357 358 359
Märt Sõrra
Märt Sõrra (2/14. veebruar 1872 Laeva vald, Tartumaa – 22. juuni 1948 Tähtvere vald, Tartumaa) oli Eesti poliitik ja agronoom.
1919–1937 juhtis ta Vahi aiandus-mesinduskooli.
Larissa Lazutina
Lazutina hakkas suusatamisega tegelema juba 5-aastaselt. Esimese suurvõistluste kulla võitis ta 1987. aasta maailmameistrivõistlustel Oberstdorfis 4×5 km teatesõidus. Samas ta sai ka 20 km sõidus pronksmedali.
Lazutina kuulus ka NSV Liidu koondisse 1988. aasta olümpiamängudel Calgarys, kuid varusportlasena, kuna koondises olid sellised tähed nagu Raissa Smetanina, Vida Vencienė, Tamara Tihhonova ja Svetlana Nageikina.
1989. aasta MM-il Lahtis pääses ta suusatama ja võitis 30 km sõidus hõbemedali. 1989–1990 hooajal võitis Lazutina maailma karikasarja üldkarika. 1992. aasta OM-il Albertville'is oli ta 26-aastane. Siis võistlesid individuaaldistantside medalite pärast Lazutina koondisekaaslane Ljubov Jegorova ning itaallased Stefania Belmondo ja Manuela Di Centa. Lazutina võitis Albertville'is kuldmedali 4×5 km teatesõidus.
1993. aasta MM-il Falunis tuli Lazutina 5 km distantsil maailmameistriks ning oli osaline kuldmedali võitnud Venemaa teatenaiskonnas ja sai veel 10 km distantsil hõbemedali. Teatekulla võitis ta ka 1994. aasta OM-il Lillehammeris.
Trondheimi MM-i järel, 31-aastaselt, teatas Lazutina oma suusakarjääri lõpetamisest. Sellise otsuse tingisid eelkõige väsimus, haigestumine ja erimeelsused Venemaa suusakoondise juhtidega. Siiski sama aasta oktoobris palus Anatoli Aksentjev Lazutinal tippsportlasekarjääri jätkata. Lazutina seadis tagasitulemise tingimuseks selle, et saaks omaette harjutada väljaspool koondist. Teda hakkas treenima abikaasa Gennadi. Uus treenimise viis tõi häid tulemusi.
Lazutina võitis 1998. aasta OM-ilt Naganos kolm kuldmedalit ja ühe hõbeda ning pronksi. Kodumaale naastes andis president Boriss Jeltsin talle aunimetuse "Venemaa kangelane", mis on suurim tunnustus Venemaa kodanikule. Samal aastal võitis ta teist korda maailma karikasarja üldkarika, üheksa-aastase pausi järel.
1999. aasta MM-il Ramsaus võitis ta kuldmedali 30 km klassikalises stiilis ja teatesõidus. Kaks aastat hiljem 2001. aasta MM-il Lahtis sai ta hõbemedali suusavahetusega sõidus ning pronksi 10 km.
Lazutina oli teatanud enne 2002. aasta OM-i Salt Lake Citys, et need jäävad tema viimasteks suurvõistlusteks. Olümpiamängudel Venemaa naiste teatevõistkond ei saanud osaleda, kuna Lazutina hemoglobiinitase ületas lubatud 160 taseme. Ta ei teadnud, mis selle põhjuseks on, kuid arvas ise, et põhjuseks võivad olla kõrgmäestikutingimused ja menstruatsioon. Ta tegi uriiniproovi, pääses 30 km distantsile ja võitis selle. Võistlusjärgse dopingutestiga jäid tema ja ta koondisekaaslane Olga Danilova ning 50 km meeste distantsi võitnud Hispaaniat esindanud Johan Mühlegg keelatud darbepoetiini-hormooni kasutamisega vahele. Hiljem selgus, et Lazutina oli andnud positiivse dopinguproovi samal aastal juba varemgi ning tal ei olnud õigust olümpiamängudel osaleda. Ta jäi ilma ka varem mängudelt saadud kahest medalist ja hooaja varasematest maailma karikasarja etappidel saavutatud kohtadest. On ebaselge, miks Lazutina siiski olümpiamängudel võistles.
Artur Kasterpalu
Artur Leonhard Kasterpalu (2/14. juuli 1897 Jõgisoo vald, Läänemaa – 2. juuni 1942 Sosva laager, Sverdlovski oblast) oli Eesti poliitik.
Heinaste Põhjamuul
pisi|Heinaste Põhjamuul Heinaste põhjamuul (läti keeles Ainažu Ziemeļu mols) asub Heinaste loodeosas.
Artur Kasterpalu
Artur Leonhard Kasterpalu õppis Silla ministeeriumikoolis, jätkas ta õpinguid Tallinna õhtukeskkooli kursustel ning kooli lõpetamise järel 1915. aastast töötas kolm aastat Mereministeeriumi ametnikuna.
Heinaste Põhjamuul
Muul valmis 1928. aastal ja osal muulil kulges kitsarööpmelise (750 mm) raudtee haru.
Muul on umbes 660 meetrit pikk ja paikneb kagu-loode suunas. Kaugus Eesti piirist on 70–90 meetrit.
Artur Kasterpalu
Ta oli Läänemaa seltskondliku komitee esimees. 1938. aastal valiti ta I Riigivolikogu liikmeks 26. valimisringkonnast. 20. detsembril 1938 nimetas Vabariigi President Artur Kasterpalu Lääne maavanemaks. Ta oli Läänemaa tuletõrjebrigaadi pealiku abi.
Arreteeriti NKVD poolt Läänemaal Kullamaa vallas Jõgisoo külas. Surmaotsus, lasti maha.
Portugali jalgpallikoondis 2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel
Portugali jalgpallikoondis 2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel
Valikturniiril oma alagrupi võitnud Portugal edestas viimastele südi konkurentsi pakkunud Iirimaad lõpuks vaid väravatevahega, jättes kolmandale kohale aga sellise tugeva jalgpalliriigi nagu Hollandi. Portugallastest palli valdamise kunsti sai valiksarjas omal nahal tunda ka Eesti koondis, kes jäi vastastele alla üldskooriga 1:8.
Peatreener
Antonio Oliveira
Anton Kaber
Anton Kaber, ka Anton Eduard Kaber (kuni 1935. aastani Anton Eduard Kuurmann, 9. juuni 1901 Vihula vald – 2. august 1989) oli eesti advokaat.
Õppis 1922–1924 Tartu Ülikooli õigusteaduskonna kaubandusosakonnas, 1924–1930 ja 1937–1940 õigusteaduskonnas, Ugala vilistlane.
Oli kaugesõidutüürimees, abiellus 1934 Helmi Kaberiga, kelle neiupõlvenime ta endale 1935. aastal võttis.
Soomusrongide Brigaad
Soomusrongide Brigaad oli Eesti soomusrongide väeüksus (brigaad).
Brigaad moodustati 1. veebruaril 1921 pärast Soomusrongide Diviisi reorganiseerimist. Reorganiseerimise käigus olid tulevaselt brigaadilt ära võetud jalaväeosad.
1923. aasta 1. augustist reorganiseeriti Soomusrongide Brigaad kaheks rügemendiks: 1. Soomusrongirügement, mis asus Tapal, ja 2. Soomusrongirügement, mis asus Valgas. 1934. aasta 30. novembrist moodustati kahest soomusrongirügemendist üks Soomusrongirügement, mis asus Tapal.
1923. aasta augustis Soomusrongide brigaadi koosseisu kuulunud tankide- ja soomusautokompaniist, mis jagati kaheks rügemendiks ja  Sõjaväe Varustusvalitsuse koosseisu kuulunud autokompaniist  formeeriti ka auto-tankidivisjon.
Alli Süvalepp
Alli Süvalepp (31. oktoober 1912 Talli vald – 17. oktoober 1988 Tallinn) oli eesti botaanik.
Ta lõpetas 1940. aastal Türi aianduskeskkooli ja 1959. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia.
1972. aastal sai ta põllumajanduskandidaadi kraadi.
Ta töötas pikka aega Tallinna botaanikaaias.
Alates 1979. aastast oli ta Eesti Aianduse ja Mesinduse Seltsi auliige.
355
355. aasta
Sajandid: 3. sajand - 4. sajand - 5. sajand
Aastakümned: 300. aastad 310. aastad 320. aastad 330. aastad 340. aastad - 350. aastad - 360. aastad 370. aastad 380. aastad 390. aastad 400. aastad
Aastad: 350 351 352 353 354 - 355 - 356 357 358 359 360
Maadlejate loend
''Siin on loetletud maadlejaid.
A
Arvi Aavik - Aleksander Aberg - Ivar Abner - Siim Abner - Ara Abrahamian - Islam-Beka Albijev - Arthur Alekhsanjan - Mihkel Allikmäe - Olle Anderberg - Frank Andersson - Vasile Andrei - Eerik Aps - Ardo Arusaar - Filiberto Ascuy Aguilera - Asashōryū
B
Nikolai Balbošin - Mihaly Deak Bardos - Sándor István Bárdosi - Hassan Barojev - Georg Baumann - Bruce Baumgartner - Mithat Bayrak - Gheorghe Berceanu - Vahtang Blagidze - Ivan Bogdan - Gennadi Bogoljubov - Maik Bullmann - Anatoli Bõkov
D
Wilfried Dietrich - Roman Dmitrijev - Dimitǎr Dobrev - Alekhsandre Dohturišvili - Arsen Džulfalakjan - Levon Džulfalakjan - Ion Draica - Islam Dugutšijev
E
August Englas - Mirko Englich - Şeref Eroğlu
G
Rulon Gardner - Matt Ghaffari - Sim Gwon-Ho
H
Georg Hackenschmidt - Helger Hallik - Reinhold-Heinrich Heuer - Šamil Hissamutdinov - Kurt Hornfischer - Hans Huber - Aslanbek Huštov - Alan Huõgatõ - Kaido Höövelson
J
Jaan Jaago - Nikolai Jakovenko - Ado Jalakas - Ivar Johansson