cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lilly Walther
Elukäik ja looming
1906. aastal korraldas Lilly Walther Lühikeses jalas oma esimese isikunäituse. Väljapanek oli mitmekesine, sisaldades akvarelle, õlimaale, keraamikat, nahatöid, maalitud portselannõusid, maale ning aplikatsioonitehnikas teoseid. vasakul|pisi|"Viljapõld Worpswedes" (1908) Keskikka jõudnuna võttis Lilly Walther aastatel 1907–1912 ette viieaastase enesetäiendusreisi Prantsusmaale ja Saksamaale, arendades ennast nii tarbe- kui ka maalikunsti vallas. 1907. aastal oli esimene peatus Berliinis tuntud keraamiku prof. Theo Schmuz-Baudissi (1859–1942) ateljees ning hiljem vanas ajaloolises Brügeli keraamikatehases Jena lähedal. Edasi liikus ta 1908. aastal Weimarisse, kus võttis 1910. aastani kursusi Weimari Suurhertsogi Saksi Kunstikoolis. Õpetajateks olid Saksa maalikunstnik prof. Fritz Mackensen (1866–1953) ning saksa päritoluga Ameerika maalikunstnik Gari Melchers (1860–1932). 1908. aastal võttis Walther osa ka Worpswede maalijaterühma tegevusest F. Mackenseni rajatud kunstnikekoloonias Bremeni lähedal. 1910. aasta lõpus suundus Walther Prantsusmaale Pariisi, kus ta töötas iseseisvalt kaks aastat.
Aastatel 1912–1916 tegutses kunstnik taas Eestis. Siin jätkas ta maalikunstnikuna ja eraõpetajana. Tarbekunsti, keraamika ning portselanimaaliga ta enam ei tegelenud, vaid pühendus akvarellile ja õlimaalile, luues maastiku- ja lillemaale. 1912. aastal korraldas ta isikunäituse Tallinnas Kanuti Gildi saalis (05.12.–20.12.1912). Näitus koosnes peamiselt lillemaalidest ja visanditest, kuid väljas olid ka mõned näited Brügelis loodud talunõudest.
1917. aastal sõitis Lilly Walther sõja eest Krimmi, kus elasid ta õed Julie ja Alma ning vend Roman. Ta elatas end Krimmis joonistamistundide andmisega, kuid sai ka Lõuna-Krimmi kunstnike ühenduse (vene keeles Товарищество художников южного Крыма) liikmeks ning osales kunstinäitustel Jaltas. pisi|"Moonid" (1895) vasakul|pisi|"Krimmi vaade" (1918) 1922. aastast alates elas ta taas Tallinnas. Kunstnik jätkas pisut õpetamise ja maalimisega, kuid näitustel esines pigem vanemate töödega. Üks põhjuseid, miks maalimine tahaplaanile jäi, oli Waltheri 1925. aastal alanud karjäär maalide restauraatorina. Tema suurim panus oli Mustpeade Vennaskonnale kuulunud Rootsi kuningate ja teiste valitsejate portreede korrastamine, Niguliste kirikus asuva kuue epitaafi ja Antoniuse altari restaureerimine ning töötamine Eesti Kunstimuuseumis ja Tartu Kunstimuuseumis. Ta võttis Eestis esimeste seas kasutusele Doerneri vaha-vaigumeetodi, mis oli 20. sajandil levinud restaureerimispraktika.
Aastatel 1939–1941 toimus Eesti, Läti ja Leedu baltisakslaste ümberasustamine (saksa keeles Umsiedlung), mille käigus lahkusid siin aastasadu elanud baltisakslaste järeltulijad Saksamaale. Lilly Walther, kellele kutse samuti kehtis, ei järgnenud sellele, kuna pidas Eestit oma kodumaaks. Ta olevatm irooniliselt küsinud: "Mis õnne mul sealt [Saksamaalt] oodata on?"
Eestisse jäämisega osutas Walther Eesti restaureerimis- ja kunstiloole hindamatu teene. Oma viimastel sõjaaegsetel Eestis elatud aastatel aitas ta päästa palju hindamatut kultuuripärandit.
Nõukogude võim küüditas 80-aastase Waltheri 15. augustil 1945. aastal sakslaste küüditamise käigus Molotovi oblastisse Tšernuška külla. Olles elanud Siberis veidi üle aasta, suri Lilly Caroline Auguste Bertha Walther seal 1946. aasta 8. septembril.
Isiklikku
Ta küll ei abiellunud ega saanud lapsi, kuid oli oma sugulaste perekondadele alati kättesaadav ning soe Tante Lilly. Lilly Walther pidas väga lugu oma perekonnast ning suhted ei katkenud ka pikkadel rännakutel.
Grupinäitused
Valik grupinäitusi:
Baumgarten an der March
Baumgarten an der March on katastripiirkond (Katastralgemeinde) Weiden an der Marchi vallas, Alam-Austria liidumaal, Austrias. 2001. aastal elas seal 192 inimest.
Alates 1970. aastatest on Baumgarten Venemaalt Lääne-Euroopasse imporditava maagaasi oluline transiitpunkt, Trans-Austria gaasijuhtme lõpp-punkt. OMV-le kuuluvat gaasisõlme läbib umbes kolmandik Venemaa gaasitarnetest Lääne-Euroopasse. Piirkonnas paiknevaid ammendatud gaasiväljasid kasutatakse tänapäeval suvise ja talvise nõudluse kõikumist kompenseerivate maa-aluste gaasihoidlatena.
Gaasisõlme tähtsust peaks veelgi kasvatama Nabucco ja South Streami gaasijuhtmete ehitus.
Bach-Werke-Verzeichnis
Kantaatide puhul järgis Schmieder Bachi kogutud teoste väljaandes paika pandud järjekorda. Numeratsioonis järgnevad muud vokaalteoseid, seejärel teosed orelile ja klavessiinile ning lõpuks kammer- ja orkestrimuusika. Teoste rühmad algavad tsüklite või muude olulisemate teostega ning neile järgnevad üksikud teosed.
Kuigi kataloogis on tehtud mõningaid täiendusi ja parandusi, on kataloogi põhistruktuur on jäänud muutumatuks. Kuna hiljem on leitud veel Bachi teoseid ning mõned algselt Bachile omistatud teosed on osutunud ebaautentseteks, on numeratsioon osaliselt puudulik. Seetõttu on pärast oopusenumbrit 1080 teoseid, mis jäävad sobivast numbrite vahemikust välja. Kaheldava autorsusega teosed on kataloogi lisas.
Bachi teoste teine oluline kataloog on Bach-Compendium.
Missad, BWV 232-236
Luterlikud missad
Üksikud missaosad, BWV 237–242
Neljaosalised koraaliprelüüdid, BWV 250–438
Laulud ja aariad, BWV 439-524
Oreliteosed - BWV 525–771
Koraaliprelüüdid, BWV 599–771
Klavessiiniteosed - BWV 772–994
Kahe- ja kolmehäälsed teosed, BWV 772–805
Süidid, BWV 806-845
Prelüüdid ja fuugad, BWV 846–962
Sonaadid, kontserdid, variatsioonid, BWV 963–994
Kammermuusika - BWV 995-1040
Teosed lautole, BWV 995–1000, 1006a
Sonaadid klavessiiniga või basso continuoga, BWV 1014-1040
Orkestriteosed - BWV 1041-1071
Süidid, BWV 1066-1071
Kontrapunktilides teosed - BWV 1072-1080
Muud teosed
Hiljem avastatud teosed, BWV 1081–1128 Katalooginumbrid pärast 1080 sisestati alles pärast Bachi teoste kataloogi loomist (1950) ja hiljem sisaldavad need JS Bachi teoseid.
Lisad
I lisa - fragmendid ja kadunud teosed, BWV Anh. 1–23
II lisa - kahtlased teosed, BWV Anh. 24–155
III lisa - Bachile omistatud teosed, BWV Anh. 156-189
Hilisemad lisa lisad, BWV Anh. 190–213
Eesti Abistamise Komitee
Eesti Abistamise Komitee (ka Eesti Abistamiskomitee) oli mitme välismaa või väliseesti organisatsiooni nimi:
525 eKr
Aasta 525 enne Kristuse sündi ehk meie ajaarvamist. Vana-Roomas oli see CCXXIX (229.) aasta ab urbe condita.
Joala tänav
Joala tänav on tänav Narvas Kreenholmi linnaosas.
Tänav algab Raudtee tänava jätkuna, kulgeb põhjast lõunasse, ristub Raudtee tänava teise osaga, Vassili Gerassimovi, Kalda, Haigla, Spordi, Kose, Kreenholmi tänava ja Vana-Joala teega ning lõpeb Tehase tänavaga ristudes. Tänava pikkus on 2450 meetrit.
Tänav on nime saanud oletatavasti lähedal asuva Joala mõisa järgi.
Ajalugu
Enne Teist maailmasõja samas piirkonnas kulgenud tänav kandis nime Kulgu tee (oletatavasti seetõttu, et ta viis Kulgu küla suunas).
1927. aasta linnaplaanil oli muu Joala tänav Joaoru linnaosas, mis algas Võrrastemaja tänavalt, kulges lõunast põhja poole, ristus Joaoru, Kiriku ja Madise tänavaga ning lõppes Masina tänavaga ristudes. Praegu see on Aleksander Puškini tänava osa.
1950. aastal nimetati tänav Vladimir Lenini järgi ümber Lenini prospektiks. 1950ndate alguses alustati tänava hoonestamist ainuprojektide järgi (planeeringu autor Anton Lembit Soans). Piirkonna suurim ehitis oli 1957. aastal üleliidulise tüüpprojekti järgi uusklassitsistlikus stiilis loodud Gerassimovi nimeline kultuuripalee, tänava ümbrusse rajati Võidu park.
11. novembri 1994 Narva linnavolikogu otsusega nr 68/14 nimetati tänav ünber Joala tänavaks.
Pataljoni taktikaline grupp
Pataljoni taktikaline grupp (vene keeles Батальонная тактическая группа, batal'onnaya takticheskaya gruppa; PTG) on Venemaa maa-, õhudessant- ja merejalaväes kasutatav ühendrelvaliigiline manööverüksus. Erinevalt tavalisest pataljonist, mis sõltub oma emaüksusest, suudab PTG iseseisvalt lahinguoperatsioone sooritada.
Ajalugu
Üksuse kontseptsioon töötati välja külma sõja ajal 1980. aastateks. Varem, näiteks Teises maailmasõjas, olid Nõukogude relvajõudude erinevad relvaliigid võidelnud eraldiseisvate üksustena, mis tavaliselt integreeriti vahetult enne lahingut ajutiseks ühendkoondiseks, ent külma sõja ajal asus Nõukogude sõjaline mõte toetama alaliselt liidetud ühendrelvaliigilisi väeüksusi, mida hinnati ajutistest formeeringutest efektiivsemaks. Teiseks oluliseks faktoriks PTG-de idee väljatöötamisel oli Teise maailmasõja järel ümberhinnatud tuleviku lahinguvälja olemus – nii väeüksuste asetus kui võitlus pidi ühtse eesliini asemel toimuma pigem killustatult läbi terve lahinguruumi. Senised manööverbrigaadid ja -rügemendid ei olnud taolise keskkonna jaoks aga piisavalt paindlikud. 1960. aastatest alates katsetati seetõttu erinevaid struktureerimisvariante pataljonil põhineva sõltumatu manööverüksuse jaoks, leidmaks optimaalseimat tasakaalu tulejõu ja iseseisva tegevusvalmiduse vahel.
PTG-d leidsid kasutust näiteks teises Tšetšeenia sõjas ja hiljem Vene-Ukraina sõjas, sealhulgas sissetungis Ukrainasse 2022. aasta algul.
Struktuur
PTG tuumikuks on enamasti motolaskurpataljon (3 kompaniid), millele on sõltuvalt taktikalise grupi ülesandest lisatud toetuselemente teistest üksustest. Mõnikord võib PTG baseeruda ka tankipataljonil. Tavaliselt on PTG-s lisaks tankikompanii, suurtükipataljon (2–3 patareid) iseliikuvate haubitsate või mitmelasulised raketiheitjatega, õhukaitserühm (2 patareid), logistikarühm ja pioneerijagu, kuid sellesse võivad oludest tingituna kuuluda ka spetsnaz 'i üksused, eraldi tankitõrjeüksused jne. Seejuures võivad ühtesamasse PTG-sse kuuluda erinevatest väeliikidest pärit allüksused. Keskeltläbi kuulub PTG-sse 600-800 (teistel andmetel 700–900) sõdurit ja ohvitseri, kes võitlevad 10 või 20 tankil (tüüpiliselt T-72B3, T-80 või T-90) ja 30 või 40 jalaväelahingumasinal (BMP-2 või BMP-3). Üksust juhib selle tuumikpataljoni ülem.
PTG-sid võidakse emaüksusest moodustada nii ajutiste ad hoc formeeringutena, täitmaks käimasoleva operatsiooni raames mingit spetsiifilist ülesannet, kui ka alaliste üksustena. 2016. aastal antud Vene kindralstaabi direktiivi järgi peab iga rügemendi ja brigaadi juures olema kaks alalist pataljoni taktikalist gruppi. Alalisi PTG-sid, mis on mõeldud koosneva ajateenijate asemel elukutselistest sõduritest, hoitakse seejuures pidevalt täielikult mehitatuna ning kõrgendatud valmisolekus kiirreageerimisüksustena, mille eesmärk on suuremahulise relvakonflikti puhul olla oma emaüksuse esmaseks hästi relvastatud ja välja õpetatud tulejõuks kuni vastav rügement või brigaad oma täisjõu mobiliseerida suudab.
2021. aasta augustis ütles Venemaa kaitseminister Sergei Šoigu, et riigi relvajõududes on parasjagu 168 PTG-d.
Viigjärv
Viigjärv (ka Viigijärv) on järv Võru maakonnas Võru vallas Sika külas. Veekogu pindala on 0,3 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 202 m.
TV1000 Russkoje Kino
TV1000 Russkoje Kino (ka TV1000 Russian Kino, ТВ1000 Русское Кино) on tasulise satelliit- ja digitelevisioonioperaatorfirma Viasat filmikanal, mis näitab nii uusi kui ka vanu populaarsemaid vene filme. Telekanal on reklaamivaba.
Telekanal asutati 1. oktoobril 2005 ning seda edastatakse Baltikumi, Venemaa, Ukraina, Kashastani jt riikide televaatajatele.
526 eKr
Aasta 526 enne Kristuse sündi ehk meie ajaarvamist. Vana-Roomas oli see CCXXVIII (228.) aasta ab urbe condita.
Tsiteerimine (filosoofia)
Tsiteerimine on mingist väljendist rääkimine (või kirjutamine) selle väljendi äratoomise kaudu. Seda väljendit nimetatakse tsiteeritavaks väljendiks (Gómez-Torrente 2001) või tsiteeritavaks materjaliks. Tsitaadiks nimetatakse tavaliselt tsiteeritavat väljendit koos seda ümbritsevate jutumärkidega (Gómez-Torrente 2001).
Näiteid
Näites 1 on tsiteeritud väljendit "Ma tean.", näites 2 väljendit "Valdur", näites 3 väljendit "Priit".
Defineerimise katsed
Et tsiteerimisel puuduvad alati kasutatavad iseloomulikud süntaktilised vahendid, ei saa tsiteerimise olemusliku tunnusena vaadelda jutumärkide vahele paigutamist.
Sageli defineeritakse väljendi tsiteerimist väljendi mainimise kaudu, kuid see ei ole veel küllalt selge. Paistab, et tsiteerimisel kasutatakse väljendit kuidagi talle endale osutamiseks. Kui öelda, et tsiteerimise korral on väljendil ebatavaline semantiline väärtus, siis on probleem tavalise ja ebatavalise semantilise väärtuse eristamises. Raskus on veel selles, kas tegu on osutavate väljenditega. Raskust valmistavad veel niisugust laadi laused: "Käesoleva lause esimesed viis sõna sisaldavad kolmkümmend tähte." – kas "Käesoleva lause esimesed viis sõna" osutab väljendile "Käesoleva lause esimesed viis sõna"? Peale selle, tsiteerimise identsusteooria (Washington 1992) järgi on mainimine väljendi kasutusviis, mis tsiteerimise puhul realiseerub, mitte tsiteerimine ise. Samuti võidakse väita, et kui jutumärke ei kasutata, siis toimub ainult mainimine, kuid mitte tsiteerimine.
Tsiteerimise liike
Otsese kõne puhul kasutatavat tsiteerimist nimetatakse otseseks tsiteerimiseks. Näiteks:
Puhta tsiteerimise puhul ei omistata tsiteeritavat väljendit kellelegi. Näiteks:
Segatsiteerimise puhul on kaudsesse kõnesse pikitud otsene tsitaat. Näiteks:
Lahtise tsiteerimise puhul ei ole tsitaat paigutatud lausesse. Näiteks:
Tsiteerimise iseloomulikud omadused
Tsiteerimise kontekst on läbipaistmatu: kaasosutuslikke ega sünonüümseid väljendeid ei saa tsiteerimisel üksteisega tõesust säilitavalt asendada.
Tsiteeritavat väljendit ei saa asendada seotud muutujaga.
Tsiteerimise puhul tekib väga tihe side semantilise väärtusega, mis on nii-öelda ise kohal.
Tsiteerimise mõistmine toob kaasa potentsiaalselt lõputute tsiteerimisjuhtude mõistmise ja nende loomise oskuse.
Adekvaatne tsiteerimise teooria peab kõiki neid tsiteerimise omadusi seletama.
Probleemid
Pole selge, kuidas tsiteerimisel osutatakse ja mis on osutuseks.
Kas osutavad jutumärgid, jutumärkides olev väljend või mõlemad koos? Või on osutamisel oluline hoopis, millise kavatsusega väljendit kasutatakse? Kas tsitaadid on nimed, määravad kirjeldused, funktorid või midagi omapärast?
Mis laadi objektidele osutatakse? Kas osutatakse ühemõtteliselt teatud kindlale objektile või mitte?
Tsiteerimise probleemide tähtsus
Tsiteerimise kontekst on läbipaistmatu. Seetõttu ei saa läbipaistmatut konteksti mõista, kui ei mõisteta tsiteerimist.
Tsiteerimise puhul osaleb osutus ise kuidagi endale osutamises. Sellepärast on tsiteerimise mõistmine oluline osutamise mõistmiseks.
Tsiteerimise probleemid aitavad kaasa semantika ja pragmaatika optimaalsele eristamisele, nagu muudki keelefilosoofia probleemid.
Tsiteerimise teooriad sunnivad uurima indeksikaalide ja kontekstitundlikkuse loomust.
Tsiteerimise pärisnimeteooria
Pärisnimeteooria järgi on tsitaadid tsiteeritavate väljendite pärisnimed, millel puudub süntaktiline struktuur. Selle teooria rajajateks peetakse Willard Van Orman Quine'i ja Alfred Tarskit:
Quine kirjutab: "Loogilise analüüsi seisukohast tuleb iga terviktsitaati vaadelda üksiku sõna või märgina, mille osad ei tähenda midagi, nagu ka mitte juusjooned ja silbid. (...) Isikunimi, mis on maetud näiteks väite "Sõnas "Cicero" on kuus tähte" teise sõnasse, ei puutu väitesse, samamoodi nagu sellesse ei puutu nimisõna "kuu", mis on maetud neljandasse sõnasse." Alfred Tarski kirjutab: "Jutumärginimesid võib käsitleda nagu keele üksikuid sõnu, ja seega nagu süntaktiliselt lihtsaid väljendeid. Nende nimede üksikud koostisosad – jutumärgid ja nende vahel olevad väljendid – täidavad sama funktsiooni nagu tähed ja järjestikuste tähtede ühendid üksikutes sõnades. Seetõttu ei saa neil olla sõltumatut tähendust. Iga jutumärginimi on seega mõne kindla väljendi (jutumärkidesse pandud väljendi) konstantne indiviidinimi ning on õigupoolest sama loomusega nimi nagu inimese pärisnimi". On ka avaldatud kahtlust, kas nad seda teooriat päriselt pooldasid, sest mõned vastuväited on nii ilmsed.
Seda teooriat on pooldanud ka Hans Reichenbach ja Rudolf Carnap.
Enam ei poolda seda teooriat ükski autor.
Davidson (1979) ründas seda teooriat mitme argumendiga.
Teiseks, kui tsitaadid oleksid pärisnimed, ei oleks neil tsiteeritava väljendiga sellist tihedat seost, nagu neil on. Davidson ütleb: "Kui tsitaadid on struktuurita singulaarterminid, siis ei ole jutumärginimede kategoorial suuremat tähtsust kui A-tähega algavate nimede kategoorial ("Atlanta", "Alabama", "Alta", "Ateena" jne). Selle vaate järgi ei ole väljendi ning selle väljendi jutumärginime vahel mingit suhet peale kirjapildi juhusliku kokkulangemise." (lk 81–82).
Kolmandaks, pärisnimeteooria ei seleta segatsiteerimist.
Tsiteerimise kirjelduseteooria
Kirjelduseteooria ütleb, et tsitaat on konkatenatsioon kas tähtede või sõnade pärisnimedest. Näiteks ütleb Peter Geach : "... tsitaati "inimene on surelik" me mõistame õigesti ainult juhul, kui me loeme seda nii, et ta tähendab sama mis ""inimene" & "on" & "surelik"", st nii et ta kirjeldab tsiteeritavat väljendit nende väljendite kaudu, mida ta sisaldab, ja nende järjekorra kaudu." Tähtede konkatenatsiooni versiooni on pooldanud Alfred Tarski ning Willard Van Orman Quine.
Tänapäeval seda teooriat enam ükski autor ei poolda.
Pärisnimeteooria ees on kirjelduseteoorial see eelis, et ta võimaldab seletada, kuidas on võimalik mõista ja luua lõputul hulgal tsitaate. Muus osas ei osutu ta pärisnimeteooriast paremaks.
Esiteks, sõnade või vastavalt tähtede kohta jääb ikka kehtina, et puudub reegel uute tsitaatide tõlgendamiseks ja loomiseks (sõnu või tähti ei pruugi olla lõplik arv). Teiseks, kirjeldusteooria ei seleta sõnade või vastavalt tähtede puhul tihedat seost tsiteeritava väljendi ja tsitaadi vahel (Davidson 1979:87).
Kolmandaks, tsiteerimise kirjelduseteooria ei seleta segatsiteerimist vastavalt sõnade või tähtede tasandil.
Neljandaks, kirjelduseteooria ei seleta, miks tsiteeritavat väljendit ei saa asendada seotud muutujaga (Davidson 1979:86–87).
Tsiteerimise demonstratiiviteooria
Demonstratiiviteooria ehk parataksiteooria ehk ostensiooniteooria seisneb järgmises. Tsitaadi jutumärgid väljendavad määravat kirjeldust "väljend, mille eksemplar see on", kus "see" käib jutumärkides oleva väljendi kohta. Kui lause sisaldab tsitaati, siis loogilise vormi poolest ei ole jutumärkides olev väljendieksemplar lause osa.
See teooria pärineb Donald Davidsoni väga mõjukast artiklist "Quotation" (Davidson 1997:90). Ta ütleb: ...jutumärgid aitavad osutada mingile kujule, näidates millelegi, millel see on (...) Singulaarterminiks on jutumärgid, mida võib lugeda "väljend, mille eksemplar siin on". (...) Minu teooria järgi, mida võib nimetada tsiteerimise demonstratiiviteooriaks, ei osuta sisse kirjutatu üldse mitte millelegi ega ole mitte ühegi millelegi osutava väljendi osa. Kogu osutamise teevad ära hoopis jutumärgid ning nad aitavad osutada mingile kujule, näidates millelegi, millel see on. (...) Jutumärke saab niiviisi väänata, et eemaldada tsiteeritav materjal lausest, milles see ei mängi mitte mingit semantilist rolli. Nii et ""Alice minestas" on lause" asemel võiks kirjutada "Alice minestas. Väljend, mille eksemplar see on, on lause.""
Erinevalt pärisnime- ja kirjelduseteooriast seletab demonstratiiviteooria, miks on võimalik algusest peale mõista ja luua piiramatul arvul tsitaate, olenemata sellest, millised väljendid jutumärgistatakse: tsiteerida saab kõike, mida saab ära tuua. Selge on ka see, miks tsiteeritavat väljendit ei saa asendada seotud muutujaga: ta on loogilise vormi poolest väljaspool lauset. Tsiteerimisel tekkiva konteksti läbipaistmatus seletub näitava asesõna "see" loodud konteksti läbipaistmatusega.
Segatsiteerimist seletab Davidson (1979) nii: "Ma ütlesin, et demonstratiiviteooria järgi ei ole tsiteeritav materjal – semantiliselt – tsiteeriva lause osa. Aga see on tugevam, kui on tarvilik või soovitav. Näitamise võtet saab rakendada millele tahes, mis on näitaja mõjuulatuses, ning pole põhjust, miks väljendi mainimise protsessis ei võiks näidata aktiivses kasutuses olevale tekstilõigule." (lk 91). Näiteks saab lauset "Quine ütles, et tsiteerimisel "on teatud anomaalne joon"" analüüsida nii: "Quine ütles – kasutades sõnu, mille eksemplar on need – et tsiteerimisel on teatud anomaalne joon." Davidson ütleb: "Mis tahes eksemplar võib olla tsiteerimisnoolte sihtmärgiks, nii et muu hulgas võib tsiteeriv lause ju juhuslikult sisaldada sellise kujuga eksemplari, mida on tarvis tsiteerimise otstarbeks." (Davidson 1979:90–91)
See innovatiivne teooria tekitas elava diskussiooni. Teooria pooldajate seas on olnud Barbara Pattee, Manuel García-Carpintero, Hermann Cappelen ja Ernest LePore. Teooria on esile kutsunud rea vastuväiteid.
Esiteks, kui tsitaati sisaldava lause loogiline vorm sisaldaks näitavat asesõna, siis võiks see lause rääkida ka millestki muust, mitte tsiteeritavast väljendist, sest see, millele näitav asesõna näitab, oleneb kõnelejast.
Teiseks, kuidas jõutakse konkreetselt eksemplarilt selle tüübini, mida silmas peetakse? (Eksemplar ei määra üheselt tüüpi.) Bennett 1988 nimetab seda oluliste tunnuste probleemiks (problem of relevant features). Samuti pole arusaadav, kuidas saab üht ja sama tsitaadilauset esitada suuliselt ja kirjalikult, sest demonstratiiviteooria järgi näidatakse eri laadi eksemplaridele. Davidson ei näe selles probleemi: "Ma pidasin ilmseks, et on olemas täiesti hea tähendus, milles võib öelda, et ühe ja sama väljendi suulisel ja kirjalikul eksemplaril on üks ja seesama muster või kuju."
Kolmandaks, kuidas tsiteerimine toimub, kui jutumärke pole? On absurdne arvata, et näiteks kursiiv sisaldab oma loogilises vormis näitavat asesõna. Teooria pooldajad on pakkunud mitu alternatiivset vastust. 1) Lause loogilises vormis on jutumärgid olemas. 2) Jutumärgid võivad tuleneda implikatuurist (vestlusimplikatuurist või konventsionaalsest implikatuurist) või kõnelejaosutusest. 3) Juhtumeid, kus jutumärke ei ole, vajavad teistsugust teooriat; tsiteerimise teooria ei pea olema ühtne.
Neljandaks, mis siis saab, kui tsiteeritakse tsitaati, näiteks "Sõnast "Priit" rääkides kasutame väljendit ""Priit""."? Kas loogilises vormis on kaks näitavat asesõna, millest üks näitab teisele. Kuidas see saab olla arusaadav? Cappelen ja LePore (1997b) on andnud niisuguse vastuse: "Demonstratiiviteooria järgi tuleb siiski nii välja, et vastupidi tavalisele arvamusele ei ole tsiteerimine tõeliselt iteratiivne. Tsiteeritavaid väljendeid eksponeeritakse nii, et kõnelejad saavad rääkida mustritest (Davidsoni järgi), mille näideteks nad on. Eksemplaride semantilised omadused ei ole aktiivses kasutuses; nad on semantiliselt inertsed (...) Nii et jutumärgid jutumärkides on semantiliselt inertsed." (lk 439–440)
Viiendaks, Recanati (2001) räägib lahtisest tsiteerimisest, mida demonstratiiviteooria ei paista seletavat. Jutt on juhtumitest, kus tsitaat ei ole ülejäänud tekstiga süntaktiliselt seotud. Sellisel juhul ei ole näitavaid asesõnu kuskile panna.
Tsiteerimise jutumärgitustamisteooria
Jutumärgitustamisteooria järgi on tsitaadid funktorid, mille semantiline väärtus on funktsioon, mille argumendid on jutumärkidega väljendid ja mille väärtused on jutumärgitustatud väljendid.
Seda teooriat toetavad paljud autorid, näiteks Richard 1986 ja Ludwig, Ray 1998.
See teooria on lihtne ja tundub lausa enesestmõistetavana. Ta seletab hõlpsasti ka läbipaistmatu konteksti teket, seotud muutujatega asendamise võimatust ning lähedast sidet tsitaadi ja tsiteeritava väljendi vahel. Sellel teoorial on siiski mitu raskust.
Esiteks, kui jutumärgistatustamise protseduur rangelt defineerida, siis nähtavasti ei saa arvestada enneolematuid tsiteeritavaid väljendeid, mida ei saa etteantud vahenditega väljendada.
Teiseks, see teooria ei seleta segatsiteerimist.
Kolmandaks, mis saab siis, kui tsiteeritakse ilma jutumärkideta?
Tsiteerimise identsusteooria
Identsusteooria seisneb järgmises. Tsiteerimise puhul kasutatakse tsiteeritavat väljendit erilisel viisil (tsiteeriv kasutus). Tsitaadis osutab tsiteeritav väljend iseenesele (või sellega seotud entiteedile). Jutumärgid ei osuta, vaid näitavad, et jutumärkides olevat väljendit kasutatakse tsiteerivalt. Jutumärkide kasutamine on väljendi tsiteeriva kasutuse suhtes sekundaarne ega ole tingimata tarvilik.
Nimetus "identsusteooria" on võetud sõna "identsus" kasutamise järgi Corey Washingtoni algses artiklis (1992). Washingtonile see nimetus ei meeldi, sest tsiteerimine ei ole ühemõtteline: võidakse osutada tüüpidele, eksemplaridele või kujudele (Washington 1992). Hans Cappeleni ja Ernest LePore'i meelest sobib paremini "kasutamisteooria".
Identsusteooria esitas Corey Washington (1992): "Tsitaat kui tervik analüüsitakse märkideks, mis tähistavad tsiteeritava väljendi tsiteerivat kasutust, ja tsiteeritavaks väljendiks eneseks, mida kasutatakse objekti mainimiseks. Kõik väljendid, isegi need, mida normaalsetes kasutustes ei kasutata mainivate väljenditena, muutuvad mainivateks väljenditeks tsiteerimisel (...) tsiteeritav väljend on oma väärtusega identsussuhtes: tsiteeritav väljend mainib iseennast." (lk 557)
Washington omistab oma seisukoha ka Gottlob Fregele ja John Searle'ile. Artiklis "Tähendusest ja osutusest" (1892) ütleb Frege: "Kui sõnu kasutatakse tavalisel moel, siis kavatsetakse rääkida sellest, millele nad osutavad. Võib aga ka juhtuda, et soovitakse rääkida sõnadest enestest või nende tähendustest. See toimub näiteks siis, kui tsiteeritakse kellegi teise sõnu. Oma sõnad tähistavad siis teise kõneleja sõnu, ja üksnes viimastel on nende tavaline osutus. Nii et meil on märkide märgid. Kirjutamisel pannakse sõnad sel juhul jutumärkidesse. Niisiis ei tohi jutumärkides olevaid sõnu võtta oma tavalist osutust omavatena." Searle ütleb raamatus "Speech Acts" (1969), et tsiteerimisel "sõna lausutakse (...) kuid mitte selle tavalises kasutuses. Esitatakse sõna ise ja siis räägitakse temast, ja seda, et teda tuleb võtta esitatuna, mitte tavapäraselt kasutatuna, näidatakse jutumärkide abil." (lk 76)
Identsusteooria ühe või teise versiooni pooldajad on ka Paul Saka, Marga Reimer, kes kasutab ka demonstratiiviteooria elemente, ja François Récanati, kelle vaadetes on identsusteooria sugemeid ja kes rõhutab lahtise tsiteerimise ning tsiteerimise ikooniliste aspektide tähtsust.
Paul Saka nimetab Corey Washingtoni "tsiteerivat kasutust" mainimiseks. Erinevalt Washingtonist ei pea ta jutumärke ka kirjaliku tsiteerimise puhul tarvilikeks. Erinevalt Washingtonist omistab Saka jutumärkidele tõelise süntaktilise ja semantilise funktsiooni, integreerides seega jutumärgitustamisteooria elemente. "Minu teooria üks järelm on, et X-i mainimine ja "X"-i kasutamine tagavad täieliku õigusega sama osutuse. Edasi, sellal kui kasutamise ja mainimise eristust iseloomustatakse kõneleja kavatsuste kaudu, on tsiteerimise ja mittetsiteerimise eristus formaalne, grammatiline asi. Kasutamise ja mainimise eristamine ilma jutumärkideta keeles on puhtpragmaatiline asi, aga jutumärkidega keeles saab mainimist eksplitsiitselt markeerida (kuigi selline markeerimine ei ole kohustuslik)." (Saka 1998:128) Erinevalt Washingtonist rõhutab Saka, et tsitaadid on kahemõttelised või määramatud ning nende osutus sõltub kõneleja kavatsustest. (Saka 1998:123–124)
Identsusteooria versiooniks võib pidada ka tsiteerimise pilditeooriat, mille on visandanud Willard Van Orman Quine ning mis sai selle nime Donald Davidsonilt (1979). Davidson kirjeldab seda nii: "... väljendile ei osuta mitte kogu tsitaat, s.o väljend pluss jutumärgid, vaid hoopis väljend ise. Jutumärkide roll on anda teada, kuidas nende sees olevat väljendit tuleb võtta: jutumärgid moodustavad keelelise ümbruse, milles väljendid teevad midagi erilist (...)". (lk 83–84) Jutumärkides olevat kasutatakse autonüümselt, s.o iseenda nimena. Seda teooriat ei ole edasi arendatud.
Identsusteooriale on lähedane ka skolastikas kasutatud materiaalse supositsiooni mõiste.
Tsiteerimise identsusteooria seletab muu hulgas, miks jutumärgid ei ole tsiteeriva kasutuse ("mainimise") jaoks tarvilikud. Identsusteooria paistab seletavat ka enneolematute sümbolite tsiteerimist, tihedat seost tsiteeritava materjali ja osutuse vahel ja tsiteerimise piiramatuid võimalusi. Identsusteooria juures on täheldatud ka raskusi.
Esiteks, võib-olla nõuab tsiteerimine tegelikult ikkagi jutumärkide kasutamist ning ilma jutumärkideta kasutamise puhul töötab implikatuur. Või siis sisalduvad jutumärgid lause loogilises vormis. Ja isegi kui on võimalik ilma jutumärkideta tsiteeriv kasutus, siis jutumärkidega tsiteerimise semantika jaoks ei pruugi sel tähtsust olla.
Teiseks, identsusteooria toetub (näiteks Paul Saka versioonis) liiga palju pragmaatilistele seikadele, nagu kõneleja kavatsus ja lausumise kontekst). Nõnda pole tagatud näiteks, et ""a"="a"" on tõene, sest ""a"" kumbki eksemplar võib osutada eri asjale. Kolmandaks, näiteks identsusteooria Saka versioonis väidetakse, et tsitaat osutab väljendiga seostuvale asjale (välja arvatud väljendi tavalisele osutusele), kuid puudub piirang, mis välistaks liiga kauged seosed, näiteks et ""raha"" osutaks armastusele.
Neljandaks, kuidas seletada segatsiteerimist?
Red Dead Redemption
"Red Dead Redemption" on mittelineaarne liivakasti stiilis põnevus- ja seiklusmäng.
Vesterni töötasid välja Rockstar San Diego ja Rockstar North. Platvormide PlayStation 3 ja Xbox 360 mänguversioon toodi välja Põhja-Ameerikas 18. mail ning Euroopas ja Austraalias 21. mail 2010.
Michael William Balfe
pisi|Michael William Balfe Michael William Balfe [baalf] (15. mai 1808 Dublin – 20. oktoober 1870 Ware, Hertfordshire) oli iiri viiuldaja, laulja (bariton) ja ooperihelilooja.
Ta õppis juures, debüteeris aastal 1823 viiuldajana Londonis ja Bar Norwichis, seejärel õppis laulu Itaalias  juures, töötas ooperilauljana Pariisis ja Palermos.
Esimese ooperi kirjutas 1828 aastal (lavastati Londonis 1835), organiseeris Inglise ooperi 1857-63, millega edukad esinemised olid Venemaal ja Pariisis. Alates 1864 jäi peatuma Iirimaale. Oli juhtiv helilooja 19. sajandi Inglismaal.
Red Dead Redemption
Mängitavus
Avatud keskkonnaga maailm võimaldab mängijatel valida mängimiseks meelepärase viisi. Loopõhised missioonid on ette nähtud edasiarenguks. Samuti on võimalus osaleda suvalistel üritustel, sealhulgas varitsustel, abi paluda ning loomade rünnaku alla sattuda. "Red Dead Redemption" kasutab moraalset süsteemi, mis tähendab, et mängijad saavad koguda kas positiivset või negatiivset “austust”. Positiivse austuse saamiseks on mitu viisi, näiteks püüdes elusalt kinni lindprii või päästes inimröövli ohvreid. Negatiivse austuse saab teenida sooritades kuritegusid, sealhulgas tsiviilisikute tapmine. Viimane töötab käsikäes “kuulsusega”, peegeldades inimeste käitumist vastavalt Marstoni austuse staatusele.
Võitlustehnika
Võitlus ja relvakäsitlus mängivad mängus suurt rolli. "Red Dead Redemptioni" tulevahetused toimuvad kolmanda isiku süsteemis. Mängijal on võimalik varjuda, sihtida kindlat isikut, huupi tulistada ja vabalt sihtida. Kehaosi on võimalik eraldi sihtida. Kui mängija tulistab vaenlast, loob mängu mootor unikaalse AI tagajärje. John Marston saab kasutada revolvrit, vintpüssi, nuga, lõhkeaineid, lassot, kuulipildujat ja kahurit.
Mitmikmänguosa
Konkurentsi tüüpi mänguosa algab alati suure "mehhiko vastasseisuga". Ellujääjatel on võimalus liikuda ükskõik millisesse sõjatandri osasse, et valmistuda taasilmuvate vaenlaste tulekuks. Keskkond sisaldab lisarelvi ja laskemoona, samuti taaslaetavat Dead-Eye 'd. Mängutüübis on kõik üksikosa tunnused, väljaarvatud aegluup. Mängijad saavad arendada oma taset ja lahendada väljakutseid, mis annavad auhindu, näiteks uue karakteri, relvakujunduse või ratsu.
Nii tavaline kui ka meeskonnapõhine "tulevahetuse" tüüp pakub traditsioonilist tapmismatši, mis näeb mängijaid või tiime kogumas kõige rohkem tapmisarve. Esindatud on ka mitmed lipupüüdmise variandid. "Igaüks enda eest" on traditsiooniline stiil, kus igal tiimil on vastaste eest kaitsmiseks oma kullakott. "Varanduse püüdmine" näeb üht meeskonda ründamas vastasmeeskonna varandust ja selle tagastamist baasi. "Kullajaht" vastandab kõiki üksteise vastu, et selgitada võitja suurima arvu kullakottide kogumise kaudu.
Nii nagu videomängu "Grand Theft Auto IV" vabavaliku tüübis, on "Red Dead Redemptionis" oma vaba hulkumise tüüpi mäng. Kõik serveris viibivad mängijad saavad moodustada 8-liikmelisi gruppe, mis osalevad tegevustes nagu rünnakus arvuti poolt juhitud kui ka teise mängijate poolt moodustatud jõukude vastu. Samuti võivad grupid minna jahile või osaleda matšides.
Lucca vabariik
Lucca vabariik oli ajalooline riik Itaalias, mis eksisteeris aastatel 1160–1805 Apenniini poolsaare keskosas.
Grete Ayache
pisi|Grete Püvi ja Talent. Grete Püvi (aastatel 2006–2014 Barake; aastast 2017 Ayache; sündinud 12. märtsil 1982 Tallinnas) on eesti ratsutaja.
Red Dead Redemption
Arendus
Ajakirja Game Informer aprillikuu kaanel oli "Red Dead Redemptioni" kohta märgitud ilmumist platvormidele Playstation 3, Xbox 360 ja PC, kuigi PC-versioon pole veel saanud ametlikku kinnitust.
Lucca vabariik
Keskaeg
Keiserlikus Itaalia kuningriigis oli Lucca linn olnud Toscana markkrahvide residents. Teatav autonoomia anti Saksa-Rooma keiser Heinrich IV poolt aastal 1084 väljastatud diplomiga, kui ta oli korraldamas Itaalia kampaaniat Investituuritüli ajal paavst Gregorius VII-ga. Pärast markkrahvinna Matilde di Canossa surma aastal 1115 hakkas linn endast kujutama iseseisvat kommuuni, mille hartat tunnistas Toscana markkrahv Welf VI avalikult aastal 1160. Peaaegu 500 aastaks jäi Lucca sõltumatuks vabariigiks.
Grete Ayache
Aastal 2006 tuli ta Eesti meistriks ja aastal 2007 Eesti sisemeistriks. Ta on Eesti parim koolisõitja 2007, 2011, 2012 ja 2014.
Red Dead Redemption
Treilerid
2005. aasta Sony konverentsil saadeti projekti treiler valitud inimestele. Rockstar Games avalikustas esimese treileri 2009. aasta 3. veebruaril. See debüüttreiler ilmus avalikult vaatamiseks 2009. aasta mais IGN ja Rockstar Gamesi ametlikel kodulehtedel. Mängu ja treilerite muusika heliloojateks on Woody Jackson ja Bill Elm. Mäng on arendatud kasutades mootorit nimega Rockstar Advanced Game Engine, mida kasutab ka videomäng "Grand Theft Auto IV" ja Rockstar San Diego teos "Midnight Club: Los Angeles". Mäng kasutab ka NaturalMotioni Euphoria toega animatsioonimootorit. Teine treiler, mis paljastas mängu väljalaskekuupäeva, avalikustati 2009. aasta 26. novembril, kuid kustutati juba samal päeval. Teist korda ilmus see treiler 2009. aasta 1. detsembril pealkirjaga “My Name is John Marston”.
Lucca vabariik
Keskaeg
Piirkonnas Lõuna-Liguuria ja Põhja-Toscana vahel oli palju väikeprovintse, kus domineeris Malaspina perekond. Toscana oli sel ajal feodaalse Euroopa osa. Dante "Jumalik komöödia" sisaldab palju viiteid suurtele feodaalperekondadele, kellel olid suured alluvusalad haldus- ja kohtuõigustega. Dante oli mõnda aega Luccas maapaos.
Grete Ayache
Aastal 2015 võitis ta CDI3* tasemega rahvusvahelise koolisõiduvõistluse Grand Prix.
Red Dead Redemption
Treilerid
Mängitavuspõhine treiler "Gameplay Series: Introduction" avaldati 2009. aasta detsembri teisel nädalal, mis esitles peaaegu nelja minuti pikkust mängusisest materjali, kaasaarvatud detailset kirjeldust sündmustest, millega mängija hakkab kokku puutuma. Treiler "Gameplay Series: Weapons and Death" avalikustati 2010. aasta 28. jaanuaril. Seekord tutvustati üksikasjalikult mängus kasutatavaid relvi ja tulistamisfüüsikat.
Grete Ayache
Aastast 2004 on ta ratsaklubi Black Stallion Equestrian Club juhatuse liige.
Red Dead Redemption
Treilerid
Treiler "The Women – Sinners, Saints, and Survivors" avaldati 24. veebruaril 2010 Gamespoti kodulehel. 1 minuti 26 sekundi pikkuses videos esitleti mitmeid naiskaraktereid, kuigi nimesid ei mainitud.
Lucca vabariik
Keskaeg
Aastal 1273 ja taas aastal 1277 valitses Luccat gvelfist capitano del popolo (rahva kapten) Luchetto Gattilusio. Aastal 1314 võimaldasid sisemised lahkhelid Pisa Uguccione della Faggiuolal end Lucca isandaks teha.
Luccalased ajasid ta kahe aasta pärast minema ja andsid linna condottiere Castruccio Castracanile, kelle valitsemise all muutus linn juhtivaks riigiks Kesk-Itaalias. Lucca konkureeris Firenzega kuni Castracani surmani aastal 1328.
22. ja 23. septembril 1325 alistas Castracani Altopascio lahingus Firenze gvelfid. Selle eest nimetas Saksa-Rooma keiser Ludwig Baierist ta Lucca hertsogiks. Castracani haud on San Francesco kirikus Luccas. Tema Machiavelli poolt kirjutatud biograafia on kolmas kuulus raamat poliitilisest võimust.
Renessanss ja pärast seda
Okupeerituna Ludwigi Baierist vägede poolt, müüdi linn rikkale genovalasele Gherardino Spinolale, ja siis hõivati Böömimaa kuninga Jani (1296–1346) poolt. Siis panditi Parma Rossile ja tema poolt loovutati Verona Martino della Scalale. Siis müüdi firenzelastele, kes loovutasid selle pisalastele (1342–1368), ja siis vabastati nimeliselt keiser Karl IV (Böömimaa kuninga Jani poeg) poolt ja valitseti tema vikaari poolt.
Aastal 1408 võõrustas Lucca konvokatsiooni, mis mõeldud paavsti skisma lõpetamiseks. Luccal õnnestus, esiteks demokraatiaga ja pärast aastat 1628 oligarhiaga, säilitada oma iseseisvus – Veneetsia ja Genova kõrval. See värvis sõna Libertas oma lippudele, kuni Prantsuse revolutsioonini aastal 1789. Lucca oli suuruselt kolmas Itaalia linnriik vabariikliku põhiseadusega ("kommuun"), mis jäi sajanditeks sõltumatuks, nagu ka suuremad Veneetsia ja Genova.
19. sajandi algus
Vabariigi sõltumatu kurss muutus veebruaris 1799 pärast Teise koalitsiooni sissetungi (1799–1800), ühes Prantsuse revolutsioonisõdade Itaalia kampaanias.
Prantsuse jakobiinid asutasid demokraatliku põhiseadusega tsentraliseeritud vabariigi, Lucca riigi. Põhiseadus andis valitsemise täidesaatvale direktooriumile, kahekojaline seadusandlik kogu koosnes Nooremate nõukogust ja Vanemate nõukogust. Demokraatia ei kestnud kaua.
Viis kuud hiljem, juulis 1799, pärast Prantsuse armee taandumist vallutasid Austria väed linna ja rajasid ajutise valitsuse.
1800. aasta lõpus tuli Prantsuse armee tagasi, vallutades Lucca. Lucca riigi uus põhiseadus avaldati aastal 1801, millega taastati justiitskonsuli amet täitevvõimu presidendina, parlamenti kutsuti Suureks nõukoguks.
Napoleoni vürstkond
Aastal 1805 võttis Lucca valitsemise üle Napoleon, kes ühendas Lucca riigi Piombino vürstkonnaga, millest tekkis Lucca ja Piombino vürstkond (1805–1809). Ta pani valitsema oma soositud õe Élisa Bonaparte'i, oma ainsa õe, kes saavutas poliitilise võimu. Élisa alustas valitsemist kui Lucca hertsoginna ja Piombino vürstinna, asudes Villa Reale di Marlias.
Pehmete kudede sarkoomid
pisi|300px|[[Kompuutertomograaf|Kompuutertomograafi pilt diferentseerunud pehmete kudede sarkoomist lapse vasakus kopsus]] Pehmete kudede sarkoomid on väga harva esinevad pahaloomulised kasvajad ehk vähkkasvajad, mille hulka kuulub enam kui 50 histoloogilist tüüpi. Sama histoloogilist tüüpi pehmete kudede sarkoomid võivad bioloogiliselt olemuselt ja geneetiliselt taustalt olla väga erinevad, mis raskendab nende ravi. Kõige levinum on liposarkoom, mis moodustab 24% juhul jäsemetes ja 45% juhul kõhukelme taguses ruumis esinevatest pehmete kudede sarkoomidest.
Pehmete kudede sarkoomid, nagu ka ülejäänud sarkoomid, saavad alguse mesenhümaalse päritoluga rakkudest ja võivad tekkida mistahes anatoomilisse piirkonda. Pehmete kudede sarkoomide hulka liigitatakse pahaloomulised kasvajad, mis koosnevad peamiselt skeletivälisest sidekoest, kuid ka lihas-, närvi- ja vaskulaarkoe ning sünoviaalmembraani rakkudest ja histiotsüütidest.
Epidemioloogia
Pehmete kudede sarkoomid on väga haruldased vähi vormid. Need moodustavad ligikaudu 1% täiskasvanutel ja 15% lastel esinevatest vähkkasvajatest. Pehme koe sarkoom võib areneda igas vanuses ning anda erinevaid sümptomeid. Sagedasemad on juhtumid, mille korral kasvaja on metastaseerunud – levinud algkoldest eemale teistesse elunditesse ja kudedesse.
NCI ehk Ameerika Ühendriikide Riikliku Vähiinstituudi andmete kohaselt on pehmete kudede sarkoomi diagnoosiga patsientide ellujäämus viis aastat pärast sarkoomi esmast avastamist keskmiselt 50%. Lokaliseeritud ehk algkoldega piirnevate sarkoomide korral elavad vähemalt viis aastat 83% diagnoositutest. Kui kasvaja on tunginud ümbritsevatesse kudedesse, väheneb ellujäämus 54%-ni. Metastaseerunud pehmete kudede sarkoomide puhul on viis aastat pärast esmast diagnoosimist elus vaid 16% patsientidest.
Hinnanguliselt avastatakse Euroopa Liidu riikides igal aastal kokku 27 908 uut sarkoomijuhtu, millest 84% moodustavad pehmete kudede sarkoomid. Pehmete kudede sarkoomide vanusele kohandatud esinemissagedus on Ida-Euroopa riikides 0,0033% ja Põhja-Euroopas 0,0047%. 2002. aastal USA-s läbi viidud statistilise uuringu andmeid ekstrapoleerides ning Eesti rahvaarvule kohandades võib eeldada, et Eestis esineb igal aastal ligikaudu 40 pehmete kudede sarkoomide esmajuhtu.
Sümptomid
Enamik sidekoelisi moodustisi ei kujuta endast pahaloomulist kasvajat. Kõikidest sidekoelistest kasvajatest on pahaloomulisi vaid 0,5%. Mõned sümptomid, mis viitavad pehmete kudede sarkoomile, ning millele tuleks tähelepanu pöörata, on: Kui esinevad kõik neli sümptomit, on 86-protsendiline tõenäosus, et tegemist on pehmete kudede pahaloomulise kasvajaga ehk pehmete kudede sarkoomiga.
Haiguse kulg
Haiguse kulg seisneb nii kasvaja massi suurenemises kui ka selle tungimises ümbritsevatesse kudedesse. Enamasti ei kaasne sellega esialgu märgatavaid sümptomeid ning sarkoomi teadvustatakse alles siis, kui see on kasvanud piisavalt suureks. Suurenenud kasvaja võib olla kühmuna läbi naha nähtav, tuntav ja olla valulik. Ühtlasi võib see avaldada survet teistele elunditele, põhjustades valu ning olenevalt kasvaja tüübist ja asukohast ka muid sümptomeid.
Väga harva piirdub arenev kasvaja algkoldega, enamasti tungib kasvajamass teistesse kudedesse ja metastaseerub. Pehmete kudede sarkoomidele on iseloomulik vereringe kaudu kopsudesse levimine. Kasvaja avastamise ajaks on 10%-l patsientidest sarkoom metastaseerunud ning 80%-l juhtudest on metastaasid kopsudes.
Fibrosarkoom
Fibrosarkoom on pehmete kudede sarkoom, mis esineb peamiselt sidekoes ning mõjutab enamasti jäsemeid. See kasvaja võib areneda ka armkoes, lihaskoes, närvides, kõõlustes ja luuümbrises. Fibrosarkoom võib tungida ümbritsevatesse kudedesse ja levida vereringe kaudu kopsudesse.
Leiomüosarkoom
Leiomüosarkoom areneb silelihaskoes. Eakatel inimestel võib leiomüosarkoom tekkida veresoonte seintes, emakas ja seedesüsteemis. Lastel esineb see peamiselt vaid seedesüsteemi kudedes. Varajases eas jääb leiomüosarkoom üldjuhul avastamata, sest sümptomid ilmnevad alles murdeeas. Sarkoom on edukalt ravitav, kui kasvaja on võimalik eemaldada koos võimalikult suure hulga ümbritseva terve koega. Juhul kui kasvajarakke on pärast protseduuri alles jäänud, alluvad nad hästi keemia- ja kiiritusravile. Leiomüosarkoomid moodustavad 5–10% pehmete kudede sarkoomidest.
Rabdomüosarkoom
Rabdomüosarkoom areneb vöötlihasrakkude eellasrakkudest ning seda leitakse kõige sagedamini jäsemetest, kuid ka pea- ja kaelapiirkonnast ning eritus- ja suguelundkonnast. 85% rabdomüosarkoomidest esineb imikutel, lastel ja teismelistel. Peamiseks riskirühmaks on sünnidefektidega lapsed. Reeglina on tegemist kasvajamassiga, mis levib väga agressiivselt, kuid ei tekita valu ega too kaasa teisi sümptomeid. Seetõttu avastatakse rabdomüosarkoomid alles hilises staadiumis. Kui rabdomüosarkoom areneb nina- või kurgupiirkonnas, võib see põhjustada verejooksusid ja neuroloogilisi kahjustusi. Kui kasvaja tekib silmas, siis põhjustab see nägemishäireid.
Liposarkoom
Liposarkoomid arenevad põhiliselt kõhukelme tagusest rasvkoest, kuigi võivad kehas tekkida rasvkoe piires kõikjale. Tavalised piirkonnad liposarkoomi tekkeks on ka reied ja põlveõndlad. Põhilise riskirühma moodustavad inimesed vanuses 30–60 aastat. See sarkoom esineb sagedamini meeste seas. Põhilisteks sümptomiteks on iiveldus, kaalukaotus, väsimus, valulik turse ja veenilaiendid.
Määräjärv
Määräjärv on järv Võru maakonnas Võru vallas Sika külas. Veekogu pindala on 0,2 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 177 m.