cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sigulda ordulinnus
Eeslinnused
II eeslinnus oli esimesest 4 korda suurem ja see ehitati rünnaku tõrjumiseks maa poolt I eeslinnusele. I eeslinnuse väravatorni vastas oli II eeslinnuse vallikraavipoolsel küljel maakividest sillapea, mille neljakandiline vundament on ka praegu alles. Nagu Brotze joonistustest nähtub võib sillapea puhul olla tegemist olnud II eeslinnuse poolse väravaga lisakaitsetorniga, mis otsetule vältimiseks I eeslinnuse peaväravatorni sissepääsule ei olnud viimasega n-ö ühel joonel. II eeslinnuse territoorium on üle 2 korra suurem pea- ja I eeslinnuse omast ja maa poolt samuti vallikraaviga ümbritsetud. Kraavid olid vähemalt osaliselt ka veega täidetud. II eeslinnuse lõunamüüris paiknesid väravad. XV sajandil täiendati ka linnamüüre tornidega ja laskeavadega, kus sai juba suurtükke kasutada.
Ilja Nikulin
Venemaa jäähokikoondise koosseisus on ta osalenud kaheksatel maailmameistrivõistlustel ning tulnud kolmel korral maailmameistriks. Lisaks kuulus ta Venemaa meeskonda 2010. ja 2014. aasta taliolümpiamängudel.
Baconi maakond
Ajalugu
Maakond moodustati 1914. aastal.
Sigulda ordulinnus
Tuulse uurimus
Üheaegselt loodusega seotud ja tsentraalkaitsel põhinevate linnuste levikuga toimus range kastelltüübi areng. Juba piiskop Meinhardi ajal oli see linnusetüüp Holmi kindlusega maale sisse tulnud, ja sestpeale sõltus see, kui laialt need ehitusviisid levisid ja kuidas edasine areng toimuma pidi, ainult ajalisest faktorist ning ordu sisemisest seisukorrast. Kui teha järeldusi materjalikulu järgi, siis polnud vallutusaeg reeglipäraste ehituste leviku jaoks sugugi soodne, mispärast see ka esialgu kõrvale jäeti. Kuid XIII sajandi viimasel veerandil muutus kastellitüüp jälle tavaliseks ja sellest arendati välja erinevaid alltüüpe, mille hulgas konvendihoone võttis ordualadel sisse keskse ja juhtiva koha.
Baconi maakond
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 11 096.
Rahvaarvu muutus (hinnanguline 1. juuli seisuga) :
Eesti Puuetega Inimeste Koda
Rahvusvaheline koostöö
Alates 2008. aastast on Eesti Puuetega Inimeste Koda Euroopa Patsientide Foorumi (European Patients Forum ehk EPF) liige, ühtlasi tehakse koostööd Euroopa harvikhaiguste katusorganisatsiooniga EURORDIS. Väliskoostöö toimub eelkõige arvukate Euroopa Liidu ja Põhjamaade rahastusel ellu viidud rahvusvaheliste projektide raames. Oma kogemusi jagatakse ka Gruusia, Kasahstani ja Ukraina organisatsioonidega. 2001. aastast tegutsevas Eesti-Rootsi ühises puuetega laste ja perede Sihtasutuses Eesti Agrenska Fond on Eesti Puuetega Inimeste Koda üks selle viiest asutajast.
Ziemeri
Küla asub endise Ziemeri mõisa alal. Ziemeri mõisakompleks, sealhulgas ka häärber, on riikliku kaitse all. Mõisa park, kelder, veetorn, tall, rehi, magasiait, laut, ait, sahver, kolm moonakamaja, kupja maja, mõisavalitseja maja, metsniku ja metsavahi majad on kohaliku kaitse all olev muinsusmälestised.
Sigulda ordulinnus
Tuulse uurimus
Uue linnusetüübi algeid saab kõigepealt kindlaks teha Sigulda (Segewold) linnuse juures, kuna ordu otsustas seal, selles üliolulises keskuses varsti pärast esmast kindlustamist võtta ette suured ümberehitustööd. Osaliselt oli uus põhiplaan määratud kindlaks varasema, veel mõõgavendade aegadest pärineva kabeliga, mis aga oma piiratud mahu tõttu enam uutele nõuetele ei vastanud ja mida seetõttu pidi laiendama. Oma põhijoontes määras uue linnusehoovi ulatuse ära vana kastelli välismüür, ringis ümber selle ala hakati korraldama uute hoonete ehitust. Kõige paremini saab seda laiendust jälgida linnuse kagupoolses küljes (lõunanurgas), kus peakorrusele ehitati kabel. Kabeliga piirnes läänes (loodes) väike nelinurkne ruum. Ka loodetiib määrati oma sirgjoonelise vormiga kindlaks ühe suure ühisruumi tõttu; selle vastas teisel küljel pidi ehitis suurima tugevuse saavutamiseks järgima järsu nõlvaku kulgu. Nii ei tekkinud uus hoone küll mitte päris reeglite järgi, aga uute põhimõtete rakendamine on siiski piisavalt selgesti märgatav. Peahooneid kindlustati vähehaaval eelkaitseehitiste süsteemiga, mis oli nagu alati oma vormilt konservatiivne ja järgis maapinna kuju. Et rahuldada ordu suurenenud majanduslikke vajadusi ja linnust tema nõrgast küljest kindlustada, paigutati äralõikekraavi (vallikraavi) ette veel teine suurem eeshoov (II eeslinnus), kuhu mahutati kõrvalhooned, tallid ja aidad. Ehitustööde lõppfaas saavutati aastaks 1400; sellest ajast pärineb suur nelinurkne väravatorn, mille kaudu loodi ühendus pealinnuse ja suure eeslinnuse vahele. Linnuse varasemast perioodist on säilinud kabeli varemete juures ainult veel mõningaid üksikasju. Nende seas on võlvkonsoolid ja vööndkaareosad oma raskete, ümardatud ja lihtsate vormidega iseloomulikud Liivimaa arhitektuurile XIII sajandi viimasel kolmandikul. Kabel on kolme lööviga, selle põhiplaan avardus veidi lääne (loode) poole. Kabelist lääne (loode) pool asetsevate ruumide müüritises on säilinud võlvijätkud, mis on toestatud järgides tsistertslaste ehitusviisi, millega selle ehitusviisi iseärasustele viitab ühtlasi ka lihtne ja range vormikeel. Kabeli lõunaseinas (edelaseinas) on säilinud aknaavad, mille sale ja kitsas kuju meenutab varagootika ehitustraditsioone. Nagu lossides enamasti, nii kõrgendati keskajal ka Siguldas peahoonete ja eeslinnuse müüre. Seoses sellega varustati vastavalt uutele nõuetele kabel ida (kagu) poolt suure aknaga ja müür selle kohal ristikujulise petikniššiga. Ehitusmaterjalina kasutati murd- ja looduskivi kõrval ka tellist; see ehitusviis kuulub samuti tolle ajastu stiiliiseärasuste juurde.
Eesti Puuetega Inimeste Koda
Eestvedajad ja juhatus
Eesti Puuetega Inimeste Koda on juhtinud neli juhatuse esimeest/presidenti: Hagi Šein (1993–1998), Helve Luik (1998–2010), Monika Haukanõmm (2010-2022) ning alates 2022. aastast Meelis Joost. Lisaks on olnud seitse tegevjuhti: Valter Koppel, Reet Siimer, Lissi Kurg, Tiina Lille, Karin Hanga ja Anneli Habicht. Alates 2022. aastast on Eesti Puuetega Inimeste Koja tegevjuht Maarja Krais-Leosk.
2022. aasta 25. augustil Eesti Puuetega Inimeste Koja (EPIKoja) üldkoosolekul toimunud valimistel valiti uueks juhatuse esimeheks Meelis Joost ja uus juhatuse koosseis: Veronika Allas, Kadri Palk, Ulvi Tammer-Jäätes, Kaia Kaldvee, Kairit Numa, Jakob Rosin, Mihkel Tõkke ja Helmi Urbalu.
Ziemeri
Külas asuvad Rijase mänd ja Ziemeri tammeallee on võetud looduskaitse alla.
Sigulda ordulinnus
Linnuse III ehitusperiood tulirelvade ilmumisest kuni Liivi sõjani 1558
Kuna suuri ümberehitusi ei järgnenud ja linnuse kaitsekindlust eriti ei tõstetud, siis XVII sajandiks oli linnus sõjalise tugipunktina lootusetult vananenud ja suurtükiväe suurenenud tulepurustusjõu ees kaitsetu.
Praegune seisukord
Säilinud on märkimisväärsed müürilõigud pealinnusest, I eeslinnuse loodetornist ja peaväravast. Pealinnusest on säilinud edelatiiva välisseinad umbes kolme korruse kõrguselt ja kagukülje välisseina lõunapoolne lõik. I ja II eeslinnuse vahelisse kraavi on kunagise tõstesilla kohale ehitatud puidust sild. Vahepeal (tsaariaja lõpul ja Nõukogude ajal) oli sillakoht täidetud jalgtee jaoks valliga. II eeslinnuse ringmüüridest maapinnal on veel näha kohati müürikatkeid, vallikraavides on praegu tiigid. Linnusealale ehitatud kunagist mõisahäärberit koos kõrvalhoonetega kasutatakse administratiiveesmärkidel. Viimastel aastatel on läbi viidud märkimisväärseid konserveerimis- ja rekonstrueerimistöid.
Merilin Paalo
Merilin Paalo (sündinud 6. jaanuaril 1992) on eesti võrkpallur.
Luunja kultuuri- ja vabaajakeskus
Klaverimuuseum
2013. aastal avati Luunja kultuuri- ja vabaajakeskuses Eesti esimene klaverite püsinäitus. Eesti Klaverimuuseumi Luunja filiaal sündis Luunja Kultuuri- ja Vabaajakeskuse ja Klaverimuuseumi  koostöös. Filiaali eesmärk on tähistada Luunja vallas sündinud klaverimeistri ja -tootja Ernst Hiisi tegevust. Muuseumis saab näha Ernst Hiisi kuulsaima klaveri "Estonia" erinevaid mudeleid ning ka teisi tema loodud klavereid.
Sigulda ordulinnus
Praegune seisukord
Nõukogude ajal ehitati I eeslinnuse territooriumile laululava. Tänapäeval toimuvad seal igal aastal džässi-, bluusi- ja ooperifestivalid ning teatripäevad.
Lossivaremete ja selle ümbruse rekonstrueerimine on kaasa toonud unikaalne turismimagneti tekkimise, mis ühendab endas rikka kultuuriajaloo ökoloogiliselt puhta keskkonnaga.
Merilin Paalo
Ta on alates 2021. aastast olnud Eesti võrkpallikoondise liige ja hooajast 2022/23 mänginud Eesti meistriliiga klubis TalTech/Tradehouse.
Sigulda ordulinnus
Muistendid
Sigulda linnusega on seotud ka Turaida Roosi legend. Koiva jõe ääres liivakivipaljandis asub Gutmani koobas. Selle kohal on väike Viktori koobas. 1601–1620 olevat elanud Maia-nimeline neiu, kelle Poola-Rootsi sõja ajal leidis ja võttis kasvatada Turaida linnuse kirjutaja. Tüdruk kasvas ja muutus kauniks, nii et teda hakati hüüdma Turaida roosiks. Neiu armus teisel pool jõge asuva Sigulda linnuse aednikku Viktor Heili. Nende kohtumispaik oli jõe ääres Gutmani koopas. Maia kätt palus ka endine Poola armee ohvitser, desertöör Jakubovski. Saanud eitava vastuse otsustas viimane Maia jõuga võtta ja kutsus ta Viktori nimel koopasse. Jõudnud koopasse ja saanud aru, et teda peteti, otsustas tüdruk pigem surra. Ta sidus Viktorilt saadud rätiku ümber oma kaela ja veenis Jakubovskit, et ta on haavamatu. Ebausust pimestatud ohvitser tappis Maia koopas.
Pärast seda olevat Viktor uuristanud kurvalt omale sinna kohale väikese koopa, et talle avaneks vaade Sigulda lossile, kus ta kunagi aednikuna töötas.
Merilin Paalo
Noorteklassid
Noorteklassides esindas Paalo omavanuste Eesti meistri- ja karikavõistlustel Pärnu Spordikooli võistkonda, kellega teeniti mitmeid medaleid. Nende peatreeneriks oli Helju Sutt.
Ta kuulus aastatel 2006–2009 Eesti omavanuste noortekoondisse, kelle vanemtreeneriks oli Merle Keerutaja. Koondisega osaleti omavanuste Balti matšil, kus võideti kuld (2007).
Eesti Puuetega Inimeste Koda
Eestvedajad ja juhatus
Koja tegevmeeskonda on aastate jooksul kuulunud palju sotsiaalvaldkonna eksperte: Hedi Gehrke, Ingrid Algvere, Aet Kuuskemaa, Tiina Mare Hiob, Heino Loo, Aive Sarjas, Merle Närap-Tomberg, Andres Jaigma, Meelis Joost, Tiina Tursman, Maris Migul, Getter Tiirik-Oper, Eha Leppik, Anne Tang, Helen Kask, Kirke-Anneli Kuld, Marja-Liisa Pihlak, Tauno Asuja ja Kristi Rekand.
Merilin Paalo
Eesti võrkpallikoondis
Paalo liitus esmakordselt Eesti võrkpallikoondisega 2021. aastal. 2022. aastal kaasa ei teinud töö tõttu. Koondises on ta võitnud 2023. aastal Euroopa Hõbeliiga. Ta on koondises vastavalt vajadusele mänginud libero või nurgaründaja positsioonil.
Saavutused
Balti liiga
Eesti meistrivõistlused
Eesti karikavõistlused
Nõo kultuurimaja
Nõo kultuurimaja on kultuurimaja Tartu maakonnas Nõo vallas Nõo asulas. Asutuse juhataja on Viivi Kütt.
Eesti Puuetega Inimeste Koda
Eesti Puuetega Inimeste Koja liikmed
Koja koosseisu kuulub 16 maakonna puuetega inimeste koda ning 32 üleeestilist puudespetsiifilist liitu ja ühendust. Lisaks 5 toetajaliiget. Kokku võrgustik esindab umbes 285 organisatsiooni.
Ajakiri Sinuga
Alates 1994. aastast on EPIKoda järjepidevalt andnud välja ajakirja "Sinuga", mis ilmub 2 korda aastas. Alates juunist 2020 saab ajakirja lugeda ka veebiajakirjana. „Sinuga“ võtab fookusesse puuetega, erivajadustega ja krooniliste haigustega inimestega seotud teemad. Ajakirjal on kaks eesmärki: anda sõna puuetega inimestele ja nende peredele ning informeerida kõiki huvilisi valdkonna uudistest, väljakutsetest ja kordaminekutest. Ajakirja on läbi pika aja toimetanud Mati Ormisson, Kadri Taperson, Hille Karm, Liina Kusma, Tiina Mare Hiob, Eha Leppik ja Helen Kask.
Ziemeri
Aastal 2015 oli külas 81 elanikku, aastal 2019 oli elanikke 63.
Elva palvela
Elva palvela on baptisti palvela Tartu maakonnas Elvas.
Palvela projekteeris Priit Kaljapulk. Palvela valmis 1984.
Valle-Sten Maiste
Valle-Sten Maiste (sündinud 17. oktoobril 1972 Tallinnas) on eesti kultuuriajakirjanik ja teatrikriitik.
Erialane tegevus
Alates 1994. aastast on Maiste avaldanud artikleid teatrist ja kirjandusest ning arvustanud filosoofiaalaseid tõlke- ja algupäraseid raamatuid. 1998–1999 töötas ta Sõnumilehe meelelahutustoimetuse reporterina ning toimetas ajalehe Postimees lisaväljaande "Kultuur" kirjanduskülgi. 1999–2001 töötas ta Postimehe kultuuritoimetajana.
Maiste on 1999. aastast Teatriliidu liige ja kuulub alates 1994. aastast üliõpilaskorporatsiooni Revelia.
2020. ja 2021. aastal kuulus Maiste Eesti Teatriliidu sõnalavastuste auhindade žürii koosseisu.
Saksi-Gotha
Ajalugu
Sellest hoolimata suri Albrecht aastal 1644 ja Ernst päris suure osa tema Saksi-Eisenachi hertsogkonnast, kuigi mitte tuumikterritooriumi ümber residentsi Eisenachi ja Wartburgi, mis läks tema vanemale vennale, Saksi-Weimari Wilhelmile. Ernst liidendas aastal 1660 ka mitu hääbunud Hennebergi dünastia mõisa, mis olid vakantsed aastast 1583. Lõpuks, aastal 1672 sai ta oma naise Elisabeth Sophia kaudu pärast Altenburgi viimase hertsogi Friedrich Wilhelm III pärijateta surma suure osa Saksi-Altenburgist. Seejärel kutsuti Ernsti Saksi-Gotha-Altenburgi hertsogiks.
Kui Ernst aastal 1675 suri, jättis ta oma seitsmele pojale märkimisväärselt suurenenud territooriumi. Vanim, Friedrich I valitses esialgu üheskoos oma vendadega, kuni aastal 1680 hertsogkond tükeldati. Ala ümber Gotha ja ka Altenburgi läks Friedrich I-le, kes säilitas Saksi-Gotha-Altenburgi hertsogi tiitli. Vaata Saksi-Gotha-Altenburg.
Saksi-Gotha hertsogid
Kui Saksi-Gotha ja Altenburgi liinid aastal 1825 hääbusid, tükeldati Saksi-Gotha-Altenburg. Saksi-Gotha läks Saksi-Coburg-Saalfeldi hertsogile, kes omalt poolt andis Saalfeldi Saksi-Meiningenile. Saksi-Hildburghauseni hertsog sai Saksi-Altenburgi ja andis Hildburghauseni kreisi Saksi-Meiningenile.
Pärast Saksa monarhiate kaotamist Esimese maailmasõja lõppedes sai see aastal 1920 äsjaloodud Tüüringi osariigi osaks.
San Martin de Tor
thumb| thumb|San Martin de Tori valla paiknemine Lõuna-Tiroolis
San Martin de Tor (saksa: St. Martin in Thurn; itaalia: San Martino in Badia) on vald (comune) Lõuna-Tiroolis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 45 km Bolzanost kirdes.
Viki linnus
Ajalugu
1289 suri linnuse kohal olnud mõisa esimene teadaolev omanik Israel Andreasson And (Andide suguvõsast), Tiundalandi rüütel ja foogt.
San Martin de Tor
Geograafia
2010. aasta 30. novembri seisuga elas seal 1726 inimest ja valla pindala on 76,5 km².
Viki linnus
Ajalugu
1303 kuulus Vik Israeli tütrele Ramborg Israelsdotter Andile. 1315 elas seal ka Ramborgi abikaasa rüütel ja riiginõunik Arvid Gustavsson (Sparre av Vik), kes hertsogite Eriku ja Waldemari teenistuses olevana tapeti Nyköpingi vaenuses 1317. aastal.
San Martin de Tor
Geograafia
San Martinis asub Istitut Ladin Micurà de Rü, mille ülesandeks on säilitada ja edendada ladiini kultuuri ja keelt.
San Martin külgneb järgmiste valdadega: Badia, Brixen, Corvara, La Val, Lüsen, Mareo, Santa Cristina Gherdëina, Sëlva ja Villnöß.
Viki linnus
Ajalugu
1470ndatest resideeris Vikis Nils Klausson (Sparre av Ellinge).
San Martin de Tor
Frazioni
San Martini vallas on frazioni (alljaotused, peamiselt külad ja asundused) Antermëia (Untermoi/Antermoia), Lungiarü (Campill/Longiarù) ja Picolin (Pikolein/Piccolino).
Viki linnus
Ajalugu
1505 võttis valduse üle tema poeg Knut Nilsson (Sparre av Ellinge).
San Martin de Tor
Frazioni
thumb|left|Seres Lungiarü külas
Keeleline jaotus
2011. aasta rahvaloenduse järgi kõneleb 96,71% rahvastikust esimese keelena ladiini keelt, 1,82% saksa keelt ja 1,47% itaalia keelt.
Niels Fredrik Dahl
Niels Fredrik Dahl (sündinud 11. mail 1957) on norra luuletaja, proosakirjanik ja näitekirjanik.
Tema läbimurderomaaniks oli "På vei til en venn" ('Teel sõbra poole'; 2002), mille eest sai ta Brage auhinna. Aastal 2003 ilmus lühiromaan "I fjor sommer", mis tõlgiti aastal 2016 eesti keelde ("Eelmisel suvel", tõlkija Sigrid Tooming, ilmus Loomingu Raamatukogus).
Tema kaks tunnustatumat näidendit on "Som torden" ('Nagu äike'; 2002) ning "Henrik og Emilie" ('Henrik ja Emilie'; 2006).
Ta on ka kirjutanud luuletusi. Aastal 2012 avaldas ta oma naisele Linn Ullmannile pühendatud armastusluule kogumiku "Vi har aldri vært her før" ('Me pole siin kunagi käinud').
Samuti on ta tõlkinud Federico García Lorca luulet norra keelde. Dahl on hariduselt ajakirjanik, tema artikleid võib leida ajakirjandusest; ta on mitme Norra teleseriaali stsenarist.
Isiklikku
Tema abikaasa on kirjanik, ajakirjanik ja kirjanduskriitik Linn Ullmann.
Viki linnus
Ajalugu
1521 piiras kroonik Peder Swarti sõnul kuningas Gustav Vasa "väikest Viki nimelist maja Hagundas" (ett litet hus i Hagunda benämnt Vik). Linnust kaitses rüütel Knut Nilsson, piiramine kestis tulemusteta üle aasta. Keskajal oli see üks tugevamaid kindlusi Mälari orus.
1638 päris Viki Bielke abikaasa Rootsi riiginõunik ja Liivimaa kindralkuberner Gustaf Carlsson Horn af Björneborg (Gustaf Horn).
Seejärel läks kinnisasi järeltulijate kaudu Liewenite perekonnale, sealt edasi Essenitele.
1858–1860 toimusid lossis restaureerimistööd arhitekt Fredrik Wilhelm Scholandersi juhtimisel.
1859. aastal sündis linnuses Rootsi keemik Svante Arrhenius, kes pälvis 1903 Nobeli keemiaauhinna.
1923 müüs skandaalse ajakirja Fäderneslandet toimetaja lossikinnistu Uppsala lääni Maanõukogule (Landsting).
Ehitus
Pealinnus kujutab ennast kõrget neljakandilist ristkülikukujulise põhiplaaniga majalinnust, mis on varustatud ka 4 nurgaripptorniga. Linnusel arvatakse olevat olnud kõrgust isegi kuni 9 või 11 korruse jagu. Sealhulgas on kolm võlvitud keldrikorrust, mis on praegugi alles. Ilmselt on pealinnust ümbritsenud ka lisakaitsemüür.
Praegune seisukord
Pea- ehk majalinnusest on säilinud hoonekehand u 6–7 korruse ulatuses. Sealjuures on 3 ülemist korrust keskajaga võrreldes tugevalt ümber ehitatud. Hoone on arhitektuurimälestis ja riikliku kaitse all ning kuulub Uppsala lääni Landstingile (Maanõukogule). Seda kasutatakse erinevate kursuste ja konverentside korralduspaigana. Ülemistel korrustel asub 7 suurt saali. See on üks paremini säilinud keskaegseid linnuseid Rootsis.
Strautiņi
Strautiņi (vanasti ka Ķemeri) on küla (vidējciems) Lätis Alūksne piirkonnas Alsviķi vallas. Küla jääb piirkonna keskusest Alūksnest 11 ja Riiast 197 km kaugusele.
Afanassija (Groševa)
Afanassija (vene keeles Афанасия; kodanikunimega Raissa Petrovna Groševa, vene keeles Раиса Петровна Грошева; sündinud 28. juulil 1939) on õigeusklik vene nunn. 11. septembril 2007 ülendati ta iguumenjaks.
Strautiņi
Külast läheb läbi maantee P34. Strautiņi lähistel paikneb endine Punaarmee raketiväebaas (23. raketiväediviisi 30. polgu 1. divisjon). Strautiņis kasvav Aktani õunapuu on looduskaitse all.
ETBL
ETBL on mitme nime lühend:
Afanassija (Groševa)
Aastatel 1975–2001 teenis ta Pühtitsa kloostris.
Strautiņi
Aastal 2015 oli külas 224 elanikku, aastal 2019 aga 213 elanikku.
Marika Blossfeldt
pisi|Marika Blossfeldt 1991. aastal Kiek in de Kökis pisi|Marika Blossfeldt vahetult enne loengu "Lae keha ja meel värske energiaga arukalt toite valides" andmist 5. oktoobril 2012 Von Krahli akadeemias Marika Blossfeldt (sündinud 1. mail 1958 Tallinnas) on eesti tantsija ja koreograaf.
Tema vanemad kolisid Lääne-Saksamaale, kui Marika oli 1,5-aastane. Ta kasvas üles Düsseldorfi lähedal. Ta õppis aasta aega Rootsis Boråsi Tekstiiliinstituudis disaini, aastatel 1978–1984 Berliini Kunstiülikoolis maalimist, pühendudes paralleelselt kaasaegsele lavatantsule.
Aastal 1980 kolis ta New Yorki, kus ta tegeles moderntantsu ja koreograafiaga, olles lavastaja. Aastal 1983 äratas tähelepanu lavastusega "Mitte müts, vaid juuksed", kus ta kasutas nii slaide, filmi kui ka soolotantse, taustaks Leegajuse regilaulud. Aastatel 1994–1995 õppis ta New Yorgis kundalini jooga õpetajaks.
Aastatel 1994–1997 oli ta New Yorgi eesti päevade peakorraldaja; aastal 1996 korraldas ta New Yorgi La Mama teatris eesti kultuurifestivali.
Aastal 1995 ostis ta Läänemaal Hanila vallas Rame külas Polli talu; aastal 1998 asutas ta MTÜ Polli Talu Loominguline Keskus, kus korraldab rahvusvahelisi seminare ja festivale. Suviti elab ta Eestis, talviti New Yorgis, aeg-ajalt Beaconis.
2009. aastal ilmus temalt kokaraamat "Looduslik toit. Täisväärtuslik elu".
Isiklikku
Võrkpallur Eduard Blossfeldt oli tema onu.
JIM
Jim võib tähendada järgmist:
Metsik lingvistika
"Metsik lingvistika" on eesti kirjaniku ja semiootiku Valdur Mikita 2008. aastal ilmunud esseekogumik, mis käsitleb keele, kirja, kultuuri, looduse ja Eesti identiteedi seoseid.
Arvustaja Berk Vaheri sõnul sarnanes "Metsik lingvistika" Mikita esikteosega "Äparduse rõõm"," kätkedes esimeses osas teoreetilisi esseid ja teises osas isiklikuma sisuga kultuurikogemuslikke imelugusid ehk memoraate, kus taas on raske tabada poeetilise fantaasia lendutõusuhetke argitõikade pinnalt". Mikita vaatleb Eesti nüüdiskultuuri ja selle ajaloolise aluspõhja varjatud seoseid: "Eesti ühiskonnakorraldus on läbinisti etnofuturistlik: arhailine korilussugemetega agraarilm, mille peal lasub infoajastu võimas kontsentraat" (lk 123). Ta väärtustab kultuuri varasemaid vorme ning leiab, et nende nüüdisajal elustamine võiks olla kasulik: "Muistsel inimesel oli vaja teistsugust, sõna maagilisest jõust läbi imbunud enesesuhtlust. Ellu jäid need, kelle sõna maagiline jõud toimis, see hoidis inimest elus piirsituatsioonides. /---/ Tänapäeva ühiskond õpetab inimest maailmaga kohanema, kuid jääb hätta õpetussõnade jagamisel, kuidas kohaneda iseendaga." (lk 41–42)
Tiit Hennoste hinnangul on Mikita teos üks puhtamaid esseistika näiteid Eesti nullindate kirjanduses, selle sisuks on tema määratluse kohaselt "arutlused keelest, kirjast, rahvakultuurist ja mõtlemisest".
Metsik lingvistika
Metsik lingvistika on inimese kodustamata keelevõime. Inimese keelelised võimed on ilmselgelt palju suuremad, kui ta ise usub need olevat. "Keel on see, mis on kirjas raamatus". Keele kaks väljendusvormi – kõne ja kiri – on teineteise suhtes asümmeetrilised. Me ei tea, kus on meie keele piirid, kuid piiridel juhtub just huvitavam.
Igal looduskehal on oma nimi, heli ja akustiline varjukuju. Sellist keelepraktikat võimendavad sünesteetilist päritolu aistingud, mis tekivad vormi akustilisest tajumisest.
Sünesteesia ehk kognitiivne sümbolism – helide tajumine värvidena, vormide tajumine helidena jne. Ilma sellise aluseta ei oleks ilmselt saanud tekkida metafoor ja mõtlemine võrdkujude abil.
Tantsimine oli hea viis omavahel suhelda, kuna see lõi eelduse võõraga samastuda ja üksteist mõista. Tõenäoliselt on mitmete kultuurinähtuste algus just rituaalsetes tantsudes.
Kõige ürgsem keeletaju – animistlik kõnelus kivide, puude, lindude ja loomadega. Sügavaim lingvistiline fenomen.
Kirja tekkest
Vanal ajal oli keel tasakaal inimese ja maailma vahel, samuti maagiline mõtlemise tööriist. Kirja tulekuga muutus keel aja jooksul pelgalt kommunikatsioonivahendiks. Selle tõttu surid välja mitmed keele arhailisemate vormidega seotud kultuurinähtused.
Inimese suhted keelega muutusid keerulisemaks, kuna eelnevale tuli hakata keeles otsima tähendusi ning neid mõtestada, samuti aru saada, milline suhe on tähendusel inimesega.
Kirja levimise kõige otsesem kaasnähe on see, et kultuuripraktika hakkab parasiteerima tähenduse ideel. Analüüsiv inimene elab pidevalt hirmu ja kahtluse seisundis, kuna inimesel pole jõudu kogu tähenduste laviini kontrolli all ja tasakaalus hoida. Iga uus tähendus võib põhjustada süsteemis uue varingu.
Kirja tekkega arenesid kõik märgisüsteemid, kirjast arenes hea maailma kogemise ja salvestamise viis, kirjast sai võimu tööriist (isalt pojale traditsioon asendus kõikjal kirjapandud teksti vastuvaieldamatu tõega).
Raamatu avaldas kirjastus Grenader, kaane kujundas Maite Kotta.
Transpordihaldussüsteem
Transpordihaldussüsteem ehk veohaldustarkvara (TMS) on tarneahela juhtimissüsteemi alamkategooria, mis keskendub kauba transportimisega seotud tegevustele ja võib olla osa ettevõtte ressursside planeerimise (ERP) süsteemist.
TMS on tavaliselt vahelüli ERP- ja laohaldustarkava vahel. Seda tüüpi seadistuse korral töötleb TMS-i planeerimismoodul nii sissetulevaid (hankimisega seotud) kui väljuvaid (müügiga seotud) tellimusi, ning soovitab kasutajale võimalikke marsruute. Kasutaja teeb seejärel pakutud võimalustest kõige optimaalsema valiku ja edastab selle transpordipakkujate analüüsimoodulile. Selle mooduli abil määratakse parim transpordiviis ja kõige kuluefektiivsem vedaja lahendus. Pärast valiku tegemist kasutatakse transpordihanke- ja saadetise jälgimise (ingl. k. track & trace) süsteemi, et veotellimus valitud vedajale esitada.
Tarkvaralitsentsi tüübid
4 enamlevinud TMS tarkavalitsentsi tüüpi on:
Lisaks sellele ühinesid mõned TMS-tarkvara arendajad tarneahela haldamise konsultatsioonifirmadega ja hakkasid pakkuma veotellijatele haldus- ja tarkvarateenuseid allhanke protsessina. Paljud TMS-i arendajad on endiselt sõltumatud, vedaja- ning ERP-neutraalsed. ERP-i arendajad on hakanud täiendama enda transpordihalduse funktsioone, lisades TMS mooduleid enda olemasolevasse rakendusbaasi, tõi SaaS levik kaasa sõltumatute TMS-pakkujate arvu kasvu.
Funktsioonid
Transpordihaldussüsteemide abil juhitakse nelja peamist veohalduse protsessi:
TMS-i funktsioonid hõlmavad järgmist:
Turg
Gartner ennustab, et ülemaailmne transpordihaldussüsteemide turg kasvab 60% 1,3 miljardilt dollarilt 2019. aastal 2,1 miljardile dollarile 2024. aastal.
Santarém (Portugal)
Santarém on linn ja omavalitsusüksus Portugalis Alentejo piirkonnas, Santarémi ringkonna halduskeskus. Linn asub Tejo jõe paremal kaldal, 65 km Portugali pealinnast Lissabonist kirdes.
Santarémi omavalitsusüksuses elas 2011. aastal 61,752 inimest. Omavalitsusüksus jaguneb 18 kihelkonnaks (freguesia). 2012. aasta andmetel elas Santarémi linnas 29 929 inimest.
Linna rajasid 2. sajandil eKr roomlased, kes andsid sellele nime Scalabis. Pärast Rooma riigi hävingut kuulus linn esmalt läänegootidele ja seejärel, alates 8. sajandist, araablastele. Muslimite võimu lõpetas Portugali kuningas Afonso I, kes vallutas linna 15. märtsil 1147. Santarémi rajati kuningapalee ja linnas kogunes keskajal tihti Portugali esinduskogu Cortes.
1755. aasta maavärinas sai Santarém tugevalt kahjustada. Napoleoni sõdade ajal langes linn rüüstamise ohvriks.
Santarémi majandus on tänaseni suuresti sõltuv põllumajandusest ja toiduainetööstusest. Linnas on Portugali kõige suurem ja kõige mitmekesisem gooti stiilis kirikute kompleks.
pisi|left|Santarémi katedraal linna keskväljakul
Tractatus theologico-politicus
thumb|"Tractatus Theologico-Politicus" "Tractatus Theologico-Politicus" ("Teoloogilis-poliitiline traktaat") on Hollandi juudi päritolu filosoofi Baruch Spinoza 1670. aastal ilmunud filosoofiline traktaat teoloogia ja poliitika teemadel, üks varauusaegse filosoofia poleemilisemaid tekste. Traktaat esitas ennetavaid argumente Spinoza hilisema peateose "Eetika" kaitseks, mis ilmus 1677 ja millele Spinoza arvas saavat osaks karmi kriitika.
Ilan Ramon
Ilan Ramon (Heebrea: אילן רמון, sündinud Ilan Wolferman; 20. juuni 1954 – 1. veebruar 2003) oli Iisraeli hävituslendur ja NASA esimene iisraellasest astronaut. Ta oli ka esimene iisraellane kosmoses.
Tractatus theologico-politicus
Avaldamine
Traktaat avaldati anonüümselt 1670. aastal, selle kirjastas Jan Rieuwertsz Amsterdamis. Et kaitsta autorit ja kirjastajat tagakiusamise eest, oli tiitellehel väljaandmiskohana kirjas Hamburg ja kirjastajana Henricus Kunraht. Tekst oli uusladina keeles, mitte igapäevases hollandi keeles, et vältida Hollandi ilmalike võimude tsensuuri.
Ilan Ramon
7. juunil 1981 osales Ramon operatsioonis "Opera", olles operatsiooni noorim liige, kui Iisraeli F-16A hävituslennukid lendasid Bagdadi kohale ja pommitasid Iraagi tuumareaktorit Osiraq, kui Iisrael kartis, et Iraak kavatseb reaktorit kasutada tuumarelvade tootmiseks.
Ramon osales ühel missioonil, mis oli kosmosesüstiku Columbia viimane missioon. Ta hukkus koos ülejäänud meeskonnaga, kui süstik atmosfääri sisenemisel purunes.
Lauri Mäesepp
Lauri Mäesepp (sündinud 29. mail 1992 Rakveres) on eesti näitleja.
Ta lõpetas 2011. aastal Rakvere Gümnaasiumi ja 2015. aastal Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia teatrikunsti X lennu näitleja erialal.
Ta asutas koos kursusekaaslastega 2014. aastal teatri Must Kast.
Ta töötas aastatel 2014–2019 Endla Teatris näitlejana. 2020. aasta sügisest töötab ta Meremäe Koolis kehalise kasvatuse ja muusikaõpetajana.
Soans
Soans on perekonnanimi.
Vene Haridus- ja Heategevusühingute Liit Eestis
Vene Haridus- ja Heategevusühingute Liit Eestis (varasema nimega Slaavi Haridus- ja Heategevusühingute Liit Eestis) on Eesti venelaste organisatsioone ühendav katusorganisatsioon. Liidu peakontor asub Tallinnas aadressil Mere puiestee 5. Liidu juhatuse esimees oli Nikolai Solovei.
Tänapäevane liit asutati 11. märtsil 1998 nime all Slaavi Haridus- ja Heategevusühingute Liit Eestis, mis hiljem nimetati ümber Vene Haridus- ja Heategevusühingute Liiduks Eestis.
The Numbers Gang
The Numbers Gang ('numbrite jõuk') on Lõuna-Aafrika Vabariigis tegutsev vanglajõuk, mis on kurikuulus üle maailma.
Jõuk on peamiselt tuntud oma tegevuse pärast Lääne-Kapimaa Pollsmoori vanglas, kuid tõenäoliselt kontrollivad nad suuremat osa LAVi vanglatest.
Oleh Blohhin
pisi| Oleh Blohhin (ukraina keeles Олег Блохін; sündinud 5. novembril 1952 Kiievis) on Ukraina jalgpallitreener, poliitik ja endine jalgpallur (ründaja).
Jalgpallurikarjäär
Ta mängis aastatel 1972–1988 Nõukogude Liidu jalgpallikoondises 112 mängu ja lõi 42 väravat. Nõukogude Liidu koondises löödud väravate rekord jäigi tema nimele. 1972. ja 1976. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril võitis ta Nõukogude Liidu võistkonnaga pronksmedali.
Aastatel 1969–1988 mängis ta Kiievi Dinamos 432 mängu ja lõi 211 väravat. Dinamoga tuli ta kaheksa korda NSV Liidu meistriks, võitis 1975. ja 1986. aastal UEFA karikavõitjate karika ning 1975. aastal Euroopa superkarika.
Ta oli esimene Nõukogude Liidu jalgpallur, kes välismaa klubiga lepingu sõlmis. Aastatel 1988–1989 mängis ta Austria klubis Steyri Vorwärts ja 1989–1990 Küprose klubis Limassoli Aris.
Aastal 1975 valiti ta Euroopa aasta jalgpalluriks.
Treenerikarjäär
Pärast sportlaskarjääri lõpetamist asus Blohhin tööle treenerina. Aastatel 2003–2007 ja 2011–2012 oli ta Ukraina jalgpallikoondise peatreener.
Ta on olnud järgmiste klubide peatreener:
Poliitikukarjäär
Aastal 1998 valiti Blohhin Ukraina Ülemraada liikmeks. Ta valiti tagasi ka 2002. aastal. Alates oktoobrist 2002 on ta Ukraina Ühendatud Sotsiaaldemokraatliku Partei liige.
Isiklikku
Oleh Blohhini isa oli venelane ja ema ukrainlane.
Oleh Blohhin oli abielus iluvõimleja Irõna Derjuginaga, kellega tal on tütar. Teise abikaasa Angelaga on tal kaks tütart.
Lauris Dārziņš
pisi|Lauris Dārziņš (2008) Lauris Dārziņš (sündinud 28. jaanuaril 1985 Riias) on Läti jäähokimängija, kes mängib KHL-i klubi Riia Dinamo ründajana vasakäärel. Ta on klubi meeskonna kapten.
2003. aastal valiti ta NHL-i draft'is Nashville Predatorsi poolt 268. valikuna. Hooaegadel 2004–05 ja 2005–06 mängis ta Western Hockey League'i (WHL) klubis Kelowna Rockets. Hooajal 2004–05 tuli ta klubiga WHL-i meistriks.
Pärast kahte hooaega Rocketsis suundus ta Euroopasse ja liitus hooajal 2006–07 Soome kõrgliiga klubiga Tampere Ilves. Hooaja teise poole mängis ta Tšehhi kõrgliiga klubis Vsetín. Järgmise hooaja mängis ta Valgevene kõrgliiga klubis Homel. Sel hooajal lõi ta 32 mänguga 17 väravat, pälvides sellega tähelepanu Ida-Euroopa suurliigade seas.
Alates hooajast 2008–09 on ta mänginud KHL-i klubides. Riia Dinamos on mängis ta juba aastatel 2008–2011. Hooajad 2011–12 ja 2012–13 mängis ta Kaasani AK Barsis ning hooaja 2013–14 esimese poole Tšeljabinski Traktoris. Alates 2014. aasta jaanuarist kuulub ta taas Riia Dinamo ridadesse.
Aastatel 2011, 2019 ja 2020 on ta valitud KHL-i tähtede mängule.
Ta on alates 2002. aastast kuulunud regulaarselt Läti jäähokikoondisse. Lätit on ta koondises esindanud kaheksatel maailmameistrivõistlustel ning 2010. ja 2014. aasta taliolümpiamängudel. 2014. aasta olümpiaturniiril oli ta nelja väravaga Läti koondise suurim väravakütt.
Niello
pisi|Bütsantsi kuldsõrmus niellopealdisega "Issand, hoia Leontiust, patriitsi ja Jumalast kaitstud keiserliku [[Opsikioni provintsi krahvi", u 1000 m.a.j]] pisi|400x400px|Pühend[[diptühhon, millel on kujutatud Kristuse sündimine ja kuningate kummardamine. Hõbe ja niello, kullatud pronksist raam, Pariis, u 1500, Cloistersi muuseum]] Niello on emailimist meenutav tehnika metallesemete kaunistamiseks. Niellotehnikas täidetakse metallesemete pinnale graveeritud mustrid vedela musta niellomassiga - suhteliselt madala sulamistemperatuuriga metallisulamiga, mis koosneb hõbedast, pliist, vasest, väävlist ja booraksist.
Etümoloogia
Nimetus tuleneb niellomassi kohta kasutatud ladinakeelsest sõnast nigellum, nigello või neelo, mis keskaja ladina keeles tähendas musta. Kuigi ajalooliselt oli niello enim levinud Euroopas, oli meetod tuntud ka mitmel pool Aasias ja Lähis-Idas.
Kasutamine
Niellot kasutati väga erisuguste esemete kaunistamiseks, nagu mõõkade ja nugade käepidemed, karikad, taldrikud, hobuseriistade metallosad, ehted nagu käevõrud, sõrmused, ripatsid, ja rõivadetailid nagu rihmakeeled, pandlad, kukruraamid ja nööbid. Samuti kasutati niellot kirjatähtede täitmiseks metalli graveeritud pealiskirjades. Kaunistustes konkureeris niello emailiga, millel on palju rohkem värvi, ning lõpuks tõrjus email enamikus Euroopas niello välja.
Suuremate pindade katmiseks võib niellot kasutada koos teiste metallehistöö tehnikatega. Metallisüvendit, millesse niello valatakse, sageli karestatakse, et kaks materjali omavahel paremini haakuksid. Paljudel juhtudel, eriti maaleidude puhul, millest niello on hävinud, reedab karestatud pind metallil, et seal on niellotehnikat kasutatud.
Pronksiaeg
pisi|Detail pronksist "Lõvi jahipistodast". Niello, kuld ja hõbe. Kuninglik matmispaik Haua ring A, [[Mükeene, u. 1550 e.m.a]] pisi|Detail Hilis-Rooma hõbetatud pandlast. [[Gallia, u 400 m.a.j]]
Renessanss-niello
pisi|Itaalia ripats, 1450–1500
Venemaa
pisi|Karp, Moskva, c. 1780
Islami maailmas
pisi|[[Sassaniidide riik|Sassaniidi kauss niello triipudega tiigril ja marjadel. 6. või 7. sajand]] pisi|"Baptistère de Saint-Louis", detail u 1300
Koostisosad ja tehnika
pisi|400x400px|7. sajandi anglosaksi kuldpannal diskreetse niellotehnikas põimingornamendiga, [[Sutton Hoo laevamatus]] Kaasaegsete teaduslike analüüside teel on avastatud mitmeid veidi erinevaid retsepte; osasid on mainitud ajaloolisites ürikutes. Varajastel perioodidel tundub, et nielllo oli valmistatud valitud põhimaterjali sufiidi baasil, isegi kui see oli kuld (mida oli raskem käsitleda). Vasksulfiidist niellot ja hõbesulfiidist niellot on leitud ainult Rooma esemetel. Hiljem kasutati mitmete metallide sulameid; Plinius kirjeldab segatud sulfiidide retsepte hõbeda ja vasega, kuid tundub, et sellised sulamid olid väga palju ajast ees, kuna selliseid segusid pole tuvastatud analüüsides eelkeskaegseid esemeid. Enamik Bütsantsi- ja varakeskaegseid analüüsitud esemeid on hõbeda-vasepõhised, samas hõbeda-vase-pliiga valmistatud nielloesemed ilmusid alates umbes 11. sajandi keskpaigast.
"Mappae clavicula! umbes 9. sajandist, Theophilus Presbyter (1070–1125) ja Benvenuto Cellini (1500–1571) annavad üksikasjalikke kirjeldusi hõbe-vase-pliisegude valmistamiseks, segudes erinevad veidi koostisosade suhted; Cellini näiteks kasutas segudes rohkem pliid.
Tüüpiliste koostisosadena on kirjeldatud: "väävel mitme metalli koostisosadega ja booraks"; "vask, hõbe, plii, millele oli lisati väävlit kui metall oli sulakujul ... lõpptulemus viimistleti (harjati) booraksilahusega...".
Kuigi mõned tekstid mainivad sulatusahjude kasutamist niello sulatamisel, tundub samas, et osad meistrid kasutasid sulatamiseks lihtsalt lahtist tuld. Vajalikud temperatuurid varieeruvad olenevalt segust; üldiselt hõbe-vase-pliisegusid on lihtsam kasutada. Kõikidel segudel on pärast töö lõpetamist ühesugune must välimus.
Geostatsionaarne orbiit
pisi|Geostatsionaarse orbiidi ülalt vaade. Vaatlejale Maa pinnal tundub, et satelliit on taevas liikumatu ühes kindlas punktis pisi|Geostatsionaarse orbiidi külgvaade pisi|5 × 6-kraadine vaade osast geostatsionaarsest vööst, kus on näha geostatsionaarseid satelliite. Need, mille inklinatsioon on 0 kraadi, moodustavad diagonaalse vöö pildil. Mõned objektid väikeste inklinatsioonidega on näha sellest diagonaalist üleval. Näha on ka see, kuidas satelliidid on ühes asendis, samal ajal kui tähtede asukohad muutuvad eri piltidel Maa pöörlemise tõttu
Geostatsionaarne orbiit, geostatsionaarne Maa orbiit või geosünkroonne ekvatoriaalne orbiit (GEO) on ringikujuline orbiit 35 786 kilomeetri kõrgusel, mis asetseb Maa ekvaatori kohal (0° laiuskraad), on kohakuti Maa pöörlemise suunaga ning mille ekstsentrilisus on ligidal nullile. Objektil, mis on sellisel orbiidil, on orbitaalne periood võrdne Maa pöörlemise perioodiga (üks ööpäev) ja seetõttu tundub Maal olevatele vaatlejatele satelliit kindlas taevapunktis statsionaarselt olevana.
Kommunikatsioonisatelliidid ja ilmasatelliidid omavad tihti geostatsionaarseid orbiite, kuna satelliidi antennid, mis nendega suhtlevad, ei pea neid jälgima. Seetõttu on neid võimalik jälgida kogu aeg ning antenne saab suunata täpselt ühele kindlale positsioonile. Seda omadust kasutades on võimalik teha teaduseksperimente, näiteks ookeani värvi mõõtvad satelliidid (sh Geostationary Ocean Color Imager ehk GOCI), mida saab opereerida geostatsionaarsel orbiidil nii, et on võimalik jälgida väga väikseid muutusi ookeani keskkondades. Geostatsionaarne orbiit on üks alaliike geosünkroonsest orbiidist.
Idee geosünkroonse satelliidi kasutamiseks sides tõi esimesena välja 1928. aastal Herman Potočnik. Esimene geostatsionaarse orbiidi kirjeldus populaarteaduslikus kirjanduses oli George O. Smith raamatus "Venus Equilateral", kus ei mindud veel väga detailidesse. Briti ulmekirjanik Arthur C. Clarke kirjutas geostatsionaarsetest orbiitidest põhjalikumalt 1945. aasta Wireless Worldi ajakirja väljaandes "Extra-Terrestial Relays – Can Rocket Stations Give Worldwide Radio Coverage?". Raamatu sissejuhatuses avaldas Clarke tunnustust ka George O. Smithi raamatule "The Complete Venus Equilateral". Clarke'i poolt esimesena kirjeldatud kasulikku kommunikatsiooni eesmärgil loodud orbiiti satelliitidele, tuntakse ka Clarke'i orbiidi nime all. Sarnaselt on ka defineeritud Clarke'i vöö, mis on piirkond kosmoses, 35 786 kilomeetri kõrgusel Maa keskmisest merepinna tasemest ja asub samal ajal ekvaatori tasandil, kus geostatsionaarsete orbiitide lähedased orbiidid on võimalikud. Clarke'i orbiit on umbes 265 000 km pikk.
Praktilised kasutusalad
Ülemaailmset satelliitide võrgustikku, mis koosneb meteoroloogistest satelliitidest ja mis asuvad geostatsionaarsel orbiidil, kasutatakse, et edastada nähtavas ja infrapunases piirkonnas tehtud pilte Maa pinnast ja atmosfäärist. Need satelliitide süsteemid on järgmised:
Kasutades päikesepurje on teoreetiliselt võimalik orbiiti säilitada nii kaua kuni elektroonika radiatsiooni tõttu enam ei tööta. Seda ideed ei ole siiani rakendatud, kuid see idee on väga lootustandev.
Orbiidi stabiilsus
Geostatsionaarne orbiit on saavutatav ainult kõrgustel, mis on väga lähedased 35 786 km-ile, ning orbiitidel, mis on täpselt ekvaatori kohal. Sellel orbiidil on objektide kiirused 3,07 km/s ning orbiidi periood on 1436 minutit, mis on peaaegu täpselt võrdne ühe ööpäevaga ning võrdne 23,934461223 tunniga. See tagab, et satelliit on kooskõlas Maa pöörlemise perioodiga ning on Maalt vaadates statsionaarse jalajäljega. Kõik geostatsionaarsed satelliidid asuvad sellel ringil.
Kombinatsioon Kuu gravitatsioonist, Päikese gravitatsioonist ja Maa ellipsoididilisest kujust tähendab, et igal geostatsionaarsel objektil hakkab orbiidi tasand pretsesseerima. Selle pretsessiooni periood on umbes 53 aastat ning algne inklinatsiooni gradient, mis on umbes 0,85 kraadi aastas, viib selleni, et umbes 26,5 aasta järel on maksimaalne inklinatsioon 15 kraadi. Et seda orbitaalset häiritust korrigeerida on vajalikud regulaarsed orbitaalsed manöövrid, mille jaoks on satelliidile vaja anda aasta jooksul umbes 50 m/s suurune delta-v. Delta-v on kiirus, mida on vaja objektile anda, et orbiidi manöövrit teha.
Teine efekt, millega tuleb arvestada, on pikkuskraadide nihe, mida põhjustab Maa asümmeetrilisus, ehk teisisõnu on ekvaatori kuju vähesel määral elliptiline. Seetõttu on geostatsionaarsel orbiidil kaks stabiilset tasakaalupunkti, mis on 75,3°E ja 104,7°W, ning kaks mittestabiilset tasakaalupunkti, mis on 165,3°E ja 14,7°W. Suvaline geostatsionaarne objekt, mis asub nende kahe tasakaalupunkti vahel kiireneb aeglaselt stabiilsete tasakaalupunktide poole. Tulemuseks hakkab objekt perioodiliselt tasakaalupunkti ümber liikuma. Selle efekti korrigeerimiseks on vajalikud kontrollimanöövrid, mis vajavad kuni 2 m/s delta-v suurust mõjutust satelliidile. Vajaliku delta-v hulk sõltub ka soovitavast pikkuskraadist.
Austraalia Liberaalne Partei
Austraalia Liberaalne Partei (Liberal Party of Australia) on Austraalia paremtsentristlik erakond, mis on koos Austraalia Tööparteiga üks kahest Austraalia suuremast erakonnast. Erakond on asutatud 1944. aastal Ühendatud Austraalia Partei järglasena ning see on Austraalia ajaloo edukamaid erakondi.
Demineerimine
pisi|Vene pommide [[FAB-500 ja FAB-250 eemaldamine Tšernihivi staadionilt Ukrainas 2022. aasta kevadel]] Demineerimine tähendab lõhkekehade avastamist mingilt maismaa- või veealalt ning nende eemaldamist, hävitamist või kahjutustamist. Veealalt miinide avastamist nimetatakse miinide traalimiseks.
Austraalia Liberaalne Partei
Liberaalne Partei on föderaalne erakond, millel on autonoomsed harud kõigis Austraalia osariikides ja Austraalia pealinna alal. Põhjaterritooriumil on erakonna filiaaliks Country Liberal Party. Novembris 2022 oli Liberaalne Partei valitsuses Uus-Lõuna-Walesis ja Tasmaanias ning ülejäänud osariikides ja mõlemal territooriumil oli see opositsioonis.
Liberaalne Partei moodustab koos Austraalia Rahvusparteiga koalitsiooni. Föderaalselt on Liberaalne Partei ja selle eelkäijad olnud koalitsiooni osa alates 1920. aastatest. Partei varasemad juhid Robert Menzies ja John Howard on olnud pikka aega Austraalia peaministrid (sh Menzies 18 aastaga ajaloo staažikaim).
Geostatsionaarne orbiit
Orbiidi stabiilsus
Kui satelliitidele ei viida Maa pealt kütust juurde või kui ei kasutata taastuvaid jõuallikaid, siis seab orbiidi stabiilsus kütuse tarbimise tõttu limiidi satelliidi eluajale sellel kindlal orbiidil.
Kommunikatsioonid
Geostatsionaarsetel orbiitidel asuvad satelliidid on küllalt kaugel Maast, et tekitada märkimisväärne ajavahe signaali saatmise ja vastuvõtmise vahel. Umbes veerand sekundit läheb selleks, et üks Maal asuv saatja saadaks signaali satelliidile ja saaks vastuse maajaamalt. Ehk siis suhtluseks kahe maajaama vahel läheb pool sekundit aega.
Maajaamadele, mis on laiuskraadidel φ = ±45° satelliidi meridiaanist saab signaali liikumist Maalt satelliidile ja tagasi arvutada kasutades koosinusteoreemi. Selle jaoks peab olema antud geostatsionaarse orbiidi raadius r, Maa raadius R ning valguse kiirus c. Selle valemi saab välja kirjutada kui
See ajavahe tekitab probleeme süsteemides, kus on tähtis latentsus näiteks kommunikatsioonis.
Geostatsionaarsed satelliidid on täpselt ekvaatori kohal ja paistavad seetõttu madalamad, mida kaugemale põhja või lõunasse liikuda. Mida absoluutväärtuses suurem on laiuskraad, seda raskem on satelliidiga kommunikatsioone hoida. Seda põhjustab atmosfääris lainete murdumine, Maa soojuslik kiirgus, vaatevälja piiravad objektid (näiteks puud ja kõrgemad hooned) ning signaali peegeldused ligidal olevatest ehitistest või maalt. Alates 81° laiuskraadist ei ole võimalik enam geostatsionaarseid satelliite näha, sest nad vajuvad horisondi alla. Seetõttu ei saa ka geostatsionaarseid satelliite polaaraladel üldse kasutada.
Satelliitide orbiidil paiknemine
Kõik satelliidid geostatsionaarsel orbiidil peavad asuma ühel ringil ekvaatori kohal. Kuna satelliitide kommunikatsioon ei tohi omavahel interfereeruda operatsioonide käigus, siis on sellel orbiidil piiratud arv "kohti", sest kommunikatsiooniks sobivad raadiosagedused on limiteeritud. Piirangute tõttu tekib ka konflikte riikide vahel, kes tahavad sarnaseid kohti orbiidil (probleemiks riikidel, mis asuvad samadel pikkuskraadidel, aga erinevatel laiuskraadidel) ning tahavad jaotada satelliitide sagedusi. Sageduste jaotamiste ja nendega seotud probleemidega tegeleb Rahvusvaheline Telekommunikatsiooni Liit.
1976. aasta Bogota deklaratsioonis proovisid kaheksa riiki ekvaatoril kuulutada nende kohal oleva kosmoseala enda territooriumiks, kuid sellega ei oldud rahul teiste riikide poolt. Nüüdseks tegeleb taoliste teemade lahendamisega Rahvusvaheline Telekommunikatsiooni Liit.
Geostatsionaarse kõrguse tuletus
Igal ringikujulisel orbiidil on vajalik kesktõmbe jõud (Fc). See jõud on Maa orbiidil antud Maa gravitatsiooni poolt ja tähistatakse (Fg)-ga. Et arvutada geostatsionaarse orbiidi kõrgust on vaja kõigepealt kirja panna seos:
Seejärel asendame valemis kiirenduse Maa gravitatsioonilise konstandiga:
Siin tuleb tähele panna, et mass 'm' on nii vasakul kui ka paremal pool avaldises.See tähendab, et kõrguse arvutamine lihtsustub selle punkti leidmisele, kus kesktõmbekiirendus on võrdne gravitatsiooni poolt tekitatava kiirenduse 'g'-ga.
Kesktõmbekiirenduse magnituud on antud järgmise valemiga:
Reola kultuurimaja
Reola kultuurimaja on kultuurimaja Tartu maakonnas Kambja vallas Reola külas. Asutuse eesotsas on omavalitsuse kultuurijuht Andri Viinalass.
Geostatsionaarne orbiit
Geostatsionaarse kõrguse tuletus
kus ω on nurkkiirus ning r on orbiidi raadius mõõdetuna Maa massikeskmest.
Reola kultuurimaja
Asutus asutati 1966.
Eleonora
Eleonora on naisenimi.
Geostatsionaarne orbiit
Geostatsionaarse kõrguse tuletus
Gravitatsiooni poolt tekitatud kiirenduse magnituud on antud järgmise valemiga:
Eleonora
2022. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 428. naisenimi. 1. jaanuari 2022 seisuga oli Eestis eesnimi Eleonora 277 naisel.
Geostatsionaarne orbiit
Geostatsionaarse kõrguse tuletus
kus M on Maa mass, 5,9736 × 1024 kg, ning G on gravitatsiooniline konstant 6,67428 ± 0,00067 × 10−11 m3 kg−1 s−2.
Kahe võrduse kokku panemisel saame järgmise avaldise: