cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Roy Strider
Tegevus aktivistina
2011. aastal avaldas Hiina Rahvavabariik peale Tema Pühaduse dalai-laama Eesti-visiiti ajalehes Postimees. Tiibeti Keskadministratsioon avaldas Postimehe vahel vastukäiguna Tiibeti Keskadministratsiooni ametliku ajalehe (Voice of Tibet). Roy Strider oli Postimehe vahel ilmunud dalai-laama administratsiooni ajalehe peatoimetaja.
2012. aastal esitles Tema Pühadus dalai-laama Indias Dharamsalas tuhandetele teda tervitama kogunenud inimestele Roy Strideri raamatut, mille Strider oli pühendanud Mongoolia pikaajaliste traditsioonidega vaimse juhi bogdogeeni 9. taassünnile, kõrgele Tiibeti laamale Tema Eminents IX Khalkha Jetsun Dhampale, kelle olemasolu Nõukogude Liidu diktatuuri tõttu pikka aega salajas hoiti. Strider viibis Indias Eesti esindajana Dharamsalas 16.-18. novembrini toimunud Erakorralisel Rahvusvahelisel Tiibeti Toetusrühmade Konverentsil. 43 riigiga esindatud erakorraline kriisikohtumine keskendus järsult halvenenud olukorrale ja vapustustele Tiibetis, kus okupatsioonist ja genotsiidist tingitud meeleheitliku protestina oli end viimasel ajal elavana põlema süüdanud juba vähemalt 76 tiibetlast, neist 62 surid. Kõik end süüdanud tiibetlased olid põledes nõudnud vabadust ja alates 1959. aastast Indias eksiilis elava dalai-laama tagasipöördumise võimaldamist Tiibetisse.
2018. aastal viibis Strider Riigikogu ametliku delegatsiooniga taas Dharamsalas ning kohtus kogu Tiibeti võimuladvikuga, alates presidendist, parlamendispiikrist, parlamendi liikmetest kuni usujuhi dalai-laamani välja.
2019. aastal kirjutas ajaleht Õhtuleht, et Roy Strider algatas ja koordineeris 2016. aasta sügisel Läänemerel Saaremaast paarikümne meremiili kaugusel laevahukus uppunud, Stockholmist Lätti seilanud võistluspurjejahi otsinguid. Otsingute tulemusel õnnestus lätlasest omanikule kuulunud uppunud alus 52 meetri sügavuselt leida ja pinnale tõsta. Jaht renoveeriti sõidukõlbulikuks ning nimetati ajalehe andmetel omaniku poolt ümber uue nimega Roy.
Tegevus poliitikuna
Strider on Tartu linnavolikogu keskkonnakomisjoni liige.
Strider oli (Raul Sillastena) erakonna Tuleviku Eesti Erakond liige, juhatuse liige ja peasekretär.
Strider on muuhulgas uurinud enesesüütamiste lainet Hiina Rahvavabariigi poolt okupeeritud Tiibetis ja osalenud Euroopa Parlamendi konverentsidel ning seminaridel kutsutud kõneleja ja kutsutud põhikõnelejana,   samuti pidanud Euroopa Parlamendis ettekandeid Pakistani eriterritooriumi Gilgit-Baltistani probleemidest.
Roy Strider kandideeris 2019. aasta Riigikogu valimistel Haabersti, Kristiine ja Põhja-Tallinna valimisringkonnas. Ta kandideeris sotsiaaldemokraatide nimekirjas, kuid ei ole erakonna liige. 2019. aasta Riigikogu valimistel kandideerides märkis ta oma elukutseks "kirjanik". Oma programmis lubas ta kujundada Eesti ökoriigiks ja seista õigluse ja võrdsuse eest ühiskonnas. Enne valimisi moodustas ta koos poliitikutega 9 erinevast parteist sümboolse Eesti Ökoriigi varivalitsuse. Valimistel kogus ta 222 häält ja ei osutunud valituks.
Publitsistlik tegevus
Ajalehe Postimees, Eesti Päevaleht ja väljaande Tibet Sun kolumnist, Tiibeti Keskadministratsiooni väljaande Tiibeti Hääl peatoimetaja, avaldanud arvukalt artikleid Eesti Päevalehes, Delfis, Maalehes jpt. Raamatute "Himaalaja jutud", "Minu Mongoolia", "Mongoolia memuaarid. Tiibeti koertega kullaotsijate jälil" autor. 2010. aastal ilmus artiklikogumik "Punane ja must".
Aastast 2007 on ta ajakirjanduses sõna võtnud globaliseerumise, geneetiliselt muundatud organismide, "ühiskonna pornostumise", ülemäärase tarbimise ja liikluskultuurituse vastu ning hoiatanud inflatsiooni tagajärgede ja Kaitsepolitsei eest. Ta on end nimetanud libertaarsotsialistiks.
Richard Sisask
Richard Sisask (11. november 1909 Taheva vald, Võrumaa – 10. mai 1980 Tartu) oli eesti luterlik vaimulik.
Isiklikku
Tema poeg on tõlkija, proosakirjanik ja luuletaja Agu Sisask.
Roy Strider
Publitsistlik tegevus
Endla teatris on etendatud tema näidendit "Mässajad" Andres Noormetsa lavastuses. Eesti Rahvusringhääling on lavastanud 2012. aastal ka Strideri samanimelise viieosalise kuuldemängu
Isiklikku
Pärast Nepalist naasmist juunis 2008 elab Roy Strider Lõuna-Eestis ja tegeleb talumajapidamise renoveerimisega.
2016. aastal kirjutas ajakiri Kroonika, et Strider elab Eestis koos Indias ja Tiibetis tuntud tiibetlannast modelliga, Miss Tiibet 2007 Tenzin Dolmaga. Strider lükkas samas artiklis avaldatud suhtespekulatsioonid ümber.
Nimevaidlus
Juba 30 aastat nimekuju Roy Strider kasutanud Strideril ei õnnestunud kuni 2019. aastani ametlikult tegelikus kasutuses juurdunud isikunime muuta. Ühe peapõhjusena tõi Siseministeerium esile, et nimi Strider algab kolme kaashäälikuga. Siseministeeriumi selgituste kohaselt ei ole nimi eesti keele kirjaviisis ning selle võiks võtta vaid juhul, kui see oleks nimesoovija suguvõsas varem esinenud. Strideri hinnangul tähendas olukord, kus ta esineb plakatitel nimega Roy Strider, mille all teda tuntakse laialdaselt, valimisnimekirjas on aga nimi Raul Sillaste, mida ei tunta, et siseministeerium ajab temaga kiusu: "See on tobe ja totter olukord ja minu meelest lihtsalt nõmedus ja absurd. Siseministeerium sunnib mind olema isik, kes ma üldsuse jaoks ei ole." Nimevaidluse tulemusena sai kirjanik Roy Strider Riigikogu valimistel kandideerida oma avalikkusele tuntud nimega.
Sugarlandi ekspress
"Sugarlandi ekspress" on 1974. aasta Ameerika Ühendriikide film.
Filmi lavastas Steven Spielberg, peaosades Goldie Hawn, Ben Johnson ja William Atherton.
Gattšina palee
pisi|300px|Gattšina palee (2014) pisi|Gattšina palee 18. sajandi akvarellil pisi|Arsenali galerii Gattšina palees ([[Eduard Hau, 1880)]] Gattšina palee ehk Suur Gattšina palee (vene keeles Большой Гатчинский дворец) on Leningradi oblastis Gattšinas asuv klassitsistlik palee. Koos Prioratski lossi ja lossipargiga moodustab see Gattšina parkmuuseumi.
Hosby (Vormsi)
Hosby  (`huusbi, rootsi `huusbü, kohalikus pruugis Hosbe (`huusbe), varem Hosbi) on küla Vormsi vallas Lääne maakonnas.
Gattšina palee
Palee lasi rajada keisrinna Katariina II soosik krahv Grigori Orlov, kes sai need maavaldused kingituseks keisrinnalt endalt. Palee projekteeris itaalia arhitekt Antonio Rinaldi ning töid alustati 30. mail 1766. Ehitustööd lõppesid 1781. aastal.
Hosby (Vormsi)
Küla tekkis pärast Eesti iseseisvumist. Rootsi kohanimedes tähendab liigisõna by küla. Nime algusosa on saksa keelest laenatud sõna hov (omastav hovs), mis tähistab mõisa. Algusosa viitab siin Söderbi mõisale, mille maadele uus küla moodustati. Küla kaguots kannab nime Obholmen (Upholmi).
Külla jääb osa Vormsi maastikukaitsealast.
Gattšina palee
Krahv Orlov suri 1783. aastal ja Katariina II ostis lossi tema pärijatelt, et kinkida see oma pojale, tulevasele Venemaa keisrile Paul I-le.
Pärast Paul I surma sai Gattšina palee omanikuks Pauli teine abikaasa Maria Fjodorovna. Viimase testamendi järgi läks loss Nikolai I ja tema meessoost järeltulijate valdusse.
Nikolai I valitsemise ajal, alates 1844 kujundati palee palju ümber ja see omandas tänapäevase ilme. Lossi ümberehitustööde eest vastutas vene arhitekt Roman Kuzmin, kes alates 1841 oli keiserliku õukonna ministeeriumi peaarhitekt. Peamised tööd toimusid hoone tiibades, mis täielikult ümber ehitati. Neisse lisati keldrikorrus, esimene ja kolmas korrus muudeti kõrgemaks ning nende vahele lisati teine korrus, mida käsitleti poolkorrusena. Nii suurenes hoone tiibade kõrgus neid ühendava galerii kõrguseni. Galerii lakkas visuaalselt domineerimast tiibade üle ja sellepärast lisati seda ümbritsevatele tornidele veel üks korrus. Hoone järgmised omanikud enam suuri ümberehitustöid ei teinud ja piirdusid hooldustöödega.
1. augustil 1851 paigaldati lossiesisele väljakule Paul I mälestusmärk.
Pärast Aleksander III troonileasumist sai Gattšina palee keisri perekonna peamiseks suveresidentsiks.
Pärast 1917. aasta Veebruarirevolutsiooni, kui Nikolai II loobus troonist ja andis võimu üle Ajutisele Valitsusele, läks tema valduses olev Gattšina palee üle Ajutisele Valitsusele. Viimase otsusega kõik tsaariperekonnale kuulunud mõisad natsionaliseeriti ja muudeti muuseumideks. Gattšina palee muuseum avati külastajatele 19. mail 1918.
Pärast maailmasõda ei kavatsetud lossi restaureerida, sest seda ei peetud kasumlikuks. Hoone küll taastati, kuid mitte esialgsel kujul. Silmas peeti seda, et hoonet saaks kasutada. Aastail 1950–1959 asus hoones sõjaväeakadeemia, seejärel instituut Elektronstandart. Hoone kagutiib jäi endiselt katuseta, mis kahjustas sealset marmortreppi ja hiina galeriid. 1960 arvati hoone arhitektuurimälestiste hulgast välja.
Esimese restaureerimistööde plaani koostas 1961–1963 arhitekt Mihhail Plotnikov. Algas arhiivimaterjalide otsimine. Projekt nägi ette 1890. aasta interjööri taastamise, kuid mitte muuseumi, vaid Elektronstandarti vajadusteks. Siiski ei hakatud projekti rakendama enne seda, kui Elektronstandart oli hoone vabastanud. Pärast seda arvati hoone taas arhitektuurimälestiste sekka.
Restaureerimistöid alustati alles 1976. aastal, esimesed paraadsaalid avati külastajatele 1985. aastal.
Restaureerimistööd kestavad tänapäevani. Selleks ettenähtud raha oli sageli väga vähe. 2006. aastal suurendati aga palee eelarvet oluliselt. Esialgu oli kavas lõpetada tööd 2012. aastal, aga majanduskriisi ajal vähendati jälle eelarvet ja tööde tähtaeg nihkus kaugemale.
Sündinud 5. mail
''Siin loetletakse 5. mail sündinud tuntud inimesi ja loomi.
Enonkoski Pyrintö
Enonkoski Pyrintö ehk EnPy (Enonkosken Pyrintö) on 1919. aastal asutatud Soome võrkpalliklubi, mis hooajal 2009–2010 mängib riigi esiliigas. Klubi koduvald on 1600 elanikuga Enonkoski vald 30 km kaugusel Savonlinnast.
P. L. Travers
thumb|P. L. Travers (siis veel Helen Lyndon Goffi nime all) [[Shakespeare'i näidendis "Suveöö unenägu" Titania rollis (umbes 1924)]] Pamela Lyndon Travers (kodanikunimega Helen Lyndon Goff; 9. august 1899 Queensland, Maryborough – 23. aprill 1996 London) oli Austraalia päritolu inglise kirjanik, Mary Poppinsi tegelaskuju looja.
Traversi luuletusi hakati avaldama juba siis, kui autor ise oli teismeline. Seejärel esines ta näitlejana Austraalias ja Uus-Meremaal ringreisidel Shakespeare'i teoseid mängivas näitetrupis.
1924. aastal naasis ta Inglismaale ja pühendus kirjanduslikule tegevusele varjunime P.L. Travers all. Initsiaale kasutas ta sellepärast, et oleks raskem aru saada, et ta naine on.
Travers on Mary Poppinsi raamatusarja "Mary Poppins" autor. Selle esimene romaan "Mary Poppins" ilmus 1934 ja sai kohe väga menukaks. Travers kirjutas sellele 7 järge, millest viimane ilmus 1988.
1983 valmis Nõukogude Liidus muusikafilm "Hüvasti, Mary Poppins".
Traversi sallimatus filmi ja eriti Disney stuudio vastu oli nii suur, et kui ta oli juba üle 90 aasta vana ning briti teatriprodutsent Cameron Mackintosh soovis luua muusikali "Mary Poppins", nõustus Travers üksnes tingimusel, et üksnes Inglismaal sündinud kirjanikud (ja eriti mitte ameeriklased) tohivad selle tegemises osaleda ja mitte keegi ei tohi neist olla filmide tegemisega seotud. See välistas muuhulgas vendadel Shermanitel muusikali jaoks uute laulude kirjutamise. Siiski tohtis muusikalis kasutada olemasolevaid, juba filmis kõlanud laule. Need tingimused kirjutas ta sisse ka oma testamenti.
1977. aastal tõsteti Travers aadliseisusse.
Hosby
Hosby on mitme küla nimi Eestis:
Speleoloogia
pisi|Nahkhiireuurija Oliver Kalda siseneb nahkhiirte elukohaks olevasse koopasse Speleoloogia ehk koopateadus (kreeka keeles σπήλαιον 'koobas') on geoloogia haru, mis uurib koopaid, nende tekkimist, arenemist, ehitust, otsimist ja elustikku.
Semeliškėse vald
Semeliškėse vald (leedu keeles Semeliškių seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Elektrėnai omavalitsuse territooriumil.
Valla pindala on 67 km². 2011. aasta seisuga elas seal 1175 inimest. Valla keskus on Semeliškėse alev, kus 2011. aastal oli 580 elanikku. Vallamaja asub aadressil Trakų g. 41, vallavanem on Loreta Karalevičienė.
pisi|Vallamaja pisi|Daugirdiškėse tulpkabel pisi|Laičiai rahn pisi|Semeliškėse küla pisi|Žuvyčiai
Energiaressurss
Energiaressurss ehk energiaallikas on ressurss, mida saab kasutada elektri-, soojus- ja muud liiki energia saamiseks.
Energiaressursse saab jagada kaheks rühmaks: taastuvad ja taastumatud energiaressursid.
Taastuvad energiaressursid on biokütus, hüdroenergia, päikeseenergia, tuuleenergia, geotermaalenergia, aga ka Maa pöörlemise energia ja gravitatsiooni energia.
Taastumatud energiaressursid on fossiilkütused, näiteks nafta, maagaas, kivi- ja pruunsüsi, põlevkivi ning turvas, samuti tuumkütus.
Kuld
pisi|Sünteetilised kulla[[kristallid]] Kuld on tihe, plastne, läikiv ja pehme väärismetall; see on nii keemiline element kui ka lihtaine, mis esineb looduses mineraalina. Kulla keemilise elemendi sümbol on Au ja aatomnumber 79.
Kulla ladinakeelne nimetus aurum on sabiinikeelset päritolu: aurum tähendab koidusära. Eesti sõna "kuld" pärineb germaani keeltest, selle algupäraks on alggermaani *gulþą ja algindoeuroopa *ghel ('kollane/roheline').
Levimuselt on kuld haruldane metall. Ajalooliselt on välja kujunenud peamiselt kaks kulla funktsiooni: raha ja ehete valmistamise materjal. Alates ürgajast on kuld olnud ehtemetall ning kuna seda leidub looduses harva, siis sümboliseerib kuld rikkust ja selle kaudu ka võimu. Umbes kaks ja pool tuhat aastat tagasi hakkas kuld kandma raha funktsiooni. Ajalooliselt oli Lüüdia kuningas Kroisos 6. sajandil eKr esimene valitseja, kes hakkas vermima kuldmünte. Need mündid olid suure kullasisaldusega (98%).
Kullastandard on olnud monetaarpoliitika aluseks läbi ajaloo. Viimasena loobusid kullastandardist 1932. aastal pärast suurt depressiooni Ameerika Ühendriigid. Enamik Euroopa riike heitis kullastandardi kõrvale pärast Esimest maailmasõda, kuna suuri sõjast tingitud võlgu ei suudetud kullana tagastada.
Puhas kuld ei oksüdeeru hapnikus ega vees, tänu sellele säilib kulla kollane värvus ja läige. Keemiliselt on kuld 11. (ehk IB-) rühma 6. perioodi d-ploki element. Normaaltingimustes on kuld üks inertsemaid elemente. Seetõttu esineb kulda tihti puhtal kujul kamakatena, teradena kivides, kullasoontes või jõesettes. Harvem leidub kulda ka ühendites, näiteks telluuriga.
Kuld peab vastu enamikule hapetele, kuid kuningvees ja leelismetallide tsüaniidisoolade lahustes ta siiski lahustub. Elavhõbedaga moodustab kuld amalgaami. Kulla olemasolu sulamites on võimalik testida lämmastikhappega, sest erinevalt hõbedast ja mitteväärismetallidest on kuld lämmastikhappes lahustumatu.
2012. aasta seisuga on kokku kaevandatud umbes 171 300 tonni kulda, millest üle 90% on kaevandatud pärast California kullapalavikku. Kogu see kuld mahuks 20,6 m küljepikkusega kuubi sisse. Maailmatoodangust kulub 43% ehete tegemiseks, 37% investeeringuteks, 10% erasektori ostudeks ja 10% tööstuses.
Väidetavalt peitub enamus Maa kullast tema tuumas, kuna metalli suure tiheduse tõttu vajus ta sinna planeedi nooruses. Praktiliselt kogu inimkonna avastatud kuld on arvatavalt sadenenud meteoriitidega, milles sisaldus seda elementi, umbes nelja miljardi aasta eest. Maailma suurima kullamaardla Witwatersrandis moodustas arvatavasti asteroid, mis tekitas Vredeforti kraatri.
Keemilised omadused
Kulla sära ei tuhmu ning tänu korrosioonikindlusele on kuld püsiv, seepärast nimetasid vanaaja õpetlased ja alkeemikud kulda metallide kuningaks. Seetõttu on ka kuld väga sobiv materjal valuuta ja ehete tegemiseks ja teiste reageerivamate metallide katmiseks (näiteks elektroonikas). Keemiliselt on kuld passiivne metall. Hapniku, vesiniku, lämmastiku, fosfori, süsiniku ja antimoniga kuld otseselt ei reageeri ning vastavaid ühendeid saadakse kaudselt. Kuld ei oksüdeeru isegi sulatatuna.
Reageerimine mittemetallidega
Lihtainetest reageerib kuld halogeenidega. Toatemperatuuril kulgevad reaktsioonid aeglaselt. Temperatuuril 140 °C reageerib kuld klooriga, moodustades kuldtrikloriidi, mis kõrgemal temperatuuril laguneb kuldmonokloriidiks:
2Au + 3Cl2 → 2AuCl3
AuCl3 → AuCl + Cl2
Kuld(I)halogeniidid on ebapüsivad ja võivad laguneda disproportsioneerumisega:
3AuHal → AuHal3 + 2Au
4Au + 8NaCN + 2H2O2 → 4NaOH + 4Na[Au(CN)2]
Seda reaktsiooni tsüaniidiga kasutatakse ka kulla eraldamiseks maagist.
Reageerimine hapetega
Hapetest reageerib kuld ainult kuuma kontsentreeritud seleenhappega:
2Au + 6H2SeO4 → Au2(SeO4)3 + 3H2SeO3 + 3H2O
Kulda suudab veel lahustada ka kuningvesi (HNO3/HCl). Kuningvee tekkimisel moodustuvad nitrosüülkloriid ja monokloor. Aktiivne monokloor reageerib kullaga, andes kuldkloriidi:
3HCl + HNO3 → NOCl + 2H2O + 2Cl
AuCl3 + HCl → H[AuCl4]
Füüsikalised omadused
350px|pisi|Kulla sulami värvuse sõltuvus koostisest toatemperatuuril Kullast on kerge valmistada sulameid teiste metallidega. Kõige sagedamini kasutatakse kulla sulameis hõbedat ja vaske.
Ehkki enamik puhtaid metalle on hallid või hõbekasvalged, on kuld kollane. Värvuse määrab nõrgalt seotud elektronide tihedus metallis; sellised elektronid võnguvad "plasmana", mida kirjeldatakse plasmoninimeliste kvaasiosakeste abil. Kristalli struktuuris liikuvad elektronid neelavad ja väljutavad footoneid. Enamikus metallidest jääb elektronide võnkesagedus ultravioleti alasse, kuid kulla puhul on sagedus nähtavas spektrialas (peamiselt punases osas, 400–700 nm) nõrga relativistliku efekti tõttu, mis mõjutab kulla aatomi orbitaale. Analoogne efekt annab metallilisele tseesiumile kuldse läike.
Roosat kulda saadakse vase ja hõbeda lisamisel, ehtekullana on levinud valged pallaadiumi- või niklilisandiga sulamid. Haruldasemad on mangaani, alumiiniumi, raua, indiumi jms sulamid tavatumates värvides, samuti teistsuguste füüsikaliste ja keemiliste omadustega.
Kuld on lõhnatu ja maitsetu tänu oma inertsusele, sest metallidele annavad maitse metalli ioonid. Kuld on kõige elektronegatiivsem metall. Seepärast on ka ühend CsAu soola-tüüpi ühend, milles kuld on anioonina auriid.
Kullal on väga suur tihedus: 19,282 g/cm3. Võrdluseks: plii, mis on tuntud kui väga raske metall, tihedus on 11,342 g/cm3, ning kõige raskemate elementide iriidiumi ja osmiumi tihedus on vastavalt 22,650 g/cm3 ja 22,610 g/cm3.
Ainuke teadaolev stabiilne kulla isotoop on 197Au, mis on ka ainuke looduses leiduv kulla isotoop. Sünteesitud on veel 36 radioaktiivset isotoopi. Nendest kõige stabiilsema, 195Au, poolestusaeg on 186,1 päeva ja kõige ebastabiilsem on 171Au poolestusajaga 30 µs.
Kulla sulamistemperatuur on 1064 °C, aurustumistemperatuur 2856 °C.
Rahandus
pisi|[[Lüüdia kuldmünt ]] Kuld on valuutametall, mille vanim kasutusala on juveeltoodete valmistamine ja müntide vermimine. Esimesed teadaolevad kuldmündid vermis 7. sajandil eKr Lüüdia kuningas Kroisos. Homerose-aegse Kreeka kuldtalendid kaalusid 8,42–8,75 grammi. Pärast Rooma impeeriumi langust tarvitati Euroopas pikka aega peamiselt hõbemünte, taas hakati kulda vermima 13.–14. sajandil.
Kuldmündid panid aluse raha kullastandardile, kus ka muud liiki raha (sh paberraha) väärtuse tagavad raha käibelelaskja kullavarud. Majanduse järsu kasvu tõttu on kullaturg vähenenud siiski vaid väikeseks osaks maailmaturust ning tänapäeval on kullatootmine maailmas vähenenud. Enamik Euroopa riike heitis kullastandardi kõrvale pärast Esimest maailmasõda 1914. aastal, kuna suuri sõjast tingitud võlgu ei suudetud kullana tagastada. Viimasena loobusid täielikust kullastandardist 1932. aastal pärast Suurt depressiooni Ameerika Ühendriigid. Kuni Teise maailmasõja lõpuni kasutati osalist kullastandardit, millele järgnes Bretton Woodsi süsteem. Šveits oli viimane riik, kes säilitas oma raha osalise kullatagatise (40%); sellest loobuti 1999. aastal, mil Šveits astus Rahvusvahelisse Valuutafondi.
Ehted
Igapäevaseks kasutamiseks on kuld liiga pehme, seetõttu kasutatakse ehete ja valuuta valmistamisel kulla sulameid. Kulla puhtust mõõdetakse karaatides (k). Puhas kuld on karaadiskaalal määratletud kui 24k. 1526. aastal kasutati Inglismaal kuldmünte puhtusega 22k. Karaatide arvutuse valem: kus
Ehete valmistamiseks kasutatakse tüüpiliselt kulla-vasesulameid, mis annavad kullale punaka värvuse. Hõbedaga saadakse valge tooniga sulam, rauaga sinakas ja alumiiniumiga lillakas.
18-karaadilist kulda, mis sisaldab 25% vaske, on leitud antiiksetest Vene ehetest. Sellel sulamil on selgesti eristatav vasevärvus. Sama värvusega sulamit saab valmistada ka 14-karaadilisena.
Meditsiin
Keskajal tarvitati kulda arstimisel, kuna usuti, et nii haruldane ja ilus aine peab olema ka tervislik. Ka mõned tänapäeva esoteerikud ja alternatiivmeditsiini pooldajad omistavad kullale raviomadusi. Sellegipoolest pole kullal kui lihtainel ravimina suurt väärtust, sest see on inertne kõikide ainete suhtes, mida inimese kehas leidub. See-eest kasutatakse tänapäeval kulla radioaktiivseid isotoope (näiteks vähi ravimiseks ) ja kulla soolasid. Plastist ja klaasist tööriistade ilmutamiseks elektronmikroskoobi all kaetakse neid kulla sulamitega, tänu millele on võimalik kergemalt opereerida.
Plastilisuse ja inertsuse tõttu sobib kuld suurepäraselt kasutuseks hambaravis. Varaseimad teadaolevad juhtumid kulla kasutamisest hambaravis pärinevad juba aastast 700 eKr. Kulla hinna järsu tõusu tõttu 1970. aastatel hakati otsima kullale asendajat ning kulla kasutamine hambaravis vähenes. Ometi on hakatud hambaravis kulda taas rohkem kasutama, mis võib olla tingitud sellest, et kuld jätab plommi panemisel tavaliselt parema tulemuse kui portselanist plommid, või murest, et vähem inertsetest metallidest plommid võivad tervist kahjustada.
Tehnoloogia
Elektroonikas leidub kulda väga laialdaselt, peaaegu igas tänapäevases elektroonikaseadmes on mingi kogus kulda. Kuna enamasti on elektroonikaseadmetes väga väikesed elektrilised pinged ja voolud, siis on need kergesti häiritavad korrosiooni tekkest. Seepärast kasutatakse kulda seal, kus korrosioon on kerge tekkima, nagu näiteks ühenduskohtades, lülitites ja releedes. Kuigi kulda kasutatakse elektroonikas palju, ei ole kulla kogused suured, sest kulla kiht, millega soovitav element kaetakse, on imeõhuke. Keskmiselt on telefonis umbes 40 eurosendi väärtuses kulda ehk 8,71 mikrogrammi.
Kuld looduses
Keemiliste elementide levimuselt looduses on kuld 72. kohal. Kulda sisaldub maakoores 0,0011 g/t, mida on umbes 100 korda rohkem kui merevees (0,00001 g/t). Ehedalt on kullaosakeste suurus 0,1–1000 mikromeetrit, suuremate kullatükkide mass võib ulatuda aga isegi kümnetesse kilodesse. Kullaliivades on kulda keskmiselt 5–15 g/t.
Lisaks kullale kui lihtainele leidub looduses ka umbes 20 looduslikku kullaühendit, millest mitmed on kullasulamid. Neist tähtsamad on kulla ja hõbeda sulam Au-Ag (Vana-Kreekas nimetati seda sulamit elektron, Roomas electrum), kulla ja pallaadiumi sulam Au-Pd (porpetsiit), kulla ja vismuti sulam Au-Bi ning kulla sulamid plaatina ja iriidiumiga, kulla ja vase sulam Cu–Au (kuproauriid) ning kulla sulam telluuriga Au–Te (kalaveriit).
Eestist leiti kulda esimest korda Jõhvi magnetilise anomaalia piirkonnast võetud puursüdamikust. Veel leidub seda Uljaste puuraugust võetud puursüdamikus.
Kaevandamine
pisi|Lahtine kullakaevandus Alates 1905. aastast on Lõuna-Aafrika Vabariik olnud suurim kullatootja, kellele kuulub pool kogu maailma kullatoodangust. Aastal 2007 läks Hiina kullatoodangus Lõuna-Aafrika Vabariigist ette, tootes 276 tonni kulda. Suurimad kullatootjad on Hiina, LAV, Austraalia, Ameerika Ühendriigid, Peruu, Venemaa ja Kanada. Ühed maailma sügavaimad kaevandused (Savunka ja TauTona) asuvad Lõuna-Aafrika Vabariigis ja ulatuvad 3777 m sügavusele.
Hinnanguliselt oli 2010. aastaks kokku kaevandatud umbes 166 600 tonni kulda, millest 65% kaevandati viimase 60 aasta jooksul. Viimase viie aasta jooksul toodeti keskmiselt 2500 tonni kulda aastas. Kullatootjate aruannete kohaselt on kaevandamata veel ligikaudu 26 000 tonni kulda, mille kaevandamiseks kuluks kümme aastat.
Ekstraktsioon
Üheks vanimaks kullatootmise kirjelduseks peetakse Vana-Kreeka geograafi ja ajaloolase Agatharchidese (u 200–120 eKr) tähelepanekuid Egiptuse kullakaevandustest. Agatharchidese järgi kuumutati suurte kivide ja kaljude lõhkumiseks neid lõkketules, jahutati siis kiiresti külma veega ning lõpuks purustati kirkade ja haamritega kuni pähklisuurusteks tükkideks, mida peenestati veskites kulla saamiseks.
Tänapäeval pole see protsess palju muutunud, kuid maaki purustavad ja peenestavad masinad. Kui maak on peenestatud tolmuks, segatakse see naatrium- või kaaliumtsüaniidiga (NaCN või KCN), mis moodustab kullaga lahustuva kompleksühendi. Kompleksist kulla kättesaamiseks lisatakse lahusele tsinki, mis asendab kulla kompleksis ja kuld sadeneb. Kulla puhastamiseks pestakse seda kontsentreeritud väävelhappega.
Mereveest
1919. aasta Versailles' rahulepingu kohaselt pidi Saksamaa tasuma võitnud maadele kontributsiooni. 1921. aastal määrati selleks 132 miljardit kuldmarka ehk 50 tonni kulda. Ammoniaagi sünteesi leiutaja, Nobeli auhinna laureaat Fritz Haber soovitas eraldada kulda mereveest, kus eeldatavalt pidi olema 8 miljardit tonni kulda. Suure saladuskatte all alustati uuringuid. Veeproovide võtmiseks maailma mere eri osadest sisustati spetsiaalne uurimislaev Meteor ja töötati välja analüüsimetoodika. Koguti üle 5000 veeproovi, mis saadeti kinnipitseeritud anumates Berliini. 1926. aastal esines Haber ettekandega "Kuld merevees", milles tutvustas uurimistöö tulemusi. Selgus, et kullasisaldus on merevees tunduvalt väiksem oodatust: kuupmeetris vees oli 0,005–0,01 mg kulda. Ainult Gröönimaa jääs oli kulda rohkem (0,05 mg/m3). Eksperiment lõppes fiaskoga, sest nii väikest kulla kogust ei ole majanduslikult tasuv eraldada. Haber ise võrdles eksperimenti nõela otsimisega heinakuhjast. Nüüdisaegseil hinnanguil on kuupmeetris merevees kulda keskmiselt 0,004 mg/m3. Kogu planeedi merevees on kulda ligikaudu 15 000 tonni.
Kulla muundamine teistest elementidest
XIV sajandil oli Inglise kuninga Edward III teenistuses alkeemik Ramon Llull, kes lubas elavhõbedast, tinast ja pliist valmistada 60 000 naelsterlingi eest kulda. Senini pole selge, kuidas kulda saadi, kuid vermima hakati kuldkatteid. Neid münte on paljudes muuseumides ja need on suureprotsendilisest kullast. Kulla päritolu on aga selgusetu, kuigi arvatakse, et kuld võis pärineda kirikute ja kloostrite varakambreist või elanike maksudest.
Ühtegi elementi pole võimalik keemiliselt teiseks elemendiks muundada. Selleks tuleb tuumareaktsioonil muuta prootonite arvu tuumas. 20. sajandi keskel alkeemikute unistus tegelikult täitus: õnnestus sünteesida kulla aatomeid tuumareaktoris elavhõbedast. Selleks kiiritati elavhõbeda aatomi tuumi neutronitega. Kulla tootmiseks seda meetodit aga ei kasutata, kuna kulla tootmine maagist on tunduvalt odavam.
Tarbimine
Aasta 2011 seisuga kasutatakse toodetud kullast 43% ehtetööstuses, 10% tehnoloogias (7% elektroonika, 2% muu), 37% investeeringuteks ja 10% ostab erasektor.
Suuremat osa ehete ja kunsti valmistamiseks kasutatud kullast saab taaskasutada. Elektroonikas kasutatavat kulda ei ole aga tänini majanduslikult kasulik taaskasutada, kuna elektroonikas kasutatavad kullakogused on väga väikesed. Tänu väikestele kadudele on enamus kaevandatud kullast siiani ringluses ja kulla tagavarad püsivad stabiilsena. Ühe hinnangu kohaselt on 85% kogu kaevandatud kullast siiani kättesaadaval, 15% on läinud kaduma või kasutatud mitte-taaskasutatavateks tööstuslikeks eesmärkideks (nt elektroonikas ja keemias).
Sümbolism
Juba vanaajast on kulda seostatud päikesega. Sageli sümboliseerib kuld puhtust, kestvust, tarkust ja küpsust. Alkeemias sümboliseeris kulla valmistamine madalamatest ainetest vaimset puhastumist ja igavest elu.
Aristoteles kasutas võrdlust kullaga, kõneldes tasakaalukusest, mida tänapäeval nimetatakse "kuldseks keskteeks". Antiigist on tuntud ka iluideaali väljendav matemaatiline vahekord kuldlõige.
Kristluses on kulda seostatud nii ahnuse ja kurjuse kui ka ülima pühadusega. Esimese näide on 2. Moosese raamatus kirjeldatud kuldvasikas, mida kummardati kui ebajumalat. Samas käskis jumal Moosesel katta seaduselaegas puhta kullaga. Kristlikus ikonograafias valmistatakse sageli Kristuse, neitsi Maarja ja pühakute aupaiste kuldlehest.
Traditsiooniliselt on kuninglikku sära ja valitsejate tarkust sümboliseeriv kuld olnud kuningakroonide materjal.
Tänapäeval nimetatakse paljudel võistlustel esimest auhinda kuldmedaliks, ehkki see ei pruugi olla valmistatud kullast. Nii on olümpiamängudel 1904. aastast antavad kuldmedalid vaid kullatud hõbedast. Kuldne on ka mõni filmiauhind, näiteks Oscar ja Kuldgloobus.
Abielusõrmustes seostub see abielu kestvuse ja püsivusega, 50. pulma-aastapäeva nimetatakse kuldpulmaks.
1965. aastal nimetati kuld USA California osariigi tunnusmineraaliks, 1968. aastal kuulutas kulla tunnusmineraaliks ka Alaska.
Washington Wizards
Washington Wizards on USA korvpalliklubi, mis mängib korvpalliliigas NBA. Meeskond kuulub idakonverentsi kagudivisjoni ja peab oma kodumänge Washingtonis Capital One Arenal.
Ajalugu
Klubi on varem kandnud nimesid Chicago Packers, Chicago Zephyrs, Baltimore Bullets, Capital Bullets ja Washington Bullets.
Wizards on NBA finaalis mänginud neli korda, klubi ainus meistritiitel pärineb 1978. aastast.
Ambrogio Lorenzetti
pisi|Ambrogio Lorenzetti portree. Giorgio Vasari (umbes 1550) Ambrogio Lorenzetti (ka Ambruogio Laurati; u. 1290 – 9. juuni 1348) oli Itaalia maalikunstnik, Siena koolkonna esindaja.
Eluloolist
Dokumentaalselt on näidatud tema viibimine Firenzes kuni 1321. aastani, mil teda mainiti võlgnikuna. Seejärel läks ta mitmeks aastaks Sienasse, kuid pöördus lõpuks Firenzesse tagasi. Aastail 1328–30 kuulus ta juba Firenze arstide ja apteekrite gildi Arte dei Medici e Spezziali, kuhu tollal hakati arvama ka kunstnikke.
Looming
Lorenzetti teostes on märgata Simone Martini mõju, kuigi Lorenzetti on naturalistlikum. Koos Simone Martiniga ja Duccioga ning oma vennaga kuulub Lorenzetti Itaalia 14. sajandi esimese poole tähtsaimate kunstnike hulka.
Lorenzetti kõige varasem dateeritud töö on 1319. aastast pärit "Madonna lapsega". Samal teemal töid valmis tal hiljem veel mitu. Varasemast ajast pole tema kohta mingeid andmeid, mistõttu tema sünniaasta on üksnes oletuslik.
1324–1327 valmistas Lorenzetti Sienas Püha Franciscuse kirikus freskod "Frantsisklaste hukkamine" ja "Toulouse'i püha Louis' vanne". Neist esimene käsitleb 1277 juhtunud sündmust, kus Marokos Ceutas hukati kohaliku sultani käsul 7 frantsiskaanidest jutlustajat, keda süüdistati väärusu levitamises. Neid freskosid saab näha tänapäevani, kuigi nad on üsna halvas seisukorras.
Esimene visuaalne kujutis liivakellast ongi Lorenzetti "Hea valitsemise allegooria". Varem kasutasid inimesed veekella ehk klepsüdrat. Loomulikult ei olnud Lorenzetti liivakella leiutaja ja liivakella võidi Euroopas kasutada ehk juba mitu sajandit varem.
Ka tema vanem vend Pietro Lorenzetti oli kunstnik. Mõlemad vennad surid samal aastal muhkkatku, rahvajutu järgi koguni samal päeval.
Retseptsioon renessansiajal
Giorgio Vasari pani Lorenzetti eluloo kirja oma monumentaalses teoses "Kõige väljapaistvamate kunstnike, skulptorite ja arhitektide elud" (1550). Selles teoses on ka Vasari enese portree Lorenzettist, aga kuna see on tehtud kaks sajandit pärast Lorenzetti surma, siis jääbki teadmata, kui sarnane see portree Lorenzettiga on.
Vasari kirjutas Lorenzettist lühikese, kuid kiitva peatüki. Vasari kirjeldas teda filosoofilise meelelaadiga inimesena, kes rahulikus ja mõõdukas vaimus talus nii head kui kurja, mida saatus talle andis. Vasari sõnutsi austasid kaasaegsed Lorenzettit mitte üksnes kunstniku, vaid ka kirjamehena. Lorenzetti olevat tihedalt läbi käinud õpetatud ja väärikate inimestega ning kõige selle tõttu meenutanud pigem õukondlast ja filosoofi kui kunstnikku.
Hiiu staadion
pisi Hiiu staadion on jalgpalli- ja kergejõustikustaadion Tallinnas Nõmmel, Nõmme Kalju FC jalgpalliklubi kodustaadion.
Staadionil on täismõõtmetega kunstmuruga jalgpalliväljak ja tartaankattega jooksurada, korvpalliväljak, staadionihoone ja 300-kohaline tribüün. Harrastada saab kõiki kergejõustikualasid peale vasaraheite ja odaviske.
Staadion on ümbritsetud aiaga. Pimedal ajal saab kasutada nelja võimsat prožektorit. Paigaldatud on kiudoptiline kaabel, mis võimaldab teha kvaliteetseid teleülekandeid.
Staadionil on ka tasuta traadita interneti leviala.
Staadion asub aadressil Pidu tänav 11.
Muuga mõis
Muuga mõis (saksa keeles Münkenhof) oli mõis Simuna kihelkonnas Virumaal. Tänapäeval asub endine mõisasüda Lääne-Virumaal Vinni vallas. pisi|350px|Muuga mõisa peahoone. Ehitismälestis nr. 15705
Ajalugu
pisi|Muuga mõisa väravaehitis. Ehitismälestis nr. 15708 pisi|Muuga mõisa tuuleveski. Ehitismälestis nr. 15710 pisi|Muuga mõisa möldrimaja. Ehitismälestis nr. 15711 Muuga mõis (Münkenhof) on saanud nime preestermunkadelt. Mõisa esmamainiti 1526. aastal.
Aastail 1613–1940 kuulus Muuga mõis 19 omanikule.
1581 läks mõis Rootsi krooni kätte; 1613 kuulus Heinrich Ungerile (surnud 1630); 1631 andis Rootsi kuningas Gustav II Adolf osa mõisast oma sekretärile Nils Nilsson Tungelile; 1660 anti teine osa mõisast Ungeri naise Anna õepojale von Zögele; 1665 läks kogu mõis ooberst Andres von Zögele (1625–1665); järgmine omanik Andreas von Zöge (1665–1706); Gotthard Johann von Zögele järgnes, alates 1659 krahv Manteuffel (1690–1763) ning alates 17. sajandi keskpaigast kuni 1796. aastani oli mõis Zoege von Manteuffelite aadliperekonna valduses.
Aastal 1796 sai mõisa omanikuks Jakob Gottlieb von Klugen, aastast 1799 aga Jakob Georg von Berg (1760–1844), Eestimaa rüütelkonna pealik ja riiginõunik. Aastast 1824 sai omanikuks Gustav Ernst von Stackelberg (1766–1850), aastast 1835 Peter Gustav von Uexküll-Güldenbandt, kelle ajal 1837. aastal oli mõisas 47 talu, 261 meest, 327 naist, 129 hobust, 326 sarvlooma, 1069 väikelooma, saeveski, viinavabrik ja 2 vesiveskit. Kaheksanda revisjoni järgi oli 1834 külas 613 inimest, kellest 270 olid mehed ja 343 naised. Mõisal oli viinavabrik, mille teisel korrusel olid tööliste eluruumid. See paiknes pargi servas, Eduard Vilde lapsepõlvekodu vastas.
1887 päris fideikomissi Luise von Neffi ja Carl Timoleon von Neffi poeg aurahukohtunik Heinrich von Neff (1841–1906) ja 1906. aastal tema vanim poeg Timoleon (Leo) von Neff (1871–1919), kelle käes oli mõis kuni 1919. aasta võõrandamiseni.
Mõisakompleks
Mõisa suurejoonelise kahekorruselise uusrenessanss-stiilis peahoone projekteeris Carl Timoleon von Neff 1866–1872. Ka paljude ruumide maalingud tegi kuulus kunstnik ise, mitmed aga tema poeg Heinrich von Neff. Mõisa vestibüülis asuv helehall marmortrepp on Venemaa keisri Aleksander II kingitus.
Mõisasüda kuulus von Neffidele kuni 1940. aastani. Neffide tohutu kunstikogu viidi pärast Teist maailmasõda Eesti Kunstimuuseumi. Alates 1944. aastast tegutseb mõisahoones Muuga põhikool; 1951. aasta suvel tehti mõisahoones kapitaalremont. Ehitati vaheseinu ja pandi internaadi ruumidele uued põrandad. Samal aastal rajati kooliaeda kiviktaimla ning ehitati veetaimede ja kalade jaoks bassein. Aastateil 1987–1994 restaureeriti aga hoonet põhjalikult. Pärast restauratsiooni on säilinud 1873 valminud väike väravahoone ning 1872. aastast pärinev kellatorn.
Suuremõisa (Vormsi)
Suuremõisa on küla Vormsi vallas Lääne maakonnas.
Muuga mõis
Mõisakompleks
Mõisa peahoones on kolm kunstimälestisena arvele võetud skulptuuri :
Suuremõisa (Vormsi)
Küla on nime saanud Suureõisa mõisa järgi. Selle eestikeelne nimi on rootsikeelse kohaliku nime Storhovet ehk suur mõis tõlkelaen; rootsi asukad kasutasid ka lühemat nimekuju Hovet ehk mõis. Aastal 1604 läänistas Rootsi kuningas lipnik Magnus Brümmerile Bussby küla, kuhu see rajas väikese mõisa. 1625 ja 1645 mainitakse mõisat oma asutaja nimega Magnushof, ent ka külast tulenevalt Hof Busby või Bussby herrgård; kasutatud on veel nimesid Nyhof, Grossenhof jne.
Suuremõisa tekkis aastal 1920 asundusena, külaks kujunes see aastal 1977. Selle osaks on ka Bussby ehk Bussbe (`bũsbe), Kärreti ehk Kärre ja Tompo (tompu) asunduspiirkonnad.
Külas asub Suurallikas. Suuremõisa jääb ka osa Vormsi maastikukaitsealast. Ka asub seal endise Suuremõisa mõisa hoonetekompleks, millest üks abihoone, tuuleveski, härjatall, piirdemüürid, karjalaut, peahoone, jääkelder, park alleega ja viinavabriku, aida, teenijatemaja ning valitsejamaja varemed on muinsuskaitse all.
Külas asuvad bussipeatused Suuremõisa I ja Suuremõisa II.
Hosby (Lääne-Nigula)
Hosby (`huusbi, rootsi `huusbü, kohalikus pruugis Hosbi (`huusbi)) on küla Lääne-Nigula vallas Lääne maakonnas.
Küla kohta kasutati aastal 1540 nime Hoszbwͤ, aastal 1565 Hoeszby, Hoyszby ja aastal 1615 Hössby. Aastail 1977-1997 oli Hosby osa Pürksi külast. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Noarootsi valda.
Hosby nimi on kaheosaline. Rootsi kohanimedes tähendab liigisõna by küla. Esimene pool on nimeuurijatele aga raskusi valmistanud. E. Lagman näeb algusosas saksa laenu hov (mõis). Siinsel juhul ei ole mõeldud aadlikele kuuluvat mõisa, vaid kirikumõisa. Nii kirik kui ka Noarootsi kirikumõis asusid varem naaberkülas Kudanis, kuigi tänapäeval jäävad Hosby küla piiresse. 1596. a allikas näitab siiski, et kirikule kuulus pool adramaad ka Hosby külas.
Külas asuvad Noarootsi Püha Katariina kirik, Noarootsi kalmistu, Hosby vana kalmistu, Noarootsi Vabadussõja mälestussammas kirikuaed, sealne kabel ja kirikuaia piirdemüür, Noarootsi pastoraadi kaev, ait, rehi, tall, leerimaja, park, kelder ning peahoone on muinsuskaitse all.
Külas on Hosby bussipeatus.
Viimane keiser
Auhinnad
Oscar (1988)
Briti Filmi- ja Telekunsti Akadeemia auhind (1989)
Kuldgloobus (1988)
Grammy auhind (1989)
Ühtlane sirgjooneline liikumine
Ühtlane sirgjooneline liikumine ehk ühtlane liikumine on keha või masspunkti sirgjooneline liikumine, mille puhul keha massikese või masspunkt läbib liikumise kestel mis tahes võrdsete ajavahemike jooksul võrdsed teepikkused.
Liikumine on ühtlane sirgjooneline parajasti siis, kui kiirusvektor ei muutu.
Inertsiseaduse järgi säilitab keha või masspunkt oma ühtlase sirgjoonelise liikumise, kui talle mõjuvate jõudude resultant on null (jõuvektor, mille moodul on 0 (njuutonit)).
Saxby
Saxby  (`saksbi, rootsi `saksbü, kohalikus pruugis Saksbe, varem Saksbi) on küla Vormsi vallas Lääne maakonnas. Sealne rand on Vormsi lademe stratotüübiks.
Küla kohta kasutati aastal 1540 nime Saxbwͤ ja aastal 1565 Saxeby. Aastail 1977–1997 oli küla ametlikult Kersleti küla osa. Rootsi kohanimedes tähendab liigisõna by küla. Nime algusosa seletatatakse mitut moodi: see võib viidata kohta asustanud isikute saksa päritolule, sõna kõrvaltähendusele soome keeles (kaupmees) või ka isikunimele Saxe. Soome Saxby soomekeelsetes lähivaldades Asikkalas ja Hollolas on aastal 1467 mainitud Lars Saxa ja aastal 1503 Nils Saxa nimesid. Soome Saxby asub endise kauplemiskohana veeteel Porvoost põhjas.
Külas on Saxby bussipeatus.
Carl Russwurm poolt kirja pandud vana pärimuse kohaselt kirjutab olid Vormsi esimesed asukad näljahäda sunnil tulnud Soomest rootsikeelselt Uusimaalt: Kyrkslättist, Borgåst ja Saxbyst. Nad olevat esimesena asustanud saare lääneosa ja toonud nimed kodumaalt kaasa. Need nimed ongi Vormsil Kersleti, Borrby ja Saxby kujul säilinud.
Aastail 1977–1997 oli Saxby ametlikult Kersleti küla osa.
Saxbys asuv Vormsi tuletorn, selle kütusehoidla, kelder, saun, kaev, tuletornivahi elamu ja tuletornivahi ait on muinsuskaitse all. Külla jääb ka osa Vormsi maastikukaitsealast.
Saxby järgi on nime saanud Vormsi lademe Saxby kihistik.
Etioopia
pisi|[[Bannad|Banna hõimu lapsed traditsiooniliste kehamaalingutega]] Etioopia on merepiirita riik Aafrika idaosas.
Loodus
Etioopia paikneb Aafrika Sarvel. Eritrea lahkulöömisega kaotas Etioopia kogu Punase mere äärse rannamaastiku.
Geoloogiline ehitus ja pinnamood
Etioopia paikneb Aafrika laamal Araabia-Nuubia kilbil. Maastik koosneb peamiselt mägismaast, mille moodustavad Tertsiaarist pärinevad suured laavamassid. Mägismaal on platoosid ja kiltmaid. Mäed on kunagiste vulkaanide jäänused.
Enamiku Etioopiast võtab enda alla Etioopia mägismaa. See ulatub põhjas Punase mereni, teistest külgedest piirab seda kõrb. Mägismaa on murtud kaheks osaks, mida lahutab edelasuunaline Ida-Aafrika alang (selle Etioopia osad on Etioopia alang ja Danakili alang), mis läbib kogu piirkonda Punasest merest Ida-Aafrika suurte järvede (Victoria, Tanganjika, Njassa) piirkonnani. Etioopia idaosa võtab enda alla Somaali astangmaa.
Etioopia mägismaa kõrgeimad mäed on põhjapoolses osas umbes 700 kilomeetri laiusel alal, ja tõusevad üle 4500 meetri kõrgusele Simeni mägedes.
Ras Dashen (4620 m), Buahit (4510 m), Selki (4502 m), Abba Jared (4459 m), Talo (4413 m), Dimtu (4433 m), Saneti (4315 m), Tigrita (4302 m), Guna Terara (4231 m), Gughe (4200 m), Kakka (4190 m).
Haldusjaotus
Etioopia on jaotatud 11 osariigiks ja kaheks keskalluvusega linnaks:
pisi|Etioopia osariigid
Etniline koosseis
Etioopia rahvastikust moodustavad:
Riigi edelaosas elab hulk väikesearvulisi rahvaid, nende seas mursid.
Majandus
Etioopia on maailma suurim tsiibeti tootja ja eksportija; ligi 90% kõnealusest toorainest kogutakse sellest riigist.
Ajalugu
pisi|Soolad ja väävel Dalloli vulkaani hüdrotermilisel alal Etioopias Meie ajaarvamise algul kujunes Põhja-Etioopia territooriumil suur orjanduslik Aksumi riik.
13.–14. sajandil kujunenud Etioopia (Abessiinia) feodaalriik osutus hiljem killustatuks iseseisvateks vürstkondadeks.
Etioopia keisrivõim nõrgenes pärast 1468. aastat ja kohalikud valitsejad hakkasid võimu uuesti suurendama. Etioopia keisri tiitel muutus formaalsuseks. Oht Etioopiale tulenes moslemite sultanaatidest (Adali emiraat, keskus Hararis, lisaks türklased ja gallad). Abi saadi Portugalilt, kes ei tahtnud niivõrd sõltumatut Etioopiat, vaid laiendada katoliku usu piirkondi ja laiendada oma Portugali koloniaalimpeeriumi. 30 aastat kestnud sõda Adali emiiri Ahmed ibn Ibrahim al-Ghaziga põhjustas Etioopiale suured inimkaotused, hävinud kloostrid, linnad, paleed. Etioopia keiser Calawdewos (1540–1559) saavutas aga edu moslemite vastu, teda abistasid portugallased, kuid moslemeid lõplikult ei purustatud. Türklaste katsed ebaõnnestusid samuti.
Hakati mõtlema tugevamast keisrivõimu vajalikkusest, kuna Etioopia koosnes paljudest väikestest üksustest, igal oma sõjavägi ja valitsejad. Keisriga olid kohalikel valitsejatel vasallikohustused. Mõnevõrra keskvõim kasvas. Kirikutegelased soovisid aga ennast ilmaliku võimu üle kehtestada. 1628 toimus Rooma kiriku alla minek, kuid hiljem katoliiklus keelustati ja jesuiidid pagendati.
pisi|püsti|Etioopia keiser [[Tewodros II]]
19. sajandi keskel algas Etioopia maade taasühinemine, mis aitas kaasa vastupanu osutamisele Euroopa riikidele ekspansioonile Aafrikas. Ras (vürst) Kassa (1818–1868), võimutses lõpuks kogu Kesk-Etioopiat, krooniti keisriks (1855–1868) Tewodros II nime all ning Etioopia sai taasühendatud. Tewodros II keelas orjakaubanduse, rajas uued teed, viis läbi armee relvastuse moderniseerimine, keelustas polügaamia ja vähendas kiriku mõju riigiasjadele. Kuid vasallvürstid polnud rahul, mis tähendas lähenemist Suurbritannia ja Iirimaa Ühendkuningriigiga (sh ka Osmanite-vastast koostööd), kuid algsed head suhted lõppesid uue vaenuliku konsuli saabumisega Etioopiasse ning inglaste võitlus keisriga kogus toetajaid ka vürstide hulgas, mistõttu keiser sai lüüa ja pärast seda toimus äge võimuvõitlus.
Yohanis IV (1872–1889) suutis teatud võimu lõpuks saavutada. Kuid toimusid kokkupõrked egiptlaste ja Sudaaniga. pisi|püsti|Etioopia keiser [[Menelik II]] 1885. aastal maabusid itaallased ja hõivasid ümberkaudseid maid. Shoa (piirkond Etioopias) valitseja kuulutas end Yohanise järel keisriks (Menelik II). Tema ajal märkimisväärne stabiilsus. Uueks pealinnaks sai Addis Abeba. Viidi ellu maksusüsteemi-, armee- ja rahareformid. Kasvas Itaalia mõju ja seeõttu sõlmis keiser Itaaliaga lepingu (Wechale-Ucciali leping 1889), mis Etioopia Itaalia protektoraadi alla viis (itaallaste meelest). Itaallased hakkasid mõjuvõimu laiendama (Eritrea sai nende asumaaks). Etioopia protestis ja tühistas lepingu. Sellest sai alguse Itaalia-Etioopia sõda. 1896. aastal toimunud Adua lahingu võitmine kindlustas Etioopia iseseisvuse.
1930. aastail oli viiendik Etioopia rahvastikust orjad. Orjuse kaotamiseks tegi Rahvasteliidu komisjon keisrile järgmised ettepanekud: pisi|Itaalia impeerium aastal 1940 Keiser ei suutnud neid orjuse kaotamiseks ette pandud muudatusi kehtestada, kuna tal puudus selleks vajalik valitsusaparaat ja seaduste austamine oli Etioopias tundmatu.
Aastal 1935 tungis Itaalia Etioopiasse (ka Abessiinia) selle koloniseerimiseks. Selle tulemusel puhkes teine Itaalia-Etioopia sõda. Itaalia tungis Etioopiasse Itaalia kolooniatest Eritreast ja Itaalia Somaalimaalt. Etioopia alistus aastal 1936. Kuningas Vittorio Emanuele III kuulutati varsti pärast seda Abessiinia keisriks.
Kohv
Kuigi esimesed kohviistandused rajati Jeemenis, on kohvipuu kodumaa Etioopia, sest seal kasvas kohvipuu metsikult.
Ville Valo
thumb|Ville Valo, juuli 2007 Ville Hermanni Valo (sündinud 22. novembril 1976 Helsingis) on soome laulja ja laulukirjutaja, rokkbändi HIM asutaja ja solist.
Elulugu
Ville Hermanni Valo sündis 22. novembril 1976 väikeses puuküttega majakeses Helsingi kesklinna põhjaosas Vallilas. Ville Valo isa Kari oli soomlane ja ema Anita ungarlane. Villel on 7 aastat noorem vend Jesse. Esimesed paar kuud elas pere Vallilas, kuid hiljem kolisid nad Oulunkyllä ja elasid seal ligikaudu 17 aastat. Tema isa oli erootikapoe omanik. Enne kui Ville Valo sai maailmakuulsaks rokkartistiks, töötas ta isa kaupluses.
Ville muusikamaitse hakkas kujunema juba lapsena. Tema vanemad armastasid samuti muusikat ja tutvustasid poisile selliseid Soome bände ja artiste nagu Tapio Rautavaara ja Rauli Baddimg Somerjoki. Tänu sugulasele hakkasid talle meeldima ka välismaa bändid Kiss, Black Sabbath ja Iron Maiden. Hiljem osales Ville sellistes muusikaprojektides nagu Vere (1986–1989), Eloveena Poiste (1987–1988). Enamasti mängis ta kahte pilli – basskitarri ja trumme.
Haldur Õim
Haridus
Haldur Õim on lõpetanud 1960. aastal Tõrva Keskkooli ja 1965. aastal Tartu Riikliku Ülikooli. Ta omandas filoloogiakandidaadi kraadi TRÜ juures 1970. aastal (kandidaaditöö teema oli "Семантическая структура словесных групп, связанных с понятием лица в эстонском языке") ja filoloogiadoktori kraadi samas 1983. aastal (doktoritöö teema oli "Семантика и теория понимания языка: анализ лексики и текстов директивного общения эстонского языка").