cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kuressaare Eesti Vabadussõjas langenute mälestussammas
Algse monumendi autor oli Amandus Adamson. Mälestussammas avati 29. juulil 1928. Samba hävitasid kohalikud bolševikud 18. juunil 1941. Sammas taastati esimest korda 1941. aastal ning lõhuti uuesti 1945. aastal.
Mälestussamba pronksfiguuri taastas fotode alusel skulptor Matti Varik. Sammas avati 23. juunil 1990.
Snaiper
pisi|[[Simo Häyhä, keda vaenlased tunnevad hüüdnimega "Valge surm", on üldiselt tunnustatud kui kõigi aegade maailma kõige surmavam sõjaline snaiper  ]] Täpsuslaskur ehk snaiper (ka täpsuskütt) on laskur, kes on treenitud laskma varjatud positsioonilt võimalikult täpselt sihtmärke, mis on kas väga kaugel või väga väikesed. Tänapäeval on snaipri põhiline töö anda edasi informatsiooni vaenuvägede liikumise kohta ning aidata leida sihtmärke teiste üksuste jaoks. Snaiprite väljaõppes on väga olulisel kohal varjumise õppimine.
Tsiviilala täpsuslaskur
Tsiviilala snaiper on snaiper, kes tegutseb politsei- või mõnes teises politseiorganisatsiooniga võrdväärses (paramilitaarses) üksuses. Nende sihtmärkideks on tavaliselt inimesed, kes on relvastatud ja ohtlikud ning kujutavad endast ohtu ümbritsevatele inimestele. Tsiviilala snaiper ei tulista kunagi kahtlusalust selleks, et teda vigastada. Tema ülesandeks on vähendada kahtlusaluse ohtlikkust ohvritele – kui snaiper ainult haavab kahtlusalust, võib viimane muutuda ohtlikumaks. Tsiviilala snaiprite sihtmärgid on palju lähemal kui militaarala snaiprite omad, kuid tsiviilalal on sihtmärgi tabamispiirkonnad väiksemad. On levinud arusaam, et snaipreid kasutab politsei eriolukordades tihti, kuid see arvamus on vale. Politseil on snaipreid tarvis pigem informatsiooni saamiseks kahtlusaluse kohta, võimalus täpse lasuga kahtlusalune kahjutuks teha on pigem snaipri teisejärguline ülesanne. Tsiviilsnaipri iga tegutsemiskorda snaiprina uuritakse erinevate ametkondade poolt ning hinnatakse tema käitumist antud olukorras. Kui snaipril on valida, kas haavata kahtlusalune või ta tappa, siis haavamise puhul võib ta saada karmima karistuse, kuna ta seadis ohtu kõrvaliste inimeste elud. Tsiviilsnaiper tulistab ainult ohu vähendamiseks.
Sõjaväeline täpsuslaskur
pisi| Snaiper [[Sõjaline maskeering|moondeülikonnas ]] Sõjaväelise täpsuslaskuri sihtmärkideks on vaenuvägede ohvitserid või tähtsamad sõdurid ja spetsialistid ning ka vaenlase sõjatehnika. Tegevuse eesmärgiks on rikkuda vaenlase vägede käsuliin ja hierarhia, demoraliseerida vaenlase sõdureid ning muuta sõjatehnika kasutuskõlbmatuks. Militaaralal töötavad snaiprid lahingupaaridena: kuigi mõlemad on võrdväärselt head laskurid, on üks neist laskur ja teine sihitaja, kes otsib laskurile sihtmärke ja annab ligikaudsed kaugusnäitajad, tuulesuuna, kõrguste vahe, et korrigeerida vastavalt sellele sihikuid. Militaarsnaiprile on ohtlikud vaenlase enda snaiprid, kaudtuli ja otsetuli. Kuigi snaiper sooritab lasud varjatud positsioonilt, võib ta reeta relva rauast väljuv leek või lasu ilmeksimatu heli, lisaks sellele võib relvale kinnitatud optika helkida päikese käes (kuigi see probleem on erinevate kiletehnoloogiatega peaaegu lahendatud). Samuti peab laskja optilise sihikuga laskmisel tõstma pea kõrgemale kui raudsihikutega laskmise puhul, mis võib saada ohtlikuks.
Relvad
pisi| Mk.13 MOD 5
Snaiprite relvadeks on tavaliselt poltlukuga vintrelvad, et oleks võimalikult vähe liikuvaid osasid. Relva raud on tehtud võimalikult jäik, kuid piisavalt elastne, et korduvat tulistamist taluda. Relva raua vintsooni kroomitakse väga harva, sest kroom ei pruugi soonte pinnale ühtlaselt kanduda, see aga vähendab täpsust. Lisaks kinnitub relva raud ainult ühes kohas relva kabaosa külge ning raud jääb suures osas nii-öelda hõljuma. Enamus snaiprirelvi on käsitsi ümberlaetavad, mis tekitab muidugi probleeme korduvate laskude sooritamisel, kui on vaja tabada järjestikku mitut sihtmärki. Selleks kasutatakse ka automaatse laadimisega relvi, kuid suurem liikuvate osade hulk vähendab relva täpsust. Üks esimesi massiliselt toodetud iselaadiv snaipripüsse oli Nõukogude Liidus toodetud SVD. Tänapäeval on tänu uuele tehnoloogiale suurenenud poolautomaatsete snaiprirelvade täpsus, nii et 800–1000 meetri kauguste sihtmärkide pihta lasevad käsitsi ümberlaadimisega ja automaatse ümberlaadimisega relvad ühesuguse täpsusega.
Eléni Daniilídou
Eléni Daniilídou (kreeka keeles Ελένη Δανιηλίδου; sündinud 19. septembril 1982 Kreetal Chaniás) on Kreeka naistennisist.
2006. aasta seisuga oli ta võitnud neli WTA üksikturniiri ja ühe paaristurniiri. 2003. aastal jõudis ta segapaarismängus Australian Openi finaali. Tema kõrgeimaks kohaks WTA edetabelis jäi 14. koht.
Karjäär
Daniilídou alustas tennisekarjääri 1996. aastal ja jõudis vaevu 14-aastaselt oma esimese ITF-i turniiri finaali. 1998. aasta lõpetas ta WTA edetabelis 294. kohal. Samal aastal võitis ta oma elu 4 esimest ITF-i turniiri. Kokku on ta võitnud 8 ITF-i turniiri, sealjuures kõik kahes setis, viimase neist 2001. aastal.
Elmar Liitmaa
Varajased aastad
Muusikaga hakkas Liitmaa tegelema juba lapsepõlves, õppides akordionit. Vanavanemate utsitusel esines Liitmaa akordionimänguga paljudel pensionäride klubi pidudel ja pereüritustel. 13-aastaselt hakkas Liitmaa õppima kitarri. Tema esimene bänd oli Reflex Raplast. Sellele järgnes terve rida erinevaid koosseise: näiteks Big Bang Kohilast, kus mängisid Ivo Vanem, Alar Pikkorainen, Raimond Vahter, hiljem ansambel Paan, kus musitseerisid ka Sulliwan ja Aivar Hunt.
Eléni Daniilídou
Karjäär
2002. aastal võitis Daniilídou esimese WTA turniiri. See juhtus 's-Hertogenboschis, kus ta alistas Amélie Mauresmo (Prantsusmaa), Justine Henini (Belgia) ja finaalis ka 3:6, 6:2, 6:3 Jelena Dementjeva (Venemaa). Samal aastal jõudis ta Austraalia lahtistel kolmandasse ringi, alistades ka Tatjana Panova (Venemaa) 6:2, 4:6, 6:0, aga siis kaotas ta Jennifer Capriatile (USA) 2:6, 6:3, 1:6. Prantsusmaa lahtistel kaotas ta Kim Clijstersile (Belgia). Wimbledonis jõudis ta neljandassegi ringi, alistades kolmandas olümpiahõbeda Miriam Oremansi (Holland) 7:6 (7:5), 6:4. Seejärel kaotas ta Capriatile 1:6, 6:3, 1:6. USA lahtisteks sai ta juba 28. asetuse, aga kaotas ometi avaringis Henrieta Nagyovále (Slovakkia) 5:7, 6:4, 5:7. Hooaja lõpetas ta WTA 22. numbrina.
Elmar Liitmaa
Varajased aastad
1990. aastate alguses kohtus Liitmaa kitarrist Artur Skrõpnikuga, kellest sai korraga bändikaaslane, sõber ja õpetaja. Liitmaa on meenutanud, et omandas temalt vajalikud "käsitööoskused", mis iseõppijana seni puudu olid. Skrõpnikuga koos sai alustatud ka ansamblit House of Games, mille algkoosseisus olid veel Sven Valdmann, Ardo Põder ja Erik Meremaa. Viimane pala, mille Liitmaa selle kollektiiviga kirjutas ja salvestas, oli "Sinu unenäod".
Eléni Daniilídou
Karjäär
2003. aastat alustas Daniildou turniirivõiduga Aucklandis 5. jaanuaril. Järgnenud Austraalia lahtistel sai ta 18. asetuse ja jõudis neljandasse ringi, alistades vahepeal Amy Frazieri (USA) 6:1, 6:2 ja 16. asetusega Nathalie Dechy (Prantsusmaa) 6:4, 6:3. Seejärel kaotas ta Serena Williamsile (USA) 4:6, 1:6. Prantsusmaa lahtistel kaotas ta kolmandas ringis Patty Schnyderile (Šveits) 3:6, 4:6. Hooaja lõpp nii hästi ei läinud, kuid ta lõpetas selle siiski WTA edetabeli 26. kohal.
Elmar Liitmaa
Terminaator
1994. aastal liitus Liitmaa ansambliga Terminaator, mis oli laiema tuntuse saavutanud paar aastat varem, kui võitis noortebändide festivali Rock In ning pääses tänu sellele esinema Rock Summeri B-lavale. Toona olid Terminaatori peamised lugude autorid solist Jaagup Kreem ja kitarrist Arno Veimer ehk Arch. Debüütalbum "Lõputu päev" anti 1994. aastal välja kahe kitarristiga, pärast seda jäi Liitmaa bändi ainsaks kitarristiks ning Kreemi kõrval peamiseks lugude autoriks. Terminaatori teist albumit "Minu väike paradiis" on Liitmaa nimetanud oma esimeseks edulooks.
Eléni Daniilídou
Karjäär
2004. aastal kaitses Daniilídou Aucklandi turniiri võitu. Järgnesid Austraalia lahtised, kus ta sai 19. asetuse. Teises ringis alistas ta Zimbabwe tennisisti Cara Blacki 3:6, 6:0, 6:1, kuid kaotas kolmandas Mara Santangelole (Itaalia) 4:6, 7:5, 3:6. Prantsusmaa ja Suurbritannia lahtistel kaotas ta avaringis, aga USA lahtistel jõudis 4. ringi võitudega Silvija Talaja (Horvaatia, 3:6, 6:3, 7:5), Anabel Medina-Garriguesi (Hispaania, 1:6, 7:5, 6:4) ja Anna Tšakvetadze (Venemaa, 6:2, 6:4) üle. Seejärel kaotas ta jaapanlasele Shinobu Asagoele (6:7 (4:7), 6:4, 3:6).
Elmar Liitmaa
Terminaator
Bändi kõrvalt käis Liitmaa alguses ka päevatööl, kuid kui selleks enam aega ei jätkunud, pühendas ta ennast täielikult muusikale. 1999. aastal loodi osaühing Terminaator Music ning alustati enda helisalvestusstuudioga. 2009. aastal pärast 6 stuudioalbumit, kaht muusikali ("Risk" ja "Romeo & Julia") ja kaht kontsertalbumit ("Go Live 2005" ja "Ingli puudutus") lahkus Liitmaa bändist ja taandus mõneks ajaks täielikult avalikust muusikaelust. Raadio Elmar hommikuprogrammis rääkis Liitmaa, et kavatseb võtta tähtajata puhkuse, et muusikast pisut eemal viibida.
Eléni Daniilídou
Karjäär
2006. aastal võitis Daniilídou turniiri Soulis, alistades finaalis Ai Sugiyama (Jaapan) 6:3, 2:6, 7:6.
Elmar Liitmaa
Terminaator
Hiljem on Liitmaa Terminaatoriga taasühinenud ansambli 25, 30 ja 35 aasta juubelikontsertidel.
Eléni Daniilídou
Karjäär
2008. aasta alguses võitis Daniilídou turniiri Austraalias Hobartis. Finaal pidi toimuma 11. jaanuaril, aga vastane Vera Zvonarjova (Venemaa) ei tulnud seda vigastuse tõttu mängima. Enne seda oli Daniilídou võitnud teises ringis kõrgeima asetusega Aljona Bondarenko (Ukraina) 6:3, 6:3, veerandfinaalis kohaliku sportlase Casey Dellacqua (6:4, 7:5) ja poolfinaalis Flavia Pennetta (Itaalia) 6:4, 6:3.
Elmar Liitmaa
Terminaator
Liitmaa sõnul on Terminaator jätnud kahtlemata tema muusikukarjääri kõige suurema jalajälje. Terminaatori koosseisus sai Liitmaa teostada end nii kitarristi, laulukirjutaja kui produtsendina.
Eléni Daniilídou
Karjäär
2008. aasta suveolümpiamängudel Pekingis kaotas Daniilídou naiste tenniseturniiri üksikmängu avaringis Virginie Razzanole (Prantsusmaa) 3:6, 3:6. Võidu korral saanuks ta mängida Kaia Kanepiga.
Elmar Liitmaa
Vahepealsed tegemised
Pärast suurtelt lavadelt lahkumist jätkas Liitmaa kaverite bändi Pappa Lucca koosseisus ning lõi kaasa Tanja Mihhailova Madonna laulude projektis. Samuti kirjutas ta tunnusmuusika heategevuslikule telesarjale "Kodutunne". 2011. aastal alustas ta sõprade Tanel Talve ja Kait Lukkaga hiigelpika nimega pungilikku triot Ajaratas Halastamatult Veereb Ei Teda Peatada Saa, Eriti, mille koosseisus mängis basskitarri.
Samal perioodil alustas Liitmaa tegevust kinnisvaramaaklerina Pindi Kinnisvaras.
Fööniks
Ansambli Fööniks pani Liitmaa kokku 2020. aasta kevadel, kui tal tekkis koroonapandeemia tõttu päevatöö kõrvalt piisavalt vaba aega, et jälle kitarr kätte võtta. Solist Tanel Laidna jäi Liitmaale silma ja kõrva TV3 saatest "Su nägu kõlab varsti tuttavalt", kus Laidna jäljendas muuhulgas Jaagup Kreemi. Liitmaa sõnul ei ole bänd vaid tema enda nägu, vaid on viie erineva inimese projekt. Ansambel esitab raadiosõbralikku rokkmuusikat.
Fööniksi debüütalbum "Esimene" ilmus 3. oktoobril 2020, vaid pool aastat pärast bändi kokkupanemist. 2022. aastal esitleti teist kauamängivat "Võluväel", mille tegemisse suhtuti Liitmaa sõnul metoodilisemalt. Plaadiesitlustuuri raames anti kontserte Tallinnas, Tartus, Rakveres, Pärnus, Viljandis, Saaremaal ja Hiiumaal.
Cartagena (Colombia)
pisi|Vaade linnale Cartagena de Indias on linn ja vald Colombias, Bolívari departemangu keskus. Asub Kariibi mere rannikul.
Vader
Vader võib tähendada järgmist:
Kurgkotkas
Kurgkotkas on levinud Sahara-taguse Aafrika rohtlades ja savannides.
Lind on nimetuse saanud peas turritavate sulgede järgi, mis meenutasid neid linde kohanud eurooplastele kohtukirjutajaid, kes kandsid paruka sees hanesulgedest kirjutussulgi.
Kurgkotka kehapikkus on 125–150 cm, tiibade siruulatus 210 cm ja kaal 4 kg.
Kurgkotkas toitub muuhulgas roomajatest, sealhulgas madudest, ning väikeimetajatest ja putukest, sealhulgas mardikatest ja rändtirtsudest. Saaklooma tapab ta jalahoopidega.
pisi|left|170px|Kurgkotkas [[Sudaani vapp|Sudaani vapil]]
Mazār-e Sharīf
Mazār-e Sharīf on linn Afganistanis, Balkhi provintsi keskus.
Nikolai Gorlinski
Nikolai Gorlinski (vene keeles Горлинский Николай Дмитриевич; 1907 Poltava kubermang – 1965 Moskva) oli nõukogude sõjaväelane, riigiametnik, kindralleitnant.
Asus tööle Tšekaasse 1920. aastail, 1930. aastail töötas operatriivtööl. Alates 1933. aastast töötas Harkivi ja Tšernigivi oblastis NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaadi 4. Peavalitsuse operatiivvolinikuna.
1943. aasta maist Riikliku Julgeoleku Rahvakomissariaadi Stavropoli krai valitsuse ülem, juhtis Stavropoli krais kasakaelanikkonna vastu suunatud karistusoperatsioone ja banditismivastast võitlust.
1943–1945 oli NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Rahvakomissariaadi Krasnodari krai valitsuse ülem.
Seosed Eestiga
1945. aasta septembrist kuni 1947. aasta maini oli NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Rahvakomissariaadi volinik Eesti NSV-s, juhtis nendel aastatel Nõukogude julgeolekuorganite tööd Eestis.
1949. aasta veebruarist aprillini Leedu NSV riikliku julgeoleku minister, viis läbi 1949. aasta küüditamisoperatsiooni Leedus.
21. märtsist 1949 NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Ministeeriumi Leningradi oblastivalitsuse ülem, viis läbi 1949. aastal nn Leningradi süüasja, mille käigus ÜK(b)P sisemise võimuvõitluse käigus represseeriti (Н.А. Вознесенский, М.И. Родионов, А.А. Кузнецов, П.С. Попков, Я.Ф. Капустин, П.Г. Лазутин).
Pärast NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Ministeeriumi juhi Viktor Abakumovi vahistamist ning tema kaastööliste represseerimist vallandati julgeolekuorganitest 29. augustil 1951 "jämedate seaduserikkumiste eest", 13. detsembril 1951 viidi üle NSV Liidu Siseministeeriumi ja määrati Volski Parandusliku Töö Koloonia ülema asetäitjaks režiimi ja operatiivtöö alal.
1953. aasta märtsis peale Jossif Stalini surma ning lühikeseks ajaks NSV Liidu juhiks saanud Lavrenti Beria poolt moodustatud NSV Liidu Siseministeeriumi ja NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Ministeeriumi liitmise teel moodustatud NSV Liidu Siseministeeriumi 5. Valitsuse (Majandusliku julgeoleku kontroll) ülemaks. Pärast Beria aresti aga vallandati uuesti "ametiseisundi kuritarvitamise ja riigivara riisumise" süüdistusega, samuti Leningradi süüasja organiseerimise eest; 23. novembril 1954 jäeti ilma sõjaväelisest auastmest ja 1955. aastal visti välja NLKP-st.
1964. ennistati sõjaväeauaste kindralleitnant.
Bhutani peaminister
Bhutani peaminister (Ministrite Nõukogu esimees) on Bhutani valitsusjuht (peaminister).
Peaministri ametikoht roteerub üheaastase ametiajaga. Ametikoht on seotud häälte arvuga, mis saadi Ministrite Nõukokku valimisel.
Peaministri eksisteerib Bhutanis alates 1998. aastast. Varem oli valitsusjuhiks kuningas.
Aastatel 1952–1964 kasutati välissuhetes tinglikult peaministri nimetust.
Detriit
Detriit (ladina sõnast detritus 'peeneks hõõrutud') ehk pude on lagunenud orgaanilised jäänused vees, veekogu põhjas või mullas (varises). Detriidi hulka loetakse ka fekaalse päritoluga materjal.
Vees olevast detriidist moodustavad suurema osa planktiliste organismide ja põhjataimestiku jäänused.
Enamasti asustavad ja toituvad detriidist mikroorganismid (nt bakterid), kes detriidi lõplikult lagundavad (dekompositsioon). Detriidist toituvaid organisme kutsutakse detritofaagideks.
5. oktoober
5. oktoober on Gregoriuse kalendri 278. (liigaastal 279.) päev. Juliuse kalendri järgi 22. september (1901–2099).
Minu isa on kangelane
Eestikeelset pealkirja "Minu isa on kangelane" kannavad kaks filmi Gérard Depardieuga peaosas:
Lend CCCP-65856
Aerofloti lennuk registritunnusega CCCP (SSSR)-65856 oli kahe reaktiivmootoriga lennuk Tupolev Tu-134, mis lendas liinil Tallinn – Kišinjov ja mille lend lõppes katastroofiga.
Lennuk tõusis lendu Tallinna lennuväljalt 3. mail 1985 kell 10.38 regulaarsele liinilennule sihtkohaga Kišinjov Moldaavia NSV-s. Kütuse tankimiseks oli ette nähtud vahemaandumine Lvovi lennuväljal Ukraina NSV-s. Olles laskumisel Lvovi lähedal lauspilvisuses, lendas Tu-134 ristuval kursil kell 12.13 kokku Nõukogude sõjaväele kuuluva Antonov An-26 lennukiga (nr 101, registritunnus CCCP-26492 ), mis oli äsja tõusnud õhku Lvovi lennuväljalt. Mõlemad lennukid kaotasid õhus tiiva parema poole ja sabaosa ning kukkusid juhitamatult Zolotševi küla lähedal põllule. Ellujäänuid ei olnud.
Õnnetuse põhjus
Õnnetuse põhjuseks loeti kogenematu dispetšeri (lennujuhi) Pavel Savtšuki viga, kes lohakalt töökohustusi täites andis Aerofloti Eesti NSV lennukile liiga vara käsu laskumiseks, jättes tähelepanuta ristuval kursil õhkutõusva An-26. Mõne sekundi jooksul, mil lennukite piloodid hädaohtu märkasid, ei olnud enam võimalik katastroofi vältida. Dispetšer vahistati ning ta suri teadmata põhjustel paar nädalat pärast seda.
Õnnetuses hukkunuid
Katastroofi ohvrite hulgas olid Lvivi võistlustele sõitev noor lauatennise tulevikulootus Alari Lindmäe (sündinud 15. septembril 1967) ja kaks Nõukogude armee kindralit, kes olid teel Moskvasse Kõrgema Sõjanõukogu töökoosolekule.
Tu-134 komandör (lennuki kapten) Nikolai Dmitrijev (sündinud 18. oktoobril 1931), oli suurte kogemustega ja kõrgesti hinnatud Aerofloti liinilendur, keda peeti üheks parimaks Nõukogude Liidus.
Travis Barker
Travis Landon Barker (sündinud 14. novembril 1975 Fontanas California osariigis) on USA muusik, ansambli blink-182 trummar.
1996. aastal liitus Barker oma esimese bändi Aquabatsiga Baron Von Tito nime all. 1997. aastal andis Travis välja oma esimese albumi koos Aquabatsiga ("The Fury of the Aquabats!"). Karjäär sai hoo sisse, kui ta liitus 1998. aastal pop-punk/punk-rock 'i bändiga Blink-182, kus ta oli 1998–2005. Barker sai tuntuks oma kukeharja, tätoveeringute ja harjumusega laval ilma särgita olla. Mees abiellus 2004. aastal endise Miss USA Shanna Moakleriga, kuid 2008. aastal nad lahutasid.
Värvikulised
Värvikulised (Strophariaceae) on šampinjonilaadsete seltsi kuuluv seente sugukond, mille alla kuuluvad liigid on valdavalt puidu-, harvem kõdusaproobid. Enamasti mittesöödavad, on ka psilotsübiini sisaldavaid liike.
Saate
Saate on küla Mulgi vallas Viljandimaal. Külas on asunud Saate karjamõis.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Abja valda.
Külas asub Saate ohvrijalakas.
Rpm (ansambel)
Rpm (ka Revolution Per Minute) on eesti ansambel, mis moodustati aastal 2005. aasta kevadel. Ansambli muusikaline stiil kõigub oi!, ska ja streetpunki vahepeal.
Salvestised
Mitteametlikult on välja antud
Zygmunt I
pisi|Zygmunt I Vana Zygmunt I Vana (1. jaanuar 1467 – 1. aprill 1548) oli Leedu suurvürstiriigi suurvürst 1506–1544 ja Poola kuningriigi kuningas alates 1506. aastast kuni surmani. Ta pärines Leedu Jagelloonide dünastiast.
Elulugu
Zygmunt oli Kazimierz IV ja Austria Elisabethi poeg. Zygmunt ema oli Böömimaa ja Ungari lastetuna surnud kuninga Ladislaus Postumuse õde ja Zygmunt taotles seetõttu endale neid kaht trooni. Elisabethi vanim poeg (Ulászló II), Zygmunti vanim vend valitigi mõlema riigi kuningaks.
Noorus
Zygmuntil oli 12 õde-venda, kellest neli venda ja kolm õde olid vanemad ning üks vend ja neli õde nooremad. Tema vanim vend Ulászló II valiti algul Böömimaa ja siis Ungari kuningaks ning 1526 suri tema sugu meesliinis välja. Vanuselt järgmine vend Püha Kasimir suri vallalisena 1484. Kolmas vend Jan I valitses Poolat 1492–1501 ja suri järglasteta. Neljas vend Aleksander valitses Poolat 1501–1506 ja suri lasteta. Vanim õde Jadwiga oli abiellunud Baieri hertsogi Georgiga, kuid 1506. aastaks olid nad mõlemad surnud, jättes endist maha kaks tütart, kel polnud õigust hertsogiriiki pärida. Vanuselt teine õde Zofia oli abielus Brandenburgi markkrahvi Friedrichiga ja sellest abielust sündis 17 last, kellest 1506. aastaks oli 13 elus. Noorem vend Fryderyk Jagiellon oli Gniezno peapiiskop ja kardinal. Noorem õde Anna oli Pommeri hertsogi Bogislaw X abikaasa, noorem õde Barbara oli abielus Saksimaa hertsogi Georgiga ja noorem õde Elżbieta oli abielus Legnica hertsogi Fryderyk II-ga. Üks vanem ja üks noorem õde surid lapseeas.
Zygmunt valitsejana
1499–1506 valitses ta Głogówi hertsogkonda, aga pärast tema kuningaks saamist läks see maa-ala Böömimaa koosseisu, algul sisuliselt ja 1544 ka formaalselt. Viimane Głogówi hertsog (sisuliselt mitte enam iseseisev) oli 1540–1544 Zygmunti noorima õe Elżbieta mees Fryderyk II. pisi|vasakul|Zygmunt I Vana
Carol I
thumb|Carol I, Rumeenia kuningas Carol I (sünninimi Karl Eitel Friedrich Zephyrinus Ludwig, Hohenzollern-Sigmaringeni prints; 20. aprill 1839 – 10. oktoober 1914) oli 1866–1881 Rumeenia vürst ning 1881–1914 Rumeenia esimene kuningas.
Carol oli tuntud oma kohusetundliku ja militaarse mõtteviisi poolest, mis ei võimaldanud tal pühenduda millelegi peale oma ametikohuste täitmise ja ta nõudis samasugust kohusetunnet ka teistelt.
Zygmunt I
Zygmunt suurvürstina
Zygmunt I oli mures Habsburgide ja Venemaa tihedate sidemete pärast, sest need kaks suurriiki võisid teda kahelt poolt korraga rünnata. Selle takistamiseks sõlmis ta Prantsusmaa kuninga François I-ga 1524 liidu, aga see liit lõppes juba järgmisel aastal, kui François Pavia lahingus Saksa-Rooma keisri Karl V kätte vangi langes.
Carol I
Saksamaa pooldajana suri ta just õigel ajal, I maailmasõja alguses, et Rumeenia saaks astuda sõtta liitlaste poolel.
Zygmunt I
Zygmunt suurvürstina
1525 lõppes Poola sajanditepikkune vaen Saksa orduga, kui ordumeister Albrecht von Hohenzollern võttis vastu luteri usu, sekulariseeris ordu ja kuulutas selle Krakówi lepinguga ilmalikuks hertsogiriigiks Poola ülemvõimu all. Ühtlasi läänistas Zygmunt Preisimaa Albrechtile ja tema vendadele.
Carol I
Isiklikku
Carol oli abielus Wiedi printsessi Elisabethiga (kirjanikupseudonüüm Carmen Sylva). Kuna seda abielu ei õnnistatud pojaga, järgnes Carolile Rumeenia troonil tema vennapoeg Ferdinand.
Zygmunt I
Zygmunt suurvürstina
Zygmunt pooldas rahumeelset kooseksisteerimist Krimmi khaaniriigiga, aga ta ei suutnud piiritülisid täielikult lõpetada.
Zygmunt ja tema teine abikaasa Bona Sforza olid renessansikultuuri patroonid ja nende võimu ajal lõi see stiil nii Poolas kui Leedus õitsele.
Isiklikku
Zygmunt abiellus esimest korda Ungari aadliku Barbara Zápolyaga, kes ema poolt oli poolakas, Barbara vanem vend sai hiljem Ungari kuningaks. Sellest abielust sündis kaks tütart, enne kui Barbara 1515 20-aastaselt suri. Üks tütar Anna suri 5-aastaselt, teine, Jadwiga, abiellus Brandenburgi kuurvürsti Joachim II-ga. Jadwigat kosis ka Rootsi kuningas Gustav I, aga Zygmunt keeldus, sest Gustav sai katoliku kirikuga halvasti läbi.
Teiseks abiellus Zygmunt 1518 Milano hertsogi Gian Galeazzo Sforza tütre Bona Sforzaga. Bona õed-vennad olid noorelt surnud, surnud oli ka tema isa. 1524 päris Bona oma ema surma järel Bari hertsoginna ja Rossano vürstinna tiitli, ühtlasi pretendeeris ta Jeruusalemma kuninga tiitlile. Siiski pole teada, et ta oleks iseend Jeruusalemma kuningannaks nimetanud, küll aga kutsusid kõik Poola kuningad tema järel kuni Jan II Kazimierz Wazani end Jeruusalemma kuningateks.
Zygmunti ja Bona abielust sündis kuus last, kellest noorim suri oma esimesel elupäeval, aga ülejäänutest (poeg ja neli tütart) said kaks kuningaks ja kaks kuningannaks. Vanim tütar Isabella abiellus Zygmunti esimese naise Barbara vanema venna János Zápolyaga ja sai Ungari kuningannaks. Poeg Zygmunt II August päris isalt Poola kuningatrooni, aga tal ei olnud lapsi. Tütar Zofia abiellus Brunswick-Lüneburgi hertsogi Heinrich V-ga, kuid lapsi ta ei saanud. Pärast Zygmunt II surma valiti Poola kuningaks Zygmunt I kolmas tütar Anna, aga temagi ei saanud lapsi. Noorim tütar Katarzyna abiellus Rootsi kuninga Johan III-ga ja temast põlvnesid nii Poola kui Rootsi kuningad.
Zygmunt I-l oli oma armukese Katarzyna Telniczenkaga samuti kolm väljaspool abielu sündinud last, poeg ja kaks tütart, kes kõik said täiskasvanuks. Lapsed sündisid enne esimest abielu.
Ristivanemad
Ristivanem ehk vader on tavaõiguslik tunnistaja lapsele nimepanekul, lapse sünni registreerimise tunnistaja. Harilikult lähedane tuttav või sugulane.
Ristiusu kombe kohaselt pidi vadereid olema kolm: poisil kaks ristiisa ja üks ristiema, tüdrukul kaks ristiema ja üks ristiisa. Rahvakommetes oli vaderite arv piiramata. Vaderid viisid lapse kirikusse ristimisele ja olid varrudel kesksed tegelased. Lauas istusid vaderid aukohal ning pidid peamiste rahaannetajatena andma lapsele hambaraha (hõbemündi).
Tavaõiguse kohaselt oli vaderitel ristilapse vastu (eriti tema orvuks jäämisel) ainelisi kohutusi, mis lõppesid pulmade korraldamisel.
Allan Kährik
Allan Kährik (sündinud 1. mail 1968 Viljandis ) on eesti vaimulik, teoloog ja haridustegelane.
Ta lõpetas aastal 1986 Suure-Jaani Keskkooli.
2002–2004 oli ta EELK Usuteaduse Instituudi rektor; pärast seda on jäänud kõrgkooli loenguid pidama.
Ta on Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia kultuurhariduse osakonna juhataja ja Eesti Piibliseltsi nõukogu liige.
Brenti linnaosa
Brent on Londoni linnaosa. Läbi linnaosa voolab Brenti jõgi.
1985. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused
1985. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused olid 21. maailmameistrivõistlused laskesuusatamises, mis toimusid 12.–17. veebruarini, teist korda toonases Lääne-Saksamaal Ruhpoldingis.
2. naiste laskesuusatamise maailmameistrivõistlused toimusid 20.–25. veebruarini Šveitsis Egg am Etzelis.
Heinrich II
Heinrich II on olnud mitme valitseja nimi:
1985. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused
10 km sprint
Kuupäev: 16. veebruar Osavõtjaid: 77 võistlejat Riike: Maailmameister 1983: Eirik Kvalfoss <br style="clear:both;" />
20 km eraldistardist sõit
Kuupäev: 14. veebruar Osavõtjaid: 73 võistlejat Riike: Maailmameister 1983: Frank Ullrich <br style="clear:both;" />
4x7,5 km teatesõit
Kuupäev: 17. veebruar Osavõtjaid: 18 võistkonda Maailmameister 1983: Sergei Bulõgin, Algimantas Salna, Juri Kaškarov, Piotr Miloradov <br style="clear:both;" />
5 km sprint
Kuupäev: 23. veebruar Osavõtjaid: 27 võistlejat Riike: Maailmameister 1984: Venera Tšernõšova <br style="clear:both;" />
10 km eraldistardist sõit
Kuupäev: 21. veebruar Osavõtjaid: 27 võistlejat Riike: Maailmameister 1984: Venera Tšernõšova <br style="clear:both;" />
3x5 km teatesõit
Kuupäev: 24. veebruar Osavõtjaid: 3 võistkonda Maailmameister 1984: Venera Tšernõšova, Ludmilla Zabolotnaja, Kaija Parve <br style="clear:both;" />
Medalid
Korraldajariik
EKool
eKool on Koolitööde AS-i internetipõhine elektroonne õppeinfosüsteem, mis ühendab koolijuhatajaid, õpetajaid, klassijuhatajaid, õpilasi, lapsevanemaid. Süsteemi tähtsaimaks osaks on klassipäevik, milles on õpetaja poolt sisestatud hinded, tunni sisu kirjeldused, kodused ülesanded, puudumised, hilinemised, märkused ning kontrolltööde ajad.
eKool loodi 2002. aastal Vaata Maailma Sihtasutuse poolt eesmärgiga muuta kooli ja kodu vaheline suhtlemine efektiivsemaks. 2005. aastast tänaseni on arendanud iseseisev ettevõte Koolitööde AS. 2011. aastast sai eKooli uueks omanikuks ettevõte Kriit OÜ. eKoolis saavad lastevanemad vaadata lapse ja lapsed enda, õpetaja ja klassi tunniplaani; näha hinnetelehte, kus on kirjas ka puudumised ja hilinemised; lugeda märkusi; näha, mida on tunnis tehtud ja mis on kodused ülesanded; osaleda foorumis; vaadata õpinguraamatut.
eKooli saab siseneda ID-kaardi, mobiil-ID, Smart-ID või parooliga. Enne eKooli kasutamist peab kooli administraator määrama kasutaja rolli (õpilane, lapsevanem, õpetaja) ja andma ligipääsuõiguse. eKoolil on ka mobiilirakendus, mKool.
Herāt
Herāt on linn Afganistanis, Herāti provintsi keskus. Herāt on Afganistani suuruselt kolmas linn.
Linn asub Harī Rūdi jõe viljakas orus ajaloolistel kaubateedel ja on traditsiooniliselt tuntud oma veini poolest. Linna põhiasukad on tadžikid.
Herāt on umbes 2700 aastat vana.
linnapea on Zana Wahide.
James Joyce
pisi|James Joyce Dublinis O'Connelli tänaval James Joyce (täisnimi James Augustine Aloysius Joyce; 2. veebruar 1882 Dublin – 13. jaanuar 1941 Zürich) oli iiri rahvusest ingliskeelne kirjanik.
Elukäik
James Joyce sündis Dublini lõunapoolses eeslinnas Rathgaris vaesunud haritlasperekonnas. Ta oli kümnelapselise pere vanim laps. Tema noorus langes kokku iiri rahvusliku liikumise tõusuga.
Hariduse sai ta mitmes jesuiitide koolis. Kuueaastaselt pandi ta jesuiidi kolledžisse ja aastatel 1898–1902 õppis ta Dublini jesuiitlikus University College'is keeli ja filosoofiat. Katoliiklik dogma muutus talle aga peagi vastumeelseks ning ta ütles end kirikust lahti. Hiljem pihtis Joyce poolautobiograafilise kangelase Stephen Dedaluse kaudu romaanis "Kunstniku noorpõlveportree", et otsustas varakult tõde otsida vabaduse altari ees, eemal dogmadest ja fanaatilisest mõtteviisist.
Pärast ülikooli lõpetamist lahkus James Joyce Iirimaalt ja suundus Pariisi, kus ta vireles ühe aasta (1902), kirjutades peamiselt luulet. Aastal 1903, pärast teadet ema raskest haigestumisest, naasis ta Iirimaale, kus elas lühikest aega vanas Martello kindlusetornis. Tema ema suri 1904. aastal.
Dublinis tutvus Joyce Nora Bernacle'iga, kellega koos lahkus uuesti oma kodumaalt. Noraga elas ta Zürichis, Triestes ja mujal Euroopas. Kooselust (abielu registreeriti alles 27 aastat hiljem) sündis poeg Giorgio (1905) ja tütar Lucia (1907).
Triestes elades teenis Joyce elatist inglise keele tundide andmisega. Triestes kirjutas Joyce suurema osa oma esimesest menukast proosateosest, novellikogust "Dublinlased" (1914).
Esimese maailmasõja eest läks Joyce pagulusse Zürichisse. Sõja ajal ja vahetult pärast seda ilmusid romaan "Kunstniku noorpõlveportree" ja näidend "Pagulased". 1922. aastal kirjaniku 40. sünnipäeval ilmus suurromaan "Ulysses".
James Joyce kannatas silmahaiguse all, mis lõppes tema pimedaksjäämisega. Joyce'i tütar kannatas vaimuhaiguse all.
1939 ilmus kirjaniku viimane romaan "Finnegans Wake". Joyce'i elupäevad lõppesid Zürichis, kus ta otsis varju ka teise maailmasõja eest.
Looming
pisi|püsti|"Dubliners", 1914 James Joyce rakendas oma romaanides teadvuse voolu tehnikat.
Muud
James Joyce'i oli kujutatud Iiri kümnenaelasel rahatähel.
Jigme Thinley
Lyonpo ('minister') Jigme Yoser Thinley (sündinud 1952 Bumthangi ringkonnas) on Bhutani poliitik, mitmekordne Bhutani peaminister.
20. juulist 1998 9. juulini 1999 ja 30. augustist 2003 20. augustini 2004 oli ta Bhutani peaminister (Ministrite Nõukogu esimees). Ta oli uuesti peaminister 9. aprillist 2008 kuni 30. juulini 2013.
Aastatel 1998–2003 oli ta Bhutani välisminister.
Aastatel 2004–2008 oli ta sise- ja kultuuriminister.
Sarja
Sarja on küla Mulgi vallas Viljandimaal.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Abja valda.
Sarja küla on ligi 90% kaetud metsaga, põllumaad on vähe. Sealt võib leida häid mustikametsi, kaasikuid, haavikuid, saarikuid, seemnemännikuid, vähem aga pindalalt suuri põlde ääristavad lepikud. Sügiseti saadakse neist metsadest rikkalik seenesaak, leidub ka mitmesuguseid jahiulukeid. Sarja metsad on koduks põtradele, metskitsedele, metsigadele, punahirvedele, karudele, ilvestele ja teistele loomadele. Paljude ojade ja kraavide kallastel saab jälgida kobraste elutegevust – hinnanguliselt on Sarja külas iga inimese kohta 2 kobrast. Sarja külast voolab läbi Enu oja, Tiru oja, mis suubub Hendrikhansu ojja.
Hendrikhansu talu all on viimane üles paisutatud Hendrikhansu järveks, mille kaldal on Eesti pikim liivakivipaljand – Hendrikhansu Põrgu. Ka seal võib kohata jäälinde.
Sarjaga on 1977 liidetud Peraküla (1722 Peria Külla, 1797 Para küla, u 1900 Пяракюля) ja Sambla (1970).
Kunduz
Kunduz (ka Kondūz) on linn Afganistanis, Kunduzi provintsi keskus.
Linna ajalugu ulatub Aleksander Suure aegadeni. 20. sajandi alguses rajas Sher Khan Nasher sinna Spinzari puuvillaettevõtte, mis tegi linna ja kogu maakonna rikkaks.
Kunduz oli viimane Ţālebāni käes olnud linn, mille USA väed vabastasid. 28. septembril 2015 vallutas Ţālebān linna Afganistani valitsusvägede käest pärast mitu kuud kestnud piiramist. Valitsusvägede ja USA õhujõudude vasturünnakus saadi suur osa linnast kolme päevaga tagasi. 3. oktoobri öösel pommitas USA õhuvägi organisatsioonile Piirideta Arstid kuuluvat haiglat, tappes 22 inimest, nii personali kui ka patsiente.
Kristo Aab
pisi|Kristo Aab 2022. aasta Arvamusfestivalil Kristo Aab (sündinud 23. juunil 1985 Tartus) on eesti endine elukutseline korvpallur (taga- ja ääremängija).
Ta lõpetas 2003 hõbemedaliga Tartu Karlova Gümnaasiumi ja 2009 magistrikraadiga Tartu Ülikooli majandusteaduskonna.
Korvpallitreeninguid alustas 1992 Tartu Korvpalliklubis Jüri Neissaare juhendamisel.
Töökohad
Ta töötas 2010–2011 Tartu Linnavalitsuses ettevõtluse arengu spetsialistina. 2011. aastast töötab Eesti Pangas analüütikuna.
Tennis 2004. aasta suveolümpiamängudel
2004. aasta suveolümpiamängude tennisevõistlused toimus 15.–22. augustil.
Medalialad
Tennises jagati välja neli medalikomplekti – meeste üksik- ja paarismängus ning naiste üksik- ja paarismängus. Mängudel osales 172 tennisisti.
Võistluspaik
Kõik mängud peeti Olympic Tennis Centeri nime kandvas kompleksis kõvakattega väljakutel. Kompleks koosnes 10 väljakust: keskväljak (8000 istekohta), esimene väljak (4000), teine väljak (2000) ja väljakud 3–9 (à 200).
Eestlaste osalemine
Ateena tenniseväljakutel asusid võistlustulle Kaia Kanepi ja Maret Ani. Koos mängisid nad paarismängus ning Kanepi osales ka üksikmängus.
Tulemused
...
Martin Ehala
pisi|Martin Ehala 2009. aastal Martin Ehala (sündinud 20. detsembril 1963) on eesti keeleteadlane ja õppejõud, Eesti Vabariigi teaduspreemia laureaat.
Haridustee
Ta on õppinud Tallinna 32. Keskkooli teatriklassis ja mõnda aega Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis. Martin Ehala on lõpetanud 1990. aastal Tallinna Pedagoogikaülikooli eesti keele ja kirjanduse erialal ning kaitsnud 1992. aastal Cambridge'i Ülikoolis magistri- ja 1996. aastal doktoritöö.
Töökäik
Martin Ehala on töötanud Tallinna Pedagoogikaülikoolis: 1996–2000 filoloogiateaduskonna dekaanina, 1998–2008 üld- ja rakenduslingvistika professorina ja õppetooli juhatajana, 2004–2008 eesti filoloogia osakonna juhatajana.
Alates 2008. aasta sügisest töötab ta Tartu Ülikooli eesti ja üldkeeleteaduse instituudi vanemteadurina (0,75 koormusega) ja emakeeleõpetuse professorina (0,25 koormusega).
Teadustöö
pisi|Martin Ehala 22. oktoobril 2011 rahvusvahelisel sümpoosionil "Keel ja identiteet" Martin Ehala on avaldanud töid eesti keele struktuuri üksikküsimuste ja eesti keeles toimuvate muutuste kohta, samuti Eesti keelekeskkonna ja etnolingvistilise vitaalsuse valdkonnas. Ta on juhtinud mitmeid teadus- ja arendusprojekte (sihtfinantseeritav projekt "Eesti keelekeskkonna arengu analüüs, modelleerimine ja juhtimine", 2003–2007; Euroopa Sotsiaalfondi rahastatud projekt "Uus eesti keele õppe süsteem Tallinna Ülikoolis", 2006–2008; Eesti Teadusfondi projekt "Etnolingvistiline vitaalsus ja identiteediloome: Eesti teiste Balti riikide taustal", (2008–2011).
Ta on tegelenud ka eesti keele kui emakeele didaktika ja metoodika arendamisega, ta on kuue üldhariduskooli emakeeleõpiku ja paljude õppemetoodiliste materjalide autor. Eesti keele õpetamise metoodika arendamise ja õppekirjanduse koostamise eest pälvis ta 2003. aastal Eesti Vabariigi Presidendi hariduspreemia.
11. märtsil 2011 esitles ta kolleeg Peeter Tinitsaga uudset mobiilirakendust Sõnar, mis võimaldab nutitelefonis lihtsalt ja kiiresti kontrollida oma eesti õigekirja ning jõuda vajaliku reeglini.
Teaduskorralduslik tegevus
Martin Ehala on olnud alates 1996. aastast rahvusvahelise humanitaar- ja sotsiaalteaduste ajakirja Trames üks tegevtoimetajaist (1996–2002 peatoimetaja).
Aastatel 2006–2012 oli ta Eesti Teaduskompetentsi Nõukogu liige ja humanitaarteaduste ekspertrühma juht, alates 2007. aastast on ta haridus- ja teadusministeeriumi humanitaarteaduste hindamispõhimõtete väljatöötamise töörühma juht. Ta oli aastatel 2002–2012 ja on taas aastast 2017 Eesti keelenõukogu liige. Ta on ka Eesti Rakenduslingvistika Ühingu ja liikumise Eesti Lapse Eest liige.
Isiklikku
Martin Ehala on olnud eesti-ameerika punkbändi Cheese liige; ta tegeleb orienteerumisega.
Ta on 1985. aastast abielus, tal on poeg ja kaks tütart.
23. aprillil 2007 oli Martin Ehala üks Pronkssõduri kirjale allakirjutanud 12 professorist.
Zoomusikoloogia
Zoomusikoloogia on loomahäälte muusikaline uurimine.
Heino Kiik
Heino Kiik (14. mai 1927 Avinurme vald – 22. veebruar 2013) oli eesti kirjanik.
Zoomusikoloogia
Ta on ühtaegu musikoloogia ja zoosemiootika haru. Zoomusikoloogia üheks keskseks küsimuseks on esteetilise taju kujunemine loomade helilises kommunikatsioonis.
Heino Kiik
Elu
Heino Kiik lõpetas 1947. aastal Räpina Aiandustehnikumi aiandusagronoomina ja 1956. aastal EPA agronoomina. Heino Kiik õppis aastatel 1969–1971 ja 1974–1975 Moskvas M. Gorki nimelise kirjandusinstituudi kõrgematel kirjanduskursustel.
Zoomusikoloogia
Zoomusikoloogia rajajate hulka kuulub prantsuse helilooja François-Bernard Mâche.
Zoomusikoloogiast on kirjutanud väitekirja Dario Martinelli.
Heino Kiik
Elu
Aastatel 1948–1963 töötas Kiik muu hulgas agronoomi, aedniku ja ajakirjanikuna, alates 1963. aastast oli vabakutseline kirjanik. Peale ilukirjanduslike teoste ilmus temalt hulgaliselt oma tegevust dokumenteerivaid päevaraamatuid ja nende mugandusi, mida nimetas dokumentaalromaanideks. Ka kirjutas ta populaarteaduslikke raamatuid ja artikleid oma erialal ning avaldas reisikirju (reisinud endises Nõukogude Liidus ja Bulgaarias, Saksa DV-s, Tšehhoslovakkias, Poolas, Norras, Rootsis, Egiptuses, Kreekas ja Indias). Kiik pälvis romaanivõistlustel kaks auhinda (1970. aastal "Tondiöömaja" eest I koha ja 1985. aastal "Elupadriku" eest II koha), ka on kaks tema tööd leidnud äramärkimist.
Heino Kiik oli kirjastuskooperatiivi Kupar esimees aastatel 1987–1989 (kooperatiiv on tegevuse lõpetanud) ning seejärel kirjastuskooperatiivi Õllu omanik ja esimees (kirjastus on tegevuse lõpetanud). Osa oma raamatuid kirjastas Kiik ise.
Eesti Kirjanike Liitu kuulus Heino Kiik aastast 1969. Ta oli Eesti NSV Kirjandusfondi juhatuse esimees ja NSV Liidu Kirjanike Liidu Kirjandusfondi juhatuse liige aastatel 1976–1981 ning kuulus aastatel 1976–1981 ja 1986–1989 Eesti Kirjanike Liidu juhatusse. 1990. aastate keskel püüdis Heino Kiik asutada Kaunite Kunstide Akadeemiat ja teatas, et "põhikirjaliseks eesmärgiks on olla "Eesti vaimuelu ajutrust"". Kiige Akadeemia liikmeskonna pidi Ants Juske sõnul moodustama "kunagiste loomeliitude juhatuste ja presiidiumide nomenklatuur, kes igas olukorras on valmis olema meie kultuuri kas siis südametunnistuseks või ajutrustiks".
Heino Kiik kuulus Eesti Sinisesse Erakonda 1994–2000, Eesti Demokraatlikku Parteisse 2000–2002 ning seejärel Isamaa ja Res Publica Liitu.
1980. aastal kirjutas ta alla 40 kirjale.
Kolumbaarium
pisi|Kolumbaariumi sisevaade (Chapel of Chimes [[Oaklandis USA-s)]] pisi|Kolumbaarium [[Zürichis Sihlfeldi kalmistul]] Kolumbaarium on tuhaurnide hoidmise ruum või ehitis.
Nimetus "kolumbaarium" tuleneb tuvilast – columba on tuvi ladinakeelne nimetus, tuvide pidamiseks on kasutatud samataolisi paljukambrilisi ehitisi.
Hulgajuurine vesilääts
Välisehituselt meenutab ta suuresti lemleid, kuid lehealuseid juuri pole tal mitte üks (nagu lemletel), vaid palju.
Hulgajuurist vesiläätse võib leida paljudest veekogudest. Eestis tavaline.
Kabney
Kabney on toorsiidist õlarätt, mida kannavad Bhutani mehed gho osana.
Kabney mõõtmed on tavaliselt 90 × 300 cm. Tal on narmad.
Seda kantakse pidulikel puhkudel vasakust õlast parema puusani.
Salli värv näitab kandja ühiskondlikku positsiooni.
Hiiumaa
Hiiumaa (ka Hiiu saar) on Eesti suuruselt teine saar, Lääne-Eesti saarestiku põhjapoolseim saar. Hiiumaa piirneb kagus Väinamerega, põhjas ja läänes avamerega. Saart eraldab Saaremaast Soela väin ja Vormsist Hari kurk. Hiiumaast loodes asub laevasõiduks ohtlik Hiiu madal. Saare ida- ja kaguosas asub palju laide ja saarekesi, millest suurim on Vohilaid. Halduslikult kuulub Hiiumaa koos ümbritsevate saartega Hiiumaa valda.
Hiiumaa taimestik on väga liigirikas. Saarel asuvad Baltimaile haruldased lookaasikud. Üle saare kulgevad olulised lindude rännuteed. Käina laht on Hiiumaa olulisim lindude pesitsus- ja peatumiskoht. Saarel elab paarkümmend taasasustatud Euroopa naaritsat.
14. sajandil tekkis Hiiumaa põhjaossa rootsi asustus. 1628. aastal rajati Hütile Eesti esimene klaasikoda. Põhjasõjaga läks saar Rootsilt Vene impeeriumi koosseisu. 1829. aastal rajati Kärdla kalevivabrik, mis oli saare olulisim tööstusettevõte Teise maailmasõjani. Esimese maailmasõja eel hakati Tahkuna poolsaarele rajama Peeter Suure merekindluse eelpositsiooni, kaitsmaks Soome lahte sissetungi eest. Saksa okupatsiooni vägede lahkudes 1918. aasta sügisel läks saarel võim Eesti riigile. 1939. aastal hakati Hiiumaale rajama vastavalt baaside lepingule NSVL sõjaväebaase. Teise maailmasõja tulemusena läks Hiiumaa NSV Liidu koosseisu, kuhu jäi Eesti taasiseseisvumiseni 1991. aastal.
Nimi
Rootsi ja saksa keeles on saare nimi Dagö, taani keeles Dagø, mis kõik tähendavad päeva saart. Tegemist on tõlkelaenuga saare vanalt soome nimelt Päivänsalo. Tänapäeva soome keeles kannab saar nime Hiidenmaa ('hiite maa').
Loodus
pisi|[[Vahtrepa pank|Kallaste pank]]
Umbes 455 miljonit aastat tagasi tabas tänast Kirde-Hiiumaad meteoriit. Kokkupõrke tulemusel kujunes rõngassaar, mille keskmes asus u 3,5 km² suurune laguun. Viimasel jääajal vajutas mandrijää oma raskusega Hiiumaa ala allapoole. Jääaja lõppedes ujutas liustike sulamise vesi tänase Hiiumaa ala üle.
Hiiumaa hakkas Läänemerest kerkima enam kui 10 000 aastat tagasi. Esimesena kerkisid üle merepinna Kõpu mäed, kus on ka Lääne-Eesti saarte kõrgeim punkt. Tänapäeval kerkib saare maapind u 2,5 mm aastas, mis on Eesti kõrgeim näitaja. Hiiumaaga on kokku kasvanud muu hulgas Luigerahu, Künnislaid ja Kassari.
Aluskord koosneb tugevasti kurdunud kristalsetest kivimitest, mis avanevad umbes 250 meetri sügavusel. Pealiskord koosneb settekivimeist. Paekivist pealiskord tõuseb üle merepinna üksikutes kohtades, eriti hästi on pealiskorda näha Vahtrepa, Aruküla ja Sarve ümbruses. Pinnakate asub pealiskorra paekividel ning koosneb kobedatest setetest. Ida-Hiiumaa loopealsel on pinnakate ainult 30 sentimeetrit, Kõpu poolsaarel võib see küündida aga kuni 80 meetrini. Kolm neljandiku saarest on liivane.
Üle poole saare pindalast on kaetud metsa ja põõsastikega. Umbes 7% moodustavad saare keskosas asuvad ulatuslikud soostikud. Seal asuvad ka kolm Tihu järve, millest suurim on Suurjärv. Seega on põllumajanduslikke maid ja asulaid alla 20% saare pindalast.
Hiiumaa paikneb üleminekualal okasmetsadelt laialehistele metsadele. Hiiumaa loodusmaastikes on valdavad männimetsad, soostunud lehtmetsad, kuuse-segametsad ja kadastikud, rannaniidud ja luited, rabad ja madalsood. Väärtuslikud on Hiiumaa loopealsed ehk alvarid, kus õhuke mullakiht katab paekivitasandikke. Hiiumaal asuvad lookaasikud on haruldased kogu Baltikumis.
Suuremaist ulukeist võib Hiiumaal kohata metskitsi, hirvi, põtru ja metssigu; väiksemaist on tavalised kährikkoer, ilves ja rebane. Saare vetes on kogu Läänemere ulatuses tähelepanuväärsed viiger- ja hallhülgekarjad. Üle Hiiumaa kulgevad olulised lindude rändeteed, olulisim pesitsus- ja peatuspaik on Käina laht.
Looduskaitse
pisi|Mets [[Tahkuna looduskaitsealal]] pisi| Hiiumaale taasasustatakse [[Euroopa naaritsat]]
Hiiumaa kaitsealade valitseja on Keskkonnaamet. Saarel asub 16 kaitseala, 17 hoiuala, 30 püsielupaika kaitsealustele liikidele. Kaitse alla on võetud 4 parki, 21 põlispuud, 26 rändrahnu, 3 maastikuelementi ja 4 põlispuude gruppi.
Jalālābād
Jalālābād (varasema nimega Adina Pur) on linn Afganistanis, Nangarhāri provintsi keskus.
Hiiumaa
Looduskaitse
Hiiumaal asub 7 looduskaitseala ja 9 maastikukaitseala: Tahkuna looduskaitseala, Pihla-Kaibaldi looduskaitseala, Leigri looduskaitseala, Tihu looduskaitseala, Kõrgessaare looduskaitseala, Paope looduskaitseala, Kõpu looduskaitseala, Kukka maastikukaitseala, Luidja maastikukaitseala, Sepaste maastikukaitseala, Tilga maastikukaitseala, Tareste maastikukaitseala, Sarve maastikukaitseala, Vahtrepa maastikukaitseala ning Käina lahe – Kassari maastikukaitseala.
Jalālābād
Praeguse nime sai linn 16. sajandi lõpus Pīr Roshāni poja Jalala järgi.
Hiiumaa
Looduskaitse
Saarel asub 17 hoiuala: Hiiu madala hoiuala, Hirmuste hoiuala, Kuri-Hellamaa hoiuala, Kõpu-Vaessoo hoiuala, Kõrgessaare-Mudaste hoiuala, Luhastu hoiuala, Paope loo hoiuala, Pihla-Kurisu hoiuala, Prassi hoiuala, Pühalepa hoiuala, Suureranna hoiuala, Undama soo hoiuala, Vanajõe hoiuala, Vanamõisa lahe hoiuala, Viilupi hoiuala, Vilivalla hoiuala ja Väinamere hoiuala.
Kaitse all on ka 4 parki: Kärdla linnapark, Kärdla rannapark, Suuremõisa mõisa park, Vaemla mõisa park.
Hiiumaal on kaitse all 137 kaitsealust taime-, seene- ja sambulikuliiki. Kõige haruldasemaks seeneks Hiiumaal on taiga-võrkpoorik (Ceriporia tarda), kelle ainus leiukoht terves Euroopas asub Kõpu poolsaarel. Saare haruldasimaks taimeks on pisilina, keda leidub Eestis vaid kahes kohas Hiiumaal. Sammaltaimedest väärib tähelepanu roheline hiidkupar, keda leidub ka ainult Hiiumaal. Loomadest on kaitse all 15 putuka liiki. Muudest selgrootutest on kaitse all apteegikaan ja viinamäetigu. Kaitsealused kalad on hink, võldas ja jõesilm. Lindudest väärivad tähelepanu kaitsealused merikotkas ja must-toonekurg, imetajatest viigerhüljes ja euroopa naarits. Saarel elab paarkümmend Euroopa naaritsat, kes on Tallinna loomaaia abiga saarele taasasustatud.
Muinasajast varauusajani
pisi|13. sajandil rajati esialgne puidust [[Käina Martini kirik. Kivist pühakoda rajati 15. ja 16. sajandi vahetusel samale kohale ]] pisi|[[Kõpu tuletorn valmis esialgsel kujul 1531. aastal. Tegemist on vanima säilinud tuletorniga Baltikumis ]]
Kõpu poolsaare esimesed osad ilmusid merest umbes 11 500 aastat tagasi. Kõpu muinassaare vanimad söeproovid on dateeritud umbes aastasse 5700 eKr. Saarel paiknevaid asulaid ei kasutatud esialgu aastaringi, kuna tollal väga väike saar ei pakkunud piisavalt äraelamisvõimalust. Saarel elati eelkõige kevadtalvel, kui on parim aeg viigreid ja hülgeid küttida.
pisi|250px|vasakul|Hiiumaa keskajal: [[Liivi ordu|ordu alad moodustasid Pühalepa ametkonna, mis kuulus administratiivselt Maasilinna foogtkonda; Saare-Lääne piiskopkonna alad kuulusid Kuressaare foogtkonda. Kaardil on märgitud ka ligikaudne hiiurootsi asustus ]]
Üleminek maaviljelusele toimus Hiiumaal noorema kiviaja lõpus umbes 3000 eKr. Kiviaja lõpuks oli asustus levinud üle kogu Hiiumaa. Nooremal pronksiajal hakati surnuid kivikirstkalmetesse matma ning saarel oli välja kujunenud valdavalt viljelusmajandusest elatav kogukond.