cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Güldenstubbe
Güldenstubbe (rootsi keeles Gyllenstubbe, vene keeles Гильденштуббе) on ilmselt Holsteinist pärit aadlisuguvõsa, Knutseni suguvõsa haru.
Ned de Baggo
Tegevus
1937. aastal arreteeriti ta Las Palmases ja mõisteti kolmeks aastaks vangi. Selleks ajaks oli ta pornograafiliste piltide levitamise eest mitmest riigist lahkuma sunnitud.
1939. aastal oli Ned de Baggo Hispaania põgenike koonduslaagris Prantsusmaal.
Güldenstubbe
Päritolu ja varasem ajalugu
Güldenstubbed on Knutseni suguvõsa haru. Viimase päritolu ei ole teada, kuid ilmselt võisid nad pärineda Holsteinist või Taanist. 21. aprillil (vkj) 1708 tõstis Rootsi kuningas Karl XII Saaremaa mõisarentniku Peer Tage Knutseni (suri 1703) vanema poja Peer Anton Knutseni (1671−1757) aadliseisusse ja ta sai perekonnanimeks Gyllenstubbe. Kuni 1730. aastateni oli käibel nimekuju Güllenstubbe, seejärel saksapärane Güldenstubbe. 3. juulil (vkj) 1731 annetas Rootsi kuningas Fredrik I Peer Antonile aadlidiplomi, kuid Rootsi rüütelkonda teda ei introdutseeritud. Tema kahest pojast said alguse suguvõsa Kaarma-Loona ja Muratsi pealiinid.
Ned de Baggo
Tegevus
Tolleaegse ajakirjanduse hinnangul ei osanud Ned de Baggo oma toodangus olla ahvatlevalt peen, vaid paistis silma primitiivse, saamatu ja eemaletõukava rõvedusega. Saksa vähemusrahvus boikoteeris Ned de Baggot.
Güldenstubbe
Gyldenstubbe
Peter Karl Ludwig von Güldenstubbe (1795−1876) adopteeris Karl von Hoyningen-Huene vallaspoja Amandus Nikolai Ernsti (1815–1875), kes sai perekonnanimeks Gyldenstubbe; tema ja tema järeltulijad kasutasid Güldenstubbe suguvõsa vappi. Ta võeti 1865. a paiku Saaremaa rüütelkonna matriklisse.
Ned de Baggo
Isiklikku
Ned de Baggo oli neli aastat abielus oma eestlannast teenija ja väidetavasti ka modelli Liidiaga. Tema abikaasa oli ilma hariduseta ega osanud saksa keelt. Abielu lahutati Tallinna-Haapsalu Rahukogus 2. juunil 1933, kahe lapse hoolitsejaks jäi nende täisealiseks saamiseni ema.
Güldenstubbe
Güldenstubbed rüütelkonna matriklis
Peer Anton von Güldenstubbe võeti 1724. aastal Saaremaa rüütelkonda; 1741. aastal immatrikuleeriti ta valminud Saaremaa rüütelkonna matriklisse. 1844. aastal immatrikuleeriti Liivimaa rüütelkonna matriklisse Alexander von Güldenstubbe, Karl von Güldenstubbe ja Ludwig von Güldenstubbe. 2. veebruaril (vkj) 1902 võeti Eestimaa rüütelkonna matriklisse Karl Gustav von Güldenstubbe (1798−1867) ja Friedrich Ludwig Magnus von Güldenstubbe (1813−1872) järeltulijad.
Ned de Baggo
Hilisem saatus
1961. aastal taotles ta Rootsis elamisluba, millest võimud keeldusid. Ta oli sel ajal ikka veel Eesti passiga Eesti kodanik.
Güldenstubbe
Vapp
Suguvõsa vapp on kõnelev vapp. Selle vapikilbil on kujutatud kuldseid kände (rootsi keeles gyllen ‘kuldne’ + stub ‘känd’). 1731. aastal diplomiga annetatud vapil oli lisaks kujutatud suurtükki ja granaate. XX sajandi algul võeti uuesti kasutusele algne 1708. aastast pärit vapp. 1934. aastast pärit perekonnaotsusega kasutab Güldenstubbe ja Gyldenstubbe suguvõsa vanemat vappi.
Orient (festival)
Orient on Baltimaade esimene ja seni ainus festival, mis on pühendunud üksnes Aasia muusikale ja kultuurile. Keskendutakse folkloorsele ja sakraalsele muusikale, samuti traditsioonilisele klassikale. Festivali kontsertidel on esinenud Ida muusika väljapaistvaimad esindajad nagu India bambusflöödimängija Pandit Hariprasad Chaurasia, sitarimängijad Pandit Ravi Shankar ja Anoushka Shankar, Jaapani hiigeltrummide ansambel Kodō, Tõva kurgulauljate ansambel Huun-Huur-Tu, Gyuto ja Gyume Tiibeti budamungad, Türgi löökpillimängija Burhan Öçal, Armeenia dudukimängija Jivan Gasparyan, Aserbaidžaani mugaamide esitaja Alim Qasimov.
Festival toimub helilooja Peeter Vähi initsiatiivil ja kunstilisel juhtimisel alates aastast 1992. Kuni aastani 2001 oli Oriendi korraldaja Eesti Kontsert, pärast seda on korraldus läinud üle ERP-ile, kellele kuulub ka festivali kaubamärk. Aja jooksul on Eesti-kesksest festivalist kujunenud mainekas muusikaüritus kogu Läänemere regioonis: lisaks Eestile on festivali kontserdid toimunud Lätis, Soomes, Rootsis ja Peterburis.
Suur osa Oriendi esinejate kontsertidest salvestatakse, sageli ERP-i ja Eesti Rahvusringhäälingu koostöös. Taiwani, Kambodža, Vietnami, Tuva, Siberi ja Türgi muusikutega on ilmunud heliplaat "The Path to the Heart of Asia".
Lisaks kontsertidele on Oriendi raames toimunud tantsuetendusi, meistrikursuseid, teetseremoonia, filmilinastusi, kunsti-, ikebana- ja fotonäitusi, budismi- ja islamiteemalisi loenguid, religioosseid rituaale jne.
Andmete pakkimine
Andmete pakkimine (ka andmete tihendamine, andmetihendus) on informaatikas andmete mahu vähendamine. Andmete pakkimine vähendab andmete edastamise ja salvestamise kulusid. Andmeid tihendatakse kindla reeglistiku alusel digitaalsignaaliks kodeerimise teel, misläbi andmete maht väheneb. Andmemahu vähendamist digiteerimisel nimetatakse ka säästkodeerimiseks.
Kodeeritud andmete kasutamiseks tuleb need lahti pakkida ehk dekodeerida, s.t esialgsele kujule tagasi teisendada. Andmete kodeerimine ja dekodeerimine nõuab spetsiaalset tark- või riistvara, nt koodekite näol.
Pakkimist on kahte põhitüüpi: kadudega ja kadudeta.
Kadudeta tihendamine
Kadudeta andmetihenduse korral vähendatakse andmemahtu statistilise liiasuse leidmise ja kõrvaldamise teel. Korduvalt esinevad andmelõigud saab esitatada ühe koodiga. Näiteks kui pildil on järjest mitu sama värvi pikslit, siis saab selle pildi osa kodeerida kui "279 punast pikslit" selle asemel, et kodeerida iga piksli värv eraldi. Tekstidokumendis võib luua korduvatest osadest ühe koopia ja lisada selle koopia lõppu iga asukoht, kus see osa dokumendis kordus.
Kadudeta andmetihendust tuleb kasutada juhul, kui on oluline andmete säilimine algsel kujul, nt programmid ja tekst.
Kadudeta tihendamisel on bittide sääst siiski tagasihoidlik, nt audiosignaali korral kahekordne.
Kadudega tihendamine
Fotode kadudega pakkimist kasutatakse digikaamerates mälu säästmiseks. Sealjuures püütakse ohverdada võimalikult vähe pildi kvaliteeti. Samamoodi kasutavad DVD-d kadudega videopakkimise vormingut MPEG-2.
Audiotihendus
Kodeerimiseks töödeldakse audiosignaali mitmel moel:
Salvestatavat andmemahtu saab kokku hoida ka sel teel, et pakkimistihedus seatakse sõltuvusse helimaterjali keerukusest, s.t kasutatakse muutuva tihedusega andmevoogu. Sel juhul on kodeerimisel helikvaliteet püsiv.
Videotihendus
Videoandmeid on vaja tugevasti tihendada selleks, et nt digitaalset televisioonisignaali oleks võimalik olemasolevate kanalite kaudu üle kanda. Tihendamata digitaalse telesignaali ülekandmiseks on tarvis andmeedastuskiirust umbes 250 Mbit/s (tavatelevisiooni ühe kaadri (pildi) edastamiseks läheb vaja 576×720×3 = 1 244 160 baiti (piksli iga värvi R, G, B jaoks 1 bait), vastavalt 1,244 MB; seega sekundis 25×1,244 = 31 MB ehk 31×8 = 249 Mbit/s).
Edastatava info mahtu vähendatakse kõigepealt videosignaali digiteerimisel. Nimelt kasutatakse nägemistaju omadust hinnata kuva teravust peamiselt heleduse järgi ja vähemal määral värvide järgi. See võimaldab kasutada kaadrisisest tihendamist: näiteks kasutatakse digiteerimisel värvisignaalikomponentide (U ja V) kvantimisel poole väiksemat sagedust kui heledussignaali (Y) puhul – kui heledusnäidud võetakse sagedusega 13,5 MHz, siis värvinäidud sagedusega 6,75 MHz; vastava süsteemi tähis on 4:2:2 (Y:U:V).
Digitaalsignaali tihendamisel hoitakse ülekantavat andmemahtu kokku peamiselt kaadritevahelise tihendamise teel, mille puhul kodeeritakse perioodiliselt võtmekaadrid, aga neile järgnevates kaadrites üksnes pildierinevused. Järjestikuseid kaadreid analüüsides jätab protsessor üle kandmata selle osa infost, mis jääb kaadris eelmisega võrreldes samaks. Tulemusena on võimalik edastatava videovoo mahtu vähendada kuni 200-kordselt. Nii osutub võimalikuks ühe UHF-raadiokanali kaudu edastada kuni 14 tavalahutusega või kolm kõrglahutusega teleprogrammi. Nagu kõikides kadudega tihendamise süsteemides, leitakse siingi kompromiss video kvaliteedi, edastustrakti maksumuse ja tehniliste võimaluste vahel.
Kuna kaadritevahelisel pakkimisel kopeeritakse andmeid ühelt kaadrilt teisele, siis võib juhtuda olukordi, kus võtmekaader läheb kaduma. Sel juhul aga ei ole võimalik järgmisi kaadreid õigesti moodustada ja signaaliedastus on häiritud.
Tihenduslgoritmid
Kadudeta andmete pakkimisel kasutatavaid algoritme:
Kadudega andmepakkimisel kasutatavaid algoritme:
Jääksoo
pisi|Jääksoo Venemaal [[Rudzenski lähedal]] Jääksoo (inglise cut-over peatland) on soo, kus turbavarud on ammendatud või kaevandamine on lõppenud.
Jääksoo teke
Jääksoo on tekkinud pärast soo kuivendamist ja turba kaevandamist. 20. sajandi alguses kaevandati turvast väga väikestes kogustes. Seda tehti raba servadest pätsidena. Kuna raba ei kuivendatud ja turbaaukude kõrval säilis sootaimestik, taastus looduslik väljanägemine sellise kaevandamisviisi juures üsna kiiresti.
Alates 1950. aastatest muutus turba tootmine suureks tööstuseks. Kasutusele võeti freestehnoloogia. See võimaldas turba kaevandamise suurtes kogustes laial territooriumil. Selleks tuli soo kõigepealt kuivendada, eemaldada kogu taimestik ning rajada suured tasase pinnaga turbaväljad. Tänu sellele, et nõukogude perioodil oli turba kaevandamine väga soositud tegevus, omasid turbavälju paljud sovhoosid ja kolhoosid. Kuna 21. sajandil Eestis neid enam ei eksisteeri, pole täpselt teada, palju Eestis jääksoid üldse on. Lähtudes 2001. aasta andmetest, arvatakse jääksoode pindalaks ligikaudu 20 000 hektarit.
Jääksoode probleemid
Jääksoode algne loomastik ja taimestik on tänu kaevandamisele hävinud. Kuivendamise tõttu on veetase langenud looduslikust kuni poolteist meetrit sügavamale. See toob kaasa väga rasked tingimused taastaimestumiseks. Lisaks väheneb ökoloogiline elukeskkond, sest looduslik soo pakub elupaiku väga paljudele looma- ja taimeliikidele. Jääksoo seda teha ei suuda, kuna lagedad väljad ei paku looma- ja taimeliikidele piisavalt kaitset ning toitu. Taimkatte puudumise tõttu on jääksood väga tuleohtlikud. Eestis on suuremad põlengud toimunud 2006. aastal, kui põlesid Sangla turbaväljad ning 1990. aastate alguses Oru turbaväljad. Suuremad põlengud, mis on hiljuti maailmas toimunud, on aset leidnud Venemaal ja Indoneesias.
Jääksoo erineb looduslikust soost lisaks välimusele ka oma funktsiooni poolest. Kui looduslik soo seob süsinikdioksiidi, siis jääksoo eritab õhku olulisi kasvuhoonegaase – metaani ja süsinikdioksiidi. Eesti jääksoodest eraldub igal aastal õhku umbes 10 miljonit tonni süsinikdioksiidi. Looduslikus soos seovad taimed läbi fotosünteesi atmosfääris leiduvat süsinikdioksiidi ning süsinik ladestub anaeroobses turbakihis – katotelmis. Kuna jääksoos enam taimkatet ei eksisteeri, siis fotosünteesi toimuda ei saa. Lisaks ei ole turvas taimede poolt enam seotud, vaid hakkab akumuleerumise asemel hoopis mineraliseeruma. Aastas mineraliseerub ning haihtub õhku umbes 2,5 miljonit tonni turvast. Eestis kaevandatakse turvast veidi üle ühe miljoni tonni aastas. Maailma kõige suurem soode kuivenduspindalaga riik on Indoneesia. Tänu soode kuivendamisele on Indoneesia maailmas suuruselt kolmas kasvuhoonegaaside emiteerija.
Jääksoode taastamine
pisi|Doonoralalt taime fragmentide kogumine pisi|Taastatud jääksoo InglismaalEesti Vabariigi maapõueseadus näeb ette kaevanduse rekultiveerimise kohustuse kaevandavale firmale. See tähendab seda, et pärast kaevandamise lõppu tuleb kaevandusala taastada. Selleks soovitatakse kas kasutuselevõttu põllumajanduses või marjakasvatuses (võimalik on kasvatada mustikaid, jõhvikaid või muid sootaimi), metsastamist või tingimuste loomist ala taassoostumiseks. Jõhvikaid saab kasvatada suhteliselt kõrge põhjavee ja vähelagunenud (20–40%) turbaga jääksoodes. Ajapikku hakkab marjakultuuriga kaetud aladel akumuleeruma ka turvas.
Riikide kogemused on näidanud, et metsastamine ei ole eriti kasulik. Jääksoole istutatud mets on väga vastuvõtlik tormiheidetele ning korralikku palki mets toota ei suuda. Lisaks tuleb rajada korralik ja toimiv kuivendussüsteem ning maa-ala pidevalt väetada. Tarbetu on jääksoid taastada ka põllumajandusmaana, sest taimed ei saa sealt kätte vajalikke toitaineid. Pidev väetamine tagaks küll toitained, aga tooks omakorda kaasa uued keskkonnaprobleemid. Lisaks on Eestis palju kvaliteetsemat põllumaad, mida saaks kultiveerida.
Alates 2000. aastatest on Eestis kasvatama hakatud ka kännasmustikat (Vaccinium angustifolium). 2010. aasta lõpuks oli Eestis kännasmustikaid umbes 100 hektaril. Kännasmustika kasvatamiseks sobib muld, mille pH on 4,0–5,0. Rabaturbaga jääksoodes varieerub mulla pH 2,5 ja 4,0 vahel. Seega võib arvata, et kännasmustikas ei suuda rabas kasvada, ning raba peaks lupjama. Siiski on Eesti Maaülikooli teadlaste poolt läbi viidud katsed näidanud, et kännasmustikas on tänu mükoriisaseentele võimelised hästi kasvama tunduvalt happelisemal mullal, kui siiani arvatud. Lupjamine kutsub esile vaid istanduste rohtumise tuule abil levivate taimedega.
Tingimuste loomine ala taassoostumiseks on ainuke viis, kuidas saab peatada soo mineraliseerumist ja taaselustada turba juurdekasvu. See on perspektiivikas uurimisvaldkond, milles Kanada teadlased on teinud suure läbimurde. Turbaaladele tekitatakse horisontaalsed nelinurksed ruudud, mille serva pikkus on umbes 20–30 meetrit. Servadesse lükatakse väikesed paarikümne sentimeetri kõrgused vallid, et vesi paremini alale püsima jääks. Sinna peale kogutakse doonoralalt taimede fragmente. Doonoralaks kasutatakse tavaliselt lähedal asuvaid turbaalasid, kuhu hakatakse uut kaevandust looma. Seda on vaja selleks, et taastada jääksoo seemnepank, mis kaevandamise perioodil on soost hävitatud. Kui taimematerjal on laiali laotatud, pannakse kõige peale õhuke kiht õlgi. Need püsivad mõned aastad, aidates hoida soodsamaid niiskustingimusi. Lõpuks suletakse kuivenduskraavid. 4–5 aastaga hakkavad taas sootaimed, eriti turbasamblad, jääksoos võimust võtma ja kujundavad endale vastavad elutingimused juba ise. See tagab selle, et jääksoo hakkab jälle turvast tootma. Ilma inimeste kaasabita võib minna jääksoo taastaimestumiseks sadu aastaid, sest tingimused taimede kasvamiseks on väga ebasoodsad.
Mitmetes Eesti jääksoodes üritatakse kasutada Kanada meetodit ja taastada teadlaste abiga turbatekke- ning soostumisprotsesse. Olulisemaid ja laiaulatuslikke katsetusi tehakse Viru rabas ja Soomaale jäävas Kuresoo raba freesturbaväljadel. Kaevandamine on lõppenud mõlemas rabas rohkem kui 20 aastat tagasi. Ometi näevad mõlemad välja sellised, nagu oleks kaevandamine lõpetatud alles hiljuti.
Jääksoode uurimine
Jääksoode uurimine on maailmas üks perspektiivsemaid soo-uurimisvaldkondi. Eesti teadlased teevad koostööd paljude välisriikidega. Eesotsas just Kanadaga, sest sealne kliima on Eesti oludega kõige sarnasem. Oluline on koostöö veel Taani, Hollandi ja Saksamaa teadlastega. Jääksoode uurimine on tähtis, sest ilma teaduslike andmeteta on väga raske teha otsuseid, milline turbavälja rekultiveerimise moodus oleks kõige õigem. Uuringud on näidanud, et rabataimestiku kasvu kriitiline põhjavee tase on 40 cm sügavusel. Tingimustes, kus vesi on pinnast sügavamal kui 40 cm, ei suuda enamik taimi kasvada. Sellest saab järeldada, et sügav veetase on üks põhilisi probleeme, miks Eesti jääksood taastaimestuvad looduslikult väga aeglaselt. Jääksoode looduslik liigirikkus on suurem kõrgema süsiniku- ja kaltsiumisisaldusega soodes ning neis soodes, mille naabruses kasvab mets.
Mitmed uuringud on näidanud, et jääksoo looduslikku taastaimestumist saab kiirendada inimese kaasabil. Selleks on olemas kuus lihtsat moodust.
Diameeter
Diameetriks ehk läbimõõduks nimetatakse niisugust sirglõiku, mis ühendab kaht ringjoone (või kera pinna) punkti ja läbib ringi (või kera) keskpunkti, samuti sellise sirglõigu pikkust. Diameeter on raadiusest 2 korda pikem.
Surnupealuu sõdurid
"Surnupealuu sõdurid" on Eesti 2004. aasta dokumentaalfilm Teise maailmasõja ajal Wehrmachtis ning Relva-SS üksustes võidelnud eestlastest.
Filmis näidatakse erinevaid kaadreid Teisest maailmasõjast ja nende kõrval räägivad sõjaveteranid oma võitlustest. Peale selle näidatakse ka erinevaid pilte ja nüüdisaegseid lavastusi, et kirjeldada võimalikult täpselt toonaseid sündmusi.
Lääts
400px|pisi|Läätsede tüüpe: kaksikkumer, tasakumer, positiivne [[menisk, negatiivne menisk, tasanõgus, kaksiknõgus]]
Lääts on läbipaistvast ainest keha, mida piiravad kaks kõverat, harilikult sfäärilist pinda. Pindade ühist sümmeetriatelge nimetatakse optiliseks teljeks.
Läätse iseloomustavad suurused on fookuskaugus f\, ja optiline tugevus 1/f, mis iseloomustab valguse koondamise või hajutamise võimet.
Liigitus
Läätsi liigitatakse kumer- ja nõgusläätsedeks. Kumerlääts on keskelt paksem, nõguslääts on aga keskelt õhem kui servast. Kumerlääts koondab valgust, nõguslääts hajutab valgust. Läätsena toimib kumerate pindadega läbipaistvast ainest keha siis, kui keha materjali murdumisnäitaja erineb ümbritseva keskkonna murdumisnäitajast. Kui läätse materjali murdumisnäitaja on ümbritseva keskkonna murdumisnäitajast suurem (nagu klaasil õhu suhtes), siis kumerlääts koondab ja nõguslääts hajutab valgust.
Koondav lääts tekitab tõelise ümberpööratud suurendatud või vähendatud kujutise või näilise päripidise suurendatud kujutise. Koondavat läätse saab kasutada luubina. Hajutav lääts annab näilise päripidise vähendatud kujutise.
Kasutamine
Selliseid koondavaid läätsi, mis pole isegi ligikaudselt optiliselt korrektsed, on kasutatud sajandeid tule süütamiseks.
Arvutus
Sfääriliste pindadega läätse fookuskaugust õhus saab arvutada järgmise valemiga:
kus
Õhukese läätse puhul kehtib lihtne seos kus S_1\, on eseme kaugus ja S_2\, on kujutise kaugus läätsest ning f\, läätse fookuskaugus.
Lõpmata kaugel oleva objekti kujutis asub kaugusel f. Kui objekt asub läätsest kaugusel f, siis selle kujutis asub lõpmata kaugel. Tasandit, mis on risti läätse optilise teljega ja asub kaugusel f\,, nimetatakse läätse fokaaltasandiks.
Liitläätsed
Valemist selgub, et mida rohkem läätsesid optilisel teljel, seda suurem on nende summaarne optiline tugevus.
Ajaloost
Vanim tehislik lääts on pärit aastast 640 eKr. – kvartsist lääts, mis leiti väljakaevamistel kunagisest Assüüria linnast Niinivest, mis asub tänapäeva Iraagis Mosuli linna alal. Esimesed kirjapanekud läätsedest on pärit Antiik-Kreekast – Aristophanese näidendist "Pilved" (424 eKr.), kus mainitakse läätse, mille abil süüdati lõket. Plinius Vanema (23–79) kirjutised näitavad samuti, et põletusklaase tunti Rooma impeeriumis. Ta mainib tõenäoliselt esimest korrektiivläätse kasutust: Nero olevat vaadanud gladiaatorite mänge, kasutades smaragdi (arvatavasti nõgusat, et korrigeerida lühinägelikkust, kuigi viide on ebamäärane). Nii Plinius kui ka Seneca noorem (3 eKr – 65) kirjeldasid veega täidetud klaaskera suurendavat omadust.
Araabia matemaatik Ibn Sahl (u 940 – 1000) kasutas nüüdseks teada Snelli valemit, et arvutada läätse kuju. Ibn al-Haitham (965–1038) kirjutas esimese suure uurimuse, "Kitāb al-Manāẓir" ("Raamat optikast"), mis kirjeldab, kuidas inimese silmalääts projitseerib kujutise võrkkestale.
Väljakaevamistel viikingite sadamalinnas Fröjelis (Gotlandil Rootsis) 1999. aastal tulid välja kvartsist Visby läätsed, mis on pärit 11.–12. sajandist ja mille omadused on lähedased 1950. aastate asfääriliste läätsedega. Viikingite läätsed koondavad päikesevalgust piisavalt, et süüdata tuld.
Enne lugemiskivide kasutuselevõttu 11. sajandil ja prillide leiutamist umbes 1280 Itaalias polnud läätsede kasutus laialt levinud. Arvatakse, et Nicolaus Cusanus oli esimene, kes avastas 1451. aastal, et nõgusläätsega saab korrigeerida lühinägelikkust.
Abbe siinuse tingimus on Ernst Abbe järgi (1860. aasta paiku) nime saanud optilise süsteemi tingimus, mille korral tekivad teravad kujutised nii optilisel teljel olevatest objektidest kui ka optilisest teljest eemal olevatest objektidest. See muutis põhjalikult optiliste instrumentide, näiteks mikroskoopide ehitust ja pani aluse Carl Zeissi ettevõttele – juhtivale optikaseadmete tootjale.
Sfinks (Vana-Kreeka)
Teda peeti hävingu ja halva õnne deemoniks. Sfinks oli Hesiodose järgi Kimääri ja Orthose, mõnedel andmetel aga Typhoni ja Echidna tütar. Ehkki Sfinksil olid tiivad, polnud ta teadaolevalt lennuvõimeline.
Hera saatis Sfinksi tema kodust Aithiopias (sellega meenutasid kreeklased Sfinksi välismaist päritolu) Teeba linna lähistele, kus ta kõigilt teelistelt küsis mõistatuse ja kägistas ära kõik, kes vastust ei teadnud.
Niimoodi karistas Hera Teeba kuningat Laiost, kes oli oma vastsündinud pojal Oidipusel jalad kokku sidunud ja ta mägedesse surema jätnud. Vähetõenäoline, et see juhtus vahetult pärast Oidipuse hülgamist: sel juhul oleks Sfinks paarkümmend aastat teebalasi kimbutanud.
Oidipus kasvas üles Korintose kuninga Polybose pojana. Kui ta oli suureks kasvanud, läks ta Delfisse, et selgitada välja oma tõelised vanemad. Teiste andmete järgi sai ta teada ennustusest, et tapab oma isa, ja lahkus Korintosest, sest pidas oma isaks Polybost. Teel kohtas Oidipus Laiost, kes oli teel oraakli juurde, et pärida, kuidas vabaneda Sfinksist. Oidipus keeldus kuninga teelt kõrvale astumast, mispeale puhkes kaklus ning Laios tapeti.
Oidipus rändas edasi ja kuulis Sfinksist. Kuna Oidipus oli üksik inimene, kellel polnud kodu ega lähedasi ja kellele tema elu palju ei tähendanud, otsustas ta proovida Sfinksi mõistatust lahendada ja otsiski koletise üles. Oidipus lahendas mõistatuse, mispeale Sfinks tappis enese, viskudes kuristikku. Varasemad jutustajad konkreetset mõistatust ära ei toonud. Hiljem ilmus legendidesse ka konkreetne mõistatus: "Kes käib hommikul neljal jalal, päeval kahel ja õhtul kolmel jalal? Mida rohkem on tal jalgu, seda vähem on tal jõudu." Vastus: inimene.
Kuna kuningas Laios oli surnud ja tal polnud pärijat, valisid teebalased rõõmust, et koletisest vabanesid, Oidipuse uueks kuningaks. Ta abiellus vana kuninga lese Iokastega. Keegi ei teadnud, et Oidipus oligi Laiose tapnud ja abiellus oma emaga (seda ei teadnud ka Oidipus ise).
Kõige tuntum vanakreeka tekst, milles Sfinks esineb, on Sophoklese "Kuningas Oidipus".
Viited
Sphinx (griechisch) Sphinx (mythologie grecque)
Ühikring
Ühikringiks nimetatakse matemaatikas ringi, mille raadius on 1. Olenevalt sellest, kas ringi mõeldakse kinnise või lahtisena, võidakse ühikringi all mõista kinnist ühikringi või lahtist ühikringi.
Kitsamas mõttes mõeldakse ühikringi all ühikringi, mille keskpunkt on koordinaatide alguspunkt. Seda saab kirjeldada võrratusega x² + y² ≤ 1 (kinnine ühikring) või x² + y² < 1 (lahtine ühikring).
Ühikringi pindala arvväärtus on \pi.
Kesk-Aafrika Vabariigi lipp
thumb|360px Kesk-Aafrika Vabariigi lipp on Kesk-Aafrika Vabariigi ametlik lipp.
Lipp võeti kasutusele 1. detsembril 1958. Selle kujundas tollal Oubangui-Chari nime all Prantsusmaa kolooniaks olnud maa esimene autonoomiaaegne president Barthélemy Boganda.
Lipuvärvid moodustavad kombinatsiooni prantsuse trikoloorist ja panaafrika värvidest. Punane värv sümboliseerib vabaduse eest valatud verd, sinine aafriklasi ja vabadust, valge eurooplasi ja rahu, roheline mulatte ja lootust ning kollane aasialasi ja sallivust. Kollane täht lipu vasakus ülanurgas tähistab Aafrika iseseisvust ja ühtsust.
Askja
Askja on tegevvulkaan Islandil.
Vulkaani kõrgus merepinnast on 1516 meetrit.
Müokardiit
Müokardiit on südamelihasepõletik.
Müokardiidi tagajärjed võivad olla väga erinevad. See võib kulgeda ilma tajutavate sümptomiteta ja laheneda iseenesest, kuid võib põhjustada valu rinnus, südamepuudulikkust või isegi surma.
Los Tarantos
"Los Tarantos" on 1963. aastal valminud Hispaania muusikaline draamafilm, mille režissöör on Francisco Rovira Beleta. Film on olnud Oscari nominent parima välismaise filmi kategoorias.
"Los Tarantos" põhineb lavastusel "La historia de los Tarantos", mille autor on Alfredo Mañas. See on inspireeritud William Shakespeare'i "Romeost ja Juliast".
Sündmustik
Põhiliiniks on keelatud armastus kahe mustlase, Juana la Zoronga ja Rafael El Taranto vahel, mis on võimatu tänu vaenule kahe erineva pere vahel Barcelonas.
Rafael näeb Juanat mustlaspulmas tantsimas ning on võlutud tema ilust ja sarmist. Nad armuvad, abistatuna noortest õdedest-vendadest, kes on salajased sõbrad ja tunnevad noorte vastu sümpaatiat. Juana teenib Rafaeli ema, Angustiase, lugupidamise. Seda tänu oma piiride eitamisele ja graatsilisusele flamenkotantsijana. Juana isa Rosendo, Rafaeli ema endine armuke, on kangekaelselt vastu, olenemata Juana, Rafaeli ning Angustiase heast läbisaamisest. Juana isa pakub tütart oma kolleegile Curro, et tüdruk unustaks oma romaani Rafaeliga. Kuid kumbki noor ei suuda oma armastust unustada. Curro muutub ülbeks, tappes Rafaeli sõbra Mojigondo ja pekstes Juanat kui ta kahtlustab et too on salaja Rafaeliga kohtunud. Masenduses Juana leiab Rafaeli viimaks linnumajast, nad armatsevad ja plaanivad järgmisel päeval põgeneda. Kuid Curro, õhutatuna Juana venna Sancho poolt, leiab nad koos ja tapab nad mõlemad. Pärast seda leiab Rafaeli vend Carro tema tallist ja tapab ta kättemaksuks. Angustiast ja Rosendot ühendab lein ja Juana noorem vend lohutab Rafaeli nooremat õde, näidates, et vaen kahe pere vahel on murtud.
Väljamõeldis
Väljamõeldis ehk fiktsioon (ladina keele sõnadest fictio 'väljamõeldis, teesklus', fingere 'moodustamine, kujundamine') on reaalsusele mitte vastav ettekujutamise saadus.
Väljamõeldis eeldab selle loomise tegevust.
Ajaarvamine
Ajaarvamine on dateerimise süsteem, mille aluseks on teatud sündmusest möödunud või selleni jäänud aastate arv.
Vanad kalendrid
Šotimaal oli kuukalender kasutusel arvatavasti juba 10 000 aastat tagasi.
276
276. aasta
Sajandid: 2. sajand - 3. sajand - 4. sajand
Aastakümned: 220. aastad 230. aastad 240. aastad 250. aastad 260. aastad - 270. aastad - 280. aastad 290. aastad 300. aastad 310. aastad 320. aastad
Aastad: 271 272 273 274 275 - 276 - 277 278 279 280 281
Laupäev
Laupäev on nädala päev, millele eelneb reede ja järgneb pühapäev. Eestis on laupäev nädala kuues päev. Paljudes maailma maades ja kirikunädalas on laupäev nädala seitsmes ja viimane päev.
Astroloogias on laupäev planeedi Saturn päev.
Judaismis on see päev püha (tegelikult juba alates reedesest päikeseloojangust, sest juudi kalendri järgi algab ja lõpeb ööpäev päikeseloojanguga) nii nagu kristluses pühapäev ja islamis reede.
Laupäev eesti rahvakultuuris
Lõunaeesti murretes on laupäeva nimetatud kui puulpäiv ehk lühemalt puulpä (poolpäev) ja viitab sellele, tegu on pooliku tööpäevaga.
Pühapäev
Pühapäev on nädala päev, millele eelneb laupäev ja järgneb esmaspäev. Eestis on pühapäev nädala seitsmes ja viimane päev. Paljudes maailma maades ja kirikunädalas on pühapäev nädala esimene päev.
Astroloogias on pühapäev Päikese päev.
Jalaväe lahingumasin
Jalaväe lahingumasin (infantry fighting vehicle (IFV); боевая машина пехоты (БМП)) või lahingusoomuk on soomustatud lahingumasin, mis on mõeldud isikkoosseisu toimetamiseks lahinguväljale ja neile seal otsese tuletoetuse pakkumiseks. pisi|Esimene õnnestunud ja massiliselt toodetud seeria-lahingumasin BMP-1 Venemaal postamendil OSCE defineerib ühtlasi lahingusoomuki kui soomustatud lahingumasina, mis võimaldab sõduritel soomuskatte alt avada tuld vastase pihta ja millel on vähemalt 20 mm kaliibriga kahur ning vahel ka tankitõrjesüsteem.
Esimesed lahingumasinad
Esimene laialdaselt kasutatud jalaväe lahingumasin oli Lääne-Saksamaal toodetud Schützenpanzer 12-3, mis teenis Bundeswehris 1958. aastast kuni 1980. aastate alguseni. Pardarelv oli 20 mm kahur ja masin mahutas pooljao suuruse üksuse.
Nõukogude Liit avalikustas 1967. aastal lahingusoomuki BMP-1. Masinal oli madal profiil ja väga hästi kavandatud esisoomus, mis pakkus täielikku kaitset NATO standardse 12,7 mm kaliibrilise kuulipilduja vastu ja osalist kaitset ka 20 mm Oerlikoni automaatkahuri vastu. Pardarelvastus oli BMP-1-l 73 mm sileraudne kahur ja 9M14 Maljutka (NATO AT-3 Sagger) juhitavad tankitõrjeraketid. Sellise relvastusega võis Nõukogude lahingumasin ohustada isegi NATO lahingutanke.
Isikkoosseis võis astuda kontakti masinas, mis oli ise täiesti suuteline pidama lahingut, selle tulemusel oli kombineeritud rünnaku doktriin jõudnud kõige alumisele taktikalisele tasandile.
Eri riikide lahingumasinate arendus
Lõuna-Aafrika Vabariigis töötati 1971. aastaks välja esimene ratastel liikuv lahingumasin Ratel, mille põhieesmärk oli olla võimalikult mobiilne ja suure tulejõuga. Rõhku pandi just kiirusele, kuna masin pidi pidama sammu kiirete rünnakutega ja tihti liikuma vaenulikel aladel. Lõuna-Aafrika väed olid varem liikunud Briti Bedford MK veokites või Lääne-Saksa Unimogides, kuid kumbki soomustamata masin ei sobinud Aafrika keerulise maastikuga ega pakkunud kaitset miinide eest. Rateli kere oli seevastu mõeldud vastu pidama ka tankitõrjemiinide plahvatusele. Lõuna-Aafrika piirisõjas kasutati mõningase eduga 90 mm pardakahuriga Ratelit ka tankitõrjesoomukina tankidega võitlemisel.
Enamikul lääneriikide jalaväe lahingumasinatel ei kasutata enam BMP ja Rateli stiilis suurekaliibrilisi sileraudseid kahureid, eelistades tankitõrjeks pigem suurema tulekiiruse ja täpsusega väiksemakaliibrilisi relvi.
Lahingumasinad Eesti kaitseväes
1990. aastate algul võeti lahkuvalt Vene armeelt üle üks töötav, kuid tehnikaõppe näitlikustamiseks osaliste läbilõigetega kerega BMP-1, mis seisis 1990. aastail Jägala sõjaväelinnakus (Kalevi üksik-jalaväepataljonis). Lahinguväljaõppes see ei osalenud. Hiljem anti seismajäänud masin üle Eesti Vabadusvõitluse Muuseumile Lagedil. pisi|Rootsi jalaväe lahingumasin Stridfordon 90 ([[CV90|CV9040)]] 2014. aasta detsembris allkirjastati Eesti ja Madalmaade vahel lepe 44 lahingumasina CV90 ostuks. Masinad olid küll kasutatud, kuid vanim neist oli tollal vaid 7 aastat vana. Ostetud lahingumasinad kuuluvad Scoutspataljoni relvastusse, eesmärgiga tagada manöövrivabadus, suurem tulejõud ja parem kaitstus. Masinad saabusid Eestisse järk-järgult aastatel 2016–2018.
Üldiseloomustus
Jalaväe lahingumasina ülesanne on soomusjalaväe allüksuse (dessant) või pealeehitatud relvasüsteemi transport lahinguväljale ning osalemine lahingutegevuses koostöös tankide ja muu lahingutehnikaga. Lahingumasinad paiknevad lahinguväljal oma soomusjalaväelastele võimalikult lähedal, toetades neid soodsalt positsioonilt oma pardarelvade tulega. Lähedus lahinguväljal võimaldab soomusjalaväelastel manöövriks kiirelt masinale asuda.
Jalaväe lahingumasinaid on relvastatud vähemalt ühe kuulipilduja ja (automaat- või poolautomaat-) kahuriga. Lisaks kuulub nende relvastusse tavaliselt tankitõrjeraketikompleks, samuti suitsugranaadiheitjad. Uuemate masinate relvastuses võib olla automaatgranaadiheitja. Enamasti on jalaväe lahingumasinad relvastatud 20–40 mm kaliibrilise kahuriga, kuulipildujatorni ja tankitõrjerakettidega.
Neil on hea läbivus ja liikuvus maastikul, osad on ka amfiibsed. Roomikveermik võimaldab liikuda hõlpsalt ka ebatasasel pinnasel ja lumes, kus ratasmasinad võivad jääda hätta. See on vajalik lahinguväljal positsiooni valikuks ja jalastunud dessandile järgnemiseks. Enamik lahingusoomukeid sõidab roomikutel, kuid on ka ratastega variante.
Kaitstuse suurendamiseks lahingus on lahingumasinatel tugevam soomuskaitse kui soomustransportööridel, kuid hea liikuvuse säilitamiseks on see siiski nõrgem kui tankidel.Soomuskiht on küll tunduvalt õhem kui lahingutankidel, kuid suurema kaliibrilise relvaga sõidukid on lahinguväljal ohtlikud pea kõigele muule.
Jalaväe lahingumasinad erinevad soomustransportööridest, mille relvastus on mõeldud kõigest enesekaitseks ja mis pole mõeldud otseseks lahingukontaktiks, vaid ainult isikkoosseisu transpordiks. Lahingusoomukitel seevastu on raskem relvastus ja nendega varustatud soomusjalaväe üksused võitlevad tihti otse masinatelt.
Moodsas asümmeetrilises sõjas, kohalikes kriisides ja linnakeskkonnas on jalaväe lahingumasinad domineerivas positsioonis tänu tulejõu, kaitstuse ja mobiilsuse heale tasakaalule. Masinaid võib kasutada nii täielikus sõjas kui ka väiksema intensiivsusega konfliktis või rahuvalvemissioonidel. Uuematel mudelitel on väliparanduste lihtsustamiseks suur rõhk modulaarsusel.
Kaitse
Üldiselt on jalaväe lahingumasinate kaitse suure liikuvuse tagamiseks kergem, õhem ja väiksema keerukusega kui tankidel. Siiski on soomus piisav, et kaitsta raskekuulipildujatule, mürsukildude ja käsirelvade tule eest. Vaatamata vastavale võimekusele pole lahingusoomuki eesmärk sõdida tanki vastu, selleks kasutatakse seda vaid hädaolukordades või teiste tankide toetusega, mille tõttu võib jalaväe lahingumasina soomus olla tunduvalt õhem. Soomus peab olema piisav, et kanda jalavägi lahinguolukorda ja siis jalastunud elemendile pardarelvadega tuge pakkuda.
Soomuse paksus on erineb suuresti. Kergemad versioonid peatavad 12,7 mm kuule, raskemad masinad, näiteks Rootsi CV90 ja Venemaa BMP-3, peatavad esisoomusega 30 mm kahuri mürske. Küljed, katus ja põhi on üldiselt vähem soomustatud. Samuti on tarvis meeskonda kaitsta nii tankitõrje- kui ka jalaväemiinide vastu.
Moodsamad lahingusoomukid nagu Soome Patria AMV on ehitatud modulaarsete soomusplaatidega, mis võimaldab masinaid vastavalt konflikti nõuetele ümber ehitada või õhutranspordiks kergemaks muuta. Venemaa BMP-3 uuemad mudelid kasutavad aktiivkaitset mis on suuteline õhkima rakette, mille lennukiirus on kuni 700 meetrit sekundis.
Kõige levinumad kaitsemeetmed on suitsugranaadid, mida võib kasutada visuaalse sihtimise vastu või ka oma jalaväedessandi katteks. Mõned mudelid, näiteks Prantsuse VBCI, kasutavad ka infrapunasensorite vastu mõeldud rakette, mis segavad soojusel põhinevaid sihtimissüsteeme.
Eristatakse ka rasket jalaväe lahingumasinat, mille soomus on võrdväärne tanki soomusega. Sellised masinad on näiteks Venemaa T-15 Armata, mille kere põhineb T-14 lahingutankil. Iisraelis kasutuselolev Namer põhineb Merkava IV lahingutankil ja kuigi enamus mudeleid on ehitatud soomustransportöörideks, on masinale võimalik paigaldada kahuriga torn.
Relvastus
Pearelv on enamikul lahingumasinatel kahur, mille kaliiber jääb vahemikku 20–40 mm, kuigi Venemaa ja Hiina RV päritolu masinatel on tihti peal ka 100 mm sileraudne kahur. Relvastus on efektiivne nii kergelt soomustatud masinate, jalaväe, helikopterite kui ka madalalt lendavate lennukite vastu. Laskemoona liigid on lisaks tavalisele veel näiteks lõhke-, süüte- või soomustläbistav moon. Kasutusel on ka programmeeritava sütikuga õhus plahvatavad mürsud, mis on efektiivsed kindlustatud positsioonide ja helikopterite vastu.
Mõned lahingumasinad on varustatud tankitõrjerakettidega. Enamasti on tegu keskmaarakettidega (2000–4000 m), kuid on ka suurema ulatusega variante. Samuti võivad masinad kanda õhutõrjerakette või kombinatsioone mõlemast. Uuematel lahingumasinatel on relvastuses ka granaadiheitjad. Paljudel masinatel on suitsugranaadiheitjad enda varjamiseks.
Liikuvus
Mõned jalaväe lahingumasinad on suutelised liikuma vee all, paljusid on võimalik transportida lennukitega. Venemaa BMD-seeria ja Hiina RV ZBD2000 masinaid võib langevarjuga saata otse lahinguväljale.
Ratasmasinad on suutelised läbima pikki vahemaid, roomikmasinaid transporditakse rongi või veokiga. Nii roomik ise kui ka roomikmasina suurem mass lõhuvad teid palju kiiremini kui ratasmasinad. Paljudel ratasmasinatel on seadmed, mis võimaldavad sõita edasi ka katkise rehviga. Samuti on ratasmasina tippkiirus teedel oluliselt suurem.
Roomikmasina veermikku on seevastu raskem kahjustada. Samuti pakuvad roomikud palju paremat manööverdamisvõimet poolkinnisel maastikul. Erinevalt ratasmasinast ei saa roomikmasinat peatada kumminaeltega. Kuna jalaväe lahingumasinad opereerivad tihti tankidega koos, on roomikmasinatel nendega võrdne liikumisvõime. Ratasmasinad peaksid tihti maha jääma ning tankid jääksid ilma jalaväe toest ja lahingusoomukid tankide kaitsest.
Roomikumasinad saavad liikuda palju raskemates tingimustes ja vastasel on seetõttu raskem ennustada rünnaku suunda. Enamik riike kasutab ratastel soomukeid ainult toetusoperatsioonidel või madala riskiga rahuvalvemissioonidel, lahingus eelistatakse roomikmasinaid.
Liikuvust vähendab suurem mass, mis kasutuse käigus võib kasvada kuni 30 protsenti lisasoomuse paigaldamisega.
Termini muutmisest Eestis
2014. aastal korraldati Kaitseministeeriumi eestvedamisel võistlus uute sõjandusterminite leidmiseks. Üllatuslikult ka seni keeleliselt hästi toiminud ja juurdunud lahingumasina asendamiseks. Võitjaks kuulutati lõpuks ühe kaitseväelase pakutud rauter.
Hoolimata võistlusest tekitas uus väljend (ka selle vajalikkus) kutseliste riigikaitsjate ringkondades arusaamatust. Samuti ei kasutatud seda sageli kaitseväe enda ametlikes teadaannetes ega mõnikord isegi kaitseväe juhtkonna sõnavõttudes. Vältimaks nii "ebasobivaks osutunud" uut kui ka "vana" terminit, on mõnikord kasutatud väljaspool kaitseväge ametlikes sõnavõttudes või teadaannetes küll tehniliselt ja keeleliselt liiga üldist, kuid samas natukegi mõistetavamat "asendussõna" lahingusoomuk.
Ühtlasi selgus, et "rauter" sarnaneb saksa sõjakurjategija SS-Brigadeführer Hanns Albin Rauteri nimega, kes tegutses 2. maailmasõja ajal just okupeeritud Hollandis, kust Eesti otsustas lahingumasinaid hankida. Seetõttu on kohatust sõnast suurema kärata loobutud. .
Tingimus
Tingimus on objekti või nähtuse omadus, mis võimaldab (tagab, tingib) midagi või arvatakse midagi võimaldavat.
Kongo Demokraatliku Vabariigi lipp
pisi|Kongo DV lipp alates [[2006. aastast]] Kongo Demokraatliku Vabariigi lipp on Kongo Demokraatliku Vabariigi riigilipp. See on praegusel kujul kasutusel 2006. aasta veebruarist.
Nordre Akeri linnaosa
pisi|Nordre Aker Nordre Aker on Oslo linnaosa.
See piirkond liideti Osloga 1948. aastal.
Nordre Aker koosneb järgmistest asumitest:
Alberti järv
Eurooplastele avastas järve 1864. aastal maadeavastaja Samuel Baker ja nimetas selle kuninganna Victoria hiljuti surnud abikaasa prints Alberti järgi.
Alberti järve toidavad Victoria Niilus ja Semliki. Välja voolab Alberti Niilus, mis hiljem moodustab Valge Niiluse. Järve lõunakallas Semliki suudme ümbruses on soostunud.
Alberti järv on väga kalarikas.
Järve all leiduva nafta pärast on Uganda ja Kongo DV vahel konflikt.
Vanakreeka keraamika
thumb|220px|Herakles ja Athena Punasefiguuriline stiil 480–470 eKr Vanakreeka keraamika on Vana-Kreekas viljeletud keraamika.
Perioodid
thumb|130px|Eelgeomeetriline stiil
Eelgeomeetriline stiil
10. sajandil eKr hakati Vana-Kreekas pärast Mükeene kultuuri kokkuvarisemist taas viimistletud keraamikat looma, mis oli väljakujunenud ühtse stiilina ja kaunistatud vähesta aga seejuures väga lihtsate joontega. Seda stiili, mille viljelemisel oli eesrinnas Ateena, tuntakse kui eelgeomeetrilist stiili (vahel nimetatud ka protogeomeetriliseks ingliskeelse mõiste Protogeometric Style järgi). Eelgeomeetrilise stiili õitseaeg oli vahemikus umbes 1050–900 eKr.
Geomeetriline stiil
9. ja 8. sajandil eKr arenes välja geomeetriline stiil oma rikkalike ja keerukate mustritega, mille seas domineerisid siksakilised jooned ja kolmnurgad. 8. sajandil eKr ilmusid varasemate puht-geomeetriliste kujundite hulka ka esimesed kujutised loomadest ja inimestest, mis olid alguses väga visandlikud kuid aja jooksul täienesid. Sellele perioodile oli iseloomulikuks väga suurte vaaside loomine. Keraamikakeskuseks oli Ateena.
Geomeetriline periood jagatakse vahel veel omakorda mitmeks väiksemaks osaks. Näiteks varaseks geomeetriliseks stiiliks (u 900–850 eKr), kui leidus ainult geomeetrilisi kujundeid, keskmiseks geomeetriliseks perioodiks (u 850–770 eKr), kui ilmusid esimesed figuurid loomade näol ja hiliseks geomeetriliseks perioodiks (770–700 eKr), kui esines juba inimeste kujutisi.
thumb|left|Orientaalne stiil
Orientaalne stiil
Ajavahemikus 7.–6. sajand eKr sai vanakreeka keraamika hulgaliselt mõjutusi Väike-Aasiast ja Egiptusest. Need mõjutused kajastusid keraamiliste esemete dekooris, kuhu ilmus palju lõunamaiseid kujunduselemente. Järjest sagedamini esines figuuride kujutamist keraamikal.
Orientaalse stiili valitsusperioodil oli keraamikakeskuseks Korintos.
Mustafiguuriline stiil
thumb|Punasefiguuriline stiil Ateena saavutas 6. sajandi lõpuks enne meie ajaarvamise algust taas juhtiva positsiooni keraamikakeskusena. Sellega üheaegselt ja seda toetavalt toimus mustafiguurilise stiili tekkimine.
Perioodile oli iseloomulikuks mustade figuuride kasutamine, mis oli pärand varasematelt stiilidelt. Punane aluspind kaeti musta angoobiga, millest kraabiti välja detailid.
Punasefiguuriline stiil
Umbes 530. aastal eKr võeti Ateenas kasutusele punasefiguuriline vaasimaalitehnika. Figuurid jäeti värvimata ning figuuride taha jääv taust kaunistati mustaga. Uus tehnika võimaldas saavutada tugevat arengut kujutiste loomulikkuse ja peenekoelisuse edasiarendamiseks. Laienes ka temaatika.
Vaasitüübid
Vastavalt igapäevavajadustele kujundati välja nõude tüübid. Näiteks hüdria oli veenõu, kyathose abil mõõdeti veini kogust ning lebest kasutati pesu- ja keedunõuna.
Nõude jagunesid tüübiti laias laastus viide rühma:
Temaatika
Algsed geomeetrilised kujundid arenesid ajapikku järjest keerukamateks vormideks ning jõudsid lõpuks välja oskuslikult loodud mütoloogiliste ja ajalooliste stseenide, pidustuste, spordivõistluste, igapäevatoimetuste, töötavate käsitööliste ja erootika kujutamiseni.
Keraamika valmistamine
Keraamilised anumad vormiti kõigepealt potiketradel. Pärast seda kinnitati nende külge reljeefsed detailid ja sangad, mis olid valmistatud valuvormide abil.
Saviesemeid kuivatati välioludes. Pärast seda käisid esemed läbi kergest eelpõletusest, mille järel neid poleeriti ja kanti peale dekoor.
Keraamikaga tegelevad käsitöölised jagati vormijateks ja maalijateks.
Kongo Vabariigi lipp
thumb|Proportsioonid 2:3 Kongo Vabariigi lipp on Kongo Vabariigi riigilipp. Lipp oli kasutusel aastatel 1958–1970 ja uuesti kasutatakse seda alates aastast 1991.
Lipul on kolm diagonaalset panaafrika värvides (roheline, kollane, punane) välja.
Krupjee
Krupjee on kasiino töötaja, kes võtab vastu mängijate panused, maksab välja võidud ehk viib mängulaudadel läbi hasartmänge. USA's (ka mujal) nimetatakse kaardilauas töötavat krupjeed diileriks kuid see ei pruugi alati nii olla. Näiteks crapsi lauas (täringumäng) töötavat krupjeed kutsutakse samuti diileriks.
Jootraha
Üldiselt teevad krupjeed tavalist palgatööd ning nende töötasu ei sõltu sellest, kas laud/kasiino on kasumis/kahjumis. Samas, eriti Ameerika Ühendriikide kasiinodes annab võitev (tihti ka kaotav) mängija krupjeele jootraha. Krupjee tänab kindlasti antud jootraha eest (prantsuse keeles merci pour les employés või inglise keeles Thanks on behalf of the employees, eesti keeles tavaliselt 'Tänan!'), sest kogu jootraha loetakse ühiseks "tuluks", mis jagatakse kõigi töötajate vahel. Kuigi enamik maailma kasiinosid kasutab just sellist süsteemi, on näiteks Austraalia kasiinodes jootraha andmine keelatud (nii nagu ka Inglismaal), sest seda loetakse seal huvide konflikti tekitavaks. Ükskõik millises kasiinos peab krupjee jääma viisakaks ja käituma tõelise profina. Klientidega sõbrustamisse hästi ei suhtuta ning enamik kasiinosid on paika pannud vägagi ranged reeglid, kus võib käia vormiriietuses jne.
Õppimine
Krupjeeks õppimine käib riigiti vägagi erinevalt. Põhja-Ameerikas on pea alati esimeseks mänguks, mida õpitakse, Blackjack, sest see on lihtne ja populaarne ning kui krupjee teeb mingi vea mõnes muus mängus, on see kasiinole (suur) kulu. Euroopas alustatakse tavaliselt ruletist (nii ka Eestis). Keerukad ja kiired mängud nagu näiteks täringumäng ('craps'), millel on keerukad väljamaksetabelid, jmt jäetakse tavaliselt kõige kompetentsematele krupjeedele.
Diilimise valikud
Enamasti ei saa krupjeed valida, millise mängulaua taga kasiinos tööd teha (millist mängu läbi viia) - kasiino määrab laua/mängu mille taga krupjee peab mängu läbi viima. Töötajad vahetuvad kasiinodes tihti ning seepärast õpetatakse lühikese aja jooksul algajale krupjeele selgeks mitmed erinevad mängud.
"Kiss" tehnika
Krupjeedele õpetatakse selgeks kõige lihtsam viis endale/lauale tähelepanu juhtimiseks (seda läheb vaja, kui tekib mingi viga, vaidlus või muu selline olukord kus on vaja teha mingi otsus). Inspektorile, pit-boss'ile või mänedžerile antakse tavaliselt märku "musitades". Seda häält saab teha, kui huuled kokku suruda ja siis tugevalt suu kaudu sisse hingata.
Litsentsimine
Õppimist alustades peavad krupjeed taotlema omale litsentsi (gaming licence), mis annab õiguse kasiinos tööd teha. Eestis sellist süsteemi veel ei ole. Litsentsi saamiseks tehakse vastavad järelepärimised politseisse (taustauuring), uuritakse kas inimesel on võlgnevusi selleks, et teada kas tegemist on usaldusväärse inimesega, keda tööle võtta.
Pärast litsentsi väljastamist võivad krupjeed kasiinos tööd alustada, eeldades, et nad on läbinud vajalikud eksamid ehk table test'i neis mängudes, mida nad on õppinud. Iga mängu juures loetakse kõige tähtsamaks tehnilist taset ja alles seejärel jagamise kiirust. Algajad krupjeed teevad oma tööd tavaliselt väga aeglaselt (selleks, et kõik oleks korrektne). Kiirus lisandub loomulikult ning mõne aja pärast (u 3 kuud pärast alustamist) on nende kiirus kasiinos nõutud tasemel.
Reede
Reede on nädalapäev, millele eelneb neljapäev ja järgneb laupäev. Eestis on reede nädala viies päev. Paljudes maades ja kirikunädalas on reede nädala kuues päev.
Astroloogias on reede planeedi Veenus päev.
Reede on eestikeelse nimetuse saanud skandinaavia mütoloogiast pärit jumalanna Freya järgi. Otselaen tuleb nähtavasti skandinaavia ühiskeelest, kus sõnakuju oli ilmselt fredag (nagu ka praeguses norra bokmål 'is ). Vanapõhja keeles oli selle päeva nimetus tõenäoliselt Freyadag.
Kristluses peetakse reedet nädalapäevaks, mil Jeesus Kristus risti löödi. Õigeusklikel ja katoliiklastel on tavaks selle mälestuseks reedeti paastuda.
Reedet, mis satub 13. kuupäevale, peavad ebausklikud õnnetuks päevaks.
Eesti olud
Reedet peeti kõige halvaendelisemaks, isegi õnnetuks nädalapäevaks. Töid siis ei alustatud. Eriti oli keelatud karjalaskmine, ei tohtinud kangast alustada ega lõpetada. Lubatud ei olnud ka külv, aiategemine, kalavõrkude seadmine, lamba niitmine, seatapmine, õue pühkimine. Lisaks oli keelatud kolimine ja reisileminek. Reedel võis aga putukatõrjet teha ning küüsi lõigata.