Alusepanek_kommete_metafüüsikale
Tõlge
Et minu siht on siin õieti suunatud kõlbelisele filosoofiale, siis ma kitsendan ettepandud küsimuse ainult sellele: kas mitte ei arvata, et on äärmiselt vajalik kord välja töötada puhas moraalifilosoofia, mis oleks millest tahes puhtempiirilisest ja antropoloogiasse kuuluvast täiesti puhastatud; sest see, et niisugune peab olemas olema, on tavalisest kohuse ja kõlbeliste seaduste ideest iseenesest selge. Igaüks peab tunnistama, et selleks et mingit seadust võiks pidada moraalseks, s.o kohustuslikkuse aluseks, peab temaga kaasnema absoluutne paratamatus; et käsk "sina ei pea mitte varastama" ei käi ainult inimeste kohta, just nagu teised mõistusega olendid ei peaks neile tähelepanu pöörama, ja samamoodi kõik ülejäänud kombeseadused; et seega kohustuslikkuse alust ei tule siin otsida mitte inimese loomusest ega selle maailma oludest, millesse inimene on pandud, vaid aprioorselt ainult puhta mõistuse mõistetest, ning et igasugust muud eeskirja, mis rajaneb pelga kogemuse printsiipidel, ning isegi teatud suhtes üldist eeskirja, niivõrd kui ta vähimaski osas, võib-olla üheainsa motiivi poolest, toetub empiirilistele alustele, võib küll nimetada praktiliseks reegliks, ealeski mitte aga moraaliseaduseks. Niisiis, moraaliseadused koos oma printsiipidega mitte ainult ei erine kõigi praktiliste tunnetuste seas kõigest ülejäänust, milles on midagi empiirilist, vaid kogu moraalifilosoofia rajaneb täielikult oma puhtal osal, ja inimesele rakendatuna ei laena ta vähimatki inimese tundmisest (antropoloogiast), vaid annab inimesele kui mõistusega olendile aprioorsed seadused, mis küll veel nõuavad kogemusega teravdatud otsustusjõudu, et ühelt poolt eristada, millistel juhtudel neid tuleb rakendada, ja teiselt poolt võimaldada neil ligi pääseda inimese tahtele ja olla küllalt mõjusad, et neid rakendataks, sest inimene kui ise nii paljudest kalduvustest afitseeritu on praktilise puhta mõistuse ideeks küll võimeline, ent ei ole nii kergesti suuteline seda oma elukommetes in concreto toimima panema. Kommete metafüüsika on niisiis hädavajalik, mitte ainult spekulatsiooni motiivil, et uurida aprioorselt meie mõistuses kätkevate praktiliste põhilausete allikat, vaid ka sellepärast, et kombed ise jäävad allutatuks kõiksugu rikutusele, kuni puudub see nende üle õige otsustamise juhtnöör ja kõrgeim norm. Sest selleks, et miski oleks moraalselt hea, ei piisa, kui ta on kõlbelise seaduse kohane, vaid see peab toimuma ka selle pärast; vastasel juhtumil on see kohasus väga juhuslik ja vilets, sest mittekõlbeline alus kutsuks küll aeg-ajalt esile seadusekohaseid, sageli aga seadusevastaseid tegusid. Nüüd aga, kõlbelist seadust selle puhtuses ja ehtsuses (mis praktikas ongi kõige tähtsam) ei tule otsida kuskilt mujalt kui puhtast filosoofiast, järelikult peab viimane (metafüüsika) ees käima, ja ilma selleta ei saa üldse moraalifilosoofiat olla; ise ei vääri see, mis neid puhtaid printsiipe empiiriliste hulka segab, filosoofia nime (sest selle poolest erinebki filosoofia tavalisest mõistustunnetusest, et ta seda, mida viimane haarab ainult segatuna, esitab eraldi teadusena), veel palju vähem moraalifilosoofia nime, sest just selle segamisega kahjustab ta isegi kommete eneste puhtust ja töötab omaenese eesmärgile vastu.