cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Timpnarmik
Timpnarmik (Hydnum) on kukeseenelaadsete seltsi sugukonda narmikulised kuuluv seente perekond.
Frampol
Frampol on linn Poolas Lublini vojevoodkonnas Biłgoraj maakonnas, Frampoli valla halduskeskus. Frampol asub Biłgorajst umbes 14 km põhjas, Lublinist umbes 64 km lõunas.
Frampol on asutatud 1717. aastal.
Frampol kaotas linnaõigused 1870. aastal ja sai need tagasi 1993. aastal.
Teises maailmasõjas pommitas Luftwaffe Frampolit 13. septembril 1939. Hävis 80% linna hoonetest.
Kate Hudson
Kate Garry Hudson (sündinud 19. aprillil 1979 Los Angeleses) on Ameerika Ühendriikide näitleja.
Tema tuntuimate rollide hulka kuuluvad osatäitmised filmides "Kuulsuse jahil", "Kuidas 10 päevaga kutist lahti saada", "Pruutide sõda" ja "Nine".
Vipera eriwanensis
Vipera eriwanensis on maoliik.
Klassifikatsioon
Maoliigil Vipera eriwanensis klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised alamliigid :
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Vipera eriwanensis seisuga 18.12.2013.
Maailma Rahanduskeskus
pisi|Maailma Rahanduskeskuse kõrghooned Maailma Rahanduskeskus (inglise keeles World Financial Center), praegu tuntud kui Brookfield Place, on büroohoonete ja kaubanduskeskuse kompleks, mis asub Battery Park City naabruskonnas New Yorgis.
Rullmadulased
Rullmadulased  (Aniliidae, varasem nimetus Ilisiidae) on madude sugukond.
Klassifikatsioon
1985. aastal liigitati rullmadulaste sugukonda maoperekonnad: rullmadu, Cylindrophis ja Anomochilus.
Tänapäeval liigitatakse rullmadulaste sugukonda üksainus maoperekond:
Levila
Need maod elavad Brasiilias, Prantsuse Guajaanas, Venezuelas, Colombias, Ecuadoris, Peruus ja Boliivias.
Hermokrates (dialoog)
"Hermokrates" on üks Platoni dialoogidest, mille olemasolu on hüpoteetiline. Teos on kas lõpetamata või pole siis selle lõpp säilinud.
Dialoogi peetakse Platoni hiliste dialoogide hulka kuuluvaks. Tänapäeval arvatakse, et see järgneb "Politeiale," ent "Hermokratesega" terviku moodustava "Timaiose" ja "Kritiase" järel kirjutas Platon veel "Seadused". Gerhard R. Ledgeri teooria kohaselt on "Kritias" Platoni viimane teos, mis jäi poolikuks, kuna Platon suri enne selle lõpetamist ära, seetõttu "Hermokrates" jäigi kirjutamata.
Teose tegelased on tõenäoliselt Kritias, Sokrates, Hermokrates ja Timaios Lokrosest ent võib-olla oleks selles mainitud ka neljandat vestluspartnerit, kelle olemasolule "Timaiose" alguses on vihjatud.
Tegemist oleks osaga oletatavast triloogiast, mille esimeseks osaks on "Timaios", teiseks osaks aga "Kritias", ent see teos on kas lõpetamata või pole siis selle lõpp säilinud. Triloogia kolmandaks osaks oleks hüpoteetiline "Hermokrates", mille kohta pole aga teada, kas Platon selle ka tõepoolest kirja pani.
Laval (Mayenne)
Laval [la'val] on linn Prantsusmaal Pays de la Loire'i piirkonnas Mayenne'i departemangus. See on departemangu prefektuur (prefecture) ehk halduskeskus. Linn on kolme kantoni keskuseks.
Linna territoorium asub 42–122 meetri kõrgusel üle merepinna.
pisi|tühi|Lavali plaan ja linna ümbritsevad vallad
Androgeenid
Androgeenid ehk meessuguhormoonid (inglise keeles androgen) looduslikud rasvlahustuvad steroidhormoonid.
Androgeene leidub nii emaste kui ka isaste selgroogsete loomade rakkude tuumades (androgeeni retseptorid).
Isastel (sh meestel) sünteesitakse androgeene munandites (Leydigi rakkudes) ja neerupealisekoores kolesteroolist.
Emastel (sh naistel) on veres üsna rohkelt androgeene ja mingil määral on androgeene ka munasarjades.
Androgeenid on testosteroon, dihüdrotestosteroon, androsteendioon, androsteroon, dihüdroepiandrosteroon, etiokoolanoloon jpt.
Androgeenide eritumine allub hüpotalamuse-hüpofüüsi-sugunäärmete-telje kontrollile.
Androgeenideks nimetatakse ka sünteetilisi hormoonpreparaate, mis jäljendavad looduslikke androgeenide funktsioone.
Sünteetilisi androgeene manustatakse mitmesuguste haiguslike seisundite korral.
Funktsioonid
Androgeenid on isastel olulised spermatogeneesis, eesnäärme talitluses, suguelundite arengus ja sekundaarsete sugutunnuste kujunemisel (hääletämber, karvakasv jt), sugutungiga seotult aga ka geenide regulatsioonis.
Patoloogia
Eesnäärmevähki loetakse ainsaks hormoonsõltuvaks pahaloomuliseks kasvajaks meestel, mille kasvu soodustavad androgeenid.
Imre Saarna
Imre Saarna (sündinud 1. augustil 1976) on eesti poplaulja.
Hermokrates (dialoog)
Dialoogi on kasutatud aastal 1992 toodetud arvutimängus Indiana Jones and the Fate of Atlantis, kus dialoogi sisuks on vihjed Atlantise asukohale.
Imre Saarna
Ta saavutas telesaate "Eesti otsib superstaari" neljandal hooajal 8. koha. Saarna pääses finaali 3. aprillil 2011 toimunud "noormeeste nädala" teisest stuudiovoorust, kus esitas Lionel Richie repertuaari kuulunud laulu "Hello". Saarna oli selle hooaja vanim esineja. Kohtunik Rein Rannap ennustas teda edasisaajaks.
Imre Saarna on mänginud filmides "Täna öösel me ei maga" (2004) ja "Georg" (2006) ning Vanalinnastuudio lavastustes "Bent" ja "Cabaret".
Chikungunya viirushaigus
Chikungunya viirushaigus ehk Chikungunya hemorraagiline palavik (lühend CHIK) on peamiselt inimestel palaviku, lööbe ja polüartralgiaga kulgev viirushaigus, mida põhjustab mitmete perekonda Aedes liigitatud sääseliikide pistete kaudu edasi kanduv Chikungunya viirus.
Chikungunya viirushaigus on krooniline haigus.
Selle viirushaiguse vastase vaktsiini loomisega tegeletakse ka Tartu Ülikoolis.
Levimine
Chikungunya viirus on arboviirus (inglise keeles arthropod + borne ehk lülijalgsete kaudu leviv). See on põline troopilise Aafrika ja Aasia viirus, kus see kandub inimestele nakatunud sääskede kaudu, kes kuuluvad tavaliselt perekonda Aedes. Aafrikas ringleb Chikungunya looduslikult metsloomade, eelkõige primaatide, ja sääskede vahel.
Chikungunya viirushaiguse epideemiad levivad inimene-sääsk-inimene teel. Kuigi viirus ei kandu otse inimeselt inimesele, on erandiks üks juhtum. 28. mail 2009 tehti Tais Chikungunya nakkusega emale lapse ilmale toomiseks keisrilõige, et vältida viiruse emalt lootele levimist. Pärast lapse sündi tegid arstid kindlaks, et laps on siiski juba viirusega nakatunud ja ta viidi intensiivraviosakonda, sest nakkuse tõttu ei suutnud laps iseseisvalt hingata ega piima juua. Arstid järeldasid seega, et viirus võib olla võimeline levima emalt lootele, kuid see hüpotees pole veel laboratoorseid tõendeid saanud.
Terviseameti nõuandel on Chikungunya viirushaiguse riskipiirkondi külastanud veredoonorite suhtes viiruse doonoriverega leviku vältimiseks soovitatav rakendada järgmisi meetmeid: viimasest riskipiirkonna külastusest peab mööduma vähemalt 4 nädalat enne vereandmisest tingimusel, et selle perioodi jooksul ei ole ilmunud Chikungunya viirushaiguse sümptomid; Chikungunya viirushaigust põdenutel lubada verd anda mitte varem kui 6 kuu pärast.
Vektorid
''Ae.furcifer, Ae. africanus, Ae. luteocephalus, Ae, taylori, Ae. aegypti, Ae albopictus''.
Reservuaarid
Reservuaaridena võidakse vaadelda ahve, linde, kariloomi ja närilisi.
Epidemioloogia
pisi|Aasia tiigersääsk inimesel toitumas Chikungunya levib peamiselt Aedes aegypti ehk Aasia tiiger-sääskede hammustuste kaudu. Peremeesorganismideks võivad olla nahkhiired, Papio ja pärdiku perekonna ahvid.
Sääsed ründavad inimesi päevasel ajal ja eelistatult eluruumides. Aasias ja Aafrikas levisid Aedes'e sääsed peamiselt vihmaperioodil, kuid tänapäeval on nad Euroopas kohanenud kuivemate tingimustega. Euroopa Haiguste kontrolli ECDC andmetel on selliseid sääski leitud 12 Euroopa riigis: Albaanias, Itaalias, Prantsusmaa lõunaosas, Belgias, Montenegros, Šveitsis, Kreekas, Hispaanias, Horvaatias, Hollandis, Sloveenias, Bosnias ja Hertsegoviinas.
Terviseameti andmeil ei ole Eesti nende sääskede levila. Samas ei ole kindlalt teada, kas Eestis leiduvad sääsed suudavad Chikungunyat ja muid eksootilisi viirusi levitada.
Hiljutine uurimistöö on näidanud, et 2005.–2006. aastal Réunioni saarel toimunud epideemia ajal (nakatus umbes 266 000 saare elanikku ehk 34,3% rahvastikust) levisid muteerunud viirusetüved ka Aedes albopictus sääskede kaudu. Edasised uuringud kinnitasid, et Chikungunya paremat levimist A. albopictus sääskedes põhjustab ühes viiruse ümbrise geenis (E1) olev punktmutatsioon. Viiruse parem edasikanne A. albopictuse kaudu võib tähendada suuremat Chikungunya epideemiate riski ka mujal selle sääse levilas. Hiljutist epideemiat Itaalias vahendas arvatavasti samuti A. albopictus.
Epideemiaid
2014. aasta Chikungunya viirushaiguse epideemia põhjustajaks Kariibi mere saartel on tõenäoliselt Chikungunya viiruse Aasia genotüüp.
Sümptomid
pisi|Chikungunya viirusest põhjustatud lööve jalalabal
Akuutne Chikungunya viirushaigus
Akuutse Chikungunya viirushaiguse inkubatsiooniperiood võib kesta 1–12 päeva, tavaliselt kestab see 2–3 päeva. Selle sümptomid on kuni 40 °C palavik, tähnilis-sõlmeline lööve kehatüvel, jäsemetel ja limaskestal ning paljude liigeste valu (artralgia) või artriit.
Teised mittespetsiifilised sümptomid on peavalu, iiveldus, oksendamine, konjunktiviit, kerge fotofoobia ja osaline maitsetundlikkuse kaotus.
Tüüpiliselt kestab palavik kaks päeva ja lõpeb siis järsult. Samas kestavad teised sümptomid – nagu näiteks liigesevalu, tugev peavalu, insomnia ja nõrkus – edasi tavaliselt umbes 5–7 päeva. Patsiendid on kurtnud liigesevalu üle ka palju hiljem, mõned isegi pärast kaht aastat.
Viirus säilib, uuringute alusel, keha kudedes veel kuid pärast akuutse haiguse taandumist.
Lümfoid(-immuunsüsteem)
Viirus on uuringute alusel võimeline kasutama ja enda kasuks ümber programmeerima IFN signaaliradu, apoptoosi ja autofaagiat ning muutuma immuunsüsteemi järelevalvele tabamatuks. Viirus ründab lümfoidkudesid.
Peeter Sirge
Peeter Sirge (sündinud 4. juunil 1960 Tallinnas) on eesti fotograaf ja fotograafia populariseerija.
Chikungunya viirushaigus
Närvisüsteem
CHIKV märklaudrakkudeks peaajus on astrotsüüdid, ependüümirakud, choroid plexus'e epiteelirakud ja neuronid.
Peeter Sirge
Haridus
Ta lõpetas 1979. aastal fotograafia erialal Tehnikakool nr 2 Tallinnas ja õppis 5 aastat Moskvas Üleliidulises Kinematograafia Instituudis mängufilmi operaatori erialal.
Chikungunya viirushaigus
Närvisüsteem
Chikungunya viirushaigus võib põhjustada meningoentsefaliiti, entsefaliiti, astroglioosi, perifeerseid neuropaatiaid ja harva ka surma.
Diagnoosimine
Chikungunya tuvastamise tavalised laboratoorsed testid on näiteks pöördtranskriptsioon-PCR (inglise keeles reverse transcription PCR ehk RT-PCR), viiruse isoleerimine ja seroloogilised testid.
Peeter Sirge
Töö ja tegevused
Ta on töötanud Eesti Televisioonis teleoperaatori, fotograafi ja fotoreporterina. Ta on teinud kaastööd ajalehtedele ja ajakirjadele.
Aastal 2004 asutas fotograafiateenuseid osutava ettevõtte OÜ Artenexi ja aastal 2011 Peeter Sirge Fotokooli. Peab fotograafialoenguid.
Chikungunya viirushaigus
Diagnoosimine
Pöördtranskriptsioon-PCR-i abil paljundatakse vereproovist mitmeid Chikungunya-spetsiifilisi geene. Tulemused saadakse ühe või kahe päevaga.
Seroloogiline diagnoosimine nõuab teistest meetoditest rohkem verd ja kasutab Chikungunya-spetsiifiliste IgM antikehade tasemete mõõtmiseks ELISA analüüsi. Tulemused saadakse kahe või kolme päevaga, kuid võivad esineda väärpositiivsed tulemused teiste sarnaste, näiteks o’nyong’nyong viiruse ja Semliki Forest viirusega nakatumise korral.
Chikungunya tuvastamise seroloogiline test on saadaval Kuala Lumpuris asuvas Malaia Ülikoolis. Eesti viroloogia laborid ei diagnoosi Chikungunya viiruspalavikku. Seega peab diagnoos põhinema epidemioloogilisel anamneesil ja haiguse kliinilisel pildil. Aasia või Aafrika reisi anamneesiga haigetel tuleb Chikungunyat eristada dengepalavikust ja malaariast.
Eristusdiagnoos
Chikungunya viirushaiguse kliiniline hinnang on ebausaldatav.
Chikungunya viirushaigust tuleb eristada klassikalise denge- ehk seitsmendapäevitisest palavikust ja O'nyong-nyongi palavikust.
Diagnoosi kodeerimine
Osadel haigusjuhtudel (hinnanguliselt ligi 10%) võib Chikungunya viirus põhjustada ka Chikungunya hemorraagilist palavikku ning neid kodeeritakse sama koodiga.
Rahvusvahelise haiguste klassifikatsiooni 9. versioonis tähistatakse Chikungunya viirushaigus koodidega 065.4 ja 066.3.
Patofüsioloogia
Inimese rakkudest on nakkusele vastuvõtlikud epiteeli- ja endoteelirakud, peamiselt fibroblastid ja makrofaagid. Primaarsed lümfotsüüdid ja monotsüüdid ning monotsüütidest pärinevad dendriitrakud ei ole nakkusele vastuvõtlikud. Viirus siseneb rakku pH-sõltuva endotsütoosiga. Nakkus on tsütopaatiline ja arvatavasti indutseerib nakatunud rakus apoptoosi.
Nakkus on väga tundlik I ja II tüüpi interferooni viirusevastasele toimele.
Ennetamine ja ravi
Chikungunya raviks spetsiifilised ravimid puuduvad. Riskipiirkonda siirduvatel reisijatel soovitatakse kanda pikki riideid ning kasutada 30% DEET-il põhinevaid sääsetõrjevahendeid. Sääsetõrjevahendeid ei soovitata kasutada alla kolme kuu vanustel lastel.
Klorokviin kogub võimaliku ravimina tähtsust Chikungunyaga seostatud sümptomite raviks ja põletikuvastase ainena viirusega seostatud artriidiga võitlemiseks. Malaia Ülikooli uuringus leiti, et Chloroquine-fosfaat annab paljulubavaid tulemusi artriidilaadsete sümptomite vastu, mida ei kergenda aspiriin ja mittesteroidsed põletikuvastased ravimid. Samas näitavad mitteavaldatud uurimused rakukultuuride ja ahvidega, et klorokviin ei ravi Chikungunyat.
Soovitatav on vältida aspiriini, ibuprofeeni ja teiste mittesteroidsete põletikuvastaste ravimite kasutamist, mida muidu soovitatakse artriidivalu ja palaviku korral.
Chikungunya viiruse vaktsiin
Elanikkonna tarbeks pole praegu saadaval ühtegi vaktsiini.
Laboritöötajate tarbeks on 1970-ndatel välja töötatud ahvide neerukoe kultuuridel baseeruv inaktiveeritud Chikungunya viiruse vaktsiin.
Käimas on uue eksperimentaalse Chikungunya viiruse vaktsiini inimkatsetused.
Prognoos
Tavaliselt ei ole haiguse kulg eluohtlik ja tervenemine sõltub vanusest. Nooremad patsiendid saavad terveks 5–15 päevaga, keskealised 1–2,5 kuuga. Vanuritel kestab haigusest paranemine kauem. Haiguse raskusaste ja samuti selle kestus on väiksem noortel patsientidel ja rasedatel naistel. Rasedatel naistel ei esine nakkusejärgseid tüsistusi.
Chikungunya põhjustatud silmapõletik võib esineda iridotsükliidina ja lisaks võib kahjustuda võrkkest.
Mitmel patsiendil on Chikungunyaga kaasnenud jalgade paistetamine, mille otsene põhjustaja on ebaselge – see ei ole seotud ühegi südame-veresoonkonna, neerude ega maksa häirega.
Ajalugu
Sõna "chikungunya" pärineb arvatavasti kohaliku makonde keele murdes kirjeldusest, mis tähendab "see, mis üles paindub", viidates haigusega seostatud ränga liigesevalu ja artriidilaadsete sümptomitega patsientide moonutatud kehahoiakule. Marion Robinson ja W. H. R Lumsden kirjeldasid haigust esimest korda 1955. aastal pärast 1952. aasta puhangut Makonde platool (praegune Tansaania mandriosa).
1955. aasta esmasele haiguse epidemioloogiat kirjeldavale aruandele vastavalt tuleneb termin "chikungunya" makondekeelsest tegusõnatüvest "kungunyala", mis tähendab kokku kuivamist või moondumist. Järgnevas uurimistöös andis Robinson makonde terminile täpsema seletuse: "see, mis üles paindub", mis kaudsemalt tõlgituna tähendab küürus käivat inimest. Järgmised autorid ilmselt ei märganud makonde keelele viitavaid märkusi ja eeldasid, et termin tuleneb suahiili keelest, mis oli tollal selle piirkonna lingua franca. Terminit on ekslikult suahiili keelele omistatud ka mitmetes teistes kirjalikes allikates. Paljud teised väärad kirjapildid ja vormid on samuti igapäevases kasutuses, kaasa arvatud näiteks "chicken guinea", "chicken gunaya" ja "chickengunya". pisi|Chikungunya viiruse geograafiline levik (2019)
Alates viiruse avastamisest 1952. aastal Aafrikas Tanganjikas on Chikungunya puhanguid aeg-ajalt olnud peamiselt Aafrikas, Lõuna-Aasias ja Kagu-Aasias. Pärast 1999. aasta Indoneesia puhangut ei täheldatud uusi epideemiaid kuni 2005. aastani, mil haigus uuesti ja suuremal alal levima hakkas. 2005. ja 2006. aastal nakatas Chikungunya Prantsusmaale kuuluval Réunioni saarel hinnanguliselt 255 000 inimest, mis moodustas umbes kolmandiku saare elanikkonnast. Nakkus levis lennureisijatelt Prantsusmaa sisemaale ning riik saatis saarele 36 miljoni euro suuruse esmaabipaketi ja sõdureid sääskede hävitamiseks. Nakkuspuhanguid on esinenud ka mujal Euroopas ja Prantsusmaa Kesk-Ameerika provintsides, kuhu viirus jõudis turistide ja immigrantidega.
Chikungunya epideemiad tekivad tsükliliselt ja kaovad seejärel seitsmeks-kaheksaks, harva kuni 20 aastaks. Haiguse esimene üles märgitud puhang oli arvatavasti 1779. aastal. See hinnang on kooskõlas molekulaargeneetika tõenditega, mis pakuvad välja, et viirus tekkis umbes 1700. aasta paiku. Ühed varasemad teated Chikungunya levimisest pärinevad 1824. aastast Indiast. Varem peeti India juhtumit Chikungunyaga väga sarnase dengepalaviku puhanguks. Pärast sümptomite tähelepanelikku taasuurimist 1970ndatel leidsid teadlased, et tegu oli suurema tõenäosusega hoopis Chikungunya epideemiaga.
Kritias (dialoog)
pisi|Dialoogi "Kritias" algus vanimas säilinud käsikirjas "Kritias" on üks Platoni dialoogidest. Teos on kas lõpetamata või pole siis selle lõpp säilinud.
Dialoogi peetakse Platoni hiliste dialoogide hulka kuuluvaks. Tänapäeval arvatakse, et see järgneb "Politeiale," ent Timaiose ja Kritiase järel kirjutas Platon veel "Seadused". Gerhard R. Ledgeri teooria kohaselt on see Platoni viimane teos, mis jäi poolikuks, kuna Platon suri enne selle lõpetamist ära.
Teos koosneb peamiselt pikast monoloogist, mida peab Kritias. Teised tegelased on Sokrates, Hermokrates ja Timaios Lokrosest.
Tegemist on teise osaga oletatavast triloogiast, mille esimeseks osaks on Timaios. Triloogia kolmandaks osaks oleks hüpoteetiline Hermokrates, mille kohta pole aga teada, kas Platon selle ka tõepoolest kirja pani. Kritiase säilinud osa liidetakse ühiste tegelaste ja sisu ühtsuse tõttu vahel ka Timaiosega kokku ühtseks dialoogiks "Timaios-Kritias".
Dialoog leiab aset õiglase riigikorra kohta käinud vestluse järel. Platoni teostest esineb selline jutuajamine Politeias, seega peaks dialoog aset leidma sellele järgnenud päeval. Sokrates soovib kuulda oma ideaalse riigikorra suhetest seoses mõne teise maaga ja nii lubab eelnevas dialoogis "Timaios" Kritias rääkida Atlantisest, mis kaotas sõja ideaalse riigikorraga Ateena vastu. Ta teeb sellest seal ka lühikokkuvõtte, rääkides ka ""Kritiases" puuduvast Atlantise hukust, andes seejärel sõna Timaiosele, et Atlantisest pikemalt omanimelises dialoogis rääkida.
Timaiose lõpusõnadega ka "Kritiase" dialoog algab, millele järgneb vestlus. Seejärel alustab Kritias juttu mineviku asjadest, alustades kõigepealt Ateenast ja sealsest elukorraldusest. Sealjuures mainib ta, et Ateenas ei olnud toona meeste ja naiste vahel vahet, mõlemad panustasid võrdselt ühiskonna arengusse ja et selle võrdsuse märgiks olid toona Ateena peamises templis kõrvuti Athena ja Hephaistose kujud. Ka mainib ta seda, et loodus on ajaga muutunud, räägib maa viljakust alandanud erosioonist ja metsade kaost, millest võivat veel näha iidsete kändude jäänuseid.
Järgneb maa kirjeldus. Platon mainib ka orihalkat, mille ainsaks hankimiskohaks olid Atlantise kaevandused.
Aja jooksul olevat jumalik veri atlantislaste soontes lahjenenud, tuues kaasa ebatervete himude, nagu ahnus ja võimu kuritarvitamine, leviku. Siis olevat Atlantisesse laskunud Zeus, aga kohal, kus ta oma kõnet alustab, dialoog katkeb.
Maris Hellrand
pisi|Maris Hellrand, foto Patrik Tamm Maris Hellrand (sündinud 15. septembril 1970 Rakveres) on eesti ajakirjanik ja kodanikuaktivist.
Ta on õppinud Lembit Pärna nimelises Tallinna 42. keskkoolis (praegune Kadrioru Saksa Gümnaasium), Tartu Ülikoolis ja Müncheni Ülikoolis.
Ta on elanud aastaid Saksamaal, Ühendkuningriigis, Singapuris ja Lõuna-Koreas. Rännakuperioodide vahel töötas mitmesugustel ametikohtadel president Lennart Meri juures, aga ka president Toomas Hendrik Ilvese juures, kui ta veel välisministeeriumis ametis oli. 2010. aastast elab alaliselt Eestis. Teeb Eesti teemadel kaastööd rahvusvahelistele väljaannetele.
Maris Hellrand kuulub 1998. aastast Sotsiaaldemokraatlikku Erakonda.
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 2 (Tallinna Kesklinna, Lasnamäe ja Pirita linnaosad) 286 häält ning ei osutunud valituks.
Isiklikku
Ta on kolme lapse ema. Tema õde on filmirežissöör Margit Lillak.
Alice Oseman
Alice May Oseman (sündinud 16. oktoobril 1994 Chathami linnas Kenti maakonnas Inglismaal) on auhinnatud inglise kirjanik, stsenarist ja illustraator. Ta on tuntud tänu oma graafiliste romaanide sarjale „Heartstopper“, mille põhjal tehti 2022. aastal telesari.
Elukäik ja haridus
Alice Oseman sündis Inglismaal Chathami linnas. Tema ema Trudi töötab Kenti ülikoolis, isa Matthew on arvutiinsener ja tal on noorem vend William. Alice sai keskhariduse Rochester Grammar Schoolist ja 2016. aastal bakalaureusekraadi inglise kirjanduse erialal Durhami ülikoolist.
17aastaselt kirjutas ta raamatu „Solitaire“, mille näidispeatükid saatis üheksale kirjastajale – ühelt neist sai ta vastuse. Claire Wilson kirjandusagentuurist Rogers, Coleridge & White nägi kirjutises potentsiaali ning 31. juulil 2014, kui Oseman oli 19, ilmus „Solitaire“ Suurbritannia kirjastuses HarperCollins ja tehingud sõlmiti veel kümnes riigis. Oseman on leidnud tunnustust nii oma raamatute kui ka adaptsiooni eest, näiteks on nominatsioonide ja võidetud auhindade hulgas nii Goodreads Choice Awards  kui ka TV Choice Awards ja GLAAD Media Awards.
„Solitaire“ (2014)
„Solitaire“ on Alice Osemani debüütromaan, mis alustas tema kirjanikukarjääri. Teos räägib 16aastasest Tori Springist, kellel pole palju lähedasi sõpru. Tema parim sõbranna Becky on ekstravert ja üritab Torit innustada rohkem väljas käima, kuid viimane on rohkem huvitatud kodus blogide lugemisest ja muusikast. Uue kooliaasta alguses ilmub Tori kooli tema kunagine parim sõber Lucas ja ka poiss nimega Michael Holden, kes mõlemad üritavad tüdrukuga sõprussuhet luua. Kõigele lisaks hakkab hoogu koguma rühmitus Solitaire, mis korraldab aina julgemaid vempe ja võimalik, et otsibki just Tori tähelepanu.
Alice on ise hiljem raamatu kohta öelnud, et teda häirib, et selles on ainult sarnase rassilise ja kultuurilise taustaga tegelasi. Ta leiab, et kirjanikuna on tal kohustus tuua lugejani mitmekülgseid lugusid ja seda tegelaste kaudu, kes on eri kultuurilise või usulise taustaga, eri rahvusest või rassist, eri soo ja seksuaalse sättumusega.
„Nick and Charlie“ (2015)
„Nick and Charlie“ on novell, mis räägib „Solitaire’i“ tegelastest, Tori vennast Charlie’st ja tema poiss-sõbrast Nickist. Nick on just lõpetanud kooli ja saanud sisse ülikooli. Charlie’l on aga aasta jagu kooliteed veel ees ning nad peavad leidma viisi, kuidas vaatamata lähenevale lahusviibimisele oma suhet hoida.
Novell ilmus kõigepealt 2015. aastal e-raamatuna ja 2020. aastal illustreeritud füüsilise raamatuna.
„This Winter“ (2015)
Alice Osemani teine novell „This Winter“ ilmus samuti 2015. aastal e-raamatuna ja 2020. aastal illustreeritud füüsilise raamatuna. Lugu räägib ühe aasta jõulupühadest varem tuntud Springide peres ning raskustest, millega Tori ja Charlie silmitsi seisavad ja nende raskustega elamisest.
„Radio Silence“ (2016)
„Radio Silence“ on Alice Osemani teine täispikk romaan, mis ilmus 2015. aastal. Lugu räägib 17aastasest Francesest, ideaalsest õpilasest, kelle elu pealtnäha keerleb Cambridge’i ülikooli sissesaamise ümber. Kui Frances saab aga tuttavaks Alediga, inimesega, kes on tema lemmiktaskuhäälingu taga, saab ta endale tõelise sõbra ja avastab, et elus on ka teisi radu peale ülikooli. Kui taskuhääling hakkab aga populaarsust koguma ning nende identiteedid ähvardavad avalikuks tulla, paneb see proovile nende sõpruse. Teos räägib sõprusest, iseendaks jäämisest, läbipõlemisest ja vaimsest tervisest ning elu paljudest võimalustest.
Oseman kirjutas selle raamatu suuresti oma kogemusest akadeemilise surve ja ülikooliga. Ta räägib, et teadis juba 9aastaselt, et läheb ülikooli, sest see oli midagi, mida temalt oodati. Kui ta aga lõpuks ülikooli jõudis, vihkas ta seda. „Radio Silence’i“ kirjutamist alustaski ta ülikoolis ning valas sinna nii oma kogemused kui ka selle, mida ta enda ümber teistes tudengites nägi. Raamat aitas tal avastada, kes ta on väljaspool akadeemilist maailma.
„I Was Born For This“ (2018)
2018. aastal ilmus tema kolmas romaan. „I Was Born For This“ räägib Angel Rahimist, teismelisest muusikafännist, kelle elu keerleb bändi The Ark ümber. Ta on leidnud tänu nende muusikale sõbrad ja oma koha maailmas. Jimmy Kaga-Ricci on The Arki esilaulja ning tema unistus bändis mängida on teoks saanud. Kui Jimmy ja Angeli elud aga ristuvad, avastavad mõlemad, et päriselu on internetis toimuvast väga erinev. Loos on suur rõhk fännamise kultuuril ja fännikogukonnal.
„Heartstopper“
„Heartstopperi“ lugu sai alguse veebilehelt Tapas ja suhtlusvõrgustikust Tumblr, kuhu Oseman hakkas peatükikaupa koomikseid postitama. 2018. aastal, kui loole oli tekkinud üle 50 000 lugeja, alustas Alice Oseman ühisrahastus projekti, et koomiks ka füüsilisel kujul trükki anda. 9000-naelane eesmärk ületati kahe tunniga ning järgmiseks päevaks ulatus summa üle 23 000 naela. 2019. aastal avaldas Hachette Children’s Group graafilise romaani esimese osa ja sama aasta juulis teise osa. 2020. aastal ilmus kolmas köide ja loo tegelastega värviraamat. 2021. aastal ilmus neljas osa, 2022. aastal „The Heartstopper Yearbook“, mis sisaldab eri tüüpi kirjutisi loo tegelastest ning sarja viies osa ilmub 2023. aasta novembris.
„Heartstopper“ räägib kahest teismelisest poisist, Nickist ja Charlie’st, nende kohtumisest, sõprusest ja viimaks armumisest. Lugu käsitleb nii enese leidmist kui ka vaimset tervist ning kuna suurem osa tegevusest toimub koolis, ei jää tahaplaanile ka sõprussuhted ja noortevahelised konfliktid.
2022. aasta aprillis ilmus raamatusarjast ka Netflixi adaptsioon, mille peaosades mängivad Kit Connor ja Joe Locke. Sarja stsenarist on Alice Oseman ja režissöör on Euros Lyn.
„Loveless“ (2020)
„Loveless“ on 2023. aasta seisuga Alice Osemani uusim romaan. Tegu on Osemani kõige isiklikuma teosega ning ta on öelnud, et seetõttu oli seda ka raskem kirjutada – kirjutamisprotsessi käigus pidi ta silmitsi seisma kunagiste negatiivsete tunnete ja kogemustega ning seejärel need veidi helgemas võtmes paberile panema. Lugu ise räägib Georgia Warrist, kes alustab oma esimest aastat Durhami ülikoolis lootusega, et seal ta lõpuks armub. Nimelt ei ole ta kunagi olnud armunud või selletaoliseid tundeid tundnud vaatamata sellele, et ta armastab armastuslugusid, pulmi ja õnnelikke lõppe. Selle asemel avastab ta, et tema identiteedi kirjeldamiseks sobivad sõnad aseksuaalne ja aromantiline ning peab leppima reaalsusega, kus tal ei pruugigi kellegi vastu romantilisi ega seksuaalseid tundeid tekkida.
Isiklikku
Alice Oseman on kirjeldanud end aseksuaalse ja aromantilisena. Oma soo kohta on ta öelnud, et see on veel kestev teekond ning seni eelistab ta, et tema kohta kasutataks inglise keeles asesõnu she/her ja they/them.
Ta räägib avatult oma vaimsest tervisest: läbipõlemisest, depressioonist ja ärevusest. Üks levinud teema tema teostes on teadmatus ja traditsiooniliselt teelt kõrvale kaldumine ehk enamasti ei sobi tegelastele haridustee jätkamine ülikoolis ning otsustatakse pigem tegeleda millegi loomingulisega. Alice on rääkinud, et ülikool ei olnud tema puhul õige otsus.
Rägavere kihistu
Rägavere kihistu (inglise keeles Rägavere Formation) on ordoviitsiumi ladestu kihistu. Seda hakkas esimesena eristama Algimantas Grigelis 1978. aastal.
Kihistu stratotüüp on Rägavere paemurd. See on nime saanud Rägavere külalt. Kihistu on kõige paksem Soovälja K-1 puuraugus (28,5 m), peaaegu sama paks on see ka Alatskivi 422 puuraugus (26,1 m).
Kihistu sisaldab järgmisi kihistikke:
Neist kuulub Tõrremäe kihistik Oandu lademesse, ülejäänud aga Rakvere lademesse, kuigi mõne autori arvates oleks otstarbekam laiendada Rakvere ladet nii, et see hõlmaks kogu Rägavere kihistu. Kihistule on omane kihistikke eraldavate püriitsete katkestuspindade esinemine.
1997. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused
1997. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused olid 32. maailmameistrivõistlused laskesuusatamises, mis toimusid 30. jaanuarist-10. veebruarini Osrblies Slovakkias.
10 km sprint
Kuupäev: 1. veebruar Osavõtjaid: 86 Maailmameister 1996: Vladimir Dratšov Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
12,5 km jälitussõit
Kuupäev: 2. veebruar Osavõtjaid: 44 Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
20 km eraldistardist sõit
Kuupäev: 7. veebruar Osavõtjaid: 89 Maailmameister 1996: Sergei Tarassov Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
4×7,5 km teatesõit
Kuupäev: 9. veebruar Osavõtjaid: 21 võistkonda Maailmameister 1996: Viktor Maigurov Vladimir Dratšov Sergei Tarassov Aleksei Kobelev Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
10 km võistkonnavõistlus
Kuupäev: 6. veebruar Osavõtjaid: 21 võistkonda Maailmameister 1996: Vadim Sašurin   Aleks Rõšenkov Aljaksandr Papov  Pjotr Ivaško Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
7,5 km sprint
Kuupäev: 1. veebruar Osavõtjaid: 81 Maailmameister 1996: Olga Romasko Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
10 km jälitussõit
Kuupäev: 2. veebruar Osavõtjaid: 43 Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
15 km eraldistardist sõit
Kuupäev: 6. veebruar Osavõtjaid: 78 Maailmameister 1996: Emmanuelle Claret Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
4×7,5 km teatesõit
Kuupäev: 8. veebruar Osavõtjaid: 19 võistkonda Maailmameister 1996: Uschi Disl   Simone Greiner-Petter-Memm Katrin Apel  Petra Behle Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
7,5 km võistkonnavõistlus
Kuupäev: 4. veebruar Osavõtjaid: 18 võistkonda Maailmameister 1996: Katrin Apel Petra Behle Uschi Disl Simone Greiner-Petter-Memm Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Medalid
<br style="clear:both;" />
Mätastarn
Mätastarn (Carex cespitosa) on tarna perekonda kuuluv taimeliik.
Liiv-kivitäks
Liiv-kivitäks (Oenanthe isabellina) on linnuliik kivitäksi perekonnast. Tema põhilevilaks on Venemaa ja Kasahstani stepivöönd ja Kesk-Aasia avamaastikud.
Eestis kohati liiv-kivitäksi esmakordselt 26. septembril 2013 Maantee külas Sõrve poolsaarel Saaremaal.
Pulčēni
Pulčēni on küla (mazciems) Lätis Madona piirkonnas Jumurda vallas. Küla asub valla idaosas merepinnast 200 meetri kõrgusel. Pulčēni jääb valla keskusest Jumurdast 12, endisest piirkonna keskusest Ērgļist 20 ja Riiast 124 kilomeetri kaugusele.
Ghindești
Ghindești on linn Moldovas Florești rajoonis. Ghindești asub Răuti jõe vasakul kaldal, rajoonikeskusest Floreștist ligikaudu 7 km kagus ja Bălțist umbes 37 km idakirdes.
Linn on asutatud 1956. aastal seoses suhruvabriku rajamisega.
Aastatel 1956–1992 oli linna nimi Leninschii (Leninski).
Jaan Grünberg
Elukäik
Jaan Grünberg oli pärit Rannu vallast põllumehe perekonnast. Üldhariduse omandas ta Tartus alg- ja linnakoolis. Isa surma tõttu tuli tal õpingud 1904. aastal lõpetada ning asuda tööle. Grünberg töötas trükiladujana Karl Eduard Söödi trükikojas ning metallpärgade kujundajana, õppides töö kõrvalt Kristjan Raua stuudios joonistamist ja maalimist. Pärast Vabadussõjas osalemist alustas 1920. aastal õpinguid Kõrgemas Kunstikoolis Pallas Konrad Mäe õpilasena, tema surma järel 1925 jätkas Ado Vabbe juures. 1926. aastal, pärast lõpetamist sõitis Grünberg kooli stipendiumiga Prantsusmaale, kust külastas koos oma lähedase sõbra Eduard Wiiraltiga Itaaliat. Prantsusmaale jäi ta kuni 1933. aastani, mil naasis kodumaale, kus oli konkursil osaledes saanud abiõppejõu koha Kõrgemas Kunstikoolis Pallas. Ametisse valiti vaid aastaks, kuid 1935. aastal õnnestus Grünbergil asuda koos Hando Mugastoga graafikaõppejõu kohale.
1937. aastal siirdus Grünberg koos abikaasa ja väikese tütrega taas Pariisi, kuhu jäi 1939. aastani. Pariisis elades võttis ta sageli osa nii kodu- kui välismaistest kunstinäitustest. Teise maailmasõja puhkedes pidi Grünberg välismaalasena Prantsusmaalt lahkuma ning koos Wiiraltiga tulid nad tagasi Eestisse. Mõlemad asusid elama Tallinna ning astusid Eesti Kujutavate Kunstnikkude Keskühingu liikmeks. 1943. aastal tabas Jaan Grünbergi ajuinsult, mille tagajärjel kaotas kunstnik ühest silmast nägemise ning vasak käsi jäi osaliselt halvatuks.
1944. aastal põgenes perekond Rootsi, kus nad elasid Põhja-Rootsis Bollnäsis ning kolisid 1957. aastal Uppsalasse, kus kunstnik 12 aastat hiljem suri.
Looming
Jaan Grünbergi looming koosneb peamiselt impressionistlikus laadis maalitud maastiku- ja lillemaalidest.
Tema esimese Pariisi perioodi looming on peaaegu tundmatu. Naasnud Tartusse, hakkas teda eelkõige huvitama maastikumaal, haruldasemad olid natüürmordid ja aktimaalid. 1930-ndatel kujunes ta Eesti kunstipildis arvestatavaks maastikumaalijaks. 1930-ndate teisel poolel taas Prantsusmaal viibides muutus kunstniku palett heledamaks teda mõjutas sügavalt prantsuse hilisimpressionistlik maalikunst oma värvikesksusega ning selle pitserit kannavad ka tema arvukad monotüüpiad 1930. aastate teisest poolest ja 1940. aastate algusest, millega ta on läinud eesti graafika ajalukku. Jaan Grünberg saavutas selles tehnikas märkimisväärse meisterlikkuse, mida märgati ka Pariisi kunstigaleriides. Ta ei hoolinud seejuures tehnilisest puhtusest, vaid reeglina retušeeris oma monotüüpiaid, pidades kunstilist tulemust tähtsamaks.
Naasnud sõjaaegsesse Eestisse, muutus kunstniku värvikooslus raskepärasemaks ning ajastu ängist mõjutatuna kohati lausa monokroomseks. Äreva aja ja haiguste tõttu, millega kaasnesid nägemishäired, lõi kunstnik viimastel kodumaa aastatel vaid üksikuid teoseid.
Väike-Patarei tänav
pisi|Vaade Väike-Patarei tänavale aastal 2001 Väike-Patarei tänav on tänav Tallinnas Põhja-Tallinna linnaosas Kalamaja asumis. Tänav algab Suur-Patarei tänavalt ja lõpeb Vana-Kalamaja tänaval. Väike-Patarei tänav on enam-vähem kagu–loodesuunaline ja 329 meetrit pikkune.
Jaan Grünberg
Looming
Rootsis olid tema loominguks peamiselt väikesemõõdulised õlimaalid, enamasti fantastilised värviimpressioonid looduse motiividel tumerohelistes, sinistes, oranžides ja punastes värvides. Omaette peatükina tõusevad kunstniku hilisloomingus esile tugeva emotsionaalse laenguga nägemuslikud kompositsioonid.
Väike-Patarei tänav
Hoonestus
Väike-Patarei tänav on hoonestatud valdavalt kahekorruseliste puitelamutega. Üks neist, Väike-Patarei 5 on Rootsi abiga renoveeritud Säästva Renoveerimise Infokeskuseks. Kummalgi pool tänavat on üks erand: paaritute numbrite poolel Tallinna Elektrijaama inseneride jaoks ja külaliskorteriteks 1930. aastail ehitatud neljakorruseline krohvitud kivimaja.
Jaan Grünberg
Isiklikku
Tema tütar oli kirjanik Silvi Oja.
Väike-Patarei tänav
Ajalugu
Tänav sai nime 1877. aastal. Väike-Patarei tänava saksakeelne nimi oli Kleine Batterie-Strasse ja venekeelne nimi Малая Батарейная улица. 1939. aastal sooviti Väike-Batarei tänava nime vahetada Kahuri tänavaks
Delaware, Lackawanna & Western Railroad
pisi|Raudteevõrgu kaart aastast 1922 Delaware, Lackawanna & Western Railroad oli Ameerika Ühendriikide I klassi raudteevõrk, mis ühendas Buffalo linna Hobokeniga ja praamiühendusega New Yorgiga.
Peter Bogdanovich
pisi|Peter Bogdanovich (2008) Peter Bogdanovich (30. juuli 1939 Kingston, New Yorgi osariik – 6. jaanuar 2022 Los Angeles, California) oli USA filmilavastaja, stsenarist, produtsent ja filmiajaloolane.
Ta oli üks tuntumaid "uue Holywoodi" filmilavastajad. Ta alustas tööd filmiajakirjanikuna. 1966. aastal kutsus filmilavastaja Roger Corman Bogdanovichi oma filmi "The Wild Angels" stsenaariumi ümber kirjutama. See film osutus edukaks, misjärel lavastas Bogdanovich ise oma esimese filmi, "Targets" (1968), mis sai kriitikutelt positiivseid hinnanguid. Suurema tuntuse ja tunnustuse saavutas Bogdanovich noortedraamaga "Viimane kinoseanss" ("The Last Picture Show"; 1971). Film esitati kaheksale Oscarile, sealhulgas parima filmi Oscarile; Bogdanovich nomineeriti parima lavastaja ja parima kohandatud stsenaariumi kategoorias.
Pärast "Viimast kinoseanssi" lavastas ta ekstsentrilise komöödia "What's Up, Doc?" (1972), mis osutus suureks kassahitiks, ning veel ühe piletitulu poolest ja kriitikute poolt tunnustuse saanud filmi "Paberist Kuu" ("Paper Moon"; 1973), mis tõi talle Kuldgloobuse nominatsiooni parima lavastaja kategoorias. Tema järgmised kolm filmi, sealhulgas "Daisy Miller" (1974), olid kõik ebaõnnestumised. Ta võttis kolmeaastase pausi ning naasis kultusstaatuse tõusnud filmidega "Püha Jack" ("Saint Jack"; 1979) ja "Kõik naersid" ("They All Laughed"; 1981). Pärast seda, kui tema tüdruksõber Dorothy Stratten mõrvati, võttis Bogdanovich filmitegemisest taas nelja-aastase pausi ja kirjutas tema mälestuseks raamatu "The Killing of the Unicorn". Tagasituleku tegi 1985. aastal eluloofilmiga "Mask", mida saatis publikumenu ja kriitikute kiitvad hinnangud. Hiljem lavastas ta veel sellised filmid nagu "Noises Off" (1992), "Seda nimetatakse armastuseks" ("The Thing Called Love"; 1993), "Kassi mjäu" ("The Cat's Meow"; 2001) ja "Kuidas saada Broadway staariks" ("She's Funny That Way"; 2014). Näitlejana oli ta tuntud rollide poolest HBO sarjas "Sopranod" ("The Sopranos") ja Orson Wellesi viimases filmis "The Other Side of the Wind" (2018), mille Bogdanovich aitas lõpetada. Dokumentaalfilm "Runnin' Down a Dream" (2007) muusikust Tom Pettyst tõi Bogdanovichile Grammy auhinna parima muusikafilmi eest.
Meisterliku filmiajaloolasena lavastas ta dokumentaalfilmid "Directed by John Ford" (1971) ja "The Great Buster: A Celebration" (2018) ning avaldas üle kümne raamatu, millest osad sisaldasid põhjalikke intervjuusid Howard Hawksi ja Alfred Hitchcockiga. Paljud filmitegijad on nimetanud Bogdanovichi oma suureks mõjutajaks.
Ohvitseri asetäitja
Ohvitseri asetäitja (lühidalt aseohvitser, mereväes gardemariin) oli Vabadussõja ajal antud ohvitseride ja allohvitseride vaheline auaste, mida anti ohvitseride ametikohtadel teenivaile alamväelastele, kel ei olnud keskharidust. Ohvitseri ametikohal teenivaid alamväelasi, kellele ei antud ohvitseri asetäitja auastet, nimetati ohvitseride kohustetäitjateks (o. k. t.).
Krisztina Egerszegi
Krisztina Egerszegi (sündinud 16. augustil 1974 Budapestis) on Ungari endine ujuja ja üks uusaja suurimaid Ungari olümpiavõitjaid. Ta on kolmekordne olümpialane (1988, 1992 ja 1996) ja viiekordne olümpiavõitja. Ta on üks kolmest sportlasest (teised on Dawn Fraser ja Michael Phelps), kes on kunagi võitnud sama ujumisdistantsi järjest kolmedel suveolümpiamängudel. Ta on praegu ka ainus naisujuja, kes on võitnud viis individuaalset olümpiakuldmedalit.
Ohvitseri asetäitja
Vabadussõja algul nimetati ohvitseri auastmeta juhte ja endiste Vene sõjakoolide õpilasi segaste ja ebaühtlaste nimetustega (ohvitseri asetäitja, aseohvitser, ohvitseri kohustetäitja, aselipnik, alam-lipnik, portupeijunker, lipnik). Ohvitseri asetäitja auaste asutati ametlikult Sõjavägede Ülemjuhataja käskkirjaga 21. jaanuaril 1919, Vene alamlipniku (подпрапорщик) auaste kaotati 13. märtsil 1919 ja aselipniku auaste (зауряд-прапорщик) 13. mail 1919. Pärast Vabadussõja lõppu, tegid 56 ohvitseri asetäitjat, ohvitseri kohustetäitjat ja junkrut eksternidena ära eksami Sõjakooli juures ja ülendati lipnikeks vanusega 22. aprillist 1920 (Käsk Vabariigi sõjavägedele nr. 642-a, 30. maist 1920). Neist ohvitseri asetäitjad:
Ohvitseri asetäitjad, keda ei ülendatud lipnikeks, võeti reservi minnes arvele ühesugustel alustel ohvitseridega ja ohvitseri asetäitja auaste säilis kuni 1940. aastani. Ohvitseri asetäitjail oli õigus kuuluda väeosa ohvitseride kogu reservohvitseride sektsiooni.
Krisztina Egerszegi
Egerszegi nimel püsis peaaegu 17 aastat 200 m seliliujumise maailmarekord.
Egerszegi tegi oma rahvusvahelise debüüdi 1987. aasta Euroopa meistrivõistlustel 13-aastaselt, tulles 200 m seliliujumises neljandaks ja 100 m seliliujumises viiendaks. 1988. aasta suveolümpiamängudel võitis ta hõbemedali 100 m seliliujumises ja tuli olümpiavõitjaks 200 m seliliujumises. 14 aasta ja 41 päeva vanuselt sai temast kõigi aegade noorim ujumise olümpiavõitja. Selle noorterekordi purustas 1992. aastal Jaapanlane Kyoko Iwasaki, kes võitis 14 aasta ja kuue päeva vanuselt 1992. aasta olümpiamängudel Barcelonas 200 meetri rinnuliujumises kuldmedali. 1988. aasta lõpus oli ta maailma edetabelis 200 m seliliujumises kõrgeimal kohal ning temast sai aasta ujuja ja aasta parim naissportlane Ungaris.
1989. aasta Euroopa meistrivõistlustel võistles ta kolmel distantsil, lisaks 100 m ja 200 m seliliujumisele ka 400 m kompleksujumises, võites hõbemedali kõigil kolmel võistlusel, hoolimata sellest, et ta oli kogu meistrivõistluste vältel tugevalt külmetanud. Selle aasta lõpus tõusis ta taas 200 m seliliujumises maailma edetabelis ja valiti taas Ungari aasta parimaks naissportlaseks.
1990. aastal Seattle'is toimunud Hea Tahte mängudel võitis ta Ungari võistkonna ainsa kuld- ja hõbemedali (esimene 200 m seliliujumises, teine ​​100 m seliliujumises), millega Ungari saavutas üldarvestuses 16. koha. Detsembris Austraalias toimuvate maailmameistrivõistluste eel peetud Ungari meistrivõistlustel võitis ta 12 kuldmedalit. Egerszegi lõpetas 1990. aasta taas Ungari parimaks ujujaks ja parimaks naissportlaseks.
1991. aastal võistles ta Austraalias Perthis toimuvatel maailmameistrivõistlustel, võitis mõlemad seliliujumise distantsid (100 ja 200 meetrit) ja temast sai kõigi aegade esimene Ungari naisujuja, kes võitis maailmameistrivõistlustel kuldmedalid. Mõni kuu hiljem Kreekas Ateenas toimunud Euroopa meistrivõistlustel võitis ta kolm kuldmedalit ja püstitas maailmarekordid 100 m (1.00,31) ja 200 m (2.06,62) seliliujumises. Üksteist aastat pärast Rica Reinischit 1980. aastal, oli Egerszegi esimene naisujuja, kes püstitas samal võistlusel maailmarekordi nii 100 m kui ka 200 m seliliujumises. Ungari meistrivõistlustel lisas ta oma ainulaadsesse kollektsiooni 10 kuldmedalit. Detsembris võitis ta neli auhinda Ungari parima ujuja ja aasta parima sportlasena. Itaalia Gazzetta dello Sport hääletas ta maailma parimaks sportlaseks.
1992. aasta aprillis korraldas Ungari olümpiakoondise ja sportlaste auks ametliku vastuvõtu koos kahekordse kanuusprindi olümpiavõitja Zsolt Gyulayga. Ungari riiklikel meistrivõistlustel kogus ta veel 8 kuldmedalit. Hispaanias Barcelonas 1992. aasta suveolümpiamängudel võitis ta kolm individuaalset kuldmedalit, temast sai mängude ainus naissportlane, kes võitis kolm kulda. 1992. aasta lõpus sai ta kodumaal taas aasta parima ujuja ja parima sportlase valimisel taas kõige rohkem hääli. Gazzetta dello Sport vali ta aasta parimaks naissportlaseks.
1993. aastal võitis ta 10 esikohta Ungari riiklikel meistrivõistlustel, seejärel Inglismaal Sheffieldis toimunud Euroopa meistrivõistlustel, võistles ta esimest korda 200 m liblikujumises ja tuli Euroopa meistriks. Samas võitis ta kuldmedalid 400 m kompleksujumises ja 100 m ning 200 m seliliujumises. Detsembris valiti ta Ungari aasta parimaks ujujaks ja parimaks sportlaseks, Gazzetta dello Sport ja L'Equipe valisid ta aasta parimaks naissportlaseks.
1994. aastal võitis ta Ungari meistrivõistlustel 9 kuldmedalit ja teatas seejärel, et läheb pensionile pärast Roomas toimuvaid maailmameistrivõistlusi, mille varjutasid Hiina kahtlased ujujate esinemised. Hiina võitis 16-st naiste tiitlist 12, kuid need saavutused kaotasid vähem kui kuu aega hiljem, kui seitse Hiina ujujat näitas Hiroshimas toimuvatel Aasia mängudel keelatud ravimite kasutamist positiivselt. Roomas kaotas Egerszegi 100 m ja 200 m seliliujumise, mõlemad distantsid võitis He Cihong, kes oli kaks aastat varem Barcelonas 100 m seliliujumises alles 13. (1.03.50), kus Egerszegi võitis olümpiarekordi ajaga 1.00.68. 1996. aastal Atlanta olümpiamängudel oli He Cihong 100 m seliliujumises 25. kohal. 200 m seliliujumises ei kvalifitseerunud He Cihong ei Barcelonas ega Atlantas; mõlemad olümpiakullad võitis Egerszegi. Saades Roomas 100 m seliliujumises viienda koha ja tulles 200 m seliliujumises teiseks, otsustas Egerszegi võistelda veel kaks aastat, tuues peamiseks põhjuseks kaks lüüasaamist.
1995. aastal Ungari meistrivõistlustel võitis ta 9 kuldmedalit. Ta võistles 1995. aasta Euroopa meistrivõistlustel, kus võitis oma üheksast Euroopa tiitlist kaks viimast 400 m kompleksujumises ja 200 m seliliujumises. Esmakordselt võistles ta 4 × 100 m kompleksujumises, kus üks tema võistkonnakaaslastest oli noor tulevane olümpiavõitja Ágnes Kovács. Nad tulid teiseks ja Egerszegi on nimetanud seda hõbemedalit „see, mis tegi ta kõige õnnelikumaks”. Ta otsustas 100 m seliliujumises mitte võistelda, ehkki tema 4 × 100 m kompleksujumise finaali aeg 1.00,93 oli peaaegu kahe sekundi võrra parem kui Mette Jacobseni võiduaeg 1.02,46.
1996. aastal lõpetas ta oma lõpliku esinemise Ungari riiklikel meistrivõistlustel, kogudes 9 kuldmedalit. Ehkki Egerszegi pääses finaali parima ajaga 400 m kompleksujumises, jõudis ta Atlantas sajanda aasta olümpiamängudele finišisse kolmandana. See oli tema esimene ja ainus pronksmedal tema olümpiakarjääri jooksul. Ta võistles 4 × 100 m kompleksujumises Ungari võistkonna liikmena, kes lõpetas 11. kohal. Tema aeg selles kvalifikatsiooniujumises oleks võinud 100 m seliliujumise finaalis. Tema karjääri lõplik ujumine oli kõigi aegade ujumisspordi ilusaim hüvastijätt: ta võitis oma armastatud 200 m seliliujumise distantsi, kus tema võit oli ülekaalukas. Tema edu teiseks tulnud Whitney Hedgepethi ees oli üle nelja sekundi, millega ta kogus viienda individuaalse kuldmedali.
Kaljo Jõekalda
Kaljo Jõekalda (19. veebruar 1937 – 5. oktoober 2018) oli eesti televisiooni- ja filmioperaator.