cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Skeptitsism
Skeptitsismi ebapraktilisus
Nüüd võib vastu väita, et kui skeptik tahab käituda nii, nagu tavaks on, näiteks Roomas nii nagu roomlased, siis ta peab teadma, mis Roomas tavaks on. Aga tõeline skeptik ei saa pretendeerida sellelegi, et ta seda teab. Skeptik vastaks, et skeptikud söövad leiba, sest nad usuvad, et leib toidab, pretendeerimata sellele, et nad teavad, et tavaks on süüa leiba, mitte taldrikut.
Arkesilaos leidis sellele vastuväitele veenvama vastuse. Plutarchos teatab, et Arkesilaos asendas nõustumise tungiga (hormē). Inimese elu ja tegevus on võimalik ka ilma nõustumiseta, sest tung viib inimese selleni, mis on talle "omane" (oikeion) – selleni, mis hoiab teda olemises ja paneb tema eeldused avalduma. Mulje, mis näitab, et tegemist on millegi selles mõttes kasulikuga, äratab tungi, mis paneb loomse olendi liikuma kasuliku poole, ilma et oleks tarvis nõustumiseakti.
Sõnad "tung" ja "omane" on pärit stoitsismist, kuigi nendel on teine tähendus. Stoikute järgi oli iga tung nõustumine. Arkesilaos seevastu lahutas tungi nõustumisest. Arkesilaosel õnnestus vist siiski see vastuväide stoitsistlikest eeldustest lähtudes pareerida.
Antiikaeg
Skeptilised mõttekäigud esinesid antiikfilosoofias juba enne skeptilisi koolkondi. Nende algmed esinevad eleaatidel ja Herakleitosel. Eleaat Zenon osutas vastuoludele liikumise mõistes. Herakleitose järgija Kratylos tegi skeptilisi järeldusi õpetusest, et kõik voolab. Nende skeptitsism oli suunatud ainult meeltel põhineva teadmise vastu.
Sofistid seevastu ei kahelnud viimase tõesuses, küll aga eelnevate filosoofide aprioorsetes väidetes. Protagoras kuulutas, et inimene on kõikide asjade mõõt, nii et kõik on nii, nagu see igale üksikule inimesele tundub. Sextus Empiricus (Pyrrhoni põhiteesid I 217–219) esitab seda nii: mateeria voolab, meeled kujunevad pidevalt ümber ja seetõttu ka inimese taju muutub. Nii sai Protagorasele inimene oleva kriteeriumiks. Sextus Empiricuse järgi (Pyrrhoni põhiteesid I 216) ei saa Protagorase koolkonda siiski skeptikuteks pidada.
Gorgias püüdis tõestada, et midagi ei ole, ja kui oleks, siis meil poleks selle kohta võimalik midagi teada, ja kui meil oleks võimalik midagi teada, poleks meil võimalik seda teadmist teistele edasi anda.
Sextus Empiricus märkis, et mõningaid kürenaikusid saab pidada skeptikuteks, sest nagu pürronistidki, väitsid nad, et nad tunnetavad üksnes aistinguelamusi (Pyrrhoni põhiteesid I 215).
Radikaalne skeptiline koolkond tekkis 4. sajandil eKr Pyrrhoni poolt rajatud pürronismi ehk vanema skepsitsismikoolkonna ehk pürronistliku skepsise näol. Pürronistide hulka arvatakse Pyrrhoni kõrval ka Timon Phleiusist ja Numenios.
Pürronistid väitsid, et asjad ei ole inimtunnetusele kättesaadavad, ning nägid ette igasugustest otsustustest hoidumise, mis võimaldab säilitada täieliku meelerahu (häirimatust, ataraksiat) ja seega jõuda õnneni, mis on filosoofia eesmärk. Pürronism kahtles nii meeltetajus kui ka teaduses, kuid ei välistanud praktilist usku.
Pyrrhon olevat oma õpilastele öelnud, et jumalad on olemas, ja Timon Phleioselt, kes halvustas dogmaatilisi filosoofe, soovitas kõikides praktilistes küsimustes järgida üldist arvamust.
Esimesed skeptikud lähtusid inimtunnetuse subjektiivsusest, teadmise tõestamise võimatusest ja tunnetuse sõltuvusest elutingimustest, meeleelundite seisundist, kultuuri mõjust jms.
Vähem radikaalne oli keskmine skeptitsismikoolkond ehk akadeemiline skepsis, milleks Arkesilaos arendas Platoni Akadeemia (Uus Akadeemia) ja mille tähtsaim esindaja oli Karneades. Sellesse koolkonda kuulusid teiste seas ka Arkesilaos ja Kleitomachos.
See koolkond eitas tõe kriteeriumi ja tõestamise võimalikkust, kuid eristas tõenäolisuse astmeid. Antiikajal seda koolkonda skeptikute hulka ei arvatud. Aulus Gellius (2. sajandi keskpaik pKr) on kõige varasem autor, kes ütleb, et pürroniste nimetati skeptikoi, ning teeb tähelepaneku, et seda nimetust võib kasutada ka akadeemikute kohta (Atika ööd XI, 5, 6). Sextus Empiricus kirjeldas põhjalikult erinevust pürronismi ja akadeemilise skepsise vahel (Pyrrhoni põhiteesid I 220–235). Peale erinevuse eetikas toob ta olulisena välja järgmise erinevuse: "Uus Akadeemia, kuigi ta ütleb, et kõik on tunnetamatu, erineb skeptikutest võib-olla just selle poolest, et ta väidab, et kõik on tunnetamatu. Sest ta ütleb seda kindlalt, kuna aga skeptik arvestab võimalusega, et midagi ka tunnetatakse." (226).
Keskaeg
Keskajal esines skeptitsism ainult ilmaliku teaduse vastu suunatud kriitikana nagu nominalistidel William Ockhamil ja al-Ghazālīl ning Agrippa von Nettesheimil, kes kirjutas töö Teaduste ja kunstide ebakindlusest ja tühisusest.
Uusaeg
Uusajal esinevad sarnased motiivid Michel de Montaigne'il, Marie le Jars de Gournayl, Pierre Charronil, Blaise Pascalil, Francisco Sanchesel, François de la Mothe le Vayeril, Samuel de Sorbière'il, Simon Foucher'l, Pierre-Daniel Huet'l, Joseph Glanvillil ja Pierre Bayle'il (16. ja 17. sajand), Johann Georg Hamannil (18. sajand) ja Felicité Robert de Lammenais'l (19. sajand).
Skeptitsismi levikut just Prantsusmaal on püütud seletada sellega, et skolastika mõju ja vastupanu looduseuurimisele oli seal eriti suur, ja teiseks oli seal aktuaalne kalvinismi ja katoliikluse vastasseis.
Kanti pretensiooni vastu, et ta on Hume'i kummutanud, astus välja Gottlob Ernst Schulze oma anonüümse tööga "Änesidemus" (Ainesidemos), kuid skeptitsismi, mille eest ta seal väljas oli, iseloomustas ta lihtsalt usuna filosofeeriva mõistuse alalisse täiustatavusse.
Sügavamat alust üldisele teoreetilisele skeptitsismile esindas ühelt poolt Johann Gottlieb Fichte, kes, lähtudes sellest, et igas teoreetilises väites saab kahelda, rõhutas, et meie veendumuste tegelik raskuspunkt on seotud tahtega. Selle arusaamaga on suguluses ka pragmatism.
Teiselt poolt on positivism mõõduka skeptitsismi vorm, mis tunnustab küll kogemuse ja sellel põhinevate empiiriliste teaduste kindlust, kuid eitab mittemeelelise ja apodiktilise teadmise võimalikkust.
Tänapäeva teadusfilosoofias on antirealismi vorme, mis realismiga polemiseerides on skeptilised teooriate väidete suhtes mittevaadeldavate objektide kohta.
Panettone
pisi|Panettone Panettone [panett'oone] on itaalia köögiklassikasse kuuluv magus klassikaliselt juuretisest kook. Kuid levinud on ka pärmiga kergitamise viisid. Panettone sisaldab rosinaid, suhkurdatud puuvilja. Panettone 't küpsetatakse spetsiaalses kõrges silindrikujulises vormis. Taina kergitamine ja segamine on pikk ning pühapäevapagarile keeruline protsess ja seetõttu valmistatakse seda tänapäeval kodus harva; enamasti on panettone 'd pärit poeriiulilt.
Panettone on pärit Milanost, kus seda süüakse traditsiooniliselt jõulude ajal.
Ajalugu
Panettone-sarnane roog oli tuntud juba Vanas Roomas, kus suhkru asemel tarvitati mett. Pieter Brueghel vanem kujutas 16. sajandil maalil inimesi panettone 't söömas. Samast ajast pärineb Karl V peakoka Bartolomeo Scappi kokaraamat, kus leidub panettone retsept.
Esimest korda seostati panettone 't jõuludega 18. sajandil.
Jevgenovi väin
Jevgenovi väin (vene пролив Евгенова) on väin Põhja-Jäämeres, mis eraldab Severnaja Zemlja saarestikku kuuluvat Bolševiku saart Starokadomski saarest ja Väike-Taimõrist ning ühendab Vilkitski väina Laptevite merega.
Väin on saanud nime jäälõhkuja Vaigatš vanima tüürimehe Nikolai Jevgenovi auks.
Kastraat
Kastraat (ladina castratus 'kohitsetu') on kohitsetud (eemaldatud munanditega) mees.
Hääleliigina on kastraat (itaalia castrato) klassikaline meeshääl, millele vastab naishääleliikidest sopran, metsosopran või kontraalt. Kastraathääl saavutatakse kas laulja kastreerimisega enne puberteediiga või võib see esineda mehel, kes mõne endokrinoloogilise haiguse tõttu ei saavuta suguküpsust. Enne puberteeti või selle varases staadiumis kastreerimine takistab poisi kõri läbimast puberteedieale omaseid muutusi. Selle tulemusena säilitatakse põhimõtteliselt puberteedieelne hääleulatus ning hääl areneb täiskasvanuikka unikaalsel viisil. Sel eesmärgil puberteedieelne kastreerimine vähenes 18. sajandi lõpul oluliselt ning muudeti Itaalias ebaseaduslikuks aastal 1870.
Testosterooni puuduse tõttu ei kõvenenud kastraadi keha kasvades tema epifüüsid (luuotsad) normaalselt ning seetõttu olid kastraatidel sageli ebatavaliselt pikad jäsemed ja roided. Kombineerituna intensiivse treeninguga andis see neile erakordse kopsumahu. Väikeste häälepaelte tõttu olid kastraatlauljate hääled äärmiselt paindlikud ning erinesid üsna suuresti neile kõrguselt vastavatest naishäältest. Nende hääl oli kõrgem kui kastreerimata meeslauljatel. Kuulates säilinud salvestist kastraathäälest, võib märgata, et hääle madal register kõlab sarnaselt ülikõrge tenoriga ning kõrge register on falsetilaadne.
Kastraate nimetati harva kastraatideks, 18. sajandil kasutati palju tihedamini eufemismi musico, mis aga kandis sageli halvustavaid varjundeid. Teine sünonüüm oli evirato (tähendades otseselt ’emaskuleeritut’). Eunuhh on laiem termin, kuivõrd ajalooliselt kastreeriti paljud eunuhhid alles pärast puberteeti ning seega ei mõjutanud see nende häält.
Ajalugu
Kastreerimine kui karistus- või orjastamisviis on väga pika ajalooga traditsioon, ulatudes sumeriteni välja. Lääne kontekstis on kastreeritud lauljaid teada alates varajasest Bütsantsist. Umbes 400. aasta paiku oli Konstantinoopoli keisrinnal Aelia Eudoxial eunuhhist koormeister Brison, kes võis olla kastraatide kasutamise traditsiooni rajajaks Bütsantsi koorides. 9. sajandiks olid eunuhhidest lauljad hästi tuntud ning hoidsid oma positsiooni kuni Konstantinoopoli rüüstamiseni Neljandas ristisõjas aastal 1204. Ei ole täpselt teada, milline oli nende saatus enne taasilmumist Itaalias enam kui kolmsada aastat hiljem. On arvatud, et Hispaania sopranfalsetistid võisid olla varjatult kastraadid.
Euroopa klassikaline muusikakultuur
Kastraaditraditsioon sai alguse Itaalias 16. sajandi keskel, kuigi esialgu ei kasutatud nende kirjeldamiseks ühest sõnavara. Helilooja ja muusikateoreetiku Luigi Dentice 1553. aastal Roomas avaldatud teoses "Duo dialoghi della musica" on mainitud soprano maschio’t (meessopran), mis võis aga samuti falsetisti tähendada. 9. novembril 1955 kirjutas kardinal Ippolito II d'Este Mantova hertsog Guglielmo Gonzagale, et on kuulnud, et Tema Kõrgus oleks huvitatud cantoretto’dest ning pakkus välja, et võib talle kaks tükki saata, et hertsog võiks neist ühe oma teenistusse valida. See haruldane termin tähistas tõenäoliselt kastraati. Kardinali vend, Ferrara hertsog Alfonso II d’Este, oli samuti üks varajastest entusiastidest, pärides kastraatide kohta juba aastal 1556. Kuigi neid sel viisil ei nimetatud, olid kastraadid kindlasti Sixtuse kabeli kooris 1558. aastal: 27. aprillil võeti vastu hispaanlane Hernando Bustamente; esimesed kastraadiks nimetatud, kes Sixtuse kabeli kooriga liitusid, olid Pietro Paolo Folignato ja Girolamo Rossini, kes võeti vastu 1599. aastal. Hoolimata prantslaste hilisemast vastumeelsusest kastraatide suhtes, eksisteeris neid samal ajal teatud hulk ka Prantsusmaal, näiteks Pariisis, Orléansis, Picardie’s ja Normandias. 1574. aastaks olid kastraadid Müncheni hertsogi õukonnakapellis, kus kapellmeistriks oli kuulus Orlando di Lasso. 1589. aastal korraldas paavst Sixtus V Rooma Peetri kiriku koori ümber spetsiaalselt kastraatide kaasamiseks. Kastraadid tõrjusid välja nii poisid (kelle hääled murdusid paari aasta jooksul) kui falsetistid (kelle hääled olid nõrgemad ja ebausaldusväärsemad). Naised olid koorides keelatud.
Ooper
pisi|Karikatuur [[Farinellist naisrollis, autor Pier Leone Ghezzi, 1724]]
Esineb mõningaid tõendeid, et kastraadid mängisid osi kõige varasemates ooperites. Monteverdi "Orpheuse" esiettekandel mängisid nad näiteks kõrvalrollides, nagu La Speranza ja tõenäoliselt ka Eurydike. Kuigi Kirikuriigi teatud osades mängisid kastraadid ka naisrolle, oli see üsna haruldane. 1680. aastaks olid kastraadid "normaalsed" meeshääled pearollidest välja tõrjunud ning hoidsid primo uomo positsiooni umbes sada aastat. Itaalia ooper, mille peaosas polnud vähemalt üht tuntud kastraati, oli tollal ette ebaõnnestunud. Itaalia ooperi tohutu populaarsuse tõttu Euroopas (v.a Prantsusmaal) 18. sajandil said kastraatlauljatest, nagu Ferri, Farinelli, Senesino ja Pacchierotti, esimesed ooperi supertähed. Opera seria rangelt hierarhiline struktuur soosis nende kõrgeid hääli heroiliste väärtuste sümbolina, kuigi kastraate narriti sageli nende kummalise välimuse ja halva näitlemise tõttu.
Hilisem vastasseis kastraatidele Euroopas keskendus peamiselt aga sellele, et niisugune tulevaste lauljate ettevalmistamine võis lõppeda nende enneaegse surmaga. Et laps ei tunneks kastreerimisel erakordselt tugevat valu, anti talle oopiumi või mõnda muud uimastit, mida sageli manustati liiga suures ning mõnikord lausa surmavas koguses. Samuti võis lapse tappa liiga pikaajaline surve unearterile, mis oli mõeldud narkoosi tekitamiseks.
Poiste treenimise režiim oli väga range. Ühe Rooma laulukooli režiim (umbes aastast 1700) koosnes ühest tunnist keeruliste palade laulmisest, ühest tunnist trillerite ja ühest tunnist kaunistustega passaggio’de harjutamisest, ühest tunnist hääleharjutustest peegli ees, et vältida ebavajalike liigutuste ja näogrimasside tegemist, ja ühest tunnist kirjanduse uurimisest – seda kõike tehti enne lõunat. Pärast lõunat pühendati pool tundi muusikateooriale, pool tundi kontrapunktis kirjutamisele, üks tund diktaatidele ning veel üks tund kirjandusele. Lisaks pidid noored kastraadid leidma päeva jooksul aega ka klavessiini harjutamiseks ja muusika komponeerimiseks. Selline graafik tähendas, et poisid said oma lavadebüüdi teha juba teismeea keskpaigas. Seejuures oli neil täiuslik tehnika ning hääle paindlikkus ja jõud suuremad kui ühelgi nais- või "normaalsel" meeslauljal.
pisi|vasakul|Kastraat [[Carlo Scalzi, autor Joseph Flipart, u 1737]]
1720. ja 1730. aastatel, kui kastraathääli kõige enam hinnati, kastreeriti kunsti nimel hinnanguliselt 4000 poissi aastas. Paljud neist pärinesid vaestest peredest ning kastreeriti vanemate soovil, lootuses, et laps saab edukaks (nii oli näiteks Senesinoga). Oli aga ka juhtumeid, kus noored poisid palusid ise end opereerida, et säilitada oma puberteedieelne hääl (nt Caffarelli, kes oli rikkast perekonnast). Caffarelli, nagu ka paljud teised kastraadid, oli kuulus nii laval kui oma lavavälise elu poolest, muuhulgas oma armuafääride poolest aadlidaamidega. Mõnedel kastraatidel oli afääre ka härrasmeestega. Tänapäevaste endokrinoloogiliste teadmiste kohaselt on kastraatide paljukiidetud seksuaalne võimekus aga pigem legend – lisaks suguhormoonide puudulikkusest tingitud vähesele seksuaalihale ei arenenud kastraadi alles jäänud välised suguelundid normaalsuuruseni. Vaid väiksel protsendil kastreeritud poistest oli edukas ooperikarjäär, teised laulsid kirikukoorides. Nende spetsiifilise välimuse ja abielukeelu tõttu ei olnud neile tihti väljaspool muusikamaailma ühiskonnas kohta. Kastraatidele sai sageli osaks väga halb kohtlemine ning nende kuulsuse kasvades suurenes ühtlasi ka nendevastane viha. Tihti nähti neis ohtlikke inimesi, kes ahvatlevad mehi homoseksuaalsusele.
Langus
pisi|vasakul|[[Alessandro Moreschi, viimane Sixtuse kabeli kastraat]]
18. sajandi lõpus kuulutas ooperimaitse ja sotsiaalsete hoiakute muutumine kastraatide lõppu. Viimane suur ooperikastraat oli Giovanni Battista Velluti (1781–1861), kes esitas viimast kastraadile kirjutatud rolli, Armandot Giacomo Meyerbeeri "Il crociato in Egittoss" (Veneetsias 1824). Varsti pärast seda vahetati kastraadid välja heroiliste tenorite poolt, kellest esimene olulisem oli prantslane Gilbert-Louis Duprez.
Pärast Itaalia ühendamist 1861. aastal muudeti muusikalistel eesmärkidel kastreerimine ebaseaduslikuks (uus Itaalia riik võttis omaks Prantsuse seadustiku, mis selle praktika konkreetselt keelas). 1878. aastal keelas paavst Leo XIII kirikusse uute kastraatide palkamise, ainult Sixtuse kabelisse ja mõnda Rooma kirikusse jäid üksikud kastraadid alles. Ametlik lõpp kastraatlauljate kasutamisele tuli 22. novembril, püha Cecilia päeval, 1903, kui uus paavst Pius X kuulutas, et sopranite ja kontraaltide kõrgete partiide laulmiseks tuleb kasutada poiste hääli, nagu oli kirikutes juba vanadel aegadel tehtud.
Viimane Sixtuse kabeli kastraat oli Alessandro Moreschi, ainus soolosalvestisi (17 tükki) teinud kastraat. Tema salvestised annavad meile aga ainult põgusa sissevaate kastraathääle olemusse, kuna salvestuite tegemise ajal 1902. ja 1904. aastal oli tema karjääri parim osa paljude sõnutsi juba möödas ning lisaks ei üritanud ta kunagi laulda ooperit. Ametlikult jäi Moreschi pensionile märtsis 1913 ja suri 1922. aastal.
Kuulsaid kastraatlauljaid
pisi|Francesco Bernardi, tuntud kui "[[Senesino"]]
Kroodi
Kroodi on Maardu linnaosa. Asub Maardu kesklinnast kagus Maardu järve põhjakaldal, Kroodi ojast idas.
Kroodi küla kohta on andmeid 1397. aastast. Kroodi küla kuulus Maardu mõisa alla.
1939. aastal alustas riiklik aktsiaselts Eesti Fosforiit senise Kroodi küla maadele uue fosforiidikaevanduse ja rikastusvabriku rajamist. Uue tehase juurde kujunes väike vabrikuküla – Maardu asundus.
1945 augustist 1947 oktoobrini asus Kroodi külas Maardu külanõukogu keskus.
KKEKi ajakiri
Kaasaegse Kunsti Eesti Keskuse ajakiri (lühidalt KKEKi ajakiri) on veebiajakiri Kaasaegse Kunsti Eesti Keskuse kodulehel, mille eesmärk on arendada eestikeelset kunstikirjutust ja pakkuda kõneplatvormi kunstnikele, samuti edastada infot Eestis toimuvate kunstisündmuste kohta. Ajakirjale on kaastööd teinud paljud Eesti kunstnikud, kuraatorid ja kunstikriitikud, ilmunud on tõlkeartiklid maailma suurimatest kunstiajakirjadest. Ajakiri lõpetas senise tegevuse 2022. aasta alguses.
2020. aasta algusest tegi KKEKi ajakiri koostööd Postimehe kultuurilisaga "Arvamus. Kultuur", kus ilmub ajakirja satelliitrubriik "Kunst sinu ümber", mis tutvustab Eesti kunstnikke laiemale publikule.
Toimetus
Toimetusse kuuluvad Kaarin Kivirähk (peatoimetaja), Marika Agu (toimetaja).
Välislingid
Ajakirja koduleht.
Muḩammad al-Idrīsī
pisi|Maailmakaart "[[Tabula Rogeriana" (pööratud), koostatud al-Idrīsī 1154. aasta atlase järgi]] Abū ‘Abdullāh Muḩammad al-Idrīsī (araabia keeles أبو عبد الله محمد الإدريسي; umbes 1100 – 1165 või 1166) oli Araabia kartograaf, geograaf, egüptoloog. Al-Idrīsī oli väidetavalt prohvet Muḩammadi järeltulija.
Ta töötas Sitsiilia kuninga Roger II juures, kellele ta koostas 1154. aastal maailma kaardi ja selle kommentaarid nime "Geograafia" all. Kaardil ja raamatus on mainitud ka kohanimesid, mis võivad olla seotud Eestiga. Näiteks peetakse nime QLWRY Tallinna toonase nimekuju Kolõvan tõlgenduseks ja seega esimeseks Tallinna mainimiseks. Seda oletab näiteks Lennart Meri raamatus "Hõbevalge", ehkki tähed sobivad hoopis paremini Kallaverega. Nime Anhel seotakse mõnikord Hanilaga.
Al-Idrīsī koostas maailmakaardi sekundaarsete allikate baasil, mistõttu tema teoses leidub ohtralt vigu. Seetõttu ei saa ka täie kindlusega öelda, kas mõne kohanime seostamine Eestiga on õigustatud või mitte.
Samsø
thumb Samsø on Taanile kuuluv saar Läänemeres Kattegatis. Saare pindala 114 km². Saarel elab 4124 inimest (1. jaanuari 2006 seisuga) 22 külas. Samsø vald hõlmab Samsø saare ja ümberkaudsed pisisaared ja laiud.
Ajalugu
Viikingite ajal kasutati saart kokkusaamispaigana selle soodsa asukoha tõttu. Sellest tuleb ka saare nimi (taani samle 'koguma' ja ø 'saar').
Ljuboml
Ljuboml (ukraina Любомль, poola Luboml) on linn Ukrainas Volõõnia oblastis, Ljubomli rajooni halduskeskus. Ljuboml asub Poola piirist ligi 15 km kaugusel, Kovelist umbes 46 km läänes.
Ljubomli on esmamainitud 1287. aastal, Magdeburgi linnaõigused sai 1541. aastal.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Ljubomli elanikest ukrainlasi 97,71%, venelasi 1,73% ja valgevenelasi 0,26%.
Paldiski matkarada
Paldiski matkarada asub Pakri poolsaarel Harju maakonnas.
Raja tutvustus
Paldiski matkarada on 26 km pikkune ning selle läbimiseks kulub umbes 6,5 tundi. Rada avati 20. juunil 1999.
Loodus
Pakri maastikukaitsealal kasvab palju kaitsealuseid taimi nt. nõmmenelk, kuldkann, harilik koirohi, tuhkpuu, türnpuu ning leidub metsistunud õunapuid.
Peetri kindlus
Peetri kindlus on Peeter I rajatud Paldiskis asuv kaitseehitis. Legendi järgi projekteeris Peeter I kindluse ning sõjasadama isiklikult ning alustas selle ehitamisega 1718. aastal. Sadamas oleva basseini vee sügavus on 5-7 m. Kindluse bastion on paest monoliitselt välja raiutud ning kindlust ümbritseb peaaegu terves ulatuses lai ja sügav vallikraav, mis samuti paest välja raiutud. Ehitis on arvele võetud kinnismälestisena.
Pakri tuletorn
Pakri tuletorn asub Pakri poolsaare loodetipul kõrgel paeklindi äärel. Tuletorn on 1889. aastal paekivist ehitatud ning 54 meetri kõrgune. Pakri tuletorn märgistab põhjaranniku merepoolset serva tähtsa laevatee ääres ning aitab orienteeruda.
Leetse mõis
Leetse mõis paikneb Leetse supelranna kohal ning on ehitatud 1860. aasta paiku. Praeguseks on mõis tunnustatud väljasõidu- ja suvituskoht, kuigi enamik mõisahooneist on varemetes. Tänapäeval on mõisasüda eraomanduses, valitsejamaja on restaureeritud.
Joad
Merikülas väikese oja suudmes asub Valli juga, mille kõrgus moodustab 2,2 m. Kagu pool asuva Raja joa kõrgus moodustab 2-2,5 m, Vanaaseme joa kõrgus on umbes 2,5-3 m. Talvel joad jäätuvad, kuid suvel kuivavd nad ära.
Leetse-Lepiku talukalmistu
Lepiku talu on andmete järgi rajatud 18. sajandil. Kalmistu kuulub Lääne-Harju valda ning pindala on 0,033 ha. Kalmistu ehitati 20. sajandi esimesel veerandil. Sinna on maetud eesti kunstnik Nikolai Triik.
OpenDocument
OpenDocument ehk ODF (Open Document Format for Office Applications, "avatud dokumendivorming kontorirakendustele") on XMLi-põhine failivorming elektrooniliste dokumentide (nt tekstide, arvutustabelite, esitluste, diagrammide) jaoks.
Ajalugu
Vormingu esialgse spetsifikatsiooni töötas välja Sun Microsystems, kuid standardini jõudis OASISe (Organization for the Advancement of Structured Information Standards) konsortsiumi vastav töörühm – OASIS ODF TC – algselt OpenOffice.orgi jaoks loodud ja selles kasutatud XML-vormingu (OpenOffice.org XML) põhjal.
Standard
Et OpenDocument on avatud failivorming, on dokumendi struktuur vastavuses mitmete avalike organisatsioonide ja paljude firmade koostöös valminud standardiga ja spetsifikatsioon on kõigile soovijaile kättesaadav. Samuti on OpenDocument sõltumatu ühest kindlast rakendusprogrammist, tootjast või operatsioonisüsteemist.
Peale OASISe standardi on ODF (õieti selle versioon 1.0) ka ISO ja IEC rahvusvaheline standard – ISO/IEC 26300:2006 Open Document Format for Office Applications (OpenDocument) v1.0.
Kasutatavus
Eesti vabariigi majandus- ja kommunikatsiooniministeeriumi riigi infosüsteemide osakonna välja töötatud dokument "Riigi IT arhitektuur" soovitab mitmepoolset redigeerimist vajavates riigi- ja avalik-õiguslike asutuste dokumentides kasutada failivorminguna OpenDocumenti.
Sama seisukohta kajastavad Euroopa Liidu eksperdirühmade soovitused ja Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2003/98/EÜ, kuna ODF täidab Euroopa Liidu kriteeriumid standardite avatuse osas.
Tarkvara
OpenDocumenti kasutavad vaikevorminguna mh kontoritarkvarapaketid OpenOffice.org, LibreOffice, Sun StarOffice, Oracle Open Office, IBM Lotus Symphony, Google Docs, KOffice, NeoOffice ja Mobile Office. OpenDocumenti tugi on rohkemal või vähemal määral olemas ka paljudel teistel tarkvararakendustel nagu nt IBM Workplace, IBM Lotus Notes 8, Corel WordPerfect Office, EIOffice, Co-Create Office, Abiword, TextEdit, TextMaker, Gnumeric ja Scribus, samuti Microsoft Office'il alates versioonist 2007 SP2.
Levinumate OpenDocument-vormingute faililaiendid:
Tants
Tants on kunstiliik, milles tundeid, elamusi ja suhtumist väljendatakse liigutuste ja poosidega; ka selle kunstiliigi teos. Tantsu saatmiseks mõeldud muusika on tantsumuusika.
Ajalugu
Tants on vanimaid kunstiliike, see kuulus algselt maagiliste kombetalituste juurde. Praeguseni on tantsul tihe seos rütmimuusika, laulu, pantomiimi ja teatrikunstiga. Vanimad tantsud matkivad tegelikkust (tööliigutusi, loomi ja muud seesugust).
Algul esitas tantsu selle looja, alles hiljem eristusid elukutselised tantsijad. Euroopa varaseim tantsukunst on teada Vana-Kreekast, kus see kaasnes jumalakultusega, näiteks Apolloni pidustustega. Keskajal kirik põlgas tantsu, kuid ei suutnud selle arengut pidurdada, õitsele puhkes rahvatants. 15. sajandil tekkis rahvatantsu kõrvale seltskonnatants. See oli algul kõrgseltskonna harrastus, arenes 19. sajandil rahvalikumaks (kadrill, polka, valss) ja on 20. sajandil üldrahvalikuks muutudes jätnud rahvatantsu varju. Praegu on rahvatants taandunud peamiselt tantsuringide harrastuseks. Klassikaline tants kujunes 16.–17. sajandil. 19. ja 20. sajandi vahetuses sündinud vabavormilisem plastika on mõjutanud ka klassikalist balletti.
Liigitus
pisi|Rahvatantsijad [[Kihnu rahvamajas.]] Tantsitakse üksi, paaris või hulgakesi.
Eristatakse rahvatantsu, seltskonna- ehk peotantsu ja lavatantsu. Mineviku seltskonna- ja lavatantsud, mida tantsitakse kaasajal, on koondatud ajaloolise tantsu mõiste alla.
Euroopa lavatants jaguneb klassikaliseks ja balletiks, karaktertantsuks ehk lavaliseks rahvatantsuks, plastiliseks tantsuks ja estraaditantsuks.
Peotantsust on väljakujunenud kindlatele reeglitele vastav võistlustants. Võisteldakse standardtantsude (aeglane valss, fokstrott, tango jne) ja Ladina-Ameerika tantsude kategoorias (samba, rumba, džaiv jne) kategoorias.
Suceava jõgi
Suceava [sutš'aava] (ukraina keeles Сучава, ungari keeles Szucsáva) on jõgi Rumeenia kirdeosas ja Lääne-Ukrainas, Sireti parempoolne lisajõgi.
Algab Ida-Karpaatidest. Ülemjooksul voolab itta, seejärel kagusse. Suubub Liteni lähedal paremalt Siretisse.
Jõe pikkus on 173 km, valgala pindala 2298 km².
Jõe ääres asuvad Suceava ja Liteni.
Tabamatu ilu
"Tabamatu ilu" (originaalpealkiri American Beauty) on viie Oscariga pärjatud 1999. aasta draamafilm, mille põhilisteks teemadeks on vanemlik armastus, romantika, vabadus, ilu, õnne otsingud ja pereelu modernses Ameerika eeslinnas.
Film oli suure ekraani debüüdiks nii lavastaja Sam Mendesele kui ka stsenarist Alan Ballile, ning filmi peaosades on Kevin Spacey ja Annette Bening.
San Luis
San Luis on linn Argentina keskosas Cuyo regioonis, San Luisi provintsi keskus, San Luisi departemangu halduskeskus.
San Luis jääb pealinnast Buenos Airesest linnulennult 770 km kaugusele lääne suunas. Córdoba (naaberprovintsi keskus, Argentina miljonilinn) jääb San Luisist 290 km kirde suunas.
2010. aasta seisuga oli linnas 169 947 elanikku.
left|pisi|[[Uusklassitsism|Uusklassitsistlikus stiilis San Luisi katedraal]]
Linn on asutatud 1594. aastal.
Linnas asuvad 1973. aastal asutatud San Luisi Riiklik Ülikool (Universidad Nacional de San Luis) ja Cuyo Katoliiklik Ülikool (asutatud aastal 1953).
Dārzciems (Virbi vald)
Dārzciems on küla (mazciems) Lätis Talsi piirkonnas Virbi valla põhjaosas.
Küla asub merepinnast 100 meetri kõrgusel. Dārzciems jääb valla keskusest Jaunpagastsist 1,8, piirkonna keskusest Talsist 17 ning Riiast 105 kilomeetri kaugusele.
Küla rajati nõukogude perioodil Virbi sovhoosi põllumajandussaaduste töötlemise tehase juurde.
Aastal 2017 oli külas 19 elanikku, aastal 2020 oli elanikke 23.
Alan Ball
thumb|right|Alan Ball Alan Erwin Ball (sündinud 13. mail 1957 Atlantas Georgias) on filmiauhinnaga Oscar pärjatud USA stsenarist, filmilavastaja ja produtsent.
Ta on tuntud eeskätt filmi "Tabamatu ilu" stsenaristi ja teleseriaali "Mulla all" loojana.
Anadõri laht
thumb|Anadõri lahe NOAA kaart Anadõri laht (vene Анадырский залив) on loodepoolne osa Beringi merest. Piirneb kirdes Tšuktši poolsaarega. Sügavus kuni 105 m.
Lahte suubuvad Anadõr, Velikaja, Kantšalan ja Tumanskaja jõgi.
Anadõri lahe rannikul asub sadam Anadõr.
Lēdas
Küla asub merepinnast 100 meetri kõrgusel. Lēdas jääb valla keskusest Jaunpagastsist 2, piirkonna keskusest Talsist 17 ning Riiast 103 kilomeetri kaugusele.
Küla tekkis endise Lēdase karjamõisa (Lehden) keskuse juurde.
Antikýthira
Antikýthira (Vana-Kreeka kontekstis Antikythera; uuskreeka Αντικύθηρα) on üks Joonia saartest. Saar asub Vahemere ja Egeuse mere vahel.
Kýthira väin eraldab teda Kýthira saarest ja Antikýthira väin Kreeta saarest.
Saare pindala 20,43 km². Saar on künklik, kõrgus kuni 378 m. Kuulub Kreekale.
Sam Mendes
pisi Samuel Alexander Mendes (sündinud 1. augustil 1965 Berkshire'i krahvkonnas Readingis) on filmiauhinnaga Oscar pärjatud inglise filmi- ja teatrilavastaja.
Filmilavastajana sai ta tuntuks kohe oma 1999. aasta lavastajadebüüdiga – filmiga "Tabamatu ilu", mis võitis kokku viis Oscarit.
Ta on ka 2012. aastal esilinastunud James Bondi filmi "Skyfall" režissöör.
Tuhkpihlakas
Tuhkpihlakas (Sorbus rupicola) on roosõieliste sugukonda ja õunapuuliste alamsugukonda ja pihlakate perekonda kuuluv heitlehine puu.
Levila
Eestis esineb tuhkpihlakas loodusliku liigina Lääne-Saaremaal – Viidumäel ja Sõrve poolsaarel.
Tuhkpihlakas on üks kolmest Eestis looduslikult kasvavast pihlakaliigist. Harulduse tõttu kuulub liik punasesse raamatusse. left|pisi|Tuhkpihlaka lehed
Kirjeldus
Tuhkpihlakas on saagjate servadega lihtlehtedega. Lehed on ebakorrapäraselt hambulised, alusel kiilja terve servaga. Lehestik on heledam, kui harilikul pihlakal ja lehed on alt tugeva tuhkhallika vildikihiga.
Õied on valged. Läägemaitselised viljad on ümarovaalsed, 1–1,5 (2) cm pikad, oranžid või pruunikaspunased ja valkjate täppidega. Viljad püsivad sügisel kaua puul.
Ludwig Feuerbach
pisi|Ludwig Feuerbach
Ludwig Andreas Feuerbach (28. juuli 1804 Landshut – 13. september 1872 Rechenberg) oli saksa filosoof, kes mõjutas suuresti marksistliku materialismi ja religioonikriitika arengut.
Elu
Pärast ülikooli lõpetamist pidas ta loenguid Erlangenis, aga pidi lahkuma, sest kritiseeris kiriku õpetust hinge surematusest.
Filosoofia
Feuerbach, olles Hegeli õpilane, alustas range hegeliaanina. 1840. aastatest alates avaldas ta aga hulga teoseid, kus Hegeli filosoofiat kritiseeritakse nii rängalt, et selle kesksed teemad pööratakse tagurpidi.
Feuerbachi peateos "Das Wesen des Christentums" avaldati aastal 1841. See tegi Feuerbachist sotsialistidele religiooni ja monarhia vastase võitluse sümboli.
Feuerbachi mõtlemise lähtepunkt oli Goethe lause: "Kellel on teadus, see ei vaja religiooni."
pisi|Feuerbachi mälestusmärk [[Nürnbergis]] pisi|Feuerbachi sarkofaag Nürnbergis
Inimese suutlikkus ja mõtlemisvõime on ääretu ja kõikvõimas, aga "religioonis inimesel on silmad selleks, et ta ei näeks, vaid püsiks lootusetult pimedana, ja aru selleks, et ta ei mõtleks vaid püsiks lootusetult rumalana".
Moraali mõjutas religioon Feuerbachi arust nii, et üksikisiku isekuse asemele tuli isekas taevane olend. Osalt Feuerbach kiitis üksikisiku isekust, osalt aga tõdes, et vaid ühiskonnas inimene võib saavutada kõrgeimaid hüvesid.
Feuerbachi kriitika teravik oli suunatud hegeliaanluse ja religiooni suhetele. Hegel ja õigushegeliaanid nägid usku ja filosoofiat põhimõtteliselt samade asjadena. Neil mõlemal on sama sisu, mida usk väljendab piltide ja lugudega, filosoofia aga mõistusega.
Feuerbach ei pea sellist samasust õigeks ning eitab üleüldse kristluse mõistuspärasust. Religioon on vastupidi inimese võõrandumise (Entfremdung) ilming. Jumal ei ole loonud inimest, vaid inimene on loonud jumala. Kurjus ja õnnetus, mida inimesed ühiskonnas kogevad, sunnib neid välja mõtlema unistusi taevast, kus kõik on rõõmsad ja õnnelikud. Mida vaesemad on inimesed, seda rikkam on nende taevariik ja vastupidi.
Teoloogia tekkepõhjused leiab Feuerbach antropoloogiast. Religioon on inimese väljamõeldis. Hegeli filosoofias korratakse unistavaid ideid religioonist. Hegelile idee on kõige tõelisem tõelisus; inimesi ja nende meelelist olemasolu ta peab idee produktiks. Nii pöörab ta asjade tegeliku olemise pea peale. Feuerbachi arust peab lähtepunktiks võtma tõelised inimesed, kes koosnevad nii kehast kui ka vaimust. Ideed esinevad nende inimeste peas. Ideed on inimeste produktid, mitte vastupidi.
Inimeste olemus on sama mis on nende kehad, nende aistingud ja tõeline olemasolu. Kehad ja aistingud on olnud olemas enne kogu filosoofiat ning on sellele eelduseks. Filosoofia ei saa ise ennast luua, vaid see peab alguse saama tõelistest, päris elu ilmingutest.
Mida rikkam on jumal, seda vaesemad on inimesed. Feuerbach ei eita, et ta usub, et kristlus ja idealistlik filosoofia takistavad inimese teed tõelise õnneni. Kui inimesed lakkaksid uskumast Jumalasse, hakkaksid nad lõpuks ometi uskuma endasse ning eemaldaksid ühiskonnast selle tõelise kurjuse, mille peegelpildiks on jumalausk. Kristluse ja religiooni asemele tuleb humanism, mis ei pööra tähelepanu ainult inimese hingele, vaid ka tema kehale ja tegelikele elutingimustele. Religiooni hakkavad asendama ka armastus jne.
Vasakpoolsete hegeliaanide poolt võeti Feuerbachi kuulutus kahel käel vastu. "Vaimustus oli üleüldine: olime kõik muutunud hetkega feuerbachlasteks," ütleb Friedrich Engels. Feuerbachi filosoofia ongi koos Hegeli filosoofiaga Karl Marxi ja Engelsi õpetuse kujunemise peamisi mõjutajaid.
Vastseliina vald
Vastseliina vald oli vald Võru maakonnas. Valla pindala oli 22 277,8 ha. Vastseliina valla naabervallad olid Haanja, Lasva, Meremäe, Misso ja Võru vald. 30. detsembril 1991 sai Vastseliina külanõukogust taas Vastseliina vald.
Valda läbis Tallinna–Tartu–Võru–Luhamaa maantee. Valla keskus Vastseliina asub Tallinnast 285 km, Võrust 24 km, Pihkvast 76 km ja Riiast 250 km kaugusel.
Alevikud
Vastseliina
Külad
Vastseliina vallas oli 46 küla: Haava, Halla, Heinasoo, Hinniala, Hinsa, Holsta, Illi, Indra, Jeedasküla, Juraski, Kaagu, Kapera, Kerepäälse, Kirikumäe, Kornitsa, Kõo, Kõrve, Käpa, Külaoru, Kündja, Lindora, Loosi, Luhte, Mutsu, Mäe-Kõoküla, Möldri, Ortuma, Paloveere, Pari, Perametsa, Plessi, Puutli, Raadi, Saarde, Savioja, Sutte, Tabina, Tallikeste, Tellaste, Tsolli, Vaarkali, Vana-Saaluse, Vana-Vastseliina, Vatsa, Viitka ja Voki küla.
Rahvastik
Vastseliina vallas elas 1. jaanuari 2012 seisuga 2125 inimest, neist Vastseliina alevikus 719 inimest. Asustustihedus Vastseliina vallas oli 9,1 elanikku km² kohta.
Loodus
Vastseliina vald asus kogu ulatuses Haanja kõrgustikul. Peamised pinnavormid on seal suurkuplid, seljandid ja orundid. Tasast maad oli vallas väga vähe. Loodust kujundab ka Piusa jõgi, mis saab alguse Suure Munamäe lähedal asuvast Küläjärvest. Piusa jõgi läbib Vastseliina alevi ja suubub Pihkva järve. Vana-Vastseliinast saab alguse Piusa jõe ürgoru maastikukaitseala.
Valla teise maastikukaitseala (Kirikumäe maastikukaitseala) moodustab Kirikumäe järv koos seda ümbritseva metsaga. Kirikumäe järve pindala on 61 ha, keskmine sügavus 2,8 m ning järv on haruldast tüüpi, kihistumata poolhuumustoiteline järv. Järve vesi on happeline ning mineraal- ja orgaanilisi ühendeid sisaldab vesi väga vähe. 3 küljest ümbritseb Kirikumäe järve kõrgete metsaste mineraalmaasaartega Järvesuu raba. Nime on Kirikumäe järv ja küla saanud Liivi sõja ajal järve põhjakaldal asunud õigeusu kiriku järgi. Kirikumäe järve abil on välja selgitatud, et järvede kinnikasvamine algab valitsevate tuulte suhtes allatuuleküljelt.
Mõlema maastikukaitse ala juurde on rajatud matkarajad. Piusa ürgoru matkarada algab Vastseliina piiskopilinnuse juurest ja möödub Eesti kõige kõrgemast devoni liivakivi paljandist, kuni 45 meetri kõrguse Härma müüri juurest. Matkaraja üldpikkus on umbes 15 kilomeetrit.
Vastseliina rahvamaja
pisi|Vastseliina rahvamaja Vastseliina alevikus tegutseb Vastseliina rahvamaja. Rahvamajas toimetab 12 isetegevusringi ja kaks klubi. Ühel korral nädalas, tavaliselt teisipäeval, näidatakse rahvamajas kino. Aktiivse seltsielu poolest on Vastseliina tuntud kogu Võru maakonnas.
Igal aastal juunis toimuv rahvusvaheline Vastseliina maarahva laat on Vastseliina valla suurüritus. Esimene laat peeti 16.–18. juunil 1995. Vastseliina vallas toimub igal aastal veel teinegi laat, Lindora laat. Laat toimub Lindora külas iga aasta simunapäeval, 28. oktoobril ning laadatraditsioon on vähemalt 100-aastane.
Endises kihelkonnakooli hoones asub Vastseliina koduloomuuseum. Koduloomuuseumi kogus on tarbeesemeid, vana käsitööd, majapidamis- ja põllutööriistu, dokumente ja fotosid.
Lindora külas Jõeveere talus tegutseb eramuuseum, mille kogu koosneb peamiselt tarbeesemetest, põllu- ja kästitööriistadest.
Haridus
pisi|Vastseliina internaatkool Vastseliina vallas asub kaks kooli: Vastseliina gümnaasium ja Vastseliina Muusikakool. Vastseliina internaatkool suleti 2015.
Gümnaasiumis õpib 9. novembri 2012 seisuga 227 õpilast. Klassikomplekte on kokku 12, nendest 3 gümnaasiumiastmes (78 õpilast) ja 9 põhikooli osas (153 õpilast). Gümnaasiumi värskelt remonditud hoones töötab ka muusikakool. Gümnaasium võtab osa Comeniuse projektidest.
Lisaks kahele koolile on Vastseliinas lasteaed.
Vastseliina vallas tegutseb kolm raamatukogu: Vastseliina raamatukogu, Vana-Vastseliina raamatukogu ja Loosi raamatukogu.
Ajalugu
Vastseliina ajaloos on olnud kaks sama nimega asulat. Algul nimetati nii 1342 ehitatud piiskopilinnuse ümbrust. Praegune vallakeskus rajati linnuse hävitamise järel 18. sajandil. Vastseliina asula jääb linnusevaremetest 6 km kaugusele. Piiskopilinnuse ümbrus kannab praegu Vana-Vastseliina nime.
Vastseliina vald loodi 1991. aasta 12. detsembril.
17. oktoobril 1993 toimunud esimestel taasiseseisvumise järgsetel valimistel valiti Vastseliina vallavanemaks Raul Tohv. Raul Tohv on 2012. aastal Vastseliina vallavanem.
Vaatamisväärsused
Vastseliina piiskopilinnuse ehitamist alustati paastumaarjapäeval, 25. märtsil 1342. Topeltmüüride ja kõrgete tornidega piiskopilinnus rajati Vana-Liivimaa ja Pihkvamaa piirile Tartu piiskopi maadele. Kuigi linnus asus Tartu piiskopkonnas, oli selle ehitamise taga ilmselt Liivi ordu. Linnuse rajamist juhtis Liivimaa ordumeister Burchard von Dreileben. Täisvõimsuse saavutas Riia-Pihkva kaubatee ääres paiknev linnus 16. sajandil. Liivi sõjani oli linnus katoliku maailmas palverännakute sihtkoht. Lossikabelis asuva püha risti kummardamine andis palveränduritele 40 päeva pikkuse patukustutuse, mille esmakordselt kinnitas paavst Innocentius VI 1354. Linnusel on olnud mitmest rahvusest valitsejaid. Liivi sõja alguses 1558 osutus linnus jõuetuks Ivan Julma sõdalaste ees. Linnuse suurematest purustustest päästmiseks alistus garnison venelastele. 1582 õnnestus Poola kuningal venelased Vastseliinast välja lüüa. 1625 said rootslased Poola–Rootsi sõjas linnuse kätte ilma suuremate purustusteta ja linnus hakkas kuuluma Rootsi kuningriiki. Lõplikult hävitasid linnuse Põhjasõja alguses Peeter Esimese väejuhi Boriss Šeremetevi sõdurid. Mõned aastad enne Põhjasõda viibis linnuses külalisena ka Peeter I, kuid ta ei jäänud vastuvõtuga rahule. Tol ajal oli Eestimaal ja Liivimaal üks suurimaid näljahädasid ning viiendik rahvast suri nälga. Linnuse varemeid on kasutatud kivimurruna nii Vastseliina mõisa kui muudegi hoonete ehitamiseks. Pärast Eesti taasiseseisvumist alustasid kohalikud entusiastid linnuse korrastamist ja puhastamist võsast. Konserveeritud kirdetorn avati külastajatele 2007. Järjest enam võib kohata palverändureid, kes on tulnud kummardama Vastseliina valget risti. Traditsiooniks on saanud suviti Vastseliina Piiskopilinnuse SA poolt piiskopilinnuses korraldatavad üritused vana aja päev ja tulede öö.
pisi|Panoraamvaade piiskopilinnuse tornist Vastseliina alevikus asub Vabadussõja mälestussammas, millel paikneb haavatud sõduri kuju. Mälestusmärgi kujundas Pallase kunstikooli skulptor Martin Saks. Samba poleeritud raudkivist aluse esiküljel on Vabadusristi kujutis ja pühendus: "Eesti vabaduse eest langenud kangelastele ja vägivalla ohvritele. Vastseliina kihelkond." Mälestussamba avamisel 18. oktoobril 1931 osales ligikaudu 3000 inimest. Monument õhiti ühel 1948. aasta augustiööl. Nõukogude okupatsioonivägede sõdurid viisid pronkskuju Nursi lähistele ja viskasid selle võssa. Seda nägi pealt võrulanna Anna Avara ja korraldas kuju päästmise. Rõuge valla Lauri küla talupidajad August Soe ja Rudolf Palu toimetasid pronkskuju hobusega öösel Lauri küla palu servale ja peitsid kartulihaua põhja. Vastseliina haavatud sõduri pronkskuju kaevasid välja 8. juulil 1988 Rõuge mehed, kes otsisid oma vabadussammast. Kuju toimetati Vastseliina 12. juulil ja mälestussammas taasavati 16. oktoobril 1988.
pisi|Vabadussõja mälestusmärk Piiri kõrts asub Vastseliina piiskopilinnuse kõrval endise tähtsa Riia-Pihkva kaubatee ääres. Kõrts ja hobupostijaam on ära märgitud juba 1695. aasta teedeatlases. Praegune kõrts on ehitatud 19. sajandi algul linnusevaremete tellistest. Kõrtsis oli võimalik osta kohaliku mõisa toodangut ja sai ka öömaja. Piiri kõrtsi tegevus hoogustus 19. sajandi teisel poolel, kui mõisates hakati suurtes kogustes viina tootma. Nõukogude võimu ajal kasutati hoonet mitmel otstarbel. Kõrts korrastati 1990. aastate algul ning taasavati söögi- ja ajaviitekohana. Tänapäeval asub kõrtsi hoones Vastseliina piiskopilinnuse külastuskeskus. See pakub tutvumiseks linnuse ajalooga haakuvaid väljapanekuid, kohalikel legendidel põhinevat näitust, käsitöö õpitubasid, kontserte ja etendusi vanas kõrtsitoas ning võimalust keskaja riietuses osa võtta linnuserahva pidusöögist.
Vastseliina kirik asub Külaoru külas. Esimene kirik Vastseliinas oli linnusekabel. 1702 hävis kirik koos Vastseliina linnusega. 1769 ehitati uus kivist kirik 6 km kaugusele Külaoru külla. Osa ehitusrahast kinkis kiriku patroon Karl von Liphart, osa saadi korjanduse käigus kihelkonna rahvalt. 1772 rajati kiriku lähedusse Saksa koguduse matmiskohana nn saksa surnuaed ja ehitati kabel. Surnuaeda on maetud rahva seas armastatud ja piirkonda omal ajal palju aidanud mõisahärra Gotthard Lionel von Liphart. Liphartid olid Liivimaa üks kõige rikkamaid aadlisuguvõsasid. Nende valduses oli kogu Vastseliina kihelkond Missost Oravani ja nad valitsesid Vastseliinas seitse põlve. Lisaks Vastseliina mõisale kuulus sellele perekonnale veel mitu mõisa, sealhulgas Raadi mõis. Vastseliina mõisa kabelit võib pidada väljapaistvamaks varaklassitsistlikuks maakabeliks.
Puutli külas asuv õigeusu kirik Puutli kirik ehitati 1935. aastal 9 pere poolt, kes asusid sinna elama Venemaalt. See on puukirik. Algselt oli kirik laastukatusega. Kirik oli seest rikkalikult kaunistatud ornamentide ja ikoonidega. Puutli kirik tegutses teise maailmasõja algusaastateni. Papp on käinud jumalateenistusi korraldamas ka pärast seda.
Eesti pärismaised puud
Pärismaiste puude hulka loetakse Eestis alltoodud 51 liiki. Puude eristamine põõsastest pole teravapiiriline. Siin on loetud puudeks neid, mis võivad kasvada kõrgemaks kui 3 meetrit.
Looduslikult kasvavad ehk pärismaised puud on levinud Eestisse alates viimase jääaja lõpust (umbes 11 000–13 000 aastat tagasi) ja enne 18. sajandit pKr. Hiljem Eestisse levinud puuliike ei nimetata pärismaisteks. Samuti ei nimetata pärismaisteks kultuurtaimedena Eestisse kasvama toodud liike.
Intrusiivne kivim
Intrusiivne kivim on maakoores tardunud tardkivim.
Eesti pärismaised puud
Viirpuude (Crataegus) liigid on üksteisest raskesti eristatavad. Nende liike piiritletakse erinevate süstemaatikute poolt erinevalt, ja vastavalt võib ka Eestis kasvavate viirpuuliikide arv olla seetõttu erinev. Mitmed viirpuuliigid kasvavad Eestis ainult läänesaartel ja on ka seal haruldased.
Fütokemikaalid
Fütokemitaalid (ingl k phytochemicals) on taimedes sisalduvad looduslikud ühendid, mis tagavad taime kasvu, paljunemise, immuunvastuse, kaitse jpm.
Eesti pärismaised puud
Pajude (Salix) liikidest on osa puud (neid võib nimetada ka remmelgateks), osa aga põõsad.
Fütokemikaalid
Taimsed ühendid on semiokemikaalid, mida leidub arvatavasti 60 000 – 100 000 ühendit. Uuritud on 5% taimestikust ja klassifitseeritud on kuni 10 000 taimset ühendit.
Intrusiivne kivim
Intrusiivse kivimi vastandiks on purskekivim.
Eesti pärismaised puud
Kaskedest (Betula) on kaks liiki puud, teised kaks põõsad.
Fütokemikaalid
Tänapäeval leiavad enim kasutust ja uurimist lõhna, värvi, maitse, söödavuse, saagikuse, toksilisuse, ökonoomsuse, ravitoime ja ka geneetika kujunemisel osalevaid taimsed ühendid, näiteks:
Intrusiivne kivim
Intrusiivsed kivimid jagunevad struktuuri alusel süvakivimeiks ja soonkivimeiks. Neist esimest iseloomustab jämeda- ja teist reeglina peeneteraline või porfüüriline struktuur.
Johann Gottlieb Fichte
Johann Gottlieb Fichte (19. mai 1762 – 27. jaanuar 1814) oli saksa filosoof, üks tähtsamaid saksa idealismi esindajaid. Teda peetakse ka saksa natsionalismi ja antisemitismi isaks.
1810. aastast töötas Fichte professorina Berliinis, kus ta pidas oma kuulsad kõned "Reden an die deutsche Nation" aastatel 1807–08, kui Prantsuse sõjavägi juba tänavatel liikus.
Fichte huvitus peamisest ontoloogiast, metafüüsikast ja epistemoloogiast. Esialgu kõndis ta Baruch Spinoza jalajälgedes, hiljem hakkas aga huvituma Immanuel Kanti filosoofiast. Oma rangelt idealistlikus filosoofias üritab Fichte näidata, et kõik olev ja kogu maailma kord on vaimu vältimatu sünnitus. Jumal on tema meelest eetiline maailmakord, hiljem on see tema jaoks absoluutne olend, kes väljendub vaid oma eetilises tegevuses.
Fichte eluloo on kirjutanud tema poeg Immanuel Hermann Fichte (1796–1879), "spekulatiivse teismi" rajaja saksa filosoofias.
Tiit Pruuli
Elukäik
Enne ja pärast Eesti taasiseseisvumist töötas Tiit Pruuli välisminister Lennart Meri pressiesindajana ja peaminister Mart Laari nõunikuna. Oli valimisliidu Isamaa ja Lennart Meri presidendivalimiskampaania korraldajaid 1992.
Novodevitšje kalmistu
thumb|[[Boriss Jeltsini kalm]]
Novodevitšje kalmistu on surnuaed Moskvas Novodevitši nunnakloostri lähedal, viie metroopeatuse kaugusel Kremlist, Moskva jõe kaldapealsel.
Surnuaed tekkis sinna juba 16. sajandil, ajal mil Moskva suurvürst Vassili III rajas kloostri (1524).
Tänapäeval võtab kalmistu enda alla seitse hektarit maad ja sinna on maetud vähemalt 22 000 inimest.
Algselt maeti sinna vaid aadlikke ja kõrgeid vaimulikke. Alates 19. sajandist hakati surnuaiale matma ka silmapaistvaid lihtsurelikke. Nõukogude Liidu ajal muutus kalmistu n-ö esinekropoliks, kuhu maeti vaid kõrgeimad riigitegelased ja parteiliidrid. Samuti maeti sinna sõjaväe eliiti kuulunud isikud, Nõukogude Liidu kangelased, vene tuntud kirjanikud, kunstnikud, teadlased ja teatritegelased. Viimasel ajal maetakse sinna ruuminappuse tõttu üldiselt vaid tuntud kultuuritegelasi. Otsuse, keda lubatakse matta sinna kalmistule, teeb riigi valitsus ja presidendi kantselei.