cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gregorius III
Suhted Frangi riigiga
Gregorius III pöördus aastatel 739 ja 740 Frangi riigi majordoomuse Karl Martelli poole sooviga, et too asuks sõtta Roomat ähvardanud langobardide kuninga Liutprandiga, kuid Martell ei olnud sõjast huvitatud, kuna ta soovis Liutprandilt abi võitluses araablaste vastu.
Paavst saatis Martelli veenmiseks talle 741 hinnalisi kingitusi ja reliikviaid ning pakkus Rooma konsuli ja patriitsi tiitlit.
Suhted Briti piiskoppidega
Gregorius III andis aastal 731 Canterbury peapiiskopile Tatwine'le palliumi ja määras ta Inglismaa vikaariks. Aastal 736 sai palliumi Tatwine'i järeltulija Nothelm. Paavst andis aastal 735 palliumi Yorki peapiiskopile Egbertile.
Suhted Itaalia piiskoppidega
Gregorius III saatis neli kirja Fermo piiskopile Passinusele. Ta andis palliumi Grado patriarhile Antoninusele.
Liturgilised otsused
Gregorius III ajast on teada 33 kardinali, sealhulgas hilisem paavst Zacharias.
Misjon
Gregorius III toetas Bonifatiuse misjonit germaanlaste juures ja määras ta aastal 732 peapiiskopiks. Bonifatius sai paavstilt õiguse rajada uusi piiskopkondi. Aastal 738 saatis paavst Bonifatiuse apostelliku legaadina Baierisse, Hessenisse ja Tüüringisse.
Paavst kohustas Willibaldi aastal 740 aitama Bonifatiust ja toetas tema misjonit Böömimaal.
Gregorius III kultuuriloos
Bütsantsi eksarh kinkis paavstile kuus oonüksist valmistatud sammast, mis paigutati Rooma Peetri kirikusse.
Gregorius III jätkas Rooma linnamüüride ja katakombide taastamist ning kirikute kaunistamist pühapiltidega. Tema ajal ehitati Rooma Peetri kirikusse Lunastaja ja Neitsi Maarja oratoorium.
Tema ajast on säilinud esimesed paavsti mündid.
Surm
Gregorius III suri 28. novembril 741 Roomas ja maeti Rooma Peetri kirikusse. Teda austatakse katoliku kirikus pühakuna. Tema mälestuspäev on 10. detsember, varem ka 28. november.
Rahniku
Rahniku on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.
José Maria Eça de Queiroz
pisi|José Maria Eça de Queiroz (umbes 1882). José Maria Eça de Queiroz, ka José Maria de Eça de Queiroz (uuema ortograafia järgi Queirós; ; 25. november 1845 Póvoa de Varzim, Portugal – 16. august 1900 Pariis, Prantsusmaa) oli portugali kirjanik, kuulsamaid Portugali realiste.
Mägikiur
Mägikiur (Anthus spinoletta) on linnuliik västriklaste sugukonnast kiuru perekonnast.
Süstemaatika
Liigi kirjeldas 1758. aastal Karl Linné. Varem käsitleti liikide kolmikut, millesse kuulusid mägikiur, randkiur ja leetkiur (Anthus rubescens), ühe liigina Anthus spinoletta.
Levila
Mägikiur on levinud mäestikes Lõuna- ja Kesk-Euroopast ja Aasia lõunaosast kuni Hiinani. Mägikiur rändab lühikest maad.
Eestis kohati mägikiuru esmakordselt 2009. aasta veebruaris Tallinnas Koplis Paljassaare lahe ääres.
Elupaik
Asustab pesitsusajal mäenõlvade alpiniite ja kõrgtasandikke ülalpool metsapiiri, sageli vee lähedal. Talveks liigub madalamale, tegutsedes siis mererandades, järvekallastel, märgaladel ja üleujutatud põldudel.
Pesitsemine
Mägikiur pesitseb aprillist juunini, üks kuni kaks korda aastas.
Toitumine
Toitub peamiselt putukatest, ka ussidest ja tigudest.
Märtsipommitamine
Märtsipommitamine oli Tallinna, Narva, Tartu ja Pärnu pommitamine Nõukogude Liidu lennuväe poolt 1944. aastal Teise maailmasõja käigus.
1944. aasta alguse talvel alustas Punaarmee Eesti suunal pealetungi üle Peipsi järve Meerapalu-Jõepera dessantide ja Meriküla dessandiga.
Rinne Narva jõe joonel ja Auvere platsdarmil jäi püsima mitmeks kuuks ning Nõukogude kavatsus vallutada Eesti juba veebruaris 1944 nurjati täielikult.
Märtsipommitamine Narvas
pisi|Narva 1944. aastal
6.–7. märtsil 1944 toimus Narva linnale õhurünnak, mille käigus Nõukogude lennuvägi pommitas puruks suure osa Narva vanalinna ehitistest. Kui Tallinnas hukkusid pommitamisel peamiselt tsiviilisikud, siis Narvast kui rindelinnast olid inimesed evakueeritud juba alates 25. jaanuarist 1944.
Märtsipommitamine Tallinnas
pisi|Näitus "Tallinna pommitamine 9. märtsi 1944 a" [[Kiek in de Kökis 2014. aastal]]
Tallinnale oli toimunud juba mitu Nõukogude lennuväe rünnakut, kuid suurim neist toimus 1944. aasta 9. ja 10. märtsil.
Pommitamiste tagajärjel hukkus ametlike teadete kohaselt 757 inimest (586 tsiviili, 50 sõjaväelast ja 121 sõjavangi), 213 said raskeid ja 446 inimest kergeid haavu. Hävis 1549 ja sai kannatada 3350 hoonet, umbes 20 000 inimest jäi peavarjuta.
Märtsipommitamine Tartus
Nõukogude Liidu lennuvägi tegi 1944. aasta veebruaris-märtsis korduvalt rünnakuid Tartule. 1944. aasta 26. veebruari pommitamine põhjustas suuri purustusi südalinnas ja väiksemaid äärelinnas. 1944. aasta 25.–26. märtsi pommitamises hävis ca 80 hoonet. Umbes 100 tsiviilisikut sai surma.
Märtsipommitamisest osa võtnud Nõukogude väeosad
1944. aasta märtsipommitamisel osalesid Leningradi rinde 13. õhuarmee (ru), 276. pommituslennuväe diviisi 58. pommituslennukite polk (ru).
Allüülkloriid
Allüülkloriid ehk 3-kloroprop-1-een on orgaaniline ühend, mis kuulub allüülsete kloriidide klassi, olles selle rea esimene lihtsaim esindaja. Allüülkloriidi keemiline valem on CH2=CHCH2Cl. See on vees lahustumatu värvitu vedelik, mis keeb 45ºC.
Allüülkloriidi saadakse propeeni kloorimisel 500ºC ja kasutatakse orgaanilises sünteesis, tihti vastava lüli sisseviimiseks molekuli.
Vaata ka
Allüülsed ühendid
1871
1871. aasta (MDCCCLXXI) oli 19. sajandi 71. aasta.
Kesknädal
Kesknädal oli Eesti Keskerakonnaga seotud ajaleht, mis ilmus 1999. aasta augustist 2020. aasta juunini.
Väljaanne oli mõeldud laiemale lugejaskonnale kui Keskerakonna varasem parteileht Seitse Päeva. Selle esimese numbri trükiarv oli 25 000.
Kesknädala viimane peatoimetaja Indrek Veiserik koondati 2019. aastal seoses erakonnal tekkinud majanduslike raskustega. 2019. aasta septembrist hakkas varem igal kolmapäeval ilmunud ajaleht ilmuma kord kuus. Väljaande tegevtoimetaja oli viimasel perioodil Aivar Jarne.
Ajalehe hääbumisel kujundati selle veebilehest Keskerakonna uudisteportaal.
Quentin Skinner
Quentin Robert Duthie Skinner (sündinud 26. novembril 1940) on inglise ajaloolane ja filosoof. Ta oli pikka aega Cambridge'i ülikooli uusaja ajaloo professor, nüüd on seotud Londoni Ülikooliga ('Queen Mary, University of London').
Skinner tegeleb peamiselt varauusaegsete poliitikafilosoofide teoste ja seisukohtade mõtestamisega. Teda loetakse üheks tänapäevase ideedeajaloo alusepanijaks.
Teoses “Tähendus ja mõistmine ideedeajaloos” (1969) kritiseeris arusaama, et tekstide tõlgendamisel tuleb lähtuda ainult tekstidest ning tekstivälise konteksti mitte arvestamist. Ideeajaloos pole möödunud aegade filosoofide ja kirjanike “üldkehtivaid mõtteid” ning “ajatut tarkust”. Poliitilise filosoofia ajaloo tekstide mõistmiseks ei piisa nende tähendusest arusaamisest: nagu üksiklausetel on ka terviktekstidel pragmaatiline mõõde, mis väljendub nendega sooritatavates tegudes (Oxfordi tavakeelefilosoofia esindaja John L. Austini arusaam, et lisaks tähendusele on lausetel ka mõju tegudele, mis nende lausetega sooritatakse). Filosoofia ajaloo suurteoste mõistmiseks on vaja välja uurida, milline oli ühe või teise teose kirjutamise kontekst: millist laadi sõnavara oli tollal käibel, millist laadi küsimustega tegeleti, millist laadi väidetega oldi harjutud jms.
17. strategeem
17. strategeem 36 strategeemist on "saamaks jaspist, viska tellis".
Argumentum ad populum – näidend publikule (lad.). Vahetuse stratageem. Õng (vihmauss kalale). Peibutis.
III 5. (17.) Saamaks jaspist, viska tellis
拋磚引引 (Pāo zhuān yǐn yù) Pāo-zhuān yǐn-yù: visata tellis ja saada jaspist (kuj. öelda välja oma arvamus sihiga saada kompetentsem vastus; anda midagi väärtusetut lootuses saada asemele midagi väärtuslikku).
Peibuta kedagi, pannes kedagi uskuma, et ta saab midagi, või pannes teda lihtsalt reageerima ("viska tellis"), ning saa selle eest midagi väärtuslikku ("saa jaspis").
Põhimõtte selgitus
Kaulik vahetus on esitada järeletehtut tõelisena, andes talle selle välmus ja sellega õhutada teistes soovi seda omada. Petta vaenlast lippude ja lahingutrummidega, pannes ta vastu noorukeid ja vanureid, tähendab esitada järeletehtud tõelise pähe.
Millegi väikese ohverdamine, et vastane sellega valejälgedele viia ning siis vaenlase selja taga suur asi enda võimusesse saada. Näiteks levitatakse meelega teavet oma kindluse nõrgast kaitstusest, et ahvatleda vaenlane kiirele tegevusele ning siis varitsuspaigast rünnata vaenlast kõige nõrgemast kohast.
Fahd ibn ‘Abd al-‘Azīz Āl Sa‘ūd
thumb|Saudi Araabia kuningas Fahd
Fahd ibn ‘Abd al-‘Azīz Āl Sa‘ūd (1923 Taifis – 1. august 2005) oli Saudi Araabia kuningas alates 1982. aastast kuni surmani. Ta valitses absolutistlikult, kuid üpris edumeelselt. Fahd oli ka riigi peaminister ning relvajõudude ülemjuhataja.
Sündinud Saudi dünastia rajaja kuningas Abdul al-Aziz ibn Saudi 11. pojana, oli Fahd vanim 7 pojast, kelle sünnitas ibn Saudi lemmiknaine Hassa ibn Ahmad as-Sudairi. Fahd sai hariduse õukonnas ja välismaa ülikoolides, on saanud nii ilmaliku kui ka religioosse hariduse. Ta oli kuningas Saudi ajal alates 1953 haridusminister ja alates 1962 välisminister (mõnedel andmetel siseminister), kuningas Faisali ajal aga alates 1967 teine asepeaminister. Fahdi mõju suurenes, kui märtsis 1975 sai kuningaks tema poolvend Khalid. Fahdist sai kroonprints ja esimene aseminister, kelle ajada oli suur osa igapäevasest valitsemisest. Temast sai mõjukas läbirääkija naftahindade ja Lähis-Ida rahu asjus. Augustis 1981 kutsus ta Marokos Fèsis kokku tippkonverentsi. Pärast Khalidi surma juunis 1982 sai Fahdist 13. juunil kuningas. Ta nimetas oma poolvenna, rahvuskaardi ülema Abdul Aziz as-Saudi kroonprintsiks.
Fahd stimuleeris riigi naftarikkuste investeerimist infrastruktuuri ja uutesse tegevusaladesse, näiteks keemiatööstusse, et mitmekesistada majandust ja ehitada üles riigi relvajõud. Kui Iraak tungis augustis 1991 Kuveiti, liitus kuningas Fahd USA ja teiste rahvusvaheliste jõudude operatsiooniga "Kõrbetorm". Saudi Araabiat kasutati baasina, millest lähtudes veebruaris 1992 vabastati Kuveit.
Anarhism
pisi|[[Chicago anarhistid. Walter Crane'i gravüür, mis kujutab Haymarketi ülestõusu {4. mai 1886} ohvreid]] pisi|90px|Anarhiamärk Anarhism (kreeka keeles αναρχία, valitsuse või juhi puudumine; ajalooliselt: periood Ateena linnriigis, kui arhonte ei suudetud valida) on sotsiaal-filosoofiline õpetus anarhiast. Anarhia on vabadest isikutest koosnev võimuvaba ühiskond, kus sundus puudub üldse ja kus ühiskonnaliikmetevahelisi suhteid korraldatakse vabatahtlike tehingute abil.
Fahd ibn ‘Abd al-‘Azīz Āl Sa‘ūd
Novembris 1995 elas Fahd üle südamerabanduse ja jaanuaris 1996 loovutas ta võimu ajutiselt kroonprintsile Abdullah´le, kes edaspidi koondaski enda kätte suure osa tegelikust võimust.
Anarhism
Anarhism on teooria, mis näeb anarhias ühiskondlikku ideaali. Anarhia eitab mitte üksnes riiki, vaid ühes sellega ka igasugust enamuse valitsemist vähemuse üle, s.o üldse igasugust kollektiivset võimu, igasugust ühiskondlikku normingut ja vähematki kõrgemalt poolt tulevat distsipliini. Anarhia on niiviisi täiesti praeguse kapitalistliku ühiskonna vastane, sest viimases valitseb sundus seaduste, kohtute, türmide, politsei ja sõjaväe näol.
Anarhismi filosoofiline alus on üksikisiku piiramatu vabaduse printsiip (François Rabelais: "Tee seda, mida tahad."), sellest lähtuvalt individuaalkollektivism ja kosmism (termin pärineb Abba ja V. Gordinilt). Peaeesmärk on anarhia loomine, milleni oletatavasti viib – ning ajaloos varem on mõnikord ka viinud (Vasakkalda Ukrainas 1919–1921; Kataloonias 1936–1939) – anarhistide otsene tegevus (action directe).
Anarhistlikud tendentsid on esinenud mitmes revolutsioonilises liikumises, nagu Wat Tyleri mässus 1381, anabaptistidel Saksamaal 16. sajandil jne.
Fahd ibn ‘Abd al-‘Azīz Āl Sa‘ūd
Pärsia lahe sõda läks saudidele maksma 50 miljardit dollarit. Sõja lõppedes nõudis Fahd Iraagilt reparatsioone: Iraani-Iraagi sõja ajal 1980–1988 oli ta viimasele andnud 20 miljardit dollarit.
Anarhism
Esimesed tähtsamad anarhismiteoreetikud oli William Godwin, kellele järgnesid Pierre-Joseph Proudhon, Max Stirner, Mihhail Bakunin, vürst Pjotr Kropotkin, Johann Joseph Most, Elisée Reclus, Benjamin Ricketson Tucker jt.
Teopropagandat pooldavad anarhistid on korraldanud rea atentaate (Prantsuse presidendi Sadi Carnot’ surmamine 24. juunil 1894; Hispaania peaministri Antonio Cánovas del Castillo tapmine 8. augustil 1897, Austria-Ungari keisrinna Elisabethi tapmine 10. septembril 1898, Itaalia kuninga Umberto I tapmine 29. juulil 1900, Ameerika Ühendriikide presidendi William McKinley tapmine 6. septembril 1901 jne).
Anarhismi liigitus
Anarhismil on väga palju harusid, sh:
Antiik-Kreeka
Näitekirjanikud Aischylos (525–456 ekr) ja Sophocles (497–406 eKr) kasutasid oma tragöödiates Antigone müüti, et demonstreerida vastuolu valitseja kehtestatud reeglite ja isikliku sõltumatuse vahel. Sokrates (469–399 eKr) nõudis korduvalt Ateena valitsejatelt isiklikku teadvusevabaduse tunnustamist. Tema õpilane Antisthenes (445–365 ekr) pani aluse küünikute koolkonnale (Diogenes Sinopest, Krates Teebast, Menippos, Zenon Kitionist), kes keeldusid allumast inimese loodud seaduseele (nomos) ja seda kehtestavatele võimukandjatele, ning üritasid elada looduse (physis) reeglite järgi. Zenon Kitionist (u 334–5262 eKr) märkis selle sõnaga vaba kogukonda, mis vastandas Platon'i riigivalitsusele. Tema õpetuste järgijaid ja edasiarendajaid hakati nimetama stoitsistideks (Seneca, Epiktetos ja Marcus Aurelius). Stoitsistid propageerisid ühiskonda, mis põhineb kodanike vahelistel sõbralikel suhetel, ilma riigi hoolekandeta. Mitmed ajaloolased on Jeesus Kristuse õpetusi nimetanud anarhistlikeks.
Saksamaa
Max Stirnerit (kodanikunimega Johann Kaspar Schmidt; 1806–1856), saksa filosoofi, tuntakse antihegeliaanliku, radikaalse ja egoistliku suundumusega anarhism rajajana Euroopas. Ta iseloomustas eraomandust väljendiga: asi kuulub sellele, kes oskab võtta ja ennast kaitsta ning omand ei fakt, see on õiguslik fiktsioon ning leidis, et ainus, mis takistab inimest võtmast seda mida ta ihaldab, on tema võime seda mitte teha. Ta väitis, et sellised nähtused, nagu: moraal, humanism, riik ja kapitalism on vaid illusioonid ehk varjud (saks. Spuk) meie meeles.
Wilhelm Weitling (1808–1871), saksa päritolu ameerika leiutaja propageeris moraali põhimõtetest lähtuvat ideaalset ühiskonda, mis ei vaja sunnivõimu rakendavat valitsust. Ta leidis, et enesele vabatahtlikult võetavad kohustused asendavad seadusi ning oluline pole mitte karistus, vaid tekitatud kahju hüvitamine.
John Henry Mackay (1864–1933) jätkas Max Stirneri tööd, andes välja tema elu ja õpetusi tutvustava teose "Max Stirner – sein Leben und sein Werk" ning tema enda raamatus „Anarhistid vabaduseotsingul“ (The Anarchists, The Searcher for Freedom).
Adolf Brand (1874–1945) kandis edasi Max Stirneri egoistlikku anarhismi õpetust. Ta oli üks maailma esimesi geiaktiviste ja osales ajakirja Der Eigene (1896–1932) väljaandmisel. 1918. aastal asutati Weimari Vabariigis Saksa Demokraatlik Partei (Deutsche Demokratische Partei), mille vasakpoolne tiib pooldas sotsiaalselt tasakaalustatud majandust, milles töötajate õigused ja kohustused on tasakaalustatud ning nad ise tegutsevad solidaarselt ning parempoolne tiib, mis propageeris demokraatliku põhiseaduse kehtestamise vajadust.
Prantsusmaa
Prantsuse kuningas Philip IV nimetas 13. sajandil korrarikkujate tekitatud kaost anarhiaks.
Étienne de La Boétie (1530–1563), prantsuse kohtunik ja poliitilise filosoofia rajaja, sõnastas anarhismi kontseptuaalse aluse.
Jean-Jacques Rousseau (1712–1778), prantsuse filosoof, väitis oma teoses „Ühiskondlikust kokkuleppest ehk riigiõiguse põhiprintsiibid“ (Du contrat social ou principes du droit politique), et ühiskondliku arengu seisukohalt on ideaalne rahvavõim ja otsedemokraatia.
Charles Fourier (1772–1837), filosoof, tegi ettepaneku asutada ühes majas (falansteer) elavaid kogukondi (falang), milles elaks 400 perekonda ning milles igaüks saaks vabalt valida, millist tööd ta tahab teha. Töö viljad jagataks osalejate vahel vastavalt igaühe tööpanusele, kusjuures arvestada tuleb nii tehtud füüsilist ja vaimset tööd, panustatud kapitali ja professionaalseid oskusi. Neid detsentraliseeritud kogukondi peaks ühendama organisatsioon (phalansterios), mis koordineeriks tegevust ja korraldaks ühisaktsioone. Ta kritiseeris feodalistlikku ja kapitalistlikku majanduskordaning kristlikku moraali ning tegi ettepaneku luua täielikult subjektiivsusel põhinev sotsiaalne kord.
Pierre Joseph Proudhon (1809–1865), prantsuse majandusteadlane ja filosoof hüüdlauseks oli „Anarhia loob korda“ ning anarhismi sümbol: ringi sees olev A sümboliseerib seda. 1840. aastal avaldas ta raamatu „Mis on omand“ (Qu'est-ce que la propriété), mille pealkirjas esitatud küsimusele vastas ta, et omand on vargus ning raamatus endas selgitab, et anarhia tähendab valitsemisviisi ilma isanda või suveräänita. Sellega andis ta esmakordselt anarhismile positiivse väljundi ning kuulutas avalikult, et ta on anarhist. Ta leidis, et töö vilju tuleb vahetada nende tööjõuväärtuse alusel. 48h 1843. aastal avaldas ta teose „Majanduslike vastuolude süsteem või kannatuste filosoofia“ (Système des contradictions économiques ou Philosophie de la misère). Pärast 1848. aasta revolutsiooni, Teise Vabariigi ajal jätkas ta aktiivset anarhistlike ideede propageerimist. 1849. aastal üritas ta asutada vastastikusel abistamisel põhinevat „rahvapanka“, kuid ebaõnnestus selles. Artikli „Prints President“, milles ta kritiseeris t Louis Napoleon Bonaparte’i, karistati teda kolmeaastase vangistusega.
Anselme Bellegarrigue (1813–1869), prantsuse kirjastaja, toimetas ajalehte La Civilisation ja üritas anda välja ajakirja Anarchie, Journal de l'Ordre and Au fait, milles ta propageeris kodanikuallumatuse ja vabatahtliku teenistuse ideid ning kirjeldas oma tähelepanekuid Ameerika ühiskonnast. Ta sai tuntuks lausega: "Demokraat ei ole mitte see, kes käsutab, vaid see, kes ei allu." 1850. aastal asutas ta Toulouse'is Vabade Mõtlejate ühingu, mis mõistis hukka ajalehe L'Humanitaire ümber koondunud anarhokommunistide üleskutsed alustada poliitilist streiki valitsusvõimu halvamiseks. Tegi koostööd katalaanist anarhisti Xavier Dieziga.
19. sajandi lõpus hakkas levima naturism ja nudism, mis keskendusid inimese bioloogilisele, füüsilisele ja psühholoogilisele olemusele ning propageerisid ökoloogilist eluviisi harrastavaid kommuune. Selle suuna olulisemad propageerijad olid Emile Gravelle (1855–1920) ja Henri Zisly (1872–1945), kes tegid koostööd väljaannetega La Nouvelle Humanité, Le Naturien, Le Sauvage, L'Ordre Naturel ja La Vie Naturelle. 1905. aastal propageerisid Albert Libertad (1875–1908), André Lorulot (1885–1963), Victor Serge (1890–1947), Zo d'Axa (1864–1930) ja Rirette Maîtrejean (Anna Estorges, 1887–1912) anarhoindividualismi ideid ajalehes L'Anarchie. Nendes õigustati muuhulgas vaba seksi, rasestumisvastaste vahendite kasutamist jms.
Han Ryner, tegelikult Jacques Élie Henri Ambroise Ner (1861–1938), prantsuse filosoof ja kirjanik, propageeris ajakirjanduses anarhistlikku eluviisi ning välja Individualisti käsiraamatu (Petit Manuel individualiste). Ta kirjeldas individualism moraaliõpetusena, mis ei põhine dogmadele, tavadele ega välisele otsusekindlusele, vaid isiklikule südametunnistusele, tuues eeskujuks Sokratest, Epikurost, Jeesust ja Epiktetust. Epikurose juures imetles ta, kui vähesega on võimalik hakkama saada, vabastades end sellega vajadustest ja himudest, mis inimesi orjastavad. Jeesuse juures imetles ta võimet olla vaba ja mitte lasta ennast mõjutada sotsiaalsetest sidemetest, preestrite õpetustest ning kultuste ja organisatsioonide nõuetest. Ta nimetaks vooruseks seda, kui inimene tegutseb kooskõlas oma mõtetega ja vabastab end kõigist välistest piirangutest. Igal inimesel on oma lõppeesmärk ning selle saavutamiseks võib ta paluda teistelt teeneid, mida nad osutavad vabatahtlikult või vahetuskaubana. Ühiskonda kirjeldas ta kogumina, milles inimesed vahetavad oma tooteid. Õnneni saab jõuda vaid iseenda kaudu. Riiki, mis võtab paljudelt ja annab vähestele ning rahvamassi, mis surub üksikisikutele peale oma tahte, nägi ta kurjuse allikana. Nagu Stirnergi, lükkas ta tagasi nõuded teha väliste ebajumalate nagu: kuninga või keisri, isamaa, rassi, religiooni või erakonna nimel isiklikke ohverdusi.
Hispaania ja Kataloonia
Hispaanias anarhism arenes välja föderalistide liikumisest, mis taotles absolutistlikus riigis KOV-le suuremat iseseisvust. 1840. aastatel hakkas tööstuspiirkondades, eriti Kataloonias ja Andaluusias tekkima tööliste vabatahtlikud ühendused, mis tegutsesid 1868. aasta revolutsioonini.
Kataloonias hakkas anarhism levima koos katalaani kultuuri taassünni (Renaixença) ja selle poolehoidjate kasvuga kodanluse hulgas. Pärast Esimese Vabariigi langemist ja Bourbonide dünastia taastamist 1874. aastal tugevnes see veelgi. Anarhistid asutasid 1910. aastal Rahvusliku Tööliste Konföderatsiooni (Confederación Nacional del Trabajo), mis ühendasi anarhistlikke sündikaate ja koordineeris nende tegevust. 1914. aastal anti neljale Kataloonia provintsile õigus asutada Rahvaste ühendus (Mancomunitat), millel puudus küll seadusandlik võim kuid oli õigus läbi viia ambitsioonikas majanduse moderniseerimise programm. 1919. aastal kehtestati 8-tunnine tööpäev. Selle projekti lõpetas Primo de Rivera (1923–1930) diktatuur. 14. aprillil 1931 kuulutati Barcelonas välja Hispaania II Vabariik, mille raames katalaanid said laiaulatusliku autonoomia ning asutati oma seadusandlikud organid: Generalitat, Valitsus, apellatsioonikohus ja valiti president. Vaatamata organisatsioonilistele raskustele üritasid anarhistlikud valitsused ellu viia ulatuslikku sotsiaalset programmi, kuid need peatati 1934. aastal parempoolsete võimuletulekuga ning lõppesid pärast kodusõda ja Francisco Franco (1892–1975) võimuletulekuga.
Anarhism Eestis
Eestis olevaid/olnud anarhistlikke liikumisi:
Eesti anarhismiga seostub ka Eesti punk.
Rannaküla (Saaremaa)
Rannaküla on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Pihtla valda.
Boolero
Boolero (ka boleero) on Ladina-Ameerika tantsude hulka kuuluv aeglase tempoga Hispaania tants 3/4 taktimõõdus ja vastav muusika. Iseloomulikult kasutatakse teisel taktiosal trioole.
Boolero pärineb 18. sajandi lõpu Hispaaniast. On arvatud, et selle tantsustiili autor oli Sebastian Cerezo, aga võimalik on ka pärinemine sellistest rahvatantsudest nagu contradanza ja sevillana. Muusikas kõlavad tihti kitarrid ja kastanjetid.
Kuubal arenes boolero 19. sajandil Aafrika rütmidest mõjutusi saades erinäoliseks 2/4 ja hiljem 4/4 mõõdus tantsuks ning levis sealt teistesse riikidesse. Kui Hispaania boolerot tantsiti rühmas või paaridena ja partnerid olid teineteisest lahus, siis Kuuba variant on sensuaalne paaristants, kus partnerid tantsivad koos. Kuuba boolero on küllalt lähedane rumbale, kuid aeglasem.
Henri III
thumb|Henri III Henri III [anr'ii kolmas] (Poolas Henryk Walezy [h'enrõk val'eezõ]; 19. september 1551 Fontainebleau loss – 2. august 1589 Saint-Cloud) oli Rzeczpospolita kuningas 1573–1574 ja Prantsuse kuningriigi kuningas 1574–1589, Henri II ja Katariina de' Medici poeg.
Henri III juhtis printsina Prantsusmaa sõjaväge sõjas hugenottide vastu 13. märtsil 1569 Jarnaci ja 3. oktoobril 1569 Moncontouri lahingus, mis mõlemad lõppesid kuningavägede võiduga. Ta osales Pärtliöö veresauna ettevalmistamisel, kuid mitte veresaunas endas.
Poola kuningana
Kolm ja pool kuud pärast Henri kroonimist Poola kuningaks, 30. mail suri tema vend, Prantsusmaa kuningas Charles IX ja Henri sai Prantsusmaa kuningaks. Juunis põgenes ta salaja, jättis Poola trooni vabaks ja asus Prantsusmaa troonile. Poola esitas ultimaatumi: kui Henri ei naase 12. maiks 1575, kuulutatakse ta troonist loobunuks. Nimetatud kuupäeval nii juhtuski.
Prantsusmaa kuningana
15. veebruaril 1575 krooniti ta Reimsi katedraalis Prantsusmaa kuningaks. 14. veebruaril 1575 abiellus ta Louise de Lorraine-Vaudémontiga, kuid abielust ei sündinud last. 1584 suri Henri noorem vend François, mis tõi kaasa Valois'de meessoo pealiini väljasuremise. Uueks kroonprintsiks sai Navarra kuningas Henri III, kes pärines meesliinis Louis IX-st. Lastetuse põhjust on nähtud nii kuninganna nurisünnituse tagajärjel tekkinud viljatuses kui ka Henri ilmselges kalduvuses homoseksuaalsusse.
Henri toetas kord Katoliiklikku Liigat, kord hugenotte. Ta pagendas liiga juhi Henri de Guise'i mõjul 1585 hugenotid Prantsusmaalt, kuid pidi rahvaülestõusu pärast 1588 Pariisist põgenema, laskis seejärel 23. detsembril 1588 Henri de Guise'i ja tema venna kardinal Louis de Guise'i mõrvata ning hertsogi poja vangistada ja hakkas liidus hugenottide juhi Navarra Henriga Pariisi piirama.
Surm
Henri III tappis fanaatiline katoliiklane, 22-aastane dominiiklasest munk Jacques Clément. Munk saabus kuninga vastuvõtule Pariisi eeslinna Saint-Cloud'sse kirja üleandmise ettekäändel ning tappis ta pärast kirja üleandmist mürgitatud pistodaga. Henri III olevat öelnud vaid: "Neetud munk, ta tappis mu!". Clément, kellele oli jesuiitide tehtud ajupesu tulemusena selgitatud, et ta on jumaliku kaitse all ning on pärast oma ülesande täitmist teistele nähtamatu, tapeti kohapeal kuninga ihukaitsjate poolt. Järgmisel päeval, 2. augustil 1589, toimus postuumne kohtuistung, kus otsustati: "eelpoolnimetatud Clémenti laip tõmmata hobustega neljaks, pärast mida ta põletada, tuhk aga puistata jõkke, et lõplikult hävitada igasugune mälestus temast." Kohtuotsus viidi samal päeval täide.
Troonipärimine
Uueks kuningaks sai Henri õe Marguerite'iga abiellunud Navarra Henri, kes asus valitsema Henri IV nime all ja oli esimene Bourbonide dünastiast Prantsusmaa kuningas.
Isiklikku
Henril olid vanemad vennad François II ja Charles IX, noorem vend François, vanemad õed Elisabeth de Valois ja Claude de Valois ning noorem õde Marguerite de Valois. Erinevalt oma isast ja vanematest vendadest ei tundnud Henri eriti huvi Valois'de traditsiooniliste meelelahutuste jahipidamise ja kehaliste harjutuste vastu. Ta küll armastas vehelda ja oli selles osav, kuid huvitus kunstist ja armastas raamatuid lugeda. Neid omadusi peeti pärituks tema itaallasest emalt.
Reeküla
Reeküla on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Reekülas asub Eesti Metodisti Kiriku palvemaja, mis on ehitatud 1930. aastatel.
Mitmevõistlus (kergejõustik)
Kergejõustiku mitmevõistlus on kergejõustiku võistlus, kus võistlejad sooritavad järjest mitu kergejõustiku ala, nende tulemused arvestatakse ümber punktidesse ning eri alade punktid liidetakse.
Pimeaia tänav
Pimeaia tänav on tänav Narva vanalinnas.
Mitmevõistlus (kergejõustik)
Mitmevõistlused ja nende alad (järjekord ei vasta alade tegelikule järjekorrale):
Pimeaia tänav
See algab Koidula tänava jätkuna, ristub Kraavi ja Hariduse tänavaga ning lõpeb Sepa tänavaga ristudes.
Mitmevõistlus (kergejõustik)
Nii kümne- kui ka seitsmevõistlus toimub tavaliselt kahel päeval. Kümnevõistlust võidakse pidada ka ühe päeva või ühe tunni jooksul.
Pimeaia tänav
1905. aasta linnaplaanil oli selle tänava nimi улица Садовая, 1912. aasta linnaplaanil Aia tänav. 1927. aasta linnaplaanil kandis selle tänava põhjaosa nime Pimeaia tänav ja lõunaosa Koidula puiestee.
Mitmevõistlus (kergejõustik)
Sisestaadionid seavad mõnele alale piiranguid ning mõnda ala pole üldse võimalik sooritada, seepärast peetakse sisetingimustes meeste seitsmevõistlust ja naiste viievõistlust.
Pimeaia tänav
Pärast Teist maailmasõda kasutatakse Pimeaia tänava nime praeguse tänava kohta.
Mitmevõistlus (kergejõustik)
Kaugushüppes ja heidetes-tõugetes on igal võistlejal kolm katset. Pärast teist valelähet jooksudistantsil mitmevõistleja diskvalifitseeritakse.
Pimeaia tänav
Pimeaia tänav on nime saanud Victoria bastionil paikneva Pimeaia järgi.
Mitmevõistlus (kergejõustik)
Peakohtunik peab võimaluse korral tagama sportlasele alade vahel pool tundi puhkust. Esimese päeva viimase ala ja teise päeva esimese ala vahet peab olema 10 tundi. Võistlusjärjekord loositakse enne iga ala algust. Jooksudeks (100 m ja 400 m jooks) ning tõkkejooksuks paigutab võistlejad tehniline delegaat. Seejuures võib igas jooksus olla viis või enam, aga mitte vähem kui kolm võistlejat.
Mitmevõistluse viimasel alal (jooks) paigutatakse selleks ajaks suuremad punktisummad kogunud võistlejad samasse jooksu. Ülejäänud võistlejad võidakse jooksudesse loosida.
Kui kahel või enamal sportlasel on pärast mitmevõistluse lõppu võrdne arv punkte, siis saab kõrgema koha see, kes enamal arvul üksikaladel on saanud samale kohale konkureerivate võistlejate hulgas suurima punktisumma.
The Cranberries
thumb|The Cranberries esinemas Pariisis (2010) The Cranberries on neljaliikmeline rokkansambel Iirimaalt Limerickist. Bänd sai tuntuks 1990. aastatel.
Bändi kuuluvad Dolores O'Riordan (vokaal), Noel Hogan (kitarr), Mike Hogan (bass), Fergal Lawler (trummid).
Ansambli The Cranberries esinemised 2011. aastal:
Õllesummeril Tallinna lauluväljakul 8. juulil 2011 toimuma pidanud kontsert jäi laulja isa haigestumise tõttu ära.
Diskograafia
Stuudioalbumid
Tekstiilikunst
pisi|Ristpistes tikitud tekstiilid [[Palestiinast]] Tekstiilikunst on tarbekunsti haru, mis hõlmab telgedel või käsitsi kootud, põimitud või heegeldatud loomsest (vill, siid), taimsest (puuvill, kanep, kenaff, džuut jne) või sünteetilisest kiust praktiliste või dekoratiivsete esemete, sealhulgas rõivaste kunstilist kujundamist ja valmistamist.
Tekstiilikunst kasutab kõikvõimalikke tekstiilide valmistamise meetodeid alates viltimisest kuni niidist või lõngast kootud kangaste töötlemiseni. Tekstiilikunsti alla kuuluvad need tehnikad, mida kasutatakse tekstiilide kaunistamiseks, näiteks riide värvimine ja kangatrükk, et lisada sellele värvi ja mustrit, tikkimine ja teised õmblustöö vormid ning pitsi tegemine, samuti töövõtted, näiteks õmblemine, kudumine, heegeldamine, plisseerimine ja rätsepatöö. Tekstiilikunsti alla kuuluvad ka töövahendid, alates õmblusnõeltest kuni kangastelgedeni, ja valmistatud objektid (vaibad, päevatekid jne).
Inimest, kes tegeleb tekstiilikunstiga, nimetatakse tekstiilikunstnikuks.
Tekstiilikunst tekkis juba eelajaloolisel ajal ning on vanem kui kirjaoskus. Vanakreeka müüt jutustab sellest, et Traakia kuningas Tereus lõikas oma naiseõel Philomelal keele suust, kuid Philomela kudus seejärel kanga, millel kujutas enesega juhtunut, ja tegi oma saatuse avalikuks.
Art déco ja modernism Euroopa tekstiilikunstis
Just I maailmasõja võidumeeleoludest kantud Prantsusmaa oli sobiv paik, kus sai kujuneda juugendist veelgi toretsevam mänguline, elitaarne, tõeliselt luksuslik tarbe- ja rakenduskunsti stiil art déco. Siin arenes art déco välja oma klassikalisel kujul: eklektiline, väljendusviisidelt mitmekesine, eelnevatelt stiilidelt ja kultuuridelt vorme laenanud. Stiili arengule aitasid kaasa pikaajalised käsitöötraditsioonid. 1925. aasta Pariisi maailmanäitusel valitses art déco. Väljapanek tähistas sisekujunduse ajaloos kallitest materjalidest käsitööna valminud luksuskaupade prantsuse maitse haripunkti. Stiil oli levinud ja saanud populaarseks teistes riikides nii Euroopas kui Ameerikas."
Eesti professionaalne tekstiilikunst
Tekstiilikunstis, ühes tarbekunsti harus, on läbi aegade olnud enim hinnas just vaibad, eriti gobeläänid. Kui kõikjal Euroopas hakati asutama kutselisi tarbekunstnikke koolitavaid õppeasutusi, olid suunanäitajateks eelkõige teiste kunstialade esindajad, mitte ainult tekstiili- ja vaibakunstnikud. Nii arenes Eesti tarbekunst Lääne-Euroopaga ühes rütmis. Olles veidi hirmutatud modernismi askeetlikkusest, püüdsid eesti tarbekunstnikud osa saada Prantsusmaal sündinud art déco 'st.
Aastatel 1919–1933 Saksamaal tegutsenud Bauhausi kunstikool, kus õpetati kõiki visuaalseid kunste, mille ühendavaks jõuks oli arhitektuur, on tarbekunsti arengu üks verstaposte. Sealsed kudumise töötoad kogusid populaarsust ja olid edukad. Eri tasanditel ja kõigest mõne geomeetrilise kujundi rütmidega Anni Albersi vaipu peeti rangeilmelisteks ja tehnitsistlikeks. Neid oli aga kerge tiražeerida. Olenemata sellest, et tööstuslik tootmine võimaldas kududa ka näiteks lilli või figuure, neid Bauhausi stiili viljelejate teoste hulgas ei kohta.
Eesti kunsti üks mitmekülgsemaid loovisikuid Adamson-Eric oli tuntud tänu oma julgusele, skeptilisusele ja autoriteetidele vastandumisele. Otseseid mõjutusi sai ta 1920.–1930. aastate Euroopa kunstikultuuri arenguprotsessist. Bauhausi õpilaseks ta ei saanud, kuid selle kunsti esteetiline ja disainerlik printsiip mõjutas Adamsoni loomingut märgatavalt.
Daniel Meijel
Daniel Meijel (sündinud 26. detsembril 1974) on Eesti jalgpallitreener.
Aastatel 2011–2014 oli ta klubi JK Tallinna Kalev abitreener. Ühtlasi on ta aastast 2011 klubi JK Tallinna Kalev II peatreener.
Nõmme-Mustamäe maastikukaitseala
thumb|[[Mustamäe nõlv, Lamekas]]
Nõmme-Mustamäe maastikukaitseala asub Tallinna territooriumil Mustamäe ja Nõmme linnaosa piiril. Selle suurus on 204 hektarit. Kaitseala moodustati 2004. aastal. Kaitsealasse kuuluvad Mustamäe nõlv, Nõmme liivikud, allika- ja metsaalad. Erilise kaitse ja tähelepanu all on kanakulli pesitsusterritoorium ning nõmmnelgi püsielupaik.
Kaitseala loodi Nõmme elanike algatusel ja MTÜ Nõmme Tee Seltsi organiseerimisel. Kaitseala loomise ajendiks oli reaalne oht, et Nõmme ja Mustamäe metsad hävivad planeeritud teede- ja elamuehituse tõttu.
Kaitseala paiknemine
Maastikukaitseala hõlmab Nõmme-Mustamäe nõlva koos seda ümbritseva metsa-alaga, osaliselt ka metsamassiivi Kadaka puiesteest läänes kuni Hiiu – Harku karjääri raudtee põhjasuunalise haruni. Kaitseala pikkus idast läände on linnulennult 4,4 km. Laius põhja-lõunasuunal on väga muutlik, ulatudes 800 meetrist Trummi tänava piirkonnas kuni 40 meetrini Lossi ja Külmallika tänava vahel.
Kaitseala idapiiriks on Tervise tänav, läänepiiriks Harku raudtee. Põhjapiiriks on Sütiste tee Sütiste metsa põhjaserval, lääne poole liikudes Üliõpilaste tee, Külmallika tänav, Nõmme Spordikeskuse kinnistu põhjapiir, Mäepealse tänav 21 kinnistut poolitav mõtteline loode-kagusuunaline diagonaal, mis edasi läheb üle Kadaka puiestee Harku raudteeni. Harku raudtee kuni Tähetorni tänavani jääb edasi nii kaitseala põhja- kui läänepiiriks. Lõunapiiri tähistab Rahumäe kalmistust alates läänesuunas Piiri tänav, edasi Suusa tänav ja Vana-Mustamäe tänav, lääne pool Vääna tänav ja Harku raudtee Vääna tänava pikendusel.
Kaitseala piirkonnad
Kogu Nõmme-Mustamäe maastikukaitseala pindala on 204 ha. Kaitsealale jäävate kvartalite või nende osade pindala on kokku 190,8 ha. Puistud moodustavad sellest 166,6 ha, lagendikud on 20,1 ha ja muud maad (teed, kraavid, õuemaad jne) 4,1 ha.
Pinnaehitus
thumb|[[Mustamäe nõlv, Vanakas]] Mälestusmärk jääajast ja kunagisest mererannavööndist on Mustamäe nõlv ja seda ümbritsevad pinnavormid. Kaitseala maastik on kujunenud kvaternaari ajastul viimase 12 tuhande aasta jooksul.
Raja tänavast idas on kaitsealal vanadesse ordoviitsiumi ja kambriumi setetesse lõikunud sügav Harku ürgorg, mis on maetud kuni 70–80 m paksuse kvaternaarse settekompleksi alla. Ürgorg suundub Mustamäe poolt üle Harku järve mere suunas. Ürgoru läänenõlva serv läheb praeguse Raja tänava ja Üliõpilaste tee ristumiskohalt Mäepealse tänava suunas, kus ürgoru serva tähistab Mäealuse tänava ääres paeklint.
Praeguse Mustamäe nõlva kõrgus kaitseala piires on 15–30 meetrit, kalle 10–45º. Domineerib 20 meetri kõrgune ja 30º kaldega nõlv. Kaitseala lääneosas pöördub nõlv praeguse Kalda tänavaga paralleelselt edelasse, jaguneb mitmeks üksteisest terrassidega eraldatud madalaks astanguks ja väljub kaitseala piirest. Madalamad terrassid jäävad ka Kuusiku parkmetsa.
Koosluste tüübid
Allikasoo-lodumets paikneb Mustamäe nõlva all (Trepi tänavast läände kuni Pakkteeni), eelkõige Vana-Mustamäe ja Glehni pargi piirkonnas. Kraavitamine on küll koosluse struktuuri rikkunud, aga piisav vee immitsemine nõlvast on taganud koosluse hea seisundi väikeste laikudena kuivendatud laikude vahel.
Lodumets esineb esialgu põhiliselt väljaspool kaitseala Kivinuki kinnistu põhjaosas Mäepealse tänava pool. Kaitseala võimalikul laiendusel paiknev lodumets on tüübile omane ja heas seisus.
Kõdusoomets on kaitsealal laialt levinud ja mitmekesine. Tüübilt areneb kõdusoomets enamasti salumetsa ja laanemetsa suunas. On nii mustika-kõdusood (eriti suusahüppetorni all) kui ka jänesekapsa-kõdusood (eriti Kuusiku parkmetsas).
Päris tüüpilisi salumetsi kaitsealal ei ole. Paremad alad on Mustamäe nõlva allosas kesk- ja lääneosas, eelkõige madalal rannavallil, ka Õpiringi kividest lõunas. Haruldane on nõlva pärnik Lossi tänava otsas. Valdavalt on tegemist põlismetsadega.
Laanemetsi on rohkesti Kivinuki parkmetsast kaitseala läänepiirini, s.o Kuusiku parkmetsani.
Palumets ja nõmmemets domineerivad kaitseala idaosas, Mustamäe nõlvast lõuna poole jääval osal ja idapoolsel nõlvaalusel.
Liivik on kaitseala ida- ja põhjaosas, kus on haruldane poollooduslik kooslus. Säilinud on riismed kunagisest esinduslikust Tondi liivikust.
Looala on väga kitsalt levinud kaitseala võimaliku laienduse piiril Kivinuki kinnistu põhjaosas Mäepealse tänava ääres, kuid on seal väheilmekas.
Aruniitu on vähe, kõige rohkem Õpiringi kivide ümbruses (läände jääv niidulapp, mille põhjapoolne osa on küllalt huvitav pärisaruniit). Sealgi on aruniit sekundaarne, kulupõlengutest vaesestatud ja keskmise väärtusega.
Inimtegevusest kahjustatud ala eraldi kooslused on moodustunud aladel, aia- ja toidujäätmete ladustamise paikades, väikeste laikudena metsaservades, eriti kaitseala idaosas Kuusiku parkmetsa servas Vete tänava ääres.
Veestik
Looduslikke pinnaveekogusid kaitsealal ei esine. Kaitseala pinnase niiskusrežiim sõltub peamiselt pinnasevee tasemest.
Rõõmuallika parkmetsa piires avaneb jalamil ca 1 km pikkusel alal 24 allikat, millest suvel tegutseb 10–12. Allikad on looduskaitse üksikobjektina kaitse all Glehni pargi allikate nime all.
Metsad
Metsamaa pindala on umbes 191 ha, keskmine vanus umbes 98 aastat. Peapuuliigi järgi jagunevad maastikukaitseala metsad järgmiselt: männik 110,5 ha (66,3 %); kuusik 28,2 ha (16,9 %); kaasik 12,9 ha (7,8 %); sanglepik 9,9 ha (5,9 %); pärnik 2,5 ha (1,5 %), hall-lepik 1,0 ha (0,6 %), haavik 1,0 ha (0,6 %).
Taimeliigid
Kaheksa on 3. kategooria liigid: aas-karukell (Pulsatilla pratensis), metskevadik (Draba nemoralis), nõmmnelk (Dianthus arenarius), pruunikas pesajuur (Neottia nidusavis), suur käopõll (Listera ovata), tumepunane neiuvaip (Epipactis atrorubens), ungrukold (Huperzia selago) ja vööthuul-sõrmkäpp (Dactylorhiza fuchsii).
Tähelepanuväärsed on veel liivikuliigid vesihaljas haguhein, härmpaju ja mägi-kastehein. Mitmel pool varjukamates metsades leidub Eestis väheste leiukohtadega austria sõnajalga. Vähestes kohtades Põhja-Eestis leidub vill-mesiheina (10 a tagune leid).
Seenestik
On nii tunnustatud söögiseeni kui ka mürgiseid liike. Haruldased leiud on väike maatäht (Punane raamat, 3. kat.) ning Kuusiku metsas kasvavad pisar-limaloorik ja mütsikuliik (Mycena inclinata). Huvitav on rebupilviku pisiliik (Russula roseipes), mis esines kohati nõmmemetsades massiliselt, kuid on Eestis ilmselt üsna harv.
Linnustik
thumb|Kaitsealune [[kanakull Accipiter gentilis]] Pesitsejatest dominantliigid on metsvint (Fringilla coelebs), salu-lehelind (Phylloscopus trochilus), mets-lehelind (Phylloscopus sibilatrix), aed-põõsalind (Sylvia borin), mustpea-põõsalind (Sylvia atricapilla), musträstas (Turdus merula), hallrästas (Turdus pilaris), punarind (Erithacus rubecula), metskiur (Anthus trivialis) ja hallvares (Corvus corone).
Suurlinna jaoks huvitavad linnud on kägu (Cuculus canorus), ööbik (Luscinia luscinia), väike-kärbsenäpp (Ficedula parva) ja väike-kirjurähn (Dendrocopos minor).
Haruldased ja kaitsealused liigid:
Euroopa Nõukogu direktiivi 79/409/EMÜ ehk linnudirektiivi I lisasse kantud linnuliikidest on Nõmme-Mustamäe maastikukaitsealal tegutsemas registreeritud seitse liiki:
Loomaliigid
Kaitseala piirkonnas ei ole teada eraldi uurimusi loomastiku kohta. Küll on kaitsealal kohatud põtru (Kuusiku parkmetsas), oravaid (Sütiste parkmetsas on nad väga inimsõbralikud ja julged) ning konni (Kuusiku ja Kivinuki märgaladel).
Looduskaitse
Kaitsealale jääb Natura-ala – Rahumäe loodusala. 16 ha suurusel loodusalal Sütiste parkmetsas on erilise kaitse ja tähelepanu all Euroopa Liidu loodusdirektiivi II ja IV lisasse kantud taimeliik nõmmnelk (Dianthus arenarius ssp. Arenarius), mis Eestis on III kategooria looduskaitsealune taim.
Üksikobjektidena on kaitsealal 1992. aastast kaitstavad Õpiringi kivid Kuusiku metsa põhjaosas Harku raudtee servas ja Glehni pargi allikad Rõõmuallika metsas Mustamäe nõlva all Tähetorni ja Lossi tänava vahelisel alal.
Maavaldused ja elanikkond
Kaitseala piirides inimesi ei ela. Küll on aga suur koormus kaitsealale tingitud paiknemisest pealinnas kolme linnaosa (Haabersti, Mustamäe, Nõmme) vahel ja/või sees. Kaitseala kogupindalast moodustavad enamuse endised linnametsad, mis seni on riigi omandis. Eraomandis või tagastamise taotlusega on 33,2 ha maad (14 maaüksust), mis moodustab kaitseala pindalast 15,8%.
Kultuurimälestised
pisi|Glehni loss põhjaküljelt
Saarde vald (2005)
pisi|Saarde kirik. pisi|Lodja postijaama postipoiste elamu maanteepoolne ots pisi|Lodja postijaama kelder Saarde vald oli vald Pärnumaa kaguosas.
Nõmme-Mustamäe maastikukaitseala
Kultuurimälestised
Kultuurimälestiste registrisse on kantud Glehni pargis asuvad Nõmme asutaja Nikolai von Glehniga seostuvad 6 objekti. Glehni loss ja palmimaja jäävad Tallinna Tehnikaülikooli kinnistule aadressiga Vana-Mustamäe tänav 48. thumb|Nõmmele suusatajate jaoks ehitatud suusasild üle [[Ehitajate tee valmis 1986]]
Saarde vald (2005)
Vald moodustati 1991. aasta 10. oktoobril. 16. oktoobril 2005 ühinesid Saarde ja Tali vald ning Kilingi-Nõmme linn ühtseks omavalitsusüksuseks. 2017. aasta haldusreformi käigus liideti Saarde vald ja Surju vald ning mooduststi uus Saarde vald.
Saarde kuulus territooriumi poolest Eesti suurimate valdade hulka.
Nõmme-Mustamäe maastikukaitseala
Inimtegevus
Samuti on suur koormus kaitseala lõunaosas Glehni pargis (Glehni metsas) Tähetorni tänava ja raudtee servas. Tähetorni tänava ääres on looduslik pallimängu plats, raudtee lähedal on teerajad liivale sõidetud ja metsa (ebaseaduslikult, kaitseala kehtivuse ajal) hõrendatud. Hüppetornide metsas Suusa tänava ja Vana-Mustamäe tänava ristumiskohas, kus asub autoparkla ning laste mänguväljak, ning Raja tänava piirkonnas, kus samuti on laste mänguväljak, teerajad ja nõlvaalune suur tehismägi.
Saarde vald (2005)
Naabriteks olid Surju ja Häädemeeste vald Pärnumaal, Kõpu, Halliste ja Abja vald Viljandimaal ning lõunas Läti. Kaugus Pärnust on 40 km, Viljandist 50 km ja Mõisakülast 17 km (mööda maanteid).
Nõmme-Mustamäe maastikukaitseala
Inimtegevus
Kõige looduslikumas seisundis on Kuusiku ja kaitsealasse jääv Kivinuki mets kahel pool Kadaka puiesteed. Hüppetornide metsa nõlvaalune osa Üliõpilaste teest lõunas on suhteliselt heas seisundis.
Saarde vald (2005)
Saarde vallavanem on Andres Annast.
Nõmme-Mustamäe maastikukaitseala
Planeeringud
Tallinna linnavolikogu algatas 1. novembril 2007 Nõmme-Mustamäe maastikukaitseala teemaplaneeringu, mille eesmärgiks on maastikukaitseala ja selle lähiümbruse puhkevõimaluste väljaarendamine.
Saarde vald (2005)
Linn
Kilingi-Nõmme
Alevik
Tihemetsa
Külad
Saarde vallas on 24 küla: Allikukivi, Jäärja, Kalita, Kamali, Kanaküla, Kärsu, Laiksaare, Lanksaare, Leipste, Lodja, Marana, Marina, Mustla, Oissaare, Pihke, Reinu, Saarde, Sigaste, Tali, Tuuliku, Tõlla, Veelikse, Viisireiu, Väljaküla.
Bussijaam
pisi|[[Jõgeva bussijaam paistab silma omapärase arhitektuurilise lahenduse poolest]] pisi|[[Võru bussijaam]] Bussijaam on liinibusside lõppjaam või sõlmjaam, kus peatuvad mitmed läbisõitvad eri suundade või liinide bussid.
Suuremates linnades ja asulates on tihti eraldi bussijaamad kaugliinide (sh rahvusvaheliste liinide), maa(konna)liinide ja linnaliinide jaoks.
Tallinna bussijaamad
pisi|left|Tallinna bussijaama interjöör Tallinnas on maaliinide bussijaam (Tallinna bussijaam) Juhkentali tänavas ja linnaliinide jaam Viru Keskuse bussiterminalis. Linnalähiliinide ja maakonnaliinide ühine bussijaam asub Balti jaama juures.
Riia bussijaam
Riia bussijaam teenindab nii rahvusvahelisi kui ka riigisiseseid bussiliine.
Beagle Bay
Beagle Bay on Austraalia aborigeenide asula Lääne-Austraalias.
Asula rajasid 1890. aasta paiku trapistid.
1992. aasta Riigikogu valimised
Kuigi Eesti põhiseaduse järgi valitakse Riigikogu neljaks aastaks, siis 1992. aastal valiti see vastavalt põhiseaduse rakendamise seadusele erandkorras vaid kolmeks aastaks. Samuti olid need ainukesed Riigikogu valimised pärast Eesti taasiseseisvumist, mis ei toimunud märtsi alguses.
Valimiste tulemusena kogunenud Riigikogu koosseis kuulutas lõppenuks kaks aastat kestnud üleminekuperioodi ja valis presidendivalimiste teises voorus Lennart Meri Eesti presidendiks. Valimiste järel moodustasid koalitsiooni Isamaa, Mõõdukad ja ERSP. Kuna koalitsioonierakondade ülekaal oli parlamendis väga napp, siis meelitati paar liiget üle ka Eesti Kodaniku nimekirjast. Peaministriks sai Isamaa esinumber Mart Laar, kellele Riigikogu andis 54 poolthäälega volitused valitsuse moodustamiseks. Uus valitsus astus ametisse 21. oktoobril 1992.
Taust
Eestist sai taas iseseisev riik 1991. aasta augustis, kuid Nõukogude Liidu lagunemine ja üleminek turumajandusele tõid kaasa majanduse järsu halvenemise. Suur puudus oli nii kütusest, toiduainetest kui ka olmekaupadest. Eestis endiselt käibel olev rubla kaotas kiiresti väärtust ja nii jõudis inflatsioon 1992. aastal ümmarguselt 1000 protsendini aastas. Edgar Savisaare juhitud valitsus kuulutas majandusolukorra päästmiseks 1992. aasta alguses välja eriolukorra. Kuna Savisaar oli eriolukorra väljakuulutamisel tuginenud Ülemnõukogu impeeriumimeelsetele vene saadikutele, siis kaotas ta eestimeelsete saadikute toetuse ja oli sunnitud tagasi astuma.