cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sotsiaalteadused
Sotsiaalteadused ehk ühiskonnateadused on kogum akadeemilisi distsipliine, mis uurivad inimkäitumise sotsiaalseid ja kultuurilisi aspekte. Nad erinevad humanitaarteadustest rangemate tõendamisstandardite ja teadusliku meetodi rõhutamise poolest. Sotsiaalteadustes kasutatakse nii kvantitatiivseid kui ka kvalitatiivseid meetodeid.
Sotsiaalteaduste hulka arvatakse näiteks
Õigusteadus, kultuuriantropoloogia ja semiootika võidakse arvata ka humanitaarteaduste hulka.
Mõnikord eristatakse sotsiaalteadustest käitumisteadusi, mille alla kuuluvad põhiliselt psühholoogia ja pedagoogika (kasvatusteadused).
Põhilised suunad
Teadmiste hankimise osas on sotsiaalteadustes kolm põhilist paradigmat:
Positivistid kalduvad kasutama loodusteaduste meetodeid ning keskenduvad ainult nendele nähtustele, objektidele, karakteristikutele, protsessidele, millele on n-ö otsene juurdepääs. Abstraktsust pole nende arvates mõtet uurida. Otsitakse eelkõige põhjus-tagajärg tüüpi seoseid.
Antipositivism seevastu püüab (tavaliselt kvalitatiivsete meetodite abil) pigem teatud sotsiaalseid nähtusi ja suhteid mõista. Siit ka antipositivismi saksakeelne nimi Verstehen (eesti k "mõistma"), mille võttis kasutusele sotsioloog Max Weber.
Kriitiline teooria peab oluliseks arvestada ka konteksti ja väärtusi. Eriti oluline on selle teooria esindajate arvates (valitseva) ideoloogia osa meie sotsiaalse maailma kujunemisel. Kriitiline lähenemine pärineb eelkõige Frankfurdi koolkonnalt ning hiljem feminismi teisest lainest.
Kriitilise lähenemise puhul on oluline välja tuua selle mõningast poliitilist laengut ning ebaõigluse ja ebavõrdsuse paljastamise eesmärki.
440. aastad
440. aastad
Sotsiaalteadused
Põhilised suunad
Need kolm suunda ei tähenda tingimata, et iga uuringu korral peab valima ühe. Vastupidi – täieliku pildi saamiseks on nii mõnigi kord mõistlik kasutada hoopis mitut meetodit korraga (triangulatsioon).
440. aastad
440. aastad on aastad 440–449 pKr.
Kümnendid: 390. aastad 400. aastad 410. aastad 420. aastad 430. aastad - 440. aastad - 450. aastad 460. aastad 470. aastad 480. aastad 490. aastad
Aastad: 440 441 442 443 444 445 446 447 448 449
Kirikuküla
Kirikuküla on kiriku juurde kujunenud või kirikumõisa maadel asuv küla.
Soomes nimetatakse kirikukülaks (soome keeles kirkonkylä, rootsi keeles kyrkby) valla keskust, kus asub kirik. Kui valla ja kirikuküla nimi langevad kokku, siis nimi tähistab (soome ja rootsi keeles)  valda, küla aga nimetatakse tavaliselt lihtsalt kirikukülaks (sõna tajutakse sageli kohanimena) või kasutatakse nime koos liigisõnaga "kirikuküla".
Õievalem
Õievalem on liigi, perekonna või sugukonna õie ehituse kompaktne esitus sümbolite, tähtede ja numbrite abil.
Nagu õiediagrammi puhulgi, on õievalemiga võimalik lisaks faktidele väljendada ka tõlgendusi, näiteks elundite väljalangemist ja sekundaarseid lisandeid.
Sümbolite tähendus
Õievalem näeb välja näiteks nii:
Bahreini ḩākim
Bahreini ḩākim (araabia keeles ḩākim al-Baḩrayn) oli Bahreini monarhide tiitel aastatel 1783–1971.
Õievalem
Välislingid
Flower
Bahreini ḩākim
Seda tiitlit hakkasid Bahreinis kasutama Āl Khalīfah' dünastia esindajad pärast oma võimu kehtestamist. Aastani 1880 olid nad saare suveräänsed valitsejad, pärast seda Suurbritannia protektsiooni all. Tiitli likvideeris pärast Bahreini iseseisvumist 16. augustil 1971 ‘Īsá ibn Salmān Āl Khalīfah, tituleerides ennast edaspidi Bahreini emiiriks.
Handan Shi
Handan on ringkonna õigustega linn Hiinas Hebei provintsi lõunaosas.
Linn jaguneb 14 maakonnaks, 3 linnarajooniks ning 1 maakonna õigustega linnaks ja 1 kaevandusrajooniks (kuàngqū).
thumb|tühi|Handan
Airy-0
Airy-0 on Marsi kraater, mille järgi määrati Marsi algmeridiaan. Kraater on umbes poole kilomeetri laiune ja asub Sinus Meridianis. Kraater valiti välja kosmosesondide Mariner 6 ja 7 saadetud piltide abil.
Airy-0 nimetati Briti astronoomi Sir George Biddell Airy auks, kes 1850. aastal ehitas Greenwichi teleskoobi, mille järgi määrati Maa algmeridiaan.
Kurkijoki
pisi|Vaade Kurkijokile Kurkijoki (vene Куркиёки, soome Kurkijoki, rootsi Kronoborg) on asula Venemaal Karjala Vabariigi Lahdenpohja rajoonis, Kurkijoki maaomavalitsuse halduskeskus.
Varem oli see Soome Kurkijoki valla kirikuküla.
Kurkijoki paikneb 42 km Lahdenpohjast lõuna suunas.
Elanike arv oli 1503 (2017).
Peamine elatusala on põllumajandus.
Caen
Caen (prantsuse keele hääldus: [kɑ̃]) on linn Prantsusmaal, Calvadosi departemangu ja endise Alam-Normandia piirkonna keskus. Asub Orne'i jõe ääres umbes 10 km kaugusel La Manche'ist.
Teise maailmasõja ajal, suvel 1944 toimunud Caeni lahingus hävis suur osa linnast Briti lennuväe vaippommitamise tõttu. Linna lähedal toimus Normandia dessant. Aastatel 1948–1962 ehitati linn uuesti üles.
Linnas asub William Vallutaja ajast pärinev Caeni kindlus.
Linna jalgpalliklubi SM Caen mängib riigi kõrgliigas.
pisi|tühi|[[Caeni kindlus]]
Sõpruslinnad
Caenil on kaheksa sõpruslinna:
450. aastad
450. aastad
450. aastad on aastad 450–459 pKr.
Sajandid: 4. sajand - 5. sajand - 6. sajand
Kümnendid: 400. aastad 410. aastad 420. aastad 430. aastad 440. aastad - 450. aastad - 460. aastad 470. aastad 480. aastad 490. aastad 500. aastad
Aastad: 450 451 452 453 454 455 456 457 458 459
Betti Alver
pisi|[[Betti Alveri muuseum: Betti Alver on vasakult esimesel fotol]] pisi|Betti Alver (1930) Betti Alver (õieti Elisabet Alver, aastast 1937 Elisabet Talvik, aastast 1956 Elisabet Lepik; 23. november (vkj. 10. november) 1906 Jõgeva – 19. juuni 1989 Tartu) oli eesti luuletaja, prosaist ja tõlkija.
Elulugu
Elisabet Alver sündis raudteelase suures perekonnas.
1914–1917 õppis ta Tartu Puškini-nimelises Tütarlaste Gümnaasiumis ja Eesti Noorsoo Kasvatuse Seltsi Tütarlaste Gümnaasiumis, mille lõpetas 1924. 1924–1929 õppis ta Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas eesti keelt ja kirjandust. Ta oli Eesti Naisüliõpilaste Seltsi auvilistlane.
Pärast ülikooliõpingute katkestamist elas ta vabakutselise kirjanikuna Tartus.
Betti Alver debüteeris 1927. aastal novelliga "Liivi Deevidiivi", teosega "Tuulearmuke" sai ta II auhinna "Looduse" romaanivõistlusel. Samuti kirjutas ta teosed "Invaliidid", "Viletsuse komöödia" ja "Kõmpa", mis toetub tema lapsepõlvemälestustele.
Värsse hakkas Alver avaldama 1931. aastal ja kujunes kiiresti silmapaistvaks luuletajaks. Poeem "Lugu valgest varesest" kujutab irooniaga tõusikute ebavaimset seltskonda. Seda teemat jätkavad ka poeemid "Vahanukk", "Pirnipuu" ja "Mõrane peegel". Poeemis "Pähklikoor" on ühendatud realistlik olustikukujutus ja legendipärane esitus. Samuti on ta kirjutanud poeemid "Raudsed roopad", "Leib" ja "Pärast pikka põuda".
1940. aastate teisel poolel ja 1950. aastatel tõlkis ta saksa ja vene kirjandust. Tema tähtsaimaks tõlkeks on Aleksandr Puškini "Jevgeni Onegin" (1964). Ta on tõlkinud eesti keelde ka Kristian Jaak Petersoni saksa keeles kirjutatud värsid.
Tema haud on Tartus Raadi Vana-Jaani kalmistul.
Mälestuse jäädvustamine
pisi|[[Betti Alveri mälestusmärk Jõgeval]] 2006. aastal avati Jõgeval Betti Alveri Muuseum. Muuseumi juurde on kujundatud mälestuspark ja pargis on Betti Alveri mälestusmärk (skulptor Terje Ojaver).
Eesti Kirjanike Liidu Tartu osakond annab välja Betti Alveri kirjandusauhinda.
Isiklikku
Ta oli abielus luuletaja Heiti Talvikuga. 1956. aastal abiellus ta kirjandusteadlase Mart Lepikuga.
Eduard Alver ja Siim Kallas on Betti Alveri sugulased.
Varane loomeperiood
Kuigi pilkeajakirjas Sädemed ilmusid Betti Alverilt 1927. aastal esimesed lühemad palad „Liivi Deevidiivi” ja „Vaene väike”, võib tema kirjanduslikuks debüüdiks pidada samal aastal ilmunud romaani „Tuulearmuke”. Autor pälvis teosega kirjastuse Loodus romaanivõistlusel teise koha August Jakobsoni „Vaeste-Patuste alevi” järel.
„Tuulearmukest” tunnustati võistlusel kõrgelt, ent Alver ise on teosesse suhtunud kriitiliselt. Alveri-uurija Karl Muru on välja toonud Alveri ladusa jutustamisoskuse, aga ka nauditava trotsliku hoiaku, mis edaspidigi Alveri loomingut iseloomustab. 1930. aastal ilmus Alveri teine jutustus „Invaliidid”, mille retseptsioonis on laidetud tegelaste ebausutavaid suhteid, ent kiidetud karkteriloomet ja olustikukujutust, eriti debüüdiga võrreldes. 1935. aastal ilmus Alveri varase loomeperioodi viimane proosateos „Viletsuse komöödia”, kuigi veel 1979. aastal ilmus temalt novell „Kõmpa”.
1931. aastal avaldati ajakirjas Looming Alveri esimesed luulekatsetused – „Pedja” ja „Raskelt valgub vaha”. Samal aastal ilmus ka värssromaan „Lugu valgest varesest”, mille puhul kriitika täheldas otseseid mõjutusi Aleksandr Puškini „Jevgeni Oneginist” (1963 ilmus Alverilt „Jevgeni Onegini” eestikeelne tõlge). Järgmise viie aasta jooksul avaldas Alver üle 20 luuletuse, millest umbes pooled jõudsid ka tema debüütluulekogusse „Tolm ja tuli” (1936). Aastatel 1932–1935 ilmusid Loomingus veel poeemid „Vahanukk”, „Ulla” ja „Kapten Oleander”, mida iseloomustab groteskne karakteriloome ja inimese ihade paradoksaalne äärmuslikkus.
Luulekogu „Tolm ja tuli” on eesti luulemaastiku üks märgilisemaid teoseid. 1931–1936 aastal kirjutatud 59 luuletusest 23 jõudsid Ants Orase 1938. aastal koostatud antoloogiasse „Arbujad” (kokku oli Alveri luuletusi seal 29). „Tolm ja tuli” jaguneb neljaks temaatiliseks tsükliks, ent luulekeele poolest moodustab kogu ühtse terviku. Luulekogu läbivaks motiiviks on l'art pour l'art, st kunst leiab Alveri näol omale looja ja kaitsja. Kogus kohtub „elujanuline täiuseotsija” tumedamate toonidega, dekadentidele omase spliiniga. „Tolmu ja tule” luulemina on ülitundlik, ta kasutab irooniat, et distantseeruda sügavalt isiklikest tunnetest, objektiviseerida intiimne ning jõuda reaalsuseni, kus hingeline lüüriline mina tõrjutakse kõigest kõrvalvaatajaks.
Betti Alveri luule tõlked
2007. aastal oli Göteborgi raamatumessi peakülaliseks Eesti ja selle tarbeks tõlgiti rootsi keelde 21 eesti kirjandusteost, nende seas Betti Alveri "Lugu valgest varesest". See on Põhjamaade suurim raamatumess, mida igal aastal külastab üle 100 tuhande inimese.
Must mänd
Must mänd (Pinus nigra) on männiliste sugukonda männi perekonda kuuluv okaspuu. Ta kuulub kaheokkaliste mändide hulka (alamperekond Pinus).
Alamliigid
vasakul|pisi|Korsika must mänd vasakul|pisi|Dalmaatsia männi kaitsestaatus Must mänd on levinud ulatuslikul maa-alal, kus mitmekesine kliima ja mullastik on esile kutsunud liigi suure varieeruvuse. See on tinginud musta männi jagamise mitmeks alamliigiks.
Kirjeldus
Must mänd kasvab mõõdukalt kiiresti, 30–70 cm aastas. Noorelt on võra korrapärasem, ümarkoonusjas, vanemas eas ebakorrapärasem. Ta on üsna pika eaga: leidub üle 500 aasta vanuseid puid.
Oksad on korrapärastes männastes, ülespoole suunduvate tippudega. Pungad on üsna pikad (kuni 2,5 cm), punakaspruunid, terava tipuga, vaigused. Noored võrsed on läikivad, rohelised, siledad, vanemad kollakaspruunid. Okkad on kahekaupa kimbus, tumerohelised, 8–15 (18) cm pikkused, enamasti sirged (mõnikord kõverad), harva veidi keerdunud, tipuosa veidi heledam, püsivad võrsetel 4–7 aastat.
Isasõisikud on kollakasrohelised kuni kollased, pikkus 10–15 mm. Käbid on üksikult või 2–4 kaupa, 6–10 cm pikad, läikivad, noorena rohekad või kollakaspunakad, valminult helepruunid. Seemne mass sõltub täisteralisusest ja on keskmiselt 9–15 (24) mg. Seemned on punakaspruunid, tihti kirjud, nende kest on 5–6 mm pikk, tiivake 15–22 mm pikk.
Levila ja ökoloogia
vasakul|pisi|Pürenee mänd Must männi levila suurus on rohkem kui 35 tuhat km². Ta kasvab peamiselt Kesk- ja Lõuna-Euroopa mägedes: Alpides, Karpaatides, Püreneedes, Lõuna-Prantsusmaa ja Lõuna-Itaalia mägedes, Balkani poolsaarel, Väike-Aasias, Krimmis ja Kaukaasias.
Kliima
Peaaegu kõik musta männi alamliigid kasvavad vahemerelise kliimaga piirkondades, Austria mänd aga rohkem parasvöötme kliimas. Sademeid esineb Anatoolias 400–600, Küprosel 600–800 ja Maroko põhjaosas 800–1000 mm. Levila põhjaosas võivad talvel õhu miinimumtemperatuurid langeda kuni −30 °C, lõunaosas vaid kuni −7 °C. Levila aasta keskmine õhutemperatuur on vahemikus 6...13 °C, juulis on keskmised õhutemperatuurid 16...23 °C ja jaanuaris −4...2 °C.
pisi|Krimmi mänd
Kasvupinnas
Austria mänd kasvab muldadel, mille lähtekivimiks on lubjakivi, dolomiit, mergel ja serpentiin (viimane esineb laialdaselt Albaanias ja Kreekas). Samuti kasvab pürenee mänd peamiselt karbonaatsetest mineraalidest moodustunud muldadel. Korskia mänd kasvab saartel peamiselt graniidist, liivakivist või vulkaanilistest kivimitest (Sitsiilias) moodustunud muldadel ja Lõuna-Itaalias lubjakivist moodustunud muldadel. Krimmi must mänd kasvab magneesiumirikastel muldadel ning dolomiidist ja serpentiinist moodustunud muldadel. See alamliik vajab kultiveerimisel viljakamat mulda, sest ta kasvab väljaspool oma looduslikku levilat üsna kehvasti.
Musta männi metsad
Must mänd kasvab tihti puhaspuistus, segametsades aga segunenult järgmiste puuliikidega: harilik mänd (Pinus sylvestris), kreeta mänd (Pinus brutia), merimänd (Pinus pinaster), mägimänd (Pinus mugo), piinia (Pinus pinea), pitsunda mänd (Pinus brutia var. pityusa), rumeelia mänd (Pinus peuce), soomusmänd (Pinus heldreichii), süüria mänd (Pinus halepensis).
Paljunemine
Tolmlemine toimub kolme päeva jooksul mais-juunis. Teise kasvuperioodi alguses on käbid vaid ligi 2 cm pikkused. Viljastumine toimub kevade lõpus või suve alguses, umbes 13 kuud pärast tolmlemist. Käbid arenevad seejärel kiiresti kuni nende valmimiseni sügisel, mis toimub ilmastikutingimustest sõltuvalt septembrist novembrini. Head seemneaastad esinevad 2–5 aasta järel. Ühes käbis on 30–40 täisteralist seemet, mille idanevus on keskmiselt 50%. Alamliikidest on raskeimad seemned on krimmi mustal männil ja kergeimad korsika mustal männil.
Käbid avanevad talvel, detsembrist aprillini, ja seemned levivad tuule abil.
Kasutamine
Musta männi puit on umbes samasugune kui harilikul ja vaigumännil, aga kiirema kasvu tõttu on ta pisut pehmem. Kõige rohkem kasutatakse musta männi puitu üldehitustöödel, küttepuudena ja paberi toorainena.
Majanduslikult on musta männi alamliikidest kõige tähtsam korsika must mänd, mille 100 aasta vanuse puistu tagavara on 450–900 (1000) tm/ha ja puude tihedus on seejuures 350–700 puud hektaril. Aastane juurdekasv on looduslikes puistutes tavaliselt 4–6, parimates puistutes 7–10 tm/ha, kultiveerituna viljakatel muldadel kuni 20 tm/ha. Seda alamliiki on kultiveeritud ka Uus-Meremaal, kus metsade majandamisel on saadud puistu tagavaraks kuni 600 tm/ha.
Musta männi puit on keskmise kvaliteediga, kergesti töödeldav ja vaigurikas ning seda kasutatakse peamiselt puitkonstruktsioonides, küttepuuna, saematerjalina, immutatuna postide, mastide ja raudteeliiprite tootmiseks, tselluloosi, vineeri, saepuruplaatide, puitvilla jm valmistamisel. Ajaloo jooksul on kuni 300-aastaste mändide puitu kasutatud laevade valmistamisel, kuna vanem puu sisaldab rohkem vastupidavat lülipuitu. Mõnel pool (Balkani poolsaar, Venemaa lõunaosa, Itaalia lõunaosa ja Türgi) kasutati musta mändi vaigu saamiseks, millest toodeti (destilleerimisega) tärpentini ja kampolit. Tänapäeval sellist tootmist praktiliselt ei toimu. USA-s, Kreekas ja Saksamaal kasvatatakse musta mändi mõningal määral jõulupuudeks.
19. ja 20. sajandil kasutati musta mändi laialdaselt Prantsuse Alpides pinnase erosiooni tõkestamiseks, Inglismaal metsade rekultiveerimiseks ning USA-s liivaluidete metsastamiseks ja looduslike tuuletõkete kasvatamiseks. Tänapäeval on must mänd Inglismaal ja Prantsusmaal oluline mõne piirkonna metsade rekultiveerimisel. Samuti kasvatatakse musta mändi ilupuuna parkides ja haljasaladel ning kasutatakse maastike ja saastunud õhuga piirkondade haljastamisel. Ta talub hästi osooni ja tänavate soolatamiseks tarvitatavat soola-liivasegu. Põuda talub ta mõõdukalt. USA-s on must mänd üks kõige levinumaid introdutseeritud ilupuid.
Kuna puu kasvab meelsasti karbonaatsetest kivimitest moodustunud muldadel, siis kasutatakse musta mändi tihti karstialade metsastamisel.
Uus-Meremaal loetakse must mänd koos hariliku ja keerdmänniga invasiivseks liigiks, sest tõrjub kõrvale kohalikke taimi, eelistades kasvada mättalistel aasadel.
Kasvatamine Eestis
pisi|Austria mänd Keilas. Eestis saab edukalt kasvatada austria mändi, mis talub talvel külmakraade kuni −29...−34 °C. Must mänd eelistab sooja ja kuiva kasvukohta, kuna teda esineb kõige rohkem mägede lõunanõlvadel. Lääne-Eesti rannikul ja saartel on ta meil külmakindel, sisemaal on kõige karmimatel talvedel esinenud külmakahjustusi. Ta kasvab hästi lubjarikastel ja liivakatel muldadel. Põuda ja kevadist hiliskülma talub ta hästi, samuti heitgaase ja tahma, mistõttu teda võib edukalt kasvatada tööstuspiirkondades ja maanteede ääres. Ta pole nii valgusenõudlik kui harilik mänd ja on väga hea pinnaseparandaja. Ta õitseb harilikust männist üks-kaks nädalat hiljem. Siiski ohustab meie musta männi puistuid uus kiirelt leviv seenhaigus punavöötaud. Selle haiguse tõttu on Järvseljal ja veel mitmes metsataimlas musta männi puistud ja nakatunud istikud hävitatud.
Kõige rohkem kasvab musti mände meil Muhu saarel Pädastes, kuhu rajati 1901–1902 0,7 ha suurune metsakultuur. Puud on seal madalad ja jämedad, kuna ei kasva tihedalt koos. Samuti kasvab mitu puud Hellamaa pargis (kõrgus kuni 18 m). Vanu musti mände võib leida veel Pärnus, Varblas, Tallinnas, Tartus jm.
Morfoloogia (täpsustus)
Morfoloogia on üldiselt vormi või kuju uurimine, vahel ka vorm või kuju ise. Uurimisvaldkonnana on ta paljude teaduste osa:
Komparaator
Komparaator (ladina k comparare ’võrdlema’) on mõõteseade mõõdetava suuruse võrdlemiseks etalonsuurusega. On olemas optilisi, elektrilisi, pneumaatilisi jne komparaatoreid.
Elektroonikas kasutatakse digitaalseid ja analoogkomparaatoreid.
Ilja Tšernoussov
Tšernoussov võitis juunioride maailmameistrivõistlustel 2005. aastal Rovaniemis 4×10 km teatesõidus Venemaa koondise koosseisus kuldmedali. 2006. aasta juunioride MM-il Kranjis sai ta hõbemedali nii 20 km suusavahetusega sõidus Petter Northugi järel kui ka 4×5 km teatesõidus. 2007. aasta juunioride MM-il(U23) Tarvisios oli ta teine 15 km vabasõidus. Võitis selle distantsi Dario Cologna. 2008. aastal kuni 23-aastaste MM-il Mallesis oli ta 30 km ühisstardiga vabasõidus jälle Dario Cologna järel teine.
Täiskasvanute rahvusvahelistel võistlustel osales Tšernoussov esimest korda 2007. aasta maailmameistrivõistlustel Sapporos, kus ta sai 30 km suusavahetusega sõidus 31. koha.
Sündinud 23. juunil
''Siin loetletakse 23. juunil sündinud tuntud inimesi.
Olav Magnusson
Peale oma isa surma 1103. aastal tõusis Olav koos oma vendade Sigurd Magnussoni ja Øystein Magnussoniga Norra troonile. Oma nooruse tõttu ei võtnud ta riigi tegelikust valitsemisest osa.
Aku
Akumulaator (ladina sõnast accumulator 'koguja') ehk aku on energia salvestamise seade. Akudesse akumuleeritakse (salvestatakse, laetakse, kogutakse) energiat eesmärgiga seda hiljem kasutada. Sellisesse seadmesse saab pärast tühjendamist korduvalt uuesti energiat salvestada.
Olav Magnusson
Et ta ei etendanud suurt ajaloolist osa, pole ajaloolased talle järjekorranumbrit andnud. Ta oleks pidanud olema Olav IV, kuid selle nime all tuntakse hoopis 14. sajandil elanud Olav Håkonssoni.
Aku
Akumuleeritud energia järgi eristatakse järgmisi akumulaatoreid: ja teisi energiakogureid selle hilisema kasutamise eesmärgil.
Kõige rohkem kasutatakse mitut tüüpi elektriakusid. Seetõttu peetakse aku(mulaatori) nimetamisel silmas eelkõige just elektrienergia salvestit.
Topograafiline kaart
Topograafiline kaart ehk topokaart on maapinna füüsilisi omadusi peegeldav suuremõõtkavaline kaart.
Topokaardi iseloomulikuks omaduseks on reljeefi kujutamine tasapinnal. Tavaliselt tehakse seda samakõrgusjoonte abil. Siiski ei tee reljeefi kujutamine kaardist veel kindlasti topokaarti. Topokaart on suuremõõtkavaline, nii et sellel saaks kujutada ka asulaid, vetevõrku, teid, taimkatet jms.
Topograafiliseks kaardiks on näiteks Eesti põhikaart, mille mõõtkava on paberkaardil 1:20 000.
Olav Kyrre
Olav Haraldsson (Olav Kyrre (norra keeles 'rahumeelne') või Olav III; umbes 1050 – 1093 Haukbø Ranrikes (praegune Håkeby Rootsis Tanumi vallas) oli Norra kuningas aastail 1067–1093. Tema valitsusajal oli Norras pikk rahuperiood.
Olavi vanemad olid Norra kuningas Harald Hardråde ja Tora Torbergsdatter Giskest. Ta oli Erling Skjalgssoni tütretütre poeg, kuningas Olav II Haraldsson Püha poolvenna poeg ja kuningas Magnus II Haraldssoni vend.
Olav võttis osa viikingite vallutusretkest Inglismaale 1066. aastal. 25. septembril toimunud Stamford Bridge'i lahingust ta osa ei võtnud, vaid oli sel ajal laevade juures. Selles lahingus langes Olavi isa Harald; seda sündmust peetakse viikingiajastu lõpuks. Pärast kaotust sõitis Olav koos Norra vägede jäänustega Orkney saartele, kus talvituti. Tagasi Norrasse jõuti 1067.
Isa surma järel jagas Olav Norra trooni oma vanema venna Magnus Haraldssoniga, kes oli kuningaks saanud 1065. Olav valitses Vikenit (Kagu-Norra), Magnus Norra põhja- ja läänepiirkondi. Pärast Magnuse surma haigusesse 1069. aastal sai Olavist Norra ainuvalitseja.
Ühe inglise allika järgi õppis Olav lugema ning kirjutama; ilmselt oli ta esimene Norra kuningas, kes seda tegi.
Tema valitsusajal tugevnes Norras kuningavõim ning käsitööliste ja kaupmeeste hulgas seati sisse gildisüsteem.
Tema valitsusajal pandi ilmselt esmakordselt kirja ka Norra seadused (Gulatingsloven).
Olav seadis sisse head suhted paavstiga ning Põhjamaade kirikujuhtkonnaga Bremenis, asutas nähtavasti Bergeni ja Nidarosi piiskopkonna ning laskis rajada Bergeni Kristuse kiriku ja Nidarosi vana toomkiriku (Kristuse kiriku).
Pärimuse järgi kahekordistas ta vahtkonna kuningatalus.
Kuninganna Ingerid Svendssatteriga Olavil lapsi ei olnud, kuid hilisem kuningas Magnus Paljasjalg oli tema vallaspoeg, kelle ema oli Tora Arnesdatter. Olav oli kuningas Håkon Magnusson Toresfostre onu.
Olav Kyrre on maetud Bergeni vanasse toomkirikusse (Kristuse kirikusse).
Umbes 1225. aastal kirjutas Snorri Sturluson saaga Olavist oma "Heimskringlas". Et Olav sõdu ei pidanud, polnud Snorril tema 26 aastat kestnud valitsemisaja kohta kuigi palju öelda.
1998. aastal püstitati Bergenisse Olavi abstraktne ratsamonument.
Katarina Kalda
Katarina Kalda (abielus Katarina Padar; sündinud 1972) on endine modell.
Isiklikku
Tema vend on Romeo Kalda.
Varasemast kooselust on tal 1999. aastal sündinud poeg Andrei.
Ta oli 16. maist 2003 kuni 12. juunini 2007 abielus laulja Tanel Padariga.
Toivo Tootsen
Toivo Tootsen (sündinud 17. juunil 1943 Rõuges) on eesti ajakirjanik, kirjanik ja poliitik.
Elukäik
Koolis käis Rõuge 7-klassilises Koolis, lõpetas selle 1957. aastal. Edasi õppis Friedrich Reinhold Kreutzwaldi nimelises Võru 1. Keskkoolis. 1962. aastal lõpetas Võru Töölisnoorte Keskkooli ja asus tööle Võru Maaparanduse Valitsuses algul abitöölise-latipoisina aga varsti sai tehnikuks ja seejärel vanemtehnikuks.
Kolis Tallinna ja õppis töö kõrvalt kaugõppes Tartu Riiklikus Ülikoolis eesti keelt ja kirjandust ning Tallinna Pedagoogilises Instituudis näitejuhtimist. Tööle sai algul Eesti Televisiooni mittekoosseisulise korrespondendina. 1963. aastal kutsuti ta ajaleht Säde toimetuse kirjanduslikuks kaastööliseks. 1967. aastal kutsuti Eesti Raadiosse meelelahutussaadete toimetusse, juhtis seda toimetust 1996. aastani. On Eesti Ajakirjanike Liidu liige ja oli aastatel 1995–1997 Eesti Ajakirjanike Liidu juhatuse esimees.
Toivo Tootsen on avaldanud ajaleheartikleid ja kirjutanud ka raamatuid, sealhulgas lastearaamatuid. Ta on Joosep Jõhvi tegelaskuju looja.
Albaania vürstkond (keskaegne)
Albaania vürstkond (1368–1392) oli pärast Albaania kuningriigi lammutamist Karl Topia poolt moodustatud vürstkond. Vürstkond käis Topia ja Balša perekondade vahel käest kätte aastani 1392, kui Durrësi annekteeris Veneetsia vabariik.
Toivo Tootsen
Elukäik
Juba 1993. aastal hakkas tegelema ka poliitikaga, valiti Tallinna Linnavolikogusse ja oli seal üle kümne aasta Keskfraktsiooni esimees. 1999. aastal kandideeris Riigikogusse ning töötas seal kolmes koosseisus. On olnud maaelukomisjonis ja õiguskomisjonis; kaks aastat juhatas riigikaitsekomisjoni, hiljem oli selle aseesimees. 2011. aastast Tallinna Linnavolikogu liige.
Albaania vürstkond (keskaegne)
Ajalugu
Aastal 1358 tõusis Karl Anjou dünastia võimu vastu ning tõrjus nad Epeirosest ja Albaaniast välja kuni Durrësini. Ta valitses aastatel 1358 kuni 1368 paljude Kesk-Albaania osade üle ja kutsus end Princeps Albaniae.
Toivo Tootsen
Elukäik
Eesti Keskerakonna liige aastast 1994.
Albaania vürstkond (keskaegne)
Ajalugu
Aastast 1362 püüdis Karl end sisse seada Durrësis, mis oli hertsoginna Giovanna valduses. Esimene, kindlasti edutu piiramine kestis aprillist 1362 maini 1363. Siis tõmbas Topia oma väed tagasi, mis olid haiguste tõttu nõrgenenud. Alles aastal 1367 suutis Karl Durrësi vallutada, olles vahepeal saavutanud veneetslaste vaikiva nõusoleku oma kavale teha tähtis sadam oma residentsiks.
Pidu
pisi|[[Fanny Brate, "Pidupäev" (1902)]]
Brooklyn Nets
Brooklyn Nets (enne 2012. aastat New Jersey Nets) on Põhja-Ameerika korvpalliliiga NBA klubi. Meeskond mängib idakonverentsi Atlandi divisjonis ja peab oma kodumänge Barclays Centeris.
Pidu
Pidu on sotsiaalne kogunemine, mis oli algselt mõeldud tähistamiseks ja meelelahutuseks. Kuigi peol on mõned ühised jooned usuliste ja hooajaliste festivalidega, väljendab termin "pidu" tavaliselt väiksemat sorti kogunemist isiklikel, rohkem kui kultuurilistel, põhjustel, isegi kui põhjus on lihtsalt lustimissoov.
Peod annavad võimalusi mitut liiki sotsiaalseks suhtluseks, sõltudes osavõtjatest ja nende arusaamadest vastuvõetavast käitumisest vastavale sündmusele. Tulemusena kalduvad need tugevdama kultuurilisi ja/või kontra-kultuurilisi nõudeid, kuigi mõnikord juhtub see, andes pool-vastuvõetavat sotsiaalset konteksti, et rikkuda mõnda neist nõuetest.
Brooklyn Nets
Ajalugu
New Jersey Netsi nime all jõuti kahel korral NBA finaali, kuid 2001/02. hooajal jäädi 0 : 4 alla Los Angeles Lakersile ja aasta hiljem 2 : 4 San Antonio Spursile.
Albaania vürstkond (keskaegne)
Ajalugu
Karl saavutas Durrësis kontrolli aastal 1368, mis oli sealse Anjou kuningriigi viimane jäänuk. See sündmus põhjustas Albaania kuningriigi lõpu.
Brooklyn Nets
Ajalugu
2012. aasta suvel valmis klubi uus kodusaal Barclays Center ja sinna kolides võeti kasutusele praegune nimi Brooklyn Nets.
Albaania vürstkond (keskaegne)
Ajalugu
Balša II tegi neljanda katse vallutada Durrës, tähtis äri- ja strateegiline keskus, mida valitses rivaal Karl Topia. Aastal 1382 alustas Balša II sõda ja hõivas Durrësi. Aastal 1385 pöördus võidetud Karl Topia Murad I poole abi saamiseks rivaali Balša vastu Zeta vürstkonnast. See oli võrdne Osmanite riigi kutsumisega Albaaniasse, et aidata tal võita oma Balša rivaale.
See katse põhjustas Hayreddin paša juhitud Osmanite väe kiire marsi Albaaniasse piki Via Egnatiat. Osmanite vägi haaras Balša ümber, tekitades raskeid kaotusi Balša II väele. Balša II ise tapeti aastal 1385 Savra lahingus (serbia: Saurijsko Polje) Lushnja lähedal, mis lõpetas Balša perekonna valitsemise Durrësis. Aastal 1392 langes Albaania vürstkond Veneetsia vabariigi kätte.
Ene Mihkelson
Ene Mihkelson (21. oktoober 1944 Imavere vald, Viljandimaa – 20. september 2017) oli eesti prosaist ja luuletaja.
Ta õppis aastatel 1952–1953 Rägavere 7-klassilises koolis, 1953–1959 Karitsa 7-klassilises koolis ja 1959–1963 Rakvere Internaatkoolis. Aastatel 1963–1968 õppis ta Tartu Riiklikus Ülikoolis eesti filoloogiat.
Ta töötas aastatel 1968–1969 õpetajana Võnnu Keskkoolis ja 1969–1979 teadurina Eesti Kirjandusmuuseumis. Hiljem oli vabakutseline kirjanik.
Looming
Mihkelsoni esimene teos avaldati 1967. aastal. Tema loomingus on läbivad teemad Eesti mütoloogia, Eesti ajalugu ja identiteet.
Luulekogud
Esikluulekogu ilmus 1978. aastal, kokku on temalt ilmunud 13 luulekogu. Tema luules on vähe rütme ja riime, küll aga sisaldab see inversioone. Seda iseloomustab jõulisus ja sage allegooriate kasutus.
Proosa
Temalt on ilmunud neli romaani ja mitu lühijuttu:
460. aastad
460. aastad
460. aastad on aastad 460–469 pKr.
Sajandid: 4. sajand - 5. sajand - 6. sajand
Kümnendid: 410. aastad 420. aastad 430. aastad 440. aastad 450. aastad - 460. aastad - 470. aastad 480. aastad 490. aastad 500. aastad 510. aastad
Aastad: 460 461 462 463 464 465 466 467 468 469
Mihkel Kattai
Mihkel Kattai (12. juuli 1893 Põlva vald, Võrumaa – 5. oktoober 1950 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kolonel).
Vabadussõja Ajaloo Komitee töökomisjoni juht.
Kärt Kross
Kärt Kross-Merilo (neiuna Kärt Hansberg; sündinud 1. jaanuaril 1968 ) on eesti näitleja.
Ta on mänginud telesarjades "Kelgukoerad", "Brigaad 3", "Kartulid ja apelsinid" ning filmides "Ameerika mäed", "Lammas all paremas nurgas", "Tants aurukatla ümber", "Saja aasta pärast mais", "Puud olid ..." ja "Waba Riik"
Isiklikku
Ta oli aastani 2014 abielus Märten Krossiga, abielust sündis kaks tütart ja poeg.
Peter Wetberg
Peter Wetberg (ka Petrus Wettberg, Wettberch, Wetberch) (suri enne 14. novembrit 1491) oli Saare-Lääne piiskop 1471–1491.
Päritolu ja varajane tegevus
Peter Wetberg põlvnes Liivimaa vasallisuguvõsast. Tal olid vend Erik ja õde, tema õetütar oli Conradt Ixkulli abikaasa.
Wetberg immatrikuleeriti 16. juulil 1439 Rostocki ülikoolis. Isand Peter Wetbergiks nimetatu (Dns. Petrus Wetberch) oli Rostockis ka 1453. aasta sügissemestril, tõenäoliselt oli tegemist sama isikuga. 1456. ja 1457. aastal oli ta Roomas kui Saare-Lääne piiskopkonna skolastik ja kanoonik. 1456 on teda mainitud Bologna ülikoolis. 1457. aastal oli ta prokuraator ja aastal 1470 Tallinna kanoonik.
==Saare-Lääne piiskop == Paavst Paulus II määras Wetbergi 17. juunil 1471 Saare-Lääne piiskopiks. Ta ordineeriti piiskopiks Bari peapiiskopi Šimun Vosići poolt 7. juulil 1471.
Suhted Riia peapiiskopiga
Riia peapiiskop Silvester Stodewescher teatas 6. mail 1473 Wetbergile teatud lepingute osas.
Suhted Saksa orduga
Wetberg kirjutas 19. septembril 1474 Saksa ordu kõrgmeistrile Herbert von Dellwigi kinnitamise kohta Maasilinna foogtiks. Liivi ordu maameister Bernhard von der Borch volitas Saare-Lääne piiskoppi 19. veebruaril 1476 oma volinikuks tülis Tallinna piiskopitooli pärast. Saksa-Rooma keiser Friedrich III soovis 22. aprillil 1481, et piiskop toetaks Liivi ordu maameistrit Riia peapiiskopkonna regaalide saamisel. Riia raad soovis 15. veebruaril 1482 piiskopilt toetust Liivi orduga seotud tüli lõpetamiseks.
Suhted Tallinna raega
Wetberg teatas 3. veebruaril 1475 Tallinna raadile Tallinna raehärra Hinrik Hunninghuseni kaebustest.
Ta teatas 7. veebruaril 1475 Tallinna raele Jacob Kypvicki taodeldava haakriku asjus.
Ta teavitas 4. septembril 1477 Tallinna raadi Tallinnast varastatud hobuse asjus, kes viibis Saare-Lääne piiskopkonnas.
Piiskop teatas raele 12. aprillil 1481 oma soovist lasta ülekanda päevapalk kiviraidur Hansule. Raad teavitas 13. detsembril 1481 piiskoppi seoses Jacob Tolke turbega hiljuti surnud Diderik Hovede võlanõude asjus ja palus 1481 või 1482 piiskopil tasuda kaupmeheselli Merten Becki võlga ning piiskopi õetütre võlajäägi. Raad soovis 1482, et piiskop muretseks päästeraha kaupmehesell Hans Mannertile, kelle kaup jäi Oleff Mysner ja Hinrick Beselori laevale ning kirjutas seoses piiskopi alama Mychel Parasmetza võlgadega. Piiskop soovis raelt 14. aprillil 1482 Saare-Lääne toomhärra Andreas Bekewerter äriasjade osas soosivust.
Viiburi hauptmann Laurens Axelsson Tott tegi 8. mail 1482 Tallinna raele etteheiteid rae ja Saare-Lääne piiskopkonna vahelise kaubavahetuse osas, millele piiskop 5. juunil 1482 vastas. Raad palus 1482 suvel palus läbirääkimistähtaega vastavate etteheidete osas.
Piiskop kirjutas raele 24. juunil 1482, et Saaremaa stifti mehed Hinrick Bare ja Herbort Roloves tunnistasid, et Jonss Ekendorpi lesk Margareta, tema vennad, Keila kirikhärra Johan Steenwedder ja Tallinna kodanik Jacob Steenwedder volitasid neid, et osta elamut Tallinnas Pikal tänaval Oleviste kiriku lähedal.
Piiskop kirjutas raele 26. juunil 1482 erinevate teemade osas: Saaremaa maapäeva kokkukutsumisest seoses Laurens Fridachi tüliga Hinrik Bixhoveden van Pernigeliga, surnud Ludolph Nageli võlanõudjaga, Hinrik Hunningkhuseni vaenusega Saaremaa stifti vastu ja Tallinna kodaniku Laurens Beckeri arestitud nisulastiga.
Piiskop kirjutas raele 12. novembril 1482, et Tallinna kodanik Hinrik Fridach aitaks ebaõiglaselt Travemündes varguses süüdistatavat piiskopi teenrit Jurgen van Ekenit. Raad palus 1482 piiskoppi pikendada Tallinna kodaniku Kersten Krochi võla tagasimaksmist Saare-Lääne toomhärrale Johan Dusebrochile. Wetberg teavitas 3. veebruaril 1483 raadi surnud Saare-Lääne toomhärra Godert Rode varade asjus. Ta kirjutas 17. veebruaril 1483 raele, et kuna mittekeegi Tallinnast ei esitanud omandinõuet Hiiumaalt päästetud tünnitäie tahke rasva osas, kasutab ta haakrikku Jumala auks (Juwen ersamheiden wy vruntliken doen to erkennen, wo in den schepen, am lasten up unssem lande Dageden vorbleven, en faath myt talge van unssen buren darsulvet geborgen wart).
Piiskop soovitas 9. aprillil 1483 Tallinna raele sekretär Christianus van Overduncki. Ta kirjutas 27. aprillil 1483 hiljuti surnud Saare-Lääne toomhärra Gerd Gyme pärandatud kalevi asjus, mistõttu toomhärra lesk peab saama 100 marka. Ta kirjutas raele 10. augustil 1483 seoses Riia peapiiskopi ja Liivi ordu vahelise tüliga. Raad soovis 1483 sügisel piiskopilt meespäeva edasilükkamist ja arvamust Jacob Eckmanni õigustüli osas.
Suhted Gdańskiga
Piiskop kirjutas Gdański raele 29. septembril 1482 Gerd van Zutteni lese Barbare ja Rolov van Gochcheni abikaasa Ame asjus. Piiskop nõudis raelt 19. märtsil 1483 poole lasti nisu väljastamist, mille ta koos Danzigi kodaniku Lutke Wispendorpiga oli Wispendorpi abikaasale saatnud. Piiskop kirjutas 8. juunil 1483 raele Haapsalu kodaniku Rolov van Gachcheni abikaasa Barbara asjus.
Ludolph Nageli testament
Paavst Sixtus IV soovis 16. jaanuaril 1481 Wetbergil kinnitada Saare-Lääne toomhärra Ludolph Nageli testament. Tallinna raad ja piiskop Borch teatasid 24. mail 1483 piiskopi tüli asjus seoses asedekaan Nageli testamendi täitmisega, millele piiskop vastas 9. juunil 1483.
Hinrik Bixhovedeni protsess
Ta sätestas 20. augustil 1477 Tallinna kodaniku Hans Peveneri kaebuse asjus vandega kinnitatud Hinrik Bixhovedeni tunnistuse. Ta sätestas 22. augustil 1477 Hinrik Bixhovedeni tunnistuse, keda süüdistas üks Beata-nimeline naine.
Ta sätestas 4. mail 1478 Saare-Lääne piiskopi Jodokus Hoensteini otsuse, mis lahendas Hinrik Bixhovedeni ja Cornelies Grelle vahelise tüli.
Ta teatas Tallinna raadile 11. septembril 1479 Hinrik Bixhovedeni protsessi asjus, et Bixhoveden on kinni peetud. Tallinna raad teatas 1482 jaanuaris piiskopile, et piiskop saadaks saadikud seoses Tallinna kodaniku Laurens Fridachi taotlusega Hinrik van Bixhoveden van Perningeli vastu. Raad palus mais 1482 piiskopilt abi Fridachi nõudes Bixhovedeni vastu maapäeval, Ludolph Nageli võlgade asjus ja kodanik Laurens Beckeri osas, kes Mychel Parasmetza käest ostis nisu. Raad kirjutas 1482 suvel piiskopile piiskopi teenri Andres Jecke asjus ja Fridachi tüli asjus Saaremaa stiftifoogt Bixhovedeniga. Piiskop soovis raelt 26. juulil 1483, et ta võiks pidada Haapsalus 15. septembril meespäeva. Ta tegi raele 8. augustil 1483 ettepaneku käsitleda Fridachi tüli järgmisel meespäeval, kuna tema toodud ürikut ei tunnustatud.
Suhted Lübeckiga
Lübecki raad soovis 17. novembril 1478 Saare-Lääne piiskopilt Lübecki kodaniku Hans Maenvoerti kauba tagastamist. Raad saatis 13. augustil 1481 piiskopile kirja ja palus 2. oktoobril 1483 piiskoppi haige kodaniku Dytmar Paeli asjus, kes oli Gerdt Ghyme pärija.
Muud otsused
Wetberg määras 3. mail 1473 toompraosti kohast loobunud Burkhard Trupenichti kanoonikuks.
Ta läänistas 1478 Hinrich Buxhovedenile Kirimäe mõisa.
Paavst Sixtus IV tegi 19. jaanuaril 1479 Tallinna piiskopile Simon von der Borchile ülesandeks uurida ühe kingilt määratud intressi õiguspärasust, mille Riia raad Saare-Lääne piiskopile tegi.
Ta protsessis Riiaga, kohtuprotsessi eksekuutoriks oli Tallinna piiskop Simon von der Borch.
Notar Michael Tamrese tunnistas 28. jaanuaril 1481, et ta Saare-Lääne piiskopi Riia sündiku Johannes Molre de Sehusen äraütlemise alusel kinnitas notariaaditeate 27. juunil 1480 Vana-Pärnu Toomase kiriku und Uus-Pärnu Nikolai kiriku ustele.
Paavst teatas Wetbergile 24. augustil 1481 seoses Riia toompraosti Georg Hollanti surmaga, et tema ametijärglaseks tuleks määrata Verdeni piiskopkonna vaimulik Heinrich Hilghenvelt.
Viibimine Liivimaal
Piiskop Wetberg osales 21. jaanuaril 1472 Volmari maapäeval, oli 3. mail 1473 Haapsalus, 19. septembril 1474 Lihulas, veebruaris 1475 Haapsalus, 20. augustil 1477 Kuressaares, 4. septembril 1477 Koluveres ja 11. septembril 1479 Haapsalus. Ta viibis 16. jaanuaril 1480 Kuressaares, 6. veebruaril 1480 Vormsil, 13. novembrist 1480 5. juunini 1482 Haapsalus, 24. juunil 1482 Kuressaares, 29. septembril 1482 Haapsalus, 12. novembril 1482 Kaarmal, 3. veebruaril 1483 Koluveres, 17. veebruaril 1483 Kuressaares ja alates 19. märtsist 1483 Haapsalus.
Koobalt
Koobalt (tähis Co) on keemiline element, mille aatomnumber on 27. Koobalt kuulub siirde- ehk üleminekumetallide ning d-element ide hulka.
Koobalti on avastanud Georg Brandt aastal 1742 Rootsis Stockholmis.
Aatomi ehitus
Koobalti kristalli struktuur on heksagonaalne, tahukeskne kuubiline. Ühendites on koobalti oksüdatsiooniaste +1, +2, +3 või +4; neist enamlevinud on +2 ja +3. Oksüdatsiooniaste +4 esineb harvem ja on üldiselt ebapüsiv. Oksüdatsiooniastmega +1 on õnnestunud ka mõned ühendid sünteesida.
Koobalti elektronvalem on 1s2 2s2 2p6 3s2 3p6 4s2 3d7. Elektronskeem on +27|2)8)15)2). Elektronide arv on 27, neutronite arv 32 ja prootonite arv 27.
Füüsikalised omadused
Koobalt on hõbevalge metall. Tema tihedus normaaltingimustel on 8,9 g/cm3, sulamistemperatuur on 1495 °C ja keemistemperatuur 2927 °C. Koobalti aatommass on 58,9332. Toatemperatuuril on koobalt tahkes olekus. Koobalti kõvadus Mohsi skaala järgi on 5. Koobaltil on üks stabiilne isotoop massiarvuga 59.
Keemilised omadused
Elektronegatiivsus Paulingu järgi: 1,88 Oksiidi tüüp: segatud
Ühendid:
Koobalti kasutamine ja mõju inimorganismile
Klaasi-, portselani- ja keraamikatööstuses kasutatakse värvipigmenti, mida nimetatakse koobaltsiniseks. Koobalti ühendeid lisatakse värvidele (nt trükivärvidele) ja lakkidele, et kiirendada nende kuivamist. Rakendatakse polüestervaikude katalüsaatorina. Kuulub emaili koostisse. Kasutatakse magnetlintide valmistamisel televisioonile. Koobaltit sisaldab ka B12-vitamiin, nn kärbsepaber ja mõni kunstväetis. Tsement sisaldab õige väikeses koguses koobaltit.
Kahjulikkus inimorganismile
Inimorganismi satub koobalt tolmuna hingamiselundite ja naha ning vähesel hulgal ka suu kaudu. Kõige rohkem leidub koobalti tolmu vastava maagi kaevandamisel ja puhastamisel. Sageli esineb koobalt seal koos nikliga. Sellel tolmul on toksiline (mürgistav) toime organismile. Koobalti tervistkahjustavat toimet käsitles esimesena põhjalikumalt inglane L. Oliver 1902. aastal raamatus "Ohtlikud elukutsed". Peamised kroonilise mürgistuse nähud on pikemaajaline köha ja röga (krooniline bronhiit), õhupuudus-hingeldushood (bronhiaalastma), krooniline nohu ja seedehäired. Sageli on täheldatud ka toksilist südamelihase kahjustust (eriti koobaltit sisaldavate sulamitega töötajatel). Tihti esineb nahakahjustusi (kontaktdermatiit ehk nahapõletik, haavandid, naha hüperkeratoos ehk liigsarvestmine).
Mrass-Su
pisi|Mrass-Su jõgi Mrass-Su (vene keeles Мрас-Су) on jõgi Aasias Venemaa Kemerovo oblastis.
Mrass-Su algab Abakani ahelikult. Voolab valdavalt loodesse ja põhja. Suubub vasakult Tomi Mõski linna lähedal.
480. aastad
480. aastad
480. aastad on aastad 480–489 pKr.
Sajandid: 4. sajand - 5. sajand - 6. sajand
Kümnendid: 430. aastad 440. aastad 450. aastad 460. aastad 470. aastad 480. aastad 490. aastad 500. aastad 510. aastad 520. aastad 530. aastad
Aastad: 480 481 482 483 484 485 486 487 488 489
Artur Normak
Artur Bernhard Normak (24. august (vkj)/ 5. september 1895 Püssi vald, Lüganuse kihelkond, Virumaa – 27. juuni 1941 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kolonel) ja diplomaat.
Ta õppis Tallinna Nikolai Gümnaasiumis, mille lõpetas 1913. aastal kevadel hõbemedaliga ja samal aastal siirdus Kiievisse, et jätkata õpinguid sealses polütehnikumis ehituse alal. 1914. aastal alanud Esimese maailmasõja tõttu välja kuulutatud üldmobilisatsiooniga kutsuti ta 1915. aasta kevadel sõjaväeteenistusse ja saadeti Petrogradi Nikolai inseneriväekooli, mille lühendatud kursuse ta lõpetas 1916. aastal. Nikolai inseneriväekooli, järel lõpetas ta Petrogradis asuva ohvitseride õhusõidu (lennu-) kooli ja mereõhusõidu kooli Tallinnas. Võttis osa Esimese maailmasõja lahingutest aerostaatide roodu ülemana.
1917. aastal laskis ta end üle tuua Eesti rahvusvägedesse ja oli 1. Eesti diviisi Eesti Inseneriroodu ülem alamkapteni auastmes. 1917. aasta lõpul lahkus ta Eesti sõjaväeteenistusest, et jätkata poolelijäänud õpinguid Kiievi Polütehnikumis. Kiievis olles võttis ta osa Ukraina Eestlaste Keskkomitee ja Kiievi Eesti Seltsi tegevusest. Alates 1918. aasta jaanuarist võttis osa võitlustest Kiievi kommunistide vastu kuni sakslaste tungimiseni Ukrainasse.
Aastatel 1929–1934 oli Normak Eesti sõjaväeline esindaja Prantsusmaal ja Belgias. Normak täiendas end aastatel 1930–1932 Prantsuse Kõrgemas Sõjakoolis. 20. veebruaril 1939 lähetati Normak ja Välisministeeriumi atašee H. Malvet Hispaaniasse Franco valitsuse juurde ("Päewaleht nr 50, 19. jaanuaril 1939").
1935. aasta 1. mail avaldas kolonel Normak (M. Minise trükk Narvas) 115-leheküljelise raamatu "Šifri käsiraamat". Tsitaat eessõnast: "Käesolev töö on kohandatud Kõrgema Sõjakooli I õppeaasta ning Sideülemate kursuste kavadele šifrite alal." Käsiraamatut sai tellida Sidepataljoni staabist. Tõenäoliselt on tegemist esimese omakeelse krüptograafiateemalise raamatuga.
pisi|Artur Normaku "Šifri käsiraamatu" sisukord
Alates 8. novembrist 1939 Inseneriväe Inspektuuri inspektor.
Harald Hallmantel
thumb|[[Christian Krogh. Gunnhild õhutab oma poegi. Illustratsioon Eirikupoegade saagale Heimskringla 1899. aasta trükis.]] Harald Eiriksson (ka Harald Hallmantel, Harald II; vanapõhja Haraldr gráfeldr (õigupoolest 'Harald Hall Karusnahk'), norra Harald Gråfell, taani Harald Gråfeld; umbes 935 – umbes 970 või 976) oli Norra kuningas umbes 961. aastast kuni umbes 970. (976) aastani.
Harald oli Eirik Verekirve ja Gunnhild Gormsdatteri poeg ning Norra ühendaja Harald Kaunisjuukse pojapoeg. Kuningas Eiriku ja Gunnhildi pojad (Eirikupojad) olid Gamle, Guttorm, Harald, Ragnfred, Erling, Gudrød ja Sigurd (võimalik, et Gamle ('vana') oli lihtsalt Guttormi hüüdnimi).
Ell Saviauk
Ell Saviauk (9. aprill 1934 Ahja – 4. september 2017) oli eesti pedagoog ja pianist.
Harald Hallmantel
Isa Eirik aeti umbes 934 Norrast välja ja pojad kasvasid üles välismaal. Harald kasvas üles osalt Inglismaal (saaga järgi sai ta seal kristlaseks), kus Eirik oli alamkuningas, ja osalt oma ema venna, Taani kuninga Harald Sinihamba juures.
490. aastad
490. aastad
Ell Saviauk
Ell Saviauk töötas Tallinna Muusikakeskkoolis. Aastail 1962–1964 oli ta ka Tallinna 22. Keskkooli muusikaklassi klaveriõpetaja.
Harald Hallmantel
Harald Sinihammas nõudles aastaid Norra trooni. Pärast isa surma liitusid Harald ja tema vennad Gamle Eiriksson, Ragnfred Eiriksson ja teised (Eirikupojad) temaga ning asusid võitlusse oma isa venna kuningas Håkon Haraldssoni (Håkon Hea) vastu. Taani kuningas kasutas Haraldit ja teisi Eirikupoegi oma vahendina. Kolm korda varustas ta neid suurte vägedega ja saatis Håkon Hea kohta. Iga kord said nad lüüa, kuid viimases, Fritjari lahingus (umbes 961), sai Håkon surmavalt haavata.
490. aastad
490. aastad on aastad 490–499 pKr.
Ell Saviauk
1986. aastal sai ta Eesti NSV teenelise kultuuritegelase aunimetuse. 2010. aastal pälvis ta Bruno Luki nimelise klaveriõpetaja stipendiumi.
Tema poeg oli Teet Saviauk.
490. aastad
Sajandid: 4. sajand - 5. sajand - 6. sajand
Kümnendid: 440. aastad 450. aastad 460. aastad 470. aastad 480. aastad - 490. aastad - 500. aastad 510. aastad 520. aastad 530. aastad 540. aastad
Aastad: 490 491 492 493 494 495 496 497 498 499
Harald Hallmantel
Sellega oli Harald Sinihammas oma eesmärgi saavutanud, sest Håkonil järeltulijat ei olnud ja Eirikupojad olid pärilusjärjekorras esimesed. Kõiki neist nimetati kuningateks. Kuni vanema poja Gamle langemiseni umbes 954 nimetavad saagad teda ülemkuningaks. Seejärel läks see seisund üle Haraldile. Pole selge, mida see täpselt tähendab.
Umbes 961 sõitis Harald Sinihammas Norrasse ja laskis end Tønsbergis austada. Harald Eiriksson kuulutas end tema asekuningaks. Sellega sai Taani kuningas ülemvõimu maa üle Mørest kuni Gröönimaa piirini. Østlandeti kuningad Gudrød Bjørnsson ja Trygve Olavsson olid juba varem Harald Sinihamba asekuningad. Harald Sinihammas läks koju tagasi ja laskis Jellingi kivile juurde raiuda: "... Harald, kes vallutas kogu Taani ja Norra ...".
Eirikupoegade võim oli esialgu piiratud vaid Vestlandetiga, mis oli nende võimu baas nagu isal ja vanaisalgi. Harald Sinihammas pretendeeris ülemvalitseja seisundile. Ühe versiooni järgi olid Eirikupojad kõik tema andamikohuslastest asekuningad, kuid Harald Eirikssonile kuulus tähtsaim piirkond, Norra kaguosa.
Vendade valitsemisest on vähe teada, sest allikates räägitakse põhiliselt sõjalt. Saagade järgi olid nad karmid valitsejad nagu isa ja vanaisagi; nende karmust seostatakse Gunnhildi mõjuga.
Nende valitsemise aeg ei ole täpselt teada. Nad tulid võimule umbes 961 ja valitsesid umbes 970. aastani (erinevate allikate järgi umbes 965 kuni umbes 975).
Aasta pärast võimuletulekut õnnestus Haraldil ja tema vennal Erlingil tappa Lade jarl Sigurd Håkonsson, kes oli endise kuningaga tihedat koostööd teinud. Nad põletasid ta tema enda majas. Sigurdi poeg Håkon Sigurdsson läks maapakku. See tekitas vaenu Lade jarlide ja Kaunisjuukse suguvõsa vahele. Tappa lasti ka asekuningad Trygve Olavsson ja Gudrød Bjørnsson.