cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Iris
Hilisemate autorite loomingus on Iris abielus. Tema abikaasa on läänetuul, Zephyros, mahedaim ja lahkeim kõigi tuulte seas. Neil on poeg Pothos ehk Nonnos, kehaliste kirgede ja igatsuste kehastus. Mõne allika järgi on Irise ja Zephyrose laps Eros, ehkki üldiselt peeti teda Aphrodite järeltulijaks.
Irist kujutati harilikult tiibadega erinevalt enamikust teistest jumalatest. See muutis ta sarnasemaks kristlusest tuntud inglitega, mis on mõjutanud inglite kujutamist kristluses, kus algselt peeti kõiki ingleid meesteks.
Irise järgi on nimetatud asteroid 7 Iris.
Irise lähedased
Irise isa oli vägev merejumal Thaumas, kelle nimi tähendab kreeka keeles "ime" ja tema ema oli merenümf Elektra, kelle nimi tähendab "merevaik" (samast tüvest on tuletatud ka sõna "elekter").
Irisel oli kaksikõde Arke (kreeka keeles Ἄρκη ), tähendusega "kiire, väle" ). Arke oli vikerkaarejumalanna just nagu Iris, ainult, et tema tiivad olid vikervärvilised (erinevalt Irisest, kellel olid need kuldsed - seega oleks ta tänapäevases bioloogilises mõistes Irise kahemunakaksik). Perekonda kuulusid peale nende veel kolm koletislikku harpüiat (kreeka keeles Ἁρπθαι, Ἁρπθιαι):  Aello, Celaeno ja Okypete . Harpüiad olid õelad õhuvaimud, keda nende julmuse pärast nimetati Zeusi jahikoerteks. Nad võisid Zeusi käsu peale inimesi ja esemeid Maa pealt minema kanda. Neid kujutatakse vaasimaalidel ja tekstides tiivuliste naistena, sageli poolnaisena, poolröövlinnuna. Kuldvillak u otsimise loos kaitseb Iris harpüiasid, kui Põhjatuule ehk Boreas e pojad Calais ja Zetes neid tappa üritavad (karistuseks süütu vanainimese kiusamise eest). pisi|Harpüia
Kreeka luuletaja Nonnuse järgi oli Thaumasel ja Elektral peale viie tütre veel ka poeg, Hydaspes, jõejumal, keda arvati elavat Indias Hydaspese jões. Ta olevat toetanud indialasi nende lahingus jumal Dionysose vastu.
Sellal kui Iris asus tööle Olümpose jumalate juures, läks Arke teenima titaane.
Olümpose jumalate ja titaanide vahel algas suur sõda, mis on mütoloogias tuntud kui titanomahhia. Kui Olümpose jumalad lahingu võitsid ja titaanid kättemaksuks Tartasosse heideti, visati ka Arke sügavustesse. Enne seda lõigati Zeusi käsul ära tema vikerkaarevärvilised tiivad. Arke tiibadest sai hiljem pulmakink merenümf Thetis ele, kui ta abiellus kuningas Peleus ega. Thetis kinnitas Arke tiivad oma poja Achilleus e jalgade külge. Achilleust hakati sellest ajast peale kutsuma podarkês (kreeka keeles ποδάρκης ), 'välejalgne'.
Kui taevas nähakse topeltvikerkaart, öeldakse mõnikord, et vikerkaare teine, ähmasem kaar kuulub Arkele.
Zittau
Zittau on linn Saksamaal Saksimaa Görlitzi kreisis. 2008. aastani oli Löbau-Zittau kreisi halduskeskus. Asub Tšehhi ja Poola piiri ääres.
Linnas asub Zittau/Görlitzi rakendusteaduste kõrgkool ja aastal 1993 asutatud Rahvusvaheline Kõrgkooliinstituut.
Linnast on pärit tšehhi kroonikakirjutaja Petrus Zittaust, kes tegutses 14. sajandil Zbraslavis.
pisi|tühi|Zittau raekoda
Carlos Montoya
thumb|Carlos Montoya, 1954 Carlos Montoya (13. detsember 1903 Madrid, Hispaania – 3. märts 1993 New Yorgi osariik) oli silmapaistev flamenkokitarrist, populaarse tänapäevase flamenkostiili looja.
Lapsepõlv ja karjäär
Carlos Montoya sündis 13. detsembril 1903 Hispaanias Madridis mustlasperekonnas. Tunnustatud flamenkokitarristi Ramón Montoya sugulasena oli ta justkui sündinud flamenkokitarri mängima. Suurimaks takistuseks flamenkoõpingutel sai aga just tema kuulus onu, kes keeldus Carlosele oma nõkse õpetamast. Carlos hakkas kitarri õppima koos oma emaga ja juuksurist naabriga, kelleks oli Pepe el Barbero (tõlgituna Pepe Juuksur). 14-aastaselt saatis ta kitarril tantsijaid ja lauljaid Madridi kohvikutes.
1920.–1930. aastatel esines ta juba Euroopas, Põhja-Ameerikas ja Aasias. II maailmasõja puhkemine viis ta Ameerika Ühendriikidesse, kus said alguse tema edukaimad aastad muusikuna ning sagedased tuurid tantsijaga La Argentina. II maailmasõja ajal (u 1941. aastal) New Yorki sisseelanuna hakkas ta käima ringreisidel, tuues oma tulise stiili kontserdisaalidesse, ülikoolidesse ja orkestritesse.
Montoya oli küll aasta läbi ringreisidel, kuid naasis alati jõuluks oma kodumaale Hispaaniasse, et veeta pühad koos perega.
Kitarrimängu stiil
Montoya mängustiil oli isikupärane. Brook Zerni andmetel olevat ta kord öelnud:
"Ma ei mängi nii, nagu ma mängin, et publikule meelejärele olla, kuigi see nii on, vähemalt siiani, viiel mandril, ja ükski teine flamenkokitrarrist ei täida kunagi Houston Astrodome'i nii, nagu mina seda olen teinud. Ei, ma mängin nii enda pärast, sest minu jaoks flamenkokitarr just täpselt nii peabki kõlama. Mulle tundub veider, et teadmatu publik sellega nõustub, kuid tõelised flamenko aficionado ' d on selgelt vastu... aga nii see juba on."
See on tema unikaalne töö, mis eraldas flamenkokitarri ainult tantsijale saateks olemisest ja andis sellele ome elu ja žanri. Tänapäevase flamenko definitsioon on loodud toetudes Carlos Montoya töödele.
Surm
Montoya suri flamenkolegendina 89-aastaselt südamerabandusse Long Islandil Wainscotti linnas.
DeStudio
DeStudio on Herkki-Erich Merila ja Peeter Maria Lauritsa 1992. aastal asutatud kunstirühmitus.
Iguaçu joad
thumb|250px|Iguaçu juga Iguaçu joad on jugade kompleks Argentina (80%) ja Brasiilia (20%) piiril. See on 2,7 kilomeetri pikkune, 82 m kõrge ning koosneb 270 joast. Juga jaotatakse Iguazú rahvuspargi (Argentina) ja Iguaçu rahvuspargi (Brasiilia) vahel. Iguaçu juga on oluline turismiobjekt. Ligi pääseb nii jalgsi, autoga kui ka paadiga.
Panoraam
thumb|center|700px|Iguaçu juga
Vikenti Ilvest
Vikenti Ilvest (22. oktoober 1889 Kuressaare – 7. oktoober 1959 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kapten, 1927).
It's Over Now
"It's Over Now" on kolmas singel Jeanette Biedermanni kolmandalt stuudioalbumilt. See anti Saksamaal välja 3. märtsil 2003. Laulu kirjutasid Frank Johnes, Bodybrain ja Wonderbra ning produtseerisid Thorsten Brötzmann ja Werner Becker.
Karu tänav (Tallinn)
Karu tänav (endine nimi saksa keeles Medwedjewstraße) on tänav Tallinna Kesklinna linnaosas Sadama asumis. Tänav ühendab Jõe tänavat, Tuukri põiguga. pisi|[[Tallinna sünagoog]]
Hoonestus
Tänaval asuvad:
Ajalugu
Reval linna üldplaanil on tänavat praeguse Karu tänava asukohas kujutatud esimest korda 1841. aastal.
Karu tänava esimene nimi oli selle piirkonna kinnisvaraomaniku Pjotr Medvedjevi järgi Medvedjevi tänav ehk saksapäraselt Medwedjewstraße, eesti keeles ka Medvedi uulits ja Medveesi tänav. Tänava vene- ja saksakeelsete nimedena kasutati vahel ka Медвежъя улица ja Bärenstrasse, mis kõik on tuletatud Medvedjevi nimest. Praegune tänavanimi on pandud linnavolikogu otsusega 17. jaanuarist 1923.
Karu tänaval ühes salakorteris varjas end politsei eest revolutsionäär Viktor Kingissepp, kes Karu tänaval ka vangistati ja hukati sõjakohtu otsusel 1922. aastal.
Aastatel 1940–1941 (linnavalitsuse otsus 30. augustist 1940) kandis tänav Viktor Kingissepa tänava nime. Saksa okupatsiooni ajal (1942) on tänavat nimetatud Bärenstraße. Karu tänav 16 hoone ehitati juudi koguduse algatusel, arhitekt Erich Jacoby projekti järgi Tallinna Juudi Eraühisgümnaasiumiks. Koolimaja valmis 1924. aastal. Hoones tegutses 1924. aastast Tallinna Juudi Eraühisgümnaasium, 1931–1935 vene õppekeelega Tallinna linna ühendatud humanitaar- ja reaalgümnaasium, Tallinna 19. Algkool.
II maailmasõja järel ehitati Aedvilja tänava poole kolmekorruseline, 1960. aasta stiilis, lameda katusega juurdeehitus ja Karu tänav 16 hoones tegutses Tallinna Kutsekeskkool nr 1, nn Karu kool.
Võilaid
Võilaid (Woielaid) on endine saar Liivi lahes Muhust kagus. Laid on 2015. aasta seisuga liitunud maakerke tulemusena Muhu saarega.
Kirburohi
Kirburohi (Polygonum L.) on taimeperekond tatraliste sugukonnas.
Kirburohu perekonna esindajad kasvavad peamiselt põhjapoolkera parasvöötmes. Liigid erinevad suuresti üksteisest: perekonnast leiab nii alla 5 cm kõrgusi üheaastasi rohttaimi, mitmeaastasi rohttaimi, mis kasvavad 3–4 m kõrguseks, mitmeaastasi puituvaid ronitaimi, mis kasvavad 20–30 m kõrgusele puude otsa, mitmeid veetaimi ning lausa veepinnal elavaid taimi.
Terveservaliste lehtede kuju ja suurus varieerub liigiti. Lehed võivad olla süstjad, ovaalsed, laikolmnurksed, südajad või nooljad ning 1–30 cm pikad. Varred on tihti punakad või punasetäpilised. Õied on väikesed, roosad, valged või rohekasvalged. Tihedad õisikud moodustuvad lehekaenaldesse või varrele.
Sõltuvalt käsitlusest loetakse perekonda kuuluvaks 65–300 liiki. Mõned teadlased jagavad perekonna omakorda alamperekondadeks:
Jakob von Uexkülli Keskus
Keskus paikneb Eesti Looduseuurijate Seltsi majas ning on selle seltsi allüksus.
Keskus omab Jakob von Uexkülli tööde kollektsiooni, samuti tema kohta avaldatud tööde kogu ning mitmeid käsikirjalisi materjale, sealhulgas rikkaliku kogu Uexkülli kirjavahetust.
Keskus on korraldanud regulaarseid seminare (seeriad "Tekst ja loodus", "Isiklikud loodused", "EluSilmaD"), mitmeid biosemiootika teemalisi konverentse ja iga-aastasi ökosemiootika suveseminare. Nende seas oli näiteks nõupäev "Eesti kultuur ja loodus" 23. aprillil 2001, jmt.
Keskusel on juhatus, mida on juhatanud Toomas Trapido, Ants Aader, Timo Maran, Riin Magnus, Kadri Tüür, Raul Markus Vaiksoo.
Rootsi kroon
Kroon võeti kasutusele riigitaalri asemel Skandinaavia rahaliidu loomisel 1873. Vastavalt lepingule käibis Rootsis, Taanis ja Norras sama raha. Rahaliit lagunes Esimeses maailmasõjas, ent kõik kolm riiki säilitasid rahaühiku nimetuse.
Traditsiooni järgi on ühekroonisel mündil esiküljel monarhi profiil ja tagaküljel Rootsi suur või väike vapp või Rootsi kuninga kroon (alates 2001). Mündil on ka kuninglik deviis.
Kuni 1942. aastani valmistati ühekroonised mündid hõbedast, seejärel kuni 1968. aastani biljoonist.
Vahetuskursid seisuga 8. august 2011:
14. septembril 2003 korraldati Rootsis rahvahääletus küsimuses, kas minna üle eurole või mitte. Rahvas lükkas selle ettepaneku tagasi 56,1% vastuhäältega, kusjuures hääletuses osales 81,2% valijaskonnast.
Indiaanlane (tähtkuju)
right|250px|Indiaanlane Indiaanlane (ladina Indus) on lõunataeva tähtkuju.
Rootsi kroon
Rahatähed
Rootsis kehtib viis rahatähenominaali:
Indiaanlane (tähtkuju)
Indiaanlase tähtkuju katab 294 ruutkraadi ja on ulatuselt 88 tähtkuju seas 49. kohal.
Heledaim täht on oranž hiid Alpha Indi (3,1m). Epsilon Indi (ε Ind) on üks Maale lähemaid tähti (kaugus 11,82 valgusaastat).
Rootsi kroon
Mündid
Rootsis kehtib neli mündinominaali:
50-öörine münt on alates 1. oktoobrist 2010 kehtetu.
Valentinipäev (film 2010)
"Valentinipäev" on USA 2010. aastal valminud romantiline komöödiafilm.
Film jälgib aasta romantilisimal päeval Los Angeleses erinevaid inimesi, kelle rajad mingil ajal ristuvad.
Filmi lavastaja on Garry Marshall, osades Julia Roberts, Anne Hathaway, Alex Williams, Jessica Alba, Jessica Biel, Jennifer Garner, Taylor Lautner, Shirley MacLaine, Bradley Cooper, Ashton Kutcher, Topher Grace, Patrick Dempsey, Emma Roberts, Eric Dane, Jamie Foxx ja Queen Latifah.
Helmut Ringelmann
Helmut Ringelmann (4. september 1926 München – 20. veebruar 2011 Grünwald) oli saksa filmi- ja teleprodutsent.
Helmut Ringelmann oli politseiseriaali "Derrick" produtsent.
Nikolai Kusmin
Nikolai Kusmin (ka Kuzmin; 3. august 1906 Riia – 11. detsember 1994 Tallinn) oli Eesti arhitekt.
Elulugu
Nikolai Kusmin lõpetas Tallinna Linna Vene gümnaasiumi 1924. aastal. Aastail 1924–1930 õppis ta arhitektuuri Tallinna Tehnikumis. Riigieksami kõigis tähtsamates ainetes, mis tagas õiguse diplomitöö kaitsmisele, sooritas Kusmin 29. märtsil 1929; lõputöö kaitses 3. juunil 1930, milleks oli suurlinna hotelli projekt Tallinnas, Kaarli puiesteel (nüüd asub seal 2 suurt elamut). Oli järjekorras viies statsionaarselt lõpetanud arhitekt (eelnesid Robert Natus (1924), August Esop (1926), August Volberg (1927) ja Boriss Tšernov (1930)). Juba õppimise ajal (1928–1929) töötas ta arhitekt Karl Burmani käealusena.
Pärast Tallinna Tehnikumi lõpetamist 1930. aastal läks Kusmin kaitseväkke, kus teenis sõjaväeorkestris reamees-moosekandina viiulit mängides. Viiulit oli ta õppinud pärastise kauaaegse RAT Estonia kontsertmeistri Hugo Schützi käe all, oma õpetajatena nimetas Kusmin selliseid viiulikunstnikke nagu E. Geischtor, G. Josselevitsch ja A. Inglisman. Musikaalsuse oli ta pärinud emalt.
Aastatel 1932–1933 läbis Kusmin Tartu Ülikooli põllumajanduse teaduskonna ehituskateedri assistendina nõutud kaheaastase praktika, kus tema enda jaoks huvitavaim projekt olevat olnud Inglisilla restaureerimine, ning sai 1933. aastal projektide allkirjastamisõigusega arhitekti kutse.
Aastatel 1933–1940 töötas vabakutselise arhitektina Tartus.
Tartust Tallinnasse suundudes töötas Kusmin aastatel 1940–1941 Eesti raudteevalitsuses projekteerimise osakonnas. Aastatel 1941–1947 oli arhitekt Eesti NSV Töönduslike Kooperatiivide Peavalitsuse Arhitektuuriliste ja Insenertehniliste Ehitiste Projekteerimise Brigaadis, 1947–1948 noorem teaduslik töötaja Eesti NSV Teaduste Akadeemia Ehituse ja Arhitektuuri Instituudis. Aastatel 1949–1950 töötas ta arhitektina artelli Parkett projekteerimisgrupis, kolmanda töökoja juhatajana trustis Estonprojekt, arhitektina. Aastatel 1951–1964 oli Kusmin arhitekt Eesti Põllumajandusprojektis ning 1964–1968 arhitekt Eesti Maaehitusprojektis.
Looming
Tema esimene suurem töö, kino Heli hoone, hävis teises maailmasõjas, nagu ka tema projekteeritud kino Apollo, Lille kohvik Vanemuise teatri esisel, Tartu neljast linnasaunast kolm jne. Kokku koostas ta Tartus tegutsemise ajal ligi 400 projekti. Mainimisväärsed on Kindlustusseltsi hoone Raekoja platsil, Riikliku Seerumi Instituudi esimene laboratooriumihoone Tähtveres, Maarja kiriku koguduse maja Õpetaja tänaval, sõja tõttu poolelijäänud Tööstuskooli rekonstrueerimise ja juurdeehituse eelprojekt Emajõe kaldal ning Tartu Erahaigla eskiisprojekt Aia tänaval.
Sellele loetelule saab lisada üle kahekümne suurema elumaja Tartu kesklinnas, Tähtveres ja mujal. Neist suurim, 3-korruseline kaupluseruumidega maja asub Kuperjanovi tänaval ja on projekteeritud 1937. aastal arhitekti värskete Soome-reisi muljete ajendil. Väiksemate eramute projekte jäi sellesse aega 80 ringis, millest enim juhtis arhitekt tähelepanu esimese pääsukesena konstruktivistlikus stiilis valminud eramule Aardla tänaval, mis oli projekteeritud koolidirektor Elmar Einastole. Arhitekti teiste sama aja tööde hulgas oli ka tööstushooneid (nt veskimasinate tööstus, puidutöökodasid, kudumis- ja villavabrikuid, nahaladusid, nööbivabrik), koolimaju (nt Puhjas, Mäksal, Mustvees), rahvamaju (Haanjas, Suure Munamäe jalamil), vallamaja (Puurmanis) jms.
Kusmin võttis osa 42 arhitektuurivõistlusest, auhinnalisele kohale tuli ta 22 korral (neist aastatel 1932–1940 seitse korda ja 1945–1968 viisteist korda). Oma suurimateks õnnestumisteks nimetas ta neist Tallinna uue raekoja projekti (1937), Tallinna Ministeeriumite hoone projekti (1947), Vanemuise teatrihoone taastamisprojekti (koos Arnold Matteusega, 1957, teostamata) ja tantsupaviljonide projekte (1968).
Pedagoogiline töö
Pedagoogilisele tööle pühendas Nikolai Kusmin ennast aastatel 1950–1955, töötades Tallinna Polütehnilises Instituudis arhitektuuri- ja arhitektuur-konstruktsioonide kateedris (esimese aasta mittekoosseisulisena ja hiljem kohakaasluse alusel) arhitektuuriõppejõuna. Lektorina luges Kusmin kursusi arhitektuuri ajaloost, linnade planeerimisest, ehitusökonoomikast, arhitektuurist (ehitusinseneridele); ta oli ka kursuseprojektide juhendaja, diplomandide juhendaja ja retsensent, samuti töötas ta Tallinna Kunstiinstituudis.
Ühiskondlik tegevus
Nikolai Kusmin oli korporatsiooni Fraternitas Slavia, kunstiühingu Pallas, Tartu Ehitajate Ühingu, Eesti Arhitektide Liidu ja Tallinna jahtklubi liige.
Isiklikku
Tema isa oli kartograaf Nikolai Kusmin.
Sõbrad ja sugulased teadsid teda hüüdnimega Kolla.
Nikolai Kusmin on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskond
pisi|Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskond pisi|Üliõpilane [[Kalev Joab mensulmõõdistamisel. Tagaplaanil juhendaja dotsent Leo Kullus. Geograafiaüliõpilaste välipraktika 1990. aasta juunis.]] Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskond oli Tartu Ülikooli teaduskond, mis tegeles bioloogia, geograafia ja geoloogia õpetamisega ning rahvusvahelise teadustööga. 1. jaanuaril 2008. aastal liideti teaduskond loodus- ja tehnoloogiateaduskonnaga.
Teaduskonna dekanaat asus Tartus aadressil Vanemuise 46. Botaanika ja ökoloogia instituut asub aadressil Lai 2, Botaanikaaed aadressil Lai 38/40 ja molekulaar- ja rakubioloogia instituut aadressil Riia 23.
Erialad
pisi|Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna hoone [[Vanemuise tänaval]]
Bioloogia-geograafiateaduskonnas olid järgmised erialad:
Ajalugu
Aastal 1961 likvideeriti senine matemaatika-loodusteaduskond ja avati füüsika-matemaatika ning bioloogia-geograafiateaduskond 6 kateedriga (geograafia, geoloogia ja mineraloogia, geneetika ja darvinismi, taimefüsioloogia, taimesüstemaatika ja geobotaanika ning zooloogia).
1. septembril 1992. aastal kaotati kateedrid ja moodustati viis instituuti. Botaanika ja ökoloogia instituudi ning zooloogia ja hüdrobioloogia instituudi kõik kaheksa professuuri moodustati ühisprofessuuridena TA zooloogia ja botaanika instituudiga.
Molekulaar- ja rakubioloogia instituut
Professuurid:
Zooloogia ja hüdrobioloogia instituut
pisi|Geograafiaosakonna ruumis
Geoloogia instituut
Professuurid:
Teaduskonna allüksusteks kinnitati Botaanikaaed (kuni 1999) ja Zooloogiamuuseum (zooloogia ja hüdrobioloogia instituudi koosseisus).
2007. aasta 1. augustil moodustati seniste instituutide baasil kaks teadus-arendusasutust: Tartu Ülikooli molekulaar- ja rakubioloogia instituut ja Tartu Ülikooli ökoloogia ja maateaduste instituut. Viimasesse kuulub neli osakonda: botaanika, geograafia, geoloogia ja zooloogia.
Dekaanid
pisi|[[Tõnu Meidla, teaduskonna viimane dekaan]] Teaduskonna dekaanid läbi aegade:
Plutoonium
Plutoonium (keemiline sümbol Pu) on keemiline element järjenumbriga 94.
Kõik plutooniumi isotoobid on radioaktiivsed. Pikima elueaga on isotoop massiarvuga 244, mille poolestusaeg on 80,8 miljonit aastat ja mida esineb väga väikestes kogustes looduses. Isotoobi massiarvuga 242 poolestusaeg on 373 000 aastat. Isotoobi massiarvuga 239 poolestusaeg on 24 100 aastat ja ka teda esineb väga väikestes kogustes looduses; see on ka praktikas kõige olulisem plutooniumi isotoop. Teised olulised isotoobid on massiarvudega 238, 240 ja 241.
Omadustelt on plutoonium aktinoid.
Ta esineb mitme kristallmodifikatsioonina, mis võivad temperatuuri või rõhu muutumise tõttu üksteiseks üle minna. See asjaolu raskendab plutooniumi töötlemist.
Samuti raskendavad plutooniumi töötlemist tema keemiline aktiivsus (reageerib õhuhapnikuga, kõrgemal temperatuuril süttib kergesti ja põleb õhus), tema radioaktiivsus ja seetõttu ka mürgisus ning võimalus kriitilise massi tekkeks. Plutoonium sulab temperatuuril 639 °C.
Plutoonium avastati 1941. aastal.
Plutoonium on uraani kõrval üks levinuimad tuumapommide valmistamise algmaterjale. 9. augustil 1945 Nagasakile heidetud pomm oli plutooniumpomm. Looduses plutooniumi suurtes kogustes ei leidu, küll aga tekib plutooniumi tuumaelektrijaamas uraani isotoopide lõhustumisel.
Tallinna kalmistud
Tallinna kalmistud on Tallinnas paiknevad matmispaigad.
Tänapäev
Praegusajal toimuvad matmised kaheksal kalmistul.
Joonia saarte piirkond
Piirkond koosneb viiest piirkonnaüksusest (perifereiakí̱ enóti̱ta) – Kérkyra ehk Korfu, Ithaka, Kefalloniá, Lefkáda ja Zákynthos.
Piirkonna halduskeskus on Kérkyra.
Loode tuletorn
pisi|Loode tuletorn
Loode tuletorn on tuletorn Saare maakonnas Sõrve poolsaarel Saaremaa vallas Türju külas.
Zschopau
pisi|Zschopau vana raekoda Zschopau on suur kreisilinn Saksamaal Saksimaa Maagimäestiku kreisis.
Loode tuletorn
Ülalt punase ja alt valge neljatahulise betoontorni kõrgus jalamist on 15 meetrit ja tule kõrgus merepinnast on 19 meetrit.
Tuletorn ehitati 1955. aastal.
Paabulind (tähtkuju)
pisi|Paabulind pisi Paabulind (ladina Pavo) on lõunataeva tähtkuju. See on pindalalt 88 tähtkuju hulgas 44. kohal, kattes 378 ruutkraadi.
Tähtkuju määras ja nimetas hollandi astronoom, kartograaf ja vaimulik Petrus Plancius Pieter Dirkszoon Keyseri ja Frederick de Houtmani vaatluste põhjal 16. sajandi lõpus.
Keenia lipp
Keenia lipp on Keenia Vabariigi ametlik lipp.
Riigi- ja rahvuslipp
thumb|Keenia laevastiku lipp Lipp on ametlikult kinnitatud 12. detsembril 1963.
Tšaikovski
Tšaikovski on linn Venemaal Permi krais. Asub Kama jõe ääres.
Zöblitz
Zöblitz on linn ja endine vald Saksamaal Saksimaa liidumaal Maagimäestiku kreisis.
Tšaikovski
Linn on asutatud 1955. aastal seoses Votkinski HEJ rajamisega, linnaõigused sai 1962. Linn nimetati helilooja Pjotr Tšaikovski järgi, kes on sündinud linnast 40 km kaugusel.
Zöblitz
Kuni 2008. aastani kuulus linn Kesk-Maagimäestiku kreisi.
2012. aastal liideti ta Marienbergi linnaga.
Endised linnaosad
pisi|tühi|Zöblitzi endine linnavalitsuse hoone
Keenia lipp
Riigi- ja rahvuslipp
Keenia riigi- ja rahvuslipp koosneb kolmest võrdsest horisontaalsest laiust, ülemine on must, keskmine punane ning alumine roheline. Punast laidu ääristavad ülevalt ja alt valged kitsad triibud ning kanga keskele on paigutatud embleem, mis koosneb masai sõdalase kilbist ja selle taha risti paigutatud kahest odast. Värviväljad jaotuvad 6+1+6+1+6. Lipu eeskujuks on "KANU" (ing. Kenyan African National Union) lipp, kuna just see partei võitis kätte Keenia iseseisvuse. Kui 1964. aastal muudeti riigi nime - Keenia Dominioonist sai Keenia Vabariik - jäi lipp muutumatuks.
Must tähistab Keenia rahvast, punane (PMS 180) vabadusvõitlust, roheline (PMS 342) põllumajandust ja loodusrikkusi ning valge rahu ja ühtsust. Puna-valge-must kilp sümboliseerib aga vabaduse kaitsmist.
Riigipea lipp
Keenia presidendi lipuks on rahvuslipp, mille keskel on Keenia vapp ning kangast ümbritseb kolmest küljest (ülalt, alt ja lehvipoolt) kollane ääris. Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 2:3.
Koloniaallipp
Aastatel 1895–1963, kui Keenia kuulus Suurbritanniale oli kasutusel koloniaallipp, milleks oli sinine kangas Suurbritannia lipuga vardapoolses ülanurgas, lehvipoolsel küljel oli aga punane tagajalgadel seisev lõvi. Lipu proportsioonid olid 1:2.
Presidendi lipud
Esimeseks presidendi lipuks, aastatel 1964–1970 oli rahvuslipp, mille keskel must ruut Keenia vapiga.
1970–1978 oli presidendi lipuks sinine kangas, mille keskel on Masai sõdalase kilp ning sellel kaks kollast ristatud oda teravikuga alla. Lehvipoolsel küljel, kahe odaotsa vahel oli kollane kukk.
Järgmine, 1978–2002 kasutusel olnud presidendi standard oli roheline kangas, mille keskel oli puna-must-valge kilp kahe kollase ristatud odaga, mille teravikud olid alla suunatud. Lehvipoolsel küljel, kahe odaotsa vahel on punane, kollase nokaga kukk.
Vaata ka
Keenia vapp
Rondeel
pisi|Rondeel Rondeel on ümmarguse või poolringikujulise põhiplaaniga lai suurtükitorn. Rondeele ehitati 15. ja 16. sajandil.
Tallinna linnamüüri tuntuimad rondeelid on Paks Margareeta ja Kiek in de Kök.
Rondeele hakati ehitama 15. sajandil, kui suurtükid arenesid pikkamööda tõhusateks relvadeks piiramisel. Rondeelid on vanimad alalised suurtükiväele mõeldud kindlustised. Vanimad säilinud rondeelid asuvad Šveitsis Sioni lossis (1426–27) ja Tšehhimaal Táboris (1433).
Tollased kahurid olid suured ja rasked ning rondeelides oli neile vähe ruumi. Alternatiiv oli väga suurte rondeelide ehitamine, mis nõudis palju aega, tööjõudu ja raha. Ühtlasi tekitasid kõik tollased kahurilasud musta püssirohusuitsu pahvaku, mis takistas nägemist ja hajus aeglaselt. Sellepärast ei olnud praktikas võimalik rondeelis väga palju kahureid kasutada.
Rondeelid vastasid hiliskeskaja sõjatingimustele, kuid mitte enam varauusaja sõjatingimustele. Nad asendati nurgeliste bastionidega, mis võimaldasid paigaldada rohkem kahureid suuremate vahedega üksteisest. Esmalt võeti selline praktika kasutusele Itaalias, kuid kogu 17. sajandi vältel kaitsesid rondeelid paljusid Euroopa kindlusi, ehkki juurde neid enam ei ehitatud. Rondeele kasutati nii kaua esiteks sellepärast, et nende ümberehitamine nõudis palju ressursse, ja teiseks sellepärast, et tollal levisid sõjapidamise ja kaitserajatiste ehitamise stiilid aeglaselt. Mitmel pool, näiteks Tallinnas, ühendati olemasolevad rondeelid moodsate bastionide süsteemiga.
Binoomjaotus
Binoomjaotus on tõenäosusteoorias ja statistikas juhusliku suuruse X diskreetne jaotus, mis kirjeldab n ühesuguse ja sõltumatu järjestikuse  katse korral sündmuse A toimumist, kui iga katse tulemus võib olla kas jah või ei ning jah tulemuse saamise tõenäosus on p ning vastupidise tulemuse tõenäosus on q = 1 − p. Binoomjaotust iseloomustab tõenäosusfunktsioon :
Näide
Mündi 5-kordsel viskamisel on kirja 3 korda esinemise tõenäosus
Ingeri
pisi|Ingeri (kollane) Peterburis ja seda ümbritsevas Leningradi oblastis, mille halduskeskus Gattšina linn on tähistatud punase täpiga Ingeri ehk Ingerimaa (soome Inkeri, rootsi ja saksa Ingermanland, vene Ингерманландия, Ингрия, Ижорская земля, ladina Ingria, inglise Ingria) on ajalooline piirkond Loode-Venemaal Peterburi ümbruses ja Leningradi oblasti lääneosas.
Asend
Lõunapiir kulgeb Narva jõe lisajõgedest Pljussast ja Petäjoest ida suunas. pisi|Ingeri ja Karjala 1740. aastail
Rahvad
Ingerimaa põlisrahvad olid läänemeresoome hõimud vadjalased ja isurid. Vadjalased arvatakse olevat Ingerisse tulnud kristliku ajaarvamise esimestel sajanditel. Esimesed teated vadjalaste kohta pärinevad 11. sajandist. Isurid arvatakse olevat sõja- ja rüüsteretkede tõttu tühjaks jäänud Ingerimaale sisse rännanud 10. sajandil Karjalast. Esimesed teated isurite kohta pärinevad 12. sajandist. Tõenäolisem on siiski, et mõlema rahva esivanemad on nendel aladel elanud juba tuhandeid aastaid.
Isureid esines väikeste saartena Soome lahe rannikul ja eraldi Põhja-Ingeris Lempaalas. Praegu elavad isurid mõnedes Ingeri põhja- ja loodeosa külades Lauga jõe alamjooksul, Kurkula, Soikkola poolsaarel ja Hevaa jõgikonnas. Isurite arv on vastavalt Venemaa 2002. aasta loendusele 327 inimest, neist 177 Leningradi oblastis ning 53 Peterburis. 53,1% neist rääkis isuri keelt emakeelena. 1989. aastal elas Venemaal 449 isurit.
Ajalooallikate, keele- ja arheoloogiaandmete kohaselt on vadjalastega asustatud ala ulatunud vanasti kaugele nii lääne-, ida- kui lõunasuunas: 13. sajandi alguses küündis vadjalaste ala tõenäoliselt Ida- ja Kirde-Eestist läänes Inkere jõeni idas ning Soome lahest põhjas Oudova linna jooneni lõunas. Praegu kõneldakse vadja keelt vaid Laukaa jõe suudme ääres: Jõgõperä, Liivtšülä ja Luuditsa külas. 2002. aasta rahvaloenduse andmeil elas Venemaal 73 vadjalast. Vaid 12 neist elas Leningradi oblastis ja 12 Peterburis. Tõenäoliselt on tegemist inimestega, kes on viimasel ajal hakanud väärtustama oma vadja juuri ning tunnistanud end vadjalasteks. 1989. aasta rahvaloenduse käigus arvati vadjalased hoopis "teiste rahvaste" hulka. 2008. aastal said vadjalased Leningradi oblastis põlise väikerahva (vene keeles коренные малочисленные народы (ru)) staatuse. Viimastel aastatel on vadjalaste asualale kerkinud Ust-Luga sadamakompleks ja plaanis on rajada sinna ka kuni 70 000 elanikuga linn.
Heinrich Joachim Alstadius
pisi Heinrich Joachim Alstadius (22. september / 3. oktoober 1780 Tallinn – 20. jaanuar / 1. veebruar 1860) oli Tallinna rae liige.
Ta sai Tallinna kodanikuks 1809, valiti raehärraks 9/21. detsembril 1817 ja bürgermeistriks 1855. Suri ametis olles.
Ingeri
Rahvad
Rootsi võimu ajal 17. sajandil asus Ingerisse elama ka rootslasi ja hulgaliselt soomlasi. Soomlasi rändas enne Karjala kannaselt, Äyräpää kihelkonnast, hiljem kaugemalt Savo maakonnast. Nende järeltulijatest tekkisid äyrämöiste ja savakote hõimud, hiljemate ingerisoomlaste ehk ingerlaste esivanemad. Kolmas soomlaste rühm tekkis Narva ja Laukaa jõe vahelisel alal (nn narvusi soomlased). See rühm sai alguse tänu Soome lahe saarte ja ranniku külade tihedale kaubavahetusele Virumaaga.
Äyrämöiste peamised asualad olid Kesk-Ingeri põhjaosad ja kagunurk ning Põhja-Ingeri lääneosa. Savakod elasid Kesk-Ingerimaa lõunaosas, Ida-Ingeris ning Põhja-Ingeri lõuna- ja idaosas. 17. sajandi jooksul Ingeri alad soomestusid, nii et kui Venemaa Põhjasõja käigus (1700–1721) vallutas Ingerimaa, oli soomlaste arv selleks ajaks kasvanud juba 70 000-ni ehk 75% elanikkonnast. Geograaf Peter von Köppeni uurimuste järgi elas Ingeris 1849. aastal 5148 vadjalast, 15 600 isurit, 29 243 äyrämöist ja 43 080 savakot (ehk kokku 72 323 soomlast).
Ala venestumine sai hoogu Peterburi rajamisega, ehkki veel 20. sajandi alguses ümbritsesid impeeriumi pealinna peamiselt soomekeelsed külad. 19. sajandi lõpul rändas Ingerimaale välja ka palju eestlasi, mistõttu lisaks ingeri ja vene küladele tekkis sinna hulganisti ka eesti külasid. Ingerimaal elanud eestlaste enamik evakueeriti Teise maailmasõja ajal 1943. aasta hilissügisel Eestisse ning neist pöördusid tagasi väga vähesed.
Soomeugrilaste kultuur ja keel Ingerimaal on välja suremas. Vadjalased on peaaegu välja surnud, isureid on Lääne-Ingerimaal veel mõnisada. Ka ingerisoomlasi on Ingeris praegu vähe ning needki on paljus venestunud (1937 keelati väikerahvuste omakeelsete koolide tegevus). Veel 1926. aasta rahvaloendus tuvastas "Leningradi soomlaste" arvu 126 000-ni – teiste andmete kohaselt oli soomlasi samal ajal isegi 160 000 1928. aastal algas Nõukogude Liidus (sund)kollektiviseerimine ja viidi läbi esimene massküüditamine. 1939. aastaks tapeti vähemalt 13 000 soomlast, vangilaagris viibis vähemalt 37 000. 1942. aastal küüditati ligi 30 000 inimest Siberisse. Üle 60 000 soomlase evakueeriti Eesti kaudu Soome 1943–1944. Neist enamik naasis, aga nad hajutati Sise-Venemaa oblastitesse ja nendel keelati elada Ingeris. Napi 20 aasta vältel viidi Ingerimaalt ära umbes 110 000 inimest ehk 97%. 1989. aasta rahvaloenduse andmeil elas Nõukogude Liidus 67 359 soomlast, neist umbes veerand Karjalas, teine veerand Eestis, kolmas Leningradi oblastis ja ülejäänud mujal. Leningradi oblasti elanikkonnast (Peterburi arvestamata) moodustasid soomlased 1989. aastal umbes 1%. 1990. aastatel anti ingerlastele õigus asuda ümber Soome. Kümne aastaga kasutas seda õigust 20 000 soomlast.
Lagrits
pisi|paremal|Pulgakujuline lagritsakompvek
Ingeri
Ajalugu
Hilisel rauaajal (viikingite ajal), alates 750. aastatest oli Ingerimaa sillapea varjaagide kaubateel Ida-Euroopaga. Kujunes välja varjaagide aristokraatia, kust pärinesid hilisemad Vana-Vene valitsejad. pisi|[[Novgorodi vabariik|Novgorodi vabariigi koosseisu kuulunud maa-alad 16. sajandil, sh Vadja viiendik ja Šeloni viiendik, Ingeris]] Ingerimaa ja sellest lääne suunas asuv Vadjamaa kuulusid ajaloolise Novgorodimaa koosseisu, Vadja viiendiku ja Šeloni viiendikuna.
Lagrits
Lagrits on lagritsa-magusjuure ehk lagritsapõõsa (Glycyrrhiza glabra) juurest saadav magusaine, mida kasutatakse laialdaselt kulinaarias ja meditsiinis. Kõnekeeles nimetatakse lagritsaks ka lagritsat sisaldavaid maiustusi.
Ingeri
Ajalugu
Rootslased hakkasid nimetama seda piirkonda Ingermanland (ladina keeles Ingria). Selle nime olevat maa saanud Rootsi kuninga Olof Skötkonungi tütre Ingegärd Olofsdotteri järgi, kes 1019 abiellus Jaroslav Targaga. Kaasavaraks anti talle Staraja Ladoga ümbruse maad. Neid haldasid Rootsi jarlid Novgorodi Vabariigi võimu all.
12. sajandil liideti Lääne-Ingerimaa Novgorodiga. Järgnevatel sajanditel oli Ingerimaa kui Venemaad ja Lääne-Euroopat ühendava kaubatee pärast palju sõdu, peamiselt Venemaa ja Rootsi vahel, kuid sageli olid asjasse segatud ka Taani ja Saksa ordu. Rootslased rajasid 1300 Torkel Knutssoni juhtimisel Neeva jõe suudmealale Landskrona kindluse, Taani rajas oma valduste piirilinnuseks Narva linnuse, mida Liivi ordu oma võimuperioodil edasi ehitas, misjärel venelased rajasid Narva jõe vastaskaldale 1492 Jaanilinna kindluse. 1478. aastal liideti Vadja viiendikuna Novgorodi Vabariigi koosseisus olnud Ingerimaa Moskva suurvürstiriigiga. Vene võim tõi kaasa õigeusustamise, mis algas 13. sajandi esimesel poolel. Et jumalateenistused olid slaavikeelsed, tõi see kaasa ka teatava venestumise.
Liivi sõjas vallutas Pontus De la Gardie Ingerimaa Venemaa tsaaririigilt ning Ingerimaa maa-alad liideti Rootsi kuningriigi valdusse aastatel 1580–1595. Aastatel 1590–1595 toimunud Vene-Rootsi sõja lõpetanud Täyssinä rahulepinguga 1595. aastal, loovutati piirkond Ingerimaal, Jaanilinnast Käkisalmini jälle Venemaa tsaaririigile.
1609. aastal Segaduste ajal okupeeris Rootsi armee Jakob De la Gardie juhtimisel järk-järgult Loode-Venemaa alad Käkisalmi läänist Novgorodini (vt Ingeri sõda, Stolbovo rahu).
Ingeri sõja lõpetanud Stolbovo rahuga läks piirkond koos Ingerimaal kindluste Jaanilinna, Jami, Koporje, Nöteborg ja Kexholmiga Rootsile tagasi ning jäi aastateks 1617–1721 Rootsi krooni valdusse. (Vt Rootsi Ingeri) 1656. aasta alanud Vene-Rootsi sõjas hõivasid Vene tsaaririigi väed 1658. aasta alguses Vasknarva ning ründasid ka Narva linnust, Jamburgi ja Koporjet. Sõja lõpetas 1658. aasta lõpus sõlmitud Rootsi ja Venemaa vahel Narva lähedal Vallisaare mõisas Vallisaare vaherahu, kuid piirkonna elanikkonnast oli alles jäänud vaid 1/3 sõjaeelsest rahvastikust. Vt. Ingerimaa ja Käkisalmi lään ning Ingerimaa ja Käkisalmi kindralkuberner.
1700. aastal alanud Põhjasõjas liikus Vene tsaaririigi eelvägi läbi Ingeri, vallutades teel Jama ja Koporje kindluse, Narva alla. Pärast kaotust Narva all taganesid Vene väed Novgorodi ning jätsid Jama ja Koporje kindluse maha. Venemaa sõjaline tegevus aktiveerus 1702. aastal, 22. oktoobril vallutati Nöteborgi kindlus ja 1703. aasta 12. mail (1. vkj) Nyenskansi kindlus koos Nyeniga. Nöteborgi vallutamise järel nimetati linn Schlüsselburgiks ning Nyeni linna kohale asutas Vene tsaar Peeter I Peterburi linna. Uusikaupunki rahulepinguga 1721. aastal langes Ingeri taas Venemaa kätte.
1704. aastaks Neeva suudme piirkonna ning vallutatud piirkonna haldamiseks moodustati 1706. aastal Moskva tsaaririigi Ingerimaa kubermang. Kubermangu keskus oli kuni 1710. aastani Schlüsselburg ja pärast seda juba Peterburi, 1710. aastal nimetati ka Ingerimaa kubermang ümber Peterburi kubermanguks.
23. aprillil 1917 toimus Ingeris moodustatud Soitthu ühingu kongress, millel oli idee luua Ingeri autonoomia. Kolmandal kongressid loodi kohalikud nõukogud, mille bolševikud ajasid laiali, paljud nõukogude liikmed põgenesid Soome ja Eestisse.
Pärast Oktoobrirevolutsiooni (1917) püüti Ingeri pataljoni (ülem Aleksander Tynni) ja Soome vabatahtlike toetusel saavutada Ingerimaa iseseisvust, et hiljem Ingeri inkorporeerida osalt Soome, osalt Eesti riigi koosseisu (ingerlaste ülestõus, nn Volossovo mäss, mis sai alguse Lääne-Ingerist, Iljussa külast, kus kohalik rahvas astus nõukogude võimu vastu välja).
Eestis loodud ingerlastest pataljon osales Eesti Vabadussõjas. Kevadest 1918 sügiseni 1919 olid Ingerimaal Vabadussõja ja Vene kodusõja käigus relvastatud kokkupõrkeid. Ingerimaal toimusid vene valgekaartlaste Loodearmee I ja II pealetung Petrogradile. Eesti ja Nõukogude Venemaa vahelise Tartu rahulepinguga 1920 läks Ingerimaa äärmine lääneosa Eestile. Samal aastal sõlmitud Tartu rahulepinguga Soome ja Nõukogude Venemaa vahel jäi ülejäänud osa Ingerimaast Venemaale.
Aastal 1928 alustati Ingeris kolhooside moodustamist ja vana talusüsteemi likvideerimist. Sellega kaasnesid repressioonid. Aastail 1929–1931 küüditati Ingerimaalt Ida-Karjalasse, Hibiinidesse, Kasahstani ja Kesk-Aasiasse u 18 000 inimest. 1935–1936 puhastati peamiselt Põhja- ja Lääne-Ingeri piirialasid "ebausaldatavast elemendist. Repressioonid saavutasid haripunkti 1937–1938. Aastate 1929–1938 tagakiusamiste ajal vangistati ja küüditati Ingeri soomlastest 40–45%, u 40 000–50 000 inimest. Löögi all olid eriti jõukamad ja haritumad inimesed.
Eriti karmistusid repressioonid Teise maailmasõja ajal. Leningradi blokaadi jäänud ingerisoomlastest asustati talvel 1941/1942 umbes 20 000–30 000 inimest Siberisse. Kesk- ja Lääne-Ingeri alad vallutas Saksa Wehrmachti väegrupp Nord 18. armee, nende kätte jäi üle 60 000 soomlase. Sõjaviletsus ja nälg sundis soomlasi lahkuma oma elualadelt Eestisse. Mitu tuhat ingerisoomlast viidi karantiinilaagritesse Eestis ja mujal. Saksa ja Soome vahelise lepingu alusel algas 1943. aasta kevadel ingerisoomlaste vabatahtlik ümberasumine Soome. Paldiski sadamast viidi kokku 63 000 ingerisoomlast. Nad asusid elama peamiselt Häme, Turu ja Pori ning Uusimaa lääni. Nad said tööd tööstuses ja põllumajanduses ning sulandusid kiiresti Soome ühiskonda. Osa soomlastest, umbes 3000 inimest, jäi Eestisse. 19. septembril 1944 sõlmis Soome Nõukogude Liiduga vaherahu, millega ta kohustus tagastama sõja ajal interneeritud Nõukogude Liidu kodanikud, sealhulgas ingerisoomlased.
Pärast Teist maailmasõda sai Eesti ingerlaste üheks tähtsamaks elukohamaaks. Ingerlaste massiline siirdumine Eestisse algas juba sõja ajal, mis ajast jäi siia umbes 3000 soomlast. Kohe pärast sõda hakkasid Sise-Venemaale deporteeritud soomlased rändama Eestisse, mis oli ahvatlev majandusliku paremuse ning religiooni, kultuuri ja keele sarnasuse tõttu. 1947–1950 saatsid Nõukogude võimuorganid ingerlastest enamuse välja, aga 1950. aastate teisel poolel hakkasid nad pöörduma jälle tagasi.
Samal ajal avanes võimalus Ingerisse tagasi minna, aga seal ootasid ees konfliktid mujalt tulnud uusasukatega ning sõja ajal hävinud kodud. 1959. aasta rahvaloenduse andmetel moodustasid ingerisoomlased Eestis suuruselt teise rahvusvähemuse: 16 699 inimest.
1990. aastatel nad rehabiliteeriti ning neile anti luba Soome emigreeruda. Selleks ajaks oli Ingerisse alles jäänud 20 000 soomlast. Nad olid oma kodumaal vähemusse jäänud, muuhulgas venelaste massilise sisserände tõttu. 18 000 soomlast elas Ida-Karjalas ja umbes 17 000 Eestis. Tuhandeid oli veel Siberis, Kesk-Aasias ja mujal.
Nõukogude aja lõpul hakkasid ingerisoomlased aktiivselt kultuurielu edendama. Ingerlased asutasid kultuuriseltse 1988. aasta oktoobris nii Eestis kui ka Peterburis.
Ingeri ajaloolised kihelkonnad ja mõned külad
pisi|350px|Ingerimaa kihelkonnad 1925. aasta paiku
Tammiku segaansambel
Tammiku segaansambel on Eesti ansambel, mis loodi 1999. aastal.
Proove tehakse Tammiku rahvamajas (Jõhvi vald, Ida-Virumaa). Kontserdigeograafias on Soome, Belgia, Norra, Rootsi, Saksamaa (ESTO 2009, Münster), Poola, Valgevene, Läti.
Endised liikmed
Mare Aadumäe Ivo Tamm
Jänes (tähtkuju)
right|250px|Jänes Jänes (ladina Lepus) on tähtkuju, mis asub taevaekvaatorist lõunas, Orioni all. See on üks 48-st Ptolemaiose kirjeldatud tähtkujust ja kuulub 88 tänapäeva tähtkuju hulka. Jänes on pindalalt 51. tähtkuju, kattes tähistaevast 290 ruutkraadi.
Heledaim täht on Arneb (heledus 2,58).
Tähtkujus asub kerasparv Messier 79.
São Carlos
São Carlos [sau k'arluš] on linn Brasiilia kaguosas São Paulo osariigis, 230 kilomeetrit São Paulost loodes.
Wendy Northcutt
thumb|Wendy Northcutt Wendy Northcutt (sündinud 17. septembril 1963) on veebisaidi Darwinawards.com looja ja toimetaja ning raamatute "Darwini auhinnad" autor.
São Carlos
Seal elas 2010. aastal üle 222 000 elaniku.
Wendy Northcutt
Ta on lõpetanud Berkeley Ülikooli molekulaarbioloogia erialal.
São Carlos
Linn on kohaliku põllumajanduse keskus. São Carloses on ka õlletehas ja tekstiilitööstus ning lennujaam.
Kuurium
Kuurium (ladina Curium) on keemiline element järjenumbriga 96.
Marta Toona
Marta Toona (3. aprill 1918 Peterburi – 16. jaanuar 2018 ) oli eesti viiuldaja ja muusikapedagoog.
Kuurium
Ta on nimetuse saanud Marie ja Pierre Curie järgi.
Marta Toona
Ta töötas viiuliõpetajana Tallinna Lastemuusikakoolis, seejärel Tallinna Muusikakeskkoolis alates selle loomisest 1961. aastal. Hiljem töötas ta pedagoogina Tallinna Riiklikus Konservatooriumis.
Tema õpilased olid teiste seas Paul Mägi, Andres Mustonen ja Eri Klas.
Isiklikku
Tema abikaasa oli Enn Toona.
Kuurium
Kuurium sünteesiti esimest korda 1944. aastal.
Kõrgõzstani lipp
Kõrgõzstani lipp on Kõrgõzstani Vabariigi ametlik lipp.
Riigi- ja rahvuslipp
thumb|[[Pilt:FIAV_historical.png Kõrgõzstani lipp 1991–1992]] thumb|[[Pilt:FIAV_historical.png Kirgiisi NSV lipp 1952–1991]]
Riigi- ja rahvuslippu kasutati esmakordselt 3. märtsil 1992. See juhtus Helsingis Euroopa julgeoleku- ja koostöönõupidamise (OSCE) järelkonverentsil, millel Kõrgõzstan võeti NSV Liidu järglasena OSCE liikmeks.
Roland Ilves
Roland Ilves (9. juuli 1916 Narva – 19. märts 1940 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (nooremleitnant).
Kõrgõzstani lipp
Riigi- ja rahvuslipp
Kõrgõzstani plagu on punane. Algselt tähendab sõna 'kirgis' punast ja ka pärimuse järgi oli rahvuskangelasel Manasil, kes ühendas nelikümmend kirgiisi hõimu, punane lipp. Lipu keskel olev sümbol kujutab karjuse telgi (jurta) punutud lage, mille kaudu pääseb telki valgus ja väljub suits. See viitab kirgiisi karjakasvatajate igivanale eluviisile, aja ja ruumi ühtsusele, elu allikale ja kodule. Stiliseeritud jurta on lipul kujutatud päikesena, millel on nelikümmend kiirt, mis tähistavad neljakümmet hõimu. Päike on valguse ja igavese elu sümbol.
Andrei Tolubejev
Andrei Tolubejev (vene Андрей Юрьевич Толубеев) (30. märts 1945 Leningrad – 7. aprill 2008 Peterburi) oli vene näitleja.
Kõrgõzstani lipp
Riigipea lipp
Presidendi lipp on punane plagu, mis on ääristatud neljast küljest kollase kitsa ribaga. Punase välja keskel on kuldse ja valgega kujundatud Kõrgõzstani vapp, vapi ümber on kollaste äärtega punane sõõr, millel on kiri "КЫРГЫЗ РЕСПУБЛИКАСЫНЫН ПРЕЗИДЕНТИ". Lipu proportsioonid on 3:5.
Andrei Tolubejev
Alates 1975. aastast töötas Suures Draamateatris. On tuntud ka nagu filminäitleja. Mängis filmides "Мистификатор", "Царь Иван Грозный", "Лабиринт любви", "Поживем - увидим", "Агент национальной безопасности", "Ключ от спальни", "Повторение пройденного".
Tema isa Juri Tolubejev oli ka tuntud vene näitleja.
Roland Ilves
Lõpetas 1934. aastal cum laude Narva linna Ühisgümnaasiumi.
2. juulil 1934 asus teenima 1. Soomusrongirügementi, kust saadeti Sõjakooli aspirantide kursusele, mille lõpetas 22. juunil 1935.
Õppis aasta aega Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonnas, kuid siis katkestas õpingud ning astus Sõjaväe Tehnikakooli. Lõpetas selle käsirelvaklassi 24. veebruaril 1940 nooremleitnandina ning sai parima lõpetajana Sõjavägede Ülemjuhataja kuldtaskukella.
Suri raske haiguse tagajärjel.
Kõrgõzstani lipp
Kõrgõzstani ajaloolised lipud
Aastatel 1937–1991 eksisteeris praeguse Kõrgõzstani territooriumil Kirgiisi NSV ning kasutusel oli Kirgiisi NSV lipp.
Aastatel 1991–1992 kasutas Kõrgõzstani Vabariik Kirgiisi NSV lippu ilma sirbi ja vasara ning viisnurgata.
Wendy Northcutt
Aastal 1993 pani ta aluse leheküljele Darwinawards.com, kuhu on kokku kogutud totrate tegevustega teise ilma läinud või end suguvõimetuks teinud inimestest, kes seeläbi on parandanud inimkonna genofondi.
Ford (automark)
Ford on automark, mille tootja on Ford Motor Company.
Gemini (täpsustus)
Gemini tähendab ladina keeles 'kaksikud'.
Seda sõna kasutati ka nimena Castori ja Polluxi kohta.
Castori ja Polluxi järgi on saanud nime:
Ljubertsõ
thumb|270px|Raudteejaam Ljubertsõ-1
Ljubertsõ on linn Venemaal Moskva oblastis, Ljubertsõ rajooni keskus. Asub 20 km Moskvast kagus.
Asutatud 1621. aastal, linn alates 1925. aastast.
Ljubertsõs baseerub helikopteritooja Kamov.
Kagoshima prefektuur
Kagoshima prefektuur on Jaapani prefektuur Kyūshū saare lõunaosas.
Loodus
Prefektuuri kuuluvad ka Ōsumi, Tokara ja Amami saared.
Sümbolid
Kagoshima prefektuuri tunnuslind on lidthi pasknäär (Garrulus lidthi), tunnuspuu on kampripuu (Cinnamomum camphora) ja tunnuslill kyushu rododendron (Rhododendron kiusianum).
Haldusjaotus
Kagoshima prefektuuris on 43 omavalitsusüksust, neist 19 linna (市, shi).
Kagoshima prefektuuris on 11 ajaloolist maakonda (郡, gun).
Ford Motor Company
Ford Motor Company on USA autotootja, mis toodab autosid Ford.
Ettevõte sai alguse tehasest, mille Henry Ford avas Detroitis 1903. aastal.
Ford hakkas autode koostel kasutama liikuva konveieri meetodit, mis suurendas oluliselt töö tootlikkust. See meetod sai 1914. aastal maailmas tuntuks fordismina.
Ettevõtte võtmetegelased tänapäeval on William Clay Ford (Henry Fordi pojapojapoeg) ja Jim Farley.
Laose lipp
Laose lipp on Laose ametlik lipp.
Riigi- ja rahvuslipp
Valge sõõr koos sinise laiuga tähistavad täiskuud Mekongi jõe kohal ja punased laiud jõe mõlemat kallast.
Valgel kettal on mitu tähendust, näiteks päike, Kuu ja yin-yang.
Sinine sümboliseerib Mekongi, heaolu ja rikkust kindlustavat jõge.
Punane tähistab rahva poolt vabadusvõitluses toodud vereohvrit.
Laose ajaloolised lipud
1893. aastal sai Laos (Prantsusmaa asumaa) endale traditsioonilise punasepõhjalise lipu, millel oli päikesevarju kujutis ja selle all kolm valget elevanti. Elevandid seisid trepil, millel oli 5 astet, sümboliseerides budismi 5 käsku. Legendi järgi armastas Laose (miljoni elevandi maa) rajaja Fa Ngun sõita valgel elevandil päikesevarju all. Neist said kõige tähtsamad kuninglikud sümbolid. Kolm elevanti esindasid igaüks ühte kolmest Laose kuningriigist ja kuningliku Laose kolmainsust: monarhi, rahvast ja budismi. Lipu vardapoolsesse ülanurka oli paigutatud Prantsusmaa lipp. Kui Jaapan Teises maailmasõjas Indohiina vallutas, kaotati lipult prantsuse trikoloor.
1945. aastal oli ajutiselt kasutusel praegune lipp, mis algselt oli Lao Issara (hilisem Pathet Lao) tunnuseks, kuid siis taastati Jaapani okupatsiooni eelne lipp. 1952. aastal, kui Laos iseseisvus, kaotati lipult Prantsuse trikoloori kujutis.
Vaata ka
Laose vapp
Harald Roots
Harald Roots (1. august 1905 Parasmäe küla, Kurna vald, Harjumaa – 15. juuni 1986 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kapten).
Töötas aastatel 1934–1940 Sõjavägede Staabi operatiivosakonnas, olles aastatel 1938–1940 Sõjavägede Staabi operatiivosakonna ülema abi.
Ta oli üks väheseid vabariigiaegseid ohvitsere, kes 1940.–1941. aasta pöördelistele sündmustele järgnenud Eesti ohvitserkonna vastu suunatud repressioonidest ja stalinlikust vangilaagrite hakklihamasinast eluga tagasi Eestisse pääses ning sellest kõigest siis hiljem ka tervikliku mälestuste raamatu kirjutas – Harald Roots, "Kui võitluseta murdus mõõk" (1993).