cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eduard Wiiralt
Looming
1931. aastast 1933. aasta kevadeni suhtles Wiiralt tihedalt Strasbourgi tuntud kunstniku ja kunstikollektsionääri, muusiku ja luuletaja Nelly Stulziga, kellest tehtud portreed ja mõned aktijoonistused annavad alust arvata, et Wiiraltil oli temaga ka lähedased suhted. Nelly Stulz (1892–1969) korraldas Wiiralti teoste müüki Strasbourgis ning 1932. aasta mais ka tema isikunäituse sealses galeriis "La Librairie de la Mésange". 1931. aasta suve veetis Wiiralt Strasbourgis, kus teda külastas kunstnik Jaan Grünberg. Koos käidi Vogeesides ja Colmaris, kus neile jättis sügava mulje Matthias Grünewaldi Isenheimi altar Unterlindeni muuseumis. Sel, 1931. aasta suvel Strasbourgis lõi Wiiralt ühe oma tuntumatest töödest – "Kabaree", kuivnõelagravüüri "Lamav akt" (modelliks Nelly Stulz), monotüüpiad "Lamav akt" ja "Istuv naine". Võimalik, et Strasbourgi katedraalist sai ta inspiratsiooni gravüüri "Maalija" loomiseks. Nelly Stulzi venna, doktor Edgar Stulzi tellimusel tegi ta pildi püha Vincent de Paulist, mis andis tõuke terve pühakuid kujutava joonistussarja sünniks (1931–1932), sel on omakorda seos litoga "Jutlustaja" (1932).
Julius Voolaid
Julius Voolaid (Julius Vollmann; 26. juuni 1900 Tapa – 14. veebruar 1966 Tallinn) oli Eesti poliitik ja kirikuõpetaja, I Riigivolikogu liige 1938–1940.
Viktors Ščerbatihs
right|200px|thumb Viktors Ščerbatihs (sündinud 6. oktoobril 1974 Dobeles) on Läti tõstesportlane ja poliitik, maailmameister ja viiekordne Euroopa meister. Ta oli aastatel 2006–2010 seimi liige.
Julius Voolaid
Voolaid õppis Tallinna ühisgümnaasiumis. Tartu Ülikooli Usuteaduskonnas 1925–1929. Oli prooviaastal Rõuges ja Amblas. Ordineeriti vaimulikuks 9. märtsil 1930. Ta nimetati 1956. aastal Türi koguduse õpetajana EELK Lauluraamatukomisjoni koosseisu.
Vana-Mustamäe
Ajalugu
Pärast Glehnide lahkumist jäi nende rahula pikaks ajaks unarusse. Nõmme Heakorra Selts alustas selle korrastamist 1989. aastal, põhjalikuma uuenduskuuri sai rahula 2005. aastal. Nõmme Koduloohuviliste Koda paigutas 2008. aastal rahulasse uue, valgest marmorist risti.
Airsoft
AEG relvade ajastu
1990. aastate lõpul hakkas airsoft levima väga kiiresti USA-s ja ka Euroopas. Maailmas hakkas tekkima airsoft 'i organisatsioone, kogukondi ja gruppe, kes korraldasid mänge ja muid üritusi, aidates kaasa airsoft 'i veelgi suuremale levikule, mis viiski uue aastatuhande algul sellise airsoft 'ini nagu praegu. Samuti on airsoft 'i hakanud väljaõppes kasutama militaar- ja jõustruktuurid.
Airsoft Eestis
Eestis on airsoft 'i hakatud avastama ja sellega tegelema peamiselt uue aastatuhande algul. Massilisemaks hakkas airsoft 'i üritustel osalemine, gruppidesse või klubidesse koondumine ja ürituste korraldamine saama umbes 2010. aasta paiku. On asutatud ettevõtteid, mille põhitegevuseks on spetsiaalselt airsoft 'i ürituste korraldamine või vastava varustuse rent ja müük. Toimib ka rahvusvaheline koostöö ürituste korraldamisel. Airsoft 'i relvi on endale väljaõppe eesmärgil hankinud Eesti Kaitsevägi ja Kaitseliit.
Vana-Mustamäe
Elanikkond
2016. aastal moodustasid 0–17aastased asumi elanikkonnast 18–22%, üle 68aastased moodustasid 10–19%. Samal aastal jäi eestlaste osakaal asumi elanikest 80–100% vahele.
Selgelthaistmine
Selgelthaistmine (inglise keeles clairalience < prantsuse keeles clair 'selge' + alience 'haistmine') on parapsühholoogias meeltevälise taju vorm, milles isik ammutab psüühilist teadmist läbi haistmise.
Vana-Mustamäe
Olulisemad objektid
Vana-Mustamäel asub Glehni rahula ja Nõmme Spordikeskus, otse asumi piirile jääb Glehni loss.
Viktors Ščerbatihs
Ščerbatihs on osalenud kolmedel olümpiamängudel. 2004. aastal Ateenas võitis ta kaaluklassis üle 105 kg hõbemedali tulemusega 455 kg (205+250) ja 2008. aastal Pekingis pronksmedali tulemusega 448 kg (206+242). 2007. aastal tuli ta Chiang Mais maailmameistriks tulemusega 442 kg (202+240).
Vana-Mustamäe
Vana-Mustamäe asumi tänavad
Asumis asuvad Alliksoo tänav, Alliksoo põik, Hoo tänav, Kadaka puiestee, Kaste tänav, Külmallika tänav, Külmallika põik, Lauka tänav, Lohu tänav, Lossi tänav, Moora tänav, Moora umbtänav, Nõva tänav, Padu tänav, Raja tänav, Rajametsa tänav, Soone tänav, Soone põik, Sooviku tänav, Tihniku tänav, Tiigi tänav, Trepi tänav, Trummi tänav, Trummi põik, Tähetorni tänav, Vesioina tänav, Vete tänav, Ääre tänav ja Üliõpilaste tee.
Martna vald
Valla territooriumile jäi osa Matsalu rahvuspargist.
Viktors Ščerbatihs
2006. aastal valiti ta Läti Põllumeeste Liidu kandidaadina seimi liikmeks.
Eduard Wiiralt
Looming
Kuigi kunstnik enne Teist maailmasõda kordagi kodumaad ei külastanud, osales ta eesti kunsti ülevaatenäitustel Riias, Helsingis, Berliinis, Moskvas, Kaunases ja 1933. aastal Kujutava Kunsti Sihtkapitali Valitsuse poolt korraldatud graafikanäitusel Prahas. Isikunäitused toimusid Pariisis (1927, 1928, 1931), Philadelphias (1928), Strasbourgis (1931) ja Amsterdamis (1935). Kodumaise publiku jaoks korraldas kollektsionäär Alfred Rõude 1936. aastal näituse Tallinnas ja Tartus, kus oli välja pandud ligi 350 Wiiralti aastatel 1915–1936 valminud tööd, mis andis esmakordselt kaasmaalastele ülevaate Wiiralti mitmepalgelisest loomingust ning tema kunstilisest arengust. 1937. aasta lõpul Viinis Künstlerhausis toimunud 57. Kunsti Aastanäitusest võttis Wiiralt osa ainsa välismaalasena. Wiiralt autasustati kuldmedaliga ning väljapandud 21 tööst müüdi 13. Prantsusmaal viibides tegi Wiiralt kaastööd ka mitmele prantsuse ajakirjale ning illustreeris kaks raamatut.
Viktors Ščerbatihs
Ta on 181 cm pikk ja kaalus 2007. aastal 141,5 kg.
Martna vald
Martna valda läbis Risti–Virtsu–Kuivastu–Kuressaare maantee, mis Ristil kohtub Ääsmäe–Haapsalu–Rohuküla maanteega.
Eduard Wiiralt
Looming
Reisil Marokosse 1938. aastal lõi Wiiralt töid, mis tabasid sügavamalt subjekti olemust, nt "Noor araabia poiss" (1940) ja "Berberinaine kaameliga" (1940).
Martna vald
Martna vallavanem oli Tiiu Aavik.
Eduard Wiiralt
Looming
1939. aasta sügisel, Teise maailmasõja puhkedes, sõitis Eduard Wiiralt tagasi Eestisse, kus lõi sellised tööd nagu "Eesti neiu" (1942, pehmelakk, värviline akvatinta), "Viljandi maastik" ja "Virve" (mõlemad 1943, kuivnõel), "Monika" (1942, metsotinto) ja "Kaameli pea" (1939, puulõige).
Martna vald
Ajalugu
Martna valla omavalitsuslik staatus kinnitati aastal 1992.
Eduard Wiiralt
Looming
1939. aastal Pariisist Eestisse naastes jättis ta osa oma trükiplaatidest trükimeister Taneuri kätte, kelle lese käest ta need pärast sõda taas kätte sai ning kohe uusi tõmmiseid tegema asus. 1947. hakkas ta osasid oma plaate vastupidavuse suurendamiseks galvaniseerima, kuna väliseestlaste seas oli nõudlus tema tööde järgi väga suur. Aastail 1946–1953 sündis Wiiraltil keskmiselt neli gravüüri aastas, ümbertöötlusi ja monotüüpiaid arvestamata. Juba 1930. aastatest alates oli kunstnik võtnud endale töötamiseks üha rohkem aega, mis oli osaliselt tingitud terviseprobleemidest, osalt väsimusest ja tüdimusest. Nende aastate tõelised pärlid on "Catherine Boullaire'i portree" (1948, kuivnõel), "Rahutus" (1950–1952, pehmelakk), "Sebra" (1953, pehmelakk). Prantsuse riik ostis 1949. aasta Sügissalongist rahvusraamatukogu jaoks 1939. aasta puugravüüri "Kaameli pea".
Martna vald
Ajalugu
2016. aastal sõlmisid Kullamaa, Lääne-Nigula, Martna, Noarootsi ja Nõva vald ühinemislepingu. 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus moodustus nende viie valla ning Nissi valla Rehemäe küla ühinemisel uus omavalitsusüksus – Lääne-Nigula vald.
Eduard Wiiralt
Mälestuse jäädvustamine
Mark Soosaar on teinud Eduard Wiiraltist filmi "Maised ihad" (1973–1977) ning Rein Raamat filmi "Põrgu" (1983).
Martna vald
Valla asulad
Vallas oli 34 küla. Suuremad neist on Martna, Kirna, Kasari ja Rõude.
Täielik nimekiri: Allikotsa, Ehmja, Enivere, Jõesse, Kaare, Kaasiku, Kabeli, Kasari, Keravere, Keskküla, Keskvere, Kesu, Kirna, Kokre, Kuluse, Kurevere, Laiküla, Liivaküla, Martna, Männiku, Niinja, Nõmme, Ohtla, Oonga, Putkaste, Rannajõe, Rõude, Soo-otsa, Suure-Lähtru, Tammiku, Tuka, Uusküla, Vanaküla, Väike-Lähtru.
Eduard Wiiralt
Mälestuse jäädvustamine
29. novembril 1996 avati Eesti Rahvusraamatukogus Eduard Wiiralti galerii, kus on alaliselt välja pandud suure eesti graafiku teosed.
1997. aastal asutasid väliseesti kunstikogujad Harry Männil ja Henry Radevall koostöös Tallinna linnavalitsuse ja Eesti Kunstimuuseumiga Wiiralti 100. sünniaastapäeva puhul Eduard Wiiralti kunstiauhinna graafikule, kes osaleb Wiiralti sünniaastapäeval Rahvusraamatukogus toimuval nüüdisgraafika näitusel ning järgib oma loomingus žürii hinnangul kõige paremini eesti graafika traditsioone.
Kunstniku 100. sünniaastapäevaks 1998. aastal valmis Mai Levini 350-leheküljeline, 200 reproduktsiooniga albumiformaadis ja kalingurköites põhjalik monograafia Eduard Wiiraltist, milles on kokkuvõte prantsuse, inglise, saksa ja vene keeles.
2004. aastast annab Kultuuriministeerium igal aastal välja Eduard Wiiralti nimelist stipendiumi. Kunstitudengile või noorele kunstnikule välismaal enesetäiendamiseks antava stipendiumi suurus on 3000 eurot. Esialgu anti stipendiumi välja kunstiakadeemia aastapäeval, hiljem on seda tehtud kalendriaasta jooksul.
Delicious
"Delicious" on Jeanette Biedermanni teine album. Albumi tavaversioon ilmus 12. jaanuaril 2001 ja Limited Spring Edition ilmus 25. märtsil 2002. Plaat jõudis Saksamaa albumi edetabelis 16. kohale.
Eduard Wiiralt
Mälestuse jäädvustamine
2010. aasta novembris avati Marokos Marrakechi vanalinnas Eduard Wiiralti kunagises elukohas mälestustahvel, millele on kirjutatud tekst nii eesti, prantsuse kui ka araabia keeles.
Tartus Ihaste linnaosas asub Eduard Wiiralti tänav.
Am I Not Your Girl?
"Am I Not Your Girl?" on Iiri laulja ja laulukirjutaja Sinéad O'Connori 1992. aastal välja antud album.
Vironia
Vironia on Virumaa ladinakeelne nimi.
Selgeltmaitsmine
Selgeltmaitsmine on parapsühholoogias meeltevälise taju vorm, mis väidetavalt lubab maitsta ainet, ilma seda suhu panemata.
Modernsus
Modernsus (inglise keeles modernity, modern times; ee "uudsus") tähistab inimsuse, valgustusfilosoofia, tööstuspöörde ja ilmalikustamise põhjustanud ajaloolisi muutusi paljudes eluvaldkondades, mis algasid valgustusajastul ja jätkuvad tänapäevani. Modernsus on muutuva tähendusega üldmõiste, mis on eri ajastutel väljendanud vastandumist traditsioonile.
Sõna modernsus kasutatakse ka uusaja sünonüümina. Modernsus lähtub eneseteadlikest, mõistlikest ja tulemusele orienteeritud inimestest. Modernsuse kandjad hülgasid religioosse maailmanägemuse, iidse tavakultuuri ja rituaalse elukorralduse ning hakkasid uurima probleeme, et leida neile mõistuspärane lahendus. Nad panid aluse nii valgustusliikumisele kui ka tööstuspöördele. Selles uues keskkonnas leidis loovus oma väljundi igas eluvaldkonnas, kunstist tööstusliku tootmiseni, inimlikust olemisest ühiskonna korralduseni.
Mõiste päritolu ja tähendus
Bernhard von Chartres (ehk Sylvestris, 1080–1167) kasutas terminit "modernne" ajaloolises seoses modernie kui kääbuslik:
Ladina sõna modernus (uus, uusaegne; kaasaegne) pärineb ladina määrsõnast modo (just, alles, nüüdsama, hiljuti, äsja). Saksa keeles esineb sõna 'uue', 'uudse' tähenduses vastandina 'vanale', 'antiiksele' prantsuse päritolu sõnade "modernne" (moderne) ja "moderniseerima" (moderniser) laenuna alates aastast 1727. Nimisõnana "moodsus" (modernité) kasutas esimesena halvustavas tähenduses 1849. aastal François-René de Chateaubriand ning 1859. aastal võttis sõna kasutusele Charles Baudelaire. 1887. aastal kasutas kunstiga seoses mõistet "modernsus" esimest korda Eugen Wolff.
Naturalismist peale on modernsuse mõiste näiteks Saksamaal olnud alati veidi ebamäärane, iseloomustades üldiselt enamasti iga kord uut stiilisuunda või kunstiliiki. Tänapäeval kohtab ka mõiste "modernsus" segiajamist mõistega "moodsus" või "kaasaegsus". Samuti kasutatakse modernsuse mõistet eesrindlikkuse või aktuaalsuse tähenduses. Samalaadset segiajamist kohtab ka mõiste "modernism" puhul.
Modernsus kui ajastu
Mõtteloos mõistetakse modernsete ajastute all valgustusaega, mis algas 17. sajandil, majanduses tööstuspöördega alates 18. sajandi keskel (vt moderniseerimine), poliitikas Prantsuse revolutsiooni aega 18. sajandi lõpus ning rahvuslikku ärkamisaega 19. sajandi alguses. Kunstiajaloos räägitakse modernismist ja modernismi piiride pidevast ("postmodernsest") ületamisest. Modernsust seostatakse ka moodsa ühiskonna tekkimisega 19. sajandi teisel poolel.
Progress ja uue otsingud
Ühelt poolt on modernismi kandjaks progress paljudes valdkondades, eelkõige teaduse ja tehnika areng ning tööstusliku tootmise muutumine massiliseks, ühiskonnakorralduse muutumine humaansemaks jms, kuid teiselt poolt sellega kaasnev inimese võõrandumine elust, bürokratiseerumine ja linnastumine, üksikisiku maailmavalu esilekerkimine. Selle taustal iseloomustavad modernismi hoiakut eelkõige uue otsingud nii väljendusvahendites (kunst, kirjandus) kui ka ühiskonnas (elu- ja riigikorraldus), mis on märk modernismi progressimeelsusest, kuid samas ollakse pettunud modernsuse varjuküljes, mille see ühiskonnas on kaasa toonud, ning see sunnib otsima uut ka kvalitatiivses mõttes, st alternatiivset progressi, mis tasakaalustaks teadusliku progressi negatiivseid külgi. Näiteks filosoofilises mõttes kuulub seega modernismi juurde subjekti ja subjektiivsuse rohke tematiseerimine (psühhoanalüüs, eksistentsialism, fenomenoloogia) vastandatuna objektile ja objektiivsusele, mis kuuluvad teaduse pädevusse. Sellise lõhestatud progressimeelsuse tõttu võib pidada modernismi sisemiseks omaduseks enda piiride pideva ületamise püüet.
Ühiskond
Modernses (ehk uuenevas) ühiskonnas toimub pidev uuenemine (ehk moderniseerumine). Katsetamine, uuenemine ja muutus on refleksiivne. Uuendusvabadus ei sisalda isiklikus elus, poliitikas ja teaduses eesmärki ega turvalisust. Kiiresti muutuva ühiskonna riskid on ebakindlus ja hirm, mis pole isiklikud aga mida tajutakse isiklikena.
Vabariigi Presidendi Asetäitja Valimiskogu
Vabariigi Presidendi Asetäitja Valimiskogu on 1938. aasta Eesti Vabariigi Põhiseaduses ette nähtud erakorraline institutsioon Vabariigi Presidendi Asetäitja valimiseks.
Valimiskogu kutsub kokku Peaminister ja tema koosseisu kuuluvad:
Valimiskogu koosolek 20. aprillil 1944
Valimiskogu fikseeris oma seisukoha Eesti riigiõigusliku staatuse ja tema põhiseaduslike organite kohta ja otsustas Vabariigi Presidendi Asetäitjat mitte valida, teadmatuse tõttu Vabariigi Presidendi Konstantin Pätsi saatuse kohta (Vabariigi Presidendi Asetäitja valimise korral oleksid lõppenud senise Vabariigi Presidendi volitused).
Valimiskogu kokkukutsumise katsed pärast 1944. aastat
August Rei tegutses kuni 1953. aastani sügava saladuskatte all, nimetades Jüri Uluotsa nimetatud ametiisikute asemele uusi, täiendas Otto Tiefi valitsuse koosseisu ja siis jälle tühistas nimetamiskäskkirju, sellest asjaosalistele teatamata. Tema otsuseid on avalikuks tulnud isegi aastakümneid hiljem. Enamus paguluses viibivaid eestlasi ei teadnud, et August Rei täidab Vabariigi Presidendi ülesandeid.
Osal eksiili pääsenud Eesti poliitikuil tekkis kavatsus "riigiorganite kordaseadmiseks" uuesti kokku kutsuda Valimiskogu, eitades Vabariigi Presidendi ülesannete permanentset täitmist August Rei poolt. Isiklikuks argumendiks August Rei vastu endiste parempoolsete Põllumeestekogude poliitikute silmis oli tema endine kuulumine sotsialistlikku parteisse. Seejuures tekkisid ületamatud takistused Valimiskogu koosseisu komplekteerimisel ja August Rei soovimatuse tõttu kokku kutsuda Valimiskogu, mis oleks ta tõenäoliselt tagandanud. Alfred Maurer tõdes, et valimiskogu ei saa tegelikult kokku tulla ja tegutseda põhiseaduse järgi: "Kas saame veel oma toiminguis käia täpselt põhiseaduse tähe järele? Ei saa, sest põhiseaduslikke funktsionääre on palju hävitatud ja kui nüüd jääksime põhiseaduse otsa rippuma, ei saaks me edasi. ... Kui tahaksime põhiseadus [!] sätetest praegu täppselt [!] kinni pidada, ei pääses [!] me edasi. Põhiseadus pole tähtis, kui aga läheme oma seaduste suunas. Põhiseadusele võidakse truudust vanduda, aga tõlgendamine on oluline, tuleb arvestada konjunktuuriga ." Puudutades sõjavägede ülemjuhataja määramise vajadust, tähendas Alfred Maurer: "Sõjavägede ülemjuhatajat vajame seks puhuks, kui presidendi asetäitja või peaminister on takistatud oma kohuseid täitmast. Sõjaväeline võim on see, kes loob esimesed eeldused meie kodumaa tegelikuks vabastamiseks ja riigiorganite tööleasumiseks."
Niinimetatud valimiskogu tuli kokku 1. märtsil 1953, pärast Vabariigi Valitsuse eksiilis ametissenimetamist August Rei poolt, järgmises, kombineeritud ja mittetäielikus, koosseisus:
Riigivolikogu esimehe koht jäi täitmata, kuna pärast Riigivolikogu esimehe Otto Puki ja teise abiesimehe Rudolf Penno surma ei olnud enam Riigivolikogu juhatuse liikmeid.
See valimiskogu valis 3. märtsil vabariigi presidendi asetäitjaks Alfred Maureri, kes andis samal päeval valimiskogu ees pühaliku tõotuse.
Ajalehes Eesti Post kirjutati 8. märtsil 1953: "Kurb vahepeatükk, millist kujutab A. Rei ja tema kaaslaste kaalumatud sammud, on meie arvates seekord lõpetatud. Kui neil härradel oma rahva ees veel on jäänud terakegi vastutust, siis oleks nüüd nende kohuseks esitada V.P. Asetäitjale lahkumispalve."
Pärast Alfred Maureri surma 20. septembril 1954 tuli see valimiskogu Johan Holbergi kutsel uuesti kokku 19. mail 1958 järgmises koosseisus:
Leonhard Vahter ja Juhan Müller olid valitud vastavalt Riigivolikogu esindajaks ja Riiginõukogu esindajaks Põhja-Ameerika Riigivolikogu liikmete rühma ja Riiginõukogu liikmete rühma poolt 27. juunil 1955 ja 16. septembril 1956.
Alfred Maureri poolt 3. märtsil 1953 Sõjavägede Ülemjuhataja asetäitjaks nimetatud Johannes Soodla puudus koosolekult.
Koosolek otsustas uut Vabariigi Presidendi Asetäitjat mitte valida ja läks laiali.
1. juunil 1959 toimus Torontos Johan Holbergi kokkukutsel valimiskogu koosolek, millest võtsid osa veel Johan Müller ja Ernst Hansson. Salajase protokolli järgi otsustas koosolek delegeerida valimiskogu ülesanded niinimetatud Eesti Vabariigi Päästekomiteele, mille koosseisu pidid kuuluma Peaministri asetäitja, momendil kättesaadavad kõikide Eesti Vabariigi valitsuste ja rahvaesinduste liikmed, momendil ametisolev Eesti Vabariigi esindaja Põhja-Ameerika Ühendriikides ja Ülemaailmse Eesti Kesknõukogu juhatuse liikmed. Johannes Soodla protesteeris selle otsuse vastu kirjas 24. veebruarist 1960, teatades ühtlasi, et ta on nimetatud 4. märtsil 1953 Alfred Maureri poolt Sõjavägede Ülemjuhatajaks.
Eesti Kongress ja Vabariigi Presidendi Asetäitja Valimiskogu
12. märtsil 1990 tegid Eesti Kongressi liikmed Jaan Isotamm, Hando Runnel, Tarmo Kulmar, Edgar Saar, Tõnis Lukas, Heno Sarv, Aivo Lõhmus, Tõnn Sarv, Linnart Mäll, Mart Soidro, Peeter Olesk, Indrek Tarand, Jaanus Paal, Enn Tarto, Jüri Pertmann, Jaan Unt, Aleksei Peterson, Sulev Vahtre, Tiit Pruuli ja Enn Veenpere ettepaneku, et Eesti Kongress kuulutaks end ainsaks kõrgema võimu kandjaks, võtaks endale Valimiskogu ülesanded ja valiks Vabariigi Presidendi Asetäitja.
183. Eesti julgestusgrupp
183. Eesti julgestusgrupp (Estnische Sicherungsgruppe 183 ehk Estnische Sicherungs Abteilung 183) oli Teise maailmasõja ajal Saksa okupatsioonivõimude poolt Eestis moodustatud eestlastega komplekteeritud tagala julgestusüksus.
Juhtkond ja koosseis
183. Eesti julgestusgrupp oli pataljonisuurune sõjaväeüksus, mille formeerimist alustati 20. augustil 1941 Pärnus. Pärnus moodustati 9., 10. ja 11. sadakond. 12. sadakond moodustati Paides. Julgestusgrupi ülemaks määrati kolonelleitnant (Oberstleutnant) Hermann Stockeby, kes ka tegeles koos saksa sideohvitseri kapten (Hauptmann) Frankega julgestusgrupi moodustamisega. Mõned päevad hiljem lahkus julgestusgrupi ülem Stockeby oma kohalt põhjuseks saksa sideohvitseri ja tema alluvate halvustav suhtumine eestlastesse. Uueks pataljoniülemaks määrati leitnant (Oberleutnant) Evald Ant.
Julgestusgruppi kutsuti ka julgestuspataljoniks. Julgestusgrupp allus 18. armeele ja kanti saksa välihalli vormi ja kehtisid Wehrmachti auastmed, kuid puudusid pagunid. Ameti tunnusteks olid kraenurkades kantavad eraldusmärgid. Relvastuseks oli põhiliselt Punaarmee trofeerelvastus. thumb|250px|right|Mossin-Nagant M1891/30. 183. Eesti Julgestusgrupp koosnes neljast sadakonnast (9., 10., 11., 12.) igaühes umbes 175 meest. Igas kompaniis oli peale jalaväerühmade veel üks raskekuulipildujarühm, hobu- ja motoveokite voor ning kompanii staabirühm. Pataljoni staabis oli 50 meest. Kokku 770 meest.
Kohe pärast formeerimist asus julgestusgrupp teele Narva, kust mindi 1941. aasta septembri algul jalgsimarsiga Jamburgi (Kingissepp).
1941. aasta
Pärast mõnepäevast puhkust Jamburgis jaotati üksus 1941. aasta septembris teenistuskohtadesse järgmiselt: staap jäi Jamburgi, 10. sadakond Krasnoe-Selos, 9. ja 12. sadakond Jamburgi–Leningradi maantee julgestus, 11. sadakond Opolje–Kotlei maantee ja raudtee julgestus.
Patrullimisel kasutati jalgrattaid.
1941. aasta septembri algul hävitasid 9. ja 12. sadakond osad leitnant Paul Reiteli juhtimisel Tsigi-Rinka metsades kaks suurt partisanide laagrit koos neis olnud partisaniüksustega. Need olid julgestusgrupi esimesed tuleristsed. Partisanidevastane operatsioon kestis kolm päeva, kuna tegemist oli Punaarmee taganemisel vaenlase territooriumile jäetud partisanide baasidega. Julgestusgrupi kaotused olid kaks langenut ja neli haavatut.
20. septembril 1941 võttis 184. Eesti julgestusgrupp 183. Eesti julgestusgrupi ülesanded üle ja 183. EJG sadakonnad paigutati järgmiselt ümber: 9. ja 12. sadakond rannakaitsele Ligova-Korkuli-Strelna joonele. 10. kompanii endiselt Krasnoje Selos vangilaagri ülema käsutuses. 11. sadakond Krasnoje Selo komandandi käsutusse, kus teostas päevast ja öist patrullteenistust Krasnoje-Selos ja selle ümberkaudsetel teedel.
15.oktoobril 1941 paigutati üksus täies koosseisus ümber Gattšinasse järgmiste ülesannetega: 10. sadakond Gattšina vangilaagri komandandi käsutusse. 12. sadakond, raudtee julgestus Gattšina ja Volossovo vahel. 11. sadakond 16. armee käsutusse Lugasse. Oktoobri lõpus moodustati 9. sadakonna baasil suusakompanii, kuhu koondati teistest sadakondadest kõik need võitlejad, kes soovisid sinna astuda. Suusakompanii ülemaks jäi 9. sadakonna ülem leitnant J. Laas. Tegelikult juhtis sadakonna lahinguretki kuni haavatasaamiseni Jeglinos leitnant Paul Reitel. Suusakompanii ülesandeks jäi välkrünnakutega hävitada vaenlase partisaniüksusi ja luuregruppe.
1. novembril 1941 kirjutati alla aastane leping Wehrmachtiga. Palk vastas Saksa armee omale, millele lisandus rindel rinderaha 1 Riigimark päevas.
Samal ajal täiendati eesti väeosade relvastust. Iga kompanii sai 12 kuulipildujat MG34 ja püstolkuulipildujaid.
Novembri algul liideti 183. Julgestusgrupiga 17. sadakond, mis saadeti Volosovo vangilaagri komandandi käsutusse.
20. novembril 1941 paigutati osa väeosa järgmiselt ümber: 9. sadakond Võritsa ümbrusse ülesandeks võitlus partisanide ja luuregruppidega. 10. sadakond Lissinos Tosno–Võritsa maantee julgestus. 12. sadakond Gattšina vangilaagri valveteenistus.
1942. aasta
25. jaanuaril 1942 toimus Punaarmee Volhovi rinde läbimurre Novgorodi ja Tšudovo vahel kindral Andrei Vlassovi juhtimisel. Läbimurde tõkestamiseks saadeti lahingusse ka 9. sadakond koos teiste julgestusgruppide suusakompaniidega (182. JG, 7. sadakond kapten Rudolf Mikumägi ja 184. JG, 15. sadakond ülemleitnant Alfons Rebane). Eestlased allutati saksa 30. diviisile kindralleitnant Hans von Basse juhtimisel. 9. sadakond sai luureülessande luua kontakt vaenlase eelvägedega, peatada vaenlase edasitung ja pidada vastu abivägede saabumiseni. 1. veebruaril 1942 läks üks rühm leitnant Reiteli juhtimisel luurele ning märkas pikki raudteetammi liikuvat punaväe kolonni. Rühm seadis sisse varitsuse, laskis vaenlase 50 meetri peale ning avas siis kuulipilduja ja püssitule, mis oli tappev. Vaenlane põgenes, rühmas kaotusi ei olnud.
4. veebruaril jõudis kohale 15. sadakond ning ühiste jõududega asuti vaenlast välja suruma Malaja Jelglinost. Rünnak õnnestus pärast ägedat lähivõitlust. Eestlased kaotasid umbes 30 meest haavatute ja langenutena, venelaste kaotused olid umbes kolm korda suuremad. 5. veebruaril piirasid venelased küla ümber, kuid eesti üksused pidasid rünnakutele vastu. 6. veebruaril murdis 7. sadakond koos saksa soomusmasinatega piiramisrõnga läbi ja päästis sissepiiratud üksused.
Vaenlaste läbimurre kindral Andrei Vlassovi juhtimisel riivistati ning rinne jäi 1942. aasta maini paigale.
9. sadakonna luurerühmad käisid sügaval vaenlase tagalas luurel ja tõid sealt vange. Legendaarse kuulsuse oma luurelkäikudega sai leitnant Eugen Sutt (langes Volhovi koti hävitamisel).
Suusakompaniid oma eduka ja kiire ning vaenlase jaoks ootamatu tegutsemisega omasid sakslaste hulgas erilist tähelepanu. Sakslastel niisuguseid üksusi veel ei olnud. Mitmel korral käisid eestlaste suusareide filmimas saksa sõjaringvaate operaatorid.
9. sadakonna kaotused nendes lahingutes olid 10 langenut ja 65 haavatut. Sadakonda täiendati tagavarapataljonist tulnud meestega ja paigutati kaitsele Konetski küla juurde, kus tõrjuti kõik vaenlase rünnakud.
Vastavalt 1. mai 1942 raportile kuulus 183. julgestusgrupi koosseisu 5 kompaniid (9.–12. ja 17.) 23 ohvitseri, 116 allohvitseri ja 699 reamehega pluss sakslastest allohvitser koos 8 reamehega. Julgestusgrupi staap ja ratsarühm olid L korpuse alluvuses Volhovi koti rindel. Üks kompanii oli XXVIII korpuse alluvuses rindel. Teine kompanii valvas Tosnos ladusid ja sõjavange. Kolmas kompanii valvas sõjavange Krasnoje Selos ja ladusid Gattšinas. Neljas kompanii valvas Dulag 154 sõjavangilaagrit Gattšinas ja viies kompanii valvas sõjavangilaagrit Dulag 102 Volosovos. Mai 1942 algul tõmmati 9. sadakond Konetski alt ära ja viidi Ljubani ning allutati mägiküttide diviisile. Kuu lõpus saadeti üksus puhkusele Diverskajasse, kus täiendati sadakonda ühe rühmaga leitnant K. Pruuli juhtimisel 185. Eesti julgestusgrupist.
1942. aasta juuni algul sulges Saksa Flaami diviis rünnakuga Volhovi kotisuu ning asuti kotti likvideerima. Volhovi kotti oli jäänud 100 000–120 000-meheline Andrei Vlassovi 2. löögiarmee.
183. Julgestusgrupist võtsid Volhovi koti likvideerimisest osa 9. ja 11. sadakond ning pataljoni staap.
17. juuni 1942 varahommikul alustati rünnakut ülesandega jõuda 20. juuniks Keresti jõe joonele. Raske ülesanne täideti minimaalsete kaotustega 1 langenu ja 2 haavatut. Vaenlasest puhastatud ala oli raskesti läbitav ürgmets ja soo, kus enamus aega tuli kahlata põlvini vees vaenlase pidevale püssitulele vaatamata. Ootamatu rünnakuga vallutas leitnant Pruuli rühm ka Krestno küla.
21. juunil alustati terve saksa rindega uut Punaarmee üksuste koti kokkusurumist. Ümberpiiratud armee suruti mõne ruutkilomeetrisele alale kokku ning avaldas seal meeleheitliku vastupanu. Vaenlane püüdis kotist mitmel korral välja murda, kuid kõik rünnakud varisesid piirajate tõkketules kokku.
9. sadakond saatis välja tugevdatud 25-mehelise luurerühma leitnant Suti juhtimisel, kes jõudis A. Vlassovi staabini ning asus seda ründama, kuid piirati ümber ning langes täies koosseisus.
Universal Mother
"Universal Mother" on Iiri laulja ja laulukirjutaja Sinéad O'Connori 1994. aastal välja antud album.
Faith and Courage
"Faith and Courage" on Iiri laulja ja laulukirjutaja Sinéad O'Connori 2000. aastal välja antud album.
183. Eesti julgestusgrupp
1942. aasta
24. juuni hommikul toimus viimane lahing 9. sadakonna lõigus, mida kutsutakse "politrukkide lahinguks". Vaenlane tuli tihedas rivis ja avastati udus alles 20 meetri kaugusel ning niideti 9. sadakonna relvade tulega maha, kuid kohe tuli uus rivi. Laskemoon hakkas lõppema ja muud ei jäänud üle, kui minna vasturünnakule ja käsitsivõitlusse. Sellele rünnakule ei pidanud venelased vastu ja taandusid. Nagu hiljem selgus ründasid eestlaste lõiku "politrukid" ja Vlassovi armee staabiohvitserid. Eestlaste kaotused olid 8 langenut ja mõned haavatud.
Võidu orden
thumb|Võidu orden Võidu orden oli Nõukogude Liidu kõrgeim sõjaline autasu.
SFS 1982:270
SFS 1982:270 on Rootsi Riigipäeva määrus üldiste lipupäevade kohta.
183. Eesti julgestusgrupp
1942. aasta
Pärast koti likvideerimist jäi kompanii umbes kaheks nädalaks lahinguvälja koristama ja relvi kokku koguma, misjärel viidi kogu väeosa Ljubanisse, kus saadi kuni septembri lõpuni järgmised ülesanded: 9. sadakond Sablinos vangilaagri valve- ja julgestusülesanded, 10. sadakond Tosnos ladude ja raudteevalve ning julgestusülesanded, 11. sadakond Živaja Retskas mägiküttide diviisi käsutuses, 12. sadakond jätkas Gattšinas, 17. sadakond Tosno ja Tšudovo rajoonis ladude ja maantee valves.
Likvideerimine
Septembris 1942 alanud julgestugruppide ümberformeerimise käigus liideti 183. julgestusgrupi 11. ja 12. sadakond kokku uueks 181. Eesti Julgestusgrupi 3. sadakonnaks.
182. Eesti JGi koosseisu läksid 183. julgestusgrupi staap ja ratsarühm 9. kompanii, mis liideti 7. kompaniiga, 10. kompanii läks 6. kompanii koosseisu ja 17. kompanii nimetati ümber 5. kompaniiks.
Senine pataljoniülem major Ellram määrati 184. Eesti Julgestusgrupi ülemaks.
183. Eesti julgestusgrupp kustutati väeosade nimekirjast.
SFS 1982:270
Määrus on avaldatud 29. aprillil 1982. Seisuga 19. oktoober 2007 ei ole seda muudetud.
Võidu orden
Võidu orden (vene keeles орден «Победа») asutati NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega 9. novembril 1943. Ordeniga autasustati kõrgemaid sõjaväelasi, kes on edukalt juhtinud strateegilisi operatsioone.
Ordeni statuudi järgi autasustati sellega Punaarmee kõrgemaid sõjaväelasi selliste ühe või mitme rinde operatsioonide eduka läbiviimise eest, mis muutsid kardinaalselt olukorda Punaarmee kasuks. Autasu andmisel ei järgitud statuuti tegelikult alati sõna-sõnalt, näiteks said autasu mõned konstruktorid, aga ka välisriikide väejuhid, ometi kutsus hilisem Leonid Brežnevi autasustamine 1978. aastal ilmse põhjendamatuse tõttu esile NSV Liidu kodanike ja eriti režiimi suhtes muidu lojaalselt meelestatud sõjaveteranide pahameele. Brežnevi autasustamine tühistati perestroika ajal kui statuudile mittevastav.
Sangla–Rõngu maantee
Sangla–Rõngu maantee (registrinumbriga 47) on üks Eesti tugimaanteedest.
See saab alguse Väike-Rakke külas Tartu – Viljandi – Kilingi-Nõmme maantee 30. kilomeetril. Tee pikkus on 22,4 km. Tee lõpeb Lossimäe külas Viljandi–Rõngu maantee 60. kilomeetril.
Asulad Sangla–Rõngu maanteel
Väike-Rakke küla, Sangla küla, Järveküla küla, Neemisküla küla, Kaarlijärve küla, Noorma küla, Utukolga küla, Rannu alevik, Ervu küla, Valguta küla, Lapetukme küla, Lossimäe küla.
Tenggeri kaldeera
Tenggeri kaldeera on kaldeera Jaava saarel.
Kaldeera läbimõõt on 16 km.
Suurema kaldeera sees on mitmeid väiksemaid kaldeerasid. Tenggeri kaldeera sees on üks Jaava saare aktiivsemaid vulkaane Bromo.
Hiina aktiniidia
Hiina aktiniidia (Actinidia chinensis) on aktiniidialiste sugukonda kuuluv taimeliik ja ravimtaim.
Levik
Hiina aktiniidia pärineb Hiina ja Jaapani subtroopilisest piirkonnast.
Kasvatamise algus
Kultuuristamist alustati 20. sajandi alguses, kui taime seemned viidi Hiinast Uus-Meremaale. Seal aretati esimene hiina aktiniidia sort 'Hayward' ning sealt levis kiiresti teistesse riikidesse. Algul nimetati vilju hiina karusmarjaks, kuid hiljem asendati see Uus-Meremaa rahvuslinnu nimetusega "kiivi".
Española
Española on saar Vaikses ookeanis, üks Galápagose saartest.
Pindala 60 ruutkilomeetrit. Saar on künklik, kõrgus kuni 206 meetrit. Kuulub Ecuadorile. Saar on asustamata.
Aivar Pohlak
pisi|Aivar Pohlak 2022. aasta Arvamusfestivalilpisi|Aivar Pohlak õnnitlemas Aleksandr Dmitrijevi rahvuskoondise eest peetud 100. mängu eel enne Eesti-Malta 31.08.16 kohtumist. Aivar Pohlak (sündinud 19. oktoobril 1962) on Eesti Jalgpalli Liidu president.
Ta lõpetas aastal 1980 Tallinna 43. Keskkooli ja aastal 1985 Tallinna Polütehnilise Instituudi masinaehituse ökonoomika ja organiseerimise erialal.
1980. aastatel kirjutas tekste lastele, töötas ka matemaatika ning eesti keele ja kirjanduse õpetajana.
Ta on mänginud FC Kuressaares.
Poliitika
2009. aastal osales ta kohalike omavalitsuste valimisel. Ta kandideeris Kosel valimisliidu Ühtselt nimekirjas ja pääses 146 häälega volikokku. Kokkuvõttes oli see Kose vallas paremuselt teine tulemus.
Isiklikku
Tema poeg Siim Pohlak on Tre raadio asutaja ning Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna Harju- ja Raplamaa ringkonna esimees. Tema tütar Anni Rahula on jalgpallikohtunik.
Sean-Nós Nua
"Sean-Nós Nua" on Iiri laulja ja laulukirjutaja Sinéad O'Connori 2002. aastal ilmunud album.
Visusti
Visusti on küla Jõgeva maakonnas Jõgeva vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Palamuse valda.
Külas on olnud Visusti mõis.
1977. aastal liideti Visusti külaga Kokavälja.
Ambon
Ambon on mitmetähenduslik sõna:
Kuld-paradiisilind
Kuld-paradiisilind (Cicinnurus magnificus) on linnuliik paradiisilindlaste sugukonnast.
Ta on levinud Uus-Guinea, Salawati ja Yapeni saarel.
Toitub peamiselt puuviljadest. Isaslinnu kollased tiivad on näiliselt hõõguvad.
Kuld-paradiisilind on kantud CITESi liikide II kategooria nimekirja.
Surnud 21. veebruaril
''Siin loetletakse 21. veebruaril surnud tuntud inimesi.
Pikkjärve (Valga)
Pikkjärve (kohalikus kõnepruugis Vissi) on küla Valgamaal Valga vallas.
Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Karula vallas.
Küla põhjapiiri märgib valdavalt Valga–Koidula raudteelõik.
Marcus Allbäck
Marcus Christian Allbäck (hüüdnimi Mackan; sündinud 5. juulil 1973 Göteborgis) on Rootsi jalgpallitreener ja endine Rootsi jalgpallikoondise ründaja.
Rootsi rahvuskoondises tegi Allbäck debüüdi 27. novembril 1999, kui mängiti Lõuna-Aafrika Vabariigi jalgpallikoondisega ning kaotati 0:1.
Allbäck mängis rahvuskoondises 74 korda ja lõi 30 väravat.
Isiklikku
Marcus Allbäck on 180 cm pikk ja kaalub 79 kg.
Leonhard Vahter
Leonhard Vahter (14. märts 1896 Kalvi mõis, Virumaa – 12. veebruar 1983 New York) oli Eesti poliitik ja advokaat, I Riigivolikogu liige.
Ta õppis aastail 1924–1927 (lõpetas cum laude) Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, mag. jur. 1931 (Osavõte Eesti kriminaalseadustiku järele).
Osales Vabadussõjas, kuni 1928. aastani teenis 1. Jalaväerügemendis (leitnant). 1929–1931 vandeadvokaat J. Kuuski, 1931–1934 Alfred Osmani abi, 1934–1940 vandeadvokaat Narvas. 1938. aastal valiti ta I Riigivolikogu liikmeks (65. valimisringkonnast). 1939. aastal oli ta Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku Hooldusnõukogu liige.
Põgenes 1944 Saksamaale, sealt siirdus USA-sse. Ta oli Baltic Review toimetaja, Vaba Eesti Komitee esimees, Ülemaailmse Eesti Kesknõukogu liige.
Kirjutisi
Ta on propageerinud eesti keeles Oswald Spengleri ajaloofilosoofilisi ideid.
Laisaba-paradiisilind
Laisaba-paradiisilind (Astrapia rothschildi) on linnuliik paradiisilindlaste sugukonnast.
Laisaba-paradiisilind on kantud CITESi liikide II kategooria nimekirja.
Vindhya
thumb|250px|Vindhya
Vindhya mäed (sanskriti keel: विन्‍ध्य) on mäestik Aasias Hindustani poolsaarel. Kulgeb umbes 1000 km pikkuselt ida-lääne suunas. Iseloomulikud on lamedad harjad. Põhjanõlvad laskuvad laugelt Malwa platoole. Kõrgus kuni 1100 meetrit.
Sha Menghai
Sha Menghai (hiina 沙孟海; Shā Mènghǎi, sünninimega Shi Wenruo (沙文若); 11. juuni 1900 – 1992) oli Hiina kalligraafiakunstnik. Ta oli ka hiina pitsatinikerdamise meister ja kunstiteoreetik.
Ta oli Zhongshani ülikooli, Zhejiangi ülikooli ja 1963. aastast Hiina Kunstiakadeemia professor.
2007. aasta Šveitsi parlamendivalimised
2007. aasta Šveitsi parlamendivalimised toimusid 21. oktoobril. Kõikides kantonites valiti parlamendi alamkoda – Rahvusnõukogu (Nationalrat) ja 24 kantonit 26-st valisid oma esindajaid ülemkotta – Kantonite Nõukokku (Ständerat). kantonitest Zugi ja Appenzell Innerrhodeni kanton valisid oma esindajad hiljem.
12. detsembril 2007 valis parlament, Liidukogu (Bundesversammlung), Šveitsi täidesaatva võimu – Liidunõukogu (Schweizerischer Bundesrat). Liidunõukogu koosneb Šveitsi valitsusest ja riigipeast.
Muutused enne valimisi
Šveitsi Roheline Liberaalne Partei osaleb valimistel esimest korda. Partei tekkis Šveitsi Rohelise Partei Zürichi kantoniorganisatsiooni lõhenemisel. Partei erineb endisest emaparteist peamiselt finants- ja majanduspoliitilistes küsimustes. Šveitsi rohelised liberaalid on võrreldes Šveitsi rohelistega nendes küsimustes parempoolsemad.
Valimistulemused
Rahvusnõukougu valimiste tulemus: Kantonite Nõukogu valimiste tulemused:
Giórgos Karagkoúnis
Giórgos Karagkoúnis (kreeka Γιώργος Καραγκούνης; sündinud 6. märtsil 1977) on Kreeka jalgpallikoondise endine poolkaitsja.
Kreeka rahvuskoondises mängis Karagkoúnis esimest korda 20. augustil 1999. Ta kuulus koondisse aastatel 1999–2014 kokku 139 korda ja lõi 10 väravat.
Isiklikku
Giórgos Karagkoúnis on 176 cm pikk ja kaalub 74 kg.
Triin Soomets
pisi|Triin Soomets esinemas kirjandusfestivalil [[HeadRead Tallinna kirjanike maja musta laega saalis Foto: Ave Maria Mõistlik, 31. mai 2014 ]] thumb|Triin Soomets Tallinna kirjandusfestivalil oma loomingut esitamas Foto: [[Kasutaja:Avjoska|Ave Maria Mõistlik, 15. mai 2009 ]] Triin Soomets (sündinud 2. märtsil 1969) on eesti luuletaja. Ta debüteeris 1990. aastal luulekoguga "Sinine linn", mis kuulus kogumikku "Luulekassett '90". Samas kassetis debüteerisid ka Elo Vee (Elo Viiding), Liisi Ojamaa, Ats (Aidi Vallik) ja Ruth Jyrjo.
Teosed
2019. aastal toimunud XXVII üldlaulupeol „Minu arm“ esitasid segakoorid Kadri Voorandi laulu „Ära mind lahti lase“ (Triin Soometsa sõnadele), mis on kirjutatud 2018. aastal spetsiaalselt XXVII üldlaulupeo tarbeks.
I Do Not Want What I Haven't Got
"I Do Not Want What I Haven't Got" on Iiri laulja ja laulukirjutaja Sinéad O'Connori 1990. aastal ilmunud album. Album oli maailmas vägagi edukas, jõudes 20 riigis esiviisikusse, sealhulgas 15 riigis esikohale (kaasa arvatud Billboard 200). Kokku müüdi albumit USAs kaks miljonit ja Suurbritannias 600 000 eksemplari.
Album oli nomineeritud neljale Grammy auhinnale: aasta albumi (Record of the Year), parima naissoost pop-vokaalesituse (Best Female Pop Vocal Performance), parima muusikavideo lühivormi (Best Music Video, Short Form) (laulu "Nothing Compares 2 U" video) ja parima alternatiivmuusika esituse (Best Alternative Music Performance), millest võitis viimase, kuigi O'Connor keeldus auhinnagalast osa võtmast ja auhinda vastu võtmast.
Album võlgneb tänu edu eest suuresti laulule "Nothing Compares 2 U", mis oli 1990. aastal maailmas vägagi edukas, jõudes edetabelites esikohale 18 riigis (kaasa arvatud Billboard Hot 100, kus jõudis esikohale 21. aprillil ja jäi sinna neljaks nädalaks), ka näiteks Prantsusmaal ja Hispaanias, kus laul esikohale ei jõudnud, jõudis laul siiski vastavalt 5. ja 4. kohale. 1990. aasta kokkuvõtte edetabelites jõudis see Suurbritannias 2. ja USAs 3. kohale. Teistel lauludel väljaspool Iirimaad edu ei olnud: "The Emperor's New Clothes" pidi USAs leppima 60., Suurbritannias 31. ja Saksamaal 28. kohaga, jõudes esikümnesse vaid Iirimaal (5.) ja Itaalias (10. koht) ning "Three Babies" jõudis Suurbritannia edetabelis 42. kohale.
Ükski teine O'Connori album ei ole väljaspool Iirimaad nii edukas olnud. Järgmine album "Am I Not Your Girl?" saavutas küll Suurbritannia edetabelis 6. koha, kuid Billboard 200s pidi leppima 27. kohaga.
Hidalgo osariik
Hidalgo on osariik Mehhiko keskosas. Osariik sai nime iseseisvussõja kangelase Miguel Hidalgo y Costilla järgi.
Ajalugu
Hidalgo osariik loodi 1869. aastal.
Hidalgo osariigis asuvad tolteekide riigi pealinna Tula varemed.
Laskesuusatamine 1976. aasta taliolümpiamängudel
Laskesuusatamine 1976. aasta taliolümpiamängudel toimus 6.–13. veebruarini Innsbruckis ja olid viiendat korda taliolümpiamängude kavas. Mängudel võisteldi kahel alal: 20 km ja 4×7,5 km teatesõidus.
Hidalgo osariik
Välislingid
🇲🇽
Rahumäe
Rahumäe on asum Tallinnas Nõmme linnaosas.
Asum piirneb Mustamäe, Järve, Liiva, Männiku ja Nõmme asumiga. Rahumäe asumi pindala on 1,62 km2.
Laskesuusatamine 1976. aasta taliolümpiamängudel
20 km
Finaal: 6. veebruar Osavõtjaid: <br style="clear:both;" />
Rahumäe
Ajalugu
Tallinna linnavolikogu otsustas 1899. aastal eraldada kalmistumaa Jaani, Kaarli, Püha Vaimu ja baptistide kogudustele. Selle kalmistu jaoks valiti välja paik praeguse Rahumäe asumi aladel. 1903. aastal valmis puidust kabel ja kellatorn, samal aastal toimus ka esimene matus sellel kalmistul.
Laskesuusatamine 1976. aasta taliolümpiamängudel
4×7,5 km teatesõit
Finaal: 13. veebruar Osavõtjaid: 15 võistkonda <br style="clear:both;" />
Rahumäe
Ajalugu
Vabadussõja ajal asus kalmistu lähedal, Mustamäe liivikul vangilaager, kus hoiti punaväelastest sõjavange ja inimesi, keda kahtlustati "punases" tegevuses. Hiljem hoiti seal ka Loodearmee sõdureid. Laagris surnud sõdurid maeti Rahumäe kalmistule – nende ühishauale püstitati 1937. aastal mälestusmärk.
1914. aastal rajati asumisse puidust viadukt, 1927. aastal valmis raudbetoonist viadukt. Rahumäe tänavavõrgustik kujunes välja 1920ndate keskel. 1926. aastal avati Rahumäe raudteepeatus, mille jaamahoone valmis 1930. aastal.
Rahumäel on tegutsenud ja tegutseb praegugi mitu hauakivide valmistamise töökoda. Neist tuntuim on Karl Teichmanni ettevõte, mis kolis 1920ndatel Haapsalust Rahumäele ning mille baasil toimub töö tänapäevalgi. Juba 20. sajandi alguses asus Rahumäel Georg Bölau trükikoda, kus 1918. aastal valmisid Eesti esimesed postmargid.
Ettevõtja Martin Böckler rajas 1899. aastal silikaattelliste tootmisega tegeleva ettevõtte, mille asukoht jäi Rahumäe asumi praegustesse piiridesse. 1923. aastal sai ettevõte nime Silikat, Nõukogude ajal kutsuti seda Silikaadiks. Praeguseks on ettevõte lõpetanud tegevuse ning tehase endises asukohas asub Järve Keskus.
Otto Pukk (poliitik)
Otto Richard Pukk (29. november 1900 Kihelkonna vald, Loona – 14. veebruar 1951 Stockholm) oli Eesti poliitik, Riigivolikogu esimees ja advokaat.
Rahumäe
Haridus ja kultuur
Rahumäel asuvad Tallinna Rahumäe Põhikool ning Underi ja Tuglase Kirjanduskeskuse muuseumiosakond.
Rahumäe asumi tänavad
Rahumäe asumi tänavad: Kagu tänav, Nikolai von Glehni tänav, Haava tänav, Ilo tänav, Kaevu tänav, Kirde tänav, Kitsas tänav, Kivi tänav, Kurni põik, Kurni tänav, Kõrge tänav, Künka tänav, Liiva tänav, Lootuse puiestee, Muru tänav, Mängu tänav, Männiku tee, Näituse tänav, Palli tänav, Piiri tänav, Prii tänav, osa Pärnu maanteest, osa Rahumäe teest, Raudtee tänav, Risti tänav, Side tänav, Sihi tänav, Tallinna tänav, Tervise tänav, osa Vabaduse puiesteest, Vahe tänav, Vaigu tänav, Võidu tänav, Väike tänav, Väikese Illimari tänav, Õie põik, Voo tänav.
Otto Pukk (poliitik)
Ta lõpetas 1919. aastal Saaremaa Eesti Segagümnaasiumi Osales vabatahtlikuna Vabadussõjas, 1927. aastal lõpetas Tartu Ülikooli õigusteaduskonna, aastail 1921–1929 ajalehe Saaremaa toimetaja Kuressaares, 1928–1933 vandeadvokaat Jaan Teemanti abi, alates 1933 vandeadvokaat Tallinnas. Korp! Fraternitas Estica auvilistlane.
Põgenes 1944. aastal Rootsi.
LSD
pisi pisi|USA sõjaväes ca. 1958. aastal filmitud video LSD mõjust marssivatele sõduritele ("Effects of Lysergic Acid Diethylamide (LSD) on Troops Marching") LSD ehk lüsergiinhappe dietüülamiid (inglise keeles Lysergic acid diethylamide; teised nimetused LSD-25, hape, mark, ellekas, Ruut, reis, trip) on poolsünteetiline hallutsinogeenne psühhedeelikum ning psühhoanaleptikum.
See on lüsergamiidide hulka kuuluv keemiline ühend, mida sünteesitakse harilikust tungalterast saadavatest ühenditest.
LSD sünteesis esimesena 1938. aastal Baselis Sandoze laboratooriumis šveitslasest keemik Albert Hofmann, kes otsis migreeniravimit. Tollal jättis Hofmann LSD kõrvale, kuid 5 aastat hiljem ainega juhuslikult kokku puutudes avastas selle psühhedeelsed omadused. 1950.–1960. aastatel kasutati LSD-d tootenimega "Delysid" psühhoteraapia abivahendina. Samuti uuriti aine kasutamist "tõeseerumina" (CIA projekt MKULTRA). LSD keelustati Ameerika Ühendriikides 1966. aastal, seejärel ka mujal maailmas.
LSD populaarsuse tippaeg oli hipiajastul.
Uimastit tarvitatakse suu kaudu, mõjuperiood (trip) kestab 6–12 tundi. Mõju on väga intensiivne, kasutajal võib tekkida "kehast väljumise tunne", ta võib näha mitmesuguseid hallutsinatsioone. LSD tarvitajal tõuseb vererõhk ja kehatemperatuur, kiireneb pulss ja hingamissagedus. Tavaliselt laienevad pupillid, tugevnevad refleksid ja väheneb koordinatsioonitaju. Uimasti tarvitajat võib iseloomustada ka hajevil olek, letargia, uimasus, ebakindlad liigutused ja üle keha värisemine.
LSD tekitatav sõltuvus on tagasihoidliku intensiivsusega, samuti on LSD tarvitamisest raske saada üledoosi, sest surmav annus on tavalisest annusest tuhandeid kordi suurem. Jaanus Harro on raamatus "Uimastite ajastu" öelnud: "..küll aga võib kaotada võimu enda üle. Kui närvihälvitite maailmale ongi võõras kihutav sund uue annuse järele, siis omamoodi sõltuvust võib neidki tarbijaid vaadates näha. [---] Nii et on siiski põhjust kõnelda käitumusliku ja sotsiaalse sõltuvuse tekkimisest."
LSD tarvitamisel tekkiv reaalsustaju kadu ja hallutsinatsioonid võivad põhjustada õnnetusjuhtumeid, kui inimene nende ajel tegutseb.
19. aprillil tähistavad neuropsühhofarmakoloogia entusiastid kogu maailmas nn jalgrattapäeva (Bicycle Day). Nimelt manustas Šveitsi keemik Albert Hofmann just sel kuupäeval 1943. aastal enda arvates väikese koguse (250 mikrogrammi) tungalterast sünteesitud ühendit LSD-25. Aine hakkas talle mõjuma teel laboratooriumist koju jalgrattasadulas.
Leetsaba-paradiisilind
Leetsaba-paradiisilind (Drepanornis albertisi) on linnuliik paradiisilindlaste sugukonnast.
Pikkus on umbes 35 cm. Elab Uus-Guinea mägimetsades. Toitub peamiselt puuviljadest ja lülijalgsetest.