cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Valu
Meelteandmeteteooriad
Kuigi meelteandmete teooriad on välja töötatud välistaju jaoks ja traditsiooniliselt on kehalisi aistinguid välistajule vastandatud, on need terve mõistusega palju paremini kooskõlas kehaliste aistingute puhul. Selle kasuks taju puhul üldiselt on siiski tugevaid argumente (nagu ka selle kahjuks). Valu ja kehaliste aistingute puhul võivad need teooriad töötada ka juhul, kui nad välistaju puhul ei tööta. Nende teooriate üks põhilisi nõrkusi on siiski see, et nad ei seleta valumõiste kummalisust, vaid võtavad selle lähtekohaks. Näiteks kui me paigutame kehaosadesse fenomeniliste omadustega mentaalsed objektid, kas siis vaimul on ulatus või kas vaim osalt kattub kehaga? Ja kui nad seal on, kas siis teised ei võiks põhimõtteliselt neile ligi pääseda? Kui aga privaatsed mentaalsed objektid on privaatses fenomenoloogilises ruumis, siis tekib küsimus, kuidas see ruum on vastastikuses toimes füüsilise ruumiga. Asi on esiteks selles, kuidas füüsilised ja mittefüüsilised sündmused saavad teineteist mõjutada; teiseks pole selge, kuidas need ruumid üksteisega vastavuses on, kui põhjustamist ei ole. Meelteandmete teooriate puuduseks peetakse ka antifüsikalismi sidumust. Füsikalist möönaks vaevalt fenomeniliste objektide olemasolu.
Tajuteooriad
Et meelteandmete teooriad on intransitiivsete kehaliste aistingute puhul väga usutavad, siis on need, kes usuvad, et tavalist taju saab seletada ilma meelteandmeteta, püüdnud käsitada kehalisi aistinguid tavalise taju liigina.
Valu tajuteooriatel on sidumus, et valu tundes tavaliselt tajutakse midagi vaimuvälist. Taju all ei mõelda siin mitte introspektiivset taju, vaid välistaju. Tajuteooriate järgi tajutakse valu tundes kehaosa füüsilist seisundit. Tegu oleks somatosensoorse tajuga, mis sarnaneb kompimise või propriotseptsiooni modaalsusega. Selleks seisundiks peetakse enamasti koekahjustust või seisundit, mis võib viia koekahjustuseni. Võimalik on pidada tajuobjektiks ka notsitseptorite aktiveerumist. Kui jutt on valu asukohast, siis peetakse tavaliselt silmas selle tajuobjekti (tegeliku või võimaliku koekahjustuse) asukohta.
Tajuteooriaid hakati meelteandmete teooriate alternatiivina arendama 1960ndatel. Kõige mõjukamad autorid olid David Melet Armstrong (Bodily Sensations, A Materialist Theory of Mind) ja George Pitcher ("Pain Perception", A Theory of Perception). Varem ei peetud valusid tajulisteks, vaid aistinguteks või elamusteks, mida usaldatavalt põhjustab tegelik või potentsiaalne vigastus. Neid peeti hoiatussignaalideks, millel pole välismaailma tajumise tavaliste viisidega palju ühist. Kuigi tänapäeval on meelteandmete kontseptsioonist suuresti loobutud, pooldavad tajuteooriate vastased tänapäeval valu "aistingu- või kvaaliteooriat", mille järgi valu pole küll mitte fenomeniline objekt, küll aga elamuse fenomeniline kvaliteet või siis elamus, millel on teatud kvaalid. Suurem jagu meelteandmete teooria kohta öeldut kehtib ka kvaaliteooria kohta. (Earl Conee (1984) järgi me nimetame valuks nii valuseisundit kui ka valukvaale.)
Tajuteooriate peamine raskus on see, et terve mõistuse järgi on valuaistingud olemuslikult privaatsed, subjektiivsed, ennastsisendavad ja korrigeerimatud, aga taju puhul on alati võimalik eksida, sest selle objektidel on näivuse taga tegelikkus, need on omaette eksisteerivad ja avalikud. Sellepärast valu ei saa olla tajumus. Kui valu samastada valu põhjusega, näiteks koekahjustusega, (nagu Newton 1989, Stephens ja Graham 1987 ning Hill 2004 ja 2006) siis on seda raskust väga raske ületada. Armstrong, Pitcher ja enamik teisi tajuteooriate pooldajaid samastavad valu valuelamuse või -aistinguga, mida nad peavad tajuaktina kaasatuks koekahjustuse tajumisse. Nägemistajust erineb selline taju spontaanse huvi suunatuse ja mõistelise samastamise objekti poolest (valuks nimetatakse elamust; kui aga räägitakse valu asukohast, siis enamiku tajuteooriate pooldajate arvates peetakse siiski silmas tajuobjekti asukohta); nägemistaju puhul on nii tajuline kui ka mõisteline fookus tajuobjektil; mõnikord suuname tähelepanu ka elamusele, tavaliselt siis, kui on kahtlus selles, mida me näeme. Valude korrigeerimatus taandub sellele, et elamused on korrigeerimatud. Valud on privaatsed sellepärast, et elamus peab olema kellegi vaimuseisund, nii et nende privaatsus taandub elamuste privaatsusele. Sama lugu on subjektiivsusega. Nii et kui privaatsuse, subjektiivsuse ja korrigeerimatusega on probleeme (kuidas need täiesti füüsilises maailmas võimalikud on), siis need on üldised probleemid, mitte spetsiifiliselt valu ja kehaliste aistingute probleemid.
Tajuteooria peab seletama ka seda, et me paigutame valud asukohtadesse: kui valud on tajuelamused, siis nad ei saa asuda kehaosades (kui pea kõrvale jätta). Tajuteooriate pooldajad ütlevad tavaliselt, et terve mõistusega ei õnnestu selles asjas täit kooskõla saavutada, küll aga ligilähedast. Põhiidee on selles, et valuteatega omistatakse endale teatud laadi elamus, millel on intentsionaalne sisu, (Armstrong, Pitcher). Elamustele intentsionaalse sisu omistamine tajuteoorias on vajalik selleks, et seletada, kuidas need informeerivad oma omanikku tema vahetust vaimuvälisest ümbrusest. Nii et siis valuelamused on ka representatsioonid, nagu teisedki tajuelamused. Nad representeerivad koekahjustust teatud kehapiirkonnas. Valu asukoht on siis representeeritava koekahjustuse asukoht. Valuteatega omistatakse endale elamus, mille intentsionaalne sisu on, et teataja teatud kehapiirkond on teatud laadi seisundis. Rääkimisviis moonutab teate sisu (tehes selle ähmaseks ja segaseks), paigutades valu enese kehaosasse, kuigi valu tegelikult on vaimus. Et valul on intentsionaalne sisu, võib valu olla ka vale, st valesti representeerida (vastaval kehaosal ei pruugi midagi viga olla). Omistusi on siin kaks: elamuse omistamine ja koekahjustuse omistamine. Valuteade omistab ainult esimese; koekahjustuse omistab valu ise. Sellepärast ei tekitagi valuteade mulle sidumust koekahjustuse kohta. Illusoorsed ja hallutsinatoorsed valud on ehtsad valud. Niisugune Armstrongilt ja Pitcherilt pärinev valu asukoha käsitus on olnud väga mõjukas; arusaam, et valu asukoht on valuga representeeritud koekahjustuse intentsionaalne asukoht, paistab praegu olevat valdav.
Seni kirjeldatud tajuteooriatega saab põhimõtteliselt nõustuda ka kaudse realismi pooldajad (kuigi nõustunud on vähesed (Moreland Perkins, Barry Maund). Kui kogu vaimuvälise reaalsuse (kaudset) taju vahendab meelteandmete otsene taju ning meelteandmed on vaimuväliste objektidega teatud süstemaatilistes suhetes, mistõttu nad on kontingentselt neid representeerima hakanud, siis on täiesti võimalik ka valu meelteandmeid representeerivateks pidada, st otsene teadlikkus valu meeleandmetest võiks konstitueerida nende koekahjustuste kaudse taju, mis neid meelteandmeid tavaliselt süstemaatiliselt põhjustavad. Kaudse realismi pooldajad pole seda teed läinud tõenäoliselt sellepärast, et terve mõistus ei toeta valu tajuteooriat. Nad saavad öelda, et me oleme otseselt ja vahetult teadlikud valust kui mentaalsest objektist või kvaliteedist, sõltumata sellest, kas valu representeerib või signaliseerib koekahjustust. Valu mõiste käib nende järgi otseselt elamuse või elamuse sisemise otsese objekt kohta, ja see on terve mõistusega piisavalt kooskõlas. Pealegi tuleks tajuteooriat omaks võtes seletada, miks valul ja välistajul on erinev mõisteline fookus, kui mõlemad on tajulised. Peaaegu kõik valu tajuteooriate pooldajad pooldavad otsest realismi. Aga siis tekib küsimus, millist objekti, seisundit või sündmust valu puhul tajutakse. Kui see on koekahjustus, mida siis kujutavad endast elamused?
Otsese realismi varajaste pooldajate (Curt John Ducasse ("Moore's Refutation of Idealism"), Wilfrid Sellars ("The Adverbial Theory of the Objects of Sensation")) järgi ei nähta isegi hallutsinatsiooni puhul otseselt privaatseid vaimseid partikulaare ega vaimsete omaduste konstellatsiooni, vaid saadakse tavalise nägemiselamuse sarnane nägemiselamus, ainult elamuse põhjused on teised. Sellist elamuste analüüsi nimetatakse adverbialismiks, sest öeldakse, et punase objekti tajumise korral tajutakse punaselt. "Punane" iseloomustab ainult tajumise viisi, mitte privaatset objekti või kvaliteeti. Valuelamus on siis teatud viis, kuidas koekahjustust tajutakse. Sellist adverbialismi saab ühitada elamuseintentsionalismi või -representatsionalismiga. Adverbialist peab aistimise või tajumise viiside eristamiseks neid kuidagi iseloomustama, ja selleks on loomulik viidata tavalistele tingimustele, milles need tekivad. Nii et oleks mõistlik väita, et need tajud representeerivad neid tingimusi. Adverbialismil on tehnilisi raskusi, eriti kui jutt on liitelamustest, näiteks kolm eri kvaliteediga valu eri kohtades. Peale selle, kuigi adverbialism saab lahti salapärastest meelteandmetest või muudest vaimsetest objektidest, tekitab see võib-olla omadusdualismi, mille järgi otseselt teadvustatakse mittefüüsilisi fenomenoloogilisi omadusi. Üks vastuväiteid otsese taju teooriatele tuleb intuitsioonist, et tajuelamuse fenomeniline rikkus ei ole taandatav vaimuvälisele maailmale. See vastuväide on eriti kohane, kui püütakse Armstrongi ja Pitcheri kombel taju seletada uskumuste või uskumustetaoliste tunnetusseisundite omandamise kaudu; otsese realismi varajased pooldajad ei pidanud elamusi olulisteks või isegi eitasid nende olemasolu, kartes, et muidu tuleb ikkagi rääkida meelteandmetest või kvaalidest.
Kirjandus
IASP Pain Terminology, lk 209–214.
Ettevaatuspõhimõte
Ettevaatuspõhimõte ehk ettevaatusprintsiip (inglise precautionary principle) on põhimõte, mille kohaselt tuleb keskkonnaga seotud riski vältida isegi siis, kui ei ole selge, kas tegevusega kaasneb keskkonnamõju ning milline on mõju arvatav ulatus ja iseloom. Ettevaatuspõhimõte sõnastati 1992. aastal Rio konverentsil.
Ettevaatuspõhimõtte järgi ei tohiks teha otsuseid, kui mingi tegevuse keskkonnamõju on eeldatavasti negatiivne või seda ei teata; otsuse vastuvõtmise korral tähendaks see (suurt) riski keskkonnale.
Star Trek: Phase II
"Star Trek: Phase II" oli telesarja Star Trek plaanitud teine osa, mis pidi ekraanile tulema 1978, kuid jäi tootmata seoses erimeelsuste ja finantsprobleemidega. Seeria esimese hooaja tarvis valminud käsikirja ja butafooriat kasutati järgnevatel aastatel Star Treki filmisarja loomisel:
Tarmo Pihlap
pisi|Tarmo Pihlap 1978. aastal Foto: Jaan Künnap Tarmo Pihlap (21. aprill 1952 – 3. august 1999) oli eesti poplaulja.
Haridus
Tarmo Pihlap õppis Heino Elleri nimelises Tartu Muusikakoolis viiulit. Tema õpetaja oli Mart-Olav Nikluse ema Elfriede Niklus, kes iseloomustas oma õpilast kui "last, kelle sõrmedes hiilgab kuld". Pärast seda, kui Pihlap oli kooli kehalise kasvatuse tunnis kaugust hüpates murdnud käeluu, pidi ta viiuliõpingutest loobuma, kuna parem käsi paindunud enam piisavalt. Ta õppis aastatel 1970–1972 Tallinna Muusikakoolis löökpille. 1986. aastal lõpetas ta kooli poplauljana. Samal aastal asus ta õppima klassikalist laulu Tallinna Konservatooriumis, ent lahkus sealt enne esimese semestri lõppu.
Muusikaline tegevus
Huvi laulmise ja kitarrimängu vastu tekkis Tarmol ansambli The Beatles muusikat kuulates. Ta mängis pikemat aega ansamblites Varjud, Jüngrid, Melodica, Vana Toomas, Fix, Palderjan. 1980. aastate lõpul musitseeris ta lühikest aega ansamblis Kodurand. Muusikutest kolleegide hinnangul oli Tarmo Pihlap Eesti parim joodeldaja. Ta laulis 1987.–1991. aasta laulva revolutsiooni ühe tunnuslaulu "Ärgake, Baltimaad" salvestises eestikeelset osa. Vajadusel laulis Pihlap ka tausta. Aeg-ajalt juhtis ta muusikateemalisi raadio- ja telesaateid, näiteks ETV saatesarja "Tarmo album" (1993–1995, vähemalt 34 saadet). Tuntud lauljatest olid tema eeskujud sõber Artur Rinne (Pihlapit on nimetatud Artur Rinne mantlipärijaks) ja Tom Jones, samuti meeldis talle Voldemar Kuslap.
Haigus ja surm
Tarmo Pihlap põdes diabeeti ning suri 3. augustil 1999 diabeetilise ketoatsidoosi tagajärjel, kuna oli magama jäämise tõttu unustanud insuliinisüsti teha.
Isiklikku
Abielust Evi Pihlapiga (neiupõlvenimega Kull) sündis kaks last, tütred Carolin ja Mariann; abikaasa õde on Elle Kull. Tarmo Pihlapi vend on Priit Pihlap. Tarmo Pihlapi viimane elukaaslane oli Kaja Aaliste.
Tarmole meeldis selle üle, et teda sõjaväkke ei võetud, nalja visata, öeldes, et ta ei saanud parema käe piiratud tõusmise tõttu ohvitseridele kulpi lüüa.
Tarmole meeldis elada maal ja käia kalastamas. Evi sõnul polnud Tarmo kunagi uhke, edev, naistemees ega käitunud kuulsusena. Tarmo imetles lauljaid, keda pidas endast paremaks ning hindas klassikalist lauluharidust ja selle omandanud lauljaid.
Prints John (1905–1919)
Prints John (John Charles Francis) (12. juuli 1905 – 18. jaanuar 1919) oli Briti kuningliku perekonna liige, kuningas George V noorim poeg. Printsil oli epilepsia ja tõenäoliselt Aspergeri sündroom, üks autismi vorme, ning selle tõttu hoiti teda avalikkuse eest varjul.
Sünd
Prints John sündis Sandringhami maavaldustes Norfolkis 12. juulil 1905. Tema isa oli siis Walesi prints George ja ema Walesi printsess Mary. Sünniajal oli John troonipärilusjärjestuses kuuendal kohal.
Seadus
Seadus on õigusteaduse mõistes üldise iseloomuga, üldkohustuslik ja formaalselt määratletud käitumisreeglite (õigusnormide) kogum ehk õigusakt.
Prints John (1905–1919)
Sünd
Ta ristiti 3. augustil 1905 St Mary Magdalene'i kirikus ning tema ristivanemad olid: Portugali kuningas, Kreeka kuningas Constantinos I ja Preisi printsess Sophia, printsess Alice, Norra kuningas Haakon VII, Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburgi prints Johann ja Fife'i krahv.
Seadus
Kontinentaalses õigussüsteemis on seadustel õiguskorra hierarhias ülimuslik iseloom. See tähendab, et kõik teised õiguse allikad peavad olema vastavuses seadusest tulenevate nõuetega ja seadust saab muuta või tühistada vaid seda vastuvõtnud organ.
Prints John (1905–1919)
Haigus
Prints Johni esimene epileptiline atakk oli nelja-aastaselt. Haiguse tõttu ei osalenud ta 22. juunil 1911 oma isa kroonimisel.
Seadus
Seadus formaalses mõttes on iga seadusandliku võimu ehk parlamendi poolt seaduste andmiseks ette nähtud menetluses vastu võetud ja seaduseks nimetatav õigusakt sõltumata sellest, kas temas sisaldub üld- või üksikregulatsioon. Seadus materiaalses mõttes on iga õigusakt, mis sisaldab üldnorme ehk õiguse üldakt, sõltumata sellest, kas selle on vastu võtnud seadusandlik, täidesaatev (määrus) või kohtuvõim (kohtute enesekorralduslikud õigusaktid).
Prints John (1905–1919)
Haigus
Printsil oli tõenäoliselt Aspergeri sündroom ning selle tõttu ütles ta naljakaid, huvitavaid ja läbinägelikke asju, mida inimesed veel kaua mäletasid. Ta suhtles maailmaga enda kergelt kummalisel moel. John oli võimeline iseseisvalt mõtlema ja aru saama, ümbritsev maailm huvitas teda. Üks tema elu suuremaid rõõme oli ta isiklik aed.
Seadus
Seadused Eesti õigussüsteemis
Eesti põhiseaduse § 65 järgi kuulub seadusandlik võim Riigikogule ja § 105 järgi on seaduste vastuvõtmine võimalik ka rahvahääletusel.
Eestis teostatakse vastavalt põhiseaduse § 3 järgi riigivõimu üksnes põhiseaduse ja sellega kooskõlas olevate seaduste alusel. Täitmiseks kohustuslikud saavad olla üksnes avaldatud seadused. Põhiseaduse § 12 järgi on kõik seaduse ees võrdsed ja kedagi ei tohi diskrimineerida rahvuse, rassi, nahavärvuse, soo, keele, päritolu, usutunnistuse, poliitiliste või muude veendumuste, samuti varalise ja sotsiaalse seisundi või muude asjaolude tõttu.
Prints John (1905–1919)
Haigus
12-aastaselt muutus tema olukord halvemaks ning ta sai Sandringhami valdustes oma majapidamise, kus tema eest hoolitseti ja kus ta oli õnnelik. Johni autojuhiks valiti endine Windsori lossi töötaja Thomas Haverly, kes sõidutas printsi mere ääre, maakohtadesse või Sandringhami pearesidentsi, kui keegi kuningaperest parasjagu seal viibis. Johni kodul oli oma kokk ja teenija, kes ka elas seal. Johnil olid veel koduõpetaja ja hooldusõde Charlotte Bill. Talle kuulus osa aiast, mille eest talle aednike abiga hoolitseda meeldis.
Virsik
pisi|Virsikud on [[virsikupuu viljad]] pisi|Virsikud pisi|[[Lamevirsikud]] Virsik on virsikupuu (Prunus persica) vili. Ta on luuvili, mis sarnaneb aprikoosiga, kuid on palju suurem. Virsik on 5–10 cm pikk ja kaalub keskmiselt 70–75 g.
Seadus
Seadused Eesti õigussüsteemis
Igaühel on õigus riigi ja seaduse kaitsele.
Virsik
Virsikul on kaunis välimus ja mahlane meeldiva maitsega viljaliha. Virsiku pind on karvane, ühel küljel on madalam või sügavam vagu ja varrepoolses otsas süvend. Enamasti on koor rohekaskollane, erkkollane kuni punane, päikesepoolsel küljel on tavaliselt punane laik. Virsiku viljaliha on valge kuni kollane, mõnedel sortidel ka punane, mahlane, magus ja aromaatne. Luuseeme on 3–4 cm pikk, ovaalne, rõmeline, väga kõva kestaga ja sisaldab palju õlisid.
Seadus
Seadused Eesti õigussüsteemis
Põhiseaduse § 15 järgi on igaühel õigus pöörduda oma õiguste ja vabaduste rikkumise korral kohtusse ja võib ka nõuda oma kohtuasja läbivaatamisel mis tahes asjassepuutuva seaduse, muu õigusakti või toimingu põhiseadusevastaseks tunnistamist.
Virsik
Virsikud sisaldavad palju A- ja C-vitamiini, samuti rauda, kaaliumi ja kiudaineid.
Prints John (1905–1919)
Seltsilised
Tihti öeldakse, et John oli oma elukohas üksik. See pole aga tõsi – tema kaaslaseks oli 8-aastane tüdruk Winifried Thomas, kes pidi astma tõttu maal elama. Tüdruku onu George Statton oli Sandringhamis autojuht. Winifriedi keeruline olukord tegi tüdruku printsile lähedaseks ning temast sai printsi "ametlik" mängukaaslane. Kui prints oli haige, istus Winifried tema voodiserval ja kuulas, kuidas õde Charlotte Bill raamatut luges. Nad käisid koos jalutamas ja töötasid printsi aiakeses.
Abraham Niclas Edelcrantz
thumb Abraham Niclas Edelcrantz (sündinud Clewberg; 28. juuli 1754 – 15. märts 1821) oli Soomes sündinud Rootsi luuletaja ja loodusteadlane, Rootsi Akadeemia liige (1786).
Seadus
Seadused Eesti õigussüsteemis
Kedagi ei tohi süüdi mõista teo eest, kui seda tegu ei tunnista kuriteoks seadus, mis oli jõus teo toimepanemise ajal.
Virsik
Oma mahlasuse ja õrnuse tõttu ei talu valminud virsikud pikka transporti ega säilitamist, seetõttu viljad koristatakse pooltoorelt.
Seadus
Seadused Eesti õigussüsteemis
Eestis on seaduste algatamise õigus:
Abraham Niclas Edelcrantz
Aastal 1780 sai temast Turu Akadeemia raamatukoguhoidja. Edelcrantz avaldas oma luuletusi ajalehes Åbo Tidningar ja oli Aurora Seltsi liige.
Virsik
Virsikust toodetakse mahla, kompotti, moosi, kasutatakse ka salatites, pannkookide katteks, jogurtites, pudingites jne.
Seadus
Seadused Eesti õigussüsteemis
Kui põhiseaduses ei ole teisiti ette nähtud, võetakse õigusaktid Riigikogus vastu poolthäälte enamusega. Ainult Riigikogu koosseisu häälteenamusega võib aga vastu võtta ja muuta järgmisi seadusi:
Virsik
Sileda pinnaga virsikuid nimetatakse nektariinideks.
Toodang, toiteväärtus ja biokeemiline koostis
2012. aastal toodeti maailmas 21,1 miljonit tonni virsikuid ja nektariine, istandike kogupindala oli 1,5 miljonit hektarit. Aminohapetest sisaldavad virsikud kõige rohkem aspartaamhapet (100 g kohta 0,42 g).
Prints John (1905–1919)
Seltsilised
Winifried oli printsile lähedane kuni viimase surmani.
Kuninganna Mary emana
Üldiselt peetakse kuninganna Maryt külmaks ja oma lastest kaugeks, kuid Winifried Thomas mäletas teda kui armastavat ja poja tervisest huvituvat lapsevanemat, kes veetis pojaga koos palju aega. Mõni päev pärast poja surma oli kuninganna oma päevikusse kirjutanud: "Igatsen last tõepoolest väga." Teine päevikusissekanne: "Teisipäeval, 21. jaanuaril 1919. Doktor Brownhill ja kanoonik Dalton pidasid teenistuse, mis oli väga kurb ja liigutav. Paljud meie inimesed [teenijad] ja ka külaelanikud olid kohal. Me tänasime kõiki Johni teenijaid, kes olid tema vastu nii head ja ustavad olnud."
Kuningannat liigutas abiliste lojaalsus tõepoolest ja ta läks suulisest tänamisest kaugemalegi. Thomas Haverly tütrele anti Johni tahvel, mis pärandus peres edasi. Winifried Thomas sai enamiku poisi raamatutest, kuhu Mary oli kirjutanud "Meie armsa väikese printsi mälestuseks". Kuninganna hoidis alles Johni fotod, enda päevikusissekanded nende koosveedetud ajast ja kirjad.
Barsebäcki loss
thumb|Barsebäcki loss Barsebäcki loss (rootsi keeles Barsebäcks slott) on loss Rootsis Skåne läänis Kävlinge vallas Barsebäcki külas.
Prints John (1905–1919)
Johni surm
Vaatamata kellaajale sõitsid kuningas ja kuninganna kohe Sandringhami, kus neid tervitas "murtud, ent vaoshoitud" Bill, kes valvas Johni voodis lamava surnukeha juures. "Väike Johnnie näis nii rahulik," kirjutas hiljem kuninganna. "Ta lihtsalt magas rahulikult oma taevases kodus, ilma valu, ilma piinadeta, lihtsalt rahus."
Barsebäcki loss
Praeguses asupaigas on juba 12. sajandil asunud linnus. Pärast Skåne sõda (1675–1679) kuulus linnus Thottide aadlisoole, kuid Rootsi riik konfiskeeris linnuse koos kogu ülejäänud Thottidele kuulunud kinnisvaraga ja see läks Rootsi monarhi omandusse.
1743. aastal ostis linnuse Rootsi kolonel ja rügemendiülem Gustaf David Hamilton, praeguse omaniku esiisa.
Prints John (1905–1919)
Johni surm
Prints John maeti Sandringhami kiriku surnuaeda Norfolkis 21. jaanuaril 1919.
Barsebäcki loss
Praeguse välisilme sai loss aastail 1889–1940. Tegemist on Hollandi renessanss-stiilis rekonstrueeritud kolmekorruselise hoonega, mis sarnaneb Skåne läänis asuvate renessansslossidega.
Loss ei ole avalik külastusobjekt.
Seadus
Seadused Eesti õigussüsteemis
Seadused kuulutab välja Vabariigi President.
Klingonid
Välimuselt sarnanesid klingonid Star Treki maailma varasemas ajaloos üldjoontes inimestega, kuid olid iseloomuliku vaolise otsmikuga. Hiljem lähenesid nad välimuselt veelgi inimestele. Klingonite välimuses oli teatud aasiapäraseid jooni ning "Star Treki" hilisemates osades võis aule ja sõdimisele keskendunud klingoni kultuuris näha Jaapani samuraikultuuri kajastusi. Samas oli Planeetide Föderatsiooni ning Klingoni Impeeriumi vastasseis omalaadne külma sõja peegeldus popkultuuris.
Seriaalis kasutatud klingoni keele kõla ja esialgse napi sõnavara mõtles algselt välja "Star Trekis" Scottyt kehastanud näitleja James Doohan. Filmi "Star Trek III: The Search for Spock" tarvis loodi terve klingoni keel, mille töötas põhiosas välja Ameerika põliselanike keeli uurinud keeleteadlane Marc Okrand.
Transistorlüliti
Transistorlüliti (inglise keeles analogue switch) ehk elektronlüliti (saksa keeles elektronischer Schalter) on elektroonikalülitus, mis võimaldab tüürsignaali abil avada või sulgeda elektriahelat, toimides seega nagu näiteks elektromehaaniline relee, kuid ilma liikuvate osadeta ning palju kiiremini.
Tüürsignaaliga muudetakse transistori(de) juhtivust hüppeliselt nii, et lüliti kontaktidevaheline takistus on kas nullilähedane või võimalikult suur.
pisi|200px|Elektronlüliti [[trükkplaat |trükkplaadil]]
Ideaalne lüliti
Ideaalset lülitit iseloomustavad järgmised omadused.
Väljatransistoril põhinev lüliti
Transistoritüüpidest täidavad ideaallüliti tingimusi kõige paremini väljatransistorid ja neist omakorda isoleeritud paisuga väljatransistorid ehk MOSFET-transistorid. Seejuures on piiravateks tingimusteks, et lülitatav pinge (väljalülitatud olekus) ja vool (sisselülitatud olekus) ei tohi ületada transistorile lubatud väärtusi.
Niisugusel transistorlülitil on kaks olulist puudust:
pisi|300px|Lihtsaima CMOS-lüliti põhimõtteskeem T1 – p-kanaliga, T2 – n-kanaliga MOSFET-transistor
CMOS-lüliti
Ühe väljatransistoriga lüliti puudustest on vaba CMOS-lüliti. Niisuguses lülitis kasutatakse p-tüüpi ja n-tüüpi kanaliga transistoride komplementaarset (teineteist täiendavat) paari, mis kokku moodustavad CMOS-transistori (ingl Complementary Metal-Oxide-Semiconductor).
Kõrvaloleval skeemil on kujutatud lihtsaim CMOS-lüliti, mis töötab nagu loogikalülitusena tuntud inverter vastavalt järgmisele tabelile:
CMOS-inverteri kõrval kasutatakse CMOS-NAND- ja CMOS-NOR-loogikaelementidel põhinevaid skeeme.
Kasutamine
CMOS-lüliti on digitaalsete integraallülituste põhiline ehituskivi, kuid erisuguste lülitusvõimalustega lüliteid toodetakse ka eraldi komponentidena, nt ühepooluseline lihtlüliti (SPST, single pole single throw), ühepooluseline ümberlüliti (SPDT, single pole double throw) ja mitmepooluselised lülitid (DPST ON-Off, DPDT ON-ON jt).
Transistorlüliti võimaldab suure väljundtakistusega signaaliallikaga lülitada väikese takistusega koormuseid. Transistorlüliteid kasutatakse näiteks releede, ventilaatorite, mootorite ja teiste elektroonika- või elektriseadmete lülitamiseks. Tüürsignaaliallikaks võib olla mikrokontrolleri väljundviik, andur või muu seade, mille väljundsignaaliga soovitakse lülitamisi teha.
Aaron Sorkin
thumb|right|Aaron Sorkin (2008) Aaron Benjamin Sorkin (sündinud 9. juunil 1961 New Yorgis) on USA stsenarist, filmiprodutsent ja näitekirjanik.
Ta lõpetas 1983 Syracuse'i ülikooli bakalaureusekraadiga muusikalinäitleja erialal. Kuid näitlejana sai ta tööd üksnes aeg-ajalt ja pisirollides. Seejärel avastas ta näidendite kirjutamise ja need osutusid menukateks. Tema näidend "A Few Good Men" lavastati Broadwayl 1989. aastal ja David Brown ostis selle filmimise õigused veel enne esilinastust. Seejärel palgati ta seda näidendit filmistsenaariumiks kirjutama. Samanimeline film valmis 1992.
Ta on telesarjade "Sports Night" (1998–2000), "Presidendi meeskond" (1999–2006) ja "Studio 60 on the Sunset Strip" looja, stsenarist ja produtsent. Ta kirjutas stsenaariumi filmidele "Malice" (1993) ja "Sotsiaalvõrgustik" (2010).
Sorkin kirjutab sageli poliitilistel teemadel. Ta kasutab filmides ja telesarjades suhteliselt sageli võtet, kus tegelased jalutavad ja samal ajal vestlevad: see tekitab mulje, et sündmustik areneb.
Eraelu
Sorkin hakkas 1987 tarvitama marihuaanat ja kokaiini. 1995 läks ta oma pruudi Julia Binghami soovil ravile. 1996 nad abiellusid. 2000 sündis neil tütar Roxy. 2001. aasta veebruaris sai ta Tõusva fööniksi auhinna, mis antakse väljapaistvatele inimestele, kes on edukalt vabanenud sõltuvusainetest. Kuid juba 15. aprillil 2001 peeti ta Californias asuvas Burbanki lennujaamas kinni, kui turvavärava metallidetektoriga leiti tema pagasist kokaiini suitsetamiseks mõeldud metallist piip. Lisaks leiti tema pagasist hallutsinogeenseid seeni, marihuaanat ja kokaiini. Ta pidi tagasi ravile minema. Sorkini ülemäärane töötamine ja narkomaania mõjusid halvasti tema abielule, mis lõppes 2005 lahutusega.
Sorkin toetab Demokraatlikku Parteid. Aastail 1999–2007 tegi ta sageli selle erakonna kampaaniate heaks suuri annetusi.
Tunnustus
Briti Akadeemia auhind
Chicago Filmikriitikute Ühenduse auhind
Kuldgloobus
Los Angelese Filmikriitikute Ühenduse auhind
Samuti on Aaron Sorkin aastatel 2000–2003 võitnud telesarja "Presidendi meeskond" eest mitu Emmy auhinda.
Eeta
Eeta (suurtähena Η, väiketähena η, vanakreeka ἦτα, uuskreeka ήτα) on kreeka tähestiku 7. täht. Eeta väärtus kreeka numbrina on 8.
Eeta hääldub uuskreeka keeles /i/, vanakreeka keeles /ē/.
Vanakreeka murretes kasutati eetat algselt /h/ märkimiseks. Täht laenati etruski ja vanaitali tähestikku, kust see võeti ladina tähestikku tähena H. Kirillitsas vastab eetale И.
Idajoonia murdes kadus häälik /h/ 6. sajandiks eKr ja eetaga hakati märkima pikka vokaali /a/, mis hiljem hakkas häälduma pika /ɛ/-na. Selles funktsioonis võeti täht kasutusele ka atika murdes.
Horisontaalselt sõna alustava vokaali kohale kirjutatud eetast kujunesid hõngusmärgid spiritus asper ja spiritus lenis.
Füüsikas tähistatakse eetaga kasutegurit, entalpiat, vedeliku kinemaatilise viskoossuse tegurit jm.
760
760. aasta
Aastakümned: 710. aastad 720. aastad 730. aastad 740. aastad 750. aastad - 760. aastad - 770. aastad 780. aastad 790. aastad 800. aastad 810. aastad
Aastad: 755 756 757 758 759 - 760 - 761 762 763 764 765
Vadja keel
Vadja keel (vađđaa tšeeli, vanema nimega maa tšeeli või maatšeeli) on olnud üks väikseima kõnelejaskonnaga läänemeresoome keeli, vadjalaste emakeel. Vadja keele lähim sugulaskeel on põhjaeesti keel.
Ajalugu
Keeleteadlase Petri Kallio hinnangul on vadja keele lähim sugulane põhjaeesti keel, millega ta jagab ühist algkeelt (nn keskne läänemeresoome keel, inglise keeles Central Finnic), ehkki tegu oli pigem murdekontiinumi kui ühtse keelega. Vadja ja põhjaeesti keele lahknemise ajaks on Pekka Sammallahti hinnanud viikingiaega (800–1050 pKr) Tiit-Rein Viitso analüüsi kohaselt jagunes see algkeel, mida tema kutsub maa(keele)ks, kõigepealt (põhja)eesti ja vaia murdeks. Viimasest omakorda kujunesid vadja keel, kirde-eesti rannikumurre (Viitso kasutab nime alu) ja idaeesti murre (ehk vaiga).
Arheoloog Valter Lang näeb vadja keele kujunemise algusena eelrooma rauaajal ja rooma rauaajal Põhja-Eestist Isuri platoo lääneossa liikunud rahvastiku (ja ühtlasi läänemeresoome keele) rännet, millest annab tunnistust vastavasuunaline tarandkalmete levik ja sarnane leiuaines. Isuri platoo senine rahvastik, kes Langi arvates kõneles lääneuurali seda keelevormi, millest tänapäevani on säilinud vaid saami keeled, assimileerus. Vadjalaste ja põhjaeestlaste kultuurilised ja keelelised erisused hakkasid Valter Langi hinnangul tekkima 2. aastatuhande algul (hilisrauaajal) ja süvenesid 13.–14. sajandil. Sellele aitas kaasa kummagi rühma sattumine erinevate riikide territooriumile. Vadja keelt hakkas mõjutama venelaste, isurite ja soomlaste kolonisatsioon. Ilma selleta oleks vadja keel Viitso arvates lihtsalt üks eesti keele murderühm.
Seisund
Vadja keel on hääbumas. Suvel 1998 kõneles seda emakeelena suuremal või vähemal määral umbes 30–40, suvel 2003 umbes kümme inimest kolmes Lauga jõe suudme lähedases külas. Vadjalasi on 70–80. Noorim vadja keelt kõnelev vadjalane sündis aastal 1935. 1989. aastal rääkis vadja keelt veel 62 inimest. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel oskas Venemaal vadja keelt 68 inimest. Samas on näiteks keeleteadlane Heinike Heinsoo hinnanud, et vadja keelt väga häid oskajaid on kõigest neli.
Vadja keeles on tavaliselt eristatud nelja murret ja mitu erinevat murrakut:
Kuigi Kukkusi vadja keelt on tavaliselt määratletud isuristunud vadja murdena, on Petri Kallio ja Tiit-Rein Viitso sellise klassifitseerimise vastu argumenteerinud. Kallio hinnangul on tegu, vastupidi, vadjastunud isuri murdega. Viitso peab seda isuri keelele lähedaseks, ent siiski eraldiseisvaks läänemeresoome murdeks. Tema arvates hakati kukkusilasi vadjalasteks pidama sellepärast, et nad ühest küljest polnud isurid ega soomlased, teisalt olid aga kunagise Vadja viiendiku asukad.
Murretest on järel veel läänevadja Vaipoole murrak. Lätis Bauska ligidal räägitud kreevini murre on kadunud juba 1800. aastatel. Idavadja oli hääbumas juba 1900. aastate algusepoolel, aga see säilis Itšäpäivä külas veel 1960-ndate lõpuni, millal viimane rääkija suri. Läänevadja Mäe ja Oru murrakud hääbusid samuti 1960. aastatel.
Vadja keelt esindas 2006. aastal Östersundis toimunud Euroopa regionaal- ja vähemuskeelte lauluvõistlusel Liet Lavlut lauluga "Kui miä kazvõlin kanaine" ansambel Raud-Ants.
Õpetus
Veel 21. sajandi esimestel aastatel õpetati lastele vadja keelt Luutsa küla koolis, kuid loobuti huvipuuduse tõttu. 2011. aasta alguses avati Kingissepa koduloomuuseumis vadjalastele ja isuritele pühapäevakool, kus õpetatakse ka vadja kultuuri ja keelt.
Vadja keelt võib õppida mitmes ülikoolis:
Keelenäited
Mõned näited:
Terve! Tere päivä!
Tere oomnikkoa!
Tere õhtagoa!
Jäämm yvässi!
--- Kuza piippu?—Ađđaa nalla.
Kuza tuli?—Vesi sammutti.
Kuza vesi?—Ärcä ryyppäzi.
---
Tuli lumi,
Lumi suli,
Tuli vara cesä.
Menin mettsää cävelemää,
Leyzin linnuu pezää.
Pezäz õli muna,
Sipe kool
Sipe kool tegutses aastatel 1765–1961 asukohaga Sipe järvest ehk Küti järvest ligi kilomeeter Lootvina poole. Kooli peetakse Vana-Kuuste piirkonna koolihariduse alguseks. Sellest tulenevalt on Sipe kooli järglane Kuuste Kool (Sipe kool viidi 1951 üle 3 km kaugusel olevasse Vana-Kuuste mõisa härrastemajja, kuid Sipele jäi kuni 1961. aastani 1. klass).
Vadja keel
Keelenäited
Poigall õli nokka
Sipe kool
2000. aastal paigaldati Sipe kooli asukohta mälestuskivi, mis tähistab hariduselu algust Vana-Kuuste vallas. Kivi taga olid varem koolimaja varemed, kuid 2006. aastaks oli alles väikese talumaja suurune umbes poole meetri kõrgune kääbas, millest turritab välja korstnajalg.
Vadja keel
Keelenäited
Niku kaivokokka.
Pyhä Iilia izäntä
Pyhä Pedro armollin
Sipe kool
Ajalugu
19. sajandi alguses oli Kuuste kandis kaks kooli: Tõõrastel ja Sipel. Aastatel 1861–1893 töötas Sipe kooli juhatajana rahva hulgas väga hinnatud Peeter Pähn, kes pidi aga ametist loobuma, kui õppekeeleks sai vene keel. Tõõraste kool suleti õpetaja keeleoskuse puudumise tõttu sootuks. Aastatel 1897–1912 oli Sipel koolmeistriks ja juhatajaks Pihkva Kooliõpetajate Seminari lõpetanud Jaan Laurson, kelle eestvedamisel loodi Kuustes laulu- ja mänguselts Koidula. 1904. aastal sai selts mõisahärra Leo von Siversi toetusel oma maja.
1903. aastal nimetati Sipe vallakool Vana-Kuuste 2-klassiliseks ministeeriumikooliks. Kuna riigikoolide eest hoolitseti rohkem, olid ka Sipel loodud õppetööks head tingimused. Kool sai üsna suure raamatukogu, oli rikkalikult pildimaterjali, mineraalide ja taimede kogud ning isegi „udupildiaparaat“, millega korraldati kahe nädala tagant pildivaatamisseansse. 1905. aastal töötas Vana-Kuuste ministeeriumikoolis teiste seas ka tulevane kirjanik Henrik Visnapuu. 1909. aastal lõpetas Vana-Kuuste ministeeriumikooli Julius Kuperjanov ja 1914. aastal Richard Viiard.
Vadja keel
Keelenäited
Tuõ meilee võõrazii
Meill on kagradõ kassamatta
Sipe kool
Ajalugu
1920. aastatel sai Vana-Kuuste koolist taas Sipe 6-klassiline algkool. Õpilaste arv oli sel ajal 120–140 piires. Aastail 1912–1944 töötas koolijuhatajana Eduard Pügi. 1926. aastal avati koolis avalik raamatukogu. Nii õpetajad kui ka õpilased osalesid seltsides, kohaliku näiteringi hinge Juhan Luukase juhendamisel lavastati „Libahunt“, „Kauka jumal“, „Vedelvorst“ jm. Peoõhtutel laulis kooli koor ja esines õpilasorkester. Sipe algkoolis õppis 1920. aastatel major Paul Maitla, üks neljast eestlasest, kes pälvis Sinimägede lahingutes osalemise eest Raudristi Rüütliristi. 1930. aastatel lõpetasid kooli tulevane kirjanik Kalju Kangur ja kunstnik Lembit Saarts.
Vadja keel
Keelenäited
Õzrad ovad veel kõik õkaa täynn
Too tuucad tullõz
Sipe kool
Ajalugu
Teise maailmasõja ajal sai kool rängalt kannatada: kooli territooriumi tabas 17 suurtükimürsku. Hävisid nii kõrvalhooned, kaev kui ka õunaaed. Koolimajas peatunud punasõdurid hävitasid mööbli, õppevahendid, raamatukogu ja kooli arhiivi. Õppetöö jätkus taas 1945. aastal Sipe Mittetäieliku Keskkooli nime all, kuid õpilaste arv vähenes ja 1950. aastal muudeti kool Sipe Algkooliks.
Vadja keel
Keelenäited
Hattaraizõd harvukkaizõd
Ja pilved suurõd paksud
Too meilee vihmaa!
Sipe kool
Ajalugu
1951. aastal toodi kool üle Vana-Kuuste mõisahoonesse, kus asusid seni Kuuste külanõukogu, sidejaoskond, rahvamaja ja raamatukogu, ja uueks nimeks sai Kuuste 7-klassiline Kool. 1. klass jäi kuni 1961. aasta suveni Sipele. 2000. aastal paigaldati sinna mälestuskivi, mis tähistab hariduselu algust Vana-Kuuste vallas.
Kebnekaise
Kebnekaise (põhjasaami Giebnegáisi) on Rootsi kõrgeim mägi. Asub Põhja-Rootsis, Norra piiri lähedal. Geograafilised koordinaadid on 67°53′N, 18°33′E. Kõrgus 2103 m. Esimesena tõusis mäe tippu 1883. aastal Charles Rabot.
Epitaaf (kunst)
pisi| Mustpeade vennaskonna epitaaf [[Tallinna Linnamuuseumis]]
Epitaaf on surnu mälestuseks kirikuruumi, kiriku välisseinale või kiriku vahetusse lähedusse paigaldatud mälestustahvel, tavaliselt figuraalse kompositsiooniga. Epitaaf võib olla nii raidkunstiteos, enamasti reljeef, kui ka tahvelmaal.
Ajaloost
Epitaaf kujunes välja 14. sajandil. Varased epitaafid olid enamasti surnu matusekohaga vahetult seotud (epitaafi üks tähendusi ongi hauakiri), need kandsid surnu nime ja tiitlit ning vahel lisandus neile tekst palvega paluda lahkunu hinge eest. Alates 16. sajandist hakkas epitaaf olema hauakohaga füüsiliselt mitte seotud memoriaalkunstiteos.
16.–17. sajandi luterlikus matusekultuuris olid kiriku seintele üles seatud epitaafid ehk mälestuspildid üks tähelepanuväärsemaid mälestamiskunsti teoseid. Epitaafe tellisid endale jõukad linnakodanikud, aadlikud ning pastorid. Erinevalt hauakivist ei olnud epitaafi asukoht seotud matmiskohaga, samuti võis selle tellida juba inimese eluajal ning ammulahkunud pereliikme mälestuseks. Epitaafidel täiendati tekstiosa vahel surmasümbolitega, nagu kolp ja ristatud kondid; maalitud pilti või madalreljeefi võis ümbritseda ümarplastiline dekoor, näiteks inglid või leinavate perekonnaliikmete kõrgreljeefsed kujutised. Barokis võidi epitaafile anda altariretaabli kuju ja seda kasutatigi mälestusteenistuste pidamisel altarina.
Tavaliselt koosnes epitaaf kolmest osast: mäletatavate portreedest, usulisest stseenist ja tekstist. Enimkujutatud usulised stseenid olid Kristuse ristilöömine ning Kristuse ülestõusmine. Portreedel kujutati inimesi lähtuvalt nende sotsiaalsest positsioonid ja seisusest. Tavaliselt esitleti mehi vaatajast vasakul ja naisi paremal poolel. Epitaafil kujutati ka varalahkunud pereliikmeid ning lapsi. Tekstiline osa koosnes peamiselt lühikesest eluloost ning piiblitsitaadist. Eesti kirikutes on säilinud rikkalik kogu kiriku eestseisjate, pastorite, jõukate kodanike ja aadlike epitaafe.
17.–18. sajandil levis laialdaselt komme jäädvustada väljapaistvate isikute mälestust kiriku seinale paigutatud, aadliku vapina kujundatud surnusildi ehk vappepitaafi abil. Matuserongkäigus kanti vappepitaafi sarga ees ja see riputati hiljem lahkunu haua lähedusse kiriku seinale. Komme hakkas hääbuma pärast kirikutesse matmise keelamist 1772. aastal
Tore vulkaanikell
pisi|Õitsev tore vulkaanikell Tore vulkaanikell (Brighamia insignis, havai keeles ʻōlulu või alula) on kellukaliste sugukonda vulkaanikella perekonda kuuluv taim.
Tore vulkaanikell on Havai saarte endeem, mis kasvab looduslikult vaid Kauai ja Niihau saarel.
Tal on mitu alamliiki, mida on peetud ka eraldi liikideks.
Taim kasvab kuni 480 m üle merepinna keskmise niiskusega põõsastikes ja kuivades metsades, kus aastane sademetehulk on alla 170 cm. Ta kasvab ka õhukese pinnasekihiga järskudel basaltkaljudel.
Tore vulkaanikell on sukulent ja hoiab toitainete varusid oma tüves. Taime oksteta tüvi on tavaliselt 1–2 m kõrgune, kuid võib ulatuda 5 meetrini. Ülalt kitseneva tüve tipus on lihakad lehed.
Toredat vulkaanikella tolmeldasid looduses peamiselt ööliblikad, kelle imilont ulatus kuni 7–14 cm sügavuse õie põhja. Peamine tolmeldaja, liblikas Manduca blackburni, on nüüdseks ise muutunud äärmiselt haruldaseks, mistõttu taim peaaegu ei saa looduslikul teel paljuneda. Taimi on tolmeldanud botaanikud.
Lisaks ohustavad taime võõrliigid, metsistunud kodukitsed ja sead, nälkjad, rotid, tuli ja punaste ämblikulestade Tetranychus cinnabarinus levitatav nakkus. Ühe asurkonna lähedalt kulgeb matkarada. Kuna taim kasvab järskudel avatud kaljudel, siis võivad teda kahjustada taifuunid ja maalihked.
Toredat vulkaanikella müüakse ka toataimeks, kuid teda on väga raske kasvatada ja enamasti sureb taim toatingimustes üsna kiiresti. Kuid taimeaias ei ole teda üldse keeruline kasvatada. Seetõttu on tal lootust pääseda väljasuremisest ilutaimeks saamise tõttu.
Kroon (täpsustus)
"Kroon" on mitmetähenduslik sõna.
Kroon (rahaühik)
Kroon on rahaühik, mis on kasutusel järgmistes riikides:
Kroon on varem olnud kasutusel järgmistes riikides:
Matthias Calonius
pisi|Matthias Calonius Matthias Calonius (27. detsember 1738 Saarijärvi – 1817) oli Soome õigusteadlane ja riigimees.
Calonius sündis pastori pojana. Ta õppis Turu Akadeemias. Hiljem sai ta seal lektoriks ja 1773 korraliseks professoriks. Akadeemiku tiitlit ei saanud ta iialgi: selleks oli ta liiga vaene ja tal puudusid perekondlikud sidemed. Ta oli Stockholmis asuva Rootsi Ülemkohtu liige. Pärast Soome sõda ja Porvoo maapäeva oli ta Soome suurhertsogiriigi senatis prokuraator ehk tänapäeva mõistes õiguskantsler.
Kroon (rahaühik)
Kui otsitavat rahaühikut siin nimekirjas ei ole, siis vaata palun rahaühikute loendit.
Matthias Calonius
Caloniuse mõju avaldus peamiselt tema eraõiguse kohta peetud loengutes, mis levisid tudengite hulgas 19. sajandil. Esimest korda avaldati need alles 1908 pealkirja all "Praelectiones in Jurisprudentiam Civilem". Oma ajale iseloomulikult kaitses ta loomuõigust, õigustades sellega oma kaasaja õigussüsteemi.
Calonius on kirjutanud akadeemilisi teoseid õigusteaduse ja ajaloo valdkonnas.
Calonius on maetud Turu Püha Katariina kiriku kalmistule. Tema auks on nimetatud Turu Ülikooli õigusteaduskonna peahoone Calonia. Helsingis Töölös on tema auks nimetatud tänav Caloniuksenkatu. Soomes tegutseb Matthias Caloniuse ühing.
Vismeistri
Vismeistri on asum Tallinnas Haabersti linnaosas. Asum piirneb Kakumäe, Õismäe, Pikaliiva ja Tiskre asumi ning Harku vallaga. Vismeistri asumi pindala on 1,43 ruutkilomeetrit.
Ajalugu
Asum on saanud nime Vismeistri küla järgi, mille kohta vanimad andmed pärinevad 1515. aastast. Küla nimi on esinenud eesti keeles ka kujudel Fischmeistri ja Fišmeistri. Nimi pärineb keskajast, kui külas elas Toompea linnuse kalameister (saksa keeles Fischmeister). Kalameister tegeles kalapüügi korraldamisega Liivimaa ordule kuulunud Harku järvel, samuti Tiskre ojal ja merel ning vastutas Toompea komtuuri kaladega varustamise eest. Kalameistri ülesanne oli paastuajaks söögiks kala hankida.
Asumit läbib Tiskre oja, mille kaldal paiknes Fischmeistri suvemõis. 18. sajandi teisel poolel kuulus mõis Eestimaa kubernerile hertsog Peter August Friedrich von Holstein-Beckile, kes lõi ojaäärsele maa-alale hirveaia. Seda hirveaeda meenutas veel hiljemgi Hirveaia heinamaa nimi.
19. sajandil oli Vismeistri mõis Haabersti mõisa karjamõis ja kuulus Keila kihelkonda.
Praeguse Vismeistri asumi alale kuulub ka endise Jõeküla ala Kakumäe teest lääne pool.
Vismeistri küla liideti Tallinna linnaga 1975. aastal.
Elanikkond
Vismeistri elanikkond on vanuseliselt koosseisult võrdlemisi noor: 2016. aastal moodustasid 0–17-aastased asumi elanikkonnast 23–31% ja üle 68-aastased 3–9%.
Eestlasi oli 2021. aasta alguses Vismeistri elanikest 74 protsenti ja venelasi 20 protsenti.
Territoorium
Vismeistri asumis on tänapäeval peamiselt individuaalelamud. Asumi maa-alale jääb Tiskre oja.
Tsitrus
pisi|[[Greibipuu vili]] Tsitrus (Citrus) on igihaljaste lehtpuude ja -põõsaste perekond ruudiliste sugukonnast.
Morfoloogia
Tsitruspuud on keskmiselt 5–15 m kõrgused, igihaljad ja lihtlehised.
Lehed on tumerohelised, nahkjad, ovaalsed, tavaliselt terveservalised, mõnel liigil hambulise servaga.
Õied valged ja lõhnavad. Mõlemasoolised õied kinnituvad võrsele ühe- või mitmekaupa, neist igas on 4–5 tupp- ja 5 kroonlehte ning 20–60 kimbuna asetsevat tolmukat. Viljade valmimine võib kesta üle aasta, seetõttu pole haruldane, kui ühel puul on korraga õied, viljahakatised ja viljad.
Tsitrusepuude pomerantsvili ehk hesperiid on omapärane mari, mida iseloomustab eeterliku õli rikas tavaliselt mittesöödav nahkjas väliskest, selle all olev valge õhukoerikas keskmine kiht ja mahlarohke, lihakas, söödav siseosa. Kujult on vili kerajas, piklik või sidrunikujuline ning jaotunud 8–15 segmendiks. Viljaliha on enamiku liikide puhul söödav, sisaldab rohkesti vitamiine, happeid, suhkruid ja glükosiide.
Levila
Tsitruse perekonda kuuluvad 12–16 liiki koos hulga alamliikidega on pärit Lõuna- ja Kagu-Aasiast ning Malai poolsaarelt.
Kasvatamine
Olles pärit Aasiast, eelistavad tsitrusviljad troopilist või lähistroopilist kliimat. Tänapäeval viljeldakse tsitrusviljalisi kõikjal lähistroopilistes piirkondades: Lõuna-Hiinas, Ameerika Ühendriikide lõunaosariikides, Kesk- ja Lõuna-Ameerikas, Brasiilias, Lõuna-Aafrikas, Iisraelis ja Vahemere maades (peamiselt Hispaanias, Itaalias ja Kreekas).
Kuna tsitruste ristamine on suhteliselt kerge, on püütud liikidevaheliste hübriididega vähendada tsitrusviljade puudusi, nagu näiteks rohke seemnete sisaldus, mõrkjas maitse või kõva sisekest. Näiteks apelsin on pomeli ja mandariini ristand, greip omakorda apelsini ja pomeli ristand.
Eestis kasvatatakse apelsinipuud ja harilikku sidrunipuud toataimedena.
==Liigid, hübriidid ja sordid ==
Sidrunisorte tuntakse 120 ümber, apelsinisorte aga üle 400. Arvukas on ka mandariini teisendite, mutantide, hübriidide ja sortide nimekiri.
Kokanduse mõisteid
''Siin on loetletud kokanduse mõisteid. Eraldi on Toitude ja toiduainete loend''
Delaware
Delaware on Ameerika Ühendriikide osariik.
Delaware piirneb põhjas Pennsylvaniaga, läänes ja lõunas Virginiaga, idas Delaware'i lahega, mille vastaskaldal asub New Jersey.
Ajalugu
Delaware on Ameerika Ühendriikide osariik alates 1787. aastast. 7. detsembril 1787 ratifitseeris Delaware esimesena USA põhiseaduse ja sellepärast nimetatakse teda esimeseks osariigiks.
Nimi
Osariik sai nime Delaware'i lahe järgi, mis omakorda nimetati Virginia esimese kuberneri, 3. parun De La Warri Thomas Westi järgi.
Kliima
Delaware'is on lähistroopiline kliima, ehkki tema põhjapiir ulatub parasvöötme piirile.. Atlandi ookeani läheduse tõttu on kliima mereline. Aastas sajab üle 1000 mm.. Hoolimata väikestest mõõtmetest (põhjast lõunasse 160 km) on osariigi põhja- ja lõunaosa vahel märkimisväärne erinevus keskmises temperatuuris ja sadava lume koguses. Siiski on Delaware'i kõrgeim ja madalaim temperatuur mõõdetud samas kohas, Millsboros. 27. juulil 1930 registreeriti seal absoluutne maksimum +43 °C ja 17. jaanuaril 1893 absoluutne miinimum –27 °C.
Haldusjaotus
Delaware jaguneb 3 maakonnaks: Kent, New Castle ja Sussex.
Rahvastik
pisi|Wilmingtoni siluett pisi|Dover pisi|Newark 2010. aastal elas Delaware'is 897 934 inimest.
Majandus
Delaware'i 2008. aasta SKP oli 62 miljardit USA dollarit. 2005. aastal oli keskmine nädalapalk 937 dollarit, millega Delaware oli USA-s 7. kohal.
Delaware'is puudub ettevõtte tulumaks ettevõtetelt, mis on Delaware'is registreeritud, kuid ei tegutse seal. Seevastu kapitalimaks ettevõtete varadelt Delaware'i territooriumil on suhteliselt suur. Osariigi väiksuse tõttu peetakse seda pangandussektoris mittetegutsevatele ettevõtetele heaks lahenduseks. Pankadele kehtivad Delaware'is seevastu eriti ranged piirangud.
Rohkem kui pooled USA börsiettevõtetest ja 63% Fortune 500 ettevõtetest on registreeritud Delaware'is. Kapitalimaks annab 20% osariigi sissetulekust. Delaware'i peetakse USA kõige ettevõtjasõbralikumaks osariigiks. Seal on registreeritud üle miljoni ettevõtte, mis tähendab, et ettevõtteid on seal rohkem kui elanikke.
Töötus oli 1. jaanuari 2011 seisuga 8,5%.
Alkoholi müük on Delaware'is lubatud ainult vastavat litsentsi omavates ettevõtetes ja ainult kella 9–13. Kuni 2003. aastani oli alkoholi müük pühapäeviti keelatud.
752
752. aasta
Sajandid: 7. sajand - 8. sajand - 9. sajand