cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ōta
Ōta moodustati 31. mail 1948. 2005. aastal liideti Ōtaga Nitta, Ojima ja Yabuzukahoni linn.
Elanike arv on 218 200 (2006) ja pindala 176,5 km².
Linnas on ettevõtte Fuji Heavy Industries peakorter ja see on tuntud ka kui Subaru kodulinn.
Ýmnos eis tin Eleftherían
pisi|Kreeka hümni instrumentaalversioon pisi|Dionysios Solomose "Hümn vabadusele" (Ὕμνος εἰς τὴν Ἐλευθερίαν) kaas, trükitud Missolonghis (Mεσολόγγι) 1825. aastal Ýmnos eis tin Eleftherían (kreeka keeles Ὕμνος εἰς την Ἐλευθερίαν Imnos is tin Eleftherian 'hümn vabadusele') on Dionýsios Solomósi 1823. aastal kirjutatud luuletus, mis koosneb 158 salmist ning on seatud Nikolaos Mantzarose muusikale.
1865 said kaks esimest salmi Kreeka riigihümniks ning hiljem ka Küprose Vabariigi hümniks.
Sõnad
Solomósi originaal <div lang="grc" class="polytonic" style="font-family: Athena, Gentium, Palatino Linotype, Arial Unicode MS, Lucida Sans Unicode, Lucida Grande, Code2000; font-family /**/:inherit;">
Kreekakeelne originaal
Traditsiooniline transliteratsioon
Maavits (perekond)
Maavits (Solanum L.) on taimede perekond maavitsaliste sugukonnast.
Maavitsa perekond on suur ja mitmekesine. Sellesse kuulub 1500–2000 liiki ühe- ja mitmeaastaseid taimi. Haabituselt on esindatud ronitaimed, poolpõõsad, põõsad ja puud.
Maavitsa perekonda kuulub kolm tuntud köögivilja:
Eestis kasvab looduslikult harilik maavits (Solanum dulcamara).
Kultus
Enamasti on tegu erinevate jumala(te) käsitlustega või vaimude (deemonite), surnute (esivanematekultus) ja kuningate (valitsejakultus) austamisega ning sellega seoses olevate tavade ja kommetega.
Antiikajal tähendas kultus maagilisi toiminguid, palvetamist, hümnide laulmist, ohverdamist, tantsimist, mängimist ja midagi sellist, mida tehti kindlal päeval või aastaajal (pidustused).
Kultusepaigad (loca sacra) olid kas looduslikud (mäed, aasad, koopad ja allikad) või sellekohased ehitised (tempel), mida rajas ja hoidis korras riik. Neid paiku peeti jumalaile kuuluvaiks ja seega pühaks (sacrum, fanum).
Roomlased eristasid niisuguseid ametlikult pühaks tunnistatud kultusekohti niinimetatud religioosseist kultusepaikadest (loca religiosa), nagu era- ja provintside kultusepaigad. Tekkisid ettevalmistatud preesterkonnad, kes juhtisid kultusetalitusi ja hoolitsesid kultusepaikade eest.
Niisugune preestriseisus oli ka Idamaades. Kultusega loodeti saada kasu ja kaitset õnnetuste eest. Kultustoimingute õigest sooritamisest arvati sõltuvat kogukonna saatus, seepärast kanti kultuse järjepidevuse eest erilist hoolt.
Fukui prefektuur
Fukui prefektuur on Jaapani prefektuur Honshū saare keskosas Jaapani mere kaldal.
Sümbolid
Fukui prefektuuri tunnuslind on ruskerästas (Turdus naumanni), tunnuspuu on mänd (Pinus) ja tunnuslill nartsiss (Narcissus tazetta).
Haldusjaotus
Fukui prefektuur on jaotatud 17 omavalitsusüksuseks, millest 9 on linnad (市 shi).
Anto Unt
Anto Unt (sündinud 26. detsembril 1955) on eesti filosoof, kes tegeleb analüütilise filosoofiaga.
Ta on tõlkinud eesti keelde Willard Van Orman Quine'i teose "Sõna ja objekt" ja Saul Kripke raamatu "Nimetamine ja paratamatus", samuti mitme filosoofi artikleid ning esinenud ettekannetega epistemoloogia ning modaalloogika alal.
Anto Unt lõpetas 1974. aastal Tartu 2. Keskkooli ja 1979. aastal Tartu Riikliku Ülikooli füüsika erialal. Kandidaadikraad astrofüüsikas (1990). Kaitses 2010. aastal Tartu Ülikoolis teadusmagistritöö filosoofias "Making inferences in case of attitudes", juhendaja Rein Vihalemm, oponent Mikko Leinonen. Osalenud Analüütilise filosoofia seminaris 1994. aastast.
Anto Undi vanemad olid Väino Unt ja Inge Unt.
Valetamine
Valetamine on teadlikult tõsilugude või -asjade moonutamine, vale rääkimine või valede andmete esitamine-näitamine.
Küsimused mitteusaldatavuse kohta tulevad ette paljudes kontekstides – kui lapsevanemad küsivad oma lastelt, kas nad tarvitavad vabal ajal narkootikume, kui ülemus küsib töökandidaatidelt põhjuste kohta, miks nad lahkusid oma eelmisest töökohast, kui rahvusvahelised juhid võtavad arvesse teineteise ähvardusi ja lubadusi, kui valija väärtustab kandidaatide lubadusi, kui psühhiaater kuulab patsiendi kaebuseid või kui vandekohus hindab tunnistajate tunnistusi. Kõikides neis näidetes on informatsiooni allikat kasutatud teadasaamiseks, kas keegi on tõetruu.
Kõigepealt valetamise definitsioon ja kuidas eristada valetamist saladustest, enese kaitsmisest ja teistest pettustest.
Valetamine ja enesepettus
Valetaja kavatsemine on üks kahe kriteeriumi järgi vahet tegemine vale ja pettuse vahel. Valetaja ettekavatsetud valik sihtmärgi eksiteele viimisel. Valetaja võib ka tegelikult rääkida tõtt, kui see ei ole nende kavatsus. Tõene inimene võib provotseerida valet informatsiooni – halb soovitus võib tulla näiteks börsimaaklerilt – kuid see polnud nende kavatsus. Valetajal on valik; valetaja võib valida võimaluse mitte valetada.
Teine kriteerium valede ära tundmiseks teistest pettustest, on see, et sihtmärk ei ole teadvustanud ennast valetaja kavatsusest teda eksitada. Nõidumine ei ole selle kriteeriumi järgi valetamine. Näitleja ei ole valetaja, kuid petis on. Mõnikord, kui teadvustada kavatsust eksitatud saada, on mõeldav süsteem kasutada Goffmani (1974) situatsiooni väljendust. Las ostja ettevaatus olla näitlik hoiatus, et tooted või teenused ei pruugi olla need, milleks nad on loodud. Erinevad viisakuse viisid on näited naturaalsete situatsioonide teadvustamisest, et eesmärk, mida tõde ei räägi.
Erinevalt Bokìst, kes pidas ainult väiteid valeks, väitis Ekman, et varjamine on samamoodi vale kui võltsimine, niikaua kui on väljavaade, et varjamist ei toimu.
Erinevate abielukohustuste suhtes teavitamine, seejuures ilma küsimata, kui ekstraabieluline afäär on alanud.
Oletame, et presidendil oli rabandus ametiaja kestel ja doktorid varjasid seda. Nad pidid toime panema varjamisvale, sest ameeriklased eeldavad, et neile räägitakse presidendi tervise muutustest, mis mõjutab tema võimet teha oma tööd. Varjamine ja võltsimine on kaks eri tehnikat, et täide saata sama eesmärk. On palju põhjuseid, miks valetajad eelistavad alati varjamist võltsimisele, kui situatsioon seda lubab. Valetaja ei vaja vale loo mäletamist. Kui valetaja tabatakse, saab ta alati süüdistada, et ta oli just avaldamas tõde või et ta ei teadnud seda, kuna oli kindel, et sihtmärk teadis, mis toimus.
Varjamine ja petmine ei ole ainukesed valetamise tehnikad, nad on kõige tuntumad. Ekman esitles veel kolme tehnikat
Bok defineeris varjamist kui salajas hoidmist. Ekman arvab, et varjamise situatsiooni teadustamisel on antud kavatsus mitte infot avaldada. Kutsudes midagi saladuseks, teavitame me oma õigustest asju mitte avaldama, säilitama privaatsust. Saladused püsivad ühe indiviidi, või kahe või kolme või rohkema inimese vahel infot säilitades, mida saladus teiste kohta sisaldab.
Enesepettus toimub eeldatavalt siis, kui pettur ei mõista, et petab ennast ja ei tea neid motiive enese eksitamiseks.
Samas, murtud lubadus ei ole valetamine. Nädal enne seda, kui president Clinton ametisse astus, ründas üks reporter teda, et ta olevat murdnud oma kampaania lubaduse Haiti immigrantide kohta, kuna ta hetkel võttis vastu endise presidendi Bushi positsiooni poliitika, mida ta oli kritiseerinud oma kampaania käigus. Clinton kaitses end, öeldes et ameerika rahvas võib arvata, et ta oli rumal, et ta ei muutnud oma poliitikat, kui olukorrad muutusid. Clinton valetas vaid juhul, kui ta oleks sel hetkel, kui kritiseeris Bushi, teadnud, et tema on mõeldud jätkama sama poliitikat. Loomulikult oli ta oma varajasemas kampaanias lubanud mitte tõsta makse, kuid teda oleks saanud süüdistada petmises juhul, kui ta teadis, et kavatseb murda lubadust.
Ka mittemäletamine ei ole valetamine, kuigi valetajad proovivad ennast tihti välja sellega vabandada. Kui nad on paljastatud ja süüdistatud valetamises, on tihti põhjuseks mälu probleemid.
Uskuda, et vale saab tõeks
Kui keegi muretseb väga vale selgitamise pärast, mis on juhtunud, ei tähenda see kohe, et isik kavatses valetada. Kui ei ole kaalutletud kavatsust petta, ei pruugi vale väidet üldse mitte võtta kui valetamist.
Miks peaks see lugema, mida me kutsume valeks väiteks? See ei ole lihtsalt asjade semantika ega definitsioon. Kui isik ei valeta, kui ta ei usu, et ta on koostatud pettusse momendil, kui ta teeb seda, siis ta käitumine muutub selliseks nagu tõetruul inimesel. Ei tohiks olla käitumuslikke vihjeid, et väide on ebatõsi, kui isik annab seletuse mitte uskudes, et ta valetab hetkel, kui ta annab seletust. On palju erinevaid viise, kuidas inimesed kindlustavad vale informatsiooni, mida nad ise arvavad olevat tõena.
Inimesed tõlgendavad sündmusi, eriti teiste inimeste käitumist ja motiive, mis panevad inimesed käituma üht või teist viisi. Fakt, et keegi tõlgendab asju viisil, mis peegeldab hästi teda, viisil, mis lubab tal kohustada toimingud, mis ta leiab ihaldatavaks, ei tähenda, et ta mõtleb sellega kindlasti valetada kui väärtõlgendus. Mitte kõik valestiarusaamised ei pruugi olla enesepettused.
Arvestades vägistaja kinnitust, kes süüdistab ohvrit, et too tahtis seksida temaga. Isegi kui vägistajad, kes teavad, et nende mittesoovinud ohvrid saavad tihti teha sama kaebusi, valetades, et vältida karistust. Pretensioon ise ei ütle meile, kas see on vale. Oletades, et see oli kohtingu vägistamine ja ohver oli häbelik või väga kartlik, protestides ainult korra ja mitte väga tugevalt ja siis ei seisnud vastu. Vägistaja võis valesti tõlgendada algprotesti ja analüüsis järgnevat puuduvat protest ja passiivset vastupanu. Kas selline vägistaja on ohver või enesepetja? Mitte et ma usuks, kui see just ei olnud kindel, et ta ei olnud teadlik, kuid valetõlgendus tema ohvri käitumisest oli motiveeritud soovist rahuldada oma enda vajadusi. Kas vägistamine leidis aset? Arvan, et vastus peab olema "jah", muidu vägistaja võib mõelda, et ei leidnud ja võib öelda tõde, kui ta väidab oma ohvri olevat tingimusteta nõustunud. Ja üks põhjus, miks keegi võib sellise süüdistusega välja tulla tõepärase käitumisega, on see, et nad usuvad oma väidetesse ja ei usu ise ka, et nad valetavad. Loomulikult ei ole see ainus põhjus, miks mõni võib näida totaalselt usutav. Ekman alguses kasutas terminit loomulik valetaja, et määratleda neid inimesi, kelle vale on sorav. Ja kelle käitumine on täiesti usutav, kui nad teavad, et nad valetavad. Niisiis on Ekman muutnud tõepärase esineja terminit, kuna oma õpingute tulemusena ei pidanud ta neid enam psühhopaatideks, ega tingimata antisotsiaalseteks. Loomutruudel näitlejatel on võime saavutada roll, mida nad mängivad ja kuna nad usuvad, et nad räägivad tõtt, on nende käitumine täiesti usutav.
Inimene võib alguses teada, et ta valetab, kuid hiljem võib ta hakata oma valet uskuma. Kui see juhtub, on sellel usaldusväärne seletus, mis juhtus, ja näib tõene.
Need näited on tülikad, kuna me ei tea, kui sageli neid esineb. Ka ei tea me, kas lapsed on rohkem tundlikumad, kui täiskasvanud, uskumaks, mis on vale on tõsi või on selle fenomeniga seotud spetsiifilised isikupärased karakteristikud. Meil ei ole veel kindlat teed, et kindlaks määrata, kas mälu on tõene osaliselt või täiesti konstrueeritud.
Miks valetamine ebaõnnestub?
Sageli valetamine ebaõnnestub. Valetamine ebaõnnestub mitmel põhjusel. Näiteks valetajaid on sageli reedetud nende poolt, kellele valetaja on usaldanud saladuse. Ekman ei ole keskendunud sellist tüüpi põhjustele, vaid neile, millistega valetaja enda käitumisega end reedab. Lühidalt, on olemas kaks põhjust, miks valetamine ebaõnnestub. Esimesel juhul on tegemist mõtlemisega, teisel tundmisega. Valetamine ebaõnnestub mõlemal puhul, kuna valetaja pole adekvaatselt valmistunud või emotsioonide väljapaistvusega.
Miks on nii raske märgata tõepärasust käitumises?
Meie näoilmest ja häälest on aru saada, kui keegi valetas. 85% inimeste emotsioonid muutuvad valetamise momendil. Ekman usub, et on kaks põhjust, miks enamik inimesi on kehvad valetajate äratundjad. Esimese põhjuse jaoks pole info tuge, kuid ta usub, et mõned inimesed omandavad korrektse tagasiside nende arvamustäpsuse kohta, kes valetavad ja kes mitte.
Teine põhjus on see, et nad usaldavad liiga palju, mida inimesed räägivad ja ignoreerivad vahet väljendusrikka käitumise ja jutu vahel.
Jeremy Sumpter
Kui Jeremy sai üksteist aastat vanaks, võttis poiss osa talendiotsimisvõistlusest, ja nii algas tema tee näitlejana. Aastal 2000 kolis Jeremy Los Angelesse.
Kui Jeremy sai kolmteist aastat vanaks, valiti poiss P. J. Hogani filmi "Peeter Paan" Peeter Paani mängima.
Jakob Michael Reinhold Lenz
pisi|Jakob Michael Reinhold Lenz Jakob Michael Reinhold Lenz (23. jaanuar 1751 Cesvaine – 4. juuni 1792 Moskva) oli baltisaksa päritolu saksa kirjanik, tormi ja tungi rühmituse juhtfiguure.
Lenz sündis pietistliku pastori peres ning õppis Tartu ja Königsbergi ülikoolis teoloogiat. 1771 katkestas õpingud ja läks vastu isa tahtmist Friedrich Georgi ja Ernst Nikolaus von Kleisti teenrina Strasbourgi. Seal võttis ta osa ühingu Société de philosophie et de belles lettres tegevusest. Seal tutvus ta Johann Wolfgang von Goethega. Aprillis 1776 läks ta Goethe juurde Weimarisse, kuid detsembris pidi tüli tõttu lahkuma. 1779 läks ta Riiga, hiljem töötas koduõpetajana Tartus, Peterburis ja Moskvas.
Isiklikku
Tema isa Christian David Lenz oli Dzērbene ja Drusti (Cēsise kreisis) koguduste õpetaja, hiljem Cesvaine koguduse õpetaja, veel hiljem Tartu Jaani koguduse ülemõpetaja ja lõpuks Liivimaa kindralsuperintendent. Vanaisa Michael Ewald Neoknapp oli Vastseliina Katariina koguduse õpetaja ja vend Friedrich David Lenz oli Tarvastu- ja Tartu Jaani koguduse õpetaja ning Tartu Ülikooli esimene akadeemiline eesti ja soome keele lektor. Õemees Johann Christian Friedrich Moritz oli Rõngu Mihkli koguduse õpetaja, Riia Jakobi koguduse abiõpetaja (olles samal ajal Riia lütseumi rektor) ja Tarvastu Peetri koguduse õpetaja.
Iguaçu
Iguaçu [iguass'uu] (varasem eestikeelne nimekuju Iguassu; portugali keeles Iguaçu, varem Iguassú; hispaania keeles Iguazú) on jõgi Lõuna-Ameerikas.
Jõgi algab Serra do Marist ning voolab Brasiilia mägismaal läände, läbib kärestikke. Suudme lähedal langeb Iguaçu joast, suubub vasakult Paraná jõkke.
Jõe nimi pärineb guaranii keelest ja tähendab Suur vesi.
Linus Pauling
pisi|Linus Pauling, 1954 Linus Carl Pauling (28. veebruar 1901 – 19. august 1994) oli USA kvant- ja biokeemik. Ta oli ka tunnustatud kristallograaf, molekulaarbioloog ja meditsiiniteadlane. Teda on nimetatud üheks 20. sajandi tähtsaimaks keemikuks. Aastal 1954 pälvis ta Nobeli auhinna keemias.
Aastal 1962 pärjati tema osalust maapinnal toimuvate tuumakatsetuste vastukampaanias rahuauhinnaga, mistõttu ta on ainus inimene, kes on võitnud Nobeli auhinna kaks korda ilma kaaslaureaadita (kaks Nobeli auhinda on veel saanud John Bardeen (kaks korda füüsikas), Frederick Sanger (kaks korda keemias) ja Marie Curie (füüsikas ja keemias)).
Linus Paulingi eestvõttel hakati rakendama kvantmehaanikat keemias. Ta panustas palju kristalli- ja valgustruktuuri kindlakstegemisse, mille tõttu on teda nimetatud ka üheks molekulaarbioloogia rajajaks.
Elu lõpu poole hakkas ta oma töödes propageerima inimestele palju suuremat C-vitamiini ja teiste toitainete manustamist. Vaatamata sellele, et ta avaldas palju uurimistöid ortomolekulaarse meditsiini kohta, jäi tema teooria traditsioonilise meditsiiniga tugevasse vastuollu.
Kirjanduses
Linus Paulingule on pühendatud Kersti Merilaasi luuletus "Haavapakk" (luulekogu "Kuukressid", 1969, lk 136-137).
BMW 3. seeria (E36)
BMW E36 autoplatvorm oli aluseks aastatel 1990 kuni 1999 toodetud BMW 3. seeria algtaseme luksusauto / kompaktse äriklassi auto valmistamisel. See oli BMW E30 järeltulija ja vahetati lõpuks välja BMW E46 poolt aastal 1998. Samas, kuna E46 2-ukselised kupeed ja kabrioletid olid sellel ajal veel arendusjärgus, jätkas BMW nende tootmist E36 mudeli põhjal terve 1999 mudeliaasta jooksul. M3-e toodeti E36 kere baasil aastatel 1995-1999 USA-sse ja 1993-1999 Euroopa turule.
E36 mudelit tutvustati ja hakati müüma 1990. aasta lõpus Euroopas ja kui 1992. aasta mudelit USA-s ja Kanadas.
E36-t saatis turul meeletu edu. See lõi tugeva tagapõhja edule, mis saatis E46-te järgnevatel aastatel.
See kasutas "Z-telg" multilink-vedrustust tagateljel, mis oli end tõestanud Z1 all. DOHC mootoreid kasutati kogu mudeligammas, koos VANOS muutuva klapiajamisüsteemiga, mida tutvustati aastal 1993.
1992 tuli müügile kupee, mudeliteks olid 318is, mis kasutas 16 klapiga reasneljast M43 (1796 cm3, 140 hj, 42000 DEM), lisaks ka 320i (45300 DEM) ja 325i (52200 DEM).
M3 tuli esimest korda välja 1993. aastal, kasutades M50 sportvarianti S50 (2996 cm3, 286 hj, 80000 DEMI). Algselt oli M3 saadaval vaid kupeena. Samal aastal tuli välja ka kabriolett, saadaval olid mudelid 318i (52500 DEMI), 320i (58000 DEM), 325i (65000 DEM) ja M3 (91300 DEM). Lisaks sai 325td ka vahejahutiga versiooni 325tds, mis kasvatas võimsust 143 hjle, hinnaks 48000 DEM. Uuendati ka neljasilindriilsi mootoreid - M40 vahetas välja M43, võimsus kasvas minimaalselt.
1994 lisandus mudelivaliku alumisse ossa kaheukseline luukpära Compact, mis algselt oli saadaval 316i-na, hind 33000 DEM oli 3500 DEM odavam neljaukselisest 316i sedaanist ja ka 318ti'na. Lisaks oli M3 nüüd saadaval ka sedaanina, hind oli sama mis kupeel - 85000 DEM, ning mudelivalikusse lisandus 318tds diisel, mis kasutas 1665 cm3 neljasilindrist M41 diislit (90 hj), hinnaga 39900 DEMi.
1995 uuendati reaskuueseid bensiinimootoreid, M50 vahetas välja M52. 320i kubatuur ja võimsus ei muutunud, samas 325i asemele tuli 328i (2793 cm3, 193 hj, 56000 DEM, kupee 57600, kabriolett 66000 DEM). Aasta jooksul lisandus ka 320i ja 328i vahele keskmudel 323i, mis vaatamata mudelitähisele oli 2494 cm3 kubatuuriga (170 hj, 51000 DEM). Ka lisandus mudelivalikusse viimaks universaal Touring, mis oli saadaval mudelitele 318i, 320i, 323i, 328i, 318tds ja 325tds, hinnalisa 2500-3000 DEMI. Aasta lõpus suurendati M3 mootorit 3201 cm3le, võimsus kasvas 321 hjle.
1996 lisandus mudelivalikusse ka E36/7 Z3 rotster, mis oli saadaval 318i 1.8-liitrise M43 mootoriga ja 318ti 1.9-liitrise M44 mootoriga.
1998. aastal hakati E36 välja vahetama E46 vastu, esimena vahetus neljaukseline sedaan aprillis. Viimased autod maksid 3. märts 1997 seisuga 316i 38600 DEMI, 318i 42100, 318is (kupee) 48200, 320i 48600, 323i 52200, 328i 57200, M3 88500, 318tds 41500, 325td 48000 ja 325tds 51000 DEM. Aprillis-mais 1999 lõpetati E36 kupee, kabrioleti ja Touringu tootmine, samas Compacti toodeti veel kuni septembrini 2000 ja Z3 kuni 2002. aastani, kui selle asemele tuli E85 Z4.
Neljaukselist mudelit hakati Ameerikas müüma 1991. aasta sügisest, aga E30 kupeesid müüdi veel pikalt ka 1992. aastal. Saadaval olid seal algselt mudelid 318i (M40B18, 1992. mudeliaasta hind 22900 dollarit) ja 325i (M50B25, 27990 dollarit). E36 kabrioletiga läks aega kuni 1994. aastani. Luukpära Compacti tutvustati aastal 1993, see sai populaarseks Euroopas, aga mitte Ameerikas. BMW Compact oli identne tavalise E36 sedaaniga kuni A-piilarini. Kõik muu oli unikaalne, näiteks selle sõltumatu E30-l baseeruv tagavedrustus, mis erines tavamudelite "Z-telg" multilink-vedrustusest. Ka Z3-l ja M Coupe-l on sarnane tagavedrustuse süsteem. Universaalkerega Touring-mudelit müüdi Euroopas alates 1995, aga ei pakutud Ühendriikides. Aastatel 1995-1999 oli saadaval ka M3 (1995. aasta kupee hind 35800 dollarit), kuid erinevalt Euroopa turu mudelitest S50 mootoriga (282 hj, hiljem 321 hj), pidid S52ga USA turu mudelid leppima 240 hj-ga. Viimasena oli 1998. mudeliaastal saadaval sedaan (318i 26150 dollarit, 328i 33100 ja M3 39700 dollarit), kupee, kabriolett ja Compact olid saadaval ka 1999. mudeliaastal ja Z3 kuni 2002. mudeliaastani.
2.5 L M50B25, mida kasutati 325-mudelitel, vahetati 1996. aastal välja 2.8 L M52B28 vastu, luues 328 sarja. Veel ühte 2.5 L mootorit, M52B25, tutvustati aastal 1998, aga autosid müüdi pigem 323 nime all kui 325.
4-ukselised 3-seeria mudelid vahetusid USA-s pärast 1998, samas kui 2-ukselised mudelid püsisid veel aastani 1999.
Kickpoksija
"Kickpoksija" on 1989. aastal valminud Ameerika Ühendriikide märul, mille peategelast Kurt Sloane'i mängib Jean-Claude Van Damme.
Andres Ojari
pisi|Andres Ojari 2009. aastal Andres Ojari (sündinud 24. septembril 1970 Tallinnas) on eesti arhitekt.
Aastatel 1988–1991 töötas ta arhitektuuribüroo E Stuudio/Enn Laansoo arhitekt-assistendina. Alates 1994. aastast töötab ta arhitektuuribüroos Kolm Pluss Üks. Arhitektuuribüroo Kolm Pluss Üks sai Eesti Vabariigi Vilniuse suursaatkonna arhitektuurse lahenduse eest 1998. aastal ja Villa V arhitektuurse lahenduse eest 2001. aastal Eesti Kultuurkapitali arhitektuuri sihtkapitali aastapreemia.
Liikmesus
Andres Ojari on Eesti Arhitektide Liidu liige.
Ill
Ill on kahe jõe nimi:
Düsgraafia
Isik, kellel on düsgraafia, on düsgraafik.
Spetsiifiline õigekirjahäire kodeeritakse RHK-10-s koodi all F81.1.
Abi
Düsgraafia ravi toimub logopeedi juhendamisel.
Kõige kauem valitsenud monarhid
''Siin on loetletud kõige pikema valitsusajaga monarhe 2022. aasta seisuga.''
Aristoteles
pisi|Aristoteles. Koopia [[Lysippose (4. sajand eKr) kaotsiläinud pronksskulptuurist (1.–2. sajand pKr). Louvre.]] Aristoteles (384 eKr Stageira – 7. märts 322 eKr Chalkis) oli vanakreeka filosoof, polühistor, Platoni õpilane, Aleksander Suure õpetaja. Ta on Platoni kõrval mõjukaim lääne filosoof.
Aristoteles süstematiseeris peaaegu kõik oma aja teadmised ja pani aluse paljudele uutele teadusharudele.
Aristotelese filosoofia on filosoofia ajaloos pika aja kestel olnud alustrajav. Aristotelese loogika oli 19. sajandi keskpaigani ainus läänemaine loogika. See oli esimene arutlemise formaalne süsteem: Aristoteles pani tähele, et deduktiivse arutluse kehtivus ei sõltu selle sisust. Aristotelesel on suured teened ka bioloogias (loomade anatoomia ja süstemaatika), esteetikas (eriti katarsise teooria), eetikas, riigiõpetuses (politoloogias) ja kosmoloogias, retoorikas, füüsikas, psühholoogias, matemaatikas, metafüüsikas.
Atomistikat Aristoteles ei pooldanud.
Loogika on Aristotelese kogu uurimistöö foon. Loodusfilosoofias kasutab ta loogikat kõrvuti vaatlusega, et esitada üldisi, põhjuslikke väiteid. Näiteks bioloogias kasutab ta liigi mõistet, et esitada empiirilisi väiteid üksikute loomade funktsioonide ja käitumise kohta. Ta ei ole reduktiivne materialist, vaid peab iga elusa looma puhul keha mateeriaks ja hinge vormiks.
Kuigi Aristotelese metafüüsilised tööd põhinevad kindlalt vaatlusel, tunnistab ta mitteempiirilise teadmise võimalikkust. Metafüüsikas väidab ta, et peab olema lahutatud ja muutumatu olev, mis on kõigi teiste olevate allikas. Eetikas on ta seisukohal, et ainult vooruslikuks saades on võimalik jõuda eudaimonia'ni, õnneni või õndsuseni, mis on inimese parimat laadi elu.
Aristoteles oli kakskümmend aastat Platoni õpilane, kuid lükkas tagasi tema ideedeõpetuse. Ta oli rohkem kogemusele orienteeritud kui Platon ja Sokrates.
Aristoteles asutas Ateenas filosoofiakooli Lykeioni ning oli esimene peripateetik.
Aristoteles arvatakse kõigi aegade suurimate filosoofide hulka. Mõju poolest hilisemale filosoofiale võistleb temaga ainult Platon. Carlo Natali (2013:3) hinnangul sündis Aristotelese näol uut tüüpi filosoof, kes pani aluse uut tüüpi filosoofiastiilile. Hilisantiigist kuni renessansini olid tema teosed Lääne-Euroopas väga mõjukad ning tema filosoofia ei ole tänini aktuaalsust kaotanud.
Aristoteles kirjutas võib-olla kakssada traktaati, millest on säilinud umbes 31. Need on loengumärkmed ja mustandid (pragmateiad), mis polnud mõeldud avaldamiseks, kuid on vanimad säilinud täielikud filosoofilised traktaadid. Tema säilinud tööde temaatika ulatub loogikast, metafüüsikast ja vaimufilosoofiast eetika, poliitikateooria, esteetika ja retoorikani ning bioloogiani (märkimisväärsed on tema loomakirjeldused). Kõigis neis valdkondades on tema teooriad toonud mõistmist, kohanud vastuseisu, tekitanud vaidlusi ja pälvinud püsivat huvi.
Sünnikoht ja perekond
pisi|Aristoteles. Rooma marmorkoopia [[Lysippose pronksskulptuurist]] Aristoteles sündis Chalkidike poolsaarel Stageira polises (Natali 2013: 6).
Aristotelese perekonna kohta annab rikkalikku teavet tema testament. Kõik Aristotelese biograafid alates tema koolkonda kuulunud Hermipposest (3. sajand eKr) on toetunud sealsetele faktidele, lisades oma tõlgendused ja lisandused. "Vita Marciana" (1 ja 10) teatab: "Aristoteles oli Nikomachose ja Phaistise poeg, mõlemad olid pärit Machaoni, Asklepiose poja suguvõsast... Aristoteles sündis Diotrephese ajal [384/383 eKr]." Diogenes Laertios (5.1 ja 5.9) ütleb: "Aristoteles, Nikomachose ja Phaistise poeg, stageiralane. Nikomachos viis oma põlvnemise tagasi Machaonini, kes oli Asklepiose poeg... Apollodoros ütleb oma "Kroonikates", et [Aristoteles] sündis 99. olümpiaadi esimesel aastal [384 eKr]. Dionysios Halikarnassosest (esimene kiri Ammaiosele) ütleb: "Aristoteles oli Nikomachose poeg; too viis oma suguvõsa ja kutsumuse tagasi Machaonile, Asklepiose pojale. Tema ema Phaistis põlvnes ühest Stageira koloniseerinud chalkislaste ekspeditsiooni juhist. Ta sündis 99. olümpiaadil, kui Diotrephes oli Ateenas arhont, ja nii oli ta Demosthenesest kolm aastat vanem."
Aristotelese isast Nikomachosest on Carlo Natali hinnangul teada ainult nimi. Testamendis teda ei mainita. Mitme allika järgi suri ta noorelt; uusplatoonikute biograafiate järgi määrati ta valvuriks. Üks Aristotelese varasemaid biograafe Hermippos väitis, et Nikomachos pärineb ühest asklepiaadide kuulsamatest harudest. Hilisantiigi biograafid (Diogenes Laertios 5.1.1, Vita Marciana 2, Vita Vulgata 1, Vita Latina 2) ütlevad, et ta oli Makedoonia kuninga Amyntas III ihuarst ja sõber. Kõik see võib olla väljamõeldis, aga 4. sajandi lõpus eKr süüdistasid Epikuros ja Timaios Aristotelest selles, et ta on ohjeldamatu ning on müünud rohtusid või praktiseerinud arstina. Seda mainivad Diogenes Laertios, Aristokles, Athenaios ja Aelianus. Tegu võis olla "peente" vihjetega Aristotelese isa elukutsele. David Sedley arvates pärinevad need väited tõesti Epikuroselt, kuigi vaenulik toon pärineb tema õpilaselt.
Aristotelese ema oli Thestis või Phaistis, keda on mainitud ka Aristotelese testamendis. Dionysios Halikarnassosest ütleb, et Aristotelese ema pärines Stageira asutanud chalkislastest, aga Thukydidese väitel asutasid Stageira kolonistid Androse saarelt. Polise asutajate järglaseks nimetamine tähendas austusavaldust. Phaistis oli tõenäoliselt siiski Chalkisest pärit, sest teist korda Ateenast lahkudes asus Aristoteles sinna elama; testamendist ilmneb, et tal oli seal maja ja aed (Diogenes Laertios 5.14). Mõlemad vanemad olid tõenäoliselt kreeka päritolu.
Aristotelesel oli ka vend Arimnestos, kes suri lastetult enne teda ning keda ta testamendis mainib. Ta soovis, et testamenditäitjad püstitaksid temast tehtud püsti tema mälestuseks, sest ta suri ilma lasteta (Diogenes Laertios 5.15).
Uusplatoonikute biograafiate teatel lapsendas Aristotelese pärast isa surma Atarneusi kodanik Proxenos. Chrousti järgi toimus see 370–369 eKr. Sel juhul oli Proxenosel Aristotelese elus tähtis koht. See seletaks ka Aristotelese lähedast vahekorda Atarneusi türanni Hermiasega. Ibn Abī Uşaybi‘ah, kes tõlkis araabia keelde ühe uusplatoonilise Aristotelese eluloo, väidab, et Proxenos oli Platoni sõber ning sellepärast saatiski Aristoteles Akadeemiasse: "Proxenos, tema isa volitatu, andis noormehe Platonile üle. Mõned jutustavad, et ta usaldati Platonile kuuletudes Kõigeväelise Isanda Jumala oraaklile Pythioni templis. Teised ütlevad, et see juhtus nii ainult sellepärast, et Proxenos ja Platon olid sõbrad." (Aristotelese elu 3). Proxenosest ei ole peaaegu midagi teada.
Aristoteles laskis oma testamendis pühendada raidkujud Proxenosele, Nikanorile ja Nikanori emale: testamenditäitjad pidid "tagama, kui Gryllionilt tellitud kujud on valmis, et need pandaks püsti, üks Proxenose oma, üks Proxenose oma, mille ma kavatsein tellida, ja üks Nikanori ema oma" (Diogenes Laertios 5.15). Proxenos oli nähtavasti Nikanori isa ja Nikanor oli veel elus. Paistab, et Aristoteles oli oma kasuvenna Nikanori lapsendanud. Ühes Ephesose fragmentaarses raidkirjas mainitakse, et "Nikanoril, Stageira Aristotelese pojal" on proxenia eesõigus. Aristotese testamendis (Diogenes Laertios 5.12) oli Nikanor määratud teiseks testamenditäitjaks Makedoonia väejuhi Antipatrose järel. Nikanor pidi abielluma Aristotelese tütrega, "kui tüdruk on jõudnud sobivasse ikka". Nähtavasti oli Nikanor perekonna vanim meessoost liige: "kui tüdrukuga peaks midagi juhtuma enne abiellumist (ärgu seda juhtugu ja see ei juhtu) või pärast abiellumist, aga enne laste saamist, on Nikanoril võim hallata nii lapse kui ka kõige muu suhtes, tema ja meie väärilisel viisil. Nikanor vastutab tüdruku ja poiss Nikomachose eest kõiges, mis neid puudutab, ja nii, et ta huvitub nende asjadest, nagu ta oleks isa ja vend." Nikanor oli sel ajal nähtavasti ohtlikul reisil, võib-olla väejuhina, sest Aristoteles teeb testamendis ohverdusi tema turvaliseks tagasitulekuks. Paljud uurijad (Eduard Zeller, Ulrich von Wilamowitz-Moellendorff, Helmut Berve, Marian Plezia, Olof Gigon jt) usuvad, et see Nikanor oli Nikanor Stageirast, üks Aleksander Suure väejuht.
Akadeemias
Aristotelese varajast haridust pidi see mõjutama, nii et kui Aristoteles 17-aastaselt Ateenasse läks, oli tal juba kalduvus loodusteaduslikule uurimistööle.
18.–37. eluaastal elas Aristoteles Platoni õpilasena Ateenas ning paistis Akadeemiasse kogunenud õpilaste seas silma. Kuigi Aristotelesel tekkisid filosoofilised lahkarvamused Platoni ja paljude tema õpilastega, jäi nende vahekord sõbralikuks. Sel ajal omandas Aristoteles oma entsüklopeedilised teadmised filosoofilisest traditsioonist, mida ta oma töös laialdaselt kasutab.
Aristoteles lahkus Ateenast Platoni surmaaja paiku 348 eKr või 347 eKr. Lahkumise üks seletus on see, et kuna Aristoteles oli võõramaalane, sai tema asemel Akadeemia juhiks Platoni sugulane Ateena kodanik Speusippos. Teine võimalus on see, et Aristoteles oli sunnitud põgenema, sest Makedoonia kuninga Philippos II kasvav võim tõi kaasa Makedoonia-vastaste meeleolude leviku Ateenas (Chroust 1967).
Atarneuses
Pärast Platoni surma 347 eKr läks Aristoteles koos Platoni õpilase Xenokratesega Väike-Aasias asuva Atarneuse valitseja Hermiase õukonda. Hermias oli Akadeemias õppinud. Aristoteles abiellus Araeneuses Hermiase sugulase või kasutütre Pythiasega. Hermias mõrvati 344 eKr mässu käigus. Aristoteles võis Atarneuses olla Makedoonia saadik või spioon (Chroust 1972).
Mytilenes
Pärast kolme aastat Atarneuses läks Aristoteles perekonnaga Mytilenesse.
Makedoonias
342 eKr kutsus kuningas Philippos II ta kodulinna Stageirasse tulevase Aleksander Suure õpetajaks (Diogenes Laertios 5.1.3–4). Aleksander oli 12-aastane. Umbes 335 eKr läks Aleksander Aasia-sõjaretkele.
Lykeionis
Aristoteles õpetas Lykeionis 335–322 eKr. Sellesse aega jääb tõenäoliselt suurem osa tema säilinud kirjutisi. Nagu Platongi, kirjutas ta dialooge, kus ta esitas oma õpetust ilukirjanduslikus ja arusaadavas vormis. Samal ajal kirjutas ta traktaate, mille lugemine nõuab suuremat ettevalmistust. Nendel on loengumärkmete iseloom ning need olid mõeldud lugemiseks Aristotelese äraolekul. Vahendeid oma uurimistööks sai Aristoteles Aleksander Suurelt. Aristotelese viimastel eluaastatel tema suhted Aleksandriga pingestusid, sest Aristoteles oli kuningale soovitanud Kallisthenest, kes aga langes ebasoosingusse ja karistuse alla. Ometi pidasid ateenlased teda Aleksandri sõbraks ja Makedoonia ülemvõimu esindajaks. Pärast Aleksandri surma esitati Aristotelesele süüdistus jumalateotuses (Diogenes Laertios 5.1.5.), nagu enne teda ka Anaxagorasele ja Sokratesele.
Chalkises
Aristoteles lahkus Ateenast, kui kool oli tegutsenud 13 aastat, öeldes, et ei taha anda ateenlastele võimalust kolmandat korda filosoofia vastu patustada. Ta asus elama oma maamajja Chalkises Euboial. Seal ta suri varsti, 322 eKr, 63-aastasena (Diogenes Laertios 5.1.10.). Surma põhjus oli pikaajaline haigus.
Välimus ja iseloom
Aristoteles oli keskmisest väiksemat kasvu. Diogenes Laertiose teatel oli Aristoteles kõhn mees, kes kandis epakaid riideid, moodsat soengut ja mitut sõrmust.
Ta oli õilis ja heasüdamlik mees, kes armastas oma perekonda ja sõpru, kohtles oma orje hästi, oli oma vastaste suhtes aus ja õiglane ning oli tänulik oma heategijatele.
Sissejuhatus
Vanakreeka filosoofia kolm suurkuju olid Aristoteles, tema õpetaja Platon, ning Sokrates, kes Platonit sügavalt mõjutas. Nemad muundasid Sokratese-eelse filosoofia lääne filosoofiaks tänapäeval tuntud kujul. Sokrates ei kirjutanud midagi ning tema mõtted on meieni jõudnud Platoni ja paari teise antiikautori vahendusel. Platoni ja Aristotelese kirjutised moodustavad antiikfilosoofia tuuma.
Seevastu Aristoteles tähtsustas palju rohkem meelte rolli tunnetuses, mistõttu ta on lähedasem tänapäeva mõistes materialismile ja empirismile. Aristotelese meetod lõi eeldused hilisema teadusliku meetodi tekkele. Ka Aristoteles kirjutas algusaastatel dialooge, kuid nendest on säilinud üksnes katkendid. Aristotelese teosed, mida tänapäeval tuntakse, on traktaadivormis ning suuremalt jaolt ei olnud nad mõeldud avaldamiseks. Tõenäoliselt oli tegemist loengukonspektidega ning peaaegu kindlasti ei ole nad meieni jõudnud päris algsel kujul. Seetõttu kipuvad nad olema eklektilised, kokkusurutud esituslaadiga ja raskesti loetavad. Aristotelese tähtsamate teoste seas on "Füüsika", "Metafüüsika", "Nikomachose eetika", "Poliitika", "Hingest", "Luulekunstist", "Kategooriad", "De interpretatione", "Esimene analüütika" ja "Teine analüütika".
Õpetus
Aristotelese õpetus modifitseerib Platoni õpetust.
Loogika
Aristotelest peetakse lääne loogika rajajaks (sõltumatud loogikatraditsioonid tekkisid Indias ja Hiinas). Tema "Organon", kuhu kuuluvad "Kategooriad", "De interpretatione", "Esimene analüütika", "Teine analüütika", "De sophisticis elenchis" ja "Toopika", moodustas kaua aega traditsioonilise loogikaõpiku. Aristoteles ise nimetas seda osa oma õpetusest analüütikaks. Kuigi Aristotelese loogikat nimetatakse sageli kunstiks, ei ole see kunst (technē) Aristotelese mõttes, sest see ei ole suunatud eesmärgile endast väljaspool.
19. sajandi lõpus leiti võimsam loogika formalism, mis vahetas Aristotelese loogika välja. Siiski on sel üht-teist pakkuda ka tänapäeval.
Aristotelesel ei ole loogika isoleeritud valdkond. Loogika eesmärk on pakkuda heade ja halbade arutlusvormide uurimise, liigitamise ja hindamise süsteem. Eesmärk ei ole näidata, et teadmine on võimalik, sest Aristoteles ei ole kuigi skeptiline.
"Organon"
Antiikaja kommentaatorid nägid loogikas laialt rakendatavat hoolika mõtlemise tööriista. See peegeldab mõtet, et loogika on filosoofia tööriist, kuigi mitte tingimata osa. Nad panid Aristotelese loogikatraktaadid kokku omamoodi õpikuks, millele nad panid pealkirjaks "Organon" 'tööriist'. Sellesse kuuluvad "Kategooriad", "De interpretatione", "Esimene analüütika", "Teine analüütika", "Toopika" ja "De sophisticis elenchis". Teemade seas on propositsioonide loogikaline ehitus, arutluste (süllogismide) õige ehitus, induktsiooni ja deduktsiooni erinevus, teadusliku teadmise loomus, loogikavead ja diskussioonitehnikad.
"Organoni" teoste traditsioonilises järjestuses on esimene "Kategooriad". See tegeleb muu hulgas lihtterminitega (ühenduseta öeldavatega) (subjektide ja predikaatidega), mis ühendatuna (ühenduse järgi) moodustavad lihtväiteid, ja iseloomustab esmaseid substantse predikatsiooni esmaste subjektidega. See sisaldab ka kümne kategooria käsitluse erilise rõhuga substantsi, kvantiteedi, suhte ja kvaliteedi kategooriale.
Teisena on järjekorras "De interpretatione", mis arutab nimi-ja tegusõnade ühendamisel saadavaid väiteid ning sisaldab väidetevaheliste mitmesuguste modaalsete suhete käsitlust.
"Analüütikate" põhiteema on tõestus (epideixis), kehtiva deduktiivse arutluse tüüp, või süllogism (syllogismos), mida rakendatakse teaduslikus teadmises (epistēmē). "Esimene analüütika", mis sisaldab süllogistliku arutlemise formaalset teooriat, näitab, kuidas väited ühendatakse arutlusteks, ja "Teises analüütikas" analüüsitakse tõestusi kui seletavaid süllogisme, mis lähtuvad algprintsiipidest. See teos ühendab teaduse ülesehituse analüüsis süllogistliku järeldamise mõiste teaduse algprintsiipide loomuse teooriaga.
Loogikaküsimustest on juttu ka teistes teostes, näiteks mittevasturääkivuse printsiibist "Metafüüsikas", vähem rangetest arutlusvormidest "Retoorikas", intellektuaalsetest voorustest "Nikomachose eetikas" ning tõesuse ja vääruse erinevusest traktaadis "Hingest".
"Retoorika", mis ei ole "Organoni" osa, tegeleb retoorilise argumentatsiooni kasutamisega kuulajate veenmiseks.
Tähistamine
Teos "De interpretatione" algab arutlusega tähendusest: kirjutatud sõnad on lausutud sõnade sümbolid, lausutud sõnad on mõtete sümbolid (16a3–8). Seda tähistamise teooriat võib mõista semantikana, mis seletab, kuidas eri tähestikud saavad tähistada ühte ja sedasama kõneldavat keelt ja eri keeled ühtesid ja samu mõtteid. See teooria seob ka sümbolite tähenduse loogilise järeldamisega, sest teatud lausungite hulk nõuab sidumust mõtetega, mida need lausungid tähistavad, ja sellega, mis neist järeldub. Kuigi Aristoteles loogikat (analüütikat) ei defineeri, nagu John Cook Wilson (1926: 30–33) märgib, võib seda nimetada mõtlemisteaduseks, mille ülesanne ei ole mitte inimeste tavamõtlemise kirjeldamine, vaid tõestamine, mida oma sidumustest lähtudes tuleb mõelda. Aristotelese loogika elemendid on meie teadlikus mõtlemises implitsiitsed, Aristotelese analüüs teeb selle eksplitsiitseks (Cook Wilson 1926: 49).
Mõtlemine ei ole Aristotelese järgi tingimata sõnaline (näiteks moraaliotsuseid tehakse sõnadeta), kuid loogika puhul on mugav toetuda sõnadele.
Kategooriad
Teoses "Kategooriad" kujutab Aristoteles maailma koosnevana substantsidest — eraldi üksikutest asjadest, millele saab omistada mitmesuguseid tunnuseid või omadusi. Iga substants on ühtne tervik, mis koosneb tihedasti põimunud osadest. Aristoteles omistab esmaseid substantse ja teiseseid substantse. Esmane substants on (lihtsamal juhul) sõltumatu (lahutatav) objekt, mis koosneb mateeriast ja mida saab iseloomustada vormiga. Näiteks üksik organism, näiteks inimene, on esmane substants. Teine substants on sugu või liik, millesse esmane substants kuulub, näiteks inimene, hobune, loom. Aristotelese süllogistika räägibki sellest, kuidas teisestele substantsidele (ja kaudselt ka esmastele asjadele) omadusi omistada.
"Kategooriates" (4.1b25–2a4) loetleb Aristoteles kümme kategooriat – kümme viisi millegi kirjeldamiseks:
Kommentaatorite väitel on tegu kas olemise eri kirjeldustega või olemise eri liikidega. (Olla substants, olla kvantiteediga, olla kvaliteediga jne tähendab olla mingil viisil.) See, et kategooriaid on kümme, ei ole põhimõttelise tähtsusega, Aristotelesel on ka lühemaid kategooriate nimekirju, näiteks "Teises analüütikas" (I.22.83a22–24) loetleb ta seitse predikatsioonitüüpi (kategooriat). Pole selge, kas Aristoteles peab silmas, et pikemad loendid ammendavad võimalikud kirjeldustüübid. Uurijad on täheldanud, et substantsikategooria on teistest põhimõtteliselt erinev, sest substants on see, mis miski kõige täielikumalt ja täiuslikumalt on.
Predikatsioon
Aristoteles kujundab süntaktilised tõesuse, predikatsiooni ja definitsiooni mõiste.
Selleks et kirjutatud lause, lausutud lausung või mõte oleks tõene või väär, peab see Aristotelese järgi sisaldama vähemalt kahte terminit – subjekti ja predikaati. Lihtne mõte või lausung, näiteks "hobune", peab olema ühendatud teise terminiga, näiteks "kiire", et saada ühend, mis kirjeldab reaalsust tõeselt või vääralt. Kirjutatud lausel "hobune on kiire" on tähendus sellepärast, et ta tähistab lausutud lauset, millel omakorda on mõte sellepärast, et ta tähistab mõtet, et hobune on kiire (De interpretatione 16a10–18, Kategooriad 13b10–12, Hingest 430a26–b1). Aristotelese järgi on tähenduslikel lausetel kaht liiki koostisosad – esiteks nimisõnad ja nendest tuletatud ilma ajavormita ja aspektita sõnad, ja teiseks tegusõnad, milel on ajavorm ja aspekt. Kuigi igasugune kõne koosneb nende koostisosade ühendustest, kitsendab Aristoteles loogika väidetele, mis väidavad või eitavad millegi kohalolu minevikus, olevikus või tulevikus (17a20–24).
Ideaalses väitlauses on vähemalt kolm sõna: subjekt (substantsi nimetav sõna), predikaat (omadust nimetav sõna) ja koopula ehk köide (siduv tegusõna). Näiteks kui öeldakse "Sokrates on tark", siis "Sokrates" on subjekt, "tark", mis tähistab omadust olla tark, on predikaat, ja sõna "on", mis Sokratese ja tarkuse ühte jaatusse kokku seob, on koopula. Sümbolite abil võib seda tähistada "S on P", kus S tähistab subjekti ja P predikaati. Lause "Sokrates on tark" on väitlause, mis väljendab väidab, et miski on maailma kohta tõene.
Aristotelese analüüsi järgi on väited predikatsiooni juhtumid, kus predikaat P omistatakse subjektile S lausega kujul "S on P." Et iga väide väljendab Aristotelese järgi midagi olemise kohta, siis selle kujuga väljendeid tuleb lugeda kui "S on (on olemas) kui P".
Näidisjuhtumil on subjekt teisene subjekt ja predikaat on selle paratamatu või olemuslik omadus, näiteks "linnud on sulgedega", "kolmnurkade sisenurkade summa võrdub kahe täisnurgaga", "tuli on ülespoole liikuv". Aristoteles vaatab sellele kitsendusele mingil määral läbi sõrmede. Näiteks võib öelda, et "viha on ebaeetiline". Aga viha ei ole substants, vaid substantsi omadus. Ometi saab viha kohta mitmesuguseid asju öelda. Siiski saab Aristotelese järgi seda, mida väitlause väljendab, suurema õigusega teadmiseks nimetada, kui substants tähistab teisest substantsi.
Tõesus ja väärus
Ainult väitlaused (väidet väljendavad täislaused) saavad olla tõesed või väärad. (Laused võivad olla ka näiteks palved, küsimused ja käsud, mis ei ole tõesed ega väärad.) Väitlause saamiseks tuleb ühendada sõnad. Üksikud sõnad ja fraasid, näiteks "Sokrates", "üles-alla hüppav" ja "erepunane", ei ole tõesed ega väärad. "Metafüüsikas" ütleb Aristoteles: "öelda oleva kohta, et ta on, ja mitteoleva kohta, et ta ei ole, on tõene," ja "öelda oleva kohta, et ta on, ja mitteoleva kohta, et ta ei ole, on tõene" (Metafüüsika 4 7.1011b25). Tõene väitlause on vastavuses sellega, kuidas asjad on. Aga Aristoteles ei esita veel päriselt tõe vastavusteooriat. Kui näiteks öeldakse "Igal ämblikul on kaheksa jalga" (subjekt tähistab ämblikku kui sugu, predikaat tähistab kaheksajalgsuse seisundit), siis selle tõesus tähendab, et kui me hakkama vaatlema, mitu jalga ämblikel on, me peaaegu alati leiamegi, et neil on kaheksa jalga.
Liigid ja sood
Iga tõese predikatsiooni korral on kas subjekt või predikaat samast kategooriast või subjektitermin osutab substantsile ja predikaaditermin mõnele teisele kategooriale. Esmased substantsid on indiviidid, teisesed substantsid on indiviididest koosnevad liigid ja sood (Kategooriad 5 2a11–18). Kui kõik mõne liigi või soo indiviidid oleksid hävinud, siis ei saaks liiki ja sugu olevikus ühegi subjekti kohta tõeselt preditseerida.
Iga indiviid on mingit liiki ja seda liiki preditseeritakse indiviidi kohta. Iga liik kuulub mingisse sukku, ja seda sugu preditseeritakse liigi kohta ja iga seda liiki indiviidi kohta (Kategooriad 5 2b13–22). Näiteks kui Kallias on inimese liigist ja inimese liik kuulu looma sukku, siis inimest preditseeritakse Kalliase kohta ja looma preditseeritakse nii inimese kui ka Kalliase kohta. Indiviid Kallias pärib predikaadi "loom", sest ta on inimese liiki. See pärimine ei laiene indiviidi osadele, näiteks ei saa Kalliase käe kohta inimest tõeselt preditseerida. Sugu saab jagada selle liikmete liigierisuste järgi.
Definitsioon
Indiviidi ehk esmast substantsi defineerida ei saa, küll aga saab defineerida tema liigi, andes soo ja kõik liigierisused. Liigierisus on predikaat, mis käib mõne kategooria alla. Kategooriaid võib vaadelda taksonoomilise skeemina, predikaatide korrastamise viisina või metafüüsilise õpetusena olevate sugudest. Igal juhul ei saa subjekti kohta kunagi preditseerida esmast substantsi (Kategooriad 5 3a6), predikaat võib käia mitme kategooria alla (Kategooriad 8 11a20–39 ) ja mõnda terminit, näiteks "hea", saab preditseerida kõikides kategooriates (Nikomachose eetika 6 1096a23–29). Definitsioonini ei vii mitte tõestamine, vaid teised uurimisviisid – dialektika, mis teeb soos jaotusi, ja induktsioon, mis saab üksiknäidete vaatlemisest liigierisusi välja tuua.
Väidete tüübid ja loogiline ruut
Aristotelese järgi peavad kõik väitlaused midagi kas jaatama või eitama või jaatama, aga mitte mõlemat korraga. Samuti võivad need väita, et miski on paratamatu, miski on võimalik või miski on võimatu. Aristotelese modaalloogika on raskesti tõlgendatav. Ühes kuulsas näites räägib ta hüpoteetilisest merelahingust ning mainib, et väitlause paratamatu tõesus ei kõrvalda tulevikusündmuste määramatust: on paratamatult tõene, et homme on või ei ole merelahing, aga sellest ei saa järeldada kummagi alternatiivi paratamatut tõesust (De interpretatione 9.19a30–32). Aristoteles rõhutab, et meie uskumused tuleviku kohta ei määra, kas üksikväitlaused on tõesed. (Väitlause paratamatu tõesus (materiaalne paratamatus, mitteloogiline paratamatus, metafüüsiline paratamatus) erineb deduktiivselt kehtiva arutluse järelduse paratamatusest (formaalne paratamatus, deduktiivne paratamatus, loogiline paratamatus).)
Aristoteles eristab üksiktermineid ja üldtermineid. Üksikterminid (näiteks "Sokrates") käivad üksikute asjade kohta, üldterminid (näiteks "ämblikud") asjade rühmade kohta (kõigi sellesse rühma kuuluvate asjade kohta). Üldtermineid saab kasutada ka rühmade osade (mõnede rühma kuuluvate asjade kohta): näiteks kõik ämblikud on kaheksa jalaga, aga ainult mõned ämblikud on raamatkopsudega. Omadust saab rühma kohta, mille kohta üldtermin käib preditseerida üldiselt või mitteüldiselt.
Aristoteles eristab nelja kategooriliste väitlausete (kategooriate või sugude vahelisi suhteid väitvate lausete) tüüpi, mille võrdlemise abil saab süllogismi kehtivust kontrollida: