cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Viru-Jaagupi koolimaja
Õpetajatest ja koolist õpilaste ja kolleegide pilgu läbi. Arvamused K. Malmbergi kodu-uurimistöö ”Viru-Jaagupi kool” jaoks.
Olga Hübner-kui palju ta küll kindaid kulutas kaevust vett vinnates ja puid saagides,et klassid puhtad ja soojad oleksid!Korrahoidmisel oli õpetaja eest.
Marta Rae ja Elli Veintrop-mõnusad koolitädid ,õpilaste murede kuulajad
Adele Timur-maitsvate toitude keetja,kes vajaduse korral tõi ka toidukraami oma sahvrist-peaasi, et õpilased söönud oleksid.
VIRU-JAAGUPI ALGKOOL 1997–2001
Viru-Jaagupi Algkool saatis välja esimest korda oma kooli lõpetajatena 4.klassi 1998. aasta kevadel ja viimased 2001. aastal.
Koolijuhtaja M.Malmbergi, õpetajate Taimi Randalaineni ja Külli Taremaa õpetamisel-kasvatamisel saavutasid õpilased toredaid tulemusi. Koolis toimusid tavapärased spordipäevad, klassiõhtud, ekskursioonid Rocca al Maresse, Viimsi Jõulumaale, ”Estoniasse” ”Puhhi” vaatama, ”Pipi” ühiskülastust Rakvere teatrisse nautima jne.
Läänemeremaade komitee
Läänemeremaade komitee (ka: Läänemere kubermangude komitee; vene keeles Комитет для устройства быта Лифляндских крестьян või Остзейский комитет; saksa keeles Ostseekomitee) oli aastatel 1846–1875 tegutsenud asutus, mis vaatas läbi Balti kubermangude agraarseaduste projekte.
Viru-Jaagupi koolimaja
VIRU-JAAGUPI ALGKOOL 1997–2001
Vinni-Pajusti Gümnaasiumis jõudsid 4. klassi lõpetajad kenasti edasi. Väike töökas kodune kollektiiv ei räsinud õpilaste närvikava,vaid soodustas tulemuslikumalt pingutama. Meeleolukad jõulu- ja kevadpeod andsid õpilastele kui ka vanematele meeldejäävaid elamusi.
Läänemeremaade komitee
Komitee valmistas ette ka Liivimaa 1848. ja 1860. ja Eestimaa 1856. aasta talurahvaseaduse.
Viru-Jaagupi koolimaja
VIRU-JAAGUPI ALGKOOL 1997–2001
Koolil oli oma söökla,kus kõik lapsed said sooja lõuna(kokk Krista Koppen) Suvised aiatööd toimusid Aita Hinnosaare juhtimisel. Maja puhtuse eest hoolitses Luule Luhamaa.
2000. aasta sügisest juhatas algkooli töid ja tegemisi Taimi Randalainen. Maret Malmberg jäi muuseumi tööd korraldama.
Majas, kus 93 aastat on helisenud laste hääled, jäävad klassid nukrutsema ja ootama... Vaibub õpilaste sammude müdin. Lootus sureb viimasena.”Maa tuleb täita lastega” peab ometi kord teoks saama, sest muidu kaob eesti rahvas oma kaunikõlalise keelega.
Analüüsinud laste arvu järgmistel aastatel, otsustas Vinni Vallavolikogu sulgeda Viru-Jaagupi Algkooli 1. juulist 2001.
Abiponi keel
Abiponi keel oli guaikuru keelte hulka kuuluv keel, mida kõnelesid Argentinas Chaco provintsi idaosas abiponid. ISO 639-3 keelekood on axb.
Abiponi keel on teada 18. sajandist pärit dokumentide järgi. Arvatakse, et abiponi keel suri välja 19. sajandil.
PCI DSS
PCI DSS, inglise keeles Payment Card Industry Data Security Standard, on rahvusvaheline infoturbestandard pangakaartide ja kaardimaksete andmete kaitsmiseks. See kehtestab ühtsed turvanõuded kõikidele pangakaartide andmeid hoidvatele, neid töötlevatele või kaardimakseid kasutavatele ettevõtetele.
PCI standardi lõid 2006. aastal viis suuremat kaardimaksete taristu ettevõtet (VISA, Mastecard jt). Standardit ning sellega seotud eeskirju ja dokumente haldab keskne organisatsioon Payment Card Industry Security Standards Council. PCI nõuete alla kuuluvad kaarte väljastavad ja kaardimakseid vahendavad pangad, kaardimakseid kasutavad poed ja teenusepakkujad, mobiili- ja veebirakenduste arendajad, maksete vahendajad ja muud pangakaartidega seotud teenused.
PCI on eeskätt tehniline standard, mille põhiline eesmärk on tagada kaardiandmeid hoidvate või töötlevate süsteemide reaalne turvalisus. PCI kõige olulisemad nõuded puudutavad piiranguid maksekaardi täieliku numbri (PAN) ja turvakoodide (PIN, CVV) salvestamisel, kasutamisel ja töötlemisel. Standardi kuus põhilist osa on järgmised:
Lisaks tehnilistele nõuetele kuulub PCI standardi juurde ka auditeerimise ja aruandluse ökosüsteem. Süsteemi osalised võivad sõltuvalt enda rollist ja kaardimaksete mahust enda turvalisust ise hinnata (ingl. self-assessment) või lasta end auditeerida välisel audiitoril. Kvalifitseeritud PCI audiitoritele (ingl. Qualified Security Assessor, QSA) kehtivad omad atesteerimisnõuded ja auditeerimise eeskirjad. Süsteemide tehnilist turvalisust peavad kontrollima sertifitseeritud andmeturbeettevõtted (ingl. Approved Scanning Vendor, ASV).
PCI rakendamist ei kontrolli mitte üks keskne organisatsioon, vaid maksekaartide süsteemi osalised (pangad, maksevahendajad, kaupmehed jne) omavahel ja vastastikku. See on üks osa kaasaegse tarneahela turbe ja vastavushindamise (ingl. compliance) valdkonnast.
Akste-Kärsa külanõukogu
Akste-Kärsa külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1954.
Akste-Kärsa külanõukogu moodustati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 13. septembri 1945 seadlusega Tartumaa Ahja valla koosseisus.
Külanõukogu esimees 1945. aastast oli Gustav Soosaar.
Külanõukokku kuulusid Akste, Kärsa ja Valgesoo külad. Külanõukogu keskus asus Akstes.
Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 26. septembri 1950 seadlusega Ahja vald likvideeriti ja Akste-Kärsa külanõukogu territoorium arvati Põlva rajooni koosseisu. Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 17. juuni 1954 seadlusega Akste-Kärsa külanõukogu likvideeriti. Akste ja Kärsa küla liideti Ahja külanõukoguga, Valgesoo küla Põlva külanõukoguga.
Külanõukogu esimees aastatel 1951–1954 oli Arnold Klopets.
Ljudmila Ulitskaja
Ljudmila Ulitskaja (sündinud 21. veebruaril 1943 Davlekanovos Baškortostanis) on vene kirjanik, kelle teoseid on tõlgitud 25 keelde.
Ljudmila Ulitskaja sündis Baškortostanis, kus ta vanemad olid sõja eest evakuatsioonis. Tema vanaisa oli aastatel 1931–1941 represseeritud ja oli aastast 1948 vangis. Pärast sõja lõppu kolis pere Moskvasse, kus Ulitskaja lõpetas keskkooli ja 1967. aastal Moskva Riikliku Ülikooli bioloogina.
Kuni 1970. aastani töötas ta NSV Liidu Teaduste Akadeemia Üldise Geneetika Instituudis (в Институте общей генетики АН СССР), seejärel oli Juudi Muusikalises Kammerteatris kirjandusala juhataja.
Ta on kirjutanud esseid, laste- ja nukunäidendeid, raadioinstseneeringuid ning tõlkinud luuletusi mongoli keelest.
Isiklikku
Ljudmila Ulitskaja on kolmandat korda abielus, tema kolmas abikaasa on skulptor Andrei Krassulin; teisest abielust on tal kaks poega, kellest üks on džässmuusik, aga praegu töötab sünkroontõlgina; teine poeg tegeleb äriga.
Majeakgoro
Majeakgoro on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Loodeprovintsis Dr Ruth Segomotsi Mompati ringkonnas Suur-Taungi vallas.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Majeakgoro elanikest mustanahalisi aafriklasi 99,53%, värvilisi 0,22%, India või Aasia päritolu inimesi 0,12% ja teisi 0,12%. Tsvana keelt pidas emakeeleks 94,52%, inglise keelt 1,04%, suulu keelt 0,77% ja sotho keelt 0,65%.
Andres Laan
Praegu on ta Lissabonis asuva biomeditsiini uuriva teadusasutuse Fundação Champalimaud doktorant. Tema uurimisteemaks on kollektiivne intelligentsus tehislikes ja bioloogilistes süsteemides.
Andres Laan (muusik)
Andres Laan (sündinud 25. mail 1946) on eesti viiuldaja.
Ta lõpetas 1971. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi.
Pere
Tema isa Herbert Laan oli samuti viiuldaja.
Väivilised
Väivilised (Mallophaga) on selts putukaid.
Maailmas on väivilisi umbes 3000 liiki. Eestist on teada 10 liiki, kuid arvatavasti on neid Eestis kuni 250 liiki.
Klassifikatsioon
Vahel liidetakse väivilised ja täilised ühte seltsi kokku – Phthiraptera.
Hamilton Grange'i häärber
Hamilton Grange'i häärber (inglise keeles Hamilton Grange Mansion või lihtsalt The Grange) on Manhattani haljasalal St. Nicholas Park asuv härrastemaja. Seal elas Ameerika Ühendriikide üks asutajatest Alexander Hamilton. Ehitist, mille mälestisväärsus on igati kaitstud, on sajandite jooksul võrreldes oma algse asupaigaga veidi ümberkolitud.
pisi|vasakul|Algne härrastemaja
Josefstadt
Josefstadt on Austria pealinna Viini omavalitsuslikult VIII ringkond (Bezirk).
Gourdou Leseurre GL.2
Arendus ja konstruktsioon
GL.2 (tüüp B) oli konstruktorite Charles Edouard Pierre Gourdou' ja Jean Adolf Leseurre'i esimese hävituslennuki Gourdou Leseurre tüüp A jätkuarendus. Tüüp A oli katsetustel näidanud küll häid lennuomadusi, kuid Prantsuse lennuvägi loobus selle tellimisest, kuna kaheldi tiiva vastupidavuses. Tüüp B ei saanud mitte ainult uue tiiva, vaid ka uue kiilu ja tüürid, samuti tugevama teliku. Esimese maailmasõja lõpuni 1918. aasta novembris jõuti ehitada 20 GL.2 C.1 nimeks saanud lennukit Prantsusmaa lennuväele.
Gourdou-Leseurre jätkas lennuki arendamist ning 1920. aasta Pariisi lennundusnäitusel oli välja pandud selle täiustatud versioon GL.21 ja ka B2. Peamiseks muudatuseks võrreldes GL.2-ga olid uued kaldtüürid. Prantsusmaa lennuvägi ostis taas 20 lennukit ning Soome lennuvägi ühe tutvumiseks.
Järgmiseks valmis nimetuse GL.23 (ja ka B4) all väike sari katselennukeid. Seejärel jätkati GL.22 relvastamata treeninglennuki versiooni ehitamist, mis oli firmas tuntud nimetuse B5 all ning Prantsusmaa lennuväes GL.22 ET.1 (Ecole de Transition, 1-kohaline). Üht ET.1 lennukit kasutati prantsuse lennukikandjal Béarn.
GL.24 sarjas ehitati 1925. aastal mitmeid proovilennukeid, nende hulgas kahekohaline treeninglennuk, sanitaarlennuk jne.
Jugoslaavia ostis Prantsusmaalt 1928. aastal 20 GL.22 lennukit ning Zmaj tehases ehitati aastatel 1929/30 litsentsi alusel 20 ja 1933. aastal veel 6 lennukit.
Kasutus Eestis
Eesti ostis 1924. aastal Gourdou-Leseurre'i firmalt viis GL.22 lennukit, millest kaks saadi kätte suvel (nr 76 ja 77) ning kolm detsembris (nr 80 - 82). 29. oktoobril 1925. aastal sõlmiti leping veel kümne lennuki ostmiseks, 1926. aasta mai alul jõudsid kohale esimesed neli lennukit (nr 83–86), kuus lennukit numbritega 87–92 saabusid juulis.
Esimesed kaks lennukit olid algul kasutuses tagavaraeskadrillis, mis teenindas õppejaoskonda. Järgmise kolme lennuki saabumisel anti kõik viis üle eskadrilli nr 2. See eskadrill asus Lasnamäe lennuväljal Tallinnas. 1927. aastal, seoses lennuväerügemendi ümberformeerimisega nimetati sama üksus eskadrilliks nr. 1 ning järgmisel aastal kolis Rakverre. 1930. aastal formeeriti samas Üksik lennuväedivisjon nr 1, mille kasutusse lennukid jäid kuni mahakandmiseni.
Pärsama kultuurimaja
Pärsama kultuurimaja on kultuurimaja Saare maakonnas Saaremaa vallas Pärsama külas. Kultuurimaja juhataja on Aina Tomson.
Kultuurimaja asutati 1927.
Leedu muusika
pisi|Leedu rahvamuusikaansambel Leedu muusika on Leedust pärinev või leedulaste loodud või esitatud muusika.
Leedu muusikakultuur kuulub laiemasse Balti muusikakultuuri, mille juured on seotud nöörkeraamika kultuuriga. Leedu muusikas kohtuvad keelpillimäng (kanklės) ja puhkpillimäng, mis mõlemad on olnud aluseks vokaalmuusika arengule. Rahvamuusika on arhailine, seda kohtab peamiselt rituaalide läbiviimisel ning selles on jälgi paganlusest.
Rahvalaulus võib eri etnograafilistes piirkondades leida monofooniat, mitmehäälset homofooniat, heterofoonia ja polüfooniat. Monofoonia esineb põhiliselt maa lõuna-, kagu- ja edelaosas. Mitmehäälne homofoonia on levinud kogu maal, kuid on kõige arhailisem Žemaitijas. Leedu laulupärand on ka maailmas hinnatud, see on kantud UNESCO suulise ja immateriaalse pärandi nimekirja.
Kahe- või kolmehäälne polüfooniline lauluvorm sutartinės põhineb vanimatel mitmehäälse laulu vormidel (heterofoonia, kaanon, parallellism ja vaba imitatsioon). Põhiosa selle teadaolevast repertuaarist jäädvustati 19. ja 20. sajandil, aga juba 16. sajandi allikad näitavad, et neil oli suur tähtsus monofooniliste laulude kõrval. Meloodiad on väga lihtsad, ulatusega kaks kuni viis astet, ning jagunevad kaheks võrdse pikkusega osaks. Rütmid on tavaliselt sünkopeeritud. Tekstid on väljendusrikkad ja mitmekesised ning neil on olnud sotsiaalselt suur tähtsus, neid lauldi nii sündmuste kui ka töö kõrvale. Tänapäeval on see lauluvorm tegelikust kasutusest peaaegu kõrvale jäänud, seda võib kuulda vaid folklooriansamblite esituses. Sutartinės on iseloomulik Loode-Leedule. Seda laulsid naised, mehed esitasid sama vormi instrumentaalvarianti kandlel või sarvedel.
Kindel koht rahvalaulurepertuaaris on mitmesugustel pulmalauludel, sõjalauludel, rahvakalendri tähtpäevadega seotud lauludel, töölauludel.
Klaipedas korraldatakse üle aasta rahvusvahelist rahvamuusikafestivali "Parbėg laivelis".
Leedu ooper
Lublini uniooni otsuste järgi moodus­tasid Leedu ja Poola 1569. aastal ühendatud föde­ratiivse riigi, mida valitsesid Poola kuningas ja Leedu suurhertsog. Seetõttu oli ka Leedu kultuuri- ja muusikaelu tugevalt Poolaga seotud. Esimest korda mängis Marco Scacchi 90-liikmeline ooperitrupp Vilniuse linnuse teatris ooperit 4. septembril 1636. aastal. Ette kanti trupi juhi Scacchi ooper Il ratto di Helena („Helena rott”. 1644. aastal esitati suurhertsogi palees spetsiaalselt Vilniuse jaoks komponeeritud Pierre Corneille ooper Andromeda ja 1648. aastal samas Alessandro Stradella Circe elusa („Pettunud Circe”).
Kuni 18. sajajandi lõpuni külastasid Leedut regulaarselt kümme­kond Itaalia ooperitruppi, mis kõik esinesid õu­konna­teatrite kinnises ringis. Lisaks neile tuli Venemaalt poola päritolu vürst Bogdan Oginski perekonnateater, mis andis aastatel 1764−1784 etendusi Słonimis. Poolakad avasid esimesed teatrid laia publiku jaoks Vilniuses 1785. aastal, millele sakslased lisasid oma teatri Klaipėdas. 1835.−1844. aastatel tegutses ka Vilnius<<9<9es Saksa teater. Leedus statsionaarset ooperimaja polnud, kuid see ei häirinud laia repertuaarivalikuga [[Venemaa ja Itaalia truppe pidevalt Poolat ja Leedut külastamast. Kohalikku konkurentsi polnud.
Poliitiline surutus ja majandusraskused takistasid Leedu rah­vusliku ooperi arengut kuni 19. sajandi lõpuni. 1895. aastal valmis küll filosoof Maironisel esimene rahvuslik ooperilibreto Kame išganymas? („Kus on pääsemine?”), kuid sellele ei leidunud soovijat kirjutada muusika. Esimese rahvus­liku ooperi Birutė komponeeris Mikas Pet­rauskas, mis esitati 1906. aastal Vilniuses. Tegemist oli näitemängu ilmestava muu­sikaga. Sama helilooja rahvajutul põhinev juba küps ooper Eglė žalčių karalienė („Egle, rohu­usside kuninganna”) esietendus 1924. aastal hoopis Bostonis ja alles 1939. aastal Kaunases.
Pärast Leedu iseseisvumist 1918. aastal asutati Kaunases (pealinn 1920−1939) Lietuvių meno kūrėjų draugija (Loominguliste Näitlejate Ühing), kelle init­sia­tiivil esitati 31. detsembril 1920 Giuseppe Verdi La traviata. 1925. aastal alustas Kaunases tegevust Valstybės teatras (Riigiteater), mida käsitletakse kui Leedu Rahvusooperi sündi. Teater andis etendusi 1892. aastal ehitatud Deutsches Theateri ruumides, mis 1925. aastal rekonstrueeriti (500 kohta). Esinemas käisid mitmed rahvusvahelise nimega laul­jad ja dirigendid, nagu Fjodor Šaljapin, Albert Coates, Issay Dobro­ven, Emil Cooper, Nikolai Malko jt. Neile sekundeeris rahvus­vahelise mainega leedu tenor Kipras Petrauskas.
Leedu iseseisvuse aastatel oli selle ooperiteatri repertuaaris vaid kahe Leedu helilooja kolm teost. Jurgis Karnavičius komponeeris ajaloolis-heroilise ooperi Gražina („Tulu”, 1933) ja Radvila Perkųnas (1937) ning Antanas Račiūnas Adam Mickiewiczi heroilisel poeemil põhineva Trys talismanai („Kolm talismani”, 1936). 1942. aastal esitati Stasys Šimkuse ooper Pagirėnai „Pohmelus”). Aastatel 1920−1944 esitati Kaunase teatris ligi 70 ooperit ja operetti ning anti kokku üle 2700 etenduse. 1948. aastal asus Riigiteater ümber Vilniusesse. 1974. aastal valmis Rahvusooperi staatuses olevale teatrile uus teatrimaja (1142 kohta).
NSV Liidu hariduse rahvakomissari otsusega asutati 27. novembril 1940 operetiteatrina Kauno Muzikinis teatras (Kaunase Muusikateater), mis 1941 sai nimeks Kauno Didysis teatras (Kau­nase Suur Teater). Avaetenduseks oli 1. mail 1941 Boris Aleksandrovi operett Vestuvės Malinovkoje („Pulmad Malinovkas”). Selle teatri saalis kuulutas 21. juulil 1940 valitud  Rahvaseim välja Leedu Nõukogude Vabariigi. Kuni 1948. aastani andis trupp etendusi kino Metropolitenas ruumides ning seejärel sai enda valdusesse Vilniusesse lahkunud Rahvusteatri ruumid. 1976.−1984. aastal Kaunase teatrihoone rekonstrueeriti, mille käigus istekohtade arv vähenes 450-ni. Teatri repertuaaris domineeris esialgu nõukogude operett ning Saksa okupatsiooni aastatel Viini klassikaline ja Berliini heliloojate koolkonna operett. Ooperitest mängiti peamiselt itaalia, vene ja prantsuse teoseid.
Taasiseseisvunud Leedus on Kaunase teater etendanud olulist osa ooperi- ja operetikultuuri arendamisel. Tegemist on Leedu tähtsuselt teise muusikateatriga. 1959. aastal sai teater nimeks Kauno Valstybins Muzi­kinis teatras (Kaunase Riiklik Muusikateater). Seal on lavale toodud ligi 60  Wolfgang Amadeus Mozarti, Gaetano Donizetti, Giuseppe Verdi, Charles Gounod, Giacomo Puccini, Georges Bize, Ruggero Leoncavallo, Friedrich van Flotowi, Carl Maria von Weberi, Otto Nicolai, Umberto Giordano ja vene ning nõukogude autorite ooperit.
Nende kõrval ka mitmeid Leedu autorite teosed, nagu Vitolis Bau­milase Paskenduolė („Uppus”, 1957), Antanas Belazarase Kupriu­kas muzikantas („Küürakas muusik”, 1973) ja Bronius Kuta­vičiuse Kaulo senis ant geležinio kalno („Vana mees raudmäelt”). On mängitud Jacques Offenbachi, Charles Lecocqi, Ferenz Lehári, Johann Straussi, Imre Kálmani, Pál Ábrahámi, Franz von Suppe, Rudolf Frimli, Robert Planqueti, Carl Millöckeri, Nico Dostali ja nõukogude autorite operette. Mängukavas on olnud ka balletietendused. Hooaeg kestab septembri keskelt juuni keskpaigani. Hooaja jooksul antakse umbes 200 etendust ning tuuakse välja 3−4 uuslavastust. Kaunase Riikliku Muusikateatri orkestrit on juhatanud Jonas Janulevičius,  Julius Geniušas,  Virgilijus Visockis ja Julius Vilnonis. 2004 esitas Kaunase teatri trupp Kuressaare ooperipäevadel Gounod’ ooperi Roméo et Juliette.
Eestlastel on olnud Kaunase teatriga suhteliselt tihedad koostöösidemed. 1966. aastal toodi lavale Boris Kõrveri operett „Teie soov, palun?”. Verdi Attila  tuli 2011. aastal Kaunase teatris mängukavva Pärnu Endla ga koostöös ja Üllar Saaremäe poolt lavastatuna. Katrin Tegova lavastas 2019. aastal Kaunase teatris Vincenzo Bellini  ooperi  I Capuleti e i Montecchi'' '  ' . 2021. aasta septembris valmis koostöös teater Estonia kollektiiviga ettekandmiseks Rossini Il turco in Italia („Türklane Itaalias”), mille lavastas Andrus Vaarik.
Esimese Nõukogude okupatsiooni ja Saksa okupatsiooni aastatel mängiti operette ka Šiauliais. Teise Nõukogude okupatsiooni alguses suleti teatrid Vilniuses ja Šiauliais. Kui Leedu venelaste poolt uuesti okupeeriti, põgenes läände umbes 30 ooperisolist ja umbes pool Rahvusteatri balletitrupist. 1947. aastal tõid nad Detmoldis (Saksamaa) lavale Rossini ooperi  Il barbiere di Siviglia. Ameerika Ühendriikidesse elama asunud Leedu muusikud asutasid 1957. aastal  Chicagos Leedu ooperi ja avasid selle Verdi Rigoletto etendusega. 1969. aastal esitas Julius Gaidelise trupp rahvus­liku ooperi Dana ja 1972. aastal Kazimieras Banaitise ooperi Juratė ir Kastytis („Juratė ja Kastytis”). Etendusi andis ka helilooja  Darius Lapinskase 1982. aastal asutatud Chicago New Opera  Company.
Alates 1953. aastast on Vilniuse, Kaunase ja Klaipėda teatrid esitanud üle 40 Leedu autori ooperi, kus ajalooline teema on olnud tähtsal kohal. See teema on domineerinud Vytautas Klova  ooperites Pilėnai („Pelmeenid”, 1956), Vaiva (1958) ja Du kalavijai („Kaks mõõka”, 1966), Balys Dvarionase Dalia („Saatus”, 1959) ning Julius Juzeliūnase Sukilėliai (“Mässulised”, 1977). Leedu rahvusliku ooperi arengule on tõhusalt kaasa aidanud Ben­jaminas Gorbulskis, Algimantas Bražinskas, Eduardas Balsys, Vytautas Paltanavičius, Vytautas Laurušas, Antanas Rekašius jt.
Helilooja Stasio Šimkause eestvedamisel asutati 1924. aastal Klaipėdas konservatoorium, mille üliõpilastest moodustatud sümfooniaorkester saatis 1928. aastal üliõpilaste poolt esitatud Petrauskase ooperit Birutė. Seejärel esitati Gounod’ Faust. 1934 ja 1935 hoolitses Klaipėdas helilooja Jeronimas Kačinskas Verdi La traviata ja Gounod Fausti esitamise eest. 1945.—1949. aastal tegutses Klaipėdas operetiteater, mis tõi lavale 8 teost. Aastatel 1956—1986 andis etendusi asjaarmastajatest koosnev Rahvaooper, mis tõi lavale 12 ooperit. 1. jaanuaril 1987 alustas tegevust professionaalne Klaipėdos Muzikins teatras (Klaipėda Muusikateater). See teater avati publikule Aud­ronė Žigaitytė-Nekrošienė ooperiga Maž­vydas („Poisike”). Teatri käsutuses on endine 500-kohaline kultuurimaja. Mängukavas on domineerinud ooperiliteratuuri populaarsed teosed ja Leedu heliloojate oopused. Esitatakse ka operette, muusikale ja ballette ning antakse sümfooniakontserte. Teatri trupp on käinud etendusi andmas Venemaal, Lätis, Hollandis ja Itaalias.
Leedus on viimastel aastakümnetel tegevust alustanud veel mitmed ooperitrupid. 2006. aastal startis Vilniaus Miesto Opera (Vilniuse Linnaooper). Trupp kasutab etenduste andmiseks Vilniuse kongressi ja kontserdi halli (Kongresų rūmai) ja on lavale toonud muu hulgas ka Puccini La bohème’i (2006), Mozarti Die Zauberflöte (2007),  Leoncavallo I Pagliacci  (2008), Massenet’ Wertheri (2008), Puccini Manon Lescaut (2012) ja Gounod’ Fausti (2017). 2012. aastal asutati Vilniuses Balti Kammerooperiteater (Baltijos kamerinis operos teatras) ja 2014. alustas tegevust Barokk Ooperiteater (Baroko operos teatras).
Vaata ka Leedu Riiklik Ooperi- ja Balletiteater.
Lloydi peegel
Lloydi peegel on klassikaline optikakatse, mida esimesena kirjeldas 1834. aastal Humphery Lloydi. Eksperimendi esialgne eesmärk oli lisaks Youngi ja Fresneli katsetele leida kinnitust valguse lainelistele omadustele.
Katse ülesehitus
pisi|400px|Lloydi peegel
Lloydi peeglit kasutatakse kahe allikaga interferentsmustri tekitamiseks ning see erineb oluliselt Youngi katse interferentsmustrist.
Kahe koherentse valgusallika kaugus \textbf{a} on tegeliku valgusallika \textbf{S} ning näiliku valgusallika S_{1} vahekaugus. Ekraanile tekib interferentspilt, mille maksimumide vahekaugus avaldub.
Lloydi peegli katse ei kasuta pilusid ning tekitab kahe allika interferentspildi ilma segava difraktsiooni mustrita, mis tekib ühe piluga Youngi katses.
Youngi katses keskmine maksimum näitab võrdset teepikkust ning on konstruktiivse interferentsi tõttu hele. Lloydi peegli puhul aga keskmine maksimum, mis on kõige lähemal peeglile on tume, sest peegeldunud valguskiir teeb 180^{\circ} faasinihke ning tekitab destruktiivse interferentsi, kui teepikkused on võrdsed või erinevad täisarv lainepikkuste võrra.
Interferents litograafia
Kõige sagedamini kasutatakse Lloyidi peeglit UV-kiirguse fotolitograafias ja nanomaterjalide tootmisel. Lloydi peeglil on suur eelis kahe piluga interferomeetrite ees. Selleks, et kahe piluga interferomeetris tekitada tihedalt paiknev interferentsmuster tuleb pilude omavahelist kaugust d suurendada. Seega pealelangeva valguskiire lainefront peab olema suurem, et katta mõlemad pilud. Selliselt läheb palju valgusenergiat kaduma. Lloydi peegli puhul d suurendamine ei suurenda vajaminevat valgusenergia hulka kuna teine "pilu" on virtuaalne. Lloydi peegli abil saab väga detailse interferentsmustri ning just seetõttu kasutatakse seda fotolitograafias. Sellise meetodi baasil luuakse pinnase kodeerimisel abiks olev difraktsiooni võrestik. Sarnast võrestikku kasutatakse ka meditsiiniliste implantaatide pinnal, et suurendada nende biofunktsionaalsust.
Optilised mõõtmised
Lloydi peegli väljundit analüüsiti CCD fotodioodidega, et luua kompaktne laia vahemikuga ning väga täpne Fourier' pöördel baseeruv lainemõõtur. Seda saab kasutata pulseeriva laseri spektri analüüsimiseks.
Raadioastronoomia
Uus-Meremaal ja Austraalia rannikualadel kasutasid CSIRO teadlased 1950. aastate alguses mitmete galaktiliste raadiolainete allikate täpseks positsioneerimiseks Lloydi peeglit. Meetod seisnes antenni otse tuleva kiire ning mereäärsete kaljude peegeldusest tekkinud kiirte uurimises. Pärast atmosfäärist tulenevalt refraktsiooni (laine paindumine) maha arvestamist saadi horisondi kohal paiknevaid raadiolainete allikate astronoomilised koordinaadid
Veealune akustika
Akustiline allikas veepinna all tekitab konstruktiivse ja destruktiivse interferentsi otse tuleva ning peegeldunud helilaine vahel. Just Lloydi peegli efekti tõttu arvatakse, et osad mereloomad nagu manateed ning vaalad on mitmeid kordi laevade ja paatidega kokku põrganud. Interferentsi tulemusena pole propellerite tekitatud madalsageduslik heli veepinna lähedal eristatav. Seda seetõttu, et veepinna ligidal heli peegeldused on peaaegu 180 kraadi langeva lainega faasist väljas. Kui kombineerida eelnevalt kirjeldatu akustilise varjulisusega (piirkond kuhu heli hästi ei levi) saamegi tulemuseks, et mereloomad ei kuule lähenevaid veesõidukeid enne, kui alles pärast alusega kokkupõrkamist või alusest tekkinud veepööristesse jäämist.
Blanc-Nez' neem
thumb thumb|Blanc-Nezi neem suvel.
Blanc-Nezi neem ([kap blɑ̃ ne], sõna-sõnalt "valge nina neem"; hollandi: Blankenesse) on neem Côte d'Opale'il, Pas-de-Calais' departemangus Põhja-Prantsusmaal, mis kerkib 134 m kõrgusele. Kriidikaljud on väga sarnased Doveri valgete kaljudega La Manche'i teisel kaldal Inglismaal. Blanc-Nezi neem ei ulatu merre nagu tüüpiline neem, vaid on kõrge punkt, kus meri on kärpinud kriidiseljakut, moodustades panga, mille tipus on Doveri patrulli monumendi obelisk, mis mälestab Doveri patrulli, mis hoidis La Manche'i Esimese maailmasõja ajal allveelaevadest vabana.
Blanc-Nezi neem oli oluline mõõtepunkt 18. sajandi trigonomeetrilises mõõdistuses, mis ühendas Pariisi observatooriumi Greenwichi observatooriumiga. Vaatlused tehti üle La Manche'i Doveri linnuse ja Fairlighti tuuleveskini South Downsis. Seda Inglise-Prantsuse mõõdistust juhtis Inglismaal kindral William Roy.
Mõne kilomeetri kaugusel Blanc-Nezi neemest edelas on Gris-Nezi neem.
Šebekino rajoon
Šebekino rajoon (vene keeles Шебекинский район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Belgorodi oblasti edelaosas. Rajooni keskus on Šebekino linn.
Rajoon piirneb põhjas Korotša rajooniga, kirdes Novõi Oskoli rajooniga, idas Volokonovka rajooniga, lõunas Harkivi oblastiga Ukrainas ja läänes Belgorodi rajooniga.
Rajooni pindala on 1865,9 km². Elanike arv oli 2012. aastal 91 874, 2009. aastal 93 011 ja 2002. aastal 47 345.
Šebekino rajoonis on 103 asulat, mis kuuluvad ühe linnaasunduse (Šebekino linna) ja neljateistkümne külaasunduse koosseisu.
Juho Olkinuora
Juho Olkinuora (hüüdnimega Jussi; sündinud 4. novembril 1990 Helsingis) on Soome jäähokimängija, kes mängib väravavahina Rootsi klubis Brynäs IF.
Ta mängis noorena jäähokit Põhja-Ameerikas. Hooajal 2010–11 mängis ta United States Hockey League'is. Aastatel 2011–2013 mängis ta Denveri Ülikooli jäähokimeeskonnas.
2013. aastal sõlmis ta lepingu NHL-i klubiga Winnipeg Jets. Aastatel 2013–2016 mängis ta American Hockey League'i (AHL) klubides St. John's IceCaps ja Manitoba Moose ning ECHL-i klubides Ontario Reign ja Tulsa Oilers, kuid Jetsi meeskonnas tal NHL-is debüüti teha ei õnnestunud.
2016. aastal siirdus Olkinuora Soome kõrgliigasse, liitudes klubiga SaiPa. Hooaja 2016–17 teises pooles asus ta mängima JYP Jyväskyläs. Hooajal 2017–18 võitis ta JYP-ga Jäähoki Meistrite Liiga. Hooajal 2018–19 mängis ta Lahti Pelicansis.
Hooajal 2019–20 mängis ta KHL-is Vladivostoki Admirali ridades. 2020. aasta juunis sõlmis ta kaheaastase lepingu Magnitogorski Metallurgiga. KHL-ist lahkus ta 2022. aasta märtsis seoses Venemaa sissetungiga Ukrainasse.
Streisandi efekt
pisi|2002. aastal Barbra Streisandi häärberist tehtud foto, mille peitmiskatse järgi sai nime Streisandi efekt
Juho Olkinuora
2022. aasta juunis sõlmis ta üheaastase lepingu NHL-i klubiga Detroit Red Wings. Hooajal 2022/23 sai ta mänguaega ainult AHL-is Red Wingsi tütarklubis Grand Rapids Griffins. 2023. aasta veebruaris sõlmis ta hooaja lõpuni lepingu Rootsi kõrgliigaklubiga Brynäs IF.
Streisandi efekt
Streisandi efekt ilmneb, kui keegi püüab teatud infot varjata või kõrvaldada, kuid selle tagajärjel tõmbab teemale tahtmatult hoopis suurema tähelepanu. See nähtus sai nime Ameerika laulja ja näitleja Barbra Streisandi järgi, kelle 2003. aastal tehtud katse eemaldada avalikkuse eest oma majast tehtud fotod tekitas fotode vastu hoopis senisest suurema huvi.
Juho Olkinuora
2019. aasta tuli Olkinuora Soome jäähokikoondisega maailmameistriks. 2021. aasta maailmameistrivõistlustel, kus võideti hõbemedali, tõusis Olkinuora Soome koondise esiväravavahiks. 2022. aastal tuli ta Soome koondisega olümpiavõitjaks ja maailmameistriks. 2022. aasta maailmameistrivõistlustel valiti Olkinuora turniiri parimaks väravavahiks ja väärtuslikumaks mängijaks.
Streisandi efekt
Sarnaseid katseid on tehtud näiteks juriidilistes hoiatuskirjades, et eemaldada internetist faile, veebilehti või illegaalseid arve. Info salajas hoidmise asemel pöördub sellele avalikkuse tähelepanu, sel teemal luuakse laule ja videoid, internetis rajatakse peegelsaite või jagatakse infot failijagamisvõrkudes.
Vikipeedias on üks näiteid Streisandi efektist Pierre-sur-Haute'i sõjaväeraadiojaama ümber toimunu, kus Prantsuse siseluureagentuur nõudis artikli eemaldamist prantsuskeelsest Vikipeediast, mille tõttu tõusis varem tähelepanu mittepälvinud artikkel mõneks ajaks selle keeleversiooni loetuimaks. See vikiartikkel tõlgiti ka paljudesse teistesse keeltesse, sh eesti keelde.
Algne kohtuasi
Mike Masnick portaalist Techdirt pani efektile selle nime siis, kui selgus, et Streisand oli kaevanud fotograaf Kenneth Adelmani veebilehe Pictopia.com eraelu puutumatuse rikkumise pärast kohtusse, kuid ei saavutanud seal soovitud eesmärki. 50 miljoni USA dollari suuruse kohtuasjaga püüdis ta eemaldada aerofotot Streisandi häärberi kohta avalikult kättesaadavast fotokogust, kus oli 12 000 fotot California rannajoonest. Adelman väitis, et oli pildistanud rannal asuvat maavaldust, et dokumenteerida ranniku erosiooni. Seda tööd tegi ta valitsuses heaks kiidetud keskkonnaprojekti California Coastal Records Project raames. Enne, kui Streisand hagi sisse andis, laaditi fotot "Image 3850" Adelmani veebilehelt alla vaid kuus korda, neist kaks korda tegid seda Streisandi juristid. Kohtuasja tõttu kasvas aga avalikkuse huvi järsult: järgmise kuu jooksul külastas veebilehte üle 420 000 inimese.
Eestis
pisi|Loosung ACTA-vastasel demonstratsioonil, mis viitas Mart Laari öeldule Streisandi efekti tunnustega juhtumeid on ette tulnud ka Eestis. Streisandi efektiga on seostatud juhtumit, milles Mart Laar püüdis 2012. aasta jaanuaris põhjendada tema Facebooki-kontolt ACTA-teemaliste küsimuste kustutamist "ruumi otsasaamisega" – sellele järgnes ulatuslik kriitikalaine nii internetis kui ka ACTA-vastastel meeleavaldustel. 2023. aastal meenutas Õhtuleht Streisandi efekti seoses endise advokaadi Robert Sarve asutatud advokaadibüroo EMERALDLEGAL nõudmisega, et Google'i keskkonnast eemaldataks firmale pandud madalad hinded, mispeale madalate hinnete arv plahvatuslikult kasvas.
Ebonyi Osariigi Ülikool Abakalikis
Abakaliki ülikool (inglise keeles Ebonyi State University) on ülikool Nigeerias Abakalikis.
Ülikool asutati 1999.
Oru vald (täpsustus)
Oru vald on mitme endise valla nimi:
Erioperatsioonijõud (Venemaa)
Venemaa Föderatsiooni Relvajõudude erioperatsioonijõud (vene keeles Силы специальных операций Вооружённых Сил Российской Федерации, ССО ВС РФ) on Venemaa Föderatsiooni Relvajõudude koosseisus olev struktuuriüksus.
Ajalugu
Erioperatsioonijõudude moodustamist alustati 2009. aastal. 2013. aastal moodustati Erioperatsioonide väejuhatus (KSSO). Alates 2015. aastast osalesid Süüria kodusõjas.
Židikai vald
Židikai vald (leedu keeles Židikų seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Mažeikiai rajooni territooriumil.
pisi|tühi|Mažeikiai rajooni vallad
Yabu
Yabu on linn Jaapanis Hyōgo prefektuuris.
Linn moodustati 2004. aastal Sekinomiya, Oya, Yabu ja Yoka linnade liitmise teel.
Sandla kultuurimaja
Sandla kultuurimaja on kultuurimaja Saare maakonnas Saaremaa vallas Sandla külas. Kultuurimaja juhataja on Annely Õisnurm.
Riiklik leedu keele komisjon
Riiklik leedu keele komisjon (leedu keeles Valstybinė lietuvių kalbos komisija) on Leedu riiklik asutus, mis reguleerib leedu keelega seonduvat.
Komisjon loodi 1961 ja algul oli see Leedu Teaduste Akadeemia koosseisus. Nõukogude ajal tegutses komisjon lünklikult, sest pidevalt olid tülid võimuorganitega.
Tänapäevane komisjon on taasasutatud Leedu seimi eestvõttel.
Josip Belušić
Ta on tuntud spidomeetri leiutamise poolest.
Ta sündis Labini lähedal Županićis. Ta õppis Viinis. Belušić oli Koperi ja Trieste professor. Ta patenteeris oma spidomeetri 1888. aastal ja esitles seda 1889. aasta Pariisi maailmanäitus.
Uitkoms
Uitkoms on asula Lõuna-Aafrika Vabariigis Free State'i provintsis Xhariepi ringkonnas Mohokare vallas.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Uitkomsi elanikest mustanahalisi aafriklasi 70,83%, värvilisi 28,99% ja India või Aasia päritolu inimesi 0,17%. Sotho keelt pidas emakeeleks 60,42% inimesi, afrikaani keelt 28,99%, koosa keelt 8,33%, inglise keelt 1,04% ja viipekeelt 0,87%.
Kahelehine käokeel
Kahelehine käokeel ehk kaheleheline käokeel (Platanthera bifolia) on käpaliste sugukonna käokeele perekonda kuuluv mitmeaastaste ühekojaliste rohttaimede liik.
Levila ja kasvukoht
Kahelehine käokeel on levinud laialdaselt nii Euroopa kui Aasia parasvöötmes, kuid ka Põhja-Aafrikas ja Väike-Aasias. Euroopas ulatub ka polaarjoonest põhja poole.
Boulogne'i krahvkond
thumb|right|250px|Boulogne'i krahvkond (kaardil ülal vasakul) aastatel 1465–1477
Kahelehine käokeel
Levila ja kasvukoht
Eestis esineb hajusalt kõikjal (muuhulgas Vulbi, Ihamaru, Kallukse ja Saunaküla maastikukaitsealal, Kiisa pael ja Pähni, Ruila, Suurupi ja Keeri-Karijärve looduskaitsealal), ka Uljaste maastikukaitsealal, kuid tavalisem on Lääne-Eestis (sealhulgas Pühametsa ja Karinõmme looduskaitsealal, Tuhu, Pajaka ja Vormsi maastikukaitsealal).
Boulogne'i krahvkond
Boulogne'i krahvkond oli 9. - 15. sajandil krahvkond Prantsusmaa kuningriigis, keskusega Boulogne-sur-Meri linnas. 10. sajandil valitsesid seda Flandria krahvid, kuid 11. sajandil tekkis eraldi Boulogne'i koda. Prantsusmaa Philippe II annekteeris selle 1212. aastal, misjärel käsitleti seda Artois' krahvkonna osana, kuni see 1550. aastal lõpuks kuninga valdusega liideti.
Naomi Klein
pisi|Naomi Klein (2014) pisi|Naomi Klein (2011) Naomi Klein (sündinud 8. mail 1970) on Kanada publitsist ja aktivist, keda tuntakse ta poliitiliste analüüside ja globaliseerumise kriitika järgi.
Boulogne'i krahvkond
Ajalugu
Boulogne oli pagus juba Frangi riigis (pagus Bononiensis), kuid enne 11. sajandit on vähe andmeid. Üldtuntult kuri krahv nimega Herrequin on registreeritud 9. sajandil, kuid ta võis olla legendaarne (vaata Herla, Erlkönig). Tundub, et see sattus 9. sajandi lõpus või 10. sajandi alguses Flandria krahvide võimu alla. 886. aastal palus Pariisi piiskop Gauzlin Boulogne'i krahvil Erkengeril paluda abi viikingite rüüsteretkede vastu sakslastelt. Erkenger kaotas 896. aastal kõik oma valdused, kuna jäi Charles Lihtsameelsele truuks. Võimalik, et just sel hetkel saavutas Flandria krahv Balduin II kontrolli Boulogne'i üle.
Naomi Klein
Kleini kuulsaimad raamatud on rahvusvaheline bestseller "No Logo" ja neoliberalismi kriitika "The Shock Doctrine". Ajakiri The New Yorker on Kleini nimetanud "kõige nähtavamaks ja mõjukamaks ameerika vasakpoolseks – nagu Howard Zinn ja Noam Chomsky kolmkümmend aastat tagasi".
Perekond
Naomi Klein sündis Montréalis ja kasvas üles juudi perekonnas. Kleini rahuaktivistidest vanemad on ennast nimetanud hipideks. Nad kolisid 1967. aastal protestiks Vietnami sõja vastu USA-st Montreali. Kleini ema, dokumentalist Bonnie Sherr Kleini, tuntakse ta pornograafiavastase filmi "Not a Love Story" järgi. Kleini isa, Michael Klein, on arst ja kuulub aktivistidest arstide organisatsiooni Arstid ühiskondliku vastutuse eest (Physicians for Social Responsibility).
Kahelehine käokeel
Levila ja kasvukoht
Kasvab päris-, soo- ja looniitudel, hõredamates salumetsades, soostuvates metsades, soosaartel ja nii madal- kui siirdesoos.
Boulogne'i krahvkond
Ajalugu
Eustache II saatis William Vallutajat 1066. aasta sissetungil. Boulogne oli peamisi osalejaid ka Esimeses ristisõjas; Eustache III vendadest Godefroy de Bouillonist ja Balduin de Bouillonist said mõlemast Jeruusalemma kuningad ning Eustache'ile pakuti seda, kuid ta keeldus tiitlist.
Boulogne'i krahv Renaud asus 1214. aastal Bouvines' lahingus keisri poolele ja sai Prantsusmaa Philippe II-lt lüüa.
Boulogne läks 1223. aastal nominaalse kuningliku kontrolli alla, kui see anti Philippe II pojale Philippe Hurepelile. Kui Louis VIII 1226. aastal suri, mässas Hurepel Kastiilia Blanche'i vastu. Kui Philippe Hurepel 1235. aastal suri, jätkas valitsemist Matilda ning abiellus 1238. aastal Portugali kuninga Afonso II teise poja ja Portugali kuninga Sancho II noorema venna Afonsoga. Saanud 1248. aastal Portugali kuningaks Afonso III-ks ja loobunud oma Boulogne'i krahvi tiitlist, lahutas Afonso 1253. aastal Matildast viljatuse tõttu Kastiilia Beatrizi kasuks.
Sellest hoolimata oli Matildal ja Philippe'il poeg Albéric ja tütar Jeanne, kes mõlemad jäid ellu. Albéric loobus väidetavalt oma õigustest ja läks teadmata põhjustel Inglismaale. Ilmselt elas ta oma emast kauem ja suri 1284. aastal, kuid arvatavasti ei jätnud ta järglasi. Jeanne abiellus 1236. aastal Mortaini krahvi Gaucher de Châtilloniga (suri 1251. aastal). Ta suri enne oma ema 1252. aastal ja arvatavasti ei jätnud ta ühtegi elusolevat järglast.
Järelikult läks Matilda Boulogne'i krahvkond pärast tema surma tema õetütrele Brabanti Adelheidile ja tolle abikaasale Guillaume X-le Auvergne'ist.
Bertrand V de la Tour sai 1437. aastal Auvergne'i ja Boulogne'i krahvkondade järglaseks. Tema poja Bertrand VI de la Touri kaudu läks Boulogne'i krahvkond tema lapselapsele, viimasele keskaegsele Boulogne'i krahvile: Jean III de la Tour d'Auvergne. Abielust Jeanne de Bourbon-Vendôme'iga sündis kaks tütart:
Krahvkonna esindajad ühinesid Madalmaades Brugges 1464. aasta Generaalstaatidega. Charles Südi surmaga nõudis Prantsusmaa kuningas Boulogne'i sõltuvuse lõppu Artois' krahvkonnast, põhjustades uusi võitlusi Habsburgide vastu. Senlise leping lõpetas probleemi: Prantsusmaa kaotas Artois' keisririigile, samas Habsburgid loovutasid Boulogne'i.
Jean III de la Tour d'Auvergne'i surmaga 1501. aastal päris Anne Boulogne'i krahvinna tiitli; aga tema surmaga läks tiitel üle Madeleine'i tütrele Caterina de' Medicile, kuna Madeleine ise suri 1519. aastal. Caterinast sai 1549. aastal Prantsusmaa kuninganna ja tiitel läks üle Prantsuse kroonile.
Boulogne'i rünnati Saja-aastase sõja ajal korduvalt ja inglased okupeerisid seda korduvalt: viimati aastatel 1544-1550. 1550. aastal lõpetas Boulogne'i rahu Inglismaa ja Prantsusmaa vahelise sõja ning Prantsusmaa ostis Boulogne'i 400 000 krooni eest tagasi (vaata ka Boulogne'i piiramised (1544–46)).
Kahelehine käokeel
Kirjeldus
Kahelehine käokeel on 20–60 (90) cm kõrge. pisi|left|Õis pisi|left|Lehed pisi|Viljad Mõlemasugulised õied hoiduvad rõhtsalt. Välimised õiekattelehed on valged, sisemised harilikult kollakasrohelised, huul rohekasvalge, kitsas, kuni 1,4 cm pikkune. Õitel on kuni 3,5 cm pikkune, valkjas, kollaka tipuga, veidi kõverdunud kannus. Õisiku pikkus on 5–15 (22) cm ja läbimõõt 3–5 cm. Õisi on õisikus (7) 10–20 (30). Õite alusel on kollakasrohelised süstjad kandelehed. Õitel on tugev magus lõhn, mis on eriti hästi tuntav õhtul ja öösel. Õitseb juuni keskpaigast juuli lõpuni. Õis sisaldab nektarit.
Boulogne'i krahvkond
Krahvide loend
thumb|50px|
Kahelehine käokeel
Kirjeldus
Pärast õitsemist tekivad püstised 1,2–1,8 cm pikkused ruljad kuprad.
Taimel on harilikult kaks suurt varrelehte, mis asetsevad peaaegu vastakuti varre alumises osas. Kujult on need elliptilised kuni veidi äraspidimunajad. Suurte lehtede pikkus on (7) 10–20 (27) cm ja laius kuni 6,5 (9) cm, lehest kuni 7 cm on aegamööda rootsuks ahenenud. Varre ülaosas on 1–3 (5) palju väiksemat kõrglehetaolist lehte.
Naomi Klein
Perekond
Kleini isapoolsed vanavanemad olid kommunistid, kes pärast Molotovi-Ribbentropi pakti sõlmimist pöördusid Nõukogude Liidu vastu; 1956. aastaks olid nad kommunismi-ideed hüljanud. 1942 vallandati Kleini Disney animaatorist vanaisa Phil pärast Disney animaatorite streigis osalemist. Edasi suundus ta tööle laevatehasesse. Kleini isa kasvas üles ühiskondliku õigluse ja rassilise võrdsuse ideede keskel, kuid on öelnud, et tema jaoks oli "raske ja hirmutav olla kommunistide laps".
Kahelehine käokeel
Kirjeldus
Taime vars on püstine, õõnes, veidi kandiline või sooniline. Värvuselt on ta kollakasroheline, alusel kahe pruuni lehetupega.
David Hurley
David John Hurley (sündinud 26. augustil 1953) on Austraalia armee erukindral ning alates 1. juulist 2019 27. Austraalia kindralkuberner. Aastatel 2014–2019 oli ta 38. Uus-Lõuna-Walesi kuberner.
Kahelehine käokeel
Kirjeldus
pisi|Kahelehine käokeel Saaremaal
David Hurley
Oma 42 aasta pikkuse sõjaväelaskarjääri jooksul osales ta Somaalias operatsioonil Solace (1993), juhtis 1. brigaadi (1999–2000), oli esimene võimekuse arendusgrupi juhataja (2003–2007) ja ühiste operatsioonide juhataja (2007–2008), teenis Austraalia kaitsejõudude asejuhatajana (2008–2011). Tema karjäär kulmineerus 4. juulil 2011, kui ta nimetati Austraalia kaitsejõudude ülemjuhatajaks.
Hurley läks 2014. aasta juunis erru ning sama aasta 2. oktoobril asus ta ametisse Uus-Lõuna-Walesi kubernerina.
Boulogne'i krahvkond
Krahvide loend
right|50px
Naomi Klein
Perekond
Kleini abikaasa Avi Lewis töötab teleajakirjaniku ja dokumentalistina. Ka tema pärineb aktivistide perest. Paari esimene laps, poeg Toma, sündis 13. juunil 2012.
Noorus
Kleini teismeliseaastad möödusid suures osas kaubanduskeskustes, kus teda köitsid prestiižsed kaubamärgid. Teismelisena tundus talle, et on "väga rõhuv, kui ema on avalikult feminist", ja teda ei huvitanud poliitika. Selle asemel võttis ta tarbijakultuuri täielikult omaks.
Iraagi sõja kriitika
Klein on kirjutanud mitmesugustel päevakajalistel teemadel nagu näiteks Iraagi sõda. 2004. aastal ajakirja Harper's Magazine septembrinumbris ilmunud artiklis väidab Klein, et vastupidi avalikule arvamusele oli Bushi administratsioonil selge plaan invasioonijärgse Iraagi jaoks – ehitada sinna igasuguste piiranguteta vabaturumajandus. Ta kirjeldab plaane lubada välismaalastel Iraagist jõukust välja viia, ja meetodeid, mida nende plaanide elluviimiseks rakendati. 2008. aasta film "War, Inc." on osaliselt inspireeritud Kleini artiklist "Baghdad Year Zero".
Iisraeli kriitika
Jaanuaris 2009 Gaza sõja ajal toetas Klein Iisraeli-vastast boikoti- ja sanktsioonikampaaniat (Boycott, Disinvestment and Sanctions kampaania, BDS kampaania) öeldes, et "parim strateegia lõpetamaks üha verisemat okupatsiooni on, et Iisrael saaks Lõuna-Aafrikas apartheidi lõpetanud ülemaailmse liikumisega sarnase liikumise sihtmärgiks".
Keskkonnakaitse
Klein kuulub kampaania 350.org juhtide hulka ja võttis 2013. aastal osa nende investeerimise lõpetamist propageerivast Do the Math tuurist.
Ta on julgustanud Occupy liikumist ühendama jõude keskkonnakaitse liikumisega öeldes, et finantskriisil ja kliimakriisil on ühine põhjus – korporatsioonide kammitsemata ahnus.
2009. aastal osales ta Kopenhaageni kliimakonverentsil. Ta süüdistas Barack Obamat konverentsi ebaõnnestumises ja ütles, et ta enda kodumaa Kanada on "kliima kurjategija".
2. septembril 2011 Valge Maja ees toimunud Keystone XL naftatoru vastasel meeleavaldusel Klein arreteeriti.
Muu tegevus
Klein kirjutab artikleid väljaannetele The Nation, In These Times, The Globe and Mail, This Magazine, Harper's Magazine ja The Guardian. 2005. aastal sai ta ajakirjade Prospect ja Foreign Policy ühiselt koostatud maailma intellektuaalide TOP100 välja selgitavas internetiküsitluses 11. koha.
2010 osales ta G-20 Toronto tippkohtumise vastastel meeleavaldustel, mõistes hukka politsei jõukasutuse ja brutaalsuse. 6. oktoobril 2011 rääkis ta Occupy Wall Street liikumises osalejaile, et protestiliikumine on "kõige olulisem asi maailmas"
Boulogne'i krahvkond
Krahvide loend
Pärast Boulogne'i krahvi Jean V surma liideti Boulogne'i krahvkond kuninga valdustega.
Kiidjärve külanõukogu
Kiidjärve külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1954. Külanõukogu halduskeskus asus Karilatsi külas.
Kiidjärve külanõukogu hõlmas Järve, Karilatsi, Koorvere, Küka, Leevi, Liiva, Lüko, Tõdu, Visse ja Voorepalu küla.
1. oktoobrist 1950 Tartu maakond ja Kiidjärve vald likvideeriti ning Kiidjärve külanõukogu arvati moodustatud Põlva rajooni koosseisu. 1. juulist 1954 Kiidjärve külanõukogu likvideeriti ja selle territoorium liideti Vastse-Kuuste külanõukoguga.
Dorohoi
Dorohoi on linn Rumeenias Botoșani maakonnas. Linn asub ajaloolises Moldova piirkonnas, Ukraina piirist 16 km kaugusel ja maakonnakeskusest Botoșanist ligikaudu 30 km loodes.
Linna haldusalasse kuulub kolm küla: Dealu Mare, Loturi Enescu ja Progresul.
Dorohoid on esmamainitud 1408. aastal. Linnaõigused sai Dorohoi 1968. aastal.
Pärast Bessaraabia ja Põhja-Bukoviina annekteerimist Nõukogude Liidu poolt korraldasid Rumeenia sõjaväelased 1. juulil 1940 Dorohois kohalike juutide vastu pogrommi. Hukkus 53 juuti.
Anatoli Kuznetsov (kirjanik)
Ta elas lapsepõlves koos kooliõpetajast ema, vanaema ja vanaisaga Kiievis Kurenjovka rajoonis; isa, insener ja endine punaarmeelane, hülgas perekonna ja asus elama Nižni Novgorodi. Teise Maailmasõja ajal oli tal palju kokkupuuteid Babi Jari ümbrusega. Ta on õppinud balletti Tarass Sevtšenko nimelise akadeemilise Ukraina ooperi- ja balletiteatri balletistuudios. Aastal 1955 astus ta Maksim Gorki nimelisse Kirjandusinstituuti, mille lõpetas aastal 1960 (Enne Stalini surma polnud tal võimalik Kirjandusinstituuti astuda, kuna ta elas sõja ajal fašistide poolt okupeeritud territooriumil). Üliõpilasena töötas ta betoneerijana Irkutski hüdroelektrijaama ehitusel.
Ta on tantsinud balletti Tarass Sevtšenko nimelises akadeemilises Ukraina ooperi- ja balletiteatris. Aastal 1952 töötas ta Kahhovka hüdroelektrijaama ehitusel.
Teismelised ninjakilpkonnad (film 2014)
Filmi tootsid Paramount Pictures ja Nickelodeon Movies.
Peaosi mängisid Megan Fox, William Fichtner ja Tohoru Masamune.