cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kristin Tattar
Võistluskarjäär
2018. aastal võttis Kristin ette tuuri USA-sse, mis esindab suuremat osa maailma kettagolfi paremikust. Seal osales ta kahel võistlusel - Delaware Disc Golf Challenge presented by Innova - National Tour ja USWDGC (United States Women's Disc Golf Championships) - jäädes vastavalt 2. ja 4. kohale. Õigustatult otsustas Kristin Tattar 2019. aastal osaleda veelgi enamatel Põhja-Ameerika võistlusel. Ta võitis kõigepealt Kanada lahtised meistrivõistlused ja kaks nädalat hiljem päädis turnee Ameerika Ühendriikide naiste kettagolfi meistrivõistluste esikohaga, edestades sama võistluse kolmekordset võitjat ja viiekordset maailmameistrit Paige Pierce’i. Ühtlasi on Tattar sellega esimene eurooplane, kes USA naiste meistrivõistlused on võitnud.
Võrumaa Teataja
Ajalugu
Võru Teataja hakkas ilmuma 14. juulil 1941, selle esimene peatoimetaja oli eestimeelne mees Juhan Jaik, hiljem olid samas ametis O. Juul ja H. Sepp. Leht ilmus kolm korda nädalas teisipäeval, neljapäeval ja laupäeval aastatel 1941–1944, väljaandjaks Kirjastus Eesti Ajaleht. 12. augustil 1944 ilmus Võrumaa Teataja viimane, 91. number. Järgmisel päeval, 13. augustil jõudis rinne Võrru ja Saksa väed taandusid.
Vahepealsetel nõukogude võimu aastatel ilmus Võrus taas Töörahva Elu.
Kristin Tattar
Võistluskarjäär
Kokku on Tattar 2019. aastal võistelnud 17 PDGA tunnustatud individuaalvõistlusel, millest võitnud on kümme ja teise koha saavutanud viiel korral.
Võrumaa Teataja
Ajalugu
20. mail 1992 asutati Võru Teataja väljaandmiseks aktsiaselts Võru Teataja, selle juhatajaks valiti Kalev Annom. 25. mail 1992 sai Kalev Annomist ka peatoimetaja.
Kristin Tattar
Tunnustus
Alates 2015. aastast on Eesti Discgolfi Liit valinud Kristin Tattari igal aastal parimaks naisdiscgolfariks. 2017. ja 2018. aastal valiti Tattar Pärnumaa aasta naissportlaseks. 2018. aastal valis Euroopa PDGA ta aasta parimaks naisdiscgolfariks.
Meeskond
Alates 2017. aastast on Tattar Rootsist pärit kettagolfivarustuse tootja Latitude 64º spondeeritud Team 64º liige. Kuigi suursponsoriks on Latitude 64º, täidavad Tattari kotti ka teised Trilogy (Latitude 64º, Dynamic Discs, Westside Discs) brändide kettad.
Võrumaa Teataja
Ajalugu
1995. aasta 1. numbrist taastati maakonnalehe ajalooline nimi Võrumaa Teataja.
Reales Alcázares
Reales Alcázares (hispaania Reales Alcázares de Sevilla) on kindlustatud loss (alcázar) Hispaanias Sevillas.
Linnuse ehitamist alustas Almohaadide dünastia juba 12. sajandil. Aastal 1364 lasi Pedro I ehitada selle kuningaresidentsiks. Vaatamata ulatuslikule ümberehitusele säilitati mauri stiilis aiad ja õu. Pedro I paleed peetakse parimaks ja kaunimaks mudéjar-stiili näiteks.
Reales Alcázares, Sevilla katedraal ja Archivo General de Indias kuuluvad 1987. aastast UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Võrumaa Teataja
Ajalugu
Kuni 2014. aasta lõpuni tükiti Võru Teatajat / Võrumaa Teatajat AS Võru Täht trükikojas, alates 2015. aasta esimest numbrist Tartus Kroonpressis.
Toimetajad
Kalev Annom (sündinud 21. märtsil 1952 Võrus), majandusajakirjanik. Töötas ajalehes Töörahva Elu 1973–1988. 1988. aastat alates Võru Teatajas; alates 20. maist 1992 AS Võru Teataja juhatuse liige, sama aasta 25. maist maakonnalehe Võru Teataja / Võrumaa Teataja peatoimetaja.
Slaavi laenud eesti keeles
Oletatavad slaavi laenud on nt tragi (agar), ais, haug, väin.
Frédéric Bazille
Jean Frédéric Bazille (6. detsember 1841 Montpellier, Prantsusmaa – 28. november 1870 Beaune-la-Rolande, Prantsusmaa) oli prantsuse impressionistlik maalikunstnik.
Bazille kuulub Pariisis aastatel 1859–1864 impressionistliku kunstisuuna välja arendanute hulka koos Camille Pissarro, Claude Monet’, Pierre-Auguste Renoiri, Alfred Sisley, Edgar Degas’, Édouard Manet’, Berthe Morisot’, Paul Cézanne’i, Émile Zola ja Paul Verlaine’iga. Samas oli tal ühisjooni Barbizoni koolkonna ja kunstnik Gustave Courbet’ga. Kuna ta oli tuttav selliste nimekate kunstnikega nagu Camille Corot ja Courbet, siis seostas ta end ka akadeemilisema stiili maalikunstnikega.
Lühikese karjääri, impressionistlikel näitustel mitteosalemise ja varase surma tõttu on Bazille suhteliselt tundmatu ja alahinnatud kunstnik. Teda on nimetatud ka unustatud impressionistiks.
Elulugu
Frédéric Bazille sündis Lõuna-Prantsusmaal Languedoc-Roussilloni piirkonnas Montpellier’s jõukas protestantlikus perekonnas 6. detsembril (mõnedel andmetel 5. detsembril) 1841. aastal. Tema ema Camille Vialas Bazille oli Lattes’is maavalduste pärija ning isa Jean François Gaston Bazille (Gaston Bazille) rikas maaomanik, viinamarjakasvataja, agronoom ja senaator.
Bazille’de suguvõsa oli asunud Montpellier’sse elama juba 13. sajandil. Nende kauged esivanemad pärinesid käsitööliste perest. 18. sajandil olid esivanemad vilunud relvaspetsialistid (arquebusier ’d), kellele tõi tuntuse ja rikkuse kuldesemete valmistamine. Nad tootsid luksusesemeid ja kunstiteoseid ka kuningale. Perekonna aaretest üks kaunimaid on seitsme teemandiga rosettkividega sõrmus, mille kujundas David Bazille 1720. aastal.
Frédéric Bazille otsustas maalikunstnikuks saada juba varases nooruses. Kunstiline kutsumus sai põhja kohtumisel ta vanemate sõbra, piirkonnas mõjuka isiku ja kunstikollektsionääri Alfred Bruyas’ga. 1859. aastal andis Bazille oma kavatsusest vanematele teada. Ta osales Montpellier’s Fabre’i muuseumis joonistamis- ja maalimisloengutel ning käis joonistuskursusel kohalike skulptorite, isa-poja Joseph ja Auguste Baussani juures. Temast sai osav joonistaja ja joonistuste kopeerija. Eriti meeldis talle kopeerida Paolo Veronese töid.
Kuigi pere toetas teda maaliõpingutes, võtsid vanemad seda hobina. Isa nõudis, et poeg peaks õppima ka väärika ameti, mis võimaldaks mugavalt elada. Bazille tuli pere soovidele vastu ja asus vanemate soovitusel 1859. aastal meditsiini õppima.
Suundumine Pariisi
1862. aastal kolis Frédéric Bazille Pariisi meditsiiniõpinguid jätkama. Vaba aja pühendas ta rohkem joonistamisele ja nii jäid õpingud unarusse. Bazille registreeris end oma kunstnikust nõo Eugène Castelnau soovitusel mõjuka kunstiõpetaja ja kunstniku Charles Gleyre’i ateljeesse, mille too oli üle võtnud ajalooliste piltide maalijalt Paul Delaroche’ilt. Akadeemiline maalikunstnik Gleyre oli spetsialiseerunud ajaloolisele maalile. Kunstikursustel tutvus Bazille selliste Gleyre’i tuntumate õpilastega nagu Claude Monet, Auguste Renoir ja Alfred Sisley. Ükski neist ei jäänud kauaks Gleyre’i õpilasteks, sest ei olnud nõus tema akadeemilise lähenemisega.
Bazille’d ei huvitanud meditsiiniõpingud ning kui ta oli näinud Eugène Delacroix’ ja Paul Delaroche’i maale, hakkas ta maalimisest üha rohkem huvituma. Lihavõttepühade ajal 1863. aastal viibis ta Monet’ga Chailly juures Fontainebleau metsas, kus vaimustus vabas õhus maalimisest. 1864. aastal rentis ta Vaugirardi tänaval ateljee. Sama aasta juunis viibis Bazille Monet’ juures Honfleuris, kust ta tutvus maastikumaalija Eugène Boudini ja Hollandi maalikunstniku Johan Jongkindiga.
Keskendumine kunstile
Kui Bazille oli 1864. aastal Pariisi naasnud, selgus, et ta oli meditsiinieksamil läbi kukkunud. Kuigi isale ei meeldinud, et poeg pühendus maalimisele, nõustus ta vastumeelselt teda selles valikus siiski toetama. Bazille sai julgustust nii Gleyre’ilt kui ka Monet’lt, Sisleylt ja Manet’lt.
Thierry Lentz
pisi|240px| Thierry Lentz (2011)
Frédéric Bazille
Õitsenguaeg
Aastatel 1863–1870 maalis Bazille oma tähtsamad teosed, millest tõusevad eriti säravalt esile "Roosa kleit" (La robe rose, u 1864, asub Orsay muuseumis) ja "Pereportree" (Réunion de famille, 1867, asub Orsay muuseumis).
Thierry Lentz
Thierry Lentz (sündinud 8. juulil 1959 Metzis) on prantsuse jurist ja ajaloolane.
Frédéric Bazille
Õitsenguaeg
Esimest korda esitas ta oma kaks teost Pariisi Salongi näitusele 1866. aastal. Eriti ootas ta tunnustust teosele "Tüdruk klaverit mängimas" (Jeune fille au piano, 1865–1866), mis aga lükati tagasi. Pettumusest maalis ta maali üle. Aastaid arvati, et maal on hävitatud, kuid röntgentehnoloogia abil avastati see 2017. aastal teose "Ruth ja Boaz" (Ruth et Boaz, u 1870, asub Montpellier’s Fabre’i muuseumis) alt. Arvatakse, et piibliteemaline maal sümboliseeris tagasilükkamist ja läbikukkumist. 1868. aasta Salongi näitusele nõustuti Bazille’lt võtma väike "Natüürmort kaladega" (Nature mort aux poissons, 1866, asub Detroiti kunstiinstituudi kogus).
Thierry Lentz
Ta on Napoleoni-uurija, Académie nationale de Metzi korrespondentliige.
Frédéric Bazille
Õitsenguaeg
1864. aastal lahkus Bazille Gleyre’i töökojast ja rentis ateljee. 1870. aastani rentis ta kuut ateljeed, kuulsamad neist olid 1864. aastast Furstenbergi, Visconti ja Condamine’i tänaval asunud. Vanemate toetusel sai Bazille elada heas korteris, kus majutas teinekord ka sõpru. Ta jagas oma ateljeesidki sõpradega: Monet’ga 1864. (Furstenbergis) ja 1865. aastal, 1866. aastal Renoiriga (Furstenbergis), 1867. aastast Renoiri, Sisley ja Monet’ga (Viscontis). Samas oli ta helde sõber, pakkus neile sageli rahalist tuge, laenutas maalimismaterjale ja maksis modellidele, rahanappuse korral olid nad ise üksteisele modelliks. Arvati ka, et Monet lõikas kasu Bazille’ rikkusest, olles talle rahakassa eest ja kutsudes teda isegi oma poja Jeani ristiisaks.
Blackpool
pisi|Vaade Blackpooli Tornist lõuna suunas Blackpool on linn ja tervikomavalitsus Põhja-Inglismaal Lancashire'i krahvkonnas Iiri mere kaldal.
Toomas Annus
Toomas Annus (sündinud 5. oktoobril 1960) on Eesti ettevõtja ja Merko Ehituse suuromanik.
Thierry Lentz
Tema peamised uurimisvaldkonnad on Konsulaadi valitsemisperioodi ja Prantsuse esimese keisririigi ajalugu.
Blackpool
Blackpooli nimi ('must tiik') tuleneb arvatavasti sellest, et minevikus suubus selles kohas merre jõgi, mis algas turbarabast ja mille vesi oli seetõttu väga tume. Ka jõe suubumiskohas muutus merevesi tumedaks. Teisel pool merd asub Dublin, mille nimi tähendab iiri keeles samuti musta tiiki. Nimele on pakutud teisigi seletusi, näiteks olevat jõgi kohalikus murdes kunagi olnud pul või poole.
Thierry Lentz
Elukäik
Lentz lõpetas 1982. aastal Metzi Ülikooli magistrikraadiga avaliku õiguse alal. 1983. aastal sai Université Nancy-II-st magistrikraadi ka politoloogias (magistritöö käsitles bonapartismi).
Blackpool
Ajalugu
Mõnesid külasid, mis tänapäeval jäävad Blackpooli maa-alale, mainitakse juba 1086 valminud Domesday Bookis. Need olid üldiselt anglosaksi asundused, aga leidus ja viikingi kohanimesid – need külad olid eeldatavasti rajatud 9. ja 10. sajandil. Viikingi ja anglosaksi külad eksisteerisid nähtavasti rahulikult, sest esiteks pole ajalooallikates nende omavaheliste sõdade kohta andmeid ja teiseks eksisteerib tänapäeval kohanimesid, mille üks pool on anglosaksi ja teine pool viikingi päritolu.
Toomas Annus
Ta on olnud ettevõtte Merko Ehitus juht, praegu AS-i Järvevana juhatuse liige.
Blackpool
Ajalugu
18. sajandi keskpaiku tekkis inglastel komme sõita mere äärde suvitama, et talassoteraapia abil mitmesuguseid haigusi ravida. Inimesed hakkasid sel eesmärgil Blackpooli tulema ja rajati esimesed neli võõrastemaja. 1801. aasta rahvaloenduse järgi elas Blackpoolis 473 inimest.
Toomas Annus
Riigikohus mõistis Toomas Annuse 2014. aastal kriminaalkorras süüdi pistise andmises. Pärast süüdimõistvat otsust võttis president Toomas Hendrik Ilves temalt ära ka 2006. aastal antud Valgetähe III klassi teenetemärgi.
Blackpool
Ajalugu
Linna kasvule aitas kaasa see, et 1846 rajati linna raudtee Prestonist. Sellega tõmbas Blackpool ära seni tosinkord kilomeetrit põhja pool Fleetwoodis käinud turistid, sest Fleetwoodi ei läinud raudteed. 1852 sai Blackpool gaasivalgustuse ja 1864 kanalisatsiooni. 1851. aastaks oli linnas 2500 elanikku.
Toomas Annus
Äripäeva rikaste edetabelis on ta olnud neljal korral esimene. 2015. aastal oli tema varade väärtus Äripäeva hinnangul 165 miljonit eurot ning ta paigutus sellega edetabelis 4. kohale. 2016. aastal oli tema varade väärtus Äripäeva hinnangul 195 623 001 eurot ning ta paigutus sellega edetabelis 3. kohale.
Blackpool
Ajalugu
Linna arengut turgutas kohalike puuvillast riiet tootvate ettevõtete komme igal suvel nädalaks ajaks tehas kinni panna, et seadmeid parandada ja hooldada. Iga linna puuvillavabrikud suleti erineval nädalal ja see tagas Blackpoolile kindla külastajate voo kogu suve jooksul.
Thierry Lentz
Elukäik
Lentz töötas ülikooliõppejõuna avaliku õiguse alal. 2000. aastal sai Napoleoni Fondi direktoriks ja 2008. aastal teadusajakirja Napoleonica peatoimetajaks.
Blackpool
Ajalugu
1876 sai Blackpool linna õigused ja 1904 maakonna õigused.
Thierry Lentz
Elukäik
Alates 2012. aastast töötab Lentz La Roche-sur-Yonis asuvas kõrgkoolis Institut catholique de Vendée ajaloo õppejõuna. 2014. aastal loodi seal Napoleoni-uurimise kateeder. 2021. aastal sai Lentz dotsendiks.
Blackpool
Ajalugu
1890. aastatel elas linnas 35 tuhat inimest ja linn võis korraga vastu võtta veerand miljonit puhkajat. Igal aastal käis linnas 3 miljonit turisti, kellest paljud jäid sinna terveks nädalaks.
pisi|Blackpooli torn Linnas asub 1894 avatud 158 m kõrgune vaatetorn Blackpooli Torn.
Frédéric Bazille
Õitsenguaeg
1867. aastal kirjutas Bazille vanematele ja tutvustas neile projekti „Esimene kontseptsioon liikumisest“ – suure stuudio rentimisest, kus oleks võimalik ulatuslikult ka oma maale eksponeerida. pisi|Frédéric Bazille "Ateljee interjöör" (1870, Orsay muuseum) Bazille osales regulaarselt seltskondlikel koosviibimistel ka Guerbois’ kohvikus ning üüris 1868. aastal Clichy puiesteel Condamine’i tänaval avara ateljee ja sai lõpuks ka selle omanikuks. Ta on ateljee õhustikust loonud ka maali "Ateljee interjöör" (L’Atelier de la rue Condamine, 1870, asub Orsay muuseumis). Teosel on ta kujutanud klaveril muusikapala esitavat Maître’it, Zolad, kes nõjatub trepile, et rääkida Renoiriga, kes istub laual, ja Manet’d, kes suitsetab piipu, vaadeldes koos Monet’ga molbertil olevat maali. Bazille’ pika kuju, kes hoiab käes paletti, on teosele maalinud Manet. Tema ateljeed külastasid ka Pissarro, Cézanne ning vahel Coubert ja Degas.
Peale Fontainebleau metsa meeldis Bazille’le tihti külastada oma vanematekodu, et seal lugeda ja linnaelust puhata. Arvatavasti seal maalis ta ka "Pereportree". Bazille’le meeldis maalida vabas õhus, kuna siis sai kasutada erksaid värve ja jääda truuks natuurile. Kunstikriitik Edmond Duranty kirjeldas 1870. aastal Bazille’ töökat talve Lõuna-Prantsusmaal: "Igal kevadel naaseb härra Bazille lõunast koos suviste joonistustega […] mis on täis rohelust, päikest ja lihtsat kindlust."
Bazille’d peeti impressionistliku kunstisuuna üheks uuendajaks, kuid ta ei eksponeerinud koos teiste rühmituseliikmetega koos kunagi oma teoseid.
Ootamatu surm
pisi|Frédéric Bazille’ haud Montpellier protestantlikul kalmistul|alt=Frédéric Bazille’ loominguline karjäär lõppes enne, kui oli jõudnud alatagi. 19. juulil 1870 kuulutas Prantsusmaa Preisimaale sõja. Juba kunstnikuna nime teinud Bazille otsustas perekonna ja sõprade jahmatuseks vabatahtlikuna end kirja panna. 10. augustil suundus ta värbamiskontorisse, kus arvati 3. suaavi jalaväerügementi. Renoir tegi isegi nalja, et Bazille liitus just selle korpusega, et oma habet alles hoida. Mõningatel väidetel läks Bazille sõjaväkke seetõttu, et polnud rahul oma teostega. Nii Maître kui ka Renoir kirjutasid sõbrale kirju, milles laitsid ta otsust.
Algselt veetsid suaavid mõned nädalad treenides Alžeerias, siis naasid Prantsusmaale. 28. novembril 1870 osales Bazille üksus lahingus Val-de-Loire’ist sadakond kilomeetrit lõunas asuvas Beaune-la-Rolande’is. Tema üksuse juhtiv ohvitser sai haavata ning Bazille võttis juhtimise üle, kuid sai kaks korda haavata ning suri lahinguväljal, mõned päevad enne oma 29. sünnipäeva.
1871. aasta detsembris suudeti pärast pikki otsimisi ta surnukeha leida ning isa viis ta säilmed tagasi Montpellier’sse. Leidmisel oli suureks abiks Beaune-la-Rolande’i vikaar Abbé Cornet, kellele Bazille’ isa pakkus tänutäheks poja maali "Püha Katariina müstiline abielu" (Le mariage mystique de sainte Catherine, 1859, asub Fabre’i muuseumis), mis on Veronese maali koopia.
Frédéric Bazille on maetud Montpellier’ protestantlikule kalmistule skulptor Auguste Baussani valmistatud hauakambrisse.
Looming
Frédéric Bazille saavutas edu juba 23-aastaselt. Tema loomingus on läbivaid ühisjooni Claude Monet’ ja Pierre-Auguste Renoiriga, kuid seda iseloomustab suurem realistlikkus, millest võib ära tunda Gustave Courbet’d ja Édouard Manet’ impressionismieelseid maale. Bazille’ maalimisstiil ei olnud nii vaoshoitud ja mitte nii lahtiste pintslitõmmetega nagu impressionistidel, vaid rohkem kontrollitud. Tema palett oli impressionistide omast heledam, kontuurid teravalt piiritletud, pinnad siledalt viimistletud.
Bazille maalis palju ka looduses, sageli Monet’ eestvedamisel. Ta lisas maastikele kaasaegseid figuure, mis olid sealsamas maalitud. 1863. aasta detsembris on ta seda meetodit nimetanud "figuuride maalimiseks päikese käes".
Impressionistide esimene näitus toimus neli aastat pärast Bazille’ surma, 15. aprillist 15. maini 1874 fotograaf Nadari juures Pariisis ning seal ei olnud välja pandud ühtegi Bazille’ teost. Alles 1900. aastal avastas kunstikriitik ja ajaloolane Roger Marx Bazille’ ning lisas 1900. aasta Pariisi maailmanäituse raames toimunud ulatuslikule prantsuse kunsti väljapanekule kaks ta teost.
Tuntumad teosed
vasakul|pisi|"Roosa kleit" (1864, Orsay muuseum)|225x225px"Roosa kleit" (La robe rose; õli, lõuend, 147 × 110 cm; u 1864; asub Orsay muuseumis)
Maalil on Bazille kujutanud oma nõbu Thérèse des Hoursi. Heleroosas hallide triipudega kleidis musta põllega figuur on maalitud sealsamas kivist terrassil, taustaks Castelnau-le-Lezi küla Bazille kodu, Mérici mõisa läheduses, kus Hoursi ja Bazille’ perekonnad veetsid suved.
Kasutades Barbizoni maalikunstnike kompositsioonitehnikat, on puud paigutatud keskplaanile, et eraldada esiplaanil olev terrass kaugemal asuvast külast; naine istub terrassil vaatega küla poole. Figuur on paigutatud maali kolmele neljandikule osale, mis on tavaliselt omane portreele. Ettevalmistavas visandis kujutas Bazille naist vaatega vaatajate poole. Maali iseloomustavad lahtised pintslilöögid, vaevu segunenud värvide tasased alad ja detailide hägusus.
Neli aastat hiljem maalis Bazille maali "Vaade külale" (La vue du village, 1868, asub Fabre’i muuseumis), kus esiplaanil on lapsehoidja ning taustaks samuti Castelnau-le-Lez ja maastik. Hiljem eksponeeritud pilti kommenteeris kunstnik Berthe Morisot, et "Bazille oli paigutanud kuju õigesti".
Blackpool
Ajalugu
1900. aastatel rajati rannapromenaad ja lõbustuspark Blackpool Pleasure Beach.
1920. aastaks külastas Blackpooli aastas juba 8 miljonit turisti. Sellega oli ta kaugelt kõige populaarsem turismisihtkoht Briti saartel, kolm korda suurema külastajate arvuga kui järgmine. Sellega kaasnes rahvaarvu järsk kasv. Kui 1881 oli Blackpoolis elanud 14 tuhat ja 1901 47 tuhat inimest, siis 1951. aastaks oli linnaelanike arv kasvanud juba 147 tuhandeni. Külastajate arv saavutas selleks ajaks 17 miljoni turistiga aastas tipu.
Turistide arvu vähenemisel oli mitu põhjust. Tekstiilitööstus käis alla ja paljud ettevõtted, mis kunagi olid nädalaks ajaks töö täielikult lõpetanud, suleti. Levima hakkasid pakettreisid, mille abil mindi puhkama välismaale, kus ilm oli soojem ja kuivem. Maanteed muutusid paremateks ja 1975 avati maantee M55, mistõttu lähedalasuvate linnade elanikud ei jäänud enam Blackpooli ööbima, vaid sõitsid igaks õhtuks koju. Sellegipoolest see Blackpooli majandust eriti ei kahjustanud ja Blackpool on tänapäevani tähtis turismisihtkoht.
pisi|2008. aastal jooksis Blackpoolis kaldale laev "Riverdance", mida enam merre tagasi ei saadudki Viimase paarisaja aastaga on Blackpooli läheduses või otse Blackpoolis paarkümmend laeva kaldale jooksnud. Kõige kuulsam neist oli admirali Horatio Nelsoni lipulaev "Foudroyant", mis 16. juunil 1897 2 miili kaugusel kaldast ankrusse jäi, aga tormiga murdus ankrukett ja samal päeval uhuti laev keset Blackpooli kaldale. Vette seda enam ei saadud ja sama aasta novembris lõhkus üks järjekordsetest tormidest laeva lõplikult ära.
Kliima
Blackpoolis on parasvöötme mereline kliima, millele on iseloomulik temperatuuri väike aastaringne kõikumine, tugev tuul ja sagedased sajud igal aastaajal.
Kõige kõrgem absoluutne temperatuur registreeriti 1976. aasta juulis: +33,7 °C. Ka augustis on mõõdetud väga kõrge +32,2 °C. Kõige madalamad absoluutsed maksimumid on detsembris (+14,2 °C) ja jaanuaris (+14,3 °C).
Kõige madalam absoluutne miinimum registreeriti 1981. aasta detsembris: -15,1 °C. Ka veebruaris on mõõdetud −11,9 °C. Kõige kõrgemad absoluutsed miinimumid on juulis (+3,3 °C) ja augustis (+1,9 °C), kõigis ülejäänud kuudes on täheldatud öökülma.
Aastas sajab keskmiselt 871 mm. Talvel sajab pisut rohkem kui suvel. Kõige rohkem sajab detsembris ja oktoobris (98 mm), kõige vähem aprillis ja mais (49 mm).
Aastas paistab päike keskmiselt 1540 tundi, kõige rohkem mais (215 tundi) ja juunis (204 tundi), kõige vähem detsembris (44 tundi) ja jaanuaris (52 tundi).
Transport
pisi|Tramm Blackpoolis Blackpooli transpordisüsteemi uhkuseks on tema trammid. Trammiliin avati juba 29. septembril 1885 ja see oli üks esimesi elektritrammiliine maailmas. Pärast seda, kui 1960 suleti trammiliinid Sheffieldis, jäi Blackpool ainsaks linnaks Inglismaal, kus trammid liikusid, ja kui 1962 suleti Glasgow' trammiliinid, jäi Blackpool kogu Suurbritannia ainsaks trammiga linnaks kuni 1992. aastani, mil Manchesteris avati Metrolink. Blackpoolis on üks 17,7 km pikkune 37 peatusega trammiliin, mille üks ots on kaugel põhjas Fleetwoodis ja teine ots Starr Gate'is. Trammiliin kulgeb üldiselt põhja-lõunasuunaliselt piki rannikut. Blackpool on üks vähestest linnadest maailmas, kus sõidavad kahekorruselised trammid (sellised on veel Aleksandrias ja Hongkongis).
Blackpooli lennujaam on samuti üks vanimaid Suurbritannias, kui mõelda sellele, et esimesi lennuharjutusi korraldati praeguse lennujaama maa-alal juba 1909. Tänapäeva mõistes avati lennujaam siiski alles 15. aprillil 1935. 2012. aastal toimusid sealt aastaringsed lennud Dublinisse, Belfasti, Mani saarele ning Hispaanias asuvatesse Alicantesse ja Tenerifele. Lisaks toimuvad hooajalised reisid Jerseysse ning paljudesse Pürenee poolsaarel ja Hispaania teistes osades asuvatesse sihtkohtadesse.
Sport
Blackpoolis tegutseb jalgpalliklubi Blackpool FC. Blackpool tuli Inglismaa meistrivõistlustel jalgpallis 1956 teiseks, aga Inglismaa meistriks pole ta tulnud. 1953 võitis ta karikavõistlused. Pärast 1971. aastat on Blackpool kõrgeimas divisjonis mänginud kõigest ühe aasta ja hooajal 2012/13 mängib ta tugevuselt teises divisjonis The Championshipis. Blackpool FC on Inglismaa ainus jalgpalliklubi, mis on kolme kõrgeimasse divisjoni jõudnud play-offi võitmise kaudu (aastail 2001, 2007 ja 2010).
Blackpoolis on jalgpalliklubisid rohkemgi, aga need mängivad tugevuselt 9. tasemel või veelgi madalamal.
Broadgate Tower
Broadgate Tower on 33-korruseline hüperpostmodernistlik kõrghoone Londonis, mis valmis 2009. aastal.
1995. aasta Kreeka-Rooma maadluse maailmameistrivõistlused
1995. aasta Kreeka-Rooma maadluse maailmameistrivõistlused toimusid Tšehhis Prahas.
Tallinna FC HansaNet.ee
Tallinna FC Hansanet.ee oli Eesti jalgpalliklubi.
Frédéric Bazille
Tuntumad teosed
pisi|"Pereportree" (1867, Orsay muuseum)|alt=|243x243px"Pereportree" (Réunion de famille; õli, lõuend, 152 × 230 cm; 1867; asub Orsay muuseumis)
Maali loomise aluseks on Claude Monet’ maal "Naised aias", mille Bazille ostis. Bazille maalis selle Montpellier’s kodumaja lähedal ning on sellel jäädvustanud oma isa korraldatud perekokkutulekut 27. augustil 2867. Bazille esitas maali 1868. aasta Pariisi Salongi näitusele ning see kiideti heaks.
Maalil kujutatud inimeste jäigast kehakeelest õhkub õrna ärritust ja isegi üllatust, mitte soovi kunstnikule poseerida. Maastikul domineerivat tumedas toonis varju katkestavad siin-seal päikeselaigud; tumedusele pakuvad kontrasti eredast valgusest kumavad rõivad, mille sinise ja valge varjundid sulanduvad sinise taeva ja õrnade pilvedega. Maali võib stiililiselt asetada realismi ja impressionismi vahele.
vasakul|pisi|"Fontainebleau mets" (1865, Orsay muuseum)"Fontainebleau mets" (Forêt de Fontainebleau; õli, lõuend, 60 × 73 cm; 1865; asub Orsay muuseumis)
1863. aasta kevadel saatis Gleyre grupi kunstnikke oma stuudiost maalima Fontainebleau metsa, mille serval asus Barbizoni küla, mis seostub Barbizoni koolkonnaga. Koolkonna stiili iseloomustas rikkalik värv, loomulik valgus, pehmed vormid ja lahtised pintslilöögid. Claude Monet, Bazille, Pierre-Auguste Renoir ja Alfred Sisly hindasid koolkonna vabas õhus maalimise traditsiooni, kuid mahendasid selle struktuurseid eripärasid.
Sellel maalil väldib Bazille sümmeetriat ja kujutab esmapilgul jäädvustust juhuslikult valitud vaatest. Vähe viimistletud, hoogsa pintslijoonega annab ta puude, rändrahnude ja metsa tekstuuri edasi ühtaegu lahedalt ja vaoshoitult, värvipalett on naturalistlik, jättes vaatajale mulje metsas viibimisest. Selle maali loomist on mõjutanud fotograafia.
pisi|"Improviseeritud välihaigla" (1865, Orsay muuseum)"Improviseeritud välihaigla" (L’ambulance improvisée (Monet blessé à l’Lion hôtel du Lion d’Or à Chailly-en-Bière); õli, lõuend, 48 × 65 cm; 1865; asub Orsay muuseumis)
Teos on maalitud Chailly hotellis pärast Claude Monet’ga juhtunud õnnetust. Monet’l oli kavatsus Chaillys maalida pilt "Eine roheluses" (Le dejeuner sur I’herbe, 1865–1866) ja ta tahtis, et Bazille poseeriks talle, kuid siis juhtus tal õnnetus, kus ta sai jalast vigastada. Väidetavalt olevat Bazille meditsiiniteadmised sõbra aitamisel suureks kasuks tulnud. Bazille maalis voodis lamavat haiget Monet’d. Ta paigutas voodi kohale rippuma raskuse, mis on kohane haige jala hoidmiseks. Stseeni muudab privaatseks intiimne detail voodi all. Stiililt on teos pigem realistlik kui impressionistlik. Tervenemise ajal maalis ka Monet Bazille’st portree.
See on viimane maal, mille Bazille maalis enne Zouavesi jalaväerügementi astumist. Ta kirjeldab seda 2. augustil 1865 nii: "Olen maal täiesti üksi. [...] see üksindus teeb mulle tohutult rõõmu; see paneb mind palju töötama ja palju lugema." vasakul|pisi|Frédéric Bazille "Lezi jõe äärne maastik" (1870, Minneapolise kunstiinstituudi kogu)
Seosed Duranty jutustusega
1872. aastal, kaks aastat pärast Frédéric Bazille’ surma avaldas Prantsuse kirjanik ja kunstikriitik Louis Edmond Duranty jutustuse "Maalikunstnik Louis Martin", milles on ilmseid viiteid Bazille’ elule. Jutustuse keskmes on unistav maalikunstnik, kes on pettunud Pariisi kunstielus. Ta ei soovi maalida Louvre’is, kopeerida teiste kunstnike teoseid, hoidub ametlikest näitustest ning soostub oma loomingut eksponeerima vaid intiimsematel väljapanekutel. Kunstniku unistused ei täitu, sest ta kaotab elu Prantsuse-Preisi sõjas.
Väimela Alajärv
pisi
Väimela Alajärv on eutroofne paisjärv Turgi ürgorus Eestis Võru maakonnas Võru vallas. Alajärve suubub Võru–Põlva maantee aluse teetruubi kaudu välja Väimela Mäejärv ning Alajärv voolab läbi paisu välja Väiso peakraavi.
Väimela Alajärve 18m paksune mudakiht on teadaolevalt Eesti pakseim.
Saaremaa Uurimise Selts
Saaremaa Uurimise Selts (saksa keeles Verein zur Kunde Oesels) oli Saaremaal aastast 1865 tegutsenud selts; ühtlasi Saaremaa Muuseumi eelkäija.
4. jaanuaril 1865 oli esimene seltsi kogude näitus.
Rullsuusatamine
Rullsuusatamine (ingl roller skiing) on suvine ilma lumeta treeninguviis, milleks kasutatakse rullsuuski (kõnekeeles rullid) ehk ratastega suuski. Rullsuusatada saab kõva kattega pinnal ning tehnika sarnaneb murdmaasuusatamise omaga. Lisaks murdmaasuusatajatele harrastavad rullsuusatamist paljud teised sportlased, et arendada oma kehalist treenitust, sest see parandab üldfüüsilist vormi ja vastupidavust ning treenib kogu keha lihaseid.
Ajalugu
Esimesed rullsuusad valmisid 1930. aastate Põhja-Euroopas ja Itaalias. 1950. aastate alguses kasvas murdmaasuusatamise kui võistlusspordi populaarsus ning sellega kaasnes suurem vajadus suviste treeningute järele. See omakorda tõstis järgnevate aastakümnete jooksul rullsuusatamise menu ning 1970. aastatel toimus ka esimene rullsuusatamise võistlus.
1992. aastal tunnustas Rahvusvaheline Suusaföderatsioon (FIS) rullsuusatamist kui murdmaasuusatamisest eraldiseisvat spordiala.
Varustus
pisi|Rullsuusatamisel kasutatakse rullsuuski ja suusakeppe. Turvalist sõitu aitab tagada kiivri kandmine Rullsuusatamisel kasutatakse rullsuuski, kuhu kinnituvad rattad – enamasti on nii ees kui taga üks ratas, mõnel mudelil on aga lausa kaks ratast taga. Rattaid valmistatakse mitmetest materjalidest ja erinevas suuruses ning valida tuleks selle järgi, millisel pinnal, mis tehnikas ja kui kiiresti soovitakse rullidel sõita. Rullsuusa raami materjali valik oleneb sõitja keharaskusest ning sellest, kui kerget ja juhitavat suuska ta eelistab, pikkus aga nt suusatehnikast ja sõidu eesmärgist: pikema raamiga rullsuusad on mõeldud eelkõige treeninguks ning lühema raamiga rullsuusad sobivad paremini võistlemiseks.
Rullsuusatamise kepid on samasugused kui murdmaasuusatamisel, kuid kepi otsa tuleks panna spetsiaalsed suveks sobivad otsikud. Samuti saab rullsuuskadega kanda tavaliste suuskadega kantavaid saapaid, mis kinnitatakse klambrite abil suusale.
Turvalisus
Ehkki paljudes spordikeskustes ja linnades on tagatud asfaltkattega ratta- või spetsiaalselt rullsuuskadele mõeldud rajad, sõidavad suusatajad sageli rullsuuskadega ka sõiduteel. Avalikule sõiduteele suunduv rullsuusataja peaks meeles pidama, et rullsuuskadega ei saa kiirelt pidurdada ega ohtlikus olukorras kohe seisma jääda ning seetõttu on suurel kiirusel ka suurem õnnetuserisk. Rullsuusatamisel tuleks kindlasti kanda kiivrit ning tiheda liiklusega teel peaks seljas olema ka eraldus- või helkurvest.
Rullsuusatamine vs. murdmaasuusatamine
vasakul|pisi|282x282px|Rullsuusatamine klassikalises tehnikas Erinevalt murdmaasuuskadest on rullsuuskadel all rattad. Rullsuuskade pikkus on tavaliselt 53–80 cm ja nende valik oleneb sellest, kas tegu on treeningu või võistlusega, ning teekatte profiilist. Tavasuuskade pikkus sõltub aga väga olulisel määral suusataja pikkusest ning olenevalt sõidutehnika valikust peaks suusk olema sõitjast pikem 10–20 cm.
Rullidel on tõukest saadav kiirus suurem kui samasugusel rajal suusatamisel. Lisaks on suusatamisel tekkiv hõõrdetakistus suusa ja lume vahel erinevates ilmaoludes väga muutuv ja seetõttu võib ka libisemine rajast olenevalt suuresti erineda. Rullsuusatamisel on aga rajaolud enamjaolt samad, seetõttu on ka veeremine erilaadsetel radadel sarnane ja kerge. Sellepärast on murdmaasuusatamine oluliselt tunnetuslikum spordiala kui rullsuusatamine, sest peab arvestama nii suusa libisemise ja pidamisega, tõusunurkade ja -suunaga jne, samal ajal kui rullsuusatamisel on iga samm n-ö kindla peale sooritatud, sest rullsuusk ei lähe naljalt „lipsama“.
Raimund Pacht
Raimund Pacht (ka Raymond Hugo Wilhelm August Pacht, 27. november (vkj 9. november) 1822 Valmiera – 14. juuli (vkj 2. juuli) 1854 Peterburi) oli Eesti geoloog.
Elulugu
Raimund Pacht oli baltisakslane.
Jurjev-Polski Püha Georgi katedraal
pisi|Jurjev-Polski Püha Georgi katedraal. Vaade lõunast pisi|Vaade põhjast pisi|Vaade ülalt – loodest Jurjev-Polski Püha Georgi katedraal (vene keeles Георгиевский собор) on 13. sajandil ehitatud kirik Jurjev-Polskis Vladimiri oblastis Venemaal. Valgest lubjakivist ehitatud ja madalreljeefse raiddekooriga rikkalikult kaunistatud ehitismälestis on vaid osaliselt algsel kujul säilinud. Venemaa kultuuripärandi mälestisena riikliku kaitse all.
Kirik seisab linna keskel muldvallidest ümbritsetud keskaegse linnuse (detinetsi) territooriumil. Tänapäeval muuseum ja turismiobjekt. Interjööris on eksponeeritud lapidaarium (raidkivide kogu) .
Ehituslugu ja arhitektuur
Kaua aega arvati, et hoone ehitati varasema, Jurjev-Polski linna asutaja vürst Juri Dolgoruki 1152. aastal ehitatud kiriku kohale. Viimased arheoloogilised uurimused on näidanud, et varasem kirik asus teises kohas ja tõenäoliselt oli see väga sarnane Kidekša Borissi ja Glebi kirikuga või Issanda Muutmise katedraaliga Pereslavl-Zalesskis.1230. aastal lammutas Vsevolod Suurpesa poeg Svjatoslav hoone, mis Tveri leetopissi teatel "juba lagunes" ja püstitas 1230.–1234. aastail uue "imelise, nikerdatud kividega". Ajavahemikus 1252–1300 ehitati kiriku kirdenurka ka Kolmainsusele pühitsetud kabel, kuhu plaaniti matta Svjatoslav Vsevolodovitši surnukeha. Püha Georgi katedraal on ruudule lähedase põhiplaaniga (apsiidideta ja eeskodadeta on ruumi mõõdud 13,5 × 14 m), nelja ruudukujulise ristlõikega piilariga ja üheksaosalise ruumijaotusega ristkuppelkirik, kolme apsiidiga ja ühe keskse kupliga. Hoone on kolme kirikuruumi suunas avaneva eeskojaga (vene pritvor) põhjas, läänes ja lõunas, kusjuures läänepoolne eeskoda on teistest kõrgem, sarnaselt Suzdali Jumalaema Sündimise katedraaliga. Seinad on liigendatud ümarpilastritega, mis poole seina kõrguses lõpevad kapiteelidega ja igas seinas on säilinud osi horisontaalsest petikarkaadist figuuridega. Sissekäikusid raamistavad rikkalikult nikerdustega kaunistatud astmikportaalid. Ehitise raiddekoor on stiililt sarnane Suzdali Jumalaema Sündimise katedraali omaga, kujutades maskitaolisi nägusid, loomi, müütilisi olendeid, tegelasi piiblist ja pühakuid. Külgmiste eeskodade viiludel on säilinud tipmised raidreljeefid – põhjaeeskojal püha Jüri, lõunaeeskojal Ennusmärgi Jumalaema. Raiddekoori võib töötluse järgi jagada kahte tüüpi – on terviklikud reljeeffiguurid üksikutel kividel ja seinapinda katkematu mustrina uuristatud stiliseeritud taimornamendid, mis jätkuvad ühelt ehituskivilt teisele. See on viinud uurijaid mõttele kahest ehitusel paralleelselt töötanud kunstnike artellist.
Ivan Franko
pisi|Ivan Franko (1898) Ivan Franko (ukraina keeles Іван Якович Франко; 27. august (vkj 15. august) 1856 Nagujevõtši – 28. mai (vkj 15. mai) 1916 Lviv) oli ukraina luuletaja, proosakirjanik, näitekirjanik, kriitik, teadlane, ajakirjanik, tõlkija, majandus- ja poliitikategelane ja etnograaf. Koos Tarass Ševtšenkoga avaldas ta väga suurt mõju Ukraina kirjanduse ja poliitilise mõtte arengule.
Jurjev-Polski Püha Georgi katedraal
Ehituslugu ja arhitektuur
15. sajandil suur osa ehitisest varises. 1471. aastal parandas ehitusmeister Vassili Jermolin kirikut vanu ehituskive ja raiddetaile kasutades, kuid ei taastanud seda mitte esialgsetes proportsioonides, vaid märgatavalt madalamana. Taastamisel on algselt kindlaid temaatilisi kompositsioone moodustanud reljeefid sageli laotud juhuslikku järjekorda. 13. sajandil ehitatust on säilinud lääneküljel eeskoja alumine osa ja eeskojast põhja pool asuv sein kuni petikarkaadini; idaküljel ainult apsiidide sokliosa; lõunaküljel eeskoda ja seda ümbritsev sein; põhjaküljel eeskoda ja osa seinast. Apsiidide kaarfriis ja sakkfriis (porebrik) on vanemate ehitiste eeskujusid järgi aimav hilisem dekoor. Katusealune karniis seevastu on lahendatud antiikse hammaslõike taoliselt.
Ivan Franko
Tema isa oli sepp. Ivan Franko õppis gümnaasiumis Drohobõtšis aastatel 1867–1875. Pärast gümnaasiumi lõpetamist õppis ta filosoofiat ja klassikalist filoloogiat Lvivi Ülikoolis ning Tšernivtsi Ülikoolis.
Ta oli 1890. aastal Ukraina esimese poliitilise partei –. – üks asutajaid ning selle esimene esimees.
1893. aastal Viini Ülikoolis kaitses Ivan Franko dissertatsiooni.
Ta tõlkis ukraina keelde palju väliskirjandust (Shakespeare, Byron, Pedro Calderón de la Barca, Dante, Victor Hugo, Adam Mickiewicz, Goethe, Schiller jms.). Ta oli esimene autor, kes kirjutas ukraina keeles detektiiviromaane.
Ivan Franko nime kannab Lvivi Ülikool, samuti Ivan Franko nimeline Rahvuslik Akadeemiline Draamateater Kiievis.
Jurjev-Polski Püha Georgi katedraal
Ehituslugu ja arhitektuur
1781. aastal ehitati kiriku juurde neljakorruseline klassitsistlik kellatorn. 1817. aastal laiendati Kolmainsuse kabelit peaaegu kirikusuuruseks, 1827. aastal lisati sellele käärkamber. 1889.–1917. aastail kiriku eestseisjaks olnud preester Aleksandr Znamenski oli üks esimesi, kes soovitas vana kiriku vabastamist juurdeehitistest, mis varjasid algse hoone peaaegu täiesti. Kolmainsuse kabeli asendamiseks ehitati Georgi katedraali lähedusse uus, Kolmainsuse kirik (pühitseti 1915), aga plaanitud lammutustöid juurdeehitiste eemaldamiseks ei alustatudki 1917. aasta Oktoobrirevolutsiooni tõttu. 1923. aastal kirik suleti. 1923.–1926. aastail toimusid restaureerimistööd, mida juhatasid Pjotr Baranovski ja Igor Grabar, ja mille käigus lammutati kellatorn, käärkamber ja köetav talvekirik. Hoonet ennistati ka hiljem, aastail 1957–1960 ja 1980ndatel.
Tragakant
pisi|Tragakant pisi|Astragalus gummifer Tragakant ehk tragantkummi, ka tragant on liblikõielise kummi-hundihamba (Astragalus gummifer) ja mõnede teiste lähedaste hundihambaliikide koorest saadud kummivaik: põõsa koorevigastustest imbub vedelikku, mis õhus kõvaks kummivaiguks tardub.
Omadused
Tragantkummi on kumja konsistentsiga, värvitu kuni tumepruun, läbipaistev, lõhnatu ja maitsetu, sitke ja raskesti peenestatav. Ta sarnaneb välimuselt kummiaraabikuga, kuid on märgatavalt parema sidumisvõimega. Külmas vees ei lahustu, vaid paisub, lahustub vaid kuumutamisel. Liim on täiesti värvitu. Tragakant on nõrgalt happeline, kuid ei ole ise väga stabiilne mineraalhapete suhtes: stabiilne viskoosne lahus on veel pH 5 juures.
Kasutamine
Et tragantkummi on väga hea kolloidide tekitaja, kasutatakse emulsioonide ja dispersioonide stabiliseerijana ja paksendusainena tekstiili- ja värvitööstuses ning farmaatsias.
E413 nime all kasutatakse tragakanti emulgaatorina ja stabilisaatorina ning paksendajana maiustustes, karastusjookides ja toorjuustus.
Čekiškė vald
Čekiškė vald (leedu keeles Čekiškės seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Kaunase rajooni territooriumil.
Valla pindala on 83 km². 2011. aasta seisuga elas seal 1795 inimest. Valla keskus on Čekiškė alev, kus aastal 2011 oli 682 elanikku. Vallamaja asub aadressil Amatininkų g. 3. Vallavanem on Mečislovas Zavedskas.
Blaine'i maakond (Montana)
Blaine'i maakond (Blaine County) on maakond Ameerika Ühendriikides Montana osariigis.
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Chinook. Maakonna pindala on 10 980 km².
Maakonna kagunurgas on suurem osa Fort Belknapi indiaanireservaadist, kus elavad gros ventre'id ja assiniboinid (nakodad).
Ajalugu
Maakond moodustati 1912. aastal ja sai nime endise riigisekretäri James G. Blaine'i järgi.
Rahvastik
Rahvaarv oli 2020. aasta rahvaloenduse järgi 7044. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli rahvaarv 6491. 49,4% elanikest olid indiaanlased ja 48,2% valgenahalised.
Antonovi lennujaam
Lennujaam kuulub lennukiehitusettevõttele Antonov ja seda kasutatakse ülisuurte ja -raskete lastide tellimuslendude opereerimiseks ettevõtte allüksuse Antonov Airlinesi poolt ning Antonovi tehases toodetavate ja remonditavate lennukite katsetamiseks. Antonovi lennujaam on maailma suurimate lastilennukite An-225 ja An-124-100 (kuuluvad lastilennuettevõttele Antonov Airlines) kodulennujaam.
Lennujaamal on 3500 m pikkune ja 56 m laiune maandumis- ja õhkutõusmisrada. Ta sobib kasutamiseks päeval ja öösel aasta ringi ning on kantud Ukraina lennuväljade riiklikku registrisse.
Lennuväljal on kaks kinnist köetavat angaari mõõtmetega (p × l × k, meetrites) 80 × 4 × 28 ja 96 × 104 × 40, mis võimaldab mistahes tüüpi lennukite, sh An-225, An-124, Boeing 747 jt, hooldus- ja parandustöid ööpäeva ringi ja mistahes ilmaga.
Lennukite seisupaiga juurde ulatub raudteeharu, mille laadimisplatvorm on varustatud kahe liikuvkraanaga ja estakaadiga lasti peale- ja mahalaadimiseks lennukitelt.
Venemaa sissetung Ukrainasse (2022)
2022. aasta 25. veebruaril võtsid Vene väed lennujaama oma kontrolli alla. 26. veebruaril likvideeriti võitluses Tšetseeni sõjapealik Magomed Tušajev. Vene väed lahkusid lennujaama territooriumilt 31. märtsil 2022.
Stegosaurus
Stegosaurus (Stegosaurus; kreeka steganos, "kaetud" + sauros, "sisalik", "kaetud sisalik", mis viitab tema seljal asunud luuplaatidele ) on väljasurnud perekond dinosauruste ülemseltsi lindvaagnaliste seltsist. Nad elasid Juura ajastu Ülem-Juura ajastikul umbes 155–145 miljonit aastat tagasi. Esialgu arvati, et nad asustasid ainult tänase Põhja-Ameerika lääneosa, kuid 2006. aastal Portugalist leitud skelett osutas, et neid leidus ka tänase Euroopa aladel. Talle eriomaste sabaogade ja luuplaatide tõttu on stegosaurus üks paremini äratuntavaid dinosauruseid. Ülemisest Morrisoni kihistust on leitud vähemalt kolm stegosauruse liiki ja umbes 80 isendi jäänused.
Stegosaurus oli suur, tugeva kehahitusega herbivoorne tetrapood, kellel oli eripärane ja ebatavaline kehahoiak, tugevalt kumer selg, lühikesed esijäsemed, madalal maad ligi hoidev pea ja kõrgele õhku tõstetud jäigastunud saba. Tema luuplaatide ja ogade rivi on andnud alust arvukatele spekulatsioonidele. Ogasid kasutas ta tõenäoliselt kaitseks, luuplaate on peetud aga nii kaitsevahendiks kui ka iluasjaks või siis termoregulatsiooni funktsioone täitvateks. Stegosaurusel oli suhteliselt madal aju ja kehamassi suhe. Tal oli lühike kael ja väike pea, mis lubab arvata, et tõenäoliselt sõi ta madalaid põõsaid ja muid rohttaimi. Ta oli stegosauriidide sugukonna suurim liige (suurem kui näiteks kentrosaurus või huajangosaurus), kuid vaatamata oma suurusele olid mitmed tema anatoomilised tunnused sarnased sugukonna teiste esindajatega (näiteks olid neil kõigil sabaogad ja luuplaadid).
Kirjeldus
thumb|left|Stegosaurus armatus võrrelduna inimesega.
Stegosauruse tagajalgadel oli kolm lühikest varvast, esijalgadel aga viis varvast; vaid kahte sisemist varvast kattis tömp kabi. Kõiki nelja jäset toetasid varvaste taga asuvad padjakesed. Esijäsemed olid jässakatest tagajäsemetest märksa lühemad, mis tingis ebahariliku kehahoiaku. Saba näis stegosaurus hoidvat maapinnast kõrgel, samal ajal kui tema pea paiknes üsna madalal, ilmselt mitte kõrgemal kui 1 meeter maapinnast.
Pikk ja kitsas kolju oli kehaga võrreldes väike. Stegosauruse nina ja silma vahel paiknes väike ava, mis iseloomustab enamuse arhosauruste, sealhulgas ka kaasaegsete lindude koljuehitust, kuid krokodillilistel on kadunud. Kolju madal asend lubab oletada, et stegosaurus toitus madalal asunud taimedest. Seda tõlgendust toetab ka esihammaste puudumine ja nende asendumine sarvja nokaga. Tema hambad olid väikesed, kolmnurkse kujuga ja lamedad; lõikepindade põhjal on järeldatud, et stegosaurused närisid toitu. Lõualuude ehitus ja paiknemine lubab oletada, et neil olid põsed, kus nad mälumise ajal toitu hoidsid.
Vaatamata tema üldisele suurusele oli stegosauruse ajukolju väike, umbes koera ajukolju suurune. Hästi säilinud stegosauruse ajukolju võimaldas Othniel Charles Marshil 1880. aastatel luua ajuõõnt täites vormi, mis andis aimu sauruse aju suurusest. Vorm näitas, et aju oli tilluke, võib-olla isegi kõigi dinosauruste ajudest kõige väiksem. Tõsiasi, et üle 4,5 tonni kaalunud loomal oli aju, mis ei kaalunud rohkem kui 80 grammi, aitas süvendada üldlevinud vana seisukohta, et kõik dinosaurused olid ebaintelligentsed. Tänaseks on sellest arusaamast suuresti loobutud. Stegosauruse tegelikku aju anatoomiat hästi ei tunta, kuid aju oli tõepoolest väike isegi dinosauruse kohta, sobides hästi tema aeglase taimtoidulise eluviisi ja madala keerukusastmega käitumisega.
Enamus teavet stegosauruse kohta on saadud täiskasvanud loomade kivistisi uurides, kuid viimastel aastakümnetel on leitud ka noorloomade skelette. Üks neist avastati 1994. aastal Ameerika Ühendriikides Wyomingi osariigis. See stegosaurus oli 4,6 meetrit pikk ja 2 meetrit kõrge, tema oletatav eluskaal oli 2,3 tonni. See skelett on vaatamiseks väljas Wyomingi Ülikooli Geoloogiamuuseumis. Denveri loodusmuuseumis on väljas veelgi väiksemad skeletid, mille pikkus on 210 cm ja selja kõrgus 80 cm.
Klassifikatsioon
Stegosaurus oli stegosauriidide sugukonna esimesena nime saanud perekond. Tegemist on tüüpperekonnaga, mille järgi nimetati terve sugukond. Stegosauriidid on omakorda koos huajangosauriididega ainsad kaks sugukonda stegosauruste alamklassis. Stegosaurused kuuluvad Thyreophora ehk soomustatud dinosauruste klaadi, kuhu kuuluvad ka näiteks märksa mitmekesisema koosluse moodustanud ankülosaurused. Stegosaurused olid oma välimuselt, kehahoiakult ja kujult sarnased, neid eristas peamiselt ogade ja luuplaatide erinev paigutus. Stegosauruste lähimateks sugulasteks on wuerhosaurus tänapäevase Hiina aladelt ja kentrosaurus tänapäevase Ida-Aafrika aladelt.
Päritolu
Huajangosaurus, kes asustas Kesk-Juura ajastikul (umbes 165 miljonit aastat tagasi) tänase Hiina ala, on stegosaurusest ligi 20 miljonit aastat vanem ja moodustab huajangosauriidide ainsa perekonna. Veel varasem on tänase Inglismaa alalt leitud skelidosaurus, kes elas Alam-Juura ajastikul umbes 190 miljonit aastat tagasi. Kummalisel kombel on sellel saurusel nii stegosauruste kui ka ankülosauruste tunnused. Saksamaalt leitud emausaurus oli samuti väike neljajalgne. Ameerika Ühendriikidest Arizona osariigist leitud skutellosaurus on veelgi iidsem perekond, kuid see loom võis liikuda ka kahel jalal. Need väikesed, kergelt soomustatud dinosaurused olid lähedases suguluses stego- ja ankülosauruste otsese esivanemaga. Prantsusmaalt on leitud varaste soomustatud dinosauruste kivistunud jäljed, mille vanuseks on umbes 195 miljonit aastat.
Avastamine ja liigid
Stegosaurus on üks arvukatest dinosaurustest, kelle säilmed leiti ja kirjeldati esmakordselt luusõdade ajal. Loomale andis Colorado osariigis Morrisoni linnast põhja pool leitud säilmete alusel 1877. aastal nime ameerika teadlane Othniel Charles Marsh. Neist esimestest luudest sai Stegosaurus armatus 'e holotüüp. Marsh uskus esialgu, et need säilmed kuulusid kilpkonnataolisele veeloomale ja looma teaduslik nimi lähtus tema uskumusest, et luuplaadid asetsesid looma seljal horisontaalselt, ulatudes teineteise peale sarnaselt katusekividega. Järgmiste aastate jooksul lisandus ohtralt stegosauruse leide ja Marsh avaldas selle perekonna kohta mitu artiklit. Alguses kirjeldati mitut liiki, kuid hiljem on jõutud järeldusele, et suur osa neist ei olnud eraldi liigid. Lõpuks jäi alles kaks halvasti ja kaks hästi tuntud liiki. Kindlalt stegosaurusele kuuluvaid jäänuseid on leitud Morrisoni kihistu stratigraafilistest kihtidest 2–6, kuid ka esimesest kihist on leitud jäänuseid, mis võivad osutada stegosaurusele.
Teadaolevad liigid
thumb|Stegosaurus stenops ' i liigendatud holotüüp (USNM 4934)