cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Marssal Mannerheimi ratsamonument
Monumendi valmistamine
Esitatud kavandite põhjal valis komisjon monumendi teostajaks Tukiaise, sest Jauhiaise töö oli pooleli jäänud. Tukiainen oli 1955. aasta kevadel ka teistes Euroopa linnades ratsamonumentidega tutvumas käinud. Töö tegemiseks ehitati talle uus ateljee Lauttasaaris. Teda abistasid Heikki Häiväoja ja Kain Tapper. Skulptuuri valmimine oli pideva avalikkuse tähelepanu all.
Töötingimused
Aimo Tukiaise poeg Heikki Tukiainen on rääkinud, et algul plaaniti skulptuur valmistada nende kodus Lauttasaarentiel. Maja teise korruse tube oli juba lammutatud, et kuju ära mahuks. Et kuju alus oli kuue meetri kõrgune, otsustati siiski uue ateljee rajamise kasuks. Mannerheimi hobune Käthy oli korduvalt ka ise modelliks olnud. Heikki Tukiainen meenutab, et isa oli enamasti varahommikust hilisõhtuni kuju kallal ametis. Ta mäletab ka, et nõuandjaid oli palju, kuid isa polevat kippunud nõuandeid kuulama.
Pronksi valamine
Plastiliinmudel valmis 1959. aasta alguses. Professionaalset kipsivalajat oli raske leida. Tukiainen oleks eelistanud taanlast Paul Ferdinandseni, kuid tema pakkumine osutus liiga kalliks. Lõpuks valiti Yrjö Ruutu. Pronksi valati kuju Elias Halose töökojas Lapinlahtis.
Tukiainen oleks tahtnud skulptuuri ühes tükis valada, kuid et piisavalt suurt valukoda ei leitud, tuli kuju valada osadena. Osad ühendati hiljem samal kevadel Helsingis. Valuvormid hävisid veidi pärast kuju avamist puhkenud tulekahjus, kuid kipsvorme säilitatakse Kirkniemi mõisa hoidlas.
Postamendi valmistamine ja ümbruse kujundamine
Ratsaniku kuju aluse ja samba ümbruse kujundas Aimo Tukiainen koos arhitekt Osmo Sipariga. Saviliivapinnase äravajumise vältimiseks paigaldati maa sisse betoonist vundament. Algul plaaniti samba ümber rajada park, kuid lõpuks piirdus haljastus kolme pärnaga.
Monumendi ümbrus on kaetud punasest graniidist plaatidega. Kasutati graniiti Balmoral Red. Et maapind on kaldu, toestati plaadid müüriga.
Monumendikomisjoni esimees Erik Lönnroth soovis algul, et alus raiutaks ühes tükis, kuid kõrge hinna ja transpordiprobleemide tõttu jäeti see idee kõrvale. Postamendi pikkus on 6,3 meetrit, laius 2,72 meetrit ja kõrgus 6,3 meetrit. Selle sisemus koosneb raudbetoonist ning pind on kaetud graniitplaatidega. Jalamil on nimi "Mannerheim" ning marssali sünni- ja surmaaeg; eraldi sildil on monumendi valmimisaasta ja autori nimi.
Monumendi avamine
Monument avati Mannerheimi 93. sünniaastapäeval 4. juunil 1960. Algul oli küll mõeldud rihtida avamine mõne ümmarguse tähtpäeva peale, kuid ükski neist ei sobinud. Postament oli valminud juba eelmise aasta sügisel, ratsaniku kuju viidi kohale umbes nädal enne avamist, 27. ja 28. mai vahelisel ööl.
Juba avamispäeva hommikul oli samba jalamile lilli viidud. Pidulik avamine algas kell 15 ja kestis umbes tunni. President Urho Kekkonen pidas kõne ja võttis vastu 5000 mehest koosneva paraadi. Avamiskõnedes unustati mainida samba autori nime.
Avamisel osales tuhandeid kutsutud külalisi, sealhulgas Soome riigijuhid, välisriikide diplomaadid, Mannerheimi sugulased, sõjaveteranid ning mitmesuguste organisatsioonide ja ajakirjanduse esindajad. Rahvast oli Helsingin Sanomate ja Uusi Suomi andmetel umbes 50 000 inimest, Lönnrothi hinnangul aga koguni 100 000 inimest.
Tseremoonia käigus heisati kolm Lönnrothi tellitud lõvilippu. Lõviga lipud valiti hoolimata sellest, et valitsus oli lubanud kasutada ainult Soome riigilippu. Kutsutud külalistele anti mälestusmedalid.
Poliitiline taust ja kriitika
Monumenti peeti ka iseseisvuse sümboliks. Helsingis ei olnud tollal ühtki iseseisvussammast.
Reinhold Ludwig von Patkul
Reinhold Ludwig von Patkul (vene Рейнгольд Людвиг Паткуль; 3. mai 1730 – 15. september 1801 Põltsamaa) oli Venemaa sõjaväelane (kindralmajor).
Marssal Mannerheimi ratsamonument
Poliitiline taust ja kriitika
Juba 1950. aastate alguses tekitasid monumendi ettevalmistused punakaartlastes valusaid mälestusi ja ärritasid töölisklassi. Kevadel 1960 ilmusid Soome Rahva Demokraatliku Liidu ajalehes Kansan Uutiset pahased lugejakirjad, kus monumendi püstitamist peeti provokatsiooniks. Paar päeva enne samba avamist toimus Hakaniemi väljakul vasakpoolsete meeleavaldus, kus teatati plaanist püstitada mälestusmärk ka punakaartlastele.
Kiasma
1990. aastate lõpus äratas pahameelt moodsa kunsti muuseumi Kiasma ehitamine samba lähedusse. Muuseumi ehitamise vastaste arvates rikkus see vaate monumendile. Kindral Adolf Ehrnrooth avaldas arvamust, et Mannerheimi ratsamonument ja moodsa kunsti muuseum esindavad kaht erinevat maailmavaadet. Kiasma juht Tuula Arkio vaidles Ehrnroothile vastu, väites, et Mannerheim just selle eest võitleski, et iseseisev Soome saaks oma kultuuri edendada.
Aimo Tukiaise arvates ehitati muuseum sambale liiga lähedale. Tema arvates oleks tulnud arvestada ka rahva arvamusega. Novembris 1995 lükkas kõrgem halduskohus tagasi Tukiaise Kiasma detailplaneeringut vaidlustava kaebuse, kus ta väitis, et tema autoriõigusi on rikutud. Marssal Mannerheimi Pärandifond esitas ka omalt poolt samba ümbrust puudutava kaebuse, kuid ka see lükati tagasi.
Kevadel 2006 tekitas Kiasma taas avalikku arutelu, kui seoses näitusega "Ars 06" pakiti muuseumihoone reklaamlintidesse.
Reinhold Ludwig von Patkul
Patkulite suguvõsast pärinev Reinhold Ludwig sündis Venemaa sõjaväelase Karl Gustav von Patkuli (1686–1750) ja tema abikaasa Johanna Charlotte (sündinud von Drenteln) pojana.
1755. aastal astus Saksi rittmeister Patkul porutšikuna teenima Troonipärija kürassiiripolku. Polgu koosseisus osales ta Seitsmeaastases sõjas, kus osales mitmetes lahingutes. 1760. aastal ülendati ta kapteniks ja 1767. aastal secund-majoriks. Bari konföderatsiooni sõjas sai ta 1768. aastal augustis tormijooksus Krakówile vasakusse õlga haavata. Ülesnäidatud vapruse eest ülendati ta 22. septembril Primier-majoriks teenistuskohaga Rjazani karabinjeeripolgus.
12. jaanuaril 1770 sai Reinhold Ludwig von Patkulist esimene Püha Georgi ordeni 4. järgu kavaler. Teda autasustati Dobre küla juures toimunud kokkupõrkes ülesnäidatud vapruse eest. Samal aastal sai ta uuesti kuulihaava ning ülendati alampolkovnikuks.
Paranenuna asus ta teenima Tobolski karabinjeeripolku ja võttis osa Vene-Türgi sõjast. Ta osales Hotini lahingus, kus hõivas kaks vastase suurtükki. 1774. aastal ülendati ta polkovnikuks ja 1779. aastal brigadiriks. 24. novembril 1780. aastal sai ta kindralmajori auastme.
Patkul läks 1784. aastal erru ning elas Põltsamaal, kus ta ka suri.
Perekond
Reinhold Ludwig von Patkul abiellus 20. detsembril 1777 Aurora von Lauw'ga (1756–1795), kes oli Põltsamaa mõisniku Woldemar Johann von Lauw' (1712–1786) ja Aurora von Ficki (1717–1769) tütar ning Heinrich von Ficki (1678–1750) tütretütar. Abielust sündisid:
Tõrenurme hiiepärn
pisi|Tõrenurme hiiepärn pisi|Tõrenurme hiiepärn
Tõrenurme Hiiepärn on pühapuu Viljandimaal Põltsamaa kihelkonna Tõrenurme külas.
Teikovo rajoon
Teikovo rajoon (vene keeles Тейковский район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Ivanovo oblastis, asudes oblasti edelaosas. Rajooni keskus on Teikovo linn (ei kuulu Teikovo rajooni koosseisu).
Rajoon piirneb põhjas Komsomolski rajooniga, kirdes Ivanovo rajooniga, idas Ležnevo rajooniga, lõunas Vladimiri oblastiga, läänes Gavrilov Possadi rajooniga ja loodes Iljinskoje rajooniga.
Rajooni pindala on 1290 km².
Renn
Renn on nõgusalt, kandiliselt või kolmnurkselt millessegi õõnestatud vagu või mingist materjalist (näiteks kividest, laudadest) tehtud vagujas süvend millegi (näiteks vee) juhtimiseks.
Renni tüüpe: rentsel.
Renniks nimetatakse ka valamistoru ehk tila.
Artur Hermann von Rühl
Art(h)ur Hermann von Rühl, ukj 17. veebruar 1899, Laiksaare vald Pärnumaa – 2. juuli 1975 Göttingen) oli Eesti metsateadlane ja geobotaanik.
Teadustöö
Uurimisvaldkonnad: metsabotaanika ja metsanduslik geobotaanika, metsatüpoloogia ja dendroloogia, metsakasvatus. Üle 60 teadustrükise.
Ivan Gonjajev
Haridus
9 klassi õhtukooli Stalinos (Donetsk), NKVD Üleukrainaline kool.
Elulugu
1917–1925 töötas isatalus. 1925-1926 ringkonnamiilitsa käskjalg ja stažöör Stalinos, 1926-1927 miilitsa vaneminspektor Stalinos, 1927–1931 tööstusrajooni miilitsa vaht, miilitsaülema asetäitja Stalinos, 1931–1933 Stalino linna miilitsaosakonna inspektor, 1933-1934 Ordžonikidze linna miilitsaülema asetäitja, 1934–1936 miilitsa linnaosakonna jälgimisteenistuse jaoskonnaülem Vorošilovgradis, 1936–1938 miilitsavalitsuse teenistusosakonna vaneminspektor Stalinos, 1938–1940 Kuibõševi oblasti UNKVD miilitsavalitsuse teenistusosakonna vaneminspektor, osakonnaülema asetäitja, 1940-1941 samas passiosakonna ülema asetäitja, 1941–1944 samas kriminaaljälituse osakonna ülem ja miilitsavalitsuse ülema abi, 1944-1945 Kuibõševi linna miilitsavalitsuse ülem, 1946–1948 Moldaavia NSV siseministri asetäitja miilitsa alal ja miilitsavalitsuse ülem, 1948–1950 Eesti NSV siseministri asetäitja miilitsa alal ja miilitsavalitsuse ülem, 1950-1951 Eesti NSV julgeolekuministri asetätija miilitsa alal ja miilitsavalitsuse ülem. 1951 kutsuti NSV Liidu MGB käsutusse.
Kaarepere raamatukogu
pisi|Kaarepere raamatukogu pisi|Kaarepere raamatukogu ja lasteaed Kaarepere raamatukogu on raamatukogu Jõgeva maakonnas Jõgeva vallas Kaarepere külas.
Raamatukogu sai alguse Kaarepere Rahvaraamatukogu Seltsi asutamisega 1921. Tollal asus raamatukogu Kaarepere vallamajas. Praegu tegutseb raamatukogu lasteaiamajas.
Jenik Radon
pisi|Jenik Radon 2014. aasta Mõtlemiskonverentsil [[teaduskeskus Ahhaa|teaduskeskuses Ahhaa]] Jenik Radon (sündinud 1946 Berliinis) on USA advokaat.
Radon on Columbia ülikooli professor, aga ta on töötanud lektorina ka näiteks Stanfordi ülikoolis.
Elulugu
Radon on pärit Saksamaalt, kust ta pere emigreerus Ameerika Ühendriikidesse.
Ta omandas bakalaureusekraadi Columbia ülikoolis, magistrikraadi California Ülikoolis Berkeleys ja doktorikraadi Stanfordi ülikoolis.
Bakuu–Thbilisi–Ceyhani naftajuhtme rajamise kavandamisel esindas Radon Gruusiat. Selle eest autasustati teda Gruusia kõrgeima riikliku autasuga.
Ta osales ka Nepali rahuprotsessis.
Seotus Eestiga
1980. aastate lõpus ja 1990. aastate algul sai ta tuttavaks paljude eestlastega ning aitas pärast Eesti taasiseseisvumist koostada mitut seadust. Tema juures USAs peatus tuntud eesti inimesi – näiteks Lennart Meri – ning Radon aitas neil USA valitsusametnikega jutule saada.
Ta algatas Columbia ülikoolis Eesti Fellowsi programmi, mille raames käisid sealsed üliõpilased 1990. aastatel Eesti riigiasutustes suve­praktikal. Samuti algatas ta Eesti ja USA vahelise õpilasvahetuse.
Lisaks on ta Tartus tegutseva Domus Dorpatensise kaasasutaja ja nõukogu liige.
Võitmatu Armaada
pisi|219x219px|Hispaania Armaada alistamine. Philip James de Loutherbourgi maal Võitmatu Armaada (hispaania keeles Grande y Felicísima Armada) oli Hispaania laevastik, mis saadeti 1588. aastal teele eesmärgiga vallutada Inglismaa. Vaatamata asjaolule, et 130 alusega oli Armaada Inglise laevastikust mitu korda suurem, suutsid inglased hispaanlased alistada. Võitmatu Armaada hävitamist peetakse üheks Inglise mereväe ajaloo suurimatest võitudest.
Eellugu
16. sajandi Euroopa oli suurtes usulistes konfliktides. Juba üksi Inglismaal oli riigireligioon viimaste aastakümnete jooksul korduvalt muutunud- Henry VIII valitsusajal leidis aset Inglise reformatsioon, millega Henry end 1534. aastal Inglise kirikupeaks tegi ning riigiusk katoliiklikust protestantlikuks muutus, 1553. aastal troonile astunud Mary I kehtestas uuesti katoliikliku riigikorralduse. Elizabeth I taastas võimule tulles anglikaani kiriku ning sellega saavutati Inglismaal usulistes küsimustes rahu. Hispaania ja Prantsusmaa olid aga tugevad katoliiklikud maad ning soovisid Inglismaad vallutada, et seal katoliku usk kehtestada. Nemad tahtsid Inglismaa troonil näha kuninganna Elizabethi nõbu, Šotimaa kuninganna Maryt, kes oli katoliiklane.
1570. aastal pani Rooma paavst Pius V Elizabethi kirikuvande alla, julgustades katoliiklasi teda troonilt tõukama. Hispaania kuningas Felipe II, endise kuninganna Mary I lesk ja matrimoniaalne kuningas, kasutas seda Elizabethi-vastaseks vandenõuks. Hispaania ja Inglismaa suhted halvenesid veelgi, kui Inglismaa asus toetama Hispaania-vastast Hollandi mässu iseseisvuse nimel. 1580. aastal päris Felipe II Portugali. Sellega kasvas tema laevastik suuremaks kui Inglismaa ja Hollandi laevastikud kokku. Šotimaa kuninganna Mary hukkamise järel 1587. aastal otsustas Felipe II lõplikult Elizabethi kukutada.
Rünnak
pisi|266x266px|Hispaania armaada teekond 20. mail 1588 väljus Armaada 130 laevaga Portugalist Lissabonist, mis oli tol ajal hispaanlaste võimu all. Halbade ilmaolude tõttu pidi laevastik aga La Coruña sadamas peatuse tegema. 19. juulil nähti Armaadat Scilly saarestiku lähedal. Inglaste ja hispaanlaste esimene kokkupõrge toimus 31. juulil Plymouthi ranniku lähistel. Armaada eesotsas oli Medina Sidonia hertsog, inglaste komandör oli Effinghami lord Howard, paremal käel Sir Francis Drake.
Arthur Jensen
pisi| Arthur Robert Jensen (24. august 1923 San Diego, California – 22. oktoober 2012 Kelseyville, California) oli USA psühholoog.
Võitmatu Armaada
Rünnak
Kokkupõrge lõppes inglastele positiivselt – Hispaania kaotas kaks laeva – kuid oodatud kiiret võitu Armaada üle siiski ei tulnud. .                         Armaada heitis ankrusse Calais`s ja asus seal rünnakust taastuma. Südaööl vastu 8.augustit süütasid inglased kaheksa püssirohuga täidetud laeva ja saatsid need hoovusega sadamasse, kus Armaada parasjagu peatus. Puhkes paanika, mille käigus hispaanlastel ei jäänud laevade päästmiseks muud üle, kui avamerele põgeneda. Just seda olidki inglased oodanud. Gravelines`i, Calais`st kirdes, püüdsid inglased Armaada kinni. Järgnes lahing, milles sai määravaks inglaste parem relvastatus. Armaada taganes Põhjamerre. Tormistes vetes said laevad tugevalt kahjustada, lisaks olid meeste jõuvarud otsa lõppemas, mistõttu otsustas Medina Sidonia hertsog pealetung katkestada ning anda armaadale käsk ümber Šotimaa ja Iirimaa koju sõita.
Arthur Jensen
Jensen oli hariduspsühholoogia professor California Ülikoolis Berkeleys. Jensen on tuntud oma töö poolest psühhomeetrias ja eristavas psühholoogias, mis tegeleb küsimusega, kuidas ja miks inimesed üksteisest erinevad.
Ta oli suur pärilikkuse positsiooni pooldaja geenide ja keskkonna debatis, st ta arvas, et geneetika mängib olulist rolli selliste käitumuslike seadumuste juures nagu intelligentsus ja isiksus. Ta kirjutas üle 400 teadusartikli ning tegutses toimetajana teadusajakirjades Intelligence ja Personality and Individual Differences.
Jensenit on peetud viiekümne 20. sajandi tähtsama psühholoogi hulka kuuluvaks. Tema tööd on tekitanud ka poleemikat, peamiselt järelduste tõttu, mis puudutavad intelligentsuse rassiliste erinevuste põhjusi.
Võitmatu Armaada
Rünnak
La Coruñasse jõudsid tagasi vaid pooled sõjakäigule suundunutest.
Arthur Jensen
Elu
Jensen sündis 24. augustil 1923 San Diegos Linda Mary ja Arthur Alfred Jenseni perekonnas. Tema isa omas ja juhtis puidu- ja ehitusmaterjalide töökoda. Tema isapoolsed vanavanemad olid taani immigrandid, ta ema aga oli ühelt poolt poola juudi ja teiselt poolt saksa päritolu.
Ta sai uurijaks ja professoriks California Ülikoolis Berkeleys, kus ta keskendus individuaalsetele erinevustele õppimises, eriti kultuuri, arengu ja geneetika mõjudele intelligentsusele ja õppimisele. Suur osa tema tööst keskendub kultuuriliselt ebasoodsas olukorras olevate õpilaste õpiraskustele. 2003. aastal sai ta Kistleri auhinna oma originaalse panuse eest valdkonda, mis aitas mõista seoseid inimgenoomi ja inimühiskonna vahel. 2006. aastal sai Jensen elutöö auhinna International Society for Intelligence Researchilt.
Võitmatu Armaada
Tilbury kõne
18. augustil pidas kuninganna Elizabeth I oma vägedele ühe oma valitsusaja kuulsaima kõne. Tol hetkel inglased veel Hispaania laevastiku ebaõnnest merel ei teadnud, ning Essexisse Tilburysse oli kogunenud sõjavägi, valmis Londonit kaitsma. Üks tuntumaid tsitaate kuninganna kõnest on järgmine: "Ma tean, et mul on vaid nõrga ja jõuetu naise keha, kuid mul on kuninga süda ja kõht, ja Inglise kuninga oma ka".
Pärast Inglismaa võitu Hispaania armaada üle kujunes sellest kõnest oluline sümbol nii Inglismaa rahvuslusele kui ka Elizabethi kultusele.
Sir Francis Drake
Francis Drake oli tuntud meresõitja nii Inglismaal kui ka mujal. 1587. aastal korraldas ta Cádizi sadamas seisvatele Hispaania laevadele haarangu, et takistada hispaanlaste ettevalmistusi Inglismaa ründamiseks. Sellest ajast alates tunti teda Hispaanias kui El Draco (Draakon). Aasta hiljem mängis Drake levinud legendi järgi parasjagu Plymouth Hoe`s murukeeglit, kui ta Hispaania Armaada lähenemisest teate sai. Uudise peale olevat ta vastanud, et aega mängu lõpetamiseks ning hispaanlaste tagasilöömiseks on piisavalt. Viitseadmiralina, tundes hispaanlaste taktikat, aitas ta inglaste võidule suuresti kaasa.
Võit
Armaada purustamist tähistati suurelt. Püha Pauluse katedraalis toimus tänujumalateenistus. Kuninganna Elizabeth saabus sinna mööda Londoni tänavaid suurejoonelises protsessioonis. Hispaania laevastikku rüüstanud torme peeti jumalikuks sekkumiseks. Spetsiaalselt vermitud medalid kandsid kirja: "Jumal puhus, ja nemad paisati laiali".
Arthur Jensen
Elu
Jensen suri 22. oktoobril 2012 89-aastaselt oma kodus Kelseyville’is California osariigis.
Võitmatu Armaada
Võit
Kuigi riikidevaheline konflikt polnud Armaada lüüasaamisega kaugeltki mitte lõppenud, kindlustas see võit Inglismaale koha Euroopa tugevate mereriikide seas ja kindlustas Inglismaa iseseisvust, kuid ka inglaste rahvustunnet ning armastust oma kuninganna vastu. keskel|pisi|310x310px|Armaada portree. George Gower
Arthur Jensen
IQ ja akadeemilised saavutused
Jenseni huvi erinevuste vastu õppimises viis ta suuremahulise koolilaste testimiseni. Tulemuste alusel eristas ta kaht tüüpi õpivõimekust. I tasand ehk assotsiatiivne õppimine on defineeritav kui info meeldejätmine ning mehaaniline lihtsate faktide ja oskuste õppimine. II tasand ehk kontseptuaalne õppimine on jämedalt öeldes võime saadud infoga manipuleerida ja seda üle kanda, ehk võimekus probleeme lahendada. Hiljem oli Jensen oluline intelligentsuse üldfaktori kontseptsiooni eestkõneleja; see kontseptsioon sarnaneb olemuselt tema II tasandi õppimisega. Üldine faktor ehk g on abstraktsioon, mis tuleneb vaatlustest, mille põhjal igat liiki kognitiivsete testide tulemused korreleeruvad üksteisega positiivselt.
Jensen väitis, et tema uuringutulemuste põhjal saab öelda, et üldine kognitiivne võimekus on oma olemuselt päritav seadumus, mille määravad peamiselt geneetilised, mitte keskkondlikud tegurid. Ta oli ka seisukohal, et kui assotsiatiivne õppimine ehk meeldejätmisvõime on rasside vahel võrdselt jaotunud, siis kontseptuaalset mõtlemist ehk sünteesivõimet esineb asiaatidel rohkem kui valgetel. Ta järeldas oma andmetest, et keskmiselt on Ameerika aasialased intelligentsemad kui valged ameeriklased.
Jenseni kõige rohkem vaidlusi tekitanud töö avaldati 1969. aastal ajakirjas Harvard Educational Review, selle pealkiri oli “How Much Can We Boost IQ and Scholastic Achievement?“ (Kui palju on võimalik parandada IQ-d ja sooritust koolis). Selles järeldati muu hulgas, et programmid, mis olid välja töötatud Aafrika-Ameerika laste IQ tõstmiseks, on läbi kukkunud ning suure tõenäosusega ei olegi seda kunagi võimalik saavutada, sest Jenseni hinnangul oli 80% IQ variatiivsusest määratud geneetilistest ja ülejäänud osa keskkondlikest teguritest. Jenseni töö pälvis väga palju kriitikat. Pärast artikli avaldamist toimus suur tudengite protestiaktsioon Jenseni ülikooli tööruumide juures. Kirjastaja ei andnud Jensenile eksemplare oma artiklist, samuti ei lubatud tal vastata oma töö kriitikale.
Ühes hilisemas artiklis väitis Jensen, et tema väiteid on valesti mõistetud ning ta ei ole kunagi väitnud, et mustanahalistel on loomu poolest madalam intelligents, vaid et sellele väitele ei leidu praegu piisavat teaduslikku põhjendust ning musta- ja valgenahaliste intelligentsustasemete erinevus jääb seega uurimisele avatud küsimuseks. (Jensen, 1981a, p. 213).
Vadim Devjatovski
pisi|Vadim Devjatovski Ōsakas 2007. aastal Vadim Devjatovski (valgevene Вадзім Анатолевіч Дзевятоўскі) (sündinud 20. märtsil 1977 Navapołackis) on Valgevene vasaraheitja. Isiklik rekord 84,90 m (heidetud 2005. aastal Minskis).
2008. aasta suveolümpiamängudel Pekingis sai ta teise tulemuse (81,61), kuid andis positiivse dopinguproovi ja jäi hõbemedalist ilma. Sportlane kaebas diskvalifitseerimise ja võistluskeelu otsuse Rahvusvahelisse Spordi Arbitraažikohtusse ning 5. augustil 2010 sai oma olümpiamedali tagasi.
Alates 2008. aastast Eesti vasaraheitja narvalanna Ellina Anissimova treener.
Isiklikku
Kasv 194 cm, kaal 120 kg.
Amadeus (Jõhvi kino)
Amadeus on kino, mis asub Jõhvi kontserdimaja hoones, aadressil Pargi tänav 40.
Kino kannab nime Amadeus alates 2005. aastast – asukoha tõttu kontserdimajas ja ka seetõttu, et 2006. aastal oli Wolfgang Amadeus Mozarti 250. sünniaastapäev. Kinosaal paikneb kontserdimaja kammersaalis, selles on 170 istekohta.
Jeffrey Ashby
Jeffrey Shears Ashby (sündinud 16. juunil 1954) on Ameerika Ühendriikide insener ning endine mereväelane, katselendur ja NASA astronaut.
Ashby sai 1976. aastal Idaho Ülikoolist bakalaureusekraadi masinaehituses ja 1993. aastal Tennessee Ülikoolist lennundussüsteemide magistrikraadi. 1986. aastal lõpetas ta Ameerika Ühendriikide Mereväe Hävituslennukite Relvastuse Kooli ja Ameerika Ühendriikide Mereväe Katselendurite Kooli. Mereväe katselendurina osales ta McDonnell Douglas F/A-18 Horneti arendamises.
Amadeus (Jõhvi kino)
Kinos kehtivad vaid kino enda kinkekaardid ja Piletilevi kinkekaardid. Vastavalt vanusele varieeruvad pileti hinnad 3 eurost kuni 12 euroni, millest viimane on perepilet. Kinos on ka liikumispuuetega inimestel võimalik filme vaadata, olemas on ratastoolikohad.
Jeffrey Ashby
1994. aastal valiti Ashby NASA astronaudiks. Tema esmalend pidi olema 1997. aastal toimunud STS-85, kuid ta eemaldati omal soovil missioonilt, et ta saaks olla koos oma raskelt haige abikaasaga. 1999. aastal osales ta missioonil STS-93 ja 2001. aastal missioonil STS-100. Oktoobris 2002 oli ta missiooni STS-112 komandör.
Ashby lahkus NASAst 2008. aastal ja ta töötab Blue Originis, vastutades mehitatud lendude ohutuse eest.
Tõnu Roolaht
Tõnu Roolaht (sündinud 12. juulil 1972 Viljandis) on eesti majandusteadlane (rahvusvaheline ettevõtlus).
Elulugu
Tõnu Roolaht on ehitusinseneride poeg.
Ta lõpetas 1991 Haapsalu Sanatoorse Internaatkooli ja 1995 Tartu Ülikooli majandusteaduskonna; M.A. (majandusteadus), väitekiri "Tootestrateegiad rahvusvahelises marketingis"; Ph.D. (majandusteadus, 2002, TÜ), väitekiri "The Internationalization of Estonian Companies: an Exploratory Study of Relationship Aspects". 1999–2003 oli ta Tartu Ülikooli rahvusvahelise ettevõtluse osakonna teadur, 2004–2008 juhtimise ja turunduse instituudi rahvusvahelise ettevõtluse ja innovatsiooni õppetooli vanemteadur ja projektijuht, 2008– dotsent.
Teadustöö
Uurimisvaldkond: ettevõtete rahvusvahelistumine, rahvusvahelised juhtimisstrateegiad, eurointegratsiooni ettevõtlusaspektid. Umbes 60 teadustrükist.
Taimar Peterkop
pisi|Taimar Peterkop 2022. aasta Arvamusfestivalil
Taimar Peterkop (sündinud 20. jaanuaril 1977 Tallinnas ) on Eesti ametnik, alates 10. detsembrist 2018 Eesti riigisekretär. Ta lõpetas 1995. aastal Jakob Westholmi Keskkooli ja on lõpetanud Tartu Ülikooli õigusteaduskonna ning USA maaväe sõjakolledži (United States Army War College) magistrikraadiga strateegilises juhtimises.
Aastatel 2000–2001 töötas Peterkop juristina Riigikantseleis. Aastatel 2001–2008 töötas ta Kaitseministeeriumis, millest esimesed neli aastat õigusosakonnas rahvusvahelise õiguse büroo juhatajana ning hilisemad kolm aastat operatsioonide ja kriisireguleerimise osakonna juhatajana. 2008–2010 oli Peterkop kaitsepoliitika nõunik Eesti Suursaatkonnas Washingtonis. 2010–2015 oli ta Kaitseministeeriumi õigus- ja haldusküsimuste asekantsler, vastutades muu hulgas valitsemisala info- ja kommunikatsioonitehnoloogia arendamise ning küberkaitse eest.
Futuna-aniva keel
Futuna-aniva keel (vahel nimetatud ka lääne-futuna-aniva keeleks) kuulub Austroneesia hõimkonda, Kesk-Ida-Austroneesia keelkonda ja Polüneesia keelte hulka.
Taimar Peterkop
Alates 4. maist 2015 oli ta Riigi Infosüsteemi Ameti (RIA) peadirektor.
Futuna-aniva keel
Keelt kõneldakse Futuna ja Aniva saarel ja Tanna saare idaosas. Futuna ja Aniva saarel räägitakse selle erinevaid murdeid. 2001. aasta seisuga on futuna-aniva keelel ligikaudu 1500 kõnelejat.
Taimar Peterkop
Ta on olnud riigikaitseõpetaja ja rahvusvahelise õiguse lektor.
Ta on reservohvitser.
Futuna-aniva keel
Silpide paigutus
Silpide paigutus sõnas on (C) V (C). Esineb ka paigutusi CCV ja CCVV, kuid need on palju haruldasemad.
Boubakary Soumaré
Boubakary Soumaré (sündinud 27. veebruaril 1999 Noisy-le-Secis) on Prantsusmaa jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Inglismaa Premier League'i klubis Leicester City.
Futuna-aniva keel
Silpide paigutus
(C – konsonant, V – vokaal)
Boubakary Soumaré
2011. aastal liitus ta Paris Saint-Germaini noorteakadeemiaga.
2017. aasta juulis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Prantsusmaa kõrgliiga klubiga Lille. Prantsusmaa kõrgliigas debüteeris ta 5. novembril 2017 mängus FC Metzi vastu. Lille'is mängis ta kokku neli hooaega ning ainsa värava lõi ta Prantsusmaa kõrgliigas 5. mail 2019 mängus Lyoni Olympique'i vastu. Hooajal 2020–21 tuli ta Lille'iga Prantsusmaa meistriks.
Futuna-aniva keel
Sõnajärg
Futuna-aniva keel kasutab SVO (subjekt-verb-objekt) ja VB (verb-subjekt) sõnajärge.
Nick Ritchie
Nicholas Ritchie (sündinud 5. detsembril 1995 Orangeville'is Ontario provintsis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis Arizona Coyotes ründajana vasakäärel.
Futuna-aniva keel
Sõnamoodustus
Näiteks:
Boubakary Soumaré
2021. aasta juulis sõlmis ta viieaastase lepingu Leicester Cityga.
Nick Ritchie
Aastatel 2011–2015 mängis ta Ontario Hockey League'i klubis Peterborough Petes, hooaja 2014–15 lõpus ka Sault Ste. Marie Greyhoundsis.
Futuna-aniva keel
Sõnamoodustus
1) fijikau – töötama, fijikauga – töö
Boubakary Soumaré
Aastatel 2014–2021 mängis ta Prantsusmaa noortekoondistes.
Nick Ritchie
2014. aastal valis Anaheim Ducks ta NHL-i draft'is kümnenda valikuna. 2014. aasta augustis sõlmis ta klubiga kolmeaastase lepingu. Hooaja 2015–16 alguses asus ta mängima American Hockey League'is Ducksi noorteklubis San Diego Gulls. 2016. aastal valiti ta AHL-i tähtede mängule. NHL-is debüteeris Ritchie 16. novembril 2015 mängus Carolina Hurricanesi vastu. Esimese värava lõi ta NHL-is 14. märtsil 2016 mängus New Jersey Devilsi vastu. Ducksi põhikoosseisu kuulus Ritchie alates hooajast 2016–17. Hooajal 2016–17 lõi ta NHL-is 14 väravat.
Futuna-aniva keel
Sõnamoodustus
2) fakatupu – kohtuma, fakatupuga – kohtumine
Boubakary Soumaré
Soumaré on Senegali päritolu.
Nick Ritchie
2020. aasta veebruaris müüs Ducks tema mängijaõigused Boston Bruinsile. Hooajal 2020–21 lõi Ritchie NHL-is 15 väravat, mis oli tema seni parim tulemus.
Futuna-aniva keel
Sõnamoodustus
3) maki – haige olema, makiga – haigus
Nick Ritchie
2013. aastal tuli Ritchie Kanada kuni 18-aastaste koondisega omavanuste maailmameistriks ja 2015. aastal kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistriks.
Tema vanem vend Brett Ritchie on samuti jäähokimängija.
Futuna-aniva keel
Sõnamoodustus
4) forau – reisima, forauga – reis
1) rau – leht, raunea – lehed/ lehestik
2) se – lill, senea – lilled
3) fua – puuvili, fuanea – puuviljad
Näiteks
a one – liivaterad
gaone – rand
Artiklid
Nimisõnadele eelnevad futuna-aniva keeles artiklid.
Ainsuses: ta/ te/ ti
triaalartikkel: taka
Mitmuses: a
Ainsuses: sa
mitmuses: puudub
Adjektiivid
Adjektiiv võib
a) järgneda nimisõnale, mille kohta ta käib
Näiteks
1) Ta fatu sore
Ta – määrav artikkel (nagu "the" inglise keeles)
fatu – kivi
sore – suur
b) järgneda tegusõnale
1)Ta fatu e sore
Apaščia kihistu
Apaščia kihistu on siluri ajastu Juuru lademe ja Raikküla lademe (Leedus eristatava ühise Juuru-Raikküla lademe) kihistu. Seda hakkas esimesena eristama Petras Lapinskas aastal 1967.
Kihistu stratotüüp on Parovėja-8 puurauk, kus kihistiku kivimid esinevad 1722,2–729,9 meetril. Kihistu neostratotüüp on Likėnai-396 puurauk, kus kihistiku kivimid esinevad 751,1–758,4 meetril. Kihistu on kuni 9 meetri paksune, selle moodustavad lubjakivi ja mergel. Kihistik on nime saanud Apaščia jõe järgi. Kihistut eristatakse Leedu keskosas.
Tartu Maarja kogudus
EELK Tartu Maarja kogudus on luterlik kogudus Tartus, Tartu praostkonnas.
Koguduse õpetaja on Timo Švedko, organist on Helika Gustavson-Rätsep, 1836. aastal asutatud Tartu Maarja kirikukoori dirigent on Lilyan Kaiv. Juhatuse esimees on Priit Kama.
Jumalateenistused toimuvad igal pühapäeval kell 12:00 Tartu Maarja kogudusemajas Õpetaja tn 5.
Futuna-aniva keel
Adjektiivid
Ta – artikkel
e – on
2) E sore ta fatu
ta – artikkel
tõlge: Kivi on suur (otsetõlge: on suur (see) kivi)
Tähestik
Futuna-aniva keeles on kasutusel ladina tähestik.
Keelenäited
1. Ta tai e marino – meri on rahulik
2. Roroveka nei toua ta fare nei – Roroveka ehitas selle maja
3. Avau kan sitokina akoe – ma aitan sind
4. Pupusi i tagk ifia – ma ei oska seda mängida
Nancy lahing
pisi|Charles Südi surnukeha leidmine. [[Charles Houry maal aastast 1862]] Nancy lahing 5. jaanuaril 1477 oli viimane ja otsustav lahing Burgundia sõdades. Lahingus olid vastamisi Burgundia hertsogi Charles Südi väed Lorraine’i (Lotringi) hertsogi René II ja Šveitsi Konföderatsiooni vägede vastu. Charles Südi kogu vägi hukkus ja tema enda laip leiti alles kolm päeva hiljem.
Lahing käik
pisi|Lahingu kaart Charles Südi piiras 2000–8000 mehega Lorraine’i hertsogkonna pealinna Nancyt, mille ta tahtis karmidele talveoludele vaatamata kiiresti vallutada, sest teadis, et Lorraine’i hertsog kogus ta selja taga vägesid. Hertsog René oligi kogunud 10 000–12 000 meest, kellega liitus veel 8000–10 000 Šveitsi sõdurit.
Ühendarmee liikus pealinna Nancy alla, kuhu jõuti 5. jaanuari varahommikul. Charles Südi sai viimasel hetkel sellest teada ning seadis oma väed tugevasse kaitsepositsiooni oma tavapärase lahinguplaani kohaselt – jalavägi moodustas keskele peakolonni, mille ees oli kuni 30 välikahuri positsiooni ning mõlemal tiival ratsaväeüksused. Ehkki ilmaolud olid ülimalt rasked – sadas tihedat lund –, tegi vastaspool enne lahingut korralikult luuret ning adus, et otserünnak oleks vaatamata suurele ülekaalule väga ohvriterohke. Väejuhid otsustasid saata šveitslaste 7000 jala- ja 2000 ratsaväelast rünnakule paremalt tiivalt ning peajõuna 8000 jalaväelase ja 1300 ratsaväelasega rünnata vasakult tiivalt haarates, tehes panuse sellele, et kehvades oludes burgundlased seda ei näe. Manööver õigustas ennast, sest pealöögijõud marssisid märkamatult vasakult tiivalt Charles Südi vägede selja taha.
Šveitslased alustasid allamäge rünnakut kaitses olevate burgundlaste vastu. Charlesi kahurid osutusid täiesti kasutuks, kuna nende suuet ei suudetud vajaliku kõrguseni tõsta, mistõttu esimene ja otsustav kogupauk surmas vaid kaks ründajat. Arvuline ülekaal võimaldas rünnata burgundlaste keskset peakolonni, viimaste vasak tiib löödi puruks ja koos suurtükiväega taganema. Suures arvulises vähemuses lõi peagi kogu Burgundia vägi vankuma ja pöördus põgenema. Charles üritas vägesid asjata korrastada, sattus oma staabiga lahingukeerisesse ning raiuti tõenäoliselt šveitslasest hellebardisti poolt surnuks. Enamik burgundlastest hukkus massilise põgenemisele järgnenud ühepoolsetes tapatalgutes, pääses vaid mõni üksik. Burgundia hertsogi Charles Südi keha otsiti laipade seast kolm päeva, enne kui see moonutatult leiti ja tuvastati.
Maret Maide
Maret Maide (sündinud 1942) on eesti kirjastaja ja tõlkija, kirjastuse Varrak looja.
Varem töötas ta kirjastuses Valgus toimetajana.
Isiklikku
Priit Maide on tema poeg.
Rõstla Pöndi hiiepärn
Rõstla Pöndi hiiepärn on pühapuu Viljandimaal Pilistvere kihelkonna Rõstla külas.
Sotsialistlik võistlus
Sotsialistlik võistlus oli kapitalistlikule ühiskonnale omase loomuliku konkurentsi asendamise katse plaanimajandusega NSV Liidus.
Ajalugu
Nõukogude allikad nimetavad sotsialistliku võistluse ajaloo esimeseks etapiks kommunistlikke laupäevakuid. Nõukogude riigi algusaastatel oli eluliselt tähtis raudteetranspordi taastamine ja korrashoidmine. 7. mail 1919 võeti Moskva–Kaasani raudtee allrajoonis vastu patriootiline otsus: "Olles arvamisel, et kommunistid ei tohi säästa oma tervist ega elu revolutsiooni saavutuste heaks, tuleb töö teha tasuta. Kommunistlik laupäevak seada sisse kogu allrajoonis kuni Koltšaki üle täieliku võidu saavutamiseni." Nende laupäevakute juhtimisel kasutati ühistegevuses teadlikult võistluse emotsionaalset mõjujõudu ja entusiasmi õhutamist. Vladimir Lenin osales laupäevakutel ja omistas neile suurt tähtsust. Aastal 1920 anti laupäevakute kohta välja spetsiaalne määrus. Kõik töövõimelised elanikud pidid riigi heaks tasuta töötama. Kommunistlikud laupäevakud ei rakendunud laialdaselt. Üleminekul uuele majanduspoliitikale jäid need unarusse.
NSV Liidu poliitbüroo kehtestas massilise sotsialistliku võistluse kohustuse pärast rahvamajanduse arendamise esimese viisaastakuplaani kinnitamist. ÜK(b)P XVI konverentsil 1929. aastal deklareeriti: "Võistlus ja viisaastak on omavahel lahutamatult seotud!"
Aastate jooksul süvenes bürokraatia. 1952. aastal ÜK(b)P Keskkomitee otsuses rõhutatakse: "Paljudes ettevõtetes võetakse sotsialistlikke kohustusi ja tehakse võistlusest kokkuvõtteid hilinemisega, formaalselt..." 1981. aastal, NLKP XXVI kongressil endist viisi tõdetakse, et sotsialistlikke kohustusi pahatihti ei töötata välja altpoolt, vaid need saadetakse alla, kõrgemalseisvate organite poolt, mis kahjustab töövõistluse mainet. Sotsialistliku võistluse juhtimine oli Nõukogude Liidus sotsiaalse ja majandusliku juhtimise lahutamatu osa, et saavutada tööviljakuse kasvu ja töö kvaliteedi tõusu. Võistluse mõjujõu suurendamine, bürokraatiailmingute kõrvaldamine ja diagnoosimise vajadus jäi NSV Liidus kuni selle riigi lõpuni eelkõige sõnaliseks sooviks ega leidnud parteiorganisatsioonides teaduslikku käsitlust. Parteifunktsionääri sõnakasutuses oli "sotsialistlik " hea tooni ja teadlikkuse näitaja. 2013 aasta blogides võib leida mineviku meenutusi, et nõukogude ajal jagati au- ja tänukirju igal tähtpäeval, enamasti kaasnes sellega ka kingitus ja/või rahaline preemia ning eelkõige tunne, et isikust peetakse lugu ja hinnatakse tema tööd.
Võistluse sotsiaalpsühholoogiline alus
pisi|Töökollektiivides oli kolmandikule võistluse võitmine suureks tunnustuseks (kollaaž kahest punalipust) Võistlus on objektiivne (isiku tahtest sõltumatu) kui ka subjektiivne (isikust sõltuv) inimsuhete vorm. Inimesel on psüühiline tarve eneseteostusele, tunnustusele, olla vajalik ja saada kiitust. Ühistegevuses, laupäevakutel, talgutel osalejad jälgivad üksteist ja vallandub tahtmatult lisaenergia, soov edastada kaaslast või vähemalt sammu pidada (mitte maha jääda). Omaette, üksi töötades ei teki võistluslikku olu, pole end kellegagi võrrelda ega teki pingutuse tarvet. Inimese võimet teatud olus oma energiat rohkendada, püüdis Nõukogude Liidu juhtkond sotsialistliku võistluse korraldamisega nii öelda "konkurentsi" tekitamiseks ära kasutada. Mistahes võistlemine on inimese täiendava energiavaru leidmine ja kõrgendamise viis. Võistlussituatsioon ei teki iseenesest, seda peab ohjama. Looma tingimusi, et tegevus oleks jälgitav, arusaadavalt mõõdetav, õiglaselt hinnatud ning võistlejad oleksid võimete ja võimaluste poolest võrdsetes oludes. Olenevalt stiimulitest võib inimene end enam sundida täitma võetud eesmärki ja osaleda võistlusest. Kui isiku hinnates tema pingutus ei vastaks ootustele, loobub ta võistlemast. Võistlus toimib kui tulemusi avalikult analüüsitakse ja hinnatakse. Suurim ergutav mõjujõud saavutatakse moraalsete ja materiaalsete stiimulite koos kasutamisel. Ainult sunduse, hirmutamise ja käskude tingimustes või üksnes patriootiliste loosungitega ei teki võistlussituatsiooni. Psühholoogilisest küljest vaadatuna arvestab inimene tegutsema asudes nii edu kui ebaedu tõenäosust ja tähtsust. Mida prognoositavam on edu ja mida tähtsamaks seda peetakse, seda suurem on tegutsemistung. Tööentusiasmi, võistlemise indu võimendavad ühelt poolt tunnustuse saamine ning teiselt poolt tunnustusest saadav rahulolu. Võistluslikkust kasutatakse töökollektiivile, rühmale, kogukonnale kasulikus suunas.
Töövõistlus
Sõna "töövõistlus" käsitleti otsetähenduses NLKP XXVI kongressi ettekannetes. Töövõistlus tähendas tegevust konkreetses töövaldkonnas ja teatud määral eemaldumist poliitilistest siltidest. Võistluse sisuks oli ettevõtte tootmisnäitajate kasv, ent mitte konkurentsi tekitamine. Individuaalse võistluse võitja üheks väärtuslikumaks tunnustuseks oli autoostuluba, turismireis välismaale jm.. Töökollektiivide ja brigaadide vahelise võistluse juhtimise eesmärk oli Nõukogude ametliku retoorika järgi kogutulemuse ja tööviljakuse kasvu hindamine; mitte brigaadi sees individuaalsete tulemuste esiletoomine, vaid töös mahajääjate innustamine ning toetamine.
Kaks Eestit
"Kaks Eestit" oli 26 sotsiaalteadlase avalik pöördumine 23. aprillil 2001 ajalehes Postimees, kus deklareeriti võimu võõrandumist rahvast ning Eesti ühiskonna jõudmist "poliitilisse, sotsiaalsesse ja eetilisse kriisi".
Teadlased osutasid vaesuse probleemile, poliitilise vastutuse puudumisele ning noorte väljarändele ja iseloomustasid seda statistikaga rahulolust demokraatia ning riigi institutsioonide suhtes. Ideoloogiliselt süüdistati valitsejaid "varakapitalistlikus individualismis" ja pandi ette sotsiaalsete probleemidega tegelemist objektiivse teadusliku analüüsi alusel, et murda välja "kahestumise nõiaringist". Seejuures nähti ühendaja rolli presidendil, kes peaks aitama vältida mandumist "liivakastivabariigiks".
Lähtuvalt allakirjutanute arvust ja 40 kirja eeskujul on pöördumist nimetatud ka 26 kirjaks.
Pöördumisele kirjutasid alla Aili Aarelaid, Eiki Berg, Klara Hallik, Malle Järve, Ülo Kaevats, Voldemar Kolga, Katrin Kivimaa, Juhan Kivirähk, Jüri Kruusvall, Mikko Lagerspetz, Katrin Paadam, Marje Pavelson, Iris Pettai, Tiiu Pohl, Ivi Proos, Tiina Raitviir, Andrus Ristkok, Rein Ruutsoo, Andrus Saar, Ellu Saar, Erik Terk, Ene Tiit, Anu Toots, Raivo Vetik, David Vseviov ja Rein Vöörmann.
Kahe Eesti manifest pakkus järgnevatel aastatel korduvalt avalikku kõneainet, sj poliitikud valdavalt mõistsid sellise ühiskonda lõhestava pöördumise hukka ning kahtlesid selle teaduslikus adekvaatsuses, samas avaldati sõltumatute teadlaste poolt selle väiteid toetavaid empiirilisi uurimusi.
Mark Soosaar korraldas pöördumisele järgnenud Eesti Vabariigi aastapäeval 24. veebruaril 2002 näituse raames "Kaks Eestit. Printsi ja kerjuse mäng" Pärnu Uue Kunsti Muuseumis vastuvõtu "teisele Eestile", kus pakuti võimalust võtta prügikastist söögiks leiba ja pirukat, maitsta praetud kaalika- ja kartulikoori, võtta kaasa humanitaarabi korras saabunud rõivaid. Ekspositsioonis näidati Mart Taevere videofilmi "Geoloogid", videoülesvõtteid presidentidest Lennart Merist ja Arnold Rüütlist kätlemas väljavalituid, laudalõhna tekitasid näitusesaalis kaks põrsast.
Kahe Eesti küsimusepüstitus on pakkunud kõneainet ka aastakümneid hiljem ja kuigi kahe Eesti vahelise eristuse täpne iseloom on jäänud vaidluste objektiks, on seostatud kahe Eesti pöördumist nihkega "mõnevõrra vasakpoolsema, ümberjagavama poliitika suunas" ning Res Publica tulekuga Eesti poliitmaastikule, aga ka Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna eliidivastase agendaga.
Oleszyce
Oleszyce on linn Poolas Podkarpacie vojevoodkonnas Lubaczówi maakonnas, Oleszyce valla halduskeskus. Oleszyce asub Lubaczówist umbes 6 km läänes.
Oleszyce sai linnaõigused 1576. aastal. 1901. aastal sai Oleszyce suures tulekahjus rängalt kannatada ja kaotas 1915. aastal linnaõigused. 1989. aastal anti Oleszycele linnaõigused tagasi.
Ra's al-‘Ayn
pisi|Peatänav kesklinnas, vaade itta pisi|Paralleeltänav põhja pool, elurajoon õigeusu kirikuga Ra's al-‘Ayn (araabia keeles رأس العين, aramea keeles ܪܝܫ ܥܝܢܐ Rēṣḥ ʿAynā, kurmandži keeles Serê Kaniyê) on linn Süüria kirdeosas Al-Ḩasakah' kubermangus Türgi ja Süüria piiri ääres Ra's al-‘Ayni ringkonnas Ra's al-‘Ayni allringkonnas. Geograafilised koordinaadid on 36°51' N, 40°4' E.
Praegune Ra's al-‘Ayn on vana Ra's al-‘Ayni linna lõunapoolne osa. Põhjapoolsest osast Rasüleynist on saanud Türgi linn Ceylanpınar. Piiriületuspunkti ei ole.
Linn paikneb 360 m kõrgusel merepinnast Al-Khābūri jõe ääres. Selle pikimad lisajõed saavad alguse Türgist, kuid jõgi saab oma vee põhiliselt 13 rikkalikust karstiallikast (mõned neist on soojad) linna lõunapoolses ümbruses.
Araabia-, aramea- ja kurdikeelne nimi tähendavad 'allika pea'.
Elanike arv on 55 000 (2010). 2004. aasta Süüria rahvaloenduse andmetel oli elanike arv 29 347. Aastal 1970 oli elanikke umbes 6000.
Linnas elavad Süüria kristlased (aramealased/assüürlased), araablased, kurdid, armeenlased, tšetšeenid ja türklased.
3 km linnast lääne pool on varemeküngas Tall Ḩalaf, kus on kaevatud esiaegseid ja Uus-Assüüria suurriigi aegseid kultuurkihte.
Ajalugu
Väljakaevamised linnast 1 km lõunas Tall al-Fikhīrīyah's tõendavad asustust alates 2. aastatuhandest eKr Mitanni riigi all, Kesk- ja Uus-Assüüria all ning kuni islamiajani umbes 800 pKr.
Rooma ajal oli asula nimi Resaina ning see jäi Osrhoene idaossa. Nimi on teada mündileidudest, antiikautorite tekstidest ning kaardilt Tabula Peutingeriana.
Rooma-Pärsia sõdade ajal löödi Rooma keisri Gordianus III ajal Resaina lahingus tagasi Šapur I esimene rünnak 243. aasta alguses, nii et Sassaniidide riigi väed pidid taganema Eufrati taha. Järgnevas sõjakäigus, millel oli vahelduv edu, Gordianus III lõpuks tapeti ning lepiti kokku taastada status quo ante.
6. sajandi lõpus purustas Hormizd IV valitsemise ajal Pärsia väejuht Adharmahan linna kaks korda.
Aastal 640 vallutasid linna araablased. 10. sajandil hõivasid linna lühikeseks ajaks bütsantslased ning rüüstasid selle. 12. sajandil vallutas linna Joscelin I, suur osa kohalikke araablasi tapeti või orjastati.
Alates 12. sajandi keskpaigast oli linn Zendiidide ja sajandi lõpust Aijubiidide riigi võimu all. 14. sajandil põletas vallutaja Timur linna maha. 16. sajandil sai piirkonnast Osmanite riigi osa. Tänapäeva linna rajasid 1878 tšetšeenid, kes olid kodumaalt pagendatud.
Esimese maailmasõja ajal oli linnas Ra's al-‘Ayni koonduslaager, kus toimus osa armeenlaste genotsiidist. Pärast sõda linn jagati. Linna lõunapoolsest osast sai Süüria ja Liibanoni mandaatala osa, põhjapoolne osa jäi Türgile.
Et kohalikud kurdid on olnud meelestatud Süüria valitsuse vastu, on linna elanikkond olnud Süüria salateenistuse erilise jälgimise all.
Kodusõda
Süüria kodusõja ajal on linnas olnud korduvalt relvastatud kokkupõrkeid džihadistlike opositsioonirühmituste ja kurdi maakaitseväelaste vahel. Jaanuaris 2013 ründasid linna džihadistlikud rühmitused (Süüria Vaba Armee ja veel 16 rühmitust). Süüria Inimõiguste Vaatluskeskuse andmetel hukkus tulevahetustes 57 opositsioonirühmituste võitlejat, 12 kurdi maakaitseväelast ja neli tsiviilisikut. Süüria aktivistide andmetel põgenes linnast 65% elanikest.
18. juulil 2013 vallutasid kurdi Rahvakaitseüksuste (YPG) võitlejad linna ning ajasid välja An-Nuşrah' Rinde islamistlikud mässulised. Mitu päeva kestnud lahingute käigus tabasid mõned lasud ka Ceylanpınari.
Everti
Everti on küla (mazciems) Lätis Ogre piirkonna Lēdmane vallas.
Küla asub valla idaosas Ogre jõe kaldal, Riiast 68 kilomeetri kaugusel. Aastatel 2009–2021 jäi asula Lielvārde piirkonda.
Küla jääb osaliselt Ogre oru loodusparki. Külas asuvad Jaunzemji muinaskalmed on muinsusmälestistena riikliku kaitse all.
Stanford
Stanford on asula USAs California osariigis Santa Clara maakonnas. Asula on tuntud eelkõige selle poolest, et seal asub Stanfordi ülikool.
Elanike arv on 13 315 (2000).
Bálint Balassi
Bálint Balassi (algselt Balassa; 20. oktoober 1554 Zólyom – 30. mai 1594 Esztergom) oli ungari luuletaja, Gyarmati ja Kékkő parun.
Ta oli ungari renessansi teise perioodi suurkuju, ungarikeelse luule esimene silmapaistev viljeleja, ungari kirjanduse esimene klassik.
Elulugu
Bálint Balassi sündis 20. oktoobril 1554 Zólyomis. Tema isa oli Gyarmati parun János Balassa, kes oli tollal Zólyomi linnuse ülem, ema aga Lekcse Anna Sulyok.
Poeedi vanemad abiellusid 1553. aasta kevadel. 1563. aastal sündis Bálinti vend Ferenc.
Noorus
Noort Bálintit kasvatas aasta aega poeet Péter Bornemisza, kes õpetas talle teadusi, kunste ja rüütlioskusi. Tõenäoliselt oli just tema see, kes äratas poisis huvi luuletamise vastu. 1565. aasta sügisel siirdus noormees isa ärisidemete kaudu kolmeks-neljaks aastaks Nürnbergi, kus ta võis iseõppimise teel omandada kesktasemel hariduse. Ülikoolis jäi tal aga käimata, sest tema isa vangistati 1569. aasta sügisel Pozsonys valesüüdistuste alusel. János Balassi põgenes 1570. aasta kevadel seikluslikul viisil vanglast ja pages koos perega Edela-Poolasse. Seal elasid nad 1572. aasta suveni Krosno lähedal Kamienieci linnuses, mille nad võtsid suure summa eest pandiks ühelt Poola aristokraadisuguvõsalt. Seal tõlkis noor Bálint oma vanematele lohutuseks saksa keelest ühe luterlasest jutlustaja raamatu "Rohuaiake haigete hingede jaoks", mis oli trükitud 1572. aastal Krakówis. Mõned kohad sellest tõlkest annavad tunnistust sellest, et Balassi tunnistas siis juba Šveitsi usupuhastaja Ulrich Zwingli vaateid püha õhtusöömaaja küsimuses, muutudes seega koos perega kalvinismi pooldajaks. Samal aastal anti isale armu. 18. eluaastat käiv Bálint saavutas oma hoogsa lamburitantsuga edu Ungari kuninga Rudolfi kroonimisel Pozsonyis. 1573. aastal leinas ta oma ema.