cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tetragonaalne süngoonia
Tetragonaalsesse süngooniasse kuulub seitse punktigruppi:
Sniff
pisi|Sniff [[Muumimaal]] Sniff (rootsi keeles Sniff, soome keeles Nipsu) on üks paljudest Tove Janssoni muumilugude kõrvaltegelastest.
Ta on Muumitrolli ebaküps sõber ning hilisem adopteeritud vend.
Raamatus on Sniff üks vähestest tegelastest, kes on otseselt huvitatud rahast ning kes otsib järjepidevalt võimalusi saada kiirelt ja lihtsalt rikkaks.
Joonissarjas "Muumioru lood" kannab Sniff samas teoses esineva väikese koerakese nime Niru.
Choummaly Sayasone
Choummaly Sayasone (sündinud 6. märtsil 1936 Vat Neua külas, Attapeu provintsis) on Laose sõjaväelane ja poliitik.
Nõelumistehnika
Nõelumistehnika ehk nõelkudumine on käsitöötehnika, mille puhul ühe luust või puust tömbi otsaga nõela abil valmistatakse lõngast silmuseid moodustades ning neid omavahel põimides tekstiilesemeid (eeskätt kindaid ja sukki, aga ka mütse, kampsuneid jm).
Choummaly Sayasone
Ta oli 8. juunist 2006 kuni 22. jaanuarini 2016 Laose Rahvarevolutsioonilise Partei peasekretär ja 8. juunist 2006 kuni 20. aprillini 2016 Laose Demokraatliku Rahvavabariigi president.
Nõelumistehnika
Nõelumistehnika on silmuskudumise ja heegeldamise arvatav eelkäija.
Choummaly Sayasone
Alates 1954. aastast võttis Choummaly Sayasone sõdurina osa revolutsioonilisest liikumisest. 7. detsembril 1955 sai temast Lao Rahvarevolutsioonilise Partei liige. Järgmise kahekümne aasta jooksul tegi ta peamiselt sõjaväelist karjääri, juhatades mitmeid väeüksuseid.
1972–1980 oli ta staabiülem ja 1980–1982 Laose armee kindralstaabi ülema asetäitja. Aastal 1982 nimetati Sayasone kaitseministri asetäitjaks ja partei keskkomitee liikmeks. Aastal 1986 sai temast partei keskkomitee poliitbüroo ajutine liige. Kindralleitnandi auaste anti talle 1990.
Aastatel 1991–2001 oli Choummaly Sayasone Laose Demokraatliku Rahvavabariigi kaitseminister. 2001 sai temast riigi asepresident ning Riikliku Kaitse ja Julgeoleku Keskkomitee aseesimees. Partei poliitbüroo alaliseks liikmeks nimetati 2003. aastal.
21. märtsil 2006 valiti ta Laose Rahvarevolutsioonilise Partei peasekretäriks. Sama aasta 8. juunil valis riigi parlament Choummaly Sayasone ühtlasi Laose Demokraatliku Rahvavabariigi presidendiks.
Jakob Johann von Tiesenhausen
Vabahärra Jakob Johann von Tiesenhausen (sündinud 3. detsember (vkj 23. november) 1686) oli baltisakslasest Rootsi sõjaväelane ja Eestimaa rüütelkonna peamees.
Jakob Johann von Tiesenhausen sündis Rootsi kindralmajori, Porkuni, Kohala, Kose-Uuemõisa, Vana-Harmi ja Lagedi mõisniku Hans Heinrich von Tiesenhauseni ja Juliane Marie von Taube pojana.
Teenis Rootsi armees kus sai ooberstleitnandi auastme. Langes Põhjasõjas 1709. aastal venelaste kätte vangi ning oli kuni 1716. aastani sõjavangis.
Talle kuulusid Rakvere, Kohala, Andja mõis ja Aseri mõis.
Perekond
Jakob Johann von Tiesenhauseni vend Hans Heinrich von Tiesenhausen oli aastail 1728–1731 samuti Eestimaa rüütelkonna peamees.
Julius Elango
Julius Elango (aastani 1923 Julius Johannson; 13. detsember 1895 Kastre-Võnnu vald, Tartumaa – 28. september 1976 Tallinn) oli eesti kooliõpetaja, karskustegelane ja ajakirjanik.
Ta lõpetas 1918. aastal Tartu Aleksandri gümnaasiumi ja õppis aastatel 1918–1925 Tartu Ülikooli õigus- ja filosoofiateaduskonnas.
Ta töötas 1919 Türil ja 1920–1922 Koerus koolidirektorina, 1922–1927 Eesti Karskusliidu instruktorina, 1927–1933 Eesti Õpetajate Liidu sekretärina ning 1935–1940 Kooli-Kooperatiivi ärijuhina. Eesti Vabadussõjalaste Liidu kultuurpoliitilise osakonna juht.
Ta oli 1930. aastal asutatud Õpetajate Lehe omanik.
Tõlkis populaar- ja ilukirjandust (näiteks "Sipelgad ei alistu", 1959).
Ta oli aktiivne kalasportlane ja kalaspordi propageerija.
Pere
Tema vend oli Aleksander Elango.
Trigonaalne süngoonia
Trigonaalne süngoonia (inglise trigonal system) on kristallograafias süngoonia, mida sõltuvalt koolkonnast peetakse kas iseseisvaks süngooniaks või heksagonaalse süngoonia osaks. Vikipeedias on kasutusel kuuest süngooniast koosnev süsteem.
Trigonaalsesse süngooniasse kuulub viis punktigruppi:
Eesti Superkarikas 2013
Eesti Superkarikas 2013 oli 18. Eesti Superkarikafinaal, kus mängisid möödunud hooaja Meistriliiga ja Eesti karika võitjad. Mäng peeti Tallinnas Sportland Arenal, ning mängisid Meistriliiga 2012 võitja Nõmme JK Kalju ja Eesti karikas 2012 võitja Tallinna FC Levadia.
Mängu eel
Eesti valitsevale meistrile Nõmme Kaljule on see üleüldse esimeseks korraks superkarikale mängida, samas kui Levadia on olnud superkarikafinaalis osaline juba kümme korda ja võitnud neist neli. Viimati tõstis Levadia superkarika pea kohale 2010. aastal, mil neid juhendas praegune Kalju loots Igor Prins.
Kokkuvõte
Mängust tegi ülekande ERR.
Nuuskmõmmik
Nuuskmõmmik (originaalis rootsi keeles Snusmumriken, soome Nuuskamuikkunen) on soomerootsi lastekirjaniku Tove Janssoni lastelugude sarja "Muumitroll" üks paljudest tegelastest.
Nuuskmõmmik on Muumitrolli parim sõber, kes rändab igal talvel lõunasse ning tuleb kevadel tagasi. Ta on Sekeldaja ja Mymla poeg ning Väikese My poolvend. Enamasti kannab ta vanu rohelisi rõivaid ning peas suurt laiaäärelist kaabut, mida ta on kandnud juba sündimisest saadik. Muumiorus elab ta telgis, suitsetab piipu ning mängib suupilli.
Nuuskmõmmiku ja kõigi maailma pisikeste arglike olendite vahel on teatud sümpaatia. Ta jälestab võimukaid ja kitsarinnalisi tegelasi nagu Pargivaht, kes kehtestab liiga palju reegleid ja keelde. Kord õnnestub Nuuskmõmmikul külvata äikese eel parki Hatifnattide seemneid, mis seal kiiresti vohama hakkavad ning ka Pargivahi sealt minema peletavad. Seeläbi näitab Nuuskmõmmik end isesuguse keskkonnakaitsjana, kes pooldab vaba ja puutumatut loodust ning kisub oma protesti märgiks pargist maha kõik keelavad ja suunavad sildid.
Samuti on Nuuskmõmmik raamatus omalaadne filosoof, ta meenutab oma harvade ja tarkade sõnadega mõnd buda munka, kes väärtustab enam mälestust mingist asjast kui asja enese alleshoidmist. Selles mõttes vastandub ta Snifile.
スナフキン
Cathrine Ferner
Cathrine Ferner (sündinud 22. juulil 1962 Oslos) on kuningas Olav V tütre printsess Astridi ja Johan Martin Ferneri vanim laps.
Purjetamine 1980. aasta suveolümpiamängudel
pisi|Nõukogude Liidu postmark '''Purjetamine 1980. aasta suveolümpiamängudel ehk Tallinna olümpiapurjeregatt' (ingl Tallinn Olympic Sailing Regatta, vn Таллиннская Олимпийская парусная регата'') toimus 22. juulist 30. juulini 1980 Tallinnas Pirital.
Cathrine Ferner
Ta abiellus 9. detsembril 1989 Risi kirikus Oslos Arild Johanseniga. Pärast abielu on ta Cathrine Ferner Johansen.
Purjetamine 1980. aasta suveolümpiamängudel
Võistlused peeti kuues paadiklassis Tallinna lahel. Regatil osales vaid 23 riiki (156 sportlase ja 83 jahiga), neist 17 oma lipu all.
XXII olümpiamängude Tallinna Olümpiapurjeregati korralduskomitee esimees oli Arnold Green.
Astyanax (Heraklese poeg)
Astyanax oli Heraklese ning Thespiose tütre Epilaise poeg.
Cathrine Ferner
1. augusti 2007 seisuga on Catherine Ferner Johansen Briti troonipärimisjärjekorras 77. kohal.
Purjetamine 1980. aasta suveolümpiamängudel
Purjeregati maskott oli hülgepoeg Vigri.
Ajalugu
Olümpiatuli jõudis Eestisse 19. juulil. Moskvast saabunud delegatsiooni saatel viisid teatejooksjad tule Balti jaamast Raekoja platsile, kus tseremoniaalurnis süütas leegi kergejõustiklane Rein Tõru. Ööl vastu avatseremooniat seisis tuleurn Raekoja suures saalis.
Järgmisel päeval jätkus tõrvikuteatejooks Piritale. Pirita Purjespordikeskuses läitis olümpiatule eestlasest purjetaja ja jääpurjetaja, 17-aastane Haapsalu 1. Keskkooli abiturient Vaiko Vooremaa.
Olümpiaregati avas Arnold Green 20. juulil 1980. Tervituskõne pidas Rahvusvahelise Olümpiakomitee ametlik esindaja Gunnar Ericsson.
Autasustamistseremoonial tõmbas kõik kuus võidulippu masti Tõnis Lukas.
Kultuuriprogramm
Ava- ja lõputseremoonia, mis toimusid Tallinna Olümpiapurjespordikeskuses, lavastas Mikk Mikiver.
Helilooja Lepo Sumera oli komponeerinud ava- ja lõputseremooniaks teose "Olümpiamuusika". Lisaks esinesid üritusel lastekoor Ellerhein, vanamuusikaansambel Hortus Musicus, ansambel Kukerpillid, rahvamuusikaansambel Leegajus, vokaalansambel Laine jt.
Regati ajal (26. juulil) toimus Tallinnas Rahvusvahelise Purjespordiliidu IYRU konverents.
Poliitika
Vabariigi Valitsus eksiilis protesteeris olümpiaregati korraldamise vastu Tallinnas. Poliitilistel põhjustel (Nõukogude armee tungimine Afganistani 1979) boikoteerisid Tallinna olümpiapurjeregati mitmed tuntud purjespordimaad, nt USA, Suurbritannia, Saksamaa Liitvabariik ja Prantsusmaa, see ahendas mõneti konkurentide hulka. Mitu võistkonda võistles mitte oma riigilipu, vaid olümpialipu all.
Taust
Algatus tuua olümpiaregatt Tallinna tuli spordiringkondadest ja Tallinna linnalt, mida juhtis Tallinna Linna TSN Täitevkomitee esimees Ivar Kallion. Tallinna regatis nähti võimalust linna eelisolukorras kaasaegsemaks ehitada ja mis veel tähtsam – suletusest välja murda. Olümpiaregatt tähendas välismaailmaga suhtlemises märkimisväärset avanemist.
''“Moskvaga konkureeris olümpialinnaks ka Los Angeles, purjeregatti aga tahtsid korraldada Leningrad, Riia, Klaipeda, Sevastopol, Tuapse, Odessa ja Sotši. Rahvusvahelise Olümpiakomitee otsus tuli 1974. aasta oktoobris. Ent liidu olümpiakomitee tegi valiku Tallinna kasuks ja minu meelest oli see ootuspärane. Balti regatid Tallinnas olid kindlasti kõige paremini korraldatud purjespordivõistlused NSV Liidus.” – orgkomitee Olümpia 80 Tallinna linnavalitsuse juhataja (1975-1980) Oleg Sapožnin.''
Võitjate autasustamisel ja pidulikul lõputseremoonial osalesid Rahvusvahelise Olümpiakomitee (ROK) tolleaegne president lord Michael Morris Killanin ja tulevane president Juan Antonio Samaranch, samuti 16 ROK-i liiget ning Rahvusvahelise Purjetamisliidu (IYRU) president Beppe Croce.
Maskott Vigri
Moskva olümpiamängude Tallinna purjeregati suveniirid ja maskott valiti konkursi korras. Regati maskotiks saanud hülgepojale andis näo tarbekunstnik Saima Sõmer. Hülgepoisile nime leidmiseks korraldati samuti konkurss ning võidunimi Vigri kuulutati välja tollal ülipopulaarses telesaates "Reklaamiklubi". Ühtlasi oli see ka esimene kord, kui ühele olümpiamängude võistlusalale tehti eraldi suveniirid.
Ehitised
XXII olümpiamängudeks valmis Tallinnas palju uusi ehitisi ja rajatisi. Moskvale esitati pikk nimekiri hoonetest, mida oli regati toimumiseks ilmtingimata vaja. Nende hulgas olid ka lennujaam ja teletorn.
Pirital asuvale 193 000 m² suurusele maa-alale projekteerisid arhitektid Henno Sepmann, Peep Jänes, Ants Raid ja Himm Looveer spordikompleksi, kuhu kuulusid jõe- ja meresadam 470 alusele, jahtklubi, ellingud, töökojad, pressikeskus ja laevakujuline 632 voodikohaga olümpiaküla. Jõe vastaskaldale ehitati tribüünid 5000 pealtvaatajale.
Tegelikult oli kirik keset olümpiaküla ehitatud ainult ja ainult seepärast, et nii näeb ette olümpiaharta.
Veel ehitati Tallinna teletorn, uus peapostkontori hoone, kaasaegne lennujaam, kesklinna 28-korruseline Olümpia hotell ja vanalinna külje alla V. I. Lenini nimeline kultuuri- ja spordipalee (tänane Linnahall). Mitmed elamukvartalid vanalinnas said uue ilme ja Tallinnast Narva poole väljuv maantee ehitati osaliselt neljarealiseks. Osalt rekonstrueeriti ka Tallinna–Pärnu–Riia maantee, mh valmis uus Häädemeeste–Ikla lõik sellel teel.
Osalejad
pisi|1980. aasta suveolümpiamängudel purjetati kuues klassis Tallinna olümpiaregatil osales 83 jahti 154 purjetajaga 23 riigist: Finn-klassis 21, Lendava hollandlase klassis 15, 470-klassis 14, Star-klassis 13, Tornaado-klassis 11 ja Soling-klassis 9 riigi purjetajad.
Võistlusrajad: Alpha (Finn, 470), Bravo (Lendav Hollandlane, Soling), Charlie (Star, Tornaado).
Rahvuslipu all seilasid
Olümpialipu all seilasid riigid, kes näitasid üles leppimatust Eesti okupeerimise suhtes
Sportlased
NSV Liidu koondisse kuulusid Eesti NSV purjetajatest Nikolai Poljakov (Soling), Aleksandr Zõbin (Tornaado) ning Vladimir Ignatenko ja Sergei Zhdanov klassis 470.
Nikolai Marr
pisi|Nikolai Marr Nikolai Marr (25. detsember 1864 (6. jaanuar 1865) Khuthaisi (Gruusia) – 20. detsember 1934 Leningrad) oli Gruusia päritolu vene ja nõukogude filoloog, ajaloolane, etnograaf ja arheoloog, Keiserliku Teaduste Akadeemia akadeemik (1912). Hiljem oli ta NSV Liidu akadeemik ja Teaduste Akadeemia asepresident.
Tuntuse saavutas Marr 1910. aastatel kaukaasia keelte uurijana. Ta arendas teooriat "jafetiidi keelte" kohta, mille järgi on kaukaasia, semi-hami ja baski keel arenenud ühisest algkeelest. 1924. aastast väitis ta isegi, et kõigil maailma keeltel on üks algkeel, mis koosnes neljast hüüdsõnast: sal, ber, jon ja roš.
Marri hüpoteese kasutati ära Nõukogude Liidus 1920.-30. aastail kestnud kampaanias väiksemate kirjakeelte üleviimiseks ladina alfabeedile. 1950. aastate keskel tunnistati Marri keeleteaduslikud uurimused aga marksismivastasteks, absurdseteks ja keeleteadust pidurdavateks. Maailma keeleteaduses pole need kunagi laialdast tunnustust leidnud.
Silva Tomingas
thumb|Silva Tomingas Balti Raamatumessil 2010 Silva Tomingas (sündinud 20. novembril 1952 Tapal) on eesti kirjastaja.
Ta oli 2018. aastal pankrotistunud TEA Kirjastuse juhatuse esimees (alates 1995. aastast).
Lõpetas Loksa Keskkooli 1971 ja Tallinna Pedagoogilise Instituudi eesti keele ja kirjanduse erialal 1978.
Silva Tomingas kuulus 1994–2012 Keskerakonda. 1992. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta Eesti Ettevõtjate Erakonna nimekirjas, sai 371 häält, kuid valituks ei osutunud.
Amanda Tõnisson
Amanda Tõnisson (kuni 9. juulini 1932 Amanda Peri, ka Amanda Päri; 18. oktoober 1906 Rasina vald, Tartumaa – 24. märts 1998 Iru hooldekodu) oli Ilmar Tõnissoni abikaasa ja kunstiajaloolane.
Elulugu
Amanda Peri sündis Tartumaal Rasinal vallakirjutaja Jaan Peri peres.
Haridus
1925. aastal lõpetas ta Eesti Noorsoo Kasvatuse Seltsi tütarlaste gümnaasiumi ja astus samal aastal Tartu Ülikooli, et õppida inglise keelt ja kirjandust. Mõni aeg hiljem vahetas ta eriala ja pühendus kunstiajaloole, kus tema erihuviks kujunes baltisaksa kunst. Ülikooli tagasi pöördunud, pälvis ta 1937. aastal koos Ella Vendega Õpetatud Eesti Seltsi stipendiumi Oskar Hoffmanni ja Gregor von Bochmanni elu ja loomingu uurimiseks Düsseldorfi Kunstiakadeemia arhiivis. Õppereisil külastas Tõnisson ka Pariisi. 1938. aasta aprillist kuni 1939. aasta juunini elas koos end ülikooli juures täiendava abikaasa Ilmar Tõnissoniga Londonis, kus tutvus põhjalikult sealsete galeriide ja kunstimuuseumidega. Aastatel 1945−1946 omandas ta Tartu Riiklikus Ülikoolis eriprogrammi alusel kunstiajaloolase kutse. Akadeemiliselt kuulus ta korporatsiooni Filiae Patriae ridadesse.
Mõrv
9. juulil 1932 abiellus Amanda Peri poliitik Jaan Tõnissoni poja Ilmariga. 29. augustil 1932 sündis neil poeg Tõnis, 29. aprillil 1934 poeg Markus, kes suri samal päeval.
Psüühiline kurnatus viis 10. oktoobril 1939 Tõnissoni oma abikaasa mahalaskmiseni. Ta oli astunud relva saamiseks Naiskodukaitsesse, kuid seal ei antud talle relvaluba, seepärast kasutas ta Jaan Tõnissonile kuulunud püstolit ja padruneid. Oma teguviisis leidis Amanda Tõnisson teadlikku ühiskondlik-perekondlikku revolutsiooni perekonna au, puhtuse ja õilsate ülesannete kaitseks. Jaan Tõnisson protesteeris selle avalduse vastu.
Sõjaväe Kõrgem Kohus mõistis Amanda Tõnissoni 18. jaanuaril 1940 tähtajata sunnitööle. Jaan Tõnissoni tsiviilnõue tema vastu 140 krooni ja 40 sendi ulatuses, mis koosnes Ilmar Tõnissoni matusekuludest ja 5 padruni hinnast, rahuldas kohus padrunite hinna osas (40 senti), lükates nõude ülejäänud osas tagasi. Nõukogude võim vähendas karistuse viiele aastale ning ta vabastati vanglast juba 1944. aastal.
Pärast vanglast vabanemist 1944. aastal töötas Tõnisson meditsiiniõena psühhoneuroloogiahaiglas. 1945. aasta sügisel sai Tõnisson vanema teadusliku töötaja koha Tallinna Riiklikus Kunstimuuseumis. Alates 5. juunist 1948 oli ta Tallinna Riikliku Kunstimuuseumi direktori ajutine kohusetäitja, 15. juulist 1948 kuni 28. aprillini 1949 kunstimuuseumi direktor ning seejärel teadusdirektor. 1950. aastal vabastati kodanlikus natsionalismis süüdistatuna oma ametikohalt.
Kunstimuuseumist lahkumise järel töötas Tõnisson aastakümneid Tallinna erinevates raamatukogudes. Ta suri Iru vanadekodus 24. märtsil 1998 ning on maetud Tallinna Siselinna kalmistule.
Ellerhein
pisi|Tütarlastekoor Ellerhein [[XI noorte laulu- ja tantsupidu|XI noorte laulu- ja tantsupeo rongkäigus]] pisi|Ellerhein esinemas koos [[Hortus Musicusega (2008, Brüssel)]] Ellerhein on Tallinna Huvikeskuse Kullo juures tegutsev kooristuudio, mis koosneb kolmest koorist: mudilas-, laste- ja tütarlastekoorist.
Mudilaskoor (alates 1952. aastast) jaguneb A-, B-, C- ja D-kooriks, kus laulavad 1.–4. klassi tüdrukud. Järgnevad kolm aastat lauldakse lastekooris (5.–7. klass) ning sealt edasi kuni gümnaasiumi lõpuni jätkatakse laulmist tütarlastekooris. Lisaks nendele tegutseb kooristuudio Ellerhein 4-, 5- ja 6-aastaste ettevalmistuskoor Mummud.
Ajalugu
Kooristuudio Ellerhein alustas tegevust 1951. aastal, kui professor Heino Kaljuste (1925–1989) sai Tallinna Pioneeride Palee juhtkonnalt ettepaneku luua koor, mis oleks eeskujuks kõikidele vabariikide kooridele ning esindaks eesti koorilaulu väljaspool vabariiki. Algne koori nimetus oli Tallinna Pioneeride Palee koor, kuid Eesti laulupidude 100. aastapäeva künnisel 1969. aastal sai koor oma praeguse nime Ellerhein. Algselt toimusid proovid üks kord nädalas, hiljem mindi üle kahele korrale.
Tallinna Pioneeride Palee koori esimene täispikk kontsert toimus 7. märtsil 1954. aastal Estonia laval. Seda kajastati ajakirjanduses kui vokaalselt ja dünaamiliselt suurepärast kontserti. Alates 1960. aastast laulab Ellerhein laulupidudel esireas.
1970. aastast muutus Ellerhein kooristuudioks, kus lauldi alates 1. klassist kuni lõpuklassini. Jaguneti eri vanuserühmadeks. 1. klassi ettevalmistuskooris lauldi ühehäälselt lihtsamaid lastelaule, 2. klassis tuli juurde kahehäälsus ning juurde lisandusid solfedžotunnid. 3.–4. klass laulis kolmehäälselt a cappella lugusid ja lõpuks, põhikoosseisu pääsemiseks, tuli sooritada üleminekueksam. Selle läbimiseks oli vajalik noodilugemise oskus, rütmitunnetus, üleüldine distsipliin ja koorile sobiv lauljastaaž.
Kooril on olnud läbi aegade omad traditsioonid ja rituaalid, lisaks on olemas koori lipp, märk ja moto laul. Koori kroonikud on kuni tänapäevani pannud kirja päevakorralisi sündmusi Ellerheina tegevustest ja sündmustest.
1989. aastal alustas peadirigendina tööd Tiia-Ester Loitme, kes 2012. aastal andis taktikepi edasi lastekoori pikaajalisele dirigendile Ingrid Kõrvitsale.
1970. aastail loodud Ellerheina vilistlaste kammerkoorist (dirigent Tõnu Kaljuste) kasvas välja Eesti Filharmoonia Kammerkoor.
Dirigendid ja õpetajad
Aastatel 1989–2012 oli koori peadirigent Tiia-Ester Loitme. 2012. aasta septembris sai Ellerheina tütarlastekoori peadirigendiks Ingrid Kõrvits.
Aastast 1981 on koormeister ja solfedžoõpetaja on Ülle Sander.
Aastatel 2012–2018 oli koori vokaalpedagoog Vilja Sliževski. Aastast 2018 on Ellerheina hääleseadja Egle Veltmann.
Lastekoori juhatavad Anneli Mäeots ja Ilona Muhel, kontsertmeister on Reinut Tepp.
Mudilaskoore juhendavad dirigendid Mallika Veeperv ja Marit Koit, solfedžot õpetab Aale Rosenstrauch.
Saavutused
Ellerhein on võitnud preemiaid paljudel rahvusvahelistel konkurssidel ja edukalt esinenud kontserdireisidel mitmel pool maailmas. Kriitikud on kõrgelt hinnanud koori ühtlast kõla ja kunstilist taset. Veel iseloomustab koori väga kiire uue repertuaari omandamise võime, mistõttu Ellerheina tütarlapsi on viimasel ajal järjest sagedamini kaasatud mitmesuguste oratoriaalsete suurteoste esitamisel. Ellerheina rahvusvaheliste saavutuste rida on aukartustäratav. Nimetagem siin vaid esikohad konkurssidel: 1977 Celje, 1988 Towell River (Kanada), 1990 ja 1997 Giessen (Saksamaa), 1990 ja 1997 Tolosa (Hispaania), 1993 Nantes (Prantsusmaa), 1994 Tallinn, 1994 Arezzo (Itaalia).
Kaalukamadki kui esikohad, on konkurssidel võidetud Grand Prix 'd: 1993 Grand Prix Nantes, 1995 Grand Prix Takarazuka, 1997 Euroopa Grand Prix Gorizia (Itaalia). 1999. aastal võttis Ellerhein osa Austraalias Sydneys toimunud rahvusvahelisest koorifestivalist ning andis kontserte Melbourne'is ja Adelaide'is. Millenniumiprojekt "2000 aastat Kristuse sünnist" viis koori Soome ja Itaaliasse. Tihe koostöö seob Ellerheina Jaapaniga, eriti dirigent Chifuru Matsubaraga. Jaapani plaadifirmad BMG ja Victor JVC on välja andnud neli Ellerheina CD-d eesti muusikaga. Aastal 2000 andis koor kontserditurneel Jaapanis üle 25 kontserdi.
Alates 2003. aastast on Ellerhein Euroopa Noortekooride Föderatsiooni Europa Cantat liige. 2003. aastal sai Ellerhein ka Kultuurkapitali aastapreemia.
2004. aastal võitis koor Grammy auhinna kategoorias nr 96 – parim koorimuusika ettekanne – Virgin Classicsi poolt välja antud heliplaadi Jean Sibelius "Cantatas" eest.
Ellerheina tütarlastekoor on olnud väga edukas ka koorifestivalil Tallinn. Koorifestivalil Tallinn 2009 saavutati naiskooride kategoorias II koht ja võideti ka Grand Prix.
2013. aastal saavutati rahvusvahelisel muusikafestivalil Hispaanias kaks kõrget auhinnalist kohta.
Tütarlastekoor Ellerhein võitis 8. Rahvusvahelisel Gdanski koorikonkurss-festivalil noortekooride kategooria võidu ja Grand Prix'.
Ellerhein võitis XVI rahvusvahelisel koorifestivalil Tallinn 2019 kaasaegse muusika kategoorias I koha, noortekooride kategoorias II koha ning osales festivali kuue parima koori seas Grand Prix' voorus.
2019. aastal sai Ellerhein Tallinnas endanimelise trammi, mida pole ühelgi teisel kooril maailmas.
Kronoloogia
Tütarlastekoori Ellerhein konkursid, festivalid ja kontserdireisid
Repertuaar
Koori repertuaar koosneb klassikalisest ja kaasaegsest koorimuusikast väljapaistvatelt heliloojatelt üle kogu maailma. Suuri teeneid on Ellerheinal eesti autorite, eriti Gustav Ernesaksa, Veljo Tormise ja Urmas Sisaski koorimuusika rahvusvahelisel tutvustamisel.
Kuna koori iseloomustab võime omandada kiiresti uut repertuaari, on Ellerheina tütarlapsed viimasel ajal järjest sagedamini osalenud mitmete suurvormide esitamisel, nagu: Carl Orffi "Carmina Burana (kantaat)", Artur Honeggeri "Jeanne d'Arc tuleriidal" ja "Jõulukantaat", Rudolf Tobiase "Joonase lähetamine", Giovanni Battista Pergolesi "Stabat mater", Gustav Holsti "Planeedid", Olivier Messiaeni "Trois Petites Liturgies de la Presence Divine", Benjamin Britteni "Voices for Today", "A Ceremony of Carols", "Missa Brevis" ja "Saint Nicholas", Claude Debussy' "Pelleas ja Melisande" ning "Sireenid", Modest Mussorgski sümfoonia No 2 ning "Boriss Godunov", Ludvig van Beethoveni sümfoonia No 9, Wolfgang Amadeus Mozarti "Missa Solemnis" ning reekviem, Jean Sibeliuse "Jungfruni tornet" ning kantaadid, Marc Antoine Charpentier' "Messe de minuit" ning "Te Deum", Gustav Mahleri 2. ning 3. sümfoonia, James Macmillani "Seven Last Words from the Cross", Arvo Pärdi "Te Deum", "Cecilia, Vergine Romana" ja "Meie aed", Erkki-Sven Tüüri "Ante finem saeculi", Veljo Tormise "Luigelend" ning "Sünnisõnad", Peeter Vähi "Müstilisel Kaydara-maal", Hector Berliozi reekviem, Johann Sebastian Bachi "Matteuse passioon" ja Felix Mendelssohni "Suveöö unenägu".
Kodály meetod
Kodály meetodile pani aluse 20. sajandi Ungari helilooja Zoltán Kodály, kes soovis parandada kehva muusikaharidussüsteemi. 20. sajandi teises pooles hakkas uudne meetod levima välisriikidesse. 1964. aastal saabusid Budapesti sellega tutvuma ka Eesti esindajaid, nende hulgas Heino Kaljuste. Kodály meetodit üritati võtta riikliku õppekava kaudu kasutusele paljudes koolides ja koorides. Kuigi algus oli keeruline, saadi lõpuks luba seda teha. Üheks kooriks oli tollane Tallinna Pioneeride Palee Lastekoor, praegune Ellerhein, kes kasutab Kodály meetodit tänapäevani. Tegemist on relatiivse meetodiga, mis tugineb heliastmete ja nende omavaheliste suhete tundmaõppimisele nii kuulmise kui noodipildi järgi. Esmalt omandatakse seitsme diatoonilise helirea astme omavahelised kõlad. Asetades helilaadi mudeli erinevatesse kõrgustesse, võimaldab relatiivne meetod laulda võrdväärselt mistahes helistikus juba õppimist alustades. Helilaadi astmetel on kõigi tonaalsuste jaoks ühed ja samad silpnimetused, mistõttu antud meetodit kasutades jäävad astmete kõlalised kombinatsioonid kergesti meelde ja tekitavad meloodilisi seoseid (JO-LE-MI-NA-SO-RA-DI-JO). Tihe kokkupuude kõladega, mis alati ka keeleliselt sama moodi kõlab, loob võimaluse helisuhteid paremini meelde jätta ja ära tunda. Relatiivne solfedžeerimine on helistiku mudeli viimine erinevatesse kõrguspositsioonidesse. Kui asetada helilaad ühel korral madalale ja teisel korral jällegi kõrgemale, on võimalik laulda noodist mistahes helistikus, teades vaid seitsme eri astme omavahelisi kooskõlasid ja kõrgussuhteid. Ellerheina kirjeldatakse kõrgetasemelist muusikaharidust andva ja jätkusuutliku koorina. Juba varases eas õpitakse rasket repertuaari kiiresti ja vastutustundlikult. Pedagoogid ja lauljad töötavad kõik ühiste eesmärkide nimel ning peavad meeskonnatööd oluliseks. Kuigi koosseis vahetub igal aastal, on traditsioonid ja rituaalid need, mis hoiavad koori ühtsena ning armastus laulmise vastu ei hääbu. Ellerhein on justkui elukool ja lauljad mõistavad, milliste eesmärkide nimel on nad kokku tulnud. Teatud kombed kujundavad koori mainet ning ühised arusaamad rikastavad koori üldist pilti.
Kasti mõisa magasiait
Kasti mõisa magasiait oli magasiait Märjamaa kihelkonnas.
Ajalugu
Märjamaa kihelkonnas asuva Vana-Kasti mõisa uus magasiait ehitati 1882/83. aastal Järgkülas asuvale Hiiekünkale. Selleks eemaldati ehitusele ettejääv hiiepuu. Magasiaida vastas asus Kasti algkoolihoone, mille ühes osas töötas Kasti–Haimre vallavalitsus.
1906. aasta 25. jaanuaril toimus magasiaida ees 1905. aasta detsembrirevolutsioonis osalenud mõisapõletajate karistamine. Esivanemate pühal hiiekünkal anti vitsahoope mõisapõletajaile õiguse nõudmise eest. Peterburist kohale saabunud Bezobrazovi juhitud karistussalk jagas rasket kehalist karistust 17 Haimre mehele. Kohalikud talupidajad olid kohustatud külmal jaanuaripäeval ihunuhtlust pealt vaatama. Kohalolija kirjeldas: "Peks toimus järgmiselt: üks soldat istus pea peal, teine jalgadel, kuus soldatit peksid paljastatud seljale. Mitu raskeid vitsu saanud meest tuli koju viia reel linade vahele keeratuna."
Eesti Vabariigi ajal kohandati magasiait nn pritsikuuriks. Selle katusele ehitati vaatetorn. Pritsikuuris olid hoiul tollele ajale kohased tuletõrjevahendid. Seal tegutses Haimre Vabatahtlik Tuletõrje Ühing. Pritsikuur oli kohaliku kogukonna tuletõrjevahendite hoiukoht ka kolhoosiajal.
Pärast Eesti Vabariigi taastamist hoone erastati ja magasiaida eestvaate arhitektuur on täielikult muutunud. Magasiaida eest läbiv tee on tähistatud teeviidal; Järgküla tee, mis jääb Moka küla alasse.
Astrid Ferner
thumb|right|Astrid Ferner '''Printsess Astrid, pr. Ferner''' (sündinud Astrid Maud Ingeborg 12. veebruaril 1932 Oslos) on kuningas Olav V ja kroonprintsess Märtha teine tütar, kuningas Harald V vanem õde.
Alates oma ema surmast 1954. aasta aprillis kuni oma venna abiellumiseni 1968. aasta augustis oli Astrid Norra esimene leedi, saates oma kuningast isa kõikidel ametlikel tseremooniatel ja üritustel, täites kuninganna kohuseid. Et printsess Astrid on Edward VII järeltulija, on ta Briti troonipärimisjärjekorras.
Printsess on mitme organisatsiooni patroon. Tema erilise tähelepanu all on töö lastega ja inimestega, kes põevad düsleksiat.
Bakterid
Bakterid (vanakreeka keeles βακτήριον baktērion 'kepp, pulk, sau') on (koos arhedega) kõige väiksemad (mikroskoopilised) üherakulised eeltuumsed organismid, kes suudavad iseseisvalt paljuneda ja kasvada.
Astrid Ferner
Tema auks on nimetatud 580 000 km2 suurune ala – Printsess Astridi rannik.
Bakterid
Bakterid moodustavad fülogeneetiliselt suure prokarüootsete mikroorganismide domeeni. Nad on keskmiselt 1–5 mikromeeteri suurused, kuigi olenevalt bakteri liigist võivad rakud olla ka väga erineva suurusega, näiteks bakteril Thiomargarita namibiensis on raku läbimõõt kuni 750 µm. Rakusisesel parasiitsel bakteril Mycoplasma genitalium ' il on see aga 0,2–0,3 µm. Nad on kujult üsna sarnased, tavaliselt kerakujulised või ka pulkjate või spiraalsete vormidega. Bakterid olid ühed esmastest Maal tekkinud eluvormidest. Nende elupaigad on väga mitmekesised. Baktereid leidub nii pinnases, vees, happelistes kuumavee allikates kui ka radioaktiivsetes jäätmetes. Neid võib leida ka sügavalt Maa koorest, loomade seedekulglatest, taimedest, mehitatud kosmosesõidukitest ja veel paljudest teistest kohtadest.
Ühes grammis mullas leidub tüüpiliselt 40 miljonit bakterirakku ja ühes milliliitris vees keskmiselt miljon bakterit. Kogu Maal on ligikaudselt 5×1030 bakterit, ületades biomassilt kõiki taimi ja loomi kokku. Bakterid on väga olulised aineringes, näiteks surnud orgaanilise aine lagundajatena ja lämmastiku sidujatena atmosfäärist (mügarbakterid) jm. Bakterid tagavad elu säilimise ka veealuste külma- ja kuumaveeallikate lõõride ümbrust asustavatele bioomidele, muundades sealset vees lahustunud vesiniksulfiidi ja metaani organismidele eluks vajalikeks toite- ja energiaallikateks.
Baktereid on leitud elamast ka ekstreemsetes keskkonnatingimustes. Näiteks 17. märtsil 2013 teatati avastusest, et maailmamere sügavaim koht, Mariaani süvik, põhimõtteliselt õitseb bakteriaalsest elust. Üks teine samalaadne teade on veel näiteks mikroobidest, keda leiti USA looderanniku lähedalt 2,5 km sügavuselt 580 meetrit allpool merepõhjast sealsetest ookeanipõhja kivimitest.
Enamik baktereid on seni veel teadusel kirjeldamata ja paljusid bakteriliike ei ole suudetud veel tehistingimustes (laboris) kasvatada. Näiteks leiti alles 2003. aastal liik Gemmatimonas aurantiaca, mis oli niivõrd uudne, et andis alust täiesti uue bakterihõimkonna Gemmatimonadetes kirjeldamiseks.
Kui varem arvati, et inimeses leidub umbes kümme korda rohkem bakterirakke kui tal on enda keharakke, siis viimased uuringud on näidanud, et inimese organismis on bakterite ja keharakkude arv enam-vähem võrdne. Paljud nendest bakteritest leiduvad nahal ja seedetraktis. Suurem osa inimesega seotud bakteritest on inimesele kahjutud, teatud bakteritega võitleb immuunsüsteem ja teatud liiki bakterid on ka kasulikud. Kuid paljud bakteriliigid on ka patogeensed. Näiteks on bakteriaalset päritolu nakkushaigused nagu koolera, süüfilis, antraks, pidalitõbi ja muhkkatk. Kõige tavalisemad surmaga lõppevad bakteriaalsed haigused on hingamisteede nakkused. Näiteks tuberkuloosi tõttu sureb aastas 2 miljonit inimest, seda küll enamasti Saharast lõunasse jäävates Aafrika riikides. Arenenud maades kasutatakse bakteriaalsete nakkuste raviks antibiootikume (nii inimestel kui ka koduloomadel). Antibiootikumide kasutamine on põhjustanud haigustekitajate seas ka probleemse antibiootikumiresistentsete tüvede tekke.
Tööstuses on bakteritel tähtis roll reovee käitlemisel ja naftareostuse puhastamisel. Toidutööstuses juustude ja jogurtite tootmisel fermentatsiooni protsesside käigus. Veel kasutatakse baktereid kaevandussektoris kulla, pallaadiumi, vase ja muude metallide tootmisel / maagist väljapuhastamisel. Samuti leiavad bakterid kasutust veel biotehnoloogias, antibiootikumide ja muude kemikaalide tootmisel.
Kuigi algselt hõlmas termin "bakterid" kõiki prokarüoote, muutis 1990. aastatel tehtud avastus bakterite teaduslikku klassifikatsiooni ning prokarüootid, kes on arenenud välja iidsetest ühistest eellastest, jagati 1975–1978 kahte väga erinevasse organismide rühma, mida kutsutakse arhede domeeniks ja bakterite domeeniks. Algul peeti neid vaheastmeks rakutuumata pärisbakterite ja rakutuumaga päristuumsete organismide vahel. Hiljem näidati, et nad on eristunud väga varasel evolutsioonietapil, mistõttu fülogeneetilise süstemaatika seisukohalt lahutati bakterid arhedest.
Baktereid ja arhesid uurivat teadusharu nimetatakse bakterioloogiaks, mis on üks mikrobioloogia haru.
Bakterite evolutsioon
Bakterid moodustavad ühe kolmest eluslooduse domeenist (teised kaks on arhed ja eukarüoodid).
Praeguste bakterite eelkäijateks on ligikaudu 4 miljardit aastat tagasi tekkinud esmasteks Maa eluvormideks olnud üherakulised mikroorganismid. Umbes 3 miljardi aasta vältel pärast arvatavat elu tekkimise aega on elu Maal olnud mikroorganismide tasemel ning domineerivateks eluvormideks on olnud bakterid ja arhed. Kuigi iidseid baktereid on säilinud ka fossiilidena (nt stromatoliidid), on nad morfoloogiliselt omavahel niivõrd sarnased, et fossiilsete andmete põhjal pole eriti võimalik koostada bakterite evolutsioonikäiku või dateerida mõne teatud bakteriliigi tekkeaega. Siiski on võimalik bakterite fülogeneesi rekonstrueerida geenijärjestuste abil.
Hoolimata nimetusest "arhed" või "ürgid" on arhebakterid pärisbakteritest siiski evolutsiooniliselt nooremad, olles raku koostiselt ja ehituselt sarnasemad eukarüootsete rakkudega, ning välja arenenud varem olemasolevatest bakterite liinidest. Lisaks bakterite domeeni arhede/eukarüootide domeenist lahkemisele on bakterid seotud ka ühe teise suure evolutsioonilise lahknemisega – eukarüootite domeeni lahknemisega arhedest. Üsna tõenäoliselt on eukarüootide rakud tekkinud endosümbioosi käigus, kui eukarüootsete rakkude eellastesse (kes olid tõenäoliselt arhed ) sisenesid iidsetest bakteritest endosümbiondid, ning kellest on tekkinud evolutsiooni käigus praeguseaja eukarüootsetes rakkudes leiduvad organellid, näiteks mitokondrid. Lisaks veel, mõned eukarüootsed rakud, kes juba sisaldasid mitokondreid, "neelasid" endasse ka tsüanobakterite taolisi mikroorganisme, mis viis praegusaja vetikate ja maismaataimede rakkudes leiduvate kloroplastide tekkimiseni.
Klassifikatsioon ja määramine
Baktereid saab klassifitseerida rakustruktuuride, raku ainevahetuse või raku koostise (DNA, rasvhapped, pigmendid, antigeenid, kinoonid) erinevuste põhjal. Veel saab liigitada baktereid koloonia morfoloogia, kasvukiiruse ja söötmete alusel, millel nad kasvada eelistavad. Kuigi selliste tunnuste põhjal saab määrata ja klassifitseerida eri bakteritüvesid, on kindlam meetod võrrelda nende DNA/geenijärjestusi, mis pole mõjutatud horisontaalsest geeni ülekandest (rRNA), või määrata ja võrrelda erinevate bakteritüvede guaniini ja tsütosiini sisaldust ning kasutada ka genoomide hübridiseerimist.
Üheks üldlevinud ja esmaseks meetodiks bakterite määratlemisel on ka Grami järgi värvimine. Selle põhjal saab bakterid jagada kahte suurde rühma – grampositiivseteks ja gramnegatiivseteks. Grampositiivsed bakterid värvuvad kristallvioletiga töötlemisel siniseks. Neil on paks peptidoglükaankiht ja värvi pole neist võimalik välja pesta (etanooli või atsetooniga lühiajaliselt loputades). Gramnegatiivsetel bakteritel on õhem rakukest ja neist on võimalik värvi välja pesta. Teistkordsel värvimisel safraniiniga värvuvad need bakterid punaseks. Mõned bakterid võivad pärast Grami järgi värvimist olla ka gramvarieeruvad – sama bakteriliigi rakud on ühtlasi nii roosad kui ka lillakad. Näiteks perekondade Actinomyces, Arthobacter, Corynebacterium, Mycobacterium ja Propionibacterium rakud on jagunemise ajal väga õrnad ja võivad kergesti puruneda, mistõttu need grampositiivsed bakterid võivad paista gramnegatiivsetena. Samuti perekondade Bacillus, Butyrivibrio ja Clostridium peptidoglükaanse kihi paksus rakkudes väheneb rakkude vanuse tõustes, mille tulemusena vanemad rakud võivad värvuda gramnegatiivseteks. Üldiselt on kõikide bakterite puhul nii, et mida vanemad on rakud, seda rohkem võib esineda gramvarieeruvust.
Hõimkonnad
Bakterihõimkonnad ja nende lühiiseloomustused:
Vanim elusolend
Varem on peetud vanimaks elusolendiks 25–40 miljoni aasta vanust bakterit, kes leiti merevaigus olnud mesilasest. Kuid on avastatud veelgi vanem, nimelt 250 miljoni aastane bakter, kes leiti soolakristallidest, mis pärinevad 610 meetri sügavuselt New Mexico soolakaevandusest.
Rühmal teadlastel õnnestus kasvatada baktereid spooridest, mis eraldati 250 miljoni aasta vanusest soolakristallist. Senitundmatu liik (praegu kasutatakse selle tähistamiseks numbrikombinatsiooni 2-9-3) kuulub ilmselt perekonda Batsill ja teda peetakse vanimaks teadaolevaks organismiks.
Osa teadlasi väidab, et see bakter pole tegelikult nii vana.
Kasvukeskkond
Bakterid erinevad üksteisest eeskätt elukeskkonna, aga ka väliskuju poolest.
Baktereid elab mullas, vees ja õhus, kõikides elusloomades ja taimedes ning surnud organismide jäänustes. 1 gramm mulda sisaldab kuni miljard bakterit, ühes piimatilgas võib neid olla sadu tuhandeid.
Baktereid leidub kõikjal, nad on biokeemiliselt väga aktiivsed ja täidavad looduse aineringes ülitähtsat osa. Loomade seedekulglas võtavad bakterid osa seedimisest, peremeesorganism tarvitab mõningaid bakterite elutegevuses tekkinud vitamiine. Taimede juurtel elavad bakterid aitavad taimedel toituda.
Bakterite elutegevust mõjutavad temperatuur, soolsus, pH, kiirgus ja muud tegurid. Enamik baktereid eelistab mõõdukat temperatuuri ja soolasust ning neutraalset pH-d. Kiirgus mõjub paljunemisele negatiivselt. Ekstremofiilid on bakterid, kes taluvad hästi äärmuslikke keskkonnatingimusi, neid on palju ka arhede hulgas.
Bakterid on erakordselt vastupidavad. Nad võivad elutseda praktiliselt igasuguses keskkonnas, alates kuumaveeallikatest kuni arktilise pakaseni.
Paljud bakterid võivad moodustada spoore. Need on tillukesed kapslid, milles bakter võib eluvõime säilitada aastate kestel, taludes hästi nii kuivamist, suurt kuumust kui ka desinfektsioonivahendeid.
Timor
Timor on suurim Väikestest Sunda saartest.
Bakterid
Kasvukeskkond
Vaid vähesed tõvestavatest bakteritest moodustavad spoore.
Suurus, kuju ja ehitus
Pilt:Bacteria shape.png A. batsill (bacillus) – pulkjad, ka niitjad B. kokk (coccus) – kerakujulised C. kerakujulised – parv D. kerakujulised – paaris E. spirill (spirillum) – nõrgalt keerdunud F. vibrioon (vibrio) – komajad
Timor
Timori pindala on 33 850 km2. Timoril elab 2000. aasta seisuga 2,22 miljonit inimest.
Bakterid
Suurus, kuju ja ehitus
Bakterid on eeltuumsed (prokarüootsed) organismid, sest neil puudub rakutuum.
Timor
Geograafiline asend
Timorist läände jääb Sawu meri, kagusse Timori meri ja põhja Banda meri.
Bakterid
Suurus, kuju ja ehitus
Bakterid on värvusetud, sinised või punakad, erikujulised, üksikud või ahelatena.
Bakterite keskmine pikkus on mõni mikromeeter (erandlikult kuni 100 μm = 0,1 mm). Bakterirakk on ehituselt lihtsam eukarüootsest rakust, ega sisalda viimasele omaseid membraanseid organelle.
Timor
Geograafiline asend
Timorist edelasse jäävad Roti saar, millest teda eraldab Roti väin, ja Semau saar. Timorist põhja jäävad Pantar, Alor, millest teda eraldab Ombai väin, Atauro ja Wetar, millest teda eraldab Wetari väin. Timorist kirdesse jäävad Kisar ja Leti.
Saar on jagatud Indoneesia ja Ida-Timori vahel. Indoneesiale kuuluv osa jääb Ida-Nusa-Tenggara provintsi ja Timoril on ka provintsi pealinn Kupang.
Bakterid
Suurus, kuju ja ehitus
Kuigi bakterirakud on keerukama ehitusega kui viirused, on nad siiski väga lihtsad. Nende ehitus on kindlaks tehtud enam kui tuhandekordse suurendusega optiliste mikroskoopide ja saja tuhande kordse suurendusega elektronmikroskoopide abil. Kõiki bakterirakke ümbritseb tihe rakukest, mistõttu toit saab rakku siseneda ainult lahustunud kujul. Rakukesta ehituse järgi jaotatakse bakterid spetsiaalse värvimise alusel gramnegatiivseteks ja grampositiivseteks. Gramnegatiivsete bakterite ehitus on keerukam kui grampositiivsetel.
Mõnedel bakteritel ümbritseb rakukesta kaitsev limakest ehk kapsel. Sageli on neil üks või mitu viburit, mida kasutatakse kulgemiseks. Bakterid liiguvad viburite, lima või looklemise abil.
Timor
Pinnamood
Saar on mägine. Kõrgeimad mäed on saare keskosas asuv ja Ida-Timorile kuuluv 2962 m kõrgune Tatamailau ning edelaosas asuv ja Indoneesiale kuuluv 2427 m kõrgune Mutis.
Asulad
Saare suurimad asulad on Ida-Nusa-Tenggara provintsi pealinn Kupang ja Ida-Timori pealinn Dili. Ülejäänud asulad on vähem kui 50 tuhande elanikuga.
Bakterid
Suurus, kuju ja ehitus
Kuna bakteritel pole rakutuuma, asendab seda tuumapiirkond, milles paikneb rõngasjas kromosoom. See koosneb ühest DNA molekulist, millel vabu otsi ei ole. Bakterite DNA koosneb samasugustest nukleotiididest nagu taimede ja loomade rakkudes olev DNA. Päristuumsetel organismidel on eri liikidel erinev arv kromosoome – see on üks liigi tunnus. Kõigil bakteritel on aga ainult üks kromosoom, mille geenide arv ulatub umbes kuue tuhandeni. Enne bakteri jagunemist rõngaskromosoom kahekordistub – paljunemise järgselt jääb kummassegi tütarrakku endiselt üks kromosoom.
Timor
Teedevõrk
Saar on edela-kirde suunas välja venitatud. Seda läbib maantee edelatipust kirdetippu. Maantee algab Kupangist, läbib Indoneesias Soe, Kelamananu ja Atambua ning Ida-Timoris Dili ja Baucau ja lõpeb Tutualas. Indoneesias kulgeb see saare keskel, Ida-Timoris põhjarannikul. Lisaks on väiksem maantee, mis kulgeb Ida-Timori kagurannikul. See algab Tutualast, läbib Los Palose ja Loré ning lõpeb Suais.
pisi|Kaart (Timor kagunurgas)
Ajalugu
Esimest korda mainiti Timorit 14. sajandil Majapahiti riigi (selle pealinn asus Jaaval) kuninga Nagarakretagama mõjualuse saarena. Oletatavasti oli Timor sel ajal Majapahiti ääremaa. Seejärel ulatusid Timorile jaavalaste, hiinlaste ja indialaste kaubateed. Kaupmehed hankisid Timorilt lõhnavat sandalipuud, orje, mett ja vaha.
Bakterid
Suurus, kuju ja ehitus
Lisaks rõngaskromosoomile on bakteri tsütoplasmas väiksemad DNA rõngad, mida nimetatakse plasmiidideks. Viimastel on põhiliselt ainevahetuslik tähtsus. Plasmiidid sisaldavad geene, mis on vajalikud bakteri kasvukeskkonna eripärast tulenevate ensüümide sünteesiks. Need aitavad lagundada ümbritsevas keskkonnas leiduvaid orgaanilisi aineid. See on vajalik bakteri toitumiseks, aga tihti ka elutegevusele kahjulike ainete lagundamiseks või nende toime vältimiseks. Nii näiteks sisaldavad plasmiidid geene, mille põhjal sünteesitud valgud võimaldavad bakteritel elada antibiootikumide keskkonnas. Ühes rakus sisalduvate plasmiidide koguarv ja neis asuvate geenide arv ei ole püsiva suurusega. Geenid võivad liikuda rõngaskromosoomist plasmiididesse ja sealt tagasi. Kasutud plasmiidid lagundatakse vastavate ensüümide poolt. Selle tulemusel muutub nii plasmiidide kui ka neis olevate geenide arv.
Prokarüootse, eeltuumse raku sisemuses puuduvad membraanidega ümbritsetud rakuorganellid. Puuduvad tsütoplasmavõrgustik, Golgi kompleks, mitokondrid, tsentrosoom ja tsütoskelett. Eukarüootiga samasugusel viisil toimub bakterites valgusüntees ribosoomides. Aga bakterite ribosoomid erinevad nii suuruselt kui ka koostiselt eukarüootide omadest. Ribosoomid on kõikides bakterites ja nende arv ühes rakus võib ulatuda tuhandeni. Mõnedes vees elavates bakterites on ka gaasivakuoolid, valgulise membraaniga põiekesed, mis aitavad neil organismidel veekogu pinnale tõusta või selle sügavustesse sukelduda. Mõned bakterid moodustavad ebasoodsate tingimuste üleelamiseks spoore.
Timor
Ajalugu
17. sajandi keskel jõudsid Timorile hollandlased ja portugallased, kes võitlesid kontrolli pärast saare üle. Alles 1859 sõlmiti rahuleping, millega saar nende vahel ära jagati. Maismaapiir Hollandi ja Portugali valduste vahel määrati alles 1912. Sellega jagati saar pindalalt üsna täpselt pooleks ning piir kulges enam-vähem, kuigi mitte täpselt mööda läänetimorlaste ja nende traditsiooniliste vaenlaste Ida-Timorilt valduste vahelist piiri.
Lääne-Timor läks Indoneesia valitsuse kontrolli alla riigi iseseisvudes 1949, aga Ida-Timor jäi Portugali asumaaks seni, kuni Portugal 1975 peaaegu kõigile oma kolooniatele iseseisvuse andis. Sel aastal hõivas Indoneesia Ida-Timori ja kuulutas selle oma 27. provintsiks.
Bakterid
Bakterite liikumine ja viburid
Paljudel bakteritel on üks või mitu viburit. Tavaliselt puuduvad viburid patogeensetel bakteritel.
Bakterite viburite läbimõõt on 20–30 nanomeetrit, pikkus keskmiselt 10 mikromeetrit. Viburid koosnevad erilisest valgust – flagelliinist. Bakteri viburite arv ja paiknemine on väga erinev: eristatakse monotrihhe, monopolaarseid polütrihhe, bipolaarseid polütrihhe ja peritrihhe.
Timor
Ajalugu
Ida-Timor iseseisvus 1999.
Rahvastik
Ida-Timori riigikeeled on tetumi ja portugali keel. Lääne-Timori riigikeel on indoneesia keel, mis on arusaadav ka ida pool. Peamine religioon on kristlus (90% inimestest), millest katoliiklasi on mõlemal pool enamus ja protestante on Lääne-Timoris suhtega 1,5:1 katoliiklaste kasuks. Moslemeid ja animiste on kumbagi umbes 5%.
Bakterid
Bakterite liikumine ja viburid
Bakterid võivad liikuda viburitega vedelas, tahkel pinnal (voogamine ehk swarming), lima abil, vees üles-alla (gaasivakuloolide abil) või looklemisega. Ehkki üldjuhul on bakterite piilide ülesandeks adhesioon, saavad nad tüüp IV piilide abil liikuda – seda nimetatakse ka twitching’iks ehk piiltõmbumiseks.
Paljunemine
pisi|Bakteriraku pooldumine. Esmalt kordistub kromosoom, seejärel pooldub rakk. Bakterid paljunevad põhiliselt pooldumisega, esineb aga teisigi mooduseid.
Sobiva temperatuuri juures, milleks on enamasti umbes 37 °C, võib pooldumine toimuda iga 20 minuti järel. Teoreetiliselt võib ühest bakterist 24 tunni jooksul tekkida ligikaudu 140 000 000 000 000 bakterit (140 triljonit). Praktikas seda juhtuda ei saa, sest õige pea lõpeksid toiduvarud ja koguneksid mürgised jääkained, nii et aja möödudes bakterite paljunemine pidurdub.
Kuigi enamik baktereid paljuneb pooldumise teel, on mõnel liigil täheldatud ka omapärast sugulist paljunemist, kusjuures ühe bakteriraku sisu voolab teise rakku. Mitmed tsüanobakterid paljunevad hormogoonide abil, mõnel tsüanobakteril on täheldatud ka paljunemisrakkude ehk goniidide abil paljunemist, kusjuures alati on neil säilinud ka paljunemine hormogoonide abil.
Mõnel bakterirühmal (nt Hyphomicrobium) esineb pungumine. Kuni 1999, mil leiti Thiomargarita namibiensis, maailma suurimaks bakteriks peetud Epulopiscium fishelsoni’l arenevad tütarrakud emasorganismi sees ja hiljem väljuvad emabakteri piludest. Põhimõtteliselt on tegu sünnitajabakteriga.