cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Don Carlos (ooper)
Süžee
Eboli kutsub don Carlose kohtumisele, kuid viimane arvab kutse tulevat Elisabettalt ning avaldab Ebolile oma sügavaid tundeid. Don Carlos mõistab oma eksitust. Eboli taipab, et sõnad olid mõeldud teisele. Ta vannub kättemaksu nii kuningannale kui ka markii Rodrigole, keda peab kuninga nuuskuriks. Rodrigo plaanib printsess Eboli tapmist, kuid loobub sellest Carlose palvel.
Don Carlos ilmub kuninga ette Flandria saadikutega, kes esitavad kuningale oma petitsiooni. Filippo II arvab, et Carlosel on soov saada Brabandi ja Flandria asevalitsejaks. Kuningas annab käsu Carlos vahistada. Kõigi üllatuseks võtab printsilt relva tema sõber Rodrigo. Kuningas on kibestunud, kuna tunnetab, et Elisabetta pole teda kunagi armastanud. Don Carlose hukkamine saab toimuda vaid suurinkvisiitori loal. Viimane nõuab ka printsi sõbra markii di Posa elu.
Kuningannalt on varastatud laegas, kus oli don Carlose portree. Kuningas süüdistab naist truudusetuses. Filippo II hakkab süüdistustes kahtlema. Laeka võttis armukade Eboli. Ta palub kuningannalt andestust, kuid Elisabetta annab printsessile valida, kas pagendus või kloostrisse minek.
Rodrigo külastab don Carlost vanglas ja teatab, et on vahendanud printsi ülestõusuplaane paljastavad dokumendid kuninga kätte. Rodrigo soovib, et kuninga viha langeks temale, sest siis saaks don Carlos vabaks ja asuks vabadusvõitlust juhtima. Don Carlos on sellega nõus. Filippo II tahab anda Carlosele tagasi tema mõõga ja taastada ta au, kuid prints suhtub kuningasse, oma isasse, põlglikult.
Rahvas tuleb Eboli juhtimisel vanglasse ja vabastab troonipärija. Suurinkvisiitor suudab rahva uuesti kuulekaks muuta. Rodrigo on jõudnud korraldada Elisabetta ja Carlose viimase kohtumise. See toimub kuningas Karl V haua juures. Filippo II ja Suurinkvisiitor näevad kohtumist salaja pealt. Kuninga kahtlused naise truudusetuses ja poja reetlikkuses saavad kinnitust. Nüüd on ta valmis mõlemad korraga kõrvaldama. Kuid enne kui Suurinkvisiitor saab hakata tegutsema, avaneb Karl V haud ja Munk juhib Carlose kuninga meelevalla alt eemale.
Emanuel Rádl
pisi|Emanuel Rádl Emanuel Rádl (21. detsember 1873 Pyšely – 12. mai 1942 Praha) oli tšehhi bioloog ja teadusajaloolane.
Agutaineni keel
Agutaineni keel on Malai-Polüneesia keelte Filipiini rühma kuuluv keel, mida kõneldakse Filipiinidel Agutaya saarel Palawani provintsis.
Kõnelejate arv on umbes 15 000.
Habras pilvik
Habras pilvik (Russula fragilis) on pilvikuliste sugukonda pilviku perekonda kuuluv seen.
Kübar on värvuselt varieeruv: purpurne, violetne, oliivroheline või kollakas. Serv on heledam, rihveljas, keskkoht nõgus. Kübar on 2–5 cm lai.
Habras pilvik on toorelt mürgine, kuid kupatatult söödav. Maitse on põletavalt kibe. Lõhn meenutab puuvilja.
Eestis kasvab ta väga sageli okas- ja segametsades juulist oktoobrini.
Nami ringkond
Nami ringkond on mitme Lõuna-Korea haldusüksuse nimi.
Alwernia
Alwernia on linn Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas Chrzanówi maakonnas, Alwernia valla halduskeskus. Alwernia asub Krakówi kesklinnast umbes 29 km läänes.
Alwernia sai alguse 1616. aastal, kui sinna rajati klooster. Alawernia on saanud nime Itaalias Toscanas asuva La Verna mäe järgi, kus püha Franciscuse kehale ilmusid stigmad ja kuhu hiljem rajati frantsisklaste erakla.
Alwernial on olnud linnaõigused aastatel 1778–1784, 1808–1868 ja 1879–1896. Uuesti sai Alwernia linnaõigused 1993. aastal.
Alvernias asub keemiakombinaat Zakłady Chemiczna Alwernia SA, kus toodetakse fosfori- ja kroomiühendeid.
Alwernias asub tuletõrjemuuseum.
Veiseväiv
Veiseväiv (Damalinia bovis, sünonüüm Bovicola bovis) on väiviliste seltsi kuuluv putukaliik.
Putukat on ka Eestis.
Elisabeth Aspe tänav
Elisabeth Aspe tänav oli tänav Tallinna kesklinnas. Tänav nimetati eesti kirjaniku Elisabeth Aspe mälestuseks.
E. Aspe tänav asus umbes praeguse Pronksi tänava piires, Tartu maantee ja Ed. Viiralti tänava vahelises lõigus ning likvideeriti V. Kingissepa tänava pikenduse käigus.
Viimased Aspe tänava majad lammutati kui 1970. aastate esimeses pooles rajati Pärnu ja Narva maanteed ühendav nn ringmagistraali ja kadus ka nüüdse Pronksi tänava kohal Tartu maantee poolses otsas asunud lühike Elisabeth Aspe tänav.
Wiesel
Wiesel on Saksamaal firmas Rheinmetall AG valmistatud kerge roomikveermikuga soomuk, mida võib klassifitseerida ka kui kerget dessandi lahingumasinat.
Ajalugu
Jaguneb vastavalt suurusele ja ajastule mudelite perekonnaks Wiesel 1 ja Wiesel 2. Wiesel on väga mobiilne (80 km/h), hea manööverdusvõimega ja kerge (2,5-3 t) masin. Sõidukaugus on 200 km, roomikute ressurss kuni 6000 km ja kütusepaagi maht 80 ltr. Relvastuseks on tavaliselt kas 20 mm automaatkahur või juhitav tankitõrjeraketisüsteem. Meeskond on 2-3 liikmeline. Wieselid on kasutusel peamiselt Bundeswehri õhudessantvägedes erinevate tuletoetus-, juhtimis- ja lahingutoetussoomukitena.
Esimene seeriamasin toodeti 1989. aastal ja kokku on valmistatud ligikaudu 350 masinat.
Marie Louise Coleiro Preca
pisi|Marie Louise Coleiro Preca (2017) Marie Louise Coleiro Preca (sündinud 7. detsembril 1958 Qormis) on Malta poliitik, kes oli 4. aprillist 2014 kuni 4. aprillini 2019 Malta president.
Elulugu
Coleiro Preca on lõpetanud Malta Ülikooli õigusteaduse ja humanitaarteaduste alal ning sai notari diplomi.
Õpingute ajal asus ta oma erialal tööle ning astus Tööparteisse. Ta oli algul partei rahvusliku täitevorgani liige ja abisekretär. Aastatel 1982–1991 oli ta partei peasekretär. Samal ajal oli ta sotsialistliku noorsoo rahvusliku ümarlaua liige, partei naistesektsiooni esimees, Guze Ellul Merceri Fondi asutajaliige ning partei nädalalehe Il-Helsien toimetaja.
24. oktoobrist 1998 on ta olnud Esindajatekoja liige; ta valiti 2003, 2008 ja 2013 tagasi. Parlamendis tegeles ta sotsiaalpoliitika, turismi ja tervishoiuga, kuulus alalisse sotsiaalkomisjoni, rahvuslikku maksumoraali komisjoni ja delegatsiooni Euroopa Nõukogus.
Ta oli ka telekommunikatsiooniettevõtte Maltacom plc (praegu GO p.l.c.) nõukogu liige.
2013. aastast kuni presidendiks saamiseni oli ta Malta perekonna- ja sotsiaalse ühtekuuluvuse minister.
1. märtsil 2014 andis ta nõusoleku kandideerida presidendiks. Malta peaminister Joseph Muscat teatas 4. märtsil tema nimetamisest presidendikandidaadiks. 1. aprillil nimetas Esindajatekoda ta presidendiks. 4. aprillil vannutati ta ametisse. Ta vahetas välja George Abela. Ta on riigi üheksas president, seni noorim president (ametisse astudes 55-aastane) ja teine naispresident (esimene oli Agatha Barbara).
Isiklikku
Coleiro Preca on abielus Edgar Precaga. Neil on tütar Angie.
Coleiro Preca on katoliiklane.
Limatünnikulised
Limatünnikulised (Sarcosomataceae) on liudikulaadsete sugukond.
Putras
Putras on küla (mazciems) Lätis Valka piirkonnas Zvārtava vallas. Küla asub valla keskusest Stepist 9,6, piirkonna keskusest Valkast 35,9 ja Riiast 158,7 kilomeetri kaugusel.
Külast loodes asub Putrase soo. Putrases asub Augstkalni bussipeatus.
Sealsed muinaskalmed on kohaliku kaitse all olevad arheoloogiamälestised.
Pisitõlvik
Pisitõlvik (Typhula) on šampinjonilaadsete seltsi kuuluv perekond seeni.
Kõrg-Tatra
thumb|right|Org Kõrg-Tatras Kõrg-Tatra (slovaki ja tšehhi Vysoké Tatry, poola Tatry Wysokie on Tatrate osa Slovakkia ja Poola piiril.
Suurem osa Kõrg-Tatrast kuulub Slovakkiale. Slovakkias asub ka Kõrg-Tatra kõrgeim mägi Gerlachovský štít (2655 m).
Kõrgemad mäed:
Kõrg-Tatras on palju haruldasi taime- ja loomaliike. Seal elavad karu, Euraasia ilves, nugis, hunt ja rebane.
Seal loodi Euroopa esimese piiriülene rahvuspark – Tatra rahvuspark (Tatranský národný park Slovakkias 1948. aastal ja Tatrzański Park Narodowy Poolas 1954. aastal).
Piirkond on tähtis talispordikeskus.
Jakob III (Baden-Hachberg)
Jakob III Baden-Hachbergist (26. mai 1562 – 17. august 1590) oli Baden-Hachbergi markkrahv aastatel 1584–1590 ja elas Emmendingenis. 1590. aastal pöördus ta luterlusest katoliiklusesse, põhjustades mõningast poliitilist segadust.
Elukäik
Jakob oli Baden-Durlachi markkrahvi Karl II ja Anna von Pfalz-Veldenzi teine poeg. 1557. aastast alates omandasid Jakob ja tema vend Ernst Friedrich haridust nende eestkostja, Württembergi luterliku hertsogi Ludwig III "Vaga" õukonnas. Jakob tundis suurt huvi teaduse viimaste arengute vastu ning õppis Tübingenis ja Strasbourgis. Seejärel tegi ta Grand Touri Itaaliasse ja Prantsusmaale.
Eestkoste (1577–1584)
Kui tema isa 1577. aastal suri, oli Jakob alaealine, pärides Baden-Hachbergi markkrahvkonna. Seega hakkas markkrahvkonda valitsema regentnõukogu, kuhu kuulusid tema ema Anna von Pfalz-Veldenz, Pfaltsi kuurvürst Ludwig VI (aastani 1583), Neuburgi pfaltskrahv Philipp Ludwig ja Württembergi hertsog Ludwig III "Vaga".
Territooriumi jaotamine
Jakob ja tema vanem vend Ernst Friedrich tahtsid olla oma Badeni osa suveräänsed valitsejad. Nende isa testament keelas markkrahvkonna edasise jaotamise. Kuid testament ei olnud korralikult allkirjastatud ja pitseeritud. Kolme allesjäänud eestkostja arvates muutis see testamendi kehtetuks, mistõttu nad lubasid jagamise, killustades seeläbi veelgi Badeni olemasolevast jaotusest Baden-Badeniks ja Baden-Durlachiks. Jakob sai Hachbergi isandkonna asukohaga Emmendingenis. Ernst Friedrich sai Alam-Badeno, sealhulgas Durlachi ja Pforzheimi linnad. Nende noorem vend Georg Friedrich sai Ülem-Badeni, sealhulgas Röttelni ja Badenweileri isandkonnad ning Baden-Sausenburgi markkrahvkonna.
Kui Jakobi pärija 1591. aastal suri, läks Baden-Hachberg Ernst Friedrichile. Kui Ernst Friedrich ilma meessoost pärijata 1604. aasta suri, läksid tema valdused Georg Friedrichile, taasühendades sellega Baden-Durlachi.
Usuvahetus
Kolm venda järgisid oma usulises arengus erinevaid teid. Kõik kolm kasvasid üles luteriusus. Georg Friedrich pöördus kalvinismi, Jakob pöördus katoliiklusesse, Ernst Friedrich jäi luterlaseks.
1582. aastal abiellus Badeni markkrahv Jakob III 22-aastaselt 16-aastase Pallandt-Culemborgi krahvinna Elisabethiga. Too oli väga suure varanduse ainus pärija. Nende abielu oli õnnelik ja neil sündis neli last. Kuid see kestis vaid kuus aastat. 1588. aastal kolis paar Hochburgist väiksemasse Emendingeni lossi. 1. jaanuaril 1590 andis Jakob III Emmendingenile linnaõiguse.
Sel sügava usulise lõhe perioodil jälgis markkrahv tähelepanelikult kolme kristlikku leeri: katoliiklasi, luterlasi ja kalviniste. 1589. ja 1590. aastal tellis ta Württembergi luterlike teoloogide ja katoliiklaste vahel kaks kollokviumit, esimese Baden-Badenis, teise Emmendingenis. Emmendingenis juhtis luterlikku poolt Johannes Pappus Strasbourgist ja katoliiklikku poolt Jakobi õuekaplan Johannes Zehender. Seejärel pöördus Jakob 15. juulil 1590 tsistertslaste Tennenbachi kloostris roomakatoliku usku, nagu tema juhtiv nõunik Johann Pistorius oli kaks aastat varem teinud. See tekitas Saksamaal tohutut segadust, kuna ta oli esimene valitsev protestantlik vürst Saksamaal, kes vahetas pärast 1555. aasta Augsburgi usurahu usku. Selle rahu cuius regio, eius religio reegli kohaselt muudeti katoliiklus 10. augustil 1590 Baden-Hachbergi markkrahvkonna riigiusuks. Paavst Sixtus V pani markkrahvile suuri lootusi.
Surm
Vaid nädal hiljem suri aga terve 28-aastane markkrahv Jakob III ootamatult. Tema keha lahkasid kaks Freiburgi arstiteaduskonna professorit – see oli 16. sajandil väga haruldane protseduur. Lahkamisprotokolli täpne ladina keel ütleb, et surma põhjuseks oli mürgistus arseeniga (As2O3). Jakobi testamendis oli kirjas, et ta soovis olla maetud Baden-Badenis, mis oli tol ajal katoliiklik. Ta maeti aga Püha Miikaeli kirikusse Pforzheimis. Tema haual olev kiri ei maini tema pöördumist katoliiklusse.
Nädal pärast Jakobi surma sündis tema lesel Elisabeth von Pallandt-Culemborgil poeg Ernst Jakobi, kellest pidi saama Jakobi pärija. Ernst Friedrich võttis lapse ebaseaduslikult enda hoole alla. Laps suri vähem kui üheksa kuu pärast, 29. mail 1591. Baden-Hachberg läks Ernst Friedrichile, kes muutis selle tagasi luterlikuks. Elisabeth von Pallandt-Culemborg pöördus pärast abikaasa surma katoliiklusse. Ernst Friedrich keeldus seejärel talle Emmendingenis lesekohta andmast, millele tal oli Jakobi testamendi alusel õigus.
Jakob III surmaga seotud sündmused illustreerivad religioossete küsimuste suurenevat polariseerumist. Uskudevahelised pinged olid tõusnud väga kõrgeks ning Saksa valitsejate ja vürstiriikide võimunälg oli väga tugev. Vähem kui 30 aastaga kadusid need pinged kohutaval viisil Kolmekümneaastase sõja ajal.
Abielu ja lapsed
thumb | Badeni ja Hachbergi markkrahv Jakob III
Jakob abiellus 6. septembril 1584 Pallandt-Culemborgi krahvi Florenz I (1537–1598) tütre Elisabethiga (1567 – 8. mai 1620). Nad said neli last:
II liiga 1996/97
II liiga 1996/97 oli Eesti jalgpalli tugevuselt kolmanda liiga, II liiga, kuues hooaeg.
Mängutulemused
''Kõik mängub toimusid 1996. aasta sügisel.''
''Kõik mängub toimusid 1997. aasta kevadel.''
Põhi
1FC Flora Fännklubilt võeti 4 punkti maha.
Lääs
1 Kärdla LM muutis hooaja lõpus nimeks Kärdla FC Hiiu Kalur.
Mēri mõis
Mēri mõis (saksa keeles Mehrhof, läti keeles Mēru muiža, ka Mēra muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Palsmane kihelkonnas. Praegu asub see Lätis Smiltene piirkonnas Bilska vallas Mēri külas.
Ajalugu
Mõis oli varem Zoeckelli suguvõsale kuulunud Palsmane mõisa osa. 1743. aastal eraldati see iseseisvaks rüütlimõisaks ja selle omanikuks sai Heinrich Johann von Zoeckell (1695−1766). Aastal 1781 eraldati sellest Rauza mõis. Heinrichi järeltulijad valdasid mõisa 1902. aastani. Seejärel omandas valduse Riiast pärit Jakob August Häcker (1863−?).
Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 1 ja 1/8 adramaad, sellele allus 189 mees- ja 262 naishinge.
Aastal 1758 oli mõisa suurus 1 ja 3/8 adramaad. Aastal 1823 oli selle suurus 7 ja 1/10 adramaad. Ka aastal 1832 oli mõisal sama adramaade arv, aastal 1881 oli neid aga 2 ja 51/80, lisaks allus mõisale 9 ja 3/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.
Mõisamaade võõrandamisel oli selle pindala 1464 hektarit.
Karjamõisad
Mõisa koosseisus oli Latase (Charlottenberg) ja Vijspuķe (Wiegehof) karjamõis; mõlemaid on mainitud 1816. aastal. 1778. aastal kuulus mõisale ka Rauza karjamõis, kuid 1781. aastal see eraldati ja sellest sai iseseisev rüütlimõis.
Häärber ja kõrvalhooned
Mõisakompleks ehitati välja XIX sajandi lõpul. Erinevad kõrvalhooned (tallid, tõllakuurid, laudad, küün) moodustavad ühtse ansambli. Peahoone valmis aastail 1903–1906, selle lasi rajada toonane omanik Jakob August Häcker (1863−?). Hoone on kahe tiibhoonega, neist ühe juures asub ka nelinurkne torn. Majas asus Birzuļi põhikool, hoone ehitati kooli vajadusteks ümber aastal 1926. Aastal 2009 kool suleti, ent aastal 2011 rajati hoonesse Smiltene piirkonna muuseum.
Steve Morison
Kogu klubikarjääri jooksul mängis Morison Inglismaa klubides: aastatel 2001–2004 Northampton Townis, 2004–2006 Bishop's Stortfordis, 2006–2009 Stevenage Borough's, 2009–2011 Millwallis, 2011–2013 Norwich Citys, 2013–2015 Leeds Unitedis, hooajal 2013–14 (Leeds Unitedist laenul) ja aastatel 2015–2019 Millwallis ning 2019. aastal Shrewsbury Townis. Aastatel 2007 ja 2009 võitis ta Stevenage Borough'ga FA Trophy. 2008. aastal valiti Morison Stevenage Borough' ja 2017. aastal Millwalli aasta mängijaks. Inglismaa kõrgliigas mängis ta kahel hooajal Norwich City meeskonnas. Hooajal 2011/12 lõi Morison Inglismaa kõrgliigas üheksa väravat. Millwalli meeskonnas mängis Morison kokku seitse hooaega, mille jooksul lõi ta 92 väravat – sellega on ta Millwalli läbi aegade paremuselt kolmas väravalööja.
Walesi jalgpallikoondises mängis Morison aastatel 2010–2012 kokku 20 korda. Koondisekarjääri ainsa värava lõi ta 2. septembril 2011 EM-i valikmängus Montenegro vastu.
2020. aasta veebruaris asus Morison juhendama Walesi klubi Cardiff City kuni 23-aastaste võistkonda. Pärast seda, kui Cardiff City esindusvõistkonna peatreener Mick McCarthy 2021. aasta oktoobris vallandati, sai Morison Cardiff City ajutiseks peatreeneriks. 2021. aasta novembris määrati ta ametlikult Cardiff City peatreeneri kohale ning 2022. aasta märtsis pikendas ta klubiga lepingut kuni 2023. aasta suveni.
Kimmel
Värvinimetust kasutatakse traditsiooniliselt hobuse, aga tänapäeval ka kodustatud tuhkru karvkatte värvuse kirjeldamiseks.
Hobusel
Kõige karakteersem kimli tunnus hobuse puhul on hobuse pea põhivärvus võrreldes keha segakarvasusega. Soomekeelne kimli nimetus "päistärikko" kirjeldab hästi seda, et hobuse pea on muust kehast erinev. Kimlit värvust iseloomustab ka suur erinevus aastaaegade lõikes. Nii võib olla hobune talvel ühevärviline, peaaegu oma kimligeeni üldse mitte reetev ja suvel tõeline moorapea, st tumeda peaga. Moorapea on üks nimetus, mida on kimlite hobuste kirjeldamiseks on kasutatud.
Kimmeldumist põhjustab KIT onkogeen, mis reguleerib paljude rakkude, sealhulgas pigmendirakkude arengut ja liikumist, kuid värvust põhjustav täpne mutatsioon pole teada. Arvatakse, et kahe kimmelgeeni (alleeli) olemasolul sureb varss looteeas, kuid puuduvad testid selle tõestamiseks. Samas on kimmel vana ja levinud värvus paljudes tõugudes, ka eesti hobusel, mida tähistab rikkalik sõnavara: kõrbkimmel, raudjaskimmel, punakimmel, kollane kimmel, kimmelkõrb, kimmelraudjas, kimmelpunane ja kimmelkollane. Kimmeldumine teeb mustast või tumekõrvist sinise ja helekõrvist maasikakarva kimli. Et kimmelgeen avaldub üle kõigi teiste värvusgeenide toime, mõjutab kimmeldumine mistahes põhi- või lahjendusvärvust, sellest ka nimetuste paljusus.
Kimlit värvust võib segi ajada hallinemise varases staadiumis halliga.
Kimlite värvusevariantide loetelu:
Tuhkrul
Tuhkru puhul loetakse kimliks tuhkrut, kelle 50-60% värviliste kattekarvade seas on vähemalt 40-50% valgeid karvu, tuhkru nina värvus sõltub karvkatte põhivärvist (vastavalt valgele või tumedale põhikarvale roosa või beež).
Euroopa ja Ameerika hobusetõugudel
Kimmel värvus on tavaline Euroopa hobusetõugudes nagu Belgia raskeveohobune, ardenni hobune, Trait Du Nord, itaalia raskeveohobune ja Reini-Saksa "külmavereline". Seda leidub ka Põhja-Ameerika tõugudel nagu veerandmiili hobune, Paint, Peruu Paso, Paso Fino, American standardbred ja Tennessee kõnnihobune.
Kimlid võivad olla Briti ponitõud nagu Welshi poni, Dalesi poni, Shetlandi poni ja Connemara poni, samuti on kimleid Islandi hobuste ja minihobuste seas.
Kimli värvuse esinemist ei ole rahuldavalt tõestatud araabia hobusel ja Inglise täisverelisel ratsahobusel.
Transnistria Raudtee
pisi|Transnistria Raudteele alluvad teed Transnistria Raudtee (vene keeles Приднестровская железная дорога) on riiklik raudteekompanii, mis haldab Transnistria alade raudteid. Sealne rööpmelaius on 1520 mm.
Esimene raudtee Transnistria aladel valmis aastal 1861, mil Kutšurganist ehitati raudtee Tiraspoli, aastal 1871 pikendati seda Chișinăuni. Aastal 1877 valmis tee Benderist Galațisse.
Aastal 1874 avati uus lõik Rîbnițast üle Dnestri jõe, millel oli ka 165 meetri pikkune tunnel. Aastaks 1917 oli Benderis asuv depoo piirkonna suurim, sellele allus 253 vedurit.
Aastail 1953-1979 allusid sealsed teed Odessa raudteele. Aastal 1991 alustati Kutšurganist Benderisse viiva tee elektrifitseerimist. Töödega jõuti Tiraspolini, ent konfliktide tõttu sai reaalselt elektrifitseritud ainult tee Ukrainasse jääv osa, Transnistrias on kontaktvõrgustik olemas üksnes osaliselt. Aastani 1997 tegutses piirkonnas ka üks kitsarööpmeline raudtee, mis demonteeriti aastal 1999.
Aastani 2004 haldas piirkonna raudteid Moldova Raudtee, seejärel loodi Transnistria Raudtee, mis võttis üle Moldova Raudtee Transnistria aladele jäävad struktuurid- kokku 162,63 kilomeetrit raudteed. Raudtee kasutab vedureid ČME3.
Reisiliiklus toimub raudteel Moskva ja Chișinău ning Odessa ja Chișinău vahelistel liinidel.
Aastani 2008 oli raudtee Novosavițcaia raudteejaama ja Kutšurgani vahel kaherealine, seejärel avati uus tee Livada ja Novosavițcaia vahel, millega seoses üks tee demonteeriti.
Kaksikfilmid
Kaksikfilmid (inglise keeles twin films) on sama või väga sarnase süžeega filmid, mis on toodetud või ilmunud samal ajal kahes erinevas filmistuudios.
Põhjuseid sellele fenomenile on mitmeid. Võib juhtuda, et rohkem kui üks filmistuudio hakkab samal ajal sarnase stsenaariumiga projekti arendama ja filmistuudiote vahel võib tekkida konkurents, et saada oma film teise stuudio omast varem valmis. Mõnel puhul on põhjuseks filmi ekraanile toomine enne teist stuudiot, et selle võttega rohkem teenida.
Teiseks võimalikuks seletuseks on filmid, mis keskenduvad mõnele kindlale päevakohaseks muutunud teemale, näiteks ajalooliste sündmuste tähtpäevad või terrorirünnakud. Sel juhul võivad erinevad inimesed ja stuudiod samal ajal mõttele tulla luua sarnase teemaga film. Näiteks 1992. aastal välja tulnud Christoph Kolumbuse teemalised filmid "1492: Paradiisi vallutamine" ja "Christopher Columbus: The Discovery" tähistasid mõlemad Kolumbuse reisi 500. aastapäeva ning ilmusid seetõttu samal ajal. Teinekord võib mõne filmi edu ajendada teisi stuudioid sarnase süžeega oma filmi lavastama, nagu juhtus 1998. aastal ilmunud "Trumani show" ja 1999. aastal ilmunud "EdTV" puhul. Stsenarist Terry Rossio märgib, et Hollywoodis on alati käsil sarnase süžeega projekte, kuid enamasti jõuab vaid üks neist tootmisse.
Abielukott
Abielukott oli eesti talupojapulmas noorpaari jaoks mõeldud kott.
See oli suur, tugevast riidest kott, väikese puust rõngaga sopis või/ja kotisuus, tagamaks õhku noorpaarile, kes esimeseks ööks teine teistpidi ja alasti sinna sisse pandi. Hommikuks pidid nad end õigeks keerama ja ühte heitma. Kui hommikul selgus, et mõrsja on ikka veel neitsi, pandi noorpaar ka järgmiseks ööks kotti. Tava tunti Lääne-Eestis, Saaremaal ja Mulgimaal. (näit.Halliste, Karksi, Karja, Muhu, Pärnu jne.).
Kaksikfilmid
Kaksikfilmiga sarnane nähtus on mockbuster ehk võltskassahitt. Erinevalt kaksikfilmidest, mis on tavaliselt suure eelarvega ning lihtsalt sisult sarnased, on võltskassahitid enamasti väikese eelarvega ja väikeste stuudiote tehtud. Võltskassahitid ei püüa võistelda samal ajal välja tulevate sarnaste filmidega, vaid lihtsalt suurte filmide edu pealt teenida, luues eduka filmi teemaga sarnaneva jäljenduse. Tavaliselt kasutatakse selleks juba ilmunud suurfilmide pealkirjadega väga sarnaseid pealkirju.
Vērsīši
Vērsīši on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Valka piirkonnas Zvārtava vallas. Küla asub valla keskusest Stepist 12,7, piirkonna keskusest Valkast 29,5 ja Riiast 166,6 kilomeetri kaugusel.
Kaksikfilmid
Teised tähendused
Kaksikfilmide tähendust on kasutatud ka filmide puhul, mis on toodetud sama produktsiooni poolt, et ühte lugu kahest küljest jutustada. Näiteks Clint Eastwoodi filmid "Meie isade lipud" ja "Kirjad Iwo Jimalt" räägivad mõlemad Iwo Jima lahingust, kuid eri osapoolte vaatepunktist.
Veel on terminit "kaksikfilmid" kasutatud nende filmide puhul, kus üks produtsent on tootnud sama filmi kahes keeles. Sellised on näiteks filmid "Whispering City" ja "La Fortresse", millest esimene on inglise ja teine prantsuse keeles, prantsuse näitlejatega.
Vērsīši
Üks külas kasvav mänd on looduskaitse all.
Erik Ullenhag
thumb|Erik Ullenhag Erik Jörgen Carl Ullenhag (sündinud 20. juulil 1972 Uppsalas) on Rootsi poliitik.
Ta on Liberaalse Rahvapartei liige. Ta on olnud Riksdagi liige aastatel 2002–2006 ja 2009–2010. Alates 5. oktoobrist 2010 kuni 3. oktoobrini 2014 oli ta Fredrik Reinfeldti valitsuses integratsiooniminister.
Isiklikku
Ka tema isa Jörgen Ullenhag on poliitik, kes on kuulunud Riksdagi Liberaalse Rahvapartei ridadesse.
Nevetlenfolu
Nevetlenfolu (ukraina keeles Неветленфолу, ungari keeles Nevetlenfalu) on küla Ukrainas Taga-Karpaadi oblastis Võnogradivi rajoonis. Küla asub Oaşi mäeaheliku läänepoolsel jalamil Botari ja Okli külade vahel.
Elanike arv oli 2001. aastal 1632. Pindala on 4,6 km².
Ajalugu
Küla on kirjalikes allikates mainitud 1380. aastal Gyakfalva nime all. Küla nimi oli tuletatud isikunime Deák ('õpetlane') ja falu possessiivsufiksiga variandi falva liitmise teel, kuid nime esimene pool kõlas sarnaselt tegusõnaga gyak ('sugulises vahekorras olema'), mistõttu hakati seda vältima ning alates 1619. aastast kasutati selle asemel nime Nevetlenfalu ('nimeta küla'), mis sai 18. sajandil ka küla ametlikuks nimeks. 2000. aastani oli küla ametlik ukrainakeelne nimi Djakove (Дякове).
Nevetlenfalu kuulus 1919. aastani Ungarile, seejärel 1938. aastani Tšehhoslovakkiale, 1938–1944 taas Ungarile ja alates 1944. aastast Ukrainale (1991. aastani Nõukogude Liidu koosseisus).
1900. aastal oli 503 elanikust 499 ungarlased. Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli külas 1632 alalist elanikku, kellest 1401 olid ungarlased.
WAV
WAV (Waveform Audio File Format) on pakkimata helifaili salvestusvorming, mis on tuntud failinimelaiendi .wav järgi. Vormingu avaldasid 1991. aastal Microsoft ja IBM Windows 3.1 tarbeks. Struktuurilt sarnaneb WAV-vorming RIFF- (ingl. Resource Interchange File Format) vorminguga, mis kasutab andmetükil (ingl. chunk) põhineva, lipikuga märgistatud andmestruktuuri.
WAV-vormingust oli loodud mitu modifikatsiooni. Viimaste seas on näiteks AIFF, loodud Macintoshi arvutite jaoks, BWF, mis sisaldab rohkem metaandmeid ning on kasutusel filmi, raadio ja televisiooni salvestusvormingu standardina.
Faili salvestusvormingut saab kasutada Windowsi, macOS-i ja Linuxi arvutites. Samamoodi kui AVI ja ASF-i puhul, on ka WAV-fail konteinerfail. Audio sisu võib kokku suruda erinevate koodekite abil, ning viimase eesmärk on vähendada faili mahtu nii, et originaal audiofail jääks puutumata. Kõige levinumad koodekid WAV-vormingu kasutamisel - Microsoft Adaptive Differential Pulse Code Modulation (MS ADPCM) ja Pulse Code Modulation (PCM).
Tänapäeval on WAV-vormingu tõeline konkurent FLAC,- ei kaota kvaliteedi poolest ja on väiksema failimahuga.
WAW-vormingu iseloomustus
Kadudeta WAV-vorming on üks failivorminguid, mis sarnaneb vägagi originaalhelifailiga, kiire ja on lihtsa kodeerimisprotsessiga. Vajaduse korral saab WAV-faile teisendada muud tüüpi failideks, nagu AIFF, AAC ja MP3.
WAV-vorming on võimeline tootma kõige kõrgema kvaliteediga helifaili, mille suurem dünaamiline vahemik on kuni 192 kHz. WAV-vormingus ei saa avada faile, mis on suuremad kui 4 GB.
Wav Sample Rate
Sample Rate'i ehk diskreetimissagedust mõõdetakse hertsides (Hz). WAV-vorming eksisteerib 44,1 kHz diskreetsagedusena või 44 100 sämplit sekundis, kuigi olemas ka 88,2 kHz, või 96 kHz ja teisi. Inimene suudab eristada sagedusi vahemikus kuni 20 000 Hz ja loogika järgi 20 kHz sämpli sagedustest oleks piisav, et inimene oleks võimeline kuulda terve sagedusspektri. Nyquisti-Shannoni diskreetimisteoreemi järgi selleks, et vältida mõned informatsiooni kaod signaali digiteerimise puhul on vaja korrutada signaali vähemalt kaks korda. Sellisel juhul, kasutades 44 100 Hz diskreetimissagedusega helisüsteemi, me võime salvestada heli 22,5 kHz piirkonnast. Signaal, mis on üle Nyquist Shannoni sageduse, sisaldab tarbetut müra ja artefakte, seepärast need ülemised sagedused lõigatakse maha enne, kui nad jõuavad analoog-digitaalmuundurisse.
Kasutatavus
Tihendamata vormingu tõttu ei ole neid faile nende suure mahu tõttu mugav jagada, keskmine CD WAV-helifail (44,1 kHz, 16 bit) võtab umbes 30 MB ketta suurust, kuid kõige suurema diskreetimissagedusega WAV-fail võib võtta ketta mälu kuni 500 MB. Helifailide jagamiseks sobiks paremini MP3-vorming. Enamik muusikastriimingu platvorme kasutab siiani MP3-helifaile, kuna WAV-vormingu failid on väga mahukad, kuigi tänapäeval tehnoloogia arenemisega see probleem laheneb.
Tehnilised andmed
Lisaks tihendamata toore heli vormingule (RAW Audio) salvestab WAV-fail olevat informatsiooni, näiteks: diskreetimissagedust, bitisügavust (bit depth), failis olevate lugude arvu, esitaja nimi, jne.
Toetavad audioprogrammid
Windows: Microsoft Windows Music, Windows Media Player, RealPlayer, VLC media player, Winamp Media Player, Video Converter Ultimate ja teised. Mac: Apple iTunes, QuickTime Player, VLC media player, RealPlayer ja teised.
Argument (matemaatika)
Funktsiooni argument on matemaatikas sõltumatu muutuja, mis võtab väärtusi funktsiooni määramispiirkonnas.
Näiteks eksponentfunktsiooni f(x) = e^x argument on x.
Bojszowy
Bojszowy (saksa keeles Boischow) on küla Poolas Sileesia vojevoodkonnas Bieruń-Lędziny maakonnas, Bojszowy valla halduskeskus. Bojszowy asub Bieruńist umbes 3,5 km lõunas ja Tychy kesklinnast ligikaudu 11 km kagus.
Bojszowyt on esmamainitud 1368. aastal. Aastatel 1977–1991 oli Bojszowy Tychy linna osa.
Edward Stone
Edward Stone (5. november 1702 Lacey Green Princes Risborough' lähedal, Buckinghamshire – 26. november 1768 Chipping Norton, Oxfordshire ) oli Inglismaa Kiriku vaimulik , kes esimese uusaegse uurijana kirjeldas pajukoore valu vaigistavat ja palavikuvastast toimet.
Temalt ilmus 1763. aastal selle kohta artikkel Kuningliku Seltsi ajakirjas Philosophical Transactions. Vea tõttu ajakirjas on artikli autoriks nimetatud Edmund Stone'i; teda võidi segi ajada Edmund Stone'iga (1700–1768).
Elukäik
Stone oli vabatalupoeg (yeoman) Edward Stone'i ja tema abikaasa Elizabethi ainus poeg. Tema esivanemad olid seal põldu harinud 1580. aastast. Ta õppis 1720. aastast Oxfordi ülikoolis Wadham College'is. Ta sai 1724 bakalaureusekraadi ja 1727 magistrikraadi. Aastatel 1730–1741 oli ta kolledži kolleegiumiliige (fellow), kes tegutses raamatukoguhoidja, laekuri, dekaani (dean), ja juhataja abina (subwarden). Ta abiellus 7. juulil 1741 Londonis Cheapside'is Mercers Halli kabelis oma kasuema sugulase Elizabeth Grubbiga. Ta oli olnud 1738. aastast Horsendeni koguduse rektor (rector) Buckinghamshire'is. Hiljem sai ta Draytoni koguduse rektoriks Banbury lähedal ja 1745 Sir Jonathan Cope'i kaplaniks (chaplain) Bruern Abbeys Oxfordshire'is. Ta asus 1745 elama Chipping Nortonisse. Kuigi ta William Pierpointi arvates jäi sinna elu lõpuni, ei olnud ta kunagi sealse koguduse vikaar (vicar). Ta oli Oxfordshire'i rahukohtunik (ta hoolitses vaesteseaduste (Poor Laws) elluviimise eest) ja viigide agitaator ning külastas kohalikke haigeid. Ta huvitus meditsiinist, matemaatikast, teoloogiast, ajaloost ja astronoomiast. Kuigi ta suri Chipping Nortonis, maeti ta Horsendeni.
Kiri pajukoore kohta
Kirja pajukoore kohta saatis Stone Chipping Nortonist Kuningliku Seltsi presidendile George Parkerile, Macclesfieldi krahvile 25. aprillil 1763. Kuninglikus Seltsis arutati seda 2. juunil 1763. Macclesfield ega Stone kohal ei viibinud, koosolekut juhatas asepresident James Burrow. Stone'i tänati kasuliku teate eest. Kiri avaldati ajakirjas Philosophical Transactions.
Kirja tekst ajakirjas oli järgmine:
"XXXII. Aruanne pajukoore edukusest palavike (Aigues) ravis. Kirjana õige auväärsele George'ile, Macclesfieldi krahvile, Kuningliku Seltsi presidendile reverend hr Edmund Stone'it, Chipping-Nortonist Oxfordshire'is.
Loetud 2. juunil 1763
Mu isand,
Paljude kasulike avastuste seas, mille see ajastu on teinud, on vähe neid, mis väärivad avalikkuse tähelepanu rohkem kui see, mille ma Teile esitan.
On ühe Inglismaa puu koor, mille ma kogemuse põhjal leidsin olevat tugeva kootava vahendi ning väga tõhusa palaviku. ja vahelduvate häirete ravis.
Umbes kuus aastat tagasi ma maitsesin seda juhuslikult, ja mind üllatas selle erakordne mõrudus, mis pani mind kohe kahtlustama, et sel on Peruu koore [ kiinapuukoore ] omadused. Et see puu armastab niisket või märga mulda, kus peamiselt rohkesti palavikke esineb, siis üldine maksiim, et paljud looduslikud haigused kannavad oma ravi endaga kaasas ehk need nende ravivahendid pole nende põhjustest kaugel, oli sellele konkreetsele juhtumile nii väga kohane, et ma ei saanud seda rakendamata jätta, ja pean tunnistama, et minu jaoks oli mõnevõrra kaalu sellel, et see võib siin olla Kaitselmuse kavatsus.
Selle koore suur küllus varustas mind minu spekulatiivsetes kõnedes selle kohta argumendiga nii nende selle kujutletavate omaduste kasuks kui ka kahjuks, sest ühest küljest oli vahelduvate [palavike] tavalisuse tõttu mõistlik oletada, et see, mis on ette nähtud nende raviks, on sama tavaline ja sama hõlpsasti hangitav, aga siis teisest küljest tundus tõenäoline, et kui selles koores on mingi märkimisväärne jõud, peab see selle külluse tõttu olema avastatud. Uudishimu pani mind vaatama ravimiretseptiraamatutesse ja botaanikaraamatutesse ning uurima, mida need selle kohta ütlevad, aga seal oli seda ainult mainitud. Ma ei leidnud, et sellel oleks või oleks kunagi olnud kohta farmaatsias või niisuguseid omadusi, mille kohta ma kahtlustasin, et botaanikud sellele omistavad.
Ma andsin seda siis mõnedele teistele samasuguse eduga, aga ma leidsin, et kavatsusele vastab paremini, kui võtta seda üks drahm nelja tunni tagant paroksüsmide vaheaegadel.
Ma kasutasin seda ravivahendina palavikkude ja vahelduvate häirete korral viis aastat järjest ja edukalt. Andsin seda arvatavasti viiekümnele inimesele ja ravi ei ebaõnnestunud kunagi, välja arvatud mõne sügisese ja kolme päeva tagant korduva palaviku korral, mille all patsiendid olid kaua ja rängalt kannatanud; neid vähendas see suurel määral, kuid ei kõrvaldanud täielikult; patsient tundis haigushoo kordumise tavalisel ajal oma haigust vähesel määral, millest nende pulbrite lakkamatu kordamine jagu ei saanud: tundus, nagu ulatuks nende pulbrite vägi sinnamaani ja mitte kaugemale, ja ma oletasin tegelikult, et nii kaugele poleks see kauaks jäänud ning haigus oleks varsti endise tugevusega tagasi tulnud; aga ma ei jäänud tulemust ootama: ma lisasin sellele viiendiku Peruu koort, ja selle väikese abivahendiga sai see vastasest täielikult võitu. Ka ühel või kahel juhtumil teistel aastaaegadel osutus vajalikuks segada sellega sama kogus toda koor; aga need olid juhtumid, kus patsient läks ettevaatamatult välja ning külmetas, nagu üks postitõllapoiss, kes pärast pikka aega kestnud iga kahe päeva tagant korduvast palavikust peaaegu paranemist tahtis tööle minna ning jättis pulbrid unarusse ja sai halva ilma käes oma haiguse tagasi.
Üks viiendik oli kõige suurem ja tegelikult ainus kiinapuu proportsioon, mida ma selles segus kasutasin,
Kiri kuupvõrrandite kohta
8. juunil 1767 saatis Stone Kuninglikku Seltsi käsikirja kuupvõrrandite lahendamise kohta "Of cubick equations". Kiri saadeti tutvumiseks Edward Waringile. Tema hinnangul sisaldab Stone'i lahendusmeetod liiga palju katset ja eksitust. Reeglid on väga arusaadavalt esitatud, kuid pole kuigi uudsed. Seda arutati 19. novembril 1767.
Mälestuse jäädvustamine
Ta elas Chipping Nortonis West Streetil endises Hitchmani pruulikojas. See maja kannab tema auks mälestustahvlit. Mälestustahvli avas 1. oktoobril 2003 Oxfordshire'i lordleitnant Hugo Brunner.
Säästliku Palmiõli Ümarlaud
pisi|[[Zürichis toimunud teine ümarlaud aastal 2005]] Säästliku Palmiõli Ümarlaud (Roundtable on Sustainable Palm Oil – RSPO) on 2004. aastal moodustatud mittetulundusühing, mille kutsus kokku Maailma Looduse Fond. RSPO ühendab palmiõlitööstuse sektoreid: õlipalmide kasvatajaid, tarbekaupade tootjaid, edasimüüjaid, panku ja investoreid.
Ühenduse eesmärk on muuta palmiõli tootmine säästlikumaks kogu tarneahelas alates kasvatajatest kuni tarbijateni, et vähendada palmiõli tootmise negatiivset mõju keskkonnale ja tootmispiirkondades elavatele kogukondadele ja loomadele.
RSPO oli ümarlaua ideest inspireeritud, kuna see tähendab, et kõigil liikmetel (nii-öelda laua taga istujatel) on võrdsed õigused ja võimalused. Ümarlaual on mitmed liikmeskonnad, kel kõigil on ka vastavalt erinevad liikmemaksud – eristatakse tavaliiget, teist tavaliiget ehk väikekasvatajat, partnerliiget ja partnerit varustusketist. Partnerliikmetel ja varustajatel ei ole peaassamblees hääleõigust, kuid tavaliikmel ja väikekasvatajal on. Partnerliikmeteks on grupid nagu akadeemilised organisatsioonid või individuaalsed toetajad, kuid liikmeteks varustusketist on organisatsioonid, kes tegelevad vähemalt 500 tonni palmiõli või palmiõli derivaatidega aastas. Selleks, et arutada palmiõlitööstust mõjutavaid küsimusi, peab organisatsioon aastakoosoleku, milleks tulevad kokku kõik erinevad huvipooled.
Ajalugu
2001. aastal alustas Maailma Looduse Fond (WWF) Säästliku Palmiõli Ümarlaua loomise võimaluste uurimist. Tulemuseks oli mitteametlik koostöö Aarhus United UK Ltd, Migrosi, Malaysian Palm Oil Associationi, Unileveri ja WWF-i vahel 2002. aastal. 2003 toimus RSPO avakoosolek Malaisias, millest võttis osa 200 inimest 16 riigist. Võeti vastu eesmärgiavaldus, millele oli 2004. aasta augustiks alla kirjutanud 47 organisatsioon.
2004. aasta aprillis toimus RSPO ametlik asutamine Šveitsi kodanikukoodeksi all. 2005. aasta novembris võeti vastu RSPO printsiibid ja kriteeriumid esialgseks rakendamiseks kahe aasta jooksul (alla kirjutasid 14 ettevõtet).
2006 loodi ja võeti vastu RSPO liikmete käitumiskoodeks; Jakartas asutati RSPO Indonesian Liasion Office. 2007. aasta oktoobris vaadati printsiibid ja kriteeriumid üle ning novembris sai RSPO sertifitseerimissüsteem heakskiidu.
2010. aasta seisuga kuulus organisatsiooni liikmeskonda 500 tavaliiget.
RSPO kaubamärk algatati 2011. aasta juunis ja sama aasta augustiks toodeti säästlikku palmiõli juba miljoni hektari suurusel maa-alal. Toodetud 5 miljonit tonni säästliku palmiõli moodustas 10% globaalsest tootmisest. Novembriks osales ümarlauas üle 1000 inimese rohkem kui 20 riigist.
2012. aasta mais teatati, et viimase aastaga oli toodetud kuus miljonit tonni sertifitseeritud palmiõli. Kaubamärgi aastapäeval juunis oli 13 riigis kokku välja antud 60 kaubamärgilitsentsi.
2013. aastal said heakskiidu uuendatud printsiibid ja kriteeriumid. Toimus RSPO 11. ümarlaud ehk maailma suurim säästliku palmiõli teemaline kohtumine Indoneesias. Peeti ka esimene RSPO seminar Hiinas.
Säästlikust palmiõlist ökoloogiline kütus sai Euroopas heakskiidu 2014. aastal.
Kriitika
Säästliku Palmiõli Ümarlauda on kritiseeritud mitmete sektorite, eelkõige keskkonnast hoolivate valitsusväliste organisatsioonide poolt. Probleemidena on esile toodud orangutanipopulatsiooni olukorra halvenemine; uute õlipalmipuude istutamisest tulenev troopiliste metsade destruktsioon; metsapõlengud Kalimantanis Indoneesias. Asjaolu, et RSPO liikmetel on õigus raiuda puid ürgmetsades, kui tegelikult on selleks võimalus ka paljudel Indoneesia maa-aladel, on muutnud kritiseerijad skeptiliseks RSPO pühendumusest säästlikkusele. 2013. aastal toimunud 11. ümarlaua töösse sekkusid töölised ja sunnitööliste õiguste eest seisjad, kes esitasid kaebusi sunnitöö ja lapstööjõu kohta.
Sertifitseeritud palmiõli olulisus
Sertifitseeritud palmiõli tähendab palmiõli, mis on RSPO poolt teatud kriteeriumeid järgides kinnitatud. Nendest kriteeriumitest kinni pidades on võimalik aidata peatada palmiõli negatiivne mõju keskkonnale ja kogukondadele. Õli kasutatakse paljudes poeriiulitel olevates toodetes – margariinist ja šokolaadist jäätise, seebi, kosmeetika ja kütuseni, kuna sellel on head küpsetusomadused, kergesti töödeldav tekstuur, minimaalne lõhn ja naturaalsed säilitusained, samuti on selle kasutamine väga tõhus, sest väikesest saagist saab suure koguse õli. Sertifitseeritud palmiõli on oluline seetõttu, et tänu sellele saaks lahenduse kasvav globaalne toidunõudlus ning toiduhinnad muutuksid taskukohaseks. Samas vähendab kinnitatud õli ka vaesust ning parandab kogukondade, tööliste käekäiku. Loomulikult kaitseb see ka keskkonda ja loomaliike.
Satelliitöölane
pisi|Satelliitöölane Satelliitöölane (Eupsilia transversa) on öölaste sugukonda kuuluv liblikaliik.
Satelliitöölase levila ulatub Briti saartest Jaapanini. Levila ulatub lõunas Põhja-Hispaania, Sardiinia, Kesk-Itaalia, Põhja-Makedoonia, Bulgaaria, Väike-Aasia, Kaukaasia ja Kesk-Aasiani. Põhjas ulatub levila Fennoskandias põhjapolaarjooneni ja teda on leitud ka Islandil. Ta talub hästi külma, suudab elada tundras metsapiirist kaugemal, aga Alpides ei tõuse ta kõrgemale kui 1800 m merepinnast.
Satelliitöölane on üsna muutliku välimusega. Tal on hallikad või punakaspruunid eestiivad, mis on sageli tumedate ribadega. Tiivatäpp on silmatorkav ning valget, kollast või punast värvi. Tagatiivad on pruunid ja kahvatuma äärisega. Tiibade siruulatus on 40–48 mm.
Briti saartel lendab satelliitöölane peamiselt öösiti septembrist kuni aprillini, sealhulgas isegi pehmetel talveöödel. Teda tõmbab ka valgus ligi, aga veelgi tugevamini tõmbavad teda ligi suhkur ja mitmesuguste lilleõite lõhn.
Satelliitöölase röövikud on polüfaagid. Nad toituvad mitmesuguste puude ja põõsaste lehtedel, kuid neid on leitud toitumas ka võilillel ja isegi teiste liikide röövikuid söömas. Üldse on tema toidutaimede ring lai: sinna kuuluvad näiteks vaher, Amelanchier, kask, kastanipuu, harilik sarapuu, viirpuu, harilik angervaks, harilik saar, kuslapuu, õunapuu, toompuu, pirnipuu, tamm, punane sõstar, murakas, paju, pihlakas, võilill, pärn, jalakas ja lodjapuu.
Levik Eestis
Satelliitöölane on Eestis tavaline.
Satelliitöölane on üks vähestest liblikaliikidest, kes Eestis talvituvad valmikuna.
Kevin Love
Kevin Wesley Love (sündinud 7. septembril 1988 Santa Monicas) on Ameerika Ühendriikide elukutseline korvpallur, kes mängib 2014. aastast NBA klubis Cleveland Cavaliers. Love on tulnud 2016. aastal NBA meistriks ning USA koondisega olümpiavõitjaks ja maailmameistriks.
NBA karjäär
2008. aasta NBA draft'ist valis Love'i viiendana Memphis Grizzlies, kes vahetas ta edasi Minnesota Timberwolvesi. Timberwolvesi eest mängis Love kuus aastat ja tõi oma parimal, 2013/14. hooajal keskmiselt 26,1 punkti, 12,5 lauapalli ja 4,4 resultatiivset söötu mängus. Hooajal 2010/11 oli ta keskmiselt 15,2 lauapalliga kogu liiga parim lauavõitleja.
2014. aasta suvel vahetati Love Andrew Wigginsi ja Anthony Bennetti vastu Cleveland Cavaliersi. Love tuli Cavaliersiga 2016. aastal NBA meistriks, kui finaalseerias alistati 4 : 3 Golden State Warriors. Love mängis Warriorsi vastu NBA finaalis ka 2017. ja 2018. aastal, kuid siis kaotati seeriad vastavalt 1 : 4 ja 0 : 4.
Rahvuskoondis
Love on tulnud USA korvpallikoondisega 2010. aastal maailmameistriks ja 2012. aastal olümpiavõitjaks.
Sigmundur Davíð Gunnlaugsson
pisi|Sigmundur Davíð Gunnlaugsson Sigmundur Davíð Gunnlaugsson (sündinud 12. märtsil 1975 Reykjavíkis) on Islandi poliitik.
Ta oli 23. maist 2013 kuni 6. aprillini 2016 Islandi peaminister. Ta astus tagasi seoses Panama dokumentide skandaaliga.
Ta oli alates 18. jaanuarist 2009 kuni 2. oktoobrini 2016 oli ta Progressipartei esimees.
400 kiri
400 haritlase kiri Rail Balticu seaduse tühistamiseks on avalik kiri, mis ilmus ajalehes Postimees 10. aprillil 2018. Avaldatud ka väljaandes Avalik Eesti.
Selles põhjendatakse, miks on mõistlik Rail Balticu ratifitseerimisseadus tühistada.
Allakirjutanud
Kirjale kirjutas alla 424 Eesti haritlast.
Toivo Aalja, Maarja Aasmäe, Arne Ader, Ain Agan, Jaak Ahelik, Viio Aitsam, Aime Andra, Eva Andreller, Ave Angerjas, Evi Arujärv, Merle Aruoja, Anu Aun, Anzori Barkalaja, Priit Barlo, Katrin Barnabas, Mall Blumfeld, Anne Daniel-Karlsen, Helje Eelma, Andrus Eelmaa, Paavo Eensalu, Jaan Einasto, Rein Einasto, Mart Einpalu, Tiina Elvisto, Peeter Ernits, Alo Ervin, Jüri Estam;
Leo Filippov, Lilian Freiberg, Michael Gallagher, Jüri Ginter, Rein Graf, Igor Gräzin, Eenok Haamer, Eha Haamer, Lehte Hainsalu, Airi Hallik-Konnula, Külli Hansen, Vootele Hansen, Toomas Haug, Urmas Heinaste, Maare-Marika Heinsoo-Kiiver, Nele Hendrikson, Markus Hess, Reet Hiiemäe, Mati Hint, Mart Hiob, Indrek Hirv, Priit Humal, Kadri Humal-Ayal, Kadri Hunt, Kaia-Kaire Hunt, Kalev Härk, Ervin Hülp, Katrin Ilison, Heli Illipe-Sootak, Aapo Ilves, Arno Ilves, Züleyxa Izmailova, Karin Jaanson, Juhani Jaeger, Heigo Jelle, Jaak Johanson, Kärt Johanson, Krista Joonas, Mariann Joonas, Janek Joost, Riina Juurik, Jaak Jõerüüt, Arvo Järvet, Markus Järvi, Toomas Jüriado, Robert Jürjendal, Mart Jüssi;
Mall Kaare, Ahto Kaasik, Tiit Kaasik, Enn Kaljo, Anu Kaljurand, Kuldar Kaljurand, Kaido Kama, Jaan Kangilaski, Mihkel Kangur, Jaan Kaplinski, Minea Kaplinski, Saale Kareda, Helle Karis, Mati Karmin, Alar Karu, Anne Karu, Helena Karu, Kaja Karu-Espenberg, Aare Kasemets, Margus Kasterpalu, Ülle Kauksi, Kulli Kavanagh, Kalle Kepler, Ragne Kepler, Kulno Kesküla, Toomas Kiho, Avo Kiir, Alice Kirsipuu, Tiiu Kirsipuu, Mart Kivastik;
Andrus Kivirähk, Indrek Koff, Are Kont, Ott Koobas, Helen Kooviste, Liive Koppel, Mati Kose, Ülo Krigul, Hasso Krull, Ilmar Kruusamäe, Kati Kukk, Toomas Kukk, Janno Kuldkepp, Jako Kull, Kalevi Kull, Mailis Kullerkupp-Jõekaar, Kadri Kullman, Mihkel Kunnus, Kail Kuresoo, Rein Kuresoo, Rainer Kuuba, Marju Kõivupuu, Urmas Kõljalg, Tiia Kõnnussaar, Toomas Kõrvits, Tõnis Kõrvits, Tõnu Kõrvits, Õie Köösel, Kai-Epp Kübarsepp, Toomas Kümmel, Kai Künnis-Beres, Liisa Küttim, Martin Küttim, Tago Laevameister, Joonas Laks, Karli Lambot;
Anu Lamp, Tõnn Lamp, Mihkel Langebraun, Olaf Langsepp, Raho Langsepp, Julika Laulik, Tiiu Laur, Peeter Laurits, Jüri Laurson, Jüri Leesment, Andrea Lega, Ervin Lega, Karin Lega, Maarja Lega, Kai Leinus, Marju Lepajõe, Leida Lepik, Sakarias Leppik, Margit Levoll, Katre Ligi, Anna-Liisa Liiskmaa, Märt-Matis Lill, Pille Lill, Enn Lillemets, Siim Lillo, Gunnar Loho, Tiina Lokk, Aleksei Lotman, Martin Luiga, Anne Luik, Viivi Luik, Regina Lukk-Toompere, Inna Lumin, Toomas Lunge, Kersti Lust, Alo Lõhmus, Asko Lõhmus, Maarja Lõhmus;
Märt Läänemets, Jaak Maandi, Anne Maasik, Ülo Mander, Heino Mardiste, Vaike Martin, Sirje Medell, Zoja Mellov, Anneli Meri, Eva-Maria Meri, Marit Mesipuu, Eha Metsallik, Matti Metsaorg, Virve Metsis, Elo-Mai Mikelsaar, Hannes Mikelsaar, Marika Mikelsaar, Raik-Hiio Mikelsaar, Ustav-Esko Mikelsaar, Valdur Mikita, Margus Mikomägi, Merike Mitt, Merlin Moondu, Kristjan Moora, Rein Murakas, Peter Murdmaa, Maret Mursa Tormis, Toomas Muru, Ingmar Muusikus, Andrus Mõttus, Sulev Mäeltsemees, Helle Mäemets, Laura Mäemets;