cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Georg Koik
Toomas Paul kirjeldab, kuidas 19. sajandi II poolel arutleti Eesti- ja Liivimaa kirikus vajadusest redigeerida eestikeelset Piiblit ja trükkida see uues kirjaviisis. Ühtaegu tegeldi Piibli eestikeelse teksti redigeerimise ja parandamisega. Aastal 1895 moodustas Liivimaa sinod "Alalise Piibli keeleparandamise komitee". Neljaliikmelise komitee liikmeks valiti ka Georg Koik. Komitee eestvedaja Jaan Bergmann rõhutab Georg Koigi aktiivset kaasalöömist komitee tegevuses. Komitee kogunes aga esimest korda revideerimise tööle alles 1899. a juulis Tõstamaale. Koik selgitas seal, et Piibli üksikute sõnade ja lausete revideerimisest on vähe. Kogu Piibel on vaja algkeelest puhtasse eesti keelde ümber panna. Jaan Bergmann rõhutab, et Koik oli uue piiblitõlke algataja. Ühtlasi hakkas ta oma "terava keeletundmisega" komitee tegevuses kaasa lööma. Esimesel töökoosolekul jõuti algsest kreeka keelest tõlkida Matteuse evangeeliumi esimesed 12 peatükki. Töökoosolekud jätkusid. Vahepeal läks Koik Helmesse õpetajaks. Üht töökoosolekut Helmes 1913. a septembris on kirjeldatud kui väga tõsist tööpäeva. Tõlkimine kestis hommikul kella 9-st õhtul kella 7–8ni. Vahepeal peeti lõunapausi, harva pääseti töölaua tagant õue väikesele jalutuskäigule. Komitee tõlketöö jõudis lõpule 9. juuliks 1915. Georg Koik seda ei näinud.
Teokonsekventsialism
Teokonsekventsialism on moraalifilosoofias seisukoht, mille järgi teo moraalne õigsus või väärus sõltub täielikult teo tagajärgedest. Tegu on õige, kui tal on parimad võimalikud tagajärjed.
Teokonsekventsialism on laiem mõiste kui  teoutilitarism, sest tagajärgede headuse hindamisel võidakse arvestada ka õigluskaalutlusi.
Dole (Jura)
Dole [dol] on linn Prantsusmaal Jura departemangus. Ta on departemangu alam-prefektuur (sous-prefecture) ehk ringkonna halduskeskus. Linn on kahe kantoni keskuseks.
Linna territoorium asub 196–341 meetri kõrgusel üle merepinna.
Tema linnapeaks on Jean-Marie Sermier Vabariiklaste Parteist (Les Républicains) (endise nimega UMP).
pisi|tühi|Dole'i plaan ja teda ümbritsevad vallad
Petr Mrázek
Petr Mrázek (sündinud 14. veebruaril 1992 Ostravas) on Tšehhi jäähokimängija, kes mängib väravavahina NHL-i klubis Chicago Blackhawks.
Aastatel 2009–2012 mängis ta kolm hooaega Ontario Hockey League'i (OHL) klubis Ottawa 67's. Oma debüüthooajal pälvis ta parimale OHL-is esimest hooaega mängivale väravavahile antava F. W. "Dinty" Moore Trophy.
2010. aastal valis Detroit Red Wings ta NHL-i draft'is 141. valikuna. Hooaja 2012–13 esimeses pooles mängis ta ECHL-i klubis Toledo Walleye ja American Hockey League'i klubis Grand Rapids Griffins. NHL-is debüteeris Mrázek 7. veebruaril 2013 5:1 võidumängus St. Louis Bluesi vastu. Mrázek sai sellega pärast Alex Auldi teiseks väravavahiks üldse, kes on ühel hooajal võitnud oma debüütmängu nii NHL-is, AHL-is kui ka ECHL-is. Red Wingsis mängis ta kokku kuuel hooajal.
2018. aasta veebruaris liitus ta Philadelphia Flyersiga, kus ta mängis kuni hooaja 2017–18 lõpuni. 2018. aasta juulis sõlmis ta lepingu Carolina Hurricanesiga, kus mängis kokku kolm hooaega.
2021. aasta juulis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Toronto Maple Leafsiga. Seal mängis ta vaid ühe hooaja.
2022. aasta juulis kaubeldi Mrázek Maple Leafsist Chicago Blackhawksi.
2012. aasta maailmameistrivõistlustel võitis ta Tšehhi jäähokikoondise koosseisus pronksmedali. Samal aastal osales ta Tšehhi kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistrivõistlustel, kus ta valiti turniiri parimaks väravavahiks.
Läsna jõgi
Läsna jõgi ehk Nõmmoja on jõgi Harju ja Lääne-Viru maakonnas.
Jõgi on 16,9 km pikk, valgla pindala on 37,1 km². Jõgi suubub vasakult poolt Loobu jõkke.
Sinimajandus
Sinimajandus on merede majandamisega tegelev valdkond.
Enamasti kasutatakse seda terminit merede jätkusuutliku majandamise puhul või sellega seoses.
Borzęta
Borzęta on küla Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas Myślenice maakonnas Myślenice vallas. Borzęta asub Myślenicest umbes 5 km kirdes ja Krakówi kesklinnast ligikaudu 22 km lõunas.
Küla on rajatud enne 1364. aastat.
Partia
Partia oli hellenistlik suurriik tänapäeva Iraani ja Iraagi aladel, aastatel 247 eKr – 224 pKr.
Motõžõn
Motõžõn (ukraina keeles Мотижин) on küla Kiievi oblastis Butša rajoonis.
Partia
Partia riik ja hilisem impeerium moodustus 3. sajandi eKr keskpaiku, kui Seleukiidide Süüria suurriik kaotas idapoolsed alad ja Kesk-Aasias moodustus hellenistlik Baktria riik ja Iraani aladel lõi lahku kohalikku päritolu Partia dünastia.
Iraani rändhõimu, Indoiraani keelkonda kuulunud parmide pealik Aršak hõivas 239–238 eKr Seleukiididelt Kaspiast kagus asuva Parthava (kreeka keeles Parthia) maakonna (pealinnad Nisa ja Hekatompylos) ja rajas Aršakiidi ehk Aršakaniidi dünastia. Riik koosnes pooliseseisvaist iraani ja hellenistliku kreeka kultuuriga valdustest, tähtsad olid Siiditee ja Mesopotaamia kaubalinnad (Dura-Europos, Hatra). pisi|[[Rooma keisririik-Seleukiidide riik-Partia, 200 aastal eKr]] 232–231 eKr tunnustasid Seleukiidid kuningas Tiridates I (248–211 eKr) iseseisvust. Mithridates I (170–138 eKr) laiendas Partia valdusi Baktrias, hõivas Meedia ja Eelami, tungis Mesopotaamiasse ning võttis endale kuningate kuninga tiitli. Pealinn viidi Ekbatanasse ja hiljem Ktesiphoni. Partia purustas 129 eKr Seleukiidid ja alistas seejärel Armeenia, kus tulid võimule nn Armeenia Aršakiidid.
Rooma-Partia sõjad
pisi|[[Sassaniidide riik, 224–651]]
Karrhai lahingus 53 eKr peatas Partia Vana-Rooma tungi itta, Rooma väejuhi Marcus Licinius Crassus tapeti ebaedukal Partia sõjakäigul, tema kolbast tehti veinikarikas.
1.–2. sajandil hakkas Partia nõrgenema ning sai Mesopotaamias ja Armeenias Vana-Roomalt ja Kesk-Aasias rändhõimudelt mitu korda lüüa. 1. sajandi keskpaiga poole vaidlustas Partia mõju Rooma ülemvõimu, mis taastati Gnaeus Domitius Corbulo kampaaniatega. See konflikt lõppes pärast Rhandeia lahingut ametliku kompromissiga: Partia Aršakiidide prints võis nüüdsest istuda Armeenia troonil, kuid tema kandidatuuri pidi heaks kiitma Rooma keiser. Aastal 113 tungis Trajanus Partiasse, kuna ta tahtis taastada Armeenia vasallkuninga (mis mõned aastad varem langes Partia kontrolli alla). Aastal 114 marssis Trajanus Antiookiast Süürias Armeeniasse ja vallutas pealinna Artashati. Trajanus kukutas siis Armeenia kuninga Partamasirise ja käskis annekteerida Armeenia Rooma keisririigi uueks provintsiks. Aastal 118 loobus Hadrianus Armeeniast ja seadis Partamaspatese selle kuningaks. Partamaspates sai varsti partlalastelt lüüa ja põgenes taas roomlaste juurde. Aastal 161, kaotati Armeenia taas Partia Vologases IV-le. Aastal 163 võitis Statius Priscuse juhitud Rooma vasturünnak partlasi Armeenias.
Lääne-Nigula valla lipp
pisi|Lääne-Nigula valla lipp Lääne-Nigula valla lipp on Eesti haldusüksuse Lääne-Nigula valla lipp.
Sama lipp oli ka 2017. aasta haldusreformi eelsel Lääne-Nigula vallal.
Rohelisel väljal vardapoolse asetusega valge nelileht punase tähtristiga ja valged pakud. Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 7:11, normaalsuurus 105x165 cm.
Abhaasi-adõgee keeled
Abhaasi-adõgee keeled ehk Loode-Kaukaasia keeled on keelkond Kaukaasia keeli.
Sellesse kuuluvad:
Võimalik sugulus teiste keeltega
Peetakse tõenäoliseks abhaasi-adõgee keelte sugulust hati keelega.
San Rafael
San Rafael on linn USA-s California osariigis, Marini maakonna halduskeskus. Linn asub San Francisco lahe piirkonnas San Franciscost linnulennult umbes 25 km kaugusel loodes.
Elanike arv on 2020. aasta rahvaloenduse järgi 61 271. Aastal 2010 oli elanikke 57 713. San Rafael on elanike arvult Marini maakonna suurim linn. 2010. aasta rahvaloenduse kohaselt moodustasid 70,6% elanikest valged, 6,1% aasialased, 2,0% afroameeriklased ja 1,2% põlisameeriklased. Ladinaameeriklasi (sõltumata rassist) oli 30%.
1817. aastal ehitasid hispaanlased praeguse linna alale San Rafael Arcángeli misjonikiriku. San Rafael sai linnaõigused 18. veebruaril 1874. Linn on saanud nime peaingel Raafaeli järgi.
pisi|left|Rafaeli filmikeskus San Rafaelis 1971. aastal asutas Georg Lucas San Rafaelis filmistuudio Lucasfilm.
San Rafaelis asuvad biotehnoloogia ettevõtte BioMarin Pharmaceuticali peakorter.
Läbi linna kulgeb maantee Route 101. Üle Richmondi–San Rafaeli silla kulgev kiirtee Interstate 580 ühendab San Rafaeli San Francisco lahe idakaldal asuva Richmondi linnaga.
San Rafaeli sõpruslinnad on San Rafael Del Norte Nicaraguas, Lonate Pozzolo Itaalias, Falkirk Šotimaal ja Chiang Mai Tais.
Puzes muiža
pisi|left|Puze kirik Puzes muiža (tõlkes Puze mõis, vanasti ka Puzesmuiža ja Puze) on küla (mazciems) Lätis Ventspilsi piirkonnas Puze valla edelaosas. Puzes muiža asub merepinnast 45 meetri kõrgusel ja jääb valla keskusest Blāzmast 6,4, piirkonna keskusest Ventspilsist 38 ja Riiast 155 kilomeetri kaugusele.
Puzes muiža on kujunenud endise Puze mõisa (Pussen) juurde. Kultuurimälestistest on seal riikliku kaitse all Puze kirikumõisa hooned (õpetaja maja ja majandushoone) ja Puze luteri kirik koos sealse nelja vapireljeefiga. Kohaliku kaitse all on Lejaskrogsi muinaskalmed. Puze mõisa juures kasvab ka mitu nimetut looduskaitsealust põlispuud.
Puze küla on esmamainitud 1253. aastal, mil see kuulus Vanema muinasmaakonda. Algselt kuulus see Kuramaa piiskopkonda. XVII sajandil loodi Puze kihelkond. 1797. aastaks oli Puzesse jäänud üksnes mõis, kus oli toona 52 elanikku.
Dua kiht
Dua kiht (inglise keeles Dua's layer) on inimese silmamuna katva sarvkesta kiht.
Asend ja morfoloogia
Dua kiht paikneb sarvkesta tagaosas, stroma of cornea ja Descemet' membraani vahel.
Dua kiht on tugev ja tema paksuseks, koepankade sarvkestanäidiste alusel, loetakse 15 mikromeetrit.
Avastamine
2012. aastal avastasid Inglise Nottinghami ülikooli teadlased Harminder Singh Dua, Lana A. Faraj, Dalia G. Said, Trevor Gray, James Lowe, et inimese sarvkihil on ka kuues kiht – Dua kiht.
Dua kiht võib varasemast oftalmoloogiaalasest teaduskirjandusest puududa, kuna kuni 2012. aastani teati, et sarvkiht koosneb viiest kihist, mis on omavahel ühendatud kollageenikiududega.
Madis Mäeorg
pisi|Madis Mäeorg Orlando rollis [[Saltatriculi tantsulavastuses "Raevunud Orlando" (16.08.2015)]] Madis Mäeorg (sündinud 7. septembril 1987) on eesti näitleja.
Lõpetanud 2006. aastal Kadrioru Saksa Gümnaasiumi. Lõpetas 2011. aastal TÜ Viljandi Kultuuriakadeemia 8. lennu. Alates 2016. aastast töötab ta Rakvere Teatris. Ta on Rakvere Teatri loomenõukogu liige.
Saksa tolliliit
pisi|Saksa tolliliit (1834–1919): {{legend|#0f5298|[[Preisi Kuningriik aastal 1834}} {{legend|grey|Saksa tolliliit aastani 1866}} {{legend|#ffc300|Austria alad väljaspool tolliliitu}} {{legend|red|1828. aasta Saksa Liidu piirid}}]] Saksa tolliliit (saksa keeles Zollverein) oli majandusliit, mille Saksa Liidu liikmesriigid sõlmisid, et hallata enda alade tollimakse ja majanduspoliitikat. Liidu loomises lepiti kokku 1833. aasta Tolliliidu lepingutega ning ametlikult sai see alguse 1. jaanuaril 1834. Saksa tolliliidu eelkäijaid arendati juba 1818. aastast, kuna Saksa riigid lõid juba siis omavahelisi tolliliite. Aastaks 1866 kuulus suurem osa Saksa liikmesriike tolliliitu. Saksa tolliliit ei olnud aastatel 1815–1866 eksisteerinud Saksa Liidu osa.
Saksa tolliliit on ajaloo esimene täiemahuline iseseisvate riikide majandusliit, mille loomisel ei tekkinud ka poliitilist liitu ega föderatsiooni.
Militarism
Militarism on riigi sõjalist võimsust esikohale seadev või sõjakas poliitika; valitsuse või rahva usk või soov, et riik peaks säilitama tugevat sõjalist võimsust ning olema valmis seda agressiivselt kasutama, et kaitsta või edendada rahvuslikke huve. See võib tähendada ka "elukutseliste sõjaväelaste klassi ideaalide ülistamist" või "sõjaväe domineerimist riigi halduses või riiklikku poliitikat".
Lihtsamalt öeldes on see poliitika, mille käigus ülistatakse sõjalist jõudu ja hoitakse armee sõjavalmis.
Militarismile on omaseks peetud ka 1) agressiivsust, mis hõlmab sõjalise jõu kasutamise ähvardust, 2) kutseliste sõjaväelaste klassi ideede ülistamist ja 3) relvajõudude domineerimist riigi valitsusstruktuuris või poliitikas.
Mõiste ja selle areng
Mõiste tuleneb ladinakeelsest sõnast militaris ja see omakorda sõnast miles (sõdur), kuid selle etümoloogia on ebaselge. Politoloogias märgitakse ideoloogiaks muutunud mõistet laiendiga -ism, antud juhul siis militarism.
Kahedimensioonilises ühiskonnakorralduse mudelis märgib mõiste militaristlik valitsuskultuur (mesogrupp) ühte neljast sotsiaalsest korrast, mis tekib siis kui üks osa kogukonnast haarab initsiatiivi ning hakkab vägivallale toetudes ülejäänud elanikkonnale peale suruma oma tahet. Nn vertikaalse spetsialiseerumise käigus moodustuvad seisused või klassid: juhid, sõdalased ja töölised, millest igaühel on oma konkreetne tööülesanne. See saab reeglina võimalikuks, kuna lõppkokkuvõttes pakub see kogukonna kõigile liikmetele, sh ka töölistele paremat toimetulekut teistelt kogukondadelt röövitud vahendite läbi. Samal ajal tagas tööliste nõustumine sellise tööjaotusega sõdalaste klassile võimaluse pidevate treeningute läbi muutuda elukutselisteks sõdalasteks. Selline jagunemine ilmnes esimesena indoeuroopa hõimude juures (vt allpool: Indoeuroopa religioon).
Militaristliku valitsuskultuuri eelvormiks oli vanaaja hõimudele iseloomulik tava korraldada kogukonna (enamasti meessoost) liikmetega põllutöödest vabadel perioodidel (enamasti kesksuvel) lähemate ja kaugemate naaberhõimude vastu sõjakäike eesmärgiga hankida orje, naisi, loomi, vajalikke materjale ja muud ainelist hüve ning kaitsta oma valdusi võimalike sissetungijate eest. Selline käitumismudel oli laialt levinud vanaaja perioodil. Kõige tuntumaks on selline eluviis saanud Antiik-Kreeka, eriti spartalaste juures.
Kogu ajaloo vältel on militarism olnud imperialistlike või ekspansionistlike ideoloogiate tähtis osa. Silmapaistvad näited on Assüüria suurriik, Sparta linnriik Vana-Kreekas, Rooma impeerium, asteekide riik, Preisi kuningriik, Briti impeerium, Jaapani keisririik, Vene Nõukogude Föderatiivne Sotsialistlik Vabariik (mis sai hiljem osaks Nõukogude Liidust), Itaalia koloniaalimpeerium Benito Mussolin valitsusajal ning Natsi-Saksamaa (sõjaväelise diktatuuri üks kurikuulsamaid näiteid).
Pärast Teist maailmasõda tõstis militarism pead paljudes Aasia ja Aafrika postkoloniaalsetes riikides (nt Põhja-Korea, Birma, Tai, Libeeria, Nigeeria, Uganda). Militaristlikud režiimid kerkisid esile ka Ladina-Ameerikas; mõni neist nagu Augusto Pinocheti parempoolne valitsus Tšiilis tulid võimule välismaalt toetust saanud riigipöördega, samas kui teised nagu Hugo Chaveze vasakpoolne valitsus Venezuelas pääsesid riigitüüri juurde valimistel.
Militarismi vastandiks on patsifism, mis on omane esmajoones kommunitaristliku eluviisi kandjatele ja humanistlikele mõtlejatele.
Sun Tzu
Sun Tzu ehk Sunzi (~544–469 eKr) oli Hiina kindral, sõjastrateeg ja filosoof Zhou dünastia lõpuaegadel. Tema tuntuimad teosed on "Meister Sun" ja "Sõjakunst" (eesti keeles aastast 2008).
Tšānakja
Tšānakja (inglispäraselt Chānakya, sanskriti चाणक्य Cāṇakya) (umbes 350–283 eKr) oli Vana-India poliitik ja filosoof, Maurja dünastia esimese keisri Tšandragupta (u 340–293 eKr) nõuandja, kes aitas keisril võimule tõusta. Tšānakjat peetakse traditsiooniliselt ka Lõuna-Aasia klassikalise poliitilise teose "Arthaśāstra" autoriks, keda raamat mainib nimede Kautilja ja Višnugupta all. Teda peetakse majandusteaduse ja politoloogia algatajaks. Läänes on Tšānakjat nimetatud India Machiavelliks.
Niccolò Machiavelli
Niccolò di Bernardo dei Machiavelli (1469–1527) oli renessansiaja Itaalia ajaloolane, diplomaat, filosoof ja humanist, kes töötas Firenze Vabariigi diplomaadi ja sõjaliste suhete spetsialistina. Pärast vabariigi kukutamist ja Medicite dünastia võimu haaramist jäädvustas ta oma kogemused teoses "Valitseja" (eesti keeles aastast 2001). Teda loetakse modernse poliitikateaduse ja poliitilise eetika loojaks.
Carl von Clausewitz
Carl Philipp Gottfried von Clausewitz (1780–1831) oli Preisi sõdur ja militarismi teoreetiks, kes hakkas rõhutama sõna "moraal" ning analüüsis sõjapidamise poliitilisi aspekte. Tema tuntuim teos "Sõjas" (Vom Kriege, eesti keeles aastast 2004) jäi lõpetamata tema surma tõttu.
Antoine-Henri Jomini
Antoine-Henri, baron Jomini (1779–1869) oli sõdalane, kes teenis Helveetsia Vabariiki, Prantsuse Vabariiki (tõustes seal kindraliks) ja Vene tsaari. Ta andis suure panuse sõjalise hariduse edendamisse nii Venemaal kui ka Prantsusmaal. Tema teoseid, mis käsitlevad Napoleoni sõjakunsti, peetakse modernse sõjastrateegia aluseks.
B. H. Liddell Hart
Sir Basil Henry Liddell Hart (1895–1970) oli Briti sõdalane, sõjaajaloolane ja juhtiv sõjastrateeg. Suurima panuse andis ta soomustatud sõjamasinate ja nende kasutamise strateegia arendamisse.
Elarry Turney-High
Ameerika antropoloog ja etnograaf, kel oli võimalus läbida oma sõjaväeteenistus ühes viimases ratsaväerügemendis ning kes uuris primitiivsete rahvaste sõjalisi traditsioone, nende sõdimise iseloomu, käitumist alistatud ja vangistatud vaenlastega, kasutatavaid relvi ning nende mõju inimkehale. Oma tööde tulemused avaldas ta raamatus "Loodusrahvaste sõjakunsti" ("Primitive war: its practices and concepts"), mis ilmus trü­kis 1949. aastal. Tema üks põhijäreldusi selles oli: "Alles siis, kui ühiskond jõuab primitiivse sõdimise tasemelt nii­nimetatud tõelise sõjani (mõnikord nimetas ta seda tsiviliseeritud sõ­jaks), tekib riik ning alles siis, kui riik on tekkinud, on võimalik valida, millise vormi ta võtab – teokraatliku, monarhistliku, aristokraatse või demokraatliku. Kokkuvõtteks väitis ta, et põhiline mõõdupuu ülemi­nekul primitiivsest ühiskonnast kaasaegsesse on "armee ja ohvitser­konna tekkimine".
John Keegan
Sir John Desmond Patrick Keegan (1934–2012) oli Briti sõjaajaloolane, õppejõud ja ajakirjanik. Oma rohketes teostes analüüsis ta põhjalikult vägede kasutamise strateegiaid ajavahemikul läbi ajaloo ning üle kogu maailma, uurides seejuures nii maa-, vee- kui ka õhuvägede kasutamist kui ka psühholoogilise sõja põhimõtteid. Eesti keeles on ilmunud tema teos "Sõjakunsti ajalugu" Varraku väljaandes (2004).
Martin van Creveld
Martin Levi van Creveld (sünd. 1946) on mõjukas Iisreali sõjaajaloolane ja sõjateoreetik. Ta sündis Madalmaades, kuid on elanud praktiliselt kogu oma elu Iisrealis. Tal on õppeasutustest London School of Economics ja Hebrew University of Jerusalem saadud doktorikraad. Ta on kirjutanud mitmeid olulisi sõjaajalugu ja sõjastrateegiat käsitlevaid teoseid, sh "Command in War" (1985), "Supplying War: Logistics from Wallenstein to Patton" (1977, 2nd edition 2004), "The Transformation of War" (1991), "The Sword and the Olive" (1998) ja "The Rise and Decline of the State" (1999).
Teleoloogilised koolkonnad
Vene päritolu ameerika matemaatilise psühholoogia esindaja Anatol Rappoport jagas oma sissejuhatuses Clausewitzi ingliskeelsele tõlkele militaristliku filosoofia esindajad nende eesmärgist lähtudes (teleoloogiliselt) järgmistesse gruppidesse:
Murrangu mõttemudelid
Seda mõtlejate koolkonda esindab kõige selgemalt Leo Tolstoi oma teosega "Sõda ja rahu". Selles raamatus kirjeldab ta sõda kui eliidi poolt inimkonnale peale pandud needust. See needus võib olla välditav või ka vältimatu, kuid igal juhul purustab sõda senise elukeskkonna ja põhjustab rohkeid kannatusi lihtrahvale. Sõda põhjustab radikaalseid muutusi ühiskonnas, mis aga tihti ei ühti algselt planeeritud eesmärkidega.
Teine selle mõttemudeli koolkond lähtub rahvuse saatusest või riigikesksest mõtlemisest. Näiteks judaislikust vaatepunktist on Vanas Testamendis kirjeldatud sõda kui jumala karistust israeliitidele, mis langeb selle rahva peale. Karistuse eesmärgiks on inimeste vale mõttemudeli murdmine ja nende õigele teele juhatamine.
Eshatoloogiline (viimsepäeva) mõttemudel
See koolkond käsitleb sõda, kui vahendit mis teenib kõrgemat eesmärki. Nad usuvad, et millalgi saabub nn viimane sõda, mis teeb lõpu jätkuvate sõjaliste konfliktide reale ning tõstab inimkonna uuele ühiskondliku arengu tasemele, kus enam sõdu ei toimu. Erinevates teoreetilistes mõttekäikudes eeldatakse utoopia või antiutoopia (totalitarismil põhinev ühiskonnakorraldus) saabumist.
Viimsepäeva mõtlemismudelid jagunevad messianistlikuks ja globalistlikuks koolkonnaks. Marksistlikud koolkonnad ootavad ülemaailmset proletaarset revolutsiooni, mis kehtestab töölisklassi ülemvõimu. Kristlikud ringkonnad taas ootavad viimsepäeva sõda (Arageddoni), mille käigus Messias (Kristus) pöördub tagasi Maale ja lööb oma võiduka väega Saatanat ja lükkab ta võimult. Viimane tuleneb juudi-kristlikust Messiase kontseptsioonist, mis märgib inimkonna ühendamist ühe usu ja valitseja alla. Ristisõjad, džihaadid, Ameerika 19. sajandi "ettemääratuse manifest (Manifest Destiny)" ja Natsi-Saksamaa "kõrgema rassi" ülemvõimu kontseptsioonid võib klassifitseerida selle mõttemudeli alla.
Poliitiline mõttemudel
Selle koolkonna kõige tuntumaks esindajaks on Clausewitz, kes käsitles sõda kui riikliku poliitika teostamise vahendit (muude vahenditega). Rapoporti järgi: "Clausewitz nägemuse järgi oli sõda ratsionaalse riigipoliitika instrument. Seejuures on sellel kontseptsioonil kolm võtmesõna: "riik", "ratsionaalne" ja "instrument". Sõda "peaks" lähtuma riigi huvidest, s.t tooma kasu kogu selle elanikkonnale, kes peab selle saavutamiseks mobiliseerima kõik oma vahendid ja andma need sõjakäigu teenistusse. Otsus alustada sõda "peaks" lähtuma ratsionaalsest mõtlemisest, mille käigus hinnatakse võimalikku kasu ja kahju suurust. Ning sõda ise "peaks" olema instrumentaalne, s.t selle eesmärgiks on mingi strateegilise või taktikalise eesmärgi saavutamine, mis teostub võidu väljakuulutamise käigus."
Hiljem, kui ta selgitas külma sõja ja Vietnami sõja tagamaid ning selle filosoofiat, mida ta nimetas "neoclauswitziaanlikeks konfliktideks", tegi ta ka viite Machiavellile, kui militarismi poliitfilosoofia esindajale. Hiljem, aastakümneid pärast tema essee "Sõda ja terrorism" avaldamist, ajal mil president George W. Bush oli algatamas Iraagi sõda (2001–2003), õigustas ta korduvalt preventatiivse sõja doktriini, mis peaks vältima tulevikus 11. septembri (2001 aastal) taolisi rünnakuid Ameerika Ühendriikide vastu.
Eetilised koolkonnad
Stanfordi filosoofiaentsüklopeedia jagab sõja teemat käsitlevad mõtlejad erinevateks koolkondadeks lähtudes eetikast järgmiselt:
Realistide mõttemudel
Realistid lähtuvad selge moraali ja eetika põhimõtetest, mis näitavad küll õige tee kätte üksikisikutele, kuid mida ei saa rakendada ei ühiskonna kui terviku juhtimiseks ega selle vastastikuste suhete korraldamiseks teiste ühiskondadega. Seega on sõda üksnes vahend riiklike huvide kaitsmiseks. Selline mõtteviis on omane Machiavelli filosoofiale, kuid ka Tšānakja ja Hobbes mahuvad selle alla.
Vägivallavast hoidumise mõttemudel
Vägivalla rakendamisest hoidumise poolehoidjad on samuti seisukohal, et kuigi sõja moraalseks põhjenduseks on patriootiline kohustus kodumaa või rahvuse ees, on see oma olemuselt alati ebamoraalne. Selle mõttesuuna tuntumad esindajad on Mahatma Gandhi, Martin Luther King ja Leo Tolstoi, kes kõik võitlesid tõe ja õiguse eest, propageerisid "pehmet jõudu", vägivallatut vastupanu ja kodanikuallumatust sõja asemel ja sõjast hoidumiseks. Gandhi rõhutas seejuures veel eriti, et ta põlgab rohkem argpükse kui vägivalda.
Lihtsalt sõja mõttemudel
Lihtsalt sõja mõttemudeli kandjad leiavad samuti, et sõjas pole mingit moraali. Kuid erinevalt patsifistidest leiavad selle mõttemudeli kandjad, et sõda võib olla moraalselt põhjendatav. Selle aluseks on rahvusvaheline õigus, nagu näiteks Genfi konventsioon. Seda tüüpi militaristlikku filosoofiat esindasid teiste hulgas Aristoteles, Cicero, Augustinius, Aquinas ja Hugo Grotius.
Üks selle koolkonna arusaamu on, et sõda on õigustatud, kui seda peetakse riigi või rahva enesekaitse nimel või kui selle eesmärgiks on inimõiguste rikkumise lõpetamine. Seda seisukohta on enim propageerinud John Rawls.
Indoeurooplased
Indoeuroopa hõimude maailmavallutuslikule edule pani aluse ühiskonnakorraldus, millega jagati kogukond kolmeks seisuseks: palvetajad, sõdalased ja töölised (oratores, bellatores, labaratores). Selline ühiskonna jagamine vertikaalseteks klassideks oli omane kõigile selle keelegrupi rahvastele (v.a üks vanemaid balti keelegruppe): Ilmselt andis selline klassideks spetsialiseerumine koos hobuse kodustamise ja kodaratega ratta leiutamisega, mis kokku tähendasid mobiilset ja efektiivset sõjavankrit sellise sõjalise võimekuse, et selle hõimu järeltulijad haarasid enda kontrolli alla suurema osa Euraasiast. Eesmärgiks oli seejuures isikliku heaolu ja kasutatavate materiaalsete ressursside suurendamine teiste kogukondade maksustamise või alistamise ja oma keeleruumi integreerimise läbi.
Islam
Erinevalt teistest religioonidest oli islamiusu asutaja Muhammad sõdalane, kes kandis relvi, sai lahingus haavata ja pidas nende vastu, kes temale ilmutatud jumala tahte vastu tegutsesid, püha sõda džihaadi. Tema järglaste meelest jagunes maailm kaheks osaks:
Islami kiire leviku roomlaste ja pärslaste poolt raskelt maksustatud aladel tagas lisaks erakordselt arenenud relvastusele (esimesed raskelt relvastatud raudrüütlid) veel veelgi nutikam maksupoliitika, mis ilmnes kõige selgemalt islamivägede ülema poolt Pärsia aladel asunud Rooma linna kubernerile aastal 633 saadetud sõnumis:
Praktikas tähendas see valikut Asja konks peitus selles, et islami usku vastu võttes tuli üle minna araabia keelele, sest muus keeles ei olnud võimalik koraani lugeda ega palvetada. Seetõttu levis araabia keel kiiresti väga suurel alal Lähis-Ida, Põhja-Aafrika jm aladel ning muutus seal domineerivaks.
Nagu hilisem ajalugu on näidanud, pole Muhammadi järglased väsinud sõdimast, vaid "Sõja maja" ala jätkab laienemist, kuigi mitte igal pool ei toimu aktiivne sõjategevus. Kuigi isalm keelas moslemitel sõdida moslemitega, põhjustas liikumise juhi valimise küsimus – õigemini küll see kellel on õigus valitseda materiaalset vara, mille viljadest tahtsid sõjaveteranid osa saada – nii suure tüli islamiusuliste vahel, et pani aluse uuele sõjatandrile. Kui üks osapool leidis, et võim peaks jääma Muhammadi otseste järglaste valdusse verest tuleneva eesõiguse alusel, siis teiste arvates pidi juhiks saama see, kelle kogukondlik umma üksmeelselt välja valib. Tulemuseks oli religiooni jagunemine šiiitlikuks ja sunniitlikuks usulahuks. Nendevaheline sõda kujundab Lähis-Ida eluolu tänini ja karta on, et see ei lõpe ka tulevikus.
Kuid maailma jaoks on siiski ohtlikum eelpool mainitud "Sõja maja" kontseptsioon, mis tähendab vältimatult sõja laienemist mingil ajahetkel igasse maailma punkti ning hõlmab iga kogukonda, kes vabatahtlikult islamit omaks ei võta. Erinevalt indoeurooplastest materialistlikest eesmärkidest on muhameedlaste eesmärgiks kogu maailma vaimne alistamine ja ühel maailmavaatel põhineva kogukonna loomine.
Ameerika põliselanike religioonid ja asteegid
''Skidi Pawnee suguharu püüdis igal ründeretkel võtta vangi mõne ilusa neitsi. Tüdrukut kasvatati seejärel mõnes auväärses perekonnas, kus teda koheldi tema üllatuseks suurema hoolitsusega kui peretütreid. Temast sai kõigi hellita­tud lemmik. Kuid ühel õhtul nabiti ta jõhkralt kinni, kisti riidest lahti ja pool tema keha määriti pealaest jalatallani söega kokku. Sellisena sümboliseeris ta päeva ja öö ühinemist. Seejärel riputati ta kahe püstiaetud posti vahele. Kui taevasse kerkis püha Koidutäht, läbistas kasuisa noolega tüdruku südame. Sin­nasamasse vihisesid ka preestrite nooled ja ohvri keha sai enne oma ülesande täitmist koletult ära rikutud. Koidutähe lepitamise rituaali peeti pawneede juures oluliseks tagatiseks, mis pidi kindlustama edu igas asjas, eelkõige hea saagi''.
Kõige kaugemale jõudsid militaristliku valitsuskultuuri edendamisel siiski asteegid, kelle juures inimeste rituaalne piinamine, ohverdamine ja nende liha söömine muutus religiooni keskseks osaks. Asteekidel oli inimeste ohverdamine religioosne vajadus, sõda aga peamine vahend ohverdamiseks mõeldud inimeste hankimisel. Vangide võtmine oli asteekide sõjakunstis nii tähtsal kohal, et kui mõnel mehel polnud õnnestunud ühtegi vangi võtta ja tema seltsimees andis talle ühe vangi, et ta saaks oma aukraadi tõsta, karistati mõ­lemat selle eest surmaga. Mis oli sellise piinamiskultuuri tekkimise ja arenemise põhjuseks, on jäänud seletamatuks.
Zasań
Zasań on küla Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas Myślenice maakonnas Myślenice vallas. Zasań asub Myślenicest umbes 8 km idas ja Krakówi kesklinnast ligikaudu 28 km lõunas.
Powroźnik
Powroźnik on linn Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas Nowy Sączi maakonnas Muszyna vallas. Powroźnik asub Slovakkia piirist ligi 5 km kaugusel.
Imelised
pisi|Logo "Imelised" (ingliskeelne originaalpealkiri "The Incredibles") on arvutiga animeeritud Ameerika Ühendriikide superkangelasefilm, mille produtseeris Pixar Animation Studios ning andis välja Walt Disney Pictures. Filmi stsenarist ja režissöör oli Brad Bird, originaalversioonis olid helinäitlejad mh Craig T. Nelson, Holly Hunter, Sarah Vowell, Spencer Fox, Jason Lee, Samuel L. Jackson ja Elizabeth Peña. Eestikeelses versioonis tegid mh kaasa Peeter Tammearu, Evelin Võigemast, Marko Matvere, Tiit Sukk, Külli Teetamm, Christian-Martin Lauri, Ülle Kaljuste, Raivo Rüütel, Lembit Ulfsak ja Merle Palmiste. Filmi tegevustik toimub kuuekümnendatel ning peategelased on abielupaar Bob ja Helen Parr, kes on superkangelased Hr Imeline (Mr. Incredible) ja Elastiknaine (Elastigirl), kuid on valitsuse käsul sunnitud enda võimeid varjama. Bob ja Helen Parr ning nende kolm last peavad varjust välja tulema, kui Bobi soov inimesi päästa seab nad kunagise fänniga vastuollu.
Pixari esimene stuudioväline režissöör Bird sai filmi tegemisel inspiratsiooni kuuekümnendate koomiksitest ja spioonifilmidest ning enda isiklikust elust. Ta proovis filmi ideed maha müüa ka Warner Bros.-ile. Tema esimene film "Raudhiiglane" (1999) sai oodatust leigema vastuvõtu osaliseks, kuid Bird kutsus sellest hoolimata paljud endised töötajad arendama filmi "Imelised". Animeerijad töötasid inimeste kehaosade, riiete, juuste ja naha realistlikumaks edasiandmiseks välja uue tehnoloogia. Filmi muusika lõi helilooja Michael Giacchino.
"Imelised" esilinastus 24. oktoobril 2004 El Capitan Theatre'is, 5. novembril jõudis see kinodesse üle Ameerika Ühendriikide. Film teenis üle maailma 633 miljonit dollarit ning oli seega 2004. aasta suuruselt neljas film. "Imelised" sai kriitikutelt ja vaatajaskonnalt peamiselt positiivset tagasisidet ning seda peetakse üheks aegade parimaks superkangelasefilmiks. See võitis kaks Oscarit ja Parima animafilmi Annie Awardi. Esimese animafilmina võideti ka Hugo Award for Best Dramatic Presentation. Juunis 2018 linastus filmi järg "Imelised 2".
Kiievi veehoidla
pisi|Suvine satelliidipilt Kiievi veehoidlast Kiievi veehoidla (ukraina keeles Київське водосховище, rahvasuus ka Kiievi meri) on Dneprist paisutatud 922 ruutkilomeetri suurune (110 kilomeetrit pikk, 12 kilomeetrit lai) veekogu Kiievist põhjas. Veehoidla tekkis pärast Võšhorodi paisu ehitamist aastatel 1964–1966 Kiievi hüdroelektrijaama tarvis – veekogu kasutataksegi peamiselt hüdroelektri tootmiseks, samuti tööstuslikul eesmärgil ning põldude kastmiseks. Veekogu on 4–8 meetrit sügav. See on üks peamisi joogiveeallikaid Kiievi 4 miljonile elanikule.
Elustik
pisi|Ahven Kaladest on veehoidlas esindatud näiteks latikas, ahven, haug, linask, hõbekoger ja särg.
Keskkonnaprobleemid
Jõe paisutamisega ujutati mitmed külad üle ning tehisjärvega kaasneb ka keskkonnaprobleem, kuna jõe voolukiiruse vähendamine kahandab vee hapnikuringlust ning mõjutab negatiivselt vee-elustiku tasakaalu. 2020. aasta suvi oli eriti kuum ning see põhjustas Kiievi veehoidlas ebanormaalselt hoogsa tsüanobakterite vohamise.
Ohud
Veekogu reostus 1986. aasta Tšornobõli tuumaelektrijaama katastroofile järgnenud vihmade uhutud radionukliididega, mis ladestusid reservuaari põhjamutta. Pärast katastroofi on kaalutud veehoidla tühjendamist, aga sellega kaasneks oht, et tekib radioaktiivne tolm, mis võib näiteks Euroopasse kanduda.
Samuti kaasneks sarnaselt teiste Dnepri veehoidlatega Võšhorodi tammi purunemise korral suur üleujutusoht. Selline mure tekkis näiteks 2022. aasta Venemaa invasiooniga seoses, mil tamm oli vaheldumisi vaenupoolte valduses ning väideti, et Ukraina õhutõrjel õnnestus üks raketirünnak ka tõrjuda.
Saki jõgi
Saki jõgi on jõgi Pärnu maakonnas Tori vallas.
Jõgi on 10,9 km pikk, valgla pindala on 24,5 km². Jõgi suubub paremalt poolt Mõnuvere jõkke.
Ida-Jeruusalemm
pisi|Vaade Ida-Jeruusalemmale Ida-Jeruusalemm on Jordaania poolt 1948. aasta Araabia-Iisraeli sõjas vallutatud Jeruusalemma osad, mille Iisrael 1967. aastal kuuepäevases sõjas omakorda hõivas. Ida-Jeruusalemma jääb Jeruusalemma vanalinn koos selliste judaismi, islami ja ristiusu pühapaikadega nagu Templimägi, Läänemüür ja Al-Aqsa mošee ja Püha Haua kirik.
Aastatel 1949–1967 nimetati Ida-Jeruusalemmaks Jordaaniale kuuluvat osa linnast, pindalaga 6,4 ruutkilomeetrit.
1967. aastal lülitas Iisrael 70 ruutkilomeetrit annekteeritud Läänekalda ja Jordaania Jeruusalemma alasid Jeruusalemma haldusüksuse koosseisu ja rakendas territooriumi nimetamiseks nimetust Ida-Jeruusalemm.
Hiljem on Iisraelis Ida-Jeruusalemmaks nimetatud 1967. aastal hõivatud territooriumite seda osa, millel elavad araablased.
1967. aasta ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioon nõudis Iisraelilt hõivatud territooriumite vabastamist. 1980. aastal Knesseti poolt heas kiidetud seadus deklareeris, et jagamatu Jeruusalemm on Iisraeli pealinn, piire määratlemata (vaata Jeruusalemma seadus). ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioon nr. 478 (20. august 1980) kuulutas deklaratsiooni tühiseks ning ÜRO ja enamik maailma riike ei tunnusta tänini Jeruusalemma Iisraeli pealinnana.
Merivälja raamatukogu
Merivälja raamatukogu oli Tallinna Keskraamatukogu haruraamatukogu Pirita linnaosas aadressil Tuule tee 18.
Merivälja raamatukogu asutati 1949. aastal. Seda plaaniti sulgeda juba 1998. aastal, lõplikult on see suletud alates 1. jaanuarist 2010. Endistesse ruumidesse rajati kodanikualgatuse korras Meriväja lugemistuba, mis avati veebruaris 2010. Eesti Postilt saadi õigus ka kirjaümbrike ja postmarkide müügiks.
Kõne arusaadavus
Kõne arusaadavus on kõnelises suhtluses mõõt, mis näitab, kui arusaadav on kõne mingites tingimustes.
Arusaadavust mõjutavad kõne valjus, kõne kvaliteet, taustmüra valjus, taustmüra tüüp, järelkõla kestus ja kõne edastamisel sidevahendi kaudu antud sidevahendi omadused. Standardne kõne arusaadavuse kvaliteedi mõõt on kõneedastusindeks. Kõne hea arusaadavuse eelduseks on seejuures kaashäälikute eristamine.
Kõneedastusindeks
Kõne arusaadavust mõõdetakse kõneedastusindeksiga. Kõneedastusindeks on arv, mis näitab kõne edastamise kvaliteeti silpide eristatavuse seisukohast. Indeksi väärtused jäävad vahemikku 0,00–1,00. Mida suurem on kõneedastusindeksi väärtus, seda parem on kõne arusaadavus. Seega väärtus 1,00 tähistab silpide täielikku eristatavust ja 0 tähistab olukorda, kus kõnest ei mõisteta silpigi.
Jordan Ivanov
Jordan Ivanov Nikolov (bulgaaria keeles Йордан Иванов Николов; 6. jaanuar 1872 Kjustendil – 29. juuli 1947 Sofia) oli bulgaaria kirjandusloolane, arheoloog ja folklorist, kes oli spetsialiseerunud Bulgaaria keskaegsele kirjandusele ja kultuurile. Ta oli Bulgaaria Teaduste Akadeemia täisliige aastast 1909, samuti ta oli bogomiilide kirjandus- ja kultuuripärandi ekspert.
J. K. Simmons
Jonathan Kimble Simmons (ka J. K. Simmons; sündinud 9. jaanuaril 1955 Detroitis) on Ameerika näitleja.
Ta on töötanud Broadwayl teatrinäitleja ja lauljana ning osalenud mitmes muusikalis. Laiemalt tuntuks sai ta osatäitmistega mitmes USA teleseriaalis ("Seaduse nimel", "Vahelevõtja", "Oz"). Hiljem on ta mänginud näiteks vendade Coenite mängufilmis "Põletada pärast lugemist". Õppinud Montana ülikoolis.
2014. aastal pälvis ta rolli eest filmis "Whiplash" parima meeskõrvalosatäitja Oscari, lisaks võitis ta samas kategoorias Kuldgloobuse ja Briti Filmi- ja Telekunsti Akadeemia auhinna.
Nunnavärav
Nunnavärav  (vanas kirjaviisis Nunnawärraw; ka Saunavärav) oli ajalooline Tallinna linnamüüri müürivärav Toompea kõrgendiku ja Saunataguse torni vahel linna loodemüüris. pisi|Vaade Tallinnale (u 1850-1860) mere poolt ([[Wilhelm Siegfried Stavenhagen), vasakul asub Nunna värav koos eesväravatega ning paremal pool Toompea]] pisi| Nunnavärav rajati 14. sajandil Taani kuninga Erik IV Menvedi asehalduri Johannes Kanne korraldusel, kes oli 1310. aastal andnud juhised Tallinna linnamüüri täiustamiseks. Nunnavärav on nimetatud selle lähedal asunud keskaegse tsistertslaste Tallinna Mihkli naiskloostri järgi. Kohe värava kõrval asunud sauna järgi on seda ka Saunaväravaks kutsutud. Nunna väravat on esmamainitud 1355. aastal "tornina sauna kõrval pika mäe all". 14. sajandi I pooles rajati neljakandiline kõrge peaväravatorn, mis asus linnamüüriga ühel joonel. Peavärava tugevdamiseks ehitati I eesvärav, mille põhjapoolsesse nurka rajati ümar, veidi lapiku põhiplaaniga neljakorruseline nurgatorn. Hiljem ehitatud II eesväraval nurgatorne ei olnud.
Nunnavärava kaitseehitised koosnesid oma lõplikul kujul kolmest järjestikusest väravast, mille hiljem lisandus veel 1610. aasta paiku ehitatud vallivärav koos vahtkonnamajaga. Tegemist oli Tallinna ühe võimsama väravakompleksiga. Toompea kõrgendiku all asuvatest väravaehitistest eesväravatest ja väravahoonest ulatus kuni Toompea kõrgendikuni kaks umbes 15 m vahega paekivist kaitsevalli, mis on ainsatena osaliselt säilinud tänaseni.
1490. aastal ehitati Nunne värava juurde seek, nn Uus hospidal (saksa k Das neue Sekenhaus). Uue hospidal hoonestik koosnes hospidalist, ühest elumajast ja kahest aidast. Uus hospidal paiknes kitsal maa-alal Toompea nõlva all Nunne ja Laia tänava ristumiskohal. Majad müüdi 1547. aastal linnaelanikele.
Osa Nunnaväravast lammutati 1820. aastal ning selle säilinud osas asus 19. sajandil hobupostijaam. 1864. aastal tasandati värava taga asunud vallikraav ja muldkindlustused.
Tänaseks on säilinud vaid mõned Nunne tänaval Toompea-poolses müüris olevad eesvärava osad.
Jonathan (kilpkonn)
Jonathan (koorunud umbes 1832. aastal) on aldabra hiidkilpkonna (Aldabrachelys gigantea) alamliigi Aldabrachelys gigantea hololissa isane isend, teadaolevalt vanim elav maismaaloom. Jonathan elab Suurbritannia meretagusel Saint Helena saarel Atlandi ookeani lõunaosas.
Balkani uuringud
pisi|[[Jirečeki joon]] Balkani uuringud või balkanoloogia või balkanistika on Kagu-Euroopat uuriv teadusharu. Selle eesmärk on teaduslikult ja erialaselt uurida Balkani poolsaare kultuure nende keelelistes ja keelevälistes ilmingutes rahvuste ja keeleperekondade lõikes ning interdistsiplinaarsel ja integreerival viisil. Erilise vaatluse all on sealsete rahvaste ja riikide arheoloogia, geograafia, folkloor ja ajalugu.
Balkanistika aluseks on olnud bulgaristika.
Lingvistika
Keeleliselt ühiseid jooni leidub peamiselt kreeka, albaania, ja mustlaskeeles ning idaromaani ja lõunaslaavi keeltes.
Teadusasutused
1964. aasta jaanuaris asutati Bulgaaria Teaduste Akadeemia juures Balkani Uuringute Instituut ja 1966. aastal toimus Sofias Esimene Rahvusvaheline Balkani Uuringute Kongress. 2010. aastal alustas Balkani Uuringute Instituudis tööd Trakoloogiakeskus.
Vallakantselei
Vallakantselei on vallavalitsuse struktuuriüksus; kantselei liike. Vallakantselei ülesannete seas on ametlik asjaajamine, sh kirjavahetus, õigusalase tegevuse koordineerimine, personalitöö.
Vallakantselei isikkoosseisu moodustavad (Räpina vallakantselei näitel): vallasekretär, registripidaja, sekretär-asjaajaja, volikogu asjaajaja-arhivaar.
Väike Mukk
Väike Mukk on Wilhelm Hauffi kirjutatud muinasjutt, mis avaldati 1826. aastal muinasjuttude kogumikus.
Sisu
Kui Muley oli noor poiss, kasvas ta üles Türgis Nikaia linnas. Linnas elas vana kääbus Väike Mukk, kes elas üksinda oma majas ja käis sealt harva väljas. Tema kehakuju ja talle väga suurte riiete tõttu kiusasid Muley ja ta sõbrad tihti Mukki, astudes talle tuhvlite peale ja sikutades teda mantlist. Ühel päeval karistas Muley isa teda Muki kiusamise eest 50 hoobiga piibuvarrega. Kui Muley oli saanud 25 hoopi (poole karistusest), jutustas isa talle Muki loo:
"Muki isa Mukrah oli kõrgesti austatud, kuid väga vaene mees, kes elas sama üksildasena kui ta poeg. Mukrah häbenes poega tema väiksuse pärast ja ei harinud teda, ning kui Mukk oli 16-aastane, oli isa endiselt kuri, et Mukk käitus ikka veel lapsikult, kuigi oli juba peaaegu täiskasvanud. Ühel päeval aga Mukrah suri, kuid tema sugulased, kellele ta palju raha võlgnes, said kõik ta vara endale. Mukk ise päris vaid isa laiad püksid, vöö, mantli, turbani ja noa. Kuna Mukrah oli väga pikk, olid püksid Mukile liiga suured, mille Mukk lõikas lühemaks, kuid unustas neid laiusest kärpida. Mukk lahkus seepeale Nikaiast, et oma õnne leida.
Ühel päeval, peale pikka rännakut, sattus Mukk ühes linnas vana naise Ahavzi teenistusse, kes pani ta tema kasside ja koerte eest hoolitsema. Kuid kassid tegid majas palju segadust, ning Ahavzi uskus alati oma kasse ja ei olnud ka Mukile tema lubatud palka kunagi ära maksnud. Mukk tahtis Ahavzi juurest lahkuda, kuid tal polnud raha.
Ühel päeval aga näitas üks koer, keda Ahavzi just kõige paremini ei kohelnud, Mukile Ahavzi tuba. Toas oli üks kristallvaas, mis äratas Muki tähelepanu, kuid ta polnud märganud, et vaasil oli ka kaas ja see kukkus maha ja purunes kildudeks. Ta leidis toast tuhvlid ja jalutuskepi, pani tuhvlid jalga ja võttis kepi kaasa ning põgenes Ahavzi majast, mispeale hakkas ta järsku väga kiiresti jooksma.
Kui Mukk väsinuna maha langes, ilmus ta unenäos tema juurde seesama koer, kes õpetas teda, et kui ta tuhvleid kandes kolm korda kannal ringi keerab, saab ta väga kiiresti joosta ja kepiga saab ta leida varandust – kus on hõbe, koputab kepp kaks, ja kus kuld, seal kolm korda.
Ühel päeval jõudis Mukk kuninga juurde, kus ta palus tööd käskjalana. Orjade järelevaataja saatis Muki seepeale jooksma nende parima jooksja vastu ja Mukk võitis, mispeale kuningas tegi Mukist käskjala asemel oma esimese kiirjooksja, palgaga sada kuldtükki aastas.
Kuna kuninga vara varastamise eest oli karistuseks surmanuhtlus, palus Mukk kuningalt eraaudientsi ja lubas talle näidata, kuidas ta kulla leidis, kui teda ei hukata. Kuningas nõustus ja lasi natuke kulda maa sisse peita, ilma et Mukk oleks seda näinud. Seepeale asuski Mukk kulda otsima ja leidis kepi abiga selle üles, mispeale kuningas sai aru, et Arhaz pettis teda ja saatis talle siidnööri, et ta end üles pooks. Kuningas ütles, et ta jätab Muki ellu, kuid ähvardas ta igavesti vangi jätta, kui Mukk ei avalda talle oma kiirjooksu saladust. Mukk andis seepeale kuningale tuhvlid, kuid ei õpetanud kuningale kolm korda kannal ringi keeramist. Kuningas pani tuhvlid jalga ja jooksis kiiresti läbi aia, kuid kuna ta ei osanud tuhvleid peatada, vajus ta lõpuks väsinult maha. Kui kuningas uuesti teadvusele tuli, teatas ta Mukile, et jätab ta ellu ja laseb ta vabaks, kuid Mukk peab tema kuningriigist 12 tunni jooksul lahkuma või ta puuakse üles, tuhvlid ja kepi viis ta aga oma varakambrisse.
Mukk jõudiski peale 8-tunnist rännakut riigipiirile metsa, kus ta väsinuna maha langes. Ärgates näljasena, avastas ta kaks viigipuud. Ta noppis mõned viigimarjad ühe puu otsast. Kui ta aga läks ojja jooma, nägi ta oma peegelpildist, et talle olid tekkinud eeslikõrvad ja pikk nina. Natuke aega hiljem, olles uuesti näljane, sõi ta viigimarju teise puu otsast. Kui ta uuesti jooma läks, nägi ta peegelpildist, et ta kõrvad ja nina olid taas normaalsed. See andis talle ühe mõtte – ta noppis marju mõlema puu otsast, hankis endale uued rõivad ja maskeerituna läks uuesti kuningalossi juurde. Seal jäid tema viigimarjad silma kuninga ülemkokale, kes need talt ära ostis, mispeale Mukk põgenes.
Kuni kuningakoda sõi marju, kasvasid neilegi pikad kõrvad ja ninad. Kutsuti kokku mitmeid arste, kuid kõrvad ja ninad ei kadunud. Seepeale ilmus ootamatult välja Mukk, kes oli viigimarjade müügist saadud raha eest ostnud endale uue kostüümi ja pannud ette ka pika kitsehabeme, kaasas kott teise puu viigimarju ja kehastas end välismaise õpetlasena. Alguses ei tahetud teda kuulda võtta, kuid ta pakkus ühele printsile viigimarja ja tema kõrvad ja nina muutusid taas normaalseks, mispeale viis kuningas ta oma varakambrisse ja lubas talle anda ükskõik millise varanduse ravi eest. Mukk leidis kohe varakambris oma tuhvlid ja kepi, pannud tuhvlid jalga ja võtnud kepi kätte, võttis ta valehabeme eest ja näitas end kuningale, jättes kuningale truudusetuse eest ta eeslikõrvad alles, ning keeranud end kolm korda kannal ringi, põgenes lossist, enne kui kuningas jõudis abi kutsuda. Seepeale elaski Väike Mukk kodulinnas Nikaias väga jõukalt, kuid üksinduses, kuna ta ei usaldanud inimesi. Selletõttu väärib Mukk imetlust, mitte mõnitust."
Muley avaldas kahetsust, kuidas ta oli Väikese Mukiga käitunud, ning isa jättis talle teise poole 50 hoobist andmata. Muley rääkis loo ka oma sõpradele edasi ja hiljem nad ei narrinud Mukki enam kunagi, vaid austasid teda ja kummardasid tema ees just nagu kaadi või mufti ees.
Sekigahara lahing
Lahing leidis aset Sekigaharas Mino provintsis (tänapäeva Gifu prefektuur). Lahing toimus Tokugawa Ieyasu juhitud Ida-Jaapani ning Lääne-Jaapani vägedele lojaalse Toyotomi Hideyori ja Ishida Mitsunari vahel. Lahingute pöördepunkt oli, kui Ishida poolel sõdinud Kobayakawa Hideaki reetis liitlased. Kuigi Kobayakawa algselt lahingust osa ei võtnud, andis Ieyasu talle käsu tema Ashigaru sõdalastel lahingusse astuda, misjärel Kobayakawa läks Tokugawa poole üle.
Sekigahara lahing on Jaapani ajaloo suurim lahing.
Ajalugu
Esialgu oli Tokugawa idaarmeel 75 000 meest. Tokugawal oli ka arkebuuside varu. Teades, et Tokugawa läheb Ōsakasse, otsustas Ishida lahkuda oma positsioonilt ja suundus Sekigaharasse.
Tokugawa Ieyasu kolis sõjaväega Kyōtosse, et võimu vallutada ja saada shoguniks. Lääne koalitsiooni armee oli arvukalt võimas, aga ka lahti ja habras. Seal olid feodaalsed rühmad, mida juhtisid daimjod, kellel kõigil olid oma eesmärgid.
Varsti enne lahingut möödus Tokugawa armee Nanga mäest ja sisenes Sekigahara tasandikule. Isida armee oli Nangu mäe jalamil. Kobayakawa armee tõusis Ishida paremale küljele. Shimazu armee oli Ishida armee vahel mäe jalamil ja armee vastas. Tokugawa jagas oma väed kaheks osaks.
Lahingute pöördepunkt toimus, kui Ishida poolel olev Kobayakawa Hideaki reetis liitlasi. Kuigi Kobayakawa algselt lahingust osa ei võtnud, andis Ieyasu talle käsu tema Ashigaru sõdalastel lahingusse astuda, mis järel Kobayakawa läks Tokugawa poolele. Nii tuli võimule Tokugawa klann, kes ühendas kogu Jaapani ja valitses kuni 1868. aastani.
Tokugawa Ieyasu võitis otsustava võidu. Lahingu tulemusena kaotas Ida-koalitsioon umbes kaheksa tuhat inimest ja mitu tuhat haavatud ja lääne - umbes nelikümmend tuhat.
Kuus päeva pärast lahingut püüti Ishida Mitsunari elusana ja viidi Iyeasu.