cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Priidu Pukk
Teadustöö
1991. aastal oli Pukk TTÜ külalisõppejõud, millele järgnes koostöö TTÜ mehaanikateaduskonna instituutidega, sh kaastegevus projektis TEMPUS kaasaegse tootearendusõppe loomisel TTÜ-s. Ühtlasi on ta juhendanud KTH-s TTÜ õppejõude. Ta on DAAAM Balticu rahvusvahelise programmikomitee liige, Rootsi Eestlaste Esinduse/Rootsi Eestlaste Liidu (REE/REL) esinduskogu liige (1966–2006) ning TTÜ audoktor (2006).
L'Île-Bizard–Sainte-Geneviève
pisi|L'Île-Bizard–Sainte-Geneviève'i linnaosa Montréali kaardil pisi|Linnaosa logo L'Île-Bizard–Sainte-Geneviève on Montréali linnaosa, mis asub enamas jaos Bizardi saarel kui ka väheldaselt Montréali saarel.
Reet Pukk
Reet Pukk (aastani 1960 Reet Parmas, sündinud 7. detsembril 1934 Tallinnas) on eesti arvutiteadlane.
Elulugu
Reet Pukk on õpetaja tütar.
Õppis 1949–53 Tallinna Õpetajate Instituudis, lõpetas 1953 (eksternina) Tallinna 6. Kaugõppekeskkooli, 1959 Moskva Ülikool, 1965 aspirantuuri Moskvas Teoreetilise ja Eksperimentaalfüüsika Instituudis, füüsika-matemaatikakandidaat (1967, Eesti TA), väitekiri "Алгоритмы и программы однократного и двухкратного интегрирования, экономящие число обращений к подинтегральной функции". Oli aastast 1959 Küberneetika Instituudi teadur, 1970–1990 süsteemtarkvara sektori vanemteadur, ühtlasi aastani 1991 ka Moskva Elektrooniliste Juhtimisseadmete Instituudi vanemteadur.
Teadustöö
Uurimisvaldkonnad: süsteemprogrammeerimine, arvutusmeetodid, metasüsteemide koostamine arvutitele. Üle 10 teadustrükise.
Air Botswana
250px|pisi|paremal|Air Botswana [[ATR 42 A2-ABN]] Air Botswana Corporation on Botswana riiklik lennufirma peakorteriga Gaborones.
Firma opereerib riigisiseseid ja regionaalseid regulaarlende kodulennujaamast Sir Seretse Khama lennujaamast. Lennufirma on mitu aastat olnud kahjumis, ning seda on mitu korda püütud erastada. Uuemate lennukite saabumisega ning firma efektiivsemaks muutmisega on suudetud kahjumit vähendada.
Lennukipark
Seisuga 3. jaanuar 2016 on Air Botswanal 7 lennukit.
Hiina kaneelipuu
Botaaniline iseloomustus
Hiina kaneelipuu on igihaljas 10–15 (20) m kõrgune puu. Viljaks on mari.
Levila
Hiina kaneelipuud kasvatatakse Lõuna-Hiinas, Indias, Indoneesias, Laoses, Malaisias, Tais, Jaapanis, Madagaskaril, Brasiilias ja Vietnamis.
Saadused
Hiina kaneelipuu koort kasutatakse maitseainena ja droogina. Droogina kasutatakse ka lehtedest ja võrsetest destillatsiooni teel valmistatud eeterlikku õli Hiina kaneeliõli ehk kassiaõli (Cinnamomi cassiae aetheroleum).
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Cannelier de Chine seisuga 20.01.2014.
Montréal-Nord
pisi|Montréal-Nordi linnaosa Montréali kaardil pisi|Linnaosa logo Montréal-Nord on Montréali linnaosa.
Vohma rajoon
Vohma rajoon (vene keeles Вохомский район) on 2. järgu haldusüksus (rajoon) ja omavalitsusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Kostroma oblasti kirdeosas. Rajooni keskus on Vohma alevik.
Rajoon piirneb põhjas Vologda oblastiga, kirdes Kirovi oblastiga, idas Oktjabrski rajooniga, kagus Ponazõrevo rajooniga, lõunas Šarja rajooniga, edelas Põštšugi rajooniga ja läänes Pavino rajooniga.
Rajooni pindala on 3400 km². Elanike arv oli 2012. aastal 9754, 2008. aastal 11 382 ja 2002. aastal 13 444.
Vohma rajoonis on 164 asulat, mis kuuluvad kuue külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsaim jõgi on Vohma jõgi.
Estonica
Estonica on Eesti Instituudi koostatav Eesti-teemaline võrguentsüklopeedia, mis sai alguse 2000. aastal.
Estonica tekstide autorid on oma ala asjatundjad, kasutatakse ka arhiivimaterjale ja kutseliste fotograafide fotosid. Tekstid avaldatakse litsentsi Creative Commonsi Attribution-Share Alike-Noncommercial alusel, mis võimaldab neid kasutada kõigeks peale otseselt ärilise otstarbe, kui seejuures täidetakse viitamiskohustust.
Entsüklopeedia koosneb kahest tasandist: 1) pikemad põhiartiklid seitsmest valdkonnast – ajalugu, ühiskond, kultuur, riik, majandus, haridus ja teadus ning loodus; 2) lühemad märksõnaartiklid, mille hulka kuulub nii mõisteseletusi ja isikuartikleid kui ka pikemaid teemakäsitlusi. Märksõnaartiklitega on kõige tihedamalt kaetud Eesti 20. sajandi ajalugu. Estonica kogumaht on umbes 800 standardlehekülge. Artiklid on avaldatud peamiselt eesti ja inglise, kuid osalt ka vene keeles, 2002. aastal käivitati Ungaris ungarikeelne versioon. 2003. aastal tehti Estonica lehekülgedele ligi 17 000 pöördumist päevas.
Estonica loomist ja arendust on toetanud Tiigrihüppe Sihtasutus, Ettevõtluse Arendamise Sihtasutus, Hasartmängumaksu Nõukogu, Rootsi suursaatkond, Haridus- ja Teadusministeerium, Integratsiooni ja Migratsiooni Sihtasutus Meie Inimesed, Kultuuriministeerium ning Euroopa Kolmandate Riikide Kodanike Integreerimise Fond.
Entsüklopeedia Estonica projektijuht on Liana Roosmaa.
David Raya
David Raya Martín (sündinud 15. septembril 1995 Barcelonas) on Hispaania jalgpallur, kes mängib Inglise kõrgliiga klubis Londoni Arsenal (laenul Brentfordist) ja Hispaania jalgpallikoondises.
2012. aastal liitus ta Inglismaa klubiga Blackburn Rovers. Suurem osa hooajast 2014–15 mängis ta Inglismaa tugevuselt viienda liiga klubis Southport. Blackburn Roversi põhimeeskonnas debüteeris ta Inglismaa esiliigas hooaja 2014–15 lõpus. Blackburn Roversi esiväravavahiks tõusis Raya hooajal 2017–18, mil klubi mängis Inglismaa tugevuselt kolmandas liigas.
2019. aasta juulis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Brentfordiga.
4C/ID-mudel
4C/ID-mudel (4-Component Instructional Design – 4-osise õppedisaini mudel) on haridusteadlase Joern van Merriënboeri ja tema mõttekaaslaste poolt 1990ndate alguses välja töötatud õppedisaini mudel. Tegemist on ülesandekeskse lähenemisega õppedisainile, mis on mõeldud eelkõige keeruliste kognitiivsete oskuste õpetamiseks.
Neli osist
4C/ID-mudeli selgroo moodustavad neli osist (four components): õpiülesanded, toetav info, ajastatud info ja osaülesannete harjutamine. Mudel näeb ette nii tervik- kui ka osaülesannete lahendamist, kuna keerulised kognitiivsed ülesanded nõuavad paljude eri oskuste ühendamist ja kooskasutust. Seega ei ole vaid lihtsate, eraldatud osaoskuste omandamine piisav keeruliste ülesannete edukaks lahendamiseks ja uute sarnaste probleemidega toimetulekuks.
Õpiülesanded (learning tasks)
Õpiülesanded on konkreetsed ja päriselulised tervikülesanded (whole-task), mis aitavad õppijatel luua mõtteskeeme ülesande muutuvate (nonrecurrent) aspektide kohta. Õpiülesanded peavad võimaldama õppijatel rakendada erinevaid osaoskusi, mitte lihtsalt andma üldist infot osaoskuste rakendamise kohta. Õpiülesanded peaks võimaldama õppijal oma kogemuse põhjal välja filtreerida välja olulist ning teha üldistusi, mis soodustab mõtteskeemide kujunemist. Selleks, et vältida õppijate ülekoormamist liiga raskete ülesannetega, jagatakse õpiülesanded vastavalt raskusastmele klassidesse. Raskusaste sõltub näiteks sellest, kui palju osaoskusi tuleb ülesande lahendamiseks korraga rakendada. Esimene klass peaks sisaldama kõige lihtsamaid ülesandeid, millega vastava eriala ekspert päriselus kokku puutub; viimane klass kõige keerukamaid. Sama klassi piires ülesanded raskusastmelt ei erine. Samas erineb ülesannete lahendamise käigus õppijatele pakutav tugi: alguses pakutakse õppijatele rohkelt tuge, kuid lõpuks taandub see olematuks (nn taanduva toestamise põhimõte ehk scaffolding).
Tugiinfo (supportive information)
Tugiinfo toetab ülesande muutuvate aspektide tundmaõppimist ja nendega hakkama saamist. Samuti peaks tugiinfo aitama õpilastel siduda õpiülesandeid juba olemasolevate teadmistega. Tugiinfo sarnaneb sellega, mida traditsioonilises õpetamises nimetatakse teooriaks. Tugiinfo ei ole seotud üksikute ülesannetega, vaid ülesandeklassidega ning sama tugiinfo toel saab hakkama kõigi ühte klassi kuuluvate ülesannetega. Iga järgneva ülesande-klassi tugiinfo täiendab või süvendab eelneva oma. Tugiinfo peegeldab kahte laadi mõtteskeemides – mõttemudelites (mental models) ja kognitiivsetes strateegiates (cognitive strategies) – sisalduvat teavet. Mõttemudelid on mentaalsed kujutused sellest, kuidas maailm on organiseeritud ning kuidas asjad toimivad. Õppimise seisukohalt on need väga tähtsad, sest need võimaldavad õpitava valdkonna-omaselt mõelda ja arutleda. Kognitiivsed strateegiad seevastu on kui valdkonna-omased lähenemised probleemide lahendamisele ja kirjeldavad samm-sammult lahendusprotsessi, rusikareegleid ja tüüpmustreid. Tugiinfo esitamist näeb 4C/ID-mudel ette induktiivse-seletava meetodiga: esmalt esitatakse mõned näited või juhtumiuuringud ning seejärel tuuakse selgelt välja seosed, mida need juhtumid näitlikustasid. Tugiinfo viimaseks komponendiks on kognitiivne tagasiside (cognitive feedback). Kognitiivset tagasisidet antakse ülesande muutuvate aspektide kohta, kuna nende lahendamist ei saa hinnata otseselt õigeks või valeks. Seda tüüpi tagasiside võib võtta eksperdi/kaasõppijate kriitika, grupiarutelu vms kuju ja peaks panema õppijat reflekteerima oma lahenduse kvaliteedi ja lahendusprotsessi üle.
Osaülesannete harjutamine (part-task practice)
Enamasti pakuvad õpiülesanded piisavalt võimalusi harjutada nii muutuvaid kui ka korduvaid oskusi. Kuid juhul, kui tegevus nõuab väga automaatset tegutsemist, on tarvis ka eraldi osaülesannete harjutamist. Osaülesannete harjutamise eesmärgiks ongi aidata õppijatel automatiseerida reegleid õpitava oskuse korduvate aspektide lahendamiseks. Seda kasutatakse näiteks elualadel, kus eksimused võivad kalliks maksma minna (nt lennujuhtimine). Osaülesannete harjutamine on tõhus vaid siis, kui õppijad on eelnevalt kokku puutunud mõne lihtsa tervikülesandega. Osaülesanded käsitlevad küll kõik ühe konkreetse reegli rakendamist, kuid peaks siiski olema piisavalt erinevad, et haarata võimalikult juhtusid, millele konkreetne reegel kehtib. Osaülesannete lahendamisel pakutakse õppijale ajastatud infot sammsammuliste juhiste kujul: õppijale esitatakse asjakohane info reegli rakendamise kohta just siis, kui õppijal on vaja antud reeglit rakendada.
Bulgaaria-Osmanite sõjad
Bulgaaria-Osmanite sõjad peeti 14. sajandi teises pooles lagunevast Teisest Bulgaaria tsaaririigist allesjäänud kuningriikide ja Osmanite riigi vahel. Sõjad lõppesid Bulgaaria tsaaririigi kokkuvarisemise ja allutamisega ning lõppesid tegelikult Tǎrnovo vallutamisega Osmanite poolt 1393. aasta juulis, kuigi teised Bulgaaria territooriumid, nagu Vidini tsaaririik, pidasid veidi kauem vastu. Sõdade tulemusena laiendas Osmanite riik oluliselt oma territooriumi Balkani poolsaarel, ulatudes Doonaust Egeuse mereni.
Olukord Balkanil Osmanite sissetungi eelõhtul
Alates 13. sajandist langesid kaks peamist Balkani suurriiki Bütsants ja Bulgaaria detsentraliseerimisprotsessi ohvriks, kuna kohalikud feodaalid kasvasid tugevamaks ning iseseisvusid Konstantinoopoli ja Tǎrnovo valitsejatest. See nõrgendas keskvalitsejate sõjalist ja majanduslikku jõudu. See protsess halvendas keskvõimu 14. sajandil veelgi suuremal määral, mil paljud aadlikud hakkasid valitsusele vaid nominaalselt alluma. Bulgaarias valitses võimas Šišmanite koda Vidini provintsi läänes, samas kui idas asutas Balik peaaegu iseseisva Dobrudža despootkonna.
Samal ajal kui kaks riiki seisid silmitsi tohutute sisemiste raskustega, kasutasid serblased soodsat võimalust oma valdusi laiendada. Bütsantsi kodusõja ajal 1320.–1330. aastatel vallutasid serblased bütsantslaste käest suurema osa bulgaarlaste ja aromaanlastega asustatud Makedooniast. 1330. aastal võitsid Serbia väed tsaar Mihhail Šišmani juhitud Bulgaaria vägesid Velbǎždi lahingus, tõstes riigi tõhusalt piirkonna võimsaima riigi staatusse. 1346. aastal sai Serbia kuningas Stefan Dušan Bulgaaria tsaari Ivan Aleksanderi õnnistusega tsaaritiitli, kuigi pärast tema surma 1355. aastal lagunes suur Serbia tsaaririik mitmeks iseseisvaks riigiks. Bulgaarias samal ajal päris Ivan Stratsimir oma isalt Ivan Aleksanderilt 1356. aastal Vidini, samal ajal kui despoot Dobrotitsa – nimeliselt tema alam – valitses Dobrudžat. Stabiilsuse puudumine oli silmapaistev ka Lõuna-Balkanil: aastatel 1341–1347 raputas Bütsantsi verine kodusõda Ioannes V ja Ioannes VI vahel.
Umbes 14. sajandi keskpaigas jagunes Balkan poliitiliselt mitmeks väikeseks riigiks, mis sageli üksteisega konkureerisid, ja polnud ühtki tugevat üksust, millel oleks piisavalt võimas armee, et moslemitest sissetungijatele vastu seista. Lisaks peamiselt õigeusklikele riikidele, nagu Bulgaaria, Bütsants ja Serbia, olid läänes ja lõunas mitmed katoliiklikud valdused, mis kuulusid Veneetsiale, Genovale ja Ungari kuningriigile, samuti Bosnia kuningriigile, mille Bosnia kirikut (lähedalt seotud bogomiilidega) pidasid ketserlikuks nii õigeusklikud kui katoliiklased. Usuline erinevus oli seega ka pidevate poliitiliste pingete allikas piirkonnas.
Sõjalised tegevused Ivan Aleksanderi valitsusajal
Bütsantsi kodusõja ajal püüdsid nii Palaiologosed kui ka Kantakouzenosed leida välisliitlasi ja kasutasid välismaiseid palgasõdureid. Bulgaaria tsaar toetas esimest vastast, kelle tugipunktiks oli Konstantinoopol. Seevastu Ioannes Kantakouzenos palkas Anatooliast regulaarselt osmanitürklastest palgasõdureid, kellest said peagi püsitegelased Traakia lahinguväljadel. Bütsantslased kaotasid sageli kontrolli Osmanite üle, kuna viimased rüüstasid pärast 1320. aastaid Lõuna-Balkanil regulaarselt külasid.
thumb|left|200px|[[Bulgarophygoni lahing, 896]]
1344. aastal võttis Bütsantsi kodusõjas olulise rolli iseseisev Bulgaaria Rodope ja Egeuse piirkondade valitseja Momtšil, kelle armee kasvas 2000 meheni. Kui alguses toetas ta Ioannes Kantakouzenost, siis alates 1344. aasta kevadest Momtšil taganes, provotseerituna Osmani-liitlaste agressioonist. Juunis alistas ta Osmanite laevastiku Portogalose lahe ääres. Allikate sõnul saatis Bulgaaria valitseja öösel paadid Osmanite ankrus laevu põletama ja peagi pärast seda alistas ta Mosynopolises Kantakouzenose armee.
Tõenäoliselt esimese kohaliku valitsejana, kes eelseisvast Osmanite ohust aimu sai, palus Momtšil Bulgaaria ja Bütsantsi valitsejatelt edutult abi. Kuigi tema väed jätkasid vastupanu Ida-Rodopes, marssisid 1345. aasta mais Umur Bey juhitud türklased Väike-Aasiast ja laastasid Bulgaaria territooriume, ajades minema inimesed ja kariloomad. Varsti pärast seda, 7. juulil 1345 alistasid Umur Bey juhitud Osmanite väed Momtšili armee Peritheorioni lahingus tema pealinna Xánthi lähedal. Allikad kinnitavad, et iseseisev valitseja hukkus lahingus, jätmata järeltulijat, ning tal oli vähe poliitilist tahet või juhtimist, et võidelda Osmanite sissetungi vastu.
thumb|200px|Tsaar Ivan Aleksander
Bütsantsi kodusõdade ajal saavutas Ivan Aleksander kontrolli mitme linna üle Traakias ja Rodopes, kuid tema sage sekkumine Bütsantsi siseasjadesse takistas 1332. aastal sõlmitud rahust hoolimata kahe riigi vahelisi lähemaid suhteid. 1352. aastal tungisid türklaste väed uuesti Bulgaariasse, rünnates Traakiat, eriti Aitose, Jamboli ja Plovdivi piirkondi, ning saades rikkaliku saagi. Samal aastal vallutasid Osmanid oma esimese kindluse Balkanil, Çimpe Gelibolu poolsaarel, pannes jala Euroopas kindlalt maha. 1354. aastani laastasid Osmanite väed taas Jamboli ja Plovdivi ümbruse maid, samuti Maritsa ja Tundža jõe madalamaid orge.
1355. aastal alustasid Osmanid sõjaretke Sofia suunas, kuid olid peagi Ihtimani lähedal seotud Ivan Aleksanderi vanema poja ja pärija Mihhail Aseni armeega. Järgnenud lahingus domineerisid türklased, kuigi mõlemad pooled kandsid suuri kaotusi. Vaatamata võidule ja noore Mihhail Aseni surmale ei õnnestunud türklastel Sofiasse jõuda.
Ebaõnnestunud liit
Lüüasaamine tekitas tõsise häire mitte ainult Tǎrnovos, vaid ka Konstantinoopolis, sundides Ioannes Kantakouzenost troonist loobuma ja kõrvaldama Osmanite sissetungi ühe peamise soodustaja. Olles silmitsi ohuga, tegid Bulgaaria ja Bütsants lähenemiskatse. 1355. aastal abiellus Bulgaaria tsaari tütar Keratsa Andronikosega, uue Bütsantsi keisri Ioannes V alaealise pojaga. Kahjuks ei vastanud Tǎrnovo ja Konstantinoopoli kodade vahelised uued suhted ootustele, et sissetungivatele Osmanite vägedele oleks võimalik anda märkimisväärne vastus.
Pärast Stefan Dušani surma 20. detsembril 1355 kaotas Serbia tsaaririik suure osa oma hegemooniast Lääne-Balkanil ning suur ja etniliselt kirev tsaaririik lagunes mitmeks järglasriigiks. Selle perioodi Bulgaaria ja Bütsants olid taas ainsad allesjäänud suured poliitilised jõud poolsaarel, kellel oli potentsiaali peatada Osmanite laienemine. Aastatel 1354-1364 vallutasid türklased Traakia, kui mitmed olulised kindlused ja linnad, nagu Plovdiv ja Stara Zagora, langesid rünnaku alla. 1350. aastate lõpust jõudsid Osmanite sõjaväeosad isegi pealinna ümbrusesse, kuna allikate sõnul võttis keiser ettevaatusabinõusid linnamüüride tugevdamiseks. Osmanite kroonik Seadeddin viitab sellele, et türklaste edenemine aastatel 1359–1364 hõlmas paljude piirkondade hävitamist ja rahvaarvu vähenemist: Plovdiv, Stara Zagora ja Sliven laastati ning teised, nagu Venets ja Sotirgrad, hävitati täielikult. Hävitamisega kaasnes kohaliku elanikkonna tapmine ja küüditamine Väike-Aasiasse.
kahe riigi vahel puudus mitte ainult täielik koordineerimine, vaid nad tülitsesid ka Musta mere sadamate Mesembria ja Anchialose pärast. Bulgaaria kaitses neid edukalt 1364. aastal, kuid jätkuv konflikt süvendas eelseisvast ohust hoolimata kahe riigi vahel valitsevat usaldamatust ja vaenu.
Ivan Aleksanderi viimased aastad
Pärast Ivan Aleksanderi surma 17. veebruaril 1371 jagunesid bulgaarlastega asustatud maad mitmeks iseseisvaks riigiks. Suur osa Teise Bulgaaria tsaaririigi endisest territooriumist läks tsaari kolmanda poja Ivan Šišmani võimu alla; loodealadel domineeris vanim poeg Ivan Stratsimir, despoot Dobrotitsa valduses oli Dobrudža ja suurem osa Makedooniast jagunes mitmeks feodaalriigiks, mida kontrollisid Serbia aadlikud.
Orménio lahing ja selle tagajärjed
200px|right|thumb|Sultan Murad I
1371. aastal organiseerisid kaks feodaalisandat Makedooniast kampaania türklaste vastu. Serbia vennad Vukašin ja Uglješa, vastavalt Prilepi kuningas ja Sérresi despoot, kogusid arvuka kristlaste armee, et peatada moslemitest sissetungijad. Uglješa, kelle maad piirnesid idas Osmanite territooriumiga, mõistis ohtu ja pöördus edutult abi saamiseks Serbia ja Bulgaaria riikide poole. Valitsedes serbia-kreeka-bulgaaria segarahvastiku üle, asusid kaks venda 20 000 – 70 000-mehelise etniliselt kirju armeega itta. Lala Şahin Paşa juhitud tunduvalt vähemarvukad väed ründasid 26. septembri öösel Balkani ühendatud vägesid, kui viimased asusid laagris Orménio küla juures madalamas Maritsa orus. Kogu armee löödi tagasi ning Vukašin ja Uglješa hukkusid koos suurema osaga oma vägedest.
Kohe pärast lahingut alustasid Murad I armeed järjekordset kampaaniat, mis vallutas Põhja-Traakia ja sundis noort Ivan Šišmanit Stara planinast põhja poole tõmbuma. Mitmed kindlused langesid, kuigi pärast pikki ja ägedaid piiramisi: näiteks Diampoli linn võitles Temürtasi vägede vastu mitmeid kuid, aga oli lõpuks sunnitud toidupuuduse tõttu alistuma. Üks Ivan Šišmani vojevoode, Šiškin, tapeti lahingus Stara planina lõunaservas, kergendades veelgi Rodope, Kostenetsi, Ihtimani ja Samokovi vallutamist Osmanite poolt. Pärast verist piiramist vallutasid nad Bitola edelas ja tungisid peagi Sofia orgu. 1373. aastal oli Ivan Šišman sunnitud sõlmima alandava rahulepingu: temast sai Osmanite vasall, kes tugevdas liitu Muradi ja Šišmani õe Kera Tamara vahelise abieluga. Selle kompenseerimiseks tagastasid Osmanid osa vallutatud maid, sealhulgas Ihtimani ja Samokovi.
Aastatel 1371–1373 kerkisid Osmanid Balkanil märkimisväärseks võimuks. Nad valitsesid kogu Traakiat ja vallutasid Uglješa maad Ida-Makedoonias ning suutsid allutada Vukašini poja Marko ja Ivan Šišmani, kellest said nende vasallid.
Rodope langemine
Samal perioodil (1371–1373) võtsid sissetungijad põhja poolt lähenedes oma kontrolli alla Rodope, tugevate ja hästi valvatud linnustega täis mäe. Rakovitsa kindlust (nüüd varemeis) piiras Daud Paşa ja kaitses kiivalt selle vojevood Kurt; pärast asjatuid katseid see jõuga vallutada, nõustusid türklased läbirääkimistega ja bulgaarlased alistusid säilitades oma vara.
Samamoodi seisis Tsepina (üks Rodope strateegilistest kindlustest) elanikkond 9 kuud vastu Osmanite rünnakutele, enne kui nad alistusid vastutasuks oma elu ja vara eest pärast seda, kui Daud Paşa katkestas veevarustuse. Samal viisil võeti Stanimaka (Asenovgrad) ja varsti pärast seda langes Põhja-Rodope kindlus Batkun, mille komandör Georgi suri viimases rünnakus.
Osmanid seisid Rodope sisemaal silmitsi kangekaelse vastupanuga: keskaladele tungisid Džedit Paşa ja Ibrahim Paşa armeed. Esimene liikus edasi mööda Stanimaka ja Batškovo kloostri vahelist teed, piki Chepelarska jõe orgu, samas Ibrahim Paşa asus Plovdivist teele Parvenetsi kaudu ja siis läbi Võtša jõe oru. Võitlused toimusid muu hulgas Tsarenitsas, Tsagradis, Gradištes, Tšiltepes ja Karakulases (piki Võtšat), Imaretderes ja Momina Vodas (kõrgustikud Ardino lähedal). Eriti raevukas oli tegevus Momina Vodas, kus tapeti väljapaistev Osmanite kindral Sarǎ Baba, ja Karakulases, kus hukkus Enihan Baba.
Sofia langemine
Samal ajal, kui Ivan Šišman üritas meeleheitlikult Osmanite tugevale survele vastu seista, tema vend Ivan Stratsimir mitte ainult ei keeldunud abist, vaid püüdis ära kasutada venna ees seisvaid raskusi, et laiendada oma valdusi Tǎrnovo tsaaririigi teatud piirkondadesse. Kui Šišmani tähelepanu oli suunatud lõuna poole, võttis Ivan Stratsimir oma kontrolli alla tähtsa Sofia linna, mille üle kahe venna vahel vaidlus tekkis. Aastaks 1373 oli linn aga taas Tǎrnovo tsaaririigis ja on võimalik, et kahe Bulgaaria riigi vahel tekkis relvakonflikt. Despoot Dobrotitsa ei toetanud ka keisrit tsaari Tǎrnovos. Ta oli konfliktis Genovaga ja oli seotud Trapezundi keisririigi siseasjadega, püüdes troonile saada oma väimeest.
Pärast ajutist vaikust 1373. aasta järel alustasid Osmanid 1380. aastal taas vaenutegevust. Suure armeega sultan Murad liikus Tǎrnovo tsaaririigi edelaossa eesmärgiga vallutada selle keskus Sofia. Pärast verist kokkupõrget Zlatitsa orus liikusid türklased Sofia suunas ja piirasid selle ümber. Linn, mida juhtis baan Januka, tõrjus kõik Lala Şahini juhitud ülekaalukate Osmanite vägede rünnakud. Viimane ei saanud piiramist jätkata ja oli sunnitud tagasi Odrinisse tõmbuma, kus ta teatas oma ebaõnnestumisest sultanile. Tema äraoleku ajal õnnestus türklastel tungida Sofiasse ja üks moslemist bulgaarlane vangistas jahipidamisel baan Januka ja saatis ta Lala Şahini juurde, kes oli sel ajal Plovdivis. Sealt saadeti Bulgaaria komandör tagasi Sofiasse ja kui kaitsjad nägid oma vangistatud juhti, loovutasid nad linna Osmanitele (1382).
Pärast seda, kui Osmanid kindlustasid Sofia ümbruse ala, jätkasid nad marssi loodesse. Muradi peamine eesmärk oli katkestada sidemed Bulgaaria ja Serbia vahel, sest hoolimata sellest, et Ivan Šišman oli tema vasall, ei usaldanud Murad teda ja teadis, et Bulgaaria valitseja ootab sobivat võimalust taganeda. Pärast verist võitlust hõivasid türklased 1386. aastal Piroti ja Naissuse, tappes ja orjastades palju bulgaarlasi.
1388. aasta kampaania
Osmanite edasitung Balkani poolsaare keskosas tekitas tõsist ärevust mitte ainult Ivan Šišmanile, vaid ka Serbiale ja Bosniale. Serbia vürst Lazar ja Bosnia kuningas Tvrtko organiseerisid Osmanite-vastase koalitsiooni ning Bulgaaria tsaar ühines nendega, kuid oli võimetu vägesid saatma. 1387. aastal võitsid bosnialaste ja serblaste ühendväed Osmaneid Pločniki lahingus.
Kuid kui kristlikud riigid ei püüdnud võitu ära kasutada, oli türklaste reaktsioon kiire. 1388. aastal läbis 30 000-meheline armee Ali Paşa juhtimisel Stara planina idaosa ja ründas sügavale Bulgaaria põhjaossa. Bulgaarlased olid täiesti üllatunud ning sissetungijad hõivasid Ovetši, Šumeni, Madara ja teisi linnu. Üllatuskampaania tõttu ei suutnud linnad ja linnused alguses korralikku kaitset korraldada, kuid pärast esialgset peataolekut võtsid bulgaarlased kasutusele ettevaatusabinõud. Kui Ali Paşa armee piiras Varnat, osutasid kaitsjad tugevat vastupanu ning türklased olid sunnitud piiramisest loobuma ja marssisid põhja poole.
Tutrakanis lubasid kodanikud türklastel paigaldada väikese garnisoni, kuid seejärel tapsid nad Türgi sõdurid ja valmistusid piiramiseks. Ali Paşa põletas kohe ümbritsevad põllud ja peagi pidi nälginud linn alistuma. Pärast seda edu liikusid nad edasi läände Nikopoli suunas, mis oli üks tugevamaid Bulgaaria kindlusi Doonau ääres. Kaitset organiseeris Ivan Šišman, kes oli sel ajal linnas. Kuigi Osmanitel oli ligi 30 000 meest, ei suutnud nad linna võtta ja Ali Paşa pidi abi otsima Muradilt endalt. Seadeddini sõnul marssis sultan Nikopoli alla tohutu armeega, otsustades kindlalt linna iga hinna eest vallutada. Kui Ivan Šišman uue vaenlasega silmitsi seisis, taotles ta vaherahu. Murad nõustus ja bulgaarlased päästsid Nikopoli, kuid olid sunnitud loovutama teise Doonau võtmekindluse, Silistra. Kui Ali Paşa aga Silistrasse jõudis, keeldusid bulgaarlased linna loovutamast. Murad piiras Nikopolit teist korda ja seekord nõustus Ivan Šišman Osmanite tingimustega ning Silistrasse paigaldati türgi garnison.
Kampaania tulemusena vallutasid türklased suurema osa Ida-Bulgaariast, sealhulgas mitu võtmelinna. Now the authority of Ivan Šišman was reduced to the lands to the west of the capital Tǎrnovo ja mitmed linnused Doonau ääres. Idas hoidsid bulgaarlased Varnat ja Karvuna vürstkonna pealinna Kaliakrat. Tõenäoliselt sel ajal sai Ivan Stratsimirist Osmanite vasall.
Gunnar Paal
pisi|Gunnar Paal 2021. aastal Gunnar Paal (sündinud 8. augustil 1946) on eesti sporditegelane ja ajakirjanik.
Ta lõpetas 1964. aastal Tartu 1. Keskkooli ja 1969. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajakirjanikuna.
Darja Dugina
Darja Aleksandrovna Dugina (vene keeles Дарья Александровна Дугина; 15. detsember 1992 – 20. august 2022), tuntud ka pseudonüümiga Darja Platonova (vene keeles Дарья Платонова), oli Venemaa ajakirjanik ja poliitiline aktivist.
Gunnar Paal
Ta on osalenud sõudmise Eesti meistrivõistlustel.
Darja Dugina
Tema isa on Aleksandr Dugin, paremäärmuslike vaadetega poliitfilosoof ja president Vladimir Putini toetaja. Darja Dugina jagas üldiselt oma isa poliitilisi vaateid. Ta oli Vene-Ukraina sõja häälekas toetaja ning väitis, et 2022. aasta sõjategevuse ajal Kiievi äärelinnas Butšas toime pandud sõjakuriteod olid ameeriklaste lavastatud.
Surm
<br style="clear:left;" /> Dugina hukkus 2022. aasta 20. augusti õhtul autopommi plahvatuses Moskva oblastis Malõje Vjazjomõ küla lähistel Možaiski maanteel. Uurijate arvates võis sihtmärgiks olla ka Darja isa.
Ukrainas eksiilis elava riigiduuma endise saadiku Ilja Ponomarjovi väitel korraldas plahvatuse Rahvuslik Vabariiklik Armee. FSB väitel põgenes ukrainlannast teo toimepanija, 1979. aastal Mariupolis sündinud Natalija Vovk (ukraina keeles Наталія Вовк) Pihkva oblasti kaudu Eestisse. Ukraina nimetas vene poole väiteid väljamõeldiseks ja sisemise võimuvõitluse ilminguks, Eesti välisminister Urmas Reinsalu nimetas väiteid Vovki pagemise kohta Eestisse Venemaa Föderatsiooni järjekordseks provokatsiooniks.
23. augustil kutsus ÜRO peasekretäri kõneisik en üles algatama Dugina tapmisega seotud asjaolude väljaselgitamiseks juurdlust. Venemaa president Vladimir Putin saatis Dugina perekonnale kaastundeavalduse, kirjeldades teda kui "säravat, andekat ja tõelise vene südamega inimest". Putin autasustas Duginat Vapruse ordeniga (postuumselt).
Gunnar Paal
2020. aasta seisuga on ta Riigikogu pressinõunik.
Eesti Täisevangeelse Kiriku Iidla Jumala Sõna Kogudus
Eesti Täisevangeelse Kiriku Iidla Jumala Sõna Kogudus (vene keeles Йидлаская Община Слово Божье Эстонской Полноевангельской Церкви) koguneb Ahtmes aadressil Maleva 4 ning kuulub Täisevangeelsete Euroopa Koguduste Liitu.
Iidla Jumala Sõna Koguduse juht on pastor Igor Panenko.
Koguduse koosolekud toimuvad pühapäeviti kell 15.00.
Kartušš (egüptoloogia)
pisi|Karnaki templist leitud kartušš pisi|Vaarao Psamtiki karušš Kartušš on Vana-Egiptuse raidreljeefidel ja -kirjadel ning käsikirjades esinev horisontaalsuunas pikendatud ümarnurkne raam. Kartušši kirjutati tavaliselt tähtsa inimese nimi. Kui raami all on ka joon, tähendab see, et kartuši sees on vaarao nimi. Kartušši peeti hea õnne sümboliks ja kurjuse peletajaks, mistõttu kanti neid ka ülikute hauakambritesse hauapanusteks tehtud amulettidele. Kartuši eelkäijaks oli serekh. Kartušši oli kirjutatud valitseja nimi koos liitega "Ra poeg".
Esimene kasutus
Kartušsid tulid Egiptuses kasutusele kolmas dünastia lõpus ja neljanda algul. Kartušše on leitud vaarao Džoseri püramiidist, mis ehitati 2691 eKr. Kartuššide esimeseks suuremaks kasutajaks oli vaarao Snofru.
Nimetuse kujunemine
Hieroglüüfina kasutatakse determinatiivina ning tähendab Vana-Egiptuse keeles "nime. "
Veskimetsa kivikülv
Veskimetsa kivikülv on kivikülv Tallinnas, Haabersti linnaosas Veskimäel, Tallinna Loomaaia territooriumil.
Kivikülv asub Veskimetsa laialehise salumetsa all maa-alal pikkusega 900 m ja laiusega 350 m. Siia on jääaja mandriliustik ja hilisem rannaäärne rüsijää kuhjanud hulga eri suurusega rändrahne. Kümne rändrahnu ümbermõõt on üle 10 meetri. Peaaegu kõik rahnud on sammaldega kaetud.
Juurdepääs Veskimäele ja kivikülvile on avatud ainult loomaaia poolt.
Kivikülvi tutvustab Veskimäe peal asuv 2018. aastal loodud elurikkuse püsinäitus ja õpperada. Paljude rändrahnude juures on sildid kivimi nimetusega. Püsinäitus kajastab piirkonna geoloogilist ja kultuurilist ajalugu ning kirjeldab põhjalikult rahnude peal kasvavaid samblaid.
Kivikülvi lähedal asub lühike Kivikülvi tänav.
Ernst Zermelo
pisi|Ernst Zermelo Ernst Friedrich Ferdinand Zermelo [tserm'eelo] (27. juuli 1871 Berliin – 21. mai 1953 Freiburg) oli Saksamaa matemaatik, kelle looming on tugevalt mõjutanud matemaatika aluseid ja filosoofiat. Ta on tuntud eelkõige Zermelo teoreemi tõestajana ja aksiomaatilise hulgateooria (Zermelo hulgateooria) loojana.
Päritolu ja perekond
Perekonnanimi Zermelo pärineb tõenäoliselt Loode-Saksamaa nime Termeulen ('veski juures') variandist Tormählen, kus alamsaksa t muundus hüperkorrektsiooni tõttu ülemsaksa z-iks. Zermelo lesk Gertrud oli nime viimane kandja.
Ema Maria Auguste (sündinud Zieger) sündis 11. veebruaril 1847 Delitzschis arst Ottomar Hugo Ziegeri ja Auguste Ziegeri (sündinud Meißner) ainsa lapsena. Ema ema suri nädal pärast sünnitust, ema isa aasta hiljem tuberkuloosi. Ema kasvatasid üles sugulased, kelle seas oli loodusuurija Christian Gottfried Ehrenberg. Ka emal oli nõrk tervis. Ta suri 3. juunil 1878, varsti pärast viimase lapse sündi. Poja sõnul oli ta õrn ja tundlik ning kirjutas oma mõtted päevikusse. Isa Theodor Zermelo sündis 9. juunil 1834 Tilsitis. Isa isa Ferdinand Zermelo oli Königsbergi käsitöökooli lõpetanud raamatuköitja, kes võttis 1839 Tilsitis üle raamatu-, kunsti- ja kantseleitarvete poe. Suvel 1851 tegi ta reisi Pariisi ja Londonisse. Ta oli Tilsiti kultuurielu toetaja, linnavolikogu liige ning Tilsiti Schilleri Seltsi ja Tilsiti Kunstiseltsi liige. Isa ema oli Bertha Zermelo (sündinud Haberland). Isa lõpetas Tilsitis gümnaasiumi ning õppis algul Königsbergi ülikoolis, hiljem Berliini ülikoolis peamiselt ajalugu ja geograafiat. Aastal 1856 sai ta doktorikraadi tööga ajaloost ning tegi 1857 gümnaasiumiõpetaja riigieksamid, saades õiguse õpetada peaainena ajalugu ja geograafiat ning kõrvalainetena kreeka ja ladina keelt. Hilisema lisaeksamiga sai ta õiguse õpetada ka prantsuse keelt. Ta hakkas õpetama Berliinis Friedrichswerdeni Kutsekoolis. See oli Gewerbeschule, mis andis tehnikale orienteeritud keskhariduse. Ta pani kokku luuletõlgete kogu "Aus der Fremde" inglise, ameerika, prantsuse ja itaalia luuletajatelt. Aastal 1875 avaldas ta kirjutise August Ludwig von Schlözerist, milles ta propageeris sõnavabadust, siirust, sallivust ja humaansust. Aastal 1886 sai isa gümnaasiumiprofessoriks. Ta suri 24. jaanuaril 1889.
Vanemad abiellusid 18. mail 1869 Delitzschis. Neil sündisid lapsed Anna, Ernst, Elisabeth, Margarete, Lena ja Marie. Pärast ema surma hakkas majapidamise eest hoolitsema teenijatüdruk Olga Pahlke. Pärast isa surma sai laste eestkostjaks maakonnakohtunõunik Muellner, kes 24. detsembril 1891, otsustas, et isa varandust on tarvis nooremate õdede ülalpidamiseks. Kõik õed olid nõrga tervisega ja haigestusid tuberkuloosi. Marie suri 1906, Lena 1908. Ükski õdedest ei abiellunud. Annast ja Elisabethist said maalikunstnikud, Margaretest ajaloo ja uute keelte õpetaja. Ernst oli õdedega lähedane ja hoolis nendest.
Õpingud
Zermelo sai õppimiseks stipendiumid Moses Mendelssohni fondilt (tõenäoliselt 1891/92) ja Gustav Magnuse fondilt (1892/93). Need olid Berliini ülikooli fondid vaestele andekatele üliõpilastele. On säilinud Lazarus Fuchsi soovituskiri Mendelssohni fondile ja Hermann Amandus Schwarzi soovituskiri Magnuse fondile.
Ta õppis alates 1889. aasta suvesemestrist Berliini ülikoolis, Halle ülikoolis (ühe semestri ja Freiburgi ülikoolis (ühe semestri) matemaatikat, füüsikat ja filosoofiat. Berliinis õppis ta algul matemaatikat eelkõige Johannes Knoblauchi ja Lazarus Fuchsi juures. Ta õppis ka eksperimentaalfüüsikat ning kuulas Hermann Ebbinghausi eksperimentaalpsühholoogia kursust. Talvesemestril 1890/91 kuulas ta Halles Georg Cantori kursusi elliptilistest funktsioonidest ja arvuteooriast, Albert Wangerini kursusi diferentsiaalvõrranditest ja sfäärilisest astronoomiast, Edmund Husserli kursust matemaatikafilosoofiast (tema raamat "Philosophie der Arithmetik" oli parajasti ilmumas) ja Benno Erdmanni loogikakursust. Järgmisel semestril kuulas ta Freiburgis Emil Warburgi juures matemaatilist füüsikat, Jakob Lürothi juures analüütilist geomeetriat ja vähimruutude meetodit, Hugo Münsterbergi juures eksperimentaalpsühholoogiat ja Alois Riehli juures filosoofia ajalugu ning osales seminaril Heinrich von Kleistist. Talvesemestrist 1891/92 kuni suvesemestrini 1894 kuulas ta Berliinis mitut Max Plancki kursust teoreetilisest füüsikast, sealhulgas kursust soojusteooriast talvesemestril 1893/94. Suvesemestril 1893 kuulas ta Wilhelm Wieni kursust energia jäävuse seadusest. Matemaatikas kuulas ta Fuchsi kursust diferentsiaalvõrranditest, Georg Ferdinand Frobeniuse kursust algebralisest geomeetriast ja Knoblauchi kursust mitteeukleidilisest geomeetriast. Variatsioonarvutust õpetas Hermann Amandus Schwarz suvesemestril 1892. Filosoofias osales ta Friedrich Paulsen filosoofilistel harjutustel ja kuulas Wilhelm Dilthey kursust filosoofia ajaloost. Talvesemestril 1893/94 kuulas ta veel ühe Hermann Ebbinghausi kursuse psühholoogiast.
Aastal 1897 läks Zermelo tollasesse maailma matemaatikakeskusse – Göttingeni ülikooli, kus ta esitas hüdrodünaamika alase habilitatsioonitöö "Wirbelbewegungen auf der Kugeloberfläche" ("Keerisliikumised kerapinnal").
Aastal 1904 formuleeris ta valikuaksioomi ning tõestas selle abiga Zermelo teoreemi, mis ütleb, et iga hulka saab täielikult järjestada. Sellega äratas ta nii suurt tähelepanu, et ta nimetati 1905 Göttingeni ülikooli professoriks. Aga tema tõestus kutsus ka esile ägeda kriitika, nii et ta esitas 1908 uue tõestuse. Seejärel rajas ta Zermelo hulgateooria aksioomidega aksiomaatilise hulgateooria. Tema lähenemisest on välja kasvanud Zermelo-Fraenkeli hulgateooria, mis on tänapäeval standardne.
pisi|Ernst Zermelo 1900ndatel Wolfgang Pauli jutustas Zermelo kohta järgmise loo. Ühes Göttingeni ülikooli loogikaloengus esitas Zermelo järgmise paradoksi. Göttingenis on kaks klassi matemaatikuid. Ühte kuuluvad need, kes teevad seda, mida Felix Klein tahab, mis aga nendele ei meeldi. Teise kuuluvad need, kes teevad seda, mis neile meeldib, mis aga Kleinile ei meeldi. Kumba klassi kuulub Felix Klein? Kui üliõpilased ei saanud sõnagi suust (Felix Klein oli tol ajal Göttingeni ja kogu Saksamaa esimatemaatik ning oli ka eradotsent Zermelo ülemus), arvas ta, et vastus on kohutavalt lihtne: Felix Klein ei olegi matemaatik (Klein oli oma tegevuse hilisemal perioodil tuntud selle poolest, et ta tegeles palju rakendustega füüsikas ning eriti Berliini matemaatikakoolkond, kust Zermelo pärines, heitis Kleinile ette ebapiisavat matemaatilist rangust). Zermelo avastas sõltumatult Russelli paradoksi, enne kui Bertrand Russell selle 1903. aastal avaldas, ja kasutas seda oma loengutes (sealt sai sellest teada ka David Hilbert).
Aastal 1910 sai Zermelost Zürichi ülikooli professor.
Aastal 1913 tõestas ta, et sellistel lõplikel mängudel nagu male (on olemas kindlad mängu katkemise tingimused, nii et ükski partii ei kesta lõputult) on ühene lahendus. See tähendab, et iga malekompositsiooni korral on kas valgel võidustrateegia või on mustal võidustrateegia või on mõlemal mängijal viigistrateegia. See oli üks esimesi tulemusi matemaatilises mänguteoorias.
Tervisehädade tõttu loobus Zermelo 1916 professuurist Zürichi ülikoolist ning asus elama Schwarzwaldi. Ta töötas alates 1926. aastast auprofessorina Freiburgis, kuid pidi 1935 sellest tööst loobuma, sest ta keeldus loengute alustamisest Hitleri-tervitusega ning kolleegid (Gustav Doetsch koos oma assistendi Eugen Schlotteriga) andsid ta üles. Pärast natsionaalsotsialistide kaotust sai ta auprofessori koha tagasi, kuid ei saanud halva tervise tõttu enam loenguid pidada.
Zermelo on maetud Freiburgi Günterstali kalmistule.
Isiklikku
Zermelo oli heasüdamlik, kuid oma teaduslikke ja poliitilisi veendumusi kaitses ta teravalt, poleemiliselt ja salvava irooniaga, isegi kui see läks talle kalliks maksma. Oma väärtuste julges kaitsmises võttis ta isalt eeskuju.
Zermelo tõlkis katkendeid Homerose eepostest ja talle meeldis igapäevaelu sündmusi luulevormis kommenteerida. 1885. aastal kinkis ta isale sünnipäevaks meetrilise tõlke Vergiliuse "Aenease" I raamatust.
Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi esimees
Käesoleval leheküljel on loetletud vahemikus 1940–1990 Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumit juhtinud isikud, st Ülemnõukogu Presiidiumi esimehed.
Sageli on neid käsitletud Eesti NSV riigipeadena, kuigi Eesti NSV konstitutsiooni (põhiseaduse) järgi ei olnud Eesti NSV-l riigipead, kõrgeim riigivõimuorgan oli Eesti NSV Ülemnõukogu (§ 97), selle istungjärkude vahelisel ajal Eesti NSV Ülemnõukogu presiidium (§ 106). Tegelikku võimu teostasid kohaliku kommunistliku partei keskkomitee I sekretärid.
Endel Kriisa
Endel Kriisa (24. veebruar 1927 – 2020) oli Eesti kaitseväe veteran.
1944. aastal pärast kooliasutuse sulgemist otsustas Endel astuda Saksa abiteenistusse. Suvel oli kogunemine Pärnus, kust suunati ta edasi koos kaaslastega Riia lähistele. Seal kaevasid nad kaevikuid ja olid abiks raudtee ehitustöödel. Haigestus aga kollatõppe ja oli haiglas. Pärast haiglast vabanemist hakkasid koos kahe kaaslasega omaalgatuslikult lääne poole sõitma rongides jänestena. Pärast vintsutusi ja segadusi, milles osaliseks põhjuseks olid puudujäägid võõrkeeleoskuses, suunati Neuhammeri laagrisse ja siis Hradisko allohvitseride koolitusele, seal kohtus ta Endel Vaheriga (hiljem tunti teda Vello Salona).
Sealt sattus 1945. aasta aprillis Sileesia rindel kohe pioneerpataljoni koosseisus eesrindele. Mai algul algas segane ja ohtlik taganemise ja taandumise tee. See oli kaootiline, täis ohte ja teadmatust, ka nälga. Väga raskeid olukordi, kus tuli olla reaalselt mahalaskmisel oli kaks. Üks neist Tšehhimaal, kus tuvastati õlavarrel veregrupimärgi järgi tema kuulumine Saksa armeesse, kuid päästis viimasel hetkel kohale jõudnud Tšehhi sõjaväelane, kes käskis kinnivõetud viia kogunemislaagrisse. Tšehhis oli suhtumine eriti jube ja jõhker, ka tuli kokkupuuteid pommitamiste ja muu hävinguga. Mingil hetkel oli veel võimalus Briti tsooni saada ja seda üritasid nad mõne kaaslasega ka kasutada, kuid sattusid kokku Vene sõjaväelastega, kes nad ikkagi ida poole suunasid. Nii sattus Endel selle asemel, et lubatud kodumaale jõuda, hoopis NKVD laagrisse, kus üleöö tekkis relvastatud valve koos verekoertega ja liikumiskeeld.
Vangilaagri ajastust alguse saanud tervisehädad saatsid teda kogu elu: tuli teha raske südameklapioperatsioon ja hiljem paigaldati südamestimulaator. Siiski elas ta sportlike ja tervislike eluviiside abil 93-aastaseks ja lahkus 2020. aasta suvel.
Oatly
pisi|paremal Oatly on Rootsi ettevõte, mis arendab, toodab ja turundab kaerast tehtud jooke (nt kaerapiima) ja jäätist. Selle peakontor asub Malmös, tootmine Landskronas. Oatly sai alguse Lundi ülikoolist.
Oatly tooted ei sisalda piima ega sojaproteiini. Neis on ka vähe gluteeni, mida sisaldavad ohtralt nisu, oder ja rukis, nii et neid saavad süüa ka tsöliaakiat põdevad inimesed. Firma toodangut müüakse Rootsis ja veel umbes 20 riigis (sh Eestis) Oatly nime all.
Ajalugu
Oatly äriidee pärineb 1980. aastate lõpust, mil Lundi ülikooli teadlased uurisid võimalust leida piimale asendustoiduaineid. 1994. aastatel rajasid teadlased koostöös Skåne põllumeeste ühisusega Lantmännen firma Ceba Foods, mis 2001. aastal tuli turule Oatly brändiga. 2006. aastal võttis ettevõte uueks nimeks Oatly AB ning rajas oma uurimis- ja tootmisrajatised Landskronas. 2014. aastal viidi Oatly peakorter Malmösse.
Gattoni valimisringkond
pisi|"Gattoni raekoda", pargiehitis, kus toimusid valimised Gattoni valimisringkond oli Inglismaa, Suurbritannia ja Ühendatud Kuningriigi parlamendi valimisringkond aastail 1450–1832.
Valimisringkond asus Gatton Parki mõisa maa-alal ning kandidaatide ülesseadmine ja valimine sõltus täielikult mõisa omanikust. Henry VIII valitsusajal nimetas Sir Roger Copley end Gattoni kodanikuks ja ainsaks elanikuks. Copleydel ei lastud valimisi mõjutada aastail 1584–1621, kuna nad olid katoliiklased. 1750. aastail oli üks ringkonnast valitud parlamendiliige Gattoni mõisnik Sir James Colebrooke ja teine reverend John Tattersall, Upper Gattoni mõisnik. 1774. aastal omandas mõlemad mõisad Sir William Maine.
24. jaanuaril 1803 toimusid Gattonis kahe kandidaadiga valimised. Eelmisel aastal olid parlamenti valitud mõisnik Sir Mark Wood ja tema naisevend James Dashwood, kuid varsti pärast valimisi Dashwood loovutas oma koha Philip Dundas'le. Ootamatult seadis advokaat Joseph Clayton Jennings üles oma kandidatuuri ja tõi valimistele ühe teda pooldava valija. Seejärel toodi valimistele ka üks Dundas'd pooldav valija, seega oli kumbki kandidaat saanud ühe hääle. Häältelugeja Dashwood tühistas Jenningsile antud hääle, mille tagajärjel Philip Dundas võitis valimised ühehäälselt.
1832. aastal valimisringkond kaotati ja liideti East Surrey valimisringkonnaga.
Paparčiai vald
Paparčiai vald (leedu keeles Paparčių seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Kaišiadoryse rajooni territooriumil.
Valla pindala on 60 km². 2011. aasta seisuga elas seal 767 inimest. Valla keskus on Paparčiai küla, vallavanem on Lina Balandienė.
pisi|Vallamaja pisi|Šešonysi kabel
Lisaks küladele asub vallas ka Žaliasis Ragase huutor, kus aastal 2011 oli 2 elanikku.
Ion Chicu
pisi|Ion Chicu (2020) Ion Chicu (hääldub Kiku, sündinud 28. veebruaril 1972 Pîrjoltenis) on Moldova poliitik. Ta oli 14. novembrist 2019 kuni 31. detsembrini 2020 Moldova peaminister.
Ta oli aastatel 2005–2006 Moldova Vabariigi majandus- ja kaubandusministeeriumi struktuurireformide peavalitsuse direktor, esimese asepeaministri Zinaida Greceanîi nõunik. Aastatel 2006–2008 oli ta Moldova aserahandusminister. 4. aprillist 2008 kuni 9. septembrini 2009 oli ta peaministri Zinaida Greceanîi nõunik majandus- ja välispoliitika küsimustes. 2. jaanuarist 2018 kuni 12. detsembrini 2018 oli ta Moldova rahandusministeeriumi peasekretär (Eesti mõistes kantsler).
10. detsembrist 2018 kuni 8. juunini 2019 oli ta Moldova rahandusminister. Juulist novembrini 2018 oli ta Moldova presidendi Igor Dodoni nõunik majandusküsimustes.
14. novembrist 2019 oli ta Moldova peaminister. 23. detsembril 2020, päev enne uue presidendi Maia Sandu ametisse vannutamist, teatas ta oma tagasiastumisest.
Isiklikku
Ta on abielus ja tal on kolm last. Ta valdab rumeenia, vene, inglise ja prantsuse keelt. Usu poolest on ta õigeusklik.
Raamatupidamise kontoplaan
Raamatupidamise kontoplaan (inglise keeles chart of accounts, saksa keeles der Kontenrahmen) on majandusüksuste igapäevase jooksva raamatupidamise korraldamiseks ning aruandluse läbiviimiseks koostatud loend, milles tuuakse ära kõikide majandustehingute kirjendamises kasutatavate kontode loend (nimetused, numbrid, süstemaatika, reguleerimiskanded jm). Raamatupidamise kontoplaan kuulub raamatupidamise sise-eeskirjade koosseisu ).
Raamatupidamise kontoplaani ehitus
Lihtsustatult jagatakse raamatupidamise kontoplaanis kontod kaheksasse rühma, mille esimene number on ühtlasi ka konto koodi esimeseks numbriks:
1. aktivakontod, mille saldode andmetel moodustatakse bilansikirjed aktiva poolel;
Oskar Pärn
Oskar Pärn (27. mai 1908 Vana-Kariste vald, Halliste kihelkond – 21. juuli 1999 Tallinn) oli eesti raamatukogundustegelane, aastatel 1950–1951 Tallinna Keskraamatukogu direktor.
Töökäik
Oskar Pärn suri 21. juulil 1999 Tallinnas ja ta maeti 10. augustil 1999 Rahumäe kalmistule.
Avesta (Rootsi)
pisi|Dala hobune Avestas pisi|Avesta kaart 1990. aastast Avesta on linn Rootsis Dalarna läänis, Avesta valla keskus.
Raamatupidamise kontoplaan
Raamatupidamise kontoplaani ehitus
3. ja 4. tulude kontod, suletakse aruandeperioodi lõpul; neil kontodel ei ole järgmisse perioodi üleminevat saldot;
Avesta (Rootsi)
Asulat on mainitud kirjalikult juba 1303. aastal nimega Aghastadhum.
Avesta on tuntud metallitootmise keskus. Seal on asunud ka rahapaja, kus on toodetud maailma suurim, 19,7 kg raskune münt.
Raamatupidamise kontoplaan
Raamatupidamise kontoplaani ehitus
5. ja 6. kulude kontod, suletakse aruandeperioodi lõpul, neil kontodel ei ole järgmisse perioodi üleminevat saldot;
The Wanted
The Wanted oli Briti-Iiri poistebänd.
Raamatupidamise kontoplaan
Raamatupidamise kontoplaani ehitus
7. tulude ja kulude koondkontod, millel toimub tulude ja kulude koondamine kasumiaruande koostamiseks; neil kontodel ei ole järgmisse perioodi üleminevat saldot;
Avesta (Rootsi)
Linnas asub kõige suurem Dala hobune (kõrgus 13 m; pikkus 12,8 m ja kaal 66,7 tonni).
The Wanted
Bändis oli viis liiget: Max George, Siva Kaneswaran, Jay McGuiness, Tom Parker ja Nathan Sykes. Nende esiksingel "All Time Low" anti välja juulis 2010 ja jõudis üheks nädalaks Suurbritannia edetabelites esikohale. Nende stuudioalbum "The Wanted" ilmus 25. oktoobril 2010 ja platseerus UK edetabelites neljandale kohale. Teise albumi "Battleground" esimene singel "Gold Forever" anti välja 7. novembril 2011 ja sellelt pärit singel "Glad You Came" oli Suurbritannias kaks ja Iirimaal viis nädalat edetabelite tipus.