cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Liblikamaja (Pärnumaa)
Lantaan
Raudürdiliste sugukonda kuuluv ogaline lantaan on mitmeaastane poolpõõsas ning pärit on taim troopilisest Lõuna-Ameerikast. Looduslikes tingimustes kasvades on lantaani kõrguseks kuni 120 cm. Kuna vananedes õite värvus muutub, siis võib õisikust leida üheaegselt mitut tooni õisi.
Tsitrused
Röövikute tõttu on liblikamajas esindatud suurem hulk tsitrusi:
Linnumajas elavad papagoid
pisi|330x330px|Henrietta kaamerat uudistamas! Meie linnumajas elavad mitmed erinevad papagoiliigid.
Teised liblikamaja elanikud
Liblikamajas elavad veel valge kääbusküülik, vöötorav, liivahiired, punakõrv-ilukilpkonn, merisead ja tšintšilja.
Talli tänav (Tallinn)
pisi|Talli tänav 9. augustil 2023 Talli tänav on tänav Tallinns Kristiine linnaosas Tondi asumis. Enam-vähem kirde-edelasuunaline Talli tänav algab Rivi tänavalt, ristub Sammu tänavaga ja lõpeb Marsi tänaval.
Talli tänav sai nime 23. mail 2018.
Lapik nurmikas
Lapik nurmikas (Poa compressa) on kõrreliste sugukonda nurmika perekonda kuuluv rohttaimeliik.
Kasvukoht
Lapik nurmikas kasvab kuivadel nõlvadel, teeäärtel, rusul ning müüridel.
Levik
Eestis tavaline.
Välislingid
Lapik nurmikas e-taimemäärajas
Volmari kreis
Volmari kreis ehk Volmari maakond (saksa keeles Wolmarsche Kreis, läti keeles Valmieras apriņķis, vene keeles Вольмарский уезд) oli haldusüksus Venemaa keisririigi Riia asehaldurkonnas (1783−1796) ja Liivimaa kubermangus (a-st 1888; aastatel 1796−1888 kuulus Riia-Volmari kaksikkreisi koosseisu), Läti Vabariigis (1920−1940), Läti NSV-s (1940−1941 ja 1944−1949) ja Läti kindralkomissariaadis (1941−1944). pisi|Tallinna ja Riia asehaldurkonnad [[Otto Friedrich von Pistohlkors|O. F. von Pistohlkorsi kaardil (1783)]]
Volmari kreis Riia asehaldurkonnas 1783−1796
Volmari kreis rajati 1783. aastal seoses asehalduskorra laienemisega Balti kubermangudesse. Varem kuulusid selle alad Riia kreisi koosseisu. Kreis piirnes Riia asehaldurkonna Pärnu kreisi, idas Valga kreisi, kagus Võnnu kreisi ja lõunas Riia kreisiga. Pealinnaks oli Volmari.
Kreisi koosseisu kuulus 13 kihelkonda:
Riia-Volmari kaksikkreis 1796−1888
Pärast Katariina II surma tühistas tema poeg keiser Paul I 1796. aastal asehalduskorralduse. 1783. aastal Riia kreisi aladest omaette kreisiks eraldatud Volmari liideti nüüd taas Riiaga Riia-Volmari kaksikkreisiks. Selline korraldus kehtis 1888. aastani, mil Riia ja Volmari eraldati omaette maakondadeks.
Riia-Volmari kaksikkreisi sillakohturingkonnad
Võnnu-Valga kaksikkreisi kihelkonnad olid jaotatud kuueks sillakohturingkonnaks:
Volmari kreis 1888−1920
1888. aastal jagati senine kakskikkreis kaheks: Riia ja Volmari said omaette maakondadeks.
1909. aastal oli kreisis kihelkondi 16:
Sergi Gaiduk
Sergi Gaiduk (ukraina keeles Сергій Анатолійович Гайдук, sündinud 25. juulil 1963 Vilnogirskis) on Ukraina sõjaväelane.
Sõjaväeteenistus
Juhtis 2014–2016 Ukraina mereväge.
September 2019
September 2019, kroonika.
2019. aasta september algas pühapäeval ja lõppes 30 ööpäeva hiljem esmaspäeval.
Akranes
Akranes on linn Islandi lääneosas Vesturlandis.
Richard B. Myers
pisi|Richard B. Myers (2002) Richard Bowman Myers (sündinud 1. märtsil 1942 Kansas Citys Missouri osariigis) on endine USA sõjaväelane, lendur.
Akranes
Landnámabóki järgi asutasid linna iiri vennad Þormóður gamli Bresason ja Ketill Bresason. Iiri päritolule viitavad ka mõned ümbruskonna talunimed.
Richard B. Myers
Ta oli Ameerika Ühendriikide Ühendatud Staabiülemate Komitee esimees.
2004. aastal autasustati teda Kotkaristi I klassi teenetemärgiga, tunnustades tema tööd Eesti liitumiseks NATOga.
Akranes
Akranes sai aleviõigused 1874. aastal ja linnaõigused 1942.
Peamine majandusharu on kalandus. Linnas asub tsemenditehas.
Linnas on koduloomuuseum.
Isques
Isques (hollandi: Izeke) on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Metsandus-, põllumajandus- ja magalaküla asub u. 6,4 km Boulogne-sur-Merist lõunas, Autoroute A16 liiklussõlme 28 maanteega D901 ümbruses. Liane'i jõgi voolab läbi valla.
pisi|tühi|
Lesdain
Lesdain on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Le Cateau-Cambrésis' kantonis.
Lips (kalandus)
Lips (ka rahe) on ridaõnge selgnööri külge ühendatud lühike peenike nöör, mille külge kinnitati õngekonks. Lipsude vahe oli varem 1 kuni 3 meetrit ning pikkuseks kuni 1 m. Ridaõngel oli sadu lipse.
Tänapäev
Lipsud valmistatakse enamasti mononiidist ja nende katketugevus peab vähemalt kaks korda ületama suurima oodatud saagikala kaalu. Lipsu pikkus sõltub püütavast kalaliigist ja püügiviisist, kuid kahe lipsu vaheline kaugus pealiinil peab ületama lipsu kahekordset pikkust, et vältida õngede omavahelist haakumist.
Põletusmatus
Põletusmatus on matus, mille korral maetakse põletatult. Matust, mille korral surnu maetakse põletamata, nimetatakse laibamatuseks.
Maa-alune põletusmatus tähendab matmisviisi, mille puhul põletatud surnu säilmed asetati maasse kaevatud auku või lohku ning kaeti mulla või kividega.
Baltimaades on surnute põletatult matmine teada keskmisest pronksiajast, Eestis I aastatuhande pKr aegu. Vanim Eestist leitud põletusmatus asus Tõugu külas kivikirstkalmes IIA ja on dateeritud ajavahemikku 1260–1025 eKr. Eestis maeti mõnes kohas põletatult veel 16. sajandil.
On arvatud, et surnute põletamine rajanes usule tule puhastavasse jõusse ning tule ja päikese ühisesse algesse. Põletamisega püüti surnu hinge kehast vabastada ja likvideerida surnule omistatud negatiivset jõudu.
Zelimhan
pisi|Zelimhan Zelimhan (ka Zelim-Khan ja Zelimxan) (jaanuar 1872; Haratšoi, Tereki oblast – 26. september 1913) oli abrekk, keda tänapäeval tuntakse kui tšetšeeni Robin Hoodi, tšetšeeni ja inguši rahvuskangelane. Ta nimi on populaarne eesnimi tšetšeenide ja inguššide seas.
Zelimhan ründas kasakaid ja Vene koloniste ning varastas peamiselt selleks, et toita tšetšeene ja tõrjuda kasakad minema viljakatelt maadelt, mis varem kuulusid tšetšeenidele. Ilma nende viljakate maadeta jäid tšetšeenid vaesemaks. Et seda olukorda lahendada, ründasid abrekid nagu Zelinmhan ja tema ingušist relvavend Sulom-Bek Sagopšinski kasakaid, Vene panku, Vladikavkazi mündikoda ja Gruusia sõjateel veetud tsaari posti, et taastada õiglus ja aidata vaeseid. Lood Zelimhanist on osa tšetšeenide ja inguššide folkloorist.
Tuulemaa tänav
pisi|Tuulemaa tänav Tuulemaa tänav on tänav Tallinnas Põhja-Tallinna linnaosas Pelguranna asumis.
Tänav algab Pelguranna tänavalt, ristub Kangru tänava, Lõime tänava, Ketraja tänava, Madala tänavaga ja lõppeb Kari tänavaga ristudes.
Hoonestus
Tuulemaa tänav 12 asub Tallinna Vaba Waldorfkool. 1956. aastal ehitatud hoones asus enne seda Tallinna 33. Keskkool, ja seejärel kuni 2010. aastani Pelguranna Põhikool. Põhikool suleti 2009. aastal. 1946. aastal asutatud kool tegutses enne seda järgmistel aadressidel: 1946. aastast Sakala tänav, 1947. aastast Vene-Balti asum 22, 1949. aastast Kalinini (Kopli) tänav 102a ja 1956. aastast Belinski 10. Õppeasutus kandis nimetusi: 1946. aastast Tallinna 33. Mittetäielik Keskkool, 1950. aastast Tallinna 33. Keskkool, 1963. aastast Tallinna 33. 8-kl Kool, 1971. aastast J. Smirnovi nim Tallinna 33. Keskkool, 1991. aastast Tallinna Pelguranna Keskkool, 1997. aastast Tallinna Pelguranna Gümnaasium ja 2008. aastast Pelguranna Põhikool.
Tuulemaa tänav 20 asub Stroomi Keskus (algne kauplus Kajakas).
Ajalugu
Praeguse nime sai Tuulemaa tänav 24. novembril 1995. Enne seda kandis Tuulemaa ja Vihuri tänav alates 16. oktoobrist 1953 vene revolutsioonilise demokraadi, kriitiku ja publitsisti Vissarion Belinski järgi Vissarion Belinski tänava nime.
Laukmuiža (Vāne vald)
Laukmuiža on küla (mazciems) Lätis Tukumsi piirkonnas Vāne vallas.
Küla asub valla keskosas Imula jõe kaldal. Laukmuižas asub Aizupe kalmistu. Aastail 2009–2021 kuulus küla Kandava piirkonda.
Aastal 2006 oli külas 40 elanikku.
Abaco saared
Bahama iseseisvumisel 1973. aastal soovis suur osa saarte elanikest jääda Briti võimu alla.
1. septembril 2019 tabas saari orkaan Dorian, mis põhjustas ulatuslikke purustusi.
Inchy
Inchy on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Le Cateau-Cambrésis' kantonis.
Prantsuse ettevõtja, aviaator, ajakirjanik ja kirjanik Jean-Gérard Fleury (1905–2002) sündis Inchys.
Zećira Mušović
Zećira Mušović (Зећира Мушовић; sündinud 26. mail 1996 Falunis) on Serbia juurtega Rootsi jalgpallur, väravavaht.
Green Lake'i maakond
pisi|Asend Wisconsini osariigis pisi|Green Lake'i maakonna kohtumaja Green Lake'is Green Lake'i maakond (Green Lake County) on maakond USA Wisconsini osariigis. Geograafilised koordinaadid on
Inchy
pisi|tühi|Inchy
Green Lake'i maakond
Maakonna halduskeskus on Green Lake ja suurim linn Berlin.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 19 051. Aastal 2000 oli elanike arv 19 105.
Ajalugu
Green Lake'i maakond moodustati 1858. aastal Marquette'i maakonna osast.
Linnamäe tee
Linnamäe tee on tänav Tallinnas Lasnamäe linnaosas Kuristiku ja Priisle asumis.
Tänav algab Mustakivi teega ristumiskoha lähedalt ja lõpeb Ussimäe teega ristudes. Linnamäe tee sai nime 25. aprillil 1986. Tänav on saanud nime selle järgi, et suundub Iru linnamäe poole.
Tanja Tuominen
Tanja Tuominen (sündinud 4. juulil 1979) on soome maletaja, naiste rahvusvaheline meister.
Tuominen on kahekordne Soome naiste malemeister (2012, 2013). Ta mängis 2012. ja 2014. aastal Soome naiskonna koosseisus naiste maleolümpial (esimesel laual).
Õngejada
Õngejada (ka ridaõng või jadaõng) on lubatud õngpüünis, mille pika selgnööri külge kinnitatakse lühemate nööride ehk lipsude abil kindla vahemaa tagant rohkesti õngekonkse. Kalapüügieeskiri määratleb õngejada tänapäeval õngpüünisena, millel on kuni 100 konksu.
Ajaloost
Õngejada on ammustest aegadest kasutusel Euroopa randadel ja suurtel järvedel. Peipsi järve läänerannikul kasutati ridaõngi Vene kalurite eeskujul juba 19. sajandi algaastail. Mererandadel, eriti Pärnu lahel kasutati neid laialdasemalt alates 19. sajandi keskosast. Töönduslik kalapüük sel viisil lõpetati 20. sajandi keskel.
Ehitus
Õngejadal kinnitati selgnööri külge (merel selise külge) ühe kuni kolme meetriste vahedega peente, ca 1 m pikkuste nööride otsa kuni 500 õngekonksu. Kümned ridaõnged ühendati mitme kilomeetri pikkuseks jadaks, mille otsad ankurdati ning tähistati veepinnal ujuva kupuga. Sellise ehitusega jada on sobilik väheliikuva põhjase eluviisiga kalade (näiteks angerjas) püüdmiseks.
Konksude arv, lipsude pikkus ja vahekaugus pealiinil sõltub püütavast liigist ja õngejada käitlemise mehhaniseerituse tasemest. Olenevalt püünise tüübist lisanduvad detailide hulka ujukid ja raskused, mis hoiavad püünise vajalikus veekihis, tähistuspoid ning ankrud. Püügile asetatud püüniseid tähistatakse selleks, et anda veeliiklejatele teada püüniste asukoht ja ka ise neid kergemini leida. Selgnööri katketugevus võib olla võrdne või ületada suurima oodatud saagikala kümnekordse kaalu, kusjuures väga sügavale asetatud jadadel tuleb arvestada kogu põhjast poordini paikneva saagi kaaluga. Materjal valitakse võimalikult vähese venivusega, keerdumise vältimiseks eelistatakse punutud nööri.
Jaotus
Õngejadad jaotatakse veekihis paiknemise järgi: põhjaõngejada, põhjalähedane õngejada, pelaagiline õngejada, pinnajada.
Ankurduse järgi jaotatakse õngejadad: triivõngejada ehk ankurdamata õngejada, mail ehk ankurdatud õngejada.
Gruusia ajalugu
''See on ülevaade Gruusia alade ajaloost. pisi|Gruusia alad 21. sajandil
Eelajalooline aeg
pisi|100px|vasakul|[[Dmanisist leitud 1,8 miljoni aasta vanune Homo erectuse kolju]] pisi|Gruusia alad Tõendid varaseima asustuse kohta tänapäevase Gruusia aladel pärinevad 1,8 miljoni aasta tagusest ajast ja need leiti kaevamistelt riigi kaguosas Dmanisis. Tegu on vanimate leitud inimtegevuse jälgedega väljaspool Aafrikat.
Vanim maaviljeluslik asustus, tuntud kui Šulaveri-Šomu kultuur, on teada perioodist 6000 kuni 5000 aastat eKr. Selle kultuuri esindajad valmistasid obsidiaanist tööriistu, karjatasid veiseid ja sigu ning kasvatasid muuhulgas viinamarju. Samuti hakkasid Šulaveri-Šomu kultuuri esindajad juba 6. aastatuhandel eKr tegelema varajase metallurgiaga. pisi|vasakul|[[Urartu tänapäeva riigipiiride taustal]] Aastail u 4000–2200 eKr oli Gruusia koduks Kura-Araxesi kultuurile ning seejärel Trialeti kultuurile. Viimast iseloomustas suurte kurgaanide rajamine ning kõrgel tasemel kullassepatöö.
12. sajandil eKr tekkis Gruusia aladel Diauehi hõimuliit, mis oli piisavalt tugev, et vastu seista naabruses asuva Assüüria rünnakuile. 8. sajandil eKr hõimuliit siiski hävitati sõdades Assüüria ja Urartuga ning osa selle aladest hõivas naabruses asunud Kolchise hõimuliit, mis oli tekkinud Diauehiga umbes samal ajal. Ajavahemikus 2100–750 eKr tabasid piirkonda hetiitide, urartulaste, meedialaste, proto-pärslaste ja kimmerlaste sissetungid.
Ozaukee maakond
pisi|Asend Wisconsini osariigis pisi|Ozaukee maakonna kohtumaja Port Washingtonis Ozaukee maakond (Ozaukee County) on maakond USA-s Wisconsini osariigis. Geograafilised koordinaadid on
Maakonna halduskeskus on Port Washington ja suurim linn Mequon.
Gruusia ajalugu
Antiikaeg
2. aastatuhande lõpus ja 1. aastatuhande algul eKr tekkisid Edela-Gruusias varased riiklikud moodustised Diadohhi ja Vana-Kolchis. Kolchise hõimuliidust kujunes 6. sajandiks eKr Edela-Gruusias välja (Kolhethi) Kolchise kuningriik. Kuni 1. sajandini eKr eksisteerinud Kolchis oli tuntud ka antiikkreeklastele ja see mängis keskset osa kuldvillakulegendis. 9. ja 8. sajandi vahetusel eKr purustas Urartu Diadohhi ja 8. sajandil eKr vallu­tasid kimmerlased Kolchise. Urartu kuningriik oli umbes 860 – 590 eKr Armeenia mägismaal asunud kuningriik, mille keskmes oli Vani järv praeguse Türgi idaosas. Selle pealinn Tušpa asus Vani järve kaldal, ligikaudu samas asub tänapäeval Vani linn. Urartu kuningriigi suurima vägevuse ajal 8. sajandil eKr ulatus riik Põhja-Mesopotaamiast Lõuna-Kaukaasiani ning läänes välja Vahemereni hilisema Kiliikia alal. Riigi territoorium hõlmas osa tänapäeva Türgi alast, kogu tänapäeva Armeenia ala Sevani järve ümbruses, tänapäeva Iraani ala loodeosa Urmia järve ümbruses, ning tänapäeva Gruusia ala lõunaosa ja osa tänapäeva Aserbaidžaani alast.
Ozaukee maakond
Maakonna pindala on 2890 km², millest 2290 km² moodustab veepindala.
Gruusia ajalugu
Antiikaeg
Lääne-Gruusias tekkis 6. sajandil eKr Vana-Kolchise järglasena Kolheti riik, Musta mere idarannikule rajati Kreeka kolooniad Phasis ja Dioskurias. Ajavahemikus 1000–550 eKr rajasid kreeklased Kolchise rannikualadele mitmeid kolooniaid: Dioscurias (kaasajal Suhhumi), Gyenos (Otšamtšire), Phasis (Phothi), Anakopia (Ahhali Athoni), Bitius (Pitsunda) ja teisi.
Ozaukee maakond
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 86 395. Aastal 2000 oli elanike arv 82 317.
Ajalugu
Ozaukee maakond moodustati 1853. aastal Washingtoni maakonna osast.
Gruusia ajalugu
Antiikaeg
4. sajandiks eKr oli tekkinud Gruusia idaosas Kharthli riik (antiikallikais Ibeeria kuningriik, keskus Mtshetha. Tugevaim oli see 3. sajandil eKr, kui ta hõlmas Ida- ja Lõuna-Gruusia ning osa Lääne-Gruusiast.
Suur-Armeenia
pisi|vasakul|[[Tigran II aegne (95–55 eKr) Suur-Armeenia ja Gruusia alad]] , Suur-Armeenia
pisi|[[Rooma keisririik aastal 117 pKr oma suurimates piirides]]
pisi|Rooma riigi provintsid aastal 210 Kuningas Artašese valitsusajal (189–161 eKr) hõivas kiirelt laienev Suur-Armeenia kuningriik suure osa Ibeeriast ning vahemikus 120–63 eKr alistas Suur-Armeenia liitlane Pontuse kuningas Mithridates VI Eupator kogu Kolchise ja liitis selle oma riigiga. Aastal 65 eKr vallutas Pontuse ja Suur-Armeeniaga sõdinud Rooma väejuht Pompeius Ibeeria, kuid roomlased oma võimu seal ei kindlustanud. Pompeius võitis Kolchises 63 eKr pärast ägedaid lahinguid Abhaasias kohalikku pealikku (sceptuchus) Olthacest ning seadis valitsema dünast Aristarchuse, kes jäi võimule 47. aastani eKr. Pärast Pompeiuse langemist kasutas Mithridatese poeg, Bosporuse riigi ja Pontose kuningas, ära, et Caesar oli läinud Egiptusse, ning vallutas Kolchise, Armeenia ja osa Kapadookiast ning võitis Rooma väejuhti Domitius Calvinust.
1. sajandil eKr allutas Rooma suurema osa Gruusiast. Pharnakese pojapoja Polemon II sundis Nero võimust loobuma ning Pontos ja Kolchis inkorporeeriti 63 pKr Rooma provintsi Galatiasse ja 81 pKr Kapadookia provintsi. Kolchis ühendati Rooma riigiga, ning sellest sai Rooma provints Lazicum, mida valitsesid Rooma legaadid. 2. sajandil tugevnes Kharthli taas ja sõltuvus Roomast muutus vormiliseks; riigi õitseng oli 130.–150. aastail, Pharsman II valitsemisajal.
Kristluse vastuvõtt
pisi|vasakul|Kuningas [[Mirian III valitsusajal sai kristlusest Ibeeria riigiusk. Fresko Svetitskhoveli katedraalis]] Alates 1. sajandist oli Ibeerias levinud mitraism ja zoroastrism. Kuningas Mirian III valitsusajal (284–361) sai Ibeeriast üks esimesi riike, mis võttis vastu ristiusu. Sündmuse täpne aeg on teadmata, kuid erinevate allikate andmeil on selleks pakutud muuhulgas aastaid 317, 319, 324, 327 ja 330. 4. sajandi keskpaigaks oli kristlus kujunenud ametlikuks usundiks ka Lazicas. Ristiusu vastuvõtt lähendas Ibeeriat Bütsantsile. 2. sajandil tekkis Lääne-Gruusias Lazica (Egrisi) riik, mis tugevnedes alistas Kolheti põhjaosa, riigi õitseng oli 3.–4. sajandil. Kolchis koosnes 130. aastatel lõunast põhja järgmistest riikidest: Machelons, Heniochi, Lazica, Apsilia, Abazgia ja Sanigia. 3. sajandil hakkas Lazica (Egrisi), mida valitses läänegruusia hõim lazoi (lazid), domineerima suuremas osas Kolchisest. 337. aastal kuulutas Kharthli kuningas risti­usu riigiusuks.
Keiser (361–363) Julianus Apostata ebaõnnestunud sõjakäigu ja hukkumise järel läks kontroll Ibeeria üle pärslaste kätte ning kuningas Varaz-Bakur I-st sai Pärsia vasall. Sassaaniidid määrasid Ibeeriasse oma asekuningad, kes pidid hoidma vasalle kontrolli all. Asekuningate valduses olnud Khvemo Kharthli kujunes pärsia kultuuri keskuseks Gruusias ning 5. sajandi keskpaigaks oli pärslaste zoroastrismist saanud kristluse kõrval teine ametlik usund Ida-Gruusias. pisi|vasakul|[[Bütsantsi ajalugu|Bütsantsi-Sassaniidide riigi piir Bütsantsi keiser Justinianus I surma ajal 565. aastal]]
Sassaniidide Pärsia ja Bütsants
4.–6. sajandil oli Kharthli vasallisõltuvuses Sassaniidide Sassaniidide Pärsia riigist ja Lazica Bütsantsist. Kharthli kuningas Vahtang I Gorgasal juhtis 5. sajandi II poolel Sassaniidide-vastast võitlust. Vahtang I avardas ja tugevdas riiki: Kartliga liideti Klardžeti, Ereti, Kambetšovani ja Tšuketi, rajati kindlusi. Suurenes Thbilisi tähtsus ning 6. sajandil sai sellest Kharthli riigi ning Ida-Gruusia poliitiline, majanduslik ja kultuurikeskus.
5. sajandi lõpus juhtis vürst Vahtang I Pärsia-vastast ülestõusu, kuid selle käigus saavutatud iseseisvust ei jätkunud kauaks. Vahtang I järglased jätkasid sõda Sassaniididega, kuid said 523. aastal lüüa ja Ibeeria liideti uuesti Pärsiaga. 580. aastal likvideerisid pärslased Ibeeria kuningriigi, ning muutsid selle Sassaniidide riigi provintsiks, mida valitseks marzpan (asehaldur). pisi|Bütsantsi ja Sassaniidide impeeriumi alad 620. aastal Justinianus I valitsemisperioodil (527–565) suutis Bütsants paljud endised Rooma riigi lääneprovintsid tagasi vallutada. Riigi idapiiride kindlustamiseks sõlmis keiser 532. aastal pärslastega tähtajatu rahulepingu ("igavese rahu"), mille järgi nõustus Bütsants maksma Sassaniidide riigile iga-aastast märkimisväärse suurusega tribuuti. Sõjategevus taasalgas 550. aastail Kaukaasia alade kuulumise üle, 580. aastal likvideerisid pärslased Ibeeria kuningriigi, ning muutsid selle Sassaniidide riigi provintsiks. Pärsia ja Bütsantsi vahelise lepinguga (562) jäi Lazica Bütsantsi alluvusse. 591. aastal jagasid Bütsants ja Pärsia omavahel Ibeeria alad – Mtsketha läks Bütsantsile ning Thbilisi jäi pärslastele. 7. sajandi alguses kindlustus Bütsantsi mõjuvõim ka Kharthlis.
pisi|vasakul|[[Umaijaadide kalifaat|Umaijaadide kalifaadi territoorium u 750. aastal]] Bütsantsi keiser Maurikiose ajal sekkus Bütsants Sassaniidide riigi kodusõtta. Maurikios aitas Sassaniidide riigi troonile tagasi Husrav II ja naitis tolle oma tütrega. Pärslasest väimehe ja kuningaga sõlmitud rahulepingu järgi laienes Bütsants ida poole (Pärsia provintside Armeenia ja Gruusia arvelt, Thbilisini ja Sevani järveni Ibeerias) ning tühistati Bütsantsile koormaks olnud andam.
7. sajandi lõpus jõudsid Kaukaasiasse araablastest vallutajad ja aladele laienes Kalifaat. Moslemiväed alistasid suurema osa Gruusiast ja Bütsantsi ülemvõim jäi püsima ainult osas Lääne-Gruusias.
Ühtse Gruusia riigi loomine
8. sajandi lõpus hakkas Gruusia järk-järgult araab­laste ikkest vabanema, vallutajate vastu peetud võitluses tekkisid 8. sajandi lõpul ja 9. sajandi alguses sõltumatud riigid Kahhethi, Ereti, Tao-Klardžethi ja Abhaasia. Abhaasia vürst Leon II ühendas oma võimu alla kogu Lääne-Gruusia.
pisi|150px|Gruusia ühendaja [[Bagrat III. Fresko Gelati kirikus]] 9. sajandi esimestel kümnenditel vallutas Bagrationi dünastiast Ašot I araablastelt tagasi mitmeid Lõuna-Ibeeria alasid. Ašot tunnistas Bütsantsi oma süseräänina ning ühendas Tao ja Klarjeti vürstiriigid ja Šavšeti, Khikhata, Samtshe, Trialeti, Džavahhethi ning Ašotsi krahvkonnad ühtseks Tao-Klarjeti kuningriigiks. Formaalselt allus see Bütsantsile, kuid tegelikult oli tegu iseseisva riigiga, mille keskuseks oli Artanuji. Kouropalatēs Davith Bagrationi laiendas oma valdusi, vallutades Theodossiopolise ning Armeenia provintsi Basiani. Samuti kehtestas ta protektoraadi Armeenia provintside Kharqi, Apakhuni, Malazgirti ja Ahlati üle.
Esimene ühendatud Gruusia kuningriik loodi 10. sajandi lõpus, mil kouropalatēs Davith vallutas Kharthli-Ibeeria krahvkonna. Kolm aastat hiljem päris Davithi kasupoeg Bagrat III, oma onu Theodosius Pimeda surma järel Abhaasia trooni. 1001. aastal päris Bagrat III ka Tao-Klarjeti ning 1008–1010 vallutas ta Kahhethi ja Ereti ning sai esimeseks Gruusia kuningaks (1008–1014), kes valitses nii maa ida- kui lääneosa üle.
1071. aastal lõi seldžukid Manzikerti lahingus Bütsantsi, Armeenia ja Gruusia ühendväge. 1081. aastaks olid seldžukid hõivanud suurema osa Gruusiast. Vaid mägised Abhaasia, Svaneti, Racha ja Khevi-Khevsureti jäid türklaste võimu alt välja.
Davith IV ja Gruusia tagasivallutamine
pisi|vasakul|[[Seldžukkide riik|Seldžukkide riigi suurim ulatus aastal 1092]]
Võitlust seldžukkidest sissetungijate vastu juhtis noor kuningas (1089–1125) Davith IV Ehitaja, kes oli trooni pärinud 16-aastaselt 1089. aastal. Esimene ristisõda (1096–1099) ja ristisõdijate sõjakäik seldžukkide vastu Anatoolias andsid võimaluse ka edukaks sõjategevuseks Gruusias. 1099. aastaks lõpetas Davith Ehitaja andami maksmise seldžukkidele ning oli suutnud vabastada suurema osa Gruusiast. 1118. aastaks oli vaid Thbilisi endiselt seldžukkide käes. pisi|vasakul|[[Gruusia kuningriik|Gruusia kuningriigi laienemine Davith IV valitsusajal (1089–1125)]] 11.–12. sajand oli Gruusia riigi õitseng. Seldžukkide lahkumise järel oli vabaks jäänud tohutu hulk põllumaad, ning Davithi sõjavägi vajas täiendavat inimjõudu, mistõttu saabus aastatel 1118–1119 kuninga kutsel 40 000 kiptšaki sõdalast ühes oma peredega Gruusiasse. 1120. aastal saabus Gruusiasse tuhandeid alaane, kes asusid elama Kharthlisse. Kristliku Gruusia väkke tuli ka palgasõdureid Saksamaalt, Itaaliast, Skandinaaviast ja Kiievi-Venest.
1121. aastal kuulutas Seldžukkide sultan Mesud I Gruusiale džihaadi, kuid sai Didgori lahingus Gruusia vägedelt lüüa. 1122. aastal vallutasid Gruusia väed ka Thbilisi, millest sai riigi pealinn. Järgnevatel aastatel vallutati Širvan ning suur osa Armeeniast. Davith IV suri 1125. aastal, jättes endast maha riigi, millest oli saanud piirkondlik suurvõim. Davith Ehitaja ajal tugevnes tsentra­liseeritud riik, moodustati alatine sõjavägi.
Kuninganna Tamar
Järgnevate valitsejate, Kuningas Giorgi III (1156–1184) ja kunin­ganna Tamari ajal (1184–1213) tugevnes Gruusia poliitiline mõjuvõim Põhja-Kaukaasias ja naabermaades. Gruusia oli tollal Lähis-Ida tugevaid riike. Hästi olid arenenud põllundus, viinamarjakasvatus, käsitöö ja kaubandus, rajati teid ja niisutuskanaleid, kõrge taseme saavutas kultuur.
pisi|Gruusia kuningriik, selle vasallid ja sõltlased kuninganna Tamari valitsemisajal Kuninganna Tamari valitsemisajal tõusis Gruusia oma võimsuse tippu. Aastatel 1194–1204 lõid Gruusia väed korduvalt tagasi türklaste uusi sissetunge ning korraldasid edukaid sõjakäike türklaste võimu all olnud Lõuna-Armeeniasse. Nende tulemusel läks suurem osa Lõuna-Armeeniast Gruusia võimu alla. 27. juulil 1202, võitsid Gruusia väed praeguse Türgi põhjaosas toimunud Basiani lahingus suurt seldžukkide armeed, millega pandi seisma moslemite ekspansioon põhja, Gruusia aladele.
1204. aastal langes Bütsants ristisõdijate kätte ja Gruusiast ning Bulgaaria tsaaririigist said võimsaimad kristlikud riigid Vahemere idaosas. Samal aastal vallutasid Tamari väed Anatoolia kirdeosa, kuhu rajati Trapezundi keisririik, mille valitsejaks krooniti Tamari sugulane, Bütsantsi endise keisri Andronikos I Komnenose pojapoeg Alexios Komnenos. 1210. aastal vallutasid Gruusia väed Pärsia põhjaosa (nüüdse Iraani Aserbaidžaani). Tol hetkel saavutas Gruusia suurima territoriaalse ulatuse oma ajaloos.
Tamar Suure valitsusaega peetakse Gruusia kuldajaks – lisaks sõjalistele ja poliitilistele saavutustele õitses tollal ka gruusia kultuur.
Mongolite sissetung
pisi|vasakul| 1220. aastatel tungisid Kaukaasiasse ja Väike-Aasiasse mongolite väed ja Gruusia kuningriik hääbus. Gruusia-Armeenia ühendväe ja nende liitlaste tugevast vastupanust hoolimata suutsid mongolid vallutada suurema osa piirkonnast. pisi|Timuri sõjakäik [[Pärsiasse ja Kuldhordi]] 1243. aastal sõlmis kuninganna Rusudan mongolitega rahuleppe, millega Gruusia jäi ilma oma vasallidest, nõustus maksma andamit ning lasi mongolitel okupeerida üle poole Gruusia riigist. Lisaks sellele hakkas lagunema ka riigi see osa, mis ei olnud mongolite ikke all – Samtshe sõjapealikud ei allunud enam keskvõimule ja 1266. aastaks olid nad sisuliselt Gruusiast eraldunud.
1259. aastal puhkes kuningas Davith VI juhtimisel mongolitevastane ülestõus. Võitlust jätkasid ka kuningad Demetre II (1270–1289) ja Davith VIII (1293–1311). Giorgi V (1314–1346) suutis ära kasutada Ilkhanaadi nõrgenemist ning lõpetas mongolitele andami maksmise ja taastas riigi piirid kujul, nagu need olid olnud enne 1220. aastaid. Samuti tõi ta Trapezundi keisririigi tagasi Gruusia mõjusfääri.
Türgi ja Pärsia ülemvõim
15. sajandi keskpaigaks olid kaardilt pühitud Gruusia vanad naaberriigid. 1453. aastal Osmanid vallutasid Konstantinoopoli ja Bütsantsi, ning kontroll Vahemere ja Musta mere vahelise läbipääsu üle läks Osmanite riigile. Gruusia säilitas sideme läänega vaid läbi Genova kolooniate Krimmi poolsaarel. 15. sajandi II poolel, Aleksander I Gruusia troonist loobumise järel, ühtne Gruusia riik lagunes, tekkisid Bagrationi dünastia Aleksander I järglaste iseseisvad Kharthli, Kahhethi ja Imerethi kuningriik ning Samtshe-Saathabago (ka Meskheti) vürstiriik.
Gruusia kuningriik lagunes 1460. aastatel mitmeks väiksemaks riigiks:
15. sajandi lõpuks ähvardas Gruusiat läänest Osmanite riik ning alates 1501. aastast Pärsia Safaviidide riik idast. Järgnevatel sajanditel oli Gruusia kahe suurvõimu vahelise võimuvõitluse tandriks. 1555. aastal sõlmisid Osmanite riik ja Safaviidide Pärsia Amasya rahu, mis lõpetas Türgi-Pärsia sõja ja jagas Gruusia mõjusfäärideks. Imerethi, Lääne-Gruusias läks Osmanitele ning Kharthli-Kahhethi, Ida-Gruusias Safaviidide Pärsiale. Järgnevates Türgi-Pärsia sõdades oli kaalukauss kord ühe, kord teise poole kasuks, kuid 17. sajandi alguses, järjekordse sõja käigus, suutis Safaviidide Pärsia kehtestada oma võimu pea kogu Gruusias. Gruusia iseseisvuspüüdlused suruti julmalt maha, 1616. aastal surusid Pärsia šahhi ‘Abbās I Suure väed julmalt maha ülestõusu Karthlis ja Kahhetis. Hulk sõdureid ja elanikke hukati ning 130 000–200 000 Kahheti elanikku küüditati Pärsiasse. Samuti lasi ‘Abbās I surnuks piinata kuningas Teimuraz I ema Ketevani, kes oli saadetud šahhi juurde läbirääkimistele. 1625. aastal puhkes Giorgi Saakadze juhtimisel Kharthlis ja Kahhethis Pärsia-vastane ülestõus, 1659. aastal toimus Kahhetis uus ülestõus.
17. sajandil langes Gruusia pideva sõjategevuse tõttu suurde vaesusse. 16.–17. sajandil killustumine jätkus, Imerethist eraldusid Samegrelo, Guria, Abhaasia ja Svanethi vürstiriik. Võitluses Pärsia ja Osmanite ülemvõimu vastu, otsisid Gruusia valitsejad tuge ja sõjalist abi Vene tsaaririigilt; paljud Gruusia poliitikud ja kultuuritegelased leidsid Venemaal varjupaiga, 17. sajandi lõpus tekkis Moskvas gruusia koloonia. pisi|Kharthli kuningas (1703–1712, 1719–1724) [[Vahtang VI püüdis Gruusiale toetust leida Lääne-Euroopast, kuid katsed jäid tulemusteta]] Kharthli kuningas Vahtang VI (1703–1712, 1719–1724) püüdis kindlustada keskvõimu ja edendas ehitustegevust, välispoliitikas orienteerus ta Venemaale.
Pärsia võimu alt Vene võimu alla
pisi|vasakul|[[Kaukaasia alad Pärsia riigis]] Safaviidide riik lagunes sisetülide tõttu 18. sajandi algul ning Osmanite riik ja Venemaa keisririik jagasid suure osa Pärsia valdustest 1724. aasta Konstantinoopoli rahuleppega. Kaheks jagati ka Gruusia. Nāder-šahh taastas aga kiirelt Pärsia vägevuse ning 1735. aastaks olid osmanid Gruusiast minema löödud. Nadir-šahh määras Kharthli waliks (asevalitsejaks) Bagrationi dünastiast Teimurazi. Reaktsioonina kõrgete maksude kehtestamisel, puhkes gruusia aadli hulgas vastuhakk pärlastele. Teimuraz ja tema poeg Erekli IIErekli aga jäid ustavaks Nadir-šahhile – osalt seetõttu, et takistada Bagrationide Mukhrani-haru naasmist võimu juurde. Tänutäheks ustavuse eest andis Nadir-šahh Teimurazile Kharthli kuninga ning Ereklile Kahhethi kuninga tiitli. pisi|Kahhethi (1744–1798) ja Kharthli-Kahhethi kuningas (1762–1798) [[Erekli II]] Nadir-šahh mõrvati 1747. aastal ning Teimuraz ja Irakli kasutasid riigis tekkinud ebastabiilsust, et Pärsiast lahku lüüa. Pärsia garnisonid sunniti Gruusiast lahkuma ning koostöös üksteise ning Aserbaidžaani khaanidega moodustasid Pärsia-vastase liidu. 1752. aastal saatsid nad Venemaale saatkonna, et paluda sõjalist toetust, mis aga kujunes edutuks. pisi|vasakul|Eestimaalt pärit [[Karl Heinrich von Knorring (1746–1820) oli üks võtmefiguure Gruusia liitmisel Venemaaga. Aastail 1801–1803 oli ta Vene vägede ülemjuhataja Gruusias]]
Teimuraz II suri 1762. aastal ning Erekli II päris temalt ka Kharthli trooni, ühendades nii Gruusia esmakordselt kolme sajandi jooksul. Kuningas Irakli II ajal taastus majandus, rajati manufaktuure, elustusid linnad. Ta pöördus uuesti Venemaa poole, et saada kaitset Türgi ja Pärsia eest. 1783. aastal sõlmiti Irakli II ja Katariina II vahel Georgijevski leping, millega Ida-Gruusia Kharthli-Kahhethi kuningriik tunnistas Venemaa ülemvõimu, kuid tagas Bagrationi dünastia võimulpüsimise ning Gruusia õigeusu kiriku iseseisvuse.
1787–1792 aastate Vene-Türgi sõja sõja eel nõudis Osmanite riik sõjaga ähvardades Krimmi tagastamist ja Venemaa loobumist protektsioonist Ida-Gruusia suhtes. Viies Vene-Türgi sõda oli Venemaa keisririigile edukas ning järeleandmisi Osmanitele Ida-Gruusia suhtes ei tehtud.
Osa Gruusia aadlikest ei nõustunud määrusega kuni 1802. aasta aprillini, mil kindral Knorring piiras nad Thbilisi katedraalis sisse ning sundis neid andma truudusvannet Venemaa keisrile. Kõik keeldujad arreteeriti. 1803. aastal liideti Venemaa keisririigiga ka Lääne-Gruusia Megreelia, 1810. aastal Imerethi ja Abhaasia ning 1811. aastal Guria vürstiriik. pisi|Pärsia kaotused [[Vene-Pärsia sõjad|Vene-Pärsia sõdades]] Pärsia üritas tagasi vallutada Gruusiat ja Dagestani, kuid sai 1804–1813 aastate Vene-Pärsia sõjas lüüa. 1810. aastal hõivasid Venemaa keisririigi väed ka Ida-Gruusia Imerethi kuningriigi. 19. sajandil peetud sõdades Türgi ja Pärsiaga vallutas Venemaa keisririik neilt mitmeid varem Gruusiale kuulunud alasid.
1806–1812 aastate kuuenda Vene-Türgi sõja tulemusel ja Bukaresti rahuga (1812) tunnustas Osmanite riik Bessaraabia ja Lääne-Gruusia allutamist Venemaa keisririigile ning Serbia iseseisvust.
1828–1829 aastate seitsmenda Vene-Türgi sõja tulemusena vallutas Venemaa keisririik Kaukaasias Kars, Phothi ja mitu teist kindlust, mille valdamine kinnistati 1829. aastal sõlmitud Adrianoopoli rahulepinguga.
1830. aastail arenes rahuperioodil Gruusia majandus, hoogustus käsitoondus, tekkisid väikeettevõtted, suurenes linnaelanikkond. 1864. aastal kao­tati pärisorjus Ida-Gruusias, aastatel 1865–1871 Lääne-Gruusias. See mõjus soodsalt kapitalistlike suhete arengule. 1873. aastal avati Thbilisi–Phothi raudtee ja 1883. aastal Bathumi–Thbilisi–Bakuu raudtee. Rajati tekstiili-, naha-, tubaka- ja konjakitööstuse ning metallitöötlemise ettevõtteid; 1890. aastail andis Gruusia 50% maailmaturu mangaanist. Haldusjaotuselt oli Gruusia 1917. aastani Venemaa keisririigi Taga-Kaukaasia asehaldurkonna osa.
20. sajand Gruusias
Veebruaris 1917 organiseeriti rahvakogu, kes seadis sihiks luua iseseisev Gruusia. 22. mail 1918 valiti uus Gruusia rahvakogu (Asutav Kogu): Zurab Avališvili, Noe Žordania, Akaki Tšenkeli (menševik), Niko Nikoladze ja Petre Surguladze. Pärast seda koostas Avališvili deklaratsiooni iseseisvast Gruusia riigist. Selle kuulutas rahvakogu välja 26. mail 1918. Kokkuleppel Gruusia valitsusega tulid 1918. aasta mai lõpus ja juuni alguses Gruusiasse Saksa ja Osmanite riigi väed, Gruusia loovutas peamiselt muslimitega asustatud Musta mere äärsed alad Osmanite riigile. Detsembrist 1918 kuni juulini 1920 oli Gruusia Suurbritannia ja Iirimaa Ühendkuningriigi protektsiooni all, riigis viibisid Briti väed.
Gruusia Demokraatlik Vabariik
7. mail 1920 sõlmiti Vene SFNV ja Gruusia DV vahel diplomaatilised suhted ja kirjutati alla lepingule, millega Vene SFNV tunnustas Gruusia suveräänsust.
Gruusia NSV
1921. aasta veebruaris tungis Punaarmee Gruusiasse, Tbilisi hõivati 25. veebruaril 1921 ja kehtestati nõukogude võim, Gruusia NSV ja samal aastal moodustati Gruusia NSV koosseisus Adžaari ANSV, Abhaasi ANSV ja Lõuna-Osseedi autonoomne oblast.
12. märtsist 1922 kuni 5. detsembrini 1936 kuulus Gruusia NSV Taga-Kaukaasia Föderatsiooni ja Taga-Kaukaasia SFNV koosseisu. Taga-Kaukaasia Föderatsioon nimetati 13. detsembris Taga-Kaukaasia SFNV-ks.
28. augustist 1924 kuni 5. septembrini 1924 toimus Gruusias iseseisvusmeelne ja nõukogudevastane ülestõus (Augustimäss), mis aga maha suruti.
Gruusia iseseisvuse taastamine
1990 võitsid Gruusia NSV Ülemnõukogu valimised Zviad Gamsahhurdia toetajad. Nad hakkasid koostama Gruusia kodanike nimestikke. Taasloodi Gruusia Komitee, mille juhiks sai Zviad Gamsahhurdia. 9. aprillil 1991 andis komitee ülemnõukogule loa taastada Gruusia Demokraatlik Vabariik.
Augustis 2008 leidis Venemaa ja Gruusia vahel aset Gruusia sõda.
Tibor Csík
Tibor Csík (2. september 1927 Jászberény - 22. juuni 1976 Sydney) oli Ungari poksija.
Csík oli kokku kahekordne Ungari meister – sulgkaalus (kuni 57 kg) 1946. aastal ja kukk-kaalus (kuni 54 kg) 1948. aastal.
Laanes
Laanes on eesti perekonnanimi.
2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Laanes 102 inimesel: 44 mehel ja 58 naisel. Perekonnanimede levikult oli Laanes meeste puhul 2427. ja naiste puhul 1935. kohal.
Tibor Csík
Csík oli aktiivne osaline Ungari 1956. aasta ülestõusus. Ta põgenes pärast ülestõusu mahasurumist Austraaliasse.
Laanes
Laanes oli levinumaks nimeks vanuserühmas 85+ aastat, kus seda oli 10 000 elaniku kohta 1,28, keskmiselt oli selle nime kandja aga 45 aasta vanune. Perekonnanimi Laanes oli kõige sagedasem Jõgeva maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta keskmiselt 5,02 inimest.
Uueks nimeks võeti Laanes 30 korral, kui loobuti nimedest Lilienbach kolmel juhul, Steinberg, Freudenthal, Engmann, Klaan ja Krusenberg kahel juhul, samuti nimedest Tannbaum, Velkmann, Mihels, Aisikovitsch,	Kerja, Lantmann jne.
Kokteilipeoefekt
Kokteilipeoefekt on aju võime koondada oma kuulmistähelepanu konkreetsele stiimulile samal ajal teisi stiimuleid välja filtreerides sarnaselt peolisega, kes suudab mürarikkas ruumis ühele vestlusele keskenduda.
Kuulajatel on võime eraldada erinevad stiimulid erinevatesse allikatesse ja otsustada, millised on neile kõige tähtsamad. Seega on arvatud, et inimese sensoorne mälu tuvastab kõigist stiimulitest alateadlikult eraldi infotükid ja klassifitseerib need olulisuse järgi. See efekt võimaldab enamikul inimestel keskenduda ühele ainsale häälele, jättes välja kõik teised. Sellega võib kirjeldada ka sarnast fenomeni, mis leiab aset, kui inimene tuvastab helidest, millele ta ei keskendu, olulised stiimulid, näiteks kuuleb oma nime suurest hulgast helidest.
Neuroloogiline alus (ja binauraalne töötlemine)
Kokteilipeoefekti puudutav kuulmistähelepanu on seotud vasaku ajupoolkera ülemise oimukääruga (kus asub ka eesmine kuulmiskoor); alumist otsmikukääru, ülemist intraparietaalset vagu ja intraparietaalset vagu hõlmav fronto-parietaalne võrgustik vastutab ka tähelepanu juhtimise, kõnetöötluse ja tähelepanukontrolli eest. Nii põhilist infoallikat kui ka sellega võistlevaid infoallikaid töödeldakse vasaku poolkera samas juhtetees, kuid fMRI skaneeringud näitavad, et põhiallikatele pööratakse võisteldavatest rohkem tähelepanu.
Lisaks on näha, et aktiivsusvoog ülemisest oimukäärust soovitud infoallikani väheneb/pidurdub, kui võistleva stiimuli infoallikas (mil on tavaliselt tähenduslik väärtus) esile kerkib. "Kokteilipeoefekti" – võimet tuvastada oluline stiimul olukordades, kus on mitu kõnevoogu – on nimetatud ka "kokteilipeo probleemiks", kuna meie võime valikuliselt osa võtta häirib samaaegselt meie tähelepanu efektiivsust närvisüsteemi tasandil.
Kokteilipeoefekt toimib kõige paremini binauraalse efektina, mis nõuab mõlema kõrvaga kuulamist. Inimesed, kellel on ainult üks toimiv kõrv, on palju rohkem häiritud segavast mürast kui kahe toimiva kõrvaga inimesed.
Kokteilipeoefekti binauraalne aspekt on seotud heli allikate lokaliseerimisega. Kuulmissüsteem on võimeline samaaegselt lokaliseerima vähemalt kaks heliallikat ja määrama korrektselt nende omadused. Niipea, kui kuulmissüsteem on lokaliseerinud heli allika, on ta võimeline segavate heliallikate segunemisest välja tooma selle heliallika signaalid.
Varasemad tööd
1950. aastate alguses pälvisid suure osa teadustöö tähelepanust probleemid, millega seisid silmitsi lennujuhid. Toona said kontrollijad sõnumeid pilootidelt valjuhäälditest lennujuhtimistornis. Mitmete pilootide häälte kuulmine ühest valjuhääldist muutis lennujuhtide töö väga keeruliseks. Colin Cherry nimetas ja defineeris 1953. aastal kokteilipeoefekti. Cherry korraldas tähelepanukatseid, milles osalejad kuulasid ühest valjuhääldist korraga kahte sõnumit ja proovisid neid eraldada; hiljem nimetati see dihootilise kuulamise ülesandeks. Tema töö näitab, et võimet eristada helisid taustmürast mõjutavad paljud muutujad, näiteks kõneleja sugu, suund, heli asukoht, helikõrgus ja kõne kiirus.
Cherry arendas välja varjutamise ülesande, et uurida lähemalt, kuidas inimesed keskenduvad ühe sõnumi kuulmisele teiste häälte ja helide hulgast. Varjutamise ülesandes pidid osalejad kandma spetsiaalseid kõrvaklappe, millest esitati erinevaid sõnumeid mõlemasse kõrva. Osalejal paluti valjuhäälselt korrata sõnumit (n-ö varjutada), mida oli kuulda määratletud kõrvast (n-ö kanalist). Cherry leidis, et osalejad olid võimelised tuvastama oma nime järelevalveta kanalist ehk sellest kanalist, mida nad ei varjutanud. Hilisemates uuringutes kasutas Cherry varjutamise ülesannet Neville Moray (1959). Ta jõudis järeldusele, et peaaegu mitte ükski järelevalveta sõnum ei suuda blokaadist läbi tungida. Erandiks on subjektiivselt "olulised" sõnumid.
Hilisemad tööd
Selektiivne tähelepanu esineb kõikides vanuserühmades. Imikueas lapsed hakkavad pöörama pead helide suunas, mis on neile tuttavaid, nagu näiteks nende vanemate hääled. See näitab, et imikud keskenduvad valikuliselt konkreetsetele stiimulitele oma keskkonnas. Lisaks on ülevaated selektiivsest tähelepanust näidanud, et imikud eelistavad "beebihäälset" rääkimist täiskasvanu tooniga rääkimisele. See eelistus viitab, et imikud suudavad märgata füüsilisi muutusi kõne toonis. Siiski, täpsus nende füüsiliste erinevuste märkamisel (nt toon keset taustamüra) muutub aja jooksul paremaks. Imikud võivad kergesti ignoreerida stiimulit, kuna miski nagu nende nimi, kuigi tuttav, ei oma nii noores eas mingit suuremat tähendust. Siiski on uuringud näidanud, et tõenäoliselt ei saa imikud aru, et heli, mida neile keset segavaid hääli esitletakse, on nende oma nimi ja seega nad ei reageeri. Võime filtreerida välja järelevalveta stiimul on kõige parem noores täiskasvanueas. Kokteilipeoefekti suhtes on vanematel täiskasvanutel noorematest raskem keskenduda ühele vestlusele, kui taustamüras sisalduvad "subjektiivselt" olulised võistlevad stiimulid.
Mõned näited sõnumitest, mis pälvivad inimeste tähelepanu, on isikute nimed ja tabusõnad. Võime enda nimele valikuliselt tähelepanu osutada ilmneb imikutel juba 5 kuu vanuselt ning näib, et see areneb täielikult välja 13. elukuuks. Mitmete teiste valdkonna spetsialistide hulgas on Anne Treisman väljendanud, et inimesed on pidevalt ette valmistatud tuvastama isiklikult olulise väärtusega sõnu, näiteks nimesid. Ta teoretiseerib, et need sõnad võivad võrreldes teiste sõnadega nõuda vähem tajulist informatsiooni nende identifitseerimiseks. Teist tüüpi stiimulid, mis läbivad järelevalveta kanalis teatud tasemel semantilist töötlemist, on tabusõnad. Need sõnad sisaldavad sageli erootilise sisuga materjali, mis tekitab inimestes valveloleku, mis vähendab suutlikkust varjutamise ülesannetes. Tabusõnad ei mõjuta laste selektiivset tähelepanu, kuniks neil areneb tugev sõnavara koos arusaamaga keelest.
Vananedes hakkab selektiivne tähelepanu vaibuma. Vanematel täiskasvanutel on pikem latentsusperiood vestlusvoogude eristamisel. Tavaliselt peetakse seda tingituks asjaolust, et kõrgemas eas hakkab halvenema üldine kognitiivne võimekus (näiteks mälu, visuaalne töötlus, kõrgemad töötlusprotsessid jms).
Viimastel aastatel on kokteilipeo probleemi uurimiseks kasutusele võetud ka tänapäevased neuroteaduse tehnikad. Mõned olulisemad näited neid meetodeid kasutavatest teadlased on Edward Chang, Nima Mesgarani, ja Charles Schroeder, kasutades elektrokortikograafi; Jonathan Simon, Mounya Elhilali, Adrian KC Lee, Shihab Shamma, Barbara Shinn-Cunningham ja Jyrki Ahveninen kasutades magnetoentsefalograafiat; Jyrki Ahveninen, Edmund Lalor, ja Barbara Shinn-Cunningham kasutades elektroentsefalograafiat; ja Jyrki Ahveninen ja Lee M. Miller, kasutades funktsionaalset magnetresonantstomograafiat.
Tähelepanumudelid
Kogu informatsiooni, mida meile esitletakse, ei saa töödelda. Teoreetiliselt saab valiku, millele tähelepanu osutada, jaotada juhuslikuks ja mittejuhuslikuks. Näiteks autojuhid on sõidu ajal võimelised keskenduma liiklusvalgustusele teiste neile esitletud olemasolevate stiimulite hulgas. Sellistes olukordades on vajalik otsustada kui suur osa esitletud stiimulist on oluline. Psühholoogia põhiküsimus on see, millal see valik toimub. See probleem on arenenud varase ja hilise selektsiooni vastuoluks. Alus sellele vastuolule sisaldub Cherry dikootilistes kuulamisülesannetes. Osalejad olid võimelised märkama füüsilisi muutusi, nagu helikõrguse või kõneleja soo muutus, ja stiimuleid, nagu nende oma nimi, järelevalveta kanalis. See tekitas küsimuse, kas järelevalveta sõnumi tähendus ja semantika töödeldakse enne valiku tegemist. Varase selektsiooni mudelis töödeldakse enne valiku tegemist väga vähe informatsiooni. Hilise selektsiooni mudelis on enne valiku tegemist töödeldud rohkem informatsiooni, näiteks semantika.
Broadbent
Varsti pärast Broadbenti eksperimente kordasid Oxfordi üliõpilased Gray ja Wedderburn tema dihhootilise kuulamise ülesandeid vaheldades ühesilbilisi sõnu, mis võiksid moodustada tähenduslikke fraase, kuid sõnad olid jagatud kõrvade vahel. Näiteks sõnad "kallis", "üks", "Jane" olid mõnikord esitatud järjekorras paremasse kõrva, kuid sõnad "kolm", "tädi", "kuus" olid esitatud samaaegse konkureeriva järjestusena vasakusse kõrva. Osalejad mäletasid suurema tõenäosusega fraasi "kallis tädi Jane" kui numbreid; samuti oli tõenäolisem, et sõnu mäletatakse esitatud fraasi järjestuses kui see, et numbreid mäletatakse nende esitamise järjekorras. See tulemus läheb vastuollu Broadbenti teooriaga täielikust filtreerimisest, kuna filtermehhanism ei peaks tegelema kanalite vahel lülitumisega. Selle põhjal võib oletada, et tähendus võib olla töödeldud esimesena.
Treisman
Hilisemas täienduses olemasolevale selektiivse tähelepanu teooriale arendas Anne Treisman välja nõrgenemise mudeli. Selle mudeli kohaselt ei ole informatsioon töötlusel filtermehhanismi poolt täielikult välja blokeeritud, nagu oletas Broadbent. See-eest on informatsioon nõrgendatud, mis lubab sel läbida erinevad töötlusprotsessid alateadlikul tasemel. Treisman pakkus välja ka lävepaku mehhanismi, mille järgi osad sõnad, tulenevalt nende semantilisest olulisusest, võivad pälvida tähelepanu järelevalveta infokanalist. Inimese enda nimel on Treismani põhjal madal läveväärtus (e. sel on kõrge tähenduslikkuse tase) ja on seega kergemini äratuntav. Sama printsiip kehtib ka sõnade puhul nagu tuli, juhtides meie tähelepanu situatsioonidele, mis võivad seda viivitamatult vajada. Treismani sõnul on ainus võimalus, kuidas see saab juhtuda, see, et informatsiooni töödeldakse pidevalt ka järelevalveta kanalis.
Deutsch & Deutsch
Diana Deutsch, kes on tuntud eeskätt oma tööga muusika taju ja auditoorsetes illusioonide osas, on andnud olulise panuse ka tähelepanumudelitele. Selleks, seletada detailsemalt, kuidas sõnu saab jälgida nende semantilise olulisuse põhjal, pakkusid Deutsch & Deutsch  ja Norman  välja tähelepanumudeli, mis sisaldab teisest valikumehhanismi, mis tugineb sõna tähendusele. Deutschi-Normani mudeli järgi ei ole informatsioon järelevalveta kanalis töödeldud täielikult töömäluni, nagu Treismani mudeli põhjal võiks eeldada. Selle asemel antakse informatsioon järelevalveta kanalist edasi pärast mustri eristamist läbi teisese filtri. Juhul kui järelevalveta informatsioon eristatakse ja loetakse teisese filtri poolt ebaoluliseks, takistatakse selle sisenemist töömällu. Sel moel saame teadlikuks vaid sellest informatsioonist järelevalveta kanalis, mis on kohe oluline.