cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Termiidilised
Termiidid elavad kolooniates, mille suurus võib ulatuda mõnesajast kuni mõne miljoni isendini. Tüüpilises koloonias on nümfid (poolsuguküpsed noored), töölised, sõdurid, järglasi andev termiidiema (kuninganna) – harva ka mitu ematermiiti – ja termiidiisa (kuningas). Kuninganna ja kuningas on suguvõimelised isendid, kes on oma tiivad maha heitnud. Peale nende võib pereheitmise eel olla pesas tiivulisi isaseid ja emaseid, kes sobiva ilmaga lahkuvad pesast uusi kolooniaid rajama.
Termiidid on keskmise suurusega putukad. Ühe liigi piires varieeruvad mõõtmed tugevasti, töölised võivad vabalt olla sõduritest poole lühemad.
Tiivulistel isenditel on kaks paari tiibu. Tiivapaarid on ühtemoodi arenenud ja sarnase soonestusega. Nad on nii pikad, et seljal kokku panduna ulatuvad nad tugevasti üle tagakeha tipu. Tiibade ehituse järgi ongi termiidilised saanud ladinakeelse nimetuse: isoptera tähendab 'samatiivalised'. Rindmiku ja tagakeha segmendid on tugevasti lubjastunud.
Põhiosa termiitide pesakonnast moodustavad töölised. Need on alaarenenud suguvõimega isased ja emased. Selle poolest erinevad termiidid sipelgatest ja teistest ühiselulistest kiletiivalistest, kelle töölised on alati emased. Tööliste katted on pehmed ja pigmenteerumata, vahel isegi poolläbipaistvad. See tuleneb sellest, et nad elavad veeaurust küllastunud õhus varjatud paikades. Üksnes Lõuna-Aafrikas elutseval termiidiperekonnal Hodotermes elavad töölised avatud paikades nagu sipelgad ja nende katted on tumepruunid kuni mustad. Töölistele on omased ümmargune pea ja nõrgalt arenenud rindmik. Tagakeha lõpus on 2–5 lülist koosnevad tundlikud urujätked – see tunnus on iseloomulik varjatud eluviisiga vormidele. Silmad on töölistel mandunud ja sageli puuduvad hoopiski.
Sõdurid on termiitide iseseisev kast. Sõduritel on väga suur peakihn ja võimsad ülalõuad. Lõugadega hammustatakse vaenlasi, kelleks on teised termiidiliigid ja sipelgad. Nende hulgas on ninasõdureid, kellel on ninamiku tipus näärmekanal, mille kaudu pritsitakse vaenlane üle kleepuva vedelikuga. Kui vaenlaseks on putukas, siis see takistab tema liikumist.
Süstemaatika
Maailmas tuntakse umbes 2500 liiki termiite. Euroopas elutseb kaht liiki termiite, Eestis mitte ühtki. Endise NSV Liidu aladel elab seitset liiki termiite: Moldovas, Lõuna-Ukrainas, Kaukaasias, Kesk-Aasias ja Vladivostokis.
Termiidilised jagatakse sugukondadesse Mastotermitidae, Kalotermitidae, Termopsidae, Hodotermitidae, Rhinotermitidae, Serritermitidae ja Termitidae.
Wilhelm von Böckenförde
Wilhelm von Böckenförde, teise nimega Schüngel (surnud 1465), oli Liivi ordu liige ja Liivi ordu majandusülem aastal 1462.
Tema vanemaid pole teada. Ta sündis Kölni stiftis. Tema suguvõsa oli küllaltki olulisel positsioonil Vestfaalis, samuti aga ka nii Saksa kui ka Liivi ordus.
1451. aastal oli Wilhelm rüütelvend Võnnus, 1462. aastal sai temast aga majandusülem (Schäffer) Riias. Veel samal aastal sai temast aga ka Aizkraukle komtuur ja 1465. aastal suri ta samas ametis olles.
Joonas Plaan
Joonas Plaan (sündinud 24. mail 1983 Tallinnas) on Tallinna Ülikooli antropoloogia lektor ning Eestimaa Looduse Fondi säästliku kalanduse programmi koordinaator ja ekspert.
Keskkonnaantropoloogina on Joonas uurinud Kihnu kalurite ja keskkonnakaitse vahelisi konflikte ning teinud doktoritöö kliimamuutuste mõjust Newfoundlandi rannakalandusele, Kanadas. Lisaks sellele on ta olnud aktiivne liige rahvusvahelises uurimisorganisatsioonis Too Big To Ignore, mis tegeleb rannakalanduse kaitsmise ja säästliku kalanduse edendamisega.
Ants Erm
pisi|Ants Erm [[Vene Föderatsiooni saatkond Eesti Vabariigis|Vene Föderatsiooni saatkonna ees Ukraina toetuseks korraldatud meeleavaldusel Foto: Ave Maria Mõistlik, 23. august 2014 ]] Ants Erm (sündinud 1. septembril 1953 Tallinnas) on Eesti mereteadlane ja endine poliitik.
Aastatel 1996–1997 töötas ta Keskkonnaministeeriumis, seejärel Eesti Mereinstituudis ja TTÜ Meresüsteemide Instituudis.
Poliitikas
24. veebruaril 1991 astus Ants Erm Eesti Rahvusliku Sõltumatuse Partei liikmeks. Oli Eesti Kongressi ja Põhiseaduse Assamblee liige. 1992. aastal valiti ta VII Riigikogu liikmeks. Alates 1994. aastast oli ta Eesti Rahvusliku Eduerakonna esimees. Alates oktoobrist 1998 kuni jaanuarini 2011 oli ta Erakonna Isamaa ja Res Publica Liidu liige. Alates oktoobrist 2014 kuni detsembrini 2018 oli ta Eesti Vabaerakonna liige.
Zuénoula
Zuénoula (guro keeles Zuénoufla) on linn ja departemang (2. järgu haldusüksus) Elevandiluurannikul Bandama Rouge'i jõe ääres 250 km kaugusel pealinnast Yamoussoukrost. Geograafilised koordinaadid on 7°26' N, 6°03' W.
Linnas on punane muld.
Elanike arv on umbes 75 000.
Põhilised etnilised rühmad on põliselanikud gurod (Gouro) ning sisserännanud djulad. Linnas elab ka kuid sisserändajaid riigi teistest piirkondadest ja mujalt Lääne-Aafrikast.
Kõneldakse põhiliselt prantsuse, guro ja malinke keelt.
Linnas toodetakse suhkrut.
Välislingid
''Kasutatud on inglise ja prantsuse vikipeedia artiklit seisuga 2. oktoober 2007.
Felix Wiedwald
Felix Wiedwald (sündinud 15. märtsil 1990 Thedinghausenis) on saksa jalgpallur. Ta mängib väravavahina Saksa Bundesliga klubis Frankfurdi Eintracht.
Neurotransmitter
Neurotransmitter ehk neuromediaator ehk virgatsaine ehk ülekandeaine (ka aju kemikaal, ladina keeles neurotransmittor) on looduslikult kehasisene bioloogiliselt aktiivne keemiline aine, mis sünteesitakse neuronis vastavate ensüümide poolt ja mis vabastatuna vahendab närvirakkude vahelist keemilist neurotransmissiooni närvisüsteemis.
Neurotransmitter võib erituda näiteks sünapsis või erinevatest närvilõpmetest ja võetakse vastu sihtrakku (nt presünaptilisse neuronisse) ning aktiveeritakse ja/või inhibeeritakse teise neuroni (näiteks postsünatilise neuroni) retseptorite poolt.
Täpsemalt öeldes toimub ühe närviraku presünaptilises (inglise pre-synaptic) osas vesiikulitesse pakitud keemilise aine (neurotransmitteri) transport läbi sünaptilise pilu (inglise synaptic cleft) postsünaptilisse ossa, seostudes seal teise raku membraani ligandi mõjul avanevate ioonkanalitega (inglise k ligand-gated ion channels).
Täpne endogeensete virgatsainete definitsioon seni puudub, kuna neurotransmitteriteks võivad olla keemiliselt struktuurilt suhteliselt erinevad ained, erinev on neil ka biokeemia, ja samad ained võivad mujal kehas omada ka muid funktsioone. Virgatsained võivad toimida nii vastavate retseptorite aktiveerijate kui inhibeerijatena. Lisaks võivad virgatsained avaldada toimet ka sihtrakkudele.
Levinuimad virgatsained:
Heinävesi
Heinävesi (soome keeles ka Heinäveden kirkonkylä, Hasumäki, Kirkonkylä) on asula Soomes Põhja-Karjala maakonnas, Heinävesi valla keskus. Seal elab umbes 1200 inimest.
Árva komitaat
thumb|Árva komitaadi vapp thumb|Komitaadi asend Ungari Kuningriigis thumb|Árva komitaadi kaart (1890) thumb|Orava linnus Árva komitaat (ungari keeles Árva vármegye, slovaki keeles Oravská župa) oli Ungari Kuningriigi komitaat, mis asus tänapäeva Slovakkia ja Poola piirialadel.
Maakond tekkis 14. sajandi teisel poolel. Maakonna keskus oli aastatel 1867–1919 Alsókubin (Dolný Kubín), enne seda Orava linnus. 1772–1918 piirnes see põhjas Austria Keisririigile kuuluva Galiitsiaga.
1910. aasta rahvaloenduse ajal oli maakonna rahvaarv 78 745 ja pindala 2019 km². Rahvuslik koosseis oli järgmine:
Sel ajal jaotus komitaat neljaks ringkonnaks (ungari járás: Alsókubini ringkond samanimelise keskusega (tänapäeval Dolný Kubín), Námesztó ringkond samanimelise keskusega (tänapäeval Námestovo), Trsztena ringkond samanimelise keskusega (tänapäeval Trstená) ja Vári ringkond, mille keskus oli Turdossin (tänapäeval Tvrdošin. Kõik need neli keskust on tänapäeva Slovakkia territooriumil.
Pärast Esimest maailmasõda sai sellest 4. juunil 1920 vastavalt Trianoni rahulepingule Tšehhoslovakkia osa. Järgnes piirivaidlus Tšehhoslovakkia ja Poola vahel, mille tulemusena 1924 vahetati hulk asulaid. Suurim Poola koosseisu läinud asula oli Jablonka.
Tänapäeval kuulub suurem osa kunagisest komitaadist Slovakkia Žilina maakonda. Kõnekeeles kasutatakse endiselt Orava nime.
5. aprill
5. aprill on Gregoriuse kalendri 95. (liigaastal 96.) päev. Juliuse kalendri järgi 23. märts (1900–2099).
Frolandi vald
Frolandi vald on kohaliku omavalitsuse üksus (vald) Norras Agderi maakonnas. Valla halduskeskus on Blakstadi küla.
2019. aastani kuulus vald Aust-Agderi maakonda.
Kesalill
Kesalill sarnaneb õisiku poolest härjasilma ja valge karikakraga, ent erineb selgesti lehtede poolest. Kesalille lehed on niitjate harudega, karikakral jagused, ent siiski selge lapiku lehelabaga, härjasilma lehed on aga jämesaagja servaga ning talbja või äraspidimunaja lehelabaga.
Eesti liigid
Eestis on levinud kaks liiki:
Rapla vald (1939)
Rapla vald oli vald Harju maakonnas aastail 1939–1950. Vallamaja asus Uuskülas. pisi|300px|Eesti valdade kaart. Musta kontuuriga vanad vallapiirid, punasega 1939. aastal moodustatud vallad Rapla vald moodustati 1939. aasta vallareformiga senise Rapla valla maa-alast, välja arvatud Jalase küla, Koikse asunduse ja Keila jõest Juuru pool asuvad Hagudi küla heinamaade maa-alad ning Seli asunduse ja Härgküla metsandiku piirkond; senise Juuru valla Purila-Ülejõe küla maa-alast.
1939. aastal oli vallas 4948 elanikku, see oli Harjumaa suurima elanike arvuga vald. Valla pindala oli 220,43 km² (22 043,25 ha).
1939. aastal kuulusid Rapla valla koosseisu: Hagudi, Hagudi-Metsküla, Kuku, Sootaguse, Koigi, Seli-Metsküla, Äherdi, Seli-Nurme, Mõisaaseme, Kodila-Uusküla, Raka, Õela, Kodila-Metsküla, Kodila mõis, Hagudi alevik, Hagudi asundus, Sikeldi asundus, Sikeldi-Nõmme, Tapupere, Palamulla, Mällu, Nõmme, Lipstu, Torma, Kõrgu, lira, Kuusiku-Nõmme, Kõikse, Sulupere külad ja Kuusiku mõis, Kiriku asundus ja Alu asundus, Alu-Metsküla, Aranküla, Ridaküla, Uusküla, Tuti küla ja Rapla alevik, Ülejõe, Vaksali, Väljataguse, Juula, Sauna, Kaerepere, Kumma, Valtu-Nurme, Saksa küla, Põrsaka, Härtu külad ja Valtu asundus. .
Külanõukogude moodustamine ja valla likvideerimine
8. augustil 1945 moodustati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega vallas Hagudi külanõukogu, Rapla külanõukogu, Sikeldi külanõukogu ja Valtu külanõukogu.
26. septembril 1950 arvati vald Rapla rajooni koosseisu.
Kõrgessaare valla lipp
pisi|Kõrgessaare valla lipp
Kõrgessaare valla lipp on Hiiu maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Kõrgessaare valla lipp.
Lipp kinnitati 21. juunil 1994 ning oli kasutusel 20. oktoobrini 2013, kui Kõrgessaare vald ühines Kärdla linnaga. Uue valla nimeks sai Hiiu vald ning kasutusele võeti Hiiu valla lipp.
Lipu kirjeldus
Lipukangas on lainejoonega jagatud kolmeks võrdseks osaks. Ülemine ja alumine osa on sinised, keskmine osa valge.
Lipu kõrguse ja laiuse suhe on 11:17 ning normaalsuurus 1100x1700 mm.
Leopold Neeme
Leopold-Aleksander Neeme (kuni 1940 Leopold Nielaender (ka Nieländer või Nielender); 31. august 1910 Tallinn – 25. september 1985 Tallinn) oli eesti poksija.
Ta poksis aastatel 1928–1948. Poksimist alustas ta spordiklubis Tallinna Sport, tema treener oli Nigul Maatsoo. Ta oli vasakukäeline poksija.
Ta oli kuuekordne Eesti meister kergekeskkaalus (kuni 66,7 kg) 1931–1935 ja 1937. aastal ning III koha võitja Eesti NSV meistrivõistlustel 1948. aastal.
Ta osales kolm korda Eesti-Soome maavõistlustel, võitis 1931–1932 ning kaotas 1934. aastal. Ta osales 1934. aasta Euroopa meistrivõistlustel Budapestis, kuid kaotas kergekeskkaalus (kuni 66,7 kg) veerandfinaalis vastasele punktidega.
Signaalitöötlus
Signaalitöötlus (inglise keeles signal processing) hõlmab elektrisignaali analüüsi, interpretatsiooni ja manipulatsiooni. Signaalitöötluse meetodite abil on võimalik signaali elektrooniliselt filtreerida, eraldada mürast informatsiooni, tuua esile signaali olulised omadused. Töödeldavateks signaalideks võivad olla näiteks audiosignaal, videosignaal, mitmesugused mõõtesignaalid jm.
Andmeid töödeldakse peamiselt digitaalkujul, sest sel kujul saab andmeid tihendada (pakkida) ja niiviisi salvestatavat ja edastatavat andmemahtu oluliselt vähendada.
Ajalugu
Alan V. Oppenheimi ja Ronald W. Schaferi järgi leiutati signaalitöötluse printsiibid koos klassikaliste arvuanalüüsi (numerical analysis) tehnikatega 17. sajandil. Nende tehnikate kasutamise järgmiseks astmeks oli andmete digiteerimise ettevamistamine 1940.–1950. aastatel.
1948. aastal avaldas Claude Shannon ajakirjas Bell System Technical Journal olulise artikli „A Mathematical Theory of Communication“, mis pani aluse telekommunikatsiooni ja signaaliedastuse tehnika edasisele arengule.
Signaalitöötlustehnika hakkas hoogsalt arenema 1960.–1970. aastatel ning 1980. aastatel hakati tootma spetsialiseeritud signaaliprotsessorite kiipe.
Pidev signaal
Pideva signaali amplituudi muutus aja funktsioonina on pidev: signaalil on igal hetkel mingi väärtus. Füüsikaliste suurustega, nagu temperatuur, rõhk, heli jne, võrdeliselt muutuvad elektrisignaalid on pidevad signaalid. Signaali loetakse pidevaks vaatamata sellele, et selles võib olla üksikuid katkestuskohti.
Ajas pidevalt muutuva signaali töötlemise meetodid hõlmavad lineaarse ajainvariantse pideva süsteemi modelleerimist, süsteemi talitluse seadistamist ja deterministlike (juhuslikkust mitte sisaldavate) signaalide pidevat ajalist filtreerimist.
Analoogsignaal
Analoogsignaali töötlemise objektiks on pidevad signaalid, seega signaalid, mida pole digiteeritud. Analoogsignaalidena töödeldi enamikku 20. sajandi raadio-, telefoni-, radari- ja televisioonisignaale. Siia kuuluvad nii lineaarsed kui ka mittelineaarsed elektroonikalülitused. Esimesed on näiteks passiivsed ja aktiivsed sagedusfiltrid, elektroonilised mikserpuldid, integraatorid ja viitliinid. Mittelineaarsed ahelad hõlmavad kompandereid, sageduskordisteid, sagedusmiksereid ja -segusteid, pingega tüüritavaid võimendeid ja filtreid, ostsillaatoreid ja faasiluku lülitusi.
Aegdiskreetne signaal
Aegdiskreetsel signaalil on väärtused ainult teatud ajavahemikega eraldatud hetkedel. Seejuures väljendab iga hetkeväärtus (nn diskreet) signaali täpselt, selle väärtust pole veel kvanditud (ehk väärtuseliselt diskreeditud).
Diskreetsignaalitöötlus on tehnika, mis põhineb elektroonikalülitustel, nagu diskreeditaseme hoidelülitus (sample and hold) pideva astmelise signaali saamiseks, multiplekserid ja nihkeregistrid. See tehnoloogia oli digitaalse signaalitöötluse eelkäija.
Aegdiskreetse signaalitöötluse matemaatiliseks aluseks on kontseptsioon, et kvantimisviga arvesse ei võeta.
Digitaalsignaal
Digitaalne signaalitöötlus on digiteeritud signaalide töötlemine. Töötlemine võib toimuda arvutite või digitaalse signaalitöötluse lülituste abil, nagu tellijakiibid (ASIC), programmeeritavad väravamassiivid või spetsialiseeritud signaaliprotsessorid (DSP-kiibid). Tüüpilised aritmeetikatehted on seejuures püsi- ja ujukomaarvutus, tehted reaal- ja kompleksarvudega, korrutamis- ja liitmistehted. Muid tüüpilisi riistvaratoiminguid teostavad ringpuhvrid (circular buffer) ja otsingutabelid. Algoritmide näideteks on Fourier' kiirteisendus (FFT), lõpliku siirdega filter (FIR), piiramatu siirdega filter (IIR) ja adaptiivfilter.
Mittelineaarne signaal
Mittelineaarne signaalitöötlus hõlmab mittelineaarsetes süsteemides tekkivate signaalide analüüsi ja töötlemist, kusjuures mittelineaarsus võib avalduda ajas, ruumis või teatud sageduspiirkonnas. Mittelineaarsetes süsteemides võib ilmneda väga keerulisi käitumisviise, sealhulgas bifurkatsioone, kaost, samuti harmoonilisi ja alamharmoonilisi sagedusi, mida ei saa lineaarsete meetoditega tekitada ega analüüsida.
Polünoomne signaalitöötlus on mittelineaarse signaalitöötluse alaliik, kus polünoomsüsteeme võib tõlgendada kui lineaarsete süsteemide kontseptuaalselt lihtsaid laiendusi mittelineaarsetele juhtudele.
Statistiline signaal
Statistiline signaalitöötlus on lähenemisviis, mis käsitleb signaale juhuslike protsessidena, kasutades nende statistilisi omadusi signaalitöötluse ülesannete täitmiseks. Statistilisi meetodeid kasutatakse laialdaselt signaalitöötluse rakendustes. Näiteks saab modelleerida pildistamisel tekkiva pildimüra tõenäosusjaotust ja konstrueerida selle mudeli põhjal tehnikaid, et vähendada müra saadud pildil.
Claes Oldenburg
Ennekõike on Oldenburg tuntud avaliku kunsti installatsioonide poolest, mis on tüüpiliselt suured replikad (pehmetest) igapäevaasjadest.
Elukäik
Claes Oldenburg sündis 1929. aastal Rootsi diplomaadi peres. 1936. aastal kolis pere USA-sse: esialgu New Yorki, hiljem Chicagosse, kus ta lõpetas kooli. Aastatel 1946–1950 õppis Oldenburg Yale'i Ülikoolis kirjandust ja kunsti. Chicagosse naastes õppis ta 1954. aastani sealses kunstiinstituudis direktor Paul Wieghardti käe all. 1953. aastal sai ta naturalisatsiooni korras USA kodakondsuse.
Kunstnikukarjääri alguses töötas Oldenburg Chicago uudisteagentuuris. 1953. aastal avas ta oma stuudio. Esimesed teosed, viis eset koguhinnaga 25 dollarit müüs Oldenburg kunstilaadal Chicagos 57. tänaval. 1956. aastal kolis ta tagasi New Yorki, kus kohtus selliste kunstnikega nagu Jim Dine, Red Grooms ja Allan Kaprow. Neilt sai ta teatraalseid alternatiivseid ja abstraktseid ekspressionismi mõjutusi, mis said mõjutavaks tema loomingus.
Kunst ja looming
Meeldejäävaim osa Oldenburgi loomingust on kolossaalsed skulptuurid. Hoolimata tööde suurusest on neil suhtluslik omadus. Üks sellise interaktiivsuse näidetest on n-ö pehme huulepulga kuju, mis kukuks kokku, kui sellesse pidevalt õhku juurde ei pumbataks. 1974. aastal disainiti see ümber alumiiniumi ja algselt Caterpillari ratastel olnud kuju pandi vertikaalselt tankiroomikutele. Esialgu oli kuju paigutatud Beincke Plazale Yale'i, hiljem viidi Morse'i Kolledži kohtuaeda.
Mitmeid Oldenburgi gigantseid maalähedasi objekte salati maha ja naeruvääristati, kuid hakati aja möödudes võtma naljakatena ja osana avalikust kunstist. 1960. aastatel osales ta mitmes popkunsti liikumises ja tegeles nn happening-kunstiga, mis oli tolleaegne performance-kunsti üks tugevamaid voolusid. Enda loomingule andis ta nimeks Ray Gun Theatre. Tema esimene abikaasa (1960–1970) Pat Muschinski, kes aitas tal õmmelda pehmeid skulptuure, oli sage esineja tema performance-kunstis. Oldenburgi jultunud, tihti humoorikas lähenemine kunstile andis valdavalt tundlikule kunstile loomuse tegelda sellega kui taasleitud ekspressionismiga. Kõigepealt leidis Oldenburg niši kunstielus ja sai alles siis selle najal kuulsaks ning kuulsus kestab tänapäevani. Alates 1976. aastast teeb Oldenburg koostööd hollandi-ameerika popkunstniku Coosje van Bruggeniga. Nad abiellusid 1977. aastal.
Gazprom Neft
Gazprom Neft (Газпром нефть), endise nimega Sibneft, on Gazpromi naftaga tegelev tütarettevõte, Venemaa suuruselt viies naftakompanii. 80% Gazprom Neftist kuulub Gazpromile, ülejäänu Eni ja Eneli ühisettevõttele EniNeftgaz.
Loek van Wely
pisi|240px| Loek van Wely (2005) pisi|240px| Loek van Wely (esiplaanil) (2018)
Loek van Wely (sündinud 11. mail 1972 Bernhezes Põhja-Brabandi provintsis) on hollandi maletaja, maletreener ja poliitik, rahvusvaheline suurmeister (1993), FIDE vanemtreener (2017).
Wely on 2019. aastast Hollandi parlamendi ülemkoja liige.
Maletajana sai Wely suurmeistriks 21-aastaselt 1993. aastal. Kolm aastat varem oli ta FIDE-lt saanud rahvusvahelise meistri nimetuse. Ta on tulnud kaheksal korral Hollandi malemeistriks (2000–2005, 2014, 2017).
Üle 20 korra on ta kaasa teinud tugevakoosseisulisel Tata Steeli turniiril. Parima tulemuse sai ta 2003. aastal Wijk aan Zees, kus jäi jagama 4.–8. kohta (edestas seejuures Teymur Rəcəbovit, Veselin Topalovit, Anatoli Karpovit ja Ruslan Ponomarjovi).
2005. aastal mängis Wely Hantõ-Mansiiskis maailma karikaturniiril (128 osavõtjat, nokautsüsteem), kus 11 paremat kvalifitseerus 2007. aastal Elistas peetud MM-i pretendentide turniirile. Wely jõudis küll kaheksandikfinaali, kuid tema lõplikuks kohaks jäi 14. 2007. aastal mängis Wely taas maailma karikaturniiril Hantõ-Mansiiskis, kuid teisest ringist (kaotas Jevgeni Barejevile) kaugemale ei pääsenud.
Wely on võitnud Hollandi võistkonna koosseisus Euroopa võistkondlikel meistrivõistlustel kaks kuldmedalit (2001, 2005) ning on mänginud 14 maleolümpial (1992–2018) ja 2013. aastal Antalyas peetud võistkondlikel maailmameistrivõistlustel, kus Holland tuli kuuendaks.
Grady McWhiney
Grady McWhiney (15. juuli 1928 – 18. aprill 2006) oli ameerika ajaloolane. Ta uuris USA lõunaosariikide ja USA kodusõja ajalugu.
Friedrich III (Saksa-Rooma keiser)
Tema isa oli Steiermargi hertsog Ernst Raudne ja ema Masoovia Cymburgis.
Friedrich III on peetud saamatuks valitsejaks, kogu tema valitsusaja jooksul toimus mässe, valitses segadus ning sõjategevus vaid laastas riiki. Keiser oli pidevas rahahädas ning oli kohati isegi oma lossi sisuliselt vangistatud, kui ta vasallid ja sugulased Grazi piirasid. Kuid kõigile tagasilöökidele vaatamata õnnestus tal keisritiitel ikkagi säilitada ja tema valitsusaja lõpuks olid kõik Habsburgide alad taas ühendatud ühe valitseja võimu alla. Ta oli väga flegmaatiline, rahumeelne ja kannatlik ning tolle aja kohta tavatult pikaealine, mis võimaldas tal mitu oma vastast (näiteks Ungari kuningas Mátyás I Corvin) üle elada.
1439. aastal kui Albrecht II ootamatult suri kuulutati Friedrich Austria asevalitsejaks. Ta valitses regendina ka Albrecht II poja Ladislaus Postumuse ning Tirooli hertsogi Sigismundi eest ning põhimõtteliselt oli tal võim ka Ungari kuningriigi ja Böömimaa üle. 1440. aastal valiti ta Saksa kuningaks ja 19. märtsil 1452 kroonis Rooma paavst Nicolaus V Roomas keisriks Friedrich III. See oli viimast korda ajaloos, kui Saksa-Rooma keiser krooniti Roomas. Ent kui noor ertshertsog ja kahekordne kuningas Ladislaus Postumus ootamatult suri, ei suutnud Friedrich oma nõudmisi Ungari ja Böömimaa troonidele läbi suruda ja nii lükkus Habsburgide ülemvõimu kehtestamine neis veel 70 aasta võrra edasi (aastani 1526).
1457. aastast sai Friedrichist Austria valitseja, ehkki 1463. aastani oli ta kaasvalitsejaks vend Albrecht VI. Tirooli valitses aga Friedrichi sugulane Tirooli hertsog Sigismund, kes oli tema peale vihane, sest ta oli püüdnud Tirooli oma võimu alla saada, ning isoleeris end Saksamaa poliitikast. Alles 1490 nõustus Sigismund Tiroolist Friedrichi poja Maximiliani kasuks loobuma.
Keisri algatatud sõjad polnud enamasti edukad. Ta pidi nägema koguni seda, kuidas osmanid Steiermarki laastasid ning Ungari viimane tugev kuningas Matyas Corvin 1485 Viini vallutas (see jäi ungarlase residentsiks kuni tema surmani 1490. aastal). Ka tema alamad Steiermargis mässasid mitu korda Friedrichi vastu, mis tegi keisri veelgi süngemaks ja endassetõmbunumaks. Siiski suutis ta Steiermargis oma võimu säilitada ning oma pikaldase kindlameelsusega tagada ka Habsburgide valduste ühendamise.
Isiklikku
Friedrich III abiellus alles oma keisriks kroonimise eel 1452. aastal 37-aastaselt ning oli kogu elu naistepelglik. Tal oli oma abikaasa Portugali Leonorega viis last, kellest vaid kaks elasid täiseani:
Vladimir Makogonov
pisi|200px| Vladimir Makogonov (1938)
Vladimir Andrejevitš Makogonov (vene keeles Владимир Андреевич Макогонов; 27. august 1904 Naxçıvan – 2. jaanuar 1993 Bakuu) oli Nõukogude Liidu maletaja, rahvusvaheline meister (1950).
Makogonov jagas koos Mihhail Botvinnikuga 1927. aastal NSV Liidu meistrivõistluste finaalturniiril Moskvas 5.–6. kohta. Samal aastal täitis ta meistrinormi. 1937. aasta meistrivõistlustel tuli neljandaks (eespool Igor Bondarevskist ja Andor Lilienthalist). 1939. aastal jagas ta Leningradi-Moskva rahvusvahelisel turniiril 3.–6. kohta ja jõudis NSV Liidu meistrivõistlustel esikuuikusse. 1940. aastal jagas meistrivõistlustel 7.–9. kohta.
1945. aastal mängis Makogonov NSV Liit–USA raadiomatšis üheksandal laual (Abraham Kupchiki vastu). 1947. aastal mängis Pärnu turniiril, kus sai 11. koha.
Ta tuli kuuel korral Aserbaidžaani NSV malemeistriks (1938, 1947–1949, 1951, 1952).
Kui Rahvusvaheline Maleföderatsioon (FIDE) 1950. aastal võttis kasutusele rahvusvahelise meistri nimetuse, oli Makogonov üks neist, kes sai selle nimetuse kohe samal aastal. 1987. aastal andis FIDE talle varasemate teenete eest ausuurmeistri nimetuse.
Bykle vald
Bykle vald on kohaliku omavalitsuse üksus (vald) Norras Agderi maakonnas. Valla halduskeskus on Bykle küla.
2019. aastani kuulus vald Aust-Agderi maakonda.
Ravila vald (1939)
Ravila vald oli vald Harju maakonnas aastail 1939–1950. Vallamaja asus Vardja külas.
Vald moodustati 1939. aasta vallareformiga senise Ravila valla maa-alast, välja arvatud Tagametsa, Kõrvenõmme, Varbse (Varblase) ja Oostevõhma talude maa-alad; senise Alavere valla Rasivere, Palu ja Taganurga külade ning Mõisaaseme asunduse maa-aladest; senise Triigi valla Paunküla küla ja Paunküla asunduse maa-aladest. pisi|300px|Eesti valdade kaart. Musta kontuuriga vanad vallapiirid, punasega 1939. aastal moodustatud vallad 1939. aastal oli vallas 2835 elanikku, territooriumi suurus oli 20 268,37 ha.
Esimene vallavanem oli Jaan Moor.
1939. aastal kuulusid Ravila valla koosseisu: Kose alevik, Kose, Ahisilla, Viskla ja Lellavere külad, Nõmmemõisa asundus, Ravila asundus ja Sõmeru asundus, Maanteeääre, Tagametsa, Marguse, Pikasöödi, Lenderma, Palvere, Vilama, Maardu ja Lakesöödi küla, Paunküla, Leistu, Voose, Palu, Rasivere ja Taganurga külad ning Paunküla asundus, Mõisaaseme asundus.
Külanõukogude moodustamine ja valla likvideerimine
8. augustil 1945 moodustati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega vallas Kose külanõukogu, Palvere külanõukogu ja Voose külanõukogu.
26. septembril 1950 arvati vald Harju rajooni koosseisu.
Eesti rahvakalender
Eesti rahvakalendriks nimetatakse eestlaste pärimuslikku ajaarvestuse ja tähtpäevade süsteemi, millega seostuvad ka teatud uskumused, kombed, rahvalaulud jms. Rahvakalender on ajaloo jooksul muutunud ja eri allikatest mõjutusi saanud.
Põllumajanduses tekitas suurt segadust rahvakalendrit mõjutanud 1918. aasta kalendrireform, kui 1. veebruarile järgnes 14. veebruar. Selle tulemusel nihkusid kõik rahvakalendri tähtpäevad looduse suhtes 13 päeva varasemale ajale.
Tavaliselt peetakse eesti rahvakalendrist rääkides silmas rahvakalendrit sellisena, nagu see oli välja kujunenud ligikaudu 19. sajandi keskpaigaks. Tänapäeva rahvakalendrisse kuuluvaks võidakse lugeda ka selliseid hiljuti populaarseks saanud tähtpäevi nagu sõbrapäev, volbripäev ja halloween.
Eestlaste muistsest kalendrist on suhteliselt vähe teada, sest kalendriteateid on kirja pandud alles 19. ja 20. sajandil. Varasemate kommete kohta leidub üksikuid andmeid visitatsiooni- ja nõiaprotsesside protokollides, reisikirjades ja kroonikates. Väga paljus on muinaseestlaste kalendrit puudutavad seisukohad hüpoteetilised ja oletuslikud.
Eesti rahvakalendri vanimaks kihistuseks on aastaaegade ja loodusnähtuste rütmilisus ning sellega seondunud põlluharija tööd-tegemised. Uuema kihistusena on rahvakalendrisse sulandunud kirikukalendri pühad. Neist mitmed andsid muistsetele tähtpäevadele uue nimetuse, kuid rahvapärimuses säilis sageli ka ristiusueelne kombestik.
On oletatud, et rahvakalendri varasem ajaarvestus põhines peamiselt kuukalendril ning aega arvestati kuuloomisest järgmise kuuloomiseni või noorkuust noorkuuni, samas ei ole kuukalendri järgi võimalik põldu harida. Kalendrikuu sai eestlastele omaseks ilmselt alles eestikeelsete trükikalendrite mõjul 18. sajandi algul. Lisaks Rooma kalendrist pärinevatele rahvusvahelistele kuunimetustele on Eestis olnud tarvitusel ka rahvapärased kuude nimetused.
Lisaks kuukalendrile oli ajaarvestusel abiks eriline mnemotehniline meetod – lugunädalad. See oli ligikaudne suuline kalender, mis arvestas nädalaid mingist tähtpäevast teise tähtpäevani. Näiteks "jõulust kuus nädalat küünlasse, küünlast üksteist jürisse, jürist kaheksa jaani, jaanist neli jaagupisse, jaagupist üheksa mihklisse, mihklist kuus marti, mardist kaks kadrisse, kadrist neli jõulu". Lisaks lugunädalatele loendati külvinädalaid: jaanipäevast (24. juuni) või jaagupipäevast (25. juuli) alates loendati kahanevalt tagasi 10–13 nädalat, mis määrasid ära eri põllu- ja aiaviljade külviaja.
Nädalas oli seitse päeva, kuid on oletatud, et varasemal ajal võis kasutusel olla ka viiepäevane nädal. Sellistele oletustele annab alust tõsiasi, et nädalapäevade nimetustest on reede ja laupäev laenulise päritoluga ning neljapäeva ja laupäeva ehk vastavalt viiepäevase ja seitsmepäevase nädala eelviimase või viimase päevaga seondub mõneti sarnaseid uskumusi ja kombeid. Ka kolmapäeva nimetamine kesknädalaks annab selget tunnistust kunagisest viiepäevasest nädalast, mis ulatus esmaspäevast erilise viienda päevani.
Läbi aegade on rahvakalendri keskmes olnud suurte tööde alguse ja lõpu tähistamine, suuremate looduse üleminekute pühitsemine. Nii jagunes aasta kahte ossa: suviseks ajaks, mil tehti põllutöid ja kari käis väljas, ning talveajaks, mil loomad olid laudas ja põld lume all. Suvehooaega on tavaliselt peetud jüripäevast (23. aprill) (enne 1918. aastat 7. mai) mihklipäevani (29. september) (enne 1918. aastat 13. oktoober).
Aasta suurimad tähtpäevad olid talvine ja suvine pööripäev. Lisaks neile oli rahvakalendris veel kuni 80 tähtpäeva, millest aga osa tunti ainult piiratud paikkondades. Mõningate tähtpäevade vanus ulatub tõenäoliselt üle tuhande aasta, ristiusueelsed nimetused on aga säilinud ainult vähestel (jõulud, suvisted, künnipäev, karjalaskepäev). Aja jooksul püsisid rahva mälus kindlamalt need tähtpäevad, millega seostus rikkalikum usundiline pärimus ja kombestik.
20. sajandi teisel poolel hakati Eestis teatud määral tähistama Nõukogude võimu juurutatud ametialaseid tähtpäevi nagu ehitajate päev, kaevurite päev, kalurite päev jne. Eesti riikliku iseseisvuse taastamise järel see komme praktiliselt hääbus. Samas võeti 20. sajandi lõpuaastatel angloameerika kultuurist üle valentinipäeva (Eestis ka sõbrapäev) ning halloween ' i tähistamise komme. Uue sisu sai volbripäev 1. mail, mis on muutunud eeskätt üliõpilaste ja noorte kevadpeoks.
Iyād ‘Allāwī
pisi|Iyād ‘Allāwī (2004) Doktor Iyād ‘Allāwī (اياد علاوي [ij'aad allaau'ii]; lihtsustatud kirjapilt Iyad Allawi; sündinud 1945) on Iraagi poliitik. 30. juunist 2004 kuni 7. aprillini 2005 oli ta ajutine peaminister.
Ta on väljapaistev šiiidi usutunnistusega (kuid sekulaarne) Iraagi neuroloog ja poliitik, kes sai pärast 2003. aasta sissetungi Iraaki loodud Iraagi Ajutise Valitsusnõukogu liikmeks. Valitsusnõukogu istungil 28. mail 2004 valiti ta ühehäälselt Iraagi esimeseks valitsusjuhiks pärast Saddam Husseini.
Allawi elas pool elu Suurbritannias ning tal on endiselt Briti kodakondsus ja ärihuvid Londonis.
Allawi kaudu läks liikvele väide, et Iraagi massihävitusrelvad saab seada kasutusvalmis 45 minuti jooksul.
Varasem elu
1960. aastatel Bagdadis arstiks õppides sai ta tuttavaks Saddam Husseiniga.
Varajane poliitiline tegevus
Talib Shabibi mälestuste järgi, mille avaldas 1999. aastal Ali Karim Said Abdullah al-Khafaji, alustas Iyād ‘Allāwī poliitilist tegevust 1963. aasta paiku atentaatide sooritajana. Ta toetas aktiivselt Iraagi Ba'athi parteid selle algusaegadel ning korraldas oma õppeasutuses parteikoosolekuid. Noore arstina astus ta partei liikmeks, kuid oli 1971. aastal sunnitud minema eksiili, sest ta läks Saddam Husseiniga tülli. Ta asus elama Suurbritanniasse, kus ta õppis neurokirurgiks. Teistel andmetel saatis Iraak ta Londonisse neuroloogiat edasi õppima. Ta jäi Suurbritanniasse peaaegu 30 aastaks, kuid osales endiselt Iraagi poliitikas.
Allawist sai ärimees, kellel olid sidemed Saudi Araabias.
1980. aastatel käis ta sageli Lähis-Idas, kohtudes salaja teiste Iraagi pagulastega ning pidades sidet Iraaki jäänud mässuliste ohvitseridega.
Iraagi Rahvuslik Leppimine
1990. või 1993. aastal aitas Allawi rajada organisatsiooni Iraagi Rahvuslik Leppimine (Iraqi National Accord, INA), mis koosnes põhiliselt Saddam Husseini Iraagist põgenenud sõjaväelastest ja julgeolekuohvitseridest, ning sai selle juhiks. See rühmitus tõmbas ligi ka Iraagist põgenenud Ba'athi partei tegelasi, eriti sunniite. Nad kavandasid sõjaväelise riigipöörde provotseerimist.
Allawid toetas USA riigisekretär Colin Powell, erinevalt Pentagonist, kes eelistas teist pagulast Ahmad Chalabid.
Tema pikaajalised sidemed Luure Keskagentuuriga (LKA ehk CIA) on hästi tõendatud. 1990. aastate keskel kinnitas INA, et neil on laialdased sidemed Iraagi ohvitseridega. Allawi hakkas tegema koostööd MI6 asemel rohkem CIA-ga. Ta veenis ameeriklasi, et nad suudavad Bagdadis sõjaväelise riigipöörde organiseerida. USA, Suurbritannia ja Saudi Araabia toetusel avas ta Jordaania pealinnas ‘Ammānis 1996. aastal peakorteri ja raadiojaama, kuulutades, et see on Iraagi opositsioonile ajalooline hetk. Riigipöördekatse aastal 1996 ebaõnnestus. Kindralid, keda CIA oli toetanud, ei viinud oma tanke Saddami vastu. Bagdadis järgnesid massilised arreteerimised. Enamikku vandenõulasi piinati ja nad hukati. Saddam maksis Allawile kätte, võttes Allawi rikkalt kaupmehesuguvõsalt ära maa, mis oli sajandeid nendele kuulunud. Tolleaegne Jordaania peaminister Abdul-Karim al-Kabariti ütles, et kogu INA võrgustik oli Iraagi julgeolekuteenistustest läbi imbunud.
Valitsusnõukogu liige
Kui Allawi koos INA-ga pärast Saddami kukutamist 2003. aastal Iraaki tagasi läks, nimetas Paul Bremer ta Iraagi 25-liikmelisse, USA poolt määratud Ajutisse Valitsusnõukokku. 2003. aasta oktoobris oli ta Valitsusnõukogu roteeruva presidendi ametis.
INA rajas üle riigi oma bürood Ba'athi partei mahajäetud büroodes. Rahva hulgas INA-l toetust ei paistnud olevat. Bayjī linnas 2003. aastal toimunud ülestõusu ajal süütas rahvahulk kohe INA büroo.
Alates 2003. aastast maksis Allawi väljapaistvatele Washingtoni lobistidele ja New Yorgi avalikkussuhete agentidele üle 300 000 USA dollari, et pääseda ligi Washingtoni poliitikakujundajatele ja ajakirjanikele. Raha tuli tema austajalt Suurbritannias Mashal Nawabilt.
28. detsembril 2004 ilmus ajalehes Washington Post Allawi artikkel, kus ta vastustas endiste Ba'athi partei liikmete väljapuhastamist riigiasutustest, mis oli Bremeri poliitika, mida toetas ka Ahmad Chalabi. 29. detsembril tsiteerisid kaks Londoni araabiakeelset ajalehte Allawi sõnu, et Saddam on tunnistanud miljardite USA dollarite välismaale kõrvale panemist ning nimetanud küsitlejatele nende inimeste nimed, kes teavad, kus raha on.
Allawi juhatas Valitsusnõukogu julgeolekukomiteed ning oli vastu armee laialisaatmisele Paul Bremeri korraldusel. Ta leiab, et vana režiimi politsei ja armee laialisaatmine on tekitanud julgeolekuvaakumi, milles on levinud kuritegevus ja terrorism. Ta on astunud välja laialisaadetud armee ohvitseride huvide eest.
Allawi mainet rahva hulgas on kahjustanud koostöö algul Saddami luure agentidega ja hiljem MI6 ja LKA agentidega.
12. veebruaril ilmus ühes Londoni araabiakeelses ajalehes kirjutis Californias elavalt günekoloogilt Haifa al-Azawilt, kes õppis Allawiga koos Iraagis meditsiiniõppeasutuses. Tema sõnul kandis Allawi omal ajal vööl relva, millega ta sageli teisi terroriseerides vehkis, oli halb õppija, kes tavaliselt seisis kooli õuel või jälitas naisüliõpilasi nende koduni. Inglismaal õppides olevat ta ajanud asju atentaatide sooritajatega, kuni ta langes ise nende ohvriks.
Valimine ajutiseks peaministriks
28. mail 2004 valis Valitsusnõukogu oma presidendi kohusetäitja Ghazi Yawari poolt pärastlõunaks kokku kutsutud eriistungil ta ühehäälselt Iraagi ajutiseks peaministriks, kes hakkab riiki valitsema, kui USA 30. juunil 2004 võimu üle annab. Ta jääb ametisse kuni valimisteni, mis peavad toimuma 2005. aasta alguses.
Hääletus võttis aega vaid mõne minuti. 23- või 22-liikmelisest Valitsusnõukogust puudus 3 liiget, sealhulgas Iraagi Rahvuskongressi juht Ahmed Chalabi. Kohal ei olnud veel šiiidid Salama al-Khafaji ja Abdul-Karim al-Mohammedawi.
Selle kohta, kuidas Allawi valimiseni jõuti ja kas algatajaks oli Valitsusnõukogu või Iraagi ajutist valitsust kokku panevad Brahimi, Bremer ja USA presidendi saadik Robert Blackwill, on vastakaid teateid. Ühtedel teadetel mõjutas otsuse tegemist suuresti ÜRO erisaadiku Iraagis Lakhdar Brahimi (al-Akhdhar al-Ibrahimi) nõuanne ning Brahimi andis toetuse Allawile pärast konsultatsioone Iraagi poliitiliste, usu- ja hõimujuhtidega. Teistel andmetel tegi Allawi Valitsusnõukogu liikmete seas mitu nädalat lobitööd ning lõpuks olid Brahimi ja Bremer sunnitud tema taha asuma. Enne seda olid Valitsusnõukogu liikmed tagasi lükanud tuumateadlase, šiiit Hussain Shahristani kandidatuuri, mille oli esitanud Brahimi. Brahimi tahtis, et peaminister ei oleks Valitsusnõukogu ega mõne partei liige, vaid kohalik tehnokraat, kuid Valitsusnõukogu liikmed nõudsid, et peaminister oleks mõne suure šiiidi partei juht. Vastasel korral ähvardasid mõned Valitsusnõukogu liikmed ajutise valitsuse toetamisest loobuda. Seega jäid sõelale Valitsusnõukogu liikmed Allawi, Iraagi Islamirevolutsiooni Ülemnõukogu juht Adel Abdel-Mehdi ja Dawa partei Ibrahim Jafari. Brahimi, Bremer ja Blackwill valisid Allawi, sest teised parteid on eksklusiivselt šiiitlikud. Allawi saavutas ka Valitsusnõukogu toetuse.
Allawi valiti mõõduka šiiidina, Iraagi enamusreligiooni esindajana, kelle usulised ja poliitilised vaated on mõõdukad. Šiiitide kõrgem vaimulik juhtkond toetab teda. Iraagi vaatlejad nimetasid teda kompromisskandidaadiks, kelle kogemust julgeoleku ja riigikaitse valdkonnas läheb tarvis. Ta saab hästi läbi nii sunniitide kui ka šiiitidega. Iseloomulik on see, et INA-sse võttis ta ka sunniite ja kurde. Peale selle on hea kontakt ka teiste araabia maadega, sest ta on panaraabia rahvuslane. Rahva hulgas teda ei toetata, sest ei usuta, et välismaal elanud mees saab riigi ühendamisega hakkama.
1. juunil esitles ta oma valitsuse 26 liiget, kellest mõned kuulusid juba Ajutisse Valitsusnõukokku, sealhulgas välisminister Hoshyar Zebari, kes on kurd, ja naftaminister Al Ghahban.
8. novembril 2004 andis ta USA ja Iraagi sõjaväele loa Falluja ründamiseks. Järgmisel päeval ähvardas Iraagi sunniitide partei sel põhjusel valitsusest lahkuda.
Isiklikku
Allawi on pikka kasvu.
Iraagi kaitseminister Ali Allawi on Iyād ‘Allāwī nõbu. Ka Ahmad Chalabi on tema sugulane, kuid nende suhted ei ole head.
Birkenesi vald
Birkenesi vald on kohaliku omavalitsuse üksus (vald) Norras Agderi maakonnas. Valla halduskeskus on Birkelandi küla. Birkenesi valda ümbritsevad Frolandi, Grimstadi, Lillesandi, Kristiansandi, Vennesla vald, Ivelandi ja Evje og Hornnesi vald.
Ajalugu
Birkenes kui omavalitsus loodi 1. jaanuaril 1838, kui ajalooline Tveiti kihelkond jagati Tveiti ja Birkenesi vallaks, sest kihelkonna poolitas maakonnapiir. 1883. aastal liideti osa Bireknesi asustamata alast Landviki vallaga. 1967. aastal liieti Birkenesiga Herefossi ja Vegusdali vald. 1970. aastal liideti Birkenesiga Frolandi valla asustamata alasid, mis aastani 1967 olid Myklandi valda kuulunud. 1979. aastal liideti Birkenesiga Frolandi vallast lisaks asustamata Landheia ala. Hiljem on kaks Birkenesi valla asustatud ala liidetud vastavalt Evje og Hornnesi ja Frolandi vallaga. 2019. aastani kuulus vald Aust-Agderi maakonda.
Heinävesi vald
Heinävesi on vald Soomes Põhja-Karjala maakonnas. Asub Kermajärvi kaldal. Heinävesi keskus on Heinävesi (Heinävesi kirikuküla).
Läänide kaotamiseni kuulus Ida-Soome lääni.
Kartmatud vampiiritapjad ehk Vabandust, aga teie hambad on minu kaelas
"Kartmatud vampiiritapjad ehk Vabandust, aga teie hambad on minu kaelas" on poola-juudi päritolu režissööri Roman Polański 1967. aastal valminud film.
Filmi stsenaarium ja filmi saksakeelne pealkiri ("Tanz der Vampire") on aluseks ka muusikalile "Vampiiride tants", mille esmalavastaja oli samuti Polański.
Konföderatsiooni Muuseum
Konföderatsiooni Muuseum on muuseum Ameerika Ühendriikides Virginia osariigis Richmondis, mis on Ameerika Riikide Konföderatsiooni endine pealinn. Muuseum avati 22. veebruaril 1896 Konföderatsiooni Valge Maja krundil.
Kõrgkoolide pingerida
Kõrgkoolide pingerida on nimekiri kõrgkoolidest ja ülikoolidest, mis on järjestatud mingite kriteeriumide järgi. Pingeread võivad sisaldada ka subjektiivseid hinnanguid, statistikat või ka uuringuid õppejõudude, üliõpilaste, potentsiaalsete üliõpilaste ja muude isikute hulgas. Pingeread on tihtipeale koostatud vastavalt üliõpilaste ja nende vanemate hinnangutest tulevikule.
Vladimir Iljaševitš
Vladimir Nikolajevitš Iljaševitš (ka Illjaševitš; vene keeles Владимир Николаевич Илляшевич; sündinud 18. veebruaril 1954 Tallinnas) on Eestis tegutsev eesti-ukraina-poola päritolu ajakirjanik ja kirjanik.
Kõrgkoolide pingerida
Peale institutsioonide hindamise järjestatakse omavahel ka õppeprogramme, õppejõude jms. Pingeridu võivad koostada nii ajakirjandusväljaanded kui ka haridusteadlased jm.
Pingeread võivad riigiti olla koostatud erinevate põhimõtete järgi ja erineda omavahel järjestatuse poolest. Koolid, mis jäävad väljapoole ingliskeelseid riike (USA, Inglismaa), on tavaliselt halvemas olukorras. Cornelli ülikooli uurimus näitas, et pingeread, mis on koostatud Ameerika Ühendriikides on olulisel määral mõjutatud kõrgkoolide poolt.
Vladimir Iljaševitš
Haridus ja töö
Vladimir Iljaševitš lõpetas 1976. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna, samuti on ta Postimehe kinnitusel täiendanud ennast Moskvas luurekoolis. Kuid Eesti peaministri Tiit Vähi kinnitusel puudub valitsusel teave, et Iljaševitš iial mingis luurekoolis õppinud oleks. Ta on lõpetanud Moskva Ülikooli kõrgemad kursused ning Moskva Diplomaatilise Akadeemia kõrgemad kursused.
Iljaševitš töötas aastatel 1984–1992 NSV Liidu teadeteagentuuri APN Eesti osakonna juhatajana ning kolm aastat Põhjamaade korrespondentpunkti juhatajana Põhja-Euroopas. 1993. aastast oli ta Tallinna ja kogu Eesti metropoliidi Korneliuse nõustaja-ekspert. Ta on töötanud ajalehe Molodjož Estonii peatoimetaja asetäitjana. 1991–1999 töötas Iljaševitš ajakirja Russki Telegraf (Русский телеграф) peatoimetajana. 1997. aastast on ta kirjastuse Tarbeinfo direktor.
2009. aastal kandideeris Iljaševitš Euroopa Parlamenti Eestimaa Ühendatud Vasakpartei nimekirjas, olles teisel kohal pärast Maardu linnapead Georgi Bõstrovit. Europarlamendis soovis ta tõstatada Eesti läbikukkunud rahvuspoliitika ja integratsiooni küsimuse. Pärast tema esinemist ETV valimisdebatis 3. juunil 2009 ja Vikerraadio valimissaadetes avaldasid kuulajad ERR-i ajakirjanduseetika nõuniku Tarmu Tammerki teatel protesti, kuna ERR ei maininud Iljaševitši kunagist kaastööd KGB-ga.
Kõrgkoolide pingerida
The Times Higher Education – QS World University Rankings
Selle pingerea 2008. aasta 5 esimest ülikooli olid Harvard University, Yale University, University of Cambridge, Oxfordi Ülikool ja California Tehnoloogiainstituut.
Kai Kiil
Kai Frank Kiil (sündinud 8. septembril 1947 Øksfjordis Loppa vallas Finnmargi maakonnas) on norra muusik ja meelelahutaja. Ta on tuntud 1982. aastal asutatud popansambli "Banana Airlines" laulja ja kitarristina.
Kõrgkoolide pingerida
Akadeemiline maailma ülikoolide pingerida
Enim avaldatud pingerida on Academic Ranking of World Universities, mida annab välja Shanghai Jiao Tong University. See on laiaulatuslik Hiina projekt, mis soovib pakkuda sõltumatut pingerida maailma ülikoolidest, et mõõta Hiina ülikoolide vahet "maailmatasemel" ülikoolidega. Selle pingerea tulemusi on tihti tsiteerinud ka ajakiri The Economist maailma ülikoolide pingereast rääkides.
Vladimir Iljaševitš
Ühiskondlik tegevus
1999. aastast on Iljaševitš Venemaa Kirjanike Liidu juhatuse sekretär, 2000. aastast VKL Eesti osakonna esimees, Rahvusvahelise Kirjanike Liitude Assotsiatsiooni täitevkomitee liige, Ülemaailmse Vene Rahvusliku Kogu nõukogu alaline liige, alates 1997 rahvusvahelise slaavlaste ja õigeusklike rahvaste kinematografistide ühenduse kinofoorumi "Kuldne Vägilane" tegevliige, Peterburis asuva Peetri Teaduste ja Kunstide Akadeemia kirjavahetajaliige, 1998. aastast Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kiriku ajalehe Mir Pravoslavija ja 2004. aastast rahvusvahelise kirjandusajakirja Baltika peatoimetaja ning 2007. aastast Venemaa Kaasmaalaste Eestis nõukogu liige. .
Kõrgkoolide pingerida
Akadeemiline maailma ülikoolide pingerida
Peamise kriitikana on sellele pingereale ette heidetud liigset kallutatust loodusteaduste suunal võrreldes muude teemadega ingliskeelsetes teadusajakirjades. Selle tõenduseks on pingerea kriteeriumidesse lülitatud ajakirjades Science või Nature (mõlemad on ingliskeelsed loodusteadusajakirjad), Nobeli auhinna võitjad (milles on samuti ülekaalus loodusteadused) ja matemaatikute auhinna Fields Medal omanikud.
Vladimir Iljaševitš
Ühiskondlik tegevus
Ta on olnud Eesti Ajalehtede Liidu nõukogu liige.
2010. aasta seisuga oli Iljaševitš üks Ülemaailmse Vene Rahvusliku Kogu 125 nõunikust.
Kõrgkoolide pingerida
Akadeemiline maailma ülikoolide pingerida
2008. aastal olid selle pingerea esiviisikus Aarhus University, Arizona State University, Austraalia Riiklik Ülikool, Boston University ja Brown University.
Vladimir Iljaševitš
Ühiskondlik tegevus
2013. aastal valiti Iljaševitš üheks Venemaa Kirjanike Liidu 150 sekretärist.
Kõrgkoolide pingerida
Akadeemiline maailma ülikoolide pingerida
Pingerea koostamisel on vastavad kaalud:
Vladimir Iljaševitš
Ühiskondlik tegevus
Iljaševitš on Euroopa genealoogia ja heraldika seltsi Eestis ning rahvusvahelise Fjodor Dostojevski nimelise kirjanduspreemia nõukogu juht ning Venemaa Genealoogiaföderatsiooni presiidiumi liige. Ta tegutseb Eestis, Venemaal jm kirjaniku ja publitsistina, tema teosed on pälvinud kirjanduspreemiaid. Ta on ka Venemaa Aadlikogu tegevliige.
Ta oli NSV Liidu Ajakirjanike Liidu ja Eesti NSV Ajakirjanike Liidu ning 2000. aasta alguseni Eesti Ajakirjanike Liidu liige.