cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lämmastik
Lämmastikreostus
Lämmastikväetiste sagedam kasutamine ning sademeveega looduslikesse veekogudesse sattumine toob neis kaasa toitainete ülekülluse, mis põhjustab soojal perioodil eutrofeerumist ehk veeõitsengut ning pikemas perspektiivis ka veekogude kinnikasvamist.
Lämmastik võib otseselt kahjustada ka nii inimeste kui teiste loomade tervist. Suure lämmastikusisaldusega toiduainete pikaajalisel tarbimisel võib väheneda vere võime transportida hapnikku, mis ohustab eriti kariloomi. Suur lämmastikutarbimine võib tekitada probleeme ka kilpnäärmega ning põhjustada A-vitamiini puudust. Samuti võivad lämmastikuühendid loomade maos ja sooltes muunduda nitroamiinideks, mis on väga ohtlikud ja kantserogeensed ühendid.
Moskva-Leedu sõda (1507–1508)
Moskva-Leedu sõda oli aastatel 1507–1508 toimunud sõda ühelt poolt Moskva suurvürstiriigi ja teiselt poolt Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigi vahel, kes oli personaalunioonis Poola Kuningriigiga. pisi|Leedu suurvürstiriik 13.–15. sajandil
Eeldused
Sõja põhjuseks oli ühelt poolt Leedu, Vene ja Žemaitija Suurvürstiriigi valitseja katse võtta revanš kaotuse eest eelmises Moskva-Leedu sõjas aastatel 1500–1503 ja teiselt poolt Moskva riigi poliitika jätkamine kõigi vene maade oma võimu alla ühendamiseks. Pärast vene maade ühendamist põhjas ja kirdes toimus peamine võitlus läänevene maade pärast, mida kontrollis Leedu, Vene ja Žemaitija Suurvürstiriik. pisi|vasakul|Moskva suurvürtiriigi suurvürst Vassili III pisi|vasakul|Leedu, Vene ja Žemaitija Suurvürstiriigi suurvürst Zygmunt I Vana 1500–1503 aastate sõjas kaotas Leedu umbes 1/3 oma territooriumist, mis oli asustatud slaavlastega. Pärast suurvürst Ivan III surma, kes oli edukas kahes esimeses Moskva-Leedu sõjas, astus troonile Vassili III. Seda tähistas Moskva Suurvürstiriigi välispoliitilise positsiooni nõrgenemine (sõjaline lüüasaamine Kaasani khaaniriigilt, liitlassuhete katkemine Krimmi khaaniriigiga). Leedus astus pärast Aleksandrase surma troonile Žygimantas Senasis, kes sõlmis moskvavastased lepingud Krimmi khaaniga.
Sõja käik
1507. aasta veebruaris, pärast Vassili III keeldumist täita Leedu uue suurvürsti Zygmunt I ultimaatum Blagoveštšenski vaherahuga saadud maade tagastamise kohta, otsustas Leedu, Vene ja Žemaitija seim sõda alustada. Sõjategevus algas 1507 suvel üheaegsete rünnakutega leedulaste poolt Tšernigovi ja Brjanski maadele ning krimmitatarlaste poolt Verhovski vürstiriikidesse. 9. augusti lahingus Okaa jõel said tatari väed Moskva vojevoodi I. I. Holmski vägedelt lüüa. Võit tatarlaste üle võimaldas vene vägedel minna üle pealetungile ja siseneda Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigi territooriumile. Kuid katse vallutada Mstislavl oli edutu.
Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigi idaosa slaavlastest elanikkond oli moskvameelne. Üheks põhjuseks oli religioosne pinge, slaavlastest õigeusklikud püüdlesid õigeuskliku riigi koosseisu. Moskva toetas õigeuskliku elanikkonna väljaastumisi. Selles olukorras teatasid vürst Mihhail Lvovitš Glinski, tema vend Vassili Lvovitš Glinski ja teised šlahta liikmed üleminekust moskva valitseja teenistusse koos oma valitsetavate Turaŭ maavaldustega, mis olid antud nende esivanemate valitsemise alla pärast Moskva suurvürstiriigis toimunud võimuvõitluseskaotust ning Leedu suurvürsti teenistusse asumit. Glinskite väed võtsid Mozõri, Kljotski, piirasid Žitomiri ja Ovrutši, ning piirasid koos Moskva suurvürsti väejuhi Vassili Ivanovitš Šemjatšitši vägedega Minskit ja Slutskit.
Vene väed Jakov Zahharitš Koškini ja Daniil Vassiljevitš Štšenja juhtimisel piirasid Oršat, kuid juulis 1508. aastal pidid taganema suure leedu väe lähenemise tõttu. Leedu, Vene ja Žemaitija väed vallutasid Belaja, Toropetsi ja Dorogobuži, kuid Moskva väed Daniil Vasiljevitš Štšenja juhtimisel võtsid need ruttu tagasi.
Rahuleping
Septembris 1508 algasid Žygimantas Senasise ja Vassili III vahel rahukõnelused. Rahuleping allkirjastati 8. oktoobril 1508. Selle järgi tunnistas Leedu, Vene ja Žemaitija kõiki eelnenud Moskva vürsti Ivan III vallutusi. Glinskite maad omakorda jäid Leedu, Vene ja Žemaitija koosseisu, ning Glinskid pidid koos varaga Moskva vürstiriiki kolima.
Fidži
Suurem osa Fidži saartest moodustus umbes 150 miljonit aastat tagasi alanud vulkaanilise tegevuste kaudu. Geotermilist aktiivsust esineb tänapäevalgi Vanua Levu ja Taveuni saartel. Inimasustus sai alguse II aastatuhandel eKr – esmalt saabusid saartele austroneeslased ja hiljem melaneeslased. Eurooplased külastasid Fidžit alates 17. sajandist ja pärast lühikest perioodi iseseisva kuningriigina muutsid britid 1874. aastal Fidži enda kolooniaks. Fidži tegutses kolooniana kuni 1970. aastani, mil saavutati iseseisvus Suurbritannia dominioonina. Pärast mitmeid riigipöördekatseid kuulutas 1987. aastal sõjaväeline valitsus välja vabariigi. 2006. aasta riigipöördega haaras võimu kommodoor Josaia Voreqe Bainimarama. Kõrgem kohus kuulutas 2009. aastal aga selle riigipöörde ebaseaduslikuks tekitades nii konstitutsioonilise kriisi. Pärast aastaid kestnud viivitusi toimusid demokraatlikud valimised 17. septembril 2014. Bainimarama partei FijiFirst kogus 59,2% häältest ja rahvusvahelised vaatlejad pidasid valimisi usaldusväärseteks.
Fidži on rikkalike metsa-, mineraal- ja kalavarude tõttu üks Vaikse ookeani arenenumaid majandusi. Rahaühik on Fidži dollar. Peamisteks välisvaluutaallikateks on turismitööstus, välismaal töötavate fidžilaste rahaülekanded ja pudelivee eksport. Kohaliku omavalitsuse ja linnaarengu ministeerium teostab järelevalvet Fidži kohaliku omavalitsuse üle.
Nimi
Fidži peamine saar on tuntud kui Viti Levu ja just sellest tuleneb nimi "Fidži", ehkki üldine ingliskeelne hääldus põhineb nende saarenaabritelt Tongalt. Selle tekkimist saab kirjeldada järgmiselt:
Fidžilased avaldasid esimest korda Euroopale muljet Tongal kohtunud Cooki ekspeditsiooni liikmete kirjutiste kaudu. Neid kirjeldati kui hirmuäratavaid sõdureid ja metsikuid kanniballe, parimate Vaikse ookeani laevade ehitajaid, kuid mitte häid meremehi. Nad innustasid tongalaste seas aukartust ja kõik nende tooted, eriti koorekangad ja klubid, olid kõrgelt hinnatud ja nõutud. Nad nimetasid oma kodu Vitiks, kuid tongalased nimetasid seda Fisiiks ja just selle võõra häälduse, Fidži kaudu on need saared nüüd tuntud.
Asend ja suurus
Fidži on Vaikse ookeani edelaosa keskus, mis asub Vanuatu ja Tonga vahel. Saarestik asub laiuste 176° 53′ ja 178° 12′ vahel. Saarestiku laius on umbes 498 000 ruutmiili ja vähem kui 2 protsenti on kuiva maad. 180 ° meridiaan kulgeb läbi Taveuni, kuid rahvusvaheline kuupäevajoon on painutatud, et anda kogu Fidži rühmale ühtlane aeg (UTC + 12). Fidži rühm, välja arvatud Rotuma, asub lõuna pool 15° 42′ ja 20° 02′. Rotuma asub grupist 220 meremiili (410 km; 250 mi) põhja pool, 360 meremiili (670 km; 410 mi) Suvast, ekvaatorist 12° 30′ lõuna pool. Fidži asub Hawaiist umbes 5100 km edelas ja umbes 3150 km kauguselSydney, Austraalia.
Saared
Fidži koosneb 332 saarest (millest 106 on asustatud) ja 522 väiksemast saarestikest. Kaks kõige olulisemat saart on Viti Levu ja Vanua Levu, mis moodustavad umbes kolm neljandikku riigi kogupindalast. Saared mägised ja nende kõrgeim tipp on 1324 meetrit merepinnast. Saared on kaetud troopiliste metsadega.
Kliima
Fidži kliima on troopiline mereline ja soe aastaringselt. Soe aastaaeg on novembrist aprillini ja jahedam hooaeg maist oktoobrini. Temperatuurid jahedal aastaajal on keskmiselt 22 ° C (72 ° F). Vihmasadu on muutlik, sooja ilmaga sajab tugevamaid sademeid, eriti sisemaal. Suuremate saarte jaoks on sademete kaguosades rohkem sademeid kui loodeosas, mis mõjutab nende piirkondade põllumajandust. Tuul on mõõdukas, kuigi tsüklonid esinevad umbes kord aastas (10–12 korda kümne aasta jooksul).
Asustus
Pealinn Suva asub Viti Levu saarel ja seal elab ligi kolmveerand riigi elanikkonnast. Teiste oluliste linnade hulka kuuluvad Nadi (rahvusvahelise lennujaama asukoht), ja Lautoka, Fidži teine ​​linn, kus on suured suhkrurooveskid ja meresadam. Vanua Levu peamised linnad on Labasa ja Savusavu.
Haldusjaotus
Fidži on jaotatud neljaks piirkonnaks, mille koosseisu kuulub kokku 14 provintsi. Piirkonnad on:
Sümboolika
Fidži lipu helesinine taust sümboliseerib Vaikset ookeani, millel on oluline osa saarlaste elus nii kalatööstuses kui ka tohutus turistide kaubanduse osas. Suurbritannia riigilipp kajastab riigi sidemeid Ühendkuningriigiga. Kilp on saadud riigi vapilt, mille andis kuningas Warrant välja 1908. aastal. See on valge kilp, millel on punane rist ja punane riba (kilbi ülemisel kolmandikul). Kilbil kujutatud pildid tähistavad saarte põllumajandustegevust ja ajaloolisi seoseid Ühendkuningriigiga. Kilbi ülaosas hoiab Briti lõvi käppade vahel kakao kauna. Esimesel veerandil on suhkruroog, teisel ​​veerandil on kookospalm, kolmandal veerandil on rahutuvi ja neljandal veerandil on hunnik banaane.
Fidži vapp on heraldiline seade, mis koosneb kilbist, mis jagatakse veeranditeks punase Püha Georgi risti poolt ja kilbi ülemisel kolmandikul on punane riba. Kilbi toetavad kaks Fidži rahvuslikus riietuses sõdalast, mõlemal küljel üks ja millest üleval on kanuu, mis tähistab saarte põllumajandustegevust ja ajaloolisi seoseid Ühendkuningriigiga. Kilbi ülaosas hoiab Briti lõvi käppade vahel kakao kauna. Kilbi esimesel veerandil on suhkruroog, teisel ​​veerandil on kookospalm, kolmandal veerandil on rahutuvi ja neljandal veerandil on hunnik banaane. 1908. aastal kuningliku käsu alusel vastu võetud Fiji vapp on sellest aastast alates säilinud pärast iseseisvumist 1970. Relvadest saadud eskaart on kujutatud Fidži lipul.
Majandus
Fidži majandus on Vaikse ookeani saarte seas üks arenenumaid. Sellele aitavad kaasa ulatuslikud metsa-, mineraal- ja kalavarud. Riigis on suur elatuspõllumajanduses tegutsev sektor, mis moodustab 18% sisemajanduse kogutoodangust ja seal töötas 2001. aastal umbes 70% tööjõust. Suhkrueksport ja kasvav turismitööstus on peamised välisvaluutaallikad. Suhkruroo töötlemine moodustab ühe kolmandiku tööstustegevusest. Märkimisväärsed on ka kookospähklite, ingveri ja kopra tootmine.
22. septembril 2006 kinnitas energiaminister Lekh Ram Vayeshnoit, et Southern Cross Management Company Limited on taotlenud litsentsi nafta puurimiseks Fidži vetes. Taotlus lükati hiljem tagasi pärast seda, kui ettevalmistavate aruannete kohaselt olid Fidži naftavarud tõsiselt ülehinnatud. Aktsepteeritud hinnangud on praegu vahemikus 500–600 miljonit barrelit Brenti toornaftat turuväärtusega umbes 4,7 miljardit dollarit.
Fidži elanikkond on 905 949 inimest. Riigi kõrgeim hoone on 14-korruseline Fidži reservpank Suvas.
Fidži on Maailma Kaubandusorganisatsiooni liige.
Ajalugu
Vaikse ookeani keskosas asuv Fidži geograafia on muutnud selle paljude sajandite jooksul nii rännete sihtkohaks kui ka ristteeks. Suulise traditsiooni kohaselt on tänapäeva põlisfidžlased pealiku Lutunasobasoba järeltulijad ja need, kes saabusid koos temaga Kaunitoni kanuuga. Maandunud praeguse Vuda juurde, asusid asunikud sisemaale Nakauvadra mägedesse. Kuigi seda suulist traditsiooni pole iseseisvalt tõestatud, reklaamib Fidži valitsus seda ametlikult ja paljud hõimud väidavad, et nad on pärit Lutunasobasoba lastest. Fidži linnade keraamikakunst näitab, et Fidži asustasid austroneesia rahvad enne või umbes 3500–1000 eKr ning melaneeslased järgnesid umbes tuhat aastat hiljem, kuigi Vaikse ookeani piirkonna rände küsimus püsib endiselt. Arvatakse, et Lapita rahvas või polüneeslaste esivanemad asustasid saared kõigepealt, kuid pole palju teada, mis neist sai pärast melaneeslaste saabumist; neil võis oli uuele kultuurile teatav mõju ja arheoloogilised tõendid näitavad, et nad oleksid siis liikunud edasi Samoale, Tongasse ja isegi Hawaiile. Arheoloogilised tõendid näitavad asustustunnuseid Moturiki saarel aastast 600 eKr ja võimalik, et juba 900 eKr. Fidži kultuuri aspektid on sarnased Vaikse ookeani lääneosa melaneesia kultuuriga, kuid neil on tugevam seos vanemate Polüneesia kultuuridega.
10. sajandil loodi Tongas Tu'i Tonga impeerium ja Fidži kuulus selle mõjusfääri. Tongani mõju viis Polüneesia kombed ja keele Fidži keelde. Impeerium hakkas aga lagunema 13. sajandil. Fidži on paljude keeltega rahvus. Fidži ajalugu nii asustusena, kui ka liikuvusena on sajandite jooksul kujunenud välja ainulaadne Fidži kultuur. Fidžil ehitati suured elegantsed, tagurpidi purjedega veesõidukid, mida kutsuti druaks, millest osad eksporditi Tongasse. Kujunes välja omanäoline külaarhitektuur, mis koosnes kommunaalsest ja individuaalsest Bure'i ja oru elumajadest koos arenenud vallide ja vallikraavide süsteemiga, mis tavaliselt ehitati olulisemate asulate ümber. Sigu kodustati toidu jaoks ja mitmesugused põllumajandustaimed, näiteks banaanid, olid olemas juba varasemast ajast. Külad varustati veega, mis tuli sisse ehitatud puidust akveduktide abil. Fidžlased elasid ühiskondades, mida juhtisid pealikud, vanemad inimesed ja märkimisväärsed sõdalased. Vaimsed juhid, keda sageli nimetatakse bete'iteks, olid samuti olulised kultuuritegelased ning yaqona tootmine ja tarbimine oli osa nende tseremooniast ja kogukonnast. Fidžilased töötasid välja rahasüsteemi, kus spermavaala poleeritud hambad, mida nimetatakse tambuaks, sai uueks valuutaks. Samuti oli olemas teatud tüüpi kirjutamine, mida võib tänapäeval näha saarte ümbruse erinevates petroglüüfides. Nad tootsid ja rafineerisid masi- kanga tekstiilitööstust, mille materjali kasutati purjede ja riiete, näiteks malo ja liku valmistamiseks. Nagu enamiku teiste inimtsivilisatsioonide puhul, oli ka sõjad koloniaalieelses Fidži igapäevaelus oluliseks osaks. Fidžilased kasutasid palju erinevaid tüüpi nuiasid, mida saab üldjoones jagada kahte rühma. Kaks peamist nuialiiki, mida nad kasutasid, olid kahe käega nuiad ja väikesed spetsiaalsed viskenuiad nimega Ula.
Eurooplaste saabumisega ja kolonialismiga 1700. aastate lõpus suruti paljud Fidži kultuuri elemendid ümber või neid muudeti, et tagada Euroopa, nimelt brittide, kontroll. Eriti puudutas see Fidži traditsioonilisi vaimseid veendumusi. Varased kolonistid ja misjonärid kasutasid ja segasid Fidži kannibalismi kontseptsiooni, et anda koloonia sissetungile moraalne kohustus. Märgistades Fidži põliselanike kombeid kui "laastatud ja primitiivsed", nad suutsid reklaamida narratiivi, et Fidži oli "metsikute kannibalide raisatud paradiis". 19. sajandi jooksul tehtud ekstravagantsed lood, nagu näiteks Ratu Udre kohta, kes väidetavalt sõi 872 inimest ja on oma saavutuse registreerimiseks tegi kivihunniku. Kannibalism kui mulje oli kolonistide poolt kasutusele võetud tõhus rassiline tööriist, mis on kestnud läbi 1900. aastate ja tänapäevani. Sellised autorid nagu näiteks Deryck Scarr, on kasutanud 19. sajandi väiteid "värskelt tapetud surnukehad söömiseks" ja tseremoniaalseid massilisi ohverdused uute majade ja paatide ehitamiseks. Kuigi Fidžit tunti Kannibalismi saartena, kahtlevad muud hilisemad uuringud isegi kannibalismi olemasolu Fidžil. See seisukoht pole aga ilma kriitikata ja võib-olla kõige täpsema ülevaate saab 19. sajandi Fidži kannibalismist William MacGregorilt, kes oli Briti koloonia Fidži pikaajaline peaarst. 1876. aasta väikese sõja ajal väitis ta, et tehti harv juhus vaenlase liha maitsmiseks "selleks, et näidata kõrgemat viha".
Kultuur
Fidži kultuur on rikas mosaiik põlistest Fidži, Indo-Fidži, Aasia ja Euroopa traditsioonidest, hõlmates ühiskondlikku viisakust, keelt, toitu (mis pärineb peamiselt merest), kostüüme, uskumussüsteeme, arhitektuuri, kunsti, käsitööd, muusikat, tantsu ja sporti.
Kui Fidži põliselanike kultuur ja traditsioonid on väga elujõulised ja moodustavad suurema osa Fidži elanike igapäevaelust, on Fidži ühiskond viimase sajandi jooksul arenenud nii India ja Hiina traditsioonide juurutamise kui ka Euroopa ja Fidži oluliste mõjutuste kaudu. Nii on Fidži erinevad kultuurid kokku tulnud, et luua ainulaadne multikultuurne rahvuslik identiteet.
Pühad ja festivalid
Vt ka: Fidži festivalide loetelu
See on nimekiri Fidžis tähistatavatest pühadest:
Riigipühade täpsed kuupäevad erinevad aastast aastasse, kuid järgmise aasta kuupäevad leiate Fidži valitsuse veebisaidilt
Järgmisi pühi Fidžis enam ei tähistata:
Pike
Pike on tugevusõpetuses varda või tala koormisseisund, kus sisejõududena mõjuvad varda telgsihilised jõud ehk pikijõud. Pikke puhul loetakse positiivseks tõmbejõud ning negatiivseks survejõud. Normaalpinged arvutatakse valemiga:, kus N tähistab sisejõudu, antud juhul siis pikijõudu ning A on vaadeldava keha ristlõike pindala.
Varda absoluutne pikenemine avaldub seosega, kus \Delta l on varda absoluutne pikenemine, N on normaalpinge, l pikkus, A ristlõike pindala ning E normaalelastsusmoodul ehk pikielastsusmoodul. Selle valemigaon võimalik arvutada absoluutset pikenemist, kui vardal on üks koormislõik ning ta pole astmeline.
Rockstar North
Rockstar North on Suurbritannia põhjaosas tegutsev videomängude väljatöötaja, mis kuulub Rockstar Gamesi ja Take-Two Interactive'i alla.
On loonud ülemaailmselt tuntud mängusarja "Grand Theft Auto". Rockstar North on endine DMA Design, mis loodi aastal 1988.
Rockstar Games
Pirnipuu (perekond)
Pirnipuu (Pyrus L.) on puittaimede perekond roosõieliste sugukonnast. Perekonda kuulub umbes 30 liiki.
Pirnipuude vilju kutsutakse pirnideks. Hariliku pirnipuu tüüpilise viljakuju järgi on saanud nimetuse geomeetriline kujund – "pirnjas".
Liigid
Kultuuris kasvatatakse ka paljude sortidega liiki harilik pirnipuu (Pyrus communis).
Tallinna Linnaarhiiv
thumb|Tallinna Linnaarhiiv Tallinna Linnaarhiiv on Tallinna linna ametiasutus (arhiiv), mille ülesandeks on koguda ja säilitada linna ja selle asutuste tegevuse tulemusena loodud või saadud arhiiviväärtusega arhivaale.
Tallinna Linnaarhiivis on hästi säilinud Tallinna keskaega puudutavad säilikud, mis muudab selle oluliseks infoallikaks kogu Läänemere-regiooni toonase ajaloo kohta.
Tallinna Linnaarhiivi linnaarhivaar-linnaarhiivi juhataja on Küllo Arjakas, linnaarhivaari-linnaarhiivi juhataja asetäitja on Lea Kõiv.
Tallinna Linnaarhiivi juhatajad:
Røssvatnet
Røssvatnet (lõunasaami keeles Reevhtse) on järv ja veehoidla Norras Nordlandi maakonna lõunaosas Hattfjelldali ja Hemnesi vallas.
Røssvatnet on pindalalt teine järv Norras. Selle pindala on 218,61 km². Ilma paisuta oleks järve pindala 190 km² ning sellega oleks ta Femundi järel suuruselt kolmas. Järve sügavus on kuni 240 m (enne reguleerimist 231 m), maht umbes 14,8 km³ (enne reguleerimist 12,6 km³). Kaldajoone pikkus on 256,37 km.
Røssvatnet on Norra suuruselt kolmas hüdroelektrijaama reservuaar (2309 miljonit m³) Storglomvatni (3506 miljonit m³) ja Blåsjø (3105 miljonit m³) järel. Ta on Øvre Røssåga hüdroelektrijaama ja Nedre Røsskoåga hüdroelektrijaama peareservuaar.
Järve veetaset reguleeriv pais ehitati 1957. aastal. Aastal 2000 ehitati see uute ohutusnõuete tõttu ümber. Veepind paikneb 383...371 m kõrgusel üle merepinna. Reguleerimise tõttu on veetase varasemast umbes 10 m võrra kõrgem, mistõttu Tustervatnet on nüüd Røssvatnetiga ühinenud.
Väljavool toimub põhja suunas Røssåga kaudu, kust vesi läheb Kargenis Ranfjordenisse.
Vana ja uue kaldajoone vahelisest erosioonitsoonist avastati 1970ndatel kiviaegsed asulakohad. hiljuti leiti Tustervatnetist pronksiaegne kirves.
Vievise vald
Vievise vald (leedu keeles Vievio seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Elektrėnai omavalitsuse territooriumil.
Valla pindala on 152 km². 2011. aasta seisuga elas seal 7756 inimest. Valla keskus on Vievise linn, kus 2011. aastal oli 4915 elanikku. Vallamaja asub aadressil Trakų g. 2, vallavanem on Zenonas Pukėnas.
pisi|Vallamaja pisi|Alesninkai pisi|Balceriškės pisi|Bražuolė rahn pisi|Keliakiemise järv pisi|Rist Lazdėnai külas pisi|Pakalniškės pisi|Paneriai mõisa häärber pisi|Streipūnai kalmistu pisi|Valla maastik
Lisaks küladele on vallas ka mõned huutorid
Josef Tošovský valitsus
Josef Tošovský valitsus tuli Tšehhi Vabariigis võimule eelnenud koalitsiooni lagunedes 2. jaanuaril 1998 ja lahkus 17. juulil samal aastal.
Valitsuse koosseis
1 Hiljem US 2 Varem KDS, hiljem US 3 Olnud seotud ODS-i ja KDU-ČSL-iga, hiljem SZ juht.
Sünesteesia
pisi|Sellisena võivad sünesteetikud numbreid ja tähti tajuda Sünesteesia (tuleb kreeka keelest σύν syn ’koos’ ja αἴσθησις aisthēsis ’taju’; mitmiktaju) on neuroloogiline nähtus, mille korral ühe sensoorse juhtetee stimuleerimine viib automaatse, mittetahtliku elamuseni teises sensoorses juhtetees. Inimesi, kes seda kogevad, nimetatakse sünesteetideks.
Teaduslikult on uuritud vaid väheseid sünesteesia vorme. Inimeste teadlikkus oma sünesteetilistest tajudest varieerub.
Psühholoogid ja neuroteadlased ei uuri sünesteesiat ainult selle nähtuse veetluse pärast, vaid ka selleks, et saada teavet sünesteetide ja mittesünesteetide kognitiivsete ja tajuprotsesside kohta.
Iseloomulikud tunnused
pisi|Viiuli soolopala “Inside Colour” (Sisemised Värvid) visualiseerimine Suurbritannia sünesteetiliselt heliloojalt [[Deborah Pritchard|Deborah Pritchardilt]] Sünesteesial on kaks avaldumise vormi:
Mõned sünesteedid väidavad, et nad polnud oma kogemuste ebatavalisusest teadlikud, kuni said teada, et teised inimesed ei koge maailma sarnaselt. Teised aga väidavad, et on hoidnud oma võimet kogu elu saladuses. Sünesteetilise kogemuse automaatsus ja sõnulseletamatus viitab sellele, et tegemist ei ole millegi väga erakordsega. Asjaolu, et sünesteetiline kogemus tekib tahtmatult ja järjepidevalt, näitab selle ehedust.
Meedias on kajastatud sünesteesiat tavaliselt kui meditsiinilist seisundit või neuroloogilist hälvet, kuid sünesteedid ise leiavad, et see on justkui anne. Paljud sünesteedid avastavad oma omaduse juba lapsepõlves. Suur osa on õppinud seda kasutama ka argielus, näiteks nimede ja numbrite meeldejätmisel, aga ka keerulisemas loovtegevuses, nagu kunstis, muusikas ja teatris.
Surusääsklased
Surusääsklased ehk hironomiidid (Chironomidae) on suur sugukond sääselisi, keda praeguseks on teada üle 3500 liigi.
Surusääsed on enamasti küllalt väikesed, kehapikkus alla ühe sentimeetri. Väliselt meenutavad surusääsed pistesääsklasi, kuid nad toituvad valmikuna väga harva või mitte kunagi. Isaste surusääskede tundlad on sulgjad, eesjalad on tugevasti pikenenud ja neid kasutatakse kompimisel tundlate asemel. Vaikse ilmaga parvlevad surusääsed õhtuti veekogude lähistel, seejuures tekkivat meloodilist undamist võib mõnikord kuulda üsna kaugele. Nendes parvedes leiavad putukad endale partneri. Liigi Pontomyia natans vastsed on kohastunud eluga merevees. Ka on selle liigi emased tiivutud ja ei lahku kunagi veest, isased leiavad neid mööda veepinda joostes.
Paljunemine
pisi|vasakul|Surusääsklase vastne, kelle kõhus on näha pisikesi karpvähilisi (Ostracod) ja üks pisikene vetikas (Mesotaeniaceae) Üsna varsti pärast paaritumist munevad emased surusääsed vette. Vastsed elavad põhja kaevunult, nad võivad endale mõnikord ka midagi kojataolist ehitada. Toiduks on neile enamasti põhjamudas elavad pisiorganismid, üksikute liikide vastsed on rööveluviisiga, nad ründavad väikeseid usse ja vastseid.
Sünesteesia
Iseloomulikud tunnused
Sünesteetidega tehtud intervjuudest, autobiograafiatest ja uurimustest selgub, et sünesteetilised kogemused võivad indiviiditi erineda. Näiteks väidavad mõned, et täishäälikud on selgemalt värvilised, teiste sõnul aga kaashäälikud.
Surusääsklased
Paljunemine
Surusääskede vastsed saavad elada ka üsna hapnikuvaeses keskkonnas reostunud veekogude põhjas. Surusääskede vastseid võib mõnes suures järves leida rohkem kui 300 meetri sügavuselt. Nukkumine toimub vees, koorunud valmik kerkib pinnale ja lendab minema.
Surusääsklaste vastsed on hästi tuntud akvaariumipidajate hulgas. Neid sageli erepunaseid, aga ka hallikaid või rohekaid vastseid kasutatakse akvaariumikalade toiduna. Ka looduslikes veekogudes on nad kalade tähtis toiduobjekt.
Sünesteesia
Iseloomulikud tunnused
Samuti erinevad sünesteetiliste tajude intensiivsus, teadlikkus oma kogemusest ning kasutusoskus (mõned oskavad seda rakendada, teised aga mitte).
Surusääsklased
Paljunemine
Vastsed kasutavad hingamiseks vees lahustunud hapnikku. Punase värvi annab neile imetajate ja lindude veres leiduva hemoglobiini sarnane aine.
Sünesteesia
Iseloomulikud tunnused
Sünesteedid tegelevad tihtipeale loominguga. Teadlased väidavad, et individuaalsest tajust, kognitiivsete oskuste arengust ja kultuurikontekstist sõltub teadlikkuse tase ja oskus sünesteesiat praktiliselt kasutada.
Surusääsklased
Surusääsklased bentose osana
Eesti järvede bentoses domineerivad biomassilt surusääskede vastsed.
Sünesteesia
Avaldumisvormid
pisi|Selliste testidega saab demonstreerida seda, et inimesed seostavad heli visuaalsete kujunditega sarnasel moel. [[Wolfgang Köhler|Wolfgang Köhleri loodud psühholoogilises eksperimendis paluti katsealustel osutada, kumb kujund kannab nimetust Bouba ja kumb Kiki. 95–98% inimesi annab Kiki nime nurgelisele ja Bouba nime ümarale kujundile.]] Sünesteesial on mitu avaldumisvormi. See võib esineda peaaegu ükskõik millise kahe või enama tajumodaalsuse vahel.
Grafeemi-värvi sünesteesia
Kõige levinum on sünesteesia vorm, kus tähed ja numbrid (grafeemid) on varjutatud ja värvilised. Tavaliselt vastavad eri sünesteetidel kindlale tähele või numbrile eri värvid. Siiski on mõningaid levinumaid variante (nt "A" on tihti punane).
Kromesteesia
Teine levinud sünesteesia vorm on helide tunnetamine värvidena. Mõnede sünesteetide jaoks võivad igapäevahelid, nagu ukse avamine, autosignaalid, inimeste kõne jms, olla värvilised. Teiste sünesteetide jaoks võivad värvilised olla noodid ja/või helistikud.
Ruumilise jada sünesteesia
Ruumilise jada sünesteedid kalduvad nägema numbrijadasid kui punkte ruumis. Näiteks number 1 võib olla kaugemal ja number 2 võib olla lähemal. Sellise sünesteesia vormiga inimestel võib olla väga hea mälu. Ühes uuringus tuli välja, et nimetatud sünesteesia vormiga inimesed mäletasid minevikusündmusi paremini ja detailsemalt kui need, kellel ei ole sünesteesiat. Samuti näevad selle sünesteesia vormiga inimesed kuid ja kuupäevi ruumiliselt enda ümber. Mõned näevad ka aega, nagu kella, enda kohal ja ümber.
Arvuvorm
Sünesteesia arvuvormi puhul tekib numbritest mõeldes automaatselt ja tahtmatult nendest koosnev mentaalne kaart. Arvuvormi dokumenteeris ja nimetas esimesena 1881. aastal Francis Galton.
Sünesteesia väljakujunemine
Tänapäevani on vähe teada, kuidas sünesteesia välja kujuneb. Esimesed uurimused sünesteesia esinemisest lastel ja selle kujunemisest on töös.
On väidetud, et sünesteesia avaldub lapsepõlves ajal, mil laps puutub esimest korda kokku abstraktsete mõistetega. See hüpotees põhjendab, miks kõige tavalisemad sünesteesia vormid on grafeemi-värvi sünesteesia ja arvuvorm. Tähed ja arvud on ka esimesed abstraktsed mõisted, mida haridussüsteem lapselt nõuab.
Epidemioloogia
Sünesteesiat esineb vähemalt 4,4 protsendil inimkonnast.
Uurimustele toetudes on pakutud, et mingi sünesteesia vorm avaldub ühel inimesel kahest tuhandest. Esinemissageduseks on pakutud ka ühte kolmesajast, aga ka ühte kahekümne kolmest. Statistika põhiline probleem on see, et mõned indiviidid ei määratle ennast, sest nad ei pruugi teada, et nende taju erineb teiste omast. Grafeemi-värvi sünesteesia, kromesteesia ja muud värviga seotud sünesteesia vormid on kõige laiemalt levinud. On uurimusi, mis väidavad, et suurema tõenäosusega esineb sünesteesia autistidel.
Ajalugu
Huvi värvilise kuulmise vastu oli juba Antiik-Kreekas, kui filosoofid küsisid, kas muusika värv on mõõdetav omadus. Isaac Newton pakkus välja, et muusika- ja värvitoonid on sarnase järjestusega. Sama arvamust on avaldanud ka Johann Wolfgang Goethe oma raamatus "Zur Farbenlehre" ("Värviõpetusest").
Esimene meditsiiniline kirjeldus värvide kuulmisest on 1812. aastast Saksa füüsikult Georg Tobias Ludwig Sachsilt. Psühhofüüsika isa Gustav Fechner kirjutas esimese empiirilise uuringu värviliste tähtede fotismist (ingl photism) 73 sünesteediga 1875. aastal. Sellele järgnesid 1880. aastatel Francis Galtoni tööd. Carl Jung viitab värvide kuulmisele oma sümbolite transformatsiooni uurimuses 1912. aastal. Sünesteesia uurimine jätkus elavalt veel mitmes riigis. 1930.–1980. aastal ei uuritud aga sünesteesiat teaduslikult, põhjused olid subjektiivsete kogemuste mõõtmise raskus ja biheiviorismi levik.
1980. aastatel hakati kognitiivse revolutsiooni tõttu läbi viima uusi uurimusi sisemiste subjektiivsete kogemuste kohta, teadlased hakkasid uuesti sünesteesiat uurima. Silmapaistvamad uurijad Larry Marks ja Richard Cytowick Ameerika Ühendriikidest, hiljem ka Simon Baron-Cohen ja Jeffrey Grey Suurbritanniast, hakkasid uurima sünesteetiliste kogemuste tõele vastavust, järjepidevust ja esinemissagedust. 1990. aastate lõpus oli põhirõhk grafeemi-värvi sünesteesial, mis on üks levinum ja lihtsamini uuritav sünesteesia vorm. Sünesteesia on nüüd teaduslik aines raamatutes, artiklites, doktoritöödes, dokumentaalfilmides ja isegi romaanides.
Interneti levikuga 1990. aastatel hakkasid sünesteedid omavahel suhtlema ja lõid veebilehti, mis on pühendatud sünesteesiale. Mõningad neist on kasvanud nüüdseks rahvusvahelisteks organisatsioonideks: Ameerika sünesteesiaühing, Suurbritannia sünesteesiaühing, Belgia sünesteesiaühing, Kanada sünesteesiaühing, Saksamaa sünesteesiaühing ja Hollandi sünesteesia internetikommuun.
Märkimisväärsed juhtumid
Sünesteesia tuvastamine ajalookirjutiste põhjal on keeruline, aga autobiograafiatest võib leida kasulikku teavet.
Sünesteetide hulgas on kuulsusi, näiteks näitlejaid, kirjanikke, muusikuid ja kunstnikke. Briti kunstnik David Hockney tajub muusikat värvides, kujundites ja konfiguratsioonides ning on kasutanud seda võimet ooperilava kujunduses. Vene kunstnik Wassily Kandinsky kasutas oma töödes nelja meelt: värve, kuulmist, puudutamist ja lõhnu. Kirjanik Vladimir Nabokov kirjeldab enda grafeemi-värvi sünesteesiat pikalt autobiograafias "Räägi, mälu" ja omistas seda võimet ka mõnele oma raamatutegelasele. Sünesteetidest heliloojate hulka kuuluvad näiteks Duke Ellington, Nikolai Rimski-Korsakov , aga ka Olivier Messiaen, kelle akordides avalduvad kolme tüüpi komplekssed värvid. Füüsik Richard Feynman kirjeldab oma autobiograafias "What Do You Care What Other People Think?" värvilisi võrrandeid.
Sünesteedid on ka muusikud Billy Joel, Ida Maria , Brian Chase , Patrick Stump ja Richard D. James, samuti näitleja Stephanie Carswell, leiutaja Nikola Tesla ja pianist Hélène Grimaud. The Greatful Deadi trummar Mickey Hart on kirjutanud oma sünesteetilistest kogemustest autobiograafias "Drumming at the Edge of Magic".
Prantsuse luuletajad Arthur Rimbaud ja Charles Baudelaire on kirjutanud sünesteetilistest kogemustest, kuid ei ole piisavaid tõendeid, et nad ise ka olid sünesteedid. Baudelaire'i 1857. aastal ilmunud "Correspondances" tutvustas mõtet, et meeled on ja peaks olema omavahel ühendatud. Baudelaire osales psühhiaater Jacques-Joseph Moreau hašišieksperimendis ning hakkas huvituma sellest, kuidas eri meeled üksteist mõjutavad. Rimbaud kirjutas sünesteesiast oma töös "Voyelles" (1871), mis on sünesteesia populariseerimisel veelgi tähtsam kui "Correspondances". Ta on isegi uhkustanud: "J'inventais la couleur des voyelles!" ("Ma lõin täishäälikute värvid!")
Daniel Tammet on kirjutanud oma sünesteesiakogemustest raamatu "Sündinud sinisel päeval".
Joanne Harris, romaani "Chocolat" autor, on sünesteet, kes kogeb värve lõhnades. Tema romaanis "Blueeyedboy" kirjeldatakse sünesteesia eri tunnusjooni.
Julian Semjonov
Julian Semjonov (kodanikunimega Julian Semjonovitš Ljandres; 8. oktoober 1931 – 5. september 1993) oli Nõukogude vene kirjanik, stsenarist ja ajakirjanik.
Semjonov oli viljakas põnevus-, spiooni- ja kriminaalromaanide autor. Tema teoste tuntumad kirjanduslikud tegelaskujud on Nõukogude luuraja Maksim Issajev (hilisem Max Otto von Stirlitz), siseministeeriumi polkovnik Vladislav Kostenko ja riikliku julgeoleku polkovnik Vitali Slavin. Teoses "Briljandid proletariaadi diktatuurile" ("Бриллианты для диктатуры пролетариата") viibib noor Tšekaa töötaja Issajev 1921. aastal ka Tallinnas.
1950. aastatel tegutses Semjonov Kabulis Afganistanis Nõukogude Liidu saatkonnas tõlgina, vahendades puštu ja dari keelt.
Semjonov asutas 1989. aastal koos Artjom Borovikiga kuukirja Soverešenno sekretno (Совершенно секретно). Algul trükiti ajalehte Tallinnas ja anti paralleelselt välja ka eesti keeles.
Elulugu
1954. aastal lõpetas Julian Moskva Orientalistika Instituudi (Московский институт востоковедения) Lähis-Ida teaduskonna. Pärast instituuti asus ta tööle Moskva Riiklikusse Ülikooli, kus tegutses puštu keele lektorina, täiendades end samas ka Pärsia ajaloos ja poliitikas.
Semjonovi esimesed kirjanduslikud katsetused avaldati 1958. aastal väljaannetes Ogonjok (Огонек), Smena (Смена) jt. Aastatel 1962–1967 kuulus ta ajakirja Moskva toimetusse. 1970. ja 1980. aastatel töötas väljaannete Pravda (Правда), Ogonjok ja Literaturnaja Gazeta (Литературная газета) korrespondendina Euroopas, Aasias ja Ameerikas. Külastas isegi põhjapoolust ja Antarktikat.
1990. aastate algul elas Julian Semjonov üle kolm insulti, mis röövisid talt liikumis- ja kõnevõime. Kirjanik suri Krimmis 61-aastaselt. Ta on maetud Novodevitšje kalmistule Moskvas.
Perekond
Julian Semjonovil on kaks tütart ja neli lapselast. Abikaasa Jekaterina Aleksejevna Kontšalovskaja (Екатерина Алексеевна Кончаловская) on luuletaja Sergei Mihhalkovi kasutütar ja filmirežissöör Andrei Kontšalovski õde.
Emajõe põllumeeste konvent
Emajõe põllumeeste konvent oli põllumeeste konvent Tartu linnas.
Konvendi tegevus- ja valimispiirkonda kuulusid Äksi, Laeva, Puhja, Tähtvere ja Ropka vald.
17. mail 1936 valiti konvendi liikmeteks Karl Lindma, Johan Mägi, Aksel Poltan, Aleksander Tõnisson, Karl Grünvald, Otto Käärik, Karl Mokrik, Jaan Näks, Kaarel Saar, Johannes Hindrikson, Peeter Vohla, Karl Saavo, Mart Kool, Jaan Thomson ja Richard Linno.
15. aprillil 1940 nimetati Raadi põllumeeste konvent Tartu põllumeeste konvendiks ja senine Tartu põllumeeste konvent Emajõe põllumeeste konvendiks.
Asenduskodu
Asenduskodu on nõuetele vastav koht, kus osutatakse asenduskoduteenust.
Termin "asenduskodu" võeti kasutusele 2007. aastal senise termini "lastekodu" asemel.
Statistika andmetel (2017) a, on viimastel aastatel suurenenud Eestis lahutuste hulk ja vabaabielu osatähtsus mille tagajärjeks on hooletud lapsed. Kindlasti see avaldab lastele suurt mõju, lapsed kasvavad tänapäeval eripalgelistes leibkondades. Kahepoolne sissetulek peres ja lastel olemasolu kahel vanemal on algselt tugevaks toeks edasises elus ja iseseisvustamiseks.
Eestis abielus vanematega 54%
Euroopa liidu lapsed 69%
Eestis vabaabielus lapsed 30%
Euroopa liidus 13%
Eestis üksikvanema 15%
Vanematest eraldi elavad lapsed 2%
Euroopa liidu lapsed alla 1%
Praegusel ajal, lapsel kes on jäänud ilma vanemateta on võimalik last paigutada asenduskodudesse samas see perekond võib olla eestkoste perekond, hooldus perekond või lapsendaja perekond.
Vanemate õigused võetakse ära kohtuotsusega kui lapsevanem ei hoolitse oma lapse eest, kuigi see ei vabasta vanemaid oma lapse ülalpidamiskohustustes. Vanematelt saab lapse ka ära võtta ilma vanemlikke õigusi võtmata. Ühest perekonnast pärit õed ja vennad tuleb jätta kodust ja perekonnast eraldamisel kokku, välja arvatud juhul, kui see on vastuollus laste huvidega.
·        Kelle vanemad andsid lapsendamiseks nõusoleku.
·        Kelle vanemad on surnud.
·        Kellelt on täielikult ära võetud lapse isikuhooldusõigus.
·        Isik, kelle töövõime ei ole piiratud ja kes on vähemalt 25-aastane.
·        Abielus paarid lapsendavad ühiselt, erandina võib lapsendada üksi, kui teise abikaasa töövõime on piiratud.
Hoolduspere peab olema lapsele sobivas peres, sealhulgas hooldajal endal võivad olla alla 14-aastased lapsed ja teised hooldamist vajavad isikud. Laste arvu suurendamine hooldusperes on lubatud vaid asendushooldusel olevate laste huvides, kui selle jaoks annavad loa perre paigutatud ja perre paigutatavate laste eestkostjad. Hoolduspere vanemat, kes hooldab vähemalt nelja last, toetatakse vähemalt töölepingu seaduse § 29 lõike 5 alusel kehtestatud töötasu alammääras. Ühe lapse hooldamisel toetatakse hoolduspere vanemat vähemalt ühe neljandiku ulatuses nimetatud töötasu alammäärast.
Asendushoolduse osutatakse asenduskodudes kui teenuse osutamist kasvatajatega, kes töötavad töölepingu alusel. Seetõttu on asenduskodudes rohkem lapsi ja inimeste arv suurem, kes kannavad hoolt nende eest. Kasvatajad töötavad vahetustega ja vahetuva graafikuga.
Eesti asenduskodud
2015. aasta seisuga olid Eestis järgmised asenduskodud.
Nendes pakutakse lastele hoolt sünnistsaati kuni 22a. vanuseni.
Suuremates asenduskodudes lastega tegelevad sotsiaaltöötajad, psühholoogid, terapeudid, eripedagoogid, med õed.
Lapsendamist reguleerib perekonnaseadus, et last lapsendada peab pöörduma sotsiaalkindlustusameti poole.
Rivne
Rivne (varem ka Rovno) on oblastilise alluvusega linn Lääne-Ukrainas, Rivne oblasti ja Rivne rajooni keskus.
Ajalugu
Linna on esmamainitud 1283. aastal. 1569. aastal sai linn Poola osaks.
Pärast Poola teist jagamist 1793. aastal ei kuulunud linn veel Vene impeeriumi koosseisu, jäi Poolale, kuid asus Venemaa piiri lähedal. Pärast Poola kolmandat jagamist 1795. aastal sai linn lõpuks Vene impeeriumi osaks.
1919. aasta aprillis-mais, Esimese maailmasõja lõpus oli Lääne-Ukraina Rahvavabariigi valitsuse asukoht. 1921 läks linn Poolale. Teises maailmasõjas 1941 hävitasid sakslased juudid, kes moodustasid umbes poole linnaelanikest.
Sõdadevahelisel perioodil (1918-1939) kuulus Rivne taas Poolale ning linnas elas 52% juute, 31% poolakaid, 7% ukrainlasi, 6% venelasi ja 4% muid vähemusi.
Rahvuslipp
Rahvuslipp on rahva (rahvuse) sümboliks olev ja riiklike pühade või perekondlike sündmuste tähistamisel kasutatav lipp. Paljudel juhtudel on rahvuslipp samane riigilipu ja tsiviillaevade lipuga, kui tegemist on rahvusriigiga. Kui need on erinevad, siis rahvuslipu erinevus riigilipust seisneb enamasti riigivapi kujutise puudumises.
Rahvuslipp võib olla ka rahvastel, kellel oma riiki ei ole.
Antsla põllumeeste konvent
Antsla põllumeeste konvent oli põllumeeste konvent Antsla linnas.
Konvendi tegevus- ja valimispiirkonda kuulusid Antsla, Lepistu, Linnamäe ja Urvaste vald.
Konvendi poolt valitud Põllutöökoja liige oli Alfred Hain.
17. mail 1936 valiti konvendi liikmeteks Elmar Aare, Madis Tiits, Artur Laap, Alfred Hain, Kaarel Loos, Elmar Matt, Karl Lüüs, Evald Hammer, Hans Joab, Jaan Treumuth, Aleksander Kornell, Juulius Tali, Jaan Kääparin, Juhan Karu ja August Duberg.
Alaska hoovus
Alaska hoovus moodustab keeriseid.
180
180. aasta
Sajandid: 1. sajand - 2. sajand - 3. sajand
Aastakümned: 130. aastad 140. aastad 150. aastad 160. aastad 170. aastad - 180. aastad - 190. aastad 200. aastad 210. aastad 220. aastad 230. aastad
Aastad: 175 176 177 178 179 - 180 - 181 182 183 184 185
Homofoobia
Homofoobia hõlmab negatiivseid hoiakuid ja tundeid, mis on suunatud homoseksuaalsuse või inimeste vastu, kes määratlevad end või keda nähakse lesbina, geina, biseksuaalsena või transsoolisena (LGBTQ+). Seda on defineeritud kui põlgust, eelarvamust, tülgastust, viha või vastumeelsust, mis võib põhineda irratsionaalsel hirmul. Sageli on see seotud religioossete uskumustega. Mitteheteroseksuaalsete inimeste vastu suunatud arvustavas ja vaenulikus käitumuses (näiteks diskrimineerimises ja vägivallas) on sageli näha homofoobiat.
2010. aastal Ameerika Ühendriikide Föderaalse Juurdlusbüroo poolt välja antud vihakuritegude statistika järgi oli 19,3% vihakuritegudest "motiveeritud seksuaalse sättumusega seotud eelarvamustest." Samal aastal välja antud teise raporti järgi olid LGBTQ+ -inimesed teistest vähemusgruppidest suurema tõenäosusega vihakuritegude ohvrid.
Mõistet "homofoobia" ja selle kasutust on kritiseeritud. Välja on toodud, et mõiste annab liialt hinnanguid ning on liiga üldine.
Institutsionaalne homofoobia
Institutsionaalne homofoobia viitab juhtumitele, kui homofoobsed või homoseksuaalsete inimeste vastased ideoloogiad on põimitud ühiskonnas sotsiaalsetesse ja kultuurilistesse institutsioonidesse. Homofoobsete ideoloogiate edastamise eest on kritiseeritud religioone, valitsusi ning haridussüsteeme. Näiteks mõistavad mitmed religioossed õpetused homoseksuaalsuse hukka, paljud valitsused on homoseksuaalsuse kriminaliseerinud ning haridussüsteemid sageli vaikivad LGBTQ+ -inimeste eksisteerimisest.
Religioossed hoiakud
Mitmed maailma religioonid sisaldavad homoseksuaalsuse vastaseid õpetusi. Samas teised kätkevad eri määral ambivalentsust või neutraalsust. Osad õpetused peavad homoseksuaalsust kolmandaks sooks. Isegi religioonides, mis üldiselt laidavad homoseksuaalsust, leidub praktiseerijaid, kes näevad homoseksuaalsust positiivselt. Osad usulahud õnnistavad või viivad läbi samasooliste abielusid. Eksisteerib ka nii nimetatud Queer religioone, mis keskenduvad LGBTQ + -inimeste spirituaalsete vajaduste teenimisele. Queer-teooria otsib vastukaalu religioossele homofoobiale.
Kristlus ja Piibel
link=Fail:Protestors_at_a_pride_parade_in_Jerusalem_with_sign_that_reads,_%22Homo_sex_is_immoral_(Lev._18-22)%22.jpg|pisi|Religioossed protesteerijad [[geiparaadil. Sildil on kirjas: "Homo seks on ebamoraalne (3. Mo 18:22)." Samasooliste seksuaalvahekorra seostamist patu või ebamoraalsusega on nähtud homofoobia avaldusena]] Piibel, eriti Vana Testament, sisaldab lõike, mida on tõlgendatud homoseksuaalsuse või samasooliste seksuaalsete suhete hukka mõistmisena. Näiteks Kolmas Moosese raamat 18:22 ütleb: "Ära maga meesterahva juures, nagu magatakse naise juures: see on jäledus!" Sageli nähakse Soodoma ja Gomorra hävingus homoseksuaalsuse hukkamõistu. Homoseksuaalsuse vastu olevad kristlased ja juudid viitavad sageli neile ja teistele lõikudele Piiblis. Nende lõikude ajalooline kontekst ja tõlgendamine on aga keerulisem. Teaduses toimunud arutelud keskenduvad nende lõikude korrektsesse ajaloolisse konteksti panemisele. Näiteks on välja toodud, et Soodoma patte ei ole ajalooliselt tõlgendatud homoseksuaalsusena. Samuti on kahtluse alla seatud mõnes Uue Testamendi lõigus kasutatud haruldaste ja tavatute sõnade tõlked. Candace Chellew-Hodge väidab, et sageli LGBTQ+ -inimeste hukkamõistmiseks kasutatud lõigud viitavad tegelikult "seksi kuritarvitamisele". Tema järgi ei mõista Piibel hukka armastavate ja truude geide ja lesbide suhteid ning Jeesus vaikis selles küsimuses. On ka kogudusi, mis on veendunud, et Jeesus selles küsimuses ei vaikinud, vaid kiitis suhted heaks.
Islam ja šariaat
Osadel juhtudel on raske eristada religioosset homofoobiat riiklikult toetatud homofoobiast. Oluliseks näiteks on islamistliku võimu all olevad territooriumid. Kõik peamised islami sektid keelavad homoseksuaalsuse, mis on šariaadi seaduste järgi kuritegu. Enamus moslemiriike käsitlevad homoseksuaalsust kuriteona.
2016. aastal avaldas Rahvusvaheline Lesbide, Geide, Biseksuaalsete, Trans- ja Intersooliste Inimeste Ühendus (ILGA) raporti "Riiklikult toetatud homofoobia 2016". Seisuga oktoober 2016 karistatakse kolmeteistkümnes Aasia ja Aafrika riigis samast soost inimestega seksuaalsete aktide eest surmanuhtlusega:
Riiklikult toetatud homofoobia
Riiklikult toetatud homofoobia hõlmab homoseksuaalsuse kriminaliseerimist ja karistamist, valitsuse liikmete poolset vaenu õhutamist ning teisi LGBTQ+ -inimeste diskrimineerimise, vägivalla ja tagakiusamise vorme.
Endised valitsused
pisi|Alates 1970. aastatest kasutatud [[LGBT uhkuse ja LGBT õiguste sümbol roosa kolmnurk. Algselt kasutati allapoole osutavat roosat kolmnurka Natsi-Saksamaa koonduslaagrites, et eristada homoseksuaalseid mehi]] Keskaegses Euroopas peeti homoseksuaalset käitumist sodoomiaks, mis oli karistatav surmaga. Homoseksuaalsete inimeste tagakiusamine saavutas tipu keskaegse inkvisitsiooni käigus, kui mitmeid usuliikumisi süüdistati satanismi kõrval ka hooramises ja sodoomias. Süüdistused sodoomias ja samasoolises käitumises olid olulised punktid 1307. aastal toimunud Templirüütlite ordu kohtuprotsessil. Teoloog Aquino Thomase teosed olid mõjukad sidumaks homoseksuaalsuse hukkamõistu ideega loomuõigusest. Ta väitis, et teatud patud on looduse vastased. Näiteks need, mis on vastuolus loomadele loomuliku isaste ja emaste vahelise vahekorraga. Seepärast kvalifitseerivad tema hinnangul sellised pahed eriti ebaloomulikuks.
Paide põllumeeste konvent
Paide põllumeeste konvent oli põllumeeste konvent Paide linnas.
17. mail 1936 valiti konvendi liikmeteks August Tuur, August Paimets, Jaan Krass, Richard Janson, Jakob Sõnajalg, Mart Meeder, Johannes Haldre, Jakob Amos, Hugo Meikop, August Vilms, Ferdinand Asper, Villem Vessart, Richard Valdmaa, August Hein ja Herbert Altdorf.
Homofoobia
Endised valitsused
Vanas-Hiinas oli biseksuaalsus omaks võetud tavalise inimliku käitumisena. Qingi dünastia ja Hiina Vabariigi perioodidel juurdus vastasmõju tõttu kristliku Läänega Hiinas homofoobia. Homoseksuaalne käitumine kuulutati ebaseaduslikuks 1740. aastal. Pärast Mao Zedongi võimule tulekut pidas Hiina valitsus homoseksuaalsust "sotsiaalseks teotuseks või vaimuhaiguse vormiks", Kultuurirevolutsiooni (1966–1976) loetakse Hiina ajaloos perioodiks, kus homoseksuaalsed inimesed seisid vastamisi kõige ulatuslikuma tagakiusamisega. Hiina Rahvavabariigis puudusid seadused, mis oleksid otseselt karistanud samasoolist käitumist. Selle asemel kasutati homoseksuaalsete inimeste tagakiusamiseks teisi seadusi. Näiteks karistati neid huligaansuse või avaliku korra rikkumise eest.
1922. aastal seadustas Nõukogude Liit homoseksuaalsuse tunduvalt varem kui enamik teisi Euroopa riike. Nõukogude Liidu Kommunistlik Partei tühistas Vladimir Lenini eestvedamisel kõik keisririigi seadused. Selle tulemusena seadustati riigis homoseksuaalsus, aga ka näiteks abort. Esialgne Nõukogude kriminaalkoodeks säilitas eelpool mainitud liberaalsed seksuaalsed poliitikad. Kümnendi hiljem kriminaliseeris Jossif Stalin homoseksuaalsuse, mis jäi kriminaalkoodeksi artikli nr 121 all ebaseaduslikuks Boriss Jeltsini ajani.