cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Karl Tarvas
Tallinna maja
Tagasihoidliku ilminguga Tallinna majadele lisas arhitekt vahel trepikojapealse frontooni, silmapaistva välisukse, erkeri või fassaadil kombineeritud laudise. Tarvase Tallinna maja tüüpi hoonetel on nii traditsionalistlikke, funktsionalistlikke kui ka juugendlikke jooni.
Traditsionalistlik maja
pisi|Tikenbergi maja Tallinnas Liivalaia 19 ehitati 1929. aastal Tarvase projekti järgi 1920. aastatel rajati palju elamuid, mille peamiseks suunaks on ratsionaalne traditsionalism.
Kopli moodustas olulisima tööstuspiirkonna Tallinnas, mis kujunes lõplikult välja Esimese maailmasõja eel. Poolsaare tipus asus Vene-Balti laevatehas (1912–1916) ning Kopli lahe poolel Bekkeri tehas (1912–1914). Aastatel 1939–1941 rajasid arhitektid Roman Koolmar ja Karl Tarvas Koplisse Sirbi tänavale 28 kaksikmaja, moodustades Bekkeri tööstusrajooni ja kalmistu vahele Kopliranna aedlinna. Lähtuti 1938. aasta piirkonna planeerimiskavast, rajades 1,5-korruselisi kaksikmaju nelja tüüpprojekti järgi Saksamaa sotsiaalarhitektuuri eeskujul. Tüüp I ja II on kahe korteriga, kus elutuba ja köök jäävad alla ning üleval korrusel on kaks magamistuba. III tüübil on toad suuremad. II ja IV tüüp on aga nelja korteriga, kuhu kuulub elutuba, magamistuba ja köök. Kavandatud põiktänavat aga ei jõutud sõja puhkemise tõttu valmis ehitada. Hooned on traditsionalistlikud tööliselamud oma lihtsa dekoori ja viilkatusega, 1930. aastatele iseloomulik sotsiaalarhitektuur.
Funktsionalistlik maja
pisi|Raua 31 (1932–1936) Karl Tarvas Eestis levis funktsionalism peamiselt 1930. aastatel ning selle parimad näited asuvad Pärnus tänu arhitekt Olev Siinmaale. Ent funktsionalismi jooni leidub ka Karl Tarvase loomingus. 1930. aastate keskel said Tallinna majade piirkonnad varajasemast enam kriitikat, sest ei ole õiged aedlinnad ning soodustasid linna laialivalgumist. 1935. aastast liikus Tarvase Tallinna maja arendus edasi ning sellest ajast leidub Tarvase projekteeritud Tallinna maju, kus esineb funktsionalistlikke jooni: sile kivist fassaad, lame katus ja laiad aknad. Need olid peamiselt kolmekorruselised ja ühe trepikojaga elamud.
Esindustraditsionalistlik maja
Hoonete esinduslikkusele hakati suurt rõhku pöörama just Konstantin Pätsi ajal, tuginedes üldisematele arhitektuuri traditsioonidele. Sellise suuna kirjeldamiseks on arhitektuuriajaloolane Mart Kalm võtnud kasutusele termini "esindustraditsionalism". Siin esineb Tarvase projektidel ka palju funktsionalistlikke jooni (laiad aknad, sile fassaad, lintaken, lame katus).
Veel näiteid tema töödest
pisi| Sirbi tänava kaksikmajad (1939–1941) K. Tarvas ja R. Koolmar, esiplaanil Sirbi 10 (foto: 2018) Viljelenud küll peamiselt elamuarhitektuuri, projekteeris ta ka ühiskondlikke hooneid, näiteks Hans Kubu erareaalühisgümnaasium Imanta 6 (1927), Viinistu algkooli (1928), Naissaare kiriku (1933) ja tuletõrjehoone Jakobi 21 (1939). Harjumaa arhitektina ametis olnud Tarvas projekteeris ka algkoolid Viimsisse (1925–1927, Rannarahva Muuseum) ja Viinistule (valm. 1928), kus suurte akendega püüti avarust luua ning puudus liigne dekoor.
Ta tegi eraarhitektina ka palju väiksemaid projekte. Tarvas sai arhitektidest enim pakkumisi katusealuste korterite projekteerimiseks ning tema büroo andis 1930. aastate teisel poolel välja lausa 30 projekti kuus. Nii on ta tegelenud maja vooderdamisega (Veerenni 17 ja Rohu 7 majades), katuse- ja mansardkorruste väljaehitamisega (Mulla 6, Kalevi 38, Kalevi 31, Valgevase 12, Lai 4, Kungla 18 jpt).
Sõja ajal lahkusid paljud Eestist ning siinsete arhitektide nimekiri lühenes tunduvalt. Ent Karl Tarvas jäi nii Saksa kui ka Nõukogude Liidu okupatsiooni aegadel Eestisse. 1945. aastal korraldati tüüpelamute projektide saamiseks konkurss, mille võitis tema poeg Peeter Tarvas koos August Volbergiga. Kuid Nõukogude Eesti preemia pälvis lisaks mainitud kahele arhitektile ka Karl Tarvas, kes 1947. aastal koostas Arhitektuurse Projekteerimise ja Planeerimise Keskuses tööjoonised nii kivi- kui ka puitvariandile. 1940. aastate teisel poolel valitsenud liberaalse stalinismi ajal leidis enim rakendust Karl Tarvase 8-korteriline elamu tüüpprojekt, mis sarnanes sõjaeelsele "Tallinna majale" ning 1920. aastate traditsionalismile. Esiukse kohal olev trepikoja rõdu kumer piire meenutab barokiajastu pärandit. Ka pärast keerulist stalinismiperioodi leidis see arhitekti loodud tüüpprojekt veel ulatuslikult kasutust. Ent sõdade järgsel ajal hakati koostama elamu tüüpprojekte seeriate kaupa, kus esinevad erinevad tüüpprojektid ühtsete plaani- ja konstruktsioonielementidega.
2010. aastal kureeris Sandra Mälk Eesti Arhitektuurimuuseumis näituse "Karl Tarvas 125", mille raames koostas kuraator nimekirja Tarvase töödest, mis on kättesaadav Eesti Arhitektuurimuuseumis. Seal asub ka Karl Tarvase isikufond. 2021. aastal ilmus S. Mälgu ingliskeelne artikkel Riia Tehnikaülikooli kogumikus Scientific Journal Karl Tarvase õpinguteajast Riia Polütehnilises Instiduudis ning hilisemast loomingust.
Isiklikku
Tema pojad Peeter, Paul ja Pärtel olid samuti arhitektid.
Hüdrobiondid
Hüdrobiondid ehk veeorganismid on mingis veekogu (meri, järv, jõgi jt) ökoloogilises sügavusvööndis (pelagiaalis, bentaalis või põhjasetteis) elavad organismid: taimed, seened, loomad ja mikroorganismid.
Hüdrobiontidele vastandatakse sageli aerobionte, kes elavad õhkkeskkonnas (st on maismaalised).
Hüdrobionte saab vee soolsuse järgi jaotada järgmiselt:
Heinrich Basedow
Heinrich Basedow (Kuramaa piiskopina Heinrich II; umbes 1460 – 1523) oli Kuramaa piiskop aastatel 1501–1523.
Harilik koerhai
Harilik koerhai (Scyliorhinus canicula) on koerhailaste sugukonda kuuluv hailiik.
Heinrich Basedow
Heinrich Basedow pärines Lübecki raeperekonnast, ta sündis tõenäoliselt aastate 1455 ja 1460 vahel. 1499. aastal on teda mainitud Lübecki ja Tartu toomhärrana, selleks ajaks oli ta ka Saksa ordu liige (preestervend); viimaseks sai ta Roomas.
Harilik koerhai
Kirjeldus
Koerhai on pika saleda kehaga, mida katavad väiksed tumedamad täpid. Nahk on kaetud pisikeste soomustega, mis katsudes meenutab liivapaberit, silmad on suured ja musta värvi. Seljauim on väike ja asub keha tagaosas. Viiest ribast koosnevad lõpused asetsevad keha allosas ja on raskesti märgatavad. Kasvab kuni 100 cm pikkuseks, enamasti siiski 60–80 cm, ja kaalub 1–1,5 kg.
Heinrich Basedow
1501. aasta 12. veebruaril kinnitas paavst Basedowi Kuramaa piiskopiks, viimast korda mainiti teda selles ametis 1523. aasta 23. veebruaril. Sama aasta juunis andis Saksa ordu kõrgmeister Albrecht von Hohenzollern teada, et Basedow pole enam Kuramaa piiskop ja valida tuleks uus, tõenäoliselt oli piiskop selleks ajaks surnud.
Harilik koerhai
Kirjeldus
thumb|300px|Koerhai leviala thumb| Munad
Heinrich Basedow
Basedowi tegevusest Kuramaa piiskopina pole teada kuigi palju. 1518. aastal valis Tartu toomkapiitel ta Christian Bomhoweri järglasena Tartu piiskopiks, kuid paavst määras ametisse oma soosiku Johann Blankenfeldi. Järgmisest aastast on teateid, et Basedow oli tülis kõrgmeister Albrechtiga. 1520. aastal anti aga Basedowile, nagu ka teistele Liivimaa piiskoppidele, Saksa-Rooma riigivürsti regaalid. Teade selle kohta pole aga Basedowi-aegne, vaid seda on mainitud tema järglase Hermann Ronnebergiga seoses.
Vikatimees
See on abstraktse mõiste personifikatsioon. Vikatimehe kujund on kasutusel nii eesti kui ka paljudes muudes keeltes (inglise keeles näiteks Grim Reaper või Reaper Man).
Väärtegu
Väärtegu on karistusseadustikus (KarS) või muus seaduses sätestatud süütegu, mille eest on põhikaristusena ette nähtud rahatrahv või arest (KarS § 3 lg 4). Seega võib väärtegusid sätestada erinevalt kuritegudest karistusseadustiku kõrval ka teistes seadustes (näiteks liiklusseaduses ). Väärteomenetluses kohaldatakse kriminaalmenetluse sätteid, arvestades väärteomenetluse erisusi.
Vikatimees
Vikatimehe kujund pärineb tõenäoliselt kahest allikast: Vana Testamendi Surmaingel ja vanakreeka mütoloogia tegelaskuju Kronos.
Väärtegu
Õigushüvesid kahjustavad süüteod on jaotatavad kuritegudeks ja väärtegudeks. Kuriteo ja väärteo erinevus seisneb nende raskuses ja nende eest määratavas karistuses
Peamisteks väärtegudeks on erinevad korrarikkumised: avaliku korra rikkumised, maksu- ja tollialased rikkumised, liikluseeskirjade rikkumised ja keskkonnaga seotud rikkumised. Väärteod on leitavad erinevatest seadustest nt ühistranspordiseadusest, tolliseadusest , liiklusseadusest , osad ka karistusseadustikust
Vikatimees
Surmaingel figureerib paljudes erinevates religioonides. Islamis kutsutakse teda Azraeliks, kes kirjutab igavesti nimesid suurde raamatusse, seejärel neid kustutades. Inimene kirjutatakse raamatusse sündides ja kustutatakse surres. Judaismis on Surmaingli nimeks Malakh ha-Mavet. Babülonlased kutsusid surma Motiks.
Väärtegu
Väärteo menetlus
Kohtuprotsessis osalevad menetlusalune isik, kelle suhtes on väärteomenetlust alustatud, ja kohtuväline menetleja.
Vikatimees
Surmaingel (Vikatimees) ei ole aga sugugi negatiivne kangelane vaid hea, püha ja oodatud isik, käskjalg, kellele Jumal on andnud volitused koguda hinged paradiisi. Teisest küljest võib Surmaingli ülesandeks, nagu kirjeldab Vana Testament, olla ka egiptlaste karistamine, kuid samas juutide säästmine. Aeg-ajalt aetakse Surmainglit segi Saatana, langenud inglite ja pimeduse jõududega.
Väärtegu
Väärteo menetlus
Väärteo menetleja on kohtuvälises menetluses täidesaatva riigivõimu volitustega asutus ( nt politsei- ja piirivalveamet, maksu- ja tolliamet, tööinspektsioon, ravimiamet jne) või valla- või linnavalitsus (nt Tallinna Munitsipaalamet, Rapla Linnavalitsus, Jõelähtme Vallavalitsus jne). Valla- või linnavalitsusel ehk kohalikul omavalitsusel on õigus moodustada eraldi osakond, mis tegelebki linna või valla territooriumil väärtegude menetlemisega ning korra hoidmisega. Selline asutus saab menetleda ainult neid rikkumisi ehk väärtegusid, mis on toime pandud selle omavalitsuse territooriumil, mille ametnik ta on.
Väärteomenetluse seadustiku § 57 lg 1 p  6  ja § 69 lg 2 p 1 kohaselt tuleb kiirmenetluse otsusesse ja väärteoprotokolli märkida väärteo toimepanemise aeg ja koht, need on osa väärteo lühikirjeldusest. Näiteks politsei paneb kirja väärteo lühikirjelduse. Väärteoprotokollis peab olema välja toodud, milles menetlusalust isikut süüdistatakse ja millistest asjaoludest lähtuvalt väärteoprotokolli koostaja leiab, et väärteokoosseis on täidetud.
Harilik koerhai
Levik ja eluviis
Koerhai on levinud Vahemeres, Põhjameres ja Atlandi ookeani idakaldal Norra rannikust Senegalini.
Väärtegu
Väärteo karistus
Väärteo toimepanemise eest karistatakse isikut peamiselt kas rahatrahvi, aresti või juhtimisõiguse äravõtmisega. Rahatrahvi määramise pädevus on nii kohtuvälisel menetlejal kui ka kohtul.
Harilik koerhai
Levik ja eluviis
Koerhai on enamasti erakliku eluviisiga ööaktiivne kõhrkala, kes elutseb kuni 150 m sügavusel. Harvem nähakse neid ühesoolistest isenditest koosnevate parvedena. Nooremad koerhaid hoiavad rannikule lähemale. Toituvad enamasti vähilaadsetest, tintidest, limustest, kaheksajalgsed ja teistest väiksematest kaladest.
Väärtegu
Väärteo karistus
Rahatrahvi määraks on 3­­–300 trahviühikut, ühele trahviühikule vastab 4 eurot. Füüsilisest isikust väärteo toimepanijale saab määrata rahatrahvi suurusjärgus 12–1200 eurot. Juriidilisele isikule saab määrata trahvi suurusjärgus 100–400 000 eurot.
Aresti määramise õigus on ainult kohtul. Kohtuväline menetleja aresti määrata ei saa, kuid ta saab kas määrata trahvi või taotleda kohtult isikule kuni 30 päeva pikkuse aresti kohaldamist. Alaealise puhul on kohtul võimalik mõista kuni 10 päeva aresti.
Juhtimisõiguse äravõtmine määratakse liiklusalase väärteo eest. Karistuse kestuse ajal on keelatud juhtida sõidukit. Juhtimisõiguse äravõtmise võivad määrata nii kohus kui ka kohtuväline menetleja.
Lahendi kaebus
Väärteoasja ning väärteoasjas koostatud lahendi peale esitatud kaebust arutab antud maakohus, kelle piirkonnas tegu toime pandi. Maakohtu tehtud otsus on õigus edasi kaevata ringkonnakohtusse ning ringkonnakohtu otsuse peale on võimalik edasi kaevata riigikohtusse.
Kohtuvälise menetleja koostatud otsus on võimalik vaidlustada, esitades kaebuse kohtule. Portaali E-toimik vahendusel saab esitada kaebuse kohtuvälise menetleja otsuse kohtus vaidlustamiseks, vastulauseid väärteoprotokollile ja kõiki dokumente, mis on seotud väärteoasja kohtumenetlusega.
Väärteost teatamine
Info toimunud või toimepandavate väärtegude kohta tuleks edastada väärtegude kohtuvälistele menetlejatele. Nemad saavad väärtegusid toime pannud isikuid karistada. Kaebuse esitamisel tuleb kindlaks teha, kelle töövaldkonda antud rikkumisega tegelemine kuulub. Näide: toimub avaliku korra rikkumine (prügikastide lõhkumine maja ees), tuleks teavitada politseid.
Liiklusõnnetuse korral, kui inimene on viga saanud või isikud ei saa süü osas kokkuleppele, tuleb helistada hädaabinumbril 112. Samuti tuleb hädaabinumbrile helistada lähisuhtevägivalla puhul.
755
755. aasta
Sajandid: 7. sajand - 8. sajand - 9. sajand
Aastakümned: 700. aastad 710. aastad 720. aastad 730. aastad 740. aastad - 750. aastad - 760. aastad 770. aastad 780. aastad 790. aastad 800. aastad
758
758. aasta
Sajandid: 7. sajand - 8. sajand - 9. sajand
Aastad: 753 754 755 756 757 - 758 - 759 760 761 762 763
Babrujsk
Babrujsk (ka Babruisk; valgevene Бабруйск) on oblastilise alluvusega linn Valgevenes Mahiloŭ oblastis, Babrujski rajooni halduskeskus. Elanike arv on 219 100 (2006).
Linn asub Biarezina jõe ääres, 110 kilomeetri kaugusel oblasti keskusest Mahiloŭ linnast. Linn on tähtis raudteesõlm, sealt hargnevad raudteed Asipovičy, Žłobini ja Akciabrski suunas. Babrujskis asub ka jõesadam.
1970. aastast tegutseb Babrujski linnas teater. Linnas on neli raamatukogu, kaks kino ja koduloomuuseum. Vaatamisväärsusteks on veel Babrujski vanalinn (säilinud osaliselt), aastal 1901 valminud sünagoog, aastail 1807–1836 valminud kindlus, õigeusu kirikud (valmimisajad 1905–1907 ja 1892) ning katoliku kirikud (valmimisajad 1746–1780 ja 1906).
Babrujski linna on oma loomingus kasutanud mitu kirjanikku. Neist tuntumad on Ilf ja Petrov (linna on mainitud ka romaanis "Kuldvasikas"). Babrujskis asub ka üks seriaali "Star Trek: Uus põlvkond" maapealseid sidejaamu.
Linn Leedu suurvürstiriigis
Esimesed kirjalikud teated Babrujski linna kohta pärinevad 27. aprillist 1387. Aastast 1392 hakkas see kuuluma Vytatutasele. Samast aastast pärinevad ka esimesed teated sealse lossi ja linna omavalitsuse kohta.
XV sajandil – XVI sajandi algul rüüstasid linna korduvalt tatarlased. Samuti käisid Babrujskit rüüstamas Mihhail Lvovits Glinski juhitud Moskva väed 1507.-1508. aasta sõjas. Taas rüüstasid venelased Babrujskit viienda Moskva-Leedu sõja ajal.
Seoses territoriaal-administratiivse reformiga hakkas linn kuuluma Minski vojevoodkonda ja Rečyca maakonda. Aastal 1618 tulid Niasvižist Babrujskisse jesuiidid, kes rajasid sinna kooli. Aastal 1626 oli linnas kaks õigeusu kirikut ja üks katoliku kirik. Seda ümbritses puittaraga palistatud muldvall, mida tugevdasid kahekorruselised tornid. Linnamüüris oli viis väravat. Aastal 1639 sai Babrujsk õiguse pidada kaks korda aastas laata.
Aastal 1648 rüüstasid linna kasakad. Nendega liitusid ka kohalikud ülestõusnud, koos purustati linna kaitsnud väed ja uputati kohalik staarost Biarezina jõkke. Aastal 1649 vallutasid Rzeczpospolita väed linna tagasi. Ka uputuse ajal rüüstasid kasakad korduvalt linna, põletades selle aastail 1655 ja 1665 ka maha.
XVII sajandi teisel poolel sai laastatud Babrujskist alev. Aastal 1692 kaotas sealne loss sõjalise tähtsuse. Asula kannatas ka Põhjasõjas, mil sealt suundusid läbi nii Vene kui ka Rootsi väed. Aastal 1772 toodi sinna üle venelaste hõivatud Rečyca arhiiv ja valitsusasutused.
Linn Venemaa koosseisus
Kindluses paiknenud väeosas, 9. jalaväediviisis, teeninud ohvitseridest olid paljudel head sidemed dekabristidega. Sealse väeosa abil kavatseti aastal 1823 kinni võtta tsaar Aleksander I. Hiljem see plaan hüljati.
pisi|Babrujski raudteejaam
Linn hakkas intensiivsemalt arenema pärast Liibavi–Romno raudtee valmimist XIX sajandi teisel poolel. Babrujskisse tekkisid erinevad tööstusettevõtted, seal hakati valmistama piiritust, õli, telliseid, tekkisid metsatööstusettevõtted. Linn oli ka tähtis trükitööstuskeskus. Aastal 1902 kaotas suures tulekahjus kodu üle 2500 Babrujski pere, pärast seda asendasid tellistest hooned linnas sinna seni valdavalt ehitatud puidust maju. Aastal 1914 jäi linn rindejoonele ja hiljem hõivasid selle korduvalt erinevad väed.
Linn pärast Esimest maailmasõda
Linn läks ametlikult Valgevene NSV koosseisu aastal 1920. Pärast seda hakati seal intensiivselt tööstust arendama. Sinna rajati mööblivabrik, aastal 1929 valmis seal puitu töötlev vabrik, mis oli suurim omalaadne Euroopas. Aastal 1930 hakkas seal tegutsema Valgevene suurim õmblusvabrik. Teise maailmasõja alguseks oli üks Babrujsk tähtsamaid tööstuslinnu Valgevene NSV territooriumil.
pisi|Babrujski modernne arhitektuur
Aastal 1944 sai linnast samanimelise oblasti keskus. Oblast likvideeriti aastal 1954. Aastal 1949 tegi Georgi Malenkov ettepaneku nimetada linn ümber Stalinskiks, aga see ei läinud läbi.
Aastast 2005 tegutseb linnas õigeusu kiriku nunnaklooster.
Rahvastik
pisi|vasakul|Babrujski sünagoog (1901) pisi|vasakul|Püha Nikolai katedraal (1892) 1897. aastal oli Babrujskis 34 336 elanikku, kellest 20 795 ehk 60,5% olid juudid. 1939. aastal elas Babrujskis 84 107 elanikku, neist umbes 25 tuhat ehk ligi 30% olid juudid. Teise maailmasõja ajal mõrvasid hitlerlased umbes kakskümmend tuhat kohalikku juuti, kes olid jäänud natsliku võimu kätte. 1999. aasta andmete põhjal oli juutide osa Babrujski elanikkonnast 0,6 protsenti. Vaatamata sellele, et pärast Teist maailmasõda on linna jäänud üsna vähe juute, süüdistas Valgevene president Alaksandr Łukašenka neid linnas kujunenud keerulises olukorras, öeldes, et nad olevat muutnud linna sigalaks. "...Juudid, erinevalt Moskva venelastest, ei armastavat muru niita..."
2009. aasta rahvaloenduse andmetel oli Babrujski elanikest valgevenelasi 83,06%, venelasi 13,22%, ukrainlasi 1,89%, juute 0,27%, poolakaid 0,27% ja muudest rahvustest inimesi 1,29%.
Majandus
Nõukogude perioodil on Babrujsk arenenud suureks tööstuslinnaks. Linnas on keemiatööstus (AAT «Biełšyna» – suur rehve tootev ettevõte, mille tooteid turustatakse põhiosas Venemaal, üks kahest hüdrolüüsi kasutavast vabrikust Valgevenes), mitu metalli töötlemisega tegelevat ettevõtet (põhiliselt valmistatakse põllumajandustehnikat, kuid ka veoautodele mõeldud pidureid ja traktorite detaile), metsandusettevõtted, puidutöötlemisega tegelevad firmad, kergetööstusettevõtted ja toiduainetetööstuse ettevõtted (kondiitritoodete vabrik, õlle valmistamine).
Haridus
Linnas on 27 keskkooli, kaks põhikooli ja kolm gümnaasiumi. Lisaks tegutsevad 12 spordikooli, kolm muusikakooli ning kunstikool ja kunstikallakuga kolledž. Keskeriharidust annavad seitse kolledžit ja kaks tehnikumi.
Babrujskis on ka kahe ülikooli filiaalid, kus on võimalik omandada kõrgharidust. Mõlemad annavad majandusalast haridust.
Sõpruslinnad
Babrujski linnal on sõprussidemed üheksa linnaga. Lisaks on sõlmitud koostöölepe Moskva linna Sokolniki rajooniga.
Tuntud elanikke
Babrujskist on pärit Valgevene popmuusikaansambel Bi-2. pisi|Fjodor Konjuhov pisi|Berl Katznelson pisi|Andrej Arłoŭski pisi|Karl Opperman pisi|Andrei Mihnevitš
Toomas Timmusk
Toomas Timmusk (sündinud 18. augustil 1955 Põltsamaal) on eesti maaparandusteadlane.
Ta lõpetas 1973. aastal Põltsamaa Keskkooli ning 1978. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia metsanduse ja maaparanduse teaduskonna hüdrotehnikainsenerina. Ta kaitses Eesti Põllumajandusülikoolis 1992. aastal väitekirja "Комбинированный дренаж для отвода поверхностых вод" (Kombineeritud drenaaž pinnavee eemaldamisel; juhendaja Koit Alekand) ning sai tehnikamagistri kraadi.
Ta oli aastatel 1978–1990 Eesti Põllumajanduse Akadeemia maaparanduse kateedri insener, assistent ja vanemõpetaja Ta oli aastatel 1990–1994 Eesti Põllumajandusülikooli maaparanduskateedri juhataja ja dotsent ning aastatel 1994–2005 veemajanduse instituudi dotsent, teadur, lektor ja juhataja. Ta oli aastatel 2005–2013 Eesti Maaülikooli metsandus- ja maaehitusinstituudi lektor ja õppedirektor ning on alates 2013. aastast direktor.
Murad II
Ta pidas oma valitsusajal palju sõdu Balkani poolsaare kristlastega.
757
Aastakümned: 700. aastad 710. aastad 720. aastad 730. aastad 740. aastad - 750. aastad - 760. aastad 770. aastad 780. aastad 790. aastad 800. aastad
Murad II
1430. aastal naasid Osmanid oma endise kõigi Doonaust lõuna pool asuvate alade kontrollimist hõlmava poliitika juurde ning aastal 1432 korraldas Murad rüüsteretki Transilvaaniasse. Rünnakud intensiivistusid pärast seda, kui Saksa-Rooma keiser Sigismund 1437. aastal suri. 1439. aasta lõpus kapituleerus serblaste pealinn Smederevo ning sultanil õnnestus teha Serbia despootkonnast Osmanite riigi provints. 1440. aastal piiras Murad II Ungari peamist piirikindlust Belgradi.
757
Aastad: 752 753 754 755 756 - 757 - 758 759 760 761 762
Murad II
Rooma paavst Eugenius IV kuulutas 1443. aastal välja ristisõja muslimite Osmanite riigi vastu. 10. novembril 1444 Varna lahingus purustasid Osmanite väed Muradi juhtimisel Poola ja Ungari ühendväe, mida juhtisid Władysław III ja János Hunyadi. Lahingus olid kristlikud väed kolmekordses arvulises vähemuses ning kaotusele aitas kaasa asjaolu, et Veneetsia ja Kirikuriigi laevastik ei blokeerinud Dardanelle, nagu nad olid lubanud.
759
759. aasta
Sajandid: 7. sajand - 8. sajand - 9. sajand
Aastad: 754 755 756 757 758 - 759 - 760 761 762 763 764
Sierra Nevada (USA)
pisi|Vaade Bear Creeki tipule Little Lakesi orust pisi|Mount Whitney Sierra Nevada (inglise keeles ka The Sierra, The Sierras; hispaania keeles 'lumine mäestik') on ida-Californias ja osalt Nevadas asuv mäestik.
Sierra Nevada kulgeb põhja-lõuna sihis. Läänenõlv on lauge, idanõlv järsk.
Sierra Nevada kõrgeim punkt on Mount Whitney (4421 m). Mäestiku pindala on 63100 km².
Geograafia
Sierra Nevada kulgeb 650 kilomeetri pikkuselt Fredonyeri kurust põhjas Tehachapi kuruni lõunas. Lääne poole jääb Keskorg ja ida poole Suur nõgu.
Lääne-idasuunalises ristlõikes on Sierra Nevada erikülgse kolmnurga kujuline: läänenõlv on laugjas, idanõlv moodustab järsu astangu. Nõnda jääb mäestiku hari selle idapoolsesse otsa.
Lääne suunas voolavad jõed jõuavad välja Vaiksesse ookeani. Itta voolavad jõed jäävad pidama Suurde nõkku, jõudmata ookeani. Mitmed väiksemad jõed ja Owensi jõgi suunatakse ümber Los Angelese linna (vaata Los Angelese veejuhe), mistõttu mõned idasse voolavad jõed jõuavad ka Vaikse ookeanini.
Sierra Nevadas on mitmeid märkimisväärseid geograafilisi objekte:
Lõuna suunas Sierra Nevada kõrgus kasvab. Seetõttu on mäestiku lõunaosa tuntud ka High Sierra nime all. Seda piirkonda iseloomustavad maalilised kontrastid. Kõrgeim koht Tahoe järve lähedal on umbes 2700 meetrit, kuid Yosemite rahvuspargi juures Sierra Nevada lõunaosas tõuseb mäestiku kõrgus üle 4000 meetri ja saavutab oma maksimaalse kõrguse Mount Whitney juures. Mount Whitneyst lõuna pool väheneb mäestiku kõrgus kiiresti.
25 miljonit aastat tagasi hakkas Sierra Nevada kõrgenema ja lääne poole kalduma. Jõed hakkasid süvendama kanjoneid mõlemale mäestiku küljele. Maa kliima jahenes ja umbes 2,5 miljonit aastat tagasi algas jääaeg. Liustikud lõikasid omanäolisi U-kujulisi kanjoneid kõikjale kogu Sierra Nevadas. Jõgede ja liustike erosiooni kombinatsioon tõi nähtavale graniidist aluskihi, jättes settekivimitest ainult jäänukid mõnda mäetippu.
Sierra Nevada kõrgenemine jätkub ka tänapäeval, eriti selle idaküljel. Kõrgenemine põhjustab suuri maavärinaid (näiteks Lone Pine'i maavärin 1872. aastal).
Superriigid
Superriikideks (ka üliriigid) on nimetatud riike, mis kõige enam mõjutavad maailma poliitikat ja majanduselu.
Ajalugu
Esimesena kasutati seda mõistet Teise maailmasõja järel USA, Suurbritannia (Briti impeerium) ja NSV Liidu kohta. Kahe esimese riigi ja nende liitlaste vastasseisu NSV Liidu ja ta liitlastega nimetati külmaks sõjaks. Briti impeeriumi lagunemise tõttu kaotas Suurbritannia oma superriigi staatuse. NSV Liidu lagunemisega 1991. aastal kadus veel üks superriik. Seejärel omas Euroopas suurima poliitilise rolli Euroopa Liit, millega 20. sajandi lõpus hakkasid liitumisläbirääkimisi pidama ka mitu varem NSV Liidu mõjusfääris olnud riiki.
1980. aastatel hakkas majandusliku superriigina esile kerkima kiire majanduskasvuga Jaapan, mis oli pärast 1997. aastal üle elatud majanduskriisi tagaplaanile jäänud.
Tagantjärele on nimetatud superriikideks ka Vana-Egiptust, Rooma impeeriumi, Vana-Hiinat, Pärsia impeeriumi, mongolite impeeriumi ja ka Adolf Hitleri aegset Saksamaad.
21. sajandi superriigid
Ameerika Ühendriigid on üks NATO juhtriike nii sõjaliselt kui ka poliitiliselt. USA dollar on tähtsaim rahvusvaheline valuuta.
Hiina Rahvavabariik on suurima rahvaarvuga riik maailmas. Suurim tarbekaupade tootja maailmas. HRV on kasvava poliitilise mõjuvõimuga riik maailmas.
Venemaa on suurima territooriumiga riik maailmas. Olles olnud NSV Liidu juhtiv liiduvabariik, ei suutnud ta 1990. aastate "emamaa" superriigi staatust säilitada. Väga suurte riikide sekka tuli Venemaa tagasi 21. sajandi esimestel aastatel, kui president oli Vladimir Putin. NSV Liidu lagunemisejärgse Venemaa ambitsioon on NSV Liidu aegse mõjuvõimu taastamine.
India on kiire majanduskasvuga, kuid väga ebaühtlaselt arenev suurriik. Elanike arvu poolest teine riik maailmas. Kui India ei suuda saavutada globaalselt tähtsa riigi rolli, siis vähemalt Aasias on ta suure mõjuvõimuga riik.
Kas mõni riik on nimetamata?
Brasiilia on Lõuna-Ameerika suurim riik. Elanike arvult 5. kohal maailmas. Loodusvarade poolest rikkamaid riike. Võib omada potentsiaali tulevikus tõusta superriikide sekka.
Kanada on rikkalike loodusvaradega ja üks suurema sisserändega riike maailmas. Praegu on ta suuresti naabri USA ja Euroopa Liidu mõju all (assotsiatsioonileping Euroopa Liiduga). Elanike arvu kasvades ja "iseseisvumise" ambitsiooni tekkides on potentsiaali tõusta superriikide sekka.
ASEAN on Kagu-Aasias tegutsev poliitiline riikide liit, kus elab 575,5 miljonit (2007) inimest. Nende ambitsioon on luua samasugune mõjuvõimas ühendus nagu on Euroopa Liit. Suurimaks probleemiks on omavahelised vaidlused ja ebaühtlane arengutase. Kui nad oma probleemidest üle saavad, on potentsiaali tõusta superriigi staatusse.
Vladikavkaz
thumb|Mošee Vladikavkazis Vladikavkaz (rööpnimi Dzäudžõkäu) on Põhja-Osseetia pealinn, Põhja-Kaukaasia suurimaid linnu. Asub Tereki ülemjooksul jõe mõlemal kaldal.
Rahvastik
Elanikke 316 700 (2004), mis on 48% Põhja-Osseetia elanikkonnast. 2002. aasta rahvaloenduse andmetel oli Vladikavkazi elanikest osseete 59,51%, venelasi 27,59%, armeenlasi 3,89% ja grusiine 2,32%. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli Vladikavkazi elanikest osseete 63,03%, venelasi 25,01%, armeenlasi 3,67% ja grusiine 1,94%.
Ajalugu
Rajatud 1784. aastal Venemaa kindlusena, linn aastast 1860. 1931–1944 ja 1954–1990 kandis nime Ordžonikidze, 1944–1954 Dzaudžikau (vene Дзауджикау).
Oli aastatel 1924–1934 Inguši autonoomse oblasti ning samal ajal ka Põhja-Osseedi autonoomse oblasti pealinn.
Paisumaa
Paisumaa on küla Rapla maakonnas Märjamaa vallas.
1947
1947. aasta (MCMXLVII) oli 20. sajandi 47. aasta.
Jaan Piiskar
Jaan Piiskar (11. veebruar 1883 Vastemõisa vald, Viljandimaa – 19. detsember 1941 Sosva vangilaager, Sverdlovski oblast) oli Eesti poliitik ja haridustegelane.
Piiskar oli Eesti Vabariigi vasakpoolsemaid haridusministreid, pedagoogilises tegevuses aga suhteliselt rahumeelne, pooldades emakeelset kooli, eksperimentaalpedagoogikat ning edendades kutseharidust.
Haridustee
Jaan Piiskar õppis 1897–1900 Suure-Jaani kihelkonnakoolis ning lõpetas 1901 Sindi ministeeriumikooli pedagoogikaklassi. 1904. aastal omandas Pärnu gümnaasiumi juures algkooliõpetaja ja 1907 samas koduõpetaja kutse.
Teenistuskäik
Aastatel 1901–1905 ja 1908–1909 töötas Piiskar Võru linnakooli õpetajana. Pärast seda oli ta Pärnu Eesti Kooliseltsi progümnaasiumi õpetaja (vaheaegadega 1909–1919) ja üks Pärnu kaubanduskooli asutajaid ning õpetajaid (1913–1918).
Ta oli Asutava Kogu ja I–V Riigikogu liige (1919–1937). Seejuures oli Piiskar kolmel korral Riigikogu II abisekretär (27. november 1924 – 22. juuni 1926, 22. juuni 1926 – 14. juuni 1929 ja 2. juuli 1929 – 13. märts 1930) ning Eesti Vabariigi haridusminister Konstantin Pätsi kolmandas valitsuses (1931–1932)
1933. aastal karistati Karl Asti ja Jaan Piiskarit joobnud olekus rahurikkumise pärast 5-kroonise rahatrahvi või 2-päevase arestiga.
1938.aastast Tallinna Pandimaja abijuhataja.
NKVD arreteeris ta Tallinnas. Saadeti vangilaagrisse. Surmaotsus, suri eeluurimisel.
Ühiskondlik tegevus
pisi|Jaan Piiskar
Veracruz
pisi|Veracruzi tuletorn, ühtlasi [[Venustiano Carranza valitsuse residents. Vaade rannapromenaadilt (2005)]] Veracruz on linn Mehhikos Veracruzi osariigis, mis asub Mehhiko lahe ääres.
2005. aastal oli linna elanike arv 512 300.
Veracruzi asutasid 1519 Hispaania konkistadoor Hernán Cortés ja tema kaaslased sealkohas varem olnud indiaani asula asemele, mille nimi oli Chalchihuecan.
Nad andsid talle nimeks Villa Rica de la Vera Cruz.
"Villa rica" tähendab hispaania keeles 'rikas küla' ja see viitab kullale, mida eurooplased sealt kandist leidsid ja lähikonnas veelgi rohkem leida lootsid.
"Vera cruz" tähendab hispaania keeles 'usu rist' ja see viitab ristile, millele löödi Jeesus. Niisugune nimi anti asulale sellepärast, et Cortése ekspeditsioon jõudis sinna suurel reedel.
4. juulil 1523 andis Hispaania kuningas ja Saksa-Rooma keiser Karl V Veracruzile vapi ja seega on Veracruz esimene linn Ameerika mandril, mis endale vapi sai.
Kliima
Veracruzis on aasta läbi palav. Kõige soojemad kuud on juuni ja august, mille keskmine õhutemperatuur on +27,7 °C. Kõige jahedam on jaanuar, mille keskmine temperatuur on +21,5 °C.
Aastas sajab keskmiselt 1753 mm. Sademed jaotuvad aastas väga ebaühtlaselt. Kõige rohkem sajab juulis (411 mm), kõige vähem veebruaris ja märtsis (17 mm).
Aastas sajab keskmiselt 119 päeval. Kõige rohkem sajupäevi on juulis (21) ja augustis (19), aga jaanuarist aprillini sajab üksnes 4 päeval kuus.
Lääne-Nigula kirikumõis
Lääne-Nigula kirikumõis (saksa keeles Pastorat Poenal) oli kirikumõis Lääne-Nigula kihelkonnas Läänemaal.
Eestimaa kubermangu kohtukorraldus
Rootsi aeg
Rootsiaegne kohtukorraldus Eestimaa provintsis rajanes seisuslikul põhimõttel, mille aluseks oli Balti erikord.
Alamastme kohtud oli Eestimaal:
Erinevalt Liivimaa kohtunikest Eestimaa kohtute liikmed palka ei saanud. Kohtul olid lauarahad, mille eest kanti kohtute majandus- ja tegevuskulud.
Vene keisririigi aeg
Rüütelkond püüdis küll ka oma seaduste kogu kodifitseerida ja jõustada, kuid see ei õnnestunud. Politsei funktsioone täitsid Eestimaal adrakohtud ja Liivimaa sillakohtud. Adrakohtuniku, kelleks oli aadlik, nimetas ametisse Eestimaa ülemmaakohus. Liivimaal nimetas sillakohtuniku ametisse Liivimaa Rüütelkonna Maapäev. Adra- ja sillakohus tegelesid veel kuritegevuse eeluurimise ja väiksemate korrarikkumiste lahendamise ja karistamisega.
Kuni asehalduskorra kehtestamiseni 1783. aastal jagunes Eestimaa nagu 18. sajandil lõpulgi 3 meeskohtu, Harju-, Viru—Järva- ning Läänemaa meeskohtu ringkonda. Meeskohtu ringkondadest olid väljaspool Haapsalu ja Tallinn (peale Toompea), mitte aga Paide ja Rakvere. Iga meeskohus koosnes meeskohtunikust, kahest assessorist (kõik valitud 3 aastaks) ja sekretärist. Kõik need ametikohad täideti Eestimaa ülemmaakohtu poolt. Meeskohtu kompetentsi kuulusid mitteaadlike kriminaalasjad (seejuures ka talupoegade vastuhakud), piiritülid, likvidatsioonid, immissioonid, takseerimised jne. esimeses astmes. Tsiviilasjad alla 200 rbl. kuulusid Eestimaa alammaakohtule, mis koosnes rüütelkonna peamehest, meeskohtunikest ja assessoreist. Samasuguse koosseisuga oli ka maa vaeslastekohus aadli-vaeslaste jaoks. Aastatel 1784–1796 oli Eestimaa ja Liivimaa kubermangus maakonna tasemel esimese astme kohus Alamkorrakohus, mille pädevusse kuulusid väiksemad kriminaal- ja tsiviilasjad. Eestimaa kõrgeimaks kohtuks oli Eestimaa ülemmaakohus.
Eestimaa ülemmaakohus oli apellatsiooniastmeks meeskohtu tsiviilasjadele, Eestimaa alammaakohtule ja maa vaeslastekohtule.
Eestimaa kubermangu maapiirkondades täitsid politsei funktsioone haagikohtunikud, haagikohtuniku amet tekkis juba 15. sajandil. 17. sajandil ja 18. sajandil jagunes Eestimaa enne asehaldusaega 4 haagikohtu, Harju-, Viru-, Järva- ja Läänemaa ringkonda, politseiringkondadest seisid väljaspool Haapsalu, Tallinn, Paide ja Rakvere. Haagikohtunikud valiti ametisse samuti Eestimaa ülemmaakohtu poolt 3 aastaks.
1889. aasta justiitsreform
1864. aastal Venemaa Keisririigis välja töötatud kohtureform realiseeriti Eestimaal alles 1889. aastal. Kohtureformi tulemusel läbi viidud justiitsreformi käigus kaotati senised seisuslikud kohtud (Eestimaa ülemmaakohus, Tallinna linnusekohus jne). Kohtu kohustuslikuks asjaajamiskeeleks sai vene keel. Kogu Eestimaa (Eestimaa kubermang ja Liivimaa kubermangu põhjaosa) ala jaotati 34 rahukohtuniku jaoskonnaks. Jaoskonnad rühmitati viieks rahukogu ringkonnaks, mille järelevalveasutuseks oli Eestimaa kubermangus Jaani tänaval (tänapäeval Pärnu maantee 7) asunud Tallinna ringkonnakohus (vene keeles Ревельский Окружный Суд, saksa keeles Tallinner Bezirksgericht). Ringkonnakohut juhtis Tallinna ringkonnakohtu prokurör (Прокурор Ревельского окружного суда, Prokurör des Revalschen Bezirksgerichts).
Tallinna ringkonnakohus
Ringkonnakohtu koosseisu kuulusid kohtujaoskonnad, mille juhtideks olid prokuröri abid (Tallinna ringkonnakohtu jaoskonna prokuröri abi (Товарищ прокурора Ревельского окружного суда X участка, Prokurörgehilfe des X. Bezirks Revalschen Bezirksgerichts), kellele allusid kohtu-uurijad ning kohtupristavid.
Klaasikunst
pisi|Klaasi töötlemine [[Tarbeklaasis 1985. aastal]] Klaasikunst on klaasimassist kunstiteoste loomine.
Eestimaa kubermangu kohtukorraldus
Rahukogud
Ühendkohtuasutustena moodustati:
Erikohtud
Eriliigilise kohtuna moodustati vaeslastekohus.
Uued institutsioonid
Loodud õigussüsteemi kuulusid ka notarid ja advokaadid. Enne justiitsreformi tegid notariaaltoiminguid kohtute ja magistraatide juures tegutsenud ametnikud: sekretär, ülemsekretär, protokollija, protonotarius, notar (notarius), aktuaar (aktuaarius). Reformi käigus kohtud ja magistraadid kaotati ning Läänemere kubermangudes kehtestati Venemaa 1866. aasta notariaadiseadustik, mida Läänemere kubermangudes täiendati erinormidega kinnistusraamatute ja -jaoskondade suhtes.
Kohtukorraldus 19. sajandil enne Eesti iseseisvumist
Vallakohus – poliitilised ja vaimulikud kohtuasjad erikohtutes – Tallinna ja Riia ringkonnakohtud – Peterburi Kohtupalat – Vene Keisririigi Senat
Klaasikunst
Klaasist valmistatakse mitmesuguseid plastilisi vorme, vitraaže, mosaiike. Klaasikunsti tunti juba Vana-Egiptuses III aastatuhandel eKr.
Klaasi päritolu: müüdid ja legendid
Klaasi leiutamine on kahtlemata üks olulisemaid saavutusi kultuuriajaloos. Algusest peale on see materjal üllatanud oma ainulaadsete omadustega: läbipaistvus või läbikumavus ja võime täita suur hulk kunstilisi ja praktilisi nõudmisi. Nii tavalise materjali nagu liiva sulatamisel saadud aine, mida on hiljem jahutatud, omandab üllatava välimuse. Tsivilisatsiooni algusaegadest on inimesed seostanud klaasi vääriskividega ning valmistanud ehteid ja esemeid, milles on ühendatud looduslikud materjalid ja käsitööliste loodud klaas. Klaasimeistreid, kes suutsid keeruliste valemite ja salastatud koostiste abil seda hinnalist materjali oma sulatusahjudes luua, peeti sajandeid maagideks.
Antiikaja kirjanduses saame aimu, et klaasi ei peetud väärtuslikuks mitte ainult praktilistel põhjustel. Kui vaatame sõnu, mida kasutati antiikajal klaasi kirjeldamiseks, näeme, et sõna hyalos tähistas nii klaasi kui ka midagi märga, sädelevat ja niisket. Samuti tähendab see sõna vihmapiiska ning sellega kirjeldati ka moraalsed väärtusi, rääkides läbipaistvast ja selgest. Sama lugu on sõnaga krystallos, mis tähendab jääd või külmunud vett, aga mida kasutati ka klaasi ja mäekristalli tähenduses. Ladinakeelse sõna vitrum tüvi tähendab "nägema" ja see võib vihjata ühele klaasi omadusele – läbipaistvusele. 5. sajandist eKr pärit Iiobi raamatust võib lugeda järgmisi ridu: "Kust tulevad teadmised? Kust leitakse tarkus? Inimene ei pane tähele selle teid (...) Tarkust ei saa võrrelda ei kulla ei klaasiga." Need füüsilised ja moraalsed väärtused näitavad, kui kõrgelt hinnati klaasi.
Seda kõrgelt hinnatud materjali valmistasid ühiskonnas käsitöömeistrid, kelle töö oli ümbritsetud salapära ja müstikaga. Esimesed kirjalikud andmed valemite kohta on kirjutatud kiilkirjas, mis teeb neist arusaamise väga raskeks ja näitab, kui kiivalt hoiti klaasivalmistamise saladusi. Klaasikunst omandas müütilise tähenduse ja see pani aluse tervele reale rituaalidele, mille abil määrati sulatusahjule sobiv koht ja aeg, millal tohtis seal tuld süüdata. Tegelikult pole klaasileiutamise täpset aega raske kindlaks määrata, kuid juba antiikajast on seoses selle leiutamisega räägitud mitmeid legende.
Kõige tuntuma ja levinuma autoriks on Plinius Vanem, kes kirjutab oma raamatus "Looduse ajalugu", et avastamiskohaks oli paik Vahemere rannikul Belo jõe suudme lähedal. Plinius kirjutab: "Räägitakse, et salpeetriga kauplejad jäid oma laevadega ankrusse ja hakkasid rannal süüa tegema. Kuna nad ei leidnud ühtegi kivi, millega katelt toestada, võtsid nad oma laevalastist ühe kamaka salpeetrit. Selle põlemisel ja rannaliivaga segunemisel tekkis klaasjas materjal." Legend levis ja klaasi algmaterjalide hulk kasvas, kuid sellistes tingimustes poleks sulamisprotsess võimalik olnud. Samuti ei leia see lugu tõestust tänapäeva arheoloogias, sest esimesed klaasileiud pärinevad pronksiaegsest Mesopotaamiast, kus sealsed keraamikud juhuslikult klaasi leiutasid.
Klaasist valmistati vääriskividega sarnanevaid helmeid. Nende enamjaolt helesiniste ja roheliste esemete valmistamiseks anti klaasile esmalt sobiv kuju, seejärel helmed lihviti. II aastatuhandel eKr. suutsid klaasimeistrid valmistada õõnsaid esemeid kuumtöötlemise teel, mitte neid klaasplokist välja lihvides.
Esimesed tehnikad
Alates aastast 1650 eKr hakati tuum- ja vabatehnikas valmistama väikeseid klaasesemeid. Kindlasti oli see enne klaasipuhumise leiutamist kõige levinum tehnika õõnesvormide valmistamisel. Selle jaoks moodustati metallvarva otsa südamik ehk tuum, mille kujuliseks jäi nõu sisemus. Tuum valmistati savist, liivast või mõnest muust orgaanilisest ainest. Tuumale hakati koguma klaasi, kastes seda kuuma klaasisulami sisse ja/või kerides tuumale sulaklaasniiti. Seejärel rulliti valmivat eset tasasel pinnal, et tasandada klaasi paksust ja silendada pinda. Esemeid kaunistati värviliste klaasniitidega ja siluti üle metalltööriistaga seejärel liideti anumale külge sangad, jalg, alus ja serv. Kõige lõpuks võeti anum metallvarva otsast. Jahtunud klaaseseme seest eemaldati tuum.
Selles tehnikas tehti palju erineva kujuga vorme, mis olid sarnased tänapäeva keraamikaga. Mitmesuguste vormide kasutuselevõtt tõi kaasa uute tehnikate tekke, mille abil klaasimeistrid said valmistada kauneid ja keerukaid anumaid. Nende loomisel kasutati ka keraamikute ja metallikunstnike abi. Üks vormide võimalusi oli valada sulatatud klaas metallist abivahendiga lahtisesse vormi ning pressida viskoosset massi seni, kuni see võttis vormi kuju. Hiljem eemaldati ese vormist ja lihviti.
Selle tehnika abil valmistati vääriskividega sarnaseid esemeid, plaate, väikseid reljeefe või inkrustatsioone mööbli kaunistamiseks. Kasutati ka mitmeosalisi vorme, milles klaasipuru sulatati seni, kuni see võttis vormi kuju. See tehnika, mida tänapäeval nimetatakse pate de verre, oli väga levinud Mesopotaamias, Egiptuses, Foiniikias ja Kreekas.
Aastal 1500 eKr võeti Mesopotaamias kasutusele mosaiikklaasitehnika, milles on valmistatud ühed kaunimad antiikaja esemed. Mosaiikklaasi päritolu pole täpselt teada, kuid I sajandil eKr levis see päris kiiresti. Väikeste erinevustega valmistati mosaiikklaasi tavaliselt erinevatest, varem ette valmistatud osadest, mis pandi vormi ja kuumutati kuni erinevad klaasitükid omavahel segunemata kokku sulasid. Mosaiiktehnikas kaussidel, klaasidel ja teistel anumatel võime näha lugematuid mitmevärvilise klaasi abil loodud mustrivariante. Kasutati nii ühe- kui ka mitmevärvilisi väga erineva kujuga mosaiiklõike.
Mosaiikklaasi kasutamine näitab, et klaasi töötlemine oli tänu suurte tehniliste teadmistega klaasimeistritele kõrgelt arenenud. Mosaiiktehnika kasutusele võtmine eeldas mitmekülgseid teadmisi, näiteks erinevate klaaside omavahelise sobivuse, sulatusahju temperatuuri kontrollimise jne kohta. Võrreldes klaasimeistrite võimalusi antiikajal ja tänapäeval, mõistame, miks klaasimeistreid ja nende loomingut nii kõrgelt hinnati. Selgeks saab ka see, miks nad põlvkond põlvkonna järel oma oskusi kiivalt varjasid. Klaasimeistrite põhjalikud teadmised keemiast ja füüsikast võimaldasid neil valmistada erilisi esemeid, mis ei olnud jõukohased teiste alade meistritele.
Mosaiikklaasi valmistamise ja tuumtehnika keerulisus viis nende tehnikate kõrvalejäämiseni I sajandil eKr, kui leiutati klaasipuhumistehnika. Rooma klaasimeistrid kandsid mosaiikklaasi kunstilise ja tehnilise kvaliteedi üle puhumistehnikas valmistatud klaasile. Kõik klaasitöötlemise tehnikad, mis tekkisid enne klaasipuhumise kasutuselevõtmist, levisid laial geograafilisel alal, mille keskpunktis oli Väike-Aasia, Egiptus ja Mükeene. Umbes aastal 1200 eKr oli pidevate sõdade tagajärjel Vahemerealadel kriis. Seetõttu ei toodetud enam luksusesemeid ja klaasivalmistamine lõpetati kuni aastani 900 eKr. Konfliktide lõpp ja majanduse stabiliseerumine tõi kaasa klaasikunsti uuestisünni. 9. sajandil eKr tekkisid ka uued klaasitootmispiirkonnad: esmalt Pärsia, siis Süüria, Foiniikia ja Kreeka, seejärel Vahemere idaosa ja Etruuria. Suurem tootmine kujunes välja 7. sajandil eKr, kui Foiniikia kaupmehed kasutasid Vahemere rannikul kaubeldes klaasi vahetusrahana, levitades nii ühtlasi ka meistrite toodangut.
Klaas Egiptuses
Egiptuse vallutamine kreeklaste poolt hellenismi ajal (4-3 sajand eKr) pani aluse selle maa klaasikunsti taassünnile, muutes Aleksandria klaasi kvaliteedi ja hinnalisuse poolest võrdväärseks Siidoni (Foiniikia) klaasiga. Egiptuses olid levinud kõik eespool mainitud klaasivalmistamise viisid, eriti tuumtehnika. Klaasesemed, mis erinesid omadustelt keraamikast, metallist ja teistest materjalidest, võeti hästi vastu. Antiikajal valmistati klaasist lisaks ehetele ka nõusid, milles hoiti, säilitati ja serveeriti nii toitu jooke, ravimeid, salve ja parfüüme. Klaasnõusid eelistati nende sära, värvi, vedelikupidavuse ja puhtuse pärast. Oluline oli seegi, et klaasanumasse ei jäänud seal varem olnud ainete lõhna, nagu seda juhtus metall- või keraamiliste esemetega. Esimesed klaasnõud valmistati kallihinnaliste salvide ja parfüümide hoidmiseks, klaasi võis leida ka surnutele hauda kaasa pandud esemete seast. Lisaks sellele, et klaasanumates hoiti ravimiseks kasutatavaid õlisid, omistati raviomadusi ka klaasile endale. Klaasi kasutati koostisainena näiteks maohaiguste raviks mõeldud rohtude valmistamisel, jahvatatud klaasi kasutati hambapulbrina.
Klaasipuhumine
Kõik klaasi tootmis- ja kasutamisviisid hakkasid hoogsalt levima pärast Rooma ja Vahemere piirkonna poliitilist ja majanduslikku ühendamist.
Johannes Magnus
thumb|Johan Månsson Johan Månsson (19. märts 1488 Linköping, Rootsi – 22. märts 1544 Rooma) oli Rootsi viimane katoliiklik Uppsala peapiiskop ja Rootsi priimas (1523–1531), samuti teoloog, genealoog ja ajaloolane. Harilikult kasutatakse tema nime latiniseeritud vormi Johannes Magnus. Tema vend Olav Månsson (Olaus) oli samuti katoliiklik kirikutegelane ja ajaloolane.
Johan Månssoni isa Måns Pedersson oli Riigipäeva saadik Linköpingist, kes väitis end pärinevat aristokraatlikust Sturede perekonnast, kuid tõestust sellele pole. Månssoni nimi Magnus tundub seda taotlust rõhutavat, sest ladina keeles tähendab Magnus sedasama mis rootsi keeles Sture: suurt.
1523 nimetas Rootsi kuningas Gustav I Vasa Johani Uppsala peapiiskopiks ilma paavsti heakskiiduta, sest paavst Clemens VII ei pidanud seaduslikuks eelmise peapiiskopi Gustav Trolle kõrvaldamist ametist. Kuid mõne aja pärast astus Johan välja kuninga reformatsiooniplaanidele ja tema luterlastest nõunikele Olaus ja Laurentius Petrile. 1526 sõitis Johan saadikuna Moskva suurvürstiriiki Vassili III juurde ja enam tagasi ei tulnud. Gustav Vasa määras 1531 tema asemele uueks peapiiskopiks Laurentius Petri. 1533 tunnistas Clemens VII Trolle tagandamise lõpuks seaduslikuks ja Johani uueks peapiiskopiks, aga sel ajal oli Rootsi juba katoliku kirikust lahku löönud ja Johan jäi Rooma kuni oma surmani, misjärel paavst Paulus III nimetas Rootsi uueks peapiiskopiks tema venna Olavi.
Itaalias, Roomas ja Veneetsias kirjutas Johan kaks raamatut: "Historia de omnibus Gothorum Sueonumque regibus" ("Gootide ja rootslaste kõigi kuningate ajalugu") ja "Historia metropolitanæ ecclesiæ Upsaliensis" ("Uppsala peapiiskopkonna ajalugu"). Need raamatud avaldas postuumselt 1564 Olaus Magnus, pühendades need Rootsi printsidele. Hoolimata sellest, et need kirjutas kuninga suhtes vaenulikult meelestatud emigrant, võeti mõlemad raamatud Rootsis vaimustusega vastu nende patriotismi ja ajaloolise pärandi täiendamise tõttu. 1602 avaldati need teosed ka rootsi keeles.
Raamatutest paistab välja autori vastuseis kõigele taanipärasele, mis vastas 16. sajandi poliitilisele olukorrale. Esimene Rootsi kuningas oli Johani järgi Jaafeti poeg Maagog ja sellest ajast kuni umbes 1000. aastani on Rootsi ajalugu suuresti Johani isiklik väljamõeldis. Siiski kasutas ta näiteks Jordanese ja Saxo Grammaticuse töid taanlastest.
Mäliste
Mäliste on küla Rapla maakonnas Märjamaa vallas.
Saunja mõis
Saunja mõis oli kahe Eesti ala mõisa nimi:
Männiku (Märjamaa)
Männiku on küla Rapla maakonnas Märjamaa vallas.
Õigusnorm
Õigusnorm on üldise iseloomuga, üldkohustuslik ja formaalselt määratletud käitumisreegel, mis kehtestatakse riigi poolt kindlas korras ning selleks pädeva institutsiooni poolt ja tagatakse riigi sunniga.
Üldise iseloomu aspektist iseloomustab õigusnorme sihitlus kas isiku huvidele või ühiskonna üldhuvidele.