cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Agiilne arendus
Feature-Driven Development (FDD)
FDD hõlmab viit peamist protsessi: arendusplaanide loomine, funktsionaalsuste loomine, üksikasjalik disain, ehitus ja lõpuks lähetamine. Arendusplaanide loomine hõlmab funktsionaalsuste tuvastamist ja prioriseerimist, meeskonna rollide ja vastutuse määratlemist ning projekti ajakava koostamist. Funktsionaalsuste loomise protsessis töötavad arendajad välja iga funktsionaalsuse kirjelduse, määravad kindlaks, millised objektid on vajalikud, ja koostavad funktsionaalsuste loendi.
Üksikasjaliku disaini protsessis koostavad arendajad üksikasjaliku disainidokumendi, mis kirjeldab funktsionaalsuse töövoogu, kasutajaliidese disaini ja objektide arhitektuuri. Ehitusprotsessis teostavad arendajad funktsionaalsuste implementeerimist ja testimist. Lõpuks toimub lähetamine, kus tarkvara saab valmis ja toodetakse kasutamiseks.
FDD-l on mitmeid eeliseid, näiteks tugev keskendumine funktsionaalsuste arendamisele, objektorienteeritud lähenemine, pidev dokumentatsioon ja hea meeskonnatöö edendamine. Samuti võimaldab FDD meeskonnal töötada efektiivselt ja kiiresti ning tagada, et tarkvara vastab täpselt kliendi vajadustele.
Planeerimine ja planeerimismängud
Planeerimine ja planeerimismängud on oluline osa agiilsest tarkvaraarendusest, sest need aitavad meeskonnal mõista ja planeerida projekti eesmärke ning ülesandeid. Planeerimine toimub tavaliselt iteratsioonide kaupa, kus igas iteratsioonis määratakse kindlaks, millised funktsionaalsused arendatakse, milliseid ressursse kasutatakse ja millal iteratsioon lõpeb.
Agiilne planeerimine erineb traditsioonilisest planeerimisest selle poolest, et see toimub tihti koos meeskonna liikmetega, kes vastutavad projekti eri osade eest. See aitab meeskonnal mõista, milliseid väljakutseid nad peavad tulevikus ületama, ning planeerida vastavalt.
Planeerimine ja planeerimismängud on olulised agiilse tarkvaraarenduse meetodite osad, sest need aitavad meeskonnal mõista, millised väljakutsed neid ees ootavad, ning planeerida vastavalt. See võib aidata vältida viivitusi ja probleeme projekti käigus ning tagada, et tarkvara vastab täpselt kliendi vajadustele.
Tarkvaratehnoloogiad agiilse arenduse jaoks
Tarkvaratehnoloogiad mängivad olulist rolli agiilse arendusprotsessi juures, sest need võimaldavad arendajatel kiiremini ja tõhusamalt tarkvara luua ja juhtida. Agile arendajad kasutavad paljusid erinevaid tarkvaratehnoloogiaid, näiteks integreeritud arenduskeskkondi (IDE), koodihaldussüsteeme, testimis- ja veahaldustööriistu ning CI/CD-pipeline tööriistu.
Integreeritud arenduskeskkonnad nagu Eclipse, IntelliJ IDEA ja Visual Studio Code on tarkvaratehnoloogiad, mis võimaldavad arendajatel programmeerimistööd teha lihtsamalt ja kiiremini. IDE-s saavad arendajad kasutada mitmesuguseid funktsioone, sealhulgas koodihüpikaknaid, tarkvarakomponentide redigeerimist, sisseehitatud testimist ja veahaldust. Samuti võimaldavad IDE-d arendajatel koos töötada ja koodi ühises repositooriumis hoida.
Koodihaldussüsteemid nagu Git, SVN ja Mercurial on tarkvaratehnoloogiad, mis aitavad arendajatel tarkvara koodi hoida ja juhtida. Need süsteemid võimaldavad arendajatel oma koodi versioonida, mis tähendab, et igat koodi muudatust säilitatakse. See annab arendajatele võimaluse oma tööd koordineerida ja vajadusel varasemaid versioone taastada.
Testimis- ja veahaldustööriistad nagu JUnit, Selenium ja JIRA aitavad arendajatel automatiseerida testimist ja veahaldust. Need tööriistad võimaldavad arendajatel kiiresti tuvastada vigu ja lahendada neid enne, kui need muutuvad tõsisteks probleemideks.
CI/CD-pipeline tööriistad nagu Jenkins, Travis CI ja CircleCI võimaldavad arendajatel automatiseerida tarkvara ehitamist, testimist ja lähetamist. Need tööriistad võimaldavad arendajatel rakendada pidevat integreerimist ja pidevat väljastamist (CI/CD), mis tähendab, et kood on pidevalt testitud ja valmis tootmiseks.
Agiilse arenduse eelised ja puudused
Agiilse arenduse eelised on mitmekülgsed ja neid on põhjalikult uuritud. Üks peamisi eeliseid on võime kiiresti reageerida muutuvatele vajadustele ja nõuetele. Agiilse lähenemisviisi abil on võimalik vähendada riske, sest arendajad ja kliendid saavad pidevalt suhelda ja tagasisidet anda. Lisaks võimaldab agiilne arendus tõhusamat koostööd meeskonnaliikmete vahel ja kiirendab toote turule toomist.
Teisest küljest võivad agiilse lähenemisviisi puudused olla seotud selle paindlikkusega. Projekt võib muutuda keeruliseks, kui eesmärgid pole selged või kui klientide nõudmised muutuvad liiga sageli. Samuti võib tarkvara kvaliteet kannatada, kui testimisele ei pöörata piisavalt tähelepanu.
Agiilne arendus väljaspool tarkvaraarendust
Agiilne arendus ei piirdu ainult tarkvaraarendusega, vaid seda võib rakendada ka väljaspool seda valdkonda. Näiteks on agiilset arendust edukalt rakendatud mitmesuguste projektide juhtimisel, sealhulgas hariduse, tervishoiu ja juhtimise valdkonnas. Agiilset lähenemist on kasutatud ka tootearenduses ja turunduses, et kiiremini reageerida muutuvatele turutingimustele ja klientide vajadustele. Samuti on agiilset arendust kasutatud protsesside täiustamiseks ja keeruliste probleemide lahendamiseks.
Üks edukas agiilse arenduse rakendus väljaspool tarkvaraarendust on Agile Learning Labs, mis on spetsialiseerunud agiilse hariduse valdkonnale. Agile Learning Labs kasutab agiilseid meetodeid, et parandada haridussüsteemi ja koolide toimimist. Nad aitavad koolidel kiiresti reageerida õpilaste vajadustele ja muutuvatele turutingimustele ning tõhusamalt rakendada uusi õppemeetodeid.
Teine näide on agiilse lähenemisega projekti- ja protsessijuhtimise rakendamine tervishoius. Agile Healthcare Leadership blogis kirjeldatakse, kuidas agiilset lähenemist on edukalt rakendatud tervishoiu valdkonnas, et parandada patsiendi ravi ja kogemust ning suurendada tõhusust ja produktiivsust.
Agiilne arendus tulevikus
Agiilne arendus on juba aastaid olnud tarkvaraarenduse standardne meetod, kuid selle tulevik ei piirdu ainult tarkvaraarendusega. Agiilne metoodika on juba laienenud väljapoole tarkvaraarenduse valdkonda, näiteks disaini, turunduse ja müügi valdkonda. Tulevikus on eeldatavasti agiilne arendus veelgi laialdasemalt levinud ja rakendatud, hõlmates erinevaid valdkondi ja organisatsioone. Näiteks on juba olemas Agile Manufacturing ja Agile Marketing, mis kasutavad agiilse arenduse põhimõtteid tootmise ja turunduse protsesside optimeerimiseks.
Onga
Onga oli küla Virumaal. Küla jääb tänapäeval Imukvere küla alale. Küla kaotati 1977, mil see liideti Imukvere külaga.
Külast on teateid alates 1970.
Sikeldi vald
Sikeldi vald (saksa keeles Sicklecht) oli vald Harjumaal Rapla kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1891 ja siis liideti see vald Rapla vallaga.
Aleksei Vasko
Aleksei Vasko (sündinud 13. veebruaril 1988) on eesti jalgpallur.
Böhme (Alam-Saksi)
Böhme on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Heidekreisi kreisis.
Valla pindala on 36,99 km². 31. detsembril 2017 elas seal 915 inimest.
Kiidjärve mõis
pisi|Kiidjärve mõisa ait-kuivati Kiidjärve mõis (saksa keeles Kiddijerw) oli rüütlimõis Tartumaal Võnnu kihelkonnas, praeguse haldusjaotuse järgi Põlva maakonnas Põlva vallas.
Ajalugu
Aastatel 1772–1787 olid mõisa omanikuks Heinrich Johann von Baer (Karl Ernst von Baeri vanaisa) ja seejärel tema poeg Magnus Johann von Baer (Karl Ernst von Baeri isa), kuid von Baerid Kiidjärvel ei elanud. Mõisavalitseja oli Rudolph August Bruiningk, kes 1787. aastal ostis mõisa endale ja müüs 1791. aastal edasi Friedrich Gustav von Pottwigile. Von Pottwig pantis mõisa 1803. aastal õuekohtunik Alexander Anton von Schultzile, kuid mõis müüdi enampakkumisel parun Bernhard von Schultzile. 1814. aastal läks mõis pantimise teel Carl Ludvig von Schultzile, 1818. aastal tema abikaasale Anna Dorotheale.
1835. aastal ostis Haaslava valla talupoeg Madis Laats Kiidjärve mõisalt kolm talu (Tikuta, Partsi ja Singa), mis oli üks esimesi taluoste Liivimaal.
1846. aasta seisuga oli mõis taas von Schultzide valduses. 1853. aastal müüs Carl von Schultz mõisa maakohtunik August von Siversile. 1875. aastal ostis mõisa Paul von Maydell. Von Maydellide aadlisuguvõsa omanduses oli Kiidjärve mõis kui võõrandamiseni. 1899. aasta seisuga oli Kiidjärve mõisamaade pindala 3408 vakamaad. Aastatel 1899–1902 oli mõisavalitsejaks hilisem põllumajandusteadlane Aleksander Jakob Peeter Eisenschmidt.
1907. aastast oli mõisa omanik Erich von Maydell, kes 1914. aastal ehitas Ahja jõele Kiidjärve vesiveski. Mõis võõrandati 1919. aastal. 1921. aastal eraldati mõisa südamest 57 ha suurune talukoht Vabadussõja teenete eest kolonel Victor Mutile.
Mõisaansambel
Mõisakeskus paiknes Kiidjärve ääres. Mõisasüdame hooned ehitati 18. sajandi teisel poolel. Samal ajal rajati tõenäoliselt ka Kiidjärve mõisa park, mis on 1972. aastast võetud looduskaitse alla koos Akste–Häätaru tee äärde jääva 250 meetri pikkuse pärnaalleega.
Vesiveski ja ait-kuivati on ehitismälestistena kantud kultuurimälestiste riiklikku registrisse.
Jan Evangelista Purkyně
Jan Evangelista Purkyně (saksapäraselt Jan Evangelista Purkinje; 18. detsember 1787 Libochovice – 28. juuli 1869 Praha) oli tšehhi füsioloog. Tema teadustöö hõlmas bioloogiat: anatoomiat, farmakoloogiat, embrüoloogiat ja histoloogiat. Purkyně andis märkimisväärse panuse ka keele ja kirjanduse uurimisse.
Elukäik
Jan Evangelista Purkyně sündis 18. detsembril 1787 väikeses Libochovice linnas, mis sel ajal kuulus Austria keisririigi koosseisu (praeguse asukohaga Tšehhi vabariigis). Purkyně oli kõigest 6-aastane, kui tema isa suri, mistõttu jäi tema perekond (kaks last ja abikaasa) majanduslikult ebakindlasse olukorda.
Purkyně omandas alghariduse kodukoha koolis, kus märgati tema taiplikkust ning õpetati talle ka ladina keelt (1793–1796). Kümneaastaselt valiti ta õppima Mikulovi linna katoliku kooli, kus ta omandas põhi- ja keskhariduse (1798–1804). 1804. aastal, kui Purkyně hakkas lõpetama gümnaasiumi, liitus ta piaristide mungaorduga, kuna sel ajal oli vaesematest perekondadest pärit lastel ainuke võimalus omandada kõrgharidus siis, kuid nad kuulusid mõnda usuorganisatsiooni. Purkyně viibis Stará Voda mungakloostris kolm aastat, mille ajal omandas professorikutse kirjanduses, ajaloos ja filosoofias ning mungaordu nimetas ta Silveriuseks. Samuti õpetas ta grammatikat gümnaasiumiõpilastele Strážnice piaristide koolis. Lisaks tundis ta suurt huvi selle ajastu kirjanduse vastu ning luges selliste saksa luuletajate nagu Novalise (sünninimega Georg Friedrich Philipp von Hardenberg), Friedrich Schilleri ja Johann Wolfgang von Goethe teoseid, samuti filosoofilisi tekste sellistelt autoritelt nagu Friedrich Wilhelm Joseph Schelling ja Johann Gottlieb Fichte. Viimasel mungakloostriaastal läbis ta sisseastumiskatsed Tšehhi Ülikooli õigusteaduse, teoloogia ja meditsiini teaduskonda. 1807. aastal astus ta Prahas Carolo-Ferdinandea Ülikooli, kus õppis filosoofiainstituudis, ent katkestas õpingud majanduslike raskuste tõttu ning alustas tööd parun Franz Hildprandti teenistuses, kelle poja eraõpetajana töötas Purkyně kolm aastat. 1813. aastal jätkas ta õpinguid Carolo-Ferdinandea Ülikooli meditsiinikursusel, mida aitas rahastada parun Hildprandt. 30. novembril 1818 kaitses ta oma lõputöö, milles keskendus nägemise subjektiivsele komponendile. Ühtlasi oli tema lõputöö pühendatud parun Hildprandtile. 9. detsembril 1818 pälvis ta doktorikraadi meditsiinis. Johann Wolfgang von Goethe oli Purkyně tööst äärmiselt huvitunud ning pakkus välja, et objektide värvid on inimese enda meelte vili ning värvid ei pärine füüsikalisest keskkonnast.
pisi|Purkyně rakk Aastatel 1819–1823 töötas Purkyně Carolo-Ferdinandea Ülikooli arstiteaduskonnas instruktorina, kus viis läbi lahkamisi anatoomia loengute tarbeks. Sellel perioodil kandideeris ta professori ametikohale (anatoomia, füsioloogia ja patoloogia) Prahas, Budapestis, Grazis ja Ljubljanas, ent tulemusteta, kuni viimaks 1823. aastal asus tööle Wrocławi Ülikooli (saksapäraselt Breslau Ülikool) füsioloogia ja patoloogia professorina, kellena töötas kuni 1850. aastani.
1827. aastal abiellus ta Julia Agnes Rudolphiga. Neil sündis neli last: tütred Rosalia ja Johanna ning pojad Emanuel ja Karel. Purkyně tütred surid noores eas koolerasse ning abikaasa haigestus 1935. aastal tüüfusse, millesse ka suri. Emanuelist sai hiljem botaanikaprofessor Viinis ja Karel hakkas maalikunstnikuks.
1831. aastal avaldas Purkyně soovi avada füsioloogiainstituut Wrocławi Ülikoolis, ent tema palve lükati tagasi. Seepeale asutas ta selle hoopis omaenda kodus, mis oli ühtlasi üks esimesi füsioloogiainstituute maailmas. Pärast korduvaid katseid luua akadeemilise tasemega instituut vastas ülikooli lõpuks tema soovile ning füsioloogiainstituudile eraldati väike hoone.
1850. aastal asus ta tööle Prahas Carolo-Ferdinandea Ülikooli meditsiiniinstituudis füsioloogiaprofessorina. Seal töötatud 19 aasta jooksul arendas ta jõudsalt füsioloogiainstituuti. Oluliseks saavutuseks võib pidada saksa ja ladina keele kõrval ka tšehhi keele kasutusele võtmist nii õpetamisel kui ka eksamineerimisel.
1823. aastal oli Purkyně üks tšehhi teadusajakirja Krok kaasasutajaid ning avaldas selles ajakirjas ka enda teoseid. 1853. aastal asutas Purkyně tšehhi teadusajakirja Živa, mis ilmub siiani. Samuti tegi ta koostööd Tšehhi Arstide Ühinguga ning nende meditsiiniajakirjaga Časopis Lékařů Českých, mille esimene number ilmus 1862. aastal.
Jan Evangelista Purkyně suri 28. juulil 1869 ning on maetud Prahasse.
Teadustegevus
pisi|Purkyně efekt: simuleeritud välimus tavalises päeva (fotoopiline) nägemises, hämaras (mesoopiline) nägemises ja pimedas (skoopiline) nägemises Purkyně on ennekõike tuntud tänu 1837. aastal avastatud Purkyně rakkudele, mis on suured neuronid pikkade dendriitidega väikeajus. Samuti seisneb tema tuntus 1839. aastal Purkyně kudede avastamises, mis juhivad elektrilisi impulsse. Purkyně võttis kasutusele sellised teaduslikud mõisted nagu vereplasma, mis on kollakas vere komponent, ja protoplasma, mis on organismi rakkudes leiduv aine.
Muud avastused hõlmavad Purkyně pilte, mis on objektide peegeldus erinevatest silmastruktuuridest, ning Purkyně nihe, mille korral punase ja sinise värvuse intensiivsus muutub järk-järgult päikesevalgusega kooskõlas: kui valguse intensiivsus väheneb, siis punaste objektide heledus hajub kiiremini kui siniste või roheliste objektide heledus, samuti vastupidi: kui valguse intensiivsus suureneb, siis punaste objektide heledus kasvab kiiremini kui siniste või roheliste objektide heledus. Purkyně ise selgitas konkreetset tähelepanekut, esitades hüpoteesi, et inimese silmal on kaks värvuste tuvastamise mehhanismi, millest üks toimib ereda valguse korral ja teine vähenenud valguse korral.
Purkyně oli esimene, kes kasutas kaasaegse mikrotoomi eelkäijat, mille abil on võimalik lõigata kudedest õhukesi lõike, et neid mikroskoobi all uurida. Konkreetse mikrotoomi konstrueeris Purkyně assistent Adolph Oschatz. Sellised histoloogiaalased tehnoloogilised täiustused võimaldasid paremini uurida nii inimeste kui loomade kudesid (higinäärmed, nahk, kõhred ja veresooned).
1829. aastal uuris ta kampri, oopiumi, musta belladonna ja tärpentini mõju inimese organismile. Samal aastal uuris ka muskaatpähkli mõju, mille eksperimendi käigus tarbis Purkyně koos klaasi veiniga kolm purustatud muskaatpähklit. Selle tulemusel koges ta peavalu, iiveldust, eufooriat ja hallutsinatsioone, mis kestsid mitu päeva. Konkreetne kirjeldus muskaatpähkli ületarbimise mõjudest kehtib tänapäevani. Purkyně ei pidanud just asjakohaseks uurida ja hinnata loomade peal selliste ravimite mõju, mis on mõeldud inimeste raviks, kuna loomade peal katsetamine ei saaks avaldada kõiki ravimi toimeid elundkondadele, eriti just meeleelunditele. Sellest lähtuvalt tuleb farmakoloogilised uuringud läbi viia in corpore nobili.
Purkyně avastas 1833. aastal higinäärmed ning 1823. aastal avaldas väitekirja sõrmejälgede klassifitseerimisest, mille kohaselt jagunesid papillaaride kurrud üheksasse rühma vastavalt nende geomeetrilisele paigutusele, küll aga ei pakkunud ta välja ideed, et sõrmejälgede abil oleks võimalik tuvastada kurjategijaid.
1. ekspeditsioon
1. ekspeditsioon oli Rahvusvahelise Kosmosejaama esimene alaline meeskond. Kolmeliikmeline meeskond viibis jaamas novembrist 2000 kuni märtsini 2001, kokku 136 päeva. Ametlikult algas ekspeditsioon 2. novembril 2000, kui kaks päeva varem Sojuz TM-31ga startinud meeskond põkkus jaamaga.
Ekspeditsiooni peamisteks ülesanneteks olid jaama süsteemide töökorda seadmine ja varustuse lahtipakkimine. Ekspeditsiooni jaamas viibimise ajal külastas jaama kolm kosmosesüstikut ja kaks mehitamata veolaeva Progress. Süstikud tõid jaama varustust ja uusi jaama komponente. Esimene süstikumissioon, STS-97, põkkus jaamaga detsembris 2000 ja tõi jaama kaks suurt päikesepaneeli, mis suurendasid tunduvalt jaama elektritootlikkust. Teine missioon, STS-98, saabus veebruaris 2001 ja tõi Destiny mooduli. Märtsis 2001 saabus STS-102, mis tõi jaama 2. ekspeditsiooni liikmed. 1. ekspeditsioon lõppes 19. märtsil 2001, kui Discovery jaamast lahkus.
1. ekspeditsiooni kuulusid ameeriklane ja kaks venelast. Jaama esimene komandör William Sheperd oli osalenud kolmel süstikumissioonil ja viibinud kosmoses kaks nädalat. Juri Gidzenko ja Sergei Krikaljov olid mõlemad kuulunud Miri meeskonda ja Krikaljov oli kosmoses viibinud üle aasta.
Unter den Linden
pisi|Vaade Unter den Lindenile Berliini toomkiriku juurest kuni Brandenburgi väravani Unter den Linden ('pärnade all') on puiestee Berliini vanalinna südames. See on linna ajalooline peatänav.
Jõesäng (singel)
"Jõesäng" on Ott Leplandi, Tanel Padari ja Jalmar Vabarna ühine singel, mille viisi ja sõnad on loonud Tanel Padar. Lugu valmis suuresti tänu ühisele kontserdisarjale "Lugusid naistest" – need olid naistepäevakontserdid üle Eesti 28. veebruarist 9. märtsini.
Unter den Linden
Ülevaade
left|pisi|Johann Stridbeck noorema pastelljoonistus "Pärnaallee", 1691 Unter den Linden on umbes 1,5 km pikkune tänav. Selle läänepoolses otsas on Brandenburgi värav Pariisi väljakul (Pariser Platz) ja idapoolses otsas Lossisild (Schloßbrücke) Spree jõel, mille teisel kaldal paiknes kunagi kuningaloss. Suurimad Unter den Lindeniga ristuvad põhja-lõunasuunalised tänavad on Friedrichstraße ja Wilhelmstraße.
Unter den Linden moodustab ühe tänavalõigu sirgest, 12 km pikkusest ida-läänesuunalisest telgtänavast Berliinis. Selle pika tänava eri lõikudel on erinevad tänavanimed, mis läänest ida suunas üles lugedes on järgmised: Heerstraße, Kaiserdamm, Bismarckstraße, Straße des 17. Juni ja Unter den Linden. Viimati mainitule järgneb Karl-Liebknecht-Straße, mis ei järgi enam ida-lääne suunda, vaid kulgeb kirde suunas.
thumb|Skulptuuridega kaunistatud Lossisild (Schloßbrücke) Spree jõel valmis 1824. aastal
Unter den Lindeni ja siinsete väljakute ääres paiknevad mitmed tuntud hooned. Pariisi väljaku ääres asub maailmakuulus hotell Adlon. Suurem osa hoonetest Pariisi väljaku ja Friedrichstraße vahelisel lõigul on II maailmasõja järel uuesti üles ehitatud. Nende seast eristub oma arhitektuuri poolest märgatavalt Venemaa Föderatsiooni suursaatkonna hoone (endine NSV Liidu saatkond), mis on ehitatud stalinistliku uusklassitsismi stiilis. Suur hulk vanadest hoonetest Friedrichstraßest ida pool on ajalootormides paremini püsima jäänud. Friedrich Suure ratsamonumendi juures laieneb tänav Bebelplatziks, mille ääres on arvukalt tähelepanuväärseid ajaloolisi hooneid nagu näiteks Berliini Humboldti ülikooli peahoone, ülikooli raamatukogu (nüüd Berliini riiklik raamatukogu), Berliini riigiooper (endine kuninglik ooper), Püha Hedwigi katedraal, vana vahtkonnahoone Neue Wache (praegu sõjamemoriaal) ja Saksa ajaloo muuseum.
Kuurvürstide ratsatee
Unter den Lindeni lasi rajada Brandenburgi vürstiriigi valitseja, suur kuurvürst Friedrich Wilhelm. 16. aprillil 1647 andis ta õukonna aednikele kirjaliku käsu kujundada kuningalossist linnaväravani kulgev ratsatee ümber puiesteeks. Aiandusest huvitunud suurele kuurvürstile olid tema visiidil Hollandisse hakanud meeldima sealsed alleed ja ta soovis neid ka oma residentsi – Berliini rajada. Friedrich Wilhelm andis aednikele puude istutamiseks täpsed juhised: iga pärnapuu tuli istutada suurde, viljaka mullaga täidetavasse auku, sest muidu oleksid hinnalised lehtpuud Brandenburgi vürstiriigi kehvas liivapinnases kiduma jäänud. Rajati 1480 m pikkune allee, mis algas Berliini linnamüüri juurest idas ja lõppes lääne pool suure kuurvürsti jahiala (nüüd Tiergarteni park) servas. Pärnaallee lõppedes jätkus ratsatee läbi jahimaade lääne suunas, Charlottenburgi lossi ja Potsdami poole.
Telegrupp AS
Telegrupp AS on 1997. aastal asutatud IT-, side-, ja turvalahendustega tegelev ettevõte. Firmal on osalus Eltron AS, Hannu Pro Tallinn OÜ ning Rootsi ettevõttes Data Center Technology Sverige AB.
2012. aasta seisuga oli ettevõtte käive üle 10 miljoni euro.
Unter den Linden
Kuningate ja keisrite paraadtänav
Friedrich Wilhelm I pojal Friedrich Suurel oli otsustav sõna Unter den Lindeni välisilme kujundamises. Ta laskis rajada kivisillutisega tänavad kummalegi poole pärnaalleed, muutes niiviisi vana ratsatee lõplikult puiesteeks. Friedrich Suur ja tema õukonna arhitekt Georg Wenzeslaus von Knobelsdorf kavandasid bulvari idapoolsesse külge avara paraadväljaku Forum Fridericianum (nüüd Bebelplatz), kus pidi domineerima 3 suurt mastaapset hoonet: uus kuningaloss, ooperimaja ning teadus- ja kunstiakadeemia. Sellest esialgsest plaanist sai 1742. aastal valmis vaid üks hoone – Riigiooper. Akadeemiahoonele mõeldud kohale ehitati 1780. aastal kuninglik raamatukogu ning platsile, kuhu esialgu oli plaanitud rajada uus kuningaloss, laskis kuningas ehitada palee oma nooremale vennale, prints Heinrichile; sellest paleest sai hiljem Berliini Humboldti ülikooli peahoone. Rõhutamaks oma ususallivust, laskis Karl Suur 1773. aastal Unter den Lindenile ehitada Berliini roomakatoliku peakiriku – Püha Hedwigi katedraali.
19. sajandil jätkus Unter den Lindeni hoonestamine. 1814. aastal kerkis tänava äärde kuninglik raamatukogu ning 1818. aastal Preisi silmapaistva arhitekti Karl Friedrich Schinkeli projekteeritud vahtkonnahoone Neue Wachen. Lisaks projekteeris K. Fr. Schinkel Spree jõele senise, kuningalossi viiva vana puusilla asemele skulptuuridega kaunistatud Lossisilla, mis valmis 1824. aastal. 19. sajandil läks moodi mälestusmärkide ja skulptuuride püstitamine ning Unter den Lindenile rajati Friedrich Suure ratsamonument (skulptor Christian Daniel Rauch, 1851), ülikooli rajajate Alexander ja Wilhelm von Humboldti ning viie Preisi väepealiku ausambad.
Linna suur äritänav
Samal ajal kui Unter den Lindeni idapoolne ots ehitati välja toretseva esindustänavana, oli selle läänepoolne külg hoopis teistsuguse väljanägemisega. Veel 18. sajandil ääristasid seda tänavalõiku madalad elamud ja linnapaleed, kuid 19. sajandil kerkisid siin juba kõrged ärihooned. Ehitustegevust reguleeris 1880. aastal vastu võetud spetsiaalne statuut (sks k Lindenstatut), millega määratleti ehitatavate hoonete kõrgus (kuni 22 m), fikseeriti tänava laius (60 m) ja kirjutati ette minimaalne pärnapuude arv (297) tänaval. Friedrichstraße ja Brandenburgi värava vaheline tänavalõik muutus linna äriliseks tuiksooneks, mille ääres paiknesid poed, kohvikud ja hotellid.
Sotsialismiaegne umbtänav
Unter den Lindeni majad pommitati II maailmasõja ajal varemeteks. Lisaks hävisid ka pärnapuud, sest berliinlased raiusid need küttepuude saamiseks maha. Berliini sõjajärgse jagamise tulemusena jäi ajalooline kesklinn nõukogude okupatsioonitsooni ning Ida-Berliinist sai hiljem uue sotsialistliku riigi, Saksa Demokraatliku Vabariigi (Saksa DV) pealinn. Ida-Berliini ja Lääne-Berliini vaheline piir kulges Unter den Lindeni lääneosas asuva Brandenburgi värava juurest. Esmalt toimis värav piiripunktina, kuid pärast Berliini müüri ehitamist 1961. aastal sai Unter den Lindeni läänepoolsest otsast umbtänav.
Sunderland
Sunderland on linn Inglismaal Tyne and Weari linnkrahvkonnas.
Linn asub Weari jõe suudme juures. 2001. aastal elas linnas rahvaloenduse järgi 177 739 inimest.
Dmitri Orlov
Ta alustas karjääri kodulinnaklubis Novokuznetski Metallurg. Kolmel hooajal mängis ta klubi meeskonnaga KHL-is.
2009. aastal valis Washington Capitals ta NHL-i draft'is 55. valikuna. Põhja-Ameerikasse suundus ta mängima 2011. aasta alguses, mängides esimesel hooajal, 2010/11 vaid American Hockey League'i klubis Hershey Bears. Capitalsiga sõlmis ta 2011. aasta märtsis kolmeaastase lepingu. Debüüdi Capitalsi meeskonnas tegi ta 21. novembril 2011 mängus Phoenix Coyotesi vastu ning lõi esimese värava 15. jaanuaril 2012 mängus Carolina Hurricanesi vastu. Vigastuse tõttu jäi ta eemale kogu 2014–15 NHL-i hooajast. Alates järgmisest hooajast kuulus ta Capitalsi põhikoosseisu. 2017. aasta juunis pikendas ta Capitalsiga lepingu kuue aasta võrra. 2018. aastal tuli ta Capitalsiga Stanley karika võitjaks, kui finaalseerias alistati Vegas Golden Knights. Orlovi resultatiivseim hooaeg Capitalsis oli 2021/22, kui ta lõi 12 väravat ja andis 23 väravasöötu.
2023. aasta veebruaris liitus Orlov Boston Bruinsiga. Bruinsis tõusis ta kohe esile resultatiivsuse poolest ning 11. märtsiks oli ta seitsme mänguga kogunud juba kümme resultatiivsuspunkti – ükski teine Bruinsi kaitsemängija ei olnud enne teda nii kiiresti kümne punkti jõudnud.
2014. aastal tuli ta Venemaa jäähokikoondise koosseisus maailmameistriks. Lisaks on ta maailmameistrivõistlustelt võitnud veel kolm pronksmedalit.
Orgu
Orgu oli küla Virumaal, ajalooliselt Unukse mõisa alal. Küla jääb tänapäeval Unukse ja Pärna küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Viru-Nigula kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil üks osa liideti Unukse ja teine osa Pärna külaga.
Thor (laev)
Viikingilaev Thor on Norrast leitud Gokstadi laeva 2,5 korda vähendatud koopia.
Thor valmis 2018. aastal Hõreda mõisa laevakojas, kunagise viikingiaegse muinasküla asukohal. Laev on 10 meetri pikkune ja 2,6 meetri laiune 20 mm paksuse tammest klinkerplangutusega. Laeva ehitamisel on kasutatud muinasaegsete töövõtetega sarnaseid võtteid.
Vajaliku materjali otsimise ja kogumisega tehti algust juba 2013. aastal ning kiil pandi maha 2015. aastal. Laeva ehitustööd kestsid pausidega kolm aastat.
Thor on ainus tammest viikingilaev Eestis.
Argaaniapuu
Argaaniapuu (Argania spinosa) on sapotillipuuliste sugukonda kuuluv puu, argaaniapuu perekonna ainus liik.
Levila ja kasvutingimused
pisi|left|Argaaniapuud Marokos [[Antiatlase mägedes]] pisi|left|Argaaniapuu viljad Argaaniapuu kasvab endeemsena Maroko edelaosa poolkõrbes ja Alžeeria lääneosas Tindoufi ümbruses. Kunagi oli argaaniapuu levinud kogu Põhja-Aafrikas, kuid nüüd on puu umbes 2,5 miljoni hektarine levila arvatud UNESCO biosfäärikaitseala koosseisu.
Argaaniapuul on kuni 30 meetri sügavusele ulatuv juurestik ja muu hulgas tänu sellele on ta hästi kohanenud kuiva kliimaga, sealhulgas pikaajalise põuaga. Ta talub hästi kuumust ja on pinnase suhtes vähenõudlik. Puul on tähtis roll pinnase erosiooni takistamises ja kõrbestumise leviku piiramises.
Puu elab 150–200 aasta vanuseks.
pisi|Kitsed argaaniapuu otsas
Välimus
Puu kasvab 8–10 meetri kõrguseks. Tüvi on sageli mitmeharuline ning väändunud ja sõlmiline. See muudab elu lihtsamaks kodukitsedel, kes armastavad puu otsas lehtede ja viljadega maiustamas käia.
Oksad on ogalised, lehed on ovaalsed, 2–4 cm pikkused.
Puu õitseb aprillis. Õied on väiksed ja kollakasrohelised, viie kroonlehega.
Vili on 2–4 cm pikkune ja 1,5–3 cm laiune. Vilja südamikus on äärmiselt kõva koorega pähkel, mis sisaldab 1–3 õlirikast mandlikujulist seemet. Pähklit ümbritseb lihakas viljasein ja paks koor. Roheline vili muutub valmides kollaseks ja lõpuks kuivab pealiskiht punakaspruuniks koorikuks. Juulis ja augustis kukub vili puu otsast alla. Kitsed suudavad seedida üksnes vilja mahlakat osa, kõvad pähklid väljuvad tervetena ja kohalikud korjavad need hiljem kokku, et neist õli valmistada.
Kasutamine
pisi|left|Argaaniapuu seemned Argaaniapuu seemnetest valmistatakse argaaniaõli, mis on väärtuslik tooraine nii toiduainete-, kosmeetika- kui ka farmaatsiatööstusele.
Puitu on kasutatud kütteks ja tarbeesemete valmistamises. Kütteks kasutatakse ka seemnekestasid.
Õlipressimise jääke kasutatakse loomasöödana.
Argaaniaõli tootmine on Maroko lõunaosa elanike oluline elatusallikas. Varem valmistati õli oma majapidamises ja müüdi eraviisiliselt. Nüüd aga on tootmine koondunud kooperatiividesse, kus töötavad naised. See on paljudes piirkondades naiste jaoks ainuke võimalus töötada väljaspool kodu ja raha teenida.
STS-41-C
STS-41-C oli NASA Space Shuttle'i programmi 11. missioon ja kosmosesüstik Challengeri viies missioon.
Missioon startis 6. aprillil 1984 ning naasis Maale 13. aprillil. Missiooni ajal parandasid astronaudid ära vigase Solar Max Missioni ning paigutasid orbiidile Long Duration Exposure Facility (LDEF). Esialgsete plaanide kohaselt pidi LDEF ära toodama järgmisel aastal, kuid mitmete viivituste tõttu toodi see Maale alles 1990. aastal.
Enne missioonide tähistussüsteemi muutmist, oli missiooni tähistuseks STS-13.
Osvald Nitski (maadleja)
Osvald Nitski (16. veebruar 1935 Kemerovo – 14. detsember 2009 Tallinn) oli eesti maadleja ja sambomaadleja.
Ta lõpetas aastal 1952 Tallinna 32. Keskkooli ja aastal 1958 Leningradi Raudteeinseneride Instituudi.
Ta alustas treeninguid aastal 1951 Tallinna "Dünamo" sambosektsioonis. Aastatel 1952–1958 kuulus ta Leningradi sambokoondisse. Aastatel 1961–1964 tuli ta sambos neli korda Eesti meistriks. Lisaks tuli ta aastal 1965 raskekaalus Eesti meistriks ka vabamaadluses, võitis aastatel 1962–1966 Eesti meistrivõistlustel veel 2 hõbemedalit ja 2 pronksmedalit.
Ta oli tegev Samboföderatsiooni presiidiumis, olles esimeseks föderatsiooni esimeheks, olles hiljem (aastast 1974) ka kohtunikekogu esimees ja Judoföderatsiooni aseesimees.
Chu-ko-nu
pisi|[[Mingi dünastia-aegne vibupüss]] Chu-ko-nu (ehk korduv amb (hiina keeles 連弩, Lián Nǔ) või Zhuge amb (kolme riigi ajastu aegse Zhuge Liangi järgi, hiina keeles 諸葛弩, Zhūgě nǔ)) on amb, mis leiutati Hiinas sõdivate riikide ajastul. Relva ehituses on vinnastamine, laadimine ja vabastamine kombineeritud üheks liigutuseks.
Kuigi see Zhuge amb oli Hiinas pikalt, kuni Qingi dünastia lõpuni, kasutusel, ei peetud seda üldiselt sõjarelvaks. Seda kasutasid tihti naised näiteks kodu kaitsmiseks. Lisaks oli see kasutusel jahinduses.
Karl Marxi nimeline kolhoos
Karl Marxi nimeline kolhoose oli Eesti NSV ajal mitu:
Stevo Pendarovski
Stevo Pendarovski (makedoonia keeles Стево Пендаровски; sündinud 3. aprillil 1963 Skopjes) on Põhja-Makedoonia poliitik. Ta on 12. maist 2019 Põhja-Makedoonia Vabariigi president.
Ta on lõpetas aastal 1972 õigusteaduse bakalaureusena Pühade Kirilluse ja Metoodiuse nimelise Skopje Ülikooli; hiljem kaitses ta samas ülikoolis õigusteaduse MA ja PhD kraadi.
Ta kandideeris aastal 2014. aasta Makedoonia presidendivalimistel, kuid jäi alla valitsevale presidendile Đorge Ivanovile
2019. aasta Põhja-Makedoonia presidendivalimiste esimeses voorus sai ta 44,8% häältest, 5. mail 2019 toimunud teises voorus sai ta 53,6% valijate häältest. Ta asus Põhja-Makedoonia presidendi ametisse 12. mail 2019.
Suur-võrajooksik
Suur-võrajooksik (Calosoma sycophanta) on mardikaliste seltsi kuuluv putukaliik.
Putukat on ka Eestis.
Frankenfeld
Frankenfeld on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Heidekreisi kreisis. Valla pindala on 24,26 km². 31. detsembril 2017 elas seal 502 inimest.
Wolfgang Welsch
pisi Wolfgang Welsch (sündinud 5. märtsil 1944 Berliinis) on saksa kirjanik, publitsist, politoloog ja tuntud Ida-Saksa dissident, kes aitas inimesi ka Saksa DVst põgenemisel.
Pärast antikommunistlike, valitseva süsteemi suhtes kriitiliste luuletuste kirjutamist ja jagamist lendlehtedel ning ebaõnnestunud katset Saksa DVst Lääne-Saksamaale põgeneda vahistati Welsch 1964. aastal ja mõisteti kaheks aastaks vangi. Katse eest smugeldada vanglast välja uudiseid mõisteti ta veel kaheks aastaks vangi. Welsch vabanes vanglast ennetähtaegselt 1967. aastal ja talle tehti ettepanek lahkuda Lääne-Saksamaale. Ta loobus sellest, et teha Saksa DVs kriitiline dokumentaalfilm valitseva riigikorra kohta. Sellest sai teada Riikliku Julgeoleku Ministeerium (Ministerium für Staatssicherheit, Stasi) ja Welsch mõisteti veel viieks aastaks vangi.
Õige pea pärast Welschi vabaksostmist algas tema tegevus Saksa DVst põgeneda soovivate inimeste aitamisel. Ta ehitas üles põgenemisabiorganisatsiooni, mis aitas umbes 200 inimesel Saksa DVst põgeneda. Põgenike aitamisega hakkas Welschi tegevusest taas huvituma Stasi, kes korraldas talle kolm ebaõnnestunud atentaati. Esmalt pandi tema autosse pomm, mis teda vigastas, teisel korral püüdis teda tabada snaiper, kelle käest Welsch pääses vigastusteta, ja lõpuks üritati teda ja tema perekonda mürgitada. Neid mõrvakatseid toetasid ja koguni teostasid Stasi informaatorid Welschi lähikondlaste seast. Welschi ja tema põgenemisabiorganisatsiooni kohta sunniti 1976. aastal teavet andma isegi tema toonast naist, kelle vahistas pärast ebaõnnestunud põgenemisoperatsiooni Bulgaaria luure. Kuni Saksamaa taasühinemiseni ei võtnud tema korduvaid taotlusi uurimise alustamiseks ning Stasi piinamismeetodite ja mõrvakatsete kindlakstegemiseks kuulda ei korrakaitseasutused ega tunnustatud uudisteväljaanded.
Pärast Berliini müüri langemist võitles Welsch edasi kuritegude eest vastutavate Stasi liikmete karistamiseks seadusega ette nähtud korras. Need kuritegude eest vastutajad, kes enesetappu ei sooritanud, mõisteti ka süüdi. Kuna Welschi ähvardati korduvalt tappa, põgenes ta 1992. aastal Costa Ricasse ja jäi sinna 1994. aastani.
2001. aastal avaldas Welsch autobiograafilise raamatu "Ich war Staatsfeind Nr. 1" ( 'ma olin riigivaenlane nr 1'), kus ta kirjeldab oma rahutut elu. 2004. aastal valmis teose põhjal film. 1997. aastal tehti ettepanek anda Wolfgang Welschile Saksamaa Liitvabariigi teenetemedal.
Michael Nyman
pisi|Michael Nyman (2010) Michael Laurence Nyman (sündinud 23. mail 1944) on briti helilooja, pianist, libretist, fotograaf ja muusikateadlane, keda peetakse minimalistliku muusika mõiste loojaks. Eelkõige on tuntud tema filmimuusika pikaajalisest koostööst režissöör Peter Greenawayga ja Jane Campioni filmist "Klaver". Ta on kirjutanud ka oopereid, kuus kontserti, neli keelpillikvartetti ja muud kammermuusikat. Paljud teosed on ta kirjutanud oma orkestrile Michael Nyman Band. Ta teeb ringreise soolopianistina või koos oma orkestriga. Nyman on väitnud, et eelistab kirjutada oopereid.
Nyman on Briti impeeriumi ordu komandör (CBE).
Elulugu
1966. aastal tutvus Nyman Inglismaal tütarlapsega nimega Aet Toome, kelle vanemad olid eesti sõjapõgenikud ja kellega Nyman 1970. aastal abiellus. Aeti pere põgenes Eestist 1944. aastal. Tema vanemad olid soovinud minna Kanadasse, aga Saksamaalt põgenikelaagrist toodi nad 1948. aastal Inglismaale, kuna isa oli teinud kogemata linnukese valesse kasti.
Silmsi vald
Silmsi vald (saksa keeles Silms) oli vald Järvamaal Peetri kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1892 ja siis liideti see vald Koigi vallaga.
Michael Nyman
Elulugu
Michael ja Aet Nymanil on kaks tütart: Molly ja Martha. Eesti kultuur ja traditsioonid olid peres esindatud, näiteks kasvasid lapsed üles eesti jõulukommetega, nad ei teadnud midagi inglise jõulutraditsioonidest. Praegu on Molly helilooja, kes on samuti kirjutanud filmimuusikat ja Martha töötab BBC-s.
Suur osa Nymani teostest on kirjutatud tema ansamblile Michael Nyman Band, mis loodi 1976. aastal Carlo Goldoni 1756. aasta näidendi "Il Campiello" esitamiseks. Algselt kuulusid ansambli koosseisu keskaegsed pillid, nagu rebekid ja šalmeid, abiks moodsad pillid, nagu saksofon, et tekitada ilma võimenduseta piisavalt valju heli. Hilisemasse täisvõimendusega koosseisu kuulusid keelpillikvartett, kolm saksofoni, trompet, metsasarv, basstromboon, basskitarr ja klaver. Seda koosseisu on eri helitööde jaoks aeg-ajalt muudetud ja laiendatud.
Nymani populaarsus kasvas peale muusika kirjutamist Jane Campioni filmile "Klaver" (1993), mille kogumikheliplaadist sai klassikalise muusika menuk. Nyman esitati selle eest Kuldgloobuse ja Briti Filmi- ja Telekunsti Akadeemia auhinna kandidaadiks.
2007. aastal käis Nyman Pimedate Ööde Filmifestivali korraldajate kutsel Tallinnas. Ta avas festivali ja andis koos oma orkestriga Michael Nyman Band kaks kontserti – Kaarli kirikus ja Vene teatris. Nyman ütles, et suheldes eesti kogukonnaga Inglismaal arvas ta, et nad liialdavad Tallinna iluga, kuid siin olles nägi ta, et nad ei liialdanudki.
2008. aastal andis Nyman kultuuriühing Volumina abiga välja fotoraamatu "Sublime", milles on tema muusika ühendatud fotograafiakirega. Nyman on teinud fotosid eri paikades üle kogu maailma. Nüüd on ta hakanud eksponeerima ka oma videoid, mis on filmitud käsikaameraga, tihti enne või pärast kontserte ja ringreisidel, kajastades igapäevaseid momente.
Looming
Nyman on öelnud, et ta avastas oma stiili mängides klaveril aariat Mozarti ooperist Don Giovanni Jerry Lee Lewise stiilis. See dikteeris kogu tema hilisema loomingu dünaamika, artikulatsiooni ja tekstuuri. Ta on kirjutanud muusika paljudele filmidele, enamik neist on Euroopa filmid, kaasa arvatud Peter Greenaway omad. On olnud ka mõned kõrvalepõiked Hollywoodi, nimelt filmid Gattaca (1997), Ravenous (1999) ja The End of Affair (1999).
Greenaway filmidele muusikat luues on Nyman sageli tuginenud varajase muusika autorite loomingule, nimelt Henry Purcelli (The Draughtsman's Contract 1982, The Cook, the Thief, His Wife & Her Lover 1989), Heinrich Ignaz Franz von Biberi (A Zed and Two Noughts 1985), Wolfgang Amadeus Mozarti (Drowning by Numbers 1988) ja John Dowlandi (Prospero's Books 1991) muusikale. Lisaks filmimuusikale on Nymani kirjutanud ooperid The Man Who Mistook His Wife for a Hat (1986), Noises, Sounds & Sweet Airs (1987), Facing Goya (2000), Man and Boy: Dada (2003) ja Love Counts (2005). Lisaks Ariel Songs (1990) sopranile ja instrumentaalansamblile, MGV (Musique à Grande Vitesse) (1993) instrumentaalansamblile ja orkestrile, kontserdid saksofonile, klaverile, viiulile, klavessiinile, tromboonile ja tšellole, neli keelpillikvartetti.
Ta on kirjutanud muusika laste teleseriaalile Titch ja salvestanud popmuusikat bändiga The Flying Lizards.
Soklikorrus
pisi|Soklikorrusega hoone Tallinna [[Pagari tänaval]] Soklikorrus on hoone korrus, mille kõrgusest vähem kui pool on allpool maapinda.
Tartu Ärinõuandla
Tartu Ärinõuandla on Eesti sihtasutus, mis nõustab ettevõtjaid äri valdkonnas.
Ärinõuandla korraldab muu hulgas koolitusi, infopäevi ja seminare; aastatel 2012–2017 käis neil üritustel 13 645 inimest.
Gleisdorf
Gleisdorf on linn (Stadtgemeinde) Austrias Steiermargi liidumaal Weizi ringkonnas.
pisi|
Gleisdorf asub u. 25 km Grazist idas Raabi orus.
Tuntud inimesi
thumb|left|Päikesepuu peaväljakul
Merkuuri tütar
"Merkuuri tütar" on Aili Paju romaan.
Sisukokkuvõte
Meditsiiniüliõpilane Maris Parker armub biokeemia õppejõudu. See ajendab teda biokeemiat õppima ja näitama ennast huvilisena. Teda võetakse biokeemia laborisse tööle. Keskpäraste teadlaste vastutöötamise kiuste saab temast loov teadlane.
Lembelind
Lembelinnud on Aafrika kesk- ja lõunaosas (sealhulgas Madagaskaril) levinud papagoid. Nad on ka populaarsed lemmiklinnud. Linnud on väga seltsivad. Nimetuse on lembelinnud saanud selle järgi, et istuvad oma kaaslastega tihedalt kõrvuti oksal, n-ö musitavad ja sügavad teineteist.
Lembelinnud elavad väikeste rühmadena koos ning söövad puuvilju, juurvilju, seemneid ja heintaimi. Kadaka-lembelinnud söövad ka putukaid. Kaelus-lembelinnud vajavad aga viigimarju, mistõttu pole nad puurilindudena levinud.
Lembelindude keskmine eluiga on 10–15 aastat.
Kirjeldus
Lembelinnud on 13–17 cm pikkused ning kaaluvad 40–60 g. Võrreldes teiste papagoilastega on nad üpris väikesed. Neid iseloomustab väike saba ning kehaga võrreldes suhteliselt massiivne ja terav nokk. Metsikud lembelinnud on tavaliselt alakehast kaelani rohelised, ülakeha katavad sõltuvalt liigist mustad, kollased, rohelised, punased, oranžid vms tooni suled. Serengeti lembelinnul, mustpõsk-lembelinnul ja akaatsia-lembelinnul on silma ümber silmatorkavam valge ring kui teistel liikidel. Kadaka-lembelinnud, hallpea-lembelinnud ja mask-lembelinnud on sooliselt dimorfsed.
Hietamäki kihelkond
pisi|Hietamäki kirik 1910. aastal pisi|Ingerimaa ajaloolised luteriusu kihelkonnad Hietamäki (vene Хиетамяки) on endine ajalooline ingerisoome luteriusu kihelkond Ingerimaal. Nüüdisajal jääb kunagise kihelkonna territoorium Peterburi linna ja Leningradi oblasti Lomonossovi rajooni maa-aladele.
Ajalugu
Hietamäki kirikukihelkond loodi, nagu enamus teisi Ingerimaa luteriusu kihelkondi, Rootsi võimu perioodil 17. sajandi keskel. 1730. aastatel oli kogudusel oma kabel, mille täpne asukoht on tänapäeval teadmata. Pikka aega oli Hietamäki Tuutari abikogudus – eraldi kirikuõpetaja puudus, kogudust hooldas preester Tuutarist. Jälkylä külas asunud puukirik valmis aastatel 1755–1758 ning õnnistati sisse 25. veebruaril 1761. Kirik oli üsna väike, mahutades kõigest 540 istekohta. 1893. aastal renoveeriti kirikut põhjalikult. Iseseisvaks koguduseks sai Hietamäki 1897. aastal, kuid päris oma preester saadi alles 1909. aastal.
Hietamäki kogudus ja kirik suleti 1938. aastal ning kirikuhoone hävis Teise maailmasõja ajal. Kunagist kiriku asukohta tähistab tänapäeval mälestusrist.
Nüüdisajal tegutseb 1990. aastal taasavatud kogudus Innala külas. Kiriku hoone on üsna tagasihoidlik, meenutades torni osas vana kiriku formaati. Koguduse pastorina tegutseb Väinö Kuosti.
Hietamäki külad
Hietamäki kihelkonna ajaloolised külad (sulgudes venekeelsed paralleelnimed).
Alakylä (ven. Alakjulja), Annamoisio (ven. Annino), Anttila ehk Matikaisi (ven. Madikaizi), Hamusi (ven. Hamuzi), Hapolaisi (ven Hobalaizi), Heimosi ehk Noisela (ven. Heimozi), Hiekka (ven. Peski), Hyttilä (ven. Hjuttelevo), Innala (ven. Innolovo), Kannisi ehk Hirvosi (ven. Hirvozi), Kasukka ehk Pieni-Nikkarila (ven. Maloe Nikkarovo), Kaukaisi (ven. Kaukuzi), Kauppila (ven. Novaja), Kavehkontu (ven. Kavigont), Kemppilä (ven. Kempelevo), Kotsala ehk Vekarala (ven. Kotselovo), Kuttusi (ven. Kuttuzi), Käivärä ehk Jälkylä (ven. Jalgelevo), Kämäräisi (ven. Kemjarjaizi), Lottala (ven. Lottolovo), Maksima ehk Rimelä (ven. Rimelevo), Nikkarila ehk Suuri-Nikkarila (ven. Bolšoje Nikkarovo), Niukkasi (ven. Niukuzi), Oikkosi ehk Kurenkylä (ven. Kurgino), Petäjälä ehk Sapakkola (ven. Sabakino), Pihilä (ven. Pigelevo), Rappula (ven. Rappolovo), Routela (ven. Routeli), Riula ehk Pieni-Ukkola (ven. Maloe Ukkolovo), Rytönmylly (ven. Rjudemjul), Ryömi (ven. Rjumki), Rötsänsilta ehk Korela (ven. Gorelovo), Sameraisi (ven. Novopolje), Seppä-Heikkilä (ven. Sapegeiki), Sipilä (ven. Sibelevo), Somerokangas (ven. Novoselje), Sunkura ehk Sunkuran hovi (ven. Krasnõi Hutor), Tammikko (ven. Bolšije Tomiki), Timola ehk Uusikylä (ven. Timmolovo), Torikka (ven. Toriki), Törölä ehk Savela (ven. Terelevo), Ukkola ehk Suuri-Ukkola (ven. Bolšoje Ukkolovo), Uusitie, Vainikka (ven. Vainikovo), Vaittila (ven. Bolšije Rjumki), Suomen Vuisakka (ven. Finno-Võssotskoje), Ärttölä (ven. Ertelevo)
Ahokylä: Tielisi (ven. Telezi), Matikaisi ehk Lempilä (ven. Lempelevo), Kurenkylä ehk Hiljakaisi (ven. Gilikaizi)
Nuoljoki (Strelka): Raikkosi (ven. Raikuzi), Rospeekka (ven. Razbegajevo), Uusi-Hotokka, Vanha-Hotokka (ven. Hodokazi)
Paul Teutul seenior
right|thumb|400px|Paul Teutul seenior enda ehitatud Patriot Chopperi mootorrattaga. Paul John Teutul (sündinud 1. mail 1949 Yonkersis New Yorgi osariigis) on ettevõtja ja mootorrattafanaatik.
Hietamäki kihelkond
Hietamäki külad
Paukkala: Paukkala ehk Vanha-Paukkala (ven. Pavkuli), Uusi-Paukkala (ven. Novoje Palkolovo), Nuutila (ven. Palkolovo)
Paul Teutul seenior
Ra on ettevõtte Orange County Choppers kaasasutaja ja omanik, mootorrataste tootja ja Discovery Channeli tõsielusarja "American Chopper" peaosaline. Saates osalevad ka ta pojad Paul Teutul juunior ja Michael.
Hietamäki kihelkond
Hietamäki külad
Savelanoja: Jamalaisi (ven. Jamalizi), Kakkola ehk Kakko, Karhula (ven. Kargino), Kolkkasi ehk Savelanoja (ven. Saveloi), Tanskala (ven. Tanskino), Seppälä ehk Iivanaisi (ven. Ivanaizi)
Paul Teutul seenior
Lapsepõlv ja noorus
Ta kasvas üles Pearl Riveris New Yorgi osariigis. Ta on rääkinud, et minevikus kuritarvitas ta alkoholi ja narkootikume. Ta olevat seetõttu enamiku oma laste lapsepõlvest "maha maganud".
Häuslingen
Häuslingen on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Heidekreisi kreisis.
Paul Teutul seenior
Töökäik
Ta asutas ettevõtte Orange County Ironworks, mida juhib praegu ta poeg Daniel. Ta alustas mootorrataste tootmist hobi korras pärast seda, kui oli näinud originaalseid mootorrattaid tänaval ja filmides. 1999 ta lahkus ja asutas koos poeg Pauliga Orange County Choppersi ja hakkas mootorrattaid müügiks tootma.
Häuslingen
Valla pindala on 13,58 km². 31. detsembril 2017 elas seal 808 inimest.
Paul Teutul seenior
Töökäik
Tänu osalemisele "American Choppersis" on ta saanud telestaariks ja osalenud mitmes vestlussaates, filmis, seriaalis, muusikavideos ja mujal.
"American Choppersis" on ta loonud endast mulje kui kõvast ärimehest ja mehest, kel on lühike kannatus.
Isiklikku
Tal on pojad Paul juunior, Michael, Daniel ja tütar Cristin. Nende emast on ta lahutatud ja abiellunud uue naisega 2007. aastal.
Kooliraamatukogu
pisi|[[Valga Gümnaasiumi raamatukogu sisevaade 2009. aastal]] Kooliraamatukogu on koolis asuv raamatukogu.
See on õpikeskus ehk kooli üksus, mis oma tegevusega toetab kooli õppekava elluviimist ja võimaldab oma keskkonna ja kogude kaudu erinevate õppemeetodite rakendamist, infokirjaoskuste edendamist, õpilaste iseseisva õpitöö oskuse arendamist ning lugemishuvi süvendamist.
Sindi vald
Sindi vald (saksa keeles Zintenhof) oli vald Pärnumaal Tori kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1893 ja siis liideti see vald Taali vallaga.
Veronika Domjan
Veronika Domjan (sündinud 3. septembril 1996) on Sloveenia kettaheitja.
Tema nimel on Sloveenia rahvusrekord kettaheites 60.11, mis on heidetud 2016. aastal Amsterdamis.
Konstantinos XI
pisi|Konstantinos XI Konstantinos XI (8. veebruar 1404 – 29. mai 1453) oli viimane Bütsantsi keiser aastast 1449 kuni surmani.
Ta kuulus Palaiologoste dünastiasse. Ta hukkus lahingus Konstantinoopoli piiramise ajal (millega lõppes Bütsantsi riik) ning Mehmet II valiti uueks Rooma keisriks.
Balta
Balta võib tähendada järgmist: