cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vorona (Hopjor)
Vorona on jõgi Euroopas, Venemaa Penza, Tambovi ja Voroneži oblastis.
Voolab Oka-Doni madalikul valdavalt edelasse ja lõunasse. Suubub paremalt Hopjorisse.
Pikkus 454 km, valgala 13 200 km².
Prefiks
Prefiksid ehk eesliited on morfeemid, mis lisatakse sõna algusse juure või tüve ette.
Leksikaalsetele morfeemidele võib eelneda mitu prefiksit.
Prefiksi abil moodustatakse uus sõna või sõnavorm.
São Tomé saar
thumb|Kalastamine São Tomé saarel thumb|Mets São Tomé saarel São Tomé on saar Guinea lahes.
Pindala 836 ruutkilomeetrit.
Saar on mägine, kõrgus kuni 2024 meetrit.
Kuulub São Toméle ja Príncipele.
Tereki ahelik
Tereki ahelik (vene Терский хребет, tšetšeeni Çergaziyn̩ raġ) on mäeahelik Põhja-Kaukaasias Tšetšeenia, Inguššia ja Põhja-Osseetia alal. Ta on Suur-Kaukasuse eelmäestik.
Kõrgus kuni 664 meetrit.
Vatikan
Vatikan on Roomas asuv merepiirita linnriik. See on väikseima pindala ja elanike arvuga riik maailmas. Alates 2013. aastast on Vatikani riigipea paavst Franciscus. Vatikani riigisekretär on kardinal Pietro Parolin. Vatikani Linnriigi Paavstliku Komisjoni president on kardinal Giuseppe Bertello.
Vatikan sai suveräänse linnriigi õigused 1929. aastal, kui paavst ja Itaalia valitsus sõlmisid Lateraani lepingu. Vatikanis kehtib teokraatia. Vatikan on katoliku kiriku keskus. Riiki juhib absoluutse monarhina valitsev paavst. Alates Pius IX-st resideerivad paavstid Vatikanis ja alates aastast 1878 valitakse paavste ametisse Vatikanis peetavatel konklaavidel. Vatikani määrused ja korraldused avaldatakse itaalia keeles.
Nimi
Vana-Roomas oli see Tiberi jõe äärne ala tuntud kui Vaticanus ager ("Vatikani põllud" või "Vatikani aiad"). Nimi tuleneb ladinakeelsest verbist vaticinari, mis tähendab 'ennustama'. Riigi nimi on itaalia keeles Città del Vaticano, formaalsemal kujul Stato della Città del Vaticano, ladina keeles Status Civitatis Vaticanae.
Asend
Vatikan asub tervikuna Itaalia pealinnas Roomas, piirnedes Municipio Roma I administratiivüksusse kuuluva Trastevere rajooniga lõunas, Borgo rajooniga idas ja Prati rajooniga põhjas; Municipio Roma XIII administratiivüksusse kuuluva Aurelio kvartaliga lõunas ja Municipio Roma XIV administratiivüksusse kuuluva Trionfale kvartaliga läänes. Vatikani ja Itaalia vahelise riigipiiri kogupikkus on 3,4 kilomeetrit. Riigisisene suurim vahemaa on 1,05 kilomeetrit. Vatikani igapäevane ühendus Itaaliaga toimub peamiselt Via della Conciliazione tänava kaudu, mis viib Püha Peetruse väljakult Sant'Angelo kindluse juurde.
Loodus
Vatikan asub Vatikani künkal, mille kõrgeim koht ulatub 76,2 meetrit üle merepinna. Riigi madalaim koht asub 19,2 meetrit üle merepinna ja paikneb Püha Peetruse väljakul.
Vatikani kliima on samasugune nagu Roomas, kus talved on vihmased, suved aga kuumad ja kuivad. Veekogusid ega maavarasid Vatikanis ei leidu.
23 hektarit ehk 52,27% riigi pindalast hõlmavad Vatikani aiad. Ülejäänud ala on hoonestuse ja taristu all.
Püha Tool on ühinenud osoonikihi kaitse lepinguga (Montréali protokoll, jõustus 1989) ja on allkirjastanud õhureostuse vähendamise lepingu.
Riigikord
pisi| [[Sixtuse kabelis valivad kardinalid ametisse Vatikani riigipea paavsti.]] Vatikanis kehtib absoluutne monarhia. Vatikani riigipea on paavst, kellel on seadusandlik, täidesaatev ja kohtuvõim. Püha Tooli valitsusjuht on kardinal-riigisekretär, lisaks on Vatikanil oma valitsusjuht – Vatikani Linnriigi Paavstliku Komisjoni president, kelleks on 2011. aastast kardinal Giuseppe Bertello. Termin Püha Tool märgib pigem paavsti administratiivset tegevust, mitte Vatikani riiki. 1929. aastal sõlmitud Lateraani lepingus kirjeldati riiki kui uut moodustist (preambuli III artikkel), mis ei olnud varasema Kirikuriigi järeltulija. Samal aastal kehtestati Vatikani fundamentaalseadused (põhiseadus), mida revideeriti aastatel 1963 ja 2000.
Rahvusvahelises õiguses tunnustatakse Vatikani Linnriiki riikliku territooriumina, kuid Vatikani nimel teostab diplomaatilisi suhteid Püha Tool. Seetõttu puudub Vatikani Linnriigil ametlikult enda diplomaatiline teenistus ja Püha Tooli juurde akrediteeritud saadikud asuvad Rooma linnas. Erandina majutati teise maailmasõja ajal Vatikanis Suurbritannia saatkonda.
Paavst on riigist sõltumatu. Paavsti amet on tähtajatu ja mittepärilik, monarhi valib ametisse kardinalide kogu konklaavil. Paavsti valimisel saavad osaleda kardinalid, kes on konklaavi esimesel päeval nooremad kui 80 eluaastat. Paavst resideerib paavsti eluruumides Paavstipalees, mis asub Püha Peetruse väljaku kõrval.
Vatikani poliitikas puuduvad parteid, kuid konklaavil moodustavad kardinalid ühiskondlikest ja teoloogilistest vaadetest lähtuvalt fraktsioone. Tänapäeval on nendeks tavaliselt traditsioonilisi hoiakuid väärtustavad traditsionalistid, muutusi soovivad progressivistid ja mõõdukad. 2013. aastal määras paavst Franciscus ametisse 9-liikmelise kardinalide nõukogu, mis annab nõu nii administratiiv- kui ka kiriku juhtimise asjus.
Seadusandlik võim on Vatikanis kardinalidest koosneva 7-liikmelise Vatikani Linnriigi Paavstliku Komisjoni käes. Selle liikmed määrab ametisse paavst isiklikult viieaastasteks perioodideks. Paavsti otsene valitsusametnikust alluv, kes vastutab Vatikani linna eest, on Vatikani Linnriigi Paavstliku Komisjoni president, kes aastast 1952 täidab ka Vatikani kuberneri funktsioone. Aastast 2001 kuulub Paavstliku Komisjoni presidendile ka Vatikani Kubermangu presidendi tiitel. Vatikani Linnriigi Paavstliku Komisjoni presidenti assisteerivad riigisekretär ja aseriigisekretär. Vatikani riigi välissuhted on usaldatud Püha Tooli riigisekretariaadile ja diplomaatilisele teenistusele.
Vatikani õigussüsteem baseerub kanoonilise õiguse koodeksil. Riigi kõrgeim kohtuorgan on apostelliku signatuuri ülemtribunal, mille otsuse saab edasi kaevata vaid paavstile.
Vatikan on Interpoli, Rahvusvahelise Aatomienergiaagentuuri, Rahvusvahelise Migratsiooniorganisatsiooni, Rahvusvahelise Telekommunikatsiooni Satelliitide Organisatsiooni, Rahvusvahelise Ametiühingute Konföderatsiooni, Keemiarelvade Keelustamise Organisatsiooni, OSCE, Schengeni liidu, Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni Kaubandus- ja Arengukonverentsi, ÜRO Pagulaste Ülemvoliniku Ameti, Ülemaailmse Postiliidu ja Ülemaailmse Intellektuaalse Omandi Organisatsiooni liige. Vatikan pole ÜRO liige, kuid omab seal vaatleja staatust. Samuti on Vatikanil vaatleja staatus Ameerika Riikide Organisatsioonis, Ladina Liidus, Maailma Turismiorganisatsioonis ja Maailma Kaubandusorganisatsioonis.
13. märtsil 2013 valiti paavstiks Franciscus. 13. märts on Vatikanis ametlik riigipüha.
Taristu
Vatikanis asub 300-meetrine raudteelõik, mis suundub Rooma. Riigi läänepoolseimas otsas asub helikopteri maandumisplats, mis rajati 1976. aastal.
Rahvastik
Peaaegu kõik Vatikani Linnriigi 618 kodanikku (2018. aasta andmeil) elavad kas Vatikanis või teenivad Püha Tooli diplomaatilistes saatkondades (nuntsiatuurides) üle kogu maailma. Põhiosa Vatikani elanikkonnast on mehed. Vatikani kodanikkond koosneb peaaegu terviklikult kahest rühmast: vaimulikest (kellest enamik töötab Püha Tooli teenistuses, vähemik aga Vatikani riigiametites) ja Šveitsi kaardiväelastest. Suurem osa 3000 mittevaimulikust töötajast, kes moodustavad peamise osa Vatikani tööjõust, elab väljaspool Vatikani. Nad on valdavalt Itaalia kodanikud, kuid Vatikanis töötab ka teiste riikide kodanikke. Kõik Vatikani kodanikud on katoliiklased ja kõik Vatikani pühakojad kuuluvad katoliku kirikusse.
Vatikani Linnriigil ei ole ametlikku riigikeelt. Ametlikus asjaajamises kasutatakse valdavalt itaalia keelt. Seevastu Šveitsi kaardiväes antakse käsklusi saksa keeles, kuid ihukaitsjad annavad ametliku vande oma emakeeles: saksa, prantsuse või itaalia keeles. Vatikani Linnriigi ametliku kodulehe keeled on itaalia, inglise, saksa, hispaania, portugali, araabia ja hiina keel. See-eest Püha Tool kasutab ametlikes riigidokumentides ladina keelt.
Riigikaitse
pisi|Šveitsi kaardiväelased Lateraani lepingu alusel tagab Vatikani kaitse sõjalise rünnaku korral Itaalia. Varem palkasid paavstid Šveitsi palgasõdureid, kuni paavst Julius II rajas 22. jaanuaril 1506 Paavstliku Šveitsi Kaardiväe, mis pidi tegelema paavsti isikliku turvamisega ning mis jätkab seda traditsiooni ka tänapäeval. See kokkulepe on paavstlikus aastaraamatus registreeritud Püha Tooli, mitte Vatikani Linnriigi nime all. 2005. aasta lõpus oli Kaardiväel 134 liiget. Kaardiväelaste värbamist korraldab Püha Tooli ja Šveitsi vahel sõlmitud leping ning kaardiväkke on lubatud astuda vaid katoliiklastest Šveitsi kodanikel. Paavst Paulus VI saatis Paleevalve ja Aadlivalve 1970. aastal laiali. Paleevalve oli rajatud kui sõjavägi, mis kaitseks Paavstiriiki, samas tema teenistus Vatikani linnas oli nagu ka aadlivalve vaid tseremoniaalne.
Korrakaitsjana tegutseb Vatikanis sandarmeeriaüksus (itaalia keeles Corpo della Gendarmeria, ametlikult Corpo della Gendarmeria dello Stato della Città del Vaticano). Sandarmid vastutavad avaliku korra, seaduste täitmise, rahva- ja liikluskontrolli ning ka kriminaalmenetluste eest Vatikani linnas.
Majandus
Vatikanis tegutsevad pank, trükikoda ja rahapaja. Riigis toodetakse meenemünte, medaleid, postmarke ja mosaiike. Riik saab tulu valdavalt turismindusest, olemasolevate finantside investeerimisest, kinnisvaratehingutest ja annetustest. Vatikani eelarvest on eraldatud Peetruse Penni tulud, mida paavst saab kasutada annetusteks. Peamiselt paljude varasemate Vatikani Panka puudutanud skandaalide järel otsustas paavst Franciscus 2014. aastal rajada rahandustegevuse reformimiseks majandussekretariaadi.
Ajalugu
Paavstid on resideerinud Vatikanis alates 1447. aastast lühemate vaheaegadega. Varem resideerisid nad Roomas Lateraani palees, mis muutus 14. sajandil elamiskõlbmatuks. 19. sajandil asusid paavstid peamiselt Quirinali palees.
Alul asustamata Vatikani ala asuti Agrippina Vanema (14 eKr – 18. oktoober 33) korraldusel kuivendama ja sinna rajati 1. sajandi alguses aiad. Rooma keiser Caligula (37–41) hakkas Vatikani 40. aastal ehitama tsirkust, mis valmis keiser Nero valitsemise ajal ja mida kutsuti nimega Circus Gaii et Neronis või lihtsalt Nero Tsirkuseks. Vatikani obeliski tõi keiser Caligula Heliopolisest, et oma tsirkuse esist kaunistada. Praegu on see tsirkuse viimane nähtav jäänuk.
Pärast suurt Rooma põlengut keiser Nero ajal aastal 64 pKr muutus Vatikan paljude kristlaste jaoks märtüüriumipaigaks. Kristliku traditsiooni järgi löödi selles tsirkuses apostel Peetrus pea alaspidi risti. Tsirkuse vastas asus surnuaed, kuhu ehitati matusemonumente, mausoleume, väikesi hauakambreid ja altareid paganlikele jumalustele. Need ehitised püsisid kuni Rooma Peetri kiriku rajamiseni 4. sajandi esimesel poolel. Selle antiikse nekropoli jäljed tulid päevavalgele erinevate renoveerimiste käigus – paavst Pius XII käskis kogu nekropoli ala aastatel 1939–1941 süstemaatiliselt läbi kaevata.
Aastal 326 valmis Vatikanis esimene kirik – Rooma Peetri kirik, mis traditsiooni järgi ja hilisemate arheoloogiliste leidude kinnitusel ehitati apostel Peetruse haua kohale. Peetrus oli maetud varem sel kohal paiknenud surnuaiale. Esimene palee ehitati basiilika lähedusse juba 5. sajandi alguses.
Paavstid elasid varem erinevates residentsides. Esimese paavstina asus Vatikani elama Nicolaus III 1279. aastal. Püsivamalt on paavstid Vatikani jäänud alates 1447. aastast ja pidevalt peale Itaalia ühendamist 1870. aastal. 1869–1870 peeti Vatikanis Vatikani I kirikukogu ja alates 1878. aastast on paavstide valimiseks toimunud konklaavid Vatikanis.
1870. aastal okupeerisid Itaalia väed Kirikuriigi ja paavst kuulutas end Vatikani vangiks. 1861–1929. aastate poliitikas käsitleti paavsti staatust "Rooma küsimusena". Itaalia võimud võimaldasid paavstil segamatult oma palees elada ning neile anti tunnustus, muu hulgas õigus saata ja vastu võtta välissaadikuid. Samas ei tunnustanud paavstid Itaalia kuninga õigust valitseda Roomat ja taunisid Itaalia poliitilist tegevust.
Esimese maailmasõja ajal taotlesid Saksamaa ja Austria iseseisva kirikuriigi loomist Tiroolis, Baleaaridel või Liechtensteinis. Vatikani probleem leidis lahenduse alles 11. veebruaril 1929 Itaalia ja Püha Tooli vahel sõlmitud Lateraani lepingutega, mille allkirjastasid Itaalia kuningat Vittorio Emanuele III-t esindanud Benito Mussolini ja paavsti esindanud Vatikani riigisekretär Pietro Gasparri. Lateraani lepingud rajasid iseseisva Vatikani Linnriigi ning garanteerisid katoliiklusele eristaatuse Itaalias. 1984. aastal sõlmiti Püha Tooli ja Itaalia riigi vahel uus kokkulepe, milles tehti muudatusi, sh määratleti katoliiklus Itaalia riigiusundiks.
Aastatel 1962–1965 peeti Vatikanis Vatikani II kirikukogu.
Eesti suhted Vatikaniga
Püha Tool tunnustas Eestit 10. oktoobril 1921 ja diplomaatilised suhted sõlmiti 3. oktoobril 1991. Püha Tool pole kunagi tunnustanud Nõukogude Liidu okupatsiooni Eestis. 1993. aastal külastas paavst Johannes Paulus II Eestit, 1994 aga president Lennart Meri Vatikani. 2018. aastal käis Eestis paavst Franciscus. Eestlastest on Vatikanis tegutsenud Vello Salo ja Aleksander Kurtna.
Kultuur
Aastast 1984 on Vatikan tervikuna UNESCO maailmapärandi nimistus. Vatikanis asuvad arhitektuuriliselt tähelepanuväärsed ehitised, nagu Rooma Peetri kirik, Sixtuse kabel ja Paavstipalee. Vatikanis asuvad kultuuriliselt väärtuslikud Vatikani raamatukogu, Vatikani arhiivid ja Vatikani muuseumid.
Vatikanil on oma raadiojaam ja ametlik päevaleht L'Osservatore Romano.
Carl Prima
Carl Prima (26. september 1892 Rõngu – 6. juuli 1941 Põltsamaa) oli eesti arst.
Adelaide
pisi|Kuningas Williami tänav pisi|Adelaide'i vaade (1997) Adelaide on Lõuna-Austraalia osariigi pealinn ja suurim linn. Ta paikneb Saint Vincenti lahe ääres Adelaide'i tasandikel Torrensi jõe suudme juures.
Carl Prima
Ta sündis põllupidaja peres. Üldhariduse sai ta Tartu Reaalkoolis. Arstiteadust õppis Prima Tartu Ülikoolis aastail 1913–1918 ja lõpetas selle cum laude. Ta oli korporatsioon Sakala liige. Carl Prima võttis osa Vabadussõjast ning töötas 1919. aastal Viljandis ja pärast sõda Eesti sõjaväes mitmel ametikohal. 1922. aasta veebruaris kaitses Carl Prima doktoriväitekirja, seejärel töötas ülikooli haavakliinikus.
Adelaide
Elanike arv on 1 146 119 (juuni 2006). Austraalia 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli elanike arv 1 072 585. Adelaide on elanike arvult Austraalia viies linn.
Linnas annavad kõrgharidust Adelaide'i Ülikool, Lõuna-Austraalia Ülikool ja Flindersi Ülikool.
Linnas on suuri sõiduki- ja masinatööstuse, metallitöötlemise, elektroonikatööstuse ja toiduainetetööstuse ettevõtteid. Tööstus on koondunud eriti Port Adelaide'i lähedusse (naftatöötlemine ja autotööstus).
Adelaide'is on avameresadam (Port Adelaide) ja rahvusvaheline Adelaide'i lennujaam.
Ajalugu
Linn asutati 1836. Aastal 1840 sai ta esimese Austraalia linnana omavalitsuse.
Carl Prima
Ta arreteeriti 6. juulil 1941, kui ta oli teel haiglast koju. Carl Prima elas kunagise Uue-Põltsamaa mõisa kõrtsipidaja Stambergi majas jõe ääres. Talle esitati süüdistus haavatud metsavendade abistamises ning ta hukati täitevkomitee ruumides. Algul maeti ta linna karjamaale ühishauda. 27. juulil 1941 maeti ta ümber Põltsamaa kalmistule, sama aasta 12. oktoobril kodukihelkonna Rõngu kalmistule.
Adelaide
Kliima
Kõige kõrgemad temperatuurid Adelaide'is on mõõdetud jaanuaris (+45,7 °C) ja veebruaris (+44,3 °C). Kõige madalamad maksimumtemperatuurid on juulis (+23,1 °C) ja juunis (+25,4 °C). Kõige madalamad miinimumtemperatuurid on mõõdetud juunis (-0,4 °C) ja juulis (+0,4 °C). Kõige kõrgemad miinimumtemperatuurid on veebruaris (+9,5 °C) ja jaanuaris (+9,2 °C).
Aastas langeb sademeid 546 mm, neist kõige rohkem juunis (80 mm) ja juulis (76 mm), kõige vähem veebruaris (13 mm) ja jaanuaris (20 mm). Sajupäevi on kõige rohkem juulis ja augustis (12), kõige vähem veebruaris (2) ja jaanuaris (3).
Päikest paistab aastas 2370 tundi, neist kõige rohkem jaanuaris (270 tundi) ja detsembris (260 tundi), kõige vähem juunis (123 tundi) ja juulis (136 tundi).
Rahvastik
2006. aasta Austraalia rahvaloenduse andmetel on Adelaide'i elanikest ligi veerand ehk 23,7% sündinud välismaal. Kõige rohkem välismaalasi on sündinud Inglismaal (73‰), Itaalias (19‰), Šotimaal (10‰), Vietnamis (9‰) ja Kreekas (9‰).
Kui maha arvata inglise keel, siis on kõige rohkem neid inimesi, kelle emakeel on itaalia (30‰), kreeka (22‰), vietnami (12‰), mandariini (8‰) ja kantoni keel (7‰).
Religioon
Adelaide'is on sedavõrd palju kirikuid, et seda on hakatud kutsuma kirikute linnaks. Adelaide on katoliku Adelaide'i peapiiskopkonna keskus.
Sport
Aastail 1985–1996 korraldati Adelaide'is Austraalia Grand Prix. See sõideti linna tänavatel Adelaide'i tänavaringrajal. GP-etapi korraldamine lõpetati raskete majandusolude tõttu, mis tekkisid Lõuna-Austraalia Riikliku Panga pankroti tõttu 1991.
Puhkpillid
thumb|Erke Puhkpillid ehk aerofonid on laiemas tähenduses muusikainstrumendid, mille heli tekib õhusamba võnkumisel. Kitsamas tähenduses nimetatakse puhkpillideks ("pärispuhkpillid", saksa keeles eigentliche Blasinstrumente) muusikainstrumente, mille heli tekib pillimängija hingamiselunditest lähtuva pilli sisse puhutud õhu võnkumisel.
"Pärispuhkpillid" jagatakse algse valmistamise materjali järgi tavaliselt puupuhkpillideks ehk puupillideks ja vaskpuhkpillideks ehk vaskpillideks.
Puhkpillid laiemas tähenduses moodustavad Hornbosteli-Sachsi muusikainstrumentide liigituses 4. kategooria "aerofonid.
Tuntumad puhkpillid
pisi|Puhkpilliorkester [[Popsid.]]
Nirvana (film)
"Nirvana" on Itaalia 1997. aasta ulmefilm, mille on lavastanud Gabriele Salvatores. Filmi peaosades mängivad Christopher Lambert, Diego Abatantuono ja Stefania Rocca.
Sünopsis
Programmeerija Jimi (Christopher Lambert) püüab lõpetada oma viimast arvutimängu "Nirvana". Üllatusega avastab ta, et mängu peategelane Solo (Diego Abatantuono) on teadlik oma olemusest ning kuna ta mängu jooksul iga kord surres taas uuesti ellu ärkab ja seda tsüklit aina kordama peab, palub ta Jimil mäng hävitada. Selleks peab Jimi sisse murdma oma tööandja, korporatsiooni Oksama Star peaarvutisse, mis on aga kaitstud väga keeruliste häkkimisvastaste seadmetega. Et sissemurdmine käib Jimil üksinda üle jõu, asub ta Salvatorese futumaailmas mängu hävitamiseks otsima abilisi.
Hartwig II
Hartwig II (suri 3. novembril 1207) oli 1185–1190 ja de facto uuesti 1192–1207 Bremeni peapiiskop. Ta oli üks Liivimaa ristisõja algatajaid (inglise originator).
Umbes 1186 asutas ta Üksküla piiskopkonna ja selle piiskopiks pühitses ta Meinhardi.
Vesihernelised
Perekonnad
Eestis on esindatud võipätaka ja vesiherne perekonnad.
Jakob Kõrv
Jakob Kõrv (21. november 1849 Kokora vald – 21. september 1916 Bern, Šveits) oli eesti kirjanik ja ajakirjanik. Kõrv oli 1868–1874 Alatskivil koolmeister. 1874. aastal läks ta Tartusse, proovides sisse saada Tartu Ülikooli. Seal tutvus ta Mihkel Veske ja teiste eesti rahvuslastega ning sai impulsi oma kirjandusliku tegevuse alustamiseks. Samas sõbrunes ta ka vene professori Pavel Viskovatoviga, kes hakkas teda mõjutama venemeelsuse suunas.
Hiljem oli ta Tartu Eesti Põllumeeste Seltsi sekretär ja Sakala abitoimetaja (1881–1882), üks Carl Robert Jakobsoni lähemaid kaasvõitlejaid. 1882. aastal hakkas ta Tallinnas välja andma oma ajalehte Valgus. Ta oli ka aktiivne rahvustegelane: kuulus Eesti Kirjameeste Seltsi, kogus rahvaluulet, tegi kaastööd mitmele ajalehele ning kuulus mitmesse seltsi.
Venestusajal loobus Kõrv aga rahvuslikest põhimõtetest ning hakkas 1880. aastate lõpul avalikult toetama venestamist. Kõrva ajaleht saavutas 1890. aastatel suure populaarsuse, sest ta avaldas seal põnevikke ja kirjutas ka ise kaasahaaravaid jutte. Võitluses konkurentidega kasutas ta isiklikke tutvusi vene ametnike ja tsensoritega ning rikkus täielikult oma suhted rahvuslastega.
1899–1907 kuulus talle trükikoda, mille ta müüs 16. oktoobris 1907 Johannes ja Alma Paalmannile.
1892. aastal heideti Kõrv Eesti Kirjameeste Seltsist välja, misjärel selts Kõrva kaebuse peale suleti. Tema mõju hakkas aga "Tartu renessansi" (rahvusluse taasaktiveerumise) algusest alates kiiresti vähenema ning 1906. aastal müüs Kõrv oma ajalehe Karl August Hermannile ja loobus avalikus elus tegutsemisest. Peagi siirdus ta välismaale.
Kõrv suri Šveitsi närvikliinikus 1916. aastal.
Anatoli Tšaikovski
Anatoli Iljitš Tšaikovski (vene Анатолий Ильич Чайковский; vkj 1. mai / 13. mai 1850 Alapajevsk – vkj 20. jaanuar / 2. veebruar 1915 Peterburi) oli Venemaa riigitegelane, jurist, helilooja Pjotr Tšaikovski noorem vend.
Anatoli Tšaikovski oli keiser Aleksander III ja Nikolai II aegne tõeline riiginõunik, Eestimaa kubermangu asekuberner 4. aprillist 1891 kuni 6. juunini 1892 ja Nižni Novgorodi kubermangu asekuberner 6. juunist 1892 kuni 21. aprillini 1895.
Heliloojast vend Pjotr Tšaikovski pühendas talle 1878. aastal oma "Kuus romanssi" ("Шесть романсов").
Soomusloomlased
Soomusloomlased (Manidae) on soomusloomaliste seltsi kuuluv imetajate sugukond.
Klassifikatsioon
Soomusloomlaste sugukonda klassifitseeritakse järgmised perekonnad:
Seli (Tallinn)
Seli on asum Tallinnas Lasnamäe linnaosas. Asum piirneb Priisle, Mustakivi ja Väo asumiga. Seli asumi pindala on 0,95 km2.
Seli asum on nime saanud Priisle külas asunud Seli talu järgi, mille nimi pärines arvatavasti sõnast selg (seljandik). Nõukogude ajal tunti asumit Lasnamäe V mikrorajoonina.
Ajalugu
Asumi idapoolne osa piirneb haljasalaga, kus asusid kunagise Väo küla muinaskalmed. Kalmed hävinesid ehitustööde käigus.
5. Lasnamäe mikrorajoon (ehitati aastatel 1983–1985) ja Va mikrorajoon (aastatel 1988–1989).
Elanikkond
2016. aastal moodustasid 0–17aastased asumi elanikkonnast 12–17%, üle 68aastased moodustasid 10–19%.
Seli asumi tänavad
Mitmed asumi tänavanimed on seotud lahingukohtade või vabadusvõitlusega, näiteks Ümera tänav, Sinimäe tänav, Tasuja puiestee. Veel on asumis Kristjan Kärberi tänav, Laagna tee, Raadiku tänav, Rahu tee, Ussimäe tee ja Seli puiestee.
Haridus ja kultuur
Seli asumi territooriumile jääb Lasnamäe Põhikool.
Andreas Kurrikoff
pisi|Andreas Kurrikoff Andreas Kurrikoff (12. september 1848 Pärsti – 13. juuli 1904 Viljandi) oli eesti vaimulik ja rahvusliku liikumise tegelane. Esimene eestlasest kirikuõpetaja Eestimaal.
Elulugu
1870. aasta kevadsemestril oli tema "Kalevipoja õhtute" algataja – esimesel korral koguneti just tema korterisse "Kalevipoega" lugema. Seda päeva peetakse Eesti Üliõpilaste Seltsi asutamise päevaks.
Kurrikoff oli ka Eesti Kirjameeste Seltsi üks asutajaliikmeid ning lõi seltsis agaramalt kaasa kuni 1875. aastani, kui läks Türile kirikuõpetajaks. EKS-i koosolekul 1875. aastal valiti ta "vana varanduse korjamise" komitee liikmeks ja koolmeistrite osakonna juhatajaks. Lisaks oli ta ka tegus laulukooride edendajana.
1880. aastal ilmus Kurrikoffi tõlgitud Johann Wolfgang von Goethe "Hermann ja Dorothea" ("Härmann ja Doora"), mis oli esimene suurem Goethe teos eesti keeles.
Tegevus vaimulikuna
Pärast ülikooli lõpetamist 1874. aastal läbis Kurrikoff vaimulikele kohustusliku prooviaasta Kõpu, Türi ja Paide koguduses. Pärast Türi pastori Grohmanni surma 1874. aastal kandideeris Kurrikoff tema kohale, mille kohalik kirikukonvent heaks kiitis. Õpetajaks ordineeriti 8. juunil 1875 Tallinna Toomkirikus. Introdutseeriti 24. augustil 1875.
Tema suhted kohalikega halvenesid pärast seda, kui ta kiindus Laupa mõisniku Otto von Taube tütresse. Kosjasobitamine lükati tagasi ja suhted katkesid. Seejärel halvenesid suhted ka teiste mõisnikega, mistõttu hakkasid nood jumalateenistustel käima hoopis Paides. Hiljem tekkis konflikte ka eestlastest koguduseliikmetega. Kurrikoffile esitati järjest kaebusi ja noomitusi ning 15. veebruaril 1891 vabastati ta pastori kohalt (üheks põhjuseks toodi närvinõrkus). Oma viimase jutluse Türil pidas ta 7. aprillil.
Aastatel 1892–1895 oli ta usuõpetuse õpetaja Hugo Treffneri Gümnaasiumis, misjärel ta kolis tagasi Viljandisse.
Jahenesid ka tema suhted kunagiste sõprade Jakobsoni ja Hurdaga. Viimastel eluaastatel ei huvitunud Kurrikoff enam üldse ühiskondlikust tegevusest, vaid luges kodus ajalehti.
Vändra Martini koguduse õpetaja Ernst Sokolowsky kutsel pidas ta 1882. aastal Carl Robert Jakobsoni haual kõne.
Tema kirjatööna on teada artikkel "Läänemaa-vaimulik liikumine, pruugitud abinõud selle vastu ja selle vili – üks osa kiriku ajaloost Eestimaal" (Postimees 1895, nr 100–106).
1904. aastal Kurrikoff suri ning ta maeti Viljandi vanale kalmistule.
Trükimasin
Trükimasin on mehaaniline seadeldis, mille abil saab paberile või teistele materjalidele trükkida teksti ja muid kujutisi.
Gutenbergi panus
pisi Üldlevinud arvamuse järgi leiutas trükimasina Johann Gutenberg. Tegelikult pani ta vaid mitu tehnoloogiat ühte aparaati kokku. Ta hakkas esimesena kasutama liigutatavaid ja eraldiseisvaid tüüpe, mille abil sõnu, lauseid ja lõpuks lehekülgede viisi tekste laoti. Tüübid olid valmistatud plii (seatina), tina (inglistina) ja antimoni sulamist.
Tüübid valmistati matriitisi järgi, mis oli eelnevalt käsitsi valmis tehtud. Gutenberg oli kullassepp ning seega oli metallitöö talle tuttav. Idee tüübi valmistamiseks võis Gutenberg saada oma käsitöö alal kasutatud templilaadsetest instrumendist, millega oma kaubamärk tootele sisse löödi.
Trükkimisel kasutas ta maalikunstis juba kasutusel olnud värve. Esimese masina tegi Gutenberg mahlapressi eeskujul.
Sel moel sai raamatutrükk käsitöönduslikust tööstuslikuks.
Edasine areng
Esimesed, 15. sajandi lõpus trükitud trükised olid inkunaablid – see, millega kujutis paberile viidi, oli käsitsi laotud, kirjaviis oli käsikirjalähedane ning illustratsioonid ja suured algustähed maaliti käsitsi juurde.
Gutenbergi käsitsi juhitav trükimasin, mida vahepeal vaid viimistleti, püsis pikka aega, kuni 19. sajandini välja. Leonardo da Vinci projekteeritud tehnoloogilised parandused jäid paberile ning Willem Janszoon Blaeu pisut efektiivsemaks muudetud press ei leidnud populaarsust.
1845. aastal valmistas ameeriklane Richard Hoe rotatsioontrükimasina, mis muutis trükkimise tunduvalt kiiremaks. Masin ise oli selline, et ühe silindri ümber oli paber, teisele oli kinnitatud trükitav tekst ning mõlema pöörlemisel kanti kujutis paberile.
1880. aastatel leiutati lino- ja monotüüp, mis lahendas ridade joondamise probleemid.
Ka tänapäeva trükimasinad töötavad samal põhimõttel, ainult et nüüd kantakse tekst ja pildid fotograafiliselt metallist trükivormile. Trükkimiseks on nüüd inimesel vaja panna masinasse seesama plaat, trükivärv ja paber.
Lancasteri väin
250px|thumb|Lancasteri väina asukoht. Lancasteri väin on väin Kanadas Nunavutis. Väinast põhja pool on Devoni ning lõuna pool Baffini ja Somerseti saar. Väinast ida pool asub Baffini laht, lääne pool Barrow' väin ja edela pool Prince Regenti väin.
Lancasteri väin moodustab Loodeväila idaosa.
Väin on üheksa kuud aastas jääga kaetud.
Lancasteri väinas elab palju loomi: vaalad (narval, valgevaal, grööni vaal), loivalised (viiger, habehüljes, grööni viiger, morsk), jääkaru ja merelinnud (põhjatirk, kalakajakas, jää-tormilind, krüüsel, randtiir, vandelkajakas, lumehani). Loomarohkust seletab asjaolu, et väinas elavate harilike jääturskade hulka hinnatakse 30 tuhandele tonnile ja enamik loomi püüab neid.
Lancasteri väinale andis nime maadeavastaja William Baffin 1616 oma ekspeditsiooni ühe rahastaja James Lancasteri auks. Ka teiste rahastajate Smithi ja Jonesi järgi nimetas ta väina.
1818. aastal loobus John Ross oma ekspeditsiooniga väina läbimast, kui talle tundus, et ta näeb väina blokeerivaid kaljusid. Arvatavasti olid need jäämäed.
Kanada riik uuris Lancasteri väina põhjalikult 1930. aastatest 1950. aastateni. Juhtumisi tarvitati selleks Teises maailmasõjas kasutatud raskepommituslennukeid Avro Lancaster, mis olid kohandatud kaardistamiseks.
Pontus Brevern de la Gardie
Krahv Pontus Alexander Ludwig Brevern de la Gardie (vene Александр Иванович Бреверн де ла Гарди; 1814–1890) oli Venemaa sõjaväelane (ratsaväekindral), kindraladjutant ning Riiginõukogu liige.
Brevern de la Gardie
Pontus Brevern de la Gardie päris krahvitiitli oma onult Carl Magnus de la Gardielt, kes valdas Haapsalu lossi ning Ungru, Emmaste ja Orjaku mõisaid. Kuna Carl Magnus de la Gardiel polnud järglasi, adopteeris ta oma õepoja Pontus von Breverni ning sai 1852. aastal keisri ukaasiga õiguse pärandada talle oma krahvitiitel, nimi ja vapp. Carl Magnuse surmaga kustus Eestimaal De la Gardiede meesliin.
De la Gardie loss
Krahv Pontus Brevern de la Gardiele kuulus De la Gardie loss Haapsalus, kus elasid 1852. aastal oma kuuenädalase Haapsalus viibimise ajal troonipärija Aleksander Nikolajevitši (tulevane Aleksander II) abikaasa Maria Aleksandrova ja tema pojad suurvürst Nikolai Aleksandrovitš, suurvürst Aleksander Aleksandrovitš, suurvürst Vladimir Aleksandrovitš ja suurvürst Aleksei Aleksandrovitš. 20. ja 25. juunil 1852 külastas Haapsalut ka troonipärija Aleksander Nikolajevitš isiklikult.
2011. aastal kavandati Haapsalu linnas Vaba tänaval asuva muinsuskaitse all olevate hoonete, kus asub Läänemaa haigla peahoone, restaureerimine.
Tomski oblast
Tomski oblast on 1. järgu haldusüksus Venemaal Siberi föderaalringkonnas.
Suurimad linnad on Tomsk, Seversk ja Streževoi.
Haldusjaotus
Oblastis on 16 rajooni:
Ajalugu
Tomski piirkonna maa-alad olid 19.–20 sajandil Venemaa Tobolski kubermangus, kuhu kuulusid lisaks Tomski piirkonnale ka tänapäeva Altai krai, Kemerovo oblasti, Novosibirski oblasti ja Tomski oblasti alad, Ida-Kasahhi oblasti (Kasahstan) ala ja osa Krasnodari krai alast.
20. sajandi alguse Venemaa Keisririigi haldusjaotuse muudatuste tulemusena vähenes pidevalt. 1917. aastal eraldati Tobolski kubermangu koosseisust iseseisvaks Altai kubermang, millesse lülitati: Barnauli maakond, Biiski maakond, Kamenski maakond, Slavgorodi maakond, Zmeinogorodski maakond, Karakumi maakond. 1919. aastal liideti osa Tobolski kubermangu maa-alasid Omski kubermanguks.
23. detsembrist 1919 kuni 14. märtsini 1920 oli Tobolski kubermangu keskuseks Novosibirski linn (sellel ajal kandis nime Novonikolajevsk), kuid pärast 1920. aastat viidi kubermangukeskus tagasi Tomski linna. 1921. aastal loodi Novonikolajevski kubermang, kuhu liideti osa Tobolski kubermangu maid.
1944. aastal, pärast Novosibirski oblastist eraldumist moodustati iseseisev Tomski oblast, mille territoorium oli aga märgatavalt väiksem algsest Tomski kubermangu territooriumist.
Soomusloom
Soomusloom (Manis) on soomusloomaliste seltsi soomusloomlaste sugukonda kuuluv imetajate perekond.
Klassifikatsioon
Praegusajal on teada 8 liiki, kellest neli elavad Aafrikas ja neli Lõuna- ja Kagu-Aasias. Soomuslooma perekonda klassifitseeritakse järgmised liigid:
Aafrikas:
Aasias:
Kirjeldus
Perekond ühendab imetajaid, kes meenutavad tohutu suurt kuusekäbi. Loomade kehad on kaetud serviti üksteise peal asetsevate hallikaspruunide sarvainest soomustega. Kere ja käppade alakülge ning koonu katavad karvad. Eesjäsemed on varustatud tugevate kaeveküünistega. Koon on pikk, suu väike, lõuad hammasteta, keel kuni 40 cm pikk, väga suurte süljenäärmete eritis on kleepuv. Soomusloomad toituvad peaaegu eranditult sipelgatest ja termiitidest. Nende süljel on putukaid ligimeelitav meelõhn.
Toitu otsivad nad öösiti. Enamik soomusloomi elab ühekaupa. Poegimine võib toimuda igal aastaajal. Tiinus vältab üle 5 kuu.
Soomusloomade liha on söödav, soomustele omistab idamaade rahvameditsiin ravitoimet.
Latium
Latium oli Vana-Rooma piirkond Apenniini poolsaarel. See moodustas osa praeguse Itaalia Lazio maakonna alast – ligikaudu ristkülikukujulise ala Tiberi (praegu Tevere) jõe, Sabini mägede, Sinuessa ja Türreeni mere vahel. Latiumi keskus oli Rooma.
Seal elas itaalikute tähtsaim rühm latiinid.
Agra
Agra ehk Āgra on linn Indias Uttar Pradeshi osariigis.
Agra asub 363 km kaugusel läänes osariigi pealinnast Lucknow'st ja 200 km kaugusel kagus riigi pealinnast Delhist. Lähimad enam kui 100 000 elanikuga linnad on Hāthras põhjas, Etwah kirdes, Firozābād idas, Bhind kagus, Morena lõunas, Gangāpur edelas, Bharatpur läänes ja Mathura loodes.
Algsest Agra linnast on jäänuseid jõest idas.
Praegune linn on rajatud ümber fordi jõe läänekaldal. Forti ümbritseb äri- ja turukvartal kaupmehemajade, turgude ja mošeedega, tänavad on kitsad. Lõuna pool on uuem linnaosa Sadar Bazaar, kus algselt elasid Briti sõjaväelased.
Agra lennujaam asub 12,5 km kaugusel kesklinnast. Seda kasutab India õhuvägi ja regulaarlende sinna ei korraldata.
Kliima
Agras on lähisekvatoriaalne kliima. Enamikul kuudel võib temperatuur tõusta üle +40 °C. Kõige kõrgemad temperatuurid registreeriti aastail 1971–1987 mais (+47,8 °C) ja juunis (+47,5 °C), ent jaanuariski mõõdeti +30,3 °C ja detsembris +30,8 °C. Nendel aastatel ei täheldatud kordagi öökülma, minimaalne oli +1,8 °C. Kõige kõrgemad miinimumtemperatuurid olid juulis (+21,7 °C) ja juunis (+20,8 °C).
Aastane keskmine sademete hulk on 695 mm. Need jaotuvad väga ebaühtlaselt. Augustis sajab 227 ja juulis 196 mm, aga novembris 3 ja detsembris 5 mm. Augustis on keskmiselt 13,7 ja juulis 13,6 sajupäeva, aga novembris 0,6 ja detsembris 0,8 ehk teisisõnu pole ime, kui nendel kuudel ei sajagi. Keskmine õhuniiskus on kõige suurem augustis (77%) ja juulis (72%), kõige väiksem mais (34%) ja aprillis (35%). Sademeid toovad linna peamiselt mussoonid, aga need ei ole Agras nii tugevad kui mujal Indias, kus aastas sajab üldjuhul palju üle 1000 mm. Aastas on keskmiselt 49,2 sajupäeva ja keskmine õhuniiskus on 56%.
Religioon
Agra elanikest on 81,6% hinduistid, 15,5% moslemid, 1,4% džainistid ja 1,5% ülejäänud usundite esindajad, kellest sikhidele läheb 2‰ ja budistidele veelgi vähem.
pisi|[[Agra Punane Fort]]
Ajalugu
Agra maa-ala on olnud asustatud aastatuhandeid. Linna on mainitud juba "Mahābhāratas".
Tänapäevase linna asutas 1504. aastal Delhi sultanaadi eelviimane valitseja Sikandar Lodi. 1526. aastal vallutas Suurmogulite riigi asutaja Babur Delhi sultanaadi, ühendas selle oma riigiga ja hakkas impeeriumi valitsema Agrast. Agra oli Suurmogulite riigi pealinn aastatel 1526–1571 ja 1598–1648. See oli kaubanduse keskus ja provintsikeskus. Suurima toreduse saavutas Agra suurmogul Akbari ajal, kes aastatel 1570–1585 valitses naaberlinnast Fathepur Sikrist. Oma tähtsamad arhitektuurimälestised sai linn Shah Jahani ajal 17. sajandi keskpaigas.
Alates 18. sajandi lõpust käis linn käest kätte. Agra läks Briti impeeriumi koosseisu aastal 1803. Pärast Sipoide ülestõusu mahasurumist 1857 likvideeris Suurbritannia Suurmogulite riigi.
Suurmogulite riigi lõpul muutus Agra islami hariduse keskuseks. Aastal 1823 asutati Agra kolledž, mis on üks vanimaid kolledžeid Indias. Briti võimu ajal sai Agra hindu kirjanduse keskuseks. 1. juulil 1927 asutati Agra ülikool.
Taipalsaari vald
Taipalsaari on vald Soomes Lõuna-Karjala maakonnas.
Elanike arv on 4950 (2008). 2003. aasta andmetel oli elanikke 4723, 2005. aasta 31. detsembri andmetel 4895.
Pindala on 762,02 km², sealhulgas maapindala 345,10 km² ja veepindala 416,92 km². Suure osa vallast moodustab Saimaa järv.
Saari on umbes 700. Rannajoone pikkus on umbes 1000 km.
Vald on ükskeelne (soomekeelne).
São Tomé
São Tomé on São Tomé ja Príncipe pealinn. See on riigi suurim linn, São Tomé provintsi ja Água Grande valla keskus.
Taipalsaari vald
Vald asutati 1571.
São Tomé
Linn asub São Tomé saare kirdeosas.
Portugallased saabusid São Tomé saarele umbes 1470. aasta paiku. Varem oli saar asustamata. Portugallased üritasid kolooniat rajada 1485, kuid püsikoloonia rajati 1493.
1641–1648 olid sadam ja fort hollandlaste valduses. 1709. aastal valitsesid linnas lühikest aega (alla ühe kuu) prantslased.
Euglenozoa
Euglenozoa on suur rühm viburitega protiste. Siia kuulub nii vabalt elavaid vorme, samuti parasiite, kes võivad nakatada ka inimesi. Euglenozoa on jagatud kahte suurde alamrühma (klassi): eugleniidid (Euglenoidea) ja kinetoplastiidsed (Kinetoplastea). Eugleniidid on üherakulised, enamasti 15–40 µm pikad.
Euglenozoa elavad nii meres kui ka magevees.
Taimõri (Dolgaani-Neenetsi) autonoomne ringkond
Taimõri (Dolgaani-Neenetsi) autonoomne ringkond oli haldusüksus Vene NFSV Krasnojarski krais ja Venemaa Föderatsioonis 1977–2006. Oli föderatsiooni subjekt Siberi föderaalringkonnas 31. detsembrini 2006.
Ringkond moodustati 1977. aastal 10. detsembril 1930 loodud Taimõri (Dolgaani-Neenetsi) rahvusringkonnast. 2005. aasta 17. aprillil toimunud referendumi tulemusel läks 1. jaanuaril 2007 Taimõri rajoonina Krasnojarski krai koosseisu.
Priisle
Priisle on asum Tallinnas Lasnamäe linnaosas. Priisle asum piirneb Väo, Seli, Mustakivi, Kuristiku, Kose ja Iru asumi ning Jõelähtme vallaga. Asumi pindala on 1,85 km².
Priisle asumi nimi pärineb Priisle külalt, mis on saanud nime omakorda Priisle talult. Talu on saanud nime arvatavasti isikunime järgi. Nõukogude ajal tunti asumit Lasnamäe VI mikrorajoonina.
Asumi territooriumi läbib Pirita jõgi, mida ümbritseb Pirita jõeoru maastikukaitseala. Sellesse piirkonda jääb mitu ametlikku lõkkekohta.
Ajalugu
Praeguse Priisle asumi territooriumil asus kunagi Iru linnus.
Kõige vanemad inimtegevuse jäljed sellest piirkonnast pärinevad III aastatuhande teisest poolest eKr. Arheoloogiliste väljakaevamiste käigus on Priisle kandist leitud umbes 400 nöörkeraamika kultuurile iseloomulikku savinõukildu ning 7 tulekivist kõõvitsat.
Nooremal pronksiajal (10.–7. sajand eKr) kasvas tootlikkus ja tekkis vajadus aineliste väärtuste ülejäägi hoiustamiseks. Selleks tuli rajada kindlustatud asulaid (linnuseid), mille ehitamiseks ühinesid mitmed külad ning hilisemal ajal ka kihelkonnad. Sellest ajastust on leitud teraviljade järgi, millest umbes poole moodustasid odraterad.
Varasemal rauaajal (6. sajandist eKr kuni 1. sajandini pKr) inimasustus suurenes. Selles piirkonnas oli rohkelt järve- ja soomaagi lademeid, mida kasutati raua tootmiseks. Väljakaevamistel on leitud aastatest 600–300 eKr pärinevaid kivikirstkalmeid.
Iru linnus toimis kohaliku keskusena ning seda tugevdati korduvalt. 9. sajandil toimusid suuremad taastamistööd, mille käigus suurendati linnust umbes 4000 m². Kihelkondade ühinemine ja muutused territoriaalüksuste vahelistes suhetes tõid kaasa aga selle, et kui Iru linnus hävis 11. sajandil tulekahju käigus, siis enam seda ei taastatud. Võimalik, et Iru linnus oli elanud ära oma aja kohaliku keskusena, sest uueks keskuseks sai Lindanise linnus.
Priisle asumi teine oluline rajatis oli Väo linnamõis, mis asus praeguse Läänemere tee lähedal. Tallinna linn omandas 1402. aastal Väo küla ning otsustas rajada sinna linnamõisa. Kuni 17. sajandini juhtisid mõisa rae poolt palgatud valitsejad, hiljem hakati linnamõisa ka välja rentima. Selle majandiga ühendati 1692. aastal ka Iru küla.
6. Lasnamäe mikrorajoon ehitati aastatel 1986–1987, suurem hoonestamine toimus 1980. aastate teisel poolel, mil sinna ehitati palju üheksakorruselisi paneelmaju.
Elanikkond
2016. aastal moodustasid 0–17-aastased asumi elanikkonnast 12–17%, üle 68aastased aga 10–19%.
Priisle asumi tänavad
Priisles asuv Hoolekodu tee on saanud nime 1927. aastal rajatud Iru hooldekodu järgi, mis tegutseb tänapäevalgi. Linnamäe tee on saanud nime kunagise Iru linnuse järgi. Asumis on veel Linnuse tee, Läänemere tee, Narva maantee, Priisle tee, Rahu tee, Ussimäe tee ja Aegna puiestee.
Punapea-õgija
pisi|Punapea-õgija munad
Punapea-õgija (Lanius senator) on lind õgijalaste sugukonnast õgija perekonnast.
Punapea-õgija on Eestis eksikülaline.
Üügu
Üügu on mitme eesti koha ja ala nimetus:
Alfred Strickholm
Alfred Strickholm (3. juulil 1928 New York – 2. september 2021) oli Eesti päritolu Ameerika Ühendriikide biofüüsik ja füsioloog.
Ta õppis Chicago Ülikoolis.
Ta tegeles elektrofüsioloogiaga ning arendas mikroelektroodide meetodit raku ainevahetuse ja membraaniprotsesside uurimisel.
Alates 1966. aastast oli ta Indiana Ülikooli professor füsioloogia alal ja õpetas seal meditsiiniüliõpilasi 34 aastat, kuni jäi 2000. aastal pensionile.
Pere
Tema vanemad olid eestlased Daniel ja Rosalie Strickholm, kes kandsid hoolt selle eest, et poeg saaks väga hea hariduse.
Alfred Strickholm elas suure osa elust USA Indiana osariigis Bloomingtonis. Ta oli peaaegu 70 aastat abielus Lee (Plocher) Strickholmiga. Nende pojad on Steve Strickholm ja Peter Strickholm ning tütar Julie Strickholm Presnell.
David Otto Wirkhaus
David Otto Wirkhaus (1. oktoober 1837 Vasula vald, Tartu-Maarja kihelkond – 29. juuli 1912 Sootaga vald, Äksi kihelkond) oli eesti seltsiliikumistegelane ja muusik. Ta oli David Wirkhausi poeg.
Wirkhaus tegutses "Vanemuise" seltsis, Tartu Eesti Põllumeeste Seltsis, Aleksandrikooli liikumises ning juhatas Väägvere pasunakoori ning üldlaulupidude pasunakoore.
Mälestuse jäädvustamine
Tema auks antakse välja Wirkhausi-nimelist puhkpillimuusika stipendiumi.
Isiklikku
Tema poeg oli muusikaõpetaja ja dirigent Adalbert Wirkhaus (1880–1961), kelle poeg oli dirigent Taavo Virkhaus (1934–2021). Helilooja ja koorijuht Leonhard Virkhaus (1910–1984) oli David Otto Wirkhausi pojapoeg. Koolmeister ja seltsiliikumise tegelane Joosep Heinrich Wirkhaus (1854–1934) oli David Otto Wirkhausi poolvend.
Joseph Avenol
Joseph Louis Anne Avenol (9. juuni 1879 – 2. september 1952) oli Prantsuse diplomaat, Rahvasteliidu peasekretär aastail 1933–1940.
1937. aastal külastas ta Eestit.
Ühekroonine münt (1933)
1933. aastal vermitud 1-kroonine münt on Eesti Vabariigi seni viimane igapäevases käibes kasutamiseks mõeldud hõberaha. Tegemist on meenemündiga mis pühendatud X üldlaulupeole. Järgnevad, 1934. aastal vermitud ühekroonised valmistati alumiiniumpronksist.
Analoogiliselt Tartu Ülikooli mälestusmündiga kadus see münt kiiresti käibelt – rahvale kujundus meeldis ja need jäeti mälestuseks. Et vältida järsku rahahulga suurenemist, tuli antud meenemündi kasutamine seadusliku maksevahendina lõpetada – nii oligi see münt rahana kasutusel vaid veidi üle nelja ja poole aasta, 20.06.1932 kuni 1.02.1937.
Kujundus
Münt on hõbedast värvi ning kaalub 6 grammi, läbimõõt on 2,525 sentimeetrit ning selle serv on rihveldatud. Numismaatikute hulgas on münt tuntud kui "Laulupidu".
Avers
Mündi esiküljel on Eesti Vabariigi suur riigivapp mille kohal on sõnad "EESTI VABARIIK" ning mille all on vermimise aasta "1933".
Revers
Mündi tagaküljel on kandle kujutis mille taustaks laululava ning selle all nimiväärtus "1 kroon". Kandle kohal on legend "ÜLDLAULUPIDU" ning selle kõrval aastaarvud "1869" (vasakul) ja "1933" (paremal).
Erimid
Mündist on teada ka üks erim, nn "pikk V" – sõnas "VABARIIK" oleva "V" tähe parempoolse "haru" kohal on mündi äärisel münditempli veast põhjustatud väljaulatuv mõhn. Lisaks sellele on mündist veel ka paar varianti, mida erimiks ei loeta. Nende puhul on vapipoolel vasaku tammeoksa välimise leherea teise lehepaari (rõhutan sõna paar) vasem leht servaga kokkupuutes ning teine variant on templimõra, mis jookseb osaliselt läbi vasaku tammeoksa ning jätkub sõnas EESTI. Samad variandid võivad esineda ka koos. Ühtlasi võib neid kohata erimiga "pikk V" müntidel.
Oranienburg
Oranienburg on linn Saksamaal Brandenburgi liidumaal, Oberhaveli kreisi keskus. Asub Haveli jõe ääres, 35 km Berliinist põhja pool.
Ajalugu
Oranienburg on rajatud 12. sajandil. 1216. aasta on teda mainitud nimega Bötzow. Brandenburgi kuurvürst Friedrich Wilhelm kinkis Bötzowi ümbruse 1650. aastal oma naisele Oranje-Nassau krahvi tütrele Luise Henriettele ja lasi sinna ehitada hollandipärase lossi. 1653. aastal nimetati Bötzow Oranienburgiks.
Oranienburg on Berliini S-Bahni liini S1 lõpp-peatus.
pisi|tühi|Oranienburgi loss
Evengi autonoomne ringkond
Evengi autonoomne ringkond (Evengimaa) oli Vene NFSV ja Venemaa Föderatsiooni haldusüksus, föderatsiooni subjekt Siberi föderaalringkonnas. Alates 1. jaanuarist 2007 on see reorganiseeritud Krasnojarski krai Evengi rajooniks.
Dekstrometorfaan
Dekstrometorfaan (DXM) on köharavimites kasutatav aine, mida kasutatakse ka mõnuainena.
Evengi autonoomne ringkond
Pinnamood
Ringkond asub Kesk-Siberi kiltmaal, põhjaosas asub Putorana mägismaa. Tähtsamad jõed on Alam-Tunguska ja Podkamennaja Tunguska.
Dekstrometorfaan
Kasutusannused
Tavalises DXMi sisaldavas köharohuannuses on DXM-i umbes 50 mg, aga uimastina kasutatuna võib DXM-i kogus olla vahemikus 150–900 mg. Väike osa inimestest on DXM-i suhtes ülitundlikud, sel juhul võib narkootilisel otstarbel võetud annus olla eluohtlik.
Peale DXM-i võivad mitmed köharohud sisaldada ka aineid, mis on mõnikord tapvalt mürgised, kui ületada juhendis määratud annust.
Evengi autonoomne ringkond
Etniline koosseis
2002. aasta rahvaloenduse andmetel oli ringkonna rahvaarv 17 697, kellest 10 958 (62%) olid venelased, 3802 (21,5%) evengid ehk tunguusid, 991 (5,6%) jakuudid, 550 (3,1%) ukrainlased ja 211 (1,2%) ketid. Rahvaarv väheneb peamiselt väljarände tõttu.
Dekstrometorfaan
Mõju
Dekstrometorfaan mõjub kesknärvisüsteemile, tõstes köhareaktsiooni vallandumise läve. Selle läbi köhimise vajadus väheneb.
DXM-i mõjud võivad kasutamisel uimastina väikestes annustes meenutada alkoholi, opiaatide ja marihuaana segajoovet mõningate psühhedeelsete efektidega. Suuremate annuste tarvitamisel on kirjeldatud dissotsiatiivseid elamusi, sh meele ja keha eraldumist teineteisest. Suurte koguste korral on ilmnenud märkimisväärseid tajuhäireid, ajutisi psühhootilisi elamusi ning kehaväliseid kogemusi.
Evengi autonoomne ringkond
Asulad
Suuremad asulad on Tura alev (5700 elanikku), Baikiti (4000) ja Vanavara (3300) küla.
Haldusjaotus
Ringkond on jaotatud kolmeks rajooniks: Baikiti rajoon (Байкитский район), Ilimpiiski rajoon (Илимпийский район) (keskus Tura) ja Tunguska-Tšunja rajoon (Тунгусско-Чунский район) (keskus Vanavara).
Ajalugu
Ringkond moodustati 10. detsembril 1930 Evengi rahvusringkonnana.
30. juunil 1908 toimus seal Tunguusi katastroof.
17. aprillil 2005 toimunud rahvahääletuse tulemusena liideti Evengi AR 1. jaanuaril 2007 Krasnojarski kraiga, kus tema baasil moodustati Evengi rajoon.
Nõmme-Kindluse
pisi|Nõmme-Kindluse jaamahoone. [[Vääna tänav 17]] Nõmme-Kindluse on ajalooline raudteejaam Tallinnas Nõmme linnaosas, Peeter Suure merekindluse objekt. Jaama ligidal on vedurite ringdepoo (1919). Hoone on kultuurimälestis.
Ajalugu
Nõmme-Kindluse raudteejaam oli Peeter Suure merekindluse kitsarööpmelise raudtee peajaam. Peajaam valmis 1913–1914 ja oli kasutusel aastani 1920, mil Liiva-Vääna liin anti tsiviilkasutusse ja hoone läks üle erakättesse (tegutses saunana). Tänapäeval on seal elamu.