cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Leivu keel
Sarnasused liivi keelega
Hilisemad uurijad pole sellist järeldust põhjendatuks pidanud. Tiit-Rein Viitso analüüsi kohaselt on ühised uuendused pärit ajast, mil keeled olid juba teineteisest eristunud. Keelte sarnasuste seletuseks on pakutud vanemate ühissõnade puhul leivude ja Koiva liivlaste vahelisi keelekontakte 2. aastatuhande alguses pKr, uuemate, Salatsi liivlastega jagatud ühissõnade puhul nende liivlaste kunagise asuala ulatumisega idas välja kuni leivudeni või osade salatsiliivlaste rännet leivude aladele, kus nad hiljem assimileerusid. Lembit Vaba ja Paul Ariste arvates tulenevad sarnasused läti keele kui laenuallika sarnasest mõjust nii leivu kui ka liivi keelele. Leivu ja liivi samasuguste etnonüümide küsimuses juhib Ariste tähelepanu tõigale, et sama algupäraga etnonüümide esinemise kohta eri rahvastel on mitmeid näiteid: sloveen-slovakk-slovints; serb-sorb; oma keele maakeeleks nimetamine nii eestlaste, leivude, vadjalaste kui ka osade vepslaste juures; eestikeelne roots ja soomekeelne ruotsi Skandinaavia germaanlase tähistamiseks, aga karjalakeelne ruotši soomlase tähistamiseks. Heiki Valk lisab näitena keelelt ja kultuurilt eristuvate põhja- ja lõunaeestlaste sama enesenimetuse (maarahvas) tarvitamise veel 19. sajandi algul ja samamoodi nende väljastpoolt ühtviisi eestlasteks kutsumise. Välja pakutud etnograafilisi paralleele liivlastega hindab Ariste aga hoopis eestipärasusteks.
Keelesaare teke
pisi|Lõunaeesti keeled, sealhulgas leivu keelesaar Leivu keelesaart peetakse tavaliselt olevat kohalikku päritolu ning seda loetakse läänemeresoome keelekontiinumi osaks ja vana lõunaeesti keeleala loomulikuks jätkuks, mis alles viimastel sajanditel ümbritseti läti keelealaga. Paul Ariste ja Heiki Valk toovad välja mitmesuguseid tõendeid, mis kinnitavat Põhja-Lätis olnud ja püsinud vana läänemeresoome/eesti asustust: 12. sajandi teade "Otšela tšuudidest" ja muud kirjalikud allikad, arheoloogiline materjal, keeleandmed ja hüdronüümid, etnograafia, füüsiline antropoloogia. Heiki Valk peab leivusid ühenduslüliks lõunaeestlaste ja kaugemal Vidzeme sisemuses varem elanud läänemeresoomlaste vahel ning oletab, et tegu oli kunagise läänemeresoome etnose – adsele maarahva – järeltulijatega. Lembit Vaba arvates aitas leivu keelel pikemalt püsima jääda suhteline eraldatus läti asualadest ja talurahva liikumispiirangutest tulenev suur paiksus.
Mõned autorid on arvanud, et leivud on oma asualal hoopis sisserändajad ja selle kohta on materjali kogutud ka leivudelt endilt. Heikki Ojansuu pakkus 1912. aastal välja, et leivud tulid 1601.–1602. aasta katku ajal Harglast, Mõnistest, Karulast ja Roosast ning hiljem ka 1700. aasta paiku koos Boriss Šeremetjevi vägedega Harglast. Rahvasuust kogutud teated on aga vasturääkivad. Lembit Vaba on selliste oletuste vastu argumenteerinud, leides, et leivudelt saadud rännuhüpoteesi puudutav materjal on enamasti hilist kirjanduslikku algupära, ajalooallikad ei kajasta selliste suurte inimhulkade liikumist ja leivude asualal puuduvad läti päritolu maastikusõnad.
18.–19. sajand
Kirjasõnas osutas leivudele esimesena August Wilhelm Hupel (1782), kes mainis, et lätlaste seas on mõne tuhande elanikuga eesti asulate vöönd Kalnamuischa'ast (Kalnamuiža, Kalniena mõis) Treppenhofi (Trapene mõis) ja Adseli (Koivaliina mõis) kaudu Valka. H. von Brackel (1841) teatas, et "... Seltinghofis [Seltnä, Zeltiņi mõis] ja Aahofis [Alamuiža, Lejasciemsi mõis], Liivimaa äärmisel piirimaal, kus see puutub kokku Pihkva ja Viitebski kubermanguga, ning on varjatud paljude metsade ja soodega, elab imelik jäänus soome hõime, keset selle piirkonna läti elanikkonda". Brackel pakub välja, et tegu on eestlastele väga lähedaste hõimudega või isegi liivlaste reliktidega. Anders Johan Sjögrenile (1851) jõudnud andmete põhjal järeldas ta nende keele sugulust eesti keelega. Ta tõi välja paralleelnäiteid Zeltiņi ja Lejasciemsi murretest, millest nähtub, et neil murdeil on olnud selge erinevus. Esimene on olnud uuenduslikum ja teine konservatiivsem. Sjögreni teada elas leivusid (ta kutsub neid eestlasteks) kõige rohkem Ilseni (Ilsnä, Ilzene mõis) ümbruses, vähem Kalniena ja Lejasciemsi ümbruses, viimases olevat ¼ rahvastikust lätlased. Leivude arvuks ütleb ta 2600. Koivaliinast kuni Trapeneni elavat aga lätistunud eestlased, keda Ilzene rahvast lahutas 2–3 miili laiune lätlaste vöönd.
Leivude keelest kirjutas ka Ferdinand Johann Wiedemann, kes sõitis sellest ülevaate saamiseks Alūksnesse, kust ta sai keeleandmed pastor Kupfferilt ja linna lähedal elanud arstilt O. Girgensohn’ilt ning kontrollis neid Ilzenest pärit leivu soost kirikuvöörmündri abiga. Ka Wiedemann käsitles leivu keele sugulust eesti ja liivi keelega ning järeldas, et tegu on lõunaeesti murdega. Tema teada elas leivusid Lejasciemsis, Zeltiņis, Ilzenes, Alsvikis (Alsviķi mõis) ja Kalnienas ning väiksemate rühmadena mujalgi Marienburgi kihelkonnas. 1878. aastal esitas Läti ajalehele Balss oma kirjelduse "ilzenelastest" ehk leivudest kirjasaatja Briedis, kelle sõnul räägivad nad oma keelt, mis sarnaneb rohkem eesti kui läti keelega. Täiskasvanud kõnelevat rohkem läti keelt, kellelt ka lapsed seda õppivat, aga mõnikord jõudvat kooli ka lapsi, kes läti keelt ei mõista.
Hääbumine 20. sajandil
Esimese keeleuurijana käis pikemalt leivude juures Heikki Ojansuu 1911. aastal. Tema kirjutisest kokkuvõtte teinud Villem Grünthali järgi leidis Ojansuu leivu keele kõnelejaid Ilzenes (92 inimest), Kalnienas (9) ja Alsviķis (5), lisaks olevat leivusid olnud ka Duuremõižas (Dūre mõis) (9) ja Lejasciemsi Liive (Līves) külas (1). Ojansuu arvates osa leivu keele rääkijaid varjas ennast, sest neid pidi tema meelest rohkem olema. Lisaks eelnimetatud kohtadele olevat jälgi leivudest ka Mārciena mõisas Bērzaune kihelkonnas, kuid arvestades tolle paiga kaugust (linnulennult 67 km) leivude asualast on Valter Niilus selles kahelnud. Korduvalt on leivusid külastanud Paulopriit Voolaine. Tema andmetel oli leivu keele oskajaid (1927. aasta seisuga) veel peamiselt Ilzene vallas (25 kõnelejat, 50 arusaajat), väheseid leidus ka Dūre, Lejasciemsi, Kalniena ja Alsviķi vallas.
Valter Niilus kirjutas 1935. aastal, et Ilzenes on teada 131 keeleoskajat, kellest 55-ga ta ise on vestelnud. Teiste valdade kohta olid andmed ebakindlad: mõned keeleoskajad elavat veel Lejasciemsi, Dūre ja Alsviķi vallas, Kalniena vallast olevat leivud kadunud ja Zeltiņi valla kohta info puudus. Igapäevase kõnekeelena kasutas tema teada leivu keelt kokku 9 inimest. Niiluse teatel nimetasid leivud oma keelt inimesiti erinevalt: kas leivukiil, maakiil, leivuütt ('liivijutt') või maaütt ('maajutt'). Lätlased kutsusid seda eesti või liivi keeleks. Leivude mälestuste kohaselt olevat nad Eestis käies (peamiselt Valgas ja Võrus) ning eestlastega suheldes leivu keelega toime tulnud peaaegu kogu Eestis. Eesti ühiskeelt osati väga vähe ja kasutati leivu keelt koos hädavajalike eestikeelsete lisanditega. Seejuures saavat leivud hästi aru lõunaeesti murdest. Kõiki seniseid teateid kokku võttes olid Valter Niiluse hinnangul kunagise leivu keeleala piirid järgnevad: läänes mööda Koiva jõge Līvesi külast Amši külani; lõunas Lejasciemsist (10 km kirdes Amšist) põhja suunas kumera poolkaarena Kalnienani; idas Kalnienast Alūksneni; põhjas joonel Alūksne-Alsviķi-Ādams-Trapene-Līves. Ala hõlmas peamiselt kuut tolleaegset valda: Ilzene, Lejasciems, Kalniena, Zeltiņi, Alsviķi ja Dūre. Heiki Valk on leivu ala kirjeldanud kui kolmnurka Koivaliina, Lejasciemsi ja Alūksne vahel.
Keelekogumine
Leivu keelt on dokumenteerinud Anders Johan Sjögren (keelenäited, 1849), Ferdinand Johann Wiedemann (keelenäited, 1869), Heikki Ojansuu (1911), Paulopriit Voolaine (1920.–1970. aastatel), Valter Niilus (1930. aastatel), Paul Ariste (1930. aastatel), Aili Univere, Salme Tanning, Mari Must, Valmen Hallap jt (peamiselt 1950.–1960. aastatel). Kogutud tekste on avaldatud 1937. aastal Valter Niiluse poolt ja 2014. aastal raamatusarja "Eesti murded" 9. köites. Kirjalikke tekste ja lindistusi leivu keelest hoitakse Tartu Ülikooli ja Eesti Keele Instituudi keelearhiivides.
Cynefin
Cynefin on raamistik, mis aitab kaasa otsuste tegemisele. Raamistiku mõtles 1999. aastal välja Dave Snowden, kes töötas IBM-is. Raamistikku on kirjeldatud ka kui "mõistuspärasuse mehhanismi". Cynefin on kõmrikeelne sõna, mis tähendab elukohta.
Cynefini raamistik pakub viit otsustuskonteksti või -domeeni – "ilmselge" (kuni 2014 tuntud kui "lihtne"), "keeruline", "kompleksne", "kaootiline" ja "korrapäratu" – mis aitavad juhtidel identifitseerida situatsioone ja mõista enda ja teiste inimeste käitumist.
Yasuyo Yamagishi
Koondisekarjäär
Jaapani naiste jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1998–2005 60 mängu.
Fahle Park
pisi|Fahle Park tulevane väljanägemine Fahle Park on Tallinnas arendamisel olev ärilinnak. See asub Kesklinna linnaosas Tartu maantee, Peterburi maantee ja Järvevana tee sõlmpunktis, endise tselluloosi- ja paberivabriku tööstuskvartalis.
Kvartali moodustavad aastatel 1909–1913 valminud paekivist fassaadidega muinsuskaitsealused hooned, mille autor on Jacques Rosenbaum, ning uusehitistena rajatud klaasist ja terasest büroohooned. Hoonete vahele rajatakse klaaskatusega sisetänavad (galeriitänavad) ning kvartali keskmesse on kavas rajada 1200-kohaline parkimismaja.
Kvartalit arendab Fausto Capital ning selle sisearhitektuurse osa kujundab KAOS Arhitektid.
Fausto Capital pälvis Fahle Pargi rajamise eest Eesti Kinnisvarafirmade Liidu auhinna "Kinnisvarategu 2020".
Fahle Pargis tegutsevad teiste seas AS Postimees Grupp, Apollo Grupp, Magnum Medical, Stora Enso, Kaanon kinnisvara, IWG Spaces, Miele, Eesti Töötukassa Karjäärikeskus, Vaal Galerii ja Finestmedia.
Sunna Åbbargrunne
Sunna Åbbargrunne (eestirootsikeelne nimi; rootsi keeles Södra Abborrgrundet) on Lääne maakonnas Vormsi vallas Rumpo küla alal Hullo lahes asuv 0,37 hektari suurune saar. Saare rannajoone pikkus on 328 meetrit.
Saar on kruusase pinnamoega.
Rahatarkus
Rahatarkus ehk finantskirjaoskus on selliste oskuste kogum, mida on vaja finantsteabe mõistmiseks ja tõlgendamiseks, et langetada teadlikke ja kasulikke otsuseid raha kasutamisel.
Finantskirjaoskust ja -haridust hakati maailmas tõsisemalt arendama pärast 2008. aasta majandussurutist. On väidetud, et surutise tekkes mängisid suurt rolli inimeste puudulikud teadmised finantsteenustest. Seda kinnitavad ka Ameerika Ühendriikide andmed – Business Insider avaldas 2012. aastal analüüsi, milles seostatakse majanduslangust inimeste puudulike teadmistega nii enda finantsolukorrast kui ka üldisematest rahaga seotud teemadest. Selgus, et viiendikul ameeriklastest puudus ülevaade oma kuludest ja kahel kolmandikul puudusid piisavad säästud hädaolukordadeks. Uuringus tunnistas 80% ameeriklastest, et neil võiks olla abi finantsnõustamisest.
Finantsprobleemide tõttu on paljudes riikides algatatud riiklikud programmid, et finantsalast teadlikkust suurendada. Riiklike programmide kõrval töötab Majanduskoostöö ja Arengu Organisatsioon (OECD) välja ka ühiseid finantskirjaoskuse printsiipe.
Definitsioone
OECD rahvusvahelise finantshariduse võrgustiku (INFE) järgi on finantskirjaoskus "teadlikkuse, teadmiste, oskuste, suhtumise ja käitumise kombinatsioon, mida on tarvis selleks, et teha põhjendatud finantsotsuseid ja lõpptulemusena saavutada isiklik finantsheaolu".
PISA testides on finantskirjaoskus defineeritud kui "rahaasjade ja nendega seotud riskide teadmine ja mõistmine, motivatsioon ja kindlus neid teadmisi erinevates olukordades hästi kasutada, parandamaks isiklikku ja ühiskondlikku rahalist heaolu ning võimaldamaks majanduselus osalemist".
Finantskirjaoskuse edendamise programm
Valdkonnale tähelepanu pööramiseks kehtestati rahandusministri 17. mai 2013. aasta käskkirjaga nr 73 Eesti elanike finantskirjaoskuse edendamise programm aastateks 2013–2020. Programmi eesmärk on edendada finantsharidust, anda valdkonna edendamisele raamistik ning seada asjaomastele avaliku ja erasektori organisatsioonidele ühtsed eesmärgid. Programmi ajend oli 2010. aastal OECD tehtud uuring, millest selgus, et Eesti elanike finantskirjaoskus vajab arendamist. Programmi eesmärgid on:
Finantskirjaoskuse edendamise programm on saanud ka sisulist kriitikat:
Rahvusvahelised uuringud
Finantskirjaoskust on uuritud nii laste (PISA testid) kui ka täiskasvanute seas.
thumb|PISA testi materjalid koolilaual (Neues Gymnasium, [[Oldenburg, Saksamaa, 2006)]] 2012. aastal tehtud PISA uuring oli esimene laiahaardeline rahvusvaheline uuring, millega hinnati noorte finantskirjaoskust. Uuringus osalesid 18 riigi 15-aastased noored (Eestist 1088 noort). Keskmise soorituse järgi oli Eesti riikide pingereas 3. kohal. Eestit edestasid Hiina (Shanghai linn) ja Belgia. Osalenud naaberriikidest oli parim Läti, kes saavutas 8. koha. Eri teguritest mõjutas Eesti noori enim raamatute arv kodus, millele järgnesid vanemate kõrgem ametikoht ja kodune keel. Testist selgus ka see, et Eesti lastel on igapäevaste pangateenuste kasutamisega rohkem praktilisi kogemusi kui teiste riikide esindajatel. Samas aga erinesid eesti ja vene õppekeelega koolide tulemused märgatavalt (venekeelsete koolide kahjuks).
Eestis korraldatud uuringud
Peale rahvusvaheliste uuringute on tehtud ka vaid Eesti olukorda käsitlevaid uuringuid. 2015. aasta juulis korraldas Saar Poll Rahandusministeeriumi tellitud uuringu "Finantsalase kirjaoskuse uuring Eesti elanike seas". Uuringus küsitleti 1137 Eesti elanikku vanuses 18–80 eluaastat. Tulemusi võrreldi sarnaste küsimustega 2010. ja 2012. aasta samateemalistest uuringutest.
Otto Kramer
Otto Kramer (15. märts/27. märts 1883 Öötla küla Järvamaa – 11. veebruar 1972 Tallinn ) oli eesti aednik ja sordiaretaja, kes rajas 1930-date lõpus aeda Kristiine linnaosas Keemia tn 35a, mis on praegugi veel alles.
Kirjutanud raamatu "Kodune veinitööstus". Tegeliku aianduse ja mesinduse käsiraamatu ja Põllumehe käsiraamatu kaastööline.
=Viited=
Eesti filmi päevad
Eesti filmi päevad (ka Eesti filmipäevad) on Eesti Kinoliidu korraldatav iga-aastane filmiüritus, mis keskendub Eesti filmidele.
2008. aastal toimusid X Eesti filmi päevad.
Eesti filmi päevade lõputseremoonial annab Eesti Kinoliit üle oma aastapreemia.
Eesti NSV ajal oli analoogne sündmus Nõukogude Eesti filmifestival.
Aasta pressivideo
Aasta pressivideo on alates 2014. aastast Eesti Pressifotograafide Liidu väljaantav auhind.
Alates 2010. aastast korraldatakse ka aasta pressifoto valimist.
Sancourt (Nord)
Sancourt on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Cambrai kantonis.
pisi|tühi|Sancourt'i raekoda ja kirik
Väliseestlaste eesti keel
Väliseestlaste eesti keel on väliseestlaste räägitav eesti keel, mis sageli erineb suuremal või vähemal määral Eesti NSV normikohasest eesti keelest: selles ei esine pärast 1930. aastaid lisandunud russisme.
Väliseestlaste keel on pagulusse viidud 1930. aastate eesti keel, kuid hiljem ilmnesid vaesumise ja assimileerumise ilmingud.
Väliseestlastele on omane kakskeelsus: peale eesti keele räägivad nad ka elukohamaa riigikeelt või peamist keelt.
Eesti keelt kasutavad väliseestlased enamasti kodus, aga ka teiste eestlastega suhtlemisel, nt (välis)eestlaste seltsides.
Üldise trendina on väliseestlaste eesti keel muutunud sõnavaralt ja stiililt piiratumaks, sage on rektsioonivigade tekkimine.
Väliseestlaste eesti keelele panid aluse 1940. aastate alguses Eestist lahkunud inimesed.
Pildiprogramm
Pildiprogramm tähendab kunstiajaloos üksikkunstiteoste temaatilist korraldatust suuremaks tsükliks mingi lähteidee alusel. Selleks lähteideeks võib olla mingi isiku, näiteks mõne piiblitegelase, pühaku, valitseja või muu ajaloolise isiku elukäik, mõni allegooriline teemakogum nagu kaunid kunstid või vabade kunstid, voorused või ka aastaajad aastaringis, kristlikus ikonograafias ka lunastusõpetus, usutunnistus, sakramendid või roosipärg.
Pildiprogrammi võivad moodustada näiteks kirikuhoone välisarhitektuuri või selle osa, nagu fassaadi või portaali dekoori skulptuurkaunistused, kirikute interjööris moodustavad seinamaalingud või -mosaiigid sageli suurema terviku, mis omakorda võib haakuda ka pühakoja kapiteelide dekooriga ja muu dekoratiivskulptuuriga, altari retaabli kujunduses võivad ühtsesse programmi koondatud olla altari keskosa ja tiibade maalingud ning neid raamivad skulptuurkaunistused, samuti võivad programmilise tervikuna olla kujundatud kiriku sisustuse osad, nagu nikerdustega ja maalingutega kirikupingid, kantsel koos kõlakatusega, väärid ja oreliprospekt.
Kujutiste järjestamisel ja kõrvutamisel võib olla aluseks võetud süžeede ajaline järgnevus, aga ka sümboolsed analoogiad või vastandused. Pildiprogrammi terviku mõistmine annab enamasti kätte võtme iga programmis leiduva üksikteose mõtestamiseks.
Pedagoogiline Kirjandus
Pedagoogiline Kirjandus oli Eesti NSV kirjastus, mis asutati 1940. Kirjastus tegutses Tallinnas. Kirjastus kirjastas pedagoogika kirjandust (nt õpikuid). 1940-1941 kirjastas kirjastus ka lastekirjandust ja kolme ajakirja: Nõukogude Kool, Viisnurk ning Teater ja Muusika.
Kirjastus kuulus Eesti Riikliku Kirjastuskeskuse koosseisu.
1949 ühendati kirjastus koos veel mitme kirjastusega uue loodud kirjastusega Eesti Riiklikuks Kirjastuseks.
Baltimore'i klassifikatsioon
pisi|350px|Baltimore'i klassifikatsioon Baltimore'i klassifikatsioon on viiruste klassifikatsioonisüsteem, kus viirused jaotatakse sugukondadesse genoomi tüübi ning nende paljunemismehhanismi põhjal. Klassifikatsiooni töötas 1971. aastal välja USA bioloog David Baltimore.
Klassifikatsioon
Viirused jaotatakse 7 rühmaks (joonis 1).
Zelia Aumere
Zelia Aumere (kodanikunimi Zelia Uhke, sünninimi Zelia Anton; 4. märts 1919 Tallinn – 13. august 1998 Solna, Rootsi) oli viiuldaja ja pedagoog.
Arnold Loorits
Arnold Loorits (11. veebruar 1931 Volossovo rajoon, Leningradi oblast – 26. mai 1986 Alatskivi) oli eesti maadleja.
Zelia Aumere
Sai tuntuks lapsena koos vend Hubert Aumerega esinedes. Lõpetas aastal 1937 Tallinna Konservatooriumis Johannes Karl Paulseni viiuliklassi, täiendas end aastal 1942 Salzburgis Váša Příhoda juures.
Vabaraha
Vabaraha kontseptsioon
Vabaraha kontseptsioon lähtub faktist, et raha tekib ja kaob tehingus. Sellest johtub arusaam, et raha tekib siis kui kauba või teenuse ostja jõuab selle müüjaga kokkuleppele tehingu väärtuses ning nad vormistavad tehingu kokkulepitud väärtuskandjat kasutades. Sellest arusaamast ilmneb omakorda, et tehingu vormistamiseks pole vaja kolmandat osapoolt panga või riikliku institutsiooni (riigikassa) vormis, mis on võtnud enesele monopoolse rahaloome õiguse.
Zelia Aumere
Põgenes aastal 1944 Rootsi, mängis Rootsi Raadio Sümfooniaorkestris ja Otto Kyndeli keelpillikvartetis. Oli 1940.–1950. aastail Põhjamaade kontserdiagentuuride nõutavamaid soliste (andes soolokontserte paljudes maades). Osales 1958 ja 1959 stipendiaadina Luzernis Wolfgang Schneiderhani meistrikursustel ja mängis festivaliorkestris, töötas aastatel 1959–1966 Luzerni konservatooriumi õppejõuna. Aastast 1966 töötas Stockholmis viiuliõpetajana. Oli mitme helilooja, sealhulgas Eduard Tubina teoste esmaesitaja.
Arnold Loorits
Saavutused
Ta oli neljakordne Eesti meister Kreeka-Rooma maadluses - 1950, 1959, 1962, 1964. aastal.
Vabaraha
Vabaraha kontseptsioon
Vabaraha kontseptsioon lähtub anarhistlikust ideoloogiast, mis tunnustab vabade isiksuste võimuvaba ühiskonnakorralduse olemasolu, milles inimestevahelised suhted põhinevad vabatahtlikel tehingutel ning milles puuduvad välised sunnivõimu rakendavad institutsioonid. Viimase all peetakse silmas nii riiklikku sunnivõimu rakendavaid seadusandlikke ja täitevvõimu asutusi, kui ka pankasid, milliste ülemvõim põhineb fiat-raha emiteerimise monopolil ja eesõigusel seda võlaraha vormis intressi eest välja laenata. pisi|Turumajandusliku mudeli olemuse määrab kasutusel olev rahasüsteem. Vabaraha kasutuselevõtuks peab seda taotlev inimgrupp looma selle haldamiseks kasumit mittetaotleva ettevõte (ühistu, sihtasutus või MTÜ), mis selle mõtte realiseerib. Kui vabaraha kandjaks on materiaalne asi (näiteks paberraha), siis tuleb see kuidagi käibele lasta, s.t kas stardirahana võrdse summana tarbijatele ja/või tööandjatele laiali jagada või siis müüa seni käibel oleva raha vastu.
Zelia Aumere
Isiklikku
Tema isa Jakob Aumere oli viiulimeister, vend Hubert Aumere oli viiuldaja, vend Edmund Aumere oli näitleja ja vend Harry Aumere oli kergejõustiklane ning treener. Abikaasa Rein Uhke oli kirikuõpetaja.
Vabaraha
Vabaraha kontseptsioon
Kui vabaraha realiseerida e-rahana, siis tuleb koostada või soetada selle haldamiseks vajalik programm, mis võib põhineda detsentraliseeritud plokiahela lahendusel või siis tsentraliseeritud digimaksete lahendusel. Mõlemal juhul on vajalik ka mobiilimaksete lahendusi vahendavate telekom-ettevõtete osalemine projektis, kuna sellisel viisil saaks selle realiseerida kõige kiiremini ja odavamalt.
Kuna vabaraha süsteemis pole rahaloome institutsiooni (riigikassa või pank), siis selle riigis kasutusele võtmisel tõuseb küsimus, milline oleks valitsuse roll selles süsteemis ja kuidas ta peaks katma oma tegevuskulud. Vastust sellele küsimusele tuleks otsida turumajanduslikust loogikast s.t, et ka valitsus peaks osutama teenuseid selle tarbijatele tasu eest.
Arnold Loorits
NSVL maaspordiühingute meistrivõistlused
1956. aasta – 1. koht;
NSVL meistrivõistlused
1958. aasta – 4. koht;
Vabaraha
Ajaraha
pisi|Josiah Warreni ajaraha Josiah Warren (1798–1874), ameerika ettevõtja, kes sai innustust anarhistlikust ideoloogiast ja soovis kontrollida töö väärtusteooria rakendatavust tegelikkuses ehk rahaühiku asendatavust ajaühikuga, mis mõõdab tehtud tööd. Ta tõi kasutusse esimese teadaoleva vabaraha oma „Cincinnati ajapoe“ projekti (1827–1830) raames. Tänu ajarahana kasutusele võetud maksevahendile, milles tööandjad maksid oma töötajatele töötasu ning põhimõttele piirata ajarahas müüdud kaupade juurdehindlus vaid tegevuskulude katmiseks vajaliku summaga, muutus nii see raha kui ka Warreni kauplused kõige soositumateks. 1847. aastal rajas Warren Utoopia nimelise asunduse, mis põhines eraomandil ja turumajandusel ning milles vahetusmeediumina kasutatid samuti ajaraha. Projekt toimis 1875. aastani, vaatamata kodusõjale ning üldisetele majandusraskustele ja kaubapuudusele ümbruskonnas. Koostöös ärimees Stephen Pearl Andrewsiga asutas Warren veel teise samasuguse asunduse New Yorgi osariiki Long Islandile, mis toimis 1860-nda aastani. Sellist ettevõtete ja tarbijate koostööd hakati märkima mõistega mutualism. pisi|Robert Oweni kasutusele võetud tööraha. Robert Owen (1771–1858), uelsi ettevõtja ja filantroop võttis Suurbritannias, Birminghamis 1832. aastal kasutusele tööraha (National Equitable Labour Exchange), mis anti välja 1, 2, 5, 10, 20, 40 ja 80 tunnistes ühikutes. Koostöös John Grayga (1799–1883), majandusteadlase ja inglise ajalehe omanikuga asutasid nad Riikliku Kaubanduskoja (National Chamber of Commerce), millele anti üle õigus emiteerida tööraha. Hiljem liitus projektiga ka klassikalisele majandusteadusele (s.t kontseptsioonile, mille järgi töö on peamine tulu allikas ja rikkuse looja) aluse pannud David Ricardo (1772–1823) ja tema järgijad, kes moodustasid uue koolkonna majandusteaduses.
Arnold Loorits
NSVL meistrivõistlused
1960. aasta – 6. koht.
Lisa
Ta oli kuuekordne Georg Lurichi mälestusvõistluste võitja.
Vabaraha
Ajaraha
Edgar S. Cahn (s 1935), ameerika õigusteaduste professor tõi oma töödega kasutusse mõiste „ajadollar“ (Time Dollars). Ta kirjeldas ajaraha kogukonna arendamise tööriistana, mis aitab kaasa selle sidususe parandamisele ning oskuste ja kogemuste vahetamisele inimeste vahel. Ajaraha kasutuselevõuga saab elavdada kogukonna sisest tööjaotust ja kaubavahetust ning väärtustada juba tehtud tööd.
Arnold Loorits
Lisa
1951. aastal võitis ta sambomaadluse Eesti meistrivõistlused.
Vabaraha
Ajaraha
Teruko Mizushima, jaapanlannast visionäär asutas 1973. aastal Osakas ajapanga, millega ühinejad said maksta tasu töö eest ajakrediidis. Raha saajatel oli õigus kasutada seda, kas neile endale või nende lähedastele vajalike tööde eest tasumiseks. Mõtte ajendiks oli Jaapani ühiskonna kiire vananemine ja sellest tulenevad igapäevase toimetuleku probleemid. Sellest eeskujust lähtudes asutas 1995. aastal Sawayaka Welfare Foundation hoolekanderaha fureai kippu (ふれあい切符), millest sai sotsiaalhoolekande valdkonna ajaraha. Seda raha kasutades võisid noored teha tööd ühes kohas ja saata seejärel oma krediidi vanuritest vanematele, kes said sellega tasuda teenuste eest, mida nad oma igapäevases elus vajasid.
Paul Glover (s 1947) ameerika sotsiaalteadlane ja ühiskonnaaktivist, kes algatas 1991. aastal Ithaca tunni (Ithaca HOUR) nimelise ajaraha New Yorgi osariigis, mida peetakse kõige edukamaks ja kauem toiminuks vabaraha lahenduseks. Sellega määrati iga töötunni hinnaks 10 USD. Kõrgemat haridust või suuremaid oskusi omavatel spetsialistidel oli õigus nõuda oma töötasu ühest suurema indeksiga korrutatuna, kuid sageli nad loobusid sellisest nõudmisest võrdsuse vaimust ajendatuna. Selle raha võttis kasutusele enam kui 500 ettevõtet ning sellega kaubeldi miljonite dollarite väärtuses. Selles rahas anti intressivabasid laene enam kui sajale kogukondlikule organisatsioonile.
Analoogseid vabaraha projekte algtati ka Madisonis Wisconsini osariigis; Santa Barbaras California osariigis, Corvallis Oregoni osariigis ja Lehigh Valleys Pennsylvania osariigis.
Ajaraha kontseptsioonist arenes välja ajapanganduse idee.
Digitaalne vabaraha
Digitaalse vabaraha lahendusi pakuvad kõik krüptorahad, mis põhinevad plokiahelatel ning ei vaja seetõttu usalduse saavutamiseks ja hoidmiseks riikliku institutsiooni tuge. pisi|Arveldamine M-pesa rakendust kasutades Tsentraliseeritult toimiva, ametlikult käibel oleva digitaalse vabarahana toimib mobiilimakseid pakkuv M-pesa (M- märgib mobiilset ja pesa tähendab suahiili keeles raha). See on Keenias käivitatud e-raha projekt, mille algatas Suurbritannia valitsuse Rahvusvahelise Arengu osakond (Department for International Development) koostöös Vodafone'iga. M-pesa on mobiil- ja nutitelefonidel põhinev mikromaksete, raha hoiustamise ja mikrofinantseerimise süsteem, mis käivitati 2007. aastal Vodafone'i ja kohaliku Safaricomi koostöös. Hiljem on seda teenust laiendatud ka Tansaaniasse, Mosambiiki, Lesothosse, Ghanasse, Egiptusse, Afganistani ja Lõuna-Aafrika Vabariiki. Süsteemi katsetati ka Indias, Rumeenias ja Albaanias, kuid neis riikides ei leidunud sellele piisavalt tarbijaid.
Kondratjevi lained
Kondratjevi lained (ka Kondratieffi lained, supertsüklid, pikad lained või K-lained) on mõiste, millega iseloomustatakse siinuselisi tsükleid modernses kapitalistlikus majanduses.
Avastamise ajalugu
Kaks taani majandusteadlast Jacob von Gelderen ja Samuel de Wolff vaidlesid 50- ja 60-aastaste tsüklite olemasolu üle juba 1913. aastal, kuid nende tööd tõlgiti taani keelest teistesse keeltesse alles hiljuti.
Kondratjev oli vene majandusteadlane, kuid tema majanduslikud järeldused polnud Nõukogude võimule vastuvõetavad. Pärast nendega väljatulekut tagandati ta kiirelt oma kohalt äritegevuse uuringute instituudi direktorina. Tema tegevuses nähti kriitikat Jossif Stalini majandusplaanide suhtes. Seepärast saadeti Kondratjev Gulagi, kus ta 1938. aastal surma mõisteti.
1939. aastal pani Joseph Schumpeter raamatus "Business Cycles" ette nimetada tsükleid Kondratjevi laineteks need esimesena avastanud majandusteadlase järgi. 1950. aastatel soovitas prantsuse majandusteadlane François Simiand nimetada tõusuperioodi A-faasiks ja langust B-faasiks.
Mõned turuasjatundjad jaotavad Kondratjevi laine "neljaks aastaajaks": kevad (edu ehk platoo), suvi (kiirenemine ehk õitseng) tõusuperioodil, sügis (langus ehk platoo) ja talv (kiirenemine ehk surutis) langusperioodil.
2000. aastate lõpu finantskriis on suurendanud huvi pikaajaliste majandustsüklite vastu kriisi potentsiaalse põhjuse seletajana.
2018. aasta ujumise lühiraja maailmameistrivõistlused
2018. aasta ujumise lühiraja maailmameistrivõistlused olid 14. maailmameistrivõistlused lühiraja ujumises, mis toimusid 11.–16. detsembrini Hiinas Hangzhous.
Kondratjevi lained
Tsükli karakteristikud
Kondratjev identifitseeris tsüklis kolm faasi: laienemine, stagnatsioon ja surutis. Tänapäeval on levinum neljaks perioodiks jaotamine, pöördepunktiga (kollaps) esimese ja teise faasi vahel. 1920. aastatel kirjutades, pani Kondratjev ette rakendada teooriat 19. sajandile:
Suurte turgude ja infrastruktuuride (kanalid, raudteed) küllastus tekitab majandusliku stagnatsiooni. Stagnatsioon aga ei tähenda alati, et turg oleks küps. Turud olid suure kasvu ajal (1870.–1890. aastad) ajutiselt üleküllastatud. Sel ajal oli samuti palju creative destruction’it näiteks rauatööstuses, mis asendati terasega ja tööjõus, mis asendati masinatega, kuid viimased võeti taas tööle seoses uue kasvuga.
Stagnatsiooni faasi iseloomustab heade investeerimisvõimaluste puudumine, mis viib madalate intressimääradeni. Minevikus viisid krediidi standardi languseni investeeringud, mis lubasid suuri kasumeid, madalaid intressimäärasid või mõlemat, ning madalam tekitas spekulatiivse buumi ja suured võlad, mis viis majandusliku kriisini. Mineviku spekulatiivne küllus sisaldas kanaleid, raudteid, põllumaad, kinnisvara ja laiemat aktsiaturgu.
Carlota Perez kirjeldab finantskapitali ja tootmiskapitali rolle tsüklis. Perez väidab ka, et spekulatiivne küllus juhtub arvatavasti uue tehnoloogia "meeletus" ajajärgus, nagu 1998–2000 arvutite, interneti ja dotcomi-maania ning sellele järgnenud laostus.
Viimased kaks tsüklit on paremini näha rahvusvahelises tootmisandmestikus, kui individuaalsete riikide majandustes. 1870. aastate eelseid tsükleid on näha vaid lääne majandustes.
Pikk tsükkel mõjutab teoorias kõiki majandussektoreid ja puudutab pigem tootmismahtu, mitte hindu (kuigi Kondratjevi vaatlused keskendusid pigem hindade, inflatsiooni ja intressimääradele). Kondratjevi järgi iseloomustab tõusuperioodi hinnatõus ja madalad intressimäärad, samas kui teine faas koosneb hinnalangusest ja kõrgetest intressimääradest.
Deflatsioon toimus mõnikord tsüklite surutiste ajal, kullastandardi alanemisel, kuid majandussurutise ja deflatsiooni vahel pole tugevat ajaloolist korrelatsiooni. Suurenenud tootmine ja madalamad transpordikulud tekitasid struktuurse deflatsiooni kiirenenud tootlikkuse ajastul 19. sajandi viimasel poolel. Tsükli tõusust 1895 kuni Föderaalreservi asutamiseni aastal 1913. Inflatsioon tõusis teravalt Esimese maailmasõja ajal, kuid deflatsioon naasis pärast Esimest maailmasõda ja 1930. aastate kriisi ajal. Enamik riike hülgas kullastandardi 1930. aastatel. Tänapäeval pole mingit põhjust oodata üldist, ilma bilansita deflatsiooni kindla valuuta ning väikse tootmise kasvuga, eriti kui looduslike ressursside kadu põhjustab hindade tõusu.
Aja jooksul on igas laines toimunud innovatsioonide hulk suurenenud, samuti nende kattumine, tehes lainete dateerimise keeruliseks. Veel on raske öelda, millised tööstused kasvavad, on seisakus või vähenevad vaadates agregaat majandusstatistikat (vähemalt kuni 1930. aastate järgse ajani, kui hakati statistikat efektiivsemalt koguma).
Ilma suuremate tehnoloogiliste edasiviivate jõududeta ja kõrgete võlatasemetega, nagu arenenud maades tänapäeval, peaksime me ootama majanduslikku stagnatsiooni. Samuti, muutusi mustrites nagu tänapäeval mõnes kiirelt arenevas arengumaas, saab võib-olla ennustada nende peasektorite logistika analüüsiga.
Kondratjevi teooria modernsed modifikatsioonid
Tsüklist on mitmeid ajalisi versioone, kuid enamik põhineb siiski ühel kahest põhjusest: tehnoloogial või krediiditeoorial. Lisaks on mitmeid tehnoloogilisi tsükleid ja neid saab kõige paremini tõlgendada kasutades juhtivate tööstuste difusiooni kurve. Näiteks raudteed said USAs alguse 1830. aastatel ning neile oli tagatud stabiilne kasv järgmise 45 aasta jooksul. Oma kasvu haripunkti jõudis raudteetööstus pärast Bessemeri terase kasutuselevõttu. Siiski on see periood tavaliselt tähistatud kui "teraseajastu". USA juhtiv tööstus aastatel 1880–1920 oli masinaehitus, järgnesid raud ja teras.
Tehnoloogilisi tsükleid saab sildistada järgmiselt:
Tüüpiline, tehnoloogiliste Kondratjevi lainete järjekord USA ja juhtivate lääne riikide majandustes on näha järgmises tabelis:
Tugevaid majanduskriise on ainult kaks: 1839–1843 (UK, USA) ja 1930. aastate suur kriis.
Krediidi tsükli teooria kohaselt hakkab lõppema majanduslik tsükkel, mis algas 1939. Kuigi tööviljakus vähenes 1970. aastatel, muutus majanduse struktuur, nafta ja terase kasutus elaniku kohta tipnemisega 1973 ning võla järsu suurenemisega 1980. aastatel, pandi alus FIRE (finance, insurance, real estate [finants, kindlustus, kinnisvara]) majandusele. Selle tsükli tõenduseks on ka, et kuigi oli mitmeid tugevaid majanduslangusi 1970. ja 1980. aastatel, polnud ükski võrreldav suure depressiooniga 1930. aastatel.
Teised uurijad
Spetsiifilise modifikatsiooni Kondratjevi teooriatele tegi Daniel Šmihula. Ta defineeris modernsele ajastule ja kapitalistlikule majandusele kuus pikka lainet (tsüklit) ja igaüks neist algas tänu mingile tehnoloogilisele revolutsioonile.
Vastupidi Kondratjevi ja Schumpeteri vaadetele on Šmihula järgi iga laine eelnevast lühem tänu teaduse ja tehnoloogia progressi kiirenemisele. Põhirõhk on pandud tehnoloogilisele arengule ning uued tehnoloogiad on võetud määravateks teguriteks igasuguse pikaajalise majandusliku arengu suhtes.
Igaüks neist lainetest omab innovatsiooni faasi (innovatsioonid, mida on võimalik rakendada praktilises elus ja nende esimene reaalne kasutus), seda kirjeldatakse kui pikka tehnoloogilist revolutsiooni ning rakenduse faas, kus tehnoloogiliste innovatsioonide number langeb ja keskendutakse vanade innovatsioonide edasiarendamisele (niipea, kui innovatsioon või "innovatsioonide jada" saadavaks muutub, on targem investeerida selle adaptatsiooni, edasiarendusse ja kasutusse loomaks uusi innovatsioone). Igat tehnoloogilist innovatsiooni lainet (tsüklit) saab iseloomustada ala järgi, kus kõige rohkem innovaatilisi muutusi aset leidis (juhtivad sektorid).
Iga innovatsioonilaine kestab kuni uuest innovatsioonist või sektorist saadud kasumid hakkavad langema vanemate sektorite kasumite tasemele. Tekib situatsioon, kus uus tehnoloogia, mis algselt võimaldas kasutada uusi ressursse, on jõudnud oma limiidini, mida pole võimalik ilma veel uuema tehnoloogiani jõudmiseta ületada.
Iga laine rakenduse faasi lõpule on iseloomulik majanduskriis ja stagnatsioon. [http://en.wikipedia.org/wiki/2008_economic_crisis 2007.–2010. aasta majanduskriis] on info-telekommunikatsiooni revolutsiooni laine lõpu tagajärg. Autorid on hakanud ennustama kuuendale lainele nime.
Näiteks James Bradfield Moody ja Bianca Nogrady arvavad, et seda juhib maavarade efektiivsus ja roheline tehnoloogia. Teisest küljest Šmihula ise peab modernse ajastu (post-1600 AD) tehnoloogilisi innovatsioone vaid osaks pikemast "ketist", mis ulatub premodernsesse aega. Seega ta usub, et on võimalik leida Kondratjevi sarnaseid majandustsükleid isegi kesk- ja antiikajast. Kondratjevi lainete uuringud pole tavaliselt tunnustanud vahet neil innovatsioonidel, mis andsid uusi kaupu, ja neil, mis suurendasid tootmist.
Kahtlused pikkade tsüklite kohta
Pika tsükli teooria pole enamiku akadeemiliste majandusteadlaste poolt aktsepteeritud, kuid sellele vaatamata on see üks innovatsioonipõhiste, arenduste ja evolutsioonilise majandusteooria ehk põhi heterodox-voolu aluseid majanduses. Nende majandusteadlaste seas, kes Kondratjevi teooriat aktsepteerivad, pole ühtset konsensust kindlate lainete alguse ja lõpu daatumite suhtes. See annab voli veel ühele teooria kriitikale: statistikas nähakse mustreid, mida tegelikult seal pole.
Veel enam, fenomeni põhjuse suhtes pole üksmeelt. Kui suurt rolli see mängib, pole täpselt teada: mõned teaduslikud mustrid on leitud enne, kui neile seletus on suudetud anda (Parim näide puudutab perioodilist elementide tabelit – see lükati paljude teadlaste poolt tagasi seletuse puudumise põhjusel). Mõned usuvad, et tegelikele inimlikele vigadele, mis mitmeid majanduslike olukordi ajaloos põhjustanud on, pole piisavalt tähelepanu pööratud ning seevastu on liiga suur tähelepanu lainete ja selle faaside karakteristikute uurimisel. Väidetakse, et mitmed situatsioonid olid kergelt välditavad, mitte peatamatu laine mustri tagajärg. Mõned kahtlevad Kondratjevi lainete õigsuses, kuna usuvad, et iga laine on struktuurne tsükkel, mida ei ole võimalik korrata. Usutakse ka, et Kondratjevi uurimused on kallutatud, kuna väidetavalt kasutas ta ainult kindlaid sündmusi, jättes välja need, mis tema tulemusi oleks muutnud.
Kondratjevi lainete analüüsides tekib probleem, et enne 1870. aastat pole palju andmeid ning tol ajal oli Euroopas vaid paar riiki. Samuti koosnes varajane andmestik enamasti hindadest, kaubavahetuse statistikast ja vähesest infost tööstusliku tootmise kohta. Enne 20. sajandi majanduslangusi olid madalate hindade ja kasumite ajad, kuid neid ei seostata suure töötuse või langeva tööstusliku toodanguga. Langevad hinnad tõstsid tõelist ostujõudu ning elustandard tõusis. Kullastandardi kadumisega polnud hinnad enam surutises ja selliseid perioode kutsuti langusteks. Siiani on ainus tõeline majanduskriis väga suure töötusega on olnud suur depressioon 1930. aastate alguses.
Margus Allikmaa
Margus Allikmaa (sündinud 28. juunil 1961 Paldiskis) on Eesti riigiametnik ja tippjuht, Eesti Kultuurkapitali juhataja, endine kultuuriminister ja Vene Teatri direktor.
Margus Allikmaa on lõpetanud 1980. aastal Tallinna Polütehnikumi raadiotehnikuna ja 1985. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi elektroonikainseneri erialal. Teatrijuhina on ta end täiendanud 1993. aastal Los Angeleses, 1994. aastal Taanis jm.
Aastatel 1981–1998 töötas ta erinevates ametites Eesti Draamateatris (1981–1982 lavatööline, 1982–1986 vanemheliinsener, 1986–1988 peainsener, 1988–1990 asedirektor ja 1991–1999 direktor).
Aastatel 1998–1999 töötas ta ASi Trio LSL peadirektorina.
Aastatel 1999–2002 oli Margus Allikmaa Kultuuriministeeriumi kantsler. Alates 3. septembrist 2002 kuni 10. aprillini 2003 oli ta Eesti kultuuriminister Siim Kallase valitsuses, aastatel 2003–2004 Tallinna abilinnapea.
Aastatel 2004–2007 oli ta Eesti Raadio juhatuse esimees ja jätkas Eesti Rahvusringhäälingu asutamise järel aastatel 2007–2017 ka uue asutuse juhatuse esimehena.
Alates 1. veebruarist 2018 kuni 31. jaanuarini 2022 oli Margus Allikmaa Vene Teatri direktor. Alates 1. veebruarist 2022 on ta Eesti Kultuurkapitali juhataja. Ta kandideeris Eesti Kultuurkapitali juhiks ka 2016. aastal, osutus konkursil edukaks, kuid kahepoolsed läbirääkimised ei viinud vaatamata konkursivõidule töölepingu sõlmimiseni.
Aastatel 2003–2006 oli Margus Allikmaa Eesti Draamateatri nõukogu esimees.
Aastatel 2000–2005 oli Margus Allikmaa Eesti Reformierakonna liige. 2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kandideeris ta parteituna Eesti Reformierakonna nimekirjas Viimsi vallavolikokku.
Soome Keskkriminaalpolitsei
Soome Keskkriminaalpolitsei (soome keeles Keskusrikospoliisi ehk KRP rootsi keeles Centralkriminalpolisen ehk CKP) on Soome politsei üksus, mille ülesanne on võidelda organiseeritud, finants-ja muu raske kuritegevusega ning arendada uurimismeetodeid.
Keskkriminaalpolitsei on asutatud 1955. aastal ja seal töötab u. 700 inimest.
KRP juht on alates 2013. aasta oktoobrist Robin Lardot.
Jüri Veerits
Jüri Veerits (sündinud 26. august 1942) on eesti kirjastaja.
Ta lõpetas Tallinna Polütehnilise Instituudi 1965. aastal.
Ta suunati algul tööle Lätti, kuid hiljem ümbersuunamisega kirjastusse Valgus, kus töötas mitmel ametikohal kuni kirjastuse peatoimetaja asetäitjani 1990. aastate keskpaigas. Seejärel töötas ta lühikest aega majandusajakirja Eesti Majanduse Teataja toimetuses. 1997. aastast oli ta Tallinna Tehnikaülikooli Kirjastuse direktor.
Kolga-Jaani Johannese kogudus
EELK Kolga-Jaani Johannese kogudus on luterlik kogudus Kolga-Jaani kihelkonnas, Kolga-Jaanis, mis kasutab Kolga-Jaani kirikut.
Kogudus kuulub Viljandi praostkonda.
Jumalateenistused on igal pühapäeval algusega kell 14.00 Kolga-Jaani kirikus.
Johannes Kukebal
Johannes Kukebal (sündinud 19. juulil 1993) on eesti jalgpallur (kaitsja).
Ta mängib Eesti klubis JK Tallinna Kalev.
Koondisekarjäär
Ta kutsuti Eesti U19 koondisse, mis osales kodusel 2012. aasta U19 Euroopa meistrivõistluste finaalturniiril. Mängija osales kõigis kolmes alagrupimängus, kus nii Portugali, Kreeka kui ka Hispaania vastu sai kirja täismängud.
Kävlinge vald
Kävlinge vald on 2. järgu haldusüksus Rootsis Skåne läänis.
Praegune vald moodustati 1974. aastal.
Vallas on 9 üle 200 elanikuga kompaktset asulat (tätort):
Vallas asub Barsebäcki loss.
Kävlinge vallas asus kahe reaktoriga Barsebäcki tuumaelektrijaam, mis hakkas tööle 1975. Esimene reaktor suleti 1999 ja teine 2005.
Daršana
Daršana (sanskriti keeles darśana ‘nägemine’; paali keeles dassana) on hinduismis kuue klassikalise koolkonna üldnimetus, samuti tähendab see õpetaja (sanskriti keeles guru) kuulajaskonda.
Budism
Mahajaana budismi joogatšaara koolkonnas on daršana ‘nägemise tee’ (sanskriti keeles darśanamārga), mis tähendab tegelikkuse tõelist nägemist ehk tühjuse mõistmist. Sellel teel vabanetakse valedest vaadetest (sanskriti keeles dṛṣṭi).
Johann Wilhelm
Johann Wilhelm on olnud mitme valitseja nimi:
Vassili Vassiljev
Vassili Jegorovitš Vassiljev, kirjanduslik pseudonüüm Vassili Harõshal, (jakuudi keeles Василий Егорович Васильев; Василий Харысхал; 6. november 1950 Amga uluss Jakuudi ANSV – 31. jaanuar 2021) oli jakuudi kirjanik (näite- ja proosakirjanik) ning dramaturg.
Alpha Camelopardalis
Alpha Camelopardalis (ka Alpha Cam, α Camelopardalis, α Cam) on O-klassi ülihiid, mis asub Kaelkirjaku tähtkujus.
Vassili Vassiljev
Ta oli 2012. aastast Olongho Teatri kirjandusala juhataja.
Ta lõpetas 1974. aastal Jakutski Riikliku Ülikooli. Ta töötas ajalehes Kõõm ajakirjanikuna. Kirjanduslikku tegevust alustas ta 1975. aastal. Ta sai 1986. aastal NSV Liidu Kirjanike Liidu liikmeks.
Alpha Camelopardalis
Tähe näiv tähesuurus on 4,3 ja see on tähtkuju heleduselt kolmas täht. Alpha Camelopardalis on tähtkuju kaugeim täht, asudes Maast umbes 6272 valgusaasta kaugusel. Tähe mass on 31 Päikese massi ja selle raadius on Päikesest 37 korda suurem. Alpha Camelopardalis eraldab Päikesest 530 000 korda rohkem valgust ja eraldab nõrka röntgenikiirgust.
Ele ja Kaja Kõlar
Ele ja Kaja Kõlar oli 1970. ja 1980. aastatel tegutsenud duett, mille moodustasid õed Ele Kõlar ja Kaja Kõlar.
Dueti tuntumad laulud on "Tulen saarelt", "Väike baar", "Olen unustanud kõik", "Soovide maa - see on muusika", "Üks väike rõõm", "Elevanditants" jt. Mitmed laulud kirjutas Kaja Kõlar ise (nt "Mina ise"), Ele Kõlar on kirjutanud üksikuid laulutekste. "Tulen saarelt" sai muusikaliselt uue kuue 2006. aastal, kui selle kaverdas räpp ansambel A-Rühm.
Carrolli maakond
Carrolli maakond on mitmes Ameerika Ühendriikide osariigis.
Ayumi Hara
Ayumi Hara (jaapani keeles 原 歩 Hara Ayumi; sündinud 21. veebruaril 1979) on Jaapani endine jalgpallur, poolkaitsja.
Pătârlagele
Pătârlagele on linn Rumeenias Buzău maakonnas. Linn asub ajaloolises Munteenia piirkonnas, maakonnakeskusest Buzăust ligikaudu 40 km loodes.
Linna haldusalasse kuulub 14 küla: Calea Chiojdului, Crâng, Fundăturile, Gornet, Lunca, Mănăstirea, Mărunțișu, Mușcel, Poienile, Sibiciu de Sus, Stroești, Valea Lupului, Valea Sibiciului ja Valea Viei.
Ele ja Kaja Kõlar
Duett laulis osa filmimuusikast Helle Karise 1985. aastal valminud mängufilmile "Karoliine hõbelõng" ("Kiigelaul", "Unemaa").
Duett oli populaarne esineja ka Tallinna varieteede lavadel. Mait Agu seatud folkloorisugemetega varieteeprogrammis populaarseks saanud rahvalikke lugusid ("Eidekene ketrab" jm) on oma arhiivi jaoks salvestanud ka Eesti Televisioon. Lisaks esinesid õed rahvalikus ansamblis Peiar.
Volitus Eesti Omavalitsuse juhtidele
Volitus Eesti Omavalitsuse juhtidele (saksa keeles Vollmacht für die Leiter der estnischen Selbstverwaltung) on dokument, millega väegrupi Nord tagalapiirkonna juhataja Franz von Roques nimetas ametisse Eesti Omavalitsuse. Volitus oli Eesti Omavalitsuse tegevuse aluseks kuni 5. detsembrini 1941, mil Eestisse määratud tsiviilvalitsuse juht, kindralkomissar Karl Siegmund Litzmann Eesti Omavalitsuse uuesti ametisse nimetas.
Volituse saksa- ja eestikeelne tekst on avaldatud 27. septembril ilmunud Ametliku Teataja esimeses numbris.
Põhja Tagala Sõjavägede Juhataja
P. krt. 15. septembril 1941.a.
Volitus Eesti Omavalitsuse juhtidele.
AT 1941, 1, 1.
Eesti Omavalitsuse juhtideks Põhja Tagala Sõjavägede piirkonnas on volitatud alltähendatud isikud järgmistel tegevusaladel:
Eeltähendatud isikud on õigustatud oma tegevusalal kaastöölisi ja spetsialiste ametisse kutsuma, esitades kaastööliste ja spetsialistide nimetamisest 3 ärakirja Sõjavägede Juhatajale. Nad teostavad oma ametitoimetusi "Sõjavägede Juhataja nimel" seniste seaduste ja määruste järgi, kuivõrd need Sõjavägede Juhataja poolt antud määrustega ei ole tühistatud või muudetud. Volitatud isikud on õigustatud Sõjavägede Juhataja eelneval kirjalikul nõusolekul üksikutel kordadel andma seadusejõulisi määrusi. Nad saavad juhiseid oma ametitegevuse kohta ainuüksi Sõjavägede Juhatajalt ja ei võta vastu juhiseid teistel ametiasutistelt. Kõigile Saksa ametiasutistele Sõjavägede Juhataja piirkonnas tehakse ülesandeks eesti volitatud isikuid nende ülesehitustöös igati toetada.
Balvano
Balvano on vald Itaalias Basilicata maakonnas Potenza provintsis.
Balvano kõrgus merepinnast on keskmiselt 425 meetrit. Asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Cedari maakond
Cedari maakond on mitmes Ameerika Ühendriikide osariigis.
Niue keel
Keelekood: niu
Sapiéntza
pisi|Tuletorn Sapiéntzal Sapiéntza (kreeka Σαπιέντζα < itaalia Sapienza) on Kreekale kuuluv saar, üks Joonia saartest. See asub Joonia meres Peloponnesose poolsaare edelaranniku lähedal, 2 km kaugusel Methóni sadamalinnast. Saare pindala on 9,1 km² ja elanike arv 2 (aastal 2011). Saare pikkus on 6,5 km ja laius 2,5 km.
Niue keel
Kasutatakse ladina kirjaviisi.