cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gemmatimonadetes
Levik looduses
Kuna ühe liigesepõletikku põdeva patsiendi sünoviaalvedelikust eraldatud rRNA analüüsil leiti selle võimalik kuulumine tollel ajal veel määramata Gemmatimonadetes hulka, võivad selle bakterihõimkonna esindajad pakkuda ka meditsiinialast huvi.
Mardi tänav (Pärnu)
Mardi tänav on tänav Pärnus Vana-Pärnu linnaosas.
Tänav saab alguse Sauga jõe äärest, suundub edelasse, ristub Maarja tänavaga ja lõppeb tupikus. Tänava pikkus on ligikaudu 153 meetrit.
Merkinė (Turgeliai vald)
Ajalugu
Külas asub Merkinė mõis. Aastail 1769–1795 kuulus küla Paulava vabariiki. Tsaariajal oli asula venekeelne nimekuju Павловъ.
XX sajandi algusaastateni kandis küla nime Paulava, XX sajandi keskpaigani aga Paulauskas. Aastal 1919 hõlvasid asula poolakad. Poolas jäi see Wilno vojevoodkonda ja Wilno-Troki maakonda. Aastal 1939 anti see aga üle Leedule.
Tuntud elanikke
pisi|Kellatorn
Vesipapi tänav
Vesipapi tänav on tänav Tallinnas Kristiine linnaosas Lilleküla asumis.
Tänav on L-kujuline, algab Linnu teelt ja lõppeb Mustamäe teel.
Merekalda tänav
Merekalda tänav on tänav Pärnus Vana-Pärnu linnaosas.
Tänav saab alguse Emajõe tänavalt, suundub loodesse ja lõppeb Mõrra tänaval. Laane tänav ristub veel Väike-Toome, Soo, Suur-Toome, Ranna, Põllu, Luite, Jakobi ja Peetri tänavaga. Tänava pikkus on ligikaudu 1,07 km.
Björn Skifs
pisi|Björn Skifs Björn Nils Olof Skifs (sündinud 20. aprillil 1947) on rootsi laulja.
1975. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ansambel Rootsit lauluga "Det blir alltid värre framåt natten".
Toonehani
Toonehani (Plectropterus gambensis) on partlaste sugukonda kuuluv Aafrikas levinud lind.
Toonehani on üks vähestest mürgilindudest. Tema liha on inimesele ja röövloomadele mürgine, sest ta toitub villimardiklaste (Meloidae) sugukonda kuuluvatest putukatest, mis sisaldavad kantaridiini. See mürkaine koguneb linnu kudedesse. pisi|vasakul|Toonehani lennul
Levik
Toonehani on levinud kogu Saharast lõunasse jäävas Aafrikas.
Majaka tänav (Pärnu)
Majaka tänav on umbtänav Pärnus Vana-Pärnu linnaosas, mis saab alguse Põllu tänavalt. Tänava pikkus on ligikaudu 75 meetrit.
Kautsjon
1918–1940
1918–1940 toimis Eestis nn "Ladina notariaadi" mudel: notareid loeti küll avaliku teenistusse kuuluvaiks riigiametnikeks kohtuministeeriumi võimkonnas, kuid riigikassast nad palka ei saanud ning vastutasid oma varaga. Kahjunõude tagamiseks oli sisse seatud kautsjon, mille maksmata jätmine võis kaasa tuua ametist tagandamise. Kautsjoni summad olid kõrged, samas polnud notari vastutus piiratud kautsjoni summaga. NSV õiguses (1940–1991) kautsjonit ei rakendatud.
Kriminaalõiguses
Inimesel on õigus taotleda enda vahistamise asendamist kautsjoniga, mis tasutakse kohtu hoiuarvele. Selleks tuleb esitada kohtule taotlus. Pärast seda langetab kohtunik otsuse, kas süüaluse võib vabastada kautsjoni vastu. Kautsjoni suuruse määramisel lähtub kohtunik võimaliku karistuse raskusest, kuriteoga põhjustatud kahju suurusest ning inimese varalisest tagatisest. Kui kohtunik taotluse rahuldab, vabastatakse inimene pärast kautsjonisumma laekumist. Kautsjon tagastatakse, kui inimene ei riku ettekirjutatud tingimusi, menetlus lõpetatakse või inimene mõistetakse õigeks. Vastasel juhul kantakse raha riigituludesse. Alates 1. juulist 2014 tuleb kautsjon tasuda rahandusministeeriumi arveldusarvele. Selgitusse tuleb märkida, kelle eest kautsjon tasutakse. Kautsjoni miinimumsuurus on viissada päevapalka.
Tsiviilõiguses
Tsiviilkohtumenetluse seadustiku järgi tasutakse kassatsioonkaebuselt (ringkonnakohtu otsuse edasikaebamine riigikohtusse) kautsjoni 1% tsiviilasja hinnast, arvestades kaebuse ulatust. Kautsjoni suurus ei saa olla alla 100 euro ja ei saa olla suurem kui 3000 eurot. Hagita asjas, mittevaralise hagi asjas, tasutakse määruskaebuselt kautsjoni 50 eurot. Eesti Vabariik kui menetlusosaline on kautsjoni tasumisest vabastatud.
Valimistel
Riigikogu valimistel ja Euroopa Parlamendi valimistel tuleb kautsjon tasuda iga kandidaadi kohta. Kautsjoni suuruseks Riigikogu valimistel on ühekordne kuupalga alammäär ja Euroopa Parlamendi valimistel viiekordne kuupalga alammäär.
Riigikogu valimistel kautsjon tagastatakse kui kandidaat osutub valituks või saab valimisringkonnas hääli vähemalt poole lihtkvoodi ulatuses või kui erakonna kandidaadid kogusid üleriigiliselt kokku vähemalt 5 protsenti häältest.
Euroopa Parlamendi valimistel kautsjon tagastatakse kui üksikkandidaat või erakond kogus üleriigiliselt kokku vähemalt 5% häältest.
Gertrude
Gertrude on naisenimi.
2019. aasta seisuga oli seda naisenime Eestis alla viiel inimesel.
Rünnak Kramatorski raudteejaamale
Rünnak Kramatorski raudteejaamale oli Venemaa sissetungi käigus Ukrainasse 2022. aasta 8. aprilli hommikul toimunud raketirünnak Kramatorski raudteejaamale.
Vihitaja tänav
Vihitaja tänav on tänav Tallinnas Kristiine linnaosas Lilleküla asumis Vesipapi ja Algi tänava vahel (nendega risti).
Vihitaja tänav on idakagu-lääneloodesuunaline.
Tänavale anti nimi 2018. aastal.
Soo-rohutirts
Soo-rohutirts (Chorthippus montanus) on pruunikas-rohekas tirtsuline. Teda aetakse tihti sassi niidu-rohutirtsuga. Soo-rohutirts pesitseb rabadel, soodel, kui ka madalatel niitudel. Nad poegivad kevadisel ajal ja nad on 2–6 cm pikad.
Kuninglik Gustav Adolfi Akadeemia
Akadeemia asutati aastal 1932 Uppsalas, kuningas Gustav II Adolfi 300. surma-aastapäeval.
Akadeemia eesmärk on edendada rootsi rahvakultuurialaseid uuringuid.
Håkon Opdal
Hooaja 2012–13 esimeses pooles mängis ta Taani kõrgliiga klubis SønderjyskE. 2013. aastal naasis ta Norra kõrgliigasse, liitudes IK Startiga, kus mängis järgmised kuus hooaega.
2019. aastal liitus Opdal taas Branniga.
Norra jalgpallikoondises mängis Opdal aastatel 2006–2008 kokku 12 korda.
Kuninglik Gustav Adolfi Akadeemia
Liikmeskond
Akadeemial on liikmeid (koos välisliikmetega) umbes 220.
Eesti päritolu akadeemia liikmed
pisi|Gustav Adolfi akadeemia liige [[Ilmar Talve. Lisaks Rootsile oli ta valitud akadeemikuks ka Soomes ja Norras, kuid mitte kodumaal Eestis.
Ilmar Talve 8. juunil 2004 Tartu Kirjanike Majas oma raamatu "Eesti kultuurilugu" esitlusel.
Foto: Lauri Kulpsoo]]
Etterbeek
Etterbeek on üks üheksateistkümnest Belgia Brüsseli piirkonna vallast. Sarnaselt ülejäänud Brüsseli valdadega on ka Etterbeek ametlikult kakskeelne, hollandi- ja prantsuskeelne.
European Digital Rights
European Digital Rights (EDRi, Euroopa digitaalõiguste organisatsioon) on rahvusvaheline valitsusväline organisatsioon, mille peakontor asub Brüsselis Belgias. EDRi asutasid 2002. aastal Berliinis kümme valitsusvälist organisatsiooni seitsmest Euroopa riigist. Sestpeale on EDRi liikmete arv jõudsalt kasvanud ning 2014. aastaks kuulus EDRi organisatsiooni 34 liiget 21 Euroopa riigist.
EDRi eesmärgiks on edendada, kaitsta ja toetada inimõigusi digitaalkeskkonnas ning info- ja tehnoloogia valdkonnas. EDRi huviorbiiti kuuluvateks põhiküsimusteks on näiteks isikuandmete kaitse ja eraelu puutumatus, digitaalõigused, autoriõigused ja sõnavabadus Internetis.
EDRi on kodanikuühiskonna platvorm, mille eesmärk on tagada, et digitaalkeskkonda mõjutav Euroopa Liidu poliitika ja seadused oleksid kooskõlas põhiõiguste ja -vabadustega. EDRi avaldab publikatsioone ja uuringuid digitaalõiguste olukorrast Euroopas ning annab välja infolehte EDRi-gram.
Gertu
Gertu on naisenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 772. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Gertu 97 naisel.
Muratsi poolsaar
Muratsi poolsaar on poolsaar Saare maakonnas Saaremaa vallas Muratsi külas. Poolsaart piirab läänest Sepamaa laht ja idast Muratsi laht.
Anatolie Nosatîi
Anatolie Nosatîi (sündinud 12. septembril 1972) on Moldova sõjaväelane ja poliitik.
Anatolie Nosatîi lõpetas 1994. aastal Odessa Sõjaväeakadeemia. Alates 1994. aasta juunist teenis Moldova armees. 1994–2000 töötas ta Chișinău Sõjaväekolledžis. Ta oli 2002. aasta oktoobrist kuni 2004. aasta juunini 22. rahuvalvepataljoni ülem. 2005. aasta juulist kuni 2008. aasta aprillini oli kiirreageerimisjõudude ülema asetäitja ja staabiülem. Samal ajal täiendas ta end Ameerika Ühendriikides (Defense Language Institute, 1999. aasta jaanuarist juunini; United States Army Engineer School, 1999. aasta juunist detsembrini; United States Army Command and General Staff College, 2004–2005). Magistrikraadi omandas ta National Defense University's 2012. aastal. 2008. aasta aprillist kuni 2009. aasta jaanuarini oli ta 2. motoriseeritud jalaväebrigaadi staabiülem ja ülema asetäitja. 2009. aasta jaanuarist kuni 2010. aasta juunini oli ta 2010 Moldova maavägede juhatuse ülema asetäitja. 2010. aasta juunist kuni 2011. aasta juunini oli ta Moldova armee strateegilise planeerimise osakonna peastaabi ülem. 2012. aasta juulist kuni 2014. aasta detsembrini oli ta Nosatîi Moldova armee peastaabi operatiivosakonna ülem. 2014. aasta detsembrist kuni 2018. aasta maini töötas ta New Yorgis ÜRO peakorteris rahuvalveoperatsioonide keskuses. Alates 2018. aasta maist kuni 2020. aasta aprillini oli ta Moldova armee peastaabi operatiivosakonna ülem.
Alates 6. augustist 2021 on ta Moldova kaitseminister.
Tibor Szamuely
pisi|Tibor Szamuely Tibor Szamuely (27. detsember 1890 Nyíregyháza – 2. august 1919 Lichtenwörth, Austria) oli juudi rahvusest Ungari kommunistlik poliitik ja ajakirjanik.
Tibor Szamuely töötas pangaametniku ja ajakirjanikuna, astus Ungari Sotsiaaldemokraatlikku Parteisse. Langes Esimeses maailmasõjas 1915. aastal venelaste kätte sõjavangi. 1917. aastal lasti ta vangistusest vabaks. Vahepeal oli ta aga omandanud kommunistliku maailmavaate. Ta organiseeris Moskvas koos Béla Kuniga VK(b)P ungari grupi. 1918. aastal sõitis Szamuely Saksamaale, kus osales Spartakistide Liidu tegevuses koos Karl Liebknechti ja Rosa Luxemburgiga.
3. jaanuaril 1919 pöördus Tibor Szamuely Ungarisse tagasi, kus ta valiti Ungari Kommunistliku Partei Keskkomiteesse ja töötas ajakirjanikuna ajalehe Vörös Újság toimetuses.
Pärast Ungari Nõukogude Vabariigi kehtestamist 21. märtsil 1919 sai temast üks selle juhte, ta oli mitmetel olulistel ametikohtadel (sealhulgas ka sõjanduse rahvakomissar). Ta pooldas äärmuslikke ja vägivaldseid meetodeid. 1919. aasta mai lõpus käis Tibor Szamuely lennukiga Moskvas, kus kohtus Leniniga ja arutas temaga maailmarevolutsiooni perspektiive.
Isiklikku
Ta oli ajaloolase Tibor Szamuely onu.
Kangru tänav
Kangru tänav on tänav Tallinnas Põhja-Tallinna linnaosas Pelguranna asumis.
Tänav sai nime 6. oktoobril 1953.
Hoonestus
Kangru tänav 5 ja 6, asub Lasteaed Mesipuu.
Kangru tänav 13 asub Pelguranna raamatukogu.
Kangru tänav 10 // Tuulemaa tänav 4 tegutses kauplus Tormilind.
Hundi ja koera hübriidid
Hundi ja koera hübriidid ehk huntkoerad on hundi (Canis lupus) ja koera (Canis familiaris) järglased.
pisi|350px|Hundi ja kolli hübriid
Ajalugu
On teada, et tänapäeva koer on saadud tänu hundi kodustamisele. See protsess algas arvatavasti juba enne viimase jääaja maksimumi, aga sai erilise hoo sisse umbes 15 000 aastat tagasi. Kodustamise protsessi algusest saadik on hundid ja koerad ka omavahel ristunud. Inimese poolt läbi viidud aretustegevus on pannud aluse koerte erakordsele fenotüübilisele mitmekesisusele. Kui alguses olid koer ja hunt väga sarnased ning ristumiseks tõkkeid ei olnud, siis aja jooksul on inimene koera oma soovi järgi kujundanud ja nende iseseisvat liikumist takistanud, mistõttu vabad võimalused paaritumiseks on nüüdseks väga harvad. Tänapäeval eristub enamik koeri välimuselt huntidest oluliselt ning koera loetakse eraldi liigiks. Ristumisbarjääri koera ja hundi vahel aga tekkinud ei ole ning nad on võimelised omavahel paaritudes andma sigimisvõimelisi järglasi. pisi|Hundi hübriidi skelett
Aianduskooperatiiv
Aianduskooperatiiv (ka: aiandusühistu, aiaühistu) on ühistu, mis on loodud kas aiandusega tegelevate inimeste harrastuseks või tulu saamise eesmärgil.
Hundi ja koera hübriidid
Teotihuacani huntkoerad
Aastatel 1992–1996 uuriti Mehhikos Teotihuacani linnas sealseid koopaid ja tunneleid. Tunnelitest võetud proovid pärinesid 8.–12. sajandist pKr. Arheoloogiliste uuringute tulemusel leiti muude selgroogsete seas ka 455 koerlase jäänused. 20-l neist esinesid aga suuremad luud, kolju ning hambad kui tavalistel koertel, mistõttu peeti neid esialgu Mehhiko huntideks (Canis lupus baileyi). Lähemal uurimisel aga ei olnud nende luud piisavalt suured, et kuuluda huntidele. Luude koostise uuringutest ilmnes ka vähene strontsiumi- ning tsingisisaldus, mis osutas faktile, et tegu oli peamiselt taimtoiduliste isenditega. Selline herbivoorne eluviis võis tuleneda vaid sellest, et neil olid omanikud, kes neid toitsid.
Aianduskooperatiiv
Kooperatiivid loodi 1960ndate lõpus töölisklassile, kus eesrindlikele nõukogude töötajatele jagati maaharimiseks maad. Erinevatel ajajärkudel olid tingimused kruntide suuruse ja sinna ehitatava hoonestuse kohta erinev.
Eesti NSVs oli nt 1966. aastal aianduskooperatiivi ühinenud 5698 peret.
Hundi ja koera hübriidid
Huntkoerad Suurbritannias
Esimene dokumenteeritud hundi ja koera ristamine Suurbritannias leidis aset 1766. aastal, mil paaritati emane Pomeraniani koer ja isane hunt. Sealsed huntkoerad olid populaarsed loomaaedades ja rändtsirkustes. Peale selle peeti neid ka koduloomadena.
Tunnused
Ühest kirjeldust, mille abil saaks huntkoera ilmeksimatult tuvastada, ei ole. Kui isend on väga hundisarnane, siis tunnused nagu rõngas saba ja lontis kõrvad näitavad selgelt ära, et tegemist võib olla hübriidiga. Samas ei esine tunnuseid, mille abil saaks välistada, et kahtlane loom pole puhas koer, kuna kõiki hundi tunnuseid võib esineda ka koertel.
Leiud
Senini on enamik hinnanguid hübriidide leviku kohta spekulatiivsed, kuna metoodika nende korrektseks tuvastamiseks on välja töötatud alles viimasel kümnendil.
Kõige rohkem arvatakse huntkoeri leiduvat Põhja-Ameerikas, kus hübridiseerumine looduses on üsna sage, kuid samuti aretatakse seal palju huntkoeri lemmikloomadeks. Palju hübriide on tuvastatud ka Venemaal ning neid esineb ka Ukrainas. Euroopas on oletusi hübriidide olemasolu kohta paljudest riikidest, kuid kindlaks on see tehtud Bulgaarias, Rumeenias, Eestis, Lätis, Rootsis, Hispaanias, Portugalis ja Itaalias.
Hübriidide esinemine Eestis tõestati, kui analüüsiti 2008/2009 talvel Läänemaal Taeblas kütitud kuut looma, kelle karvkatte värvus ei olnud hundile iseloomulik. Geneetiline analüüs tõestas, et neil esines nii huntidele kui koertele omaseid geneetilisi tunnuseid.
Hübridiseerumine
Peamine eeldus hübriidide tekkeks looduses on huntide väike arvukus. Seetõttu leiab hübridiseerumine aset peamiselt hundiasurkonna piirialadel, kus populatsioonitihedus on väike, või olukorras, kus populatsiooni sooline tasakaal on paigast ära. Asurkonna vähenemist mõjutab eelkõige liiga suur jahisurve, elupaikade killustumine ning ka huntide saakloomade üleküttimine. Arvatakse, et kui huntide arvukus on liialt madalale langenud, aitab koertega hübridiseerumine madalseisust välja tulla ning vältida ka sugulusristumist ehk inbriidingut, mille tagajärjel võivad populatsioonis esineda mitmed haigused. Samas võib hübridiseerumist esineda ka hundiasurkonna normaalse struktuuri ja keskmise arvukuse korral. Oluliseks hübridiseerumist soodustavaks teguriks võib sel juhul olla hulkuvate koerte suur arvukus. Peamiselt toimub hübridiseerumine emase hundi ja isase koera vahel, kuid võib esineda ka vastupidine olukord.
Hübridiseerumise ohud
Kui hundipopulatsioon on elujõuline ning sisserändajatele avatud, ei kujuta hübridiseerumine endast erilist ohtu. Juhtudel, kus emahunt jääb järglastega üksi ega leia üksikut isahunti enda kõrvale, ei pruugi hübriidsed kutsikad piisavalt toitu ja kaitset saada ning võivad seetõttu hukkuda. Samuti ei pruugi hübriidid paarilise otsinguil olla võimelised huntidega konkureerima. Sellistel puhkudel on koerageenide levimine hundiasurkonnas raskendatud ega kujuta populatsioonile ohtu. Küll aga võib laialdase hübridiseerumise tulemusena muutuda looduslike koerlaste käitumine, kehaehitus ja -talitlus, mis võib viia hundipopulatsiooni nõrgenemisele ja ka uute alamliikide tekkele. Peamine ohutegur huntide ja koerte ristumisel on koerte haiguste laialdasem levik hundipopulatsioonis. Hundid on aja jooksul hästi kohastunud mitmete haigustekitajatega, kuid koerte geenikombinatsioonide sattudes populatsiooni võib hübriidne asurkond muutuda haigustele vastuvõtlikumaks ning seetõttu hääbuda. Praegu on koerlastest hübridiseerumise poolt ohustatud mägikoer (Canis simensis), punahunt (Canis rufus) ning Mehhiko hunt (koioti ja hundi ristand) (Canis lupus baileyi).
Aretus
Hunte ja koeri ristatakse ka inimese poolt – peamiselt eesmärgiga saada isend, kellel on hundi jõuline välimus, kuid keda oleks lihtne treenida. Näiteks on alaska haski (mitteametlik tõug) saadud siberi haski ja hundi ristamisel sooviga saada kiirem ja vastupidavam loom, kes on sobilik kelgukoeraks. Usutakse, et hundigeenidega isendid on tugevamad kui puhtad tõukoerad.
Saarloosi huntkoer
Saarloosi huntkoera aretamisega alustas hollandlane Leendert Saarloos. Ta ristas omavahel isase saksa lambakoera ning emase hundi ning nende järglased uuesti saksa lambakoeraga, kellest said saarloosi huntkoerad. Eesmärgiks oli saada täiustatud versioon saksa lambakoerast, kes oleks immuunne koertekatkule. Saarloosi huntkoer on välimuselt sarnane hundiga, iseloomult ettevaatlik ja vaoshoitud ega ole agressiivne, kuid koertekatkule immuunseks teda aretada Saarloos siiski ei suutnud. pisi|175px|Tšehhoslovakkia huntkoer
Tšehhoslovakkia huntkoer
Tšehhoslovakkia huntkoer aretati 1950ndatel praegustel Tšehhi ja Slovakkia aladel. Ristati hunt ning Saksa lambakoer eesmärgiga saada koer, kellel oleksid koera head iseloomujooned ja hundi võimekus. Aretamine toimus bioloogilise eksperimendina, mille käigus tõestati, et on võimalik paaritada nii emane hunt ja isane koer, kui ka isane hunt ja emane koer.
Nepp
Nepp (Gallinago) on kurvitslaste sugukonda kuuluv linnuperekond.
Eestis on kohatud kahte nepi liiki:
Kõivu-kivipuravik
Kõivu-kivipuravik (Boletus betulicola) on puravikuliste sugukonda kivipuraviku perekonda kuuluv seeneliik.
Kirjeldus
Kuna viljakeha tunnused varieeruvad suurel määral (nt kübara värvus, sh üleni valge) ja ektomükoriisapartnereid leidub rohkesti, on mükoloogid kirjeldanud hulga liike, mis molekulaarsete tunnuste alusel osutusid identseks. Neist ehk tuntuim ja ka meil varasemas kirjanduses registreeritud on kõivu-kivipuravik (B. betulicola; nüüd hariliku kivipuraviku varieteedi või vormina kasutatav nimetus).
Ted Gärdestad
pisi|Ted Gärdestad Ted Arnbjörn Gärdestad (16. veebruar 1956 – 22. juuni 1997) oli rootsi laulja.
Astryna
Astryna (transkribeerituna Astrõna) on alev (endine linn) Valgevenes Hrodna oblastis Ščučyni rajoonis. Alev on Astryna külanõukogu halduskeskuseks. Asula nimi on poola keeles Astryna. Nimi tuleb Valgevene keeleteadlaste arvates asulat läbiva Astrynka jõekese nimest, asula vana nimetus oli ilmselt Астрэяй.
Alevis on keskkool ja Ščučyni laste muusikakooli filiaal. Lisaks asuvad seal veel kaks raamatukogu ja kultuurimaja. Astrynas töödeldakse metsa ja valmistatakse ehitusmaterjale, lisaks on seal veel toiduainetööstus. Vaatamisväärsusteks on õigeusu kirik aastast 1895 ja kaks XX sajandi alguses ehitatud sünagoogi.
Ajalugu
Astrynast kahe kilomeetri kaugusel asuval linnamäel tehtud väljakaevamiste põhjal jõudsid valgevene arheoloogid järeldusele, et Astryna ümbruses oli X sajandil slaavlaste asuala. Kirjalikult mainitakse asulat esimest korda aastal 1480, mil asula oli Kazimierz IV valduses.
Alev sai Astrynast aastal 1487. XVI sajandi alguses rajasid tatari soost vürstid Astrynskid asula serva mõisa, kuigi see ise nende valdusse ei kuulunud, jäädes Leedu suurvürstide omandiks. Aastast 1520 oli Astryna Aleksander Chodkiewiczile välja renditud. Astryna kuulus toona Vilniuse vojevoodkonda. Aastal 1556 sai sealne õigeusu kirik annetusi nii kuningalt kui ka Zenowiczite suguvõsalt.
Aastal 1641 sai Astryna kuningas Władysław IV Wazalt linnaõigused. Astrynas hakati pidama turgu. Aastal 1666 finantseerisid Pacid asulasse katoliku kiriku ehitamist.
Alates kolmandast Poola jagamisest aastal 1793 oli linn Venemaa koosseisus. Toona oli suurem osa Astryna elanikest juudid. Pärast Esimest maailmasõda kuulus Astryna Poola koosseisu, 1939. aastast Nõukogude Liitu. Aastal 1940 sai Astrynast alev.
Pyrenophora tritici-repentis
Pyrenophora tritici-repentis (sünonüüm Drecslera tritici-repentis) on patogeen, mis tekitab taimehaigust nisu-pruunlaiksus (DTR). Nektrotroofne patogeen kahjustab peamiselt nisu lehti. Haiguse tõttu võib saagikadu ulatuda 50%, haigus põhjustab ka teravilja kvaliteedi langust. Esineb peamiselt harilikul nisul (Triticum aestivum L.) ja kõvanisul (Triticum turgidum L.), kuid ka paljudel heintaimedel.
Patogeeni elutsükkel
Haigustekitaja paljuneb nii sugulisel kui ka mittesugulisel teel. Patogeen talvitub taimejäänustel seeneniidistikuna ning moodustab sugulisi viljakehasid, pseudoteetsiume. Esmanakkus toimub pseudoteetsiumidest vabanenud kotteostega, mis võivad lennata viljakehast kuni 10 cm kaugusele. Sekundaarne levik toimub koniididega, mis levivad tuulega ka kaugemale. Patogeen võib läbida kogu elutsükli 4–7 päevaga. Patogeenile on nakatumiseks optimaalne niiske keskkond ja temperatuur vahemikus 15–28 ºC.
Langkampfen
Langkampfen on vald (Gemeinde) Austrias Tirooli liidumaal Kufsteini ringkonnas. Vald asub 504 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 26,5 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 3910 inimest. Vald paikneb Kufsteini (8 km edelas) ja Wörgli (8 km põhjas) vahel. Nimi tuleb ladina väljendist longus campus, mis tähendab pikka välja.
pisi|tühi|Langkampfen
Reet Naber
Elulugu
Reet Naber on teenistuja tütar.
1970. aastal lõpetas Naber Märjamaa Keskkooli ja 1975. aastal Tartu Ülikooli ajaloo-osakonna.
Reet Naber oli aastail 1975–1977 õpetaja, aastail 1977–1993 töötas ta Eesti Riiklikus Meremuuseumis (teadurist teadusdirektorini) ja aastail 1993–1995 Eesti Laevaomanike Liidu sekretärina. 1995. aastal oli ta Veeteede Ameti avalike ja rahvusvaheliste suhete spetsialist, aastail 1995–1996 Teede- ja Sideministeeriumi merenduse peaspetsialist, aastail 1996–1998 Piirivalveameti avalike suhete osakonna juhataja ning alates 1998. aastast Eesti Mereväe ajaloo ja suhtekorralduse konsultant. Selle kõrval töötas ta aastail 1992-2000 ajalehe Meremees osakoormusega reporterina.
Teadustöö
Reet Naber on uurinud Eesti merenduse, Eesti merejõudude ja kalanduse ajalugu, samuti etnoloogiat. Ta on üks "Mereleksikoni" (1996) ning "Inglise-eesti meresõnaraamatu" koostamise algatajaid ja kaasautor, samuti Tallinna leksikoni kaasautor. Ta on avaldanud üle 20 teadustrükise ja üle 100 aimeartikli.
Reet Naber oli aastail 1978-1998 mereterminoloogia komisjoni sekretär, seejärel merekeele nõukoja liige. 2000. aastast kuulub ta Sõjaajaloo Seltsi.
Rahvusvaheline suurmeister (kabe)
Rahvusvaheline suurmeister on Ülemaailmse Kabeföderatsiooni (FMJD) poolt sportlike saavutuste eest välja antav kõrgeim tiitel. Tiitlit antakse välja eraldi rahvusvahelises kabes ja 64-ruudulises kabes. Esialgsed tiitli andmise ettepanekud teeb FMJD tehniline komisjon, kompositsioonkabes teeb seda FMJD alamsektsioon Rahvusvaheline Probleemkabe Komitee (CPI). Kõik tiitlid peab kinnitama FMJD Peaassamblee.
Rahvusvahelised suurmeistrid rahvusvahelises kabes
Seisuga juuli 2012 on rahvusvahelises kabes maailmas 78 mees- ja 18 naissuurmeistrit.
Naised
Alena Altšul (Valgevene/Saksamaa), Olga Balthaži (Ukraina), Tatyana Chub (Holland), Zoja Golubeva (Läti), Nina Hoekman (Holland), Olga Kamyshleeva (Holland), Olga Levina (Iisrael), Jelena Milšina (Venemaa), Matrena Nogovitsõna (Venemaa), Irina Paškevitš (Valgevene), Živilė Ringelienė (Leedu), Ewa Schalley (Poola), Liouba Shaus (Iisrael), Ludmilla Sochnienko (Holland), Tamara Tansõkkužina (Venemaa), Darja Tkatšenko (Ukraina), Jelena Tšitaikina (Venemaa), Karen van Lith (Holland).
Tiitliomanikud 64-ruudulises kabes (laua taga)
64-ruudulises kabes omavad (või on omanud) rahvusvahelise suurmeistri nimetust (seisuga 25. mai 2010) :
Mehed
Nikolai Abatsijev (Venemaa), Murodoullo Amrillaev (Venemaa), Juri Anikejev (Ukraina), Ališer Artõkov (Usbekistan), Sergei Belošejev (Ukraina), Aleksandr Bestšastnov (Ukraina), Sergei Boiko (Ukraina), Sergei Bonadõkov (Venemaa), Andrei Valiuk (Valgevene), Vladimir Vigman (Läti), Vitali Gabrieljan (Aserbaidžaan/Valgevene), Aleksandr Getmanski (Venemaa), Valeri Grebjonkin (Ukraina), Oleg Daškov (Venemaa), Douglas Diniz (Brasiilia), Ion Dosca (Moldova), Vladimir Jegorov (Venemaa), Artem Ivanov (Ukraina), Aleksandr Kandaurov (Venemaa), Andrius Kybartas (Leedu), Gavril Kolesov (Venemaa), Juri Koroljov (Venemaa), Iser Kuperman (USA), Rostislav Leštšinski (Ukraina), Mendes Franca Lourival (Brasiilia), Igor Makarenkov (Ukraina), Nikolai Mištšanski (Usbekistan), Monea Norel (Moldova), Arkadi Plakhin (Valgevene), Mihhail Rahhunov (Mikhail Rakhunov) (Ukraina/USA), Nikolai Strutškov (Venemaa), Abdukadõr Toštemirov (Kasahstan), Viktor Tereštšenko (Venemaa), Ivan Tokusarov (Venemaa), Arno Uutma (Eesti), Markiel Fazõlov (Usbekistan), Mihhail Fedorov (Venemaa), Dmitri Tsinman (Venemaa), Zinovi Tsirik (Ukraina), Pjotr Tšernõsov (Venemaa), Genadi Šapiro (Saksamaa), Aleksandr Švartsman (Venemaa)
Lūžņa
Lūžņa (liivi keeles Lūž, Lūžkila) on küla (skrajciems ehk hajaküla) Kuramaal Lätis. Küla asub Ventspilsi piirkonnas Tārgale vallas.
Lūžņa on üks tosinast Liivi ranna külast. Kuni Läti iseseisvumiseni kuulus küla Pope mõisale. Sealsed liivlased olid aastaks 1923 asutanud oma laulukoori.
Küla järgi on nime saanud siluri Ohessaare lademesse kuuluvad Lūžni kihid.
Aastal 2015 oli külas 3 elanikku.
pisi|tühi|Lūžņa
Mütt (perekonnanimi)
Mütt on eesti perekonnanimi.
Andersson
Andersson on rootsi perekonnanimi.
Mütt (perekonnanimi)
Perekonnanime Mütt on pandud Oru mõisavallas Kose kihelkonnas Harjumaal, Elme mõisavallas Kaarma kihelkonnas Saaremaal (Müt) ja Vana-Kasaritsa mõisavallas Rõuge kihelkonnas Võrumaal. 2018. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Mütt Eestis 11 mehel ja 5 naisel.
Chips
Chips oli Rootsi ansambel, mis esitas kantri- ja popmuusikat. Ansambel tegutses aastatel 1979–1983.
1982. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ansambel Rootsit lauluga "Dag efter eag" ning saavutas 67 punktiga kaheksanda koha.
Michael Ewald Neoknapp
Michael Ewald Neoknapp (ka Michael Eobald Neoknapp; 1685 Tartu – 1755?) oli Eesti vaimulik.
Õppis aastatel 1701–1703 Riia Lütseumis. Immatrikuleeriti 2. mail 1703 Academia Gustavo-Carolina usuteaduskonda (Pärnus). Ordineeriti 16. detsembril 1710 Stockholmis õpetajaks.
Oli aastatel 1726–1753 Vastseliina Katariina koguduse õpetaja.
Isiklikku
Tema väimees Christian David Lenz oli Dzērbene ja Drusti (Cēsise kreisis) koguduste õpetaja, hiljem Cesvaine koguduse õpetaja, veel hiljem Tartu Jaani koguduse ülemõpetaja ja lõpuks Liivimaa kindralsuperintendent. Tema tütrepoeg Friedrich David Lenz oli Tarvastu ja Tartu Jaani koguduse õpetaja ning Tartu Ülikooli esimene akadeemiline eesti ja soome keele lektor. Tema tütrepoeg Jakob Michael Reinhold Lenz oli baltisaksa päritolu saksa kirjanik, tormi ja tungi liikumise juhtfiguure.
Tomas Ledin
pisi|Tomas Ledin Tomas Folke Jonas Ledin (sündinud 25. veebruaril 1952 Östersundis) on Rootsi laulja.
1980. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ta Rootsit lauluga "Just nu!", saavutades 47 punktiga kümnenda koha.
Reeli Kõiv
Reeli Kõiv on sündinud Tartus arsti ja bibliograafi peres. Lõpetanud 1981. aastal Tartu 7. Keskkooli ajaloo eriklassi ja 1986 Tartu Ülikooli ajaloo ja kunstiajaloo erialal.
Töötanud aastatel 1987–2014 Tartu Kunstimuuseumis teaduri, muuseumipedagoogi ja hariduskeskuse juhatajana, 2014–2015 Leisi Keskkooli direktorina; õpetanud kunstiajalugu Euroülikoolis, Tartu Kunstikoolis, Tartu Lastekunstikoolis ja paaris Tartu gümnaasiumis. Uurinud eesti kunsti 20. sajandist kuni kaasajani ning koostanud mitmeid uurimuslikke näitusi Tartu Kunstimuuseumis, avaldanud näitusekatalooge. Tema peateos on Eerik Haameri monograafia (2008), millega kaasnesid ulatuslikud retrospektiivid Tartu Kunstimuuseumis ja Kumus. Tartu Kunstimuuseumis ehitanud üles sealse hariduskeskuse ning kavandanud selle tööd; loonud ja viinud läbi haridusprogramme erinevatele sihtrühmadele, kavandanud sarjadena avalikke üritusi, koostanud haridustrükiseid.
Ta on Eesti Kunstnike Liidu, Eesti Kunstiteadlaste ja Kuraatorite Ühingu liige.
Neoehrlichia mikurensis
Neoehrlichia mikurensis ehk Candidatus Neoehrlichia mikurensis on bakteriliik.
Varasem nimetus Candidatus Ehrlichia walkerii.
Kirjeldus
Ca. N. mikurensis on gramnegatiivne bakter ja paljude loomade (sh inimeste) obligatoorne rakusisene organism. Pikkus 0,5-1, 2 μm.
Levila
Bakter on levinud Euroopas ja Aasias.
Siirutajad
Ca. N. mikurensis bakterite siirutamiskulg pole päris selge. Bakterit esineb kolooniatena (hulgaliselt) väikeste näriliste maksa ja põrna endoteeli rakkudes. Need närilised annavad bakterid edasi võsapuukidele (Ixodes ricinus).
Patogeensus
Ca. N. mikurensis on tõvestamisvõimeline organism, kes on võimeline nõrgenenud immuunsusega ja immuunpuudulikkusega inimestel paljude sümptomitega haiguslikku seisundit esile kutsuma.
Pierre Molinier
Pierre Molinier (13. aprill 1900 Agen, Prantsusmaa – 3. märts 1976 Bordeaux, Prantsusmaa) oli prantsuse maalikunstnik ja fotograaf.
Laugulised
Laugulised (Allioideae) on õistaimede amarülliliste sugukonna alamsugukond.
Pierre Molinier
Molinier on tuntud eelkõige erootilise sisuga piltide ja fotomontaažide poolest, kus ta eksperimenteerib seksuaalsuse, androgüünsuse ja fetišismiga. Ta looming mõjutas 1970. aastate alguse Euroopa ja Põhja-Ameerika kehakunstnikke ning on hinnatud ka tänapäeva kunstnike, kriitikute ja kunstikogujate seas.
Lembe Laanest
Lembe Laanest (neiuna Hallop, sündinud 29. märtsil 1940 Tallinnas) on eesti bioloog.
Laugulised
Klassifikatsioon
1998 käsitleti APG süsteemis laugulisi eraldi sugukonnana.
Nüüdisajal kuuluvad lauguliste alamsugukonda järgmised triibused:
Lembe Laanest
Ta lõpetas Tartu Ülikooli bioloogina 1962. aastal, erialaks taimefüsioloogia.
Pierre Molinier
Elu- ja loometee
Molinier kasvas üles naiste keskel. Oma seksuaalsuse avastas ta varakult: enda sõnul oli ta juba 3. eluaastast huvitatud naiste jalgadest, 10-aastaselt armastas ta silitada oma õe jalgu ning 13-aastaselt kaotas süütuse prostituudile, kes pärast seda pikalt ta armuke oli. 1918. aastal suri Molinier’ noorem õde Julienne, kellesse ta oli pikalt olnud armunud. Molinier pildistas õde tema surivoodil. Hiljem on ta seda sündmust meenutades öelnud: "Isegi surnuna oli ta ilus! Ma ejakuleerisin ta kõhule ja ristimiskleidile, mida ta kandis. Ta võttis endaga parima minust!" Kuigi seda väidet pole võimalik kontrollida, demonstreerib see selgelt Molinier’ sundmõtteid ja impulsse, mis hakkasid kujundama ta kunstiloome ainest: seks ja surm, maskuliinsus ja feminiinsus, rüvetus ja travestia, esinemine ja selle dokumentatsioon. Pärast õe surma asus ta otsima androgüünset identiteeti – teemat, mis jäi korduma ta elus ja loomingus, näiteks hakkas naiseks riietatuna käima tantsuõhtutel. Samal ajal sündis tal tütar Monique, kelle ta väidetavalt 20 aastat hiljem Bordeaux’st üles leidis ja armukeseks võttis.
Lembe Laanest
Ta töötas Eksperimentaalbioloogia Instituudis Harkus.
Kundl
thumb|Kundl
Isaios
Isaios (vanakreeka Ἰσαῖος, ladinapäraselt Isaeus; 5.–4. sajand eKr) oli vanakreeka reetor. Ta kuulus nn kümne Atika kõnemehe kaanonisse.
Kundl
Kundl on linn ja vald (Gemeinde) Austrias Tirooli liidumaal Kufsteini ringkonnas. Vald asub 526 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 21,9 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 4202 inimest.
Pierre Molinier
Elu- ja loometee
1918. aastal kolis Molinier Bordeaux’sse. 1919. aastal tegi ta seal algust oma maalriäriga. Äritegemise katkestas kaheaastane sõjaväeteenistus (1920–1922), mille järel viibis ta lühikest aega Pariisis, kus külastas sageli muuseume. 1920. aastate keskpaigas Molinier abiellus ning sündisid tütar Françoise ja poeg Jacques. Molinier pidas armukesi, keda ta koju kutsus, kuigi ta abikaasa oli armukade. Koduseid pingeid suurendas veelgi ta vahekord oma tütrega, kellesse ta enda sõnul oli armunud.
Isaios
Isaios tegutses Ateenas logograafina, tema eripäraks olid pärandiprotsessid. Säilinud on 12 Isaiose kõnet, milles käsitletakse enamasti testamendi kehtivuse ning pärijate järgnevuse küsimusi.
Pierre Molinier
Loomingulise õitsengu algus
Pierre Molinier’ maalide esiknäitus toimus 1927. aastal Bordeaux’s. 1951. aastani esitles ta igal aastal oma maale Bordeaux’ salongides. 1928. aastal olid ta maalid välja pandud ühingu Société Nationale des Beaux-Artsi aastanäitusel Pariisis. Samal aastal rajas ta koos mitme teise maalikunstnikuga rühmituse Société des Artistes Indépendants Bordelais.
Kundl
Asend
Kundl paikneb 7,70 km Wörglist läänes ja 18,30 km Kufsteinist edelas, Innist lõunas ja koosneb 4 osast, nimeliselt Kundl, Liesfeld (põhjas), Saulueg (lõunas) ja St. Leonhard (läänes).
Pierre Molinier
Loomingulise õitsengu algus
1940. aastal mobiliseeriti Molinier sanitarina Teise maailmasõtta. Samal aastal langes ta Prantsusmaale sisse tungivate sakslaste kätte vangi. Demobilisatsiooni järel leidis Molinier koos perega ajutise varjupaiga Bordeaux’ lähedal.
Kundl
Naabervallad
Breitenbach am Inn, Radfeld, Wörgl, Wildschönau
Ajalugu
Kundlist idas on leitud mõned põletusmatused koos muude jäänustega, mis pärinevad La Tène kultuurist, ja on nüüd avalikult eksponeeritud Landesmuseum Ferdinandeumis Innsbruckis.
Pierre Molinier
Loomingulise õitsengu algus
1940. aastaid iseloomustab surmatemaatika, mille taganttõukajaks võib pidada ta isa 1944. aastal ravimite üledoseerimisega tehtud enesetappu. 1949. aastal jättis Molinier’ naine, kes oli väsinud mehe provokatiivsest käitumisest ja truudusetusest, ta maha. Järgmisel aastal ehitas ta "enneaegse haua", millele asetas musta risti graveeringuga: "Siin lebab / Pierre MOLINIER / Sündinud 13. aprillil 1900, surnud millalgi 1950. aastal / Ta oli moraalitu mees / Ta oli selle üle uhke ja kiitles sellega / Tema eest ei ole vaja palvetada." Fiktsionaalse surma temaatikat jätkas Molinier fotoseerias: ta poseeris oma ateljees kui ristilöödu ja vabasurma läinu ning korteris oma "surivoodil".
Kummik (perekonnanimi)
Kummik on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel määrati Kummik uueks perekonnanimeks isikuile, kelle perekonnanimi oli Kommer (1938. aastal Aleksandri vallas). 1. jaanuaril 2018 sellise perekonnanimega inimesi Eestis ei ela või on neid vähem kui 5.
Pierre Molinier
Loomingulise õitsengu algus
1951. aasta tähistas pöördepunkti Molinier’ kunstnikukarjääris: ta katkestas sidemed Société des Artistes Indépendants Bordelais’ga pärast näitusel toimunud skandaali, mille oli põhjustanud ta maal "Suur lahing" (Le Grand combat, 1951), millel ta enda kirjelduse järgi kujutab suguakte. Molinier süüdistas oma endisi sõpru selles, et nad on pühapäevamaalijad, õhku täis ja piiratud.
Kundl
Ajalugu
Kundlit on esmamaininud kataloogis piiskop Arn Salzburgist 788. aastal nimega ad Quantalas, mis tähendab 'valge jõe ääres'. See peaks olema ka linna praeguse nime algupära. 1213. aastal asus Kundli kindluses aadliliin Kummersbrucker, kindlusest on vaid varemed järgi. 15. ja 16. sajandil omandas kaevandamine tähtsust ja mõned praegused tänavanimed (näiteks Hüttstraße, Schieferrollstraße) tõendavad seda veel.
1658. aastal asutas Bartlmä Plank pruulikoja, mis tootis Kundler Bier. See pruulikoda muudeti 1946. aastal farmaatsiaettevõtteks Biochemie Kundl, tänapäeval Sandoz.
Pierre Molinier
Loomingulise õitsengu algus
1952. aastal võttis Molinier ühendust prantsuse romaanikirjaniku ja kunstikoguja André Malraux’ga, et ta aitaks tal oma maale taas Pariisis eksponeerida. Samal aastal lahkus ema eeskujul kodust ka ta tütar Françoise.
Tihedad suhted Bretoni ja sürrealistidega
1955. aastal kirjutas Molinier kirjanikule ja sürrealistide liikumise juhile André Bretonile ning saatis talle portfoolio oma maalide ülesvõtetega. Breton pidas töid maagilisteks ja vastas talle mitme entusiastliku kirjaga. 27. jaanuarist 17. veebruarini 1956. aastal olid Molinier’ maalid (18 teost) ning mõned joonistused välja pandud isikunäitusel Bretoni juhitud galeriis À l’Étoile Scellée Pariisis. Näituse tarbeks koostati ka väike kataloog.
Sel perioodil kohtus Molinier mitme kuulsa sürrealistiga, teiste seas Hans Bellmeri, Max Ernsti, Man Ray, Clovis Trouille’, Gérard Lattier’ ning Joyce Mansouriga. Ta fotomontaažid ilmusid sürrealistide publikatsioonides (sealhulgas tegi ta kaastööd ajakirjale Le Surréalisme, Même ), mis veelgi enam ta mainet edendasid.
1962. aasta suvel saabus Bordeaux’sse sürrealist Raymond Borde, et üles võtta film "Molinier", millest kujunes austusavaldus maalikunstniku maailmale. Lühendamata versiooni privaatlinastused toimusid 1964. aastal ja tsenseeritud versiooni avalik esilinastus 1966. aastal.
Kümme aastat lähedast sõprussuhet André Bretoniga lõppes järsult, kui Molinier esitles maali "Oh! Maarja ... Jumalaema" (Oh! Marie ... Mère de Dieu, 1965). Maalil kujutatakse kaht naist, kes rüvetavad seksuaalselt ristilöödud hermafrodiitset Jeesust. Breton keeldus seda 1965. aastal sürrealistide rahvusvahelisel näitusele välja panemast.
1950. aastate lõpus ja 1960. aastate alguses tekitas furoori ka Molinier’ eraelu. 1957. aastal ostis Molinier oma vallastütrele Monique’ile, kes oli üldtuntud prostituut, Bordeaux’ lähedale hämara baari The Texas-Bar. Kolm aastat hiljem oli ta seotud koduvägivalla intsidendiga temast lahus elava abikaasaga nende suvekodus, mida naine aeg-ajalt külastas: Molinier oli abikaasat raevukalt löönud ja tulistanud oma nõo pea kohal püstolist. Mõlema teo eest kandis ta kuu aega vanglakaristust. 1961. aastal mõisteti Molinier’lt kallaletungi eest välja trahv ja kahjutasu ning tema naisele anti luba abielu lahutada.
Erootilisuse teema esiletõus
Tugeva erootilise tooniga fotode tegemist alustas Molinier 1956. aastal. 1960. aastal loobus ta maalriärist, et pühenduda täielikult kunstile. Tema looming sai üha intensiivsema erootilisuse värvingu, muuseas segas ta sümboolselt oma spermat värvipigmentidega.
1964. aasta mais kirjutas Molinier erootilise romaani "Emmanuelle" autorile Emmanuelle Arsanile ning kohtus temaga sama aasta detsembris Pariisis. Nad jäid aastateks kirglikku kirjavahetusse ning Molinier kujutas teda mitmes oma töös. Nende järgmine kokkusaamine toimus 1967. aasta kevadel Bordeaux’s.
1965. aastal filmis Molinier autoportreelise lühifilmi "Meie jalad ja jalad" (Mes jambes et Jambes). Samast aastast pärineb ta kurikuulus visiitkaart, millel kujutatakse teda sooritamas auto-fellaatiot, mille saavutamiseks kulus ta enda kinnitusel kaks aastat, abistatuna metallkonstruktsioonist, mida kasutavad joogid. "Ma veetsin 18 päeva söömata midagi muud kui mu enda sperma," on Molinier väitnud.
1966. aastal hakkas kuju võtma Molinier’ plaan anda välja fotomontaažide album "Šamaan ja ta looming" (Le Chaman et ses créatures). Prantsuse kirjanikul Roland Villeneuve’il paluti kirjutada eessõna. Paljud kirjastajad loobusid albumi trükkimisest ning see avaldati viimaks alles 1995. aastal.
Iseäranis pöördeline kirjavahetus oli Molinier’l Austria kunstiajaloolase Peter Gorseniga, mis viis tema kohtumiseni sakslasest sadomasohisti ning jalgade ja kingade fetišisti Hanel Koeckiga 1967. aasta detsembris. Sellest kokkusaamisest algas pikaajaline ning kirglik korrespondents. Koeck külastas mitmel korral Molinier’d ning temast sai ta paljude maalide ja fotomontaažide modell. Samal aastal alustas Molinier noor sõber ning modell Jean-Pierre Bouyxou lühifilmi "Satan bouche un coin" võtetega. Molinier esineb selles lühistseenidest koosnevas teoses oma fetišistlikus riietuses.
Molinier’ enda kinnitusel andis ta 1969. aastal korralduse oma isa surnukeha ekshumatsiooniks. Ta hoiustas isa luid väikeses kirstukujulises puukarbis.
Jean-Jacques Pauvert avaldas samal aastal Molinier’ maalide kogumiku "Molinier". 1972. aastal ilmus Münchenis Peter Gorseni koostatud album "Pierre Molinier, lui-même" kunstniku fotodest ning fotomontaažidest. 1975. aasta märtsikuu lõpul külastas Gorsen esimest ja ainukest korda Molinier’d, teda saatis Koeck.
1966. aastast (või veidi varem) hakkas Molinier vastu võtma arvukaid külalisi. Tavaliselt olid need 20–25-aastased mehed ja naised, keda ta pildistas transvestiitidena ja/või erootilistes rituaalides osalejatena. 1975. aasta märtsis tegi ta rea ülesvõtteid naisterõivastesse riietatud noorest šveitsi maalikunstnikust Luciano Castellist ning sündsusetuse temaatikaga fotoseeria "L’Indénce" Bordeaux’ ikonoklastilisest kunstnikust ja oma lähedasest sõbrast Thierry Agullost. Viimased portreed, seeria "Thérèse Agullo" tegi Molinier 1976. aasta veebruari lõpul Agullost transvestiidina, jätkates sellega androgüünsuse temaatikat.
Pierre Molinier lõpetas oma elu enesetapuga 3. märtsil 1976 oma kodus Bordeaux’s. Ta on maetud Bordeaux’ kalmistule.
Maalikunst
Oma loometee alguses keskendus Pierre Molinier maastikumaalile, mida iseloomustasid fovistlikud ja impressionistlikud jooned.
1920. aastatel hakkas ta katsetama sümbolistlike, postimpressionistlike ja abstraktsete kompositsioonidega; sealt arenesid 1930. aastatel välja erootilised ja esoteerilised maalid naistest. See vormimäng kestis ta loomingus aastani 1974.
Looming oksjonitel
Maalid Fotod Fotomontaažid Joonistused
Kundl
Ajalugu
Teise maailmasõja ajal hoiti Kundli koopas keiser Maximilian I pronkskuju, mida nüüd näidatakse Hofkirches.
Tänapäev
Mitmete firmade ümberasumise tõttu 1950. aastatel muutus küla pendeldajate kogukonnaks. Kundli tuntumad ettevõtted on arvatavasti farmaatsiaettevõte Sandoz (endine: Biochemie), traktoritehas Lindner ja puidutehas Pfeifer.
Andreas Linde
Andreas Christopher Linde (sündinud 24. juulil 1993 Rydebäckis) on Rootsi jalgpallur, kes mängib väravavahina Saksamaa esiliigaklubis Greuther Fürth.
Ta alustas klubikarjääri Rootsi klubis Helsingborgs, mille noortesüsteemiga liitus ta 2008. aastal. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta Rootsi kõrgliigas 2014. aastal.
2015. aastal liitus ta Norra kõrgliigaklubiga Molde. 2017. aastal kindlustas Linde koha Molde esiväravavahina. 2019. aastal tuli ta klubiga Norra meistriks.
2022. aasta jaanuaris sõlmis ta lepingu Greuther Fürthiga.
2015. aastal tuli Linde Rootsi kuni 21-aastaste koondisega Euroopa omavanuste meistriks. 2016. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril kuulus ta Rootsi olümpiavõistkonda. Rootsi jalgpallikoondises debüteeris ta 12. jaanuaril 2017 sõprusmängus Slovakkia vastu.
Kirsipruun
Variatsioonid
1694. aastal välja antud "Haus-Feld-Artzney-Koch-Kunst und Wunder Buch" kirjeldab pruuni värvuse varjundit nimega Kirschbraun järgmiselt: "see värv on veidi punakas nagu kirsid, kui nad veel täiesti valmis pole, millest see oma nimegi on saanud". Raamatu selles peatükis kirjeldatakse hobuste värvuse variante.
Kirsipruun looduses
Värvisõna vanim kasutus on seotud karvavärvuse kirjeldamisega, eelkõige hobustel.
Kirsipruun on virgiinia toominga (Prunus virginiana) noorte okste, samuti murelipuu (Prunus avium) koore värvus.
Päevapaabusilma (Inachis io) tiibade ülakülje põhitoon on kirsipruun.
Kasutamine
Selle värvusenimetusega on kirjeldatud punase muskaatveini värvust (1666), safloorist saadavat punast värvitooni (1782), värvimulla umbra tooni (1782), rõivakanga värvust moeajakirjas (1787), samuti lõngade, kanga ja puidu tooni ning hobuse karva värvust.
Kirsipruun on üks Muhu rahvarõivaseelikute erilisi traditsioonilisi värve nimega küpsekirss.
Thomas Weller
Thomas Huckle Weller (15. juuni 1915 – 23. august 2008) oli Ameerika Ühendriikide viroloog.
Weller sai 1937. aastal Michigani Ülikoolist magistrikraadi meditsiinilises zooloogias ja astus Harvardi Ülikooli õppima meditsiini. 1939. aastal kohtus Weller John Franklin Endersiga, kes innustas teda uurima viirusi. Weller lõpetas ülikooli 1940. aastal ja asus tööle Bostoni lastehaiglasse.
Weller avastas koos Endersi ja Frederick Robbinsiga, et külmikust võetud polioviirus kasvas hästi imikutelt kirurgiliste protseduuride käigus eemaldatud neerukudedel. 1954. aastal said Weller, Enders ja Robbins selle avastuse eest Nobeli meditsiiniauhinna.
Paldiski õigeusu kalmistu
pisi|Paldiski õigeusu kalmistu Paldiski õigeusu kalmistu on kalmistu Paldiski linnas. Ajalooliselt jäi see Harju-Madise kihelkonda. See on kahest Paldiski linna kalmistust läänepoolsem (idapoolne on algne Paldiski luteri kalmistu).
Kalmistu on rajatud 18. sajandi lõpul, seal on toimunud korduvalt ülematmisi.
JT Conception
JT Conception (endine Trump Conception) on Janno Trumpi loomingut esitav džässi, funki, džässroki ja maailmamuusika piirimail mängiv 10-liikmeline gruuviorkester. Bändi kutsus ta kokku 2015. aasta kevadel. Orkester on välja andnud kaksplaati: "One" (2016) ja "Wait For It" (2017).
Täidlase bigbändiliku kõla ja intensiivse muusikalise energia poolest peetakse kollektiivi üheks võimsamaks koosseisuks noores Baltikumi džässis ning 2019. aastal pälvis JT Conception Aasta Jazzansambli auhinna.
JT Conception on esinenud džässfestivalidel Jazzkaar, Sõru Jazz, Sillamäe Jazz Times, Saulkrasti Jazz Festival, Klaipėda Jazz Festival ja Riia World Jazz Festival.
Armagnacide-Burgundide kodusõda
Armagnacide-Burgundide kodusõda oli konflikt kahe Prantsusmaa valitsejadünastia Valois'de haru, Orléansni suguvõsa (Armagnacid) ja Burgundia suguvõsa (Burgundid), vahel aastatel 1407–1435. Kodusõda algas Inglismaa vastu peetud saja-aastase sõja rahulikul perioodil ning suure skisma ajal.
Kommer
Kommer on eesti perekonnanimi.
Grīziņkalns
pisi|Grīziņkalnsi asend Riias Grīziņkalns on asum Lätis, Riia linna Latgale eeslinna ja Keskrajooni osa pindalaga 1,517 km². Asub Centrsist idas, Brasast lõunas, Purvciemsis läänes ja Avotu ielast põhjas. 13 691 elanikku (2010).
Kommer
Perekonnanime Kommer (Komer) on pandud kuues mõisavallas Järva-, Lääne-, Viljandi-, Viru- ja Võrumaal. Nimede eestistamisel määrati Kommeri-nimelistele uueks perekonnanimeks Aim, Kaim, Kaldamäe, Kaldvee, Kaljuvee, Kivestu, Kivirand, Kummik, Kuul, Mere, Pettai ja Põldsoo. 2018. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Kommer Eestis 49 mehel ja 65 naisel.
Johansson
Johansson on rootsi perekonnanimi.
Grīziņkalns
Grīziņkalnsi asumi põhjaosa kuni Aleksandra Čaka ielani kuulub Keskrajooni koosseisu, ent suurem osa asumist on Latgale eeslinna osa. Asumi reljeefi iseloomustavad Grīziņkalnsi luited, mille kõrgeim tipp ulatub 24 meetrit üle merepinna. Kõrgeima tipu juures asub Grīziņkalnsi park.