cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Reaalkoormatis
Reaalkoormatise tekkimine ja lõppemine
Reaalkoormatis võib lõppeda ka lõpetava tingimuse või tähtpäeva saabumisega, kuid mitte aegumisega. Kui reaalkoormatise kanne kinnistusraamatust alusetult kustutatakse, siis reaalkoormatis ei lõpe ning kinnistusraamat muutub valeks. Õigustatud isik võib sellisel juhul nõuda kinnistusraamatu parandamist (AÕS § 65 lg 1).
Era- ja avalik-õiguslik reaalkoormatis
Eesti asjaõiguses jagunevad reaalkoormatised avalik- ja eraõiguslikeks. Avalik-õiguslik reaalkoormatis on seatud seaduse alusel riigi, kohaliku omavalitsuse või muu avalik-õigusliku juriidilise isiku kasuks (AÕS § 230 lg 1). Koormatise avalik-õiguslik iseloom tuleneb üldisest huvist, mida reaalkoormatis tagab. Eraõiguslik reaalkoormatis aga on seatud füüsilise isiku, eraõigusliku juriidilise isiku või teise kinnisasja igakordse omaniku kasuks (AÕS § 230 lg 2).
Bamba Fall
Bamba Fall (sündinud 27. mail 1986, Saint-Louis) on Senegali korvpallur.
Reaalkoormatis
Erinevus servituudist ja hüpoteegist
Reaalkoormatisel on sarnaseid jooni nii servituudi kui ka hüpoteegiga. Kõik kolm on koormatiste liigid. Reaalkoormatis ja servituut mõlemad panevad koormatud kinnisasja omanikule teatavaid kohustusi. Nii reaalkoormatist kui ka hüpoteeki võib seada rahalise kohustuse täitmiseks. Sarnaselt hüpoteegiga tagab reaalkoormatis kinnisasja vastutuse omaniku soorituste tegemise eest. See tähendab, et kui kinnisasja omanik oma kohustust kokkulepitud viisil ei täida, müüakse kinnisasi maha ning kohustuse täitmiseks kasutatakse müügist saadud tulu. Kinnisasja kasutusõigus jääb seejuures endiselt omanikule. Samas on hüpoteegil, servituudil ja reaalkoormatisel olulisi erinevusi.
Bamba Fall
Fall võttis osa 2007. aastal toimunud korvpalli Aafrika meistrivõistlustest, olles Senegali koondise noorim mängija.
Reaalkoormatis
Erinevus servituudist ja hüpoteegist
Reaalkoormatisest tulenevalt on koormatud kinnisasja omanikul aktiivse tegutsemise kohustus, servituudi puhul aga passiivne talumiskohustus. Lisaks võimalusele taluda sundtäitmist peab kinnisasja omanik ka ise kohustusi täitma.
Hüpoteegiga tagatud nõue seisneb rahalises soorituskohustuses. Reaalkoormatisega tagatud sooritused võivad olla ka mitterahalised (asjade või teenuste kujul) ja peavad olema korduvad (perioodilised). Hüpoteegi puhul saab õigustatud isikuks olla vaid konkreetne isik, reaalkoormatise puhul aga nii konkreetne isik kui ka teise kinnisasja igakordne omanik.
Varroalest
pisi|Varroalest pisi|Varroalest mesilasevastsel Varroalest (Varroa destructor) on parasiitne lest, kes nakatab mesilasi ja hauet, põhjustades varroatoosi (ladina varroatosis). Varroalestast on saanud tänapäeval kõige ohtlikum meemesilaste haigusetekitaja, lisaks on see põhjustanud suurt majanduslikku kahju.
Väline kirjeldus
Täiskasvanud emaslestad on silmaga nähtavad ja on isaslestadest suuremad.
Emaslest on läikiv, värvuselt pruun kuni punakaspruun, pikkus 1,1–1,2 mm ja laius 1,5–1,6 mm. Kehakujult on ta lame, mistõttu on tal lihtne mesilaste küljes püsida ja arenevasse mesilashaudmesse tungida.
Isaslesta pikkus on 0,7 mm ja laius 0,7 mm, värvuselt on ta heledamad. Täiskasvanud isased ei toitu, kuna nende suised on sellised, mis ei võimalda toitu kätte saada, väljaspool hauet neid ei leidu.
Arengutsükkel
30–60 tundi enne haudme kinnikaanetamist ronib emane lest kärjekannu ja hakkab toituma, ta on valmis munema. 3 päeva pärast haudme kinnikaanetamist hakkab emane lest munema. Kokku muneb ta 4–6 muna. Emaslest elab suvel 2–3 kuud ning enamik neist jõuab muneda 2 korda. Talvel elavad emaslestad 5–8 kuud täiskasvanud mesilaste küljes.
Lestale on täiskasvanud mesilane vaheperemeheks ja transportijaks. Varroalest eelistab lesehauet, kuna isasmesilane ehk lesk areneb aeglasemalt. Lest ei elaks ilma mesilasteta ja haudmeta üle 5 päeva.
Varroalesta levik
Varroalestad levivad tarusiseselt ja mesilaste vahel täiskasvanud mesilaste abil.
Varroalesta levikule aitavad kaasa:
Bamba Fall
Elukutselise karjääri alustas Fall 2009. aastal, kui liitus Iisraeli kõrgeimas liigas mängiva Hapoel Afuliga.
Varroalest
Varroalesta leidumus mesilastel
Täiskasvanud mesilastel leidub lesti:
Bamba Fall
2011. aasta augustis sõlmis Bamba kolmeaastase lepingu BC Kalev/Cramoga.
Varroalest
Varroalesta leidumus mesilastel
Tagakeha loogete vahelt on lestadel hea ja lihtne tungida läbi peremeesorganismi ja imeda sealt hemolümfi.
Bamba Fall
Hooajal 2017-2018 mängis Bamba korvpallimeeskonnas Tallinna Kalev/TLÜ
Varroalest
Varroatoos
Varroatoosi põhjustab varroalest. Väljaspool hauet tungib lest enesekaitseks mesilase keha külge, kus mesilasel on teda raske eemaldada.
Lestad võivad olla ka mitmesuguste viiruste kandjad, näiteks deformeerunud tiibade viiruse, ägeda paralüüsi viiruse kandja jpt.
Haiguse tunnused
Lestadega mesilased lendavad raskelt/vaevaliselt ja muutuvad jõuetuks. Lestadega mesilaste eluiga on kuni poole võrra lühem lestavabade mesilase omast.
Madal tase
Madalat haigestumistaset on raske avastada.
Keskmine ja kõrge tase
Mesilastel:
Ekstreemselt kõrge tase
Ekstreemselt kõrge lestasustaseme korral muutub pere jõuetuks ja hukkub.
Ravi
Sipelghape ja oblikhape on inimese tervisele ohtlikud ning neid kasutades tuleb olla ülimalt ettevaatlik ja tarvitada ettevaatusabinõusid. Tänapäevaste ravimite efektiivsus on 80–95% eeldusel, et ravitakse vastavalt juhendile.
Kusejuha
Kusejuha (ladina ureter) on enamikul amniootidest kõhuõõnes paiknev kuse-suguelundkonna torujas paariline juha mille kaudu liigub uriin neerudest kusepõide.
Kusejuha areng, anatoomia, asend, lihased, sooned, morfoloogia, funktsioonid, ja histoloogia ning patoloogia võivad erineda nii liigiti kui ka indiviiditi.
Areng
Paariline pikijuha tekib loote kehas ja avaneb kloaaki. Eelneerul nimetatakse primaarset kusejuha eelneerujuhaks (ductus pronephricus) ja keskneerul keskneerujuhaks (ductus mesonephricus). Järelneeru arenemisega tekib lootel uus paariline lõplik kusejuha, mille suudmed avanevad kas kloaaki või eraldi päraku läheduses.
Maolised
Madudel kusepõis puudub ja kumbki neer läheb üle kusejuhaks, mis lõpevad kloaagi keskmises osas (urodeum). Isastel suguküpsetel madudel väljutatakse ka neeru-sugusegmentide eritised kusejuhasse.
Eduard Künneke
Eduard Künneke (27. jaanuar 1885 Emmerich – 27. oktoober 1953 Lääne-Berliin) oli saksa helilooja ja dirigent.
Ta komponeeris 24 operetti, 5 laulumängu (Singspiel), 4 koomilist ooperit, muusika 3 näidendile ja 35 filmile ning instrumentaalmuusikat. Oli tuntud oma graatsilise muusika, hea rütmitaju ja efektse harmoonia poolest. Berliini operetikoolkonna nimekas liige.
Õpingud ja dirigenditöö
Kaupmehe poeg. Õppis Berliini muusikakoolis Hochschule für Musikis muusikateooriat ja Max Bruchi juures kompositsiooni. Samuti omandas teadmisi kirjandusajaloost. 1907 asus tööle Berliini operetiteatris Neues Operettentheater am Schiffbauerdamm koormeistrina, kus komponeeris ka esimese lavateose "Die Marmorfrau" ("Marmornaine"), kuid see jäi esitamata. 1908. aastal valminud koomiline ooper "Robins Ende" kanti ette Mannheimis ning see oli juba palju edukam. Seda mängiti hiljem 38 Saksamaa teatris. 1908–1910 töötas heliplaadifirma Odeon Records dirigendina, juhatades Grosses Odeon Streich-Orchesterit. Seejärel oli Max Reinhardti Deutsches Theateri dirigent ja kirjutas saatemuusika seal lavastatud Goethe "Fausti" II osale.
Esimese maailmasõja aastatel mängis sõjaväeorkestris metsasarve. Sõja lõppedes asus tööle Friedrich-Wilhelmstädtisches Theaterisse. Dirigeeris seal suure publikumenuga Heinrich Berté opereti "Das Dreimäderlhaus" ("Kolme neiu maja") etendusi. Selle opereti edu innustas loobuma koomiliste ooperite kirjutamisest ja spetsialiseeruma operettidele. pisi|Eduard Künneke mälestustahvel Berliinis Giesebrechtstrasse 5 majal
Kusejuha
Inimesel
Inimesel lähtuvad kusejuhad nimmepiirkonnas neeruvaagnast (pelvis renalis), kulgevad lülisamba kõrval ja suunduvad ning avanevad kusepõide läbi kusepõie tagumis-alumise seina, moodustades suubumiskohal kusejuha klapiku (valvula ureteris). Paarilisel kusejuhal eristatakse järgmisi osasid:
Kusejuha sein
Kusejuha sein koosneb kolmest kestast:
Patoloogia
Kusejuhaga seotult ja elundi talitluses võib esineda mõningaid häireid ja haiguslikke seisundeid, mille diagnoosiks võivad olla näiteks kusejuhakivitõbi, kusejuhakasvaja jt.
Kreatiivmootor
Bändi muusikale on iseloomulikud sürreaalsus ja Roomet Jakapi vokaalimprovisatsioonid. Kriitikute tähelepanu on pälvinud muusikute akadeemiline taust ning tekstide mitmekesine kultuuriline päritolu: näiteks on muusikapala "Kaubanduslikud teadaanded" tekstiks nõukogudeaegne reklaam, "William ja Mary" seevastu kirjeldab teadusloost tuntud juhtumit 17. sajandi Briti filosoofi ja astronoomi William Whistoniga, keda Jakapi on käsitlenud ka teadusartiklites. Samuti tõlgendatakse Kreatiivmootorit sageli iroonia ja huumori võtmes, nii kirjutab Kaarel Kressa: "Üldiselt ma jälestan "naljabände", aga ega Kreatiivmootor seda polegi, nad on lihtsalt vaimukad. /---/ See bänd teeb enda tõsiselt võtmise väga raskeks, aga nii andekaid tüüpe peab tõsiselt võtma."
Kreatiivmootori muusikat on iseloomustatud üpris erinevalt. Berliini muusikaürituse Popkomm saidil öeldakse, et see oli algselt "veider lo-fi dada-pop, millelaadset keegi varem kuulnud pole", kuid on nüüd muutunud mitmekesisemaks ja lihvitumaks: "hüpnootiline elektrooniline gruuv, mida rikastavad psühhedeelsed akustilised helid, instrumentaal- ja vokaalimprovisatsioon". Ansambli esinemist Islandil kirjeldas Briti muusikakriitik John Rogers nii: "Eestist Tallinnast pärinev Kreatiivmootor ei sarnane ühegi teise bändiga. Nende kriiskav ja lalisev šamaanist laulja Roomet Jakapi (kes on ka filosoofiaprofessor) purustab oma esinemises täielikult kõne ja keele, kasutades sõnadena hullunud helisid ja silpe omaenese hüperkommunikatiivses keeles."
Erkki Hõbe sõnul on ansambel "trotslikult ekstsentriline". Kriitik Mart Kuldkepi hinnangul on Kreatiivmootorile varem olnud iseloomulikud "osalt taotluslikud, osalt ka häbenemata ebaprofessionaalsusest tulenevad sürrealistlikud momendid", "suurejoonelised vokaalsed eksperimendid" ja "naivistlikult monotoonsed taustad", kuid 2010. aasta plaat "Kaleidoskoop" annab märku kujunemisest "päris-bändiks". Andes plaadile maksimumhinde, kirjutab Kuldkepp: "Kreatiivmootor võikski olla soome-ugri parim horror-bänd, kui nende looming poleks kõige veidra ja õudse kõrval ka hirmus lapsik ja pinnapealne." Klassikaraadio saatetutvustuse kohaselt sarnaneb Kreatiivmootori looming dadaismiga, kuivõrd neid mõlemat "läbib mängulisus, vabadus materjaliga ümber käimisel, provokatiivsus ja dogmade murdmine".
Eduard Künneke
Operetihelilooja karjäär
Debüteeris operetiga "Das Dorf ohne Glocke" ("Küla kellata"), mille tema koduteatri publik hästi vastu võttis. 1921 saavutas meistriteoseks tituleeritud operetiga "Der Vetter aus Dingsda" ("Onupoeg ei kuskilt", Eestis tuntud kui "Onupoeg Bataaviast") laialdase rahvusvahelise tuntuse ning arvati maineka saksa keelt kõnelevate riikide operetiteatrites valitsenud Berliini operetikoolkonna liikmeks. 1924–1925 kirjutas operette ka New Yorgi Schubertsi ja Londoni Gaiety teatritele. Ingliskeelses maailmas aga ei äratanud tema teosed erilist tähelepanu.
Urmas Dresen
thumb|Urmas Dresen (2011) pisi|Urmas Dresen 2001. aastal Urmas Dresen (sündinud 8. detsembril 1958) on eesti ajaloolane ja muuseumitöötaja.
Ta lõpetas 1977. aastal Tallinna 22. Keskkooli ja 1985. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajaloolasena.
Ta on töötanud 1979. aastast Meremuuseumis, alates 1998. aastast muuseumi direktorina.
Eduard Künneke
Operetihelilooja karjäär
Tähelepanuväärne publikumenu tuli ka Berliini riigiooperile (Staatsoper Unter den Linden) 1935 komponeeritud operetiga "Die grosse Sünderin" ("Suur patune"). Lisaks operettidele komponeeris keelpillikvartette, orkestrisüite, kaks klaverikontserti ning koori- ja vokaalmuusikat. Operettidest pälvisid Euroopas veel laialdast tähelepanu "Glückliche Reise" ("Õnnelikku reisi"), "Die lockende Flamme" ("Ahvatlev leek") ja "Lady Hamilton". "Lady Hamiltoni" ettekandmine Breslaus (nüüd Wrocław) tõi kaasa sügava sõpruse dirigent Franz Marszalekiga. Marszalek oli Künneke muusika pühendunud austaja. Ta salvestas pärast sõda Kölni Westdeutscher Rundfunki orkestriga mitmeid Künneke teoseid.
Visoriai
pisi| Visoriai (poola keeles Wyszary) on Vilniuse linnaosa, mis asub linna põhjaosas Verkiai valla territooriumil. Visoriai piirneb lõunas Baltupiaiga, edelas Fabijoniškėsega, loodes Bajoraiga, põhjas Skersinėga, idas aga Santariškėse ja Jeruzalėga.
Linnaosa koosneb kahest eriilmelisest osast. Põhjapoolse osa moodustavad korterelamud, sinna rajati 2002. aastal ka Visoriai infotehnoloogia park. Lõunapoolse osa moodustab endine suvilakooperatiivide territoorium.
Eduard Künneke
Isiklikku
Abiellus esimest korda 1908. aastal ooperilaulja Grethe Polkowskiga. See abielu lahutati 1919. aastal. Aasta hiljem abiellus sopran Katharina Mülleriga. Sellest abielust sündis tütar Evelyn Künneke, kes sai tuntuks laulja, tantsija ja näitlejana.
Visoriai
Linnaosa nimi on tuletatud paikkonna poolakeelsest nimest Wyszary.
Visoriaid on kutsutud ka teaduslinnakuks. 1978. aastal rajati sinna Keemiainstituudi katsebaas. 1980. aastal rajati sinna biokeemia instituut, 1982. aastal zooloogia- ja parasitoloogiainstituut ning 1985. aastal matemaatika- ja küberneetikainstituut. Ka tänapäeval on Visoriais teadusasutusi.
Eduard Künneke
Isiklikku
Kui natsid Saksamaal võimule tulid, astus 1. mail 1933 NSDAP liikmeks (liikmepilet nr 2633895). Kuid aasta hiljem selgus, et ta pole abikaasa juudi päritolu tõttu mitte päris puhas aarjalane. Seetõttu arvas NSDAP ta 1936 oma ridadest välja. Kuid tema muusika oli natsidele meelepärane. Sellest piisas, et ta sai propagandaminister Joseph Goebbelsilt eriloa muusikalise tegevuse jätkamiseks Saksamaal.
Eestis on tema teostest esitatud operette "Ahvatlev leek" (Estonia 1935), "Õnnelikku reisi" (Estonia 1933, Ugala 1933, Võitleja 1933) ja kõige suurema publikumenuga 15 lavastusega 7 teatris "Onupoeg Bataaviast".
Claudinho
Cláudio Luiz Rodrigues Parise Leonel (tuntud lihtsalt kui Claudinho; sündinud 28. jaanuaril 1997 São Vicentes) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib ründajana või ründava poolkaitsjana Venemaa kõrgliiga klubis Peterburi Zenit.
2016. aastal debüteeris ta Brasiilia esiliigas Clube Atlético Bragantino ridades (hilisem Red Bull Bragantino), kus ta mängis Corinthiansest laenul. 2017. aasta alguses mängis ta laenul Santo Andrés.
2017. aasta mais sõlmis ta lepingu Brasiilia kõrgliiga klubiga Ponte Preta. 2018. aastal mängis ta Ponte Pretast laenul Red Bull Brasilis ja Oestes.
2019. aasta aprillist liitus ta Red Bull Bragantinoga, mis mängis toona Brasiilia esiliigas. 2019. aastal lõi ta Brasiilia esiliigas kümme väravat ning tuli klubiga esiliiga võitjaks. 2020. aasta hooajal lõi Claudinho Brasiilia kõrgliigas 18 väravat ning oli Luciano kõrval liiga suurim väravakütt. Claudinho valiti liiga hooaja parimaks mängijaks, hooaja uustulnukaks ja liiga hooaja sümboolsesse koosseisu.
2020. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril tuli ta Brasiilia võistkonnaga olümpiavõitjaks.
Kreatiivmootor
Kreatiivmootori 2019. aasta plaadi "Mentalbau" asetas ERRi kultuuriportaal aasta edetabelis Eesti plaatidest kõrgeimale, üldarvestuses 5. kohale, nimetas "Mentalbaud" "filosoofilis-dadaistlik-huligaanseks". ERRi kriitik Norman Kuusik leidis, et "Mentalbaul" on ansambel "kõvasti absurdsuses tagasi tõmmanud", nii et "mitmekesine ja lihvitud "Mentalbau" kõlab vägagi terviklikult ja üha vähem nagu häälutuste ja vabas vormis jazz'i ümber ehitatud avangardistlik kunstiprojekt", olles "igati heas mõttes küpse bändi album".
Toomas Lepp (ettevõtja)
Toomas Lepp (sündinud 26. augustil 1970 Tartus) on Eesti ettevõtja, Tartu firmade Metec ja Tarmetec juht ja osanik.
Aastail 1977–1988 õppis Lepp Tartu 15. Keskkoolis (hilisem Tartu Descartes'i Lütseum), mille lõpetas hõbemedaliga. 1988–1993 õppis ta Tallinna Polütehnilises Instituudis aparaadiehitusinseneriks mehhatroonika erialal. Isa (Andres Lepp) juhendamisel on ta tegelenud mudellennundusega.
Kreatiivmootor
Liikmed
pisi|Roomet Jakapi esinemab koos Kreatiivmootoriga [[Tallinn Music Weekil (2014)]] pisi|Maria Lepik esinemab Kreatiivmootori koosseisus 2014. aastal (Tallinn Music Week)
Toomas Lepp (ettevõtja)
Aastast 1992 OÜ Tarmetec omanik ja juhatuse liige.
Toomas Lepp on Tartu Mudellennuklubi juhatuse liige 1999. aastast ja Tartu Toome Rotary klubi liige 2015. aastast. Aastail 2004–2010 oli ta Eesti Masinaehitusliidu juhatuse ning 2008–2010 Tartu Kutsehariduskeskuse nõukogu liige.
Toomas Lepp on Eesti Maaülikooli kuratooriumi liige.
NSV Liidu Ministrite Nõukogu juures asuv Kolmas Peavalitsus
NSV Liidu Ministrite Nõukogu juures asuv Kolmas Peavalitsus (vene keeles Третье главное управление при Совете Министров СССР) oli aastatel 1950–1953 eksisteerinud riigiorgan NSV Liidu Ministrite Nõukogu alluvuses.
Kolmas peavalitsus tegeles õhutõrje probleemidega. Rakendusülesandeks oli õhutõrjesüsteemil S-25 põhineva õhutõrjekaitse moodustamine Moskva ümber.
Kolmanda peavalitsuse kaotamine
Samal päeval kui arreteeriti Lavrenti Beria (26. juunil 1953) moodustati esimese ja kolmanda peavalitsuse baasil NSV Liidu Keskmise Masinaehituse Ministeerium.
1961. aasta Eesti meistrivõistlused mäesuusatamises
1961. aasta Eesti meistrivõistlused mäesuusatamises  toimusid Venemaal Kavgolovos 5.–8. märtsil.
Āraiši järv
Āraiši järv (ka Āraisise järv) on järv Lätis Cēsise piirkonnas Dzērbene vallas. Järve kaldal on Āraiši asula. Järve pindala on 16,6 hektarit ja suurim sügavus 18 meetrit.
Salzburgi peapiiskopkond
Salzburgi vürstlik peapiiskopkond (saksa: Fürsterzbistum Salzburg) oli vaimulik vürstkond ja Saksa-Rooma riigi osariik. See koosnes ilmalikust territooriumist, mida valitsesid Salzburgi peapiiskopid, et eristada seda aastal 739 püha Bonifatiuse poolt Saksa Baieri hõimuhertsogkonnas asutatud kiriklikust peapiiskopkonnast. Peapiiskopkonna pealinn oli Salzburg, endine Rooma linn Iuvavum.
13. sajandi lõpust alates jõudsid peapiiskopid järk-järgult otse keisrile allumise seisundisse ja Baieri hertsogitest sõltumatuks. Salzburg jäi vaimulikuks vürstkonnaks kuni selle ilmalikustamiseni aastal 1803 lühiealiseks Salzburgi kuurvürstkonnaks (hiljem Salzburgi hertsogkond). Baieri ringkonna liikmetena aastast 1500 kandsid vürstlikud peapiiskopid tiitlit Primas Germaniae, kuigi nad ei omandanud kunagi kuurvürstitiitlit; tegelikult ei saanud viiest Saksa-Rooma riigi vürstlikust peapiiskopkonnast (koos Mainzi, Kölni ja Trieriga) Magdeburg ja Salzburg 1356. aasta kuldbullast midagi. Viimane vürstliku peapiiskopina tegutsenud ilmalik võim oli krahv Hieronymus von Colloredo, Salzburgist pärit Wolfgang Amadeus Mozarti varajane patroon.
Geograafia
thumb|left|Salzburg
Piiskopkonna territoorium kattus laias laastus tänapäeva Austria Salzburgi liidumaaga. See ulatus piki Salzachi jõge Kõrg-Tauerni mäeahelikust Alpide peaahelikus lõunas – Großvenediger 3666 m – alla Alpide eelmäestikuni põhjas. Siin koosnes see ka tänapäeva Rupertiwinkelist Salzachi läänekaldal, mis täna on Baieri osa. Endised piiskopimaad jagunesid traditsiooniliselt viieks ajalooliseks osaks (Gaue): Flachgau koos pealinn Salzburgiga ja Tennengau ümber Halleini paiknevad mõlemad Salzachi orus Põhja-Lubjakivi-Alpide serval; mägised (Innergebirg) lõunaosad on Pinzgau, Pongau ümber Bischofshofeni ja kagupoolne Lungau Radstadti Tauerni mäekuru taga.
Põhjas ja idas piirnes vürstlik piiskopkond Austria hertsogkonnaga, endise Baieri margiga, mis sai aastal 1156 sõltumatuks ja arenes aastal 1457 ertshertsogkonnaks ülendatuna Habsburgide monarhia tuumikuks. Salzkammerguti piiriala, täna UNESCO maailmapärandi nimistus, kui tähtis soolakaubanduse piirkond, hõivati järk-järgult võimsate Habsburgide poolt ja liidendati Ülem-Austria maadega. Kagus külgnes Salzburg Steiermargi hertsogkonnaga, mida Habsburgi (erts)hertsogid valitsesid aastast 1192 personaalunioonis. Aastaks 1335 omandasid Austria valitsejad ka vana Kärnteni hertsogkonna lõunas, Steiermargi ja Kärnteni territooriumid liidendati aastal 1379 Sise-Austriaga. Habsburgide-poolne ümberpiiramine oli peaaegu lõpetatud, kui aastal 1363 omandasid ertshertsogid ka Tirooli krahvkonna läänes. Ainult loodes piirnes Salzburgi puhverriik keiserliku Baieri hertsogkonnaga (ülendati aastal 1623 kuurvürstkonnaks), kellele ta varem oli kuulunud, ja tillukese Berchtesgadeni praostkonnaga, mis suutis säilitada oma sõltumatuse kuni mediatisatsioonini aastal 1803.
Baieri piiskopkond (u 543/698 – 798)
thumb|Rupert Salzburgist soolatünniga, keskaegne kirjeldus
Alates 6. sajandist asustasid hilisema peapiiskopkonna põhjaosi germaani hõimud bajuvaarid, kes asusid elama järelejäänud romaani rahvastiku hulka, samas slaavi hõimud kolisid lõunapoolsetesse Pongau ja Lungau osadesse. 696. aasta paiku tuli püha Rupert, siis Wormsi piiskop Frangi Austraasias ning hiljem Baieri ja Kärnteni apostliks kutsutud, Baieri pealinnast Regensburgist piirkonda ja pani aluse Salzburgi piiskopkonna taastamisele. Pärast kiriku püstitamist lähedalasuvasse Seekirchenisse avastas ta võssakasvanud Iuvavumi varemed ja romaani rahvastiku riismed, kes olid säilitanud kristlikud traditsioonid. Endine teooria, et ta saabus juba u 543. aastal, allikates kajastamata varajaste Baieri hertsogite ajal, tundub vähem tõenäoline, kui et ta töötas Agilolfingist hertsog Theodo II (u 680–717) valitsemise ajal, kui Baieri hõimuhertsogkond läks Frangi ülemvõimu alla. Mõlemal juhul oli see alles pärast 700. aastat, kui kristlik tsivilisatsioon piirkonnas taastus.
Rupert rajas pühale Peetrusele pühitsetud kloostri Rooma-aegse kiriku kohale endises Iuvavumis. Püha Peetruse klooster sai hertsog Theodo II käest suuri mõisu Flachgau (Rupertiwinkel) ja Tennengau piirkondades, sealhulgas mitu soolveekaevu ja soolaaurutamistiiki, mis tõid Iuvavumile selle saksa nime Salzburg. Aastal 711 asutas Rupert Pongau piirkonnas ka Cella Maximiliana, hilisema Bischofshofeni linna. Tema vennatütar Erentrudis rajas umbes 713. aasta paiku Nonnbergi lähedale benediktlaste nunnakloostri. Aastal 739 viis peapiiskop Bonifatius paavst Gregorius III õnnistusel lõpule püha Ruperti töö ja ülendas Salzburgi piiskopkonnaks, pannes selle Mainzi peapiiskopkonna eestkoste alla. Püha Vergilius, püha Peetruse abt umbes 749. aastast, tülitses püha Bonifatiusega antipoodide olemasolu üle. Ta sai sellegipoolest 767. aasta paiku piiskopiks, püstitas aastal 774 esimese toomkiriku ja alustas väärtusliku raamatu "Liber Confraternitatum" (Püha Peetruse vennaskonna raamat) koostamist.
Varane peapiiskopkond (798–1060)
Arn, piiskop aastast 785, omas Frangi kuninga Karl Suure lugupidamist, kes andis talle misjoniterritooriumi Doonau (põhjas), Rába (idas) ja Drava (lõunas) jõe vahel, see ala oli hiljuti vallutatud avaaridelt. Rajati kloostreid ja kogu Kärnten ristiusustati aeglaselt. Kui Arn oli aastal 798 Roomas tegelemas mõnede Karl Suure asjadega, nimetas paavst Leo III ta peapiiskopiks teiste piiskoppide üle Baieris (Freising, Passau, Regensburg ja Säben). Kui puhkes vaidlus vaimuliku piiri pärast Salzburgi ja Aquileia patriarhaadi vahel, kuulutas Karl Suur piiriks Drava. Arn alustas ka 150 köite kopeerimist Karl Suure õukonnas, alustades vanimat raamatukogu Austrias.
Peapiiskop Adalwin (859–873) kannatas suuri probleeme, kui Suur-Määri kuningas Rostislav püüdis oma riiki Ida-Frangi riigi vaimuliku mõju alt vabastada. Aastal 870 nimetas paavst Hadrianus II "Slaavlaste apostli" Püha Methodiose Pannoonia ja Morava peapiiskopiks Sirmiumis, usaldades talle suuri territooriume, mis olid olnud Salzburgi peapiiskopkonna alluvuses. Alles siis, kui kuningas Ludwig Sakslane vangistas Rostislavi ja Methodiose, võis Adalwin piisavalt protestida oma õiguste riivamise eest. Methodios ilmus Salzburgi sinodile, kus teda näkku löödi ning kaheks ja pooleks aastaks vangistati. Adalwin üritas vangistust seadustada, kuid oli sunnitud Methodiose vabastama, kui paavst seda käskis.
Varsti pärast seda laastasid Suur-Määri riiki madjarid ja ükski kirik ei jäänud Pannoonias püsti. Peapiiskop Theotmar I langes lahingus aastal 907. Alles Lechi lahingus aastal 955 said madjarid hävitava kaotuse ja vaimulik elu Salzburgis naasis normaalsesse rütmi. Järgmisel aastal pärast seda, kui peapiiskop Herhold asus liitu Švaabi hertsogi Liudolfi ja hertsog Konrad Punasega, ta kukutati, vangistati, torgati pimedaks ja pagendati. Kölni peapiiskop Brun, piiskopitegijaks kutsutu, nimetas Friedrich I peapiiskopiks ja kuulutas Püha Peetruse kloostri sõltumatuks. Aastal 996 sai peapiiskop Hartwig õiguse raha müntida.
Investituuriajastu (1060–1213)
Paavst Gregorius VII-ga alanud ajastul astus läänekristlus sisekonflikti perioodi. Ajastu esimene peapiiskop oli Gebhard, kes jäi Investituuritüli ajal paavsti poolele. Seega pidi Gebhard veetma 9 aastat maapaos ja võis naasta alles veidi enne oma surma ning maeti Admonti. Tema järglane Thiemo vangistati viieks aastaks ja sai aastal 1102 hirmsa surma osaliseks. Seejärel kukutati kuningas Heinrich IV ja peapiiskopiks valiti Konrad I von Abenberg. Konrad elas aastani 1122 maapaos. Konrad veetis ülejäänud aastad parandades peapiiskopkonna usuelu.
Peapiiskopid asusid taas paavsti poolele tüli ajal nende ja Hohenstaufenite vahel. Hilpolstein-Biburgi peapiiskop Eberhard I sai valitseda rahus, kuid tema järglane Konrad II teenis ära keisri viha ja suri aastal 1168 Admontis põgenikuna. Konrad III von Wittelsbach nimetati Salzburgi peapiiskopiks aastal 1177 Veneetsia rahuga, pärast nii paavsti kui ka keisri poolehoidjate kõrvaldamist.
Vürstlik peapiiskopkond
thumb|Salzburgi peapiiskopkond, u aastal 1715
Peapiiskop Eberhard von Regensberg tehti aastal 1213 riigivürstiks ning loodi kolm uut piiskopitooli: Chiemsee (1216), Seckau (1218) ja Lavant (1225). 1241. aasta Regensburgi kirikukogul mõistis ta hukka paavst Gregorius IX, et "see hukatuse mees, keda nad kutsuvad antikristuseks, kes oma ekstravagantses hooplemises ütleb, et mina olen jumal, ma ei saa eksida". Eberhard heideti kirikust välja aastal 1245 pärast keeldumist avaldada dekreet, mis kukutaks keisri, ja suri järgmisel aastal äkki. Interregnumi ajal kannatas Salzburg samuti segaduste all. Kärnteni hertsogkonna pärija Philipp von Spanheim keeldus võtmast preestriks pühitsemist ja asendati Seckau piiskopi Ulrichiga.
Habsburgist kuningas Rudolf I tülitses peapiiskoppidega manipuleerimise kaudu abt Heinrich von Admontiga ning pärast tema surma tegid peapiiskopid ja Habsburgid 1297. aastal rahu. Salzburgi rahvas ja peapiiskopid jäid oma võitluses Wittelsbachide vastu Habsburgidele ustavaks. Kui must surm aastal 1347 Salzburgi jõudis, süüdistati juute kaevude mürgitamises ja nad kannatasid raske tagakiusamise all. Juudid aeti aastal 1404 Salzburgist välja. Hiljem lubati juutidel tagasi tulla, kuid neid sunniti kandma teravaid mütse.
Tingimused olid halvimad Bernhard von Rohri valitsemisajal. Riik oli languses, kohalikud võimud tõstsid oma makse ja türklased rüüstasid peapiiskopkonda. Aastal 1473 kutsus ta kokku esimese provintsikogu peapiiskopkonna ajaloos ja lõpuks loobus troonist. Alles Leonhard von Keutschach (valitses 1495–1519) muutis olukorda. Ta vahistas üheaegselt kõik bürgermeistrid ja raehärrad (kes kogusid ebaõiglasi makse) ning vangistas nad lossi. Oma viimased aastad veetis ta kibedas võitluses Matthäus Lang von Wellenburgi, Gurki piiskopi vastu, kes järgnes talle aastal 1519.
Matthäus Lang jäi ametlikes ringkondades suuresti märkamatuks, kuigi tema mõju oli tunda kogu peapiiskopkonnas. Ta tõi sisse Saksi kaevureid, kes tõid kaasa protestantlikke raamatuid ja õpetusi. Ta püüdis hoida rahvast katoliiklikuna ning oli ususõja ajal Hohen-Salzburgis sisse piiratud, kuulutati Martin Lutheri poolt "koletiseks" ja kaks hilisemat talupoegade ülestõusu põhjustasid kogu peapiiskopkonnale kannatusi. Hilisemad piiskopid olid valitsemises targemad ning säästsid Salzburgi mujal Saksamaal toimunud ususõdadest ja hävingust. Peapiiskop Wolf Dietrich von Raitenau andis protestantidele võimaluse pöörduda katoliiklusse või lahkuda Salzburgist. Toomkirik ehitati ümber sellises hiilguses, et see oli ületamatu kõigi teiste poolt Alpidest põhjas.
Peapiiskop Paris von Lodron tõi Salzburgile rahu ja õitsengu Kolmekümneaastase sõja ajal, kus ülejäänud Saksamaa põhjalikult laastati. Leopold Anton von Firmiani valitsemisajal aeti järelejäänud protestandid aastal 1731 Salzburgist välja. Ta kutsus Salzburgi Jesuiidid ja palus abi keisrilt ning lõpuks käskis protestantidel oma veendumustest lahti ütelda või emigreerudas. Üle 20 000 Salzburgi protestandi sunniti nende kodudest lahkuma, kellest enamus nõustus Preisimaa kuninga Friedrich Wilhelm I maapakkumisega.
Viimane vürstlik peapiiskop Hieronymus von Colloredo on ilmselt tuntud eeskätt oma eestkoste poolest Mozartile. Tema kiriku- ja haridussüsteemi reformid võõrandasid ta rahvast.
Ilmalikustamine
Aastal 1803 ilmalikustati Salzburg kuurvürstkonnana endisele Toscana suurhertsogile Ferdinand III-le (keiser Franz II vend), kes oli oma trooni kaotanud. Aastal 1805 sai sellest Austria osa ja aastal 1809 Baieri osa, kes sulges Salzburgi ülikooli, keelas kloostritel võtta noviitse ning keelustas palverännakud ja rongkäigud. Peapiiskopkond taastati aastal 1818 ilma ilmaliku võimuta.
Tänaseni kannab Salzburgi peapiiskop ka tiitlit Primas Germaniae ("Saksamaa priimas"). Selle tiitli volitused piirduvad olemisega paavsti esimene kontakt saksakeelses maailmas, kuid kunagi kandis õigust juhatada riigivürste. Peapiiskop kannab ka tiitlit Legatus Natus ("sündinud legaat") paavstile, mis, kuigi pole kardinal, annab peapiiskopile privileegi kanda punast rõivastust (mis on palju sügavam, kui kardinali helepunane), isegi Roomas.
Iuvavumi abt-piiskopid u 300. aastad – u 482
''Kukutati u pärast 482. aastat''
Scharenberg
Scharenberg oli Vestfaalist pärit aadlisuguvõsa.
Suguvõsale kuulusid eri aegadel Eesti alal Saku, Mündi mõis.
Aganalasn
Aganalasn ehk tambilasn on vanaaegne sirge rautotsikuga puulabidas, mida kasutati puukünas aganate tampimiseks. Tambitud aganaid kasutati aganaleiva tarbeks.
Kursell
Aadlisuguvõsa esiisa on teadmata. Aastast 1442 on teada Georg (Jörg, Jürgen) von Kursell, kes oli Kuramaal Saksa ordu vasall ja lääniisand. Kuramaalt liikusid suguvõsa liikmed Liivimaale, Eestimaale ja Saaremaale.
Suguvõsale kuulusid eri aegadel Eesti alal Haeska, Sinalepa, Erra, Tõstamaa mõis.
Sinalepa perekonnaliin
---
Pippi Lotta Enok
Pippi Lotta Enok (sündinud 19. augustil 2002) on eesti mitmevõistleja.
Ta hakkas kergejõustikku harrastama isa suunamisel ja sõbrannade eeskujul.
Ta on lõpetanud Audentese Spordigümnaasiumi.
2020. aasta Eesti meistrivõistlustel kergejõustikus tuli ta seitsmevõistlusel teiseks.
Kergejõustiku juunioride Euroopa meistrivõistlustel Tallinnas juulis 2021 sai ta seitsmevõistluses isikliku rekordi 5634 punktiga viienda koha.
2021. aastal valiti Enok U20 arvestuses Eesti aasta parimaks naiskergejõustiklaseks.
Ta treenib ja õpib Oklahoma Ülikoolis.
Coop
Coop võib tähendada:
Kartuzy
Kartuzy (saksa Karthaus, kašuubi Kartuzë) on linn Poolas Pomorze vojevoodkonnas, Kartuzy maakonna ja Kartuzy valla halduskeskus. Kartuzy asub ajaloolises Kaszuby piirkonnas ehk Kašuubimaal, Gdański kesklinnast umbes 29 km läänes.
Küla on esmamainitud 1391. aastal. Esimese Poola jagamise tulemusel läks Kartuzy 1772. aastal Preisi kuningriigi võimu alla. Tagasi Poola piires alates 1920. aastast. Linnaõigused sai Kartuzy 1923. aastal.
Kartuzy on kašuubide mitteametlik keskus. Seal paiknevad kašuubi infokeskus ja kašuubide koduloomuuseum.
Malle Enno
Malle Lilleste (sündinud 2. aprillil 1959 Pärnus) on Eesti sõudja.
Lõpetas 1977 Pärnu 2. keskkooli.
176 cm, 72 kg. Hakkas sportima 1970 koolis, sõudetreeninguid alustas 1974 Evi Lepiku ja Mihkel Leppiku juhendamisel.
Töötanud talupidajana Pärnumaal.
Isiklikku
Abikaasa Aare Lilleste (6. I 1959), sõudja, tulnud 1978 roolijaga neljapaadil ja kaheksapaadil Eesti meistriks.
Stanstead
Stanstead on linn Kanadas Québeci provintsis Estrie halduspiirkonnas.
Ränisaar
Ränisaar (19. sajandi kaartidel Renni saar) on varasem Emajõe saar Tartus Ihaste linnaosas.
Saart piirab lõunas Emajõgi ning põhjas ja idas soot, mis lääne pool on kuivanud.
Ränisaar on osa Ihaste luhast.
Eriko Sato
Eriko Sato (jaapani keeles 佐藤 衣里子 Satō Eriko; sündinud 25. novembril 1985) on Jaapani endine jalgpallur, poolkaitsja.
Koondisekarjäär
Jaapani naiste jalgpallikoondises mängis ta aastatel 2003–2008 2 mängu.
NSV Liidu Ministrite Nõukogu juures asuv Erikomitee
NSV Liidu Ministrite Nõukogu juures asuv Erikomitee (vene keeles Специальный комитет при Совете министров СССР) oli aastatel 1945–1953 eksisteerinud riigiorgan NSV Liidu Ministrite Nõukogu alluvuses.
Erikomitee loodi algselt NSV Liidu Riikliku Kaitsekomitee juurde 20. augustil 1945 (14 päeva päeva pärast Ameerika Ühendriikide relvajõudude Hiroshima aatomipommitamist). Erikomitee esimeheks nimetati vahepeal (1944) Riikliku Kaitsekomitee aseesimeheks tõusnud Lavrenti Beria.
Pärast Riikliku Kaitsekomitee likvideerimist septembris 1945 allutati erikomitee NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogule. Pärast rahvakomissaride nõukogu ümberkujundamist ministrite nõukoguks (märtsis 1946) asus erikomitee ministrite nõukogu struktuuris.
Erikomitee koosseis
pisi|180px|[[Lavrenti Beria, erikomitee esimees algusest kuni erikomitee likvideerimiseni]]
Esimene peavalitsus
Tuumaprojektiga seotud teadusuuringute, projekteerimis- ja inseneriorganisatsioonide ning tööstusettevõtete otseseks juhtimiseks loodi Riikliku Kaitsekomitee juurde esimene peavalitsus, mis allus erikomiteele.
Erikomitee likvideerimine
26. juunil 1953 Lavrenti Beria arreteeriti. Samal päeval ilmus NLKP Keskkomitee Presiidiumi määrus erikomitee likvideerimisest. Erikomitee töötajaskond anti üle äsjaloodud NSV Liidu Keskmise Masinaehituse Ministeeriumile.
Termaalvesi
Termaalvesi on põhjavesi, mille temperatuur on kõrgem kui 37 °C. Termaalvesi pääseb maapinnale kuumaveeallika kaudu. Termaalvett võidakse kasutada vesiravis, kütmiseks või elektrienergia tootmiseks.
Laimjala Vassilius Suure kogudus
Laimjala Vassilius Suure kogudus on õigeusu kogudus, mis tegutseb Saare maakonnas Saaremaa vallas Kahtla külas. Kogudus kasutab Laimjala Vassilius Suure kirikut.
Sutton (Québec)
Sutton on linn Kanadas Québeci provintsis Estrie halduspiirkonnas.
Ahjupann
Ahjupann on vanaaegne piklik õõnes nõu (pann), milles tehti karaskit.
Artem Levizi
Artem Levizi (sündinud 2. märtsil 1993 Tihvinis) on Venemaa kodakondsusega Eesti jalgpallur (väravavaht). Ta mängib Eesti Meistriliiga klubis TJK Legion.
Klubikarjäär
Viimane mäng 01.07.2012
Imbarė vald
Imbarė vald (leedu keeles Imbarės seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Kretinga rajoonis.
Valla pindala on 146 km². 2011. aasta seisuga elas seal 3135 inimest. Valla keskuseks on Salantai linn, mis aga valla koosseisu ei kuulu. Vallavanem on Antanas Turauskis.
7,5 cm PL vz. 37
'''PL vz. 37''' oli Tšehhoslovakkias toodetud 75 mm õhutõrjekahur.
Orkestratsioon (infotehnoloogia)
Orkestratsioon on infotehnoloogias arvutisüsteemide ja tarkvara automatiseeritud seadistamine, koordineerimine ja haldamine.
Kasutusala
Orkestratsiooni kasutatakse tihti teenusele orienteeritud arhitektuuri (SOA), virtualiseerimise (ka konteineriseerimise ) ja dünaamiliste andmekeskuste kontekstis. Orkestreerimine aitab kaasa rakenduste, andmete ja infrastruktuuri vastavusse viimisel ärinõuetega.
Konteinerarhitektuuris tähendab orkestreerimine paljude erinevate konteinerite üheaegset haldamist - näiteks nende automaatset eemaldamist või lisamist (skaleeritavus).
Endel Rumma
Endel Rumma (3. juuli 1917 Tallinn – 8. november 1995 Nacka, Stockholm) oli eesti arst.
Rumma lõpetas 1935. aastal Gustav Adolfi gümnaasiumi ja Sõjakooli, saades leitnandi aukraadi. Aastail 1935(1936) –1940 ja 1943 (vahepeal oli sõjaväearstina mobiliseeritud) õppis ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, oli Üliõpilasselts Raimla vilistlane.
1944. aasta sügisel põgenes Rumma okupatsiooni eest aurikuga Nordstern, mille venelased Klaipeda ranniku lähedal põhja lasksid. Poolest tuhandest inimesest pääses ainult 50, nende hulgas Endel Rumma. Nordsterni hukkumisel sai Rumma raskelt vigastada, ta sai plahvatuse tagajärjel põlveliigese nihestuse, mis tekitas ummistuse ja gangreeni ning lõpuks tema vasak jalg amputeeriti (seetõttu oli ta pikalt ravil Gotenhafeni ja Burg bei Magdeburgi haiglates). Rumma kaotas laevahukus ema ja isa, kogu Rummade suurest suguvõsast pääses vaid kolm inimest, hukkus 18.
17. aprillil 1945 põgenes ta sõprade abiga Berliinist Rootsi. Algul oli Rumma laagris Malmös ja viidi hiljem Stureby haiglasse Stockholmi, kus sai jätkuvat ravi. 1946. aastal sai Rumma esimese töökoha. Endel Rumma täiendas end Karolinska haigla juures ja 1955. aastal saavutas rootsi arsti õigused. Rumma oli ka Katrineholmi linnaarst. Pikemat aega töötas ta Stockholmi lõunalinnaosade linnaarstina ja oli kuni pensionile jäämiseni Danvikshemmeti arst. Selle haigla kirikus ta ka maeti.
Rumma oli Eesti Maja Klubi ja Akadeemilise Koondise esimees, ERF-i esinduskogu liige, sihtasutuse Eesti Ühisabi esimees ning Eesti Sõjaveteranide Ühingu esimees. Elu lõpuni oli ta Eesti Ohvitseride Kogu Rootsis esimees. Ta laulis pikemat aega Stockholmi Eesti Meeskooris ja hiljem ka "Sügishelis".
Tema abikaasa oli Inez ning pojad Jaan, Andres ja Toomas.
Pöial-Liisi (film 1994)
"Pöial-Liisi" (inglise "Thumbelina") on 1994. aastal valminud muusikaline animafilm.
Nõmme ema
pisi|Nõmme ema (2011) Nõmme ema on Mare Mikoffi skulptuur, mis asub Tallinnas Nõmme linnaosas Nõmme Ema pargis. Skulptuur avati 1998.
Jevgeni Fridolin
Jevgeni Fridolin (5. aprill 1908 Peterburi – 27. oktoober 1986 Tallinn) oli Eesti sõudja ja sõudetreener.
Sportima hakkas koolipõlves, sõudespordile keskendus pärast sõ­javäeteenistust. Kuulus Krasnoje Znamja meeskonda ning tuli 1936 nii roolijaga nelja- kui ka kaheksapaadil NL-i meistriks.
Pärast II maailmasõda oli Tallinnas sõudespordihuviliste esimesi juhendajaid, 1957–69 töötas Tallinna NSK treenerina (Harku sõudebaasis). *Õpilasi: Aarne Paal, Jaak Veisserik, Enn Norman.
Valcourt (Québec)
Valcourt on linn Kanadas Québeci provintsis Estrie halduspiirkonnas.
Lingvist (programm)
Lingvist on veebis olev keeleõppe platvorm, mille arendustegevus toimub muu hulgas Eestis. Platvormi avalik beetaversioon on kättesaadav 2014. aastast.
Lingvistis saab 2015. aasta juunist õppida inglise ja prantsuse keelt. Alates 2016. aasta septembrist on kasutajatel võimalus tutvuda hispaania- ja vene keele prooviversioonidega.
Programmi üks loojaid on füüsik Mait Müntel.
Ettevõtluse auhind
Ettevõtluse auhind on Ettevõtluse Arendamise Sihtasutuse korraldatav ettevõtluskonkurss, kus tunnustatakse silmapaistvaid ettevõtteid.
Konkurss toimub aastast 1996.
Ülle Kuusik
Ülle Kuusik (sündinud 1956) on eesti eripedagoog ja lasteaiajuht.
Johann Laaland
Johann Laaland (26. juuni / 7. juuli 1792 Kuuste küla, Kambja kihelkond – 3. aprill / 15. aprill 1854 Tartu) oli eesti kooliõpetaja.
Ülle Kuusik
2021. aasta seisuga on ta Tartu Hariduse Tugiteenuste Keskuse logopeed.
Johann Laaland
Johann Laaland sündis pärisorjana aastal 1792 Lalli talus, Kuuste külas, Kambja kihelkonnas, kooliõpetaja perekonnas. Algõpetuse sai ta isalt, kuid arvatakse, et teda toetas haridusteel ka Kambja koguduse õpetaja Heinrich Andreas Erxleben. Aastatel 1806–1807 õppis ta Tartu linna algkooli, aastatel 1807–1810 Tartu kreiskoolis. Aastal 1810 jõulute pääses ta õppima Tartu Kubermangugümnaasiumi. Ta õppis aastatel 1811–1815 Tartu Kubermangugümnaasiumis, kuid aastal 1811 tahtis Vana-Kuuste mõisnik Reinhold Wilhelm von Liphardt teda kui oma pärisorja nekrutiks anda. Politsei tõi ta Vana-Kuustesse. Hädast pääsemiseks esitas Laaland kaebuse Tartu kreisifikaalile. Kuid tema koolivennad panid raha kokku ja ostsid ta 500 rubla eest vabaks.
Aastal 1815 astus ta Tartu Ülikooli usuteaduskonda, kuid oli sunnitud õpingud aastal 1818 pooleli jätma. Ta läks vanematekoju tervist parandama ning avas 15. jaanuaril 1819 Isi palvemajas saksakeelse erakooli, mis sai tuntuks heade laulutundide poolest. Seal laulatati 14. jaanuaril 1820 Johann Laaland ja Charlotte Dorothea Pross (Vastse-Kuuste kõrtsmiku tütar), seal sündis poeg Cornelius. Aastal 1826 viis ta oma kooli Tartusse, lootusega jätkata õpinguid Tartu Ülikoolis. Seda ta ka aastal 1827 tegi. Kuid nelja lapse isana käis töö kõrvalt õppimine üle jõu. Aastal 1828 sai tema koolist Tartu linna I elementaarkool, mida ta juhatas surmani.
Tema õpilaste hulka kuulusid Tartu Peetri koguduse õpetaja Wilhelm Gottfried Eisenschmidt, Vändra kurttummade kooli õpetaja Johannes Eglon (1839–1922), samuti köster Ludwig Treffner (1809–1892, Hugo Treffneri isa).
Isiklikku
Tema poeg Cornelius Laaland oli eesti kirikuõpetaja ja piiskop Venemaal.
Brasla jõgi
pisi|Brasla jõgi (märts 2014) Brasla jõgi (liivi keeles Roop) on jõgi Lätis, mis voolab läbi Limbaži, Cēsise ja Sigulda piirkonna. Brasla jõgi on Koiva jõe lisajõgi. Jõe pikkus on 69 km.
Suuremad jõe kaldale jäävad asulad on Straupe, Plācis ja Rozula.
Marta Kiisk
Marta Kiisk (6. november 1903 Aaspere mõis – 19. september 1995 Stockholm) oli eesti farmatseut.
Ta õppis aastail 1930–1934 (lõpetas cum laude) Tartu Ülikooli arstiteaduskonna farmaatsiaosakonnas, Eesti Naisüliõpilaste Seltsi vilistlane.
Ta töötas 1933. aastal Haapsalu apteegis, 1934–1938 Rakveres Virumaa apteegis, 1938–1940 ja 1941–1944 Tallinna Linna Apteegis, 1940. aastal oli ta Rakvere Linna Apteegi juhataja. Marta Kiisk oli Rohuteadlaste Koja nõukogu ainus naisliige.
Põgenes 1944. aastal Rootsi, kus töötas kutsealal.
Olga Einasto
Olga Einasto (neiupõlves Pavlova; sündinud 14. novembril 1965 Venemaal Magadani oblastis) on Eesti raamatukogundustegelane, giid ja kultuuritegelane.
2000. aastast on Olga Einasto Tartu Ülikooli Raamatukogu teenindusosakonna juhataja.
Hot.ee
Hot.ee on aastal 1999 loodud veebiportaal.
Portaali looja on Kain Kalju.
Algul võimaldas portaal kasutajatel ainult e-posti kasutada, aastast 2000 saab portaalis muu hulgas faile hallata, intranetti kasutada, kodulehti majutada.
Aastast 2003 haldab portaali Elion.
Sotsiaaldemokraatlik fraktsioon (Põhjamaade Nõukogu)
Sotsiaaldemokraatlik fraktsioon (taani keeles Den Socialdemokratiske Gruppe, norra keeles Sosialdemokratisk gruppe, rootsi keeles Socialdemokratiska gruppen, soome keeles Sosiaalidemokraattinen ryhmä, islandi keeles Flokkahópur jafnaðarmanna) on Põhjamaade Nõukogu sotsiaaldemokraatlik fraktsioon.
Sellesse kuulub kaheksa parteid, millest igaüks tegutseb ühes liikmesriigis või ühel autonoomsel territooriumil.
Fraktsiooni eesmärkide seas on Põhjamaade heaoluriigi arendamine, Põhjamaade integratsiooni edendamine ja Põhjamaade rahvusvahelise positsiooni tugevdamine.
Fraktsiooni esimees on Sinikka Bohlin Rootsist.
Liikmesparteid
Fraktsiooni kaheksast liikmesparteist neli kuulub ka Euroopa Sotsialistlikku Parteisse (ESP). Sotsialistlikku Internatsionaali kuulub parteidest viis; Gröönimaa parteil on Internatsionaalis vaatlejastaatus. Põhjamaade Nõukogu sotsiaaldemokraadid teevad tihedat koostööd Põhjala Ametiühingute Ühisorganisatsiooniga (Nordens Fackliga Samorganisation, NSF).
Klot
Klot, ka Klot-Trautvetter ja Klot-Heydenfeldt, on aadlisuguvõsa. Suguvõsa esindajaid on elanud Saksamaal, Rootsis, Preisimaal, Venemaal, Baltikumis.
Päritolu ja varasem ajalugu
Klotide päritolu on jäänud ebaselgeks. Arvatavasti olid nad pärit Alam-Saksamaalt, sest nende nimi, mis tähendab kuuli − seda on kujutatud ka nende vapil −, on alamsaksa algupäraga. Saksamaal oli hulgaliselt Kloti-nimelisi suguvõsasid. Vestfaalist on teada nimekas Klot von Nantelni ministeriaalisuguvõsa, samuti Klot von Kobbenrode aadliperekond. Pommeris valdusi evinud veel ühel Klotide suguvõsa vapil oli kujutatud kolme kuuli. Nende suguvõsade seost baltisaksa Klotidega ei ole võimalik tõendada. Samuti ei olnud viimased suguluses Tallinna sündiku Jost Clodtiga, kelle järeltulijad aadeldati nime Clodt von Jürgensburg all.
Liivimaal on suguvõsa kohta esimesi teateid aastast 1501, mil Claus Klot (Kloth) (suri pärast 1541) esineb Cesvaines tunnistajana. 1504. aastal päris ta oma äialt Arndt Felixilt lääni Sarkaņis. Sellest sai mitmeks sajandiks Klotide tuumikvaldus. Mõisa saksakeelset nime Heydenfeld on kasutatud Klotide liitnimena, eristamaks neid teistest Kloti suguvõsadest. Claus Kloth sai 1529. aastal Püha Rooma keisrilt Karl V vapikirja. Tema pojapojad Tönnis (Anton) Klot ja Engelbrecht Klot rajasid suguvõsa kaks pealiini: esimene neist jätkas Liivimaa haru, tema nooremast vennast sai Poola liini esiisa. Liivimaa liin jagunes XVII sajandil kaheks: vanema liini rajaja oli major Otto Wilhelm von Klot (hukati 1702), noorem liin põlvnes kapten Wilhelm Johann von Klotist (suri u 1742).
Klotid rüütelkonna matriklis
Suguvõsa on kantud Liivimaa rüütelkonna aadlimatriklisse.
Ene-Reet Ehala
Ene-Reet Ehala (26. november 1938 Tallinn, kuni 1963 Veski) on eesti koorijuht ja muusikapedagoog.
Lõpetas 1958 a Tallinna Muusikakooli Laine Karindi ja 1963. a Tallinna Riikliku Konservatooriumi Gustav Ernesaksa klassis.
On töötanud muusikaõpetajana 1964-1974 Tallinna 42. Keskkoolis, ja rütmikaõpetajana 1964-1973 Tallinna 22. Keskkoolis, koorijuhtimise osakonna juhatajana 1974-1998 Tallinna Pedagoogilises Ülikoolis (aastast 1992 dotsent).
Tema tuntumad õpilased on Tiia Soomre, Tiiu Tikerber, Varje Lepp, Ülle Tammearu, Kaja Viira, Marika Mets, Rita Kikajon, Anneli Kasela, Ülle Keerberg jpt.
Täiendanud end 1967. a Bratislavas Elly Basici, Karl Lorenzi juhendamisel (rütmika), 1969 Moskva Konservatooriumi juures asuvas muusikakeskkoolis Jelena Konorova juhendamisel (rütmika), 1979 stazeeris Leningradi Konservatooriumis, dirigeerimist Elizaveta Kudrjavtseva juhendamisel, 1985 Riia Konservatooriumis Imants Kokarsi juhendamisel.
Oli 1966-1972 Tallinna Kammerkoori laulja, 1970-1985 Üldlaulupeo büroo Järvamaa kooride koorijuht konsultant.
1958-62 juhatas Tallinna Ehitus- Ja Mehhaanikatehnikumi meeskoori, 1965-75 Tallinna 42. Keskkooli naiskoori, 1966-1970 Ülgase segakoori Harjumaal, 1969-84 Kõrgemate Kooride Lõpetanute segakoori, 1975-91 Tallinna Õpetajate Maja kammerkoori, 1992-99 Tallinna Saarlaste segakoori.