cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rein Kilk
Elulugu
Järgnevalt tegi Rein Kilk Ameerika Ühendriikides äri liulaudadega, kus jõudis õunakujulise liulaua patenteerimiseni ning teenis enam kui 100 000 seesuguse toote müügilt 1995. ja 1996. aastal kokku ligi 80 000 USA dollarit. Ilmselt oleks äri veelgi edukamalt jätkunud, kuid tekkisid lahkhelid Eesti tootjaga ning Rein Kilk lõpetas liulaudadega kauplemise.
Seejärel lõi Rein Kilk kaasa ka meediaäris. Talle kuulus osalus Tartu Päikeseraadios, Pärnu Raadios ja Tallinna raadiojaamas Mega FM. Viimase müüs ta aga 1999. aasta lõpus Skandinaavia meediaettevõttele Modern Times Group, millele kuulub ka näiteks telekanal TV3.
2004.–2007. aastal oli Rein Kilgile kuuluv ettevõte Nurmus Grupp Eesti suurim lambakasvataja.
1. oktoobril 2006 omandas Rein Kilgile kuuluv tapamaja OÜ Ahto Sirel Tartumaal Konguta vallas asuva aktsiaseltsi Lihameister lihatööstuse, palgates seda juhtima Elmut Paaveli, endise Valga Lihatööstuse juhataja ja aktsionäri. Sama aasta 6. oktoobril ühendasid ärimehed Rein Kilk ja Neeme Raig kõik oma ettevõtted AS Pere alla, luues sellega Lõuna-Eesti suurima toidukontserni.
17. aprillil 2007 kuulutas Pärnu maakohus välja Rein Kilgile kuuluva Zelluloosi vabaajakeskuse ehitanud AS L.Rei pankroti. Pankrotiavalduse esitas Rein Kilgi teine ettevõte OÜ Likante 0,4 miljoni krooni suuruse laenulepingu põhjal. L.Rei võlg ulatus mitme miljoni kroonini, sealhulgas võlgneti AS Eesti Ehitus tütarettevõttele OÜ Mapri Projekt koos viivistega 2,6 miljonit krooni. Sama aasta 29. mail kuulutas Pärnu maakohus pankroti teiselegi Rein Kilgi ettevõttele, L.Rei ühele omanikfirmale OÜ Premia Invest.
2009. aastal müüs Rein Kilgi valdusfirma Transcom Grupp turvafirmale Pristis ettevõtte Skorpion Julgestusteenistus. Väidetavalt oli tehingu hind 30 miljonit krooni. Sellest jäi aga 13 miljonit maksmata ning algas firmadevaheline vaidlus, mis lõppes 2011. aastal kaubandus-tööstuskoja juures tegutseva arbitraažikohtu otsusega Kilgi ettevõtte kasuks.
Aastal 2012 viisid pikaajalised majandusraskused pankrotini ettevõtted AS Werol Tehased ja Lihameister. Tõsistesse raskustesse sattus ka AS Pere kontsern, mis pankrotistus 2012. aasta oktoobris.
2015. aastal ilmus Tarmo Teeväli ja Jaano Martin Otsa raamat "Kaval Kilk ja kaksteist lolli: pankrottimine kui uue aja hobusevargus", milles on mälestusi Rein Kilgist. Teda esindava advokaadibüroo nõudmisel korjati teos novembris raamatulettidelt seoses ähvardusega esitada kirjastaja Raamatuvägi OÜ vastu nõue. Et nõuet ei esitatud, naasis raamat mõne nädala pärast poodidesse ja on müügil tänaseni.
2016. aastal esitati Rein Kilgile kriminaalsüüdistus AS-i Pere maksejõuetuse põhjustamises.
Vepslased
Vepslased (endanimetused vepslaine, bepslaane, lüdinik ja lüdilaine; vananenud kirjanduses ka: tšuharid, kaivanid) on vepsa keelt kõnelev läänemeresoome rahvas Venemaal Äänisjärve edelarannikul ja Vepsa kõrgustikul.
Rein Kilk
Isiklikku
Rein Kilgil on kahest suhtest viis tütart ja kaks poega.
Tal on viis aastat noorem vend Andres.
Vepslased
2002. aasta Venemaa rahvaloenduse andmetel elas Venemaal 8240 vepslast. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel elas Venemaal 5936 vepslast.
Rein Kilk
Isiklikku
Rein Kilk mängib saksofoni ja tegeleb muuhulgas ka kunstiga. Oma 50. sünnipäeval avas ta isikunäituse, kus eksponeeris enda loodud serigraafiatehnikas teoseid, kompositsioone ja skulptuure.
Vepslased
Eestis elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 54 vepslast. 2021. aasta rahvaloenduse andmetel elas Eestis 55 vepslast (18 meest ja 37 naist). Neist 6 emakeel oli vepsa keel ja 34 olid Eesti kodanikud.
Rein Kilk
Isiklikku
Ta kuulub Kaitseliidu Tartu maleva Akadeemilisse malevkonda.
Vepslased
Levik
Muistne vepslaste asuala oli tänasest palju laiem. See hõlmas Laadoga, Äänise ja Valgjärve vahelise ala. Vepslaste haja-asustus ulatus idas Dvina jõe ja Valge mereni. Tänapäeval elavad vepslased väikeste rühmadena kahes eraldi piirkonnas: Äänise edelarannikul ja Vepsa kõrgustikul, valdavalt kõrvedes ehk kõrvalistes metsapiirkondades. thumb|300px|Soome-ugri rahvaste paiknemine enne slaavi rahvaste sisserännet
Rein Kilk
Isiklikku
25. augustil 2007 abiellus Kaspar Kokk Rein Kilgi tütre Annaliisiga.
Vepslased
Ajalugu
Varaseimaks vepslaste mainimiseks kirjalikes allikates on mõnikord peetud idagooti ajaloolase Jordanise 551. aasta kirjutises "Getica" esinevat nime Vas (või Vasina, Vasinabroncas). Mitmed uurijad on selle nime vepslastega ühendamise siiski kahtluse alla seadnud nagu ka samamoodi välja pakutud Bremeni Adama Witzi (Wiltzi) vepslastega seostamise. Vanimas Vene leetopissis, Nestori kroonikas, esineb korduvalt (esimest korda 9. sajandi sündmuste kontekstis) etnonüüm Весь (ves'), mida peetakse juba kindlamalt vepslaste tähistajaks. Selle hõimu keskusena nimetatakse Beloozerot ja nad osalesid Vana-Vene riigi loomisel. Leetopissides mainitud rahvas чудь (tšuudid) on tõenäoliselt vähemalt osaliselt samuti vepslasi tähistanud. Laadoga kagurannikul, mida peetakse vepsa keele kujunemiskohaks, tekkis alates 9.–10. sajandist kääbaskalmete kultuur, mida ongi omistatud vepslastele. Pekka Sammallahti on dateerinud vepsa keele kujunemise viikingiaega (800–1050 pKr). On arvatud, et 10.-11. sajandil vedasid vepslased mööda Viikingite idateed Volga Bulgaariasse karusnahku.
Laadoga-äärse kääbaskalmete kultuuri leiuainest analüüsides ja piirkonna mitteläänemeresoome substraati arvestades on arheoloog Valter Lang jõudnud seisukohale, et algselt ei kasutanud neid siiski mitte läänemeresoomlased, vaid rahvastik, kes kõneles lääneuurali keele seda vormi, millest tänapäevani on säilinud vaid saami keeled. Tema hinnangul hakkas vepsa keel kujunema alles siis, kui 13.–14. sajandil levis sinna Karjala kultuurimõju (ja ilmselt ka karjalasi) ning kohalikud inimesed läksid üle läänemeresoome keelele.
Vepsa asustus hakkas laienema põhja poole senistele saami aladele, kus karjalastega segunedes tekkisid karjala keele aunuse ja lüüdi murre. Lõunas võis vepslaste asuala ulatuda Vesjegonskini tänase Tveri oblasti kirdenurgas.
Benazir Bhutto
Benazir Bhutto (sindhi: بینظیر ڀھٽو ; urdu:بینظیر بھٹو ; b 21. juuni 1953 Karachi – 27. detsember 2007 Rāwalpindi) oli Pakistani poliitik, peaminister aastatel 1988–1990 ja 1993–1996. Ta oli esimene naispeaminister islamimaades.
Vepslased
Ajalugu
Vepslased sattusid varakult Vene vürstiriikide (Novgorodi, Rostov-Suzdalimaa) võimu alla ja muutusid õigeusklikeks. Pärast 13. sajandit vepslasi ajalooallikais enam pikka aega ei mainita. Neist said riigitalupojad, lõuna pool mõisatalupojad, kes tegid alet, harisid põldu, püüdsid kala ja tegid käsitööd. 18. sajandi alguses töötas neid Lodeinoje Polje laevaehitustöökodade ja Äänisjärve läänekaldale rajatud metallurgiatehaste juures.
Benazir Bhutto
Tema isa oli Pakistani president ja peaminister Zulfikar Ali Bhutto, kes 1979 poodi.
Vepslased
Ajalugu
Aastal 1897 oli vepslasi 25 600, kellest 7 300 elas Äänise rannikul.
Benazir Bhutto
Aastast 1983 kuni surmani oli ta oma isa asutatud Pakistani Rahvapartei (PPP) esimees.
Vepslased
Ajalugu
1990. aastate algul anti vepsa lastele välja aabits, mis oli kirillitsas. Pärast paari aastat proovimist loobuti siiski kirillitsa kasutamisest ning uus aabits trükiti vepslastele harjumuspärases ladina tähestikus.
Benazir Bhutto
Poliitikasse tõusis ta maapaost 1986. aastal, et kukutada võimult diktaator Muhammad Zia ul-Haq. Pärast Zia surma sai temast Pakistani peaminister. Bhutto välispoliitika oli mõõdukas, ta üritas parandada suhteid Indiaga ning võttis vastu ligi 3 miljonit Afganistani põgenikku.
Vepslased
Ajalugu
2004. aastal tühistati Karjala Vabariigi koosseisus olev Vepsa rahvusvald. Regioonis elab umbes 1000 vepslast, kes elavad enam-vähem kompaktselt koos, koolides õpetati vepsa keelt, aga samadel põhimõtetel nagu karjala keelt – esimeses klassis üks tund, alates teisest klassist kaks tundi.
Benazir Bhutto
20 kuud hiljem kõrvaldas president Ghulam Ishaq Khan ta ametist, süüdistades teda korruptsioonis. 1993 valiti ta ametisse tagasi, kuid 1996 tagandas president Farooq Leghari ta uuesti, jällegi süüdistustega korruptsioonis. Bhutto läks 1998 Dubaisse maapakku. 1999 mõistis Pakistani kohus ta 5 aastaks vangi.
18. oktoobril 2007 naasis Bhutto Pakistani pärast kokkulepet presidendi Pervez Musharrafiga, mille kohaselt talle anti amnestia ja kõik korruptsioonisüüdistused tema vastu võeti tagasi.
Pärast Benazir Bhutto mõrvamist nimetati 30. detsembril 2007 tema juhitud Pakistani Rahvapartei kaasesimeesteks Benazir Bhutto poeg Bilawal Bhutto Zardari ja lesk Asif Ali Zardari. Valimised lükati rohkem kui kuu aega edasi. Need toimusid 18. veebruaril 2008 ja PPP võitis need, saades 340-kohalises Pakistani Rahvusassambleees 124 kohta. Valimised andsid hävitava löögi valitsevale Pakistani Moslemi Liigale, mille kõik juhid, kaasa arvatud 22 endist ministrit, kaotasid oma koha rahvuskogus. PPP liider Yosaf Raza Gillani moodustas koalitsioonivalitsuse ja sai selle peaministriks.
Hipodroom
Hipodroom on hobuste võidusõidurada, mille levinuim pikkus on 1000 m. Rada on enamasti kaetud graniitkillustikuga, raja laius on tavaliselt 20,6 m. Otsaviraažide kõrgus 15 kraadi.
On ehitatud ka hipodroome, mille sirged on erineva pikkusega. Sel puhul on tribüünide esine nn. tribüünisirge pikem ja tagasirge lühem.
August Gustavson
August Gustavson VR II/3 (19. detsember 1894 Mahu küla, Kunda-Malla vald, Virumaa – 26. detsember 1941 Ussollag, Permi oblast) oli Eesti sõjaväelane (leitnant).
Vabadussõjas osales ta mereväelasena, sai II liigi 3. järgu Vabadusristi. Oli hiljem Tallinna Merekooli õppejõud (1940–1941 direktor), mitme merendusorganisatsiooni juht ning merendusalaste ajakirjade toimetaja, Eesti Entsüklopeedia merendusterminoloogia kujundaja ja paljude merendusõpikute autor. Nõukogude okupatsioonivõimud arreteerisid ta 1941. aasta suvel.
August Gustavson oli Meremeestekodu juhatuse esimees ja Lisapalga Kassa nõukogu liige.
Tema poeg oli Heino Gustavson.
K-tegur
K-tegur väljendab voolu harmooniliste mõju trafo soojenemisele vastavalt ANSI/IEEE C57.110. Mida suurem on K-tegur, seda rohkem avaldavad harmoonilised mõju trafo soojenemiseks. Voolu harmoonilisi tekitavad mitmed mittelineaarsed tarbijad nagu näiteks: arvutid, impulss-toiteplokid mootorid jne. Sellised tarbijad tekitavad voolu harmoonilisi, mis põhjustavad trafo ja süsteemi neutraaljuhi ülekuumenemist ning see võib lõppeda trafo või elektripaigaldise rikkega. Elektripaigaldises esinevaid voolu harmoonilisi saab mõõta vooluanalüsaatoriga, mis võimaldab valida täpsemalt elektripaigaldise toiteks sobiva määratud K-teguriga trafo.
Simiste
Simiste on küla Saare maakonnas Muhu vallas. Aastatel 1977–2017 kandis nime Simisti.
Viktoria Leks
Tema rekord on 20. juunil 2007 Türil hüpatud 1.89.
Sisetingimustes on tema rekord 11. veebruaril 2007 hüpatud 1.91, mis oli Eesti rekord kuni 2009. aastani, kui selle ületas Anna Iljuštšenko.
Novotšeboksarsk
Novotšeboksarsk on linn Venemaa Tšuvaši Vabariigis. Asub Volga kaldal 20 km kaugusel Tšeboksarõst.
Linna hakati rajama 1960. aastal seoses hüdroelektrijaama ehitusega. Linnaõigused sai 1965. aastal.
Kivimkeha
Kivimkeha on geoloogiline struktuur, mis tekke, struktuuri, kivimilise koostise või millegi muu poolest erineb temaga piirnevaist kivimkehadest.
Kivimkehadeks võivad olla näiteks intrusioon, kiht, laavavool jne.
Rauna
Rauna (saksa keeles Ronneburg, vanasti ka Raunas pilsmuiža) on küla (lielciems) Lätis Vidzemes, Rauna valla halduskeskus. Asub Rauna jõe mõlemal kaldal.
Aivar Riisalu
pisi|Aivar Riisalu 2011. aastal pisi|Aivar Riisalu 2021. aasta Arvamusfestivalil Aivar Riisalu (sündinud 13. märtsil 1961 Märjamaal) on eesti laulja, poliitik ja ärimees, alates detsembrist 2021 kuni 5. aprillini 2023 oli ta Lääne-Nigula vallavanem, 9. novembrist 2017 kuni novembrini 2021 Tallinna abilinnapea. Alates 3. juulist 2023 on ta Mustamäe linnaosa vanem.
Rauna
Seal asuvad Immuri, Rauna ja Raunas pamatskola bussipeatus.
Aivar Riisalu
Ta on lõpetanud Tallinna Polütehnilise Instituudi 1984. aastal ökonomistina.
Rauna
Ajalugu
Arvatavasti lasi Riia peapiiskop Raunasse juba 1262. aastal ehitada linnuse, kuid allikais on seda esmamainitud alles 1381. aastal. Sellest sai peapiiskopi üks residentse ja see kuulus peapiiskopkonna tugevamate kindluste hulka. Seal resideeris ka piiskopi kõrge ametnik Rauna stiftifoogt. Linnuse jalamile tekkis alev, mida on esmamainitud 1471. aastal (villa seu palta). Hiljem arenes see väikelinnaks, milles kehtis Riia õigus. XVI sajandi keskel Koadjuutorivaenuse ajal põles see maha. Linn suutis sellest toibuda, sest 1590. aastal kinnitas Poola kuningas Zygmunt III kõik õigused. XVII sajandi alguse sõdades laastati taas, kuid ehitati 1665. aastal Rootsi valitsuse toel uuesti üles. Lõplikult hävis väikelinn Põhjasõjas. Edaspidi oli see alev.
2015. aastal oli külas 1328 elanikku. 2017. aastal oli elanikke 1250, 2021. aastal 1218.
Vaatamisväärsused
Rauna kirikut nimetatakse allikais 1442. aastal, kuid arvatavasti oli see olemas juba XIII sajandil. Praegune hoone pärineb 1906. aastast. Kiriku kantsel, orel, altar, maalid "Kolgata" ja "Aadam ja Eeva" ning sellane G. Grāve hauaplaat on muinsusmälestistena riikliku kaitse all. Kohaliku kaitse all on Rauna kiriku keskaegne kalmistu.
Linnuse lähedal on Rauna mõisa park, mõisahäärber ei ole säilinud. Muinsuskaitse all on ka Raunas asuv arsti maja ja Rauna vesiveski.
Külas asub Teises maailmasõjas hukkunud sõdurite vennaskalmistu, mis on tähistatud mälestusmärgiga.
Asula lähedal asub looduskaitsealune Rauna tuff (Raunas Staburags). Selle ümbruskonna kaitseks moodustatud kaitseala ulatub ka Rauna külla.
Aivar Riisalu
Ta oli Eesti Maarahva Ühenduse liige 1993–1996 ning Keskerakonna liige 1996–2014, kust astus välja septembris 2014. Päev hiljem teatas oma liitumisest Isamaa ja Res Publica Liiduga, kust lahkus novembris 2017, et asuda Keskerakonna juhitava linnavalitsuse abilinnapeaks. Veebruaris 2018 võeti Riisalu taas Keskerakonda vastu.
Riisalu oli XI Riigikogu liige, pääsedes parlamenti Euroopa Parlamendi liikme Siiri Oviiri asendusliikmena. 2011. aasta Riigikogu valimistel kogus Riisalu 2195 häält ja sai sellega XII Riigikogu liikmeks. Kandideeris 2019, aasta riigikogu valimistel keskerakonna nimekirjas, saavutas varasemaga võrreldes suhteliselt mõõduka tulemuse. Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 2 (Tallinna Kesklinna, Lasnamäe ja Pirita linnaosad) 296 häält ning ei osutunud valituks.
Aivar Riisalu oli AS Hansabalt juhatuse esimees 2001–2007, Tallinna Mustamäe linnaosa vanem 2004, AS Bit (nüüd kirjastus Avita) juhatuse esimees 1999–2001, 1993. aastal üks AS Alexela asutajalikmetest ja AS Autokütus juhatuse esimees 1994–1999. Riigikogu andmetel oli ta 2009. aasta seisuga 15 äriühingu juhatuse või nõukogu liige. 2000–2001 andis välja huumoriajakirja Pikker.
Ta on Kaitseliidu liige ja Sõjalis-Sportliku Seltsi Erna juhatuse liige. Kaitseliidus oli Riisalu varem Männiku malevkonna pealiku abi, nüüd on Kaitseliidu Harju maleva pealiku abi, Kaitseliidu vanematekogu liige.
2006. aastal osales Riisalu telesaates "Tantsud tähtedega", kus tema partner oli võistlustantsija Kristina Tennokese. Tantsusaates jõudis ta neljandale kohale.
Samal aastal juhtis ta Kanal 2 mitme tunni pikkust aastavahetusprogrammi koos Elo Mõttuse ja Mart Sanderiga. Aastatel 2007–2009 juhtis ta aeg-ajalt TV3 telesaadet "Kaua võib!".
Ta on OÜ Kuutsemäe Puhkekeskus osanik ja juhatuse liige.
Darwini mägi
Darwini mägi on Tulemaa kõrgeim tipp, mille kõrgus on 2488 meetrit.
Mägi asub Darwini mägedes.
Laavavool
pisi|Pahoehoe [[Kilauea vulkaanil Hawaii saarel]]
Laavavool on vulkaanist väljunud maapinda mööda voolav laava või sel viisil moodustunud kivimkeha.
Laavavoolud on enamasti basaltse või andesiitse koostisega.
Levinumad laavavoolud on aa-laava, pahoehoe ja padilaava.
The Raven (film 1935)
"The Raven" on 1935. aasta USA õudusfilm.
Rässa
Rässa on küla Saare maakonnas Muhu vallas.
Võijärv, mis on Rässa järve nime kandnud, asub Võiküla ja Rässa küla vahel.
Augli
Augli on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.
Alõtša
pisi|Viljad puul pisi| Alõtša on haralise ploomipuu (Prunus cerasifera) vili. Lääne-Euroopas tuntakse kultuuris kasvatatavat alõtšat mürobalaani nimetusega.
Augli
Mööda küla põhjapiiri kulgeb Rõuge–Rebäse–Haanja tee.
Haloperidool
Haloperidool on butürofenoonide rühma kuuluv tugevatoimeline antipsühhootikum.
Alõtša
Tema suureviljalisi sorte kasvatatakse omaette puuviljakultuurina ka Ukrainas ja Venemaal.
Haloperidool
Toimib tsentraalselt dopamiiniretseptorite antagonistina. Toimides mesokortikaalsesse koesse ja limbilisse süsteemi, avaldab luulude ja hallutsinatsioonide vastast toimet. Omab ka tugevat psühhomotoorset rahutust pärssivat toimet.
Alõtša
Alõtša on ploomist veidi väiksem luuvili. Värvuselt võib see olla kollane või punane, harva ka tumelilla. Maitselt on alõtša hapum kui ploom. Vili sobib hästi keediste valmistamiseks ja küpsetistesse.
Haloperidool
Imendub hästi ka suukaudsel manustamisel, mil plasmakontsentratsiooni maksimum saabub 2…6 tundi pärast manustamist. Lihasesisese manustamise korral saabub plasmakontsentratsiooni maksimum umbes 20 minuti möödudes.
Haloperidooli lammutamine (metabolism) toimub peamiselt maksas ja laguproduktid (metaboliidid) ei ole neuroleptiliselt aktiivsed. Eritumine toimub uriiniga (40%) ja väljaheitega (60%). Umbes 1 % eritub muutumatul kujul uriiniga.
Lode
pisi|Lode suguvõsa aadlivapp pisi|Lodede väike vapp
Haloperidool
Kasutatakse peamiselt psühhootiliste seisundite ravis: skisofreenia, bipolaarse häire maniakaalne faas, alkoholpsühhoos. Kõrvalnähtudest on sagedased ekstrapüramidaalsed häired.
Haabsilla
Haabsilla on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.
Lode
Lode on Vana-Liivimaa põline (Uradel) vasallisuguvõsa.
Tõenäoliselt Põhja-Saksamaalt (teistel väidetel Põhja-Itaaliast Lodi ümbruskonnast või Eestist) pärinevad Loded jõudsid Eestisse juba 13. sajandi esimesel poolel, mil Johannes de Lodet on mainitud Saare-Lääne piiskopkonna stiftifoogtina. Stiftifoogti residentsiks sai Kullamaa linnus, mille 1234. aastal vallutas Mõõgavendade ordu. Fromhold Lode poolt Saare-Lääne ja Tallinna piiskopile Georg von Tiesenhausenile 1528. aastal esitatud läänistusüriku alusel olevat Taani kuningas Canutus (Knut) andnud rüütel Odward Lodele juba aastal 1196 truu teenistuse eest võitluses paganate vastu Eestimaal järgmised mõisad: Wolljell, Kyde, Lechts, Pödes, Isen, Kochtel und Pall.
Ordu oli sunnitud Lodede Koluvere maad hiljem piiskopkonnale tagastama, kuid Johannes de Lode pojad Odewarus Lode ja Henricus Lode, kes ei soovinud Saare-Lääne piiskopile alluda, rajasid Koluvere linnuse, et kindlustada oma võim Kullamaa kihelkonnas. Modena Wilhelmi palvel vallutasid ordurüütlid Koluvere ja tagastasid selle piiskopile. Vennad Loded põgenesid Taanile kuulunud Põhja-Eestisse ja asusid Taani kuninga teenistusse.
Lode aadlisuguvõsa oli immatrikuleeritud Liivimaa (1747, nr 7), Eestimaa (1746, nr 31), Saaremaa (1741, nr 54), Rootsi (1631, nr 173) ja Soome (1818, nr 10) rüütelkonda.
Lodedele kuulusid Eestis eri aegadel Kukruse, Pahkla, Vana-Sõtke, Meriküla, Kohtla, Kalvi, Sompa, Kelba, Tatruse, Idavere, Vihula, Loona, Aseri ja mitmed teised mõisad.
Ereda liin
thumb|Pahkla mõisnik [[Jürgen Johan Lode (1661–1728)]]
MICHAEL
pisi|Kultuuriportaali MICHAEL logo MICHAEL (Multilingual Inventory of Cultural Heritage in Europe) on Euroopa Komisjoni rahastatud Euroopa Liidu riike hõlmav kultuuriportaal, mis võimaldab ligipääsu Euroopa Liidus asuvatele raamatukogude, arhiivide ja muuseumide digitaalsetele kultuuripärandi kogudele.
Kataloogi valdkonnad
MICHAEL on kataloog peaasjalikult muuseumite, raamatukogude ja arhiivide digitaalse kultuurpärandi kogudest. Kultuuripärandi materjali kirjeldus hõlmab nii digiteeritud füüsilist materjali (näiteks fotod, arhiividokumendid, kaardid, objektid, arheoloogilised objektid) kui ka materjali, mis on digitaalselt sündinud (nt helisalvestised, video, teaduslikud andmed).
Kogusid on kirjeldanud kultuuriasutustes töötavad spetsialistid või regionaalsete/riiklike kultuuriasutuste lepingulised kataloogijad. Kirjed sisaldavad digitaalse materjali detailset kirjeldust, piirkondlikku kattumist, olulisi seoseid (nt kuulsad inimesed või sündmused), infot materjali säilitamisest, juurdepääsust ja asukohast.
Riiklikud ja üleeuroopalised veebiportaalid
MICHAEL-i kataloogile on juurdepääs Euroopa kultuuriportaali kaudu – see liidab omavahel kataloogid, mis on ette valmistatud projektis osalevate EL riikide poolt. 2008. aasta märtsis sisaldas MICHAEL kolme Euroopa riigi – Prantsusmaa, Itaalia ja Suurbritannia – riiklikke portaale. Projektiga liitunud 13 riiki avavad oma kataloogid 2008. aasta lõpuks.
Iga riik peab avama riikliku MICHAEL-i portaali, mis sisaldab vaid selle riigi kogusid.
Projekti juhtimine
2007. aasta juunis loodi MICHAEL-Culture AISBL, mis jätkab MICHAEL-i Euroopa teenuse hooldamist ja arendamist.
Rinsi
Rinsi on küla Saare maakonnas Muhu vallas.
Külas asub Rinsi kirik, üks kahest õigeusu kirikust Muhu saarel.
Pihkva kubermang
Pihkva kubermang oli haldusüksus Venemaa keisririigis, Vene SFNV-s ja NSV Liidus.
Kubermang moodustati 22. mail 1772 Novgorodi kubermangust eraldatud maakondadest ning tegutses kuni 1927. aastani.
Kubermangu keskus oli 28. maist 1772 kuni 24. augustini 1776 Opotška linn ja 24. augustist 1776 kuni 1. augustini 1927 Pihkva linn.
Pihkva kubermangu kubernerid ja valitsejad
Pihkva kubermangu kuulusid alates 22. maist 1772 järgmised provintsid:
24. augustil 1776 toimunud muudatuste tulemusena jäi Pihkva kubermangu 2 provintsi, keskuseks Pihkva linn:
1780. aasta reformide tulemusel likvideeriti kubermangude koosseisudes provintsid ning kubermang koosnes vaid maakondadest.
12. detsembril 1796 oli kubermangus 6 maakonda:
24. aprillil 1802 moodustati 2 uut maakonda:
Alates 6. augustist 1823 liideti Pihkva kubermang Läänemere kubermangudega ning allus järgnevalt Liivi-, Eesti- ja Kuramaa kindralkubernerile. Alluvus kehtis kuni 31. detsembrini 1829, kui Pihkva kubermang lahutati Läänemere kubermangudest.
Peterburi–Varssavi raudtee
1859. aasta veebruaris avati rongiliikluseks Peterburi–Varssavi raudtee Luga–Pihkva lõik, 1860. aasta jaanuaris Pihkva–Ostrovi lõik. 1889. aastal valmis Pihkva–Riia raudtee, mis ühendas Venemaa sisekubermangud Balti kubermangudes asunud sadamatega. Pihkva-Riia raudteeliin ehitati hargnemisena Peterburi–Varssavi raudteeliinist ja seetõttu loeti liini algpunktiks Venemaa keisririigis riigi pealinna Peterburi. Raudteeliiniga seoses ehitati Pihkvasse esimene alaline sild (Riia sild) üle Velikaja jõe.
Kubermang Vene SFNV-s
Aprillis 1918 moodustati 8 Loode-Venemaa kubermangust (Petrogradi, Novgorodi, Pihkva, Aunuse, Arhangelski, Vologda, Tšerepovetsi ja Põhja-Dvinast) Põhjapiirkondade Kommuunide Liit, mis likvideeriti 1919. aastal.
Leningradi oblast
1927. aastal moodustati Leningradi, Murmanski, Novgorodi, Pihkva ja Tšerepovetsi kubermangu osadest Leningradi oblast.
Väiketsiitsitaja
Väiketsiitsitaja (Emberiza pusilla) on linnuliik tsiitsitajalaste sugukonnast tsiitsitaja perekonnast.
Levila
Väiketsiitsitaja on levinud Soome idaosast läbi Põhja-Siberi kuni Vaikse ookeanini. Ta talvitub Kagu-Aasias. Pesitsusaladele saabub mais, lahkub septembris-oktoobris.
Eestis on ta eksikülaline.
Elupaik ja pesitsemine
Ta asustab põõsassoid ja põõsasniite, hõredaid kuuse- ja kasemetsi, rabasid, järvede ja jõgede kaldapõõsastikke.
Pesa ehitab lind maapinnale. Kurnas on 4–6 muna, mida hautakse 11–12 päeva. Pojad väljuvad pesast ühe nädala vanustena ja lennuvõime saavutavad umbes kahe nädala vanuselt. Vanalinnud hoolitsevad poegade eest veel 1–2 nädalat. Pesitseb kaks korda aastas.
Soonda
Soonda on küla Saare maakonnas Muhu vallas.
Soonda oja voolab Kaistu lahte.
Emigratsioon
Emigratsioon (ladina k. emigrāre välja rändama) ehk väljaränne teise riiki on vabatahtlik kodumaalt välismaale alaliselt elama asumine. Rahvastikurände (migratsiooni) üks liik. Emigratsioonina ei käsitleta sunnitut poliitilistel, usulistel või rassilistel põhjustel välismaale siirdumist (pagulust), millega kaasneb uuel asukohamaal poliitilise varjupaiga (asüüli) taotlemine. Emigratsiooniks ei loeta ka ajutiselt välismaale tööleasumist. Elukoha vahetaja on endise asukohamaa suhtes emigrant ja uues elukohas immigrant (sisserännanu). Kui emigreerumisel säilitatakse piiriülesed sidemed oma päritolumaaga, siis seda nimetatakse hargmaisuseks. Algselt seostus emigreerumise mõiste inimeste (peamiselt eurooplaste) ümberasumist ülemeremaadesse (Austraalia, Kanada, USA, Uus-Meremaa jne).
Väljarände peamiseks põhjustajaks läbi aegade on olnud inimeste majanduslikud raskused, asukohamaa vaesus ning seal valitsev tööpuudus. Ka rahulolematus valitseva poliitilise olukorraga diktatuuri- või sõjaväelise režiimiga riikides on põhjustanud elanike vabatahtlikku lahkumise oma kodumaalt.
Väljaränne oli tuntud juba antiikajal. Foiniiklased ja kreeklased lahkusid oma põlisaladelt ning asutasid kolooniaid Vahemere piirkonnas ja Väike-Aasias. Uute maade avastamisega 15. saj. algas eurooplaste siirdumine esialgu Ameerika mandrile ja hiljem Austraaliasse. Aasiasse ja Aafrikasse mindi vastu tahtmist, sest sealne kliima ei sobinud Euroopa elanikele. Aafrikas asustati peamiselt põhja- ja lõunapiirkondi, kus kliima on jahedam kui mujal. 16.-17. sajandil oli Euroopa rahvaste laialdane emigreerumine seotud peamiselt Euroopa riikide (Belgia, Holland, Portugal, Prantsusmaa, Suurbritannia jt) koloniaalvallutustega, mille tulemusena on suures osas kujunenud Lõuna- ja Kesk-Ameerika ning Kariibi mere piirkonna maade rahvastiku struktuur.
1820.–1930. aastaid on nimetatud suureks emigratsiooniperioodiks. Selle aja jooksul siirdus viie lainena Euroopast mujale maailma üle 60 miljoni inimese. 1820.–1860. aastatel lahkuti näiteks näljahäda sunnil Iirimaalt, Saksamaalt ja Suurbritanniast Ameerika mandrile, eriti USAsse. Venemaa jäeti maha peamiselt poliitilistel põhjustel, sest revolutsioonilise liikumise arenedes pidasid paljud aadlikud ja revolutsioonilised demokraadid õigemaks kodumaalt lahkuda.
1860.–1880. aastad tõi kaasa massilise emigreerumise Skandinaavia riikidest ning jätkus emigreerumine Suurbritanniast ja Saksamaalt. 19. sajandi lõppu iseloomustas massiline itaallaste reisimine üle Atlandi USAsse. Kõige arvukamalt lahkus eurooplasi emigratsiooni 20. sajandi alguse esimese 15 aasta jooksul. Põhja-Ameerikasse siirdus siis iga aasta ligi 2 miljonit. inimest. Need olid enamasti inimesed Venemaalt (juudid), Poolast, Ungarist, Lõuna- ja Põhja-Euroopa riikidest, samuti jätkuvalt Iirimaalt, Suurbritanniast, Itaaliast jm. 1915. – 1930. aastatel järgnesid varem lahkunutele nende sugulased. Sel perioodil asuti massiliselt ümber ka Argentinasse, Brasiiliasse, Austraaliasse ja Uus-Meremaale.
Arvukas lahkumine Euroopast oli majanduslikes raskustes vaevlevatele riikidele õieti suureks kergenduseks. Teiselt poolt aitas uute ja töövõimeliste inimeste tulek tunduvalt kiiremini arendada väheasustatud, kuid suure majandusliku potentsiaaliga Põhja-Ameerika riike ja Austraaliat. Immigratsiooni tagajärjel kasvas USA elanikkond Euroopa rahvaste arvel seniselt 30 miljonilt inimeselt 90 miljonile. Ameerika Ühendriikidest kujunes omamoodi "rahvaste sulatusahi" ja aja jooksul arenes välja omamoodi uus rahvus – ameeriklased. Eri maadest tulnud inimesed pidasid kõikjal, kuhu nad elama asusid, kiivalt kinni oma identiteedist, mis põhjustas eri rahvusrühmade vahel usaldamatust ja vastuolusid.
Pärast esimese maailmasõja lõppemist hakati paljudes maades maalt lahkumist takistama. Peamiseks põhjuseks oli asjaolu, et lahkujad olid eelkõige haritud inimesed või head oskustöölised. Seejärel hakati eelkõige Euroopa maades emigratsiooni palju rangemalt kontrollima, et takistada parimas tööeas olevate inimeste lahkumist. Emigreerumine on muutunud eriti suureks probleemiks arengumaadele (eriti Aafrika noortele rahvusriikidele), kus püütakse takistada hästi koolitatud ajude äravoolu (brain drain). Enamik riike on seadnud sisse kvoodid, kui palju inimesi võib aastas riigist lahkuda. Teisalt on vastuvõtjamaad määranud ära kvoodi, mitu inimest igal aastal vastu võetakse.
Nendele piirangutele vaatamata on majanduslikest põhjustest ajendatud vabatahtlik väljaränne olnud aktuaalne ka teise maailmasõja järgsel perioodil. Nõukogude Liidust emigreerus 1968.–1989. aastal Austria kaudu Austraaliasse, Iisraeli, Kanadasse ja eriti USAsse ligi 370 000 juudi soost inimest. Saksamaa Liitvabariik võttis 1960.–1970. aastatel vastu üle 2 miljoni immigrandi Jugoslaaviast, Kreekast, Türgist ja Ida-Euroopa maadest. Suhteliselt liberaalset immigratsioonipoliitikat viljelesid 1970.–1980. aastatel ka Norra, Rootsi ja Taani, mistõttu neil on tänapäeval suuri sisepoliitilisi probleeme. Soome oli pikka aega välismaalaste vastuvõtmisel äärmiselt konservatiivne ja tõrjuv. Alles Euroopa Liidu liikmena on ka Soome olnud sunnitud võtma vastu majanduspagulasi. Samas on aegade jooksul Soomest emigreerunud peamiselt Rootsi ja USAsse üle 380 000 inimese.
Eestist lahkuti 1880.–1917. aastal eelkõige majanduslikel põhjustel, kusjuures peamisteks sihtkohtadeks olid Põhja-Ameerika ning Venemaa viljakad ja soodsa kliimaga piirkonnad. 1939.–1944. aastal oli Nõukogude okupatsiooni ähvarduse tõttu sunnitud kodumaalt lahkuma üle 100 000 inimese. Pärast iseseisvuse taastamist Balti riikide 1991. aastal on Eestist, Leedust ja Lätist vabatahtlikult lahkunud hinnanguliselt üle 150 000 vene keelt kõneleva inimese, kes okupatsiooni ajal mitmesugustel põhjustel neisse riikidesse elama olid asunud. Üksnes Tallinna elanike arv vähenes 1990. aastatel üle 50 000 inimese võrra. 20. sajandi teisel poolel haaras massiline emigreerumine Aasia riikidest. Lahkuti Vietnamist, Hiinast, Filipiinidelt, Lähis-Ida maadest Afganistanist ja Iraagist, samuti Süüriast, Liibanonist ja paljudest Aafrika maadest. Seekordne emigratsioonilaine seadus väga raskesse olukorda valdavalt Euroopa riigid.
Emigratsioon tervikuna tekitab igale riigile nii demograafilisi kui ka poliitilisi ja majanduslikke probleeme. Seetõttu tegelevad selle küsimusega ülemaailmses plaanis mitmed rahvusvahelised organisatsioonid ja riikide ühendused. ÜRO egiidi all tegutseb Kõrgem Pagulaskomisjon, loodud on Rahvusvaheline Migratsiooniorganisatsioon, Euroopa Liidu institutsioonides on massiline immigratsioon Euroopasse suur probleem.
Suuremõisa (Muhu)
Suuremõisa on küla Saare maakonnas Muhu vallas. See asub 4 km Liiva külast lõunas.
Posti sihtnumber on 94733.
2000. aastal elas külas 29 inimest.
Põhja-Makedoonia Eurovisiooni lauluvõistlusel
Põhja-Makedoonia on osalenud Eurovisiooni lauluvõistlusel 1998. aastast. Enne 2019. aastat osaleti nimetüli tõttu Kreekaga nime endine Jugoslaavia Makedoonia Vabariik all.
Põhja-Makedoonia parim tulemus oli olnud 12. koht, mis saavutati 2006. aastal Ateenas. Põhja-Makedooniat esindas Elena Risteska lauluga "Ninanajna". 2019. aastal esindas riiki Tamara Todevska lauluga "Proud", kes saavutas Põhja-Makedoonia seni parima tulemuse 7. koha.
Olenemata sellest, et Põhja-Makedoonia ei ole kunagi pääsenud esikümnesse, tegi Põhja-Makedoonia Eurovisioonil rekordi kui kõige rohkem kordi finaali kvalifitseerunud riik. Põhja-Makedoonia kvalifitseerus alates 2004. aastast igal korral finaali. Kuid finaalis jäi ta alati esikümnest välja ja seetõttu ei saanud kunagi automaatset finaalikohta järgmise aasta võistluseks.
2008. aastal jäi Põhja-Makedoonia esimest korda finaalist välja, sest uute reeglite järgi valis kümnenda finalisti välja tagavaražürii. Kui uut reeglit ei oleks olnud, oleks Põhja-Makedoonia jälle finaalis üles astunud.
Makedonska Radio Televizija (MKRTV), mis kannab üle lauluvõistlust, on kasutanud esindaja leidmiseks festivali "Skopje Fest".
Enne iseseisvuse väljakuulutamist 1991. aastal oli Põhja-Makedoonia kui Makedoonia Sotsialistlik Vabariik Jugoslaavia Sotsialistliku Föderatiivse Vabariigi osa.
Jugoslaavia artistid ja heliloojad osalesid tihti Jugoslaavia rahvuslikus eelvoorus, kuid Põhja-Makedoonia laulud ei võitnud kunagi Jugovizijat.
Friedrich II (Saksa-Rooma keiser)
thumb|Friedrich II [[13. sajandi lõpust pärineval pildil]]
Friedrich II Hohenstaufen (26. detsember 1194 – 13. detsember 1250) oli Saksa-Rooma riigi valitseja 1212–1250, alates 1220. aastast keiser. Ta oli ka Sitsiilia ja Napoli kuningriigi kuningas (alates 1197. aastast kuni surmani 1250. aastal), Švaabimaa hertsogiriigi hertsog ning lühikest aega ka Jeruusalemma kuningriigi valitseja (1225–1228).
Sitsiilia kuningana
Friedrich II oli keiser (1190–1197) Heinrich VI ja Sitsiilia kuninganna Constantia poeg. Pärast isa surma krooniti ta 17. mail 1197 kaheaastaselt Sitsiilia kuningaks. Pärast oma ema surma oli ta Sitsiilia kuningriigi nominaalne ainuvalitseja. Et pärast Heinrich VI surma olid keisririigis puhkenud vastuolud ja Sitsiiliaski oli olukord ebakindel, siis pidid Friedrichi eestseisjad kinnitama tema vasallitruudust paavst Innocentius III-le: ametlikult oli Kirikuriigi valitseja Sitsiilia lääniisand. 200px|thumb|[[Sitsiilia kuningriik, 1154]] Kuninga noorusaeg põhjustas tõsise võimuvaakumi. Tema onu, Saksa kuningas (1198–1208) Švaabi Philipp kiirustas Friedrichi pärimisõigust kaitsma, nimetades aastal 1198 Ancona markkrahvi Markward von Annweileri regendiks. Vahepeal oli paavst Innocentius III taastamas oma võimu Sitsiilias, kuid tunnustas Friedrichi õigusi. Paavst nägi oma võimu vähenemist pidevalt järgmise kümnendi jooksul ja oli ebakindel, kelle poolele asuda.
Hohenstaufenite võimuhaaramine ei olnud siiski kindel. Brienne krahv Walter III abiellus Sitsiilia kuninga (1189–1194) Tankredi tütrega. See oli kukutatud kuninga Wilhelm III õde ja pärija. Aastal 1201 otsustas Wilhelm nõuda oma Sitsiilia kuningriiki. Aastal 1202 võideti Brienne krahvi Walter III poolt kantsler Palearia Walteri ja Diepold von Schweinspeunti juhitud armee. Markward tapeti ja Friedrich langes Pisa liitlase Capparone Wilhelmi kontrolli alla. Diepold jätkas sõda Walteri vastu mandril kuni nõudleja surmani aastal 1205. Diepold meelitas aastal 1206 Friedrichi Capparonest lõpuks eemale ja andis ta kantsler Palearia Walteri eestkoste alla. Walter ja Diepold läksid siis tülli ja viimane vallutas kuningapalee, kus ta Walteri poolt aastal 1207 ümber piirati ja tabati. Kümnendi jooksul lõppes sõda regentluse ja trooni pärast iseenesest.
Jerweküll
Jerweküll on koha- ja isikunimi:
Friedrich II (Saksa-Rooma keiser)
Saksa kuningana
1208. aastal tapeti Friedrichi onu Švaabimaa hertsog ja Saksa kuningas 1198–1208 Philipp. Tema rivaal, Saksimaa hertsog vastukuningas Otto, krooniti järgmisel aastal keisriks. Kuid peagi läks ta paavstiga tülli ja tema võim muutus ebakindlaks. Temavastaselt meelestatud Saksa vürstid valisid 16-aastase Friedrichi 1211. aastal Saksa kuningaks, ta krooniti 1212. aastal Roomlaste kuningaks ja sai ka paavsti toetuse. Et Friedrich resideeris jätkuvalt Sitsiilia kuningriigis, jäi tema võim Saksamaal aga ka seejärel ebakindlaks. Saksa kuningana piirdus võim ta otseste valdustega ja mõningate endiste riigimaade jäänustega. Otto toetajaskond siiski vähenes ning 1215. aastal krooniti Friedrich uuesti. Et Otto sai Prantsusmaa kuninga Philippe II vastu Bouvines' lahingus lüüa, siis seekord õnnestus Friedrichil ka tegelik võim Saksamaa üle võtta. 1220. aastal krooniti ta ka Saksa-Rooma keisriks.
Saksa-Rooma keisrina
Kuigi Saksa-Rooma keisri Friedrichi valdused paiknesid peamiselt Saksamaal, veetis ta seal vähe aega. Juba 1220. aastal lasi ta oma poja Heinrichi Saksa kuningaks kroonida ning siirdus tagasi Sitsiiliasse, asudes õukonnaga Palermos. Saksa territoriaalvürstide toetuse hankimiseks loovutas Friedrich II 1220. aastal vaimulikele, 1232. aastal kõigile maahärradele rea riikliku võimu õigusi (linnade ning turgude asutamise, kohtu, müntimise jne. alal.). Paljudeks väiksemateks osadeks jagunenud suguharu-hertsogkondade asemel tõusid nüüd esikohale mitmed teised vaimulikkude ja ilmlikkude vürstide maahärralikud valdused, mille pidajad moodustasid riigivürstide kihi.
Ristisõjad
thumb|left|[[Aijubiidide riik|Aijubiidide alad pärast Saladini surma 1193. aastal]]
thumb|right|Friedrich II (vasakul) ja Egiptuse sultan Al-Mālik (paremal) 1220. aastatel muutusid suhted keisri ja paavsti vahel aga pingeliseks. Nimelt oli Friedrich Saksa kuningaks saamise järel mitmel korral lubanud minna ristisõtta, kuid seda pidevalt edasi lükanud. 1221. aastal said kristlased aga Viiendas ristisõjas Damietta juures Egiptuses hävitavalt lüüa. Ristisõdijad olid oodanud keisri saabuvat väge ning seetõttu lükanud tagasi ka Aijubiidide sultani Al-Kamili pakkumise, et sõja lõpetamiseks võiks ta Jeruusalemma kristlastele tagasi anda.
1228. aastal pani paavst keisri kirikuvande alla. Selleks ajaks oli Friedrich aga abiellunud Jeruusalemma kuninganna Isabella II-ga ning kogunud piisavalt suure väesalga, et minna Palestiinasse. Nõnda asus ta kirikuvande all olles ristiretkele ning pärast läbirääkimisi sultan Al-Kamiliga saigi ta Jeruusalemma ja selle ümbruse enda kätte. Seega lõppes Kuues ristisõda kristlastele edukalt, kuid paavsti see ei lepitanud: keiser jäi kirikuvande alla. 1229. aastal krooniti Friedrich ka Jeruusalemma kuningaks, kuid andis peagi tiitli üle oma pojale Konrad IV-le.
Friedrichi võimukeskuseks Sitsiilia kuningriik. Friedrich toetas lisaks kunstidele ka teadust ning rajas 1224. aastal Napoli ülikooli, mis kannab siiani tema nime. 1231. aastal andis ta välja uue seadustekogu (Melfi konstitutsioon ehk Liber Augustalis), mis väikeste modifikatsioonidega kehtis kuni 1819. aastani.
Friedrich oli ka suur kunstide metseen, pidades ennast antiikse Rooma impeeriumi pärandi taastajaks. Haritud mehena kirjutas ta ka ise mitmeid kirjatöid. Friedrich II oli tuntud oma skepsisega usudogmade suhtes, samas näitas ta erinevate usundite suhtes üles suurt tolerantsi, lastes Sitsiilia kuningriiki ehitada ka mošeesid. Friedrich II kinnitas ka Vana-Liivimaa kohalike rahvaste õigused ja vabadused, võttes nad oma kaitse alla (LUB I, nr CXII), kuid andis ka aastal 1226 Rimini kuldbulla Saksa ordule.
Lombardia Liiga sõda
1235. aastal alustas aga Friedrichi vanem poeg, Saksa kuningas Heinrich VII tema vastu mässu, millega liitusid ka Lombardia linnad ja aastatel 1226–1237 sõdis Friedrich II Lombardia Liigaga. Lombardia Liiga linnad nurjasid keiser Friedrich II püüdlused saada Itaalias suuremat võimu ning liiga teenis sellega ära keiserliku vande alla panemise. Keisrit saatis algselt edu ja tema väed suutsid vallutada Vicenza. Tema võit 1237. aasta Cortenuova lahingus pani aluse ka tema kui osava strateegi mainele. Ent keiser hindas oma jõudusid siiski valesti kui ta lükkas tagasi kõik Milano tehtud ettepanekud rahuläbirääkimisteks ja nõudis jätkuvalt tingimusteta alistumist. Seejärel suutsid Milano ja viis teist linna tema rünnakutele vastu seista ning 1238. aasta oktoobris pidi keiser edutult lõpetama Brescia linna piiramise. Pärast aastapikkust sõda õnnestus Friedrichil Heinrich vangistada, Saksa kuninga tiitel anti üle aga nooremale pojale Konradile.
Uuesti saabus Friedrich Saksamaale alles 1236. aastal ning lahkus sealt aasta hiljem, viibides seejärel kuni surmani Lõuna-Itaalias.
Vastuolud paavstiga
1245. aastal kuulutas Innocentius IV Friedrichi ketseriks ja kutsus kõigi vahenditega tema vastu võitlema. Järgnes viie aasta pikkune sõda Itaalias, mis kulges vahelduva eduga. Lombardia Liiga sai taas tuge paavstilt. 1248. aastal toimunud Parma piiramise ajal ründasid liiga väed keisri laagrit ja vallutasid selle. Sellele järgnenud lahingu käigus löödi keisri väed taganema. Friedrich II kaotas keiserliku aarde ning koos sellega mistahes lootuse säilitada võimalused jätkamaks oma võitlust mässavate Itaalia linnade ja paavsti vastu. Mitmed vürstid hoidsid kirikuvande alla pandud monarhi poole, kuid paavstil õnnestus end Roomas siiski kindlustada. Tema selja taga oli ka Prantsusmaa kuningas Louis IX, kes küll isiklikult keisri vastu sõtta ei läinud, sest pidas keisrit kõigest hoolimata rahusoovlikuks ja kristlikuks.
Sepapaja tänav
Sepapaja tänav on tänav Tallinnas Lasnamäe linnaosas Ülemiste asumis. Kinnitatud Tallinna Linnavalitsuse 19. märtsil 2003 määrusega endisel Dvigateli masinatehase territooriumil. Tänaval asuvad büroo- ja laohooned.
Ksenoliit
thumb|Ksenoliidi näide 1-eurosega võrrelduna Ksenoliit on tardkivimi sees olev teise kivimi fragment.
Ksenoliidid tekivad näiteks magmakambri või magma liikumisteede seintest lahti murdunud kivitükkidest, aga ka laavavoolu poolt kaasa haaratud kivikestest.
Gannan
Gannan (甘南) on linn Hiinas Heilongjiangi provintsis, Gannani maakonna keskus. Asub umbes 50 km Qiqiharist loodes.
Ksenoliit
Vastavalt suletiste printsiibile peavad ksenoliidid olema vanemad kui neid ümbritsev tardkivim.
Ubaleht
Tema rahvapärased nimetused on metsuba, kolmleht, jõeuba, raakelehed, seakapsas, tanuroos, ubahein, vesijuurik, vesiuba, vesiherned.
Kasutatakse peamiselt seedimise soodustamiseks ja söögiisu suurendamiseks.
Kasvukohad
Ubalehe levila on lai – kasvab kogu põhjapoolkera metsavööndis, lisaks Kesk-Aasia soodes, Väike-Aasias, Kagu-Aasias ja Põhja-Ameerikas. Eestis on taim tavaline. Ubaleht kasvab madal- või siirdesoodes, järvede, jõgede ja kraavide kallastel. Levinud lodu- ja soometsas ning märgadel lamminiitudel. Sage kasvukoht on ka kinnikasvavate järvede õõtsik ja turbapinnas.
Botaaniline kirjeldus
pisi|left|Ubalehe õisik Ubalehe kõrgus on 15–30 cm. Maa-alune risoom on 1–1,5 cm läbimõõduga, harunenud ja kaetud soomusjate alalehtedega, tipuosas läheb risoom üle tõusvaks maapealseks varreks. Pikarootsulised lehed kasvavad välja otse risoomist ning kinnituvad varrele vahelduvalt. Koos rootsuga võib lehe pikkus olla kuni 30 cm. Leherootsud moodustavad alusel pika kileja tupe. Lehed on kolmetised karvadeta liitlehed, koosnevad elliptilistest või äraspidimunajatest tömbi või veidi teritunud tipuga lehekestest. pisi|Menyanthes trifoliata
Õie läbimõõt on kuni 1,5 cm. Õied on viietised ja mõlemasugulised, väikeste kandelehtedega. Õiekroon on seest valge ja väljast roosa, sisemiselt küljelt tihedalt narmastunud ja karvane. Õied paiknevad lehtedeta varre tipul rohkeõielise kobarana. Ubalehe viljaks on ühepesaline oataoline avatult kahe poolmega kupar. Seemneid on vähe, need on suured, elliptilised ja puitunud läikivpruuni kestaga. Ubaleht on putuktolmleja ning õitseb maist või juunist juulini.
Paljuneb seemnetega ja risoomiharude abil vegetatiivselt.
Droog
pisi|Droog|vasakul Ubalehe droogiks on lehed (Menyanthidis folium). Täielikult välja arenenud lehti kogutakse õitsemise ajal koos lehevarrega (kuni 3 cm). Samast kohast kogutakse lehti uuesti alles 2–3 aasta pärast. Lehti kuivatatakse temperatuuril 40–50 °C. Keskmine päevane annus on 1,5–3 grammi droogi.
Keemiline koostis
Lehed sisaldavad monoterpenoide – iridoidseid mõruglükosiide (loganiin, sverosiid, foliamentiin jt) ja flavonoide (rutiin, hüperosiid, triboliin), lisaks ka väikeses koguses alkaloide (gentianiin) ja tanniine.
Kasutamine ravimtaimena
Veterinaarias kasutatakse veiste punakusesuse ja lammaste maksahaiguste ravimisel.
Droogi kasutamine ja manustamine
Tee valmistamiseks võtta 1 supilusikatäis peenestatud droogi, valada üle 1 klaasi keeva veega ning jätta 15 minutiks tõmbama. Kurnata. Droogi tarvitamiseks söögiisu suurendamise ja seedetegevuse soodustamise eesmärgil piisab vaid ubaleheteega suu loputamisest lonkshaaval 3–4 korda päevas. Teed ei peaks mee ega suhkruga magustama. Seedetegevuse veelgi tõhusamaks korrastamiseks juua 1/2 klaasi tõmmist 3 korda päevas 20–30 minutit enne sööki. Üleannustamisel võib põhjustada iiveldust ja oksendamist.
Muud kasutusalad
Ubaleht sobib seisva veega niiskete alade haljastamiseks, sest on õitsemise ajal väga dekoratiivne. Mõru maitse tõttu on taime kasutatud humala asemel õlle valmistamisel.
Küdoonia
Küdoonia (Cydonia) on taimeperekond roosõieliste sugukonnast, mille ainsaks liigiks on harilik küdoonia (Cydonia oblonga).
Harilik küdoonia on 5–8 meetri kõrgune heitlehine puu, mis kannab õunte ja pirnidega sarnaseid õunvilju. Pirnikujulisi kollaseid 7–12 cm pikki ja 6–9 cm läbimõõduga vilju kutsutakse aivadeks.
Hariliku küdoonia looduslik levila on Edela-Aasia ja Kaukaasia.
Herbert Grabbi
Herbert Felix Grabbi (16. märts 1896 Tallinn – 29. juuni 1942 Norilsk) oli Eesti sõjaväelane (kolonel).
Herbert Grabbi oli Eesti Vabariigi riigivanema ja presidendi Konstantin Pätsi vanem käsundusohvitser aastatel 1934–1940.
Haridus ja teenistuskäik
Lõpetas 1914. aastal Tallinna Poeglaste Kaubanduskooli ja 1916. aastal Peterhofi lipnikekooli. Osales Esimeses maailmasõjas. Tegi rooduülemana kaasa Vabadussõja 4. jalaväepolguga Viru rindel.
1926. aastal lõpetas Tallinnas Tondi sõjaväelinnakus asunud Eesti Kõrgema Sõjakooli ja 1928. aastal Prantsuse Kõrgema Sõjakooli Pariisis. Teenis seejärel Tallinnas Kaitseväe Ühendatud Õppeasutustes taktika ja sõjaajaloo õppejõuna ning pataljoni- ja kompaniiülemate kursuste ülemana.
Hadrianus I
Hadrianus I oli paavst 772–795. Ta oli 95. paavst.
Arengukoridor
Arengukoridor (inglise keeles development corridor) on piirkond kahe tõmbekeskuse vahel, mille üheaegne ja terviklik arendamine koos tõmbekeskustega võimaldab kasutada tõhusamalt vahendeid, hajutada keskkonnariske ning lähtuda otsuste tegemisel üldisematest ja jõulisematest säästvuse kriteeriumidest.
Hadrianus I
Hadrianus oli pärit Roomast Santa Maria in Via Lata piirkonnast. Ta oli aristokraadi Theodoruse poeg. Hadrianus jäi lapsena orvuks ja teda kasvatas onu Theodotus, kes oli Rooma konsul ja hertsog.
Herbert Grabbi
Haridus ja teenistuskäik
Oli augustist 1933 kuni aprillini 1934 Tallinnas Tondi sõjaväelinnakus asunud Sõjakooli ülema kohusetäitja ning aastatel 1934–1940 Eesti riigipea (Riigivanema, Riigihoidja ja Vabariigi Presidendi) Konstantin Pätsi vanem käsundusohvitser, kellena saatis või esindas riigipead avalikel üritustel ja oli seetõttu üks tuntumaid Eesti ohvitsere.
Hadrianus I
Hadrianus asus Stephanus II ajal kuuria teenistusse, saades notaride primicerioks, paavst Paulus I ordineeris ta alamdiakoniks, tegi talle tonsuuri ja määras notariks. Stephanus III ordineeris ta diakoniks (kardinaldiakon). Ta teenis Santa Maria in Via Lata kirikus.
Herbert Grabbi
Haridus ja teenistuskäik
Herbert Grabbi arreteeriti NKVD poolt 14. juunil 1941 Värska sõjaväelaagris. Mõisteti surma Taimõri ringkonna kohtus ja lasti 29. juunil 1942 Norillagis maha.
Hadrianus I
Paavstiks saamine
Hadrianus I valiti paavstiks 1. veebruaril 772 ja pühitseti 9. veebruaril.
Herbert Grabbi
Isiklikku
Ta oli abielus Ella Grabbiga, neil sündis kaks poega – Hellar Grabbi ja Rein Grabbi.