cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gustav Emmanuel Stockenberg
Stockenberg sündis Tõllistes postikomissari pojana. Ta õppis Riia toomkoolis. Usuteadust õppis ta aastatel 1790–1793 (immatrikuleeriti 23. septembril 1790) Halle Ülikoolis. Ordineeriti 20. septembril / 2. oktoobril 1803 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1803–1806 (introdutseeriti 18. oktoobril / 30. oktoobril 1803) Kambja koguduse adjunktõpetaja. Aastatel 1807–1808 oli ta Rannu Püha Martini koguduse õpetaja. Aastatel 1808–1845 oli ta Kambja koguduse õpetaja.
Isiklikku
Tema vanavanaisa Johann Gustav Stockenberg oli kujur ja kiviraidur.
Tema naise onu oli viitseadmiral Karl Magnus von Breyer.
Tema tütretütre poeg Wilhelm Anderson oli astrofüüsik, tütretütre poeg Walter Anderson oli folklorist ja tütretütre poeg Oskar Anderson oli matemaatik..
Project CARS
"Project CARS" (Community Assisted Racing Simulator) on videomäng, võidusõidu simulatsioon. Videomängu on välja töötanud Slightly Mad Studios.
"Project CARS" anti välja 2015. aasta mais platvormidele Playstation 4, Xbox One ja Microsoft Windows.
Füüsika
On kasutatud Madnessi mängumootorit, mida kasutati ka rallimängus "Need for Speed Shift".
Sisu
Mängida saab üle 70 erineva autoga.
Mitmeseinaline nanotoru
pisi|Mitmeseinaline nanotoru Mitmeseinalised nanotorud (multi-walled nanotube MWNT) on nanotorud, mis koosnevad mitmest rullitud grafiidikihist.
Mitmeseinaliste nanotorude kirjeldamiseks kasutatakse kahte mudelit. Matrjoška-mudelis moodustuvad ühise keskpunktiga silindrid, näiteks üks väiksem üheseinaline nanotoru (single-walled nanotube SWNT) on teise suurema SWNT sees. Pärgament-mudelis on grafiidileht pärgamendirulli või ajalehe laadselt kokku keerdunud. Sisekihtide kaugus mitmeseinalistes nanotorudes sarnaneb grafeenikihtide kaugusega grafiidis, umbes 3,4 Å. Levinum on matrjoška-mudel, mille individuaalseid kihte saab kirjeldada kui üheseinalisi nanotorusid, mis on struktuurilt metallilised või pooljuhtivad.
Kaheseinalised süsinknanotorud (double-walled nanotube DWNT) moodustavad erilise klassi, kuna nende omadused sarnanevad SWNT omadega, kuid kemikaalidele on nad tunduvalt vastupidavamad. See on eriti oluline pinna modifitseerimisel: nanotoru pinnale keemiliste rühmade seondamine, et sellele uusi omadusi anda. SWNT puhul lõhutakse kovalentse modifitseerimise käigus mõned C=C kaksiksidemed, mistõttu tekivad nanotoru pinnale „augud“, muutes selle mehaanilisi ja elektrilisi omadusi. DWNT korral toimuvad muutused vaid nanotoru välispinnal.
Soonlepa mõis
Soonlepa mõis (saksa keeles Soonlep) oli Hiiu-Suuremõisa mõisa kõrvalmõis Pühalepa kihelkonnas Hiiumaal.
Ajalugu
Soonlepa mõis eraldati ajavahemikul 1782–1795 Suuremõisa Soonlepa, Aruküla, Sarve, Veoma, Küla ja Lepiste mõisastatud küladest. Kuigi Soonlepa eksisteeris ametlikult iseseisva rüütlimõisana, oli see faktiliselt Suuremõisa kõrvalmõis. 1796. aastal pantis krahv Jacob Pontus Stenbock Hiiu-Suuremõisa, Pühalepa koos Vallipe, Soonlepa, Vohi ja Harjo karjamõisaga) 80 aastaks kammerhärra Otto Reinhold Ludwig von Ungern-Sternbergile.
P.L.K. von Ungern-Sternbergi surma järel, 1848. aastal jagas paruness Charlotte Helene Elisabeth von Ungern-Sternberg (sünd Below) päranduse ning Ewald Alexander Andreas von Ungern-Sternberg sai Kärdla, Hiiu-Suuremõisa, Soonlepa, Randvere, Partsi ja Loja mõisa.
1900. aastal päris krahv Ewald Adam Gustav Paul Konstantin von Ungern-Sternberg Hiiu-Suuremõisa, Vilivalla, Randvere, Loja, Partsi, Soonlepa ja Kärdla mõisa. 1909. aastal pärandas Ewald Adam Gustav Paul Konstantin von Ungern-Sternberg oma emale, krahvinna Adele(Ada) von Ungern-Sternbergile (sünd Stackelberg) Soonlepa mõisa ning talle kinnistati ka Suuremõisa, Partsi, Randvere, Loja ja Kärdla mõis, kes kinkis aga Soonlepa ja Hiiu-Suuremõisa mõisa oma tütrele Dorothea von Stackelbergile (sünd Ungern-Sternberg).
Mõis riigistati 1919. aasta maareformiga.
Veneküla Hans
Veneküla Hans oli talupoeg ja isehakanud jutlustaja Karksi mõisa Anikatsi külast, kellel tekkis keeleline ja teoloogiline konflikt Paistu kirikuõpetaja Andreas Hornungiga.
Melbourne'i Eesti Meestelaulu Selts
Melbourne'i Eesti Meestelaulu Selts aastal 1964 Melbourne'is asutatud väliseestlaste selts. Seltsi vedas Ausma Taves.
Veneküla Hans
Umbes 1700. aastal, kui kirikuõpetaja Andreas Hornung võttis kasutusele uue tallinnakeelse käsiraamatu, hakkas Hans kahtlustama, et tegemist on valeõpetusega. Hansul endal oli lõunaeestikeelne Wastne Testament ja ta palus kirikuõpetajalt seletust, kas see sisaldab õiget usku, mis langeb kokku saksakeelse Piibliga. Hans oli väitnud, et tema õpetus on õige ja ta tahab ise kirikus jutlustada, aga kui teda keelatakse, teeb ta seda Pärnus "suures kirikus". Pärnu maakohus määras lõpuks Hansule ihunuhtluse Paistu kiriku ees häbipostis.
Põhja-Karjala lään
Põhja-Karjala lään (soome keeles Pohjois-Karjalan lääni, rootsi keeles Norra Karelens län) oli Soome lään aastatel 1960 kuni 1997.
Põhja-Karjala lääni keskus oli Joensuu.
Pivnitšna Saltivka
pisi Pivnitšna Saltivka (ukraina keeles Пiвнiчна Салтiвка) on piirkond Harkivi kirdeosas, osa Saltivka elamurajoonist, linna üks tihedama asustusega piirkondi.
Geograafia
Piirkond koosneb viiest naabruskonnast ja klassifitseerimata piirkonnast (Saltovski trammidepoo territoorium):
● Pivnitšna-2
● Pivnitšna-3
● Pivnitšna-4
● Pivnitšna-5
● Džereela
Pivnitšna Saltivka asub Kiievi rajoonis. Piirneb lõunas 524. ja 531. mikrorajooniga, läänes ja loodes Velõõka Danõõlivka ja MZhK "Internationalist", põhjas ja idas piirneb piirkondliku maanteega.
Linnaosad on piiritletud tänavatega: Lesja Serdüka, Gvardivtsiv Shironintsiv, Natalia Uzhviy, Metrobudivnõkiiv, Družbõ Narodiv ja Džereelna. Lesya Serdyuka tänav on Saltivka ja Harkivi kui terviku ühe peamise maantee - Akademika Pavlova tänava - jätk. See ühendab ka Harkivi Tsõrkunõõ-ga.
Manžosiv oja, üks Harkivi vasakpoolseid lisajõgi, voolab läbi Pivnitšna Saltivka. Sellele rajati tamm Metrobudivnõkiivi tänava piirkonnas.
Ajalugu
Pivnitšna Saltivka on üks Harkivi noorimaid piirkondi. See ehitati ümber aastatel 1984-1993. See on ehitatud tüüpilistest 9-, 12- ja 16-korruselistest paneelnemajadest. Selle piirkonna pinnas on üsna hägune ja voolav, mistõttu eraldati selle elamurajooni ehitamiseks palju raha. Lisaks eemaldati ehituse käigus pealmised viljaka pinnase kihid ja viidi linnast välja, mistõttu on linnaosa äärealadel väikesed maalihked.
2022. aastal pommitasid Venemaa väed Pivnitšna Saltivkat ja see sai tugevasti kannatada.
Omphalotaceae
Omphalotaceae on šampinjonilaadsete seltsi kuuluv sugukond seeni.
Sugukonda kuulub 12 perekonda.
Tutt
Tutt võib tähendada järgmist:
Hinata Miyazawa
Hinata Miyazawa (jaapani keeles 宮澤 ひなた Miyazawa Hinata; sündinud 28. novembril 1999) on Jaapani jalgpallur, poolkaitsja.
Koondisekarjäär
Jaapani naiste jalgpallikoondises mängis ta aastal 2018 1 mängu.
OS X Yosemite
OS X Yosemite (10.10) on 2014. aasta suvel Apple'i avalikustatud operatsioonisüsteemi Mac OS X väljaanne.
OS X Yosemitel on uus disain, mis erineb vanematest OS X-i versioonidest.
Clintoni maakond (Indiana)
Clintoni maakond (Clinton County) on maakond Ameerika Ühendriikides Indiana osariigis.
Maakonna halduskeskus on Frankfort.
OS X Yosemite
OS X Yosemitet tutvustati 2. juunil 2014 ning tehti avalikuks arendajatele. 24. juulist kuni ametliku avaldamiseni oli soovijatel võimalik registreeruda beetaversiooni testijaks.
Eva Näripea
pisi|Eva Näripea esinemas [[PÖFFil 15. novembril 2012]] Eva Näripea (sündinud 14. aprillil 1980) on eesti filmi- ja kunstiteadlane.
Clintoni maakond (Indiana)
Ajalugu
Maakond moodustati 29. jaanuaril 1830.
OS X Yosemite
OS X Yosemite on OS X Mavericksi järglane, sellest järgmine versioon on OS X El Capitan.
Eva Näripea
Ta on ajakirja Baltic Screen Media Review toimetaja ja ajakirja Studies in Eastern European Cinema toimetuskolleegiumi liige.
Burgersfort
Burgersfort on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Limpopo provintsis Sekhukhune ringkonnas.
Eva Näripea
Töötab alates 2014. aastast Rahvusarhiivi Filmiarhiivi direktorina.
Clintoni maakond (Indiana)
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 33 224.
Burgersfort
Linn on saanud nime aastatel 1876–1877 ehitatud fordi järgi.
Clintoni maakond (Indiana)
Rahvastik
Arvestuslik rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga) :
Burgersfort
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Burgersforti elanikest mustanahalisi aafriklasi 65,63%, valgeid 25,80%, India või Aasia päritolu inimesi 4,76%, värvilisi 3,19% ja teisi 0,63%. Pedi keelt pidas emakeeleks 31,34% inimesi, afrikaani keelt 27,93%, inglise keelt 16,83%, suulu keelt 3,82%, tsvana keelt 3.06%, tsonga keelt 3,03%, koosa keelt 1,98%, svaasi keelt 1,73%, sotho keelt 1,60%, venda keelt 1,10%, ndebele keelt 0,99%, viipekeelt 0,36% ja teisi keeli 6,25%.
Põhjamaade romaan
pisi|Sarja ümbrispaberiga raamatute selgade kujundus. "Põhjamaade romaan" on kirjastuse Eesti Raamat väljaantav raamatusari, esimene raamat sellest sarjast ilmus aastal 1997.
Kuninglik Preisimaa
thumb|Preisimaa lipp thumb|Preisimaa vapp thumb|Kuningliku Preisimaa (heleroosa) kaart thumb|266px|Preisimaa juhtide fraktsioon võitis sõltumatuse despootlikust Saksa ordust Poola kuninga sõltlasena, 1454, [[Archiwum Główne Akt Dawnych]]
Kuninglik Preisimaa (poola: Prusy Królewskie; saksa: Königlich-Preußen või Preußen Königlichen Anteils, kašuubi: Królewsczé Prësë) või Poola Preisimaa (poola: Prusy Polskie; saksa: Polnisch-Preußen) oli Saksa ordust lahkulöönud territoorium, mis võitis 1466. aastal autonoomia Poola kuninga sõltlasena. Seejärel liidendati Kuninglik Preisimaa 1569. aastal täielikult Poola kuningriigiga.
Kuninglik Preisimaa loodi pärast Teist Thorni rahu (1466) Preisimaa lääneosa territooriumist, mis eraldus despootlikust Saksa Ordu riigist, otsides sõltlasena kaitset Poola kuningalt. Sõltlasena ei olnud see Poola osa, vaid Poola kuninga alam, mis kajastus tiitlis "Kuninglik Preisimaa" või kuninga Preisimaa. Kuninglik Preisimaa säilitas autonoomia, valitsedes end ise ja säilitades oma seadused, tavad, õigused ja saksa keele. Kuninga sõltlasena võis see osaleda oma titulaarse monarhi valimisel, aga see ei võinud osaleda Poola parlamendis seimis.
1772. aastal annekteeris endised Kuningliku Preisimaa territooriumid Preisimaa. See toimus Esimese Poola jagamise ajal, kui suur osa sellest kujundati Lääne-Preisimaa provintsiks, samas kui valdav osa Rzeczpospolitast endast liidendati Venemaa Keisririiki; ja iidne Rzeczpospolita koos oma "kuldse vabadusega" tükeldati.
Geograafia
Piirkond koosnes järgmistest ringkondadest:
14. sajandist viitavad mõisted Prut(h)eenia ja Prut(h)eeni vanades tekstides (16. või 17. sajandini) ja ladina keeles mitte ainult nüüdseks väljasurnud preislaste algsele asualale piki Läänemere rannikut Wisła jõest idas, vaid ka endiste Pomereelia Samboriidide hertsogite külgnevatele maadele, mille territooriumi omandas Saksa ordu Poola kuningalt 1343. aasta Kaliszi lepinguga ja liidendas Orduriiki.
thumb|left|1576. aasta Preisimaa kaart, [[Caspar Hennenberger, Kuninglik Preisimaa (ilma Lõuna-Pomereeliata) valgena]].
Pomereelia Lauenburgi ja Bütowi maad läänes valitsesid Pommeri hertsogid, Poola kuninga vasallid.
Kuninglik Preisimaa eristub hilisemast Hertsoglikust Preisimaast, ülejäänud Preisimaa (ida) osadest Königsbergi ümber, mida valitses Saksa ordu. Pärast sekulariseerimist 1525. aastal järgnesid sellele protestantlikud Hohenzollernite dünastia hertsogid. 1618. aastast oli see ala personaalunioonis Brandenburgi kuurvürstidega (Brandenburg-Preisimaa). 1657. aastal loovutati titulaarmonarhia Wehlau lepinguga.
Ajalugu
1308. aastaks vallutas piirkonna Pomereelia osa esimene Poola riik, see sai autonoomia ja omavalitsuse. Władysław I Łokieteki valitsemisajal esitas Brandenburgi mark 1308. aastal nõude territooriumile, mistõttu palus Władysław abi Saksa ordult, kes asendas brandenburglased ja liidendas 1309. aastal Pomereelia Saksa Ordu riiki (Danzigi ülevõtmine Saksa ordu poolt ja Soldini leping (Myślibórz)).
Pärast järeleproovimist Grünwaldi lahingus Saksa ordu prestiiž langes ja ordu oli 1411. aasta Thorni rahuga sunnitud maksma suuri sissemakseid Poola kuningale, mis muutus linnakodanikele rahaliseks koormaks. 1440. aastal, kui maksukoorem tõusis, rajasid põlismaised aadlikud ja hansalinnad Marienwerderis (Kwidzyn) Preisi Liidu vastupanuks Ordu sise- ja rahapoliitikale. Liitu juhtisid Danzigi, Elbingi ja Thorni linnakodanikud. Kulmerlandi ja Pomereelia alamaadel osales ka. Kõrgmeister Ludwig von Erlichshausen nõudis laialisaatmist ja otsis 1453. aastal abi paavst Nicolaus V-lt ja keiser Friedrich III-lt. Omakorda saatis Liit 1454. aasta veebruaris delegatsiooni Hans von Bayseni juhtimisel Poola kuninga Kazimierz IV juurde paluma temalt toetust Saksa ordu võimu vastu ja nende kodumaa liidendamist Poola kuningriiki. Selles lepingus kuulutasid Preisi delegaadid Poola kuninga ainsaks tõeliseks suverääniks nende maale, põhjendatuna ajaloolise tõsiasjaga, et Poola kuningas oli varem neid valitsenud. Pärast pikki läbirääkimisi andis Kuninglik Kantselei 6. märtsil 1454 välja lepinguseaduse, milles vormistati lepingu tingimused, millega loodi Kuningliku Preisimaa autonoomia kuninga välissõltlasena.
Preisi-Poola liit
Pärast seda, kui Preisi Liit vandus Kazimierzile 6. märtsil 1454 truudust, algas Kolmeteistkümneaastane sõda ("Linnadesõda"). Kuningas Kazimierz IV määras Bayseni esimeseks Kuningliku Preisimaa sõjaaja kuberneriks. 28. mail 1454 võttis kuningas ustavusvande Thorni kodanikelt ning juunis sarnase vande Elbingi ja Königsbergi kodanikelt.
Mäss hõlmas ka suured linnad Ordu maade idaosas, nagu Kneiphof, hilisem Königsbergi osa. Kuigi rüütlid olid võidukad 1454. aastal Chojnice lahingus, ei suutnud nad mässuliste poolt hõivatud linnuste tagasivallutamiseks rohkem rüütleid palgata. Kolmteist aastat kulukat sõjategevust lõppes 1466. aasta oktoobris Teise Thorni rahuga (1466), mis nägi ette, et Ordu loovutab Poola kroonile õigused Preisimaa lääneosa üle, sealhulgas Pomereelia ning Elbingi, Marienburgi ja Chełmno ringkonnad.
Poola kuninga poolt kaitstud iseseisvus
thumb|Kaasaegne kaart, mis näitab Kuninglikku Preisimaad - Poola kuninga sõltlast, ja Hertsoglikku Preisimaad - Poola kuninga lääni
1454. aasta lepingu järgi, mis sõlmiti kuningas Kazimierz IV-ga, nautis Kuninglik Preisimaa täielikku autonoomiat kuninga sõltlasena: sel olid omad seadused, õigused, varakamber, raha ja sõjavägi. See valitses end nõukogul, mille liikmed valiti kohalike isandate ja võimsate linnakodanike (ius indigenatus) hulgast. Lõpuks oli Kuninglikul Preisimaal privileeg saata üks hääleõiguseta vaatleja seimi. Thorn, Elbing ja Danzig (Danzigi õigus) said veel eesõigusi, mis sarnanesid Vaba riigilinna staatusele.
Kuninglik Preisimaa vasallriigina, kes on ainuüksi Poola kuninga ees vastutav, sai kasu ühinemisest Rzeczpospolitaga ja tänu oma vabadustele Poola monarhi all kuulusid selle valitsejad Rzeczpospolita palatiinide seas kõige võimsamate hulka.
Warmia piiskop oli taotlenud keisririigi vürstliku piiskopi staatust, nagu mainiti keiser Karl IV 1356. aasta kuldbullas. Kuigi piirkond ei olnud kunagi otseselt keisri jurisdiktsiooni all ja nõuet ei näi toetavat ükski kinkimisdokument, oli see 17. sajandil laialdaselt kasutusel. Piiskopkond jätkas selle staatuse kaitsmist kuni Saksa-Rooma riigi lõpuni 1806. aastal.
Integreerimine Poola kuningriiki
thumb|250px|Pärast 1569. aastat oli Kuninglik Preisimaa täielikult [[Poola kuningriiki ja Rzeczpospolitasse integreeritud.]]
1569. aastal integreeriti Kuninglik Preisimaa täielikult Poola kuningriiki ja selle parlament alandati provintsikogu staatusse, ka eraldi Preisi institutsioonid kaotati. Endist territooriumit valitseti järgnevalt kui Pommeri vojevoodkonda, Kulmi vojevoodkonda, Malborki vojevoodkonda ja Ermlandi piiskopkonda.
Jagunemised
Samal ajal 1772. aasta Esimese Poola jagamisega annekteeriti endised Kuningliku Preisimaa maad Saksa Ordu riigi järglase Preisi kuningriigi poolt. 1793. aastal osales uus Preisi kuningriik Teises Poola jagamises, annekteerides ajutiselt naaberpiirkonnad, mis tagastati peaaegu kohe tsaristlikule Poola kuningriigile ja liidendati Venemaa Keisririiki.
Kubernerid
1510. aastal, pärast mitut katset määrata uus kuberner, ametikoht kaotati.
Ernst Kieckers
Ernst Kieckers (27. september 1882 Barmen – 5. august 1938 München) oli saksa keeleteadlane.
Töökohad
Alates 1912 Müncheni ülikooli professor, 1921–38 Tartu Ülikooli alul indoeuroopa keelte, hiljem saksa keele professor.
Teadustöö
Kieckersi teadustööd käsitlesid germaani, romaani ja klassikalist filoloogiat ning keelte genealoogilist liigitamist. Ta kuulus Eesti Akadeemilisse Orientaalseltsi.
Wilhelm Abel
Wilhelm Abel (25. august 1904 Bütow – 27. aprill 1985 Göttingen) oli üks 20. sajandi tähtsamaid saksa ajaloolasi.
Ta oli 1947–1972 Göttingeni Ülikooli majandus- ja sotsiaalajaloo professor.
Ta võrdles viljahindu alates 1300. aastast ning leidis, et need sõltuvad rahvaarvust, näiteks viljahindade järsk langus hiliskeskajal (hiliskeskaja agraarkriis) tuli katkust.
Heinrich Oldenburg
Heinrich Oldenburg (ladinapäraselt ka Henricus Oldenburg või Oldenburgius; 1583 (või 1584 ) Bremen – 1634 Tartu) oli Academia Gustaviana esimene retoorika- ja poeetikaprofessor 1632–1634.
Tuputiškės
pisi| Tuputiškės (poola keeles Tupaciszki) on Vilniuse asum, mis asub linna keskosas Naujoji Vilnia vallas Žemasis Pavilnys linnaosas. Asum paikneb Vilnia jõe ja Peterburi–Varssavi raudtee vahelisel alal.
Heinrich Oldenburg
Heinrich Oldenburg oli Bremeni akadeemilise gümnaasiumi (Gymnasium illustre) professor ning hiljem Tartu ülikooli professor.
Tuputiškės
Tuputiškėses asub Markučiai parkmets. Asum jääb Pavilniai regionaalparki, sealhulgas Markučiai maastikukaitsealale ja Tuputiškėse botaanilisele kaitsealale. Tuputiškėsesse jääb Pavilnysi raudteepeatus.
Keeleteadlane Jonas Jurkštas arvab, et asumi nimi tuleneb isikunimest, millele viitab lõpp -iškės. 1783. aastal on nime esmamainitud kui Tupaciszki. Sealne tänav kandis 1971. aastani Tupatiškėse nime.
Tuputiškės on vana asulakoht. Sealne mõis hakkas aastal 1640 kuuluma Vilniuse linnale. Aastal 1812 liideti selle alad Leoniškėse mõisaga, sisuliselt kujunes see siis karjamõisaks. Mõisa alad olid hõredasti asustatud, nii asusid aastal 1912 raudteelased sinna oma linnakut rajama. Aastal 1905 oli Tuputiškėse asulas 65 elanikku. Aastal 1931 oli karjamõisas 17 elanikku.
Heinrich Oldenburg
Heinrich Oldenburgi teostest olulisimaks nimetab Meniuse tõlkija Kristi Sak "Disputationes philologicae". Säilinud on ka Oldenburgi ladinakeelseid luuletusi.
Tuputiškės
1932. aastal alustas Vilnius sealse karjamõisa maade tükeldamist. Aastal 1936 välja antud kaardil oli Tuputiškės Vilniuse osa. Sinna kavandati 1940. aastal uue linnaosa rajamist.
Suurem osa asumist on miljääväärtusliku piirkonnana muinsuskaitse all kui Vilniuses haruldane XIX sajandi lõpu ja XX sajandi alguse puitarhitektuuriga ala. Neli sealset maja on muinsuskaitse all ka üksikobjektidena..
Ants Kiilaspea
Ants Kiilaspea (10. august 1909 Sultsi küla, Aidu vald – 12. juuni 1974 Tallinn) oli eesti koorijuht ja muusikapedagoog.
Ta õppis aastatel 1928–1932 Tallinna konservatooriumis klarnetit Bernhard Luki juhendamisel ja kompositsiooni Artur Kapi juhendamisel. 1934. aastal lõpetas ta Tallinna Pedagoogiumi. 1950. aastal lõpetas ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi koorijuhtimise eriala Tuudur Vettiku klassi.
1930. aastatel töötas koolides lauluõpetajana. Aastatel 1945–1960 töötas ta Tallinna Muusikakoolis, 1951–1957 Tallinna Riiklikus Konservatooriumis ja 1956–1974 Tallinna Pedagoogilises Instituudis koorijuhtimise õppejõuna. 1957. aastast oli ta TPedI koorijuhtimise kateedri juhataja, 1973. aastast professor. Tema õpilasi on Taavi Esko, Roland Laasmäe, Valve Lepik, Peeter Lokk, Uuno Taremaa, Harry Vilpart.Tiina Ergma.
1949. aastal asutas ta Jaan Tombi Nimelise Kultuuripalee segakoori (hiljem Segakoor Kaleva) ja oli selle koorijuht 1966. aastani.
Ta oli XIII (1950), XIV (1955) ja XVI üldlaulupeol (1965) segakooride üldjuht ning segakooride dirigent ka XVII üldlaulupeol (1969).
Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Franciscuse ametisse nimetatud kardinalid
Paavst Franciscus on ametisse nimetanud 121 kardinali 8 konsistooriumil. Ta rajas Santi Simone e Giuda Taddeo a Torre Angela, San Giacomo in Augusta ja Santa Angela Merici titulaarkirikud. Ta rajas 12. juunil 2014 Santa Dorotea titulaarkiriku ja 13 uut titulaarkirikut 14. veebruaril 2015. Ta ülendas 2018 kardinalpiiskoppideks Santi Simone e Giuda Taddeo a Torre Angela, Santi Biagio e Carlo ai Catinari, Santa Maria in Traspontina ja Nostra Signora di Coromoto in San Giovanni di Dio ametitiitliga kardinalid.
Melbourne'i Eesti Naiskoor
Melbourne'i Eesti Naiskoor on aastal 1959 Melbourne'i Eesti Ühingu "Kodu" juures asutatud naiskoor. Naiskoori on juhatanud Eerik Purje, Irene Haldma-Eelma ja Maila Taimre.
Tšerkesside genotsiid
pisi|Tšerkessi küla mahajätmine pärast Vene vägede saabumist pisi|Venelaste ja tšerkesside vaheline lahing 1840. aastal pisi|Tšerkesside deporteerimine kodumaalt Osmanite riiki Tšerkesside genotsiid oli Venemaa Keisririigi toimepandud etniline puhastus, mille käigus tšerkesse tapeti ja sunniti emigreeruma, mille tagajärjel jäid nad vähemusse oma ajaloolisel kodumaal Tšerkessias, mis hõlmas suurema osa Põhja-Kaukaasiast ja Musta mere kagupiirkonna põhjaosast. Genotsiid toimus pärast Kaukaasia sõda 19. sajandi viimasel veerandil. Ümberasustatud inimesed läksid peamiselt Osmanite riiki. pisi|Tšerkessi sõjamees (1862) Tšerkessid, selle piirkonna põlisrahvas, olid oma kodumaal Vene-Tšerkessi sõja lõpuks Venemaa poolt etniliselt puhastatud. Väljasaatmine algas enne sõja lõppu 1864. aastal ja lõppes enamjaolt 1867. aastaks. Väljasaatmisele määratud rahvad olid peamiselt tšerkessid (või adõgeed), ubõhid ja abasiinid, kuid ka ingušid, arshtid, tšetšeenid, osseedid ja abhaasid olid tugevalt esindatud. Antero Leitzinger kinnitab, et need sündmused kujutavad endast suurimat genotsiidi 19. sajandil.
Väljasaatmine hõlmas teadmata arvu inimesi, arvatavasti sadu tuhandeid inimesi. Igaljuhul enamik rahvast saadeti välja. Keiserlik Vene armee piiras inimesed sisse ja ajas nad oma küladest Musta mere sadamatesse, kus neid ootasid Osmanite riigi saadetud laevad. Venemaa selge eesmärk oli kõnealuste rahvaste väljasaatmine nende maadelt. Ainult väike protsent (arvud on teadmata) aktsepteeris ümberasustamist Venemaa impeeriumi siseselt. Tšerkessia elanikkonnad olid seega erineval viisil hajutatud, ümber asustatud või mõnel juhul massimõrvatud. Protsessi käigus hukkus teadmata arv deporteeritavaid. Mõned surid deporteerimist oodates, mõned deporteerimise ajal kui ka Osmanite riigi Musta mere sadamatesse saabumisel. Teised hukkusid, kui laevad tormiga uppusid. Ohvrite arv, sealhulgas see, milles võetakse arvesse Venemaa valitsuse enda arhiive, on hinnanguliselt 90%, 94% või 95-97% kogu tšerkessi rahvast.
Samal perioodil kolisid ka teised Kaukaasia päritolu moslemitest rahvusrühmad Osmanite riiki ja Pärsiasse.
Vene sõjaväe teostatud massimõrv
Kuigi vastavalt keiser Aleksander II antud käsule tulnuks tšerkesse pigem deporteerida ja mitte massimõrvata, teostasid Vene väejuhid enda initsiatiivil tšerkesside massilist tapmist. Kindral Fedajev kirjutas, et Venemaa juhtmõte oli "hävitada pool tšerkessi rahvast, et teine pool alla annaks". Richmond on märkinud, et Kaukaasia kampaania lõppfaasist on teada raporteid massimõrvadest.
Rahvaarv enne ja pärast genotsiidi
Kui tšerkesside arv enne genotsiidi oli 2-3 miljonit, siis pärast veresauna ja deporteerimist jäi neid Põhja-Kaukaasias järele vaid umbes 5 protsenti algsest arvust.
Mõned Kaukaasia väikehõimud hävitati Kaukaasia sõja ajal täielikult või peaaegu täielikult. Enimkannatanud etnosed olid: 2015. aasta andmetel elas ligi kolmest miljonist tšerkessist enamus eksiilis rohkem kui 50 riigis üle maailma ja ainult väikesel osal ajaloolisest Tšerkessimaast elas umbes 700 000 tšerkessi. Kuigi paljud diasporaa ja eriti Süüria tšerkessid sooviksid tagasi pöörduda ajaloolisele Tšerkessimaale, ei ole Venemaa seda lubanud.
Väljasaadetud Osmanite riigis
Osmanite riik võttis tšerkessid ja teised Kaukaasia rahvad vastu omakasust lähtuvalt. Eesmärk oli asustada neid kui moslemeid Osmanite riigi kristlastega asustatud aladele.
1864. aastal jõudis Osmanite riiki 600 000 tšerkessi, millele hiljem saabus lisa.
Eesti asundused Tšerkessias
25. juunil 1861 allkirjastas keiser Aleksander II imperaatorliku kirja pealkirjaga "Põhja-Kaukaasia asuala", mis sisaldas muuseas järgmist: "Nüüd on Jumala abiga Kaukaasia lõplik vallutamine lõpusirgel. Mõned aastad on kestnud tugevad jõupingutused vaenulike mägilaste väljaajamiseks viljakatelt maa-aladelt, et need asustada igaveseks Venemaa kristlastega. Selle teoks tegemisel oli suurim teene Kubani kasakatel."
Protsessi kiirendamiseks pakkus Aleksander II asunikele rahalisi hüvitisi ja mitmesuguseid privileege. 1861. aasta kevadest kuni 1861. aastani moodustati 35 kasakastaniitsat, milles oli 5480 uusasukate perekonda.
Teiste seas asusid hilisematel aastatel kunagisele Tšerkessia aladele elama ka Eestist väljarännanud, rajades sinna oma külad. Üheks selliseks külaks on Eesti Aiake Punase Lageda alevis, mille nimi ühe legendi kohaselt tulebki tšerkesside genotsiidist (st "punane=verine"). . Enamik Kaukaasia eesti külasid paiknes Abhaasias, kus elas peamiselt tšerkesside vennasrahvas abhaasid.
Riigikogu liikme Eerik-Niiles Krossi sõnul lasub Eestil tšerkesside ees teatav auvõlg, sest Eesti asundused Musta mere ääres asustati just tšerkesside maale. Artur Talvik on teinud ettepaneku, et Eesti võiks Süüria põgeneikelaagritest vastu võtta sealseid tšerkesse, et vähendada oma auvõlga.
Kaïs Saïed
pisi|püsti|Kaïs Saïed (2019)
Kaïs Saïed (araabia keeles قيس سعيد Qais Su‘ayyid; sündinud 22. veebruaril 1958 Tunises) on Tuneesia õigusteadlane ja poliitik, alates 23. oktoobrist 2019 Tuneesia president.
Ta oli aastani 2018 Tunise Ülikooli riigiõiguse professor. Ta valiti 13. oktoobril 2019 Tuneesia presidendiks.
Mitmed meediaallikad on nimetanud Saïed "RoboCopiks" tema monotoonse hääle, standardse araabia keele kasutamise tõttu Tuneesia murde asemel ning keskendumise pärast seaduse ja korra küsimustele. Presidendikampaanias püüdis Saïed jätta endast rahvamehe muljet, mõnevõrra sarnaselt teise populistliku kandidaadi Nabil Karouiga.
Saïed sai 2019. aasta Tuneesia presidendivalimiste esimeses voorus 620 711 häält ehk 18,40% häältest ning tuli sellega esikohale. Teises voorus oli tema vastaseks Karoui. Ta kogus teises voorus 72,71% häältest ning kuulutati 14. oktoobril 2019 Tuneesia uueks presidendiks.
Vanapagana kivi
pisi|Vanapagana kivi thumb|Vanapagana kivi Vanapagana kivi (ka Tõllu kivi või Tõllukivi) on kivi (rändrahn) Pühalepa külas Pühalepa kirikust paarsada meetrit põhja pool. Kivi on looduskaitse all.
Kolmnurkne kivi asub Kerema tee ääres. Rändrahnu kõrgus on 2,5 meetrit ja ümbermõõt 13,8 meetrit.
Muistendi järgi ei olevat Vanapaganale meeldinud, et jälle ehitatakse üht kirikut. Kui Pühalepa kirik valmis saanud, otsustanud Vanapagan selle kiviga puruks visata. Ta pistnud kolm kivi vesti taskusse, et neid Pühalepa kiriku pihta visata. Kiviviskamisel siiski ükski kivi ei olevat kirikut tabanud. Kivid kukkunud kõik kiriku lähedale maha. Kõige lähemale kukkunud nimetatud kivi. Ka teised kivid on ümbruskonnas olemas. Nii jäänudki Pühalepa kirik alles.
Tõnu Veiler
Tõnu Veiler (ka Tony Veiler; 9. aprill 1963) on eesti koreograaf, lavastaja ja balletipedagoog, Eesti esimese eraballetikooli Noor Ballett Fouetté asutaja.
Tõnu Veiler on õpetanud klassikalist balletti rahvusvahelistel balletiseminaridel Venemaal, Lätis, Soomes, Kreekas, Bulgaarias ja Prantsusmaal ning osalenud rahvusvaheliste balletikonkursside žüriis. Ta on loonud arvukalt kontsertnumbreid ja koreograafilisi miniatuure.
I Riiginõukogu välis- ja riigikaitsekomisjon
I Riiginõukogu välis- ja riigikaitsekomisjon valiti 5. mail 1938 järgmises koosseisus:
I Riigivolikogu ja Riiginõukogu Välis- ja riigikaitse komisjonide ühine koosolek 26. septembril 1939 nõustus üksmeelselt astuda Nõukogude Vene poolt tehtud ettepaneku alusel läbirääkimistesse ja võimalusel sõlmida leping.
Koosolekul osalesid Mihkel Hansen, August Jürima, Valter Kadarik, Alo Karineel, Johannes Nyman, Ants Piip, Otto Pukk, Rudolf Riives, Leonhard Vahter, Friedrich Akel, Jaan Soots, Johan Laidoner, Voldemar Päts, Joakim Puhk, Riigivolikogu Esimees Jüri Uluots, Riiginõukogu Esimees Mihkel Pung, Peaminister Kaarel Eenpalu, Välisminister Karl Selter, Sõjaminister Paul Lill, Sotsiaalminister Oskar Kask, Riigivolikogu esimene abiesimees Ado Anderkopp, Riiginõukogu teine abiesimees Alfred Maurer, Eesti saadik Moskvas August Rei, Sõjavägede Staabi ülem Nikolai Reek, Välisministri abi Oskar Öpik ja Riigivolikogu liige Jaan Tõnisson.
Sõna võtsid: Johan Laidoner Rudold Riives. August Jürima Karl Selter Voldemar Päts Ants Piip August Rei Joakim Puhk Kaarel Eenpalu Johan Laidoner Jaan Tõnisson Alfred Maurer Jüri Uluots
Mikkeli lään
Mikkeli lään (soome keeles Mikkelin lääni, rootsi keeles S:t Michels län) oli Soome lään aastatel 1831 kuni 1997.
Lääni keskus oli Mikkeli.
Crawfordi maakond (Indiana)
Crawfordi maakond (Crawford County) on maakond Ameerika Ühendriikides Indiana osariigis.
Maakonna halduskeskus on English.
Ajalugu
Maakond moodustati 29. jaanuaril 1818.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 10 713.
Arvestuslik rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga) :
Erató Kozákou-Markoullí
Erató Kozákou-Markoullí (kreeka keeles Ερατώ Κοζάκου-Μαρκουλλή, transkribeeritud ka Kozakou-Marcoullis; sündinud 3. augustil 1949 Limassolis) on Küprose poliitik. Ta oli Küprose välisminister 2011. aasta augustist kuni 2013. aasta veebruarini.
Elu
Ta sündis 1949. aastal Limassolis. Ta õppis Ateena Ülikoolis õigusteadust ja politoloogiat ja lõpetas ülikooli 1972. ja 1974. aastal. 1979. aastal sai ta Helsingi Ülikoolis doktorikraadi sotsioloogia ja politoloogia alal.
Erató Kozákou-Markoullí oli Küprose välisminister 2007. aasta juulist kuni 2008. aasta märtsini. Seejärel vahetas ta ametit ja sai alates 2. märtsist 2010 kommunikatsiooni- ja tööministriks, mis kestis kuni 2011. aasta augustini, misjärel nimetati ta teist korda Küprose välisministriks. Tema ametiaeg lõppes, kui president Dimítris Christófias 2013. aasta presidendivalimistel ametist maha hääletati.
Erató Kozákou-Markoullí on abielus Giórgos Markoullí'ga ja tal on poeg.
Strielčiukai
pisi| Strielčiukai (poola keeles Strelczuki) on Vilniuse linnaosa, mis asub linna idaosas Naujoji Vilnia valla territooriumil. Strielčiukai piirneb kirdes Naujoji Vilniaga, läänes Žemasis Pavilnysiga, lõunas aga Rokantiškėse küla aladele rajatud uuselamurajoonidega.
Strielčiukais asuvad Pilise parkmets ja Pilaitė park, seal on ka Strielčiukai kalmistu. Loodepoolsem osa jääb Pavilniai regionaalparki, sealhulgas Tuputiškėse geomorfoloogilisele kaitsealale. Läänepiiril asub Vilniuse kõrgeim punkt Rokantiškėse mägi, idas aga Rokantiškėse linnamägi. Mitmed sealsed tänavad on rajatud alleedena.
Linnaosa on tekkinud samanimelise küla aladele. Aastal 1905 oli Strielčiukai külas 81 elanikku. Aastal 1931 oli seal 119 elanikku.
Muinsuskaitse all on Rokantiškėse linnamägi ja selle juures asuv asulakoht.
Virmalised (ajaleht 1913)
Virmalised (kaanepealkirjaga "Wirmalised") oli ajaleht, mis ilmus 1913–1915 aastatel lisalehena Postimehe, Elu, Viljandi Teataja, Sakala ja Rakvere Teataja ajalehtedes.
Sisu poolest oli see piltidega illustreeritud kirjanduslik, kunstiline ja teaduslik ajaleht, mis ilmus 1 kord nädalas. Ajalehe toimetaja oli Jaan Tõnisson.
Vastutavad toimetajad:
Grööni vaal
Grööni vaal (Balaena mysticetus) on silevaallaste sugukonda grööni vaalade perekonda kuuluv mereimetaja, oma perekonna ainus liik.
Levila
Minevikus jagunes grööni vaala levila kolme karja. Teravmägede kari rändas Gröönimaa, Islandi, Jan Mayeni saare ja Teravmägede vahel. Mõned neist jõudsid Novaja Zemljani ja isegi Kara merre. Teine kari rändas Davise väinas, Baffini lahes ja lõuna poole kuni Labradorini. Kolmas kari rändas kevadel lõunasse, Tšuktši ja Beauforti merest läbi Beringi väina Beringi merre ning sügisel põhja tagasi. See kari võib jõuda lõunas Kamtšatkani. 29. juunil 1969 registreeriti grööni vaala kõige lõunapoolsem leid põhjalaiusel 33°29' Osaka lahes. See oli 6,4 m pikkune noorloom, kes toimetati elusana Osaka naabruses asuvasse Sakai sadamasse.
Tänapäevaks on neist kolmest karjast kaks esimest peaaegu täielikult hävitatud, aga kolmas on säilinud märksa vähenenuna.
Välimus
Grööni vaal on kuni 21 m pikk ja kaalub kuni 150 tonni. Tema pea on tohutult suur, moodustades kolmandiku tüvepikkusest, ja on kerega ühendatud hästi eristatava kaelaga. Täiskasvanud loomad on tumedad, mõnikord heleda kõrialusega. Noorloomad on tumehallid. Nahk on sile ja sarvestumata, vääneljalalised vähid neile ei kinnitu. Loivad on lühikesed, laiad ja ümardunud tippudega.
Grööni vaala lõualuud on kõrged ja kaarjalt kõverad. Suuõõne kummalgi pool on 300–400 painduvat kiusplaati. Neist pikimad on 4½ m kõrged. Kiusplaadid on täiskasvanutel mustad, imevatel poegadel hallid.
Eluviis
Grööni vaalad elavad üksikutena. Ainult harva kohtab mitut neist koos.
Nad viibivad veepinnal 1–3 minutit ja selle aja jooksul purskavad 4–12 korda välja kaheosalise veejoa. Seejärel sukelduvad nad 5–10 minutiks. Vigastatud loomad võivad vee alla jääda kuni tunniks.
Ujuda võib ta kiirusega umbes 20 kilomeetrit tunnis.
Grööni vaalad toituvad peamiselt 3–4 mm pikkustest pisivähkidest hormikutest, vähem tiibjalalistest limustest.
Grööni vaal orienteerub rüsijääs ülihästi. Selja abil suudab ta läbi murda 20–30 cm paksusest jääst. Sellegipoolest hukkuvad mõned neist jää all. Tšuktšid tunnevad niisugused kohad ära jää üleskummumise järgi.
Pikaealisus
Grööni vaalad saavad suguküpseks umbes 25-aastaselt. Keha kasv aeglustub märgatavalt 40–50 aasta vanuselt.
Alates 1981. aastast on vaalakütid leidnud Alaskal Beauforti merest püütud grööni vaaladest vähemalt 6 harpuuniotsa. Harpuuniotsad olid valmistatud kivist või elevandiluust. Smithsonian Institutioni antropoloogide hinnangul olid need 130–200 aastat vanad. Need kaudsed tõendid panid Alaska vaalauurija Craig George'i ja tema kaastöötajad uskuma, et grööni vaala eluiga võib olla pikem kui 200 aastat. George pöördus Californias La Jollas asuva Scrippsi keemiku Jeffrey Bada poole, keda peetakse ratseemilise analüüsi eksperdiks. Uurimismaterjaliks anti talle vahemikus 1978–1996 püütud 48 grööni vaala silmaläätsed. Ratseemilise dateeringu tulemused andis Boda üle statistikateadlasele Judith Zehile Washingtoni Ülikoolist, kes arvutas välja, et kolm vaala olid üle saja aasta vanad (135, 159 ja 172 aastat ) ning üks oli hinnanguliselt 211 aastat vana.
Grööni vaala pikaealisuse põhjusteks on nimetatud aeglast ainevahetust ja kasvukiirust, samuti suguküpsuse hilist saabumist. Kui grööni vaal saab suguküpseks 25-aastaselt, siis näiteks sinivaal 8–10-aastaselt.
Genoom
Grööni vaalade järjestatud genoom avaldati 2015. aasta algul. Muuhulgas leiti unikaalseid mutatsioone geenidest ERCC1 ja PCNA, mida on varem seostatud pikema eluea ja DNA reparatsiooniga.
Genoom koosneb esmaste hinnangute kohaselt umbes 2,9 miljardist aluspaarist ja 22 672 valku kodeerivast geenist.
Thistle
thumb|Endise Thistle'i koolimaja jäänused Thistle on kummituslinn USA-s Utah' osariigis Utah' maakonnas. Asub umbes 65 miili (105 kilomeetri) kaugusel Salt Lake Cityst kagus.
Linn asutati 1883. aastal. 1890. aastal ehitati läbi linna Denver & Rio Grande Western Railroadi raudteeliin.
Alionysi vald
Valla pindala on 150 km². 2011. aasta seisuga elas seal 992 inimest. Valla keskus on Alionys I küla. Vallavanem on Sigitas Bankauskas.
pisi|[[Širvinta jõgi Alionysi vallas]] pisi|Valla maastik pisi|Juodiškiai pisi|Pajuodžiai pisi|Rudžionys pisi|Vičiūnai
Lisaks küladele on vallas ka arvukalt huutoreid
Nieharełaje
Nieharełaje (valgevene Негарэлае, transkribeerituna Negarelaje, poola keeles Niehorele) on agrolinnake (endine alev) Valgevenes Minski oblastis Dziaržynski rajoonis Nieharełaje külanõukogus. Asulas on jaam Minski ja Baranavičy vahelisel raudteel.
Asulas valmistatakse tarusid ja mööblit. Nieharełajes on keskkool ja muusikakool, tegutsevad kino ja raamatukogu. Aastast 1988 asub aastal 1871 valminud raudteejaama hoones muuseum, säilinud on ka teisi XIX sajandist pärinevaid hooneid.
Ajalugu
Nieharełajet on mainitud esimest korda XVI sajandil. Asula kuulus toona Minski vojevoodkonda ja Minski maakonda, seal asus Minski ja Navahrudaki vahelisel postiteel postijaam. Aastal 1588 läks asula Radziwillide valdusse.
Poola jagamisel läks Nieharełaje aastal 1793 Venemaa koosseisu. Aastal 1794 asus seal kaks veskit ja kolm piiritusevabrikut.
Pärast 1831. aasta ülestõusu konfiskeeriti asula Radziwillidelt. Aastal 1871 valmis asulat läbiv Mokva–Varssavi raudtee, jaama juurde kujunes uus asustuskeskus, millest kujunes tänapäevane Nieharełaje. Vana osa asulast kannab tänapäeval nime Enierhietykaŭ. Aastal 1879 sai asula omanikuks Emeryk Hutten-Czapski.
Pärast Esimest maailmasõda kuulus Nieharełaje Valgevene NSV koosseisu. Aastatel 1821–1939 asus seal piiripunkt. 27. septembril 1938 sai asulast alev. Teise maailmasõja ajal asus seal koonduslaager. 30. oktoobril 2009 muudeti alev alevikuks. Aastal 2012 muudeti alevik agrolinnakeseks.
Nitrifitseerijad bakterid
Nitrifitseerivad bakterid on kemoautotroofsed või kemolitotroofsed bakterid, kes eluks vajaliku energia saavad nitrifikatsioonist. Siia kuuluvad perekonnad Nitrosomonas, Nitrosococcus, Nitrobacter ja Nitrococcus.
Paljudel nitrifitseerivatel bakteritel on keerukad sisemised membraansüsteemid, mis on peamiste nitrifikatsiooniensüümide asukohaks, nt ammoniaagi monooksügenaas, mis oksüdeerib ammoniaagi hüdroksüülamiiniks, ja nitriti oksidoreduktaas, mis oksüdeerib nitriti nitraadiks.
Nitrifitseerivad bakterid on laialt levinud pinnases ja vees ning kõige rohkem leidub neid seal, kus on märkimisväärsel hulgal ammoniaaki (ulatusliku valgu lagunemisega aladel ja reoveepuhastites). Nitrifitseerivad bakterid elavad järvedes ja jõgedes, mis rohke siseneva reovee ja heitvee tõttu on suure ammoniaagisisaldusega.
Abeli teoreem
Abeli teoreem on mitme teoreemi nimi:
Jaan Õispuu
Jaan Õispuu (sündinud 16. märtsil 1955 Kuressaares) on eesti keeleteadlane.
Ta lõpetas aastal 1978 Tartu Riikliku Ülikooli filoloogiateaduskonna eesti filoloogina.
Lühikupar
Lühikupar (Brachythecium) on samblaperekond.
Karl Kaur
Karl Kaur (26. november 1900 Koorküla vald – 2. august 1972 Tallinn) oli eesti lastearst.
Ta lõpetas aastal 1921 Tartu reaalkooli. Ta võttis osa Vabadussõjast. Aastatel 1921–1927 õppis ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, ta oli EÜS "Ühendus" vilistlane.
Karl Kaur suri aastal 1972 Tallinnas.
Melbourne'i Eesti Teater
Melbourne'i Eesti Teater (ka: Melbourne'i Eesti Ühingu "Kodu" Näitering) oli aastatel 1950–2000 Melbourne'i Eesti Ühingu "Kodu" juures tegutsenud teatritrupp. .
Jamburgi kindlus
Jaama kindlus ehk Jamburgi kindlus (vene keeles крепость Ям) oli keskaegne kindlus Venemaal praeguse haldusjaotuse järgi Leningradi oblastis Kingissepa rajooni Kingissepa linna (ajaloolise nimega Jama ja Jamburg) alal.
Kaitseks sakslaste ja rootslaste vastu rajasid novgorodlased 1384. aastal Luuga jõe paremale kaldale kivikindluse. Algne kindlus oli trapetsikujuline, mille nurkades olid 28 m kõrgused tornid. Müür oli 4 m paksune ja 15 m kõrgune. Kogupindala oli 0,2 ha. Ehitusmaterjalina kasutati paekivi ja suuri raudkive. Kindlust ümbritses maa poolt vallikraav, jõe poolt kaldajärsak. Kindluse ümber tekkis possaad (käsitööliste ja kauplejate asula).
15. sajandi teisel poolel ehitati eelnevates sõdades kannatada saanud Jaama kindlus täielikult ümber. Kindluse pindala suurenes 2,5 hektarini. 16. sajandi alguseks oli kindluse ümber moodustunud märkimisväärse suurusega linn, mis kujunes kogu Luuga jõekaubanduse keskuseks.
Aastatel 1510–1520 täiendati kindluse kaitserajatisi: laiendati kindlusemüüre ja kaasajastati suurtükikaitset.
Pärast Jamburgi kindluse seisukorra inspekteerimist Erik Dahlbergi poolt 1681. aastal otsustati kindluse ehitisi mitte parandada, vaid need hävitada. Aastal 1682 õhiti kindlustused 40 tünni püssirohuga. Terveks jäi vaid sisekindlus. Õhitud kindlusmüüride asemele hakkasid rootslased rajama bastione, kuid töid ei suudetud lõpetada enne Põhjasõja algust, mille käigus (1703) vallutasid Peeter I väed Jamburgi tagasi.
Kindlus lagunes lõplikult 18. sajandi II poolel. Tänapäeval on kindlusest säilinud kõrged vallid ja müüri jäänused.
Hiina kadakas
Hiina kadakas (Juniperus chinensis) on küpressiliste sugukonda kadaka perekonda kuuluv okaspuu. Kasvab sordist sõltuvalt 1–20 meetri kõrguseks.
Levik ja kasvukoht
Hiina kadakat võib enim kohata Kirde-Hiinas, Jaapanis, Mongoolias, Koreas ja ka Euroopas. Teda esineb nii põõsana kui ka 20 meetri kõrguse puuna. Euroopasse jõudis 19. sajandil. Tänapäeval kasvatatakse seda puukoolides arvukalt.
Didieji Karklėnai
Didieji Karklėnai (ka Karklėnai) on Vilniuse linnaosa, mis asub linna idaosas Naujoji Vilnia valla territooriumil. Didieji Karklėnai piirneb loodes Naujoji Vilniaga.
Linnaosa on kujunenud samanimelise küla loodepoolsemasse otsa, mis liideti Vilniusega aastal 1996.
Muinsuskaitse all on Grigaičiai küla vana kalmistu.
Esiliiga 1995/96
Esiliiga 1995/96 võitis Tallinna FC Norma.
Komi Vabariigi hümn
Komi Vabariigi hümn (komi keeles Коми Республикаса кып, vene keeles Государственный гимн Республики Коми) on Komi Vabariigi ametlik hümn. Selle sõnad ja muusika on kirjutanud Viktor Savin. Komikeelsed sõnad mugandas Vladimir Timin, venekeelsed sõnad Aleksandra Šergina ja Aleksandr Suvorov. Muusika mugandas Mihhail Hertzmann. Muusika võeti kasutusele aastal 1994, sõnad aastal 2006.
Sõnad
=== Komi keeles ===
Iilasmaa allikad
Iilasmaa allikad (ka Hiieallik, Hiieniidi allikad, Hiieniidi allikaala) on allikad Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Allikad avanevad allikalehtris, mille läbimõõt on kuni 10 m ja sügavus 1 m. Allikatest tuntuimat nimetatakse Hiieniidi Ohvriallikaks.
Behistuni raidkiri
pisi|Behistuni raidkiri Lääne-Iraanis Behistuni raidkiri on kaljusse raiutud bareljeef kolmekeelse tekstiga, mis kirjeldab kuningas Dareios I võite kodusõjas. Raidkiri asub Lääne-Iraanis Kermānshāhāni provintsis Behistuni (Bisutun) mäel, kunagise tähtsa liikumistee ääres. See on raiutud teepinnast 105 meetri kõrgusele kaljusse ning on ligi 7 meetrit kõrge ja 22 meetrit lai.
Behistuni raidkiri koostati umbes aastal 520 eKr ja on kõige pikem meie ajani säilinud vanapärsiakeelne tekst. Seda võib pidada esimeseks ajalooliseks kroonikaks. Raidkiri on kirja pandud kolmes Pärsia impeeriumi aladel tol ajal käibel olnud kiilkirjakeeles – vanapärsia, akadi ning elami keeles. Bareljeefil on kujutatud Dareios I võidustseeni tema vaenlaste üle. Mõõtmetelt on raidkiri juba kaugele näha, küll aga on seda võimatu tee pealt lugeda.
Raidkirja tekst (erinevates impeeriumi rahvaste keeltes) kanti üle ka pärgamentidele ning nahkadele ning saadeti Dareiose käsul laiali üle terve impeeriumi. pisi|Behistuni raidkiri
Behistuni raidkiri lisati 2006. aastal UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Donald Tomberg
pisi|Donald Tomberg esinemas [[PÖFFil 15. novembril 2012]] Donald Tomberg (sündinud 15. novembril 1972) on eesti filmikriitik.
Eesti Filmiajakirjanike Ühing valis Tombergi 2011. aasta Eesti parimaks filmikriitikuks, Sirp üheks laureaadiks ja ajakiri Teater. Muusika. Kino oma laureaadiks.
Ta on avaldanud romaanid "Kazimir, Vladimir ja teised" (2010) ja "Veelkord Kazimirist, Vladimirist ja teistest" (2015).
Katariina park
pisi|Katariina park, 2012
Katariina park on üks Puškini linna viiest pargist.
Park on nime saanud pargis asuva Katariina lossi järgi.
Arend Packebusch
Arent Packebusch (surnud 1571) oli Tallinna raehärra 1542 ja hiljem sai temast Tallinna bürgermeister 1559.
Oma sidemeid Antwerpeni kaupmeestega kasutas ta ära Tallinna raekojale piltvaipade tellimisel.
Bērzaine vald
pisi|Vākšēni Bērzaine vald (läti keeles Bērzaines pagasts) on vald Lätis Valmiera piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Dikļi, Zilaiskalnsi, Kocēni, Burtnieki ja Matīši vallaga.
Valla pindala on 55 km². 2016. aasta seisuga elas seal 580 inimest. Valla keskus on Bērzaine küla. Vallavanemaks on Atis Keziks.
Ajalugu
Aastal 1935 asus Bērzaine valla kohal Jaunburtnieki vald, mille pindala oli 44,2 km² ja kus oli 733 elanikku. 1945. aastal moodustati vallas Bērzaine ja Jaunburtnieki külanõukogud, aga aastal 1949 likvideeriti vald ametlikult. Aastal 1950 liideti Bērzaine külanõukoguga likvideeritav Jaunburtnieki külanõukogu. Aastal 1990 muudeti külanõukogu Bērzaine vallaks. Aastatel 2009–2021 kuulus vald Kocēni piirkonda.
Loodus
Vald jääb Tālava madalikule. Suurimaks jõeks on Briede. Vallas on ka paar pisikest järve. Looduskaitse all on Jaunbimberi mänd, Brenguļi tamm, Purmaļi tamm, Jaunburtnieki kooli pappel, Jaunburtnieki kooli tamm, Celmi tamm, Jaunzemnieki elupuu, Zilūži künnapuu ja Bērzaine pärn. Suur osa vallast asub Põhja-Vidzeme biosfääri kaitsealal.
Asustus
Aastal 2011 elas vallas 538 lätlast, 13 venelast, 11 valgevenelast, 6 ukrainlast, 6 poolakat ja 2 leedulast.
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Kaspia Mere Koletis
pisi||267x267px Kaspia Mere Koletis, ametlikult KM (Korabl Maket), oli eksperimentaalne laugur (ekranoplaan), mis ehitati Nõukogude Liidus 1960. aastatel Rostislav Aleksejevi juhtimisel Tiiburlaevade Projekteerimisbüroos.
1970. aastatel leiti NATO satelliidipiltidelt objekt, mis meenutas lennukit, oli suurem kui Boeing 747 ning liikus merepinnal kiirusega umbes 500 km/h. Objekt nimetati Kaspia Mere Koletiseks. Edasine piltide analüüs näitas, et Kaspia Mere Koletis oli umbes kaks korda suurem kui Boeing 747 ning kaalus umbes 500 tonni. Alles pärast NSV Liidu kokkuvarisemist 1990. aastatel sai NATO kindlalt teada, et Kaspia Mere Koletis oli eksperimentaalne ekranoplaan.