cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kadrina Spordikeskus
Objektid
Spordikeskuses asub kaks jõusaali, mis on varustatud ajakohaste jõumasinatega.
Ujula
Ujulaosas on kolm erisuurusega basseini. 4-rajaline bassein, lastebassein ning liumäega beebibassein.
Sisetiiru kuulub kaheksa rada. Nii õhk- kui käsitulirelvad.
Lauatennisesaal
Spordikeskuses on 2 lauatennisesaali.
Samuti on spordikeskuses võimla, maadlussaal ja saunad.
Ajalugu
Spordihoone valmis 1977. aastal. Alates 1997. aastast tegutses hoones SA Kadrina Sport.
14. aprill 2015 asutas Kadrina vald SA Kadrina Spordikeskuse, kes jätkas seal tegevust.
Michel Ney
Sõdurid hüüdsid teda hüüdnimega Le Rougeaud ("punanägu"), Napoleon hüüdnimega le Brave des Braves ("vapramatest vapram").
pisi|[[Jean-Léon Gérôme: marssal Ney surm (1868)]]
Makarius (Maletõtš)
Haridus
Metropoliit Makarius sündis Lvivi oblasti Turka rajooni Krasne külas. 1973. aastal asus ta õppima Odessa vaimulikku seminari ning 1975. aastal pühitseti ta Vene Õigeusu Kiriku (VÕK) preestriks. 1982. aastal lõpetas ta Moskva vaimuliku seminari.
Vene Õigeusu Kirikus
Ta teenis Vene Õigeusu Kirikus preestrina Donetski, Luhanski, Rostovi ja Lvivi oblastis.
Ukraina Autokefaalses Õigeusu Kirikus
1989. aastal lahkus ta VÕK-st. 1996. aastal pühitsesid Ukraina Autokefaalse Õigeusu Kiriku (UAÕK) patriarh Demetrius (Jarema) ja ülempiiskopid Igor (Isitšenko) ja Methodius (Kudrjakov) ta Lvivi piiskopkonna piiskopiks. 1997. aastal sai temast ka Rivne ja Volõõnia piiskop, 2001. aastal ülendati ta ülempiiskopiks ning 2011. aastal metropoliidiks. 27. veebruaril 2015. aastal valis erakorraline piiskoppide kogu ta UAÕK eestseisja kohusetäitjaks (locum tenens). 4. juunil 2015 valiti ta UAÕK eestseisjaks. Seoses Vene Õigeusu Kirikust lahkulöömisega pandi ta VÕK poolt kirikuvande alla, mille Konstantinoopoli Õigeusu Kiriku Püha Sinod tühistas 2018. aasta oktoobris.
Ukraina Õigeusu Kirikus
pisi|200px Ta osales 2018. aasta lõpus Ukraina Õigeusu Kiriku asutamisel. 2019. aastast on ta Ukraina Õigeusu Kiriku Püha Sinodi alaline liige.
Lockerbie katastroof
Lockerbie katastroof oli 1988. aasta 21. detsembril toime pandud terroriakt Londonist New Yorki teel olnud Pan American World Airwaysi liinilennul olnud lennukil Boeing 747. Pommiplahvatuse tagajärjel purunes lennuk ja hukkusid kõik selle pardal olnud 243 reisijat ja 16 meeskonnaliiget. Lockerbie linnakesse kukkunud lennuki tükid tapsid veel 11 inimest.
2001. aastal mõisteti ‘Abd al-Bāsiţ al-Miqraḩī pommiplahvatuse korraldamises süüdi, ning Faḩīmah õigeks. Al-Miqraḩī vabastati 2009. aastal Šotimaal asuvast vanglast, kus ta oli ära istunud kaheksa aastat eluaegsest karistusest, vabastamise põhjuseks oli tervislikud põhjused, ta põdes eesnäärmevähki.
Iigaste vald
Iigaste vald (saksa keeles Igast) oli vald Tartumaal Sangaste kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1891 ja siis liideti see vald Karula vallaga.
Stoner 63
Stoner 63 (ka M63, XM22, XM23, XM207 või Mk 23 Mod 0 kuulipilduja) on Ameerika Ühendriikide modulaarne relvasüsteem, mis kasutab padrunit 5.56×45 mm NATO. Relvale erinevaid osi ehk modulaarkomponente kinnitades saab sellest teha vintpüssi, karabiini, ülaltlaetava kergekuulipilduja, lindiga jao automaatrelva või sõidukile pandud relva. Relva konstrueeris kuuekümnendate alguses Eugene Stoner, peamine tootja oli Cadillac Gage. Ameerika Ühendriikide sõjavägi kasutas relva Stoner 63 väga piiratud koguses Vietnami sõjas. Mõned relvad müüdi ka korrakaitseüksustele.
European Psychologist
European Psychologist on kord kvartalis ilmuv eelretsenseeritav psühholoogiaalane akadeemiline ajakiri. Ajakiri loodi 1996. aastal kui Euroopa Psühholoogiaassotsiatsioonide Föderatsiooni (EFPA) häälekandja ning seda annab välja kirjastus Hogrefe Publishing. Ajakirja peatoimetaja on Alexander Grob Baseli Ülikoolist.
Ajakirja eesmärk on kajastada kõiki psühholoogia harusid ning pakkuda Euroopa ja kogu maailma psühholoogidele üldist platvormi suhtlemiseks ja koostööks.
Toimetuse kolleegiumi liikmete sekka kuulub ka Tiia Tulviste Tartu Ülikooli psühholoogia instituudist.
Kaastöö
Ajakiri võtab vastu kahte liiki kaastööd:
Esindatus andmebaasides
Ajakirja European Psychologist refereeritakse järgmistes andmebaasides:
Liivimaa Üldkasuliku ja Ökonoomilise Sotsieteedi liikmeskond
Liivimaa Üldkasuliku ja Ökonoomilise Sotsieteedi liikmeskond jagunes kolme kategooriasse: tegev-, au- ja korrespondent- ehk kirjavahetajaliikmed.
Tegevliikmed
Sotsieteedi liikmeskonnas moodustasid kõige olulisema osa tegevliikmed (saksa keeles ordentliche Mitglieder). Aastatel 1792−1918 valiti täisliikmeteks 115 isikut (kaheksa neist valiti tegevliikmeks kahel korral), kellest 24 valiti sotsieteedi Riia perioodil (1792−1813) ja ülejäänud Tartu perioodil (a-st 1813). Vastavalt sotsieteedi asutaja Peter Heinrich Blanckenhageni (1723−1794) nägemusele kuulusid nad kõik peale ühe erandi Liivimaa rüütelkonna matriklisse; ainult 1862. aastal liikmeks valitud Wassili von Zuckerbecker (1807−1869) ei olnud immatrikuleeritud aadlik. Liikmete hulgas oli alati mõni Blanckenhageni suguvõsa esindaja; kui ta oli sotsieteedi asutaja otsene järeltulija, siis vabastati ta liikmemaksust. Blanckenhagen soovis, et korraga oleks seltsil 13 tegevliiget, kelle hulgast valiti president (valiti ametisse igal aastal uuesti), viitsepresident ja varahoidja (eluaegne amet); alaline sekretär ei pidanud olema tegevliige ega immatrikuleeritud aadlik. Tegevliikmed said seltsi liikmeteks koopteerimise teel. Nad maksid liikmemaksu, mis tuli õiendada poolaasta jooksul ja mille suurus ei olnud põhikirjas kindlaks määratud.
===Liivimaa Üldkasuliku ja Ökonoomilise Sotsieteedi tegevliikmed 1792−1918 ===
Auliikmed
Auliikmed (Ehrenmitglieder) moodustasid kõige suurema osa liikmeskonnast. Aastatel 1796−1915 valiti kokku 316 isikut. Märkimisväärse osa neist olid tulevased või endised tegevliikmed. Erinevalt tegevliikmetest ei pidanud auliikmed kuuluma Liivimaa rüütelkonna matriklisse. Seetõttu oli selle grupi koosseis tunduvalt mitmekesisem: auliikmeteks said teiste rüütelkondade esindajad, teadlased (kohalikud ja välismaalased), literaadid, raeliikmed, vaimulikud jt. Põhikirjas oli sätestatud, et auliikmeteks valiti alati Liivimaa kindralkuberner ja Liivimaa tsiviilkuberner.
Korrespondent- ehk kirjavahetajaliikmed
Korrespondent- ehk kirjavahetajaliikmeid (correspondirenden Mitglieder) oli kõige vähem. Kokku valiti neid saja aasta jooksul vaid 13. Nende valimine ei olnud järjepidev. Ligi pooled korrespondentliikmed olid vaimulikud, ülejäänud mõisnikud. Kõige tuntum neist oli teenekas põllumees Sangaste mõisnik krahv Friedrich Georg Magnus von Berg (1845−1938), keda kunagi sotsieteedi täisliikmeks ei valitudki.
Ingvar
Ingvar või Yngvar Harra (Halljuuks) (surnud 7. sajandil) oli Östeni poeg, poolmüütiline Rootsi kuningas, kes taastas Rootsi troonil Yngligrid pärast seda, kui rootslased olid tõstnud mässu Sölvi vastu.
13. sajandi islandi luuletaja ja ajaloolane Snorri Sturluson on pannud kirja Yngligrite saaga, kus ta kirjutab Ingvarist järgmiselt:
"Selle järel valitses rootslaste üle kuningas Östeni poeg, nimega Ingvar. See oli silmapaistev sõjamees ja võttis sagedasti osa laevaretkedest. Aga tol ajal kimbutasid Rootsimaad väga taanlased ja idapoolsed rahvad. Kuningas Ingvar, sõlminud rahu taanlastega, hakkas laastama ja rüüstama idaalasid. Ühel suvel, kutsunud kokku sõjaväe, läks ta Eestimaale ja korraldas samal suvel rüüstamise kohas, mis kannab nime Stein. Siis ruttasid kohale eesti viikingid (Víkingr frá Esthland) suure väega ja pidasid lahingu. Et kohaliku rahva vägi oli arvult ülekaalus, ei olnud rootslastel jõudu vastu panna. Sealsamas paigal langes kuningas Ingvar, ta sõjamehed põgenesid. Ta on maetud sinna kalmukünka alla, päris mere lähedale. Seda kohta nimetatakse Adalsyslaks.
Ladinakeelses Historia Norwegiæes on kokkuvõte Yngligrite saagast (mis on Snorri kirjutatust vanem) (Eysteinni (Ingvari isa) järgi):
"Ta poeg Ingvar, hüüdnimega Hallipäine, tapeti kohalike poolt Balti mere saarel mida kutsutakse nimega Eycilla või Eysysla (Saaremaa).
Sven Bender
Sven Bender (sündinud 27. aprillil 1989 Rosenheimis) on Saksamaa jalgpallur (keskkaitsja või kaitsva poolkaitsja).
Ingvar
Yngligrite saaga toob ära, et juba järgmisel aastal peale Ingvari surma tuli tema poeg Onundr (keda saaga nimetab eestlaste vihkajaks) tasuretkele Eestisse, kus laastanud ja rüüstanud maad suurelt ja viinud sügiseks kaasa suure sõjasaagi.
Sven Bender
Ta alustas klubikarjääri TSV 1860 Münchenis, mille noorteakadeemiaga liitus 2002. aastal. 2006. aastal debüteeris ta klubi meeskonnas Saksamaa esiliigas.
Ingvar
Ingvari oletatavad hauakohad
Ingvari hauakohta on otsitud mitmelt poolt. Muhus olla olnud suur kivi, millel olnud peal väiksem kivi ruunikirjaga. See olnud alles veel 20. sajandi alguses.
Sven Bender
Aastatel 2009–2017 mängis ta Saksamaa kõrgliigas Dortmundi Borussias ja 2017–2021 Leverkuseni Bayeris.
Ingvar
Ingvari oletatavad hauakohad
Ingvari sõjakäiguga on püütud seostada ka Salme muinaslaevadega seotud lahingupaika.
Sven Bender
2008. aastal tuli Bender Saksamaa kuni 19-aastaste koondise koosseisus Euroopa omavanuste meistriks. Saksamaa jalgpallikoondises debüteeris Bender 2011. aasta märtsis sõprusmängus Austraalia vastu ja pääses koondises väljakule kokku seitsmes mängus. 2016. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril võitis ta Saksamaa olümpiameeskonnaga hõbemedali.
Ka tema kaksikvend Lars Bender on Saksamaa kõrgliigas mänginud.
Fortuuna tänav
pisi|Fortuuna tänav, august 2012. Fortuuna tänav (varem Kalda tänav; saksa keeles Fortunastraße) on tänav Tartus.
Tänav algab Narva maanteelt Rahu silla juurest, kulgeb mööda Emajõe äärt itta, ristub vasakult Põik tänavaga ja lõpeb Pikal tänaval. Tänav on 400 m pikk.
Fortuuna tänaval asuvad peamiselt ühe- või kahekorruselised puumajad, mis on enamjaolt renoveerimata. Mitmes kohas on lammutatud majadest jäänud tühjad krundid, ehkki tänava algusse (eestiaegse passaaži kohale) ning lõppu on rajatud ka uusi maju, kombineeritud elu- ja ärihooneid.
Stāmeriena mõis
Stāmeriena mõis (saksa keeles Stomersee, läti keeles Stāmerienas muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Gulbene kihelkonnas. Tänapäeval asub Lätis Gulbene piirkonnas Stāmeriena vallas Vecstāmerienas.
Ajalugu
Mõis eraldati Gulbene mõisast aastal 1802. Selle omanikeks olid Wolffid.
Mõisaansambel
pisi|left|Stāmeriena mõisa peahoone 2013. aastal. Algne uusgooti stiilis peahoone põletati 1905. aastal ja taastati 1908. aastal uusrenessansi põhimõtete alusel. 1930. aastatel peatus mõisas Itaalia kirjanik Giuseppe Tomasi di Lampedusa. 1998. aastal mõis restaureeriti, praegu asub seal vallavalitsus.
Kõrvalhoonetest on säilinud 19. sajandil ehitatud ait ja aedniku maja. Mõisakompleksi juurde kuulub ka õigeusu kirik.
Peahoone ümber künklikul maastikul on 28,4 hektari suurune vabakujundusega park, mida liigestavad Poga järv ja Poga jõgi. Jõel on paisjärv ja pargi kirdeosas asuvad tiigid. Eksootilisematest liikidest on pargis Euroopa lehised, palsamnulud, Siberi nulud, harilik ebatsuuga.
Andres Kraas
pisi|Andres Kraas, 2019 Andres Kraas (sündinud 7. juunil 1956 Tallinnas) on ajaloolane, kunstiajaloolane, kolumnist ja ajakirjanik.
Stāmeriena mõis
Mõisaansambel
Mõisa hoonetest on aedniku maja kohaliku kaitse all. Ülejäänud mõisakompleks - ait, park ja häärber ning kirikuhoone on riikliku kaitse all muinsusmälestised.
Andres Kraas
Ta õppis aastatel 1980–1985 Tartu Ülikooli ajalooteaduskonnas, mille lõpetas ajaloo ja kunstiajaloo erialal, spetsialiseerumisega arhitektuuriajaloole {http://www.ut.ee/ }. Seejärel töötas ajakirjanikuna Eesti Raadios{http://www.err.ee/ } ja ajalooõpetajana.
Stāmeriena mõis
Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli Vana-Gulbene mõisa ja selle kõrvalmõisade, sealhulgas ka Stāmeriena mõisa kogusuurus 1816. aastal 22 adramaad, neile mõisadele allus kokku 1474 mees- ja 1538 naishinge.
Andres Kraas
1980. aastate lõpul emigreerus Rootsi, kus elas Stockholmis ja töötas põhiliselt Raadio Vaba Euroopa korrespondendina.
Stāmeriena mõis
Karjamõisad
Aastal 1816 allus Stāmeriena mõisale üks karjamõis: Pohdsen.
Andres Kraas
1992 naasis Eestisse, osales poliitikas, kandideerides Riigikogu I ja II koosseisu valimistel ERSP ja Eesti Rahvuslaste Keskliidu (ERKL) nimekirjas ning oli ERKL-i aseesimees ja esimees.
1995 kolis USA-sse, elas 10 aastat New Yorgis, kus õppis turundust ja kommunikatsiooni, töötades mänedžerina kultuuri valdkonnas. 2005 deporteeriti kui illegaalne immigrant.
2005. aastast elab Eestis, tegutsedes kultuuri, hariduse, meedia, kommunikatsiooni, turunduse, turismi ja kinnisvara alal.
Ajakirjanduslik kaastöö
Tema kirjutisi, teadusartikleid ja kommentaare on ilmunud väljaannetes Muinsuskaitse Aastaraamat 2015 {https://www.muinsuskaitseamet.ee/et/aastaraamat}; Eesti Ekspress; Postimees; Äripäev; Õhtuleht; Pulss 2014; Stockholmi Eesti Päevaleht; Vaba Eesti Sõna; Meie Elu; Rahvuslik Kontakt 1989-1992 {http://sverigeesterna.se/rahvuslik-kontakt/}; Usk ja Elu, Eesti Apostlik-Õigeusu Kirik Õigeusu Kirik 1990 {https://erb.nlib.ee/?kid=10731295}; jm.
Ühiskondlik tegevus
Eesti Muinsuskaitse Seltsi, Tallinna Ühenduse aseesimees 1988-89 {https://muinsuskaitse.ee/}; Eesti Ameerika Kaubandus- ja Tööstuskoda, asutajaliige {www.https://vm.ee/et/eesti-ameerika-kaubandus-toostuskoda}; Korp! Fraternitas Estica, vilistlane {https://www.cfe.ee/}; Püha Birgitta Ordu Pirita Klooster/Palverännutee, vabatahtliktöö { https://www.palverand.ee/} ;
Vecate mõis
Vecate mõis (saksa keeles Alt-Ottenhof, läti keeles Vecates muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Väike-Salatsi kihelkonnas. Praegu asub Lätis Valmiera piirkonnas Vecate vallas Vecates.
Ajalugu
Vecate mõis oli algselt riigimõis. Enne aastat 1640 oli mõis Axel Oxenstierna valduses, seejärel andis kuninganna Kristiina selle de la Barredele. Aastal 1744 andis Katariina II mõisa major Matvejevile, see müüs aga valduse Patkulitele. Edasi kuulus mõis aastast 1755 kuni võõrandamiseni 1920. aastal Sieverside suguvõsale.
Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 6 ja 1/2 adramaad, sellele allus 356 mees- ning 383 naishinge (osa neist olid Matīši kihelkonna hingekirjas). Aastal 1757 oli adramaid 11 ja 1/4, aastal 1734 aga 8 ja 5/8. Aastal 1688 oli mõisa suurus koos Jaunate mõisaga 19 ja 1/2 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 12 ja 4/5, aastal 1881 aga 6 ja 30/80, lisaks veel 16 ja 60/80 adramaad mõisale kuuluvate talude koosseisus.
Karjamõisad
Mõisa koosseisu kuulus samas kihelkonnas kaks karjamõisa: Jēkabi (Jacobshof) (nimetatud 1816. aastal) ja Kārļi (Karlsberg). Kaks aastal 1816 mainitud karjamõisa jäid Matīši kihelkonda: Karlshof ja Kahrkle.
Välislingid
Vana Vecate mõis (läti keeles)
VK
VK või Vk on lühend, mis võib tähendada järgmist:
Wendell
pisi|Wendell (2014) Wendell Nascimento Borges (tuntud lihtsalt kui Wendell; sündinud 20. juulil 1993 Fortalezas) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib vasakkaitsjana Portugali kõrgliiga klubis Porto.
Ta alustas klubikarjääri Brasiilia klubis Iraty. 2012. aastal liitus ta Londrinaga. 2012. aastal mängis ta Londrinast laenul Brasiilia esiliiga klubis Paraná. Järgmisel aastal siirdus ta Brasiilia kõrgliiga klubisse Grêmio.
2014. aasta veebruaris sõlmis ta viieaastase lepingu Saksamaa kõrgliiga klubiga Leverkuseni Bayer ja liitus klubiga sama aasta suvel. 13. märtsil 2015 lõi ta mängus VfB Stuttgarti vastu oma esimese värava Saksamaa kõrgliigas. Bayeris mängis ta kuni hooaja 2020–21 lõpuni.
2021. aasta augustis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Portoga.
Õiekas konnatatar
Õiekas konnatatar (Fallopia multiflora, tuntud ka kui Polygonum multiflorum Thunb.) on konnatatra perekonda kuuluv õistaimeliik. Konnatatar on mitmeaastane ronitaim, mille droog on juur. See taim on Hiina meditsiinis kasutatud kui maksa ja neerusid toetav ravimtaim. Aitab kahvatuse, pearingluse, unetuse, silmades virvenduse vastu, enneaegse juuste hallinemise või alaselja nõrkuse vastu. See taim rahustab närvisüsteemi ning võib aidata õppimisele kaasa.
Kirjeldus
3-4(-10) meetri kõrgusel mitmeaastasel ronitaimel on veidi puitunud ja tipust harunev õõnes vars. Õieka konnatatra juured on peened, pruunid või tumepruunid. Juurte otstes on mugulad, mis võivad kasvada kuni 2,7 kg raskuseks. Taimelehed on 3–5 cm laiad, 5–7 cm pikad, südaja aluse, terava tipu ja rootsuga. Võrse otsas või harul on õiepöörised. Taimel on kolmetahulised, pehmed, läikivad ja tiivulised viljad.
Taime kasvukohad
Konnatatar kasvab looduslikult Hiinas, kuid seda on hakatud kasvatama ka mujal. 1970. aastatel viidi taim Jaapanisse ja Taiwani, kus selle levik järjest laieneb. Taim on külmakindel.
Keemiline koostis
Õieka konnatatra juur sisaldab antrakinoone (krüsafanoole, krüsofaanhappeantrooni, emodiini, reiini, füstsiooni, digitoluteiini); 3,7% letsitiini; rapontiini, b-stiosterooli, katehiine, tsüanidiine, stilbeenglükosiidi, 2,3,4,5-tetrahüdroksüstilbeen-2-O-b-D-glükosiidi, 45% tärklist ja mineraalainetest kaltsiumi, tsinki, rauda, mangaani. Taime võrsed sisaldavad samuti nimetatud antrakinoone.
Ravimtaimena
Taime seostatakse elujõu ning pikaealisusega, sest sisaldab antikehadena käituvad valke ja glükoproteiine ehk lektiine. Need vähendavad vere rasvasisaldust, kaitstes nii südame-veresoonkonda. Ravimtaim võib alandada kolesterooli taset ning vähendada arterite lubjastumist. Samuti toetab konnatatar immuunsüsteemi ning punaliblede tootmist veres. Lisaks soovitatakse kasutada juurt haigusest taastumisel, kuid mitte siis, kui keha on põletikus ehk palavikus.
Konserveeritud juur tõstab organismis superoksiidi dismutaasi (SOD) taset, suurendab biogeensete amiinide 5-hüdroksütrüptamiini, noradrenaliini, dopamiini ja valgu hulka, alandab MAO-B aktiivsust, vähendab rasvade rääsumist ja rasvade oksüdeerumisprodukti malonüüldialdehüüdi kuhjumist. Järelikult taim aitab organismil toksiinidega toime tulla ning on seega toonikuks nii maksale kui ka neerudele. Konntatar aeglustab vananemist, noorendab ja rahustab närve. Seda kasutatakse laialdaselt ka viljakuse stimuleerimiseks ja seksuaalsete funktsioonide taastamiseks. Uuringud näitavad, et see rohi aitab alandada ka kolesteroolitaset ning omab antibiootilist toimet tuberkuloosi, malaaria ja eesnäärmeprobleemide vastu. Õiekas konnatatar on antioksüdant ja immunostimulant, mistõttu kaitseb külmetuse eest.
Seda kasutatakse ka paljudes juukse- ja kehahooldustoodetes. Nahahooldusvahendites toimib allergiavastase ja toitva ainena. Juuksehooldusvahendites muudab juukseid tumedamaks ja parandab juuste kasvu. Usutakse, et taastab täielikult hallinenud juuste esialgse tooni. 36 inimesega läbi viidud uuringu alusel on efektiivsus 88,9%. Katsealustele anti neile taime tinktuuri. 24 said täielikult tagasi tumedad juuksed ja kaheksal paranes osaliselt juuste värvus.
Piip ja Tuut
pisi|Piip ja Tuut 2013. aastal Foto: Jaan Künnap Piip ja Tuut on Eesti näitlejad ja klounid – Haide Männamäe (Piip) ja Toomas Tross (Tuut).
Aastate vältel on Piip ja Tuut eri etendusasutuste (Piip ja Tuut Teater, Piip ja Tuut Mängumaja jt) egiidi all esitanud nii klassikalisi tsirkuseetendusi ja klounaade kui ka traditsioonilisi teatritükke maailmaklassikast Eesti nüüdisdramaturgiani (William Shakespeare'i "Hamlet", Piret Jaaksi "Pobiseja"). 2014. aastal esinesid Piip ja Tuut telekonkursi "Klassikatähed" raames koos flötist Anni Ruuglaga, kes esitas Francis Poulenci flöödikontserdi. Nad on teinud lastesaateid Eesti Televisioonis, esinenud koos Tallinna Tehnikaülikooli puhkpilliorkestriga ning osalenud Eesti Vabariigi 100. aastapäeva koostöölavastuste programmis (lavastus "Cabaret Siberia", koos Läti teatriga TeatrisTT). Rahvusvahelistel ringreisidel on Piip ja Tuut käinud Euroopas, Aasias ja Ameerikas.
Kriitik Veiko Märka on nimetanud Piibu ja Tuudu versiooni "Hamleti" Eesti tõlgenduste seas epohhiloovaks.
Iisaku-Kauksi-Potsiku vald
Iisaku-Kauksi-Potsiku vald (saksa keeles Isaak-Kauks-Potzik) oli vald Virumaal Jõhvi kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1869.
Sodwana laht
pisi|Sodwana lahe rannik
Sodwana laht (inglise Sodwana Bay, afrikaani Sodwanabaai) on laht India ookeani ääres KwaZulu-Natali provintsis Lõuna-Aafrika Vabariigis.
Laht asub Maputalandi merekaitsealal ja piirneb rannikul iSimangaliso märgalapargiga.
Sodwana lahe riffides on registreeritud üle 1200 liigi. Suure elurikkuse tõttu on Sodwana laht Lõuna-Aafrika Vabariigi populaarseim snorgeldamis- ja sukeldumiskoht. Lahes muudavad ujumise ohtlikuks rannikul elutsevad haid.
Sodwana lahest Mosambiigi piirini on linnulennult 80 kilomeetrit.
Lõhnav maarjahein
pisi|Maarjahein Lõhnav maarjahein (Anthoxanthum odoratum) on kõrreliste sugukonda kuuluv taim.
Maarjahein eesti rahvakultuuris
Eesti rahvakultuuris on maarjaheina peetud imerohuks (imeheinaks).
Kupuraud
Kupuraua asemel on hiljem kasutatud ka tõhusamat seadet – kupumasinat.
Ilmatsalu vald
Ilmatsalu vald (saksa keeles Ilmazahl) oli vald Tartumaal Tartu-Maarja kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1892 ja siis liideti see vald Vorbuse vallaga.
Mohsen Rabiekhah
Mohsen Rabiekhah (sündinud 24. detsembril 1987 Teheranis) on Iraani jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Iraani kõrgliiga klubis Persepolis.
Andrei Vlassov
Andrei Vlassov (vene keeles Андрей Андреевич Власов, Andrei Andrejevitš Vlassov; 14. september (vkj 1. september) 1900 Lomakino, Nižni Novgorodi kubermang – 2. august 1946 Moskva) oli Nõukogude Liidu sõjaväelane, kes andis end sakslastele vangi ja lõi Venemaa Vabastusarmee.
Karjäär
Sündis Lomakinos Nižni Novgorodi kubermangus Venemaa Keisririigis talupoja perekonnas. Külakooliõpetajast venna abiga lõpetas ta vaimuliku kooli, kuid Oktoobrirevolutsiooni tõttu jäi vaimulik seminar lõpetamata.
1919. aastal mobiliseeriti Punaarmeesse. Sama aasta lõpuks oli rühmakomandör Anton Denikini vastu sõdival rindel, Venemaa kodusõja lõpuks oli ta roodukomandör. Sõja lõppedes jäi ta sõjaväkke edasi teenima.
Petrivka (Lõpovetsi rajoon)
Petrivka (ukraina keeles Петрівка) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Lõpovetsi rajoonis. Elanike arv on 108. Pindala on 0,66 km².
Andrei Vlassov
Karjäär
1928. aastal lõpetas ta kursused "Võstrel" ja edasi töötas staabis. 1930. aastal astus ta ÜK(b)P-sse, mis soodustas edasist tõusu ametiredelil. 1938. aastal saadeti ta polgukomandöri auastmes sõjalise nõuandjana Hiinasse.
Kuna Vlassov polnud seotud partei ja sõjaväe kõrgemate ringkondadega, ei sattunud ta 1930. aastate teisel poolel toimunud repressioonide osaliseks, vaid tõusis diviisikomandöriks. 1940. aastal sai ta kindralmajori auastme.
Pärast Saksa Riigi kallaletungi Nõukogude Liidule Barbarossa plaani käigus, suutis Vlassov tagasi vallutada Przemysli ja hoida seda enda käes kuus päeva. Olnud mõnda aega korpusekomandör, juhatas ta Kiievi all 37. armeed. Kiievi lahingus suutis ta välja murda hiigelsuurest piiramisrõngast.
1941. aasta novembris juhatas ta 20. armeed, mis võitles Himkis. Alustanud vastupealetungi, jõudis Rževini ning oli üks Moskva päästjatest (Sovinformbüroo teadaandes 13. detsembril 1941 on kindralite loetelu järgmine: Žukov, Leljušenko, Kuznetsov, Vlassov, Rokossovski, Govorov, Boldin, Belov, Golikov). 24. jaanuaril 1942 otsustas NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu anda Vlassovile kindralleitnandi auastme.
Pärast Nõukogude vägede kaks kuud kestnud nälgimist ja suretamist algas 14. mail 1942 Saksa vägede kontsentriline pealetung ümberpiiratud 2. löögiarmeele ja alles seejärel andnud Stalin loa Volhovi taha tagasi minna. Katsed selleks kestsid kuni juuli alguseni. Vlassovi 2. löögiarmee hukkus.
Olles metsades ja rabades ekselnud, andis Vlassov 12. juulil Siverskaja lähedal end sakslastele vangi.
Saksa sõjavangis
thumb|150px|left|Vlassov kõnelemas vabatahtlikele 18. novembril 1944. Vanglas olles kohtus ta baltisakslasest kapteni Wilfried Strik-Strikfeldtiga, kes soovis luua Venemaa vabadusliikumise. Strik-Strikfeldt, kes oli olnud valgekaartlane, pakkus Vlassovile luua Saksa relvajõudude koosseisus nõukogudevastased relvastatud jõud, et bolševike valitsus kukutada.
1943. aasta kevadel kirjutas Vlassov bolševismivastase lendlehe "Smolenski kuulutus", mida visati lennukitelt Nõukogude Liidu territooriumile.
Kuigi esialgu mingit Venemaa Vabastusarmeed (ROA) ei olnud, kasutas natside propaganda Vlassovi nime ja Venemaa Vabastusarmee ebleeme. Mitusada tuhat vabatahtlikku kandsid ROA käiseid, kuid ei allunud otse Vlassovile. Hitler pelgas otse Vlassovile alluvat armeed ning oma kõnes, mille pidas 3. aprillil 1943, kinnitas jätkuvalt, et niisugust armeed ei kavatseta luua. Hitler kartis, et Vlassovil õnnestubki Nõukogude valitsus kukutada ja luua uus Venemaa. Heinrich Himmler ei teinud oma kaasvõitlejate ees kõneldes 1943. aastal isegi saladust, et "Vlassovi mürgel" on lihtsalt propagandaafäär Punaarmee võitlejate (võimalusel aga ka teiste kindralite) ülejooksmise õhutamiseks ja nende äraostmiseks (Vlassovile loodi tema teenete eest mugavad elutingimused Berliinis).
Alles 1944. septembris, kui Saksamaa oli sõda kaotamas, andis Heinrich Himmler loa Vlassovi juhitava armee loomiseks.
ROA juhatajana
thumb| Vlassov ROA sõduritega
Vlassovi ainuke kokkupõrge Punaarmeega toimus 11. veebruaril 1945 Odra jõe lähedal. Pärast kolm päeva kestnud heitlust ülekaaluka Punaarmee vastu, pidi ROA taganema.
6. mail 1945 sai Vlassov ROA kindralilt, Sergei Bunjašenkolt, palve pöörata relvad sakslaste vastu koos Tšehhi vastupanuliikumisega, mida tuntakse nüüd Praha ülestõusuna. Kuigi alguses Vlassov keeldus, siis ühel hetkel muutis ta meelt ja andis Bunjašenkole nõusoleku. Mõned ajaloolased on arvanud, et seda võib põhjendada sellega, et sakslased ROA loomisega liiga kaua venitasid, samas teised arvavad, et see oli katse lääneliitlaste poolehoidu võita.
8. mail oli ROA esimene diviis sunnitud Prahast lahkuma, sest Tšehhi partisanid hakkasid Vlassovi armee liikmeid arreteerima ja neid Nõukogude võimule üle andma. Samal ajal pakuti Vlassovile võimalust lennata Hispaaniasse, kuid ta keeldus sellest, sest ta ei tahtnud oma mehi reeta.
Vlassovi armee püüdis taanduda läände. See kapituleerus lääneliitlastele 10. mail 1945.
Viimased päevad
Vlassov viidi pärast lääneliitlastele kapituleerumist sõjavangide laagrisse. Vlassov ja tema kindralid püüdsid brittidele ja ameeriklastele selgitada oma vabadusliikumise eesmärke.
12. mail 1945 anti Vlassov üle Nõukogude Liidule. Sama tehti ka teiste ROA sõjaväelastega.
Nõukogude võimud saatsid Vlassovi Moskvasse, kus teda hoiti aasta aega Lubjanka vanglas. Andrei Vlassov koos veel 11 kõrge ROA liikmega mõisteti surma. 12 meest poodi 1. augustil 1946.
Mälestus
USA-s New Yorgi osariigi Nanueti linnas on kindral Vlassovile ja Venemaa Vabastusarmeele pühendatud monument. Mälestusteenistusi peetakse seal kaks korda aastas: Vlassovi hukkamise aastapäeval ja pühapäeval nädal pärast õigeusu kiriku lihavõtteid.
Osaline rehabiliteerimine
2001. aastal vaatas Venemaa Föderatsiooni Sõjaväe Peaprokuratuur Vlassovi juhtumi üle ning leidis, et seadlus poliitilistel põhjustel represseeritutele Andrei Vlassovi kohta ei kehti. Küll aga tühistati Vlassovile mõistetud karistus paragrahv 58-10 alusel, mis sätestas karistuse nõukogudevastase agitatsiooni eest.
Ford Madox Brown
pisi|Ford Madox Brown Ford Madox Brown (16. aprill 1821 Calais – 8. oktoober 1893 London) oli inglise maalikunstnik, kes oli lähedane prerafaeliitidele.
Browni vanaisa oli meditsiiniteoreetik John Brown, kes töötas välja Browni süsteemi meditsiinis. Tema isa Ford Brown teenis kuninglikus mereväes kaptenina Sir Isaac Coffini teenistuses. Ta lahkus teenistusest pärast Napoleoni sõdade lõppu. Ford Brown abiellus 1818. aastal vanast Genti perekonnast pärit Caroline Madoxiga. Sealt tuli teine perekonnanimi. Neil olid rahalised raskused, seega kolisid nad odavama elamispinna leidmiseks Calais'sse. Calais's sündis 1819. aastal nende esimene laps, tütar Elizabeth Coffin ja 1821. aastal teine laps, poeg Ford Madox Brown.
Elulugu
Ford Madox Browni haridustee oli piiratud, sest pere kolis sageli, vahetades elukohti Calais' ja Genti sugulaste vahel. Juba noores eas avaldus Browni kunstianne, kui ta kopeeris vanu maale, kuid isa soovis, et pojast saaks mereväelane. Sel eesmärgil kirjutas ta Sir Isaac Coffinile.
1833. aastal läks Brown õppima Antwerpeni Kunstiakadeemiasse Gustaf Wappersi juurde. 1835. aastal kolis perekond Belgiasse Bruggesse, et Brown saaks alustada õpinguid akadeemias Albert Gregoriuse juures. 1836. aastal kolis Brown Genti, kus jätkas kunstiõpinguid Pieter van Hanselaere käe all. Pärast ema surma 1839. aastal jätkas ta õpinguid Antwerpenis. Veel on ta kunsti õppinud Roomas ja Pariisis.
Browni õde suri 1840. aastal ja paar aastat hiljem suri ta isa.
1840.–1843. aastatel elas Brown Pariisis. 1848. aastal kohtus ta Dante Gabriel Rosettiga ja tutvus prerafaeliitide vennaskonnaga, kuid temast ei saanud selle ametlikku liiget. Ta oli veendunud, et kunst peaks olema looduslik. Brown võttis kasutusele William Holman Hunti ja John Everett Millais' töödega sarnased erksad värvid ja realistliku stiili. Browni mõjutasid ka Holbeini teosed, mida ta nägi 1845. aastal Baselis. Brown oli Dante Gabriel Rosetti suurepärane sõber ja õpetaja.
Ford Madox Brown oli kaks korda abielus. Tema esimene abikaasa Elizabeth Brombley oli tema ema õe Maarja tütar. Nad abiellusid 1841. aasta aprillis Meophamis. Brown oli siis 20-aastane. Nende esimene laps suri imikuna 1842. aasta novembris. Nende teine laps Lucy Madox Brown sündis 1843. aastal. 1844. aastal kolis pere elama Inglismaale. Aasta hiljem sõideti Itaaliasse Rooma leevendama abikaasa Elizabethi haigust (kopsutuberkuloosi). 1846. aasta juunis tagasisõidul Roomast Inglismaale suri Browni abikaasa Pariisis, olles 27-aastane.
1848. aastal alustas Brown suhtlemist Emma Hilliga, kellega ta jagas Londonis eramaja. Esialgu ei saanud nad abielluda, sest sotsiaalne olukord ei võimaldanud mehel abielluda kirjaoskamatu naisega. 1850. aastal sündis neil tütar Chatherine Emily. Brown abiellus Emmaga 1853. aasta aprillis St Dunstan-in-the-Westis. 1855. aastal sündis perre poeg Oliver Madox Brown, keda kutsuti Nollyks. Nolly näitas ennast nii kunstniku kui ka luuletajana. Nolly suri 1874. aastal veremürgitusse. Peale Nolly surma langes Brown masendusse. Ta hoidis poja asju toas alles nagu pühamut. 1856. aastal sündis neil kolmas laps, poeg Arthur. Brown kasutas Arthurit oma töös modellina. Arthur suri 1857. aasta juulis, olles kümnekuune.
Tema tütred Lucy ja Catherine olid samuti kunstnikud. Lucy abiellus 1874. aastal William Michael Rossettiga. Catherine abiellus Francis Huefferiga.
Laine-Astrid Bils
pisi|Laine-Astrid Bils Tallinna [[Kaarli kirikus orelit mängimas]] Laine-Astrid Bils (16. veebruar 1928 Tallinn – 19. juuli 2022 Tallinn) oli eesti organist, koorijuht ja filmirežissöör.
Ford Madox Brown
Elulugu
Browni teine naine suri oktoobris 1890. aastal. Ford Madox Brown suri 1893. aasta oktoobris Primrose Hillis. Ta on maetud St Pancrase ja Islingtoni kalmistule East Finchleys.
Laine-Astrid Bils
Elukäik
pisi|150px|Bils [[Riiklik Inglise Kolledž|Riikliku Inglise Kolledži vormis]] Laine-Astrid Bils sündis 1928. aastal Tallinnas ning õppis aastatel 1936–1940 Riiklikus Inglise Kolledžis.
Mesila tänav
Mesila tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Kivimäe ja Pääsküla asumis. Mesila tänav algab Laane tänavalt, ristub Varbola, Särje ja Sisaski tänavaga ning lõpeb Kadaka puiesteel. Mesila tänav on enam-vähem ida-läänesuunaline ning ligikaudu 620 meetri pikkune.
Laine-Astrid Bils
Elukäik
Teise maailmasõja ajal, 13-ndast kuni 16-nda eluaastani, töötas ta suviti üksi isatalus – talitas loomi, lüpsis lehmi, kündis, külvas, pani kartulid kevadel maha ja võttis sügisel üles, koristas vilja ja vedas normiviljakotid hobuvankril kogumiskohta.
Ford Madox Brown
Looming
1850. aastal oli Brown abiks prerafaeliitide ajakirja The Germ väljaandmisel. Ta töötas ka William Morrise raamatute illustraatorina. 1864.–1865. aastatel võitis ta Durhamis valmistatud vitraažide eest Püha Oswaldi. 1865. aastal loobus Brown maastikukujundusest, seejärel alustas ta dekoratiivse kujundusega. Alates 1860. aastast valmistas Brown mööblit ja vitraaži ning oli silmapaistev graafikas.
Mesila tänav
Mesila tänav asub endise Peetri eeslinna maa-alal. Tänava esialgne nimi oli alates 1915. aastast Sergejevi tänav (vene keeles Сергеевская улица). Praeguse nime sai Mesila tänav 13. novembril 1925.
Laine-Astrid Bils
Muusikaõpingud, töö koorijuhi ja organistina
1940. aastatel õppis Bils Tallinnas muusikakoolis klaverit ja orelit. Oreli eriala õppis ta helilooja Edgar Arro käe all; tunnid toimusid Kaarli kirikus, kus ta sooritas ka oreli eriala lõpueksami 1948. aasta juunis. 1940. aastate lõpus ja 1950. aastate alguses tegutses ta organistina mitmetes Läänemaa, Kesk-Eesti ja Viljandimaa kirikutes. Liiklus oli sõjajärgsetel aastatel vilets ja ta sõitis kirikust teise juhusliku transpordiga. Kui ühtegi autot ei liikunud, läks ta jalgsi, talvel suuskadega. pisi|Bils juhatamas enda asutatud [[Tallinna Taksopark|Tallinna Taksopargi meeskoori]] 1953. aastal abiellus ta Aleksander Itskovitšiga ja elas seejärel mõnda aega mehe vanemate juures Moskvas, käies 1954. aastal Moskvas režissööride kursustel, pärast mida tuli Eestisse tagasi. 1959. aastal võeti ta tööle tolleaegse Tallinna Pedagoogilise Instituudi muusikakateedrisse klaveriõpetajaks ja koorijuhtimistundide klaverisaatjaks. Et aga töötasu oli väike, tegutses ta ka põhitöö kõrvalt koolides klaveriõpetajana, seejärel hakkas ta töötama veel ka mitme asutuse juures laulusolistide klaverisaatjana. Pedagoogilise instituudi õpperuumid olid külmad; külmades ruumides paigal istumisest tekkis närvipõletik. Nii lahkus ta mõne aasta pärast töölt pedagoogilises instituudis. Selleks ajaks oli ta juba asutanud segakoorid kolmes tehases ja hiljem ka meeskoori Tallinna Taksopargis. Laulupeole viis ta korraga kolm laulukoori. Lisaks sellele asutas ta lauluansambleid ja juhendas soliste mitmes asutuses ning juhatas Nõmme Kultuurimaja segakoori. 1968. aastal asus ta tööle koondise "Ookean" kultuuribaasis ansamblite ja orkestrite juhendajana, samal ajal asutas ta mees- ja naisansambli nii Õpetajate Majas kui ka Statistika Keskvalitsuses ning juhendas ka laulusoliste ning saatis kõiki klaveril või akordionil.
Kui ta oli asunud tööle pedagoogilisse instituuti, anti talle valimiste korraldamisel agitaatori ülesanne. Ta käis läbi kõik oma piirkonna korterid, ka keldrikorterid, ja innustas inimesi oma õiguste eest seisma, pärast mida ei kaasatud teda enam kunagi valimiste korraldamisse.
Kupusarv
Kupusarv ehk kupp on veisesarvest tehtud ravivahend, mida kasutati rahvameditsiinis kupupanemisel.
Laine-Astrid Bils
Tegevus filmilavastajana
Pärast filmi "Akvaarium" esilinastust kutsuti Laine-Astrid Bils Põllumeeste Kogusse.
Kupusarv
Tänapäeval asendavad kupusarve keraja kujuga kupuklaasid.
Ford Madox Brown
Looming
Browni teoste puhul torkab silma žestide sügav hingestatus. Tema teosed on paljude omaduste poolest sarnased prerafaeliitide maalidega. Nooremad kunstnikud võtsid Brownilt tema õpetuse põhiprintsiibid üle: nurgelise väljenduslaadi, karmid murdumatud ja vahetult värsked värvid, õrna detailkujutuse, ilmekad žestid ja psühholoogilise sügavuse.
1879. ja 1893. aastal enne oma surma lõpetas Brown Manchesteri raekoja suure saali 12. tsüklist koosnevad freskod, mis kujutavad linna ajalugu.
Mälestuse jäädvustamine
Manchesteris Oxfordi teel asuv JD Wetherspooni pubi on saanud Ford Madox Browni nime, sest Brown elas sealses eeslinnas.
"Töö" (1852–1865)
pisi|"Töö" (1852–1965)
Brown maalis "Töö" 1852.–1865. aastatel. See on kõige kuulsam pilt Victoria ühiskonnasüsteemist ning esimene Suurbritannia kunstniku maal, mis kujutab rühma inimesi, kes töötavad linnakeskkonnas. Brown on oma allegoorias "Töö" jäädvustanud erinevaid töödega seotud tegevusi. Maali põhitegevus on veetorude kaevamine Heathi tänavas, mis jääb põhjapoolsesse äärelinna Hampsteadis. Maalil on jäädvustatud ka erinevaid töid tegevaid inimesi: pildi keskel töötavad kraavikaevajad ehk töölised, vasakul on lillemüüja, paremal on kaks nn tarka, kes vaatlevad töö tegemist. Need on kristlike sotsialistide juht F. D. Maurice, kes asutas meeste kolledži, kus Brown õpetas kunsti, ning tööliste koguduse asutaja Thomas Carlyle. Üles on Brown maalinud rikkaid inimesi, kellel pole vaja tööd teha. Tööliste kõrval paremal on teised töölised, kes puhkavad ja võtavad einet. Maali eesosas paiknevad orvud. Maalil on kujutatud ka mitmeid lemmikloomi, peamiselt koeri ja taamal ka hobuseid. Brown on oma maaliga tahtnud näidata, et briti tööline on samaväärne kui teistesse sotsiaalsetesse klassidesse kuuluvad inimesed.
Maalist "Töö" on olemas kaks versiooni: suurem mõõtmetega 137 × 198 cm ja väiksem mõõtmetega 68,4 × 99,9 cm. Suurema teose maalimist alustas Brown 1852. aastal ja lõpetas selle 1865. aastal. Maali tellija oli tuntud prerafaeliitide kunsti koguja Thomas Plint. Teos asub Manchesteri kunstigaleriis. Väiksem maal telliti 1859. aastal ja see valmis 1863. aastal. See maal asub Birminghami muuseumis. Väiksem maal on sarnane suuremaga, kuid sinises kleidis naine ehk proua Brown on asendatud Maria Leatharti näoga.
"Lahkumine Inglismaalt" (1855)
pisi|"Lahkumine Inglismaalt" (1852) Teos "Lahkumine Inglismaalt" on maalitud aastatel 1852–1855. Maalil on kujutatud emigratsiooni: pildil olevad peategelased lahkuvad Inglismaalt igaveseks. See oli inspireeritud Ameerikast lahkunud prerafeliitide skulptori Thomas Woolneri elust. Maalil on kujutatud Browni ja tema teise naise Emma portreed.
Teisi maale
Teose "Wycliffe loeb uut testamenti John Gauntile" maalis Brown aastatel 1847–1848. Enne vennaskonnaga suhtlemist olid Browni maalid segu arhaismist ja natsionalismist. Kõik maalil olevad modellid on kunstniku sõbrad.
Aastatel 1851–1856 maalis Brown teose "Kristus peseb Peetruse jalgu". Seda maali eksponeeriti 1857. aastal Bostonis.
Maalil "Ilusad lambad" ("The Pretty Baa-Lambs") on modellid Browni teine abikaasa ja tütar Cathy. Esimest korda esitleti seda teost 1851. aastal Kuninglikus Akadeemias.
1865. aastal valmis Morrise ettevõttele vitraaž "Aadam ja Noa".
Imerohi
Imerohi (ka: imehein, heinaema) on rahvakultuuris maagiliste omadustega heintaim.
Imerohu abil võis avada lukus uksi, teha ennast nähtamatuks jne.
Eesti rahvakultuuris on imerohuks peetud maarjaheina.
Tallinna üldplaneering
Tallinna üldplaneering on Tallinna kohta käiv üldplaneering, mille eesmärk on määrata Tallinna territooriumi arengu põhisuunad ja tingimused.
Üldplaneeringu kinnitas Tallinna linnavolikogu 2001. Üldplaneeringu ettevalmistusperiood kestis 1996-2001, mille jooksul tehti rohkem kui 30 asjakohast uuringut ja teemaplaneeringut.
Saav kääne
Saav kääne ehk translatiiv on kääne, mis väljendab seisundit, olekut, otstarvet või aega. Saav kääne esineb lisaks eesti keelele, kus selle tunnus on -ks, ka soome keeles (tunnus -ksi) ja ungari keeles (tunnus -vá / -vé).
Eesti keel
Saava käände tunnus on alati -ks.
Gerard Piqué
Gerard Piqué i Bernabeu (sündinud 2. veebruaril 1987 Barcelonas) on Hispaania endine jalgpallur.
Saav kääne
Eesti keel
Saava käändega väljendatakse:
Gerard Piqué
Ta mängis keskkaitsjana pikalt Hispaania kõrgliiga klubis Barcelona.
Saav kääne
Eesti keel
Saavas käändes sõnad esinevad lauses enamasti määruse või täiendina.
Gerard Piqué
Veel mängis ta Manchester Unitedis ja Zaragozas. Barcelona meeskonnas mängis ta aastatel 2008–2022 ligi 400 mängu ja lõi 29 väravat.
Hispaania koondisega võitis Pique 2010. aasta maailmameistrivõistlused ja 2012. aasta Euroopa meistrivõistlused.
Klubikarjäär
vasakul|pisi|Piqué 2010. aastal|258x258px
Algusaastad
Piqué alustas oma karjääri Barcelona noorteakadeemias kaitsva poolkaitsjana.
Enne kui ta jõudis klubiga allkirjastada profilepingu, liitus ta Manchester Unitediga.
Manchester United
Manchester Unitedi põhirivistuses debüteeris Piqué 2004. aastal Crewe Alexandra vastu Inglismaa liigakarika raames, United võitis mängu 3:0. Oma Premier League'i debüüdi tegi ta 29. märtsil 2009 kohtumises West Hamiga.
2007–08 hooajal võitis ta klubiga nii Premier League'i kui ka Meistrite Liiga.
Zaragoza
4. augustil 2006 liitus Piqué laenulepingu alusel Hispaania klubiga Real Zaragoza.
Barcelona
pisi|Gerard Piqué pärast 2011. aasta Meistrite Liiga finaalmängu, mille [[FC Barcelona|Barcelona võitis 2:0]] 27. mail 2008 taasliitus Piqué Barcelonaga. Klubi maksis tema eest tollal viis miljonit eurot.
Ta lõi oma esimese värava Barça meeskonnas Sporting CP vastu Meistrite Liigas, Barcelona võitis võõrsil 2:5. 2. mail 2009 lõi Pique 2:6 võidumängus Madridi Realiga mängu viimase värava.
Piqué võitis oma esimese Barcelona hooaja jooksul nii Meistrite Liiga, La Liga kui ka Copa del Rey. Kataloonia klubiga tuli ta La Liga meistriks ka hooaegadel 2009–10, 2010–11 ja 2012–13. 2011. aastal võitis ta klubiga uuesti Meistrite Liiga.
2015. aastal aitas Piqué Barcelonal võita ühe hooaja jooksul taas nii La Liga, Copa del Rey kui ka Meistrite Liiga.
Järgmisel hooajal tuli ta klubiga uuesti Hispaania meistriks ning võitis ka Euroopa superkarika, jalgpalliklubide maailmameistrivõistlused ja Hispaania karika.
27. mail 2017 aitas ta Barcelonal alistada Copa del Rey finaalis Alavési 3:1.
Noortekoondised
Piqué mängis koondisega 2006. aasta U19 Euroopa meistrivõistlustel. Piqué lõi alagrupis kaks peaga väravat, kui Hispaania alistas Šotimaa 4:0. Poolfinaalis aitas ta koondisel alistada Austria 5:0 ja finaalis taas Šotimaa 2:1.
2007. aasta U20 maailmameistrivõistlustel Kanadas mängis Piqué igas Hispaania koondise kohtumises. 11. juulil lõi ta värava kaheksanikfinaalis Brasiilia vastu, mäng lõppes hispaanlaste 4:2 võiduga. Veerandfinaalis mängiti Tšehhiga. Normaalaeg lõppes 0:0, lisaaeg 1:1, penaltiseerias eksis Piqué penaltil, ja Hispaania kaotas.
Täiskasvanute koondis
pisi|Piqué 2012. aasta Euroopa meistrivõistlustel [[Prantsusmaa vastu]] Täiskasvanute Hispaania rahvuskoondises debüteeris Piqué 6. veebruaril 2009 sõprusmängus Inglismaa vastu, mis võideti 2:0.
Ta esindas Hispaaniat koondises 2009. aasta Konföderatsioonide karikavõistlustel. Piqué mängis alagrupimängudes Iraagi Lõuna-Aafrika Vabariigiga. Poolfinaalis kaotati USA-le 0:2. Pronksikohtumises aitas Piqué Hispaanial alistada Lõuna-Aafrika Vabariigi 3:2.
2010. aasta maailmameistrivõistlustel mängis Piqué igas Hispaania kohtumises. Poolfinaalis aitas ta koondisel alistada Saksamaa ning finaalis Hollandi lisaajal skooriga 1:0.
Piqué esindas Hispaaniat koondises ka 2012. aasta Euroopa meistrivõistlustel. Ta tegi jälle kaasa igas Hispaania koondise mängus. Veerandfinaalis alistati Prantsusmaa ja poolfinaalis Portugal. Poolfinaal otsustati penaltiseerial, Hispaania võitis 4:2, Piqué oma penaltil ei eksinud. Finaalis aitas ta koondisel alistada Itaalia 4:0, ning valiti ka turniiri sümboolsesse koondisse.
2013. aasta Konföderatsioonide karikal aitas Piqué Hispaanial alistada poolfinaalis Itaalia penaltiseerial 7:6. Finaalis tuli tunnistada 0:3 kaotust Brasiiliale, Piqué sai 68. minutil Neymarile tehtud vea eest punase kaardi.
Ta esindas Hispaaniat ka 2014. aasta maailmameistrivõistlustel ja 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel. 2016. aasta EM-il lõi Piqué võiduvärava alagrupimängus Tšehhiga.
11. augustil 2018 teatas Piqué koondisekarjääri lõpetamisest.
Isiklikku
Alates 2011. aastast kuni 2022. aastani elas Pique koos Colombia lauljatari Shakiraga. Neil on samal päeval (2. veebruaril) sünnipäev, kuid Shakira on temast 10 aastat vanem. Paaril on kaks last: Milan ja Sasha.
Scansano
Scansano on omavalitsusüksus (comune) Itaalias Toscana maakonna Grosseto provintsis.
Seal toodetakse Morellino di Scansano veini.
Adnan Menderes
pisi|Adnan Menderes (1939) Adnan Menderes (1899 Koçarlı – 17. september 1960 İmralı saar) oli Türgi poliitik. Ta oli aastatel 1950–1960 Türgi peaminister. Ta kukutati 27. mail 1960 sõjaväelise riigipöörde tulemusel.
Scansano
Arhitektuur
Palazzo Pretorio, XV sajand Villa Sfornisca, mille Mario Sforza laskis ehitada aastal 1577
Adnan Menderes
Ta on hariduse poolest jurist, ta on lõpetanud Ankara Ülikooli juures oleva õigusteaduse kooli.
Scansano
Arhitektuur
San Giovanni Battista kirik, olemas juba aastal 1276
Abscon
Abscon on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Denaini kantonis.
pisi|tühi|Raekoda
Jootme-Räsna vald
Jootme-Räsna vald (saksa keeles Jotma und Resna) oli vald Järvamaal Ambla kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1892 ja siis liideti see vald Lehtse vallaga.
Manfred Buhr
Manfred Buhr (22. veebruar 1927, Kamenz – 22. oktoober 2008, Berliin) oli saksa marksistlik filosoof (Saksa DV), filosoofiaajaloolane ja Saksa DV Teaduste Akadeemia Filosoofia Keskinstituudi juhataja. Esindas ortodoksset marksistlik-leninlikku joont, vastustas ka nonkonformistlikke voolusid marksismis; välismaiste teadlastega tehtava koostöö ja välisreiside eest vastutava funktsionäärina kontrollis Saksa DV filosoofide reisimisvõimalusi.
Alates 1965. aastast toimis Stasi agendina (varjunimi "Rehbein").
Särge
Särge oli küla Harjumaal, ajalooliselt Tammiku mõisa alal. Küla jääb tänapäeval Oru küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Kose kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Oru külaga.
Külast on teateid alates 1469 (Serks). Küla oli pikka aega jagatud kaheks: Väike-Särge ja Suur(e)-Särge.
Teoloogia summa Ia-IIae q. 1
"Teoloogia summa" teise osa esimese osa küsimus 1 on Aquino Thomase teose "Teoloogia summa" esimese osa teise osa (Prima secundae) küsimus 1 (Ia-IIae q. 1).
Osa sissejuhatus
Et, nagu ütleb Johannes Damaskusest [(De fide orthodoxa II. 12)], inimene öeldakse olevat tehtud Jumala kujutiseks [ad imaginem Dei], kusjuures "kujutisega" tähistatakse "arukat ja vabalt valivat ja iseenesest väelist [potestativum]", siis kui juba on öeldud eeskuju, nimelt Jumala kohta, ja nende asjade kohta, mis on lähtunud Jumala väest tema tahte järgi, jääb üle vaadelda tema kujutist, nimelt inimest, kuivõrd ta ise on oma tegude alge, kui vaba valikut ja oma tegude väge omavat.