cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Serbia vürstkond (keskaegne)
Višeslav, Radoslav ja Prosigoj (u 780–830)
Dünastia esimene nime järgi tuntud valitseja oli Višeslav, kes hakkas valitsema 780. aasta paiku, olles Karl Suure (fl. 768–814) kaasaegne. Serblaste esimene pealinn oli Ras Raškas. Serblased olid sel ajal organiseeritud župadeks, külakogukondade konföderatsiooniks (laias laastus maakond), mida juhtis kohalik župan (magistraat või kuberner); kuberneriamet oli pärilik ja župan andis aru Serbia vürstile, kellele ta pidi sõja korral abi andma. DAI järgi sisaldas "ristitud Serbia" (historiograafias ekslikult tuntud kui Raška) asustatud linnu (καστρα/kastra) Destinikon (Δεστινίκον), Tzernabouskeï (Τζερναβουσκέη), Megyretous (Μεγυρέτους), Dresneïk (Δρεσνεήκ), Lesnik (Λεσνήκ), Salines (Σαληνές), samas Bosna (Βοσωνα) maal (χοριον/chorion) olid linnad Katera (Κατερα) ja Desnik (Δέσνηκ). Muud serblastega asustatud maad (või vürstkonnad), mida DAI-s on mainitud, on mereäärsed Paganija, Zahumlje ja Travunija, samas mereäärne Duklja (Διοκλεία, Diokleia) oli bütsantslaste valduses (see oli arvatavasti samuti serblastega asustatud). Kõik mereäärsed maad piirnesid Serbiaga põhjas.
Kuigi Višeslavi oli mainitud vaid nimega, mainib DAI, et serblased teenisid Bütsantsi keisrit ja et nad olid sel ajal rahus bulgaaridega, kelle naabrid nad olid ja kellega nad ühist piiri jagasid. Telerigi juhitud bulgaarid kavatsesid Bulgaaria koloniseerida naabruses elavate berziti-slaavlastega, kuna varasem bulgaaride ekspansioon põhjustas massilise slaavlaste rände ja Bulgaaria tühjenemise – aastal 762 põgenes rohkem kui 200 000 inimest Bütsantsi territooriumile ja asus Väike-Aasiasse. Bulgaarid võideti aastal 774 pärast seda, kui Konstantinos V sai teada nende kavandatud reidist. Aastal 783 leidis Bütsantsis aset suur slaavlaste ülestõus, ulatudes Makedooniast Peloponnesoseni, mis Bütsantsi patrikiose Staurakiose poolt järgnevalt maha suruti. Pannoonias, Serbiast põhjas, alustas Karl Suur oma pealetungi avaaride vastu.
Višeslavi järglased olid tema poeg Radoslav, siis pojapoeg Prosigoj, ja üks neist kahest valitses tõenäoliselt Ljudevit Posavski mässu ajal frankide vastu (819–822); aastal 822 Einhardi kirjutatud "Annales regni Francorumi" järgi läks Ljudevit oma residentsist Sisakis serblaste juurde (usutavasti kusagil Lääne-Bosnias), Einhard mainib "serblasi, kes kontrollivad suuremat osa Dalmatiast" (ad Sorabos, quae natio magnam Dalmatiae partem obtinere dicitur). Višeslavi pojapojapoeg Vlastimir alustas oma valitsemist u. 830. aastal ja ta on vanim Serbia valitseja, kelle kohta on olulisi andmeid.
Bulgaaride ekspansioon (805–29)
Idas kasvas jõudsasti Bulgaaria riik. Aastal 805 vallutas khaan Krum Serbiast idas braničevcid, timočanid ja obotriidid ning pagendas nende hõimupealikud ja asendas need keskvalitsuse poolt nimetatud halduritega. Aastal 815 sõlmisid bulgaarid ja bütsantslased 30-aastase rahulepingu. Aastal 818, Omurtagi (814–836) valitsusajal, mässasid braničevcid ja timočanid koos teiste piiriäärsete hõimudega ning eraldusid Bulgaariast haldusreformi tõttu, mis jättis nad ilma enamusest kohalikust võimust. Timočanid lahkusid societas (liidust) Bulgaaria riigiga ja otsisid üheskoos Doonau obotriitide ja guduščanidega kaitset Saksa-Rooma keiser Ludwig Vagalt (valitses 813–840) ning kohtusid temaga tema õukonnas Herstalis. Timočanid kolisid frankide territooriumile, kuhugi Alam-Pannooniasse ja neid on viimati mainitud aastal 819, kui Ljudevit veenis neid ühinema võitlusega frankide vastu. Doonau obotriidid jäid Banaati ja panid bulgaaridele vastu aastani 824, pärast mida pole neist enam midagi kuulda olnud. Khaan saatis frankide juurde saadikud ja palus, et nende vahel märgitaks maha täpne piir, ja läbirääkimised kestsid aastani 826, kuni frangid jätsid nad tähelepanuta. Bulgaarid vastasid slaavlaste ründamisega, kes elasid Pannoonias, ja alistasid nad. Siis saatsid nad laevad Drava jõge pidi üles ja laastasid aastal 828 Ülem-Pannooniat Dravast põhjas. Aastal 829 oli veel võitlusi ja selleks ajaks olid bulgaarid vallutanud kõik oma endised slaavi liitlased.
Bulgaaria khaaniriik (hiljem tsaaririik) ajas üldist ekspansioonipoliitikat, kus ta esialgu kehtestas naaberrahvastele andamimaksu ja kohustuse anda sõjalist abi liidu (societas) kujul, jättes neile sisemise omavalitsuse ja kohalikud valitsejad, ja kui sellise suhte vajadus lõppes, peatati selle rahva omavalitsus ja kehtestati oma otsene ja absoluutne võim, integreerides nad täielikult Bulgaaria poliitilisse ja kultuurilisse süsteemi.
Vlastimir, Mutimir ja Pribislav (830–892)
pisi|230px|[[Esimene Bulgaaria tsaaririik|Bulgaaria tsaaririik Boris I (852–889) valitsusajal]] Vlastimir sai oma isa, Prosigoj troonijärglaseks u 830. aastal. Ta ühendas naabruses olevad Serbia hõimud. Serblased olid ärevil ja koondusid tõenäoliselt Bulgaaria khaaniriigi laienemise tõttu nende piiride suunas (naaberslaavlaste kiire vallutamine) enesekaitseks ja võib-olla püüdsid katkestada bulgaari laienemist lõunasse (Makedooniasse). Keiser Theophilost (valitses 829–842) tunnistati serblaste nominaalse süseräänina (ülemisandana) ja tõenäoliselt julgustas ta neid bulgaare õõnestama. 815. aastal sõlmitud kolmekümneaastane rahuleping bütsantslaste ja bulgaaride vahel oli veel jõus. Konstantinos VII järgi elasid serblased ja bulgaarid naabritena rahumeelselt kuni bulgaaride sissetungini aastal 839 (Theophilose viimastel aastatel). Pole teada, mis nimelt sõja kuulutas, kuna Porphyrogennetos ei anna selget vastust; kas see oli Serbia-Bulgaaria suhete tulemus, s.o. bulgaaride vallutus kagusse, või Bütsantsi-Bulgaaria rivaliteedi tulemus, milles Serbia oli bütsantslaste kui keiserliku liitlase poolel. Porphyrogennetose järgi tahtsid bulgaarid jätkata oma slaavi maade vallutust – sundida serblased alluma. Presijan (valitses 836–852) käivitas aastal 839 sissetungi Serbia territooriumile, mis viis sõjani, mis kestis kolm aastat, milles serblased olid võidukad; Presijan sai raskelt lüüa ja kaotas arvukalt mehi, ta ei kasvatanud territooriumi ja aeti Vlastimiri armee poolt välja. Serblastel oli eelis metsades ja kurudes. Bulgaaride, kellest oli saanud üks 9. sajandi suurvõime, kaotus näitab, et Serbia oli organiseeritud riik, täiesti võimeline oma piire kaitsma; väga kõrge sõjaline ja halduslik organisatsioon raamistas sellise tõhusa vastupanu esitluse. Pole teada, kas Serbial oli Vlastimiri ajal kaitsesüsteeme ja arenenud sõjalisi struktuure župani selgelt väljendatud rolliga. Pärast võitu bulgaaride üle Vlastimiri staatus kerkis ja ta tahtis laieneda läände, võttes Bosnia ja Hertsegoviina (tuntud kui Hum). Vahepeal okupeeriti bulgaaride poolt Braničevo, Morava, Timok, Vardar ja Podrimlje. Vlastimir naitis u. 847./848. aastal oma tütre Krajinaga, Trebinje župani Beloje pojaga. Selle abieluga ülendas Vlastimir Krajina arhondiks. Belojevićid said seega õiguse Travunijat valitseda.
pisi|[[Basileios I serblaste ja horvaatide delegatsiooniga]] Pärast Vlastimiri surma jagunes võim tema kolme poja vahel: Mutimir, Strojimir ja Gojnik. Vennad võitsid aastal 834–835 taas kord bulgaare, vangistades ka bulgaaride khaani poja. Serblased ja bulgaarid sõlmisid rahu ja algas slaavlaste ristiusustamine; 870. aastateks olid serblased ristitud ja rajanud keiser Basileios I käsul Rasi eparhia (mainitud Neljandal Konstantinoopoli kirikukogul, 878–880). Mutimir säilitas ühtekuuluvuse idakirikuga (Konstantinoopol), kui paavst Johannes VIII kutsus teda tunnistama Sirmiumi piiskopkonna jurisdiktsiooni. Serblased ja bulgaarlased võtsid kreeka asemel omaks vanakirikuslaavi liturgia. Millalgi pärast bulgaarlaste võitmist tagandas Mutimir oma vennad, kes põgenesid Bulgaariasse. Ta hoidis Gojniki poega Petar Gojnikovićit oma õukonnas, kuid sel õnnestus pageda Horvaatiasse. Mutimir valitses aastani 890, tema järglaseks sai tema poeg Pribislav. Kuid Pribislavi tõukas troonilt Petar, kes tuli oma maapaost Horvaatiasse tagasi u 892. aastal.
Petar, Pavle ja Zaharije (892–927)
Nimi Petar näitab, et kristlus hakkas Serbias levima, kahtlemata Serbia kontaktide kaudu bulgaarlaste ja bütsantslastega. Petar tagas endale trooni (pärast Strojimiri poja Klonimiri väljakutse tõrjumist) ja teda tunnistas Bulgaaria tsaar Simeon I. Kahe riigi vahel sõlmiti liit. Omades juba Travunija ustavust, hakkas Petar oma riiki põhja ja läände laiendama. Ta annekteeris Bosna jõeoru ja liikus siis läände, tagades Pagania ustavuse – kes oli raevukalt sõltumatu, piraatlusega tegelev Serbia hõim. Kuid Petari laienemine Dalmaatsiasse viis ta konflikti Zahumlje vürsti Mihajlo Viševićiga. Mihajlo oli samuti võimsaks kasvanud, valitsedes mitte ainult Zahumljet, vaid rakendades oma mõjuvõimu ka Travunija ja Diokleia üle. Porphyrogennetos selgitas, et Mihajlo juured erinesid Vlastimirovićitest, ja ei soovinud Petari võimu tunnistada.
Kuigi olles Bulgaaria Simeon I liitlane, hakkas Petar üha rohkem pettuma asjaolu tõttu, et ta oli sisuliselt tema alam. Petari laienemine ranniku suunas hõlbustas kontakte bütsantslastega, Dyrrhachiumi strategose kaudu. Otsides liitlasi Bulgaaria vastu, kuldasid bütsantslased Petari üle ja lubasid suuremat sõltumatust, kui see nendega liitu asub – veenev strateegia. Petar võis kavandada Bulgaaria ründamist koos madjaritega, mis näitab, et tema riik ulatus põhjas Sava jõeni. Kuid Mihajlo Višević hoiatas Simeoni selle plaani eest, kuna Mihajlo oli Petari vaenlane ja Simeoni ustav vasall. Järgnes mitu Bulgaaria sekkumist ja Serbia valitsejate vahetamist. Simeon ründas Serbiat (aastal 917) ja kukutas Petari, pannes Serbia vürstiks Pavle Branovići (Mutimiri pojapoja), Simeoni alama (kuigi mõned õpetlased vihjavad, et Simeon võttis sel korral Serbia üle otsekontrolli). Rahulolematuna sellega saatsid bütsantslased aastal 920 Zaharije Pribislavljevići Pavlet minema kihutama, kuid too ebaõnnestus ja saadeti vangina Bulgaariasse. Siis õnnestus bütsantslastel vürst Pavle oma poolele võita. Bulgaarlased omakorda alustasid Zaharije värbamist. Zaharije tungis Bulgaaria väega Serbiasse ja ajas oma nõo Pavle aastal 922 minema. Kuid ka tema asus Bütsantsi poolele. Bulgaarlaste poolt saadetud karistusväge võideti. Seega me näeme dünastiliste tülide pidevat tsüklit Vlastimiri järglaste seas, keda liigutasid bütsantslased ja bulgaarlased, kes kasutasid serblasi tõhusalt etturitena. Kuigi Bulgaaria abi oli efektiivsem, eelistati Bütsantsi abi. Simeon tegi bütsantslastega rahu, et lahendada Serbia asjad lõplikult. Pettununa väikese naabri reetlikusest sõjaliselt, otsustasid bulgaarlased lõpetada asjad lõplikult. Aastal 924 saatis ta suure armee koos Klonimiri poja Časlaviga. Armee sundis Zaharije Horvaatiasse põgenema. Serbia županeid kutsuti seejärel Časlavit uue vürstina tunnistama. Kui nad saabusid, vangistati nad kõik ja viidi Bulgaariasse, nagu ka Časlav. Suur osa Serbiast laastati ning palju inimesi põgenes Horvaatiasse, Bulgaariasse ja Konstantinoopolisse. Simeon tegi Serbiast Bulgaaria provintsi, nii et Bulgaaria piirnes nüüd Horvaatia ja Zahumljega. Siis otsustas ta rünnata Horvaatiat, kuna see oli Bütsantsi liitlane ja oli varjanud Serbia vürsti.
Lahingus Bosnia küngastel võitis Horvaatia kuningas Tomislav bulgaarlasi, samas vürst Mihajlo Višević säilitas neutraliteedi. Kesk-Serbia langemise ajal oli Mihajlo silmapaistev Serbia vürst, kes oli Bütsantsi keisrilt saanud tiitli patrikios ja võis valitseda Zahumlje, Travunija ja Diokleia üle.
Časlav (927–960)
pisi|Poliitiline kaart u 950. aastal
Pärast seda on Serbia sisemaa, Raška, ajaloos vahe, kui see annekteeriti Bütsantsi ja Bulgaaria riigi poolt. Dünastia jätkas mereäärsete piirkondade valitsemist ja 990. aastatel tõusis Jovan Vladimir (Vlastimirović) kõige võimsamaks Serbia vürstiks, valdustega tänapäeva Montenegros, Ida-Hertsegoviinas ja Koplikis Albaanias; see riik sai tuntuks kui Duklja, Antiik-Rooma linna Doclea järgi. Kuid aastaks 997 vallutati see tsaar Samuili poolt taas ja tehti Bulgaaria alamaks.
Kui bütsantslased lõpuks bulgaarlasi võitsid, taassaavutasid nad esimest korda nelja sajandi jooksul kontrolli enamuse Balkani poolsaare üle. Serbia maid valitses Sirmiumi teema strategos. Kuid kohalikud Serbia vürstid jätkasid valitsemist kui bütsantslaste süseräänid, säilitades täieliku autonoomia oma maade üle, nagu Raškas, olles vaid nominaalselt Bütsantsi vasallid. Linnused säilitati Belgradis, Sirmiumis, Nišis ja Braničevos. Need olid suuremalt jaolt kohaliku aadli käes, kes sageli Bütsantsi võimu vastu mässasid.
Langus ja tagajärjed
Pärast Časlavi surma 960. aasta paiku annekteeriti "Raška" (Serbia sisemaa) bütsantslaste (Serbia katepanikion 971–976) ja bulgaaride poolt. Serbia kaotas oma keskvõimu ja provintsid läksid taas kord keisri alluvusse.
Jovan Vladimir kerkis kui Bütsantsi vasall väikese Duklja maa valitsejaks, mis paiknes Baris Aadria mere rannikul. Tema riiki kutsuti Serbia, Dalmaatsia, Sklavoonia' jne., ja lõpuks oli see enamus mereäärsetest provintsidest, sealhulgas Travunija ja Zahumlje. Tema riik ulatus arvatavasti sisemaale, hõlmates ka mõned Zagorje osad (Serbia ja Bosnia sisemaa). Vladimiri väljapaistev positsioon teiste slaavi aadlike suhtes piirkonnas selgitab, miks keiser Basileios lähenes talle Bulgaaria-vastase liidu pärast. Seotuse tõttu sõjaga Anatoolias vajas keiser Basileios liitlasi sõjas tsaar Samuili vastu, kes valitses Bulgaaria riiki, mis ulatus üle Makedoonia. Kättemaksuks sisenes Samuil aastal 997 Dukljasse ja tungis läbi Dalmaatsia Zadari linnani, liidendades oma riigiga Bosnia ja Serbia. Pärast Vladimiri võitmist ennistas Samuil ta vasallvürstiks. Me ei tea, milline oli Vladimiri side eelmiste Serbia vürstidega, või Horvaatia valitsejatega – enamus sellest, mis Duklja preestri kroonikas Doclea valitsejate sugupuu kohta kirja pandud, on müüt. Vladimiri mõrvas u 1016. aastal Vladislav, Samuili vend ja järglane. Viimane silmapaistev perekonna liige, tema onu Dragimir, tapeti mõne Kotori kodaniku poolt aastal 1018. pisi|330px|[[Bütsantsi keisririik aastal 1025]] Sel samal aastal võitsid bütsantslased bulgaarlasi ja võtsid ühe meisterliku löögiga tagasi peaaegu kogu Balkani poolsaare.
Linnad
DAI järgi sisaldas ristitud Serbia (historiograafias ekslikult tuntud kui Raška) järgmisi linnu (καστρα/kastra):
Bosnia (Βοσωνα/Bosona) maa (χοριον/chorion) kui Serbia osa oli tõenäoliselt Raškast eraldatud Drina jõega, sisaldas Katera (Κατερα) ja Desniki (Δέσνηκ) linnu.
Muud serblastega asustatud maad (või vürstkonnad), mida mainib DAI, on mereäärsed Paganija, Zahumlje ja Travunija, samas mereäärne Duklja kuulus bütsantslastele, seal elas oletatavasti ka serblasi. Kõik mereäärsed maad piirnesid põhjas Serbiaga.
Religioon
pisi|[[Pühade apostlite Peetruse ja Pauluse kirik (Novi Pazar)|Pühade apostlite Peetruse ja Pauluse kirik (UNESCO)]] pisi|[[Strojimiri pitsat]] Kristluse rajamine riigireligioonina dateerub vürst Mutimiri ja Bütsantsi keisri Basileios I (valitses 867–886) aega, kes pärast serblaste oma nominaalse võimu alla saamist saatis preestreid koos admiral Niketas Ooryphasega, enne operatsioone saratseenide vastu aastal 869, kui Dalmaatsia laevastikud saadeti kaitsma Ragusa linna).
Ristiusustamine oli osaliselt tingitud Bütsantsi ja seejärel Bulgaaria mõjust. On oluline märkida, et vähemalt Koceľi (861–874) valitsusajal pidid olema võimalikud sidemed Serbia ja Suur-Määri riigi vahel. Sellest faktist oli paavst arvatavasti teadlik, kui kavandas Methodiose piiskopkonda, samuti Dalmaatsia rannikut, mis oli Bütsantsi käes nii kaugel põhjas, kui Split. On võimalik, et mõned Kyrillose ja Methodiose õpilased jõudsid Serbiasse 870. aastatel, võib-olla isegi Methodiose enda saadetuna. Serbia arvatakse olevat ristitud 870. aasta paiku.
Esimene Serbia piiskopkond asutati poliitilises keskuse Rasis tänapäeva Novi Pazari lähedal Ibari jõel. Esimene liitumine pole kindel, see võis olla kas Spliti või Durazzo alluvuses, mis mõlemad kuulusid siis Bütsantsile. Varaseima Pühade apostlite Peetruse ja Pauluse kiriku Rasis saab dateerida 9.–10. sajandisse, rotunda plaaniga, mis oli esimestele õukonnakabelitele iseloomulik. Piiskopkond rajati varsti pärast 871. aastat Mutimiri valitsusajal ja oli osa üldisest plaanist rajada piiskopkondi keisririigi slaavi maadel, mis kinnitati Konstantinoopoli kirikukogul aastal 879–880. Braničevo eparhia asutati aastal 878. Mutimiri venna Strojimiri (suri ajavahemikus 880–896) pitser osteti Serbia riigi poolt oksjonilt Saksamaal. Pitseril oli Patriarhi rist keskel ja kreekakeelsed pealiskirjed, mis ütlevad: "Jumal, aita Strojimiri (CTPOHMIP)".
Petar Gojniković (valitses 892–917) oli ilmselt kristlik vürst. Kristlus levis oletatavasti tema ajal, ka kuna Serbia piirnes Bulgaariaga, tulid kristlikud mõjutused ja ehk ka misjonärid sealt. See võis kasvada kahekümneaastase rahu ajal. Varasemal põlvkonnal (Mutimir, Strojimir ja Gojnik) olid slaavi nimed, järgnevatel (Petar, Stefan, Pavle, Zaharije) kristlikud nimed, märk tugevast Bütsantsi misjonist Serbiasse, samuti slaavlaste juurde Aadria mere rannikul 870. aastatel.
Serbia annekteerimine Bulgaaria poolt aastal 924 oli oluline Serbia kiriku tulevasele suunale. Hiljemalt selleks ajaks pidi Serbia olema saanud kirillitsa ja slaavi usuteksti, mis oli juba tuttav, kuid võib-olla mitte veel eelistatud Kreekas.
Guss
Guss on jõgi Venemaal Rjazani ja Vladimiri oblastis.
Voolab Meštšora madalikul peamiselt lõunasse, alamjooksul kagusse. Suubub vasakult Okasse.
Jõe ääres asuvad Guss-Hrustalnõi linn ning Gussevski ja Guss-Železnõi alev.
Jõe pikkus on 146 km, sügavus 1–1,4 m.
Suuremad lisajõed on Nasmur, Dandur, Sentur, Põnsor, Ninor ja Kolp.
Pierre Loti
pisi|Pierre Loti (1892) Pierre Loti (kodanikunimega Louis Marie Julien Viaud; 14. jaanuar 1850 Rochefort – 10. juuni 1923 Hendaye) oli prantsuse kirjanik ja mereväeohvitser.
Enamus Pierre Loti loomingust on autobiograafiline. See on suures osas inspireeritud tema merereisidest.
1891. aastast oli ta Prantsuse Akadeemia liige.
Loti maeti pärast riiklikke matuseid Oléroni saarele. Tema kodu Rochefortis avati muuseumina.
Azur ja Asmar
"Azur ja Asmar" (prantsuse keeles "Azur et Asmar") on Prantsusmaa, Hispaania, Belgia ja Itaalia koostöös 2006. aastal valminud animafilm. Film esilinastus 21. mail 2006 Cannes'i filmifestivalil.
Filmi stsenarist ja režissöör on Michel Ocelot, produtsent Christophe Rossignon, muusika autor Gabriel Yared (ühe laulu autor Afida Tahri). Film on 99 minutit pikk ning peamiselt prantsuse, kohati aga ka klassikalises araabia keeles.
Film on saanud inspiratsiooni folkloorist, ent selle muinasjutuline süžee on originaalne.
Sünopsis
Jénane on hoidnud lapsena kaht poissi: üliku poega, blondi ja sinisilmset Azuri, ning oma last, tumedanahalist ja tumedasilmset Asmari. Ta räägib poistele loo džinn-haldjast, kes ootab, et hea ja õilis prints ta oma kambrist vabaks laseks. Poisid kasvavad vendadena, kuni ühel päeval Azuri isa eraldab nad julmalt, pagendab amme ja Asmari oma kodust ja saadab Azuri linna õpetaja juurde. Aastate pärast kummitab Azuri lugu džinn-haldjast ja ta asub teele Asmari kodumaale, et haldjas leida. Vahepeal on Jénane'ist saanud edukas ärinaine, Asmar aga on kuningliku valvemeeskonna liige. Ka Asmaril on meeles lugu džinn-haldjast. Mõlemad noorukid asuvad haldjat otsima, ent leida võib ta ainult üks.
August Kolk (kapten)
August Kolk (11. oktoober 1902 Valjala vald, Saaremaa – 1. juuli 1997) oli Eesti sõjaväelane (kapten).
Ta ülendati aastal 1925 nooremleitnandiks, aastal 1929 leitnandiks ja aastal 1937 kapteniks.
Ta on teeninud 7. Jalaväerügemendis, Kaitseväe õppetsentrumis, olles riigikaitselise õppuse instruktoriks ja Kaitsevägede staabi VI osakonnas.
Poolkerajas põldseen
Poolkerajas põldseen (Agrocybe pediades) on kandseente hulka kuuluv seeneliik põldseene perekonnast.
August Kolk (kapten)
Ta arreteeriti 13. septembril 1948, 18. märtsil 1949 mõistis tribunal talle §58 1a ja 11 järgi 25+5 vanglakaristuse. Ta oli Ozjorlag-is Irkutski oblastis, kust vabanes 16. juunil 1956.
Poolkerajas põldseen
Seent on leitud ka Eestist.
Poolkerajas põldseen ei ole söödav.
August Kolk (kapten)
Ta suri 1997. aastal ja on maetud Valjala kalmistule.
Metsavahi
Metsavahi oli küla Virumaal, ajalooliselt Roela mõisa alal. Küla jääb tänapäeval Rünga küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Viru-Jaagupi kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Rünga külaga.
Külast on teateid alates umbes 1900 (Метцавахи).
Ajagrupp
Ajagrupp (inglise k Date-Time Group – DTG) on standardiseeritud, lühendatud kujul kuupäeva ja kellaaja esitamise viis NATO-s. Standardiseeritud ajagruppi kasutatakse kõigis NATO armeedes peaaegu kõigis ametlikes dokumentides (näiteks lahingukäsud).
Ajagrupi osad
Eelnev näide koondatult kirjapildis 021530BAPR15. Mõnikord jäetakse ajagrupi osade vahele tühik. Samuti kriipsutatakse läbi number "0", käsikirjas tähega "O" segamini ajamise vältimiseks (Ø).
Lühike ajagrupp kuupäeva tähistamiseks
Näiteks: 02BAPR15
Kellaajavahemiku tähistamine
Näiteks: 021500 – 1530BAPR15
Kalendrikuude lühendid
Jaanuar – JAN, veebruar – FEB, märts – MAR, aprill – APR, mai – MAY, juuni – JUN, juuli – JUL, august – AUG, september – SEP, oktoober – OCT, november – NOV, detsember – DEC.
Mõnikord kirjutatakse kuude lühendeid ka väiketähtedega.
Osades ajagruppi kasutavates dokumentides ja teadetes kasutatakse tähte J (täht, millele ei ole ajavööndi tähist määratud) kohaliku aja tähistamiseks, näiteks 021530JAPR15.
Stellenbosch
Stellenbosch on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Lääne-Kapimaa provintsis Cape Winelandsi ringkonnas, Stellenboschi valla keskus.
Ajagrupp
Ajavööndite tähised
UTC -12: Y- (Fidži)
UTC -11: X (Ameerika Samoa)
Stellenbosch
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Stellenboschi elanikest valgeid 65,56%, värvilisi 16,26%, mustanahalisi aafriklasi 15,57%, India või Aasia päritolu inimesi 0,94% ja teisi 1,66%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 71,02% inimesi, inglise keelt 20,62%, koosa keelt 2,03% ja sotho keelt 1,28%.
Ajagrupp
Ajavööndite tähised
UTC -10: W (Honolulu, HI)
UTC -9: V (Juneau, AK)
Stellenbosch
pisi|center|640px|Stellenboschi panoraam
Ajagrupp
Ajavööndite tähised
UTC -8: U (PST, Los Angeles, CA)
UTC -7: T (MST, Denver, CO)
UTC -6: S (CST, Dallas, TX)
UTC -5: R (EST, New York, NY)
UTC -4: Q (Halifax, Nova Scotia)
UTC -3: P (Buenos Aires, Argentina)
UTC -2: O (Godthab, Gröönimaa)
UTC -1: N (Assooorid)
2018. aasta jalgpalli maailmameistrivõistluste Euroopa valikturniiri alagrupp H
Sellel lehel on ära toodud 2018. aasta jalgpalli maailmameistrivõistluste Euroopa valikturniiri alagrupp H tulemused ja statistika. Valikturniir algas 6. septembril 2016 ning lõppes 10. oktoobril 2017.
Ajagrupp
Ajavööndite tähised
UTC +-0: Z (Zulu time, UTC)
Raffi Hovhannisjan
pisi|Raffi Hovhannisjan 2013. aastal Raffi Hovhannisjan (ka Raffi K. Hovannisian, armeenia keeles Րաֆֆի Հովհաննիսյան; sündinud 20. novembril 1959 Fresnos California osariigis) on USA-s sündinud Armeenia poliitik, Armeenia esimene välisminister ning endise suurima opositsioonierakonna Pärandipartei asutaja ja juht.
Ajagrupp
Ajavööndite tähised
UTC +1: A (Prantsusmaa)
2018. aasta jalgpalli maailmameistrivõistluste Euroopa valikturniiri alagrupp H
Mängude tulemused
-
Ajagrupp
Ajavööndite tähised
UTC +2: B (Ateena)
UTC +3: C (Iraak, Bahrain, Kuveit, Saudi Arabia, Jeemen, Qatar)
UTC +4: D (Moskva, Venemaa ja Afganistan, ehkki Afganistan on tegelikult UTC +4:30)
UTC +5: E (Pakistan, Kazakhstan, Tajikistan, Uzbekistan ja Turkmenistan)
UTC +6: F (Bangladesh)
UTC +7: G (Tai)
UTC +8: H (Beijing, Hiina)
UTC +9: I (Tokyo, Austraalia)
UTC +10: K (Brisbane, Austraalia)
UTC +12: M (Wellington, Uus-Meremaa)
Raffi Hovhannisjan
Hovhannisjan on Armeenia genotsiidis ellujäänud emigrantide järeltulija. Tema isa on Richard Hovhannisjan, Armeenia ja Lähis-Ida ajaloo professor California Ülikoolis Los Angeleses, ja ema Vartiter Hovhannisjan, MD. 1990. aastal kolis ta koos perega Armeeniasse. 1991. aastal määras president Levon Ter-Petrosjan ta vastsündinud Armeenia Vabariigi esimeseks välisministriks. 16. oktoobril 1992 oli ta sunnitud tagasi astuma, kuna tema ja president Ter-Petrosjani vahel valitses erimeelsus Armeenia välispoliitika suhtes.
2001. aastal loobus Hovhannisjan USA kodakondsusest ja 2002. aastal rajas ta Pärandipartei. 2007. aasta parlamendivalimistel kogus see 6% häältest, saades 7 kohta 131-liikmelises Rahvuskogus. 2008. aasta presidendivalimistel toetas Pärandipartei opositsiooni põhikandidaati, ekspresident Levon Ter-Petrosjani, ehkki parteikongressil hääletas Hovhannisjan selle otsuse vastu. 2012. aasta parlamendivalimistel, mille tulemusi opositsiooniparteid ei tunnustanud, sai Pärandipartei 5 kohta.
2013. aasta presidendivalimistel oli Hovhannisjan üks seitsmest kandidaadist ja tuli 37%-ga häältest teiseks. Ta väitis, et valimistulemusi võltsiti, ning kuulutas ennast võitjaks. Järgnenud meeleavalduste ajal kutsus ta president Sarkisjani üles aktsepteerima "rahva võitu" ja tagasi astuma.
Ku Klux Klan
pisi|Ku Klux Klani kogunemine 1922. aastal Ku Klux Klan (KKK) on pärast kodusõda 1865. aastal Ameerika Ühendriikide lõunaosariikides asutatud kuritegelik poliitiline liikumine, mis koondab ennast klannideks kutsuvaid rassistlikke salaseltse ja organisatsioone.
Asutajateks olid Konföderatsiooni kodusõja veteranid John C. Lester, John B. Kennedy, James R. Crowe, Frank O. McCord, Richard R. Reed ja J. Calvin Jones.
Ku Klux Klani nimi tuletati kreeka keeles ratast tähendavast sõnast κύκλος (kyklos). Väidetavalt pakkus Reede nimeks Kyklos ja Kennedy lisas sellele sõna clan, mis šoti keeles tähendab suguvõsa. Teisal väidetakse, et John B. Kennedy pakkus välja mõlemad sõnad, aga James R. Crowe muutis sõna kyklos vormi kuklux. Algselt liikumine keskendus võitlemisele põhjaosariikidest tulnud õnneotsijate ja uusasukatega (carpetbaggers) ning Vabariikliku Parteiga (inglise keeles The Republican Party) liitunute ja Uniooni poolele ära karanud lõunaosariikide valgete (scalawags) ülejooksikutega. Viimaseid peeti KKK-s ja muude Konföderatsiooni pooldajate poolt riigireeturiteks ja poliitiliselt moraalselt nõrkadeks, kes valisid pooli vastavalt oludele.
thumb|450px| Konföderatsiooni osariigid. Ku Klux Klani sünnipiirkond oli [[Tennessee ja pealinn Nashville.]]
Klannide aatemaailma põhiteemadeks on valge rassi ülimuslikkus, antisemitism, antikatoliiklus (eriti 1920. aastatel), Uniooni vastalisus, homoviha, antikommunism ja (mitte-valge) immigratsiooni vastalisus ning sellest lähtuvalt "sünnipärase valge ameerikluse" rõhutamine. Liikmete endi väitel on põhisuundadeks vastuseis kuritegevusele, illegaalsele immigratsioonile ja samasooliste abielule. Paljudel neist rühmitustest on sidemeid neonatside ja skinheedidega.
Läbi ajaloo on KKK kurikuulus eelkõige mustanahaliste kodanikuõiguste mahasurumise tõttu.
Organisatsiooni tegutsemisviiside hulka kuuluvad terror, vägivald, jõuguvõimu demonstratsioonid, lintšimine, mis on suunatud eriti USA mustanahaliste ja muude KKK põlu all olevate gruppide (näiteks katoliiklaste ja juutide) vastu.
Kuna Ameerika Ühendriikides oli mitte-valgete diskrimineerimine mitteametlikult aktsepteeritud valitsuse tasemel vähemalt 1950. aastateni, siis KKK jätkas lintšimisi praktiliselt karistamatult kuni 1960. aastateni. Alles tugevate kodanikuõigus-organisatsioonide tekkimisel oli föderaalvalitsus sunnitud klannide tegevusse avalikult sekkuma.
Läbi ajaloo on olnud kolm Ku Klux Klani. Esimene neist loodi 1865. aastal ning tegevus soikus 1870. aastatel. Sellesse lõunaosariiklaste organisatsiooni, mis ei sallinud mustanahalisi, juute, katoliiklasi, immigrante ega ka põhjaosariiklasi, kuulus ligi 550 000 inimest. Organisatsiooni vägivaldsete meetodite tõttu alustasid nii USA riigi kui ka osariikide valitsused nende vastu võitlust, mille tagajärjel lõpetas organisatsioon tegevuse. Ometi jätkus näiteks lintšimine ka ilma Ku Klux Klanita ja kõige kõrgem oli nende arv 1892. aastal.
Teine Ku Klux Klan loodi 1915. aastal ja see kujunes massiorganisatsiooniks: KKK kuldajal 1920. aastatel ulatus liikmete arv 6 miljonini (1924), osade allikate järgi kuulus organisatsiooni iga seitsmes ameeriklane. Valitsusringkonnad, ajakirjandus ja juudi kogukond hakkasid Ku Klux Klani süüdistama rassilises ja religioosses sallimatuses ning vägivallas. Osa organisatsiooni juhtidest mõisteti süüdi kuritegudes ning see kahjustas organisatsiooni mainet. 1930. aastaks oli liikmete arv vähenenud 30 000-le ja 1944. aastal lõpetati pankroti tõttu tegevus.
Ku Klux Klan loodi kolmandat korda 1950. aastatel ja tegutsetakse tänapäevalgi. Selle liikmete arv on 5000–8000 inimest. Ku Klux Klan ei ole kunagi olnud ühtne organisatsioon, vaid koosnenud hulgast lõdvalt, mitte rohkem kui nime abil seotud rühmitustest.
Teise klanni aegne vanne
Teise Klanni ajal võeti liikmeid vastu järgmiste sõnadega:
"Sinu sõbrad on seletanud, et oled sündinud Ameerika kodanik ja soovid töötada koguduse, linna, riigi ja maa huvide eest, et sa ei näita poolehoidu mingisugusele väljamaa valitsusele, poliitilisele parteile või liikumisele ja ebakristlikule usule, et sul on aus kutse ja usud:
Meie vajame tungivalt mehi, kelle vanne on murdmatu.
Selle usutunnistuse ja su sõprade soovil anname sulle võimaluse saada vägevaima salajase mittepoliitilise organisatsiooni liikmeks. Ja nüüd täida oma kohust kartmata ja kahtlemata."
Klanni liikmed jagunesid rüütliteks, audaamideks ja ristisõitjateks. Ristisõitjateks võisid astuda ka protestantidest välismaalased, katoliiklasi ja juute klanni ei võetud. Sisseastumismaks oli 10 dollarit.
Kuhja-uruhiir
Kuhja-uruhiir (Microtus levis) on hamsterlaste sugukonda uruhiire perekonda kuuluv näriline.
Tema levila on Põhja- ja Ida-Euroopas, liiki leidub ka Eestis. 1960. aastal avastati kuhja-uruhiir ka Svalbardil, kuhu see on kogemata sisse viidud. Algul peeti leitud loomi põld-uruhiirteks, kuid geenianalüüs tuvastas liigi 1990. aastal.
Kõjiv (telekanal)
Kõjiv (ukraina keeles Телеканал «Київ») on Kiievi linna telekanal.
Vanamehe multikas
"Vanamehe Multikas" on nukufilmiseeria, mille peategelane on Vanamees. Kõrvaltegelased tema lapselapsed, Vanamutt, Toivo, Saare vanamees ning Naabrimees. Seeria loojateks on Peeter Ritso ja Mikk Mägi, kes tegid esimese Vanamehe Multika episoodi Eesti Kunstiakadeemia animatsiooni eriala lõputööna. Peeter Ritso hakkas algselt "Vanamehe multikat" levitama Youtube-i ning Facebook-i lehel. Vanamehe enamuse hilisemate lugude autoriteks on Peeter Ritso ning Mikk Mägi.
BOP Animation tootis 2014 aastal Eesti Laulu "Vanamehe Multika" vaheklipid ning aastavahetusel ilmunud "Vanamehe Multika" lühifilmi "Ükš".
2021 aastal tõi Premia turule Vanamehe jäätise "Vanamehe Topš" ning samal aastal ilmus ka jäätise reklaamklipp "Vanamehe Jäätiš", mis kogus youtubeis pool miljonit vaatamist. "Vanamehe Jäätiše" reklaamist sai ka alguse Soome populaarne meem "Huutis Mint".
2022 aastal lühifilm "Vanamees ja Põrsauss", Vanamehe koomiks "Vanamehe Koomušk" , mille autor on Ottomar Sukko.
Vanamehe tegelastega on ilmunud lühisketše, mitu reklaami, sotsiaalkampaaniaid ning Vanamehe brändinguga tooteid. Vanamehe Multikas on teinud koostööd muusikutega nagu nublu, Genka, Jaagup Kreem, Anne Veski, Lord, DEW8, Väike PD ja Diamomd Blow.
Vanamehe Multika tootjastuudioks alates 2014 aastast oli BOP Animation.
Youtubei sketšid (2012 - 2014)
"Mul šündiš laudaš vašikaš" (2012 pilootsketš) - Toodeti Eesti Kunstiakadeemias. Loo kirjutas ja lavastas Peeter Ritso. Lühifilm oli Peeter Ritso ning Mikk Mägi lõputöö Eesti Kunstiakadeemia animatsiooni osakonnas. Õppejõududeks olid Priit Pärn, Ülo Pikkov. Idee Vanamehe lugusid rääkida andis Mikule Peeter, kes oli aastaid vanamehe häälega maamehi parodeerinud. Esialgses versioonis, mis teoks ei saanud, luges Peeter ise, kuid otsustas enne hindamist siiski Miku hääle kasuks. Vanamehe pea kujundas Mikk Mägi. Nuku kujundaja oli Kreeta Käeri, kunstnik Peeter Ritso ning animaator Mikk Mägi. Heliefektid ja muusika lõi Sten-Olle Moldau.
"Ma käišin laštelaštega šaunaš" (2012) Toodeti Eesti Kunstiakadeemias. Loo autor on Mikk Mägi ning lavastaja Peeter Ritso. Animeerisid Mikk Mägi ja Erik Alunurm. Lapselapsed kujundas Mikk Mägi, kes voolis ka nende pead. Nukumeister oli Kreeta Käeri, kunstnik Peeter Ritso ning heliefektide ja muusika looja Sten-Olle Moldau.
"Lehma maitse" (2013) -Toodeti Eesti Kunstiakadeemias. Stsenaariumi kirjutas ning lavastas Peeter Ritso. Animeerisid Mikk Mägi, Jaagup Metsalu, Erik Alunurm ja Peeter Ritso. Naabrimehe karakteri kujundas Peeter Ritso. Nukumeister oli Kreeta Käeri, kunstnik Peeter Ritso ning 3D ja eriefektide kunstnik Jaagup Metsalu. Heliefektid ja muusika Sten-Olle Moldau.
"Vanamutt laši ampulli panna" (2013) - Toodeti Eesti Kunstiakadeemias. Loo autor on Mikk Mägi ja lavastajad Mikk Mägi ja Peeter Ritso. Animeeris Mikk Mägi. Helikujundus Peeter Ritso ja muusika Sten-Olle Moldau.
"Iša tuli koju" (2013) - Toodeti Eesti Kunstiakadeemias. Stsenaariumi kirjutas, lavastas ning animeeris Peeter Ritso. Heliefektid ja muusika Sten-Olle Moldau.
"Jõulud olid tulekul" (2014) - nalja luges sisse Richard Kuusk. Lavastas Peeter Ritso. Karakter "Toivo" nuku keha valmistas Kreeta Käeri, näo kujundas Peeter Ritso. Heliefektid ja muusika Sten-Olle Moldau.
"Kingituš" (2014) - nalja luges sisse Richard Kuusk. Lavastas Peeter Ritso. Heliefektid ja muusika Sten-Olle Moldau.
Eesti Laulu vaheklipid (2014)
Vanamehe Eesti Laulu vaheklipid tootis BOP Animation Eesti Rahvusringhäälingu ning Rene Vilbre tellimusel. Loo autorid ning lavastajad olid Rene Vilbre juhendamisel Mikk Mägi ja Peeter Ritso. Sketšid põhinesid erinevatel Eesti vanasõnadel ning tutvustasid esmakordselt uusi tegelasi nagu Puujumal ning Saarevana. Eriti tuntuks sai sketš "Vahemälu", mis põhineb päriselt toimunud telefonivestlusel Mikk Mägi ja ta isa vahel. Kokku toodeti 2 reklaamklippi ning 10 vaheklippi, millest üks ei läinud eetrisse. Klipid olid: "Vanamees ja lapselaps" (reklaamklipp), "Vanamees ja siga" (reklaamklipp), "Vahemälu", "Šee on hea", "Kapsamaias", "Puujumal", "Pehmehöis", "Lauda dimensioonid", "Lehmade öö", "Metsa taga", "Mis see on" ja "A šiia ei mahu" (eetrisse ei läinud)
Youtubei sketšid (2017)
Toodetud ning rahastatud BOP Animationi poolt 2017 aastal. Lugude autorid ning lavastajad on Peeter Ritso ja Mikk Mägi. Produtsent Erik Heinsalu. Animaatorid Peeter Ritso, Mikk Mägi ning Henri-Kaido Veermäe. Helikujundus Kristjan Kurm. Sketšid ilmusid algselt veebikanalis "www.vanamees.ee" ja olid mõeldud esimeste osadena paljudest, mis hakkaksid Vanamehe veebikanalis regulaarselt ilmuma. Kuna Peeter Ritso soovis keskenduda oma uue animatsiooni "Härra Keberniit" loomisele ning Mikk Mägi ja Peeter Ritso vahel tekkisid loomingulised lahkhelid jäi see plaan katki. 2017 aasta perioodil loodi ka Vanamehe Multika "kadunud" episood "Õunamahla oša", mis tuli nii halb, et autorid otsustasid seda mitte avaldada ning mida on siiani olnud võimalik näha vaid 2022 aastal ilmunud lühifilmi "Vanamees ja Põrsauss" kinoversiooni lisana. "Vanamees on väsinud", "Uusi osi saab vä!?", "Minu lapsepõlves", "Mutitelefon", "Mardisandid" ja "Kosmosemäng".
Täispikk "Vanamehe Film" (2019)
Tootjad on BOP Animation ja Apollo Film Productions. Lavastajad Mikk Mägi ning Oskar Lehemaa ja loo autorid Mikk Mägi, Oskar Lehemaa ning Peeter Ritso. Produtsendid on Erik Heinsalu ja Mikk Mägi (BOP) ning Tanel Tatter ja Veiko Esken (Apollo). Operaator Urmas Jõemees. Peakunstnikud Triin Paumer, Sven-Tõnis Puskar ja Sander Põldsaar. Peaanimaatorid Egert Kesa, Olga Stalev ja Henri-Kaido Veermäe. 3D ja eriefektide peakunstnik Jaagup Metsalu. Monteerija Oskar Lehemaa. Helikujundus Tanel Kadalipp ning heliloojad Sten-Olle Moldau, Lauri Kadalipp ning Ardo Ran Varres. Filmile lõid originaalmuusikat armastatud Eesti artistid nublu ja Jaagup Kreem (Terminaator). Teiste hulgas astuvad näitlejatena üles Märt Avandi, Jan Uuspõld, Jaagup Kreem, Indrek Ojari, Mart Kukk ja Kristjan Lüüs.
"Vanamehe Film" kogus kinodes ligi 90 000 vaatajat.
Film nomineeriti kuuele EFTAle, millest võitis kolm: parim montaaž, parim helikujundus ning parim kunstnikutöö.
"Vanamehe Film" pälvis "parima täispika animatsiooni" preemia Fantasia Filmifestivalilt ning Shanghai Filmifestivalilt ning "publiku lemmiku" preemia Brüsseli Anima filmifestivalilt.
"Vanamehe Filmil" on levinud Inglismaal, Lõuna-Koreas ja Põhja-Ameerikas, kus filmile on omistatud ka põrandaaluse kultusfilmi staatust. Film on dubleeritud ka inglise ning korea keelde.
Vanamehe filmi stsenaariumi loomises osalenud Peeter Ritso, kes on ka üks "Vanamehe Multika" autoritest, ei olnud filmi lõpliku stsenaariumiga rahul ning kritiseeris häälekalt "Vanamehe Filmi" peale selle ilmumist, tuues välja selle originaalsuse kadumise.
Lühifilm "Vanamees ja Põrsauss" (2022)
Tootja BOP Animation. Loo autor ja lavastaja Mikk Mägi. Produtsent Erik Heinsalu. Animaatorid Henri-Kaido Veermäe ja Siim Raud. Kunstnikud Triin Paumer, Elisa Geraldine Vesterinen, Joanna Juhkam. Operaator Urmas Jõemees. Helilooja ja helikujundus Sten-Olle Moldau. Filmis astuvad üles Jan Uuspõld, Dan Jeršov, Marta Laan, Tõnis Niinemets, Mart Kukk, Anne Veski, Genka, Lord ja Väike PD.
"Vanamees ja Põrsauss" on neljast lühiõudukast koosnev lühifilm, milles libekeelne Põrsauss röövib Vanamehe põrsa ja ähvardab seda katki puhudes terve küla õhku lasta. Nüüd peavad Vanamees ja lapselaps Priidik Põrsapommi 24 tunni jooksul kahjutuks tegema.
"Vanamees ja Põrsauss" on esimene Vanamehe film, mis ilmus digitaalseks laenutamiseks veebikanalis www.vanamehemultikas.ee. Film sai esimeseks lühifilmiks ajaloos, mis on jõudnud Eesti kinolevi vaadatavuse toppi. Peale publikumenu sai film ka kriitikutelt kõrge hinnangu ning teda on tituleeritud ka "siiani kõige vanamehelikumaks Vanamehe filmiks".
"Vanamees ja Põrsauss"-i saatsid erinevad skandaalid seoses filmis kujutatud Põrsaussi tegelasega ning vaidlused Vanamehe Multika autorluse osas.
Alatskivi Vabadussõja mälestussammas
pisi|Alatskivi Vabadussõja mälestussammas (september 2011) Alatskivi Vabadussõja mälestussammas on mälestussammas Tartu maakonnas Peipsiääre vallas Alatskivi alevikus Alatskivi kalmistul.
Mälestussammas on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks.
Samba kavandi tegi skulptor Voldemar Mellik. Sammas avati 26. augustil 1928. Novembris 1940 sammast lõhuti, ent Saksa okupatsiooni ajal toodi sammas tagasi ja 26. juulil 1942 taasavati. 1948 mälestussammas kadus. Sammas taasavati 24. juunil 1991. Sambale tegi uue sõduri skulptor Endel Taniloo.
Päite vald
Päite vald (saksa keeles Peuthof) oli vald Virumaal Vaivara kihelkonnas. Vald eksisteeris 1871–1891 ja siis liideti see vald Voka vallaga.
Claude Dambury
Claude Dambury (sündinud 30. juulil 1971 Cayenne'is) on Prantsuse Guajaana endine jalgpallur, kaitsja.
Jaan Tammsaar
Jaan Tammsaar (sündinud 28. augustil 1949) on eesti illustraator ja kunstiõppejõud.
Varia
Venemaa sõjavastane rockmuusik Juri Ševtšuk kasutas Jaan Tammsaare loomingut oma 2023. aastal ilmunud albumi "Hundid lasketiirus" kaanekujunduses.
André Felipe Ribeiro de Souza
André Felipe Ribeiro de Souza (enam tuntud lihtsalt nime all André; sündinud 27. septembril 1990 Cabo Frios) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib ründajana Brasiilia kõrgliiga klubis Cuiabá.
André alustas klubikarjääri 2009. aastal Santoses.
2018. aastal suundus ta Sport Recifest laenule Grêmiosse, kellega sõlmis 2019. aasta veebruaris püsiva lepingu. 2020. aastal naasis ta pärast kolme aastat Euroopasse, liitudes Türgi kõrgliiga klubiga Gaziantep. 2021. aastal naasis ta Sport Recifesse. 2022. aasta jaanuaris sõlmis ta üheaastase lepingu Cuiabága.
Debüüdi Brasiilia rahvuskoondises tegi André 10. augustil 2010 sõprusmängus USA vastu. Kokku on ta esindanud Brasiiliat neljas koondise kohtumises.
Tihhon (Ševkunov)
Tihhon (vene keeles Тихон; kodanikunimega Георгий Александрович Шевкунов Georgi Aleksandrovitš Ševkunov; sündinud 2. juulil 1958 Moskvas) on Vene Õigeusu Kiriku vaimulik (piiskop) ja kirikukirjanik. Ta on Pihkva ja Porhovi metropoliit, Pihkva metropoolia pea (2018. aasta maist) ja ühtlasi Petseri kloostri ülem (14. juulist 2018).
Ta on Moskva patriarhi kultuurinõukogu esimees ja internetiportaali Pravoslavie.ru peatoimetaja.
Ta on lõpetanud Üleliidulise Riikliku Kinematograafia Instituudi 1982. aastal kirjandusliku töö erialal.
Ta oli aastatel 1995–2018 Moskva Sretenski kloostri ülem ja 2001–2018 Sretenski vaimuliku seminari rektor.
Piiskop Tihhon on kirjutanud usulisi ja kirikuloolisi teoseid ja teinud dokumentaalfilme, sealhulgas Petseri kloostrist, kus ta ise enne Moskvasse siirdumist mõned aastad elas. Eesti keeles ilmus kirjastuse Tänapäev väljaandel 2013. aastal tema "Mittepühad pühakud ja teised jutustused" Ülar Laugu tõlkes.
Ta oli aastatel 2015–2018 Jegorjevski titulaarpiiskop, Moskva ja kogu Venemaa patriarhi vikaar.
Metspere
Metspere oli küla Virumaal. Küla jääb tänapäeval Pariisi küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Kadrina kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Pariisi külaga.
Külast on teateid alates 1922.
Vastseliina kalmistu
pisi|Vastseliina kalmistu peavärav (september, 2013) Vastseliina kalmistu on kalmistu Vastseliina kihelkonnas Võrumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Vastseliina alevikus Võru vallas Võru maakonnas
Kalmistu on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks. Kalmistul on II maailmasõjas hukkunute ühishaud (kultuurimälestis nr 5742).
Masaryki ülikool
Masaryki Ülikool (tšehhi keeles Masarykova univerzita) on Tšehhis Brnos asuv ülikool. Kool on nimetatud Tšehhoslovakkia esimese presidendi Tomáš Garrigue Masaryki järgi.
Masaryki ülikool asutati 1919. aastal, olles tollal Karli ülikooli (asutatud 1348) kõrval teine Tšehhi ülikool (1573. aastal asutatud Palacký ülikool oli 1860. aastal suletud ja taasavati alles 1946. aastal). 1960. aastal nimetati Masaryki ülikool Tšehhi bioloogi Jan Evangelista Purkyně järgi ümber Jan Evangelista Purkyně ülikooliks. Pärast 1990. aasta velvetrevolutsiooni ennistati ülikoolile algne nimi.
Tänapäeval on koolis üheksa teaduskonda ja neis õpib umbes 30 000 üliõpilast.
Eesti keel ja kultuur Masaryki ülikoolis
Alates 2009. aastast saab Masaryki ülikooli baltistika osakonnas õppida ka eesti keelt. Eesti riik on lähetanud selleks sinna eesti keele ja kultuuri akadeemilise välisõppe programmi (EKKAV) raames eesti keele ja kultuuri lektori. Programmi koordineeris Eesti Instituut, alates 2021. aastast haldab programmi Haridus- ja Noorteamet.
Masaryki ülikoolis asus esimese eesti keele lektorina 2009. aastal tööle Linda Püssa.
Hans Bentzien
pisi|Hans Bentzien (vasakul) annab [[1963. aasta mais Franz Fühmannnile üle Johannes R. Becheri Auhinna]] Hans Bentzien (4. jaanuaril 1927 Greifswald – 18. mai 2015 Bad Saarow) oli Saksa DV riigitegelane.
Põhikooli lõpetamise järel õppis Hans Bentzien õpetajaks. Ta oli Hitlerjugendi liige ja astus 1944. aastal Natsionaalsotsialistlikku Saksa Töölisparteisse. Samal aastal kutsuti ta esmalt Riigi Tööteenistusse ja novembris mobiliseeriti Wehrmachti. 1945. aastal langes ta Briti vägede kätte sõjavangi.
Sõjavangistusest tagasipöördumise järel astus Bentzien 1946. aasta märtsis Saksamaa Kommunistlikku Parteisse, mis sama aasta aprillis sotsiaaldemokraatide sundliitmise järel sai nimeks Saksamaa Sotsialistlik Ühtsuspartei. Parteisse astudes ei varjanud ta oma varasemat liikmesust Natsionaalsotsialistlikus Saksa Töölisparteis. Aastatel 1946–1948 töötas ta õpetajana Greifswaldis. 1948–1950 õppis Bentzien Greifswaldi ülikoolis ja Jena ülikoolis ajalugu. 1950–1955 oli ta parteitööl Geras ja Jenas. 1955–1958 õppis ta Moskvas kõrgemas parteikoolis, mille lõpetas ühiskonnateaduste alal.
1958–1961 oli ta Halle Saksamaa Sotsialistlik Ühtsuspartei ringkonnajuhatuse kultuuri- ja hariduse sekretär. Samal ajal oli ta ka Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee Poliitbüroo kultuurikomisjoni liige.
1961–1966 oli Hans Bentzien Saksa DV kultuuriminister. Ministriametis tekkis Bentzienil konflikt Paul Fröhlichi ja Walter Ulbrichtiga Leipzigi Johannese kiriku ja Ülikoolikiriku varemete lammutamise küsimuses. 1965. aastal avalikustati Lääne-Saksamaa ajakirjanduses Hans Bentzieni omaaegne kuulumine Natsionaalsotsialistlikku Saksa Töölisparteisse. Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee 11. pleenumil 12. jaanuaril 1966 vabastati Hans Bentzien kultuuriministri ametist.
1997. aastal avaldas ta Claus von Stauffenbergi elulooraamatu "Claus Schenk Graf von Stauffenberg. Der Täter und seine Zeit". Raamatu kordustrükk ilmus 2004. aastal.
Elu lõpuperioodil elas Hans Bentzien pensionärina Brandenburgi liidumaal Bad Saarowis.
Signaal (semiootika)
Signaal on teatavat tüüpi (degenereerunud monoseemiline) märk.
Päikesepuri
Valguspurjesid võib tõugata ka nende tegevusulatust ületava energiakiire abil, mis kujutab endast rangelt võttes pigem kiire- kui päikesepurjetamist.
Võsa-uruhiir
Võsa-uruhiir (Microtus subterraneus) on hamsterlaste sugukonda uruhiire perekonda kuuluv näriline.
Pablo Sarabia
Pablo Sarabia García (sündinud 11. mail 1992 Madridis) on Hispaania jalgpallur, kes mängib Inglismaa kõrgliigaklubis Wolverhampton Wanderers ja Hispaania jalgpallikoondises. Ta mängib põhiliselt ründava poolkaitsjana, kuid võib mängida ka parema äärepoolkaitsja kohal.
Klubikarjäär
Ta alustas klubikarjääri Madridi Realis, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2004. aastal. 2009. aastal debüteeris ta Madridi Reali duubelmeeskonnas Hispaania tugevuselt kolmandas liigas. Ainsa mängu Madridi Reali põhimeeskonnas pidas ta 2010. aasta detsembris UEFA Meistrite Liiga alagrupimängus AJ Auxerre'i vastu, sekkudes mängu 72. minutil Cristiano Ronaldo asemele. Hooajal 2010–11 lõi Sarabia Hispaania tugevuselt kolmandas liigas kokku 12 väravat.