cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Albaania linnad
2009. aastal moderniseeriti Euroopa Liidu rahalisel toel oluliselt linnade aadressisüsteemi, mis hakkas põhinema digitaalse kaardi järgi koostatud andmebaasil. Uus süsteem mängib olulist rolli avalike teenuste kättesaadavuse parandamises. Uuendus hõlmas ka tänavasiltide paigaldamist.
Pentatoonika
Pentatoonika ( < kreeka k viis heli) on muusikas oktavipõhine helisüsteem, mis koosneb 5 helist.
Pentatoonikas puuduvad pooltoonid. Pentatoonika akustiliseks aluseks on viis puhast kvinti (intervall), millest moodustub astmik struktuuriga
Pooltoonide puudumise tõttu puudub ka tunglev juhtheli ja seepärast võib olla pentatoonika kõige püsivamaks tugiheliks ehk toonikaks iga aste.
Pentatoonilised astmikud:
Pentatoonikal põhineb hiina, korea, šoti, tatari, mari jt rahvamuusika, samuti professionaalsete heliloojate loomingus. Eesti pentatooniline rahvaviis on näiteks "Rebane hanekarjas".
BTR-4
BTR-4 ( БТР-4 Буцефал, inglise keeles BTR-4 Bucephalus) on Ukrainas valmistatud soomustransportöör.
Takistuslülitus
400px|pisi|Bipolaarsele takistusmälule iseloomulik volt-amper-karakteristik. Märkus: negatiivse pinge korral on ka vool negatiivne, kuid logaritmilisel skaalal ei saa seda näidata. Takistuslülitus ehk materjali takistuse võimalik muutmine vähemalt kahe erineva püsiväärtuse vahel on füüsikaline nähtus, mis võib aset leida elektrivälja toimel mitmetes dielektriliste omadustega keskkondades ning on pööratav protsess. Ingliskeelses kirjanduses kasutatakse tähiseid LRS (Low Resistive State) ja HRS (High Resistive State) vastavalt madaltakistusliku ja kõrgtakistusliku olukorra eristamiseks.
Lihtsustatult: mõõtes vastava omadusega materjalis elektrivoolu rakendatud pinge funktsioonina, muutub vool pinge kasvades mingil pinge väärtusel hüppeliselt ning seega muutub materjali takistus oma arvuliselt väärtuselt ja säilitab seda väärtust ka välise pingeallika eemaldamisel. Selleks, et toimunud muutust materjali juhtivuses saaks seostada takistusliku ümberlülitumisnähtusega, peab seejärel olema võimalik tekitada ka selliseid tingimusi, mille mõjul on võimalik selle materjali keskkonna elektrilise takistuse muutust ümber pöörata ning taastada vähemalt ligilähedaselt selle algsele väärtusele. Tegemist on materjalisiseselt lokaliseeritud füüsikalise muutusega (nt struktuuriline joondefekt kristallvõres) samaaegselt toimunud keemilise muutusega (nt hapnikuvakantside koondumine ja/või metallkatioonide migratsioon). Takistuslülitust põhjustav muutus materjalis saab toimuda kas ühes lokaliseeritud asukohas või siis üle mingi regiooni, mis on piiratud elektroodi pindalaga (kahe elektroodi vaheline piirkond).
Elektroonikas kasutatavate tahkismaterjalide puhul võib takistuslülitust mingil määral võrrelda nähtusega, mil liiga tugeva ehk mingit kriitilist väärtust ületava elektrivälja rakendamisel toimub dielektriline läbilöök. Viimasel juhul on tegemist taastumatu muutusega materjalis, mille tulemusena mahtuvuslik seade, milles dielektriline isolaatorkiht on ehitatud kahe metallelektroodi vahele, on lühistunud ning isoleerivad omadused hävitatud. Dielektriline läbilöök ehk n-ö läbipõlemine on tavaliselt soovimatu nähtus. Takistusliku lülitumise puhul on läbilöögini viiv pinge suurendamine kui protsess dielektrilise läbilöögi eelses režiimis kasulik, sest saavutatav tahke keskkonna elektritakistuse äkiline kahanemine on takistuslülitusliku juhtivusmehhanismi aluseks. Takistuslülituse puhul nimetatakse seda nähtust kergeks läbilöögiks (soft breakdown), mille tulemusel tekivadki materjalis esmased funktsionaalsed, elektroodist vastaselektroodini ulatuvad defektsed piirkonnad, millistes hiljem hakkab toimima takistuslülitumine. Niisuguseid kanalitaolisi, materjali ülejäänud regioonidega võrreldes elektrit juhtivaid piirkondi, nimetatakse sageli filamentideks. Filamente võib katkestada, tahke keskkonna defektsust vähendada, kristallvõret parandada ja materjali takistust uuesti suurendada elektrivälja toimel.
Kuna tegemist on püsiva mäluefektiga, siis eriti suur huvi on takistusliku lülitumise vastu elektroonikatööstuses ja arvutustehnikas maatriksmälukiibi rakkudes andmete säilitamiseks. Takistusliku lülituse uurimisel rakendamiseks mälustruktuurides on enim tähelepanu pööratud siirdemetallioksiididele nagu näiteks TiO2, HfO2, TaO2, Al2O3. Takistusliku lülitumise efektil töötavate mälurakkude eelisteks oleksid võrdlemisi lihtne struktuur koos kõrge kirjutamis/lugemissagedusega lisaks võimalusele kasutada väga väikest üksikmäluraku pindala, millega kaasneb informatsioon kõrge pakketihedus. Takistuslikku lülitumist ongi viimastel aastakümnenditel uuritud materjaliteadlaste poolt kui väga perspektiivset viisi andmete säilitamiseks. Enim uuritud on takistuslülitusefekti anorgaanilistes tahkismaterjalides, kuid see nähtus ise võib toimuda paljudes erinevat tüüpi materjalides, sealhulgas orgaanilistes ühendites, aga ka kombineeritud orgaaniliste ja anorgaaniliste materjalide segudes.
Takistuslülitumise tüübid
550px|pisi|paremal|a) unipolaarne takistusmälu, b) bipolaarne takistusmälu, vastukaheksa tüüpi lülitumine Eristatakse samal pinge polaarsusel toimuvat lülitumist ehk unipolaarset lülitumist (UP) ja erinevate polaarsuste vahelist lülitumist ehk bipolaarset lülitumist (BP). Unipolaarsel lülitumisel toimub mäluraku kõrge ja madala seisundi saavutamine samal pinge polaarsusel. Bipolaarse lülitumiste korral on mäluraku oleku muutmiseks vaja rakendada uue oleku saavutamiseks kasutatud pingele vastasmärgilist pinget. Unipolaarse lülitumise korral on juhtimiseks kasutatavad voolud suuremad kui bipolaarse lülitumise korral. Suuremad voolud kipuvad põhjustama mitte-taastuvaid läbilööke struktuuris, mis sisuliselt tähendab raku hävimist. Sellest tingituna peab unipolaarse lülitumise korral alati piirama voolu. Bipolaarse lülitumise korral üldjuhul piiratakse voolu madala juhtivuse saavutamisel, kõrge juhtivuse saavutamiseks pole voolu piiramine vajalik, kuna voolu piirab raku enda takistus. Bipolaarse lülitumise korral saab eristada mälurakkude omadusi vastavalt volt-amper karakteristiku liikumisele. Eristatakse "vastukaheksa-" ja "kaheksa-"suunalisi mälurakke. "Vastukaheksa-" suunalise karakteristikuga mälurakul moodustuvad juhtivad filamendid ühtlaselt üle struktuuri. Seetõttu pole sellise raku korral oluline elektroodide suurus. "Kaheksa-" suunalise karakteristikuga mälurakus moodustuvad filamendid ühtlaselt ainult elektroodide vahelisel alal.
Euroopa merikurat
Euroopa merikurat ehk õngitseja (ka merikurat) (Lophius piscatorius) on kiiruimsete klassi merikuratlaste sugukonda kuuluv kala. Ta pikkus võib olla kuni 2 meetrit ja kaal kuni 40 kg.
Takistuslülitus
Ajalugu
Kuigi takistuslülituse fenomeni oksiidide hulgas on intensiivselt uuritud just viimastel aastakümnenditel, tehti esimesed sammud Stanfordis juba 1964. aastal, kui tuvastati NiO (nikkeloksiidi) ja muudegi metallioksiidide ebastabiilsus volt/amper rakendustes.
Euroopa merikurat
Eluviis
Merikurat on põhjakala. Tal on hästiarenenud rinnauimed, mis asetsevad käsivarretaolistel alustel nõnda, et võimaldavad tal mööda merepõhja "kõndida" (libiseda).
Takistuslülitus
Ajalugu
2000. aastal avastas Houstoni ülikool PrCaMnO negatiivse takistuse.
2002 Sharp ja IEDM nimetasid RRAM-i ja valmistavad esimese 1D1R-arhitektuuriga mäluraku massiivi.
2004. aastal Samsung ja IEDM mälurakk ReRAM, mis põhines NiO-l.
2008 ITRI/NTHU valmistasid esimese dioksiidtakistusmälu (ik binary oxide), kus ITRI kasutas oksiidina HfO2.
Takistusmälu-mälu tehnoloogia kohta on rohkesti artikleid ilmunud ja uurimusi tehtud alates 2010. aastast. Sellest ajast on valdkonda uurinud ka eesti teadlased.
2014. aastast tegeldakse Tartu Ülikooli Kiletehnoloogia laboris takistuslülituse uurimisega.
Takistuslülituse mehhanismid
Takistuslülituste mehhanism pole päris lõplikult teada, aga siiski on teadlased üksmeele saavutanud mõningate üldiste põhimõtete ja mehhanismide osas. Alljärgnevalt on välja toodud kolm kõige levinumat mehhanismi, kuid tuleb silmas pidada, et ka nende mehhanismide toimumine pole täielikult selge. Üldiselt saab spekuleerida ühe või teise mehhanismi mõju üle vastavalt konkreetse takistuslülituva materjali struktuurile ja takistuslülitumise omapäradele. Ühe või teise domineeriva mehhanismi tuvastamine ei välista kolmandate mehhanismide ja tegurite mõju takistuslülitusele. Peamiselt on takistuslülitus seotud elektrivälja ja temperatuuri poolt esile kutsutud struktuuriliste muutustega.
Elektrokeemiline metalliseerumine
Elektrokeemiline metalliseerumine on mehhanism, mis on omane bipolaarsele takistuslikule lülitumisele ja on algupäraselt omistatud conductive-brige random access memory (CBRAM e ka atomic switch, gap type atomic switch, nano-ionic memory) toimimismehhanismiks. Tihtipeale mainitakse selle mehhanismi kirjeldamisel analoogiat elektrolüüsi anoodreaktsiooniga. Üks elektrood on teisest üldjuhul elektrokeemiliselt aktiivsem, seetõttu nimetatakse seda ka aktiivseks elektroodiks. Teine elektrood on sellisel juhul keemiliselt inertsem. Kahe elektroodi vahel on tahkiselektrolüüt, mis makromõõtmetes ja toatemperatuuril on üldjuhul tuntud kui hea isolaator(nt HfO2, Al2O3, Ta2O3), kuid milles nanomõõtmetes ja temperatuuri mõjul on täheldatud siiski märgatavat laengukandjate difusiooni. Anoodiks on aktiivne elektrood(nt Ag, Cu, Ni), millelt eralduvad positiivse laenguga metalli katioonid (Ag+, Cu+) liiguvad katoodile, ehk passiivsele elektroodile (nt Pt, Au, Ir). Katoodil hakkavad metallikatioonid kuhjuma ja moodustama metallilist filamenti. Moodustuv filament kasvab anoodi suunas. Kui filament puutub anoodi, siis on moodustunud juhtiv kanal ja rakk on lülitunud tänu sellele madalatakistusega olekusse (LRS või arvutimälu kontekstis RSET). Ümber lülitumiseks ehk raku suure takistusega olekusse(HRS, RESET) viimiseks vahetatakse elektrivälja polaarsus elektroodide vahel(s.t. bipolaarne lülitumine). Polaarsuse muutumisel vabanevad filamendist metalli katioonid ja suunduvad tagasi aktiivse elektroodi suunas. On oluline märkida, et see protsess algab aktiivse elektroodi lähedal ja metalli katioonide tagasirändega katkeb filament aktiivse elektroodi juures. Allesjäänud filament säilib ja edaspidine lülitumine toimubki filamendi tipu ja aktiivse elektroodi vahel, kusjuures järgmisteks lülitusteks on tarvis üldjuhul väiksemat pinget ja vähem energiat. Kirjeldatud esimese filamendi moodustumist nimetatakse formeerimiseks(vt. pt. Mäluraku formeerimine).
Valentsi muutusel põhinev mäluefekt
Oksiidides on kõige levinumad defektid hapniku vakantsid. Hapniku vakantse peetakse peamisteks takistuslülitusenähtuse põhjustajateks. Eriti siirdemetallioksiidide korral mõjutab hapnikuvakantside paigutus ja kontsentratsioon oluliselt oksiidi takistust ja juhtivust, kuna sellest sõltub siirdemetalli oksiidis metalli katioonide valents. Siirdemetallidele on iseloomulik, et nad saavad esineda mitmes eri faasis (Magneli faasid), millest mõningad on juhtivad. Kui metalli katioonid ühinevad hapniku vakantsidega, siis nende laengud neutraliseeruvad ja juhtivustsooni elektronide arv suureneb. See omakorda põhjustab juhtivuse suurenemist selles piirkonnas. Hapniku vakantsid töötavad paljudes pooljuhtides doonoritena, ehk võimaldavad elektronide rännet. Takistusjuhtivates mälurakkudes on siirdemetallioksiidides täheldatud hapniku vakantside grupeerumist ja filamendikujuliste moodustiste tekkimist elektrivälja toimel. Moodustunud filamentide piirkonnas on oksiidi takistus madalam kui kõrvalistes piirkondades, kus filamente ei ole. Kuna oksiidi ja metalli elektronide väljumistöö on erinev, saab moodustuda piirpindadel ka Schottky barjäär. Hapniku vakantsid ja juhtivad ühendid mõjutavad Schottky barjääri moodustumist. Nende jaotumine ja tihedus muutub elektrivälja rakendumisel ning muutub ka Schottky barjääri kõrgus ja laius. Need muutused põhjustavad erinevat takistust struktuuris. Valentsi muutumise mehhanismil kirjeldatud lülitumised on samuti valdavad bipolaarse lülitumisega rakkude puhul. Oluline on mainida ka elektroodide mõju kuna aktiivsemate metallide korral võivad oksiidi ja aktiivse metalli piirpinnal toimuda redoksreaktsioonid, mille tulemusel aktiivne metall moodustab siirdemetallioksiidi hapnikuga omaette oksiidi, tekitades siirdemetallioksiidi täiendavaid hapniku vakantse. Selleks, et antud protsess oleks efektiivne tuleb aktiivse elektroodi metall valida nii, et moodustuv oksiid oleks juhtiv.
Termokeemiline mäluefekt
Termokeemiline mehhanism esineb rakkudes, kus dielektrikuks on siirdemetalli oksiid ja elektroodid on samast materjalist. See mehhanism selgitab valdavalt unipolaarset takistuslikku lülitumist. Sarnaselt valentsi muutumise mehhanismiga põhineb ka termokeemiline mehhanism siirdemetalli katioonide valentsoleku muutusel. Erinevuseks on see, et termokeemiline mehhanism on põhjustatud temperatuuri poolt. Siirdemetallides, millel puuduvad stabiilsed faasid, võimaldab temperatuuri tõus materjali kristallvõre aatomitel liikuda ja ümber paigutuda nii, et materjali energeetiline olek muutub stabiilsemaks (rekristallatsioonlõõmutamine, difusioonlõõmutamine). Energeetiliselt stabiilsem oksiid omab üldjuhul ka väiksemat elektrijuhtivust. Takistuslülituse perspektiivist seletatuna muudetakse struktuur juhtivamaks rakendades piisavalt madalat pinget, mis veel ei põhjusta korrastumiseks vajaminevat temperatuuri tõusu, kuid võimaldab hapnikuvakantsidel liikuda elektrivälja poolt määratud suunas ja moodustada filamente, mis koosnevad juhtivatest siirdemetalli faasidest(nagu ka valentsi muutusel põhineva mehhanismi korral). Rakendades aga suuremat pinget soojeneb materjali struktuur piisavalt selleks, et saaks toimuda struktuuri korrastumine ja takistuse suurenemine. Termokeemilisel mehhanismil põhineva takistuslülituse esile kutsumiseks tuleb valida sellised siirdemetalli oksiidid, mille takistuse muutumine on temperatuuritundlikum kui puhaste metallide puhul, mida omakorda võivad mõjutada defektid struktuuri elektrit juhtivamas faasis.
Mäluraku formeerimine
Takistuslülituse toimumiseks peab enamasti kõigepealt viima mäluraku vastavasse seisundisse. Seda protseduuri nimetatakse formeerimiseks. Formeerimise käigus muudetakse mäluraku algset struktuuri. Selleks pingestatakse rakk ja muudetakse kas pinge väärtust või voolu tugevust lineaarselt, kuni toimub formeerumine. Üldjuhul on formeerumiseks vajalik pinge ja vool suuremad kui edasistes lülitamistsüklites tarvilik. Formeerumisel võib toimuda läbilöök, mis tavalise dielektriku korral nagu DRAM kondensaatoris on ebasoovitav, kuna see põhjustab kondensaatori hävimise. Takistusmäluraku puhul peab selline läbilöök olema vähemalt osaliselt taastuv. Formeerimisel on siiski oht objekti kahjustada, kuna juhtivuse järsul suurenemisel suureneb hüppeliselt ka vool. Seega on eelistatav, et formeerimine toimuks etteantud vooluväärtustel. Sel juhul on vool kindlalt piiritletud nii, et rakk ei hävineks. Mõnede materjalide korral toimub formeerumine lülitamisega samadel pingetel ja vooludel. Selliseid mälurakke nimetatakse ka formeerimisvabadeks ja nende kasutamine pakub mälutööstusele suuremat huvi. Vastavalt mäluraku omadustele ja formeerimise viisile on võimalik rakk esmakordsel formeerimisel viia kas madal- või kõrgtakistuslikku seisundisse. Formeerimisel luuakse esmased juhtivad filamendid, mis on tarvilikud järgnevateks lülitumisteks. Formeerumise mehhanism on erinevate takistusmälu rakkude puhul erinev. Näiteks bipolaarsele lülitumisele on iseloomulik ioonide ja hapniku vakantside liikumine elektrivälja toimel. Samas unipolaarse lülitumise korral toimub formeerumine enamasti termilise olukorra muutumise tõttu.
Tuleviku väljavaated
Takistuslülituse rakendust nähakse eelkõige tulevastes andmekandjate ja arvutimälutehnoloogiates tänu lihtsale integreeritavusele CMOS-tehnoloogiaga. Lisaks andmekandjatehnoloogiatele on valmistatud takistuslülitusel põhinevaid digitaalloogikaväravaid (nt JA AND, VÕI OR), kus takistuslülituv element on kasutusel kui digitaalne lüliti, ja mäluga digitaalloogikaskeeme (nt lukk-registrid latch, summaatorid adder). Takistuslülitus nähtus pakub huvi ka tehisnärvivõrkude (neuralnetworks) riistvara arendusele, mis jäljendab inimaju neuron-sünaps tööpõhimõtet.
Hingetoru
thumb|Hingetoru (ülal) ja bronhid Hingetoru ehk trahhea (ladina keeles trachea) on kõri ja bronhe ühendav hingamisteede osa.
Koraan
pisi|Koraani tiitelleht. [[Süüria kunstniku töö umbkaudu 900. aastast]] Koraan (araabia keeles أَلْقُرآن al-qur'ān) on islami püha raamat. Koraan sisaldab Allahi ilmutusi Muhammadile ajavahemikul 610–632. Sõna "koraan" täpne tähendus pole teada. Kõige sagedamini loetakse selleks '(ette) lugema', aga esineb ka allikaid, mis tõlgivad seda kui 'koguma' või 'kokku siduma'.
Hingetoru
Hingetoru inimesel
Vastavalt asukohale eristatakse hingetorul kaela- ja rinnaosa. Hingetoru ette jäävad keelealused lihased, kilpnäärmekitsus, rinnakupide jt. moodustised. Hingetoru taga asub söögitoru, külgmiselt paiknevad veresooned ja närvid. Hingetoru koosneb 16–20 kõhrelisest poolrõngast, mis on ühendatud võrusidemetega. Hingetoru tagumine sein on kileline ja liitunud söögitoruga. Seestpoolt on vooderdatud limaskestaga, mis sisaldab hulgaliselt limanäärmeid ja lümfoidkoe elemente.
Koraan
''See on Raamat, milles ei ole midagi kahtlemisväärset ja mis on teejuhiks jumalakartlikele,<BR> ''neile, kes usuvad seda, mis on salajas, peavad palvust ja jagavad almust sellest, mis me neile osaks oleme andnud;<BR> neile, kes usuvad seda, mis on ilmutatud sulle ja mis läkitatud enne sind, ning on veendunud, et on olemas tulevane elu. (2. suura).
Koraan jaguneb 114 peatükiks ehk suuraks. Kõik suurad algavad märkega ilmutuse saamise asukoha kohta (Meka või Mediina). Suurade pikkus on väga erinev: alguses on peatükid pikemad, lõpu poole lühemad. Suurad jagunevad värssideks (آية āyah, mitmuses آيات āyāt). Pikim, teine peatükk, sisaldab 286 värssi; lühimad, 103., 106. ja 108. ainult 3 värssi.
Koraani struktuur ei ole kronoloogiline nagu näiteks piiblil. Peamiselt sisaldab koraan käske ja hoiatusi, lugusid on vähem.
Kuna koraanis sisalduvad vihjed on harimatule inimesele sageli mõistetamatud, on koraani lugemisel vajalikud selle sisu tõlgendused. Peamiselt loodi tõlgendused islami esimestel sajanditel, aga mõned õpetlased tegelevad sellega ka tänapäeval. On olemas erinevaid tõlgendusi, aga neid kõiki loetakse võrdselt õigeks. Koraaniteaduslikust vaatenurgast esineb tänapäeval seitse koraani tõlgendust, millest igaühte on võimalik lugeda kahte moodi. See annab muslimeile võimaluse koraani mõista 14 eri moel.
Koraani ettelugemine on kujunenud omaette kunstiks. Tavaline asend selleks on istudes ristijalu, kummardununa üle sülle või spetsiaalsele madalale lauakesele asetatud raamatu. Loetakse rütmiliselt, kerega väikesi ringe tehes. Koraani lugemine on muslimeile meditatiivne tegevus, mida ei saa teha suvalisel ajal suvalises kohas.
Islamimaailmas valitseb seisukoht, et koraani ei ole võimalik tõlkida – ainult araabiakeelne originaal on õige ja usklikule sobiv. Seetõttu loevad ka araabia keelt mitteoskavad muslimid koraani tavaliselt araabia keeles.
Esimese võõrkeelena tõlgiti koraan ladina keelde 1143. aastal. Tänapäeval on koraan tõlgitud kõigisse suurematesse keeltesse. Eestikeelne tõlge ilmus kirjastuselt Avita 2007. aasta detsembris, tõlkis Haljand Udam. Esialgne tiraaž oli 2000 eksemplari; esimesed 1000 eksemplari müüdi läbi mõne tunniga.
2012. aastal valmis Afganistanis maailma suurim koraan. Selle lehekülgede suurus on 2,28 × 1,55 meetrit ja see kaalub 500 kilogrammi. Kalligraaf Mohammad Sabir Khedril ja tema üheksal õpilasel kulus raamatu valmistamiseks viis aastat.
Mittekallaletungileping
Mittekallaletungileping on rahvusvaheline leping kahe või enama riigi vahel, milles antakse vastastikune lubadus teisele lepinguosalisele või teistele lepinguosalistele mitte kallale tungida.
Eestis on tuntud 1939. aastal Saksamaa ja NSV Liidu vahel sõlmitud mittekallaletungileping (Molotovi-Ribbentropi pakt), samuti 1932. aastal Eesti ja NSV Liidu vahel (Eesti-Nõukogude Liidu mittekallaletungileping) ning 1939. aastal Eesti ja Saksamaa vahel sõlmitud lepingud (Eesti-Saksa mittekallaletungileping).
Arthur Tansley
Arthur George Tansley (15. august 1871 – 25. november 1955) oli inglise botaanik, ökoloogia kui teadusharu pioneere.
Tema esialgsed teadustööd olid suuresti mõjutatud taani taimeökoloogi Eugenius Warmingu poolt. 1935. aastal võttis ta kasutusele termini "ökosüsteem". Ta oli Suurbritannia Ökoloogiaühingu (British Ecological Society) asutajaid ning 20 aastat ajakirja Journal of Ecology toimetaja.
Konstantínos Georgakópoulos
Konstantínos Georgakópoulos (Κωνσταντίνος Γεωργακόπουλος; 26. detsember 1890 Tripoli – 1978 Ateena) oli Kreeka poliitik, peaminister 5. märtsist 1958 kuni 17. maini 1958.
Õppis õigusteadust Ateena Ülikoolis.
1928. aastal astus Georgakópoulos Kreeka rahvaparteisse.
Novembrist 1935 kuni augustini 1936 oli ta Konstantínos Demertzíse ja Ioánnis Metaxáse valitsuse sekretär. 1936. augustist kuni 1938. aasta novembrini oli Ioánnis Metaxás valitsuses haridusminister.
1948. aastal anti talle kõrge riiklik autasu – Kreeka Punane Rist.
Bojan Šaranov
pisi| Bojan Šaranov (sündinud 22. septembril 1987) on Serbia jalgpallur, väravavaht.
Tema jalgpallikarjäär algas klubis OFK Beograd.
Aastal 2011 asus Šaranov mängima klubis Haifa Maccabi, kus ta mängis 3 aastat.
2016. aastal asus Šaranov mängima klubis Belgradi Partizan.
Eduard Türk
Eduard Türk (11. aprill 1888 Rõngu vald – 14. märts 1966 Tallinn) oli eesti näitleja ja lavastaja.
Mercedes-Benzi G-klass
pisi|Mercedes-Benz 300GD pisi|MB G500 4x4²
Eduard Türk
Temalt on ilmunud mälestusteraamat "Sinilindu püüdmas" (Eesti Riiklik Kirjastus, Tallinn 1964, 432 lk).
Eduard Türgi abikaasa oli Maria Türk.
Mercedes-Benzi G-klass
G-klassi autod on kõik maastikusuutlikud sõiduautod, mida iseloomustab kere nurgeline stiil. Neid toodab Mercedes-Benzile Magna Steyr Austrias.
Eduard Türk
Eduard Türk suri 14. märtsil 1966 Tallinnas ja ta maeti 18. märtsil 1966 Metsakalmistule.
Vaba elektron
Vaba elektron on elektron, mis lisaenergia tõttu on lahkunud aatomituuma mõju piirkonnast ja saab liikuda aatomitevahelises ruumis. Vaba elektroni energia on piisav, et väljuda ainest.
Eesti Filmiajakirjanike Ühingu aasta filmi auhind
Eesti Filmiajakirjanike Ühingu aasta filmi auhind ehk Neitsi Maali on auhind, mida Eesti Filmiajakirjanike Ühing annab aasta parimaks Eesti filmiks tunnistatud filmile.
Neitsi Maali on kõige pikaajalisem ja järjepidevam filmiauhind Eestis. Alates 2005. aastast on auhinnaks pronkskuju "Neitsi Maali", mille autor on Priit Tender. Alates 2003. aastast on Eesti Filmiajakirjanike Ühingu aasta filmi sponsor Olympic Casino Eesti. Neitsi Maali pronkskujuga kaasneb Olympic Casino Eesti poolt välja pandud preemiasumma (2000 eurot).
Slowhand
"Slowhand" on Eric Claptoni album, mis ilmus aastal 1977.
Album pälvis 2003. aastal avaldatud ajakirjas Rolling Stones 500 parima albumi hulgas 325. koha.
Albumi pealkiri viitab Claptoni hüüdnimele Slowhand.
Istuv Sõnn
Istuv Sõnn (lakota keeles Tĥatĥánka Íyotake, inglise keeles Sitting Bull; umbes 1831 – 15. detsember 1890) oli hunkpapa lakota siuude šamaan ja sõjapealik, preeriaindiaanlaste vabadusvõitluse üks juhte.
Ta sündis Grand Riveri lähedal Lõuna-Dakotas. Juba noorukina oli ta osav ratsutaja ja väga täpne vibulaskja. 14-aastaselt osales ta sõjakäigul vareseindiaanlaste vastu ja tõukas ühe vastase sõdalase hobuse seljast maha. Selle eest teenis ta oma esimese kotkasule. 20. eluaastate alguses sai temast siuude šamaan ehk püha mees (wičháša wakȟáŋ).
Aastatel 1865–1868 juhtis ta mitmeid rünnakuid Fort Bertholdi, Fort Stevensoni ja Fort Bufordi vastu.
1885. aastal osales ta 4 kuu jooksul Buffalo Billi "Wild West shows", arvates, et ta saab avalikult rääkida valgete kuritegudest indiaanlaste vastu. Halva inglise keele oskuse tõttu ei teadnud ta, et tegemist oli vaid etendusega ja tema sõnum ei jõudnud kohale.
Istuv Sõnn järgis indiaanlaste tavasid ja eluviisi ning kritiseeris USA valitsust reservaatide maade vähendamise eest.
Ta tapeti indiaanipolitsei poolt Standing Rocki reservaadis arreteerimiskatsel Vaimude Tantsus osalemise eest.
Lämmastikhape
Lämmastikhape (varem: salpeeterhape; keemiline valem HNO3) on söövitav värvuseta teravalõhnaline vedelik ja mürgine hape, mis võib põhjustada raskeid põletushaavu. Lämmastikhape on laialt levinud hapetest üks tugevamaid happeid.
Kontsentreeritud lämmastikhapet nimetatakse lenduvaks lämmastikhappeks. Kuna see sisaldab lahustunud lämmastikdioksiidi, on see punakat (kollakat, pruunikat) värvi. Lämmastikhape on väga tugev oksüdeerija, mis võib orgaanilisi, kergsüttivaid aineid süüdata.
Lämmastikhape on lämmastiku hapnikhapetest kõige tuntum ja kõige püsivam, mis kuulub mineraalhapete ja üheprootoniliste hapete hulka.
Lämmastikhapet sisaldub ka happevihmades.
Füüsikalised omadused
99-protsendilise lämmastikhappe pisi|Kontsentreeritud lämmastikhape anumas
Tihedus
Tihedus on 100-protsendisel happel 1,5 g/cm³, 70-protsendisel 1,4 g/cm³ ja 20-protsendisel 1,1 g/cm³.
Sulamistemperatuur
Sulamistemperatuur on 100-protsendisel happel −42 °C, 70-protsendisel −40 °C ja 20-protsendisel −19 °C.
Keemistemperatuur
Keemistemperatuur on 100-protsendisel happel 84 °C, 70-protsendisel 122 °C ja 20-protsendisel 104 °C.
Värvus
Kuigi lämmastikhape ise on värvuseta, on sellel enamasti punakaspruunikas või kollakas varjund, sest lagunemisel eraldub sellest lämmastikdioksiidi, mis happes lahustub ja annab lahusele värvi.
Aurud
Lämmastikhappe aurud on õhust 3,2 korda raskemad.
Auru rõhk 20 °C juures on 100-protsendisel happel ~5,6 kPa, 70-protsendisel 1,0 kPa ja 20-protsendisel 2,0 kPa.
Keemilised omadused
pisi|Lämmastikhape Lämmastikhappe molekuli 3D-mudel: https://chemapps.stolaf.edu/jmol/jmol.php?model=%5BN%2B%5D%28%3DO%29%28O%29%5BO-%5D
Lämmastikhape on tugev hape: 0,1M vesilahuses dissotsieerub ta molekul umbes 90% nitraatiooniks NO3− ja hüdraaditud vesinikiooniks (hüdraaditud prootoniks, hüdrooniumiooniks):
Lämmastikhape ei ole keemiliselt eriti stabiilne ja laguneb ka soojuse toimel pikkamööda lämmastikdioksiidiks, hapnikuks ja veeks. Mida suurem kontsentratsioon ja kõrgem temperatuur, seda kiiremini lagunemine toimub:
Lämmastikhape reageerib alustega. Reaktsiooni saadusteks on nitraat (sool) ja vesi. Näiteks kaaliumhüdroksiidiga (KOH) toimub järgmine reaktsioon:
Üheks saaduseks on kaaliumnitraat ehk (kaalium)salpeeter (KNO<SUB>3</SUB>).
Nitraadid tekivad ka metallioksiidide ja sooladega reageerimisel. Näiteks reaktsioon kaltsiumoksiidiga annab kaltsiumnitraadi:
Reaktsioon kaaliumkarbonaadiga annab kaaliumnitraadi:
Lämmastikhappe soolad
Lämmastikhappe soolad on nitraadid ja neid saadakse enamasti lämmastikhappe reageerimisel metallide või nende oksiididega. Valdav enamik neist lahustub väga hästi vees. Kuivalt kuumutades nitraadid lagunevad ja eraldavad hapnikku. Seejuures lagunevad aktiivsemate metallide soolad ainult osaliselt ja muutuvad lämmastikushappe sooladeks – nitrititeks:
Naatriumi, kaaliumi, ammooniumi ja kaltsiumi nitraate nimetatakse üldiselt salpeetriteks. Need on olulised komponendid lõhkeainete ja väetiste tootmisel.
Oksüdeerivad omadused
Lämmastikhape on tugev oksüdeerija, sest selle molekul on ebastabiilne ja lämmastik on lämmastikhappes oma kõrgeimas oksüdatsiooni astmes. Oksüdeerides teisi aineid redutseerub lämmastik ise ja tekivad järgmised ühendid:
Lämmastikhappe reduktsiooniaste oleneb selle kontsentratsioonist ja redutseerija aktiivsusest. Reaktsioonid tsüaniidide, karbiidide, metallipulbrite ja muude ainetega võivad tekitada plahvatuse. Seetõttu tuleb lämmastikhapet orgaanilistest ühenditest eemal hoida.
Reaktsioonid metallidega
pisi|Vase ja lämmastikhappe reaktsioon
Lahjendatud lämmastikhappes lahustub enamik metalle, mille tulemusel tekivad soolad. Eranditeks on kuld, tantaal, plaatina ja iriidium, mille lahustamiseks kasutatakse lämmastikhappe ja soolhappe segu ehk kuningvett.
Kontsentreeritud lämmastikhape redutseerub tavaliselt lämmastikdioksiidiks, lahjas lahuses tekib lämmastikoksiid ja aktiivsemate metallide puhul dilämmastikoksiid.
Näiteks vase reageerimine kontsentreeritud ja lahjendatud lämmastikhappega:
Cu + 4HNO3 → Cu(NO3)2 + 2NO2↑ + 2H2O (reaktsioon kontsentreeritud lämmastikhappega)
3Cu + 8HNO3 → 3Cu(NO3)2 + 2NO↑ + 4H2O (reaktsioon lahjendatud lämmastikhappega)
Raua reageerimine kontsentreeritud ja lahjendatud lämmastikhappega:
Fe + HNO3 → Ei reageeri (reaktsioon kontsentreeritud lämmastikhappega)
8Fe + 27HNO3→ 8Fe(NO3)3 + 3NH3↑ + 9H2O (reaktsioon lahjendatud lämmastikhappega)
Passiveerimine
Kui alumiinium, raud ja kroom lahustuvad kergesti lahjas lämmastikhappe lahuses, siis kontsentreeritud lämmastikhape tekitab metalli pinnale õhukese oksiidikihi, mis takistab edasist reaktsiooni ehk passiveerib metalli. Seetõttu hoitakse kontsentreeritud lämmastikhapet alumiinium-, raud- või klaasanumates.
Reaktsioonid mittemetallidega
Lämmastikhape reageerib ka mittemetallidega ja redutseerub seejuures tavaliselt lämmastikoksiidiks. Näiteks reageerimisel arseeni, fosfori ja väävliga tekib hape, reageerimisel süsinikuga oksiid:
Ksantoproteiiniproov
Lämmastikhape reageerib proteiinidega ja selle tagajärjel tekivad kollast värvi nitraadid. Selline reaktsioon on tuntud kui ksantoproteiinireaktsioon. Proovile lisatakse kontsentreeritud lämmastikhapet ja saadud segu kuumutatakse. Kui proov sisaldab aromaatseid aminohappeid, siis muutub segu kollaseks. Tugeva aluse, näiteks vedela ammoniaagi lisamisel muutub segu oranžiks. Värvi muutuse põhjustavad aromaatsed tuumad proteiinides. Ksantoproteiinid tekivad ka siis, kui hape puutub kokku epiteelkoe rakkudega ja värvivad naha kollaseks.
Tööstuslik tootmine
Ajalooliselt toodeti lämmastikhapet salpeetri kuumutamisel väävelhappega. Saaduseks on üks vesiniksool (naatriumvesiniksulfaat) ning lämmastikhape. See protsess oli kasutusel juba 17. sajandil:
Lämmastikhappe aurud, mis kuumutamisel eralduvad juhitakse vesijahutusega vastuvõtjasse, kust see siis vedelikuks kondenseerub. Kui nõrgalt kuumutada ja väävelhapet liias kasutada, siis tekib lisandina happeline sool. Salpeetri lisamisel piisaval hulgal ja tugevamal kuumutamisel tekib tavaline sool:
Lämmastiku tootmiseks on kasutatud ka elektri-kaarleegi meetodit. See protsess oli eriti levinud Norras 20. sajandi alguses, kus oli võimalus kasutada suures koguses odavat elektrit. Kaarleek tekitatakse tugeva elektromagneti pooluste vahel ja see võtab ketta kuju, mille läbimõõt ulatub kolme meetrini. Kaarleek tekitatakse tulekindlatest tellistest ahjus, kus temperatuur tõuseb 3000–3500 °C. Läbi ahju juhitakse õhku, mis kaarleegiga kokku puutudes kuumeneb ja kus tekib lämmastikoksiidi. Ahjust väljuvad gaasid sisaldavad 2–3% lämmastikoksiidi. Väljuvad gaasid jahutatakse kiiresti 1000–1100 °C, et vältida lämmastikoksiidi lagunemist lämmastikuks ja hapnikuks. Jahtudes reageerib lämmastikoksiid hapnikuga ja moodustub lämmastikdioksiid, mis omakorda neeldub vees ja tekib lämmastikhape. Kuna antud protsess on energiamahukas, siis tänapäeval leiab see vähe kasutust.
Ostwaldi protsess (ammoniaagi katalüütiline oksüdatsioon)
Tänapäeval kasutatakse tööstuslikul tootmisel peamiselt 1908 leiutatud ammoniaagi katalüütilist oksüdatsiooni (Ostwaldi protsess), mis annab vahesaaduseks lämmastikoksiidi. Protsessi üldvalem on :
Selle käigus juhitakse õiges vahekorras (rohke õhuga ) ammoniaak ja õhk läbi hõõguva plaatina (algselt kasutati puhast plaatina, kuid tänapäeval pigem plaatinasulamit, mis sisaldab 3 või 5 kuni 10% roodiumit) võre, mis on katalüsaatoriks:
Reaktsioon peab toimuma temperatuuril 820–950 °C ning väga kiiresti (poolestusaeg umbes 10−11 s). Hea lämmastikoksiidi saagise (kuni 98%) saamiseks peab ammoniaagi ja õhu koostis olema katalüsaatoriga kokkupuutes väga lühikest aega (umbes 0,001 s), sest muidu laguneb lämmastikoksiid, mis juba 700 °C juures ei ole stabiilne, vaid metastabiilne ühend, katalüütiliselt dilämmastikuks ja dihapnikuks (2NO → N2 + O2 + 180,62 kJ). Võrkkatalüsaator hõlbustab lühikese kokkupuute saavutamist. Ammoniaagi oksüdatsiooni elemendil on kaks alumiiniumist koonilist detaili, mille vahel on 1–50 katalüsaatorivõret, mille laius on kuni 4 m. Võre ruutsentimeetril on 1024 silma, traadi paksus on 0,06–0,076 mm. Ammoniaagi ja õhu segu juhitakse suure kiirusega ülalt alla läbi oksüdatsioonielemendi ning pärast reaktsiooni hakkab see suure põlemisentalpia tõttu hõõguma. Et plaatina aegamööda aurustub (maailmas kokku aurustub mitu tonni plaatina), siis tuleb võresid aeg-ajalt vahetada.
Lämmastikoksiid muutub kergesti lämmastikdioksiidiks, mis reaktsioonil veega moodustab lämmastikhappe:
Väga puhta lämmastikhappe saamine nõuab tavaliselt destilleerimist väävelhappega, mis on vett siduv. Selles protsessis tekib lämmastikhappe aseotroopne segu veega, milles on 68% HNO3 ja 32% vett.
Laboratoorne süntees
Laboratooriumis valmistatakse lämmastikhapet kaaliumnitraadist või naatriumnitraadist:
Kasutamine
Lämmastikhapet kasutatakse laboratooriumis reaktiivina, lõhkeainete (näiteks nitroglütseriini ja trotüüli) valmistamisel ning lämmastikväetiste (näiteks ammooniumnitraadi) ja liitväetiste tootmisel.
Lämmastikhapet kasutatakse veel metallurgias ja toorainete töötlemisel, sest see reageerib enamiku metallidega. Lämmastikhappe abil söövitatakse metalle. Kontsentreeritud lämmastikhappe ja soolhappe segu vahekorras 1:3 on kuningvesi, üks vähestest reaktiividest, mis suudab lahustada kulda ja plaatina.
Samuti kasutatakse lämmastikhapet väävelhappe ja orgaaniliste nitroühendite tootmisel.
Raketikütus
Lämmastikhapet on kasutatud oksüdeerijana vedelkütusel töötavates rakettmootorites. Raketikütuses kasutatakse kas punaselt aurustuvat lämmastikhapet, valgelt aurustuvat lämmastikhapet, väävelhappe seguna koos vesinikfluoriidhappe inhibiitoriga. Näiteks inhibiitoriga punaselt aurustuvat lämmastikhapet kasutati ühe komponendina raketi CIM-10 Bomarc vedelkütuse tootmisel.
Lämmastikhapet kasutati 1940.–1950. aastatel laialdaselt rakettmootorite vedelkütuste valmistamisel. Mitmesuguste probleemide vältimiseks (hape on ebastabiilne ja tugeva söövitava toimega) segati lämmastikhapet dilämmastiktetraoksiidiga (N2O4) ja vesinikfluoriidhappega. 1950. aastate lõpuks tehti kindlaks, et N2O4 on lämmastikhappest veelgi parem oksüdeerija, mistõttu 1960. aastatel võeti lämmastikhappe asemel peaaegu täielikult kasutusele puhas N2O4.
Puidu töötlemine
Madala kontsentratsiooniga lämmastikhapet (~10%) kasutatakse tihti männi või vahtrapuidu kunstlikuks vanandamiseks. Happe kasutamine jätab puidu hallikaskuldseks, mis sarnaneb vana vahatatud või lakitud puiduga.
Vesilahuste tüübid
Lämmastikhape seguneb veega igas vahekorras.
Müügil olevates lämmastikhappelahustes on happe kontsentratsioon tavaliselt 52–68,4%. Kontsentreeritud lämmastikhappena müüakse tavaliselt aseotroopset segu, mis sisaldab 68,4% lämmastikhapet. Aseotroopse segu kontsentratsioon aurude eraldumisel ei muutu. Selle keemistemperatuur on 121,9 °C ja tihedus 1,43 g/cm³.
Lahjendatud lämmastikhapet toodetakse tavaliselt 25-protsendilisena.
Kui kontsentratsioon ületab 86%, on tegemist lenduva lämmastikhappega: sellest eraldub gaasina lämmastiku oksiide. Seda saab lahutada kaht liiki lenduvateks happeks: valgeks aurustuvaks lämmastikhappeks ja punaseks aurustuvaks lämmastikhappeks. Toodetakse tavaliselt 98–99-protsendilist aurustuvat lämmastikhapet.
Valge aurustuv lämmastikhape on väga lähedane veevabale lämmastikhappele. Ühe standardi järgi ei tohi veesisaldus selles ületada 2% ja lahustunud lämmastikdioksiidi (NO2) sisaldus 0,5%.
Punane aurustuv lämmastikhape sisaldab lahustunud lämmastikdioksiidi, nii et lahus on punakaspruun. Olenevalt standardist peab NO2 sisaldus olema näiteks vähemalt 17% või vähemalt 13%.
Toime inimese organismile
Lämmastikhape on tugeva ärritava toimega ja söövitav. Seedeelundkonda sattumisel võib tekkida seedeelundite söövitus. Aurude sissehingamine ärritab limaskesta ja võib seda tõsiselt kahjustada. Lämmastikhappe sattumine silma võib põhjustada nägemise kaotust. Happe sattumisel nahale võivad tekkida plekid ja söövitused. Lämmastikhape võib põhjustada orgaaniliste ainete isesüttimise. Tules võivad eralduda gaasid, mis on ärritava toimega ja/või mürgised.
Kokkupuutel kontsentreeritud lämmastikhappega värvub inimese nahk kollaseks, sest valkudes on aluselisi aminohappeid, mis lämmastikhappega reageerivad (nitreeruvad). Kui nahal olevat hapet leelisega neutraliseerida, muutub nahk oranžiks.
Töötamisel lämmastikhappega tuleb kanda kaitseriietust. Aure ei tohi sisse hingata. Kui hapet satub silma, tuleb silmi põhjalikult loputada ning arsti poole pöörduda.
Ajalugu
Lämmastikhape oli söövitava metallide lahustina tuntud juba 13. sajandi alkeemikutele. Esimesena kirjeldas lämmastikhapet 8. sajandi araabia alkeemik Geber, kes valmistas seda salpeetrist. Albertus Magnus soovitas 13. sajandil lämmastikhapet kasutada valeraha tuvastamiseks, kuna lämmastikhape lahustab kõike peale kulla. Johann Rudolf Glauber töötas 17. sajandil välja meetodi lämmastikhappe toomiseks: salpeetril lasti reageerida väävelhappega. Meetod püsis kasutusel kuni 20. sajandini.
Antoine Lavoisier näitas 1776. aastal, et lämmastikhape sisaldab hapnikku ja Henry Cavendish tõestas 1785. aastal, et seda saab toota elektri abil niiskest õhust. Elektrit kasutati lämmastikhappe tootmiseks kaarleegi abil 20. sajandi alguses.
Helilaad
Helilaad ehk laad (venekeelsest sõnast лад, ladina keeles modus, inglise keeles mode) ehk skaala (inglise keeles scale), ka moodus, on muusikas astmete abstraktne süsteem, mille konkretiseeringuks on helirida. Näiteks c-st üles ehitatud loomuliku mažoori konkretiseeringuks on C-duur helirida.
Sõna 'laad' on eesti keelde tõlgitud vene muusikateooriast, kus see tähendab helirea helide suhteid (Лад в музыке — система взаимоотношений звуков, vt artikkel ru:Лад (музыка) venekeelses Vikipeedias).
Funktsionaalharmoonias on tervetoonide struktuuriga [1,1,1/2,1,1,1,1/2] (loomulik mažoor) laadi astmete funktsioonid
Caspar von Oldenbockum
Caspar von Oldenbockum (ka Jasper von Altenbockum või Oldenbokkum; umbes 1535 – 30. august 1565) oli Liivi ordu rüütel, Paide ordulinnuse komandant aastatel 1558–1562, Järva foogti kohusetäitja 1560–1562 ja Tallinna komtuuri kohusetäitja 1560–1561.
1558. aastal võttis ta üle Vene-Liivi sõja ajal Paide lossi kaitsmise. Ta suutis linnust nii sel 1558, kui ka 1560. aastal ülekaalukate Moskva tsaaririigi vägede vastu edukalt kaitsta, pälvides nii üle-Liivimaalise austuse ning hüüdnime "Liivimaa viimane rüütel". Aastatel 1560–1561 oli Oldenbockum ühtlasi ka Tallinna ordulossi komandant, kes pidi pärast linna alistumist Rootsile lossi pärast mõningast piiramist loovutama. pisi|Mälestussammas tekstiga "Den jungen Ritter Kaspar von Oldenbockum dem tapfern Verteidiger des Schlosses zu Weissenstein 1560." [[Mellini atlase Paide kreisi kaardil]] 1562. aastal, pärast orduriigi likvideerimist, jätkas Oldenbockum teenistust endise Liivi ordumeistri ja esimese Kuramaa hertsogi Gotthard Kettleri juures.
1565. aastal juhtis Poola mõisameeste sõjakäiku rootslaste käes oleva Tallinna alla, kuid löödi taganema ja sai Sipa küla lähedal rootslaste suurtükikuulist pihta. Ta suri mõni päev hiljem, 30. augustil 1565 Vigala linnuses ja maeti Pärnu Nikolai kirikusse, mis hävis II maailmasõjas.
Taks
Taks on pärit Saksamaalt. Taksikoerad aretati urukoerteks, et jahtida rebaseid ja suuremaid loomi. Taks on truu koer, kes valib perest välja ühe inimese, keda ta erilise hoolega hoiab. Taksi söömist tuleks kontrollida, kuna seda tõugu ohustab ülekaal. Standardtaksi normaalne kaal on 9 kg, kääbustaksidel on see väiksem. Taksid jagunevad karmi-, pika- ja siledakarvalisteks. pisi|Lühikarvaline kääbustaks|left
Vecumvirsa
Vecumvirsa on küla (skrajciems ehk hajaküla) Kuramaal Lätis Talsi piirkonnas Vandzene valla põhjaosas. Küla jääb valla keskusest Vandzenest 7, piirkonna keskusest Talsist 22 ja Riiast 144 kilomeetri kaugusele.
Gringode kultuur
"Gringode kultuur" on ansambli J.M.K.E. teine album, mis ilmus 1993. aastal.
Koblach
Koblach on vald Austrias Vorarlbergi liidumaal Feldkirchi ringkonnas.
Jack Ross
Jack Ross on mitme inimese nimi.
Rahulepingute loend
Rahulepingute loend loetleb rahulepinguid.
B
Baseli rahu - Breda rahu – Bresti rahu (Brest-Litovski rahu) – Brömsebro rahu
C
Campo Formio rahu
D
Deulino vaherahu
E
Évora Monte leping
J
Jam-Zapolski vaherahu
L
Lödöse leping
M
Mossi konventsioon
Theodosius Harnack
pisi|Theodosius Harnack (1849) Theodosius Andreas Harnack (22. detsember 1816 / 3. jaanuar 1817 Peterburi – 11. november / 23. november 1889 Tartu) oli baltisaksa päritolu Eesti teoloog ja vaimulik. Lõpetas Peterburis Peetri kooli, õppis 1834–1837 Tartu Ülikoolis, seejärel Bonni, Erlangeni ja Berliini ülikoolis; teoloogiamagister (1843, TÜ); teoloogiadoktor (1846, TÜ). Oli 1843–1845 Tartu Ülikooli eradotsent, 1845–1847 erakorraline, 1847–1853 korraline professor, algul praktilise, aastast 1852 süstemaatilise usuteaduse alal, 1853–1865 Erlangeni ülikooli professor, seejärel kuni 1875 aastani taas Tartu ülikoolis. Alates 1847 Tartu Ülikooli koguduse õpetaja. Loobus 1875 halvenenud tervise tõttu professuurist, kuid jätkas emerituuris üliviljakat teadustööd.
Rahulepingute loend
N
Nankingi rahu
Theodosius Harnack
Isiklikku
Theodosius Harnackil oli neli poega, nende seas kaksikud teoloog Adolf von Harnack ja matemaatik Axel von Harnack, farmakoloog Erich Harnack ja kirjandusteadlane Otto Harnack. Tema äi Gustav von Ewers oli 1818–1830 Tartu Ülikooli rektor.
Rahulepingute loend
O
Oliwa rahu
P
Pariisi rahuleping (1783) - Pariisi rahuleping (1856) - Passarowitzi rahu - Passau leping - Perthi leping - Pljussa vaherahu - Posvoli leping - Pähkinäsaari rahu
R
Riia rahu - Roskilde rahu
T
Tartu rahu - Tartu rahu (Soome ja Nõukogude Venemaa) – Tilsiti rahu - Trianoni rahu - Travendali rahu – Täyssinä rahu
U
Uusikaupunki rahu
V
Vallisaare vaherahu – Veneetsia rahu - Versailles' rahu – Vestfaali rahu
2006. aasta San Marino Grand Prix
2006. aasta Vormel 1 etapp San Marino Grand Prix   toimus 23. aprillil Imolas.
Põhivõistlusel alustas esikohalt seitsmekordne maailmameister Michael Schumacher, kellele see oli karjääri 66. kvalifikatsioonivõistluse võit. Kvalifikatsioonivõistluse teise aja sõitis välja Jenson Button ja kolmanda Rubens Barrichello. Maailmakarikasarja liider Fernando Alonso startis viiendalt positsioonilt.
Lõppvõistluse tulemused
Sõidu katkestasid:
Katariina trepp
pisi|Katariina trepp pisi|Katariina trepp
Katariina trepp on 18. sajandi II poolel Peeter I auks ehitatud mäkke viiv astmestik, mis ühendab Kadrioru parki ja Lasnamäe klindipealset osa.
Idee
Vajaduse rajada trepp tingis kaskaadi ehitamine, mistõttu on eeldatav, et treppi kasutati eelkõige veesüsteemidele ligi pääsemiseks. Trepp andis ka tsaarile ideaalse vaate Tallinna lahel toimuvate sõjalaevastiku õppuste üle. Hiljem aga kasutati astmestikku Põhjasõja ajal, et jälgida vaenlase laevade liikumisi. Veel hilisem trepi kasutus on olnud seotud Lasnamäe arengu ja Uuslinna rajamisega.
Ajalugu
Trepp asus esialgu suure kunstliku joa juures, mille kaudu suunati Ülemiste järvest suubuvat vett Miraaži tiiki ja sealt edasi veega varustatud ülejäänud pargirajatistesse. Kaskaad pidi plaani järgi olema rajatud lossi ja regulaarpargi keskteljele, kuid see oleks tähendanud Peeter I majakese hävimist. Seetõttu suunati kanal natuke lõuna poole, umbes sinna, kus asub tänapäeva Kumu kunstimuuseum.
Kujundus
1938. aastal toimusid esimesed ja kõige olulisemad renoveerimistööd. Katariina treppi laiendati oluliselt, täiendati paekivist tugiseintega ja valgustitega. Vajalikke remonditöid tingis arvatavasti presidendi kantselei hoone ehitus, et muuta piirkonda ahvatlemaks ning modernsemaks.
Katariina treppi renoveeriti 2005. aastal, kui remonditi trepikoda ning rajati väike veesilm trepi kõrvale.
Archibus
Archibus on kinnisvarahalduse tarkvara, mille abil on võimalik hallata kogu kontserni vara. Archibusi tarkvara kasutatakse kogu maailmas ligi 15 miljoni hoone haldamiseks. Tänapäeval on väga populaarne ehitustehniliste jooniste ja BIM-mudelite kasutamine Archibusi tarkvaras. ARCHIBUS, Inc. on rahvusvaheliselt tunnustatud ettevõte, mille tarkvara kasutatakse 190 riigis ja mis on saadaval 30 eri keeles.
Archibusi eeliseks on nn 360º lahendus, mis seisneb kogu kinnisvara elukaare kajastamises. Lisaks on tarkvara oluliseks osaks ka nutiseadme lahendus, kus on võimalik objektil olles sisestada andmeid, mis lihtsustab hilisemat andmetöötlust. Archibusi abil saadakse süstemaatiline ülevaade oma varadest ja nendega seotud kuludest – pindade, klientide ja lepingute lõikes. Lisaks on võimalik näha hallatavate pindade jaotust, pinna ruutmeetreid ning võimalus süüvida andmete detailsuses ruumipõhise halduseni. Ruumipõhine haldus tähendab, et hoones asuvate ruumide kohta on kirjas nii ettenähtud viimistlusmaterjalid, mööbel kui ka töötajad.
Kookakolased
Kookakolased (Callaeidae, Callaeatidae), vana nimega lappvareslased, on Uus-Meremaal levinud väike värvuliste sugukond.
Sugukonnas on 3–5 liiki, nendest üks on välja surnud.
Kookakolastel on tugevad jalad ja paljad sagarad nokatüviku juures. Nende tiivad on ümarad ja väga nõrgad.
Nad on monogaamid ja hoiavad püsivaid territooriume.
Nad elavad tihedates metsades ja toituvad putukatest.
KGB kongide muuseum
KGB kongide muuseum on muuseum Tartu aadressil Riia 15b. KGB kongide muuseum on osa Tartu Linnaajaloo Muuseumidest.
Muuseum avati aasta 2001. Selle rajamise eestvedajateks olid kunagise Tartu koolinoorte põrandaaluse vastupanuorganisatsiooni Sini-Must-Valge (SMV) endised liikmed.
Ekspositsioon
KGB kongide muuseum asub Tartus aadressil Riia 15b (nn hallis majas), kus 1940.–1950. aastatel asus Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Ministeeriumi Tartu osakond. Külastajatele on avatud hoone keldriosa, kus asus poliitilistel põhjustel arreteeritute eeluurimisvangla. Osa kongidest, kartserid ja koridoriosa on taastatud originaalsel kujul.
Tüvelindlased
Tüvelindlased (Climacteridae) on väike värvuliste sugukond.
Nad on levinud Austraalias ja Uus-Guinea saarel.