cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Soontagana maalinn
Juba 1895. a. tegid maalinnas kaevamisi R. Stackelberg ja Sergei Bogojavlenski. Tookord avastati muitseste ehitiste poolpõlenud palke, mõned savinõutükid ja üks pronksese. 1965. aasta väljakaevamistel (juhtis Aita Kustin) ja 1966. kuni 1971. aastal teostatud väljakaevamistel (juhatas Evald Tõnisson) avastati kaitseehituste ja elamute rususid, sealhulgas kerise ja laega ahjuvaresid. Leiti söestunud vilja, rauast adratera, vikatiosi, käsikivi alumine poolik. Rohkesti oli koduloomade luid. Enamik leide - hoburaudsõled, noole- ja odaotsad, kirved - kuuluvad 11. sajandist 13. sajandi alguseni. Selgus, et linnuse aluse moodustab looduslik paerahn, muldkeha on sellele kokku kantud otse linnuse jalamilt, et suurendada ühtlasi nõlva suhtelist kõrgust. Kaks põlist pärna tähistavad pärimuse kohaselt linnusevanema talu asukohta.
Villem Nano
thumb | Villem Nano
Villem Nano (Naano) (6. juuli 1893 Vana-Nursi vald (Rõuge kihelkond) Võrumaa – 10. veebruar 1965 Tallinn) oli eesti matemaatik, pedagoog ja koolijuht.
Töökäik
1916. aastal asus Villem Nano ülikooliõpingute kõrvalt tööle matemaatikaõpetajana Tartus Eesti Noorsoo Kasvatuse Seltsi Tütarlastegümnaasiumis. Järgmisel aastal jätkus Nano pedagoogitee Rakveres, kus kohaliku linnavalitsuse ülalpidamisel oli avatud eesti õppekeelega Rakvere Linna Naisgümnaasium.
Ülikooli lõpetamise järel sai Nano 1918. aasta sügisel kutse Viru maavalitsuselt, et võtta Saksa okupatsioonivõimudelt üle Rakvere poeglaste gümnaasium. Nano määrati reorganiseeritava kooli direktoriks ning 3. veebruaril 1919. aastal alustas tema juhtimise all tööd Viru Maakonna Reaalgümnaasium. Nano tegevus Rakveres jäi lühikeseks, kuna 1919. aasta suvel kutsus Haridusministeerium ta Tallinnasse loodava õpetajate seminari tööd organiseerima. Samal aastal oli ta Tartu Ülikooli õpetajate suvekursuste lektor.
Tallinna Õpetajate Seminari direktoriks kinnitati Nano 1. juulist 1919, mida loetakse ka seminari asutamiskuupäevaks. Seminari loomisel tuli tegutseda kiiresti, sest õppetöö alguseni oli jäänud vaid mõni kuu, kuid asutusel puudusid ruumid, personal, õppevahendid ning õpilased. Vaatamata sellele alustas Tallinna Õpetajate Seminar 256 õpilasega tegevust juba sama aasta septembris. Nano lahkus seminari direktori kohalt juba 1919. aasta sügisel, tema järglaseks sellel ametikohal sai Ants Roos. 1920. aastal oli ta Tartus Hugo Treffneri Gümnaasiumi direktor.
1923. aasta sügisest kinnitas Haridusministeerium Nano Tartu 1. Kommertsgümnaasiumi (Tartu Ühiskommertsgümnaasiumi) direktori kohusetäitjaks. 1924/1925. õppeaasta algusest muudeti kool Tartu Tehnikagümnaasiumiks ehitus- ja tehnikaharudega. Tutvumaks kutsekoolide korraldusega välismaal, viibis Nano 1927. aasta juulis-augustis Euroopas ning võttis Inglismaal osa sealsest õpetajate kongressist. Lühemat aega viibis ta Šveitsis, Prantsusmaal, Saksamaal, Austrias ja Tšehhoslovakkias. 1928. aasta suvel oli Nano poliitilistel põhjustel sunnitud Tartu Tehnikagümnaasiumi direktori kohalt lahkuma. Lahkumise põhjuseks oli üks aktusekõne, mida peeti liialt vasakpoolseks.
1928. aasta sügisel siirdus Nano elama Narva ning asus tööle Narva Ühisgümnaasiumi õpetaja ja inspektorina. Narva Ühisgümnaasiumis andis Nano matemaatika, kosmograafia, füüsika, aga ka mõtte- ja hingeteaduse (filosoofia ja psühholoogia) tunde vanemates klassides. Otsese pedagoogilise tegevuse kõrval hoolitses ta kooliraamatukogu täiendamise ja ajakohaste õppevahendite muretsemise eest ning oli füüsikakabineti hoidja, kuulus õpilasühingu juhatusse ja korraldas tehnilise ringi tegevust. Lisaks ühisgümnaasiumile andis ta matemaatika ja füüsika tunde Narva Rahvaülikooli Kolledžis. 1931. aastal sai Nanost Narva Ühisgümnaasiumi (alates 1934. aastast Narva I Gümnaasium) direktor. Sellel ametikohal püsis ta kuni 1944. aastani.
Pärast Narva pommitamist teises maailmasõjas asus Nano elama Pärnusse, kus temast sai 1944. aastal Pärnu 1. Keskkooli direktor. Nõukogude võimu survel tagandati ta aga juba järgmisel aastal direktori kohalt, lubades tal siiski edasi jääda matemaatika õpetajaks. Lisaks Pärnu 1. Keskkoolile andis ta tunde ka Pärnu 2. Keskkoolis ja Pärnu Töölisnoorte Keskkoolis. Nõutud õpetajana ulatus tema koormus mõnel aastal 60 nädalatunnini. Õpetajana töötas Nano Pärnus kuni pensionile jäämiseni 1958. aastal.
Teadustöö
Villem Nano peamised uurimisvaldkonnad olid geomeetria, algebra ja kosmograafia. Ta koostas ja tõlkis keskkooliõpikuid (K. D. Pokrovski "Kosmograafia kursus keskkoolidele", 1921; E. Grimsehli "Füüsika õperaamat keskkoolidele. I", 1921) ning avaldas artikleid ajakirjanduses. Nano osales ja esines õpetajate konverentsidel Eestis ja välismaal. 1930–1931 oli ta Narva Õpetajate Seltsi esimees ning 1931 ja 1937 Narva Akadeemilise Klubi esimees.
Ühiskondlik tegevus
Nano ühiskondlik tegevus sai alguse 1913. aastal, mil ta astus Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmeks. Tartus lävis Nano tollase intelligentsiga, kes ajastule iseloomulikult oli enamasti vasakpoolsete vaadetega. Sarnaselt paljude teiste haritlastega 20. sajandi alguskümnenditel kuulus Nano Eesti Sotsialistide-Revolutsionääride Partei (esseeride) ridadesse. Eesti esseerid erinesid mõnevõrra Venemaa omadest, kuna siin moodustasid erakonna ideeliselt kandvama osa tippharitlased (Hans Kruus, Gustav Suits, Hugo Raudsepp jt). Hilisemast ajast on teada, et Nano käis läbi Peeter Põllu, Villem Alttoa, Juhan Sütiste, August Gailiti, Henrik Visnapuu, Heiti Talviku, Nikolai Triigi, Bernhard Linde, August Sanga jt.
Nano võttis osa õpetajate kutseühenduste tööst, olles Eesti Õpetajate Liidu liige ja kuuludes aastail 1925–1926 ka liidu juhatusse. Samal ajal võttis ta osa juhatuse juures tegutseva pedagoogilise toimkonna tegevusest, mis oli üks kooliuuendusliikumise propageerijaid Eestis. Nano osales õpetajate kongressidel. 1920. aastal peetud õpetajate 4. kongressil, mil arutusel oli keskhariduse korraldus, oli Nano üks referente ning vastava seaduse eelnõu koostaja.
Nano lõi kaasa ka kohalikes õpetajate ühingutes. Korduvalt oli ta Tartu Õpetajate Seltsi ja 1930–31 Narva Eesti Õpetajate Seltsi esimees. Samuti kuulus ta 1920. aastate lõpul asutatud Tartu Keskkooliõpetajate Ühingu liikmeskonda, mis pidi hea seisma keskkooliõpetajate huvide eest. Aastatel 1928 ning 1933–1940 kuulus Nano ka Eesti Keskkoolide Juhatajate Ühingusse, osales kõikidel liidu konverentsidel, sh aastatel 1936 ja 1937 konverentsi juhatajana. 1931 ja 1937 oli ta Narva Akadeemilise Klubi esimees.
Isiklikku
Nano oli abielus Elfriede Urresega, nende tütred olid arhitekt Malle Normak (1928–2008) ja geoloog Viiu-Kai Nestor (s. 1935). Nano tütrepoeg on matemaatik Peeter Normak (s. 1952).
Eesti Apostlik-Õigeusu Kirik
Eesti Apostlik-Õigeusu Kirik (lühend EAÕK) on üks kahest Eestis tegutsevast õigeusu kirikust (teine on Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kirik). EAÕK on autonoomne kirik Konstantinoopoli oikumeenilise patriarhi jurisdiktsioonis.
Eestis kehtiva kiriku- ja omandiõiguse kohaselt on nüüdne Eesti Apostlik-Õigeusu Kirik aastatel 1920–1945 Eesti territooriumil tegutsenud samanimelise kiriku õigusjärglane, mis säilitas Nõukogude okupatsiooni aastatel oma järjepidevuse paguluses ja taastas tegevuse Eesti territooriumil augustis 1993.
Kuna aastatel 1920–1945 tegutsenud Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku õigusjärglaseks peab ennast ka Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kirik, kestab Eestis alates 1993. aastast kirikutüli.
Juhtimine
Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku eestseisja on 1999. aastast alates Stefanus (Charalambides), kes kannab tiitlit Tallinna ja kogu Eesti metropoliit. 2009. aastal pühitseti ametisse Tartu piiskop Eelija (Ojaperv) ning Pärnu ja Saare piiskop Aleksander (Hopjorski). Tallinna peapiiskopkonda juhib alates märtsist 2000 metropoliit Stefanus.
Piiskopkonnad
Kiriku kanooniline territoorium on kaasajal jaotatud kolmeks piiskopkonnaks: Tallinna peapiiskopkond, Tartu piiskopkond ning Pärnu ja Saare piiskopkond, millesse 2009. aasta lõpul kuulus 64 kogudust hinnanguliselt 27 000 liikmega.
Kloostrid
Enne Teist maailmasõda kuulus Eesti Vabariigis Eesti Apostlik-Õigeusu Kirikule kaks suurt kloostrit: Pühtitsa Jumalaema Uinumise Naisklooster ja Petseri Jumalaema Uinumise Meesklooster. Petseri kloostri juures tegutses aastatel 1933–1940 ka Eesti Apostliku Õigeusu Vaimulik Seminar.
Esimene neist kloostritest jäi pärast kiriku tegevuse taastamist Eestis Moskva ja kogu Venemaa patriarhi alluvusse ja teine paikneb 1945. aastast Venemaa Föderatsiooni territooriumil. Seetõttu on alates 1990. aastate lõpust olnud kõne all nii uue nunna- kui ka mungakloostri rajamine Eestisse.
Mungakloostri võimaliku asukohana on kõige sagedamini mainitud Plaani küla Võrumaal, kuid Plaani kirikukompleksi taastamisega seotud suurte kulude tõttu ei ole see projekt käivitunud.
Püha Eelkäija Skiita
Nunnaklooster kavatseti avada jõuludeks 2008 Saaremaal Öörikul, kus selleks võeti kasutusele eraannetuste ja laenu abil taastatud 19. sajandist pärinev köstrimaja. Jõuludeks ehitustöid siiski lõpetada ei õnnestunud ja kloostri uue valmimistähtajana mainiti veebruari 2009. Tegelikult pühitseti klooster sisse 13. juunil 2009. Vähem kui aasta hiljem võttis aga EAÕK Sinod kloostri asukohaga seotud omandivaidluse ja arendustegevuse piirangute tõttu vastu otsuse kolida klooster Pihtla valda Reo külla.
Õigeusu levik Eestis ja eestlaste seas
Liivi sõja ajal 16. sajandi teisel poolel moodustati Moskva tsaaririigi allutatud Vana-Liivimaa aladel esimest korda õigeusu piiskopkond keskustega Viljandis ja Tartus. Venelaste lüüasaamise järel piiskopkond likvideeriti ja suurem osa õigeusu kirikuid tänase Eesti territooriumil suleti. 17. sajandi lõpuks oli ainsana säilinud Tallinnas Rootsi kuninga kaitse all tegutsenud Püha Nikolai kirik. Põhjasõja käigus sõlmisid Liivimaa ja Eestimaa rüütelkonnad 1710. aastal Moskva tsaaririigiga kapitulatsioonilepingud. Nende kohaselt läksid tänase Eesti alad küll õigeuskliku Venemaa koosseisu, kuid kohalik elanikkond säilitas vabaduse järgida luterlust ja õigeusu misjonit liidetud aladel läbi ei viidud.
Õigeusu levik eestlaste seas on seotud 19. sajandiga, mil mitmesuguste sotsiaalmajanduslike tegurite koosmõjus leidis aset usuvahetusliikumine ehk üleminek luteri kirikust õigeusu kirikusse. Usu- ehk kirikuvahetusliikumise esimene, ulatuslikum laine leidis aset 1840. aastatel Liivimaa kubermangu põhjaosas, teine, tagasihoidlikum laine 1880. aastatel Eestimaa kubermangus. Nii saab alates 19. sajandi keskpaigast rääkida ka õigeusu levimisest kohalike põliselanike seas.
Õigeusu kirikustruktuuride areng
1725. aastal liideti Liivi- ja Eestimaa õigeusu kogudused ametlikult Pihkva piiskopkonnaga ja 1750. aastal nimetati Liivimaa vaimulik keskus ümber Pihkva piiskopkonna Liivimaa vaimulikuks valitsuseks.
1850. aastal moodustati iseseisev Riia ja Miitavi piiskopkond. Sai teoks ka vaimuliku seminari avamine Riias, kus õppis enamus Eestimaa pinnal hiljem kogudusi teeninud vaimulikke.
Eesti Apostlik-Õigeusu Kirik Eesti Vabariigis
Eesti Apostlik-Õigeusu Kirik moodustati Eesti koguduste täiskogul märtsis 1919. Pärast Venemaa Keisririigi lagunemist 1918. aastal võttis Eesti Ajutine Valitsus 19. aprillil 1919 vastu "Kreekakatoliku kiriku valitsuse ja koguduste omavalitsuse ajutise korralduse", mille järgi tunnistati Eesti Vabariigis kehtivaks Moskvas aastatel 1917–1918 peetud ülevenemaalisel kirikukogul vastuvõetud õigeusu kiriku määrused. Kirikumääruste põhjal määras praostkondade piirid piiskopkonna täiskogu. 1919. aasta juunis moodustati Eesti Piiskopkonna nõukogu määrusega Tallinna piiskopkonda, 1918. aastani Vene Õigeusu Kiriku Pihkva piiskopkonda kuulunud Petserimaa kogudustest Petseri praostkond. 1920. aasta 10. mail tunnistasid Nõukogude Venemaal asuv Vene Õigeusu Kiriku Püha Sinod, Vene Õigeusu Kiriku Kõrgeim Kirikunõukogu ja Moskva ja kogu Venemaa patriarh Tihhon Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku autonoomiat. Iseseisva Eesti õigeusu kiriku ülempiiskopiks valiti Pärnu preester Aleksander Paulus, kes kinnitati ametisse Moskva patriarhi Tihhoni poolt; tema ametissepühitsejaiks olid Soome ja Pihkva peapiiskop.
Eesti Õpetajate Liit
Eesti Õpetajate Liit (lühend EÕL) on 1917. aastal asutatud pedagoogide ja õpetajate kutseühing, mis 1920. ja 1930. aastatel koondas enamikku Eesti õpetajaist ning etendas olulist osa Eesti hariduselu korraldamisel. Liidu tegevus katkes 1940. aastal Nõukogude võimu survel.
Eesti Apostlik-Õigeusu Kirik
Eesti Apostlik-Õigeusu Kirik Eesti Vabariigis
Olukorras, kus kommunistide ateistlik võim Venemaal oli õigeusu kirikut hävitamas, patriarh Tihhon mais 1922 vangistatud ja igasugune normaalne ühendus Venemaaga katkenud, otsustas Eesti Apostlik-Õigeusu Kirik oma kirikukogul 1922. aastal pöörduda Konstantinoopoli patriarhi poole palvega võtta Eesti õigeusklikud oma eestkoste ja kaitse alla. Taotleti autokefaaliat, kuid Konstantinoopoli oikumeeniline patriarh Meletios IV sõnul ei saanud oikumeenilise patriarhaadi Püha Sinod seda anda, sest EAÕK-l puudus selleks vajalik kolme piiskopiga Püha Sinod. 1923. aastal siirdus EAÕK Konstantinoopoli Oikumeenilise Patriarhaadi jurisdiktsiooni alla, mida patriarh tunnistas 7. juulil 1923 oma tomosega, mis andis EAÕK-le autokefaalia asemel autonoomia. Vastavalt tomosele oleks pidanud moodustatama 3 piiskopkonda: EAÕK Tallinna piiskopkond, EAÕK Saaremaa piiskopkond ja EAÕK Petseri piiskopkond. Tallinnas asunud Tallinna ja kõige Eestimaa Mitropoliidi, eesistumisel tegutses piiskoppide Sinod.
Eesti Õpetajate Liit
Eesti Õpetajate Liit taastati 25. jaanuaril 1991.
Eesti Apostlik-Õigeusu Kirik
Eesti Apostlik-Õigeusu Kirik Eesti Vabariigis
1923. aastal jagati EAÕK kaheks piiskopkonnaks – Tallinna Eesti piiskopkonnaks ja Narva Vene piiskopkonnaks. 18. septembril 1924 toimunud EAÕK Täiskogul loodi EAÕK Narva ja Irboska piiskopkond, Narva ja Irboska ülempiiskopiks oli aastail 1925–1929 Jevsevi (Grozdov), kes oli aastail 1912–1918 Pihkva ja Porhovi ülempiiskop ning aastail 1919–1920 Loodearmee piiskop. 29. detsembril 1924 avati EAÕK Sinodi otsusega EAÕK Petseri piiskopkond, Petseri piiskopiks pühitseti 25. aprillil 1926 setu päritolu Petseri kloostriülem Joann (Bulin). Petseri piiskopkonda arvati Tartu, Võru ja Petseri praostkonnad.
Eesti Apostlik-Õigeusu Kirik oli Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku järel suurima liikmete arvuga usuühing Eestis. Kirikupea, Tallinna ja kogu Eesti metropoliit, oli ameti poolest Riiginõukogu liige.
Eesti Õpetajate Liit
Asutamine
thumb | [[Konstantin Treffner – Eesti Õpetajate Liidu esimees aastail 1917–1919]]
Eesti Apostlik-Õigeusu Kirik
Eesti Apostlik-Õigeusu Kirik Eesti Vabariigis
1935. aasta 22. mail kinnitatud EAÕK põhimääruses määratleti EAÕK usuelu juhtimise ja järelevalveorganid. Praostkonna organid olid praost, praostkonna täiskogu ja praostkonna nõukogu, praost valiti praostkonna täiskogul viieks aastaks, ametisse kinnitas ta Tallinna ja kogu Eesti metropoliit (vt Eesti õigeusu kiriku juhtide loend). 1937. aasta täiskogul valiti Narva piiskop ja Petserimaa piiskop.
Eesti Õpetajate Liit
Asutamine
Võimalused õpetajaskonna organiseerumiseks tekkisid pärast Veebruarirevolutsiooni 1917. aasta kevadkuudel, mil lühikese aja jooksul loodi õpetajate ühendused peaaegu kõigis maakondades. Maakondlike liitude loomisega tekkis õige pea vajadus ülemaalise katusorganisatsiooni järele. See mõte leidis üldist tunnustust 20.–22. aprillil Tartu Õpetajate Seltsi korraldatud rahvahariduse kongressil, millest võttis osa üle 300 õpetaja.
Eesti Apostlik-Õigeusu Kirik
Eesti Apostlik-Õigeusu Kirik Eesti Vabariigis
EAÕK-s oli kaks piiskopkonda. EAÕK Tallinna peapiiskopkonda kuulusid üheksa praostkonda: EAÕK Harju, Lääne, Petseri, Pärnu, Saare ja Muhu, Tartu, Viljandi, Viru ja Võru praostkond. Narva piiskopkonnas praostkondi ei olnud. 1938. aastal koondati EAÕK Narva ja Irboska piiskopkonda Petserimaa viis vene kogudust (Lisje, Irboska Jumalaema, Senno, Petški ja Štšeremitsa), mille järel piiskopkond sai uue nimetuse – Narva (vene) piiskopkond.
Eesti Õpetajate Liit
Asutamine
Asutamiskoosolek kongressi otsuste elluviimiseks kutsuti kokku 27. mail 1917 Rakveres, kus 20 asemiku osalusel võeti vastu juba varem välja töötatud põhikiri ning tunnistati asutatuks Eesti Kooliõpetajate Keskliit asukohaga Tartus. Samas valiti ka juhatus, mille esimeseks esimeheks sai Peeter Põld, kes tollal oli Tartu Eesti Noorsoo Kasvatuse Seltsi Tütarlaste Eragümnaasiumi direktor. Põhikirja järgi oli keskliidu esmane eesmärk luua demokraatlik ja rahvuslik eesti kool, edendada seda ning tagada selle õiguslik seisund.
Tucson
Tucson on linn Ameerika Ühendriikides Arizona osariigis, Pima maakonna halduskeskus.
Eesti Õpetajate Liit
Asutamine
Esimene tegevusaasta (1917) kujunes liidu ajaloos üheks elavamaks. Kõigepealt korraldati 20.–23. juunil Tartus teine rahvahariduse kongress, kuhu kogunes ligi 400 õpetajat. Kongressil vastu võetud resolutsioonidele tuginedes töötas liidu juhatus välja koolikorralduse põhijooned, millest lähtuda eesti kooli elluviimisel. 1917. aasta suvel ja sügisel tehti mitmel pool kohalikes organisatsioonides paberil deklareeritud eesmärkide rakendamiseks vajalikke eeltöid (näiteks korraldati õpetajatele ettevalmistus- ja täienduskursusi). Paljuski tänu liidu hoogsale tegevusele võis õppetöö algkoolides 1917. aasta sügisel alata juba uutel alustel.
Tucson
Tucsoni pindala on 505,3 km² ja elanike arv 2006. aastal oli 518 956. See on Arizona suuruselt teine linn Phoenixi järel.
Eesti Õpetajate Liit
Asutamine
Oktoobripöörde ning sellele 1918. aastal järgnenud Saksa okupatsiooni tõttu liidu tegevus ajutiselt katkes. Okupatsiooni lõppedes jätkasid õpetajate organisatsioonid tasapisi tegevust, kuid esialgu oli see raskendatud käimasoleva Vabadussõja tõttu, kus viibis ka palju õpetajaid. Liidu asemikekogul avanes võimalus pärast pikemat vaheaega taas kokku tulla 22. aprillil 1919 Tartus. Koosolekul valiti uus juhatus (esimees Jüri Annusson) ning määrati selle asupaigaks Tallinn. Otsustati lihtsustada ka organisatsiooni nimetust – uueks nimetuseks võeti Eesti Õpetajate Liit.
Tucson
Asukoht
Linn kannatab veepuuduse all. Erinevalt Phoenixist on Tucsoni elanikud leppinud eluga keset kõrbe ega raiska vett muruplatside kastmisele.
Eesti Apostlik-Õigeusu Kirik
Nõukogude okupatsioon (1940–1941)
Pärast Eesti annekteerimist Nõukogude Liidu koosseisu likvideerisid Moskva võimud 24. veebruaril 1941 Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku autonoomia ja senise struktuuri ja muutsid selle Vene Õigeusu Kiriku piiskopkonnaks, alluvusega Baltimaade eksarhile Sergiusele (1897–1944).
Eesti Õpetajate Liit
Asutamine
Et varasematel hariduskongressidel seatud ja põhikirjas fikseeritud eesmärgid (luua rahvuslikul ja demokraatlikul alusel eesti kool) olid üldjoontes saavutatud, kerkis 28.–30. augustil Tallinnas peetud kolmandal üleriigilisel õpetajate kongressil päevakorda Eesti Õpetajate Liidu reorganiseerimine. Kongress pidas vajalikuks muuta liidu põhikirja kutseühingule lähedasemaks, seades kooli üldiste huvide asemel esikohale õpetajate kutsehuvid. EÕL-i uue põhikirjaga, mis võeti vastu 28.–30. detsembril 1919 peetud asemikekogu koosolekul, oli üldjoontes lõpule jõudnud liidu kaks ja pool aastat väldanud kujunemislugu.
Eesti Apostlik-Õigeusu Kirik
Nõukogude okupatsioon (1940–1941)
1941. aastal kandis NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Rahvakomissariaadi esimees Vsevolod Merkulov Jossif Stalinile ettevalmistustest ette:
Tucson
Asukoht
pisi|Tucson pisi|Lennukite surnuaed pisi|Sguaro rahvuspark
Eesti Apostlik-Õigeusu Kirik
Nõukogude okupatsioon (1940–1941)
Moskva Patriarhaadi ukaasiga nr 10 25. veebruarist 1941 määrati ülipühitsetud arhipiiskop Sergius (Voskressenski) Vilniuse ja Leedu metropoliidiks ning Eesti ja Läti eksarhiks.
Mesrop Maštotsh
pisi|[[Francesco Maggiotto. Mesrop Maštotsh. 18. sajand]] pisi|[[Stephanos Nersisjan. Mesrop Maštotsh. Unenägu, milles ingel näitab talle armeenia tähti. Kõigi armeenlaste katoolikose residents]] Mesrop Maštotsh (armeenia Մեսրոպ Մաշտոց; 361 või 362 Hatshekatsh Vani järve lähedal, Taron, Suur-Armeenia – 17. veebruar 440 Vagharšapat) oli armeenia vaimulik ja kultuuritegelane, kes töötas aastatel 405–406 välja armeenia kirja. Ta oli keeleteadlane, armeenia kirjanduse rajaja, armeenia kooli rajaja, piiblitõlkija ja teoloog, kirikuisa. Ta oli esimene dokumentaalselt tõestatud kirjarajaja.
Eesti Apostlik-Õigeusu Kirik
Saksa okupatsioon (1941–1944)
Pärast Saksa okupatsiooni algust kuulutas Tallinna ja kogu Eesti metropoliit Aleksander 3. septembril 1941 ennast taas Konstantinoopoli oikumeenilise patriarhi jurisdiktsiooni all oleva EAÕK peaks. Selle peale andis metropoliit Sergius Aleksandri kirikukohtu alla ning see keelas 5. novembril 1942 tal kirikuteenistuste toimetamise. Seejärel toimus lahknemine ka kogudustes: osa venekeelseid kogudusi tunnistasid juhina Narva piiskoppi Pavelit, eestikeelsete koguduste liikmed aga metropoliit Aleksandrit.
Nõukogude okupatsioon (1944–1991)
1944. aastal okupeerisid Nõukogude Liidu väed taas Eesti. Vahetult enne seda põgenes metropoliit Aleksander koos suure osa kirikurahva ja 22 vaimulikuga Nõukogude okupatsiooni eest, jätkates EAÕK juhtimist ning säilitades EAÕK õigusliku ja kanoonilise järjepidevuse paguluses.
Mesrop Maštotsh
Valdava teadusliku arvamuse järgi oli ta ka gruusia kirja   ja albaani kirja  rajaja.
Eesti Apostlik-Õigeusu Kirik
Nõukogude okupatsioon (1944–1991)
10. detsembril 1944 andis Moskva Patriarhaadi Püha Sinod välja ukaasi lõpetada EAÕK Sinodi tegevus ning luua Tallinna ja Eesti piiskopkonna valitsus.
Tucson
Ajalugu
Linn asutati 1775. aastal. Alates 1821. aastast oli see osa Mehhikost, alates 1853. aastast kuulub USA-le.
Mesrop Maštotsh
Nimi
Tema biograafi Korjuni teksti järgi on tarvitatavam nimi Maštotsh ning ainult selle pealkirjas on "Mesrovp" või "Mesrop". Movses Horenatshil on järjekindlalt "Mesrop" ("Mesrovp") ja ainult ühel korral "Maštotsh". Tundmatu kreekakeelne autor kasutab nime kujudel Μεστίζη, Μεστήτζη ja Μεστήντζη (Patrologia graeca, kd 132). Tänapäeval kasutatakse mõlemat nime koos. Uurijad on püüdnud rekonstrueerida nende nimede päritolu. Anton Garagašjani arvates pärineb nimi Mesrop pärsia sõnast, mis tähendab 'kirjutaja, sekretär'; B. Sargisjani arvates tuleneb see süüria nimest Mar-Siovp. Grigori Halatjantsi järgi on Maštotsh tuletatud armeenia tegusõnast maštel 'kiilaks jääma; juur mašt morfeemiga otsh'' tähendab tema arvates 'kiilas'. Stephan Malhasjantshi arvates tuleb Maštotsh tegusõnast tähendusega 'pügama' ning nimi tähendab pügamisriista (midagi habemenoa või kääride taolist). Nikolaj Adontsh tuletab nime iraani nimest mazd-ak, kusjuures lisatud on hellitava tähendusega järelliide. On ka teisi etümoloogiaid.
Tucson
Ajalugu
Tucsonis asub Arizona Ülikool, mis asutati 1885.
Eesti Õpetajate Liit
Organisatsiooniline ülesehitus
Liidu liikmeskond kasvas esimestel tegevusaastatel kiiresti. 1919. aasta lõpuks oli allorganisatsioonide kaudu EÕL-is 2168 inimest, 1921. aastal ületati 3000 piir. Seejärel suurenes liikmeskond tasapisi kuni 1930. aastate alguseni, saavutades haripunkti 1931/1932. tegevusaastal, mil liitu oli koondunud 3708 õpetajat. 1938/1939. tegevusaastal kuulus EÕL-i umbkaudu 3200 õpetajat.
Tucson
Vaatamisväärsused
Linna kaguosas asub üks maailma suuremaid lennundusmuuseume, Pima Air & Space Museum, kus võib näha üle 200 tänapäevase ja ajaloolise lennukit. Selle naabruses on USA õhujõudude baas, mille hiiglaslikul territooriumil paikneb USA lennukite säilitamis- ja hooldusüksus (nimetatakse ka lennukite surnuaiaks), kus on üle 4400 lennuki.
Tucsoni lähedal kõrbes asuvad Saguaro rahvuspark ja Arizona-Sonora kõrbemuuseum.
Eesti Apostlik-Õigeusu Kirik
Nõukogude okupatsioon (1944–1991)
9. märtsil 1945 toimunud Vene Õigeusu Kiriku Eesti piiskopkonna nõukogu koosolekul liideti EAÕK endised Tallinna ja Narva piiskopkonnad ning kogudused jagunesid Harju-Järvamaa, Läänemaa, Pärnumaa, Saare- ja Muhumaa, Tallinna, Tartumaa, Valgamaa, Viljandimaa, Virumaa ja Võrumaa praostkondade vahel.
Tucson
Vaatamisväärsused
Linn on üks nii professionaalsete kui ka harrastusastronoomide lemmikkohti tähistaeva vaatlemiseks.
Majandus
Tucsoni suuremad tööandjad on ülikool ja õhujõudude baas. Linnas on ka palju kõrgtehnoloogiafirmasid; eelkõige on Tucson tuntud oma optikatööstuse poolest.
Mesrop Maštotsh
Lapsepõlv ja noorpõlv. Kuninga õukonnas
pisi|Tundmatu armeenia kunstnik. Püha Mesrop Maštotsh. [[Ikoon. 18. sajand]] Mesrop Maštotsh sündis 360ndate alguses Mesrop Maštotshi täpne sünniaeg on teadmata. A. Mušeghjani järgi sündis Maštotsh umbes 356 või 357 Tavaliselt peetakse tema sünniaastaks 361. või 362. aastat Hatshekatshi külas poolvaba talupoja (vasalli) Vardani perekonnas Phavstos Bjuzandi järgi (rmt III, ptk 19) oli Hatshekatsh 350ndatel, mil Nerses I sai katoolikoseks, "kartšazaatide küla". See sõna tähendab 'poolvaba' (kartš tähendab 'piiratud, lühike', ''azat' tähendab 'vaba', feodaalses Armeenias ka 'väikeaadlik, 'aristokraat'.) G. Hatšarjan arvab, et Maštotsh ei pärinenud ülikusuguvõsast, kuid teda võidi pidada kartšazaadiks Mesrop Maštotshi isa nimetab Korjun "ülikuks nimega Vardan" (ptk 3). Rääkides feodaalsuhetest Vana-Armeenias märgib "Всемирная история": "Oli näiteks eriline kartšazaatid ("pool-azaatide" kategooria; nende erinevus anazaatidest on ebaselge, kuid nähtavasti said nendeks šinakaanid, kes olid teeninud ratsanike rahvakaitseväes ning saanud seetõttu mõned eesõigused." . Tõenäoliselt seletab seda asjaolu, et Maštotsh oli noorena sõjaväeteenistuses Aršakiidide õukonnas. Hakob Manandjan arvab, et Mesrop Maštotsh pärines nende talupoegade seast, kes olid kohustatud teenima "talupoegade ratsaväes". N. O. Emini arvates põlvnes Maštotsh Mamikonjanide ülikusuguvõsast .''
Martvili rajoon
Martvili rajoon on 2. järgu haldusüksus Gruusia Samegrelo–Zemo Svanethi piirkonnas.
Mesrop Maštotsh
Lapsepõlv ja noorpõlv. Kuninga õukonnas
Taron, kust Maštotsh pärines, oli üks tollase Armeenia kultuurikeskusi. Maštotsh, kes oli tõenäoliselt pärit jõukast perekonnast, sai hariduse 370ndate alguses ühes kreekakeelsetest koolidest.
Peale emakeele vanaarmeenia keele valdas ta vanakreeka keelt, süüria keelt ja keskpärsia keelt. Maštotsh oskas esialgu kreeka keeles ainult veerida , pärsia ja süüria keelt aga valdas ta hiilgavalt.
Mesrop asus elama Vagharšapati, aga pärast 385. aastat teenis ta mõnda aega Armeenia kuninga Hosrov IV õukonnas. Sel ajal oli hazarapet keegi Aravan. . Ta oli sõjaväeteenistuses ja tal oli tõenäoliselt sõjaväeline auaste. Ta teenis ka kuninga kantseleis kirjutajana ja sekretärina. Sealsamas uuris ta esimest korda süvitsi liturgilisi tekste. Õukonnateenistuse aastad etendasid väga olulist osa tema usuliste ja poliitiliste vaadete kujunemisel. Aastatel 392–393 võttis ta õukonnaametnikuna lõplikult vastu kristluse.
Tucson
Majandus
pisi|tühi|400px|Linna lääneosa panoraamvaade
Logo
Logo on graafiline märk, mis üheselt üritab aidata samasta mingi ettevõtte, toote, teenuse, asutuse, organisatsiooni või ürituse, et avalikkuse ees eristada logo omanikku teistest.
Eesti Õpetajate Liit
Organisatsiooniline ülesehitus
Mitmesuguste eriülesannete täitmiseks nägi liidu põhikiri ette alaliste ja ajutiste toimkondade loomise. Esimestena alustasid 1920. aastal tööd pedagoogiline, kooliseaduste, õppevahendite ja organiseerimistoimkond. 1920. aastate keskpaigani oli toimkondade arv ja iseloom üsnagi kõikuv, kuid edaspidi kujunesid enam-vähem püsivaks kutsehuvide, edasiharimise, ekskursiooni- ja pedagoogiline toimkond.
Kopenhaageni Ülikool
Kopenhaageni Ülikool (Københavns Universitet) on Taani vanim ja suurim ülikool ja teadusasutus.
Eesti Õpetajate Liit
Organisatsiooniline ülesehitus
Tähtsamate koolielu ja õpetajaid käsitlevate küsimuste arutamiseks oli EÕL-il õigus vähemalt kord aastas kokku kutsuda õpetajate kongress. Kongressist võtsid hääleõigusega osa kohalike õpetajate organisatsioonide esindajad (iga 10 liikme kohta üks), maakonnaliitude ja teiste vahetult liidu liikmeks kuuluvate organisatsioonide juhatuste esindajad (iga organisatsiooni kohta üks) ning liidu asemikekogu ja juhatuse liikmed. Sõnaõigusega võisid kongressidel osaleda kõik EÕL-i liikmed. Kokku toimus aastatel 1917–1935 12 õpetajate üldkongressi. 1923. aastast alates hakati sagedamini pidama ka aineõpetajate kongresse, mis oluliselt vähendas üldkongresside töökoormust üksikute õppeainete probleemidega tegelemisel.
Andrews Reath
Andrews Reath (sündinud 13. juunil 1951 Philadelphias ) on USA filosoof, kes tegeleb Immanuel Kanti moraalifilosoofiaga.
Eesti Apostlik-Õigeusu Kirik
Nõukogude okupatsioon (1944–1991)
16. aprillil 1945 lõpetas Moskva patriarh Eesti Apostliku Õigeusu Metropoolia, Sinodi ja Narva piiskopkonna õigusliku tegevuse ning moodustas Moskva patriarhaadile alluva Tallinna ja Eesti piiskopkonna.
Andrews Reath
Ta töötab alates 1994. aastast California Ülikoolis Riverside'is. Ta on seal filosoofiaprofessor.
Kanti moraalse meelelisuse teooria: austus moraaliseaduse vastu ja kalduvuse mõju
Artiklis "Kant's Theory of Moral Sensibility: Respect for the Moral Law and the Influence of Inclination" käsitleb Reath moraaliseadust kui moraalse käitumise motiivi ja kalduvuste mõju tahtele Immanuel Kanti moraalipsühholoogias. Ta selgitab Kanti vaateid austuse kohta moraaliseaduse vastu ja selle rolli kohta moraalimotivatsioonis, vaatleb meelelisi motiive, mida austus seaduse vastu piirab, ja seda, kuidas Kanti meelest kalduvused mõjutavad valikut.
Kõige täielikumalt käsitleb Kant austust "Praktilise mõistuse kriitika" III peatükis "Puhta praktilise mõistuse ajed". Kant püüab näidata, et puhas mõistus on praktiline. "Alusepanekus kommete metafüüsikale" jäi kindlaks tegemata moraaliseaduse kehtivus meie jaoks. Kanti meelest saab seda näidata, kui näidata, et puhas mõistus on praktiline. Kui puhtast mõistusest piisab tahte määramiseks, siis on olemas praktilised seadused, st seadused, mis meie kohta kehtivad. Selle küsimuse saab lahendada õpetusega mõistusefaktidest. Tavaline moraaliteadlikkus näitab, et me tunnistame moraaliseaduse autoriteeti ja saame toimida selle printsiipide alusel. Et moraaliseadus on puhta praktilise mõistuse väljendus, siis sellest piisab, et näidata, et puhas mõistus on praktiline. Kant on eelnevalt näidanud, et moraaliseadus saab tahet mõjutada ehk toimib ajena. Nüüd ta uurib moraaliteadlikkuse mõju ihavõimele. Ta visandab moraalse meelelisuse teooria, mis viib ta praktilise mõistuse ja meie meelelisuse loomuse vastastikuse toime juurde. Ta seletab austust moraalse ajena ning tundena, mis tekib, kui moraaliseadus kalduvusi ohjeldab. Ta arutab voorust, mille korral saadakse jagu kohusevastastest motiividest, ja lõpuks austusekogemuse ülendavust, mis paneb nägema meie loomuse teatud elemente austusväärsetena. See, et moraaliseadus saab kalduvusi ohjeldada ja meie meelelise loomuse pretensioone alandada, näitab, et me reageerime ratsionaalsetele printsiipidele ega sõltu looduslikust korrast. Austus näitab meie piire, aga kui me saame aru, et selle seaduse allikas on meie enda mõistuses, näitab ta ka kõrgemat kutsumust, mis on meie väärikuse allikas. Aje (Triebfeder) on subjektiivne tahet määrav alus, mille põhjend ei ole loomu poolest objektiivse seaduse kohane. See on subjektiivne määrav alus: see on subjektis see, mis tahte konkreetsel juhul määrab. Inimesed peavad saama ajel toimida. Eri aegadel saab mõjuda eri laadi motivatsioon. Ajede seas on objektiivselt kehtivad põhjendid: austus seaduse vastu on moraalselt väärtusliku käitumise operatiivne aje, subjektiivne määrav alus.
Eesti Apostlik-Õigeusu Kirik
Nõukogude okupatsioon (1944–1991)
12. jaanuaril 1951 muudeti Leningradi ja Novgorodi metropoliidi Gregoriuse resolutsiooniga praostkondade piire ja nimetusi: kogudused jagunesid Tallinna, Harju-Lääne, Tapa-Narva, Tartu, Võru, Valga, Viljandi, Pärnu ja Saare-Hiiu praostkondade vahel.
1965. aastal jagati praostkondade piirid uuesti ümber, kogudused jaotusid järgmiste praostkondade vahel: Tallinn, Tartu, Narva, Harju-Lääne, Viljandi, Pärnu, Võru, Saare-Muhu ja Valga praostkond.
EAÕK tegevus paguluses ja pärast 1993. aastat kodumaal
1993. aastal taastas Eesti Apostlik-Õigeusu Kirik restitutsiooni korras oma tegevuse järjepidevuse Eestis: enamik tänase Eesti õigeusu kogudustest kuulub sellesse kirikusse. Teenistusi peetakse eesti ja kirikuslaavi keeles.
20. veebruaril 1996 taasjõustas Konstantinoopoli patriarh Bartholomeos 1923. aastal EAÕK-le antud tomos ' e. 2004. aastal toimunud EAÕK täiskogul otsustati praostkonnad likvideerida ja nende asemel moodustati Tallinna peapiiskopkond, Pärnu ja Saare piiskopkond ning Tartu piiskopkond.
Eesti Õpetajate Liit
Organisatsiooniline ülesehitus
Eesti Õpetajate Liidu esimehed aastail 1917–1940 olid:
Tegevus aastail 1917–1940
Eesti kooli moderniseerimine oli EÕL-i olulisemaid eesmärke asutamisest alates. Teed rajavaks sel alal said 1917. aastal toimunud esimesed kaks õpetajate kongressi, kus lühikese aja jooksul töötati välja tulevase koolisüsteemi alused. Enamik 1917. aasta kongresside otsustest kajastusid hiljem Asutava Kogu ja Riigikogu poolt vastu võetud seadustes ("Avalikkude algkoolide seadus" (1920), "Avalikkude keskkoolide seadus" (1922) jt). Haridusministeeriumis Enn Murdmaa koostatud algkooliseaduse eelnõu, mis oli loodud koostöös Eesti Õpetajate Liiduga, põhjustas Asutavas Kogus ägedaid vaidlusi, peamised tüliküsimused olid õppeaja kestus ning usuõpetuse õppeprogrammist väljajätmine. Kuigi seaduse lõplik versioon erines mitmes punktis õpetajaskonna soovidest, kujunes sellest pöördepunkt Eesti kooli ajaloos. Seadus kehtestas ühtluskooli süsteemi, mille esimese astme moodustas emakeelne, kohustuslik, maksuta ja ilmalik algkool kuueaastase õppeajaga.
Kopenhaageni Ülikool
Kopenhaageni Ülikooli ei tohi segi ajada Kopenhaageni Vaba Ülikooliga, mis on hiljuti asutatud radikaalne õppeasutus.
Eesti Õpetajate Liit
Tegevus aastail 1917–1940
Kui algkooliseaduse vastuvõtmine oli sündinud üsnagi ärevas poliitilises õhkkonnas, toimus keskkooliseaduse ettevalmistamine mõnevõrra rahulikumalt. Esimest korda arutati keskkooli tulevast korraldust 4. õpetajate üldkongressil juunis 1920, kus keskkoolikorralduse kavaga esinesid Jüri Annusson ja Villem Nano. Tollane EÕL-i ja Riigikogu hariduskomisjoni esimees Jüri Annusson koostas õpetajate kongressi resolutsioonidele tuginedes keskkooliseaduse eelnõu. Samal ajal esitati Riigikogule ka Heinrich Baueri juhitud Haridusministeeriumis välja töötatud eelnõu. 7. detsembril 1922 Riigikogus vastu võetud "Avalikkude keskkoolide seaduse" lõplik variant kujunes kahe eelnõu kompromissiks. Selle järgi moodustas keskkool ühtluskooli teise järgu, oli emakeelne ja ilma usuõpetuseta; keskkooli esimesse klassi tuli algkooli lõpetanu võimaluse korral (kui soovijate arv ei ületanud kohtade arvu) võtta ilma eksamita.
Kopenhaageni Ülikool
Kopenhaageni Ülikooli õppehooned asuvad Kopenhaagenis ja selle ümbruses. Vanimad hooned asuvad Kopenhaageni kesklinnas.
Eesti Õpetajate Liit
Tegevus aastail 1917–1940
Kooliseaduste väljatöötamise kõrval sai EÕL-i püüdluseks õpetuse sisuline ümbertöötamine ja uuendamine. Senise peamiselt mehaanilisel õppimisel ja õpetamisel põhineva nn sõnakooli asemele pidi astuma uus, lapsekeskne kool. Kooliuuendusliikumise peamisteks märksõnadeks said kahel järgmisel aastakümnel üldõpetus, töökool ja individuaalne tööviis.
Kopenhaageni Ülikool
Kopenhaageni ülikool on vanim ülikool Skandinaavias. Koos Aarhusi ülikooliga on ta üks Taani prestiižikimaid ülikoole.
Eesti Õpetajate Liit
Tegevus aastail 1917–1940
Eesti Õpetajate Liidu kõrval said kooliuuendusliikumise keskusteks ja uuendusmeelsete pedagoogide taimelavaks omariikluse algaastail asutatud õpetajate seminarid, eriti Johannes Käisi juhtimisel töötanud Võru Õpetajate Seminar ning Voldemar Raami juhitud Rakvere Õpetajate Seminar, mille harjutuskooli direktoriks oli Jüri Parijõgi. Kandvaim roll kooliuuenduse laiemal tutvustamisel oli aga EÕL-i häälekandjal, ajakirjal Kasvatus. Kuigi Kasvatuse ilmumine oli seotud alaliste rahaliste raskustega, tuleb ajakirja käigushoidmist pidada EÕL-i tegevuse jäävama pärandi hulka. Kasvatus oli foorum, kus käsitleti enamikku õpetajaskonna päevaküsimusi. Lisaks liidu ja alaliitude teadetele ning tegevusaruannetele esitati regulaarselt ülevaateid välismaa koolioludest, tutvustati kodu- ja välismaist kirjandust jne. Metoodiliste uuenduste süvendatud aruteluks avati ajakirjas 1932. aastal „Kooliuuendusnurk”, mille sisustamise eest hoolitses liidu teaduslik sekretär Johannes Käis. Kokkuvõtlikult annab Kasvatuse sisu ülevaate kogu Eesti pedagoogilise mõtte olemusest ja arengust perioodil 1919–1940.
Kopenhaageni Ülikool
Enamik kursusi on taani keeles, mõned ka inglise ja saksa keeles.
Eesti Õpetajate Liit
Tegevus aastail 1917–1940
Kooliuuendusnäitusega samaaegse kasvatusteadusliku nädala kesksed teemad olid üldõpetuse teooria ja praktika ning individuaalne tööviis. Loengutega esinesid lektorid nii Eestist (Johannes Käis, Jüri Parijõgi, Johann Georg Estam, Julius Grüntal, Adele Oengo-Juhandi) kui ka välismaalt (Rudolf Smola Austriast, Otto Tacke ja Wilhelm Kirchner Saksamaalt, Akseli Salokannel Soomest jmt). Huviliste rohkuse tõttu tuli ettekanded kommertsgümnaasiumi aulast viia üle Tallinna suurima kino Grand Marina saali. Loengute kuulajaks registreeris end ühtekokku 3015 inimest, kellest 2121 olid õpetajad.
Kopenhaageni Ülikool
Ajalugu
1479. aastal asutati esimese Taani ülikoolina Kopenhaageni ülikool. Sellest sai katoliku teoloogia keskus, kuid peale usuteaduskonna oli seal ka õigusteaduskond, arstiteaduskond ja filosoofiateaduskond. Ülikool taastamise järel 1537. aastal pärast reformatsiooni sai sellest luteri seminar.
Eesti Õpetajate Liit
Tegevus aastail 1917–1940
1930. aasta kooliuuendusnäitus ja kasvatusteaduslik nädal andsid tõuke uuenduste senisest laialdasemaks levikuks Eesti koolides ning EÕL-i veelgi kavakindlamale tööle kooliuuenduse keskusena. Viimasele aitas kaasa Johannes Käisi valimine liidu teaduslikuks sekretäriks 1931. aasta lõpus. Tema ülesanded olid selgitada ja tutvustada kooliuuendusküsimusi, nõustada õpetajaid pedagoogilises töös, tutvustada liidu häälekandjas metoodilist kirjandust jne. Johannes Käisi elukohaks ja EÕL-i pedagoogilise toimkonna asukohaks sai Tartu, mis aitas suurendada liidu ja kooliuuenduse mõju ka Lõuna-Eestis.
1930. aastate keskpaigast alates on EÕL-i tegevuses tuntav teatud suunamuutus. Osaliselt sündis see välisel survel – haridusminister Nikolai Kannu 1934. aasta otsusega võeti õpetajate ühingutelt õigus korraldada õpetajate päevi. Seda võisid edaspidi teha ainult koolivalitsused ja koolinõunikud, kusjuures päevakorra ja esinejad pidi kinnitama Haridusministeerium. Samuti ei olnud EÕL-il viimastel aastatel majanduskriisi oludes õnnestunud piisavalt seista õpetajaskonna ainelise ja õigusliku seisukorra eest. Ka kooliseaduste ning määruste koostamist oli haridusministeerium korraldanud suuresti organiseeritud õpetajaskonnast mööda minnes. Et liidul puudus sisuliselt võimalus kaitsta õpetajate kutsehuve, keskendus edaspidine tegevus peamiselt puhtpedagoogilistele küsimustele.
Samas oli õpetajaskonnas esile tõusnud uus põlvkond, kes oli hariduse saanud Eesti Vabariigi aegsetes õpetajate seminarides ning seega juba kasvanud kooliuuenduse vaimus. Noored õpetajad andsid endast esimest korda jõuliselt märku 19. ja 20. augustil 1933 toimunud õpetajate 11. kongressil, osaledes aktiivselt läbirääkimistes ning võttes agaralt sõna. Peamiselt selle uue põlvkonna õpetajatest hakkas 1932. aastal EÕL-i pedagoogilise toimkonna juurde Johannes Käisi eestvedamisel kujunema ringkond, kes sai tuntuks kooliuuendusrühmana. Johannes Käis kirjutas 1932. aastal Kasvatuses, et kooliuuenduslaste organiseerimise esmane eesmärk on luua sidemeid ning vahetada kogemusi ja töönäiteid maa eri piirkondades tegutsevate õpetajate vahel. Selleks esines ta üleskutsega saata materjale „kõigest, mis võib kujutada kooliuuendustöö katseid ükskõik missugusel alal ja mis ulatuses E. Õ. Liidu pedagoogilisele toimkonnale”
Liidule saabunud materjale hakati alates 1932. aastast avaldama Kasvatuse sabas sisse seatud rubriigis „Kooliuuendusnurk”. Viimane tegutses kuni Kasvatuse sulgemiseni 1940. aastal, avaldades peamiselt praktilisi näpunäiteid uuenduste rakendamiseks koolitöös, ent ka ülevaateid kooliuuendusliikumisest välismaal. Johannes Käisi kõrval esinesid viljakamate autoritena Viktor Ordlik, Rudolf Taba, Villem Alltoa jt. Et kooliuuendusrühm kasvas kiiresti (1938. aasta märtsiks oli kogunenud u 450 liiget, jäi Kasvatuse saba peagi kitsaks ning selle kõrval hakkas Johannes Käisi toimetamisel Õpetajate Lehe lisana 1933. aasta lõpust alates ilmuma Kooliuuenduslane (Eesti Õpetajate Liidu pedagoogilise toimkonna juures oleva kooliuuendusrühma bülletään). Johannes Käisi kõrval paistsid Kooliuuenduslase kaastööliste seas silma endised Võru Õpetajate Seminari kasvandikud Viktor Ordlik, Rudolf Taba ja Alleks Vallner. Teistest autoritest olid viljakamad Karl Praakli, Albert Seppel, Jüri Uustalu, Julius Grüntal ja Villem Alttoa. Sisulises mõttes jätkas Kooliuuenduslane Kasvatuse „Kooliuuendusnurgas” alustatud joont.
Võrreldes 1920. aastatega, mil uuendusideedest räägiti peamiselt õpetajate kongressidel justkui veel teostamata ideaalidest, annab kooliuuendusrühma tegevus 1930. aastatel tunnistust, et kogu maal oli tekkinud õpetajate võrgustik, kes uusi meetodeid juba tegelikus koolitöös kasutas. Erinevalt varasemast kümnendist, mida iseloomustavad teoreetilised otsingud ning tuginemine peamiselt teiste maade reformpedagoogide kogemustele, oli 1930. aastate lõpuks välja kujunemas omapärane eesti kool, mis lähtus tegeliku elu nõuetest ja kohalikust eripärast.
EÕL-i ambitsioonikaimaks, kuid paraku ka viimaseks suuremaks ettevõtmiseks kooliuuenduse propageerimisel kujunesid algkooliõpetajate täienduskursused Tartus aastail 1938–1940, millest võttis osa üle 600 pedagoogi. Kahjuks said kursused rahulikult ja plaanipäraselt toimida vaid kahel esimesel aastal, kuivõrd 1940. aastal polnud nende sisuks enam uuenduspedagoogika, vaid peamiselt marksismi-leninismi alused ning nõukogude koolikorralduse ja pedagoogika põhimõtted.
1940. aasta tähistab ka EÕL-i tegevuse lõppu. 1940. aasta suvel loodi mitmete seniste kutseorganisatsioonide baasil uue organisatsioonina Eesti NSV Hariduse- ja Kunstitööliste Ametiühing, mis sisuliselt tähendas Eesti Õpetajate Liidu tegevuse lõpetamist. Pikka aega liidu esimees olnud Enn Murdmaa on liidu tegevuse lõpetamise kuupäevaks märkinud 2. septembri 1940.
Tänapäev
Taastatud Eesti Õpetajate Liit jätkab aastail 1917–1940 tegutsenud organisatsiooni tegevust.
Liidu eesmärgid on:
Eesti Õpetajate Liidu juhatusse kuuluvad 2010. aasta seisuga: Lehte Jõemaa (esimees), Margit Timakov, Ester Muni, Elbe Metsatalu, Maila Võrno, Katrin Meinart ja Astrid Sildnik.
Väheru
Väheru on küla Valgamaal Valga vallas.
Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Karula vallas.
Külas asub Karula raudteejaam.
Riigivolikogu 80. valimisringkond
'''Riigivolikogu 80. valimisringkond''' asus Võrumaal.
Algul kuulusid valimisringkonda Võru, Aleksandri, Põlgaste, Kioma, Kõlleste, Karilatsi, Peri ja Timo vald. Alates 1. aprillist 1939 kuulusid ringkonda Võru, Laheda, Sõmerpalu, Kõlleste ja Kanepi vald.
I Riigivolikogu valimiste ajal oli ringkonnas 7358 hääleõiguslikku kodanikku.
Kandideerisid Jaan Murro (Põhiseaduse elluviimise rahvarinde kandidaat) ja Samuel Viljaste, kes said vastavalt 2545 ja 2017 häält, seega valiti 80. valimisringkonnast Riigivolikogusse Jaan Murro.
II Riigivolikogu liige valimisringkonnast oli Jaan Päll, vastaskandidaat Ludvig Leis.
Nikolai Maasing
Nikolai Maasing (10/22. mai 1900 Tartu – 6. veebruar 1942 Kirovi oblast) oli eesti keemik.
Lõpetas 1927 Tartu Ülikooli.
Uuris loomasöötade keemilist koostist ning selle mõju piima ja või kvaliteedile.
Arreteeriti 1941, suri eeluurimisel.
Ingmar Tulva
thumb|Ingmar Tulva [[teoreetilise bioloogia kevadkoolis (mai 2009)]] Ingmar Tulva (sündinud 4. märtsil 1973) on eesti bioloog.
Lõuna-Korea välisministrite loend
Lõuna-Korea välisministrite loend loetleb Lõuna-Korea välisministreid.
Lõpi
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Leisi valda.
Venemaa eestlased
pisi|Venemaa keisririik 1886. aasta piirides pisi|"Keisri ihuarsti dr. [[Philipp Karelli portree", Johann Köler 1886]] pisi|Johann Köler – autoportree (1859) pisi|Peterburi Jaani kirik 20. sajandi alguses Eestlased Venemaal on Venemaal elanud või elavad eestlased.
Eestlased Peterburis
20. sajandi revolutsioonisündmustes Petrogradis osales aktiivselt eestlasest Paul Laasimir, kes oli Petrogradi Sõja-Revolutsioonikomitee esimene esimees ning 1917. aasta märtsis korraldasid Petrogradis viibivad eestlased Eestimaa kubermangu autonoomia saavutamiseks massilise demonstratsiooni.
1926. aasta rahvaloenduse ajal asus Petrogradi oblastis – Luga rajoonis, Oranienbaumi rajoonis, Jamburgi rajoonis, kus oli ligi 130 kolhoosi, umbes 22 000 eesti rahvusest elanikku.
Mestia rajoon
Mestia rajoon on 2. järgu haldusüksus Gruusia Samegrelo–Zemo Svanethi piirkonnas.
Venemaa eestlased
Eestlased Siberis
Eestlaste vabatahtliku ja sunniviisilise ümberasumise ja remigratsiooni Siberist võib jaotada 6 perioodi:
Eestlasi sattus Siberisse pärast Rootsi ja Venemaa vahelist Põhjasõda, Rootsi sõjaväelastest vangidena, 19. sajandi alguses saadeti aga eestlasi Lääne-Siberisse asumisele kriminaalkuritegude või vastuhakkude eest. Ühena esimestest Lääne-Siberisse saadetud eestlaste asulana on nimetatud Tobolski kubermangu Rõzkovo asulat, mille olevat asutanud sinna vastuhaku eest asumisele saadetud Ingerimaa mõisniku Ungern-Sternbergi talupojad. Läti ajalookirjanduses on seostatud aga asula teket 1802. aastal Lätimaal Vidzeme Riia maakonnas – Valmieras, Burtniekis, Raunas ja Cēsises toimunud talurahvarahutustest osavõtnud asumisele saadetutega, millele viitab asula nimi Рыжково (Rižkova) läti Rīga.
Parema elu ja töö otsinguil ning maapuuduse tõttu (1/3 talurahvast oli maata) rändasid eestlased massiliselt välja Ameerikasse ja Venemaa sisekubermangudesse ning Siberisse, kuhu aktiivne ümberasumine algas pärast 1861. aasta Stolõpini reforme.
1917. aastal elas väljaspool Eestit viiendik eestlastest (250 000), neist Petrogradis 50 000; 40% kõrgharidusega eestlastest töötas Venemaal. Venemaa Siberi osas elas ligi 40 000 eestlast, kes olid sinna asunud nii Stolõpini reformide käigus uute maade asustamise kui ka Venemaa Keisririigi karistuspoliitika tulemusena, mille käigus oli saadetud Siberi kubermangudesse halduskorras ning kriminaalkuritegude eest asumisele.
(Venemaa Kaug-Ida) pisi|Jaan Anvelt
Eestlased Venemaa revolutsioonides ja kodusõjas
pisi|Hans Pöögelmann