cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ameerika erandlikkus
Globaalne liider
Harold Hongju Koh Yale'i õiguskoolist on öelnud, et rahvusvaheliste suhete, rahvusvahelise õiguse ja inimõiguste eest seismise vaatepunktist on USA olnud erandlik oma globaalse liidrirolli ja aktivismi poolest. Ta väidab, et: Ameerika poliitikaekspert Peggy Noonan on Wall Street Journalis kirjutanud, et "Ameerika ei ole erandlik sellepärast, et ta on pikalt üritanud olla maailmas head ellu viiv jõud. Ta üritab olla head ellu viiv jõud kuna ta on erandlik".
Rajamaa mentaliteet
Ameerika erandlikkuse pooldajad väidavad tihti, et "Ameerika meelelaad" (American spirit) või "Ameerika identiteet" loodi rajamaa (frontier) protsessi käigus. Nende hinnangul lubas Ameerika rajamaa individualismil õitsele puhkeda. Rajamaal võeti omaks demokraatia ja võrdsus ning hüljati Euroopa sajanditevanused institutsioonid nagu monarhia, alaline sõjavägi, etableerunud kirikud ja maaomanikest aristokraadid. Samas ei ole rajamaa kogemus omane vaid Ameerika Ühendriikidele. Ka teistel riikidel (nt Lõuna-Aafrika Vabariik, Venemaa, Brasiilia, Argentina ja Austraalia, isegi iidne Rooma) on rajamaa kogemus olemas. Poliitilised ja kultuurilised keskkonnad olid seal aga teistsugused – erinevalt Ameerikast ei kaasnenud teiste rajamaade puhul uute alade hõivamisega laiaulatuslik vaba maa omandamine ja asunikel ei olnud kontrolli kohalike ega maakondlike valitsuste üle. Igal rahval oli erinev rajamaa kogemus. Näiteks Hollandi päritolu Lõuna-Aafrika buurid sõdisid brittidega ja jäid neile alla. Austraalias aga väärtustati koostööd ja sõbramehelikkust ("mateship"), samas kui Ameerika Ühendriikide asunikud olid individualistlikuma meelsusega.
Sotsiaalne mobiilsus ja heaolu
Ameerikat on läbi ajaloo (eriti 19. sajandi keskpaigast 20. sajandi alguseni) tuntud võimalusi pakkuva maana (land of opportunity) ja levinud on jutud sellest, et Ameerikas on inimestel võimalik oma klassi- ja perekonnataustast kõrgemale tõusta. Sellise sotsiaalse mobiilsuse näidete hulka kuulub:
Kui riigi hoolekandefunktsioonidest rääkida, siis Rose'i kohaselt on Ameerika jätkuvalt isepäine. Ta on kirjutanud: "võrreldes teiste arenenud riikidega on Ameerika oma avaliku kulutaseme poolest erandlik, kui vaadata programmide prioriteete ja avalike toetuste suurusi". Ameerika pakub kodanikele vähem sotsiaalset turvalisust kui Euroopas kombeks.
Kriitika
Ameerika erandlikkuse teooriat on eriti 20. sajandi lõpus ja 21. sajandi algul ohtralt kritiseerima hakatud. Näiteks Michael Ignatieff eristab oma raamatus "Exceptionalism and Human Rights" (2005) kolme tüüpi erandlikkust: "väljaarvamine" (exemptionalism) (lepinguid toetatakse seni, kuni need USA kodanikele ei kehti); "topeltstandardid" (double standards) (kritiseeritakse teisi selle eest, et nad ei pööra tähelepanu inimõigustega tegelevate rahvusvaheliste organisatsioonide märkustele, kuid ei tehta välja sellest, mida needsamad organisatsioonid Ühendriikide kohta ütlevad); ja "seaduslik isolatsionism" (legal isolatsionism) (USA kohtunike kalduvus teiste riikide seadusandlust ignoreerida).
George W. Bushi administratsiooni ajal kasutati terminit Ameerika erandlikkus esialgsest mõnevõrra teistsuguses kontekstis. Nii pooldajad kui ka vastased hakkasid seda kasutama kirjeldamaks seda, et teatud Ameerika Ühendriikide poliitilisi huvisid peetakse rahvusvahelistest seadustest kõrgemal või neist väljaspool asuvaks – Ameerika pole seega niivõrd unikaalne kui immuunne rahvusvahelise seadusandluse suhtes. Termini uus kasutusviis on selle kasutamisse segadust juurde toonud, unilateraalsusele rõhumine erineb mõnevõrra termini varasematest kasutusvariantidest. Osa neist, kes usuvad "traditsioonilist Ameerika erandlikkust" (mõtet, et Ameerika on eriline riik erilise rahvaga, et ta erineb ülejäänud maailmast kvalitatiivselt, ja et tal on maailma ajaloos eriline osa mängida) usuvad samuti, et USA peaks seejuures täielikult rahvusvahelistele seadustele alluma. Näiteks ühe 2007. aasta uurimuse kohaselt on "[USA] avalikkuse hulgas näha mõningaid Ameerika erandlikkuse ilminguid, kuid on väga vähe tõendeid kinnitamaks unilateraalseid vaateid".
10. septembril 2013 mainis USA president Barack Obama "Ameerika erandlikkust" ameeriklastele Süüria konfliktist rääkides. Kaalumisel oli potentsiaalne militaarne sekkumine tsiviilisikute vastu keemiarelva kasutamises süüdistatud Süüria kodusõtta. Venemaa president Vladimir Putin vastas 12. septembril 2013 kriitikaga öeldes, et "on ülimalt ohtlik julgustada inimesi end erandlikuna nägema, olgu motivatsioon milline tahes".
4. oktoobril 2013 kritiseeris Ecuadori president Rafael Correa Obama poliitikaid ja võrdles Ameerika erandlikkust Natsi-Saksamaaga küsides "Kas see mitte ei meenuta natsi retoorikat enne Teist maailmasõda ja selle ajal? Nemad pidasid end valitud rassiks, ülimuslikuks rassiks jne. Sellised sõnad ja mõtted on äärmiselt ohtlikud".
Moraalne puhtus
Vasakpoolsed kriitikud (nt Marilyn Young ja Howard Zinn) on väitnud, et kui meenutada orjust, kodanikuõigusi ja sotsiaalhoolekannet, on Ameerika ajalugu moraalselt vigane ja seda ei saa seega pidada vooruslikkuse näidiseks. Zinni kohaselt ei saa Ameerika erandlikkus olla jumalikku päritolu kuna Ameerika polnud näiteks põliselanike kohtlemisel heatahtlik.
Ameerika teoloog Reinhold Niebuhr on väitnud, et kui oletatakse automaatselt, et Ameerika tegutseb headel eesmärkidel, siis see tee viib moraalse korrumpeerumiseni. Samas toetas Niebuhr USA külma sõja aegseid poliitikaid. Tema "kristlikuks realismiks" nimetatud seisukoht pooldas õigustatud sekkumist teiste riikide asjadesse.
Topeltstandardid
Gary W. Reichard ja Ted Dickson väidavad, et "USA areng on alati sõltunud riigi tehingutest teiste riikidega, et saada kaupu, kultuurilisi väärtusi ja elanikkonda". Roger Cohen esitab küsimuse: "Kui erandlik saad sa olla kui iga ulatuslikum probleem, millega silmitsi seisad, terrorismist tuumarelvade ja nafta hinnani, nõuab koos teistega tegutsemist?" Samantha Poweri kohaselt ei ole USA "ei särav näide ega isegi kompetentne vahelesegaja. Läheb veel nii umbes terve põlvkonna jagu aega, et Ameerika erandlikkust taas kasutada saaks".
Jutud allakäigust
Herbert Londoni sõnul on ennetav allakäigu ennustamine (pre-emptive declinism) postmodernne uskumus, "et USA ei ole erandlik riik ja ajalugu ei anna talle õigust maailmaareenil teistest riikidest erinevat rolli mängida". Paul Krugman on kirjutanud, et "oleme alati teanud, et Ameerika valitsemisaeg maailma tähtsaima riigina saab ükskord läbi. Kuid enamik meist kujutas ette, et kui see langus kätte jõuab, on see midagi suurejoonelist ja traagilist".
Viimastel kümnenditel on ingliskeelses ajakirjanduses ilmunud teateid Ameerika Ühendriikide võimu kahanemisest. 1988 ütles Flora Lewis, et "jutud USA allakäigust vastavad tõele selles mõttes, et USA ei suuda enam kõiki hoobasid tõmmata ega kõiki arveid kinni maksta". 1990. aastal hoiatas Anthony Lewis, et Euroopa ja Aasia on juba saamas kinnitust oma kahtlustele, et USA võim on kahanemas. Tom Wickeri jaoks on USA sõjaväe oluliseks nõrkuseks välismaise energia kasutamine ja ta on öelnud, et "supervõimu staatuse säilitamine on USA jaoks muutumas üha keerulisemaks – pea võimatuks". Ajakirjanik Howard French on väljendanud muret Ameerika Ühendriikide languse ja Hiina tõusu pärast. Fareed Zakaria kirjutas oma raamatus "The Post-American World", et ameerikajärgne maailm ei tähenda mitte Ameerika langust vaid pigem kõigi teiste tõusu.
Sarnasused Ameerika Ühendriikide ja Euroopa vahel
2009. aasta detsembris avaldas Peter Baldwin raamatu, milles väitis, et hoolimata püüetest 'ameerika eluviisi' ja 'euroopa sotsiaalset mudelit' vastandada, on Ameerika ja Euroopa tegelikkuses hulga ühiskondlike ja majanduslike näitajate poolest vägagi sarnased. Baldwini väitel tulenevad paljud silmapaistvamad Ameerika ja Euroopa vahelised kontrastid (nt mõrvade arv ja laste vaesus) mustanahalise alamklassi näitajatest.
Svjatlana Tsihhanovskaja
Svjatlana Tsihhanovskaja (valgevene keeles Святлана Ціханоўская, vene keelest (Светлана Тихановская) lähtuvas eesti transkiptsioonis Svetlana Tihhanovskaja; sündinud 11. septembril 1982 Mikaševitšõs) on Valgevene poliitik, filoloog ja tõlkija. Valgevene 2020. aasta valimiste järel pagendasid Valgevene võimud Tsihhanovskaja Vilniusse, kus ta kuulutas välja Valgevene üleminekuvalitsuse, mida ta jätkuvalt Vilniuses juhib. Tsihhanovskajat loetakse Valgevene demokraatlikku opositsiooni ühendavaks juhiks.
Ameerika erandlikkus
Vastandlikke arvamusi
2009. aasta aprillis vastas Obama ajakirjaniku küsimusele järgmiselt: "Ma usun Ameerika erandlikkust täpselt samamoodi, nagu ma usun, et britid usuvad Suurbritannia erandlikkust ja kreeklased Kreeka erandlikkust". Ta ütles ka, et "ma ei näe vastuolu selle vahel, kui usutakse, et Ameerika on mänginud olulist rolli maailma rahu ja õitsengu suunas juhtimisel, ja kui tunnistatakse, et see juhtroll sõltub meie suutlikkusest luua partnerlussuhteid. Loome partnerlussuhteid, kuna me ei suuda neid probleeme üksinda lahendada". 2012. aasta presidendivalimistel Obama vastu kandideerinud vabariiklane Mitt Romney kritiseeris Obama öeldut oma raamatus "No Apology: The Case for American Greatness" ja väitis, et Obama ei usu Ameerika erilisust. Arkansase osariigi kunagise kuberneri, vabariiklase Mike Huckabee sõnul erineb Obama maailmavaade drastiliselt kõigi Ameerika varasemate presidentide maailmavaatest: "Ta on üles kasvanud pigem globalistina (globalist) kui ameeriklasena. Ameerika erandlikkuse eitamine võrdub sisuliselt selle rahva südame ja hinge eitamisega."
Svjatlana Tsihhanovskaja
Elulugu
Sviatłana Tsihhanovskaja on sündinud 11. septembril 1982 Mikaševitšõs autojuhi Georgi ja koka Valentina Piliptšuki tütrena. Tsihhanovskaja õppis Mikaševitšõ 2. Keskkoolis, lõpetades selle kuldmedaliga, ja Ivan Šamjakini nimelises Mazõri Pedagoogilises Ülikoolis, kus õppis süvendatult saksa ja inglise keelt ning sai õpetajakutse. Ülikoolis Mazõris õppides kohtas ta Sergei Tsihhanovskit, kellega 2004. aastal abiellus. Pärast ülikooli lõpetamist 2005. aastal kolis perekond Homielli, kus Tsihhanovskaja töötas tõlgi ja sekretärina, ja 2013. aastal Minskisse. 2010. aastal sündis poeg Kornei ja viis aastat hiljem tütar Agnja.
Poliitiline karjäär
Valgevene režiimi suhtes kriitiline blogija Sergei Tsihhanovski esitas oma kandidatuuri Valgevene 2020. aasta presidendivalimistele, kuid ta arreteeriti 29. mail võimude poolt, süüdistatuna korrakaitsjatele vastuhakkamises. Samuti leiti Tsihhanovski juurest väidetavalt 900 000 dollarit. Varem apoliitiline olnud Tsihhanovskaja esitas oma abikaasa toetamiseks end kandideerima presidendiks, mida teised konkurendid kõrvaldanud president Łukašenka lubas, sest ei uskunud naisest siirast konkurenti. Opositsioon koondus aga Tsihhanovskaja taha: 17. juulil teatasid kahe peamise opositsioonikandidaadi esindajad ühisel pressikonverentsil Tsihhanovskaja toetamisest ja kutsusid valgevenelasi Tsihhanovskaja poolt hääletama. Mitmetel Tsihhanovskaja kandidatuuri toetavatele miitingutele kogunes pretsedenditult kümneid tuhandeid inimesi. Ähvarduste tõttu saatis Tsihhanovskaja valimiskampaania ajal riigist välja Leetu oma lapsed. Valimisvõidu puhul lubas Tsihhanovskaja kuue kuu jooksul uued valimised korraldada, väites, et 2020. aasta valimised ei ole vabad.
Vahetult enne valimisi ning valimiste ajal keelasid Valgevene võimud toetusmiitingud ning vahistasid mitmed Tsihhanovskaja lähikondlased. 9. augustil 2020 toimunud valimistel hääletas Valgevene keskvalimiskomisjoni andmetel Tsihhanovskaja poolt 10,12% hääletamas käinutest. RFE/RL andmetel hääletas välismaal tema poolt 85% hääletanuist. Eestis toetas Tsihhanovskajat 66,6% kohalikest valgevenelastest, mis oli madalaim kogutud toetusprotsent endiste idabloki riikide seas.
Tsihhanovskaja ei tunnustanud valimistulemusi, esitas keskvalimiskomisjoni kaebuse ja nõudis president Lukašenkalt võimu üleandmist opositsioonile. Tema meeskond pöördus ka rahvusvahelise üldsuse poole üleskutsega tunnustada Tsihhanovskaja ametliku Valgevene presidendina. Samuti põhjustas valimispettus Valgevenes rahutused, kuigi Tsihhanovskaja ise meeleavaldustega ei liitunud provokatsioonide vältimiseks. Sellegipoolest arreteerisid 10. augustil Valgevene võimud Tsihhanovskaja ja survestasid filmima rahule kutsuva üleskutse ning teda lahkuma Leetu.
14. augustil teatas Tsihhanovskaja, et moodustab võimu üleminekuks rahvusliku koordinatsiooninõukogu ja 17. augustil kinnitas, et on valmis hakkama ajutiseks Valgevene presidendiks. Suurest valimispettusest alguse saanud Valgevene massilistel meeleavaldustel kutsus Tsihhanovskaja üles valgevenelasi oma vabaduse eest võitlema, samas kinnitades, et tema järgmistel valimistel ei osaleks.
Maria (eesnimi)
Maria on naisenimi, mille aluseks on ladinakeelne Maria, mis omakorda tuleneb vanakreekakeelsest nimest Μαρία (María), Μαριάμ (Mariám), mis pärineb arameakeelsest nimest מרים‎ (Maryām), mis vastab heebreakeelsele nimele מרים‎ (Miryām; otselaenuna eesti keeles Mirjam).
Nime eestipärased kujud on Maarja, Mari.
Maria ajalooline populaarsus tuleneb suuresti neitsi Maarja kultusest kristluses.
Tähendused
See nimi sai populaarseks kristlaste seas Jeesuse ema Maarja tõttu.
Maria on vooruslikkuse, vägistamisohvrite, noorte, teismeliste tüdrukute, vaesuse, puhtuse ja andestuse pühak.
Ajalooliselt on nimi kasutusel olnud ka meeste keskmise nimena. See oli nii paljudes Kesk-Euroopa riikides. 20.–21. sajandil oli nimi Maria meeste nimede keskmiseks nimeks hispaaniakeelsetes riikides. Väga levinud olid José María, Juan María ja Julio María kombinatsioonid.
Nimepäev
Nimepäev on 25. märts – paastumaarjapäev, mis on ka maarjapäev.
Soomes
Soomes on Maria nimelisi 359 201 inimest, kellest 269 on mehed. Soomes oli Maria nimi väga populaarne aastatel 1900–1929 ja 1980–2004.
Eestis
2018. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis eesnimi Maria 7677 naisel. Maria on populaarsuselt 9. naisenimi.
Vanim Maria on üle 85-aastaste vanuserühmas, noorim vanuserühmas 0–4.
Maria on keskmiselt 46 aasta vanune (mediaanvanus on 37).
Kõige rohkem on eesnimega Maria sündinuid augustis, kokku 725.
Kõige populaarsem on eesnimi Maria Ida-Viru maakonnas, kus neid on maakonna 10 000 elaniku kohta 105,87.
Lätis
Lätis oli 2021. aasta 30. juuni seisuga eesnimi Maria 900 inimesel.
Miranda (kuu)
Miranda on Uraani looduslik kaaslane.
Gustavo Cuéllar
Gustavo Leonardo Cuéllar Gallegos (sündinud 14. oktoobril 1992 Barranquillas) on Colombia jalgpallur, kes mängib kaitsva poolkaitsjana Saudi Araabia kõrgliigaklubis Al Shabab ja Colombia jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri Colombia klubis Deportivo Cali, mille meeskonnas debüteeris ta Colombia kõrgliigas 2009. aastal. Aastatel 2014–2016 mängis ta laenul Colombia klubis Junior.
Miranda (kuu)
Miranda avastas Gerard Kuiper (1905–1973) 16. veebruaril 1948. aastal. Kaaslane on nime saanud William Shakespeare'i näidendi "Torm" peategelase (Prospero) tütre järgi.
Gustavo Cuéllar
2016. aasta jaanuaris sõlmis ta lepingu Brasiilia kõrgliigaklubiga Flamengo. 2018. aastal valiti Cuéllar fännide poolt Brasiilia kõrgliiga hooaja parimaks mängijaks (Craque da Galera).
Miranda (kuu)
Miranda on kosmosesondi Voyager 2 abil uuritud 1986. aasta jaanuaris, kui sond jõudis ligikaudu 36 000 km kaugusele kaaslasest, lähemale kui ühelegi teisele Uraani kuule.
Miranda albeedo on 0,32. Kaaslane koosneb umbes 50% ulatuses jääst ning 50% ulatuses kivimitest.
Miranda pinnal on näha kokkupõrke kraatrid, kuni 20 km sügavused murrangud, kihilised astangud ja kaootiline variatsioon erineva vanuse ja tunnustega pinnaste kohta. Miranda varasemat (kui kaaslase orbiit oli praegusest ekstrentrilisem) geoloogilist aktiivsust põhjustas arvatavasti loodejõudude poolt tekitatud energia. Miranda pinnases esinevad ka suured munakujulised moodustised, mis on arvatavalt seotud diapiiride tekkimisega.
Gustavo Cuéllar
2019. aasta augustis liitus ta Saudi Araabia kõrgliigaklubiga Al Hilal. Al-Hilaliga tuli ta kolm korda Saudi Araabia meistriks. Aastatel 2019 ja 2021 võideti lisaks AFC Meistrite Liiga. 2023. aasta juulis sõlmis ta kolmeaastase lepingu samasse liigasse kuuluva Al-Shababiga.
Colombia jalgpallikoondises debüteeris Cuéllar 8. septembril 2015 mängus Peruu vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 23. juunil 2019 Copa América viimases alagrupimängus Paraguay vastu. 2021. aasta Copa Américal saavutas ta Colombia koondisega kolmanda koha.
649 eKr
Aasta 649 enne Kristuse sündi ehk meie ajaarvamist. Vana-Roomas oli see CV (105.) aasta ab urbe condita.
Väikekoovitaja
pisi|Väikekoovitaja pisi|Väikekoovitaja muna Väikekoovitaja (Numenius phaeopus) on kurvitslaste sugukonda kuuluv lind. Ta on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse (2012).
Eestis on ta ebaühtlaselt levinud harv haudelind, kes pesitseb rabades.
Monaco 2018. aasta taliolümpiamängudel
Monaco osales 2018. aasta taliolümpiamängudel Pyeongchangis.
Monacot esindas neli sportlast, kes võistlesid kahel alal. Mäesuusatamises võistlesid Olivier Jenot ja Alexandra Coletti ning bobisõidus kahebobi koosseisus Rudy Rinaldi ja Boris Vain.
Klüstron
pisi|400px|Kahe resonaatoriga klüstroni skemaatiline ehitus Buncher cavity – sisendresonaator, Drift space – triivruum, Catcher cavity – väljundresonaator pisi|upright=2|5 kW klüstron, mida kasutati võimsusvõimendina [[UHF-televisioonisaatjas (1952)]] Klüstron (kreeka k sõnadest klystēr 'loputaja' + elektron) on elektrovaakumseadis mikrolainete tekitamiseks ja võimendamiseks. Klüstronis tekib ja võimendub võnkumine rühmitatud elektronide kineetilise energia arvel. Sellise põhimõttelise lahenduse avaldas saksa füüsik Oskar Heil 1935. aastal ja see realiseeriti Stanfordi ülikoolis Californias 1937. aastal.
Kuumutatud katoodilt väljuvate elektronide voog suundub esimesse õõsresonaatorisse, kus seda moduleeritakse kõrgsagedusliku sisendsignaaliga, s.t kiirendatakse ja aeglustatakse perioodiliselt elektronide liikumiskiirust. Seejuures jõuavad kiiremad elektronid aeglasematele järele ja moodustuvad elektronipaketid, ehk teiste sõnadega, kiirusmodulatsioon muutub tihedusmodulatsiooniks. Niisugune modulatsioonimuutus toimub väljavabas triivruumis korduvalt ja tulemusena kujuneb kasvava amplituudiga ruumlaengulaine. Väljundresonaator, mille resonantsisagedus on sama mis sisendresonaatoril, paikneb selle laine maksimumis. Selles õõsresonaatoris muundub ja võimendub elektronide liikumisenergia resonaatori mõõtmetega määratud elektromagnetvõnkumiseks, mis suunatakse seadisest välja mikrolainete kujul.
Tegelikult kasutatud klüstronites on vaadeldud kahe õõsresonaatori vahel veel mitu resonaatorit, et saada väljundis tarviliku võimsusega kõrgsagedusenergiat. Klüstronite võimsus on enamasti kuni 500 kW ja nad on olnud kasutusel peamiselt raadiosaatjates, samuti raadiolokatsioonis ja meditsiinitehnikas.
Mitme resonaatoriga klüstroni kõrval on tuntud ka refleksklüstron, millel on ainult üks resonaator. Selles suunab peegeldi elektronide paketid tagasi sisendresonaatorisse. Resonaatorit vastassuunas läbides annavad elektronid osa oma kineetilisest energiast kõrgsageduslikule elektriväljale. Niisuguste klüstronitega tekitatakse mitme gigahertsini ulatuva sagedusega elektrivõnkumisi.
Johann Friedrich Ignatius
Johann Friedrich Ignatius (3. juuli 1755 Märjamaa – 18. juuli 1824 Vigala) oli eesti vaimulik.
Õppis aastatel 1771–1776 Halle vaeslastekoolis, immatrikuleeriti 17. novembril 1779 Halle ülikooli ning oli ühe aasta Leipzigis õpetaja. 6. septembril 1780 jõudis tagasi Eestimaale. Ordineeriti õpetajaks 31. oktoobril 1781.
Oli Vigala Maarja koguduse õpetaja (kutsuti 23. septembril 1781) aastatel 1781–1824, oli alates 10. detsembrist 1810 Maa-Lääne praostkonna abipraost, alates 23. detsembrist 1819 praost.
Isiklikku
Tema isa Johann Ignatius oli Märjamaa Maarja koguduse õpetaja, vanaisa Ignatsi Jaak oli Kambja koguduse köster, emapoolne vanaisa Carl Friedrich Hasselblatt oli Noarootsi Püha Katariina koguduse õpetaja. Johann Friedrich Ignatius oli kaks korda abielus: esimene naine oli Wilhelmine Charlotte Paucker, teine naine Julie Amalie Paucker oli esimese õde, nende isa Johann Christoph Paucker oli Järva-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetaja. Tema poeg Georg Friedrich Ignatius oli Käina Martini koguduse õpetaja.
Tema tütrepoeg Adalbert Hugo Willigerode oli eesti I üldlaulupeo korraldaja.
Erekle II
thumb|right|Erekle II Erekle II (gruusia ერეკლე II; 7. november 1720 Telavi – 11. jaanuar 1798) oli gruusia monarh, kes valitses aastatel 1744–1798.
Erekle II kuulus Bagrationi dünastiasse. Tema valitsemise ajal ühendati Kahhethi kuningriik ja Karthli kuningriik.
Noorus
Erekle II sündis 7. novembril 1720 Telavis. Tema isa oli Teimurazi II, kes oli Kahhethi kuningate soost. Tema emaks oli Teimurazi teine naine, Karthli kuningate soost Tamar. Aastail 1732-1735 tungisid Gruusiasse türgi väed, ent pärslased vallutasid peagi sealsed alad tagasi. Teimurazi toetas pärslasi ja sai Kahhethi alade kuberneriks, sellal kui Karthlisse määrati pärsia päritolu kuberner. pisi|Noor Erekle
Aastail 1737-1739 juhatas Erekli pärsia vägede sõjakäiku Indiasse. Seal sai ta tuntuks kui hea väejuht. Aastal 1744 oli ta mõnda aega asevalitsejaks, sellal kui Teimurazi viibis Pärsias. Sel perioodil surus ta maha rivaalitseva Muhrani suguvõsa mässu ja gruusia aadlike vastuseisu Pärsia ülemvõimule. Hiljem sai temast Kahhethi kuningas.
Aastal 1747 mõrvati Pärsia šahh ja Erekle ning Teimurazi kasutasid järgnevat segadust ära, kihutades pärslaste garnisonid maalt välja. Seejärel sõlmisid nad Aserbaidžaani khaanidega pärsia-vastase koalitsiooni. Aastal 1749 vallutas Erekli Jerevani ja aastal 1751 purustas ta maale tunginud suure Pärsia sõjaväe.
Segane olukord Pärsias jätkus ja aastal 1752 saatsid Gruusia valitsejad Venemaale saatkonna, kus paluti kas 3000 sõduri abi või siis raha tšerkessi palgasõdurite palkamiseks, millega nad soovisid Pärsia troonile panna venemeelse valitseja. Venelastel oli aga tegemist Euroopa asjadega ja nii jäi missiooon tulemusteta.
Ühendatud kuningriik
Aastal 1762 suri Erekle isa ja ta võttis üle võimu seni isa hallata olnud Karthli aladel. Aastail 1762-1763 tungis Karim Khan Zand Aserbaidžaani aladele ja tunnustas ühtlasi Ereklet Gruusia kubernerina, mis oli aga toonaseks ajaks tühi tiitel.
Erekle otsustas leida Gruusia iseseisvuse tagamiseks Venemaa toetust ja ajas aktiivset vene poliitikat. Põhjuseks olid nii Venemaa sidemed Euroopaga kui ka õigeusu kirik. Nii toetas ta Venemaad Vene-Türgi] sõjas, mis tõi kaasa aga pettumuse, sest venelased ignoreerisid rahulepingus täielikult grusiinide soove ühendanda oma riigiga Türgi võimu all olevat maa lõunapoolsed alad. Ka käitusid vene väed Gruusia aladel sageli grusiinide üksuste suhtes reetlikult, lähtudes üksnes omaenda huvidest.
Aastal 1777 juhtis tema poeg Giorgi II koos oma poolvenna Levaniga sõjaretke mässulise Ksani vürstkonna vastu, mis lõppes Ksani alistumisega.
Aastal 1783 õnnestus Ereklel viimaks sõlmida Venemaaga Georgijevski leping, millega ta kuulutas oma maad Venemaa protektoraadiks; ühtlasi katkestas ta viimaks täielikult kõik oma sidemed Pärsiaga. Samas taandus vene garnison uue Vene-Türgi sõja ajal maalt, jättes riigi pärsia invasioonile avatuks. Erekle sõlmis sel perioodil liidulepingu Gruusia läänealade Imerethia, Guria ja Megreeliaga. Sellele vaatamata tungis Āghā Moḥammad Khān aastal 1795 Gruusiasse ja rüüstas Thbilisit. Erekle soovis jääda Thbilisisse, kuid tema ihukaitsjad ja sugulased toimetasid ta linnast välja. Sellele vaatamata toetas ta ikka Venemaad ja liitus aastal 1796 venelaste Pärsiasse tunginud väesalgaga. Kui see aga taandus, jäi Erekle taas pärsia ohule üksi vastu seisma. Aastal 1997 olid pärslased alustamas uut invasiooni, ent Āghā Moḥammad Khāni surm peatas selle, paisates maa uude poliitilisse segadusse.
Võimul olles piiras Erekle feodaalide õigusi ja kandis hoolt selle eest, et sõjas tühjaks jäänud alad taas asustataks.
Olukorda riigis kajastab kõige paremini see, et vermitud hõbemüntidel oli peal Pärsia šahhi nimi, sellal kui vaskmüntidel see puudus, osadel oli aga kujutatud Venemaa kahe peaga kotkast. Taolis pärsialikke münte vermiti maal aastani 1799. pisi|Erekle II haud
651 eKr
Aasta 651 enne Kristuse sündi ehk meie ajaarvamist. Vana-Roomas oli see CIII (103.) aasta ab urbe condita.
Erekle II
Ühendatud kuningriik
Aastal 1798 suri Erekle II ja troonile tõusis tema poeg Giorgi II.
Ferdinand Johann Wiedemanni tänav
Ferdinand Johann Wiedemanni tänav on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Kadrioru asumis. Tänav on nimetatud keeleteadlase Ferdinand Johann Wiedemanni järgi.
Erekle II
Järeltulijad
Erekli oli kaks korda abielus. Tema esimene abikaasa oli Ketevan Orbeliani (aastast 1738) või Ketevan Pkheidze (aastast 1749). Kaasaegse teooria kohaselt pidi erekli algul abielluma Orbeliaaniga, aga tõukas tolle endast ära ja abiellus teise Ketevani nimelise neiuga. See suri aastal 1744. Neil sündisid:
Ferdinand Johann Wiedemanni tänav
Algselt Lutheri tänav, kuna tänava paarisnumbritega piirkond kuulus ühe kinnistu koosseisu, mis 1880. aastal läks bürgermeister Alexander Martin Lutherile. 1923. sai tänav Ferdinand Johann Wiedemanni nime.
0 (muusika numbernotatsioon)
0 tähistab muusikalises hulgateoorias kasutusele võetud numbernotatsiooni puhul heliklassi "C".
Erekle II
Järeltulijad
Aastal 1745 abiellus Erekli Anna Abašidzega, kes suri aastal 1749 Neil sündisid:
Erekli abiellus aastal 1750 kolmandat korda Daredžan Dadianiga; neil oli kokku üheksateist last:
Suur Kasvandulump
Suur Kasvandulump on järv Võru maakonnas Võru vallas Saarde ja Viitka külas. Veekogu pindala on 0,9 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 636 m.
Põhjamaade e-maksuportaal
Põhjamaade e-maksuportaal (Nordisk eTax) on virtuaalne maksuportaal, mille kaudu on võimalik saada infot Põhjamaades kehtivatest maksudest. See on mõeldud Põhjamaades elavatele eraisikutele, kellel on vara ja sissetulekuid mõnes teises Põhjamaa riigis. Selle kaudu püütakse kaasa aidata topeltmaksustamise vähendamisele.
Virtuaalne maksuportaal valmis Põhjamaade Ministrite Nõukogu ning Rootsi, Taani, Soome, Norra ja Islandi maksuameti koostöös.
Harksoomukas
Taim kasvab ka Eestis.
Liiliakukk
Liiliakukk (Lilioceris lilii) on poilaste sugukonda kuuluv mardikaliik.
Mardika vastsed toituvad peamiselt liiliate, aga ka püvilillede ja teiste liilialiste lehtedest, vähem ka vartest, pungadest ja õitest. Iluaias peetakse liiliakukke väga aplaks kahjuriks, kes võib lühikese ajaga kõik taime rohelised osad ära süüa.
Mardikas on 6–9 mm pikkune, tal on erkpunased läikivad kattetiivad. Tema pea, jalad ja tundlad on mustad.
Liiliakuke oranže vastseid ümbritseb nende väljaheide.
pisi|left|Liiliakuke vastsed liilia lehe all
Jüri Sillarti mälestuspäev
Püha Jüri mälestuspäev on eesti teeneka filmilavastaja ja -operaatori Jüri Sillarti mälestuseks peetav filmivaldkonna spetsialistide ja üliõpilaste tähtpäev, mida tähistatakse alates 2012. aastast iga aasta 29. mail. Püha Jüri päeva tähistavad ülikooli filmikunsti eriala vilistlastest filmitegijad ja üliõpilased Tallinna Ülikooli Balti filmi, meedia ja kunstide instituudi hoones.
Traditsioonid
pisi
Püha Jüri teaduskonverents
Filmiüliõpilaste korraldatava teaduskonverentsi fookusse valitakse aktuaalsed teemad filmimaailmas ning esinema kutsutakse oma ala professionaalid. Teaduskonverents on kõigile huvilistele avatud ja tasuta.
Püha Jüri preemia
Püha Jüri preemia laureaadid:
Leptodeira
Leptodeira on maoperekond.
Klassifikatsioon
Perekonda Leptodeira klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid :
Levila
Need maod on levinud Lõuna-Ameerika mandril, Kesk-Ameerikas, Mehhikos ja Ameerika Ühendriikides.
Punajalg-tilder
Punajalg-tildri rahvapärased nimetused on rohutüll, tüllütt, tilt, tauss, tillutaja, tillutis, küllik, tilltöök ja tillu.
Levila
Punajalg-tilder on levinud Euraasias. Ta pesitseb põhja suunas Peterburini, lõuna suunas Himaalaja eelmäestikeni ja ida suunas Tatari väinani. Üksnes Balkani poolsaarel ta ei pesitse. Armeenias kohtab teda enam kui 3 km, aga Pamiiris kuni 4 km kõrgusel. Ta talvitub Aafrikas ja Lõuna-Aasias, aga osalt Briti saartel ja Itaalias.
Välimus
Rahvapärastest nimetustest hoolimata on punajalg-tilder keskmisest suurem kurvitsaline. Ta kaalub 100–140 g ja tema tiib on keskmiselt 15–16 cm pikk.
Tema nokk on peenike, sirge ja punane. Jalad on oranžikaspunased, samuti pikad ja peenikesed ning nende järgi on lind nimetusegi saanud. Pikad jalad ja pikk nokk võimaldavad linnul sügavamast veest toitu otsida.
Eluviis ja pesitsemine
Kõik isendid ei pesitse. Need lendavad lõunamaalt küll kohale, aga hulguvad suvi otsa niisama ringi. Elupaik on sellistel samasugune kui pesitsevatel paaridel.
Ta toitub selgrootutest. Neid otsib ta mudast.
Pesa ehitab ta rohu sisse. Pesaks on tavaline lohk maapinnas, mis on vooderdatud kõrtega.
Punajalg-tildri täiskurnasid leidub mais, aga järelkurnasid juuni lõpuni. Täiskurnas on 4 muna. Munal on kollasel põhjal kastanpruunid laigud. Mõlemad vanemad hauvad ja hoolitsevad poegade eest võrdselt. Pojad lennuvõimestuvad alates juuni lõpust.
Punajalg-tildri looduslikud vaenlased on peamiselt kullilised ja kärplased.
Punajalg-tilder kuulub looduskaitsealuste liikide III kategooriasse. Kõige rohkem ohustavad teda elupaikde hävimine ja saastumine.
Lehtse Kool
Lehtse Kool on 1863. aastal loodud munitsipaalkool Lääne-Virumaal Tapa vallas Lehtse alevikus. 2009. aastal korraldati Lehtse Põhikool ümber lasteaed-põhikooliks praeguse nime all.
Kool asus 1919–2017 ajaloolises Pruuna mõisahoones ning alustas 2017. aastal õppetööd uues ja renoveeritud Lehtse Keskusehoones.
Létavértes
Létavértes (rumeenia keeles Leta Mare) on linn Ungaris Hajdú-Bihari komitaadis Derecske kreisis. Létavértes asub Rumeenia piirist 4,5 km kaugusel, Debrecenist ligikaudu 25 km kagus.
Létavértes moodustati 1970. aastal, kui ühendati Nagyléta ja Vértesi külad. Nagylétat on esmamainitud 1229. aastal ja Vértesit 15. sajandil. Linnaõigused sai Létavértes 1. juulil 1996.
Mikrotsoonanalüüs paberil
Mikrotsoonanalüüs paberil on kolorimeetrilise keemilise analüüsi modifitseeritud meetod, kus analüüdi (proovi) ja standardi värvusreaktsioone analüüsitakse filterpaberile kantud mikrotsoonide värvuse intensiivsuste võrdlemisel.
Mikrotsoonanalüüsi korral teostatakse ainele või ainete rühmale iseloomulikud värvusreaktsioonid filterpaberil, millele kantakse proovi, standardite ja reagentide mikroliitriliste täppide read. Peale kuivamist paberit pildistatakse ja sellel olevate mikrotsoonide intensiivsust analüüsitakse kasutades arvutiprogramme. Värvuse intensiivsus, võrreldes standardiga, näitab aine kvantitatiivset sisaldust proovis.
See analüüs on kiire, odav ja lihtne viis teatud ainete või ainerühmade kvantitatiivseks määramiseks kasutades sobivaid värvusreaktsioone. Seda on rakendatud näiteks üldfenoolide määramiseks taimeekstraktides, veinides ja šokolaadides ning flavonoidide määramiseks taimeekstraktides.
652 eKr
Aasta 652 enne Kristuse sündi ehk meie ajaarvamist. Vana-Roomas oli see CII (102.) aasta ab urbe condita.
Barteld Herman
Barteld Herman (identifitseerimisel valesti nimetatud nimega Maria) oli Hollandi galiott. Laev ehitati 1858 ja uppus 1870. Laevavrakk asub Kolga lahes Kiiu-Aabla lähedal. Vrakk on arvele võetud Eesti kultuurimälestisena.
Laeva kapten oli P. F. Barlinckhoff.
1870 sõitis laev rukkilastiga Peterburist Amsterdami või (?), ent olles 3. oktoobril Kolga lahel sattus tormi kätte. Tormi põhjustatud laevakahjustuste tagajärjel laev uppus. Laeva meeskond evakueerus enne laeva uppumist.
Päikesetuul (ajaleht)
Päikesetuul oli eestikeelne ajaleht, mis ilmus Tallinnas 1990. aasta septembrist kuni 1995. aasta septembrini.
Ajaleht käsitles vaimseid ja esoteerilisi teemasid. Ilmumissagedus oli kaks korda kuus, ühtekokku ilmus 101 numbrit.
Ajalehe peatoimetaja oli Peeter Liiv.
Jakob Vares
Jakob Vares (1. aprill 1890 Aidu Paistu vald, Viljandimaa – 2. juuli 1942 Ussollag, Solikamsk NSV Liit) oli Eesti politseinik.
Jakob Vares õppis Viljandi Linnakoolis, asus seejärel Moskvasse, kus teenides apteegis sooritas reaalkooli lõpueksami. Jätkas õpinguid Petrogradis kõrgematel põllumajanduskursustel ja Riia polütehnikumis. 1911. aastal astus ta Venemaa keisririigi sõjaväkke, kust vabanes 1912. aastal tagavaraväeohvitserina. Teenis Venemaa keisririigi sõjaväes ja võitles Esimeses maailmasõjas, langes 23. oktoobril 1914 haavatuna vangi.
1925. aastal läks Jakob Vares tagasi politseiteenistusse, oli aasta lõpuni Petseri maakonna politseiülem, seejärel Võru-Petseri abiprefekt, 1. aprillist 1927 Viljandi-Pärnu abiprefekt, alates 1. augustist 1931 Tartu-Valga prefekt. 2.–27. juunini 1933 oli Jakob Vares Jaan Tõnissoni valitsuse poolt ametist vabastatud. 1. septembril 1934 nimetati Jakob Vares Viljandi-Pärnu prefektiks.
19. septembril 1940 arreteeriti ta NKVD poolt kodutalus.
Tsönoobium
pisi|[[Rohevetikas|Rohevetika Pediastrum duplex tsönoobium]]
Tsönoobium on kindla rakkude arvuga koloonia, mis on tekkinud raku simultaanse jagunemise tulemusena.
Väikene Kasvandulump
Väikene Kasvandulump (ka Väike Kasvandulump) on järv Võru maakonnas Võru vallas Viitka külas. Veekogu pindala on 1,9 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 1697 m. Veekogus on neli saart.
El Sueño de Morfeo
pisi|El Sueño de Morfeo 2012. aastal. Vasakult: David Feito, Raquel del Rosario ja Juan Luis Suárez El Sueño de Morfeo oli Hispaania ansambel, mis tegutses aastatel 2002–2013. Ansamblisse kuulusid laulja Raquel del Rosario, kitarrist ja taustalaulja David Feito ning elektrikitarrist Juan Luis Suárez. Ansambel esitas keldi muusika, folkroki ja indie pop'i sugemetega poprokki.
2013. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Malmös esindas ansambel Hispaaniat lauluga "Contigo hasta el final". Laul sai finaalkontserdil kaheksa punktiga 25. koha.
‎
Punane kübar
Punane kübar on endisaegne punasest kalevist ja karusnahast äärisega naiste talvemüts.
Kübarat kandsid Lõuna-Eesti naised, eriti pruudid ja noorikud.
Ruhakana Rugunda
pisi|Ruhakana Rugunda (2015) Ruhakana Rugunda (sündinud 7. novembril 1947) on Uganda poliitik, ta oli alates 18. septembrist 2014 kuni 21. juunini 2021 Uganda peaminister.
Ta kuulub erakonda Rahvuslik Vastupanuliikumine.
Ruhakana Rugunda on hariduselt arst.
Ta on alates 1988. aastast olnud mitmes ministriametis, sealhulgas tervishoiuminister, välisminister ja siseminister. Aastatel 2009–2011 oli ta Uganda alaline esindaja ÜRO juures.
Eesti meistrivõistlused Kreeka-Rooma maadluses
Eesti meistrivõistlused Kreeka-Rooma maadluses on võistlused Kreeka-Rooma maadluses, mida korraldatakse Eestis 1921. aastast.
653 eKr
Aasta 653 enne Kristuse sündi ehk meie ajaarvamist. Vana-Roomas oli see CI (101.) aasta ab urbe condita.
Vladislav Gussev
Vladislav Gussev (sündinud 26. augustil 1986 Tartus) on Eesti jalgpallur.
2008. aastal sai ebasportliku käitumise pärast (katsed mõjutada mängude tulemusi) 2-aastase mängukeelu.
Isiklikku
Tema vend on jalgpallur Vitali Gussev.
Havi tänav
Havi tänav on tänav Tallinnas Haabersti linnaosas Kakumäe asumis.
Tänav sai nime 10. aprillil 2002.
Adam Lallana
pisi|Adam Lallana (2015) Adam David Lallana (sündinud 10. mail 1988 St Albansis) on Inglismaa jalgpallur, kes mängib ründava poolkaitsjana või keskpoolkaitsjana Inglismaa Premier League'i klubis Brighton & Hove Albion ja Inglismaa jalgpallikoondises.
2000. aastal liitus ta Southamptoni noorteakadeemiaga. 2006. aastal debüteeris ta Southamptoni põhimeeskonnas. Hooajal 2007–08 mängis ta lühikest aega laenul Inglismaa tugevuselt kolmanda liiga klubis AFC Bournemouth.
Hooajal 2009–10 lõi Lallana Southamptoni särgis Inglismaa tugevuselt kolmandas liigas mängides 15 väravat. Järgmine hooaeg kindlustati pääs esiliigasse. Samal hooajal valiti ta League One'i hooaja sümboolsesse koosseisu. Hooajal 2011–12 lõi Lallana Inglismaa esiliigas 11 väravat ja valiti liiga hooaja sümboolsesse koosseisu. Oma esimesel hooajal Inglismaa kõrgliigas (2012–13) lõi ta kolm väravat. Hooajal 2013–2014 lõi ta liigas üheksa väravat ning valiti Premier League'i ja Southamptoni hooaja parimaks mängijaks.
2014. aastal siirdus Lallana Liverpooli. Ta mängis Liverpoolis kokku kuus hooaega ning võitis klubiga Premier League'i, UEFA Meistrite Liiga, UEFA Superkarika ja klubide maailmameistrivõistlused.
2020. aasta juulis liitus ta Brighton & Hove Albioniga, kellega sõlmis kolmeaastase lepingu.
Inglismaa jalgpallikoondises tegi Lallana debüüdi 15. novembril 2013 sõprusmängus Tšiili vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 4. septembril 2016 MM-i valikmängus Slovakkia vastu. Ta lõi samal aastal värava ka kahes järgmises koondisemängus ja valiti koondise aasta parimaks mängijaks. Lallana on Inglismaa koondisega osalenud 2014. aasta maailmameistrivõistlustel ja 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
Haruline linalehik
Haruline linalehik (Thesium arvense) on linalehikuliste sugukonda kuuluv mitmeaastane rohttaim.
Eestis leitud väga haruldase tulnukana.
Pfalz-Zweibrücken
Pfalz-Zweibrücken või Zweibrückeni pfaltskrahvkond on endine Saksa-Rooma riigi osastisriik. Selle pealinn oli Zweibrücken (prantsuse: Deux-Ponts). Selle valitsejasugu, Wittelsbachide haru, oli aastatel 1654–1720 ka Rootsi valitsejasugu.
Ülevaade
Pfalz-Zweibrücken loodi eraldi vürstkonnana aastal 1444, kui Stefan von Pfalz-Simmern-Zweibrücken jagas oma territooriumi Pfalz-Simmern-Zweibrückeni oma kahe poja vahel. Noorem poeg Ludwig I sai Zweibrückeni ja Veldenzi krahvkonnad.
Pfalz-Zweibrücken lakkas olemast aastal 1801, kui selle annekteeris Prantsusmaa. Pärast Viini kongressi aastal 1815 tagastati mõned selle osad viimasele hertsogile, kuningas Maximilian I Josephile, kes ühendas need teiste endiste territooriumitega Reini vasakkaldal, et moodustada Rheinkreis, hiljem Rheinland-Pfalz.
Ulatus
thumb |Zweibruecken [[Tilemann Stella 1564. aasta kaardil.]]
Kui Pfalz-Zweibrücken aastal 1444 loodi, koosnes see Armsheimi, Landsburgi, Lautereckeni, Burg Lichtenbergi, Meisenheimi ja Veldenzi amtist Veldenzi krahvkonnast. Aastal 1459 lisati Falkenburgi, Guttenbergi, Haßlochi, Kirkeli, Lambsheimi, Oggersheimi, Wachenheimi, Wegelnburgi ja Zweibrückeni amtid Pfalz-Simmernist.
1784. aastal omatud territooriumid
Amt oli haldusüksus; Oberamt oli suurem üksus, mis jagunes Unteramtideks.
Guttenberg, Seltz ja Hagenbach ja Bischwiller olid Prantsuse vasallid, teised olid Saksa.
15. sajand
Ludwig I valitsemisajal, kes viis läbi neli nurjunud vaenust oma nõo Friedrich I vastu, kaotati Lambsheimi, Wachenheimi ja Waldböckelheimi amtid Pfalzile. Saksa-Rooma keiser Friedrich III, kes oli samuti Pfalzi kuurvürstkonnaga konfliktis, nimetas Ludwig I välimarssaliks ja tunnistas Pfalz-Zweibrückeni hertsogkonnaks. Ludwig I edendas kaevandamist ja lihtsustas hertsogkonna haldamist.
Esialgu oli pealinnaks Meisenheim. Aastal 1477 ohustas Pfalzi kuurvürstkond Meisenheimi ja pealinn koliti Zweibrückenisse, kuhu see jäi aastani 1793.
16. sajand
Pärast Ludwigi surma hertsogkonda ei jaotatud. Tema testament nõudis, et hertsogid Alexander ja Kaspar valitseksid hertsogkonda üheskoos. Kuid Alexander kuulutas oma vanema venna vaimuhaigeks, pani ta luku taha ja valitses hertsogkonda üksi. Alexander sõdis ka Pfalzi kuurvürstkonnaga; tema väed rüüstasid Pfalzi Landshuti pärilussõja ajal. Aastal 1505, kui sõda keisri otsusega lõppes, anti mõned Pfalzi kuurvürstkonna territooriumid Pfalz-Zweibrückenile. Alexander sõlmis uue kuurvürsti Philippiga pärandilepingu, mis parandas märgatavalt suhteid kahe riigi vahel.
Alexander ja Ludwig II viisid sisse esmasünniõiguse, reegli, et kogu vürstkonna pärib edaspidi vanim poeg. Bischweiler omandati aastal 1542 Veldenzi pfaltskrahvi Ruprechti regentluse ajal. Aastal 1544 Pfalz-Veldenzi kõrvalharu eraldus. Aastal 1553 osteti Pfalzi kuurvürstkonnalt Lützelsteini krahvkond (nüüd La Petite-Pierre Alsace'is). Pfaltskrahv Wolfgang saatis oma territooriumil kloostrid laiali, kasvatades sellega oma tulusid, ja omandas Disibodenberg kloostri territooriumi. Aastal 1557 päris ta Heidelbergi lepinguga Pfalz Neuburgi, poole Hinder ("Kaugemast") Sponheimi krahvkonnast ja poole Pfalzi Guttenbergi isandkonnast; see rohkem kui kahekordistas tema territooriumi. Aastal 1558 saatis ta laiali Hornbachi kloostri ning võttis selle territooriumi ja poole Molsheimi krahvkonnast. Aastal 1559 suri kuurvürstiliin välja ja Wolfgang päris osa Kaugemast Sponheimi krahvkonnast. Ta kasutas seda suurt omandit, et anda igale oma viiest pojast mingi territoorium: sõltumatud Pfalz-Neuburg ja Pfalz-Zweibrücken, mis läks aastal 1569 Johann I teisele pojale, ning mitteriiklikud tagatisliinid Pfalz-Sulzbach, Pfalz-Zweibrücken-Vohenstrauß-Parkstein ja Pfalz-Birkenfeld.
Helbe tänav
Helbe tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Nõmme asumis.
Pfalz-Zweibrücken
17. sajand
Kolmekümneaastase sõja ajal okupeeriti hertsogkond keisrivägede poolt ja Zweibrückeni pfaltskrahv Johann II pidi põgenema Metzi. Tema poeg ja järglane Friedrich naasis aastal 1645. Kui Friedrich ilma meessoost pärijateta aastal 1661 suri, sai tema järglaseks tema nõbu Friedrich Ludwig. Tema valitsemisajal okupeeriti riik aastal 1676 Prantsusmaa poolt. Zweibrücken oli vasall Metzi piiskopkonnale, mille Prantsusmaa annekteeris. Aastal 1680 annekteeris Prantsusmaa seetõttu ka Zweibrückeni. Aastal 1681 suri Friedrich Ludwig maapaos ilma meessoost järglasteta.
Helbe tänav
Tänav sai nime1940.a peale Nõmme liitmist Tallinnaga, varem oli Kristjan Raua tänav.
Pfalz-Zweibrücken
17. sajand
1697. aasta Rijswijki rahu tagastas hertsogkonna selle õigusjärgsele omanikule, kes oli kord eemaldanud Friedrich Ludwigi nõo, Kleeburgi pfaltskrahv Karl II, kes oli ka Rootsi kuningas Karl XI.
18. sajand
thumb|Rootsi kuningas [[Karl XII (1682-1718)]] thumb|[[Zweibrückeni loss]]
Personaalunioon Rootsiga kestis kuni Karl XII surmani aastal 1718. Kui Karl XII lastetuna suri, päris Rootsi krooni tema õde Ulrika Eleonora, samas Zweibrücken läks tema nõole, Zweibrückeni hertsog Gustavile.
Aastatel 1725–1778 resideerisid pfaltskrahvid Zweibrückeni lossis; siis kolisid nad Karlsbergi lossi Homburgi lähedal, et rõhutada oma nõudlust pärida Baieri hertsogkond. Valitseva perekonna liikmed maeti lossikirikusse Meisenheimis ja hiljem Aleksandri kirikusse Zweibrückenisse (mis sai Teises maailmasõjas raskelt kannatada).
Gustav oli viimane Kleeburgi liini pfaltskrahv; kui ta ilma meessoost pärijateta aastal 1731 suri, hõivas hertsogkonna keisririik. Aastal 1734 andis keiser Birkenfeldi pfaltskrahv Christian III-le Zweibrückeni. Birkenfeld eraldati aastal 1584 Zweibrückenist kõrvalliinile. Tema poeg Christian IV pöördus aastal 1758 katoliiklusse.
Christian IV valitsemisajal vähendati piirkonna killustatust territooriumite vahetamisega. Näiteks aastal 1768 anti Odernheim ja pool Molsheimi Pfalzi kuurvürstkonnale, vastu saadi Neuburg, Hagenbachi kreis, Selzi kreis ja Selzi klooster. Aastal 1776 jagati "Hinder" Sponheimi krahvkond Zweibrückeni ja Badeni vahel, Zweibrücken sai Kastellauni, Traben-Trarbachi koos Starkenburgiga ja Allenbachi ning Baden sai Birkenfeldi, Frauenburgi ja Herrsteini.
Hertsogkond vallutati aastal 1793 Prantsuse revolutsioonivägede poolt. 4. novembril 1797 liidendati okupeeritud territoorium äsja loodud Prantsuse departemangu Mont-Tonnerre'iga, mille pealinn oli Mainz. Prantsusmaa-poolset anneksiooni tunnistati rahvusvaheliselt Lunéville rahuga. Aastal 1799 tegi vanema haru hääbumine viimasest Zweibrückeni pfaltskrahvist Maximilian Josephist Baieri kuurvürsti Maximilian IV Josephi, samuti Pfalzi kuurvürsti Maximilian II Josephi.
19. sajand
Pärast Viini kongressi tagastati endise hertsogkonna osad Wittelsbachide perekonnale, üheskoos endise kuurvürstkonna osad ja varem erinevate perekondade territooriumid. Maximilian Joseph ühendas kõik need valdused, moodustades Rheinkreisi, hiljem Pfalzi (Pfalz).
Haldus
Hertsogkonnas ei olnud võimu, mis oleks piiranud hertsogi võimu. Isegi linnarahvastik oli õiguslikult pärisorjad, kuni Johann I 21. aprillil 1571 selle seisundi kehtetuks muutis (kuigi olukorda Zweibrückeni linnas oli juba mõnevõrra kergendatud dekreetidega aastatest 1352 ja 1483). Noored mehed pidid kuus aastat miilitsas teenima.
Kõrgeim halduskogu oli kabinet; mille istungitel hertsog osales. Riigikassa vastutas rahanduse, kaevanduste ja metsanduse eest. Puudus kohtu- ja täitevvõimu lahusus. Õigust jagasid ametnikud auastmega Schultheiß. Kõrgeim kohus riigis oli apellatsioonikohus Zweibrückenis; selle traditsioone jätkab täna Zweibrückeni Oberlandesgericht. Pärast 1774. aastat ei olnud enam võimalikud Zweibrückeni kohtu apellatsioonid keiserlikule apellatsioonikohtule. Kuid riigi Alsace'i osades olid alates umbes 1680. aastast võimalikud apellatsioonid Conseil souverain d’Alsace Colmaris. Olulised põhimäärused olid kohtu õiguskord aastast 1605, alama kohtu kord aastast 1657 ning hiljem kriminaalmenetlus aastast 1724 ning abielu ja eestkoste määrused. Valdkondades, kus ei olnud osariigi seadusi, kasutati keisririigi seadusi.
Halduslikult oli riik jaotatud kaheksaks ringkonnaks: Zweibrücken, Homburg, Lichtenberg, Meisenheim, Trarbach, Kastellaun, Bergzabern ja Guttenberg.
Religioon ja kirik
1520. aastatel viidi Pfalz-Zweibrückenis mitmes linnas sisse reformatsioon, sealhulgas Zweibrückenis endas, kus Johann Schwebel oli hertsogi kaplan ja hiljem pastor. Schwebel oli ka juhtiv tegelane, kui mitu hertsogkonna pastorit sõlmisid Wittenbergi konkordaadi ja kui tehti esimesed katsed moodustada ühtne territoriaalkirik kahe väikese kirikukorraga aastatest 1533 ja 1539. Regendiks oli sel ajal Ruprecht, kes valitses oma vennapoja Wolfgangi nimel, kes oli ikka veel alaealine. Teoloogiliselt järgis Schwebel Martin Buceri juhatust Strasbourgis. Pärast Schwebeli surma aastal 1540 võttis Wolfgang aastal 1544 valitsemise üle. Kui kantsler Ulrich Sitzinger ja tema 1557. aasta ulatuslik kirikukord olid mõjutatud Philipp Melanchthonist, võttis Wolfgang hiljem omaks rangema gnesio-luterliku poliitika.
Pärast Wolfgangi surma ühines tema poeg Johann I aastal 1588 reformitud usutunnistusega. 1624. aasta dies decretorius järgi valitses Zweibrückenit ikka veel reformitud vürst, nii muutus see 1648. aasta Vestfaali rahu Cuius regio, eius religio reegli järgi kehtestatud religiooniks. Prantsusmaa taasühendamise perioodil (1680–1697) oli katoliku kirik taas lubatud ja aastal 1697 Rootsi võimu all pärast Rijswijki rahu taastati ka luterlikud kogudused.