cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Iiri hundikoer
Ajalugu
Koer on pärit Iirimaalt ning teda loetakse üheks vanadest tõugudest – esimesi märke iiri hundikoera moodi koertest võis leida juba sajandeid enne meie ajaarvamist. Inglismaa ja Iirimaa vallutanud roomlased kirjeldasid suuri ja jõulisi koeri, kes suutsid jagu saada kõige suurematest saakloomadest ja ka ratsanikest. Nimelt kasutati iiri hundikoera ka sõjakoerana, kelle ülesanne oli vaenlane sadulast maha tõmmata. Tema põhiline ülesanne on aga läbi sajandite olnud hundijaht ning oli aeg, kui Iirimaal oli kuninga käsu järgi igale krahvkonnale ette nähtud kohustuslik arv iiri hundikoeri, et huntide arvu kontrolli all hoida. Kui Iirimaal olid hundid 19. sajandi alguseks välja surnud, oli ohus ka see vana koeratõug. Kodumaal loeti kokku vaid paarkümmend koera. Nende koertega taastas kapten George A. Graham oma sõprade abil ning vanadele piltidele ja jutustustele toetudes selle tõu. Seejuures kasutati ka taani dogi ja šoti hirvekoera. Seega võib öelda, et tegemist on taastatud tõuga, millel on säilinud seosed ka oma ajalooliste eellastega.
Tänapäeval leidub iiri hundikoeri kõikides riikides. Tema ülesanded on muutunud – kuigi ta peab endiselt hea meelega jahti kõigele, mis liigub, on olulisemaks muutunud inimese kaaslase roll. Seda koera võib kohata taludes valvurina, haiglates teraapiakoerana, perekonna lapsevalvurina või lihtsalt kaaslasena, kes armastab oma perekonnaga kõikjal kaasas käia. Eestis kohtab neid koeri kõige sagedamini kaaslase rollis, samuti on Eestis mitu talli, kus hobuseid valvab ja saadab iiri hundikoer. Iiri hundikoera jahiinstinktid on aga endiselt alles: seda on mitu Eestis kasvatatud koera tõestanud maastikujooksul ehk kunstjänesejahil. See on maailmas populaarne viis tegeleda iiri hundikoertega.
Kasv ja mass
Iiri hundikoera loetakse maailma suurimaks koeraks. Selle tõu puhul ei ole ette antud turjakõrguse ülemist piiri, küll aga on sätestatud miinimumkõrgus: isasel koeral 79 cm, emasel veidi vähem. Ideaalseks loetakse koera, kelle turjakõrgus on vähemalt 86 cm, ent harvad pole ka isendid, kelle turjakõrgus ulatub üle 95 cm. Vaatamata oma suurele kasvule jääb iiri hundikoera mass tavaliselt vahemikku 50–60 kg. Mida kõrgem on koer, seda suurem on tavaliselt ka tema mass.
Iseloom
Iiri hundikoer on rahulik ja tasakaalukas loom. Tema silmavaade on alati veidi kurvameelne, ent ta on väga intelligentne koer. Ta ei tohi olla agressiivne, tige või arg, vaid peab olema alati sõbralik, tähelepanelik ümbruse suhtes ning suhtuma kõigisse heatahtlikult.
Tervis ja toitumine
Iiri hundikoera tervis on otseselt seotud tema toitmisega. Kuna koer kasvab kutsikana kiiresti – ühe kuu jooksul rohkem kui 10 cm turjakõrgusesse, on väga oluline, mida ta sööb. Kutsikas peab toidust tasakaalustatud kujul kätte saama kõik vajalikud vitamiinid ja mineraalained. Kui mõnd ainet on puudu või üle või kui kutsikas on ülekaaluline, siis võib see hiljem põhjustada liikumispuude – kiiresti kasvavad luud ja lihased ei suuda kanda liigset raskust, seda eriti kasvuperioodil. Mõne aine puudus või ülekaal võib kaasa tuua luustiku või siseelundite väärarengu. Soovitatav on küsida oma kutsika kasvatajalt, kuidas kutsikat toita.
Sotsiaalsus
Iseloomu poolest sobib iiri hundikoer nii laste, külaliste kui ka koduloomadega. Palju sõltub omanikust – kutsikaga peab kindlasti käima kõigis nendes kohtades, kuhu soovite ta kaasa võtta täiskasvanuna (loomulikult tema vastuvõtlikkuse piires). Kui olud on koerale kutsikast peale tuttavad, siis reeglina probleeme ei teki. Koer, kes on üles kasvanud üksi aianurgas, ei suuda kindlasti hiljem harjuda laste, võõraste kohtade, inimeste ja loomadega. Eestis elavad iiri hundikoerad on kõik sõbralikud ja suhtuvad inimestesse hästi. Kui koerale midagi ei meeldi, siis ta reeglina lahkub ja otsib endale rahulikuma koha. Seda tasub meeles pidada lastega perekondadel ning õpetada lastele varakult, et kui koer nende juurest ära läheb, eelistab ta puhata ja siis tuleb ta rahule jätta. Iiri hundikoera puhul tuleb meeles pidada, et tegemist on vana jahikoeratõuga. Tal võib tulla tahtmine jooksvaid loomi taga ajada. Siiski on ka see harjutamise küsimus – paljud iiri hundikoerad elavad koos hobuste, kasside ja lammastega ning reeglina neil teiste loomadega probleeme ei ole.
Koolitatavus, õppimiskiirus
Iiri hundikoera õpetada on lihtne, sest tegemist on intelligentse tõuga. Talle jääb õpetatu kiiresti meelde, kuid peab meeles pidama, et ta õpib kiiresti ära nii head kui ka halvad asjad. Tema õpetamist tuleb alustada kohe, kui ta koju tuleb. Kui ta juba silma vaatab, on pisut hilja. See aeg jõuab aga kätte väga kiiresti. Kui hurtasid ehk silmadega jahti pidavaid koeri peetakse sageli raskesti õpetatavaks, siis iiri hundikoerad on end tõestanud nii sõnakuulelikkuses kui ka agility`s. Iiri hundikoera kasutatakse ka teraapiakoerana, kes on õpetatud töötama autistlike laste või liikumispuudega vanuritega. Koerale meeldib omanikuga koostööd teha.
Karv ja selle hooldus
Iiri hundikoera karva värv kõigub valge-helehallist kuni tumehalli-mustani ning harvad pole ka tiigrikarva või punaka karvaga koerad. Tema karv on suhteliselt lühike, paks ja karm, mustust hülgav. See tähendab, et ta sobib neile, kellele ei meeldi koera pidevalt pesta ja föönitada. Ta ei vaja kumbagi. Seda koera tuleb pesta vaid siis, kui ta mingil põhjusel end väga mustaks teeb. Reeglina piisab kammimisest – õige karva puhul eemaldub mustus kammimisega karvast ise. Kasutada tasub pikkade piidega koerakammi.
Näituseks valmistudes eemaldatakse liigsed karvad koera kaelalt, kõrvadelt, põskedelt ja saba piirkonnast. Kuidas seda täpselt tehakse, on targem küsida kogenud kasvatajalt. Kodukoera võib jätta trimmimata.
Värvus: hall, tiigrikarva, punane, must, valge, kollakaspruun, liivavärvi. Kõige levinum on tavaline hall.
Liikumisvajadus
Iiri hundikoera liikumisvajadus on suur – talle sobib omanik, kellele meeldivad pikad jalutuskäigud. Kuigi võib tunduda, et ta liigub küllaldaselt ka eramu aias, eelistab ta aias valida endale koha, kust on mugav kogu ümbruskonda jälgida. Seal ta lamab ja tõstab pead vaid siis, kui on vaja asju täpsemalt kontrollida. Seega peaks omanik koera iga päev vähemalt tunnisele jalutuskäigule viima. Veel parem on, kui koeral oleks võimalus koos teiste omasuguste koertega vabalt joosta.
Kui soovite koeraga osa võtta maastikujooksudest, tasub Eesti Hurtade Liidust uurida, kuidas koera selleks ette valmistada – tavalistest igapäevastest jalutuskäikudest kipub selle jaoks väheseks jääma.
Sobivus Eesti kliimasse
Iiri hundikoeral on suhteliselt paks karv ning seetõttu võib ta elada väljas kuni −10 kraadini tingimusel, et tal on varjualune, kuhu minna. Ka suuremate külmadega ei vaja ta "riideid selga". Küll tuleb jälgida, et koer väljas lamama ei jääks ja nii end ära ei külmetaks. Tal saadab teid meeleldi talvel suusaretkel. Suvel tuleb aga olla ettevaatlik, eriti tumeda karvaga koer võib üle kuumeneda. Ta võib küll elada ka väljas, kuid eelistab elada koos inimestega, seepärast müüvad kasvatajad neid koeri tavaliselt perekoeraks, et ta elaks majas. Ta vajab suhtlemist oma peremehega ning üksiolek aias muudab varem või hiljem koera iseloomu.
Märkused
See koer sobib nii algajale kui ka kogenud koeraomanikule. Siiski tuleb üle vaadata, kas teil majapidamises on selle koera jaoks piisavalt ruumi – peaaegu meetrikõrgune koer võtab põrandal end välja sirutades vähemalt poolteist ruutmeetrit ruumi. Kui leiate vajaliku suurusega põrandapinna, võib teda vabalt pidada ka korteris, sest ta haugub harva. Arvestama peab aga pikkade jalutuskäikudega, samuti sellega, et pärast joogikorda tassib ta oma habemega vett laiali – seega on tark käterätikut käepärast hoida.
Eluiga: 6–8 aastat. On ka erandeid.
Sarnased tõud: šoti hirvekoer – värvuselt samuti hall, kuid saledama kehaehitusega. Kasvult natuke väiksem kui iiri hundikoer.
Tõug Eestis
Eestis elab üle 40 iiri hundikoera, kellest pooled on siin sündinud ning ülejäänud pärit Lätist, Soomest, Rootsist ja Venemaalt.
Arrasate
Arrasate (baski; hispaania Mondragón; ametlikult Arrasate/Mondragón) on linn ja vald Hispaanias Baskimaal, Gipuzkoa lääneosas.
Arrasatet on esmamainitud 13. sajandil. 1260 andis Alfonso X asulale eriõigused ja nime Mondragón.
Linnas on asutatud ettevõte Mondragon (MCC), mis on maailma suurim tööühistu.
Linnas asub ka 1997 asutatud eraülikool, Mondragóni ülikool.
Charles Vincent Francois Pezet de Corval
Charles Vincent Francois Pezet de Corval (6. märts 1800 Pussy, Prantsusmaa – 3. august 1861 Baden-Baden) oli Tartu Ülikooli prantsuse keele lektor 1825–1861.
Anthonis van Dyck
Anthonis van Dyck (ka Anthonys van Dyck [hääldus vɑn ˈdɛˑɪ̯k]; 22. märts 1599 Antwerpen – 9. detsember 1641 London) oli flaami maalikunstnik. Teda tuntakse ka Sir Anthony Vandyke'i nimega. Ta oli Charles I õukonna hinnatuim kunstnik. Samuti öeldakse, et van Dyck oli 1620. aastatel üks tuntumaid portreemaalijaid Itaalias ning üks mõjukamaid kunstnikke Põhja-Euroopas alates 1630. aastatest kuni 17. sajandi lõpuni. Teda peetakse paraadportree loojaks.
Antwerpen, kus kunstnik üles kasvas, oli 16. sajandil üks Euroopa kunstielu suuremaid keskuseid. Van Dyck oli üks paljudest andekatest kunstnikest, kes selles linnas 17. sajandi alguses töötas. Antwerpeniga olid 17. sajandil seotud veel Peter Paul Rubens, Jacob Jordaens, Jan Bruegel vanem, Frans Snyders, Cornelis de Vos, Adriaen Brouwer ja järgmisest põlvkonnast David Teniers noorem, Jan Fyt ja taanlane Jan Davidz de Heem.
Anthonis Van Dycki kuulsus on läbi ajaloo märkimisväärselt vähe muutunud. Kolmsada aastat pärast tema surma ei ole peaaegu miski tema reputatsiooni ähvardanud ja teda peetakse senini üheks andekamaks portreemaalijaks. Tema graatsilised teosed Genova, flaami ja Inglise aristokraatidest on läbi kõikide kunstiperioodide ühed meeldejäävamad.
Lisaks kuulsatele paraadportreedele maalis ta ka altarimaale, mille temaatika oli pärit mütoloogiast või piiblist. Lisaks kasutas ta vesivärve ning arendas nn söövitustehnikat. Ta kogus kuulsust oma graafikateostega, millest avaldati ka kogumik.
Jägala jõgi
pisi|Jägala jõgi kalarambi ja hüdroelektrijaama tammiga Vetla külas Jägala jõgi on jõgi Põhja-Eestis. Selle pikkus on 98,8 km pikk.
Anthonis van Dyck
Anthonis van Dycki teoseid saab iseloomustada järgmiste sõnadega: suurepärane karakteristika, aadellikkus ja tõde. Tema elegantne stiil ja läbitungiv vaatenurk portreteeritavate sisemaailma tõi talle eluajal suure edu. Inglismaal autasustas tema suurim patroon, kuningas Charles I, teda isegi rüütliseisusega.
Lapsepõlv ja perekond
Anthonis van Dyck sündis jõukas peres. Tema isa oli Frans van Dyck ja ema Maria Cuypers, kes oli Frans van Dycki teine naine. Nende peres kasvas kaksteist last. Maria Cuypers suri 1607. aastal. Franz van Dyck oli tuntud kaupmees, kes tegeles tekstiilide müügiga ja Maria Cuypers oli tuntud tikandikunstnik. Van Dyckide pere oli väga usklik. Anthonise üks vendadest oli preester ning tema kaks õde valisid kloostrielu. Anthonis van Dyck oli samuti terve oma elu väga usklik ja jäi vagadusele truuks, kuigi võis oma elus ringreiside tõttu paljusid rahvusvahelisi intriige näha.
Jägala jõgi
Jõgi algab Pandivere kõrgustiku lääneserval Ahula külast ja suubub Ihasalu lahte. Ülemjooksul voolab jõgi läbi Kõrvemaa soode.
Anthonis van Dyck
Lapsepõlv ja perekond
Kui van Dyck oli 10-aastane, sai tema õpetajaks Hendrik van Balen, kes oli tol ajal Antwerpeni kunstnikegildi juht. Kuid arvatakse, et van Baleni väikesemõõdulised kompositsioonid ei mõjutanud van Dycki pooltki nii palju kui Rubensi ekstravagantsed ja suurejoonelised teosed.
Jägala jõgi
Suuremad lisajõed on paremalt Soodla jõgi, Jänijõgi, Mustjõgi ja Ambla jõgi ning vasakult Jõelähtme jõgi.
Anthonis van Dyck
Lapsepõlv ja perekond
Varasematel aegadel on väidetud, et ta ei olnud oma elu jooksul kunagi Rubensi õpilane, aga ühes hilisemas uurimuses, mille koostas Margaret Roland, leiti tõendeid, et oma hilises teismeeas puutus van Dyck siiski Rubensiga kokku. Hiljem oli ta ka Rubensi assistent ja 1618. aastaks ka Rubensi töökoja liige. pisi|"Autoportree" 1613–1614 Antonis van Dycki varasemad teosed peegeldavad tugevalt tema päritolu, mis on seotud kunstirikka Antwerpeniga. Rubens viitas van Dyckile 1618. aastal kui oma parimale õpilasele. Rubensi mõju van Dyckile tuleb kõige rohkem välja tema portreedes, kus ta kujutab portreteeritavate siseelu äärmiselt suure psühholoogilise täpsusega. See stiil vallutas hiljem kõik tema ajaloolised portreemaalid.
Jägala jõgi
Umbes 4 km enne suuet asuv ligi 8-meetrine juga on Eesti kõrgemaid.
Suudme ja joa vahel asub Jägala jõe hoiuala.
Jõe paremkalda neemikul, umbes 1 km kaugusel suudmest asub Jägala Jõesuu linnamägi.
Jõel asuvad Linnamäe, Jägala joa ja Vetla hüdroelektrijaam.
Anthonis van Dyck
Lapsepõlv ja perekond
"Rubensile laekus pidevalt uusi telli­musi. Meistri tööhoog ja töötahe haarasid kõiki õpilasi ja abilisi ning Rubens ise oli paljudele kogu oma elulaadiga ihaldatud eeskujuks. Suur töökoormus töökojas või­maldas igaühel oma oskusi ja võimeid rakendada. Anthonis van Dyck haaras lennult Rubensi taotlused ning temast sai kohe meistri lemmikõpilane. Töötahtelt ja võimekuselt oli ta Rubensile vääriline kaaslane. Talle usaldati väga vastutusrik­kaid ülesandeid suurte tellimuste täitmi­sel. Nii töötas van Dyck Rubensi ateljees neli aastat. Teoste hulk, mille maalimi­sest ta sel ajal osa võttis või mis ta ise­seisvalt lõi, on aukartustäratavalt suur – neid arvatakse olevat üle saja."
Jägala jõgi
Jõel on mitu silda. Näiteks Soodla lähistel on Jägala–Käravete maanteel Soodla kivisild.
Piirangud
Kalapüügieeskirjaga on 1. septembrist 30. novembrini keelatud spinningu ja lendõngega kalapüük Linnamäe paisust suudmeni. Erandina on lubatud kalastuskaardi alusel lõhe ja forelli püük Linnamäe paisust suudmeni landi või rakisega varustatud spinninguga ning lendõngega 1. septembrist kuni 31. detsembrini. Aasta ringi on keelatud püük suudmele lähemal kui 1000 meetrit.
Anthonis van Dyck
Lapsepõlv ja perekond
"«Mao ülendamine / Vaskmadu» (Madrid, Prado) on van Dycki tolle aja maalidest üks dünaa­milisemaid ning esitab kõige rohkem tundeväljendusi. Väga täpselt on näidatud iga üksiku inimese suhtumine toimuvasse müsteeriumi. Maali sügav­punane koloriit omakorda rõhutab sünd­muse erutavust."
Paljude allikate kohaselt, mis aga toetuvad vaid inimeste mälule, mitte kinnitatud faktidele, oli van Dyckil isiklik stuudio ja õpilased juba 1615. aastaks, kui ta ise oli vaid 16-aastane. Teda peeti oma aja pintsliga Mozartiks.
Itaalia periood
Anthonis van Dyck oli Itaalias novembrist 1621 kuni sügiseni 1626. Ta reisis läbi terve poolsaare, et ammutada inspiratsiooni Itaalia kunstikeskustest ja tipptegijatelt, et enda oskusi edasi arendada. Roomas kujutas ta üht oma patrooni, kardinal Bentivogliot. Öeldakse, et see teos oli inspireeritud kõrgrenessansi meistritest Raffaelist ja Tizianist. Van Dyckil oli suur ambitsioon suurejoonelist karjääri teha ning seetõttu jäid paljud teised tolleaegsed kunstnikud tema varju. Lisaks tõmbas van Dyck ligi rikkaid ja haritud patroone. Van Dyck külastas ka Veneetsiat, kus sai Tiziani teoste ja sketšidest veelgi enam õppida. Omandatud oskusi kasutas ta hiljem inspiratsiooniks oma teostes. Lisaks viibis ta 1624.-1625. aastal Palermos, kuid tema olulisem reis oli Genovasse, kus ta sai kuulsaks kui oma generatsiooni tuntuim ja andekaim portreemaalija. Van Dycki dramaatilised maalid rikastest ja uhkelt riides aadlikest panid aluse nn suurejoonelisele stiilile, mis kestis kuni 20. sajandini. pisi|"Kardinal Bentivoglio" 1625
Teine Antwerpeni periood
pisi|"The five eldest children of Charles I" 1637 Van Dyck naasis Antwerpenisse 1627. aasta suvel. Ta lahkus kunagi kodulinnast noore algajana ning naasis suure meistrina, kellel oli juba laialdane kogemus Itaalias. Rubens, kes oli tol ajal üks Antwerpeni kuulsamaid meistreid, oli tihti Antwerpenist eemal diplomaatilistel missioonidel. Seetõttu oli van Dyckil rohkem tööpakkumisi kui varem. Ja kuna van Dyckil oli suur ambitsioon karjääri teha, siis sobis see talle hästi ning ta rakendas oma uusi oskusi järgmistes teostes. Näiteks "Cesare Scaglia Adoring the Virgin and Child" ("Neitsi Maarja lapsega"), kus Van Dyck kombineeris oma portreemaalija oskused õppetundidega kompositsioonilisest puhtusest ja vagast emotsionaalsusest, mida ta oli õppinud vastureformatsioonideaegsest Itaalia maalikunstist. Antwerpenis tagasi olles hakkas ta looma ka graafikat, selleks et oma teoseid veelgi enam levitada ja kuulsust koguda. Tal olid ühendused Londoni ja Haagi õukondadega ning sellest perioodist pärineb ka mitmeid diplomaatilisi kirju, mis tõestavad tema rahvusvahelise kuulsuse levikut. Van Dyck siirdus Inglismaale ning läks kodumaale veel ainult vahemikus 1633–1635. Nendel aastatel maalis ta peamiselt Brüsseli õukonda. Londonisse Charles I õukonda naasis ta lõplikult 1635. aasta kevadel.
Inglise periood
pisi|"Charles I" 1632 Charles I õukonnas saavutas rahvusvahelise kuulsuse. Ta jõudis Londonisse 1632. aastal ning ta määrati kohe kõige tähtsamaks õukonna maalikunstnikuks. Charles I oli suur kunstiarmastaja ning ta tutvustas oma armastust ka ülejäänud Inglismaale, kuna oli suur kunstikoguja. Eriliselt oli fookuses Veneetsia renessanss, mida Van Dyck väga oskuslikult jäljendas. Charles I lõi uusi reegleid õukonnaetiketile, mis jõudsid kõik ka Van Dycki maalidele. Ta segas vanu ja uusi stiile, et väljendada tõetruult tolleaegse Inglismaa kõrgklassi elu ja kombeid. Eriti hinnatud on Van Dycki teosed kuningast ja tema perekonnast. Kõrgtasemel organiseeritud suureplaanilised projektid, mida Van Dyck juhtis, võimaldasid luua väga suure hulga portreesid. Nendes teostes kasutas ta tihti oma õpilaste abi. Sellegipoolest lõi Van Dyck ka ise suurejoonelisi ja imetlusväärseid teoseid, mis kinnitasid tema piiramatut andekust kuni tema enneaegse surmani 1641. aastal.
Stiil
Inglismaa-perioodil hakkas van Dyck oma teostele maalima kostüüme, mis udustasid faktide ja fiktiivse piire. Kuni van Dycki tulekuni maaliti modellide kostüüme alati viimse detailini, aga van Dyck muutis kostüümimaalimise reegleid terves Põhja-Euroopas. Ta eemaldas moekad aksessuaarid, lisas müstilisi detaile ning maalis oma modelle isegi mitteformaalses riietuses. Rõivaid maalis ta alati tugevate ja laiade pintslitõmmetega. Selline laad levis lõpuks üle terve Euroopa.
Van Dycki innovatsioonid kostüümimaalimises jätsid tugeva jälje Euroopa maalikunstisse terveks 17. sajandiks. Ta seadis standardid, mida kutsuti tihti rahvusvaheliseks portreestiiliks ("vandyckilik") ja võeti kasutusele õukondades üle terve Euroopa. Paljud Euroopa kunstnikud võtsid 17. sajandi teisel poolel Van Dycki stiili teadlikult omaks. Näiteks olevat maalikunstnik Jan de Baen seda teinud ja öelnud: "Tema pintslikunst on kõrgelt hinnatud ja nagu ka Rembrandt, leidnud palju järgijaid." See märkus tõestas, et tema stiili kopeerimine oli tol ajal valiku küsimus ja paljud kunstnikud võtsid üle tema kompositsiooni ning stiili.
Tema portreede laialt levinud kuulsus oli samuti seotud tema graafikaga. Neid teoseid trükiti palju, mistõttu need laialdaselt levisid. Graafiliste teoste modellideks olid inimesed kõikidest eluvaldkondadest: tema lähedased sõbrad, teised kunstnikud, sõjaväelased, aadlikud. Mitme aasta jooksul trükkisid tema teoseid flaami ja Taani trükikojad. Mingi osa piltidest avaldati 1632. aastal raamatuna, aga sellest pole koopiat säilinud. Hiljem, 1645. aastal, loodi teine kogumik, mille avaldas Gillis Hendricz. Teosed, mida trükiti, olid alati valik van Dycki parematest ja kuulsamatest teostest.
Üks van Dycki ikonograafia teostest on nähtaval ka Mikkeli muuseumi kogudes.
Kokkuvõte
Anthonis van Dyck oli kindlasti üks oma aja silmapaistvamaid kunstnikke. Kuigi ta tegeles mitme valdkonnaga, sai ta maailmakuulsaks tänu oma paraadportreedele. Ta sündis Antwerpenis, aga jõudis oma elu jooksul läbi reisida Itaalia ning lõpuks kolida Inglismaale, kus temast sai Charles I hinnatuim õukonnakunstnik. Kuna tema graafikateoseid avaldati palju, sai ta seetõttu veelgi kuulsamaks. Lisaks lõi ta mitmeid uuendusi kostüümide maalimisstiilile, mis levisid üle terve Euroopa. Van Dyck oli oma aja üks silmapaistvamaid kunstnikke ning on jätnud kunstiajalukku kustumatu jälje.
Oskar Kuningas
Oskar Kuningas (15. juuli 1911 Lavi, Kilingi vald – 9. märts 1997 Tallinn) oli eesti kirjandusteadlane, kirjandus- ja teatrikriitik, kultuuriloolane ja tõlkija.
Elukäik
Oskar Kuningas sündis Lavi koolimajas Kilingi vallas kooliõpetaja pojana. Lapsepõlv ja noorus möödusid Läti piiri ääres Jäärjas. Pärast Pärnu kaubanduskooli lõpetamist 1928 õppis lühemat aega Tallinna Kolledžis (1929). Oli seejärel ajakirjanik Tallinnas ja Pärnus 1935–1940. Töötas 1940. aastal Pärnu linnavalitsuse haridusosakonnas konsulendina ja 1941. aastal teater Endla kirjandusala juhatajana. Saksa okupatsiooni ajal 1941 vangistati. 1943–1944 oli Järva Teataja mittekoosseisuline korrespondent, 1944–1947 ajalehe Järvalane vastutav sekretär, 1947–1948 Talurahvalehe kultuuriosakonna juhataja, 1949 ajalehe Sirp ja Vasar teatriosakonna juhataja ja 1948–1949 Eesti NSV Riikliku Teatriinstituudi lektor.
Sealtpeale tegutses vabakutseline literaadina. Tallinna Pedagoogilise Instituudi õppejõud 1976–1978. Oli 1982. aastast Eesti Kirjanike Liidu liige.
Oskar Kuningas suri 9. märtsil 1997 Tallinnas ja ta maeti 13. märtsil 1997 Rahumäe kalmistule.
Looming
O. Kuningas on teinud lühiuurimusi ja avaldanud perioodikas hulgaliselt artikleid kirjandusest ja teatrist, kirjanikest ja kultuuritegelastest ning koduloost. Giidi-loengupidajana tutvustas ta huvilistele paljusid kirjanduslikke paiku. O. Kuningas on tõlkinud ilukirjanduslikku proosat ja teatritekste läti, saksa, prantsuse ja vene keelest.
Male
Oskar Kuningas mängis arvestataval tasemel malet. Tema parimaks saavutuseks jäi esikoha jagamine Eesti meistrivõistluste poolfinaalis 1944. aastal koos Aleksander Hildebrandiga. Tegutses ka maleajakirjanikuna. Maleajaloolasena aitas Heino Hindrel kokku panna koguteose "Male Eestis" (1965).
Kuninga aia raamatukogu
28. septembril 2005 lugejatele avatud Pääsküla uus raamatukoguhoone, nn Kuninga aia raamatukogu asub bibliofiilist Oskar Kuninga endisest aiast äralõigatud maatükil. See on esimene taastatud Eesti Vabariigi ajal spetsiaalselt projekteeritud ja ehitatud raamatukoguhoone Tallinnas. Hoone sai 2005. aastal sisearhitektuuri aastapreemia ja kandideeris ka arhitektuuri aastapreemiale.
Isiklikku
Tütred: Astrid Reinla, Merike Rõtova. Väimees Boriss Rõtov, tütrepoeg Igor Rõtov, tütretütar Regina Narva, tütretütretütred on Ann ja Triin Narva. Tema vennatütar oli näitleja Helle Kuningas. Tema tädipoeg oli elektrotehnikateadlane Johannes Heil.
Ełk
Asula sai linnaõigused 1445. Linn hävitati 1914 Vene vägede sissetungi käigus peaaegu täielikult, kuid taastati pärast sõda. Praeguse nime sai linn 1945, kui läks Poola valdusse.
Ełkis on sündinud saksa kirjanik Siegfried Lenz. thumb|left|Ełk
Vassili Perevoštšikov
Vassili Matvejevitš Perevoštšikov (vene keeles Василий Матвеевич Перевощиков; 1. aprill 1785 Saransk, Venemaa – 6. oktoober 1851 Peterburi) oli keeleteadlane.
Sõjaväelase poeg. Õppis Kaasani ülikoolis. Töötas Tartu Ülikoolis vene keele ja kirjanduse professorina 1820–1830.
Peter Pell
Peter Pell (ka Peeter; 14. september (vkj 2. september) 1807 Peterburi – 30. detsember (vkj 18. detsember) 1861 Peterburi) oli Eesti põllumajandus- ja loodusteadlane ning pedagoog.
Elulugu
1838–41 täiendas Pell end põllumajandusteaduses välismaal. 1841–59 töötas ta Kaasani Ülikoolis põllumajanduseriala õppejõuna, õpetades 1845–48 ühtlasi sama ainet ka Kaasani vaimulikus akadeemias.
Carl Robert Jakobson
thumb|right|Carl Robert Jakobson Carl Robert Jakobson (pseudonüüm C. R. Linnutaja; 26. juuli 1841 Tartu – 19. märts 1882 Kurgja) oli eesti ühiskonnategelane, publitsist, kirjanik, muusik ja pedagoog.
Gradient
pisi|300px|Neil kahel joonisel on skalaarväli hall ning gradient on tähistatud siniste nooltega. Tumedad alad on seotud suuremate ja valged alad väiksemate välja väärtustega
Carl Robert Jakobson
Elulugu
Carl Robert Jakobsoni isa oli Torma kihelkonnakooli õpetaja Adam Jakobson. Natalie Auguste Johanson-Pärna oli tema õde ja Eduard Magnus Jakobson tema vend.
Jakobson elas noorpõlves Tormas ning sai alghariduse isalt ja kohalikus kihelkonnakoolis. Aastatel 1856–1859 õppis ta Valgas Cimze seminaris.
Gradient
Gradient (ladina sõnast gradiens 'sammuv') on ruumilise muutumise kiirus, s.t see väljendab suuruse muutust pikkusühiku kohta.
Carl Robert Jakobson
Elulugu
Aastatel 1859–1862 oli Jakobson isa järglasena Torma kihelkonnakooli õpetaja. Tal tekkisid Torma mõisniku Otto von Lipharti ja pastori Carl Landeseniga lahkhelid ning sügisel 1861 loobus ta teenistusest.
Gradient
Vektorarvutuses tähistatakse suuruse {f} gradienti või \nabla f (kus \nabla on nabla-operaator).
Carl Robert Jakobson
Elulugu
Jakobson asus 1862. aastal saksa kolonistide õpetajaks Jamburgi. Ta allus ka Narva kirikuõpetajale Konstantin Hunniusele, kes Torma õpetaja Landeseni mõju all hakkas Jakobsoni kiusama. Seetõttu loobus ta paari aasta pärast teenistuskohast Jamburgis, sest Hunniuse kiusu tõttu oli tema majanduslik olukord oluliselt halvenenud.
Adõtša
Adõtša (jakuudi Аадыча, vene Адыча) on jõgi Venemaal Sahhas.
Carl Robert Jakobson
Elulugu
Aastast 1864 töötas ta kooli- ja koduõpetajana Peterburis. 1865. aastal omandas ta gümnaasiumi ülemkooliõpetaja kutse saksa keele ja kirjanduse alal.
Adõtša
Jõgi algab Tšerski mäestikust ja voolab laias orus loodesse. Suubub paremalt Janasse.
Carl Robert Jakobson
Elulugu
Jakobson liitus Peterburi patriootide ringiga ning alustas rühma mõjul tegevust publitsisti ja koolikirjanikuna. 1865. aastal hakkas ta saatma artikleid Eesti Postimehele, hiljem ka liberaalsetele vene- ja saksakeelsetele ajalehtedele. Aastal 1868 jäi rahuldamata Jakobsoni taotlus asutada Peterburis eestikeelne ajaleht.
Gradient
Skalaarvälja gradient on vektorväli, kus vektori pikkus on ruumilise muutumise kiirus ning vektori suunaks on maksimaalse kasvu suund.
Carl Robert Jakobson
Elulugu
Jakobson osales Eesti Kirjameeste Seltsi ja Eesti Aleksandrikooli rajamise organisatsiooni asutamises ja tegevuses, olles alates 1870. aastast Eesti Aleksandrikooli peakomitee liige.
Adõtša
Jõe pikkus on 715 km, valgala pindala 89 800 km², keskmine vooluhulk on 500 m³/s.
Carl Robert Jakobson
Elulugu
1868. ja 1870. aastal pidas Jakobson Vanemuise seltsis kolm isamaakõnet, mis ilmusid 1870. aastal raamatuna.
Gradient
Gradiendi mõiste on laialdaselt kasutusel nii matemaatikas endas kui ka füüsikas, keemias jm. Näiteks elektrostaatilise välja \vec E gradient kus \varphi on elektrivälja potentsiaal.
Carl Robert Jakobson
Elulugu
1871. aastal asus Jakobson elama Tallinna, kuid ka seal ei saanud ta luba eestikeelse ajalehe asutamiseks.
Gradient
Ristkoordinaatides
Kolmemõõtmelistes eukleidilises ruumis ristkoordinaatides avaldub tema olemasolul gradient vastavalt:
Carl Robert Jakobson
Elulugu
Aastal 1874 ostis Jakobson Vändra lähedal asuva Kurgja talu, millest kavatses teha näidismajapidamise. Samal aastal korraldas ta Vändras Eesti esimese künnivõistluse. Jakobson valiti Pärnu Eesti Põllumeeste Seltsi ja Viljandi Eesti Põllumeeste Seltsi presidendiks. Nendes seltsides pidas ta põllumajandusalaseid teadmisi ja uuendusi tutvustavaid ning rahva majanduslikku ja õiguslikku seisundit käsitlevaid kõnesid ja esitas põllumajanduse edendamise kava.
Gradient
Ristkoordinaatides
kus on x,y,z telgede suunalised ühikvektorid,  on vastavalt funktsiooni f osatuletised x, y, z muutujate järgi. Näiteks funktsiooni
Carl Robert Jakobson
Elulugu
1878. aastaks asutas Jakobson Viljandis ajalehte Sakala. Tema tähtsamad abilised toimetuses olid Jaak Järv ja Jakob Kõrv. Ajaleht kritiseeris kehtivat agraarkorraldust, aadlivõimu ja seisuslikke asutusi ning taotles ajakohaseid reforme, samuti nõudis rahvakooli vabastamist kiriku tiiva alt. See tõi kaasa konflikte eestlastest kirikuõpetajatega ja lõpuks rahvusliku liikumise mõõdukamate tegelaste kaugenemise Sakalast. Konflikt kandus ka suurtesse rahvusühendustesse.
Gradient
Ristkoordinaatides
gradient on
Carl Robert Jakobson
Elulugu
1881. aastal valiti Jakobson Jakob Hurda asemele Eesti Kirjameeste Seltsi presidendiks. thumb|C. R. Jakobsoni "Kooli Lugemise Raamat", I osa (1867) Jakobson oli esimene, kes andis eesti talupoegadele teaduslikke talupidamisjuhiseid. Ta avaldas esimese eestikeelse põllumajandusalase õppe- ja käsiraamatu "Teadus ja Seadus põllul" (esimene osa 1869) ning raamatud "Kuidas põllumees rikkaks saab" (1874), "Kuidas karjad ja nende saagid meie põllumeeste rikkuse allikaks saavad" (1876), "Sakala Kalender põllumeestele" (1880) ja mõned teised. Nendega pani ta aluse eestikeelsele põllumajanduskirjandusele.
Jakobsoni kõrgetasemelised uuenduslikud kooliõpikud mõjutasid suuresti Eesti rahvakooli ja pedagoogika arengut. Tema "Kooli Lugemise Raamatu" (kolm osa; 1867–1876) esimene osa ilmus 40 aasta jooksul 15 trükis. Laialdaselt tulid kasutusele ka "Uus Aabitsaraamat..." (1867), "Veikene Geograafia" (1868) ja tütarlastekoolide lugemik "Helmed" (1880). Ajakirjanduses võitles ta koolide olukorra parandamise ja kiriku mõjust vabastamise eest.
Ta taotles eesti laulukooridele algupärast repertuaari ning andis välja noodikogud "Wanemuine Kandle healed" (kaks vihikut, 1869–1871) ja "Rõõmus laulja" (1872). Ühiskondlikust tegevusest lahutamatu on Jakobsoni patriootiline luule (kogu "C. R. Linnutaja laulud" 1870; sisaldab ka tõlkeid, peamiselt saksa luuleklassikast) ja palju mängitud näidend "Artur ja Anna" (1872), mis taunib seisuste ebavõrdsust.
Kõik Jakobsoni teosed avaldati uues kirjaviisis. See aitas uue kirjaviisi võidulepääsule kaasa.
August Miljan
Aastatel 1929–1940 oli ta Jäneda põllutöökeskkooli juhataja. Hiljem oli erinevatel aegadel Tooma Soouurimise Katseinstituudi direktor, Tartu Riikliku Ülikooli põllumajandusteaduskonna taimekasvatuse kateedri juhataja ja Tartu Botaanikaaia juhataja.
Carl Robert Jakobson
Elulugu
Jakobson haigestus 1882. aasta kevadtalvel kopsupõletikku (eestlased kahtlustasid isegi tapmist arsti poolt, pidades imelikuks nii suure tugeva terve mehe loomulikku surma). C. R. Jakobson on maetud perekonnakalmistule Kurgjal. Tema lesk ja tütred kuulusid Vändra saksa kogudusse.
Mälestuse jäädvustamine
thumb|Carl Robert Jakobsoni skulptuur Viljandi kesklinnas, sügis 2010 1948. aastal avati Kurgjal tema tegemiste jäädvustamiseks muuseum.
1956. aastal anti Viljandi 1. Keskkoolile C. R. Jakobsoni nimi, 2012. aastast kannab see nime Viljandi Jakobsoni Kool. Ka Jõgeva maakonnas paiknev Torma Põhikool kannab tema nime – Carl Robert Jakobsoni nimeline Torma Põhikool.
Aastatel 1992–2010 kaunistas tema portree Eesti suurimat, 500-kroonist rahatähte.
C. R. Jakobsoni nime kannavad tänavad mitmes Eesti linnas ja asulas.
1927. aastal avati pidulikult mälestussammas tema haual Kurgja talu kalmistul (kujurid Jaan Koort ja Ferdi Sannamees). 1957. aastal püstitati Jakobsoni mälestussammas Torma kooli juurde (kujur Roman Haavamägi). 1993. aastal avati monument ka Viljandis (kujur Mati Karmin ja arhitekt Tiit Trummal).
Eesti Telefilm on teinud Jakobsonist dokumentaalfilmi "Carl Robert Jakobson" (režissöör Mati Põldre, 1982).
2011. aastast annab Torma Põhikool välja C. R. Jakobsoni nimelist stipendiumi.
Sign Systems Studies
Sign Systems Studies (vene keeles Труды по знаковым системам Trudõ po znakovõm sistemam, eesti keeles 'Töid märgisüsteemide alalt', kreeka keeles Semeiotike) on Tartu Ülikooli Kirjastuse välja antav rahvusvaheline mitmekeelne semiootikaajakiri. Ajakiri asutati 1964. aastal Juri Lotmani algatusel. See on üks maailma vanemaid semiootikaajakirju. Kuni 1992. aastani oli see põhiliselt venekeelne, alates 1998. aastast on artiklite peamine keel inglise keel (ent on ka vene- ja prantsuskeelseid artikleid), artiklite lühikokkuvõtted on eesti-, vene- ja ingliskeelsed. Alates aastast 2022 on ajakirja ametlik keel inglise ja kokkuvõtete jaoks eesti, lisaks kokkuvõtted mistahes maailma keeles.
Kolleegium
Ajakirja toimetuskolleegiumi kuuluvad Myrdene Anderson (Purdue Ülikool, USA), Paul Cobley (London, Inglismaa), Marcel Danesi (Toronto Ülikool, Kanada), Gunther Kress (London, Inglismaa), Julia Kristeva (Pariis, Prantsusmaa), Roland Posner (Berliini Tehnikaülikool, Saksamaa), Frederik Stjernfelt (Aarhusi Ülikool, Taani), Eero Tarasti (Helsingi Ülikool, Soome), Winfried Nöth (Kasseli Ülikool, Saksamaa, ja Sao Paulo, Brasiilia), Boris Uspenskij (Napoli Ülikool, Itaalia) ja Jaan Valsiner (Aalborgi Ülikool, Taani).
Kolleegiumi välisliikmed on olnud veel (aastast 1998 või hiljem) Thomas A. Sebeok, Bloomingtoni Ülikool, USA), Alexander Piatigorsky (London, Inglismaa), Thure von Uexküll (Freiburg, Saksamaa), Umberto Eco (Bologna Ülikool, Itaalia), John Deely (St. Thomase Ülikool, Houston, USA), Vyacheslav V. Ivanov (California Ülikool Los Angeleses, USA ja Moskva, Venemaa), Jesper Hoffmeyer (Kopenhaageni Ülikool, Taani).
Mihhail Pergament
Mihhail Jakovlevitš Pergament (28. juuli 1866 Odessa – 21. märts 1932 Leningrad) oli vene õigusteadlane.
Tema vend Joseph Pergament (ka Ossip Pergament; 1868–1909) oli tuntud jurist.
Herbert Konstantin Johannes Lieberg
Herbert Konstantin Johannes Lieberg (30. detsember 1890/11. jaanuar 1891 Tallinn – 30. detsember 1949 Bethel) oli Eesti vaimulik.
Lieberg õppis aastatel 1899–1903 Jucumi erakoolis, aastatel 1903–1909 Tallinna Nikolai Gümnaasiumis. Tartu ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1909–1913. Prooviaastal oli ta Ambla Maarja koguduses (Johannes Theodor Willbergi juures), Järva-Madise Püha Matteuse koguduses (Arnold Theodor Benjamin Wieckmanni juures), Viru-Nigula koguduses (Max Reinhold Krause juures) ja Tallinna Püha Vaimu koguduses (Friedrich Frommhold Wieckmanni juures). Ordineeriti 27. aprillil 1914 Riias õpetajaks.
Oli aastatel 1914–1919 Pöide ja Saaremaa Jaani koguduse õpetaja. Aastatel 1919–1922 oli ta Nissi Maarja koguduse õpetaja. Aastatel 1922–1930 oli ta Kaarma Peeter-Pauli koguduse õpetaja (hooldades aastatel 1923–1930 Kärla Maarja-Magdaleena kogudust). Aastal 1931 oli ta Eestimaa sisemisjoni rändjutlustaja ja Tallinna Peeteli koguduse õpetaja Roderich Bidderi isiklik adjunkt.
Lahkus aastal 1931 Saksamaale. Oli aastatel 1931–1934 vaimulikuks Prosekenis (Weimari lähedal, Mecklenburg-Vorpommerni liidumaal. Aastatel 1934–1938 oli ta vaimulikuks Arnshagenis (praegu Charnowo, Słupski maakonnas, Pomorze vojevoodkonnas, Poolas), aastatel 1938–1943 oli ta vaimulikuks Cuxhavenis (Alam-Saksi liidumaal). Aastatel 1943–1949 oli ta vaimulikuks Trebelis (Lüchow-Dannenbergi kreisis, Alam-Saksi liidumaal). Suri aastal 1949 Bethelis, Saksamaal.
Isiklikku
Ta oli kaks korda abielus, teise abikaasa isa oli Martna Püha Martini koguduse õpetaja Gustav Albert Haller. Tema poeg Hellmut Ottomar Friedrich Lieberg oli vaimulikuks mitmes kohas Saksamaal, poeg Godo Lieberg oli klassikalise filoloogia professor; vennapoeg Burchard Lieberg oli vaimulikuks Eestis ja Saksamaal ning oli Eesti abistamise ühingu "Estlandhilfe" rajaja.
Paul von Benckendorff (1853–1921)
Krahv Paul Leopold Johann Stephan von Benckendorff (29. märts 1853 Berliin – 28. jaanuar 1921 Narva) oli baltisaksa päritolu Venemaa sõjaväelane.
Sõjaväeteenistusse astus 1871. aastal. Järgmisel aastal ülendati ohvitseriks. Teenis ratsakaardiväes. Võttis osa Vene-Türgi sõjast 1877–1878. Paul von Benckendorffi autasustati 1879 aastal kuldmõõgaga. 1893. aastal ülendati ta polkovnikuks, 1901 kindralmajoriks ja 1907. aastal kindralleitnandiks.
Suri 28. jaanuaril 1921 Narva haiglas.
Perekond
Krahv Paul Benckendorff abiellus 1897. aastal vürstitar Maria Dolgorukovaga, kes oli vürst Sergei Dolgorukovi ja krahvinna Maria Apraksina tütar.
Sugupuu
Viited:
Hämeenlinna
Hämeenlinna on linn Soomes Kanta-Häme maakonnas, Lõuna-Soome lääni ja Hämeenlinna linna keskus.
31. augustil 2015 elas linnas 68 048 inimest ja rahvastiku tihedus oli 38,12 in/km².
Linnaõigused sai Per Brahelt 1639. aastal. 2009 liideti linnaga Hauho, Kalvola, Lammi, Renko ja Tuulose vald.
1862. aastal avati Soome esimene raudteelõik Helsingi ja Hämeenlinna vahel.
Tähtsamad vaatamisväärsused on Häme kindlus ja vanglamuuseum. Linnas asub kultuuri- ja konverentsikeskus Verkatehdas.
Hämeenlinnas on sündinud Jean Sibelius.
Hämeenlinna linnapea on Timo Kenakkala.
Sport
Jäähokiklubi Hämeenlinnan Pallokerho tuli Soome meistriks hooajal 2005–2006. Jalgpalliklubi FC Hämeenlinna mängib Soome esiliigas.
John Deely
pisi|John Deely [[Eestis 2009. aastal]] John Nathaniel Deely (26. aprill 1942 Chicago – 7. jaanuar 2017 Latrobe, Pennsylvania) oli ameerika semiootik ja filosoof, üks juhtivaid Ameerika semiootikuid.
Ta uuris semiootika ajalugu (eriti keskaja semiootikat, sealhulgas Johannes Poinsot' teoseid) ja semiootika filosoofiat. Ta uuris ka märkide rolli esemete ja objektide vahendamisel. Deely jõudis seisukohale, et kogemus ise on dünaamiline struktuur, mille elemendid või osad vahetavad aja jooksul oma rolle ja positsioone.
John Deely on esitanud filosoofia ajaloo käsitluse märgi mõistmise ajaloo kaudu.
Ta töötas 1976. aastast Dubuque'is Loras' Kolledžis. Aastail 1999–2015 oli ta filosoofiaprofessor St. Thomase Ülikoolis Houstonis. 2015. aastast töötas ta Saint Vincenti Kolledžisse Latrobe'is.
Aastatel 2006–2007 oli ta Ameerika Semiootika Seltsi tegevjuht.
Deely ja semiootika
Filosoofiauuringute instituudi vanemteadurina uuris ta keelt ning tegi tänu sellele tutvust ka semiootikaga, milleni viis ta juhendaja Mortimer J. Adler. Deely kohtus semiootik Thomas A. Sebeokiga 1968. aastal tänu asjaolule, et uuris keskaja vaimulike Jacques Maritaini ja Johannes Poinsot’ töid. Sebeok tegi Deelyle ettepaneku koostada arvustav väljaanne Poinsot’ "Tractatus de Signis" ("Märkide käitlusest"), mis on kõige varasem täielik süstematiseeritud uuring märkidest. Väljaande valmimine võttis aega 15 aastat ning Deelyst ja Sebeokist said lähedased partnerid. 1975. aastal asutati Ameerika Semiootika Selts, millele Deely Sebeoki palvel põhiseaduse koostas.
1980. aastal juhtis Deely Sebeoki palvel Ameerika Semiootika Seltsi (ingl.k Semiotic Society of America) aastaraamatu menetluse mahtude väljatöötamist. Töö viljana koostas Deely laadilehe, mille aluseks on, et keegi ei kirjuta pärast nende surma – igas väljaandes peab olema märgitud allika esmane kuupäev. Idee pärineb ajaloolise kihistamise põhimõttest, kuna paljastab diskursuse kihid (nagu näiteks kivimite kihid, mis paljastavad Maa ajaloo geoloogide jaoks). Sarnaselt Thomas A. Sebeokiga tunnustas John Deely täielikult semioosi vältimatut ajaloolisust. 1982. aastal ilmus Deelyl teos "Tutvustades semiootikat" ("Why Semiotics?"), mille eessõnas identifitseeris Sebeok Deely tööd "Tractatus de Signise" kohta kui "puuduvat pusletükki antiigi ja tänapäeva käsitluses semiootika ajaloos, mis on nii pöörlemisteljeks kui ka vaheseinaks kahe suure intellektuaalse maastiku vahel, mille kummagi ökoloogiat ei saanud enne teose ilmumist piisavalt hinnata". "Tutvustades semiootikat" tugines 1981. aastal ilmunud esseel "The relation of logic to semiotics", mis pälvis esimese Mouton D’ori auhinna parima essee eest valdkonnas kalendriaastal
1990. aastal avaldas John Deely "Semiootika alused" ("Basics of Semiotics"). Thomas A. Sebeok on teost nimetanud ainsaks edukaks kaasaegseks sissejuhatuseks semiootikasse. 1963. aastal väitis Sebeok, et nüüdseks valdav nimetus märgiteadusele ehk semitoloogiale hõlmab ekslikult vähem kui nimetus ütleb (pars pro toto eksiarvamus). Sarnaselt Locke’i, Peirce’i ja Jakobsoniga leidis Sebeok, et "semiootika" on õige nimetus tervikule, milles "semioloogia" keskendub ainult antropotsentrilisele osale. Kõik märgid ulatuvad kaugemale kui kultuurivaldkond seda võimaldab, hõlmates veel ka kogu elusolendite valdkonda, mida tänapäeval kutsutakse kokkuvõtlikult biosemiootikaks.
Deely ja Eesti semiootika (Tartu koolkond)
Deely arvas, et Tartu koolkonnast peaks saama 21. sajandi maailma semiootika keskus.
Mitrofan Petrov
Mitrofan Petrovitš Petrov (8. juuli 1862 – surma aeg teadmata) oli õigusteadlane.
Õppis Demidovi juriidilises lütseumis. Töötas Tartu Ülikoolis finantsõiguse dotsendina 1891–1894.
Alajärvi linn
Alajärvi on linnaks nimetatav omavalitsusüksus Soomes Lääne-Soome läänis Lõuna-Pohjanmaal.
Alajärvi rajati 1869. aastal. Mõnda aega elas seal Alvar Aalto. Tema projekteeritud on mitmed linna hooned.
Linnaõigused sai 1986. aastal. 2009 liideti linnaga Lehtimäki vald.
Külad
Alajärvi linna haldusalas on järgmised külad:
Alajärvi kirikuküla, Alakylä, Hoisko, Huosianmaa, Höykkylä, Iiruu, Kaartunen, Keskikylä, Koivumäki, Kortekylä, Koskenvarsi, Kuolema, Kurejoki, Lehtimäki, Levijoki, Lipo, Luoma-aho, Länsikylä, Menkijärvi, Möksy, Paalijärvi, Pekkola, Peräkylä, Pynttäri, Rannankylä, Saukonkylä, Sissala, Teerineva, Uusikylä.
Luuaraag
pisi|Kokku köidetud luuaraod Luuaraag on kaseoks, mida on kasutatud luua valmistamisel ning mis koos teiste luuaraagudega punti kogutult on kokku surutud ja kinnitatud luuavõrudega.
Sixten Jernberg
pisi| Edy Sixten Jernberg (6. veebruaril 1929 Lima, Rootsi – 14. juuli 2012 Mora, Dalarna lään) oli Rootsi endine suusataja. Ta võitis olümpiamängudelt 9 medalit.
Jernberg spetsialiseerus põhiliselt pikkadele distantsidele, kus ta oli 50 km kahekordne maailmameister ja kahekordne olümpiavõitja. Suurima medalisaagi sai Jernberg 1956. aasta olümpiamängudelt Cortina d'Ampezzos, kus ta sai kuldmedali 50 km, hõbemedali 15 ja 30 km ning pronksmedali 4x10 km teatesõidus.
Ribalaius
pisi|[[Sagedusfilter |Ribapääsfiltri sageduskarakteristik, illustreerimaks ribalaiust B tasemel −3 dB]]
Ribalaius (inglise keeles bandwidth) on signaalitöötluses sagedusvahemik signaali sagedusspektris, mille ulatus signaal pole nõrgenenud määratletud tasemest madalamale. Signaali nõrgenemist väljendatakse üldiselt detsibellides.
Digitaalses andmetöötluses mõistetakse ribalaiuse all edastuskanali läbilaskevõimet ehk suurimat võimalikku või vajalikku andmeedastuskiirust kanalis, mõõtühik bitt sekundis (bit/s) või bait sekundis (B/s). Ribalaiusega iseloomustatakse ka suurimat andmehulka, mida süsteem võib ajaühikus töödelda (salvesada, edastada).
Näiteks telefonsides kasutatakse Rahvusvahelise Telekommunikatsiooni Liidu (International Telecommunication Union ehk ITU) soovituse kohaselt helisagedusvahemikku 300–3400 Hz, seega on ribalaius 3100 Hz. Digitaalne ribalaius on üldkasutatavas telefonivõrgus (PSTN) 64 kbit/s.
Keenia vapp
thumb|Keenia vapp Keenia vapp on Keenia Vabariigi riigivapp. Vapp on kasutusel alates aastast 1963.
Masaide kilpi kujutaval lipuvärvides vapikilbil on kirvest hoidev kukk, kes sümboliseerib hõimudevaheliste vastuolude lepitamist. Kilpi hoidvad lõvid seisavad Keenia mäe jalamil; kilbi all maapinnal kasvavad kohvipuu, sisaliagaavi, tee-, maisi- ja ananassitaimed.
Vapikilbi all on lint suahiilikeelse rahvusliku deviisiga "Harambee" ("Töötame koos").
Heldur Niit
Heldur Niit (9. september 1928 Lümanda vald – 21. oktoober 2010 Hiiu, Tallinn ) oli eesti rahvaluule- ja kirjandusteadlane.
Heldur Niit sündis õpetajate pojana. Õppis aastail 1936–1942 Lööne ja Kuressaare algkoolis ning Kuressaare Keskkoolis 1942–1947. Tartu Ülikoolis õppis eesti rahvaluulet. Töötas 1955–1963 nooremteadurina Keele ja Kirjanduse Instituudis ning 1963–1972 ENE toimetuses toimetajana. Aastail 1972–2007 oli ta Keele ja Kirjanduse kirjandusloo ja rahvaluule osakonna toimetaja.
Isiklikku
Heldur Niit oli aastail 1949–1958 abielus Ellen Niiduga. Neil on poeg Toomas Niit (sündinud 1953).
Magnus Georg Paucker
Magnus Georg Paucker (vkj 15. november 1787 Simuna – 19. august 1855 Jelgava) oli baltisaksa matemaatik ja astronoom, kolleegiuminõunik.
Elulugu
Magnus Georg sündis koguduse õpetaja Heinrich Johann Pauckeri (1759–1819) ja tema esimese naise, Hedwig Eleonore Christine Halleri (1766–1791) pojana.
Ta omandas alghariduse kodus ja Rakveres ning õppisaastatel 1805–1808 Tartu Ülikoolis, mille lõpetamise järel töötas Peterburis ja Viiburis matemaatika- ja loodusteaduste õpetajana.
Seejärel oli 1813. aastast Miitavi (Jelgava) Gümnaasiumi ülemõpetaja kuni pensionini 1846. Ta oli Kuramaa Kirjanduse ja Kunsti Ühingu ja Kuramaa Provintsiaalmuuseumi kaasasutaja.
Ylivieska linn
Ylivieska on linnaks nimetatav omavalitsusüksus Soomes Oulu läänis Põhja-Pohjanmaa maakonnas. Asub Kalajoki kaldal.
Magnus Georg Paucker
Elulugu
1822. aastal avastas ta esimese viisi korrapärase 257-nurga konstrueerimiseks.
Ylivieska linn
Ylivieska vald sai linnaõigused 1971. aastal.
Magnus Georg Paucker
Isiklikku
Tema poolvendadest dr. Carl Julius (1798–1856) oli õigusteadlane ja ajaloolane, Heinrich Wilhelm (1797–1883) koguduse õpetaja Simunas, Friedrich August (1801–1837) 1828. aastast vabatahtlik sõjaväearst Türgi sõjas (Püha Anna ordeni 3. klassi kavaler) ja Gattšina linnahaigla ülemarst, ning Hugo Richard (1807–1872) Virumaa praost ja Põhja-Eesti konsistoriaalpiirkonna vaimulike leksikoni koostaja.
Ylivieska linn
Ylivieska sõprusvald Eestis on Viimsi vald.
Magnus Georg Paucker
Isiklikku
Magnus Georg Pauckeri poeg, Hermann Julius Georg von Paucker (1822–1889) oli Venemaa keisririigi sõjaväeinsener, kindralleitnant ning 1888. aasta novembrist kuni 1889. aasta märtsini Venemaa keisririigi teedeminister.
Brigitte Bardot
pisi|279x279px|Brigitte Bardot 1957. aastal Brigitte Anne-Marie Bardot (sündinud 28. septembril 1934 Pariisis) on prantsuse endine näitleja, modell ja laulja ning praegune loomakaitsja. Brigitte Bardot' sümboliks on tema initsiaalid BB.
Brigitte Bardot' kuulsus
Tema kuulsusele pani aluse roll filmis "Ja jumal lõi naise..." (1956).
Bardot oli üks 1950. ja 1960. aastate seksisümboleid. Kuigi ta taandus meelelahutusärist 1973. aastal, jäi ta endiselt populaarseks avaliku elu tegelaseks.
Prantsusmaa president Charles de Gaulle nimetas Bardot'd "sama oluliseks Prantsuse ekspordiartikliks kui on Renault' autod".
Aastatel 1969–1978 oli Bardot Prantsusmaa vabaduse sümboli Marianne'i esimene ametlik reklaaminägu.
1999. aastal nimetati tema järgi asteroid 17062 Bardot.
2011. aastal paigutas ajakiri Los Angeles Times Magazine ta edetabelis "50 kõige ilusamat naist filmis" teisele kohale. The Guardian on nimetanud Bardot'd "1950. ja 1960. aastate üheks kultuslikumaks näoks, modelliks ja näitlejaks".
2015. aastal oli Brigitte Bardot ilutoodete ettevõtte Amway küsitluse põhjal edetabelis "Kõigi aegade kõige ilusamate naiste esikümme" kuuendal kohal.
2020. aastal nimetas moeajakiri Vogue Brigitte Bardot' "kõigi aegade kaunimate prantsuse näitlejannade" esinumbriks.
Lapsepõlv ja noorus
Bardot' lapsepõlv möödus heal järjel kodus; pere elas seitsmetoalises korteris Pariisi luksuslikus 16. linnaosas.