cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fats Domino
thumb| Fats Domino (pärisnimega Antoine Dominique Domino; 26. veebruar 1928 New Orleans Louisiana osariik – 24. oktoober 2017) oli USA rhythm and blues 'i ja rock'n'roll 'i laulja ja pianist. Tema näol on kahtlemata tegemist rock'n'roll 'i ühe tugevama esindajaga. Elvis Presleyt kutsutakse küll rock'n'roll 'i kuningaks, kuid Fats Dominot võib vabalt tituleerida rock'n'roll 'i isaks.
1949. aastal ilmus Fats Domino esimene lugu "The Fat Man". Esile kerkis Fats aga aastal 1956 looga "Blueberry Hill", millest sai tema suur hitt ning mis tõstis ta samale tasemele Elvis Presley, Bill Haley ja Chuck Berryga.
Fats Domino polnud vihane rocker, vaid hoopis tõsisem ja rahulikum kui näiteks Jerry Lee Lewis ja Elvis Presley. Domino oli mõjutatud džässist ta tundnud nooruses huvi Fats Walleri muusika vastu. Arvatavasti oligi Fats Waller talle suunanäitajaks.
Domino on läinud muusikaajalukku eelkõige omapärase külmetanud kõlaga madala häälega, mida paljud, teiste hulgas näiteks Led Zeppelin, on püüdnud matkida.
Domino oleks peaaegu surma saanud, kui orkaan Katrina 2005. aastal ta kodulinnast üle käis. Domino jäi selle käigus kadunuks ja päästeti 1. septembril.
Domino on hääletatud ajakirja Rolling Stone poolt ajaloo 25. rock'n'roll 'i suurkujuks.
Martten Kaldvee
Martten Kaldvee (sündinud 30. aprillil 1986 Tallinnas) on Eesti endine laskesuusataja.
Ta lõpetas aastal 2005 Tallinna Reaalkooli ja aastal 2009 Tartu Ülikooli majandusteaduskonna. Aastal 2012 lõpetas ta Estonian Business Schooli rahvusvahelise ärijuhtimise magistriõppe.
Kaldvee tegeles laskesuusatamisega 2001. aastast. Tema treener oli Tõnu Pääsuke. Maailma karikavõistlustel osales Kaldvee esimest korda 6. detsembril 2008 Östersundis 10 km sprindis ja sai 120 osavõtja seas 102. koha. Ta kaotas võitjale Emil Hegle Svendsenile ligi nelja minutiga ja tegi kolm möödalasku. Esimest korda jõudis ta punktikohale 9. jaanuaril 2010. aasta MK-etapil Oberhofis, kui sai 10 km sprindis 7. koha.
2009. aastal lõpetas Kaldvee Tartu Ülikooli Majandusteaduskonna.
Septembris 2010 teatas ta sportlaskarjääri lõpetamisest.
Maailma karika etappide punktikohad
Martten Kaldvee on osalenud MK-etappidel 10 korda ja jõudnud punktikohale 1 korral.
Osalemine poliitikas
2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kandideeris ta Tallinna linnavolikokku valimisliidus Savisaare Valimisliit ja Tegus Tallinn ning sai 36 häält.
Isiklikku
Tema isa on laskesuusataja Urmas Kaldvee.
Xiamen Air
Kodulennuväli on Xiamenis asuv Xiamen Gaoqi rahvusvaheline lennujaam. Lisaks siseliinidele lennatakse ka mitmetesse sihtkohtadesse Aasias (Seoul, Ōsaka, Singapur, Kuala Lumpur, Penang ja Bangkok).
Jaapani muusika
Jaapani muusika on Jaapani traditsiooniline ja moodne muusika.
Jaapan on ajalooliselt olnud tihedalt seotud Hiina ja Koreaga, mille kultuurid on ka Jaapani kultuuri mõjutanud. Enamik pille ja muusikastiile on algselt pärit Hiinast ja Koreast.
Jaapanlased kuulavad väga mitmekesist muusikat: traditsioonilist Jaapani muusikat, Jaapani popmuusikat, lääne klassikalist muusikat, Ameerika popmuusikat jm.
Traditsiooniline jaapani muusika
Traditsiooniline jaapani muusika jaguneb kunstmuusikaks ja rahvamuusikaks. Kunstmuusikal on mitu stiili, igaüks neist kujunes välja eri ajalooperioodil. Üldiselt mängib vokaalmuusika Jaapani ajaloos palju olulisemat rolli kui instrumentaalmuusika.
Enne ajaloolist perioodi arenes jaapani traditsiooniline muusika (hogaku) kui kaasmäng rituaalsetele tantsudele (kagura), mis olid seotud Jaapani algasukate religioossete rituaalidega. See muusika hõlmas nii laulu kui ka instrumentaalmuusikat. Tolle aja instrumendid olid väga algelised ning jagunesid löökpillideks (trummid), puhkpillideks (flöödid) ja keelpillideks (kannel).
5. sajandil avas Jaapan end Aasia mandri kultuurilisele mõjule. Korea ja Hiina muusikud tutvustasid keisri õukonnale senitundmatuid muusikavorme.
Budismi levik Jaapani saartel edendas religioosset muusikat. Selline muusika (õpetuste ettelugemine kaasmänguga) pani aluse noodistamisele, mistõttu arenes religioosne muusika templites ja keisri õukonnas kiiresti edasi.
Varsti sündiski omanäoline õukonnamuusika gagaku ja paljud teised tolle aja populaarsed muusikaliigid, näiteks sarugaku.
Gagaku – iidne õukonnamuusika
Heiani perioodil (794–1192) tekkis gagaku – muusika, mida esitati peamiselt õukonnas kõrgklassile. Gagaku jaguneb kolmeks: algupärane võõramaine muusika, algupärane Jaapani muusika ja võõrmõjuline Jaapani muusika.
Algupärase võõramaise muusika (kangen) juured ulatuvad Hiinasse, Koreasse ja teistesse Lõuna- ja Kagu-Aasia maadesse. Kangen ning jaguneb kaheks: Hiina päritolu to-gaku ja Korea päritolu komagaku. See on puhas orkestrimuusika, mis saadab tantsu (bugaku).
Algupärane jaapani muusika ehk kokufu kabu ehk jaapani tantslaul on instrumentaalsaatega vokaalmuusika. See põhineb iidsel muusikal, mida mängiti templiriitustel ja ka õukonnatseremooniatel.
Viimases kategoorias, võõrmõjulise jaapani muusika hulka kuuluvad saibara, mis pärineb rahvalauludest, ja roei (Hiina palvepoeemid). Neid saadab instrumentaalmuusika.
Gagaku 's kasutati järgmisi muusikariistu: suuorelid, flöödid, trummid ja kandled. Nende kooslused määras ära muusika liik. Gagaku 't esitati õukonnas, pagoodides ja mõnedes templites. Viimasel ajal on see muusikaliik pälvinud noorte inimeste tähelepanu ja aeg-ajalt kasutatakse selle elemente kaasaegses muusikas.
Lisaks gagaku 'le kujunes Heiani ajastul välja ka teine tähtis muusikastiil shomyo. See on vokaalmuusika, mida esitati budistlikel teenistustel ja millega pandi alus jaapani vokaalmuusikale.
Keskaeg
Keskajal (13.–16. sajandil) hoidis valitsev samuraide klass õukonnamuusikast eemale. Samuraid eelistasid populaarsemaid muusikaliike nagu dengaku: rahvamuusika, millega kaasnesid šinto rituaalid, eriti need, millega püüti saavutada kami (šinto jumalad) poolehoidu ja head viljasaaki.
Kamakura perioodil (1192–1333) ja ka Muromachi perioodil (1338–1573) toimus rahvateatri etenduste, pagoodirituaalide ja talupoegade riisiistutamistantsude arengu ühtlane tõus. 14. sajandi lõpuks olid väljakujunenud draama nō koos oma muusikaga nōgaku ja tants shimai. Nō on kõrgelt stiliseeritud sümboolne draama, mida esitasid mõned meesnäitlejad ja muusikud. Peategelane kandis tavaliselt maski, mis sobis tema rolliga.
Nōgaku 'l oli kaks elementi: vokaal (utai, mida esitasid näitlejad, koor ja kaheksa lauljat) ja instrumentaal (hayashi, mis sisaldas bambusflööti, ja kolm trummi). Laulu ei saadetud mitte alati instrumentidega.
Hilisem ajalugu
Edo ajajärgul (1603–1868) jätkas jaapani muusika arengut ja võttis tõeliselt rahvuspärase vormi tänu teatrimuusika arengule (nōgaku) ja Hiinast tulnud instrumentidele: shamisen (teatud liiki keelpill) ja shakuhachi (flööt).
Meiji ajajärgul (1868–1912) avas Jaapan end läänemaailma muusika mõjule. Huvi Jaapani traditsioonilise muusika vastu vähenes tänu lääne muusikastiilide levikule.
Muusikainstrumendid
Azuchi-Momoyama periood (1573–1603) on tähtis paljude muusikariistade arengu poolest. Instrumendid shakuhachi, koto ja shamisen saavutasid järgmisel Edo perioodil suurt populaarsust.
Koto
Koto on Hiina ja Korea päritoluga kannel, mis jõudis Jaapanisse 6. sajandil. See instrument oli natuke alla meetri pikk ja sellel oli 5 keelt. Aja jooksul kujunes koto kandleks, millel oli 13 siidkeelt ja mille pikkus ulatus 1,6–2 meetrini. Koto iga keel kinnitus omaette liikuva silla külge, mille positsioon määras keele tonaalsuse. Mängiti seda instrumenti umbes nagu tänapäeval kitarri.
Koto 'sid on mitu liiki, keelte arv varieerub 5-st (yamato koto) kuni 50-ni (hitsu no koto). Siiski on kõige tavalisem 13 keelega koto.
See oli Edo ajajärgu (1603–1868) alguses, kui sündis koto 'l põhinev muusikastiil sokyoku. Selle muusika kuldaeg langeb Meiji ajastu (1868–1912) kestele ja jätkub tänapäevalgi. Seda koostasid, mängisid ja andsid edasi vaid pimedad naised ja tüdrukud. Kõrgemas sõjalises ja jõukamas kaupmeeste klassis õpiti seda osana kultuuriharidusest. Edo perioodil rajati kaks sokyoku koolkonda: ikuta ja yamada. Yamada koolkond rõhutas rohkem vokaalset osa, ikuta pani aga rõhku rohkem instrumentaalsele osale. Kuid mõlemad kolkonnad esitasid palu, kus vokaal puudus hoopis.
Biwa
Biwa on Hiina päritoluga keelpill, mis jõudis Jaapanisse Nara ajastul (710–794). Keisri õukonnas kasutati seda traditsiooniliste tantsude (bugaku) saateks. Biwa harjutamine taandarenes Heiani ajastu (794–1185) algul, kuni toodi uuesti kasutusse munkade (biwa hoshi) poolt. Need mungad kuulusid budistlikku tendai koolkonda. Mungad (sageli olid nad pimedad) rändasid mööda maad, lauldes vanu legende biwa saatel.
On olemas mitmeid erinevaid biwa variatsioone. Need erinevad keelte arvu (4 või 5) ja sildade arvu poolest (3–9). Seetõttu eristatakse nelja keele ja nelja sillaga biwa 't (heike biwa, väga populaarne samuraide klassis keskajal), nelja keelega ja kolme sillaga biwa 't (bugaku biwa) ja ka shigen biwa 't, millel oli neli keelt ja üheksa silda. Biwa 't mängitakse, kasutades suurt elevandiluust või puust plektronit, nagu mängitakse bandžot.
Shamisen
Shamisen on teatud liiki kolmekeelne lauto, mis toodi sisse Hiinast 16. sajandi keskel. Algul võeti see kasutusele Okinawa saarel ja Edo ajastul ka mujal Jaapanis. Kiiresti muutus see geišade lemmikinstrumendiks ja võeti kasutusele ka kabukiteatri (üks traditsioonilise Jaapani teatri vorme) orkestrites.
Shamisen 'i neljakandiline kõlakast oli tehtud sandlipuust, mis kaeti koera või kassi nahaga. Keeled olid tehtud siidist.
Shamisen 'i mängitakse samuti suure elevandiluust või puust plektroniga. Shamisen 'i kasutati populaarsete laulude (jiuta, kouta jt) saateks Edo ajastul. Shamisen 'i kasutati saatmaks kas meloodilist laulmist või jutlustuslaule. Esimene tüüp shamisen 'i muusikat arenes välja kaheks liigiks: jiuta ja nagauta. Esimene neist on puhas muusika, teine aga seotud tantsuga kabukidraamades.
Jutlustuslaulul on ka mitmeid stiile: gidayu-bushi, kiyomoto, tokivazu ja shinnai. Kiyomoto 't ja tokivazu 't kasutati ka tihti kabukitantsude saateks.
Löökpillid
Taiko on üldine termin mitmesuguste Jaapani trummide kohta, mis toodi sisse 7. sajandil Korea ja Hiina muusikute poolt. Traditsiooniline taiko on puust tünn, mis on pealt kaetud tiheda hobuse- või hirvenahaga. Taiko 't mängitakse kahe lühikese puust pulga (bachi) abil.
Jaapani trummide seas on kõige tavalisemad odaiko (suur kahepoolne kaunistustega trumm), tsuri daiko (teatud liiki gong), kakko (väike kahepoolne trumm, mida kasutati orkestrites ja õukondades) ja uchiwa daiko (käepidemega tamburiin).
Puhkpillid
Shakuhachi on flööt, mis toodi sisse Hiinast Nara ajastu algul. Sakuhachi on umbes 55 cm pikk bambustoru. Selle ülemises osas on neli auku ja alumises osas üks auk pöidla jaoks.
Shakuhachi 'l on oma muusikaline repertuaar. Sellel on oma koht ka nō (üks traditsioonilise Jaapani teatri vorme) orkestrites, kus see tihti saadab koto 't või shamisen 'i. Shakuhachi 't mängiti algselt zen-budistlikel teenistustel ja oli rändavate zen-munkade lemmikinstrument. Ehkki see flööt kujunes edaspidi vaid muusikute instrumendiks, on tugevad religioossed soolod tähtsaks osaks shakuhachi-muusikas. Seda kasutati ka koos koto ja shamisen 'iga lihtsas, puhtas, ilma religioosse tagapõhjata muusikas.
Peale shakuhachi on Jaapanis ka muud liiki flööte. Kõige tavalisemad (tehtud harilikult bambusest) on yokobue (flööt), ryuteki või kichiriki (seitsme auguga toru), sho no fue (meenutab paaniflööti, 10–24 toruga) ja sho (suuorel 17 toruga).
Rahvalaulud
Jaapani provintsides on tohutul hulgal rahvalaule. Enamus neist on seotud ususündmuste ja igapäevaelu toimetustega (kalastamine, talutööd jne). Kuid nüüd, mil elulaad on muutunud, on rahvalaulud kaotanud oma otstarbe. Vaid Okinawal on see veel ikka osa igapäevaelust. Suur hulk rahvalaule, mida praegu lauldakse, tekkis Edo ajastul ja hiljem. On kahte liiki rahvalaule: vaba rütmiga ja mõõdetud rütmiga. Esimest tüüpi laulis tavaliselt üks laulja ja seda lauldi algselt koormahobusel sõites. Teist tüüpi, mõõdetud rütmiga laule saadetakse tihti trummide ja shamisen 'iga. Rahvalaulud on peamiselt populaarsed vanema põlvkonna seas.
Jaapani lastelaulud
Jaapani lastelaulud saab jagada traditsioonilisteks ja modernseteks. Kui esimesi on lauldud lastele üle sajandite, siis viimased hakkasid ilmuma pärast esimest maailmasõda. Traditsioonilisi lastelaule on mitu liiki: hällilaulud, mängulaulud ja kontserdilaulud. Sageli jutustavad need laste tegevustest vanematel ajajärkudel: hüppenööriga hüppamisest, lohede lennutamisest, peitusemängust jne. Modernsed jaapani lastelaulud räägivad peamiselt lapsepõlve rõõmudest.
Popmuusika
Kayo-kyoku peamised stiilid kujunesid välja 1910. aastate lõpus ja 1920. aastatel. Nüüdisajaks on see muutunud tänu muu maailma popmuusika mõjudele. Nende uute stiilide meloodiad on kõrgematasemelised ja rütm on rohkem artikuleeritud tugeva elektroonilise trummiga.
Popid on siiski ka Ameerika džäss- ja popmuusika ja latiinomuusika. Viimasel ajal on üha rohkem võitnud populaarsust rokk, soul ja folk läänemaadest ja seda eriti noorema põlvkonna seas.
Kunstmuusika
Tänapäeval on huvi traditsioonilise Jaapani muusika vastu uuesti kasvanud. Jaapanlased tunnustavad oma rahvuslikku identiteeti ja pühenduvad innukalt uuesti oma esivanemate muusikale. See muusika on konkretiseerunud alates 1980. aastatest, kui ülikoolides avati Jaapani rahvusliku muusika õppetoolid.
Jaapani muusika säilitamine ja areng toimub praegugi. Paljud heliloojad töötavad aktiivselt koto- ja shakuhachi-muusika valdkonnas. Paljud neist püüavad omavahel põimida Jaapani traditsioonilist muusikat läänemaailma muusikaga. Üks ansambleid, mis on pühendunud uue Jaapani muusika loomisele traditsioonilises stiilis, on 1964. aastal loodud Ensamble Nipponica. Jaapani rahvuslikke pille kasutades on neil lai repertuaar, mis oma vormilt on lähedane lääne muusikale.
Anna Freud
Anna Freudi peetakse koos Melanie Kleiniga psühhoanalüütilise lapsepsühholoogia rajajaks. Võrreldes oma isa, Sigmund Freudi tööga, rõhutas Anna Freud enam ego rolli ning võimet seda sotsiaalselt treenida. Samuti täpsustas ta ego kaitsemehhanisme.
Elu ja karjäär
Anna Freud lõpetas 1912. aastal Viinis lütseumi ja sõitis vanaema juurde Itaaliasse. 1914 sõitis ta Inglismaale, et parandada oma inglise keele oskust, kuid pidi sõja puhkemise tõttu sealt kiiresti lahkuma. Samal aastal sooritas ta abiõpetaja eksami ning töötas Viinis oma vanas koolis 1915–1917 abiõpetajana ja 1917–1920 õpetajana. Sellest ametist pidi ta lahkuma, sest haigestus tuberkuloosi.
Freud hakkas oma isa sekretäriks ja õpilaseks. Aastal 1922 sai ta praktikant-analüütikuks. Juba samal aastal avaldas ta oma esimese teadustöö laste unistuste kohta ja sai Viini Psühhoanalüütikute Ühenduse liikmeks. Järgmisel aastal hakkas ta tööle iseseisva psühhoanalüütikuna, keskendudes tööle lastega. 1925. aastal sai ta Viini Psühhoanalüütilise Õppe Instituudi laste analüüsi õpetajaks. Aastatel 1925–1928 oli ta Viini Psühhoanalüütikute Ühenduse juhataja ja aastatel 1925–1934 Rahvusvahelise Psühhoanalüütikaassotsiatsiooni sekretär. 1935. aastal sai ta Viini Psühhoanalüütilise Õppe Instituudi direktoriks.
1936. aastal avaldas ta uurimuse "Das Ich und die Abwehrmechanismen", kus kirjeldas enesekaitse, eriti noorukite enesekaitse mehhanisme.
1938. aastal pidi tema kui juut Austriast lahkuma. Ta kolis isa juurde Londonisse, kus elasid ka tema teised pereliikmed. Anna elas Londonis kuni oma surmani 1982. Teise maailmasõja ajal otsis ta kodututele lastele elamiskohta ja ravis neid. Sel ajal töötas ta koos ameeriklase Dorothy Burlinghamiga, kellega kahasse kirjutas "Young Children in Wartime" (1942) ja "Infants without Families" (1943).
Aastal 1949 rajas ta Hampsteadi lastekliiniku, mida juhtis oma surmani.
1968. aastal kirjutas ta kokkuvõtva teose "Normality and Pathology in Childhood".
Anna oli Sigmund Freudi lastest ainus, kes ei abiellunud. Tal ei olnud lapsi.
Lohsa vald
Lohsa (ülemsorbi keeles Łaz) on vald Saksamaal Saksimaa liidumaal Bautzeni kreisis Wittichenau linnast ida pool Kleine Spree jõe kaldal.
Kuni 2008. aastani kuulus vald Kamenzi kreisi.
Valla osad
Dreiweibern (Tři Žony), Driewitz (Drěwcy), Friedersdorf (Bjedrichecy), Groß Särchen (Wulke Ždźary), Hermsdorf/Spree (Hermanecy), Koblenz (Koblicy), Lippen (Lipiny), Litschen (Złyčin), Lohsa, Mortka (Mortkow), Riegel (Roholń), Steinitz (Šćeńca), Tiegling (Tyhelc), Weißig (Wysoka) ja Weißkollm (Běły Chołmc).
Tüüringioja
Tüüringioja on oja Raplamaal Märjamaa vallas Kangru, Lokuta, Metsaääre, Sulu ja Valgu-Vanamõisa külas.
Oja lähtealal saab alguse ka Karvoja. Ülemjooksul ületab oja Märjamaa–Valgu tee. Alamjooksul kuulub oja Sulu hoiualasse. Oja suubub Metsaääre ja Sulu piiril vasakult Vigala jõkke (35,8 km suudmest)
Oja on vähese orgaanilise aine sisaldusega heledaveeline mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.
Tüüringioja keskkonnaregistri kood on VEE1111800.
Koroonapandeemia Ukrainas
Koroonapandeemia Ukrainas on osa 2019. aasta sügisel Hiinast Wuhanist alanud ja 2020. aasta märtsis pandeemiaks kasvanud ülemaailmsest koroonapandeemiast.
Esimene haigestunu tuvastati Ukrainas 3. märtsil 2020. Selleks oli Itaaliast saabunud mees.
5. mai 2020 seisuga oli Ukrainas tehtud 12 697 positiivset esmast koroonatesti, 316 positiivse testitulemusega patsienti oli surnud.
Ukraina ametlikus statistikas ei kajastu Venemaa annekteeritud Krimmi ja Sevastoopoli ning Ukraina valitsuse kontrolli all mitte olevate Donetski ja Luhanski oblasti osade haigusjuhud. 5. mai 2020 seisuga oli Donetski Rahvavabariigis registreeritud 133 haigusjuhtu ja Luhanski Rahvavabariigis 162 haigusjuhtu. Krimmis oli registreeritud 111 ja Sevastoopolis 98 haigusjuhtu.
Kronoloogia
Tuvastatud nakatunuid Ukrainas, allikas: <br style="clear:left;" />
Aili Paju
pisi|Aili Paju 2009. aastal Aili Paju (sündinud 8. septembril 1938 Tartus) on eesti arstiteadlane, Tartu Ülikooli professor, kirjanik.
Elulugu
Aili Paju sündis 8. septembril 1938 Tartus, esimesed eluaastad möödusid Tartumaal Sadalas. 1941. aasta kevadel kolis pere Kohtla-Järvele.
Ta õppis 1946–1957 Kohtla-Järve 1. Keskkoolis ning tegeles spordiga (püstitas Eesti noorte rekordi odaviskes) ja muusikaga (orkestril hõbemedal vabariigi konkursilt). Aastatel 1957–1961 õppis Paju Tartu ülikooli arstiteaduskonna kehakultuuriosakonnas, omandas õpetaja kutse.
Aili Paju kuulus Eesti koondvõistkonda kergejõustikus ja võrkpallis, mängis rokkbändis L'Organola kitarri. Aastail 1961–1963 töötas Paju treenerina Kohtla-Järve Laste Spordikoolis. 1963–1968 õppis ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas arst-terapeudiks. Aastatel 1967–1994 töötas Paju Tartu ülikoolis. Alates 1994. aastast on ta vabakutseline kirjanik. Ta sai meditsiinikandidaadi kraadi 1970. aastal, meditsiinidoktori kraadi 1975. aastal ning oli Tartu ülikooli professor aastast 1979. Loengukursused ülikoolis: biokeemia, taastusravi, psühhosomaatika; rahvaülikoolis – loodusravi. Aili Paju organiseeris ja juhtis Maarjamõisa kliiniku ravikehakultuuri osakonda.
Aili Paju on mitme kodu- ja välismaise arstiteadusliku seltsi liige ning on olnud ka Eesti Spordimeditsiini Föderatsiooni president aastatel 1976–1980.
Teadustegevus
Esimene teadustöö "Platoo ja selle ületamine" on spordipsühholoogiast. Üliõpilasena töötas molekulaarbioloogia laboris, uurides rRNA füsiko-keemilisi omadusi. Alates 1966. aastast süvenes inimese hormonaalse regulatsiooni iseärasustesse stressi tingimustes. Töötanud välja geelfiltratsiooni meetodi seotud ja vabade katehhoolamiinide määramiseks veres. 1980. aastal jätkas tööd TÜ ÜMPI hormonaalse adaptatsiooni töörühma juhina. Tsentraalsete ja perifeersete hormonaalsete süsteemide reaktsioone jälgiti vastsündinuil ja sünnitajatel, tervetel treenitud ja treenimata ning ajutrauma üleelanud inimestel. On juhendanud-konsulteerinud 11 kaitstud väitekirja.
Looming
Kirjanduslikku tegevust alustas Aili Paju 1963. aastal vestete ja esseede avaldamisega ajakirjanduses. Kirjanduslik tegevus hõlmab publitsistikat, ilukirjandust ja loodusravi.
Nebelschützi vald
Nebelschütz (ülemsorbi keeles Njebjelčicy) on vald Saksamaal Saksimaa liidumaal Bautzeni kreisis.
Kuni 2008. aastani kuulus vald Kamenzi kreisi.
Vallaosad
Nebelschütz, Wendischbaselitz (Serbske Pazlicy), Miltitz (Miłoćicy), Piskowitz (Pěskecy) ja Dürrwicknitz (Wěteńca).
Annikvere
Annikvere (varem ka Anikvere) on küla Jõgeva maakonnas Põltsamaa vallas.
2000. aastal elas Annikveres 89 elanikku. pisi|left|Annikvere küla infotahvel
Ajalugu
Vana-Põltsamaa–Tartu maantee (Tallinna–Tartu–Võru–Luhamaa maantee lähedal) umbes 3. kilomeetril asub otse maantee ääres ja küla piires I aastatuhandest eKr pärinev kultuskivi. 12–13 väikese lohuga punakat värvi raudkivi paikneb Peetri talu aias ja on suuremalt osalt maa sees. Kivi lõunapoolne külg on kõrgem. Hiljem on kivisse raiutud ka ilmakaari tähistavad tähed.
Inimesed
Põltsamaa vallas Annikvere külas on sündinud filoloog Ellen Turu (1928–1974). Oli ülikooli õppejõud, erialaks eesti keel ja selle ajalugu. Õpetas eesti keelt vene üliõpilastele, koostas nende jaoks tekste ja harjutusi.
Wechselburgi vald
Wechselburg on vald Saksamaal Saksimaa liidumaal Kesk-Saksimaa kreisis.
Kuni 2008. aastani kuulus vald Mittweida kreisi.
Vallaosad
Altzschillen, Carsdorf, Corba, Göhren, Göppersdorf, Hartha, Meusen, Mutzscheroda, Nöbeln, Seitenhain, Wechselburg ja Zschoppelshain.
Koroonapandeemia Venemaal
Koroonapandeemia Venemaal on osa 2019. aasta sügisel Hiinast Wuhanist alanud ja 2020. aasta märtsis pandeemiaks kasvanud ülemaailmsest koroonapandeemiast.
Kronoloogia
Esimesed haigestunud tuvastati Venemaal 31. jaanuaril 2020. Nendeks olid Tjumenis ja Tšitas viibinud Hiina kodanikud.
23. veebruaril 2020 evakueeriti kruiisilaevalt Diamond Princess 8 Venemaa kodanikku, kellest 3 olid nakatunud SARS-CoV-2 viirusega. Kõik paigutati Kaasanis haiglasse.
18. märtsil 2020 teatas Venemaa haridusminister Sergei Kravtsov, et kõik koolid suletakse 23. märtsist 12. aprillini.
25. märtsil lükkas president Vladimir Putin seoses koroonaviirushaiguse COVID-19 levikuga tähtajatult edasi 22. aprilliks kavandatud rahvahääletuse põhiseaduse muutmise küsimuses.
26. märtsil peatati kõik rahvusvahelised lennud.
27. märtsil teatas president Vladimir Putin, et kõik riigi elanikud peavad 28. märtsist kuni 5. aprillini töölt koju jääma, kaotamata seejuures töötasu. Samaks perioodiks suleti ka kõik toitlustusasutused, toidu kaasamüük ja kojuvedu võis jätkuda. Samuti teatati, et kuni 1. juunini suletakse kõik kuurordid, lastelaagrid ja sanatooriumid. Riigis oli selleks päevaks registreeritud ametlikult 1036 koroonaviirushaiguse COVID-19 juhtu.
30. märtsist sulges Venemaa kõik välispiirid. Eranditena on tagatud kaupade ning diplomaatide liikumine, samuti on lubatud üle piiri liikuda Ukraina Donetski ja Luhanski oblasti osade rajoonide elanikest Venemaa kodanikel.
Moskvas ja Peterburis jõustusid 31. märtsil karmid liikumispiirangud, inimesed võivad lahkuda kodust ainult toidupoodi või apteeki minekuks.
2. aprillil teatas president Vladimir Putin, et esialgu kaheks nädalaks riigis välja kuulutatud töötamiskeeldu pikendatakse 30. aprillini, seejuures säilitades endiselt kõigile töötajatele 100% töötasu.
29. aprillil pikendas Vladimir Putin töötamiskeeldu 11. maini.
30. aprillil teatas Venemaa peaminister Mihhail Mišustin, et tema koroonaviiruse test osutus positiivseks. President Vladimir Putin määras tema haiguse ajaks peaministri kohusetäitjaks peaministri esimese asetäitja Andrei Beloussovi. Mišustin naasis ametikohustuste täitmisele 19. mail pärast tervenemist.
3. mail teatati 10 633 uuest nakatumisjuhtumist, 4. mail oli uusi nakatumisjuhtumeid 10 581, 5. mail 10 102. 7. mail avaldatud 11 231 uue nakatumisjuhtumiga tõusis Venemaa nakatumisjuhtumite arvult maailmas viiendale kohale.
12. mail teatati 11 656 uuest nakatumisjuhtumist. Sellega tõusis Venemaa nakatumisjuhtumite arvult maailmas kolmandale kohale (Johns Hopkinsi ülikooli andmetel Hispaania ees teisele kohale ), möödudes Suurbritanniast. Samal päeval teatati ka presidendi pressisekretäri Dmitri Peskovi nakatumisest koroonaviirusega.
4. juulil ületas haigusesse surnud inimeste arv 10 tuhande piiri, nakatunud oli ametlikel andmetel 674 515 inimest, sh Moskvas 224 210.
Rosstati teatel registreeriti ajavahemikus jaanuar–november 2020 Venemaal surmajuhtumeid eelmise aasta sama perioodiga võrreldes 227 700 võrra enam.
Statistikaameti andmetel oli 2021. aasta I kvartaliks haiguse läbi surnud 225 572 inimest.
Andmestik
Tuvastatud nakatunuid Venemaal (koos Krimmiga), allikas: <br style="clear:left;" />
Ametlikel andmetel COVID-19 põhjustatud surmade arv ööpäevas. Allikas
Kaardid
Kinnitatud nakkusjuhte haldusüksustes 350px|Kinnitatud nakkusjuhte haldusüksustes {{legend|#900000|100 000+}} {{legend|#c80200|10 000–99 999}} {{legend|#ee7070|1000–9999}} {{legend|#ffc0c0|100–999}}
Surmajuhte miljoni inimese kohta haldusüksustes 350px|Surmajuhte inimese kohta haldusüksustes {{legend|#253494|300+}} {{legend|#2c7fb8|100–300}} {{legend|#41b6c4|30–100}} {{legend|#7fcdbb|10–30}} {{legend|#c7e9b4|>0–10}} {{legend|#e0e0e0|puuduvad}}
Neukirchi vald (Bautzeni kreis)
Neukirch on vald Saksamaal Saksimaa Bautzeni kreisis.
Esku
Esku on küla Jõgeva maakonnas Põltsamaa vallas. See on piirkonna suurim rahvaarvuga küla. 2010. aastal elas Esku külas 384 elanikku.
Asend
Esku küla asub Põltsamaa linnast 6 kilommeetri kaugusel Võhma maantee ääres.
Ajalugu
Nõukogude ajal oli Eskus Adavere näidissovhoosi Esku osakonna keskus. Sel ajal ehitati külasse korterelamud, kauplus-söökla, teraviljahoidla, töökoda, suurfarm. Hiljem sai Esku osakonnast iseseisev Esku riigimajand. 1992. aastal moodustati selle asemele Õnne Piimakarjatalu.
Haridus ja kultuur
Esku külas asub 6-klassiline lasteaed-algkool Esku-Kamari Kool ja raamatukogu. Küla arendamiseks on loodud MTÜ Esku Külaselts. Piirkonna kultuurielu kujundavad rahvamuusikakapell Triller ja naisrahvatantsurühm Murumemmed.
Leht
pisi|[[Künnapuu leht]] Leht (folium) on taime organ, mis kinnitub sõlmel varrele ning mille algsed funktsioonid on fotosüntees ja transpiratsioon ehk taimauramine. Lehtedes toimub suurem osa fotosünteesist ja lehtede kaudu toimub ka suurem osa transpiratsioonist.
Leht on varre ja juure kõrval üks soontaimede kolmest põhiorganist.
Lehtede ontogenees
Lehe elus võib eristada kolme faasi:
Aruküla oja
Oja pikkus on 8,5 km ning see suubub paremalt Vigala jõkke (31,2 km suudmest). Oja valgla on 41,2 km². Vasakult suubub ojja Haimre peakraav (0,5 km suudmest). Oja saab alguse Kunsu külas, lähtest umbes 400 m itta jääb Haimre park. Arukülas jõuab oja Tallinna–Pärnu–Ikla maantee äärde. Suudmest umbes 200 m põhjaloodes ületab oja Konuvere–Sulu tee.
Rahatrahv
Rahatrahv on Eesti karistusseadustiku § 47 mõistes kohtumenetluse või kohtuvälise menetluse käigus määratav rahaline karistus sooritatud väärteo eest. 2008. aastal võib Eestis kohaldada rahatrahvi kolm kuni kolmsada trahviühikut (trahviühik on rahatrahvi baassumma, mille suurus on neli eurot).
Aruküla oja
Oja on tugevasti muudetud avalik veekogu, mille piiranguvöönd on 100 m.
Leht
Lehtede ontogenees
Taimelehed arenevad kasvukuhiku väliste väljakasvudena, mida nimetatakse lehealgmeteks.
Aruküla oja
Aruküla oja keskkonnaregistri kood on VEE1111900.
Leht
Lehe siseehitus
Lehte katab mõlemalt poolt epiderm (kattekude), mida omakorda katab kutiikula. Epidermis paiknevad õhulõhed, mille kaudu toimub gaasivahetus väliskeskkonnaga. Lehtede jaotus õhulõhede paiknemise järgi:
Mäetööstus
Mäetööstus on maavarade otsimise, hindamise ja kaevandamisega seotud tööstusharu.
Leht
Lehe siseehitus
Kahe epidermi vahel paikneb kloroplaste sisaldavate rakkude kogum, mesofüll (põhikude). See on enamasti eristunud sammaskoeks ja kobekoeks.
Lehes kulgevad rood on juht- ja tugikoest.
Lehe morfoloogia
pisi|Lehe joonis. a – [[lehelaba, b – leherood, c – leheroots, d – lehetupp]] Klassikaline leht koosneb lehelabast ja leherootsust, mille abil lehelaba kinnitub taimevarrele. Taimede kirjeldamisel ja määramisel lähtutakse lehelaba, leheserva, lehetipu ja lehealuse kujust ning lehelaba roodumisest.
Peale nn pärislehtede tuntakse:
Lehelaba
pisi|vasakul|Südajas, neerjas ja hõlmine leht Lehelaba võib olla kujult väga mitmekesine: elliptiline leht (võrkjas paju), hõlmine leht, jagune leht, kilpjas leht, lineaalne leht (hall paju), lõhine leht, munajas leht (harilik pöök), mõlajas leht, naaskeljas leht, neerjas leht, nooljas leht, odajas leht, ovaalne leht, põigiline leht, rombjas leht (pappel), soomusjas leht, südajas leht (harilik pärn), süstjas leht (astelpaju), talbjas leht, äraspidimunajas leht.
Lehelabal võib olla erineva kujuga väljalõikeid, vastavalt sellele on lehed:
Erilehisus ehk heterofüllia on nähtus, kus samal taimel esineb kujult kahesuguseid lehti (veetaimede ujulehed ja veesisesed lehed).
Leheroots
pisi|[[Heinputk|Hariliku heinputke lehetupp]] Leherootsu abil kinnitub leht taimevarrele ja selle kaudu toimub ainete vahetus lehe ja ülejäänud taime vahel. Osal taimeliikidest leheroots puudub ja lehed kinnituvad varrele laba alumise osaga. Leheroots võib alumises osas laieneda ja moodustada varre ümber lehetupe (näiteks sarikalised ja kõrrelised). Lehetuped kaitsevad kaenlapungi või toetavad nõrka vart.
Lihtleht ja liitleht
Kui rootsule kinnitub üks lehelaba, on tegu lihtlehega. Kui leherootsule kinnitub omakorda eraldi rootsukestega mitu lehelaba ehk lehekest, on tegu liitlehega. Roodumise järgi võib eristada sõrmjaid liitlehti ja sulgjaid liitlehti.
Lehetipp
Taimede määramisel kirjeldatakse muude tunnuste hulgas ka taime lehe tipu kuju:
Leherood
Lehtede roodumine toimub teatud korrapärasusega:
Leheseis
pisi|vasakul|1. Vastak leheseis 2. Vahelduv leheseis 3. Männaseline leheseis Lehed asetsevad varrel korrapäraselt. Seda asetust nimetatakse leheseisuks:
Lehtede eripära
Lehtede omapärane ehitus kujuneb vastavalt sademetele (vee kättesaadavusest), päikesekiirgusele (soojas kliimas kasvavate taimede lehed on külmemas kliimas kasvavate taimede lehtedest suuremad) ja ülekuumenemisohule (öine temperatuur ja öökülmade tõenäosus). Veenõudluse järgi liigitatakse taimi neljaks :
Lehemuudendid
Lehe muudendid tekivad, kui leht võtab endale uue ülesande: vähendada aurumist, aidata taimel kinnituda, putuktoidulistel taimedel hankida toitu või kaitsta taime herbivooride eest. Muundunud võivad olla kas terve leht või lehe erinevad osad: roots või laba.
Eristatakse mitut tüüpi lehemuudendeid:
Lehtede eluiga ja varisemine
Üheaastastel taimedel elab leht sama kaua kui vars, mitmeaastastel heitlehistel taimedel parasvöötmes ainult kasvuperioodil ehk kevadest sügiseni.
pisi|Lehearm [[mandžuuria pähklipuu varrel]] Lehtede varisemine on taime bioloogiline kaitse vee aurustumise eest füüsilise (suvel) või füsioloogilise (talvel) kuivuse eest. Koos lehtedega vabaneb taim ka kogunenud eritusainetest (sealhulgas mürkidest).
Kaheidulehelistel puittaimedel tekib leherootsu alusel eralduskiht, kus rakud matsereeruvad ja mehaanilise mõjutuse (tuul, vihm) korral leht variseb. Varrele jäänud jälg (lehearm) kattub korgikihiga. Igihaljastel taimedel ei varise lehed üheaegselt, vaid vahetuvad järk-järgult.
Üheidulehelistel ja kaheidulehelistel rohtsetel taimedel jääb surnud leht varre külge ja laguneb järk-järgult.
Taura
Taura on asula Saksamaal Saksimaa liidumaal Kesk-Saksimaa kreisis, Taura valla keskus.
Puiatu (Põltsamaa)
Puiatu (18. sajand kaardil Pujat) on küla Jõgeva maakonnas Põltsamaa vallas.
Veenuse vöö
Veenuse vöö on optikanähtus, mida võib näha teatud ajavahemiku jooksul enne päikesetõusu ja pärast päikeseloojangut. Tegu on roosakalt kumava ribaga taevas, mis ulatub umbkaudu 10–20° horisondist ülespoole.
Veenuse vöö tekib, kuna peened tolmuosakesed kõrgel atmosfääris hajutavad murdunud päikesevalgust. Tihti on Veenuse vöö eraldatud horisondist tumeda ribaga, mida nimetatakse Maa varjuks. Veenuse vöö heleroosa värvus tuleneb loojuvalt või tõusvalt Päikeselt pärit punaka valguse hajumisest.
Veenuse vööga väga sarnast efekti võib näha täieliku päikesevarjutuse ajal.
Sodiaagivalgus, mida põhjustab päikesevalguse peegeldumine planeetidevaheliselt udult Päikesesüsteemis, on samuti sarnane nähtus.
centre|pisi|600x600px|[[Atacama Large Millimeter Array|ALMA ja Chajnantor videviku ajal. Kahe antennigrupi vahel on näha Maa vari ja Veenuse vöö. ]]
Oberlichtenau vald
Oberlichtenau on endine vald Saksamaal Saksimaa Bautzeni kreisis.
Kuni 2008. aastani kuulus vald Kamenzi kreisi. 2009. aastal liideti Pulsnitzi linnaga.
Hilbersdorfi vald
Hilbersdorfi vald on vald Saksamaal Tüüringi liidumaal Greizi kreisis.
Zettlitzi vald
Zettlitz on vald Saksamaal Saksimaa liidumaal Kesk-Saksimaa kreisis.
Kuni 2008. aastani kuulus vald Mittweida kreisi.
Vallaosad
Ceesewitz, Hermsdorf, Kralapp, Methau, Rüx ja Zettlitz.
Alice Bailey
Alice Ann Bailey (sünninimi Alice Ann La Trobe-Bateman või Alice Ann Le Trobe-Bateman; lühendina on kasutusel A.A.B. ja AAB; 16. juuni 1880 Manchester – 15. detsember 1949 New York) oli inglise päritolu teosoof ja esoteerik, kes 1907 asus elama USA-sse. Ta pidas loenguid ning kirjutas raamatuid neoteosoofiast ja okultismist. Bailey rajas oma õpetuse edasiandmiseks Arkaanikooli (Arcane School) ja muid sellega seotud organisatsioone. Paljud New Age 'ile iseloomulikud motiivid on pärit tema raamatutest.
Lapsepõlv ja noorpõlv
Bailey vanemad olid rikas ehitusinsener Frederic Foster La Trobe-Bateman ja Alice Hollinshead (1857–1886). Tal oli ka noorem õde. Pärast ema suri 1889 ka isa. Mõlemad surid tuberkuloosi. Alice'i hooldajateks said tema vanaisa John Frederic La Trobe-Bateman ja tolle abikaasa. Kui nad 1893. aasta paiku surid, said eestkostjateks tema tädi Dora La Trobe-Bateman ja tolle abikaasa Brian Barttelot.
Tema lapsepõlv oli range, kuid hooldatud. Aastatel 1892–1898 sai ta eraldi palgatud kasvatajatelt ja koduõpetajatelt klassikalise kasvatuse ning seejärel oli ta 1900. aastani Londonis ühes tütarlaste pansionaadis. Siis oli ta umbes aasta õpetaja ja misjonär Briti Armees. Ta pidas Iirimaal ja India sõduritele loenguid Piiblist ning palvusi, tegutses haigete trööstijana ja surijate kaaslasena ning organiseeris sõduritekodusid.
Alates 1906 aastast hakkasid tal esinema füüsilise nõrkuse hood, mille tõttu ta peas sageli kodumaal puhkamas käima. Aastal 1907 loobus ta oma senisest tegevusest.
Abielud
Indias töötades tutvus ta 1905 või 1906 ratsaväesõduri Walter Evansiga. Viimase sõjaväeteenistus lõppes varsti ning ta astus episkopaalkirikusse, et saada preestriks. Aastal 1908 abiellusid Bailey ja Evans Šotimaal Castramontis (tänapäeva Dumfries and Galloway omavalitsuses). Seejärel asusid nad elama USA-sse Cincinnati linna, kus Evans õppeasutuses Lane Theological Seminary oma teoloogiaõpinguid jätkas. Pärast ordinatsiooni umbes 1910 asus Evans tööle Californiasse San Joaquini. Rahalised olud muutusid üha raskemaks ning ühtelugu tuli uude kohta kolida. Sündis kolm tütart. Abikaasad võõrdusid teineteisest. Alates 1915. aastast elasid nad eraldi ning 1919 nende abielu lahutati. Elatise teenimiseks asus Bailey tööle konservivabrikusse.
Aastal 1919 tutvus ta Teosoofiaühingus Foster Baileyga ning abiellus temaga 1920. aasta lõpus New Yorgis. Foster oli algselt olnud advokaat kuid pärast teenistust USA Armees Esimese maailmasõja ajal ei pöördunud ta enam oma elukutse juurde tagasi, vaid pühendus teosoofiale ja vabamüürlusele. Sellest abielust lapsi ei sündinud.
Kaavere (Põltsamaa)
Kaavere on küla Jõgeva maakonnas Põltsamaa vallas.
Alice Bailey
Teosoofia
Pärast esimesest abikaasast lahkukolimist puutus ta 1915 kokku teosoofiaga ning astus samal aastal Teosoofiaühingus Adyar looži Pacific Grove'i linnas Californias. Seal hakkas ta tegelema teosoofiliste õpetustega, uurides Jelena Blavatskaja teost "The Secret Doctrine" ja Annie Besanti "Uurimust teadvusest". Peagi pidas ta juba ise teosoofilisi ettekandeid. Aastal 1917 asus ta elama Hollywoodi, sest tol ajal oli Ojai lähedal Krotonas Teosoofiaühingu Adyar Ameerika sektsiooni peakorter. Nii sai ta viibida keskusele lähemal. Ta hakkas seal juhatama sööklat. Ta tegi ise süüa ja teenindas kliente. Aastal 1918 võeti ta vastu ühingu Esoteerilisse sektsiooni ning 1919. aasta lõpus sai temast teosoofiaajakirja The Messenger peatoimetaja. Samal ajal sai temast Ühingu California haru president. Kirjanduses öeldakse, et Foster Bailey olevat saanud Teosoofiaühingu peasekretäriks USA-s. Alice Bailey kirjutab aga, et too sai rahvuslikuks sekretäriks, ning nimetab peasekretärina hoopis hr A. P. Warringtoni.
Esoteerilises sektsioonis õppis ta tundma tollal seal valitsenud dogmasid ning sealset võimu- ja konkurentsivõitlust. Juhtiv positsioon mõnes teosoofilises loožis võis tollal olla ainult Esoteerilise sektsiooni liikmetel. Nõnda valitses Esoteeriline sektsioon, mille eesotsas oli Annie Besant, peaaegu autokraatlikult kõike mis toimus loožides, mille autonoomia jäi ainult paberile. Aastal 1920 leidis aset loožidele rohkem autonoomiat taotlevate jõudude ning Esoteerilise sektsiooni vahel. Viimane väljus sellest võitjana, mistõttu hulk liikmeid Teosoofiaühingust lahkus. Nõnda jäid Alice Bailey ja tema abikaasa, kes olid toetanud autonoomia taotlejaid, oma juhtivatest kohtadest ilma. Bailey kaotas ka töö teosoofide sööklas. Mõlemad jäid siiski Teosoofiaühingu Adyar liikmeteks.
Ken Saro-Wiwa
Ken Saro-Wiwa (sünninimi Kenule Benson Tsaro-Wiwa; 10. oktoober 1941 Bori – 10. november 1995) oli Nigeeria kirjanik ja keskkonnakaitseaktivist, Nigeeria naftarikka deltapiirkonna ogoni hõimu poliitiline liider.
Ta sündis 1941 Boris Nigeeria lõunarannikul ja kasvas suures tugevate hõimusidemetega perekonnas. Ta õppis Ibadani ülikoolis ja Umuahia Government College'is, kus ta hiljem õpetas. 1960. aastatel oli ta õppejõud algul Nigeeria ülikoolis, hiljem Lagose ülikoolis.
Ta astus agressiivselt välja Nigeeria sõjaväelise režiimi ja kompanii Shell Oil vastu keskkonnakahjustuste pärast ogoni hõimu maadel. Saro-Wiwa nõudis ogoni hõimu enesemääramist ning süüdistas Nigeeria poliitikuid, hõimujuhte ja Shell Oili rüüstamises osalemises. Et teda ja tema kaaslasi vaigistada, püüti neid ära osta, ähvardati ja peksti.
Saro-Wiwa kasutas oma võitluses, luuletusi ja jutustusi, poleemikat ja situatsioonikomöödiaid televisioonis.
Ühes kolumnis aastast 1990 kirjutab ta Maailmapanga poliitikat arvustades:
<i>Peaaegu 20 aastat tagasi tutvusin ma ühel ringreisil Ameerika Ühendriikides oma perekonnanime mõningate variatsioonidega. New Yorgis kutsuti mind Sora-Wawo, Los Angeleses Sira-Wawa. Aga kõige tipp oli Atlanta, kus mind Mrs. Coretta Kingi juuresolekul tutvustati Saro-Wee-Wee'na [Saro-Piss-Piss]. Ebamugavalt lähedal tualettruumile, võiks öelda.
Mohni
Mohni (rootsi keeles Ekholm) on 61,5 hektari suurune saar Soome lahes Eesti põhjaranniku lähedal Viinistu rannikust 4,5 km kaugusel Eru lahe kirdeküljes. Saar kuulub Harju maakonda Kuusalu valda. Saar asub Lahemaa rahvuspargis Viinistu küla territooriumil.
19. jaanuaril 2023 lisas valitsus Mohni püsiasustusega väikesaarte nimistusse, kuna rahvastikuregistri andmetel oli saarele registreeritud viis elanikku. Reaalselt elab saarel alaliselt kaks inimest – saarevaht oma abikaasaga.
Ken Saro-Wiwa
Protsessil, mida inimõiguste kaitse grupid hukka mõistsid, mõisteti Saro-Wiwa koos veel 8 isikuga süüdi väidetavas kaasosaluses nelja ogoni hõimupealiku mõrvas. Pealikud tapeti ühel poliitilisel kogunemisel 1994.
Mohni
Nimi
Saare esmamainimist Monasare nime all 1286 peetakse võltsinguks. 1503 on saart nimetatud Moneser, 1540 Eckholm ja 1566 Eickholm.
Saare nimi Monasaar pärineb ilmselt keskaegsetelt saare elanikelt Ojamaa munkadelt, kes legendi kohaselt elatunud kalapüügist ja haakrikust, kuid hiljem hakkasid mereröövliteks.
Ken Saro-Wiwa
Ken Saro-Wiwa ja teised hukati poomise läbi. Nende surnukehad maeti salajasse ühishauda. Säilmed ekshumeeriti 2002. Peaaegu üksmeelselt peetakse seda poliitiliseks justiitsmõrvaks. Ken Saro-Wiwa hukkamise tõttu peatati Nigeeria liikmesus Briti Rahvaste Ühenduses.
Mohni
Nimi
Rootsikeelne nimi Ekholm ('Tammesaar') kannab endas mälestust saarel kunagi kasvanud pärna-tammemetsast. Mets põletati legendi kohaselt maha, et võtta peavari saarel peatuvatelt piraatidelt. Kunagisest metsast on alles vaid Mohni pärn.
Astel
pisi|[[Acacia collinsii astlad]] Astel on torkavaks moodustiseks moondunud oks, leht või abileht taime varrel.
Astlad on taimede mehaaniline kaitse. Astel võib olla nii lihtne kui harunenud. Erinevalt ogast pole astel lihtsasti äramurtav. Astel tekib võrse sõlmel olevast pungast. See on võsu ilma tipupungata, mõnikord ka ilma külgpungadeta.
Ken Saro-Wiwa
Poeg
Ken Saro-Wiwa saatis jõuka mehena oma lapsed õppima Etoni-taolistesse koolidesse. Ta taotles, et nad tagasi tulles tooksid Nigeeriale kasu. Selleks andis ta neile näiteks vaheajaks lektüürinimekirja ja kamandas stiilis: "Põlvita! Kus on Piiblis öeldud, et poeg peaks isa vastu sõnakuulmatu olema?" Eriti palju ootas ta esimeselt pojalt Ken Saro-Wiwa Jr-lt (saro on 'esimene'). Ent poeg armastas jalgpalli ja kriketit ega tahtnud Nigeerias olla. Ta ei tahtnud ka prestiižikas kõrgkoolis õppida. Poja sõnakuulmatuse tõttu isa ja poeg võõrdusid teineteisest.
Astel
Kõnekeeles ei tehta asteldel ja ogadel vahet ning mõlemaid nimetatakse okasteks, näiteks laulus "Ilma okasteta roose pole kandnud ükski pind", kuigi botaanilises mõttes on vastupidi: just okastega roose pole olemas. Roosidel on ogad.
Astlad on mitmel roosõielisel, näiteks ka Eestis kasvaval vereval viirpuul (Crataegus sanguinea). Kaktustel on samuti astlad.
Enamikul taimedel on astelde eesmärk taime kaitsmine, näiteks liiga ereda päikese, ärasöömise või muude kahjustuste eest. Paljud taimed kaotavad suurema osa oma veest nii, et see aurub lehtedes olevate õhulõhede kaudu, aga kui lehed on muundunud asteldeks või ogadeks, milles puuduvad õhulõhed, vähendab see aurumist, seetõttu on astlad ja ogad kõrbetaimedel tavalised.
Leidub kaktusi, näiteks perekondades Coryphanta ja Ferocactus, millel on nektariastlad. Et tolmeldajaid ligi meelitada, eraldavad nende astlad nektarit.
Ken Saro-Wiwa
Poeg
Ken Saro-Wiwa Jr. võttis ametlikult nimeks Ken Wiwa. Sellest teatas ta isale kirja teel, kui isa oli juba vanglas. Kirja teel leppisid nad ära. Pärast isa surma läks Ken Nigeeriasse ja mattis puusärgis isa piibu ja kaks raamatut.
2000 avaldas Ken Wiwa mälestused raamatuna "In the Shadow of a Saint" ('pühaku varjus').
Mohni
Loodus
Saare suurimaks rändrahnuks on Jaanitule kivi. Väiksemaid rändrahne on saare ümbruses palju, enamik neist asub saare põhjapoolses madala veega küljes.
Saarel leidub kadastikku ja rannaniitu. Saarel kasvab harilik pärn, leidub mände ja pihlakaid.
Enamik saare rannast on kivine, kuid nii põhja- kui lõunaküljel on ka liivaseid randu. Põhjapoolne rand on üldiselt madal, lauge ja ning moodustab lõukaid (Saunalougas, Sillalougas jne). Lõunapoolne rand on liigendamata ning järsk. Ka merepõhi langeb siin järsult ning juba 200 meetri kaugusel rannast on vee sügavus üle 50 meetri.
Alates 2021. aastast teeb Keskkonnamet saarel raiet, et taastada kukemarja kasvukohaks sobivat lagedat nõmme.
Ajalugu
Saar kuulus keskajal tsistertslaste ordu Roma kloostri abikloostrile.
Eesti iseseisvumise järel (1918–1940) kuulus saar Viru maakonda ja oli väidetavalt oluline salapiirituse vedajate peatuspaik.
1941. aastal sõitis saare lähedal meremiinile aurik "Rasma".
Nõukogude ajal rajati saarele vanadesse majakavahi hoonetesse piirivalve kordon, saarele ehitati ka oma elektrijaam.
Saarel on filmitud film "Reigi õpetaja", mille tarbeks rajatud külakalmistu ristid on siiani olemas.
2000. aastal ostis Jaan Manitski avalikul oksjonil 4,4 hektari suuruse kinnistu, millel asuvad tuletorni ümbruse hooned. Ülejäänud saar on riigimaa, mida haldab RMK.
Saar oli 2011. aastal toimunud rahvaloenduse ajal asustatud, kuid 2017. aastal saarel enam elanikke polnud.
Klaas
pisi|Klaasigraanulid [[Järvakandi klaasitehases]] pisi|Aknaklaasid [[Ruhnu puukirikus]] Klaas on läbipaistev, suhteliselt tugev, raskesti kuluv, oluliselt inertne ja anorgaaniline materjal, millest saab kujundada väga siledaid ja mitteläbilaskvaid pindu. Need omadused on võimaldanud kasutada klaasi väga paljudes rakenduskohtades.
Klaasid on ühtlased amorfsed tahked materjalid, mis tavaliselt tekivad sobiva viskoossusega sulanud materjali väga kiirel jahtumisel, nii et ei jää aega korrapärase kristallvõre moodustumiseks.
Tavaline klaas on enamasti amorfne ränidioksiid (SiO2) – sama keemiline ühend mis kvarts või polükristallilises vormis liiv. Puhta ränidioksiidi sulamispunkt on umbes 2000 °C, mistõttu klaasi valmistamisel lisatakse liivale alati veel kaks ainet. Üks on sooda (naatriumkarbonaat Na2CO3) või potas (kaaliumkarbonaat), mis alandab sulamispunkti umbes 1000 °C-le. Ent sooda muudab klaasi lahustuvaks, seega kasutuks, mistõttu lahustamatuse taastamiseks lisatakse kolmanda koostisosana lubjakivi (kaltsiumkarbonaati, CaCO3).
Üks klaasi põhilisemaid omadusi on see, et ta on nähtava valguse suhtes läbipaistev. See läbipaistvus tuleneb asjaolust, et klaasi moodustavas materjalis ei ole ühtki aatomijoone üleminekuolekut, millel oleks nähtava valguse energia. Eriti puhta klaasi saab teha nii läbipaistvaks, et valguskaablites on klaas infrapunastel lainepikkustel "läbinähtav" sadade kilomeetrite ulatuses.
1912. aasta suveolümpiamängud
thumb|right|300px|Avatseremoonia 5. mail 1912