cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Klaxons
Teine album (2008–)
Bänd lasi lahti jutud teisest albumist novembris 2007, bändi talveturnee ajal Suurbritannias. Taylor-Davis ütles, et nende mõjutajate hulka kuuluvad dubstepp, tantsu- ja folkmuusika, mainides, et bänd mängis heliproovi ajal pealkirjastamata "progressiivset" lugu. Bänd esineb ka Steve Aoki debüütalbumil "Pillowface and His Airplane Chronicles", aidates kaasa "Gravity's Rainbow" Soulwaxi remiksile, mis lasti välja jaanuaris 2008. Pärast pikka pausi tegi bänd oma tagasituleku laivis esinemiste seeriaga Hollandis, Poolas, Eestis, Venemaal, Mehhikos, Argentinas, Tšiilis ja Brasiilias. Nendel esitlustel tutvustasid nad oma kahte uut lugu "Valley of the Calm Trees" ja "Moonhead". Samuti esines bänd Modular Recordsi NeverEverLandi festivalil, mis käis turneel detsembris 2008 ümber Austraalia.
2009. aasta algul tehti teatavaks, et bändil kästi ümber salvestada mõned osad nende teisest albumist (mille nende plaadifirma oli tagasi lükanud). The Sun kinnitas, et Polydor pidas plaati väljaandmiseks "liiga eksperimentaalseks". Selle peale väitis Reynolds, et "...me oleme teinud väga tiheda, psühhedeelse plaadi" ning et "see ei ole meile [bändile] õige asi".
Intervjuus BBC-le aprillis 2009 avalikustas Reynolds, et laulud "The Parhelion" (varasem pealkiri "Valley of the Calm Trees"), "Moonhead" ja uus laul "Marble fields And The Hydrolight Head of Delusion" lähevad arvatavasti lõplikule plaadile. Teised kogutud pealkirjad on näiteks "Imaginary Pleasures", "Silver Forest", "Echos", "Venus" ja "Hoodoo Borer".
Muusikastiil
HMV kirjeldab Klaxonsit fraasiga "acid-rave sci-fi punk-funk", mis on võetud Tim Chesteri Radarist NMEst, samal ajal kui nende MySpace'i lehed viitavad "psühhedeelsele/progressiivsele/popile". Kuigi, nad on üsna isoleeritud, kuna neile viidatakse kui New Ravele, žanritermin Angular Recordsi asutaja Joe Danieli poolt, kes las välja trio esimese singli. Kuigi bändi heli põhineb rokil, on neil ka sarnasusi vähem tuttavate mõjutustega – nimelt 1990. aastate reivikultuur, mille nad kohandavad postmodernistlikus stiilis. Nende mõjusid esindavad kõige rohkem arvatavasti reivihitid "The Bouncer" Kicks Like a Mule poolt ning "Not Over Yet" Grace'ilt. Mõlemad lood on sellest ajast saadik bändi poolt avaldatud. Sel ajal kui bändi peetakse hõredalt asustatud New Rave'i liikumise näitajateks, on Klaxons püüdnud vältida mõne teatud žanri eesotsas olemist. Sellegipoolest ei ilmutanud Klaxonsi liige Jamie Reynolds kahetsust, öeldes: "... see on suurepärane, et see algas naljana ning on kujunenud väikeseks noorte subkultuuriks".
Sada koolkonda
Sada koolkonda (hiina keeles baijia) on koondnimetus filosoofiakoolkondade kohta Vana-Hiinas sõdivate riikide ajastul (Zhanguo) 475–221 eKr.
Nimetus rõhutab tollast koolkondade rohkust ning eri allikais dateeritakse seda erinevalt, alustades vahel ka Chunqiu ajastust ("Kevaded-sügised", ca 770–475).
Põhiline ülevaade ajastust pärineb saja koolkonna kaasaegse filosoofi Zhuangzi ja hilisema ajaloolase Sima Qiani kirjeldustest. Neis tõstetakse esile kuut koolkonda: konfutsianistid (rujia), motistid ehk moistid (mojia), yin-yang 'i koolkond ehk natuurfilosoofid (yinyang jia), nimede koolkond ehk nominalistid ehk loogikud (mingjia), taoistid ehk dao koolkond (daojia) ning legistid ehk seaduse koolkond (fajia). Teistes allikates mainitakse ka tänapäeval vähem tähelepanu pälvinud koolkondi nagu põllumajanduse koolkond (nongjia), diplomaatia koolkond (zonghengjia), mitmekesine koolkond (zajia), väikeste kõneluste koolkond (xiaoshuojia) ning sõjanduskoolkond (bingjia).
Saja koolkonna ajastust on säilinud suhteliselt vähe tekste. Algallikate nappuse üks põhjusi on sõdivate riikide ajastule järgnenud Qini dünastia võim, mille esimene keiser Qin Shi Huangdi keelustas legismiga vastuolus olevad raamatud.
Helga Nõu
Helga Nõu (kuni 1957. aastani Helga Raukas; sündinud 22. septembril 1934 Tartus) on eesti kirjanik ja õpetaja. pisi|Kirjanik Helga Nõu septembris 2017 Rootsis Bros
Elulugu
Helga sündis metsainspektor Aleksander Friedrich Raukase ja käsitööõpetaja Elsa Raukase esiklapsena. Pere elas Kohtlas, Tallinnas ja Pärnus ning põgenes Rootsi septembris 1944. Alates 1957. aastast on Helga Nõu kodu Uppsalas, 2000. aastast alates veedab ta osa aastast ka Tallinna kodus.
Ta käis aastatel 1942–1944 Pärnu Linna 5. Algkoolis. Rootsis õppis ta aastatel 1945–1948 edasi Adelsö algkoolis. Olles lõpetanud algkooli, asus ta õppima Hermådsi Korrespondentsinstituuti reaalkursusele, kus õppis vaid aasta. Ta jätkas õpinguid Stockholmis Södermalmi Kõrgemas Tütarlastekoolis (1950–1955). Oma õpingud lõpetas ta Stockholmi Õpetajate Seminaris, kus ta õppis aastatel 1955–1957 ja mil ajal sai ta õpetajakutse Örby kooli.
29. detsembril 1957 abiellus Helga Enn Nõuga. Nende esimene laps Laine sündis 1960. aastal. Teine laps, poeg Heino sündis 1961. aastal ning 1965. aastal said nad ka teise tütre Liia. Kõik lapsed sündisid Uppsalas.
Örby koolis töötas Helga Nõu algkooliõpetajana aasta (1957–1958) ning edasi töötas õpetajana Balingsta koolis, Södra Hagundas kolm aastat (1958–1961), Uppsala Eesti täienduskoolis seitse aastat (1962–1969) ja asendusõpetajana kolm aastat (1973–1976) Sunnersta koolis. Pärast seda töötas ta aasta (1975–1976) uurimisassistendina Uppsala Ülikooli Akadeemilise haigla kopsukliinikus. Aasta hiljem alustas ta õpetamist Eriksbergi-Hogadali koolis, kus töötas kakskümmend kaks aastat (1977–1999). Pärast seda elab ta vaheldumisi Eestis ja Rootsis.
Tõlkeid
Astrid Lindgren Kerstin Thorvall Aleksander Raukas Lisaks sellele on ta tõlkinud ka oma novelle. Tema enda loomingut on veel tõlgitud soome, läti, rootsi ja vene keelde. "Ood lastud rebasele" on tõlgitud rootsi keelde (2007). "Kuues sõrm" on väljaandmisel läti keeles (2010).
Stafülokokk
Stafülokokk ehk kobarkokk (Staphylococcus) on grampositiivsete bakterite perekond. Mikroskoobi all paistavad nad ümmargustena ning moodustavad kobaraid.
Stafülokokke on teada 32 liiki. Nad on levinud üle maailma. Enamik neist on kahjutud ning elavad loomade (sealhulgas inimese) nahal ja limaskestadel. Neid on ka mullas.
Stafülokokid võivad inimestel ja teistel loomadel põhjustada mitmesuguseid haigusi. Nad on tavalised toidumürgistuse põhjustajad. Staphylococcus aureus põhjustab mitmesuguseid naha- jm nakkusi.
François Duval
pisi|François Duval François Duval [franssu'aa düv'al] (sündinud 18. novembril 1980 Chimays) on Belgia autorallisõitja.
Petter Solberg
Debüüdi WRC sarjas tegi Solberg 1998. aastal, lepingule Fordiga kirjutati alla 1999. aastal. Järgmisel aastal algas tema edukas koostöö Subaru World Rally Teamiga. Kui ta tuli 2003. aastal WRC sarja meistriks, oli ta esimene norrakas, kes selleni on jõudnud. thumb|püsti|vasakul|Petter Solberg, 2006
2012. aastal hakkas Solberg sõitma rallikrossi. Sarja on ta võitnud kokku kahel korral: 2014. ja 2015. aastal.
Angola
Angola (varem eesti keeles Angoola) on riik Aafrika edelaosas Atlandi ookeani kaldal. See piirneb Namiibiaga lõunas, Kongo Demokraatliku Vabariigiga põhjas ja kirdes ning Sambiaga idas. Angola eksklaav Cabinda piirneb Kongo Vabariigiga põhjas ja Kongo Demokraatliku Vabariigiga lõunas.
Geograafia
pisi|Angola pinnamood Suuremad jõed on Kongo, Kasai, Zambezi, Okavango ja Cunene.
Majandus
Pika kodusõja ajal (1974–2002 august) oli Angola majandus madalseisus ning praktiliselt mingit kasvu ei toimunud. Sõjas sai rängalt kannatada ka infrastruktuur. Pärast kodusõda on majandus aga kiiresti kasvanud. Sisemajanduse kogutoodang elaniku kohta, mis aastal 2005 oli 2800 dollarit, on madal, kuid siiski kõrgem kui enamikul Aafrika riikidel.
2004. aastal sai Angola 2 miljardit dollarit laenu Hiinast, millega parandati sõja ajal hävinud infrastruktuure.
Angolas on pärast kodusõja lõppu suurenenud naftatootmine. Kui 2005. aasta lõpus toodeti 1,4 miljonit barrelit naftat päevas, siis 2007. aasta algul juba 2 miljonit barrelit päevas. Naftatootmist kontrollib firma Sonangol Group, mis kuulub Angola valitsusele. 2006. aasta detsembris sai Angola OPEC-i täisliikmeks. 2005. aastal kasvas Angola majandus 18% ja 2006. aastal 26%. Samas suurusjärgus kasvu oodatakse ka 2007. aastal. Nende näitajatega on Angola üks kiireimini kasvavaid majandusi maailmas.
Riigil on märkimisväärsed teemandi- ja uraanimaagivarud.
Rahvastik
2014. aasta rahvaloenduse järgi on Angolas elanikke 24 383 301 (esialgsed tulemused). Eelmine rahvaloendus toimus 1970. aastal. Siis saadi rahvaarvuks 5 646 166. Kodusõja tõttu ei olnud võimalik vahepeal rahvaloendusi korraldada ja seetõttu lahknesid hinnangud Angola rahvaarvule suurel määral. Eri hinnanguil oli see 12 263 596 (CIA, juuli 2007), 16 329 000 (IMF, 2007), 16 300 000 (PRB, 2007).
Suuremad rahvusrühmad on umbundud (37%), kimbundud (25%) ja kikongod (13%). Väiksemad rühmad on ovambod, hererod, lundad, bušmanid ja pügmeed.
Haldusjaotus
Angola jaguneb 18 provintsiks, mis omakorda jaotatakse 158 vallaks. Provintsid on:
Ajalugu
Angola esimesteks asukateks olid khoisani hõimud, kelle bantu keeli rääkivad hõimud kõrbealadele tõrjusid. 1483 hakkasid portugallased Angola rannikule rajama tugiposte. 19. sajandil algas Angola ala süstemaatiline allutamine Portugali võimule, mis jõudis lõpule 1920. aastateks. 1975. aastani oli Angola Portugali asumaa. 1950. aastatel alanud vabastusliikumine muutus 1961. aastal relvastatud vastupanuks. 1974. aastal algasid relvastatud kokkupõrked FNLA, UNITA ja MPLA vahel. Kaht esimest toetasid Ameerika Ühendriigid ja LAV, marksistlikku MPLAd toetasid Kuuba ja Nõukogude Liit. 1975 kuulutas MPLA Cabinda eksklaavis välja iseseisvuse. 1994 sõlmiti vaherahu. Kodusõda lõppes 2002. aastal pärast UNITA juhi Jonas Savimbi surma lahingutes. UNITA muudeti parteiks.
NELF
NELFi põhiliseks töövormiks on kaks korda aastas toimuvad koosolekud, millest põhiliselt võtavad osa liikmesparteide välissekretärid. Traditsiooniks on saanud, et talvine koosolek toimub Lõuna-Euroopas ja suvine Põhja-Euroopas.
Barcelonas 1993. aastal toimunud koosolekul võeti vastu ühine deklaratsioon "Uus Euroopa uues maailmas", milles on fikseeritud NELFi põhilised poliitilised seisukohad.
1996. aasta oktoobris pandi Helsingi koosolekul paika Maastrichti lepingut käsitlevad ühised seisukohad.
6.–8. juunil 2003 toimus NELFi koosolek Helsingis ja Tallinnas, mille raames toimus ka tollase Tallinna linnapea vastuvõtt raekojas.
2004. aastal loodi NELFi baasil kaks üle-euroopalist parteid Euroopa Vasakpartei ja Põhjala Vasak-Roheline Allianss.
2006. aasta suvine koosolek toimus Kopenhaagenis.
Meespäev
Meespäev (saksa keeles Manntag) oli Harju-Viru vasallide koosolek keskajal.
Liivimaa piiskopkondade meespäevad olid algselt vasallidest koosneva meeskohtu kogunemised. Alates 14. sajandi lõpust hakkasid nendel osalema ka teised territoriaalseisused (Riias ja Saare-Läänes kapiitel, Tartus kapiitel ja linn), misläbi nad muutusid Saksa vürstiriikide maapäevade sarnasteks institutsioonideks.
Meespäeva tasandil võisid toimuda eelläbirääkimised, kus kujundati välja territooriumi seisukoht maapäevale esitamiseks.
Coreutils
Coreutils on kogum põhilistest GNU faili-, kesta- ja tekstimanipulatsiooniprogrammidest GNU operatsioonisüsteemide jaoks, mis peaksid eksisteerima igas operatsioonisüsteemis. Varem jagati neid programme eraldi pakettidena: fileutils, sh-utils ja textutils.
LM.C
LM.C (Lovely-Mocochang.com) on Jaapani ansambel, mis mängib hübriidrokki ja elektroonilist poppi. Koosneb kahest liikmest.
Ajalugu
LM.C asutas Maya, kes oli Miyavi tugikitarrist. Ajal, mil ta veel Miyaviga oli, Maya ja teised tugiliikmed mängisid kontsertidel kui LM.C. Hiljem liitus nendega Aiji Pierro´st. Peale seda kui Maya lahkus Miyavi bändist ja Aiji bänd Pierrot läks laiali, tegi LM.C oma suurema debüüdi 2006 aasta oktoobris, andes välja kaks singlit "Trailers (Gold)" ja "Trailers (Silver)". 2007. aasta alguses tuli bänd välja kolmanda singliga "Oh MY Juliet", mis oli anime "Red Gardeni" teine lõpulugu. 7. märtsil andsid nad välja EP "Glitter Loud Box". Neljas singel "Boys & Girls" anti välja 2007. aasta juunis, see sai anime "Reborn!" alguslooks. Viies singel "Liar Liar/ Sentimental Piggy Romance" anti välja 2007. aasta oktoobris, kuues singel "Bell The Cat" aga sama aasta detsembris. 2008. aastal andis LM.C välja "Johni" talvel ja "88", veel üks alguse lugu "Reborn!" animele, suvel. LM.C debüteeris Põhja-Ameerikas, esinedes Anime Expo´l "Battle of the Bands", 3. juulil 2008, millele järgnes kontsert Crash Mansionis Los Angeleses, Californias 5. juulil.
Liikmed
Maya – vokaal, kitarr (stuudios). Pärisnimi Yamazaki Masahito .Varasem esinejanimi: Mayatan. Sündinud 30. juulil 1979. Eelmised bändid: Sinners (kitarrist), Miyavi Support Band (kitarrist).
Hobbid: Telefoniga rääkimine, videomängud ja magamine. Lemmik värvid: Punane ja lilla. Perekond: Vanemad ja vanem vend. Varasemad bändid: Siam Shade (Roadie), Mona Lisa (Vokalist), Kalen (kitarrist), Pierrot (kitarrist)
Jalgratas
Jalgratas (kõnekeeles ratas) on kaherattaline inimjõul, täpsemalt pedaalide väntamisel, edasi liikuv sõiduvahend. Leidub ka ühe-, kolme- või enamarattalisi ja elektriakudega jalgrattaid. Jalgrattaga sõitjat nimetatakse jalgratturiks.
Ajalugu
Jalgratta sünnilugu seostatakse enamasti saksa paruni Karl von Draisiga, kes ühendas 19. sajandi alguses kaks vankriratast puitraamiga ja lisas raamistikule sadula. Sõitmine toimus endiselt jalgadega lükates, pedaale polnud. Draisi loodud ratast nimetati leiutaja järgi dresiini ks.
Prantsusmaal loodi seejärel ratas, millel olid pedaalid esiratta küljes.
Šoti sepp Kirkpatrick MacMillan ehitas 1839. aastal esimese nn tänapäevase jalgratta, kinnitades tagaratta külge pedaalid. Oma sõiduki demonstreerimiseks sõitis ta külateedel kümne tunniga 112 km.
1845. aastal lisas prantslane Pierre Michaux jalgrattale pidurid.
1850.–1860. aastatel paigutasid prantslased Pierre Michaux ja Pierre Lallement jalgratta suurendatud esiratta külge pedaalid. Neid rauast, raamist ja puitratastest koosnevaid jalgrattaid kutsuti kondiraputajateks, millega oli raske sõita ja ohtlik kukkuda.
Kummist valatud rattarehvid võeti kasutusele 1865. aastal.
1867. aastal hakkasid Pierre Michaux ja tema poeg Ernest tootma jalgrattaid, mille esiratta külge olid kinnitatud pedaalid.
Järgnevatel aastatel tegeldi jalgratta massi vähendamisega. Varasemate vankrirataste asemel võeti kasutusele peente kodaratega metallrattad. Metallist kodarate kasutuselevõtt võimaldas omakorda esiratta suurendamist, sest mida suurem oli esiratas, seda kaugemale sai ühe pedaalipöördega sõita. See muutis jalgrattad ohtlikumaks, kuna aina kõrgemaks muutuvate jalgratastega oli keerukas liigelda.pisi|Jalgrattavõistlus Tour de France 1954. aastal
Kettülekanne leiutati 1884. aastal. Pärast seda kadus vajadus suure esiratta järele ja jalgrataste mõõtmed hakkasid vähenema, kuna ratta suurendamise asemel sai esimese ja tagumise ketiratta suuruse suhet muuta.
Jalgrattaga liiklemine raputas sõitjat kõvasti (siit ka nimetus kondiraputaja). Seda probleemi püüdis 1888. aastal lahendada šoti loomaarst John Boyd Dunlop, kes lisas jalgrattale täispuhutavad kummid.
1897. aastal sai jalgratas vabajooksumehhanismi.
1960-aastatel hakkavad levima käiguvahetajatega sportlikud maanteerattad. pisi|[[Ameerika Ühendriigid|USA dokumentaal film jalgratta ajaloost 1965. aastal]]
Jalgratas Eestis
Esimese omatehtud ratta valmistas Tartu elanik Borck 1869, aastal, laiemalt levisid rattad Eestis 1880. aastate keskel.
1888. aastal loodi Tallinnas ja Tartus jalgratturite seltsid. Tartu rattaselts talletas oma esimesed kümme tegevusaastat ka kroonikana. Selts korraldas sõidutunde, välja- ja võidusõite. Linnavälistel teedel oli probleeme kehvade teede ning koduloomadega, kes polnud jalgratastega harjunud. Linnas keelati rattaga esialgu kõnniteel sõitmine, Tartu politsei keelas lisaks 1891. aastal kõigil linna teedel, parkides ja väljakutel rattasõidu, Tartu Ülikool lubas samas oma aladel Toomemäel sõita hommikuti kella kaheksani. Piirangute tõttu rajasid rattaseltsid ringradu, Tallinnas 1,5 kilomeetrine ring tõenäoliselt Kadrioru pargis, Tartu rada oli 320 meetrit pikk ja tribüünidega ääristatud, seltsid teenisid piletimüügist tulu. Tartu selts korraldas 1893. ja 1893. aastal nn talupojavõidusõite ise ehitatud ratastega ümbruskonna talunikele.
1894. aastal soetati Tartu seltsi naisteratas ning korraldati naistele eraldi sõidutunde. Naised olid aktiivsed väljasõitudel, kuid võidusõitudel ei osalenud.
1890. aastate keskel hakati linnades nõudma sõidueksamit, sõiduluba ja jalgratta numbrimärki. Rattaseltsid koolitasid rattureid, kuulusid eksamikomisjoni ja väljastasid liikmetele erivärvilisi numbreid ja lube.
1898. aastal loodi Tartus vastukaaluks seni saksakeelsetele seltsidele eestikeelne, rahvuslik jalgrattaselts Taara, kus korraldati rattasõidule lisaks aruteluõhtuid ja kultuuriüritusi. Sellest võrsus samanimeline teatritrupp.1901. aastal loodi Tallinnas samal põhimõttel tänini tegutsev rattaselts Kalev. Rahvuslikke seltse loodi ka Pärnus ja Narvas.
1905. aasta revolutsiooniga seoses muutusid maapiirkondades liikuvad ratturid kahtlaseks elemendiks, kuna revolutsionäärid kasutasid neid liiklemiseks. Revolutsiooni tõttu keelati mõneks ajaks igasugune seltsitegevus.
20. sajandi alguses olid rattad registreeritud ja maksustatud, mis annab ülevaate nende levikust: 1921. aastal kogu riigis ligi 6000 ratast, 1930. aastate lõpul 200 000 ratast. 1920. aastate lõpul oli enim rattaid maapiirkonnis. Ratas suurendas seal ennekõike noorema elanikkonna mobiilsust.
Teise Maailmasõja ajal võtsid taganevad sõjaväelased koos muu tehnikaga ka rattad kaasa või hävitasid need. Sõja ajal ja järel oli raske hankida varuosi. Maapiirkonnis säilis rohkem rattaid, kuna neid oli lihtsam peita kui suuremat vara. Kolhoosikorra ajal vajasid maaelanikud senisest rohkem jalgrattaid, et kaugemal tööl käia.
20. sajandil oli ratas ennekõike maainimeste liikumisvahend.
1950. aastate keskpaigas sai jalgratas taas kättesaadavamaks, need olid kehva kvaliteediga, aga odavad. 1960. aastatel paranes maal ühistransport ja vähenes ratta olulisus. Samas elavnes rattasport ja matkakultuur.
Carlos Sainz
Carlos Sainz Cenamor (sündinud 12. aprillil 1962 Hispaanias Madridis) on endine rallisõitja, kahekordne maailmameister (1990, 1992).
Jalgratas
Jalgratas Eestis
1970. aastatel hakati läänes rõhutama jalgratta keskkonna- ja tervisesõbralikkust, Eestisse jõudis see vaade 1990. aastate alguses.
Lisavarustus
pisi|Jalgrattad linnas
Carlos Sainz
2004. aasta hooaja lõppedes loobus Sainz tipprallist. Ta osales 194 maailmameistrivõistluste rallil, kogudes 26 võitu ja 96 pjedestaalikohta.
Jalgratas
Linnajalgratas
Linnaratas on jalgrattatüüp, mis on kohandatud linnatänavatel sõitmiseks. Klassikalised linnarattad on enamasti 26–28-tolliste velgedega. Linnarataste hulka loetakse ka muud rattaliigid, enamasti väga väikeste, 20-tolliste velgedega kokkupandavad jalgrattad, ühekäigulised nn fixie-tüüpi jalgrattad, cruiser jne. Klassikalised linnarattad on tavaliselt täisvarustuses – tuled, pakiraam, ratta seisujalg, ketikaitse, porilauad jmt. Tihtipeale on naistele mõeldud mudelitel komplektis ka esikorv. Käike on linnarattal tavaliselt 1–27, viimasel ajal on eriti populaarsed kolmekäigulised, rummusisese käiguvahetiga linnarattad.
Maanteeratas
Maanteeratas on võrdlemisi kindlatüübiline jalgratas, mis sobib asfaldil sõitmiseks. Tänu aerodünaamilisele sõiduasendile, kitsastele rehvidele ja kergusele võimaldab see jalgratas maanteel suurt kiirust saavutada.
Maastikujalgratas
pisi|Mägijalgratas pisi|Kaubaveojalgratas pisi|Velotaksod Maastikuratas on jalgrattatüüp, mis on kohandatud maastikul, esialgse suunitlusega metsas ja mägedes sõitmiseks. Selline ratas on maastikul tunduvalt parema läbitavusega ning väiksemate ratastega kui tänavaratas. 26-tollised (ISO 559) rattad teevad tehniliselt raskel rajal sõitmise oluliselt mugavamaks ja kindlamaks. Samas on vähem reljeefsel teel paremate kiirusomadustega suuremate (27,5- ja 29-tolliste) velgedega rattad. Maastikuratas sobib inimesele, kes armastab sõita pinnaskattega metsavaheteedel või väljaspool teid. Kõvakattega teedel on maastikuratas laiade, sügava mustriga ja madala rõhuga rehvide ning amortisaatorite tõttu üsna ebaefektiivne.
Hübriidjalgratas
Hübriidjalgratas (enamasti ISO 622 mõõdus) on mõeldud sõitmiseks nii linnatänavatel, maanteedel kui ka kergemal maastikul. Suurem ülekandevahemik (ees tüüpiliselt 48T-38T-28T ketirattad, taga 11T-30T kassett) võimaldab maanteel saavutada suuremat kiirust kui maastikuratas. Samuti on hübriidratas lastituna tõusude võtmiseks sobilikum kui maanteeratas. Rehvide laius varieerub ja on enamasti 28–45 mm. Rattale on võimalik paigutada rohkelt lisavarustust (pakiraamid taha ja ette, porilauad, mitu joogipudelit jne). Tänu neile omadustele on hübriidratas hea valik matkarattaks.
Elektrijalgratas
Elektrijalgratast eristab tavalisest jalgrattast aku, mootori ja mootori tööd reguleeriva kontrolleri olemasolu. Akuna kasutatakse tavaliselt nikkel-metallhüdriidakusid, liitiumkaadmiumakusid, liitiumioonakusid või liitiumpolümeerakusid, kuna pliiakud on eelmainitutest pea poole raskemad. Siiski on need akud pliiakudest tunduvalt kallimad. Mitmed tootjad pakuvad ka jalgratta raami sisse paigutatud akusid. Kasutatavad mootorid on suure kasuteguriga (umbes 95%), peaaegu hääletud ja võrdlemisi lihtsa ehitusega, kuid nende juurde on kindlasti vaja juhtelektroonikat.
Esimesed patendid elektriratastele registreeriti USA-s 1890. aastail. Elektrijalgrataste kasutamine sai hoo sisse sajand hiljem, 20. sajandi lõpuaastatel. 2010. aasta alguseks oli Hiinas hinnanguliselt 120 miljonit elektriratast. Elektrirataste müük edeneb Hiinas, Indias, USA-s, Hollandis ja Šveitsis. Euroopas on elektrirataste müük samuti kasvuteel – 2007. aastal müüdi 200 000, 2009. aastal 500 000 ja 2010. aastal 700 000 elektriratast.
BMX
BMX (Bicycle MotoX (Cross)) on jalgrattatüüp, mis sobib trikkide sooritamiseks. BMX-jalgrattaid võidakse teha titaanist, et muuta neid kergemaks. Tavaliselt on neil ratastel 20-tollised veljed.
Jalgrattasport
pisi|Üks tuntumaid jalgratta maanteesõiduvõistlusi on [[Tour de France, mis toimus esmakordselt 1903. aastal]] pisi|left|Eesti suuremaid rattaspordivõistlusi on [[Tour of Estonia. Tartu tänavasõiduetapp 30. mail 2015]]
Jalgrattasport on spordiala, mis tähendab võisteldes või muul eesmärgil jalgrattaga sõitmist.
Jalgrattavõistlusi peetakse maanteel (maanteesõit), linnatänaval (kriteeriumisõit), murdmaastikul (jalgrattakross) ja velodroomil (trekisõit). Võistlusmaa pikkus varieerub. Võisteldakse individuaalselt ja ka meeskondlikult, eraldi- või ühisstardist (grupisõit). Nii velodroomil kui ka maanteel võib võistlus kesta mitu päeva.
Jalgratastel mängitakse ka velopalli ja velopolot ning võisteldakse vigursõidus. Alternatiivspordialaks võib pidada rattatrialit.
Jalgrattarada
Jalgrattarada tähistatakse laia katkendjoonega, jalgratta kujutisega teemärgisega või märkidega. Jalgrattarajal on lubatud liikuda ainult jalgrattal, mopeedil ja pisimopeedil. Kõikide teiste sõidukite jaoks on sõit sellele rajale keelatud. Jalgratta sõidurajale ei tohi sõita isegi enne pööret ega selleks, et peatuda või parkida.
Pehar
Pehar on maine kaitsja, kelle Padmasambhava sidus vandega 9. sajandil ja kelle ta määras Samje kloostri peamiseks kaitsjaks. Tema kohta leidub palju andmeid nii nyingma kui ka gelugi koolkondade tekstidest. Mõnede tiibeti tekstide kohaselt olevat ta kõigi maiste budistlike kaitsjate juht, teiste kohaselt aga juba valgustuse saavutanud ning tarkusejumaluste hulka kuuluv. V dalai-laama võttis ta gelugi koolkonna jumaluste hulka ja tegi temast riigioraakli.
Pehar on jumalus, kes ilmub riigioraakli Nechungi läbi. Riigioraakel eksisteerib senini Dharamsalas, Indias dalai-laama valitsuses.
Nime kirjutatakse: dPe kar, Pe dkar, Be dkar jne, tal on veel palju nimesid, näiteks:
Kui rgyal po deemon, pöördutakse tema poole ( Pe dKar chen po, kui chos rgyal ) (snskr. dharmaraja ) on tema nimi (dGra lha chen po) ja (srog bdag) vormis nimetatakse teda (Tshans pa dkar po). Böni pooldajad kutsuvad teda vahest (Zhang zhung gi srung ma) – Zhang zhung maa kaitsja. See on maa ala, kust olevat böni usk pärit.
Pehari päritolu
Pehar ilmub justkui kahel tasandil – absoluutses mõistes on ta 5 Buddha emanatsioon ja suhtelises mõistes kui Kaitsja Pehar. Tema tekke kohta on mitmeid legende ja ilmselt ka sõltuvalt sellest, millisena teda parajasti nähakse. Ühes on aga kõik legendid üksmeelel – algselt ei ole Pehar Tiibeti päritolu jumalus. Üks neist legendidest jutustab, et mitmeid kalpasid tagasi sündis ta Asura maal kuningas Damarājana. Ta sai sõbraks ühe ministri pojaga, kellega koos nad mungaseisusesse astusid. Damarāja munganimi oli Dawe Shinu ja sõbra nimeks sai Tunten Nagpo. Ühel päeval läks Dawe Shinu hindu templisse, kus ta kohtus imekauni tüdrukuga ja armatses temaga sealsamas rikkudes oma vandeid. Tunten Nagpo üritas neid takistada, kuid Dawe Shinu sai kurjaks ja muutus metsikuks lõviks ähvardades oma sõpra. Varjapāni tuli sõbrale kaitsjaks. Hiljem Dawe Shinu suri ja sündis ümber põrgus, kus ta nimeks oli Lihuniku Hobune ja kus ta ta kannatas palju. Seejärel sündis ta uuesti inimesena, vaese ja kodutu hulkurina. Ta kohtas uuesti oma sõpra ja nad ei meeldinud teineteisele. Seejärel sündis ta kuningas Muche Tsampo ja kuninganna Lumo Tongoni pojana. Ta nimi oli Vajra Kuhe Samati. Ta muutis ennast rotiks ja üritas segada oma kunagist sõpra Tunten Nagpot, kes oli koopas mediteerimas. Jällegi tuli Varjapāni viimase kaitseks. Seejärel sündis Dawe Shinu ümber muistsete deemonite kuninga Dudje Tsempo kolmanda pojana, kellele anti nimeks Mudu Tankhar. Kuningas Pehar on Mudu Tankhari ümbersünd. Kui Padmasambhava ja Tiibeti kuningas Trisong Detsen ehitasid Samje kloostri, kutsus Guru Rinpoche ta kohast, mille nimi oli Petahor, andis talle abikaasaks naise nimega Mentsun Karmo ja veel ühe armukese. Kuningas Peharile ehitati koht Samje kloostri põhjakülge ning veel tänapäeval on seal tuba nimega Peharchok. Tiibeti vanadest raamatutest võib leida tema päritolumaaks „kuradi maa“, mis asus Tiibetist põhjas; varasemal ajal oli ta mongolite sõjajumal ning pidas veriseid sõdu tiibetlastega – võitles müütilise kangelase Gesariga, kellele ta lõpuks kaotas ning vandus seejärel Tiibetile igavest truudust.
V dalai-laama andis talle riigioraakli seisuse. Muidugi kerkib küsimus, miks selline „ametikoht“ anti endisele Tiibeti julmale vastasele. Vastuse võib leida V dalai-laama poliitilistest seisukohtadest. Sel ajal olid sõjalised jõud kogunenud Tsangi kuningate ja karmapa ümber. Endiselt Mongoolia jumaluselt ja Tiibeti vastaselt ei saanudki muud oodata, kui tõrksate tiibetlaste taltsutamist ning ka V dalai-laama pärines aristokraatlikust perekonnast, mis võis oma päritolu tagasi viia Hori mongoliteni.
Legend
Legend Peharist jutustab ka, et algselt resideeris ta Bengaalias Zahoris, mis on väidetav Padmasambhava sünnipaik, kust ta siis lõpuks Tiibetisse jõudis. Ühe teise loo järgi oli ta vahepeal peatunud Bhata horis, kus oli loonud oma kooli ja kasutanud oma jõudu kaitsejumalusena hori hõimude juures. Seal oli ta tuntud kui (gNam thib dkar po), seal oli tal veel nimesid, üks neist (lHa chen gnam the dkar), millega teda seal siiani tuntakse ja austatakse kui kohalikku kaitsejumalust (sellise nimega kuulub ta (the, the’u,) või (the’u rang) jumalate klassi s.o. vanade tiibeti jumaluste hulka). Tema kaaslasteks seal on kaks jumalust. Neid kirjeldatakse sarnaselt V dalai-laama kroonikates, kus mainitakse, et kolmest “kuninglikust deemonist” – mustast, valgest ja kollasest tuli üks Tiibetisse, mõeldes selle all Pehari- valget. Bhatahorist edasi suundis ta Samje kloostrisse. Samjest olevat Pehar kolinud nyingma kloostrisse Tshal hung thangi, kus tal tekkis vaidlus sealse õppinud preestriga – laama Zhangiga, kes mingi põhjusel suhtus dharmapālasse suure antipaatiaga. Kui laama Zhangi juhatusel hakati ehitama uut kloostrit, siis ei lubanud ta maalijatel teha Peharist sinna mitte ühtegi pilti. Jumalus olles sellest solvatud, võttis väikese poisi kuju ning hakkas maalrite abiliseks. Maalritel oli hea meel noor abimehe üle ning kui nende töö oli peaaegu lõpule jõudnud, küsisid nad poisilt, kuidas talle tasuda. Poiss palus vaid, et nad joonistaksid kuhugile pühamu seinale pildi väikesest ahvist, kes hoiab käes lõhnaküünalt. Maalrid nõustusid selle veidra palvega. Ühel öösel, kui tempel oli valmis saanud, puges Pehar selle ahvi kujusse ning põletas pühamu maatasa. Laama Zhag oli põlengust raevunud ning teostas spetsiaalse rituaali, mille abil õnnestus tal Pehar endale allutada. Ta sundis dharmapāla sisenema rgyal mdos sisse – see on ristikeeratud lõngadest tehtud püünis (rgyal po) klassi jumaluste jaoks. Olles ta sinna vangistanud, asetas ta selle kasti, mille sulges ja viskas lähedalasuvasse Kyi jõkke. Erinevate legendide järgi jätkus tema käekäik erinevalt, kuid lõpuks jõudis ta V dalai-laama õukonda, kus sai alguse Nechung klooster ja austamine. Ühe versiooni kohaselt polnud see, kes sinna jõudis Pehar ise, vaid tema emanatsioon – peaminister (rDo rje grags ldan).
Üks Pehari ministritest Pu tra nad po, keda tuntakse paremini nime all Shans pad on Sera kloostri spetsiaalne kaitsejumalus. Tiibeti legendi kohaselt on ta ühe Nālandast pärit india munga kuri vaim. Too olevat olnud teekeetja kloostris, kes elas väga riivatut patust elu ning seetõttu sündis ümber Tiibetis kurja vaimu kujul. Hiljem deemon allutati ja muudeti usukaitsjaks. Aeg ajalt aga näitab ta oma õelat loomust ning ärgitab halbu sündmusi, nagu legend räägib: kord ilmus ta ühele mungale, kes viibis Chamdo kloostris ja käskis tollel minna Lhasasse, kus leidis aset Demo rinpoche teise ümbersünni ametisse nimetamine. Mingil põhjusel oli dharmapāla otsustanud, et pigem tuleks Demo Rinpoche tappa, kui lasta tal ametisse astuda. Seepärast palus ta mungal sündmuse eelõhtul astuda telki, kus rinpoche elas, ning tõmmata ära peatugipuu. Selle teoga saanud munk endale rinpotše ümbersünni “eluvaimu” ja seega tappis ümbersündinud laama. Selle tuvastamata kuritöö sooritanud, leidis ta järgneval hommikul oma toast 2 suurt tükki hõbedat ning väikse kullakamaka pahatahtliku vaimu kingitusena. Üks kõrge ümbersündinud laama avastas üsna varsti selle kuritöö ning käskis mungal kingitustest lahti saada nii ruttu kui võimalik. Munk ei teinud seda. Aasta möödudes ilmus dharmapāla ning tappis munga. Sellepeale seoti kaitsja veel kord tugeva vandega.
Nechung – riigioraakel
Pehari meedium asus Nechungi kloostris, mis asub gelugi ja kogu Tiibeti suurimast kloostrist – Drepungist kõigest vähem kui kilomeetri kaugusel lõunas. Kuigi Nechung Gompa on nyingma asutus, on ta tihedalt seotud Drepungiga ja seal läbiviidavad tseremooniad on paljuski segu nyingma ja gelugi koolkondade praktikatest. Nii Nechung kui ka dalai-laama on paljuski olnud nyingma koolkonna poole kalduvad ja sellest koolkonnast mõjutatud. Nechungi oluline positsioon Tiibeti riigielus sai alguse V dalai-laama eluajal, kui Pehari meedium nimetati valitsuse nõunikuks, sellise tähtsa otsuse põhjuseks võis olla fakt, et samal ajal oli üks oraakel–laama päästnud paljude lhasalaste elud tänu oma võimetele. Juba järgmise dalai-laama valitsuse ajal tõmmati Nechung poliitilistesse mängudesse. Tal on olnud oluline roll ka järgmise dalai-laama ümbersünni leidmisel. Ajal, mil hiinlased üritasid võimule asetada oma kandidaati, keda tiibeti rahvas aga omaks ei võtnud, kuulutas Nechungi oraakel ümbersünniks Ida – Tiibetist Lithangi linnast leitud poisi. Hiljem tunnistasid teda ka hiinlased. Vahepeal ei ole võimalik leida eriti palju märkmeid riigioraakli kohta, kuid XIII dalai-laama väljavalimisel oli ta kindlasti olulist rolli mänginud. Kui Nechungi oraakel oli pärast 1904. aasta sündmusi sattunud ebapopulaarsusesse, siis 1931. aastal sai ta mõningast tähtsust tagasi ennustades, et dalai-laama jääb haigeks ja sureb. Ta oli üks vähestest isikutest, keda dalai-laama haigevoodi juurde lubati. Hiljem ametliku versiooni kohaselt aga oli teda oma võimu alla haaranud pahatahtlik vaim ning seetõttu olevat ta dalai-laamale valet arstirohtu sisse söötnud. Sellest hoolimata kuulati Nechungi soovitusi, kui hakati uut dalai-laamat otsima. Hiljem on ta jällegi aeg-ajalt sekkunud riigiasjadesse – nt keelati tema nõuandel 1947. aastal briti mägironijatel, kes plaanisid Džomolungmat põhja suunast vallutada, Tiibetisse siseneda. Mõnede Tiibeti valitsusliikmete andmetel mängis Pehar olulist rolli ka 1950. aasta sündmuste ajal, mil tollal veel alaealine dalai-laama võib olla veidi enneaegselt võimule pandi, kui Hiina väed sisse marssima hakkasid. Tema esialgset soovitust küll ei võetud kuulda ning alles pärast hiina vägede vallutuskäigu algust üritati temaga uuesti nõu pidada, solvunud jumalus aga ei võtnud meediumis võimu. Nõu andis tol hetkel veel üks teine jumalus, kes ka tihti läbi oraakli räägib – ka tema soovitus oli sama – XIV dalai-laama peab võimule astuma nii ruttu kui võimalik.
Feodor Okk
Feodor Okk (vene keeles Фёдор Васильевич Окк; 28. november (vkj 16. november) 1898 Piila küla, Loona vald, Saaremaa – 23. august 1941 Tallinna lähedal) oli 1941. aastal Eestis tegutsenud hävituspataljoni komissar ja kommunistliku partei liige. 1940 – Eestimaa Kommunistliku Partei Tallinna linnakomitee sekretär.
Rahvuselt eestlane, valdas eesti ja vene keelt. VSDT(b)P liige 1920. aastast.
Elutee
Sündis kehviktalupoja perekonnas. Ema suri 1917 ja isa 1922. 13-aastaselt läks Piila apostliku õigeusu kihelkonnakooli, kus õppis kaks aastat. 1913–1914 töötas lihttöölisena Kuressaare nahavabrikus, 1915–1916 Kuressaares ja Tallinnas pagarikodades. 3. veebruar 1917 mobiliseeriti tsaariarmeesse, kus määrati Narva-Jõesuu tagavarapataljoni, hiljem teenis Riia rindel kuulipildurina. Juulis 1917 haigestus ja saadeti Petrogradi sõjaväehospidali. Augustis lubati kuuks ajaks puhkusele ja ta sõitis koju Saaremaale. Oktoobris vallutasid sakslased Saaremaa ja Okk võeti sõjavangi.
Mais 1918 põgenes Nõukogude Venemaale. Astus Jamburgis vabatahtlikuna Punaarmeesse. Eestlasena viidi üle 3. Tartu kütipolku, mille koosseisus võttis osa sõjategevusest Eesti vastu. VK(b)P-sse võeti 1920. aasta mais Punaarmee 46. kütidiviisi poliitosakonna poolt. Sõjaväes oli 1926. aasta juunikuuni, sõdis Arhangelski all, oli Pihkva, Narva ja Väina rindel ning Perekopis. Sõda lõppes tema jaoks Krimmis Wrangeli vastu sõdides.
1921. aastal komandeeriti ta Moskvasse Kõrgemasse Sidesõjakooli, mille lõpetas 1924. aastal ja määrati Leningradis 2. sidepolgus rooduülemaks. Aprillis 1925 saadeti komandeeringusse Mongooliasse. Töötas õppejõuna kõrgemas sõjaväelises õppeasutuses, oli NSV Liidu saatkonna juures asuvate ÜK(b)P rakukeste büroo liige ja NSV Liidu kodanike komitee liige Ulaanbaataris. Mais 1926 demobiliseerus ja saadeti tööle Moskva kubermangu sotsiaalkindlustuse komisjoni. Hiljem töötas Serpuhhovi invaliidide maja nr 1 juhatajana.
1927–1931 õppis J. Marchlewski nimelise Lääne Vähemusrahvuste Kommunistlikus Ülikoolis Leningradis, kus valiti, kui "õige leninlane" sama ülikooli kommunistliku organisatsiooni vastutavaks sekretäriks. Siis tegutses ÜK(b)P Leningradi oblastikomitees linnasektori referendina ja masinaehitusühingu organiseerimis-instrueerimissektori juhatajana.
Isiklikku
Tema isa oli Vassili Okk. Tal oli veel kaks venda Aleksei ja Mihhail ning õde Elisaveta. Abikaasa: Jelisaveta (Elsa) Külaots (sünd 1905, ÜK(b)P liige 1928. aastast).
Illegaalne tegevus Eestis
1932. aasta jaanuaris suunati Okk Kominterni Eesti sektsiooni käsutusse. Aprillis 1932 saabus Eestisse põranda alla. Juunis 1939 kirjutas Okk ise selle perioodi kohta järgmist: 1931. aasta lõpul käskis Käspert Okil sõita Eestisse põrandaalusele tööle. 1932. aasta jaanuaris sõitis Okk Moskvasse, asus elama hotelli "Luks". Seal vestlesid temaga eelseisva töö suhtes nelja kuu jooksul Alas, Rästas ja kaks korda Looring. 1931. aasta sissekukkumiste tõttu pidi partei oma tegevust Eestis taas täiesti algusest peale organiseerima. Okk pidi sõitma Tallinna ja looma rakukesed ettevõtetes, Harjumaa külades ning hakkama organisatsiooni juhtima. Käspert andis talle passi Aleksander Erslingi nimele ja mõned kontaktid. Eestisse jõudnuna proovis Okk valmistada ja levitada lendlehti. Õepoeg Vassili Okk, kelle korteris Feodor lendlehti paljundas, teatas aga politseisse. 1932. aasta 23. augustil Feodor Okk arreteeriti ja talle mõisteti 12 aastat sunnitööd. Kohtus Okk end süüdi ei tunnistanud ning kohtuotsus langetati Vassili Oki ning politseinike Vartsi ja Kapsta tunnistuste alusel.
Keskvanglas viibis ta kuni augustini 1938, 1935. aasta lõpuni istus üksikkongis. Hiljem, olles vahepeal lühikest aega üldkambris, kuulus kambri büroo koosseisu. 1938. aasta mai amnestiaga kuulus Okk küll vabastamisele, kuid Eesti riigile ohtliku välisriigi kodanikuna otsustati Eestist välja saata. Ta viidi koos viie poliitvangiga (Tuberik, Tuul, Kivisson, Veidenberg ja I. Jakobson) poliitilisse politseisse ülekuulamisele ja teatati, et kuulub NSV Liitu tagasisaatmisele. 6. augustil teatas poliitilise politsei assistent Pipar, et NSV Liit keeldus neid vastu võtmast. 14. augustil 1938 viidi 8-liikmeline väljasaadetavate (Aleksander Elsa, Eduard Kevato, Alviine Kin-Puusep, Osvald Kivisson, Feodor Okk, Voldemar Tuberik, Osvald Tuul, Fromhold Veidenberg) grupp Narva-Jõesuusse ja saadeti sealt kalapaadiga NSV Liidu poole.
1940. aasta
14. august 1939 – 12. mai 1940 oli Okk NKVD Leningradi oblasti sisevanglas. Juurdlus tema suhtes lõpetati ja Okk vabastati. Samal ajal, 1939. aasta septembrist alates, oli Okk Punaarmee poliittöötaja Leningradi sõjaväeringkonna Poliitvalitsuses. 1940. aasta maiks oli Okk ka teinud läbi parteilise kontrolli, vana parteipilet oli vahetatud uue vastu. Mais 1940 töötas Okk Pulkovo Peaobservatooriumis direktori asetäitjana administratiiv- ja majanduse alal. 13. juuli 1939 kinnitas Georgi Dimitrov Okki kandidatuuri sidemete taastamiseks EKP-ga, st Eestis valitseva olukorra väljaselgitamiseks.
Koos Nõukogude vägedega 1939.a sügisel tuli Okk Eestisse ja pandi varsti EK(b)P Tallinna linnakomitee sekretäriks. Lisaks kõrgele kohale parteis oli Okk jaanuarist 19. juunini 1941 Tallinna linna TRSN Täitevkomitee liige. EK(b)P KK büroo otsusega kinnitati Okk 3. märtsil 1941 EK(b)P KK sekretäriks transpordi alal ja sellega seoses vabastati EK(b)P Tallinna LK sekretäri kohalt.
Teises maailmasõjas
Nõukogude–Saksa sõja algul määrati Okk Balti sõjaväeringkonna piirivalvevägede koosseisus loodud hävituspataljonide operatiivgrupi staabi komissariks. Lisaks sai Okk EK(b)P KK büroo otsusega ülesande organiseerida 10. juuliks 1941 700 inimesest koosnev partisanipolk. See suurejooneline ülesanne jäi täitmata. 23. juulil loodi Eesti NSV vabariiklik partisanisalkade staap, kuhu kuulus ka Okk. Augusti teisel poolel, kui peamine strateegiline ülesanne oli Tallinna kaitse, koondati Punalipulise Balti Laevastiku Sõjanõukogu käsul kõik hävituspataljonid Tallinna lähiümbrusest 1. Eesti jalaväepolku (1. Eesti kütipolk). Polguülem oli kapten Mihhail Pasternak, komissar Feodor Okk. Ametliku versiooni järgi langesid nii Pasternak (langes rünnates Looperede kodutalu koos kahe automaaturiga talu omaniku-peremehe Juhan Loopere enese- ja perekaitseks sooritatud täpsete laskute läbi revolvrist "Nagant" kaliibriga 5,6 mm) kui ka Okk Peningi sovhoosi juures toimunud Kiviloo-Perila lahingus 23. augustil. Nikolai Karotamm kirjutas aruandes Eesti NSV ja Tallinna linna kaitsmisest Andrei Ždanovile (Leningradis 14. september 1941), et juba esimeses lahingus polk purustati, ülem ja komissar kadusid jäljetult.
Mälestuse jäädvustamine
24. septembril 1968 toimus Tallinnas Estonia teatris Oki ja Mihhail Pasternaki põrmude pidulik mälestusaktus ning nende põrmud maeti ümber Tallinna Metsakalmistule.
Loitsu tänav Tallinnas kandis aastatel 1979–1994 Feodor Oki nime.
Tema auks nimetati 2. veebruaril 1978 Balti sõjaväeringkonna parim piirivalvekordon nr 7.
Feodor Oki nime kandsid ka Tallinna 2. Keskkooli ning Kingissepa rajooni Aste 8-klassiline kooli ja Kaarma 8-klassilise kooli pioneerimalev.
Spangereidi kanal
pisi|püsti|Spangereidi kanal Spangereidi kanal (norra Spangereidkanalen, Spangereid kanal) on paadikanal Norras Agderi maakonnas Lindesnesi vallas läbi Lindesnesi poolsaare ja Spangereidi maakitsuse. Ta kulgeb Høllebuktast Lenefjorden läänes (põhjas) Båly sadamani Njervefjordenis idas (lõunas).
Kanal on 930 m pikkune, 11...25 m laiune ja 2 m sügavune. Vabasõidukõrgus on 4,5 m.
Kanal ühendab väikeste paatide jaoks Sørlandeti ja Vestlandeti ning võimaldab neil sõita ida ja lääne vahet, tegemata ringi ümber Lindesnesi.
Kanali ümbrus on kujundatud pargiks.
Ajalugu
Väljakaevamistel 2001 leiti jälgi arvatavast kanalist või alustatud kanalist, mis pärinevas varakeskajast või hilisest rauaajast (8. sajand). Tegu on ühe suurema teadaoleva tolleaegse ehitusega Norras. On teada, et keskajal siiski veeti paate üle maakitsuse.
Kanalit kaevata on kavatsetud korduvalt, sealhulgas 17. sajandil ning [[Napoleoni sõjad|Napoleoni sõdade ajal 19. sajandi alguses. Viimased teokstegemata kavad tehti 1880ndatel.
Seoses kanali ehitusega puhkes vaidlus, kas Lindesnesi poolsaart saab veel saareks pidada ja kas Norra mandriosa lõunapoolseim punkt peab nüüd Lindesnesi asemel olema Odden Skjernøysundeti ääres Mandalist kagus. Statens kartverk soovitas 2007 Lindesnesi saareks nimetada, kuid 2008 võttis selle soovituse tagasi.
Tim Sandlin
Tim Sandlin (sündinud 10. augustil 1950) on Ameerika Ühendriikide kirjanik.
Ta sündis Oklahoma osariigis ja veetis lapsepõlvesuved Wyomingi osariigis, elas aastaid rändurielu ning tegi lihttöid, mille kõrvalt kirjutas romaane.
1987. aastal ilmus tema esimene romaan "Sex and Sunsets", mis osutus menukaks.
Kokku on Sandlinilt 2011. aasta seisuga ilmunud üheksa romaani. Romaanid "Skipped Parts" (1991), "Sorrow Floats" (1992) ja "Social Blunders" (1995) moodustavad nn GroVonti triloogia, mille peategelasteks on Sam Callahan ja Maurey Pierce. Teise osa põhjal valmis 1998 film "Floating Away", esimese osa põhjal 2001 romaaniga sama pealkirja kandev film.
Tim Sandlin on abielus Caroliga, neil on poeg Kyle ja Hiinast lapsendatud tütar Leila. Pere elab Wyomingi osariigis Jacksonis.
Berliini konverents (1884–1885)
Berliini konverents oli 15. novembrist 1884 kuni 26. veebruarini 1885 Berliinis toimunud Euroopa koloniaalriikide konverents.
Konverentsi päevakorras oli:
Konverentsil fikseeriti:
Konverents ei alustanud Aafrika jagamist ega viinud seda lõpule, vaid pani paika reeglid juba alanud protsessi jätkamiseks. Kolooniate piirivaidlused lahendati rahumeelselt. Konverents lõpetas võidujooksu Aafrikale (Scramble for Africa).
Riasrannik
thumb|300px|Riasrannik Galicias Riasrannik on rannikutüüp, mille puhul rannajoonde on lõikunud väikesed lehtrikujulised lahed, mis Biskaia lahe rannikul kannavad hispaania ja galeegi keeles nimetust ría. Need lahed on tekkinud jõeorgude üleujutusel kohtades, kus mäeahelikud paiknevad rannajoonega risti.
Riasrannik on iseloomulik näiteks Pürenee poolsaare loodeosale (Galicia), Suurbritannia saarele (Cornwalli poolsaar), Iirimaa saare edelarannikule ja Mustale merele (Krimm).
Chicago (täpsustus)
Chicago võib tähendada:
Skopin
Skopin on linn Venemaal Rjazani oblastis, Skopini rajooni keskus. Asub Vjorda jõe kaldal, 109 km Rjazanist lõuna pool.
2020. aasta alguses oli linna elanike arv arvestuslikult 25 748.
Draakonikütid
"Draakonikütid" on 2006. aastal Prantsusmaa ja Taiwani koostöös valminud joonissari, mille autor on Arthur Qwak ja tootja Futurikon. Eestis on sarja näidanud Eesti Televisioon ja ETV2. Eestikeelset teksti loeb peale Toomas Kreen.
Joonissarja peategelasteks on draakonikütid Gwizdo ja Lian-Chu ning väike kodustatud draakon Hector. Kaks sõpra tunnevad teineteist juba lapsepõlvest saati, kuna nad kasvasid koos üles lastekodus nimega Ema Hubbardi Farm. Seltskond peatub Norskava Draakoni külalistemajas. Saarte vahel liikumiseks kasutavad nad aiakärutaolist Püha Jüri nimelist õhusõidukit.
Joonissarja taust
"Draakoniküttide" tegevus toimub fiktiivses keskaegses maailmas, kus igas suuruses hõljuvatel saartel luusivad ringi kõikvõimalikud draakonid. Sarja autorid on muuhulgas inspiratsiooni saanud hiina maalikunstist ja Hayao Miyazaki filmidest.
Draakonid
Nimekiri joonissarjas tegutsevatest draakonitest
Sarja jaod
Sarjal on kahe hooaja peale kokku 52 jagu.
Film
2008. aastal valmis sarja ainetel täispikk joonisfilm "Draakonikütid" ("Dragon Hunters").
Jüri Saar (ajakirjanik)
Jüri Saar (sündinud 1973) on Eesti ajakirjanik.
2013 pälvis ta Ajakirjanduspreemia kategoorias maakonnalehe uudised.
Mets-õunapuu
Mets-õunapuu (Malus sylvestris) on roosõieliste sugukonda õunapuu perekonda kuuluv puu.
Ta on põhjapoolseima loodusliku levialaga õunapuu liik Euroopas. Eestis kasvab ta harva (rohkem läänerannikul ja saartel) tugevakasvulise puuna ja on looduskaitse all. Kõige sagedamini Saaremaal.
Rosa Parks
Rosa Louise McCauley Parks (4. veebruar 1913 – 24. oktoober 2005) oli mustanahaline Ameerika inimõiguste eest võitleja ja aktivist, keda Ameerika Ühendriikide Kongress nimetas "tänapäeva inimõiguste liikumise emaks". Elukutselt oli ta õmbleja.
Parks asi kuulsaks, kui ta Montgomerys 1. detsembril 1955 keeldus bussis valgele meeskodanikule istet andmast. Sel ajal olid bussides valge ja musta rassi istekohad eraldi. Kuna politsei arreteeris Parksi, toimus Montgomery Busside Boikott – üks suuremaid ja edukamaid massiliikumisi rassilise segregatsiooni kaotamiseks. Boikotti juhtis Martin Luther King.
Mets-õunapuu
left|pisi|350px|Mets-õunapuu Eesti läänerannikul.
Rosa Parks
Rosa Parksi roll Ameerika ajaloos on teinud temast ikooni, tema tegevus on eeskujuks olnud mitmele inimõiguste liikumisele kogu maailmas.
Samara aeg
thumb|Samara aja piirkonnad Samara aeg (lühend SAMT) on vööndiaeg, mis kehtib Venemaal Samara, Saratovi, Astrahani ja Uljanovski oblastis ning Udmurtias. Samara aeg erineb Moskva ajast +1 tunni võrra ning maailmaajast +4 tunni võrra. 28. märtsist 2010 kuni 26. oktoobrini 2014 kehtis Samara oblastis ja Udmurtias Moskva aeg. 2016. aastal läksid Samara ajale üle Samara, Saratovi ja Uljanovski oblast.
28. oktoobril 2018 läks Samara ajale üle Volgogradi oblast, kuid 27. detsembril 2020 see tühistati.
Rohuteadlaste Koda
Rohuteadlaste Koda oli Eesti rohuteadlaste kutsealane omavalitsus aastail 1935–1940.
322 valimisõiguslikust rohuteadlasest andsid maksvaks tunnustatud hääli 311. Kandidaate oli 20 kohale kokku 68. Sakslaste nimekiri sai 7, Eesti rohuteadlaste ühing 1, Akadeemiline rohuteadlaste selts 3, teenivate farmatsöitide nimekiri 1, apteekrite seltsi esimene nimekiri 3 ja teine nimekiri 4 kohta.
1939 valiti uus koja nõukogu järgmises koosseisus:
387 koja hääleõiguslikust liikmest võttis valimistest osa 383. Äraantud häältest tunnistati maksvaks 376, tühistati 7 häält.
Eva Kübar
Eva Kübar (sündinud 19. juunil 1981 ) on eesti filmitegija ja vabakutseline kultuuriajakirjanik.
Ta on osalenud seitsme tudengifilmi tegemises, olnud mängufilmi "Karikakramäng" näitlejate valija ja 2017. aasta mängufilmi "Paha lugu: Kokkulepe" (režissöör Andres Maimik) režissööri esimene assistent.