cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sõltumatuse ja Töö Partei
Ajalugu
Ajavahemikul 1965–1968 töötas PAI ametiühingute Syndicat des Enseignants du Sénégal ja ATSF varjus.
1972. aasta kongressil heideti välja partei endine peasekretär Majhmoud Diop. See tugevdas veelgi Cissokho võimu.
Aastatel 1972–1975 oli parteis ülesehitusperiood. Partei peamine väljaanne hakkas ilmuma enam-vähem regulaarselt. PAI hakkas organiseerima üliõpilasliikumist Aafrika Sõltumatuse Partei Üliõpilasliikumine (MEPAI). Varsti lõi see liikumine parteist lahku ning temast sai alguse partei Ligue Démocratique/Mouvement pour le Parti du Travail.
Aastal 1976 lõi Majhmoud Diop oma järgijatega uue partei Aafrika Sõltumatuse Partei nime all. Seda parteid hakati kutsuma PAI-Rénovation. Algset parteid hakati kutsuma PAI-Sénégal.
PAI-Rénovation registreeriti peagi Aafrika Sõltumatuse Partei nime all ning ta sai riiklikult tunnustatud marksistlik-leninlikku ideoloogiat esindavaks parteiks. Aastal 1977 pöördus PAI-Sénégal presidendi poole palvega tunnustada marksismi-leninismi esindajana seda parteid.
PAI-Sénégal kutsus üles boikoteerima 1978. aasta valimisi.
Aastal 1979 moodustas partei uue noorsoo-organisatsiooni Union de la Jeunesse Démocratique Alboury Ndiaye.
Pärast kolmeparteisüsteemist loobumist registreeriti partei 9. juulil 1981 Sõltumatuse ja Töö Partei nime all (lühend PIT).
Märtsis 1999 leppisid Sõltumatuse ja Töö Partei, And-Jëf/Parti Africain pour la démocratie et le socialisme ja Ligue Démocratique/Mouvement pour le Parti du Travail kokku toetada 2000. aasta presidendivalimistel opositsioonijuhi Abdoulaye Wade'i (Senegali Demokraatlik Partei) kandidatuuri. Pärast Wade'i võitu osales Sõltumatuse ja Töö Partei uues valitsuses. Lahkhelide tõttu Wade'iga jäeti kaheksa kuud pärast valitsuse moodustamist PIT sealt välja. PIT on sest ajast opositsioonis ja kuulub opositsiooniliitu CDC.
2001. aasta parlamendivalimistel 29. aprillil 2001 sai partei 0,6% häältest ja 1 koha 120-st.
2007. aasta presidendi- ja 2007. aasta parlamendivalimistel osales PIT valimisliidus Coalition Alternative 2007. Valimisliit toetas presidendivalimistel Moustapha Niasse'i ning parlamendivalimistel juhtis nende nimekirja Amat Dansokho. Hiljem aga otsustas suurem osa opositsioonist, sealhulgas PIT, parlamendivalimisi boikoteerida.
Väljaanded
Sõltumatuse ja Töö Partei väljaanded on Daan Doole ("Tööline") ja Gestu.
Nicolaus Busch
Nicolaus Ferdinand Busch (1/13. juuli 1864 Riia – 13. oktoober 1933 Riia) oli Liivimaa ajaloolane.
Tema isa oli Riia raamatupidaja Nikolaus Busch ja ema Ottilie Roemeling. Ta ise jäi vallaliseks.
Õppis aastatel 1883–1884 ja 1889–1893 (lõpetas 1893) Tartu ülikoolis ajalugu, ''cand. hist''. Pärast seda asus ta Riias Liivimaa rüütelkonna juurde tööle arhivaarina ning samuti Riia ajalooseltsi raamatukogusse.
1903. aastast oli ta Suurgildi sekretär.
Ta oli Moskva keiserliku arheoloogiaseltsi, Kuramaa kirjandus- ja kunstiseltsi, Õpetatud Eesti Seltsi ja Eestimaa Kirjanduse Ühingu korrespondentliige.
Ta oli Tübingeni ülikooli audoktor.
Eduard Ralja
Eduard Ralja (12. oktoober 1924 Vana-Suislepa vald, Tarvastu kihelkond, Viljandimaa – 25. november 1987 Pärnu) oli eesti näitleja.
Eduard Ralja vanemad olid talunikud. Ta õppis 1932–1940 Tallinnas Anna Tõrvand-Tellmanni Inglise Kolledžis, lõpetas 1942. aastal õhtukeskkooli ja 1969. aastal Viljandi Kultuurharidustöö Kooli.
Oli 1947–1954 Tallinnas vabrikutööline. Töötas näitlejana 1954–1956 Ugalas, 1958–1960 ja 1968–1978 Viktor Kingissepa nimelises Tallinna Riiklikus Akadeemilises Draamateatris, 1960–1966 Endlas ja 1966–1968 Noorsooteatris.
Nugakala
Nugakala (Pelecus cultratus) on karpkalalaste sugukonda kuuluv parvekala.
Tema keha on hallikas ja väga õhuke. Suu on ülaseisune. Kõhuuimed seljauimest tagapool. Anaaluim suhteliselt pikk. Kala küljejoon ei ole mitte sirge, vaid sinusoidjas. Kehapikkus kuni 60 cm.
Enamasti elutseb ta rannikualadel, kuhu voolab sisse magedat vett, näiteks estuaarides.
Ida-Euroopas on ta töönduslikult olulisel kohal. Eestis leidub rannikualadel vähe.
Münster
Münster on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal, Münsteri ringkonna halduskeskus. Linna nimi tuleb ladina sõnast monasterium 'klooster'.
Ajalugu
Münster sai linnaõigused 1170. aastal.
1648. aastal sõlmiti linnas Vestfaali rahu, mis lõpetas kolmekümneaastase sõja.
Teises maailmasõjas hävis linn suures osas, kuid ehitati vanas stiilis taas üles.
Linnas asub 1780. aastal asutatud Münsteri ülikool.
Alaotra järv
thumb|Satelliidifoto Alaotra järv on järv Madagaskaril Toamasina provintsis 300 km kaugusel Madagaskari saare idarannikust. Geograafilised koordinaadid on 17°28' S, 48°31' E.
Järve pind on merepinnast 50 m kõrgusel.
Järv on bumerangikujuline ja paikneb hiiglaslikul märgalal, mida kasutatakse intensiivselt riisikasvatuseks. See vähendab järve suurust. Et kunagine metsaala on raadatud, on järve libisenud osa kaljuplaadist, mistõttu järve maht väheneb.
Järve läbib Ambato jõgi, mis 381 km kaugusel suubub India ookeani.
Protest
Protest väljendab avalikult reaktsiooni mingi sündmuse või olukorra kohta. Protest võib olla pooldav, aga peamiselt on protest millegi vastu. Protestijad võivad organiseerida protesti selleks, et mõjutada avalikku arvamust või valitsuspoliitikat. Nad võivad kasutada ka otsest tegutsemist, meeleavaldust või streiki, et nende arvamust kuulda võetaks. Protesti võidakse piirata kas seaduste, majanduse olukorra, religioosse ortodoksuse või meediamonopoliga. Sel juhul võib protest kanduda üle tänavatele, kultuuri või väljenduda emigratsioonis.
Protest võib põhjustada ka vastuprotesti. Sel juhul väljendavad vastuprotestijad oma sümpaatiat mingile isikule, poliitikale, tegevusele vms, mis oli protestijate subjektiks.
Protesti võib väljendada protestilauludes. Ajalooliselt on paljudel suurtel protestiliikumistel olnud omad laulud. pisi|vasakul|Protest NATO vastu 2004 aastal [[Istanbulis]]
Kirjalikult saab protesti väljendada petitsioonide ja protestikirjadega.
Protesti saab väljendada kodanikuallumatusega. Sel juhul kasutatakse meetodeid, mis on seadusega keelatud. Näiteks võib protestida avalikult alasti või topless (PETA-kampaaniad karusnaha vastu). Raasta-roko on protestivorm, kus inimesed heidavad sõiduteele pikali, et takistada autoliiklust. Sarnane on ka die-in, kus inimesed heidavad suvalisele kohale maha ja teesklevad surnuid, mõnikord kattes end loosungitega. Võib ka maalida kehale arme ja siduda ennast sidemetega, et realismi taotleda. Kui otseselt surnut ei teeselda, võib sellist protesti kutsuda ka sleep-in.
Mingi riigi poliitika vastu protesteerimiseks kasutatakse tihti lipu põletamist või mõnitamist.
Boikott on tarbijate protestivorm, kus keeldutakse mingi riigi või ettevõtte tooteid tarbimast.
Haapsalu Viigi Kool
Haapsalu Viigi Kool (lühend HVK) on erikool Lääne maakonnas Haapsalus aadressil Suur-Mere tänav 17. Haapsalu Viigi Kooli direktor on Kristi Kivipuur.
Kool asutati 1960. aastal, et võimaldada lastele 1950. aastate lõpus Eestit tabanud lastehalvatuse epideemia järgset ravi. Kool nimi oli Haapsalu Sanatoorne Internaatkool. Esimesel õppeaastal oli koolis 120 last. 1998. aastal lõpetas Haapsalu Sanatoorse Internaatkooli viimane keskkooliklass (35. lend). Algusaastatel oli suurem osa õpilastest neuroloogiliste ja ortopeediliste diagnoosidega, kes vajasid palju füsioteraapiat ja neuroloogilist ravi. Viimastel aastatel on liikumispuudega lapsi järjest vähem, enim on liitpuudega lapsi, kellel on lisaks näiteks aktiivsus-tähelepanuhäire, kõne- või tundeeluprobleemid. Algusaastatel õppis koolis lapsi üle Eesti, siis tänapäeval on Haapsalu Viigi Kool eeskätt piirkondlik kool.
19. jaanuaril 1999 oli Haapsalu Sanatoorses Internaatkoolis tulekahju.
2013. aastal ühines Haapsalu Sanatoorne Internaatkool Vidruka Kooliga ja kooli uueks nimeks sai Haapsalu Viigi Kool. Kool tegutseb kolmes majas: Haapsalus Suur-Mere tänav 17 ja Kastani tänav 9 ning Vidruka külas. Koolis õpivad lapsed lihtsustatud õppekava järgi. 2021. aastal oli põhikooli riiklikul õppekaval 26 õpilast, lihtsustatud õppekaval 41, toimetulekuõppel 22 ja hooldusõppel neli õpilast. Klassides on neli kuni kaheksa õpilast, osa on ka liitklassid.
Axel von Gernet
pisi|Axel Von Gernet pisi|Gernetite aadlivapp Konrad Axel von Gernet (14/26. november 1865 Salutaguse, Harjumaa – 5. veebruar 1920 Petrograd) oli baltisaksa ajaloolane.
Tema vanemad olid aktsiisiametnik Oskar von Gernet (1834–1908) ja Elisabeth von Stubendorff. Ta sündis Hageri kihelkonnas Salutaguse mõisas. 1878–83 õppis ta Tallinna Toomkoolis. 1886–91 õppis ta Tartu ülikoolis ajalugu. Alates 1886 kuulus ta korporatsiooni "Estonia", mille jaoks koostas ta 1888 liikmete nimekirja esimese väljaande "Album Estonorum". Samal aastal pälvis ta Tartu ülikooli kuldmedali. Pärast ülikooli lõpetamist täiendas ta end välismaal.
1892. aastast töötas von Gernet Peterburi senati heeroldiosakonnas. 1893–1899 oli ta arhivaar ja alates 1899 vanemsekretäri abi. Ta avaldas uurimusi Baltimaade vanemast ajaloost. Näiteks 1898. aastal ilmus tema raamat "Seadused Venemaa impeeriumi aadliseisuse moodustamise kohta". Ühtlasi oli ta 1893–1896 Petrovski kommertskooli õpetaja.
1903. aastast juhatas ta evangeelse luterliku kongregatsiooni abistamise fondi keskkomiteed. 1899–1917 oli ta Peterburi Püha Anna kiriku kirikunõukogu sekretär. 1893–1903 tegi ta pidevalt, edaspidi (kuni ajalehe sulgemiseni 1915) aeg-ajalt, kaastööd Peterburi saksakeelsele ajalehele St. Petersburgische Zeitung. Alates 1919 kuni surmani töötas ta Venemaa Evangeeliumi Luteriusu Kiriku Peakonsistooriumis.
10. augustil 1893 abiellus ta Tartus Magdalena Maria Olga von Tiesenhauseniga. Abielust sündis kolm last: Elisabeth (1894), Magdalena Charlotta (1896) ja William (1900–1934).
Lääne-Kalimantani provints
Lääne-Kalimantan (indoneesia keeles Kalimantan Barat, lühidalt Kalbar) on provints Indoneesias. Provints asub Kalimantani saarel. Pealinn on Pontianak, mis asub täpselt ekvaatorijoonel. Provintsi pindala on 146 807 km².
Lääne-Kalimantanis elab umbes 4,07 miljonit inimest. Elanikkonnast 34% on dajakid, teine 34% malailased, 10% hiinlased, 9% jaavalased, 6% madurad, 3% bugid ja 1% sundad. 57% elanikest on moslemid, 21% katoliiklased, 10% protestandid, 6,4% budistid ja 0,2% hindud.
Rendsburg-Eckernförde
Rendsburg-Eckernförde kreis on haldusüksus Saksamaal Schleswig-Holsteini liidumaal.
Haldusjaotus
Rendsburg-Eckernförde kreis jaguneb 3 maakonnavabaks linnaks, 3 maakonnavabaks vallaks ning 14 maakonnaks (mis jagunevad 165 linnaks ja vallaks).
Statsionaarne ravi
Statsionaarne ravi ehk hospitaalne ravi ehk haiglaravi on patsientide ravi haiglas, mille puhul patsiendid seal ööbivad.
Ajalugu
Aastal 291 eKr ehitati Rooma riigis statsionaarse ravi jaoks spetsiaalne tempel Tevere jõe saarele.
Aastal 230 eKr asutas Ašoka Indias 18 haiglat.
Trulling
Trulling ehk harilik trulling (Barbatula barbatula) on trullinglaste sugukonda kuuluv kala. Traditsiooniliselt on trullingut käsitletud hinklaste (Cobitidae) sugukonnas, tema ladinakeelne nimi oli siis Nemachilus barbatulus.
Morfoloogia
Trullingu keha on silderjas, sabaots on külgedelt lamenenud. Silmad on väiksed ja asetsevad kõrgel, suu on väike ja alaseisune. Keha on soomusteta. Suul on kolm paari poiseid: üks paar pikemaid poiseid suunurkades, kaks paari lühemaid alahuulel. Selg ja küljed hallikspruunid või pruunid suurte tumedate korrapäratute laikudega, kõht on valkjas või kollane, vahel ka punakas. Selja- ja sabauimed hallikad, tumedate vöötide või täppidega, teised uimed on hallikaskollased. Suurimad isendid on kuni 18 cm pikad, kuid tavaliselt 12,5 cm pikad.
Elupaik ja levila
Harilik trulling eelistab tavaliselt elupaigana kruusa- või kivipõhjaga ojasid ja jõgesid, kuid mõnikord leidub trullinguid hapnikuga küllastunud järvede kivistel madalikel.
Trullingud on tundlikud väikese hapnikusisalduse ja keskkonnasaaste, eriti raskmetallide suhtes.
Hariliku trullingu levila ulatub Püreneedest kuni Uuraliteni. pisi|Harilik trulling
Toitumine
Trullingumaimud toituvad zooplanktonist ja vetikadest. Vanemad trullingud toituvad peamiselt putukavastsetest ja teistest põhjaloomakestest, kuid vahel tarbivad ka õhutoitu ja teiste kalade marja. Trullingud eelistab toituda hämaras ja pimedas.
Kudemine
Trullingud saavad suguküpseks 2-3 aastaselt. Üks emane trulling koeb umbes 10 000 kleepuvat marjatera ühe kohta. Marjaterad ladestatakse liivaterade, kivide või veetaimestiku vahele, ojas või jões. Kudemine võib toimuda mitu korda aastas, kui veetemperatuur ulatub 8–18 °C, aprilli lõpust kuni augusti alguseni. Olenevalt elupaigast võivad noored trullingud kasvada esimesel aastal umbes 6 cm pikkuseks ja teise aasta lõpuks 10 cm pikkuseks.
Eestis saab trulling suguküpseks põhiliselt kaheaastaselt. Kudemisajal isaste ja vähemal määral ka emaste peas on kehal ja uimedel helmeskate, isaste sabavarrele ilmub üle- ja alapoolele nahkne hari. Trulling koeb tavaliselt mai lõpust kuni juuni lõpuni, marjaterad väljutatakse kolme-nelja portsjonina.
Trulling toiduna
XVII ja XVIII sajandil oli trullingul tervisliku toidu maine ning selle järele oli nõudlust.
Trullingut võib keeta soolases vees äädikaga, serveerida võikastmes või panna marinaadi (Bloch 1783). Saksa entsüklopeedias on kirjas, et liha on maitsvam siis, kui trullingut keedetakse kohe pärast püüdmist.
XIX sajandil rootsi keelde tõlgitud saksa äriteatmikus (Åstrand, 1855) on mainitud, et trullingukonserve saab osta delikatessi poodidest, kus müüakse ka muid peenemat sorti importtoiduaineid. Nüüdisajal püütakse trullingut inimtoiduks harva, küll aga püütakse trullingut kalapüügisöödaks.
Randar Alango
Randar Alango (kuni 1937. aastani Arkadi Tisler; 28. juuni 1914 Kabli, Orajõe vald – 5. jaanuar 1980 Tartu) oli eesti näitleja.
Randar Alango vanemad olid talupidajad. Ta lõpetas Pärnu Poeglaste Gümnaasiumi. Töötas 1948–1951 näitlejana Endlas ning 1943 ja 1954–1960 Rakvere Teatris.
Isiklikku
Randar Alango oli Mare Voogi elukaaslane.
Valgeamuur
Valgeamuur (Ctenopharyngodon idella) on karpkalalaste sugukonda kuuluv kala.
Morfoloogia
Valgeamuuri keha on pikenenud ja tüse, justkui torpeedokujuline. Kala kehapikkus võib ulatuda 1 meetrini, kaal kuni 30 (mõnede allikate väitel 40 kg). Küljejoonel on 40...42 soomust. Tema anaaluim on mõnevõrra lähemal sabauimele kui enamikul teistel karpkalalastel.
Valgeamuur sööb peaaegu eranditult ja suures koguses veetaimi. On arvutatud, et päevas sööb ta kaaluliselt umbes kolm korda rohkem taimi, kui ise kaalub.
Pärismaine Kaug-Idas, levinud ka idapoolsetele aladele. Eestis kasvatatakse vähesel määral kalakasvatustiikides, väljaspool neid võõrliigina.
Hannuste
Hannuste on küla Võru maakonnas Võru vallas.
Mainz
Mainzis elas ja töötas trükikunsti leiutaja Johannes Gutenberg ning seal asub Saksamaa üks suurimaid ülikoole Johannes Gutenbergi Mainzi ülikool, millel on rohkem kui 32 000 üliõpilast ning üle 150 instituudi ja kliiniku.
Mainz on kaksiklinn. Kesklinna lähedalt läbib linna Reini jõgi, mille telg on ühtlasi Rheinland-Pfalzi ning Hesseni liidumaa piiriks. Teisel kaldal asub kohe Wiesbaden, mis on Hesseni liidumaa pealinn.
Ajalugu
Rooma provintsipealinna Moguntiacumi rajati piiskopitool Vana-Rooma aegadel, kuid amet muutus tõeliselt tähtsaks pärast ülendamist peapiiskopkonnaks aastatel 780-782. Mainzi kiriklikku ja ilmalikku tähtsust dateeritakse alates Püha Bonifatiuse saamisest piiskopitoolile aastal 747.
Mainzi peapiiskop-kuurvürst oli ka Saksamaa (üks kolmest Saksa-Rooma riigi titulaarkuningriigist, teised kaks olid Itaalia ja Burgundia) ülemkantsler ja sellisena esimene keisririigi kõigi kiriklike ja ilmalike vürstide seas ning allus ainult keisrile. Tema poliitiline roll, peamiselt osariikide ja keisri vahendajana, oli märkimisväärne.
Aastal 1793. märtsist kuni juulini eksisteeris Mainzis praeguse Saksamaa territooriumi esimene demokraatlik vabariik - Mainzi Vabariik (Mainzer Republik), mis asutati Prantsuse revolutsiooni mõjudel Mainzi Jakobiinide ordu Gesellschaft der Freunde der Freiheit und Gleichheit poolt.
Ilmalikustamistega, 1803. aasta Reichsdeputationshauptschluss (Saksamaa mediatisatsioon), kaotas kuurvürstkond oma vasakkalda territooriumid Prantsusmaale, paremkalda alad piki Maini Frankfurdist allavoolu Hessen-Darmstadti ja Nassau vürstidele ning Eichsfeldi ja Erfurdi Preisi kuningriigile. Kuurvürst Karl Theodor von Dalberg säilitas Aschaffenburgi ala kui Aschaffenburgi vürstkonna. Aastal 1810 ühendas Dalberg Aschaffenburgi, Frankfurdi, Wetzlari, Hanau ja Fulda, et moodustada aastal 1810 uus Frankfurdi suurhertsogkond. Dalberg astus tagasi aastal 1813 ja 1815. aasta Viini kongressiga jagati tema territooriumid Baieri kuningriigi, Hessen-Kasseli kuurvürstkonna, Hesseni suurhertsogkonna ja Frankfurdi vabalinna vahel.
Kuni teise maailmasõja lõpuni kuulusid Mainzile ka kolm linnaosa Reini teisel kaldal - Amõneburg, Kastel ja Kostheim. Peale teist maailmasõda, kui liitlasväed jagasid Saksamaa okupatsioonitsoonideks, läks aga Reini-tagune ala (täna Rheinland-Pfalzi liidumaa) Prantsusmaa okupatsioonitsooni, samas tänase Hesseni liidumaa ala kuulus USA okupatsioonitsooni ja linnaosad liidendati Wiesbadeni linnaga. Rheinland-Pfalzi liidumaa pealinnaks sai algselt Koblenz, Mainz sai liidumaa pealinnaks 16. mail 1950, kui sinna kolisid liidumaa valitsus ja maapäev.
Nasv
Tavaliselt on pinnas savine ja suuri rändrahne pole.
Nasvad (ravad) on näiteks Pikknasv, Silmarava ja Kolmenasv, Kõpussaare nasu.
Koknese piiskopilinnus
thumb|Koknese linnuse varemed Koknese piiskopilinnus (saksa Kokenhusen, Schloß Kockenhusen, läti Kokneses pils) on varemetes linnus Lätis Kokneses Pērse jõe suubumiskohal Daugavasse.
Ajalugu
Piiskop Alberti ajal, 1209. aastal Koknese puidust muinaslinnuse asemele ehitatud piiskopilinnus oli hiljem Tiesenhausenitele kuulunud vasallilinnus, mille päris Turaida foogt Engelbertus de Tisenhuseni poeg Johann von Tiesenhausen oma naise Sophie kaudu, kes oli lesestunud abielust rüütel Diedrich von Kokenhuseniga.
Aastatel 1397–1566 oli linnus üks Riia peapiiskopi residentse.
1628. aastal vallutasid Koknese staarostkonna rootslased ja 1640. ja 1643. aastal kinkis kuningas suured piirkonna valdused Liivimaa kindralsõjakomissarile ja maanõunikule, Riia kodanikule Henrik Strubergile (Heinrich Struberg, aastast 1653 Kroneburgi vabahärra ja Jumprava (Jungfernhof) härra Henrik Cronstierna 1602–1678), kes 1676. aastast oli Liivimaa aadlilipkonna ülem ja hiljem Liivimaa ülemkonsistooriumi president. Tema pojalt Koknese valdused 1682. aastal reduktseeriti.
1700. aastal alanud Põhjasõja ajal vallutasid Saksimaa ja Poola kuninga, August II Tugeva väed Koknese kindluse, ning kindlus oli ajutiseks peatuspaigaks August II Tugevale.
1965. aastal rajati Aizkraukle juurde Pļaviņase hüdroelektrijaam, mille tamm uputas linnuserajatise vundamendi Daugava ja Pērse jõe vee alla. Linnus, mis enne asus kõrgendikul, asub nüüd jõe kaldal. Sellest ajast tuleb Koknese linnusevaremetes liikudes olla ettevaatlik, sest selle all on ligi 40-meetrine sügavik.
Turbasammal
Turbasammal ehk sfagnum (Sphagnum) on lehtsammaltaimede hõimkonda kuuluv perekond.
Praeguseks on sellesse perekonda arvatud 382 liiki. Eestis on nendest teada 38 liiki, millest kaheksa on praeguses klassifikatsioonis esmakordselt kirjeldatud. Turbasammalde uurijaid nimetatakse sfagnoloogideks.
Turbasamblad teeb eriliseks nende eriti suur veeimavusvõime: veekogus turbasammaldes võib olla 10–20 korda suurem nende kuivmassist (sõltuvalt liigist).
Uurimise ajalugu
pisi|vasakul|Turbasambla liigi määramine 1581. aastal kirjeldas Belgia botaanik Matthias Lobelius esimest korda turbasammalt, kuid nime "Sphagnum" võttis kasutusele Saksa botaanik Johann J. Dillenius 1719. aastal. 1753. aastal ilmus Carl von Linné teos Species plantarum, kus eristati turbasamblad teistest sammaldest. Turbasammalde uurimine muutus tõhusamaks 19. sajandil.
Turbasammalde uurimisel on tähtsal kohal olnud Tartust pärit teadlased Edmund Russow ja C. Girgensohn. Russow on esmakirjeldajana siiani märgitud seitsme liigi puhul. Väga edukas on olnud ka Helsingi Ülikooli botaanikaprofessor Sextus O. Lindberg, kes kirjutas raamatu Euroopa ja Ameerika turbasammaldest. Esimene põhjalik ülevaade turbasammaldest ilmus 1911. aastal Carl F. Warnstorfi koostatuna.
1954. aastal ilmus Eestis esimene turbasammaldest rääkiv raamat "Eesti NSV turbasamblad", kus oli kirjeldatud 38 liiki. 1998. aastal ilmus "Eesti sammalde määraja", kus oli 37 liiki. 2013. aastal ilmus "Eesti turbasamblad", milles on jälle 38 turbasammalde liiki.
Levik ja ökoloogia
Turbasammal on väga levinud ehk kosmopoliitne perekond. Turbasamblad puuduvad vaid Antarktika mandril. Põhjapoolkera niisketes kasvukohtades on turbasamblad valitsev taimerühm. Põhjapoolkeral on turbasambla liigid sageli soodes ja märgades tundra piirkondades valdavateks taimedeks. Nende levila ulatub kuni 81. põhjalaiuskraadini Põhja-Norra Svalbardi saarestikus. Lõunapoolkeral on turbasammalde liigiline mitmekesisus hoopis väiksem kui põhjapoolkeral. Lõunapoolkeral on laiaulatuslikud turbasambla piirkonnad Tšiilis, Argentinas, Brasiilias, Uus-Meremaal ja Tasmaanias.
Mõnede autorite arvates on turbasambla (Sphagnum) perekond maailma kõige laiema levikualaga.
Turbasamblad on niiskeid ja märgasid kasvutingimusi eelistavad taimed. Põhiliselt leidub neid soodes ja soostuvatel aladel. Turbasamblad ei suuda kasvada kuivades tingimusteks nagu näiteks kõrbetes. Lisaks on leitud mõningaid turbasamblaid ekstreemsetest kasvukohtades (Islandi kuumaveeallikate äärest).
Ökoloogiliste nõudmiste suhtes on turbasamblad erinevad: on laia amplituudiga ja kitsa amplituudiga liike. Turbasamblaid on võimalik jaotada kolmeks vastavalt toitainete nõudluse järgi:
Mõned liigid kasvavadki ainult rabas või ainult allikasoodes, kuid on ka liike, mis kasvavad igal pool niisketes kohtades. Enamik turbasambla liike kasvavad valgusküllastes kohtades, vaid üksikud liigid eelistavad varju. Turbasamblaid on võimalik jagada kasvukohaeelistuste järgi viieks: soostunud metsade, madalsoo ja siirdesoo, siirdesoode ja õõtsikute, rabastunud metsade ja rabade liigid.
Morfoloogia
Turbasambla perekonda on lihtne ära tunda väga iseloomuliku välimuse tõttu, kuid liike eristada on keerulisem. Liikide eristamiseks looduses läheb vaja luupi ning mõningate liikide määramiseks peaks kasutama mikroskoopi. Turbasamblad võivad olla väga varieeruva värvusega: kollased, punased, rohelised, pruunid.
Turbasammaldel puudub juur. Taim kasvab tipust ja samal ajal kõduneb alumises osas. Lisaks pole turbasammaldel ka juhtkude ega õhulõhesid. Turbasammal koosneb varrest, oksakimpudest ja oksakimpudest moodustunud kapiitulumist. Tavaliselt vars ei harune ning oksakimbud on varre külge kinnitunud spiraalselt. Oksakimpudes võivad olla nii laiuvad kui ka rippuvad oksad.
Varre kõige välimiseks kihiks on kattekude ehk epiderm. Kattekude paikneb ümber tugikoe. Tugikude omakorda on ümber põhikoe ehk parenhüümi. Õhukeste seintega rakkudest moodustunud kattekude nimetatakse hüalodermiks. Hüalodermi moodustavad hüalotsüstid, mis säilitavad vett. Mõnikord on hüalodermis ka retortrakud, mis on sama ülesandega nagu hüalotsüstid.
Omapärase vee säilitus- ja kogumissüsteemi moodustavad tühimikud, mis jäävad varte, okste ja lehtede vahele. Lisaks osalevad seal ka hüalotsüstide vahele jäävad mikroskoopilised ruumid. Mõnede liikide veeimamisvõime võib nende tavapärast massi suurendada kuni 20 korda. Turbasamblaalad on tavaliselt happelised, sest turbasamblad omastavad hästi kaltsiumi- ja magneesiumikatioone, millest vabanevad vesinikioonid.
Paljunemine
Turbasamblad võivad levida nii vegetatiivselt kui ka eostega. Üldiselt toimub kauglevi eostega ja lähilevi vegetatiivselt gametofüütide tükkidega. Võsude tekkimine saab alguse eostest eelniidi moodustumisega. Eelniit on üherakukihiline, ühel pool tekivad risoidid ja teisel pool pung. Võsu moodustubki pungast. Gametofüüdiks nimetatakse võsu, millel arenevad suguorganid ehk gametangiumid. Isasgametangiumid ehk anteriidid paiknevad jämenenud okste tipuosas lehtede kaenlas. Emasgametangiumid ehk arhegoonid on lühikeste okste tippudes. Viljastumine toimub emasgametangiumis ning seal areneb sügoot. Sügoodist hakkab omakorda arenema eoskuprast ning jalast (haustorist) koosnev sporofüüt. Hiljem tekib sporofüüdi pikenemisest ebajalg. Eosed paiknevad eoskupras, mis koosneb urnist ja kaanest. Urnis rõhu tõustes lendab kaas pealt ja eosed paiskuvad suurel kiirusel välja ning on võimelised levima kaugele.
Ohustatus ja kaitse
Turbasamblaid ohustab inimtegevus nagu kuivendamine, veerežiimi muutmine, veekogude eutrofeerumine, koosluste muutus õhusaaste ja keskkonnasaaste tõttu. Kõige suuremas hädas on liigid, millel on väike ökoloogiline amplituud.
Põhiliseks ohuks Eestis turbasammaldele on turba kaevandamine. Turbasammalde kasvuga tekib turvast küll kogu aeg juurde, kuid praeguse hetkega ületab väljakaevatud turba hulk juurdekasvu. Turbasamblad tekitavad turvast juurde umbes 1 millimeeter aastas sõltuvalt aastast, kuid kaevandamine ületab selle 3,5–4,5-kordselt.
Eestis kanti samblad Eesti punasesse raamatusse 1998. aastal. Nimekirjas olevatest sammaldest seitse olid turbasamblad: Ångstroemi turbasammal, kõrvturbasammal, Jenseni turbasammal, Lindbergi turbasammal, Viierealine turbasammal, põhja-turbasammal. 2008. aasta punases nimestikus on kirjas 18 turbasamblaliiki. 2008. aasta punases nimestikus on üheksa ohuvälist, üks väljasurnud, üks ohulähedane, neli on ohukategoorias olevat liiki. Eestis kasvavad liigid pole siiski maailmas haruldased.
Alates 2004. aastast on Eesti looduskaitse III kaitsekategoorias kirjas neli turbasambla liiki: Lindbergi turbasammal, loigu-turbasammal, viierealine turbasammal, Wulfi turbasammal. Perekond turbasammal kuulub Euroopa Loodusdirektiivi V lisasse ning on seega kogu Euroopas jälgimise all.
Kasutamine
Turbasammalt on võimalik kasutada palkmajade soojustusena. Akende uduseks minemise takistamiseks saab panna turbasammalt akna vahele. Hügieenitoimingutes on juba vanad roomlased kasutanud turbasammalt. Kuna turbasammal imab palju vett, siis on seda kasutatud hügieenisidemetes ja mähkmetes. Matkamisel on hea panna turbasammalt jalanõudesse, kuna sammal imab jalatsis tekkinud niiskuse endasse.
Turbasammalt on söögiks kasutatud väga vähe, vaid rasketel aegadel leivatainas. Kuid maitseainena on turbasammalt kasutatud isegi Šoti viski maitsestamisel.
Kuna turbasambla kasutamise populaarsus on kasvanud, on ohus mõned kooslused ja liigid. Selleks, et ohtu vähendada ja nõudlust rahuldada, on loodud turbasambla kasvatamise farmid (Sphagnum farming).
Turbasammal Eestis
Eestis on turbasammalde produktiivsuseks mõõdetud 0,7–1,3 grammi ruutdetsimeetri kohta aastas.
Turbasambla liigid Eestis
Sektsioon Sphagnum:
Sektsioon Insulosa: <li> Sphagnum aongstroemii C.Hartm. – Ångstroemi turbasammal (Eestis leitud ühe korra 19. sajandil); </ol>
Sektsioon Acutifolia: <li> Sphagnum capillifolium (Ehrh.) Hedw. – teravalehine turbasammal (Eestis väga sage); <li> Sphagnum fimbriatum Wilson – narmaslehine turbasammal (Eestis üsna sage); <li> Sphagnum fuscum (Schimp.) H.Klinggr. – pruun turbasammal (Eestis väga sage); <li> Sphagnum girgensohnii Russow – Girgensohni turbasammal (Eestis sage); <li> Sphagnum molle Sull. – pehme turbasammal (Eestis väga haruldane); <li> Sphagnum quinquefarium (Braithw.) Warnst. – viierealine turbasammal (Eestis väga haruldane, looduskaitse III kategooria); <li> Sphagnum rubellum Wilson – punane turbasammal (Eestis väga sage); <li> Sphagnum russowii Warnst. – Russowi turbasammal (Eestis sage); <li> Sphagnum subfulvum Sjors – põhja-turbasammal (Eestis haruldane); <li> ]Sphagnum subnitens Russow & Warnst. – sulgjas turbsammal (Eestis sage); <li> Sphagnum warnstorfii Russow – Warnstorfi turbasammal (Eestis sage); </ol>
Sektsioon Squarrosa: <li> Sphagnum squarrosum Crome – mets-turbasammal (Eestis väga sage); <li> Sphagnum teres (Schimp.) Ångstr. – allikasoo-turbasammal (Eestis esineb sageli); </ol>
Sektsioon Polyclada: <li> Sphagnum wulfianum Girg. – Wulfi turbasammal (vähe arvukas, looduskaitse III kategooria); </ol>
Sektsioon Subsecunda: <li> Sphagnum auriculatum Schimp. – kõrv-turbasammal (teada kaks leiukohta); <li> Sphagnum contortum Schultz – keerd-turbasammal (Eestis sage); <li> Sphagnum inundatum Russow – loigu-turbasammal (Eestis harva, looduskaitse III kategooria); <li> Sphagnum platyphyllum (Lindb. ex Braithw.) Warnst. – laialehine turbasammal (Eestis esineb pillatult); <li> Sphagnum subsecundum Nees – lodu-turbasammal (Eestis esineb pillatult); </ol>
Sektsioon Cuspidata: pisi|[[Jenseni turbasammal lähivaates]] <li> Sphagnum angustifolium (C. E. O. Jensen ex Russow) C. E. O. Jensen – kitsalehine turbasammal (Eestis sage); <li> Sphagnum balticum (Russow) C. E. O. Jensen – Balti turbasammal (Eestis sage); <li> Sphagnum cuspidatum Ehrh. ex Hoffm. – pudev turbasammal (Eestis väga sage); <li> Sphagnum fallax (H.Klinggr.) H.Klinggr. – hõre turbasammal (Eestis väga sage); <li> Sphagnum flexuosum Dozy & Molk. – harilik turbasammal (Eestis sage); <li> Sphagnum jensenii H.Lindb. – Jenseni turbasammal (Eestis väga haruldane); <li> Sphagnum lindbergii Schimp. – Lindbergi turbasammal (Eestis üsna haruldane, looduskaitse III kategooria); <li> Sphagnum majus (Russow) C. E. O. Jensen – turris turbasammal (Eestis sage); <li> Sphagnum obtusum Warnst. – tömp turbasammal (Eestis üsna sage); <li> Sphagnum pulchrum (Lindb. ex Braithw.) Warnst. – kuldne turbasammal (Eestis haruldane); <li> Sphagnum riparium Ångstr. – kallas-turbasammal (Eestis sage); </ol>
Sektsioon Mollusca: <li> Sphagnum tenellum (Bird.) Pers. ex Brid. – õrn turbasammal (Eestis üsna sage). </ol>
1994
1994. aasta (MCMXCIV) oli 20. sajandi 94. aasta.
Marilyn Manson (laulja)
thumb|Marilyn Manson esinemas aastal 2015 Marilyn Manson (pärisnimega Brian Hugh Warner; sündinud 5. jaanuaril 1969) on USA laulja, ansambli Marilyn Manson juhtlaulja. Tema esinejanimi on moodustatud Marilyn Monroe ja Charles Mansoni nimest. Ta vanemad olid Barbara ja Hugh Warner.
Ta on kirjutanud Neil Straussi abiga autobiograafia "The Long Hard Road Out Of Hell" (1998), kus ta räägib oma lapsepõlvest ja kuidas ta sattus muusikasse ja kuidas temast sai see, kes ta praegu on. Muusikaajakiri Hit Parader seadis Marilyn Mansoni 100 parima heavy metali laulja seas 44. kohale. Samuti on ta esitatud nelja Grammy auhinna kandidaadiks.
Louis XIV
Louis XIV [lu'ii neljateistkümnes] või Päikesekuningas (prantsuse keeles le Roi Soleil) 5. september 1638 – 1. september 1715) oli Prantsusmaa ja Navarra kuningas 1643–1715, Austria Anna ja Prantsusmaa kuninga Louis XIII poeg.
Tal oli ka noorem vend Philippe d'Orléans (21. september 1640 – 9. juuni 1701), kes sai hiljem tuntuks kui Monsieur, mis oli traditsiooniliselt suverääni teise poja tiitel.
Louis XIV suurendas arvestatavalt Prantsusmaa territooriumi, riigi tähtsust ja mõju Euroopas. Ta on tuntud kaunite kunstide toetaja ja kaitsjana ning on teada, et ta proovis ka ise luua luulet ja kirjandust, õppis tantsima balletti jne.
Ta ei surnud küll rahva poolt armastatuna, ent ometi on ta siiani üks austatumaid monarhe Prantsusmaal ning vahest koguni terves maailmas.
Päikesekuningas
Louis XIV on tuntud ka Päikesekuningana (prantsuse keeles le Roi Soleil). Selle nimetuse valis kuningas ise, kuna päike on teatud mõttes kõige elava aluseks ja eelduseks, teisalt sümboliseerib päike puhtust ja korda. Samuti viitas tiitel kuninga ja Versailles' õukonna välisele hiilgusele.
Ukraina Rahvuslik Korruptsioonivastane Büroo
Ukraina Rahvuslik Korruptsioonivastane Büroo (ukraina keeles Національне антикорупційне бюро України) on Ukraina õiguskaitseorgan, mille ülesanne on korruptsioonikuritegude uurimine.
Martin Terasmaa
Martin Terasmaa (enne eestistamist Martin-Aleksander Teimann 31. oktoober 1908 Keila – 21. juuni 1994 Viljandi) oli Eesti vaimulik.
Ta sündis Keilas, koolis käis ta Gustav Adolfi Gümnaasiumis (mille lõpetas aastal 1926). Ta oli kõva spordimees, oli Keila jalgpallimeeskonna asutajaid ja gümnaasiumi võrkpallimeeskonna liige. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1931–1937. Prooviaastal oli ta Viljandi Jaani koguduses August Oswald Westren-Dolli juures. Terasmaa ordineeriti 26. detsembril 1938 Tallinna toomkirikus piiskop Hugo Bernhard Rahamägi poolt õpetajaks.
Ta oli aastatel 1939–1940 Tõstamaa Maarja koguduse õpetaja. Töötas seejärel Tartu Noorsoo Kasvatuse Seltsi Tütarlaste Gümnaasiumis usuõpetajana. Aastatel 1942–1943 hooldas ta (kuna õpetaja Arnold Kerem oli vangistatud ja Venemaale saadetud) Tartu Jaani kogudust. Aastatel 1943–1949 oli ta Harju-Risti, Harju-Madise ja Nõva Püha Olevi koguduse õpetaja. Aastatel 1949–1967 oli ta Kullamaa ja Piirsalu koguduse õpetaja, hooldades aastal 1950 Martna Püha Martini kogudust. Aastal 1967 määrati Terasmaa teenima Viljandi Pauluse kogudust. Samaaegselt oli ta Viljandi praostkonna praost. Emerituuri jäi ta aastal 1978. Terasmaa suri aastal 1994. Tema hauakivisse on raiutud piiblisalm: "Oh Jumal, ole mulle patusele armuline" (Lk 18:13).
Tehnikateadlaste loend
Siin on loetletud tehnikateadlasi
Impaktstruktuur
pisi|Üks kuulsamaid impaktstruktuure on [[Barringeri kraater Arizonas]]
Impaktstruktuur on reeglina ümar kraatrisarnane geoloogiline struktuur, mis tekkis kahe taevakeha kokkupõrkel suurema tahke pinnaga taevakeha pinnale.
Sündmust, mis tekitas impaktstruktuuri, nimetatakse impaktsündmuseks.
Väiksemat taevakeha, mis põhjustas impaktstruktuuri tekke, nimetatakse impaktoriks.
Impaktstruktuuride uurimisega tegeleb geoloogia haru impaktgeoloogia.
Kulunud ja setteisse mattunud suuri ja ülivanu meteoriidikraatreid nimetatakse astrobleemideks ehk impaktkraatriteks.
Impaktstruktuurid on kõige laiemalt levinud pinnavormid Päikesesüsteemis. Ainus ilma impaktstruktuurideta tahke pinnaga Päikesesüsteemi taevakeha on Io. Selle põhjuseks on Io väga aktiivne vulkanism. Io on kõige aktiivsema vulkanismiga Päikesesüsteemi taevakeha.
Impaktkraatreid jagatakse liht- ja komplekskraatriteks. Lihtkraater on negatiivne pinnavorm, mille sügavaim koht on kraatri keskel. Kuulus lihtkraater on Barringeri kraater Arizonas, Ameerika Ühendriikides. Komplekskraatril on aga kraatri keskel keskkõrgendik, mille teket seostatakse kivimite elastse tagasilöögiga vahetult peale impaktori põhjustatud ülerõhu taandumist. Lihtkraatrid on väiksemad ning seega ka tekitatud väiksema impaktori poolt. See, kas tekib liht- või komplekskraater, sõltub paljudest asjadest. Näiteks sellest, kas impaktor kukub maismaale või vette, sõltub ka langemisnurgast, langemiskiirusest, suurema taevakeha gravitatsioonikiirendusest jne. Kõige suuremad lihtkraatrid Maa pinnal on 20-kilomeetrise läbimõõduga. Kõige väiksemad komplekskraatrid on aga 5-kilomeetrised.
Impaktsündmuse võimsus määrab ära ka selle, kas tegemist on löögi- või plahvatuskraatriga. Plahvatuskraatri korral ei ole impaktorist reeglina kuigi palju säilinud, sest ta aurustus kokkupõrkel pea täielikult. Kraatrite ümarast põhiplaanist ei tule järeldada, et impaktorid langesid Maa pinnale vertikaalselt (seda juhtub väga harva), vaid seda nähtust tuleb seostada just impaktplahvatustega. Plahvatuskraatreid põhjustavad impaktorid ise on palju väiksemad kui nende tekitatud struktuurid.
Impaktstruktuurid esinevad peaaegu kõigil Päikesesüsteemi tahke pinnaga taevakehadel (erandiks on Jupiteri kaaslane Io). Rohkelt on neid näiteks Kuu ja Merkuuri pinnal. Maal on impaktstruktuure palju vähem kui Kuul, kuid seda ainult sel põhjusel, et aktiivsete geoloogiliste protsesside käigus toimub Maa pinna pidev uuenemine. Kuu on aga juba miljardeid aastaid geoloogiliselt surnud, mistõttu on tema pind palju tihedamalt kraatritega kaetud.
Maa varases arengustaadiumis umbes 4,5 miljardit aastat tagasi toimus tema pinna väga intensiivne "pommitamine". Tänapäeval usutakse, et siis moodustus ka Maa ainus looduslik kaaslane Kuu. Maa põrkas arvatavasti kokku umbes Marsi suuruse taevakehaga, mille tagajärjel paiskus Maa orbiidile palju kivimmaterjali, mis ühtseks taevakehaks kogunedes moodustaski Kuu. Suure pommitamise tagajärjel sulas Maa tõenäoliselt täielikult üles, mis viis kihilise ehituse tekkeni (tuumas raud ja nikkel, ülalpool silikaatsed mineraalid). Siiani säilinud Maa sisesoojus on osaliselt pärit just suure pommitamise aegadest, sest kivimid on väga halvad soojusjuhid ning Maal kulub täieliku jahtumiseni veel miljardeid aastaid.
Haifa
pisi|alt=Haifa, 1925 - 1937|Haifa, 1925 - 1937 Haifa on linn Iisraeli põhjaosas Vahemere rannikul, Haifa ringkonna halduskeskus.
Kliima
Haifas on vahemereline kliima. Keskmine õhutemperatuur on suvel +26 °C ja talvel +12 °C, kuigi on juhtunud, et sajab lund.
Aastas sajab keskmiselt 538 mm. Juunist augustini ei saja üldse. Kõige sademeterohkemad kuud on detsember (136 mm, 11,8 sajupäeva) ja jaanuar (125 mm, 13,9 sajupäeva).
Ajalugu
Haifa on rajatud 525 m kõrguse Karmeli mäe nõlvadele ja jalamile.
Vanim asula selles ümbruskonnas on Tell Abu Hawam, väike sadamalinn ja kaluriküla, mis oli olemas hilispronksiajal 14. sajandil eKr.
Sajandite jooksul on Haifa kuulunud paljudesse riikidesse. Seda linna on valitsenud Foiniikia, juudid, pärslased, Hasmoneid, Vana-Rooma, Bütsants, Kalifaat, ristisõdijad, Osmanite riik ja Suurbritannia. Alates Iisraeli riigi loomisest 1948 kuulub Haifa Iisraeli.
Rahvastik
Haifa on Iisraeli suuruselt kolmas linn Jeruusalemma ja Tel Avivi järel. Seal elab üle 268 000 inimese. Siiski on Haifa üks vähestest Iisraeli linnadest, mille elanike arv väheneb.
Veel 300 000 inimest elab Haifa satelliitlinnades, mille hulka kuuluvad Krayot, Tirat Carmel, Daliyat al-Karmel ja Nesher. Kokku moodustavad nad 500 000 elanikuga linnastu.
Religioosselt kuuluvuselt on 70% Haifa elanikest judaistid, 6% kristlikud araablased, 4% moslemid ning ülejäänud 20% on kas kristlased või määratlemata religioosse kuuluvusega. Viimaseid on eriti palju NSV Liidust pärit immigrantide seas, kes moodustavad Haifa elanikest ligi veerandi ja kellest suur osa ei ole rahvuselt juudid. Haifas on ka druuside ja bahaistide kogukonnad.
Haifa on Iisraeli keskmisest märksa ilmalikum linn. Ortodokssed juudid moodustavad 2006. aasta seisuga Haifa elanikest 2,9%, Iisraeli keskmine on 7,5%. 66,6% Haifa elanikest olid ilmalikud, Iisraeli keskmine on 43,7%.
Majandus
Linnas asuvad Haifa lennujaam, reisisadam, kaubasadam ja kolm raudteejaama. Haifa on Iisraeli suurim sadam.
Alates 1959 töötab linnas metroo, millel on 1 liin 6 peatusega.
Kultuur
Haifat on rohkem kui sada korda mainitud judaismi keskses raamatus talmudis.
1950 rajati Uus Haifa Sümfooniaorkester. 2004. aastal külastas selle kontserte 49 000 inimest.
29. jaanuaril 1961 alustas linnas tööd elukutseline teater.
Alates 1983 toimub igal aastal Sukkoti pühade ajal Haifa rahvusvaheline filmifestival.
Muuseumid
Haifas on muuseume tosinajagu. Kõige populaarsem muuseum on Haifa tehnikamuuseum, mida 2004. aastal külastas peaaegu 150 000 inimest. Muuseum asub Tekhnioni ajaloolises hoones.
Haifa jaapani kunsti muuseum on ainus muuseum Lähis-Idas, mis on täielikult Jaapani kunstile pühendatud.
Haifa kunstimuuseumis on moodsa ja klassikalise kunsti kollektsioon. Teiste muuseumide hulka kuuluvad eelajaloo muuseum, riiklik meremuuseum, linna muuseum, salajase immigratsiooni muuseum, mereväe muuseum, naftatööstuse muuseum, raudteemuuseum ja Chagalli kunstnike maja.
Haridus
Linnas asuvad Haifa Ülikool ja Iisraeli suurim tehnikakõrgkool Tekhnion.
Sport
Kohalik jalgpalliklubi Maccabi Haifa mängib Iisraeli kõrgliigas.
Borodino lahing
Borodino lahing oli 7. septembril (vkj 26. augustil) 1812 Venemaal Borodino lähedal toimunud lahing Napoleoni sõdade käigus Venemaale tunginud Napoleon I juhitud Prantsuse esimese keisririigi sõjaväe ja Mihhail Goleništšev-Kutuzovi juhitud Venemaa keisririigi sõjaväe vahel.
Eellugu
Venemaa sõjakäigu esimene suurem lahing oli Smolenski all. Vene väejuhatus eesotsas keiser Aleksandriga nõudis otsustava võiduka lahingu toimumist. Tagandatud De Tolly asemele määratud Mihhail Goleništšev-Kutuzov valis lahingukohaks Borodino ja soovis rajatud kaitsepositsioonidel peatada Prantsuse vägede edasitungi. Ühinenud Bagrationi 2. armee ja Rajevski 1. armee ehitasid looduslikke tingimusi kasutades teele muldvälikindlustused ehk reduudid.
Lahingu kirjeldus
Kuna Napoleoni väes oli paljude Euroopa rahvaste esindajaid, siis Lääne-Venemaa rahva slängis nimetatakse võõrkeelseid inimesi siiani prantslasteks (vk frantsusõ).
Vene parem tiib Barclay de Tolly juhtimisel asetses Kolotša jõe ääres ning lõppes Semjonovskaja juures. Bagrationi tiib lõppes Utitsa küla juures. Vene liinide äärde oli rajatud reduute ja flešše, reduutidest suurim oli nn. Suur/Raevski reduut, kuhu oli positsioneeritud 19 kahurit. Vene parimad üksused olid paremal tiival ning pool kahuriväest oli reservis, sest Kutuzov tahtis seda läbimurde hetkeks säästa.
Lahing algas 7. septembril 6:00, kui Napoleon alustas vene positsioonide pommitamisega. Prantsuse üksused lõunas liikusid Utitsa küla poole, mille nad kella 7:30-ks ka vallutasid. Venelaste vasturünnak Mihhail Vorontsovi juhtimisel suutis prantslased selles sektoris tagasi lüüa, kuid pidi ise raskete kaotuste tõttu taganema. Kahe tunniga oli Vorontsov enda 4000-st mehest kaotanud 3700. Fleššidel kujunes välja raske võitlus, kuhu mõlemad väejuhid aina üksusi, Kutuzov kuni 30 000 ja Napoleon kuni 40 000, fleššid vahetavad omanikke isegi seitse korda. Bagration palus Barclaylt ka abivägesid, mida ta ka sai. Ühte rünnakut innustades sai Bagration surmavalt haavata, kui mürsukild ta vasakut jalga tabas. Ta viidi peale hobuselt maha kukkumist väljalt ära, see alandas sõdurite moraali, kuid nad võitlesid tugevalt edasi. Bagration sai haavata 11:00 paiku.
Hommikul 7:30 korraldasid Doni kasakate juhataja Matvei Platov ja 1. ratsakorpuse juhataja Uvarov tiibrünnaku prantslaste vasakule tiivale (prints Eugène). Nende äkkrünnak tekitas prantslaste ridades paanikat ning Eugène'i rünnak Suure reduudi peale lükkus kaks tundi edasi, mis andis venelastele aega oma vägesid kohendada. Kutuzov ei olnud kindralitega siiski rahul, nad olid ühed vähestest, kes lahingu eest autasusid ei saanud.
14:00 jätkasid prantslased pealetungi Suurele reduudile. Rünnakus osalesid kolm jalaväe- ning üks ratsaväediviis ja -korpus. Kelle 15:00 paiku oli prantsuse armee liiga kurnatud, et edasi tungide ning marssal Murat soovitas koos teiste kindralite ja adjutantidega, et Napoleon Vana Kaardiväe lahingusse saadaks, kuid ta keeldus sellest.
Lõpuks suutsid prantslased Suure reduudi 15:30 vallutada, kuid olid võitlusest kurnatud ning pidid edasitungile pausi tegema. Vene kahurivägi ei saavutanud ka palju, sest nende juhataja, kindral Kutaisov oli hukkunud. Prantslastel ja nende armees teenivatel poolakatel õnnestus lõunas ka Utitsa vallutada. Seda ala oli kaitsnud vene kindral Tutškov, kellel prantslased proovisid siis taganemistee ära lõigata, kuid mis tiheda taimestiku tõttu ei õnnestunud. Barclay saatis Tutškovile kindral Baggovuti appi, mis poolakate progressi kuni lahingu lõpuni peatas.
Lahingu lõpuks ei suutnud kumbki pool enam suuri pealetunge sooritada ning jätkus vaid pommitamine, kuni venelased lõpuks lahinguväljalt taganesid. Vaikus saabus lahinguväljale kella 18:00 paiku.
Lahing lõpuks olid prantslased kaotanud 34 000-35 000 meest. Lisaks kaotasid prantslased 1928 ohvitseri, nende seas 49 kindrali. Vene pool kaotas 44 000 meest, neist 22 kindralit, üks neist oli Bagration, kes 24. septembril haavade kätte suri. Ajaloolane Michael Gwynne Dyer on öelnud lahingus kaotatute kohta: "Otsekui oleks kaheksa tunni jooksul iga viie minuti järel reisijatest pungil Boeing 747 ilma ühegi ellujäänuta vastu maad kihutanud."
Lõpptulemuseks oli prantslaste taktikaline võit. Siiski vene armeed ei hävitatud. Lahingu järel vallutati Moskva, mis oli eelnevalt Vene võimude käsul süüdatud ning seejärel enne linna hõivamist Prantsuse sõjaväe ja ümberkaudsete talupoegade poolt rüüstatud. Kutuzov ja lahkuvad Vene väed hülgasid Moskvas umbes 20 000 Borodinos haavata saanud sõdurit, kellest enamik hukkus süüdatud linnas.
Venemaa keisririigi relvajõud
Ülemjuhataja, jalaväekindral Mihhail Goleništšev-Kutuzov 1. Läänearmee, ülemjuhataja Michael Andreas Barclay de Tolly
Prantsuse esimene keisririik
Ülemjuhataja: Prantsuse esimese keisririigi keiser Napoleon Bonaparte
Ajdar Akajev
Ajdar Akajev (20. veebruar 1976 Leningrad – 5. veebruar 2020 Moskva) oli Kõrgõzstani ettevõtja ja poliitik, endise Kõrgõzstani presidendi Askar Akajevi vanem poeg.
Isa võimu ajal pidas Ajdar Akajev rahandusministri nõuniku ametit (2001–2005). Ta juhtis Kõrgõzstani olümpiakomiteed ja poksiföderatsiooni.
Ajdar Akajev tegeles äriga. Väidetavasti kuulus talle riigi suurim mobiilioperaator. Arvatakse, et ta teenis suurt tulu, olles varjatud kasusaaja Manasi lennuväebaasi lennukikütusega varustamisse kaasatud firmadest. Pärast tema isa kukutamist selgus, et Ajdar oli Manasi lennujaama kaasomanik.
2005. aastal valiti Ajdar Akajev Kõrgõzstani Ülemnõukogu saadikuks, kuid pärast Tulbirevolutsiooni tühistati valimistulemus ringkonnas, kus ta kandideeris.
Aastatel 1998–2001 oli Ajdar Akajev abielus Kasahstani presidendi Nursultan Nazarbajevi tütre Alijaga. 2002. aastal abiellus ta Sajkal Tšokubajevaga. Neil on poeg ja tütar. Perekond elas Moskva lähedal Rubljovkal.
Jakob Küüts
Jakob Küüts (21. veebruar 1909 Pärnu – 10. november 1948 Pärnu) oli eesti näitleja.
Jakob Küüts oli pärit töölisperekonnast. Ta oli 1926–1940 Pärnus Strycki mootoritehase varahoidja ja mängis aastast 1928 Endla lavastustes. 1940–1948 töötas Jakob Küüts Endla näitlejana.
Valio
pisi|Valio meierei Valio OY on Soome toiduainetööstuse ettevõte, mis toodab piimatooteid. Ettevõtte omanikud on 23 Soome piimatootmisühistut.
Valio ostab kokku 86% Soomes toodetud piimast. Valio piimatoodete turuosa Soomes oli 2005. aastal 57%.
Valio asutasid 1905. aastal 17 meiereid võiekspordifirmana, et hoida kontrolli all eksporditava või kvaliteeti. Peamiselt eksporditi Inglismaale. 1909. aastal laienes tegevusvaldkond teistele piimatoodetele. Tänapäeval on Valio tootenimetusi umbes 1100.