cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tallinna Ühisgümnaasium
1990–1996
Majanduslikult on periood väga keeruline ja raske. Kroonile üleminek tõi kaasa õpetajate palkade mahajäämuse muudes majandusharudes saadavatest. See ärgitas õpetajaid streikima. Kõik sai alguse meie koolist, kuna seal osati arvutada ja julgeti oma õigusi nõudma hakata. Kogu ettevõtmise eesotsas olid Dagmar Teeäär ja Maila Võrno. Oli hulk koosolekuid, kuhu tulid esindajad kümnetest Tallinna koolidest ning toetuskirjad üle kogu Eesti. Kuna toetus oli nii laialdane, ei saanud nõudmisi enam eirata ning algasid läbirääkimised TALO ja valitsuse vahel. Majandusraskused ei lasknud kogu kümnendi jooksul teha koolimajale kogu vajalikku remonti, kuid kokkuhoidliku majandamisega tehti mõndagi. 1991/92. õa rekonstrueeriti staadion: uuendati 100 m jooksurada ja 200 m ringrada, millel oli kummikate, ning raja äärde rajati võimlemislinnak. 1992/93. õppeaastal esinesid edukalt linnaosa tasandil 18 õpetaja õpilased. Abituuriumist väljalangejaid polnud. 1993. aasta suvel vahetati välja vana soojussõlm ja mindi üle soojuse automatiseeritud elektroonilisele reguleerimisele. Laulupeol osales 8 kollektiivi 1993/94. õa võitis Alo Naelapea Kesklinna geograafiaolümpiaadi. Suvel käis Aade Erits segakooriga Tartus juubelilaulupeol. 1994/95. õa värviti kooli fassaad helekollaseks ning pandi uued vihmaveetorud. Kool sai jõusaali ning esimese paljundusmasina. 1995. aasta talvel sai valmis keldrikorruse puhkeruum ning suvel vahetati välja tsentraalne soojaveetorustik. Hambaravikabinet sai moodsa sisustuse. 1995/96. õppeaastal valmis lasketiiru asemel nn väike võimla, mida kasutavad põhiliselt algklassid. Õppeaasta vältel tehti sanitaarsõlmede ja võimla duširuumide kapitaalremont. Uue värvikatte said I ja II korruse koridorid. Rõõmu pakkus klassiväline tegevus. Segakoor sai rahvusvahelisel koorifestivalil Hollandis I preemia. Akordionistid said Lehte Aava ning rahvapilliorkester Heigo Tepomehe juhendamisel vabariiklikul konkursil I koha. Pilvi Aasmäe tantsulapsed esinesid ESTO-1.
Tallinna Ühisgümnaasium
1996/1997 jätkus küttesüsteemi torustiku ja radiaatorite ümbervahetamine klassiruumides. Täisremondi said bioloogiakabinet, III korruse koridor ja veel mitmed sanitaarsõlmed. Kevadel toimusid esimesed riigieksamid, mille alusel võib öelda, et kool annab küllaltki head teadmised, sest kõigis kuues aines olime esimese neljandiku seas vabariigis.
1997/1998 ühendati kooli administratsioon arvutivõrku. Alustati vana eterniitkatuse väljavahetamist uue plekk-katuse vastu. Uue õppeaasta eel sai kool väga hea paljundusmasina.
1998/1999 sai kooli arvutivõrk internetiühenduse ja õpetajate tuppa paigaldati kaks arvutit. Kevadel lõpetas 61 abiturienti. Riigieksamite tulemused olid keskmised. Suvel remonditi õpetajate tuba ja direktori kabinet. Võimla ja aula põrandad said uue parketi ning aula uue katuse. "Tiigrihüppe" abiga renoveeriti arvutiklass, kus on nüüd 18 töökohta. Laulupeol osales 3 koori ja 3 tantsurühma.
1999/2000 alustati koolitööd 33 klassikomplekti ja 1074 õpilasega.
1990ndate kohta võiks veel lisada seda, et ajakirjanduse ja kõnetehnika õppimine humanitaarharus pakkus vaheldust ja juhatas hulga lõpetajaid neid alasid Tartu Ülikoolis edasi õppima. Ajakirjandust õpetasid Valve Raudnask, Lembit Rattus, Tõnu Seero, Asso Ladva, Meelike Saarna; kõnetehnikat Liina Orlova ja Eili Torga. Mõnda aega õpiti ka prantsuse keelt, kuid väheste tundide arvu tõttu see ennast ei õigustanud, ladina keele õpetamist jätkatakse senini. Tööle hakkas kooli hoolekogu. Umbes paarsada õpilast vajasid toetust koolilõuna näol. Muret tekitas koolist eemalejäänud liite hulk. Paljudel vanematel pole töö kõrvalt aega laste kasvatamiseks ja hooldamiseks.
Avo Mae ja Reet Kvamstromi eestvõttel loodi spordiklubi Viki, mis suutis korda teha võimla ja sisustada jõusaali. Ruumide üürist saadi raha inventari muretsemiseks. Sõprussuhted tekkisid Rootsi Huddinge kooli, Norra Trondheimi Katedraali kooliga ja mitme Soome ning Taani õppeasutusega. Pikki reise korraldati suhteliselt vähe rahapuuduse tõttu. Itaalias käik kujunes viimaste aastate ainsaks. 1990ndate tippsündmusteks keskkooliõpilaste jaoks kujunesid moešõud, mida õpilaskogu korraldas ja sponsorite abiga rahastas.
Heal tasemel oli kooli muusikaelu: kooli segakoor Aade Eritsa juhatusel sai esimese kategooria ning rõõmustas kuulajaid paljudel kooli üritustel. Endise hea taseme säilitasid akordionistide la rahvapilliorkestrid Lehte Aava ja Helgo Tepomehe juhatamisel. Oma klasside rahvatantsurühmadega tegi tõsist tööd Pilvi Aasmäe. Angela Arraste koostöö kooliga jäi aga lühikeseks.
Ilmari Niemelä
Aarne Ilmari Niemelä (16. september 1907 Miehikkälä – 12. november 1975 Helsingi) oli soome maletaja, meister.
Tallinna Ühisgümnaasium
Tallinna Ühisgümnaasium
2001. aastal president Lennart Meri algatatud küüditamismälestuste kogumise võistluse 1583 kirjatöö seast valiti 51 parima seast välja Priit Priimäe kogutud Laine Priimäe mälestused.
Ilmari Niemelä
Niemelä tuli 1948. aastal Soome malemeistriks ja võitis meistrivõistlustel kolm pronksmedalit (1956, 1959, 1962). Mängis kahel MM-i tsooniturniiril: 1957. aastal Sofias jagas 13.–14. kohta 1961. aastal Mariánské Lázněs sai 15. koha.
Tallinna Ühisgümnaasium
Renoveerimine 2007–2008
10. novembril kell 10 avati värskelt renoveeritud Tallinna Ühisgümnaasiumi koolimaja (Pärnu mnt 71/73), kus kooliperet õnnitles linnapea Edgar Savisaar ja abilinnapea Kaia Jäppinen.
Tallinna Ühisgümnaasiumi renoveeris ning hakkab haldama ja hooldama OÜ BCA Center.
Ilmari Niemelä
Niemelä mängis Soome võistkonna koosseisus seitsmel maleolümpial (1950, 1952, 1956, 1960–1966).
Tallinna Ühisgümnaasium
2009–2010
2009. aastal oli Tallinna Ühisgümnaasium riigieksamite keskmise tulemusega 61,15 punkti 274 koolist 111. kohal
2010. aastal saavutasid Tallinna Ühisgümnaasiumi õpilased riigieksamite keskmise tulemusega 64,95 punkti 243 kooli seast 76. koha.
Tuntud vilistlasi
Maimu Berg, Tauno Kangro, Tarvo Krall, Reet Made, Raivo Rüütel, Riho Rosberg, Mati Talvik, Mailis Reps, Arlet Palmiste, Juhan Aare, Jass Seljamaa, Inge Teder.
Staažikamad pedagoogid
Töötanud üle:
Kooli lipp
Kooli lipp on ühelt poolt valge ja teiselt poolt helelilla. Helelillal taustal on aplikatsioonitehnikas ja masintikandiga viikingilaev. Lilla sümboliseerib kunsti, kirjandust ja kultuuri, valge aga edasipüüdlikkust.
Kooli laul
"XX Keskkooli laul"
Refrään: Meie kool, armas kool, sinu tunnid, su klassid ja pingid! Mõte meid siia toob, kui me lahkume sõprade ringist, kui me lahkume sinust, me kool!
Aega lauluks ja tantsugi tuuriks jätkub õhtul, kui tehtud on töö. Mõni spordib või kirjandust uurib, mõni meist näitemängugi teeb.
Refrään: Meie kool...
Lennul mööduvad aastad ja ajad. Mõni neist, kes on õppinud siin, ise õpetab nüüd selles majas, kauem kooliga kokku jääb nii.
Elus kehtivad raudsena reeglid, ilma milleta läbi ei saa. Tarkust nõudmata nüüd mitte keegi ei või matkata noorusemaal!
Kooli direktorid
Aastatel 1920–2009 on koolis ametis olnud 13 direktorit ja kaks ametlikult kinnitatud direktori kohusetäitjat.
Ivan Heško
Maailmameistrivõistlustel
Pariis 2003
Sisemaailmameistrivõistlustel
Budapest 2004 Moskva 2006
Euroopa sisemeistrivõistlustel
Madrid 2005
Isiklikku
Ivan Geško on 181 cm pikk ja kaalub 70 kg.
Anna Kivisaar
Anna Kivisaar (18. september 1902 Lõimetsa – 12. november 2007) oli Lääne maakonna vanim elanik.
Ta sündis Adavere lähedal Lõimetsa külas Õnne talus.
Rajajaefekt
Rajajaefekt ehk asutajaefekt (inglise founder effect) on evolutsiooniteooria ja populatsiooniteooria mõiste, mis kirjeldab tagajärgi, mis tulenevad väga väikese arvu isendite poolt rajatud populatsiooni puhul.
Anna Kivisaar
Ta laulatati 1922. aastal Pilistvere kirikus. Kivisaarel sündis üheksa last: kaks poega ja seitse tütart. Kaks neist surid enne ema.
Ta töötas pikka aega aednikuna.
Alates 1970. aastast elas ta Haapsalus tütar Anne Valmeti juures.
Rajajaefekt
Asutajaefekti korral on suur tõenäosus, et uue populatsiooni geenifond on emapopulatsiooni omast märkimisväärselt erinev, samuti on geneetiline varieeruvus uuel populatsioonil väike.
Ernst Mayri järgi on rajajaefekt sageli (kui mitte peamiselt) uute liikide tekkimise põhjuseks.
Jeju
Jeju (ka Cheju; hangulis 제주시, hanjas 濟州市, McCune'i-Reischaueri transkriptsioonis Cheju-si, Lõuna-Korea uues omaladinas Jeju-si) on linn Lõuna-Koreas, Jeju provintsi halduskeskus ja Jeju saare suurim linn.
Linna pindala on 976,56 km², elanike arv 347 700 (2007), rahvastiku tihedus 1014,8 in/km².
Enne linna liitmist Pukcheju maakonnaga 1. juulil 2006 oli linna pindala 255,5 km². Aastal 2000 oli elanike arv 259 290 ja rahvastiku tihedus 1014,8 in/km².
Linn laiub idast läände 19,3 km pikkuselt ja põhjast lõunasse 10,2 km laiuselt.
Loodus
Jeju linnas on ka talvel mahedad ilmad.
Haldus
Linn lahutati Pukcheju maakonnast 1955. Ent 2005 kiitsid Jeju provintsi valijad heaks ettepaneku liita linn Pukcheju maakonnaga ning Seogwipo linn Namjeju maakonnaga. Nii tekkis provintsis alates 1. juulist 2006 kaks suurt linna.
Jeju linn on jaotatud 19 dong 'iks, 4 eup 'iks ja 3 myeon 'iks.
Dong 'id enne linna liitmist Pukcheju maakonnaga olid:
Turism
Et Jeju linn on saare suurim transpordisõlm, siis käib lõviosa turistidest just seal. Paljud turistid saabuvad saarele Jeju linna sadama või lennujaama kaudu, peatuvad Sinjeju-dongi turismihotellides ning külastavad linna vaatamisväärsusi.
Transport
Jeju linn on provintsi suurim transpordisõlm.
Linna teenindab Jeju rahvusvaheline lennujaam, mis on saare ainus lennujaam. Lennuühendus on 13 Lõuna-Korea lennujaamaga ja 4 välismaa lennujaamaga (Jaapanis ja Hiinas).
Linna sadam on saare suurim sadam. Selle sadama kaudu liigub suurem osa reisijaid ja kaupu saare ja muu maailma vahel. Praamiliine asendatakse järk-järgult lennuliinidega. Praegu on praamiühendus 6 Lõuna-Korea sadamaga, sealhulgas Mokpo ja Busan.
Jeju on ka saare maanteede sõlmpunkt.
Ajalugu
Linna territoorium on Jeju saarel keskset osa etendanud juba esiajal. Samseonghyeol, kust olevat tulnud saareelanike kolm esivanemat, asub kesklinnas.
Linn on alates 1970. aastatest kiiresti kasvanud. Mõnikümmend aastat tagasi rajati lennujaama kõrval olevale künkale "Uus-Jeju" (Shin Jeju), kus asub palju haldusasutusi. Õlgkatustega hooned, mis olid kogu linnas 1970. aastateni tavalised, on tasapisi kadumas.
Vaatamisväärsused
Linna tähtsamad vaatamisväärsused on Draakonipeakalju mere ääres, Samseonghyeol kesklinnas ja Hallasani rahvuspark sisemaal.
Color Fantasy
300px|thumb Color Fantasy on Norra laevakompaniile Color Line kuuluv parvlaev, mis on ehitatud 2004. aastal Aker Finnyardsi Turu laevatehases Turus Soomes. Color Fantasy oli 2004. aastast kuni 2007. aasta sügiseni maailma suurim parvlaev. Laev sõidab Oslo-Kieli liinil, samal liinil sõidab ka ta sõsarlaev Color Magic.
Tehnilised näitajd
IMO number: 9278234 Kogumahutavus: 75 027 Pikkus: 223,7 m Laius: 35 m Süvis: 6,8 m Peamasin: 31200 kW Maksimaalne kiirus: 22 sõlme Reisijate arv: 2700 Kajutite arv: 968 Autosid mahub: 750 Rajameetreid: 1270
Aardlapalu
Aardlapalu on küla Tartu maakonnas Kastre vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Haaslava valda.
Aardlapalu oli aastail 1977–1997 Aardla osa.
Propaganda
Enamasti korraldavad propagandat riigi valitsus, valitsuse koosseisus olevad või opositsioonilised erakonnad, samuti ühingud või muud ühiskonnarühmad oma agenda levitamiseks. Propagandat võidakse kasutada selleks, et saavutada ideoloogilisi, kaubanduslikke või sõjalisi eesmärke.
Propaganda sisaldab tihti sotsiaalkultuurilisest taustast tulenevaid emotsioonidele suunatud argumente. Peamine propaganda kommunikatsioonikanal alates 20. sajandist, mil propagandat hakati süstemaatiliselt tootma, on olnud massimeedia. See hõlmab plakateid, ajalehti ja ajakirju, raamatuid, raadiot, televisiooni ja filmi. Informatsiooniajastul on uueks tähtsaks meediumiks kujunenud internet ja selle kanalid, nagu sotsiaalmeedia, alternatiivmeedia ja muu avalik veebiruum. Internetis leviva propaganda tootmiseks ja vahendamiseks kasutatakse tehisintellekti ja algoritme. Nende abil luuakse näiteks libauudiseid.
Natsionaalsotsialistliku Saksamaa rahvavalgustuse ja propaganda riigiminister Joseph Goebbels kirjeldas oma 1928. aasta kõnes propagandat nii: "Propaganda on inimeste võitmine selle poole, mida ma õigeks pean."
Päritolu
Sõna "propaganda" (ladina keeles propagāre 'levitama') pärineb aastal 1622 paavst Gregorius XV asutatud vaimulike ühenduse Sacra Congregatio de Propaganda Fide nimest. Kongregatsiooni eesmärk oli mõjutada reformatsiooni käigus protestantismi pöördunud inimesi taas järgima katoliiklikke doktriine.
Konnotatsioon
Sõnal "propaganda" on enamikus riikides ja keeltes negatiivne tähendus, kuid leidub riike, kus see on neutraalne või isegi positiivne mõiste. Tänapäevane propagandakontseptsioon pärineb esimesest ja teisest maailmasõjast. Negatiivne varjund kujunes natsionalistlike kampaaniatega. See viitab moonutatud teabele, mille eesmärk on mõjutada arvamuse kujunemist valede ja segaduse tekitamise kaudu. Sotsialistlikus maailmas sellele sõnale negatiivset varjundit ei omistatud. Sotsialismi eestvedajad kasutasid sõna "propaganda" avameelselt nii teabe vahendamisel, harimisel kui ka õpetamisel.
Valge, must ja hall propaganda
Teabeallika päritolu ja selles sisalduva informatsiooni põhjal võib propaganda jagada kolme kategooriasse: valge, must ja hall propaganda.
Valge propaganda pärineb avalikest ja kindlaks tehtavatest allikatest. Selles sisalduv teave on tavaliselt tõene, positiivne ning selle eesmärk on anda inimestele teadmisi. Avalikku arvamust proovitakse mõjutada veenmisega. Propaganda subjekt kattub autorikujundiga. Valge propaganda tõuseb esile sõja- või vastasseisuperioodidel. Samas on esitatud tõde valikuline ja inimeste olukorrataju ning maailmapilti vaesustav.
Musta propaganda teabeallikad on enamasti võltsitud. Selle sisu on tugevalt valelik, petlik ja liialdatud. Propaganda eesmärk on rikkuda vaenulike organisatsioonide või riikide avalikku mainet. Seda iseloomustab inimeste teadmatus, et neid mõjutatakse. "Must propaganda" kui autorikujundi võltsing on propagandasõjas kasutatav vale. Selle eesmärgiks on inimeste käitumise ja arvamuse kiire mõjutamine. Seda kasutatakse, kuna teiste propagandavõtete puhul on olemas oht, et kriitiliselt meelestatud inimesed suudavad teiste propagandavormide puhul sõnumisse kriitiliselt suhtuda.
Halli propaganda sisu allikas ei ole kindlalt teada. Selles sisalduv informatsioon ei pea olema ilmtingimata ekslik: teave võib olla nii tõene kui ka väär. Halli propaganda autorikujund on avalikkus. Hall propaganda on näiteks kuulujutt.
Propagandavõtted
pisi|[[Esimene maailmasõda|Esimese maailmasõja aegne plakat, mis kutsub liituma Ameerika vägedega. Sakslastest on illustreeritult loodud võimalikult negatiivne kuvand ehk on kasutatud nn kaartide seadmist]] Propagandavõtted suunavad inimesi otsustama emotsionaalselt, mitte ratsionaalselt. Nende eesmärk on veenda isikut mõtlema, tundma või käituma kindlal viisil.
Enne 20. sajandit puudusid kanalid, mille kaudu propagandistid oleksid saanud oma sõnumit efektiivselt üldsuseni levitada. Tehnoloogia arenguga on propaganda levitamiseks järgemööda võetud kasutusele eri massimeediavahendeid: plakateid, ajalehti, ajakirju, raamatuid, raadiot, televisiooni, filme ja internetti.
1937. aastal asutasid New Yorgis sotsiaalvaldkonna teadlased Institute for Propaganda Analysise (IPA), mis nimetas seitse levinumat propagandatehnikat.
Sildistamine
Nähtustele, sündmustele, inimestele või muudele rühmadele ja asutustele antakse negatiivseid nimetusi. Eesmärk on panna isikuid mingit ideed kõrvale heitma ning hukka mõistma asitõenditesse süvenemata.
Säravate üldistuste kasutamine
Ideid edastades kasutatakse tühje sõnu, mis tekitavad inimestes positiivseid emotsioone. Eesmärk on veenda isikuid seisukohti omaks võtma asitõenditesse süvenemata.
Ülekandmine
Propagandistid proovivad seostada kahte sõltumatut mõistet või eset, et avalikkusele mingit toodet või ideed müüa. Seega toetust vajavatele ideedele kantakse üle juba millegi aktsepteeritud ning austatud heakskiit ja prestiiž.
Tunnustamine
Propagandaks kasutatakse autoriteeti, kes kiidaks idee heaks või vastupidi kritiseeriks seda. Näiteks palgatakse reklaamides osalema kuulsuseid, kellel ei pruugi olla pakutava toote või teenusega ühtegi isiklikku kogemust. Tooteiseloomustused autoriteetidelt võivad müüki suurendada lihtsalt seetõttu, et nad pakuvad avalikkusele äratuntavat ja mõnikord usaldusväärset nägu.
Kuulajaskonnaga samastumine
Kõneleja üritab veenda kuulajaid oma ideede headuses, viidates sellele, et ideed on kuulajaskonnale kasulikud.
Karjamentaliteedi kasutamine
Propagandist rõhub indiviidi vajadusele sobituda rühmade ja teiste indiviididega. Eesmärk on veenda indiviidi või rühma käituma või mõtlema mingil kindlal viisil põhjusel, et teised juba teevad seda.
Ajalugu
pisi|[[Aleksander Suure kuju, 3. sajand eKr]]
Varane ajalugu
Propaganda kui teabevoo juhtimine, avaliku arvamuse mõjutamine ja masside käitumise suunamine on vähemalt sama vana kui inimkultuur. Tänapäevaste propagandavõtetega sarnaseid tehnikaid kasutati antiikmaailmas selleks, et juhtidele ja vaimulikele üleloomulikke võimeid omistada. Vana-Egiptuse vaaraod rajasid selleks püramiide ja muid avalikke monumente.
Aristoteles (384–322 eKr) on teadaolevalt esimene silmapaistev persoon propaganda kujunemisloos. Tema jaoks oli veenmise tagamõte tõekspidamiste ja arvamuste edasiandmine. Veenmiskunsti klassikaline teos on Aristotelese "Retoorika".
Propaganda ajalugu on tihedalt seotud sõdade, täpsemalt väejuhtidega. Aristotelese kasvandik Aleksander Suur (356–323 eKr) oli esimene, kes kasutas propagandistlikke sümboleid, nagu monumendid ja portreed. Nende abil tuletas ta impeeriumi elanikele pidevalt meelde, kus asub uus võimukeskus. Sama strateegia on laialdaselt kasutusel ka tänapäeval. Propagandaks võib pidada ka tema poliitikale vastandunud Demosthenese tegevust.
Teine suur väejuht, kes andis panuse propaganda arengusse, oli Julius Caesar (100–44 eKr). Caesar oli edukas propagandist, kes mõistis sümbolite tähtsust ja oskas sõnumeid auditooriumile sobivaks kohandada. Caesari võimusümbolite keskne eesmärk oli kallutada alistatud rahvaid Rooma elulaadi omaks võtma. Rooma riigis oli propaganda siiski kasutusel juba varem, oluline osa oli propagandal Puunia sõdades; üks juhtivaid kartaagolasi demoniseerivaid propagandiste oli Diodoros Siculus. Osa vahepeal mustaks propagandaks peetust on osutunud ka valgeks propagandaks, sealhulgas Kartaagos aset leidnud lapsetapud.
15. sajandi keskel leiutati trükipress, mis tõi kaasa trükikunsti plahvatusliku arengu. See aitas kaasa üldsuse arvamuse kujundamisele. Propaganda arengus oli märgiline ka 1841. aasta, mil rajati Volney Palmeri maailma esimese reklaamibüroo.
Esimene maailmasõda
Esimese maailmasõja ajal hakati propagandat süstemaatiliselt masstootma, seda tegid eriti Saksamaa ja Suurbritannia valitsus. Ühtlasi oli uudse massimeedia ja propaganda ülesanne hoida inimesi kodudes kursis lahinguväljal toimuvaga.
Saksa keiser Wilhelm II asutas mitteametliku propagandamasina. Selle peamine funktsioon oli toota propagandat neutraalsetele riikidele. Samas minetas Saksamaa sõjaeelse propagandaga loodud moraalse eelise, tungides 1914. aastal neutraalsesse Belgiasse ja Prantsusmaale. Nendele agressioonidele rõhus Antanti propaganda kogu sõja vältel.
Sõja puhkedes lõikasid britid läbi merekaablid, mis ühendasid Saksamaad ja Ameerika Ühendriike. Kommunikatsioonikaabli monopoliseerimine oli brittidele võtmeküsimus, millega võita Ameerika Ühendriikide poolehoid. Seeläbi kontrollisid ja tsenseerisid britid merekaabli kaudu Ameerika Ühendriikidesse jõudvaid uudiseid. Nii näiteks kujutas Edgar Rice Burroughs sakslasi veel aastal 1918 oma Tarzani-sarja seitsmendat teost kirjutades Briti propagandas maalitud pildi järgi.
Suurbritannias rajati ajakirjanik Charles Mastersoni juhtimisel salajane sõjapropaganda büroo. Tema eestvedamisel osalesid propaganda planeerimises ja kirjutamises mitu riigi tuntumat kirjanikku, nende hulgas "Karupoeg Puhhi" autor A. A. Milne. Suurbritannia propagandal oli kaks peamist eesmärki: rõhuda rahvuslikule uhkusele ja kolmikliidu sooritatud sõjakuritegudele. Kolmikliidu sõdureid kujutati sealjuures ebainimlike jõhkarditena.
Briti propaganda oli sakslastega võrreldes paremini organiseeritud. Selle tulemusena suudeti sakslasi edestada nii propaganda kvaliteedis kui ka üldsuse poolehoiu saavutamises. Eduka propagandakampaania üks tähtsamaid saavutusi oli Ameerika Ühendriikide kaasamine sõjategevusse.
Kahe maailmasõja vaheline periood
Propaganda tänapäevane kontseptsioon kujunes lõplikult kahel esimesele maailmasõjale järgnenud aastakümnel. Propagandameetodeid rakendati poliitikas ja reklaamis üle maailma ning modernne propaganda levis kõigisse ühiskonnakihtidesse.
Pariisi rahukonverentsil USA presidendi Woodrow Wilsoni kaaskonnas osalenud Edward Bernays hakkas huvi tundma, kuidas saaks propaganda meetodeid kasutada ka rahu ajal. Kuna sõna "propaganda" oli omandanud halvustava tähenduse, siis võttis ta selle asemel kasutusele sõnaühendi public relations, lühendatult PR, 'suhtekorraldus', ning avas Broadwayl esimese avalike suhete konsultatsioonifirma. 1923. aastal ilmus Edward Bernaysilt esimene raamat suhtekorraldusest "Avalikku arvamust kristalliseerides" ("Crystallizing Public Opinion"). Samal aastal pidas ta esimesed loengud suhtekorraldusest New Yorgi Ülikoolis. 1930. aastatel hakati üha enam rõhutama, et suhtekorraldus toimib, tuginedes vastutustundelisel tegevusel ja veenval propaganda].
Propaganda tõusis riikide sisepoliitikas tähtsale kohale. Seda eriti Nõukogude Liidus ja Saksamaal, mängides suurt rolli ka Hitleri võimuletulekul. Ameerika Ühendriikides õpiti esimese maailmasõja kogemuste põhjal kasutama propagandat osana demokraatiast. Ühtlasi algatati suhtekorralduse kontseptsioon. Pärast esimest maailmasõda hakati propagandat käsitlema riikidevahelistes suhetes. Suurbritannia ja Nõukogude Venemaa 1921. aasta kaubanduslepe keelustas muu hulgas vaenuliku propaganda kahe riigi vahel. 1936. aasta Rahvasteliidu konventsiooni järgi polnud lubatud kasutada propagandat vaenu õhutamise eesmärgil. Kokkulepe ei kestnud aga kaua, sest Saksamaa, Jaapan ja Ameerika Ühendriigid ei pidanud sellest kinni. pisi|Nur für deutsche Fahrgäste. "Ainult sakslastele" oli populaarne loosung [[Kolmas riik|Saksamaa okupeeritud alade parkides, kinodes ja mujalgi]]
Saksamaa
Saksamaa kindralid ühes Adolf Hitleriga uskusid, et Suurbritannia propagandal esimeses maailmasõjas oli nende alistamises tähtis osa. Hitleri sõnul oli Briti sõjaaegne propaganda geniaalne ja efektiivne. Võimule tulles kasutasid natsionaalsotsialistid paljusid Briti propagandatehnikaid. Saksamaa propagandamasinat peetakse üheks parimaks näiteks, ilmestamaks propaganda efektiivsust avaliku arvamuse kujundamisel.
Alates Hitleri võimuletulekust 1933. aastal vastutas Saksamaa propaganda tootmise eest propagandaministeerium eesotsas Joseph Goebbelsiga. Propagandaministeeriumi ülesanne oli tuvastada sise- ja välisvaenlased. Välisvaenlaste hulka kuulusid riigid, kes surusid Saksamaale peale Versailles' rahulepingu. Sisevaenlased olid juudid, mustlased, homoseksuaalid, bolševikud ja peaaegu kogu tolleaegne modernne kunst (saksa keeles Entartete Kunst 'degenereerunud kunst'). Keskne temaatika oli aga antisemitism. Juute süüdistati Saksamaa alistumises esimeses maailmasõjas, koostöö tegemises kommunistidega ning üleüldises riigivastases tegevuses.
Nõukogude Liit
Kommunistlikku propagandat koordineeris alates 1922. aastast peamiselt riiklik tsensuuriorgan Glavlit. Selle asutuse ülesanne polnud ainult eemaldada tekst, mis oli Nõukogude maailmavaatega vastuolus, vaid anda ka igale avaldatavale trükisele õige ideoloogiline toon. Glavlitis sai tööd 70 000 täiskohaga töötajat.
Kommunistliku propaganda üks riigisisestest funktsioonidest oli õigustada kindlate sotsiaalsete rühmade represseerimist. Nende hulka kuulusid marksistliku ideoloogia järgi proletariaadi vaenlased ehk klassivaenlased, keda kujutati dehumaniseerival viisil. pisi|vasakul|"[[Ameerika Ühendriigid|Ameerika kommunismi all", 1947]]Saksamaa vastu oli Nõukogude propaganda Molotovi-Ribbentropi pakti sõlmimisest kuni Saksamaa kallaletungini soosiv. 1941. aasta Saksamaa sissetungist peale aga kujunes Saksamaa peamiseks Nõukogude propaganda sihtmärgiks. Sakslasi näidati tapjate, kannibalide ja jõhkarditena. Mitmes natsismi vastases filmis kujutati juutide tagakiusamist Saksamaal.
Külm sõda
Kommunistlik propaganda ekspluateeris teise maailmasõjaga kaasnenud natsionaalsotsialismi- ja fašismi hirmu. Lääneriike sildistati fašistlike ja mittedemokraatlikena. Nõukogude Liitu kujutati seevastu natsismi ja fašismi vastandina – rahumeelse ja võrdsust tagava koduna eri rahvustele.
Ameerika Ühendriikide propaganda põhimotiiv oli kommunismi oht vabadusele ja Ameerika elustiilile. Ühtlasi hirmutati potentsiaalse Nõukogude Liidu tuumarünnakuga. Peamise propagandavahendina kasutati sotsialistlikes riikides Ameerika Hääle raadiosaateid. Need keskendusid lääneriikide paremale elustandardile ja tarbekaupadele, mis olid sotsialistlike riikide puudused.
Informatsiooniajastu
Alates 1990. aastatest on internet ja globaalne digitaliseerumine laiendanud propaganda ulatust. See on propaganda tootmise detsentraliseerinud, tehes selle kättesaadavaks miljonitele inimestele. Uute kommunikatsioonimeediumitega on võimalik propagandistiks hakata vaid ligipääsuga vajalikule tehnoloogiale. See on võimaldanud hakata organiseeritult propagandat tootma alternatiiv- ja võltsmeedial, terroriorganisatsioonidel ja internetipropagandistidel sotsiaalmeedias ja internetifoorumites.
Eesti Vabariik 1918–1940
Eestis hakati riiklikku süstemaatilist propagandat tootma ja levitama 1934. aastal, mil asutati Valitsuse Informatsiooni ja Propaganda Talitus (hilisema nimega Riikliku Propaganda Talitus). Asutus tegutses vaikiva ajastu aastail 1934–1940 ning selle tähtsust ja mõjuvõimu on hinnatud ministeeriumide omadega võrdväärseteks. Selle seaduses ettenähtud eesmärgid olid levitada teavet valitsuse ja riigiinstitutsioonide tegevuse kohta ning organiseerida rahvuslikku propagandatööd.
Konstantin Pätsi valitsuse opositsioon oli loodud asutuse vastu kriitiline. Propagandatalituse ulatusliku ajakirjanike tsenseerimise tõttu võrdles opositsioon asutust Saksamaa propagandaministeeriumiga.
Samas kaasas Riikliku Propaganda Talitus ka inimesi patriootlikesse aktsioonidesse, nagu Eesti rahvussümbolite austamine, kodukaunistamine või rahvuslike tähtpäevade tähistamine. Hilisemates väljaannetes on asutuse tegevusele antud siiski vaid negatiivne hinnang.
Saksa okupatsioon
Saksa okupatsiooni aegse propaganda eesmärk oli võita kohaliku elanikkonna poolehoid ja kujutada Saksamaad vabastajana. Sakslaste lõplik eesmärk oli Saksamaaga liita kõik Balti riigid, sealhulgas Eesti. Sellest lähtudes eestlasi ja Eestit Saksa propaganda ikonograafial sisuliselt ei kujutatud.
Saksamaa propaganda algul domineeriva temaatikaga illustreeriti Saksa sõjaväe edu ja üleolekut. Sellega taheti kohalikes elanikes tekitada aukartust ja kuulekust. Hilisemad takistused idarindel, sõjaväe tööstuslikud ja majanduslikud vajadused ning eestlaste positiivne meelestatus innustasid aga sakslasi 1942. aastal propagandakava Eestis uuendama. Selle tulemusena pakuti Eesti Omavalitsusele rohkem vabadust ja sõnaõigust propaganda avaldamisel. Saksa tsiviilvõim üritas ära kasutada eestlaste rahvuslikku uhkust ja initsiatiivi, suurendamaks nende panust sõjamajandusse ja mobilisatsiooni. Selle tulemusena muutus alates Eesti Leegioni mobilisatsiooni väljakuulutamisest eestlane propagandamaterjalide keskseks figuuriks. Samuti kujutati Eesti lippu.
Saksa okupatsiooni lõppfaasis 1943. aastast, mil Saksa väed oli sunnitud Venemaalt kiiresti taganema, hakkas Saksa propaganda veelgi rohkem lähenema eestlaste iseseisvale enesemääratlusele, taotledes siiski Saksamaa hegemooniat. Seda iseloomustab eestlastest maavanemate välja kuulutatud avalik sundmobilisatsioon ning natsionaalsotsialistliku Saksamaa ja selle riiklike sümbolite taandumine plakatipropagandas. Esimest korda kujutati ka Eesti riigivappi. Punaarmee lähenemine idast suurendas aina enam bolševismivastase propaganda osakaalu.
Nõukogude okupatsioon
Nõukogude Liidu üks tähtsamaid kontrollimeetodeid oli tsensuur, mida koordineeris riiklik tsensuuriorgan Glavlit. Sellele allus ka Eesti annekteerimise järel 1940. aasta 23. oktoobril asutatud Eesti NSV Glavlit. Asutuse tegelik peamine ülesanne oli keelustada igasuguse Nõukogude ideoloogiaga vastuolus oleva informatsiooni ja arvamuste levik. Selle tagamiseks rakendati mitmeetapilist tsenseerimist. Glavliti tegevuse tulemusena polnud ükski meediaväljaanne, teater, kunstigalerii või muu avalikku informatsiooni levitav asutus enda tegevuses iseseisev.
Nõukogude propaganda üldine eesmärk oli luua nõukogude rahvas, mis elas ja mõtles kooskõlas kommunistliku ideaaliga. Reaalsuses kujutas see venestamist. Selle loomiseks pandi suurt rõhku noorsookasvatusele. Üle Nõukogude Liidu, sealhulgas Eestis, tegutsesid oktoobrilaste rühmad, pioneeriorganisatsioon ja komsomol. Ideoloogilise kasvatuse järgi oli üles ehitatud ka kogu haridussüsteem.
Bătdâmbâng
Bătdâmbâng on linn Kambodžas, Bătdâmbângi provintsi keskus.
Bătdâmbâng asutati Khmeeri impeeriumi kõrgajal 11. sajandil. Pärast Siiami (praeguse Tai) jõudude sissetungi sai linnast Siiami idaprovintside peamine äri sõlmpunkt. Prantsuse-Siiami lepinguga 23. märtsist 1909 läks linn nagu ka provints Prantsusmaa võimu alla. Teise maailmasõja ajal püüdis Tai Jaapaniga tehtud salajase lepinguga ala taas enda võimu alla haarata, kuid liitlase lüüasaamise tõttu tagastas ala Prantsusmaale. 1953. aastal anti ala ametlikult Kambodžale.
Välislingid
ក្រុងបាត់ដំបង
Laagri–Harku tee
Tee saab alguse Tallinna–Pärnu–Ikla maantee 14. kilomeetril Laagri alevikus. Tee kulgeb läbi Laagri ja Harku aleviku ning Alliku ja Hüüru küla. Tee lõpeb Tallinna–Paldiski maantee 13. kilomeetril Hüüru küla ja Harku aleviku piiril.
Tee ületab ühe silla (Laagri sild üle Pääsküla jõe tee teisel kilomeetril) ja 10 truupi. Tee teise ja kolmanda kilomeetri vahel on ringristmik maanteega 11420. Teele jääb seitse bussipeatust: Rahnu, Metsa, Pilliroo, Alliku, Tammemäe, Rohtla ja Eri.
2017. aastal valmis maantee kõrval kulgev kergliiklustee.
Tee on asfaltkattega. Tee klass on V. Liiklussagedus teel on 1000–3000 autot ööpäevas, Harku alevikus 3000–6000 autot ööpäevas. Kiiruspiirang 50 km/h on Alliku külas ning Harku ja Laagri alevikus, ülejäänud teel on piirang 70 km/h. Teevalgustus on maantee põhilistel ristmikel ja kergliiklustee ääres kogu selle pikkuses.
Cameron Mitchell
Cameron Mitchell on väljamõeldud tegelaskuju Kanada-Ameerika telekanali SyFy ulmesarjas "Tähevärav SG-1".
''Sari näitab sõjaväelist meeskonda, kes uurib galaktikat tulnukate transpordiseadmete abil. Tegelast mängib Ben Browder. Cameron Mitchell on alates üheksanda hooaja avaosast ka sarja "Avalon" peategelane, kel on USA Õhujõudude kolonelleitnandi auaste.''
Wolfgang Pietzsch
Wolfgang Pietzsch (21. detsember 1930 Wittgendorf – 29. detsember 1996 Leipzig) oli saksa maletaja, rahvusvaheline suurmeister (1965).
Pietzsch tuli 1949. aastal Saksamaa Nõukogude okupatsioonitsooni ja kolmel korral Saksa Demokraatliku Vabariigi malemeistriks (1959, 1962, 1967). Suurmeistriks sai ta 35-aastaselt 1965. aastal. Neli aastat varem andis FIDE talle rahvusvahelise meistri nimetuse.
Mängis MM-i tsooniturniiril 1960. aastal Madridis, kus tuli kaheksandaks.
Pietzsch esindas Saksa DV-d kahel Läänemere maade turniiril: 1959. aastal Riias jagas koos Iivo Neiga 8.–9. kohta ja 1960. aastal Leningradis sai 10. koha.
Pietzsch mängis Saksa DV võistkonna koosseisus kuuel maleolümpial (1952, 1958–1962, 1966, 1968).
Terrence Trammell
thumb Terrence R. Trammell (sündinud 23. novembril 1978 Atlantas) on USA kergejõustiklane (põhidistantsid 100 m jooks, 200 m jooks ja 110 m tõkkejooks).
Isiklikku
Terrence Trammell on 188 cm pikk ja kaalub 84 kg.
Panthalassa
Panthalassa oli ookean, mis ümbritses Pangaea hiidmandrit.
Pangaea lagunemise järel tekkisid Atlandi ookean ning Põhja-Jäämeri ning Panthalassa osadest moodustusid Vaikne ookean ja India ookean.
Lågen
Lågen on kolme Norra jõe rööpnimi:
Sõna lågen tähendab norra keeles "jõge", nimedes kasutatakse seda järelliitena.
Color Line
Color Line on Norra laevakompanii, millele kuuluvad parvlaevad sõidavad Läänemere lõunaosas Saksamaa ja Norra vahel. Color Line'ile kuuluvad kaks kõige suuremat parvlaeva maailmas: Color Magic ja Color Fantasy.
Vanamõisa (Viljandi)
Vanamõisa on küla Viljandi maakonnas Viljandi vallas.
Kuni 2013. aastani kuulus küla Pärsti valda.
Geograafia
Vanamõisa piirneb Vastemõisa, Kobruvere, Kabila, Kookla, Pärsti ja Savikoti külaga.
Külas asuvad pühapaigad Vanamõisa Tammemägi ja Risti Kabelimägi, pärandkultuuri objektid Madi kivikalme, Vanamõisa mõisahoone, sepikoda, Raksu (Madi) talu, Akkaja (Saadu) talu, looduskaitse objektid Härjamäe rahn ja Tammemäe tammed.
Küla territooriumilt saab alguse Lemmjõgi, mis voolab läbi Vanamõisa mõisahoone kõrvale rajatud Vanamõisa paisjärve.
Ajalugu
Vanamõisa küla praegused piirid on ajalooliselt jagunenud Viljandi ja Suure-Jaani kihelkonna vahel. Küla läänepoolne osa ja lõunapoolseim ots asusid Viljandi kihelkonnas ning kuulusid Viljandi mõisale, idapoolne osa asus Suure-Jaani kihelkonnas ning kuulus Sürgavere mõisale.
Marika Valk
Marika Valk (sünninimi Marika Runge; sündinud 3. augustil 1954 Tallinnas) on eesti kunstiajaloolane.
Ta lõpetas aastal 1984. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo erialal.
Aastatel 1991–2008 oli ta Eesti Kunstimuuseumi peadirektor. Aastatel 2009–2011 oli ta UNESCO Eesti Rahvusliku Komisjoni peasekretär. 25. mail 2010 määras Eesti president Toomas Hendrik Ilves Marika Valgu sihtasutuse Eesti Koostöö Kogu nõukogu liikmeks.
Alates aprillist 2018 on ta Lihula muuseumi juhataja.
Valk oli üks kümnest kultuuritegelasest, kes kirjutas alla peaminister Andrus Ansipile saadetud avalikule kirjale, milles tauniti Sakala keskuse lammutamise plaane. Ansip nõustus, et keskust on parem mitte lammutada, kuid 5. märtsil 2007 lammutati see ometi.
SEAT
SEAT (lühend sõnadest Sociedad Española de Automóviles de Turismo (Hispaania Turismiautode Ettevõte)) on Volkswagen Groupi kuuluv Hispaania suurim autotootja. Asutatud 1950. aastal Fiati tütarettevõttena. Suurim osalus kuulus Hispaania valitsusele diktaator Francisco Franco juhtimisel. Esimene tehas asus Barcelona lähedal Zona Francas.
Marika Valk
Isiklikku
Tema ema oli rahandusspetsialist, tarbijakaitsja ja poliitik Aino Runge (1926–2014), tema õde on maalikunstnik ja disainer Sirje Runge.
SEAT
Algselt valmistas SEAT väga väikeste muudatustega Fiati mudeleid. Näiteks SEAT Panda (hiljem tuntud kui Marbella) põhines Fiat Pandal. SEAT 600 (baasmudel Fiat 600) oli paljude Hispaania perekondade esimene auto. Esimene Fiati kaastööta SEAT-i logo kandev auto ilmus turule 1982. aastal ning kandis nime SEAT Ronda. Selleks oli muudetud Ritmo, mis tõi SEAT-ile kohtuasja, kuna väidetavalt olid mudelid liiga sarnased. Tolleaegne SEAT-i president Juan Miguel Antoñanzas näitas ajakirjanikele Ronda mudelit, millel oli kõik erinevused Fiat Ritmost erekollaseks värvitud. Selline esiletoomine lõpetas vaidlused.
1981. aastal, kui Fiat võttis oma osaluse välja, kirjutati alla koostööleping Volkswagen Groupiga. 1986. aastal oli Volkswagen Group enamusaktsionär ning 1990. aastal kuulus SEAT 100% Volkswageni omandisse.
Vanemad mudelid
pisi|SEAT 600|250x250px
Praegused mudelid
Praegused mudelid on nimetatud Hispaania kohanimede järgi.
Gudbrandsdalslågen
Gudbrandsdalslågen ehk Lågen on jõgi Norras Opplandi maakonnas. See saab alguse Lesja vallas asuvast Lesjaskogsvatneti järvest ning voolab läbi Gudbrandsdaleni oru.
Gudbrandsdalslågeni läänepoolsed lisajõed on Gausa jõgi, Otta jõgi, Vinstra jõgi ja Sjoa jõgi. Idapoolsed lisajõed on Jora jõgi, Ula jõgi, Frya jõgi, Tromsa jõgi ja Mesna jõgi.
Gudbrandsdalslågen suubub Mjøsa järve Lillehammeri vallas. Gudbrandsdalslågen on suurim sellesse järve suubuv jõgi. Mjøsa järvest voolab välja Vorma jõgi, mis suubub Glåma jõkke Årnesi juures.
Väike-Kõpu
Väike-Kõpu on küla Viljandi maakonnas Viljandi vallas.
Kuni 2013. aastani kuulus küla Pärsti valda.
Jaan Jaago
Jaan Jaago (6. juuli 1887 Luunja vald (Tartu-Maarja kihelkond), Tartumaa – 28. august 1949 Berliin) oli eesti maadleja, elukutselisena seitsmekordne maailma- ja viiekordne Euroopa meister. Klubi amatöörina: Tartu Aberg, 1907–1913 Tartu Lurich.
Amatöörina
Pärast karjapoisi-karjääri, mida tema puhul sageli rõhutati, hakkas Jaago sepaselliks. Regulaarselt hakkas ta treenima 1905 Tartu Abergis ja järgmisel aastal osales esimesel maadlusturniiril Tartus tsirkuses.
1907. aastal üritas ta hakata elukutseliseks ja sõitis Tallinna, kuid pääses esialgu ainult tsirkuse piletikontrolliks. Siiski nägi ta mõndagi huvitavat. Ta läks koos teise tartlase Karl Paabutiga mööda Eestimaad rändama ja andis maadlusetendusi, mille eest Tartu Aberg kui amatööride klubi heitis ta endi hulgast välja.
Selle peale asutasid noored elukutselised maadlejad Jaago, Paul Ingermann, August Ploom, Johannes Tigane jt uue spordiklubi Lurich, mis tegutses maailmasõja alguseni, kui enamik selle liikmeid sõjaväkke võeti. Jaago ja Tigane sõjaväes ei käinud, sest olid juba varem Tartust lahkunud ja tsirkusega mööda Venemaad reisima hakanud.
Maailmasõja aastad
1913. aastal tuli Jaago Peterburis esimest korda elukutseliste maailmameistriks. Võistlejate koosseis polnud eriti tugev, sest Georg Lurich, Aleksander Aberg ja paljud teised maadlustipud võistlesid tollal USA-s, aga Georg Hackenschmidt oli spordist juba loobunud. Ka 1914. aastal Odessas ja 1915. aastal Petrogradis tuli ta maailmameistriks.
1920. aastad
pisi|Jaan Jaago reklaamplakat 1921. aastal naasis Jaago Eestisse, kuid ei leidnud sobivat tööd. Olümpiaideaalidele tuginedes lõpetas Eesti elukutseliste spordi rahastamise ja Jaago sõitis Soome kaudu Lääne-Euroopasse. Saksamaal kui sõjasüüdlasel ei lubatud olümpialiikumises osaleda, seetõttu olid seal elukutseliste sportlaste teenimisvõimalused paremad.
Saksamaale jäi Jaago elama kuni surmani. Talle kuulus kuni 1936. aastani Tallinnas Juhkentali tänaval asunud kivitööstus, mida juhtis tema poeg Rudolf Jaago. Tema urn toodi Tallinna ja maeti Metsakalmistule.
Jaago tuli elukutseliste maailmameistriks 1924 ja 1925 Münchenis, 1926 Pariisis ja 1928 Münchenis. 1930 Madridis võitis ta tiitli "tšempionide tšempion". Vahel esines ta koos Karl Paabuti, Karl Tombergi ja Karl Veimanniga.
Svein Johannessen
pisi|260px|Svein Johannessen (pildil vasakul) mängimas [[Bent Larseniga MM-i tsooniturniiril Berg en Dalis (1960)]]
Svein Johannessen (17. oktoober 1937 Nedre Eiker – 27. november 2007) oli norra maletaja, rahvusvaheline meister (1961).
Johannessen tuli 1959. aastal Örebros Põhjamaade malemeistriks (edestas Gideon Ståhlbergi). Neljal korral võitis ta Norra meistrivõistlused (1959, 1962, 1970, 1973).
Jaan Jaago
Mälestusvõistlused
Luunja keskkoolis peetakse alates 1978. aastast Jaan Jaago mälestusvõistlusi Kreeka-Rooma maadluses noortele.
Svein Johannessen
1959. aastal esindas ta Norrat Riias peetud Läänemere maade turniiril, kus sai 11. koha. 1960. aastal mängis Johannessen MM-i tsooniturniiril Berg en Dalis, kus tuli viiendaks ja tsoonidevahelisele turniirile ei kvalifitseerunud.
Norra võistkonna koosseisus mängis ta kümnel maleolümpial (1956, 1960–1974, 1978).
Zbigniew Doda
pisi|200px|Zbigniew Doda (1986)
Zbigniew Doda (22. veebruar 1931 Poznań – 8. veebruar 2013 Poznań) oli poola maletaja, rahvusvaheline meister (1964).
Doda mängis Poola võistkonna koosseisus seitsmel maleolümpial (1960–1970, 1974).
Sihanoukville
Sihanoukville (kambodža Preăh Seihânŭ 'kuningas Sihanouk') on keskalluvusega linn (krŏng) ja sadamalinn Kambodžas Tai lahe rannikul, Sihanoukville'i provintsi keskus.
Linnas on 2019. aasta seisuga 73 000 elanikku. Sihanoukville on elanike arvult pealinn Phnom Penhi järel riigis teine.
Ajalugu
Sihanoukville asutati 1964. aastal pärast Prantsusmaa võimu alt vabanemist süvameresadamana rahvusvahelise kaubanduse arensamiuseks. Enamik ehitajate perekondi jäi pärast sadama valmimist piirkonda elama. Teine linna arengule kõvasti kaasaaitav tegur oli 1955.–1960. aastal nn tee nr 4 valmimine, mis ühendab Preăh Seihânŭt pealinna Phnom Penhiga.
Vietnami sõja ajal sai Preăh Seihânŭst Viet Congi aktiivne sõjasadam, pärast 1970. aastat läks see Ameerika Ühendriikide alluvusse. 1975. aastal, kui punaste khmeeride režiim oli osutunud edukaks, sai sadamast viimane punkt, mille kaudu evakueeriti ameeriklaste armee.
1975. aasta 12.–15. maini toimus Sihanoukville'i lähedal Kaôh Kŏngi saare juures nn Mayagüezi intsident. Khmeerid kaaperdasid Ameerika laeva SS Mayagüez, väites, et see viibib Kambodža vetes, Ameerika väitel oli laev aga rahvusvahelistes vetes. Läbirääkimised kahe riigi valitsuse vahel ebaõnnestusid ja Ameerika päästis laeva meeskonna sõjalise operatsiooniga.
1979. aastal khmeeri režiimi langemise järel hakkas sadam mängima olulist rolli riigi arengus.
1992. ja 1993. aastal, Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni jälgitavate valimiste ajal võõrustati Preăh Seihânŭs UNTAC-i saadikuid Austraaliast, Belgiast ja Prantsusmaalt. Pärast valimiste toimumist hakkasid piirkonda külastama ka turistid. 1994. aastal lõpetas linna turismimajanduse tõusu järsult vahejuhtum, kui veel tegutsevad punased khmeerid mõrvasid kolm reisijat, kes olid rongiga teel Preăh Seihânŭsse, ja kolm turisti, kes liikusid taksoga teel nr 4. 1997.–1998. aastast alates, kui punaste khmeeride tegevus juhi Pol Pothi surma tõttu hääbus, algas taas turismi tõus. Sihanoukville'ist on saanud oluline turismi- ja kaubanduskeskus.
Sulev Kannike
pisi|Sulev Kannike (2012)
Sulev Kannike (sündinud 9. detsembril 1953) on Eesti diplomaat.
Sulev Kannike lõpetas aastal 1978 Tartu Riikliku Ülikooli juristina.
Sulev Kannike on töötanud muu hulgas välisministeeriumi poliitikaosakonna juhatajana, poliitika planeerimise osakonna juhatajana, OSCE missioonil Bosnias ja Hertsegoviinas ning välisministeeriumi õigusosakonna juhatajana.
Sulev Kannike oli üks võtmeisikuid Eesti liitumisläbirääkimistel NATO-ga ja liitumiseks ettevalmistuste tegemisel.
Aastatel 1999–2003 oli ta Eesti suursaadik Belgias ja Luksemburgis ning suursaadik NATO juures. Aastatel 2003–2005 oli ta kaitseministeeriumi asekantsler.
Aastatel 2007–2011 oli Sulev Kannike Eesti alaline esindaja Euroopa Nõukogu juures. 6. juulil 2012 nimetas president Toomas Hendrik Ilves ta Eesti suursaadikuks Ukrainas ja sama aasta oktoobrist oli ta ka suursaadik Moldovas.
Siĕm Réab
Siĕm Réab (khmeeri ក្រុងសៀមរាប) (ka Siem Reap) on linn Kambodžas, Siĕm Réabi provintsi keskus. Asub Tônlé Sabi jõe loodekaldal ja samanimelise järve lähedal.
Siĕm Réabist vahetult põhja pool asub Ângkôr, endise khmeeri impeeriumi pealinn ja Kambodža kõige tähtsam turismiobjekt.
Linna servas asub Siĕm Réabi – Ângkôri rahvuslik lennujaam.
Georg Hackenschmidt
pisi|Georg Hackenschmidt Georg Karl Julius Hackenschmidt (1. august (vkj 20. juuli) 1877 Tartu – 19. veebruar 1968 London) oli eesti maadleja.
Ta oli paljukordne elukutseliste maailmameister, kuid ka amatööride Euroopa meister 1898 Kreeka-Rooma maadluse raskekaalus (esimene eestlasest Euroopa meister), üks kolmest kõige kuulsamast eesti elukutselisest maadlejast Aleksander Abergi ja Georg Lurichi kõrval. Pärast sportlaskarjääri lõppemist oli ta filosoof ja kirjanik.
Tema kehamõõdud 20. sajandi algul: pikkus 177, rinna ümbermõõt kuni 132, talje 86, reis 68, säär 46, käsivars 39 ja biitseps 48 cm. Kehakaal 90–94 kg.
Tema tähtsamad tõstetulemused: surus parema käega 122,5 kg ja mõlemaga 127 kg, rebis paremaga 89,5, vasakuga 90,8 kg ja mõlema käega 110 kg.
Päritolu
Tema isa Georg Friedrich Heinrich oli riigisakslane, ema Ida-Louise Johansson isa poolt rootslane ja ema poolt eestlane. Siiski pidas Hackenschmidt end ise eestlaseks.
1891
Juba 13-aastaselt pääses Georg saksa spordiajakirja Der Turner, kui oma vanuseklassis võitis koolidevahelise võistluse. Ta kaalus siis 55 kg, hüppas kõrgust 142 cm ja kaugust 5 meetrit, surus puudast raskust (16 kg) vasaku käega 21 ja paremaga 16 korda ning jooksis 180 meetrit 26 sekundiga.
1895
Pärast koolipõlve sai temast katelsepa õpipoiss, 1895 kolis Tallinna, kus hakkas Lausmanni vabrikus sepaselliks.
Esialgu harrastas Hackenschmidt jalgrattasporti ja võitis selles auhindugi, kuid siis pühendus täielikult raskejõustikule. Ta hakkas osalema "Linda" aida raskejõustikuklubis, mida sel ajal juhatas Adolf Andruškevitš.
1896
Hackenschmidt hakkas avalikkuse ees esinema, esmalt küll Lenzi nime all. Lenzina maadles ta ka Georg Lurichiga septembris 1896. Esimesel päeval jäi nende maadlus viiki, teisel päeval võitis Lurich 17 minutiga. Rohkem ei maadelnud nad enam iialgi.
Oktoobris tuli ta Tallinna meistriks tõstmises.
1897
Hackenschmidt jätkas treenimist ka töö juures. Kuna ta elas Oleviste kiriku teenija juures, sai ta treenida ka tornitrepil. Vahel ronis ta kiriku torni, kummagi käe otsas kahepuudane (32 kg) kaalupomm, poisike kukil.
1898
Aasta algul tõstis ta selja taga ristatud kätega kükist üles juba 82 kg.
Krajewski klubis hakkas ta korrapäraselt maadlust harjutama. Klubi külastasid ka elukutselised maadlejad, kellest Hackenschmidt esialgu jagu ei saanud. Nii näiteks kaotas ta bulgaarlasele Nikola Petrovile.
Kevadel tuli ta Venemaa meistriks nii tõstmises (edestas ka Sergei Jelissejevit, kes järgmisel aastal Milanos tõstmise maailmameistriks krooniti) kui ka maadluses (koos parun Alexander von Schmellingiga). Hackenschmidti 121,6 kg ühe käega surumises oli maailmarekord.
Kevadel sai ta ka oma esimese suurvõidu, alistades 45 minutiga äsja Pariisis maailmameistriks tulnud Paul Ponsi, kes oli Peterburis ringreisil.