cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Moldaavia NSV
Migratsioon
Moldovlaste arv ja osakaal vähenes Moldaavias 1930. aastatest (Moldaavia ANSV-s) kuni 1950. aastateni küüditamiste ja näljahädade tõttu (holodomor ja 1946.–1947. aasta näljahäda). Küüditamiste, hukkamiste ja näljahädades hukkunute koguarv Stalini ajal oli Nõukogude Moldovas hinnanguliselt 300 000–350 000 inimest. Lisaks kannatasid Nõukogude poliitika tõttu kaudselt suur arv inimesi. Kuigi järgmine Nõukogude Liidu juht Nikita Hruštšov mõistis stalinistlikud massiküüdidamised hukka, soodustas ta "vabatahtlikku ümberasumist" Nõukogude Kesk-Aasiasse uudismaade kampaania ajal, mis eriti puudutas moldovlasi. Kokku saadeti hinnanguliselt kuni 40 000 moldovlast kodumaalt ära. 1950. aastate lõpul ja 1960. aastate alguses suunati tuhandeid moldaavia talupoegi Venemaale ja Kesk-Aasiasse ning 1964. aastast saadeti Moldaavias hariduse saanud kohustuslikult Nõukogude Aasiasse tööle. Väljasaatmiste arv oli sedavõrd kõrge, et tänapäevani võib leida Uurali mägedest Altai mägedeni puhtmoldova külasid, kus on säilinud rumeenia keel ja moldova traditsioonid. Hoolimata moldovlaste osatähtsuse vähendamisest moodustasid 1989. aastaks Moldaavia rahvusest moldovlased endiselt suhteliselt tervisliku 64,5%, mis oli põhjustatud moldovlaste kõrgemast sündimuskordajast võrreldes teiste rahvustega.
Linna ja maarahvastik
Maailmasõja järel olid moldovlased peamiselt maal elav rahvas, kellel oli omandatud peamiselt minimaalne haridus, sotsiaalne liikuvus piiratud ja laste arv suur. Moldaavia NSV oli Kirgiisia järel Nõukogude Liidu kõige suurema maaelanike arvuga liiduvabariik. Suurem osa moldovlasi jäi maale elama, erandiks oli vaid Dnestri vasakkallas, kus suurem osa elanikest elas linnades ja töötas tehastes. Sellegipoolest toimus Nõukogude ajal areng ning Moldova iseseisvumise ajaks omandasid moldovlased keskmiselt oluliselt rohkem haridust, kolisid linnadesse ja said vähem lapsi. Linna asumine intensiivistus pärast teist maailmasõda ning 1970. aastatel moodustasid moldovlased esmakordselt oma ajaloos liiduvabariigi linnades enamusrahvuse. Suurimad linnad olid Kišinjov (tänapäeval kirjapildis Chișinău, 1989. aastaks elas seal 665 000 elanikku), Tiraspol (182 000 elanikku) ja Balti (159 000 elanikku), ülejäänud linnad säilitasid provintsilinnade suuruse ja olid pigem kohalikud maakohtade keskused kui omaette linnad.
Majandus
pisi|[[Stânca-Costești hüdroelektrijaam|Stânca-Costești hüdroelektrijaama ehitamine (1972)]] Moldaavia NSV säilitas laias plaanis ka läbi Nõukogude aja põllumaalise maa ilme. 1950. aastatest kujunes Moldaavia üheks Nõukogude Liidu suurimaks põllumajanduslikuks tootjaks, mida soosis hea kliima, viljakas pinnas ja sõjajärgne luba piiratud erapõllumajandusettevõtlust arendada. Eriti suur oli puuviljade, veini ja konjakitoodang. Kuigi Moldaavia NSV moodustas vaid 0,2% kogu Nõukogude Liidust, toodeti seal 10% liidu konservidest, 4,2 juurviljadest, 12,3% puuviljadest ja 8,2% veinidest. Hoolimata võimsast toodangust ei jõudnud kõik alati Nõukogude turule, sest Nõukogude aeglase bürokraatia tõttu olid puuviljavagunid tihti Moldaavias kinni, kuni viljad riknesid. Moldaavia ANSV aegadest oli Moldaavias juba tekkinud konservitööstus, mis säilitas oma relevantsuse läbi Nõukogude aja. Võimud kasutasid ka ära Moldova traditsiooniliselt rikkalikku lillede ja ürtide valikut tööstuslikel eesmärkidel. Liiduvabariigist sai Nõukogude Liidu peamine eeterlike õlide tootja, eriti roosi-, lavendli-, salvei- ja piparmündiõli, mida kasutati parfüümide, farmaatsia- ja kondiitritööstuses. Samuti ehitati Bessaraabia poolele tööstust, näiteks rajati Chişinăus tehased traktorite ja pesumasinate ja külmikute tootmiseks, kuid suurem osa tööstusest jäi endistele Moldaavia ANSV aladele.
Nõukogude võimud eelisarendasid edasi Dnestri vasakkallast. Kuigi Dnestri vasakkallas moodustas vaid umbes 12 protsenti vabariigi maapinnast, tuli piirkonnast kolmandik kogu MNSV tööstuslikust toodangust ja 90 protsenti liiduvabariigi energiatoodangust. Erinevalt peamiselt põllumajanduslikukst Bessaraabia Moldovast oli umbes neli viiendikku Transnistria elanikkonnast seotud tööstuse, ehituse või teenindussektoriga. 1950. aastatel ehitati Dnestrile Dubăsaris hüdroelektrijaam, millele lisandus 1960. aastatel Cuciurgani järvel Moldaavia-Ukraina piiril Moldaavia soojuselektrijaam, mis oli üks suuremaid elektrijaamu Nõukogude Liidu edelaosas. See elektrijaam toodab siiani märkimisväärset osa Moldova elektrist. Sellele lisandusid mitmed rasketööstusega seotud ettevõtted, millest üks suurimaid on 1984. aastal avatud Rîbnița terasetehas, mis tootab valtsitud metalli.
Majanduslik ebaõiglus levis Moldoovias ka rahvuseid pidi. Moldovlased olid tavaliselt lihttööde peal, samas kui venelased ja ukrainlased olid oskustöid tegemas ja poliitilises juhtkonnas. Samuti oli venelastel ja ukrainlastel lihtsam liiduvabariigis saada korterit kui moldovlastel. Hoolimata tööstuse arendamisest jäi Moldaavia teistest liiduvabariikidest oluliselt maha ja oli üks vaesemaid liiduvabariike. Laste suremus Moldaavias oli Nõukogude Liidu kõrgeim ja keskmine eluiga üks madalaimaid. Budiaci ja Brežnevi ajal lokkas korruptsioon ja sidemed juhtkonna vahel olid isiklikud, mitte ametlikud.
Kultuur
Pärast sõda algas Moldaavias venestamine, nõukogude päraseks muutmine ja vastandumine rumeenia kultuuriga, sihiga lõhkuda sidemed Rumeenia ja Moldova vahel ning et siduda Moldova tugevamalt vene kultuuri külge. Soodustati vene keele positsiooni liiduvabariigis ja rõhutati ideed, et Moldova rahvas on kõige edukam vene rahvaga võimu all.
1950. aastatel Hruštšovi suhteliselt liberaalse kultuuripoliitika ajal taasavaldati laiemalt tuntumate moldova kirjanike Dimitrie Cantemiri, Miron Costini ning 19. sajandi rumeenia autorite kirjutisi, mida soodustas 1940. aastatel küüditatud haritlaskonna tagasipöördumine, kuid laias plaanis jäi moldaavias omakeelne kultuuriloome tagataustale.
Venestamine
Pärast Moldaavia Nõukogude Liiduga liitmist tehti vene keelest ametlikult teine liiduvabariigi keel. Tegelikkuses domineeris vene keel Moldaavias avalikus sfääris. Vene keel oli kasutuses rahvustevahelise keelena ja suhtluskeelena liiduvabariigi poliitilise eliidi vahel. Koolides oli kohustuslik õppida vene keeles, samas kui moldaavia keele õppimine oli vabatahtlik. 1946. aastal avatud Chişinău Riiklikus Ülikoolis õpetati peamiselt vene keeles ning 1949. aastal loodud Moldaavia Teaduste Akadeemia ja selle ajaloo instituut töötasid peamiselt vene ja ukraina keeles. Teleprogrammid, ajalehed ja raamatud üle kogu MNSV olid ülekaalukalt venekeelsed. Vene keel oli sedavõrd levinud, et Nõukogude aja lõpuks olid enamus moldovlasi kakskeelsed, samas kui venelased õppisid harva moldaavia keele ära.
Venestamine väljendus MNSV-s ka arhitektuuris. Pärast teist maailmasõda andsid sõjas hävinenud linnad võimalused Moldova linnad uuesti ülesse ehitada, seekord nõukogudepärasemalt. Linnaehitusprojektid said alguse 1940. aastate lõpust ja olid Moskva poolt juhitud. Püstitati kujusid ja muuseume Leninile, Suures Isamaasõjas Moldaavias hukkunud sõduritele, vene kultuuritegelastele. 1958. aastal avatud mäletusmärk tuntumatele Moldaavia kirjanikele on hea näide tollases olukorrast: kuigi avaldati büstid 12 moldova autorist, oli keskmine büst pühendatud siiski Puškinile.
Lars Chemnitz
Lars Chemnitz (26. oktoober 1925 – 18. november 2006) oli Gröönimaa poliitik.
Ta oli liberaalse erakonna Atassut esimene esimees.
Koopula
Koopulaks ehk köitmeks nimetatakse traditsioonilises loogikas väljendit, mis seob subjekti (seda, mille kohta midagi öeldakse) predikaadiga (sellega, mida subjekti kohta öeldakse). Tavaliselt on koopulaks sõna "on".
Keeleteaduses nimetatakse koopulaks ehk köitmeks sõna või fraasi, mis seob alust öeldistäitega. Eesti keeles on koopulaks kõige sagedamini sõna "on", oleviku sünonüüm.
Voorimees
pisi|vasakul|Voorimehed [[Tallinna raekoda|Tallinna raekoja juures (1885–1890)]] pisi|Voorimees Nõukogude Venemaal [[Jaroslavlis (1921)]] Voorimees on endisaegne elukutseline hobusõidukiga transporditeenuse osutaja. Voorimehed vedasid nii inimesi (sõiduvoorimehed) kui kaupu (veovoorimehed).
Koopula
Koopula ilukirjanduses
Koopula on olulisel kohal A. H. Tammsaare "Tõe ja õiguse" teise osa 13. peatükis, kus see saab hüüdnimeks saksa keele õpetajale, kes õpilaste meelest ei paista peale koopula eriti midagi muud õpetavat.
Kiililised
thumb|Kiililise pea thumb|[[Harilik sinikiil Orthetrum cancellatum]] thumb|[[Sadulliidrik Coenagrion puella]] Kiililised ehk odonaadid (Odonata) on putukate klassi kuuluv selts.
Voorimees
Kuni 20. sajandi alguseni toimus suurem osa linnatranspordist voorimeeste kaudu.
Kiililised
Tiibade ja keha mõõtmeid arvestades on kiililised suurimad putukad Eestis.
Maailmas elab 5680 liiki kiile, Eestis 62.
Voorimees
Tallinna voorimehi on esmamainitud 1337. ja Olevi gildi kuuluvat voorimeeste tsunfti 1371. aastal.
Kiililised
Välisehitus
Kiililistel on pikk ja sale keha, neli pikka tiiba ja suurte silmadega pea. Tavaliselt on kiilide keha erksalt värvunud, enamasti rohelise- või sinisekirju. Kiilide tundlad on väikesed ja vähemärgatavad. Tiibadel on väikeste tiivasoonte tihe võrk. Tiibade eesserva tipuosas on tiivatäpp, mis toimib lennul stabilisaatorina ega luba õhukesel tiival vibreerida.
Kiililiste selts jaotub kahte alamseltsi. Taolistiivalistel on ees- ja tagatiivad ühelaiused. Siia kuuluvad väikesed kiililised nagu liidriklased, kõrsiklased ja veidi suuremad vesineitsiklased, kelle isaste tiivad on sinised. Istudes hoiavad nad tiivad tagakeha kohale tõstetuna. Liitsilmad on teineteisest üsna kaugel. Kõigil neil kiilidel on emastel muneti ja nad munevad taimekudedesse. Tiivad on neil enamasti läbipaistvad.
Voorimees
1874. aastast oli Tallinnas lubatud voorimeheametit pidada igal laitmata täisealisel. Tallinna viimane voorimees (kuni 1951. aastani) oli Ralf Grabbi ja Tartu viimane voorimees (kuni 1956. aastani) August Viin.
Kiililised
Välisehitus
Teise alamseltsi moodustavatel eristiivalistel on tagatiivad eestiibadest laiemad, eriti tiibade alused. Sellesse rühma kuuluvad suurimad kiilid: tondihobulased, hiilgekiillased ja vesikiillased.
Eluviis
Üldiselt elavad kiilid veekogude läheduses, kuid osade liikide esindajad võivad sooritada ka pikemaid lende sisemaale. Kõik kiilid tarbivad ainult loomset toitu. Putukaid püütakse lennult: saakloomadeks on mitmesugused kahetiivalised, kiletiivalised, liblikad ja ehmestiivalised. Saakobjektide suurus oleneb suuresti kiili enda suurusest.
Vladimiri oblast
Vladimiri oblast on 1. järgu haldusüksus (oblast) Venemaal Keskföderaalringkonnas. Ta piirneb Moskva, Jaroslavli, Ivanovo, Rjazani ja Nižni Novgorodi oblastiga.
Kiililised
Eluviis
Kiililised on röövtoidulised, kes püüavad saaki õhust. Kiilidel on tugevad lõuad. Nende ogadega varustatud jalad moodustavad koos omapärase püüniskorvi, millega lennul putukaid püüda. Kiililised on aktiivsemad soojade päikesepaisteliste ilmadega.
Lennuaeg jääb kiililistel soojemale perioodile ehk kevade lõpust kuni sügise alguseni. Aktiivsed on kiilid enamasti päeval, ööseks peatuvad nad puuokstel või veetaimede veepealsetel osadel, kus langevad puhkeseisundisse (tardesse).
Kiilid on suurepärased lendajad ja sageli võib neid kohata veekogudest kaugel. Sageli lendavad nad tervete parvedena: see võimaldab neil asustada uusi veekogusid.
Vladimiri oblast
Haldusjaotus
Oblast on jaotatud järgmisteks kohalikeks omavalitsusüksusteks (seisuga 1. jaanuar 2017):
Kiililised
Eluviis
Kõzõlkumis avastati 20. sajandil mitmeid seni kasutamata mageda või peaaegu mageda arteesia vee varusid, mis võimaldas rajada uusi oaase. Ja juba mõne aasta pärast ilmusid sinna kiilid, kuigi oaaside kaugus lähimatest veekogudest oli üle 100 km. Niisugune vahemaa osutus kiilidele ületatavaks.
Lennuvõime võimaldab kiilidel ellu jääda ka veekogu kuivamise korral. Ka kiili vastsed, eriti need, kellel pole trahheelõpuseid, suudavad oma elupaigaks oleva lombi kuivamise korral mööda maad naaberloiku roomata.
Vladimiri oblast
Rahvastik
2009. aasta alguses oli oblasti rahvaarv 1 439 800.
Vanakreeka mütoloogia
Kreeka mütoloogias olid jumalad antropomorfsed (inimesekujulised), kuid eelkõige olid nad universumi jõudude kehastused. Sellistena olid nad enam-vähem muutumatud. Kuigi nad mõnikord paistsid õiglastena, olid nad sageli väiklased ja kättemaksuhimulised. Jumalate soosingu ärateenimiseks oli tarvis ohverdusi ja vagadust, ent need ei garanteerinud midagi, sest jumalad kaldusid meelt muutma. Jumalate viha oli kardetav ja ka nende armastus oli ohtlik.
Kiililised
Eluviis
Kuigi kiilid lendavad hästi, teevad nad tiibadega üsna lihtsaid liigutusi. Vene putukateadlane J. M. Zalesski suutis kiilid proteesidega lendama panna. Ta lõikas kiilil tiivad ära, jättes järele üksnes tiiva aluse. Sellele kleepis ta teise kiili tiivad või isegi liblika tiivad, ning kiil lendas võõraste tiibadega, lendas küll halvasti, kuid ikkagi lendas.
Vladimiri oblast
Asulad
Oblastis on 23 linna ja 9 alevit. Suuremad linnad on Vladimir, Kovrov, Murom, Aleksandrov ja Guss-Hrustalnõi.
Vanakreeka mütoloogia
Kreeka mütoloogia on täis koletisi, sõdu, intriige ja jumalate sekkumisi. Probleeme lahendasid heerosed. Muinaskreeklased ei teinud selget vahet ajaloo ja mütoloogia vahel (vt nt "Ilias" ja "Odüsseia"). Nad pidasid end müütiliste heeroste ja nende kultuuri otsesteks järeltulijateks.
Kiililised
Sigimine ja areng
thumb|Vastne Paarumisrituaalid on küllalt keerulised. Isaste pulmamängu käigus võidakse üksteisele tekitada küllaltki raskeid vigastusi. Võitluses peale jäänud isane haarab emase rindmikust jalgadega kinni ning täidab seejärel tagakeha ette painutades suguaparaadi spermaga. Sellele järgneb kopulatsioon, mille käigus isane kinnitub sabajätketega emase külge ning viib seejärel sperma emaslooma suguteedesse.
Paarumine võib toimuda kas maapinnal või siis osaliselt või ka täielikult õhus. Viljastatud emane alustab munemist peatselt pärast suguühte toimumist. Enamus taolistiivalisi muneb oma munad elusatesse või surnud taimekudedesse, suurem osa eristiivalistest aga kas otse vette või siis kinnitab sültja limaga ümbritsetud munakogumiku veetaimede veealustele osadele. Vesikiillased aga näiteks kasutavad munemissubstraadina veekogude kaldapinnast. Munast väljub eelvastne, kes on ümbritsetud kitiinkestaga. Eelvastse staadium kestab mõne minuti, seejärel kest puruneb ja sealt väljub vastne, keda nimetatakse ka nümfiks või neidiseks.
Vanakreeka mütoloogia
Kreeka mütoloogia ulatus ja huvisfäärid avaldasid muljet ka roomlastele. Roomlased võtsid suures osas kreeklaste müüdid omaks ning samastasid paljud nende oma itaalia jumalad kreeka Panteoni jumalustega.
Kiililised
Sigimine ja areng
Kiililiste vastsed elavad seisu- või aeglase vooluga veekogudes ja on samuti röövtoidulised. Troopilise kliimaga aladel arenevad vastsed taimede lehekaenlates või puuõõnsuste väikestes mikroveekogudes. Vastsetel on saagi püüdmiseks liigendiga püünismask, mida saab saagi haaramiseks välja sirutada. Vastsed tegutsevad veekogude põhjas või setete pinnal ning taimede vahel. Taolistiivaliste vastsed liiguvad ronides või ujudes keha kahele poole painutades ning eristiivaliste vastsed liiguvad tagasoolest tugeva veejoa väljasurumise teel. Hingamiseks kasutavad taolistiivaliste vastsed tagakeha tipul olevat kolme pikergusega lõpuslehte ning taolistiivaliste vastsed tagasooles paiknevate lõpuslehekeste abil. Vastne kasvab suuremaks, kestub mitu korda ning ronib enne valmikuks saamist taimedele, kus viimasest vastsekestast tuleb välja täiskasvanud kiil.
Suhted ökosüsteemis
pisi|Video kiililiste paaritumisest Kiilid elavad rohkem soojades maades ja veekogude ääres. Enamik kiililiike eelistab suuremaid või väikemaid siseveekogusid. Kiilid lendavad ka metsalagendikel, metsasihtidel ja siirdesoodel, kus nad armastavad süüa.
Kiilide valmikud püüavad mitmesuguseid väikeseid lendavaid putukaid, sealhulgas palju sääski, kihulasi ja teisi verd imevaid putukaid.
Kiilivastseid söövad meelsasti bentostoidulised kalad: karpkalad, linaskid jt. Suurte kiilide, näiteks tondihobude vastsed võivad omakorda kalamaimude söömisega kalamajandites kahju teha.
Evolutsioon
Kiilid on väga ürgne rühm. Hästi säilinud fossiile tuntakse juba vanaaegkonna kivisöeajastu lademeist, mis on umbes 300 miljonit aastat vanad. Sel ajal olid olemas näiteks paleodiktüopterid, kelle tiibade siruulatus võis küündida 90 sentimeetrini.
Kiililiste sugukonnad Eestis
thumb|[[Soo-tondihobu Aeshna juncea]] thumb|[[Kollatähn-loigukiil Sympetrum flaveolum]]
Vanakreeka mütoloogia
Tänapäeva kirjanduses kasutatakse jätkuvalt allusioone kreeka mütoloogiale. Ka mütoloogiat ennast võetakse köitva kirjandusena.
Müütilised kohad
Atlantis - Elysioni väljad - Hades - Helikon - Hüperborea - Lethe - Olympos - Styxi jõgi - Tartaros
Allikad
Ovidiuse "Metamorfoosid" - Apuleiuse "Kuldne eesel" - Homerose "Ilias" ja "Odüsseia" - Hesiodose "Teogoonia"
Voroneži oblast
Voroneži oblast asub Venemaa Keskföderaalringkonnas.
Läbi oblasti voolab Doni jõgi.
Haldusjaotus
Oblast on jaotatud 3 linnaringkonnaks ja 31 rajooniks:
Hollmann
Hollmann on eesti päritolu literaadisuguvõsa. Praegu elavad suguvõsaliikmed Saksamaal.
Ajalugu
Suguvõsaliin saab alguse Sänna mõisast pärit eestlase Mõisa Jaan Holmanniga. Tema poeg Leonhard Johann Hollmann (1768−u 1839) oli alguses Kõrgepalu mõisas kõrtsmik, hiljem Äksi köster. Tema järeltulijate hulgast võrsus mitmeid vaimulikke, pedagooge ja arste.
Piirivalve
pisi|Piiripatrull Piirivalve on riiklik relvastatud organisatsioon või struktuur, mille põhiülesanne on riigipiiri valve-, esmase kaitse- ja piiriületuskorra (piirirežiimi) tagamine.
Kuuluvus
Mõnes riigis täidab piirivalve ka tollikontrolli ülesandeid.
Piirivalve koosseisus võib olla eraldi rannavalve või merepiirivalve.
Tegevus
Piirivalve põhiülesanded:
Manny Mori
pisi|Manny Mori Manny Mori (õieti Emanuel Mori; sündinud 25. detsembril 1948) on Mikroneesia Liiduriikide poliitik.
Ta valiti Mikroneesia presidendiks 11. mail 2007 ja uueks ametiajaks 11. mail 2011.
11. mail 2015 valiti tema järglaseks presidendiametis Peter M. Christian.
76
76. aasta
Sajandid: 1. sajand eKr - 1. sajand - 2. sajand
Aastad: 71 72 73 74 75 - 76 - 77 78 79 80 81
CD (täpsustus)
cd on
Cd on
CD on
Vegetatsiooniperiood
Vegetatsiooniperiood (ladina keeles vegetatio – taastumine, taimestik) ehk kasvuperiood ehk taimekasvuperiood ehk termiline kasvuperiood on periood, mille jooksul toimub taimede intensiivne kasv ja areng. Agrometeoroloogiline vegetatsiooniperiood on ajavahemik, mille kestel kliimatekketegurid (peamiselt temperatuur) võimaldavad taimede elutegevust. Normaaltingimustes toimub taimede kasvamine, kui ööpäevane keskmine temperatuur ületab 5 °C. Põllumajanduslikus kontekstis mõeldakse vegetatsiooniperioodi all perioodi, mis kulub mingi taimekultuuri kasvu algusest kuni selle põllult koristamiseni ehk koristusküpseks saamiseni. Botaanikas ja põllumajanduses on vegetatsiooniperioodi vastandiks puhkeperiood. Kasvuperiood on igal aastal erineva pikkusega ning algab ja lõpeb eri aegadel, kuid statistilised järeldused vegetatsiooniperioodi kohta saab teha keskmiste tulemuste järgi.
Vegetatsiooniperioodi määratlus
Vegetatsiooniperiood on piisav:
Temperatuur ja vegetatsiooniperiood
Vegetatsiooni- ja puhkeperioodi tehnilise piiritlemise künnis on +5 ˚C. Selline piir on laialdaselt tunnustatud, sest alates sellest temperatuurist suudavad taimed tagada rakkude paljunemise. Efektiivne taimekasvuperiood on temperatuuril üle +5 ˚C ja aktiivne taimekasvuperiood üle +10 ˚C. See piiritlus on aga ebamäärane, sest taimeti on soojusvajadus erinev. Talivili hakkab idanema +2,5 ˚C juures, samas mais vajab +6 ˚C, kuid tüüpilised kevadlilled hakkavad tärkama isegi külmumistemperatuuril. Igal taimel on oma miinimumtemperatuur. Kui külmakindlad taimed taluvad rahulikult madalaid temperatuure, siis soojuslembesed taimed võivad samal temperatuuril hukkuda. USAs ja Kanadas on valitud vegetatsiooniperioodi piiriks 0 ˚C. Nimelt parasvöötme laiuskraadidel on keskmine temperatuur umbes 10 ˚C. Seetõttu piiritletakse seal ka taimekasvuperioodi teisiti.
Lisaks vegetatsiooniperioodile võivad taimede kasvu mõjutada ka kuumus ja põud. Seega on Vahemere piirkonnas kasvuperiood peaaegu aastaringselt, kuid kuivades Hispaania piirkondades on kasvuperiood vaid talvel. Troopikas ei ole vegetatsiooniperiood enam seotud aastaaegadega. Seal pole nelja aastaaega, vaid vihmane ja kuiv aastaaeg. Seega võib troopikas olla mitu kasvuperioodi aastas. Vegetatsiooniperioodi kestus sõltub peamiselt geograafilisest laiuskraadist ja kliimast. Olukorras, kus puudub niiskus, nt kõrbes ja teistes ekstreemsetes tingimustes (tundra), on taimestiku kasvuaeg võrreldes soodsa temperatuuriga aladega oluliselt piiratud. Näiteks Atacama kõrb on kõige kuumem ja kuivem paik Maal, kus vegetatsiooniperiood esineb. Keskmistel laiuskraadidel kestab vegetatsiooniperiood 200 päeva.
Vegetatsiooniperioodi pikkuse järgi eristatakse vara- ja hilisvalmivaid taimi ja nende sorte. Varavalmivad taimed sobivad kasvatamiseks põhjapoolseis, lühikese vegetatsiooniperioodiga piirkondades, hilisvalmivaid valdavalt soojematel aladel.
Vegetatsiooniperiood Eestis
Üldine taimekasvuperiood (õhutemperatuur püsivalt üle 5 kraadi) vältab Eestis keskmiselt 175–195 päeva. Lühim on periood riigi kirdeosas ja Pandivere kõrgustikul (alla 180 päeva) ning pikim Lõuna- Eestis ja saartel (üle 185 päeva). Efektiivseid üle 5 °C temperatuure koguneb keskmisena aasta jooksul 1400–1550 °C. Selline arv saadakse kõigi üle +5 °C päevade temperatuuride liitmisel ja seda nimetatakse efektiivsete temperatuuride summaks. Suurimad efektiivsete temperatuuride summad on Kagu-Eestis ja Pärnu lahe ümbruses (üle 1550 °C). Väikseimad efektiivsete temperatuuride väärtused on Hiiumaal ja Kirde-Eestis (alla 1400 °C). Kasutatakse ka mõistet aktiivsete temperatuuride summa, mille korral liidetakse kõikide nende päevade temperatuurid, mil õhutemperatuur ületab +10 °C. Öökülmavaba periood vältab mandril keskmiselt 120–150 päeva, rannikul ja saartel 140–180 päeva. Vegetatsiooniperiood on Eestis nihkunud võrreldes varasemate aegadega ettepoole ja pikenenud.
Vegetatsiooniperiood Soomes
Lõuna-Soomes on kasvuperiood veidi pikem kui Põhja-Soomes. Termiline kasvuperiood on olnud aastatel 1981– 2010 lõunarannikul keskmiselt 185 päeva, Lõuna-Soomes ja ka läänerannikul keskmiselt 175–185 päeva. Mujal Soomes kestab vegetatsiooniperiood 105–175 päeva. Helsingi kasvuperiood oli aastal 2001 181 päeva, kuid Lapimaa Utsjokis ainult 121 päeva. Soome pikim kasvuperiood on Ahvenamaal ja mujal Edela-Soomes, üle 180 päeva. Kasvuperiood algab kevadel sisemaal varem kui rannikul, kuid ka lõpeb varem.
Maakera agrokliimavöötmed ja vegetatsiooniperiood
Lähispolaarkliimas saab soodsatel oludel kasvatada vaid kiirekasvulisi öökülma taluvaid kultuure (nt naeris, sibul, kartul, spinat, redis). Aktiivsete temperatuuride summa jääb alla 1000 °C. Tundramaadel kasvatatakse põhjapõtru.
Parasvöötmes on tingimused laiuskraaditi üsna erinevad – tavaliselt saab kultuurtaimedelt siiski ühe saagi aastas. Aktiivsete temperatuuride summa on 1000–4000 °C. Eristatakse: Lähistroopiline vööde – vegetatsiooniperioodi lühendab kuiv kliima. Siiski saadakse aastas kaks saaki. Troopiline kliimavööde – siin laiuvad maailma suurimad kõrbed. Aktiivsete temperatuuride summa on 11 000 °C. Oaasides kasvatatakse datlipalmi, kohvipuud, puuvilla, suhkruroogu jms. Kõrbekarjamaadel tegeletakse lamba- ja kaamelikasvatusega.
Lähisekvatoriaalses vöötmes langevad sademed ebaühtlaselt. Ekvatoriaalses vöötmes on väga niiske kliima ja peaaegu viljatud mullad, mis pole põlluharimiseks soodsad. Taimekasvatuses on ülekaalus kohvi- ja kakaopuu ning õlipalm. Karjapidamist ohustab tsetsekärbes.
Loomakasvatuse ja maaharimisega tegeletakse sageli ka mägedes. Seetõttu sõltuvad kasvatatavad kultuurid mäeahelike asendist ilmakaarte ja valitsevate tuulte suhtes ning mäestiku jalamil paiknevast loodusvööndist.
Achilleus
Achilleus (vanakreeka keeles Ἀχιλλεύς, ladinapäraselt Achilles) on müütiline vanakreeka kangelane, sureliku Tessaalia kuninga, Zeusi lapselapse Peleuse ja surematu nereiidi Thetise poeg. Achilleus oli vapraim kreeklane Trooja sõjas, Homerose "Iliase" kangelane.
Nimi
Tema nimi tähendab inimeste valu.
Achilleuse kand
Thetis püüdis ebaõnnestunult oma poega surematuks muuta. Sellest loost on kaks versiooni. Vanema versiooni järgi määris ema oma imikust poega ambroosiaga ning tõstis ta siis tule kohale, et põletada temast surelikkus; ent selle tegevuse juures katkestas teda Peleus ning raevunud ema hülgas nii oma mehe kui ka poja. Peleus andis Achilleuse kentaur Cheironi kasvatada ja õpetada. Hilisema versiooni kohaselt kastis Thetis noore Achilleuse Styxi jõkke. Kõik, mida jõe püha vesi puudutas, muutus haavamatuks. Et aga ema hoidis Achilleust vette kastes kinni tema kannast, jäi see kuivaks ning seetõttu kaitsetuks. Sellest ka väljend "Achilleuse kand" – ainus nõrk koht.
Anatoomilises mõistes on koha all, kust Thetis Achilleust hoidis, mõeldud kõõlust. Achilleuse kõõlus on anatoomilise mõistena kasutusel ka tänapäeva arstiteaduses.
Achilleus Trooja sõjas
Kui Achilleus oli alles poisike, ennustas Kalchas, et Trooja linna ei võideta ilma Achilleuse abita. Moirad olid aga Thetisele öelnud, et kui Achilleus läheb Trooja alla, siis ta langeb seal. Thetis püüdis poega varasest surmast päästa ning saatis Achilleuse Lykomedese õukonda Skyrose saarele, kus too varjas end tüdrukuks riietatuna. Õukonnas viibimise ajal armus Achilleus Lykomedese tütresse Deidameiasse ja neil sündis poeg Neoptolemos (teise nimega Pyrrhos). Et aga Trooja sõda ei olnud võimalik ilma Achilleuseta võita, saadeti teda otsima Odysseus. Rändkaupmeest teeseldes ilmus Odysseus õukonda, kaubana kaasas ahvatlevad ehted, kuid ehete sekka olid kavalalt poetatud ka mõned toredad sõjariistad. Achilleus paljastas oma maskeeringu, olles ainuke "neiu", kes huvitus iluasjade asemel relvadest.
pisi|Achilles võitleb [[Memnoniga, vaasimaal]]
Achilleust oli lihtne veenda koos Odysseusega Trooja alla minema. Ta juhtis oma isa mürmidonide väge ning teda saatsid tema õpetaja Phoinix ja tema lähedane sõber Patroklos. Troojas saavutas Achilleus kiiresti võitmatu ja piirajate seas vapraima kangelase kuulsuse. Muude kangelastegude hulgas vallutas ta 23 Trooja all olevat linna, sealhulgas ka Lyrnessose, kust ta tõi orjatariks kaasa ilusa Briseisi. Hiljem röövis kreeklaste (s.o Trooja piirajate) juht Agamemnon, kes oli sunnitud loobuma oma orjatarist Chryseisist, Briseisi endale hüvitiseks oma kaotuse eest.
Briseisi röövimisest sai "Iliase" keskse tegevusliini ajend. Nimelt sattus Achilleus Agamemnoni teost raevu ning keeldus edaspidi kreeklaste poolel võitlemast. Et sõja käik pöördus pärast seda kreeklaste vastu, pakkusid nad Achilleusele heldet kahjutasu, kuid kangelane keeldus ikka veel ise võitlemast, küll aga nõustus sellega, et lahingusse asub tema asemel sõber Patroklos, kes kannab Achilleuse turvistikku. Järgmisel päeval aga Patroklos langes Trooja kangelase Hektori käe läbi, kes pidas meest Achilleuseks. Achilleus leinas oma sõpra ja tõotas Hektorile kättemaksu. Tema ema muretses talle Hephaistose enda sepistatud uue soomusrüü, Achilleus naasis sõtta ning tappis Hektori. Seejärel rüvetas ta surnukeha, sidudes selle oma sõjakaariku taha ja tiirutades niiviisi ümber Trooja müüride. Kui aga Priamos, Trooja kuningas ning Hektori isa, tuli kreeklaste laagrisse ning palus oma poja surnukeha välja anda, siis Achilleus leebus ja nõustus.
pisi|[[Thetis annab Achilleusele Hephaistose valmistatud uued relvad. Atika mustafiguurilise hüdria detail, u 575–550 eKr. Pariis, Louvre]]
Achilleuse surm
Pärast Hektori surma oli Achilleusel vähe elada jäänud. Ta jätkas kangelaslikult võitlust, tappes palju troojalasi ja nende liitlasi, sealhulgas ka Memnoni ja amatsoonide kuninganna Penthesileia. Lõpuks aga õnnestus Priamose pojal Parisel haavata Achilleust noolega kanda, mis tõi kaasa Achilleuse surma. Pärast kangelase surma otsustati anda Achilleuse turvistik, mille oli sepistanud Hephaistos, kõige vapramale kreeklasele. Selle au nimel võistlesid Odysseus ja Aias. Võitjaks osutus Odysseus. Aias pidas seda aga solvanguks, teda tabas hullumeelsus ning ta sooritas enesetapu.
Achilleuse kujutamine kunstis
Achilleust austati Kreekas heerosena ning ta oli kunstnike, eriti vaasimaalijate ja luuletajate lemmikkujusid.
Maalikunstnike (näiteks Peter Paul Rubens, Nicolas Poussin, Giovanni Battista Tiepolo) meelisteema on Achilleuse viibimine Lykomedese juures. Ooperis on kujutatud ka tema armastust Deidameia vastu, kirjanduses tema suhteid Penthesileia ja Polyxenega. Ameerika kirjanik Madeline Miller kirjutas Achilleuse-teemaliste lugude ja müütide põhjal oma debüütromaani "Achilleuse laul" (ilmus aastal 2011).
Bitüünia
Aastal 297 eKr Diadohhide sõdade käigus Bitüünia iseseisvus ja tema pealinnaks sai Nikomedeia. Viimase kuninga, Nikomedes IV testamendi alusel muutus Bitüünia 74 eKr Rooma provintsiks. Bitüünia piirnes Müüsiaga kagus, Paflagooniaga kirdes ja Früügiaga kagus. 7. sajandil sai Bitüüniast Bütsantsi Opsikioni teema.
13. sajandil sai sellest Seldžuki impeeriumi piiriala, 1330ndatel vallutas selle Osmanite riik.
Meririst
thumb|Meriristi joonis Meririst ehk millimallikas (Aurelia aurita) on karikloomade klassi kuuluv väike mere-eluline ainuõõsne.
Meririst elab peaaegu kõigis paras- ja troopikavöötme meredes (ühena vähestest erandeist ei ela Ohhoota meres). Hoovustega jõuab ta ka arktilistesse piirkondadesse. Vahel esinevad meriristid massiliselt ja on juhtunud, et nad ummistavad mõne sadama.
Enamasti tuntakse meriristi meduusi arengujärgus, kui ta on meres hõljuv ja satub sageli rannikuvetesse, tema polüübi arengujärk on märksa vähem tuntud.
Meriristi on lihtne ära tunda tema roosaka või kergelt lillaka värvuse järgi. Tema keha, lamenenud kummik, on läätsekujuline, läbipaistev ja sültjas. Selle läbimõõt võib soojades meredes ulatuda 40 sentimeetrini. Läbi läbipaistva kummiku paistavad kere keskel 4 hobuserauakujulist moodustist, mis on sugunäärmed. Keha alakülje keskel on suuava, mille ümber sugunäärmed asuvadki ja moodustavad roosaka õie- või ristitaolise kujundi, tavaliselt nelja-, harvem kolme-, viie- või kuueharulise. Suu juures ripuvad 4 suusagarat, mis meenutavad eeslikõrvu.
Peamiselt liigub meririst tuulte ja hoovuste kantuna, kuid suudab ka ise keha rütmiliselt kokku tõmmates mõnevõrra liikuda. Ta suudab kummiku kokkutõmmete abil aeglaselt veepinnale kerkida ja seejärel tardununa taas sügavusse vajuda.
Keha servas paiknevad pikad niitjad kombitsad, millega meririst tõmbab suuava juurde planktonit, samuti primitiivse ehitusega silmad, haistmis- ja tasakaaluelundid. Meririst lähendab oma kombitsad saagile; nende liikumine on nii õrn, et saak ei taju ohtu. Saak jääb suusagarate karvade külge kinni ja liigutatakse suuavasse. Seal asuvad tööle seedeensüümid, mis lagundavad toidu. Vähe on teada sellest, missuguseid toitaineid millimallikad vajavad, aga seedeensüümide põhjal saab oletada, et meririst suudab toota süsivesikuid, valke ja lipiide. Nähtavasti sööb ta igasugust loomset ainest, mis on piisavalt väike, et suusagarate karvade külge kinni jääda, sealhulgas kalade ja teiste loomade mune.
Meriristi relv on kõrverakud, kuid inimesele tema mürk ohtlik ei ole. Seevastu mõned loomaliigid on kõrverakkude suhtes väga tundlikud.
Suve lõpul tuleb meririst madalasse rannavette paljunema. Emase meriristi sugunäärmetes arenevad munad, mis liiguvad suusagaratesse, kus nad viljastuvad ja millest arenevad vastsed. Vastne areneb polüübiks, kes talvitub merepõhjas. Järgmisel kevadel lõigustub polüübi keha ketasteks, millest arenevad uued täiskasvanud meriristid.
thumb|Täiskasvanud meririst Tõenäoliselt elavad meriristid looduses harva üle 6 kuu, kuigi üksikud isendid, mille eest akvaariumides hoolitsetakse, elavad sageli mitu aastat. Vabas looduses muutuvad suve lõpul mered soojaks ja ärgitavad loomi iga päev sigima. See vähendab toitainete hulka millimallika kehas ning jätab ta kaitsetuks bakterite ja haiguste ees. Hooajaline paljunemine jätab gonaadid avatuks nakkustele, mis viib nende lagunemiseni.
Millimallika rahvapärased nimetused on meremullikas, merevasikas, tüüding, merekell, merenatt, nõlk, nälk.
Kasutamine toiduks
Meririst on üks vähestest söödavatest ainuõõsseliikidest. Meriristi, söödavat ropileemi ja mõningaid neile lähedasi karikloomi püütakse Jaapanis ja Hiinas tuhandeid tonne aastas.
thumb|Meriristide parv Meririste püütakse kas kahvade või peene silmaga võrkudest valmistatud eriliste suurte kottidega. Tõusu või mõõna ajal ajab veevool koti pungile ja sinna satuvad meduusid, kes oma vähese liikumisvõime tõttu ei suuda sealt enam välja pääseda.
Püütud meduusidel lõigatakse suusagarad ära ning kummikut pestakse seni, kuni lima ja siseelundid on täielikult eemaldunud. Seega jääb edasiseks töötlemiseks üksnes looma vahehüüvend ehk mesoglöa. Meduusid soolatakse keedusoola ja maarjase seguga. Soolatud meduuse lisatakse salatitele, neid süüakse keedetult ja praetult, lisades pipart, nelki ja muskaatpähklit. Nad pole küll kuigi toitvad, kuid sisaldavad siiski valke, rasvu, süsivesikuid ja B-vitamiine.
Vietnamlased usuvad, et meriristist valmistatud roogade söömine on kasulik kõrgvererõhktõve all kannatavatele inimestele ja seedimishäiretega lastele.
Troll (täpsustus)
Troll võib olla:
Denis
pisi|Seinamaaling Seeoni kloostris [[Seeon-Seebruckis]] Püha Dionysius ehk püha Denis (ka Dennis) (suri umbes 250 Montmartre'il) oli kristlik pühak, Pariisi esimene piiskop, märter. Prantsusmaa kaitsepühak.
Gregorius Tours'ist järgi oli Dionysius esimene Pariisi piiskop. Itaallane Dionysius saadeti Roomast misjonärina Galliasse 3. sajandi keskel. Ta asutas Pariisi Seine'i saarele kristliku keskuse. Keiser Valerianusele oli keskuse edukus vastumeelne ning ta lasi Dionysiusel ja tema kahel kaaslasel, preester Rusticusel ja diakon Eleutheriusel, märtrite mäel – Montmartre'il – pead maha raiuda ning kehad Seine'i visata. Kristlased tõid märtrite kehad välja ja matsid maha. Haua kohale püstitati 7. sajandil Saint Denis' basiilika, millest sai hiljem Prantsusmaa kuningate matusepaik.
9. sajandi keskpaigaks olid Pariisi piiskopi Dionysiuse, Dionysios Areopagitese (5. sajandi kristliku uusplatooniku) ja Pauluse järgija Dionysiuse (1. sajand) legendid segunenud. Sellest legendist sai alguse kultus, mis levis peale Prantsusmaa ulatuslikult ka Inglismaal, kus sellenimelisele pühakule pühitseti 41 kirikut.
Dionysiuse mälestuspäev oli algselt 9. oktoober, nüüd on see üle viidud 21. aprillile.
Püha Dionysiuse poole on pöördutud ka peavalude, tüli ja raevu puhul.
Ikonograafia
Püha Denis'd kujutatakse läänekiriku pühapiltidel ja skulptuuridel piiskopi riietuses ja oma maharaiutud pead kahes käes või käsivarrel hoidvana.
Dionysiuse eespalve
''Jumal, märtrite kroon, kes Sa püha Dionysiust ja tema kaaslasi oma nime suuremaks auks paganatele evangeeliumi kuulutama läkitasid, neid vooruste, meelekindluse ja kannatlikkusega kinnitasid, juhata meid, et nende eeskujul raskusi kartmata maiste naudingute kütkeist vabaneksime Kristuse, meie Issanda läbi, kes Sinuga elab ja valitseb igavesti. Aamen.''
Hispaania troonipärimisjärjekord
Hispaania troonipärimisjärjekord on troonipärimiskorra alusel koostatud järjestatud nimekiri inimestest, kellel on teoreetiline õigus Hispaania kuningriigi troonile valitseva monarhi surma või troonist loobumise korral. Nimekiri muutub sündide ja surmade puhul Hispaania kuninglikus perekonnas. Kui troon vabaneb, on õigus troonile astuda parajasti selle nimekirja eesotsas oleval isikul.
Hispaanias, sarnaselt Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigiga kehtib kognaatiline esmasünniõigus, mille kohaselt vanemate meessoost lapsed on järjekorras eespool kui varem sündinud naissoost järeltulijad. Seega tekib naissoost järeltulijatel võimalus troonile alles siis, kui neil pole elavaid vendasid ega vendade meessoost järeltulijaid.
Samuti kõrvaldatakse troonipärimisjärjekorrast inimesed, kes on abiellunud monarhi või parlamendi (Cortes Generales) keelu vastaselt.
Hispaania kuninga vanim poeg kannab sünnitiitlit Hispaania prints ning kroonprintsi tiitli asemel tiitlit Astuuria prints.
Praegu on troonipärimisjärjekorras esimesel kohal Astuuria printsess Infanta Leonor, kes saab Hispaania kuningannaks, kui praegune kuningas Felipe VI sureb.
Troonipärimisjärjekord 2014. aasta 19. juunil
Kuningas Felipe VI (sünd. 1968)
Kristiina Ross
Kristiina Ross (sünninimi Kristiina Kross; sündinud 3. juunil 1955 Tallinnas) on eesti keeleteadlane ja tõlkija.
Elukäik
1978. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogia erialal. Samal aastal asus ta tööle Keele ja Kirjanduse Instituuti. 1984. aastal sai filoloogiakandidaadi kraadi. 1996–2000 oli ta Eesti Keele Instituudi teadusdirektor, 2000–2006 EKI eesti murrete ja lähisugukeelte sektori juhataja. 2016. aastast on ta juhtivteadur.
1992. aastast pidas ta Eesti Humanitaarinstituudis loenguid.
Ta on "Eesti keele grammatika I-II" (1993–1995) kaasautoreid.
Ross on tõlkinud heebrea luulet (valimik "Uni Jeruusalemmas") ning prantsuse keelest Blaise Pascali "Mõtted" ja markii de Sade'i "Justine ehk Vooruse õnnetused".
Isiklikku
Ta on Helga ja Jaan Krossi tütar. Ta on abielus muusikateadlase Jaan Rossiga. Nende tütar on Johanna Ross.
John Paul Jones
thumb|John Paul Jones John Paul Jones (õieti John Baldwin; sündinud 3. jaanuaril 1946) on briti muusik, kunagine ansambli Led Zeppelin basskitarrist ja klahvpillimängija bändi laialeminekuni 1980. aastal pärast John Bonhami surma. John oskab mängida kitarri, kotot, autoharfi, mandoliini, ukulelet, orelit ja teisi pille.
Noorusaastad
John sündis Sidcupis Kenti krahvkonnas. Esinejanime John Paul Jones soovitas kasutusele võtta sõber Andrew Loog Oldham, kes oli Prantsusmaal näinud sellenimelist filmiplakatit.
Jones õppis klahvpille oma isalt Joe Baldwinilt, kes oli pianist ja bigbändide arranžeerija 1940. ja 1950. aastatel. Muuhulgas tegutses ta Ambrose Orchestra juures. Samuti tegutses muusikuna tema ema, mistõttu pere sai sageli üleinglismaalistel turneedel koos esineda.
John Paul Jonesi on mõjutanud muuhulgas Big Bill Broonzy bluusis, Charles Mingus džässis ja Sergei Rahmaninov. Jones õppis Kentis kristliku kolledži internaatkoolis muusikat. 14-aastaselt sai ta kohaliku kiriku koormeistriks ja organistiks. Samal ajal ostis oma esimese basskitarri Dallas. Hiljem ostis ta Chicago muusiku Phil Upchurchi muusika mõjutusel Fenderi džässbasskitarri, mida ta kasutas 1975. aastani.
Jonesi esimene bänd oli The Deltas, kus ta hakkas mängima 15-aastaselt. Hiljem oli ta basskitarrist Londoni džässrokkansamblis Jett Blacks. Läbimurre tuli 1962. aastal, kui ta sai tuttavaks bändist The Shadows hiljuti lahkunud Jet Harrise ja Tony Meehaniga. Nende bändis mängis ta kaks aastat bassi. Jet ja Tony olid äsja koos Jimmy Page'iga teinud edetabeli tippu tõusnud hiti "Diamonds". Aastal 1964 alustas Jones Tony Meehani soovitusel koostööd Decca Recordsiga. Aastatel 1964–1968 oli ta nõutud arranžeerija, klahvpilli- ja bassimängija sellistele poptähtedele nagu Rolling Stones, Herman's Hermits, Donovan, Jeff Beck, Cat Stevens, Rod Stewart, Shirley Bassey ja Lulu. Samuti mängis ta 1968. aastal bassi Dusty Springfieldi kontserdisarjas "Talk Of The Town" BBC-le ning osales Donovani plaadi "Sunshine Superman" tegemisel, mille tulemusel produtsent Mickie Most kasutas teda oma projektides koos Tom Jonesi, Nico ja Wayne Fontanaga, ansambliga The Walker Brothers ja paljude teistega.
Jonesil avanes ka võimalus osaleda lindistustel Meehani ja Harrise endise bändiga – Cliff Richardi ja ansambliga The Shadows.
Enne neid salvestusi kutsusid Cliff Richard ja Shadows Jonesi asendama oma endist bassisti Brian Lockingit, kuid valisid basskitarristiks hiljem siiski John Rostilli. Kui Jones oleks The Shadowsisse jäänud, oleks Led Zeppelin hiljem moodustamata jäänud.
Led Zeppelin
Donovani singli "Hurdy Gurdy Man" lindistusel kohtas Jones Jimmy Page'i, kellega koos tehti Yardbirdsi album "Little Games", mille lindistusel Jones juhendas orkestrit ja mängis tšellot albumi nimiloos „Little Games“. Kuigi album ei olnud edukas, otsustasid Jones ja Jimmy Page teha ka edaspidi koostööd. Aasta hiljem kutsus Page Jonesi mängima bassi New Yardbirdsi, hilisemasse Led Zeppelini, kui sealt lahkus Chris Dreja (kes otsustas fotograafia kasuks). Jones otsustas bändi kasuks, sest soovis lõpetada töö projektidega ja pühendada end oma loovuse väljendamisele. Kogu au said endale aga hoopis Robert Plant ja Jimmy Page. Sellele vaatamata olid Jonesi temperament, musikaalsus ja kogemused Led Zeppelini edu aluseks.
Jones vähendas klahvpille ja tõi juurde klassikalist bassi loos „Dazed and Confused“ (albumil "Led Zeppelin"), funkist mõjutatud riff ja džäss ning nende segu lugudes „The Lemon Song“ ja „What Is and What Should Never Be“ ("Led Zeppelin II"), viimane otsustav muutus sellesse toimus „Black Dogis“ ("Led Zeppelin IV"). 1975 vahetas ta välja oma Fender Jazz kitarri välja eritellimusel Alembicuga. Tema pillimänguoskus lisas eklektilise dimensiooni, mis näitas Led Zeppelini rohkemana kui lihtsalt tavalise heavy metal bändina, parim näide sellest on „The Rain Song“ ("Houses of the Holy"). Jones tegi bluusiliku tantsuloo „Trampled Under Foot“ ("Physical Graffit") ja idamaise laulu „Kashmir“ (sama album) mängides need sisse mellotronil. Otseheliga kontsertidel oli Jonesi leivanumbriks tihti kuni pool tundi kestev „No Quarter“, milles oli palu „Amazing Grace'ist“ ja variatsioone sellistelt heliloojatelt nagu Sergei Rahmaninov. Ta mitmekesistas bändi lisaks mitme pilliga, näiteks harva esinevate kahe- ja kolmekaelaliste mandoliinidega.
Jones paistis silma kui Led Zeppelini ainus professionaalne muusik, kelle esinemisi ei takistanud miski, erinevalt ülejäänud liikmetest, kes olid tuntud peoloomadena. Hiljem on Jones väitnud, et erinevalt teistest liikmetest hoiti tema tegemisi kõigi eest salajas.
Laul „Royal Orleans“ albumil "Presence" põhineb Jonesi läbielatul. Lugu räägib mehest, kes hotellitoas jääb magama marihuaanasuits käes ning süütab sellega toa põlema. „Royal Orleans“ oli hotelli nimi, kus Led Zeppelin peatus New Orleansis, et pääseda autogrammiküttide käest.
Kuigi Jones oli järjest rohkem seotud Led Zeppeliniga ei lõpetanud ta osalemist erinevates projektides. 1969 mängis ta stuudios basskitarri Family Dogg'i albumile "Way of Life" ja 1970 klahve kitarrist Peter Greeni sooloalbumile "The End of the Game" ning tegi koostööd paljude teiste bändidega.
Soolokarjäär
Alates aastast 1980 on ta koostööd teinud selliste artistidega nagu: R.E.M., Heart, Ben E. King, The Mission, La Fura Baus, Brian Eno ja The Butthole Surfers. Samuti tegi ta mitmel korral koostööd Paul McCartneyga ja oli osaline filmi "Give My Regards to Broad Street" tunnusmuusikas. 1986. aastal palus režissöör Michael Winner tunnusmuusikat filmile „Scream for Help“, milles Jones esines koos Jimmy Page'iga. 1994 tegi ta albumi „The Sporting Life“ ja käis ringreisil koos Diamanda Calasega. Hiljem asutas Jones oma plaadistuudio Sunday School, mis aitas lauljakarjääri teha tema tütrel Jacinda Jonesil.
Aastal 2004 käis ta kontsert turneel koos Glen Phillipsi ja Nickel Creeki liikmetega.
Led Zeppelinist oli vaimustuses Dave Grohl, kes meelitas bassimeest Jonesi mängima Foo Fightersi albumil "In Your Honor", mängides seal mandoliini ja klaverit ja tegi 2009. aastal koos temaga (ja Josh Hommeiga ansamblist Queens of the Stone Age) ansambli Them Crooked Vultures. "Eelkõige," ütles ta, "kõlas Led Zeppelin kartmatuna."
Fátima neitsi Maarja
Fátima neitsi Maarja oli neitsi Maarja ilmutus, mida nägid kolm last 16 korral Fátima külas Portugalis 1917. aastal.
Voldemar Teppich
Voldemar Teppich (alates 1922. aastast Voldemar Kasemets; alates 1933 Jaan Kallas; 27. detsember 1899 Vaivara vald (Vaivara kihelkond), Virumaa – 23. aprill 1941) oli eesti kommunist.
Ta astus kommunistliikku parteisse 1917. aastal ja oli aktiivne partei liige. 1918. aasta veebruaris mõistis Saksa sõjaväljakohus ta surma, kuid eksituse tõttu viidi ta Saksamaale sunnitööle. Jaanuaris 1919 naastes mobiliseeriti ta Eesti sõjaväkke, arreteeriti kommunistliku tegevuse eest sama aasta augustis ja mõisteti kaheks aastaks parandusmajja. 1920. aasta suvel ta põgenes, tegutses põranda all ja arreteeriti uuesti 14. novembril 1920. 24. septembril 1921 mõisteti ta sõjaringkonnakohtus 6 aastaks sunnitööle.
1922. aastal vahetati ta Nõukogude Venemaale ja sai uueks nimeks Voldemar Kasemets. Ta mobiliseeriti Punaarmeesse, võitles basmatšidega. Haigestunud malaariasse, taotles ta enda Eestisse üleviimist. Järgnevalt teenis ta partei- ja poliittöötajana Kroonlinnas ja Leningradis.
Fátima neitsi Maarja
Vatikan on Fátima neitsi Maarja ilmumised ja ennustused ehtsateks tunnistanud. Roomakatoliku kirik tähistab Fatima neitsi Maarja püha 13. mail.
Paavsti teavitati Fátimas toimunud neitsi Maarja ilmumisest ja sellest, et neitsi Maarja oli muuhulgas soovinud pühitseda Venemaa Neitsi Maarja Puhtaimale Südamele.
1938. aastal esitas Portugali piiskop paavstile taas sellekohase palve.
Voldemar Teppich
Pettunud kommunismis ja Nõukogude Liidus, andis ta tunnistusi, mille alusel tabati 37 kommunisti ja avastati kaks salatrükikoda, mis hävitas kogu senise parteiorganisatsiooni. Kogu EKP põrandaalune koosseis registreeriti ümber ja uutena asutatud algorganisatsioonid allusid ilma omavahelise sidemeta otse Kominternile.
Fátima neitsi Maarja
Alles 1984. aastal otsustas paavst Johannes Paulus II viia läbi Venemaa pühitsemise Neitsi Maarja Puhtaimale Südamele – nii nagu neitsi Maarja oli ilmutuses ette näinud. Vatikan usub, et tänu sellele lagunes ka Nõukogude Liit.
Voldemar Teppich
28. veebruaril 1932 mõisteti Voldemar Teppich 12 aastaks sunnitööle, koos seni kandmata eelmise karistusega 17 aastaks, 8 kuuks ja 21 päevaks. 2. jaanuaril 1933 teatas EKP, et Voldemar Teppich on parteist välja heidetud.
Fátima neitsi Maarja
Ilmutuse pani kirja Lúcia Santos 1941. aastal, teised lapsed – Lúcia sugulased Jacinta ja Francisco Marto – surid juba 1919. aastal pandeemilisse grippi. Kokku pani Lúcia kirja kolm ennustust. Viimase ennustuse palus ta avaldada 1960. aastal või siis, kui ta sureb. Ilmutused sisaldasid ennustust maailmasõdade kohta ja rõhutasid uskumise vajadust.
Siiski viivitas Vatikan kolmanda ennustuse avaldamisega kuni 2000. aastani. Paljud kahtlustavad, et Vatikan viivitas ennustuse avaldamisega selleks, et seda muuta. Kahtlejad arvavad, et kolmas ennustus puudutas tegelikult puhkevat tuumasõda ja katoliku kirikut ennast.
Voldemar Teppich
1940. aasta novembris (ülekuulamised algasid 19. novembril) Voldemar Teppich arreteeriti Nõukogude Liidu võimude poolt, mõisteti 11. märtsil 1941 sõjatribunali poolt surma ja hukati.