cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aquileia patriarhaat
Aquileia patriarhaat ehk Patria del Friuli (ladina keeles Patria Fori Iulii, friuuli keeles Patrie dal Friûl) oli territoorium Aquileia patriarhi ilmaliku võimu all ja üks Saksa-Rooma riigi vaimulikest osariikidest. Aastal 1420 omandas selle Veneetsia vabariik, kuid mõnda aega jätkati selle valitsemist oma seaduste ja tavadega.
Asutamine
thumb|Karolingide impeerium koos kagupoolse Friuli margiga pärast 843. aasta [[Verduni lepingut]] Endine Friuli hertsogkond Itaalia langobardide kuningriigis vallutati Karl Suure poolt aastal 774 ja liidendati Karolingide impeeriumiga kui mark. Kui Saksamaa kuningas Otto I tungis aastal 952 Itaaliasse, liitis ta Friuli territooriumi Verona margiga, mida valitsesid Baieri hertsogid, aastast 976 Kärnteni hertsogid. pisi|left|Itaalia aasta 1050 paiku; Verona mark asub kaardil üleval paremal 1077. aasta Investituuritüli ajal tagandas Saksamaa kuningas Heinrich IV Verona markkrahvi, Kärnteni hertsogi Berthold II, kuna see oli vastukuningas Rudolf von Rheinfeldeni poolel. 3. aprillil 1077, olles teel tagasi Canossas käigult, rüütas Heinrich Pavias patriarh Sieghard von Beilsteini vahetult keisrile alluva krahvi õigustega Verona Friuli maadel, ülendades ta vürstliku piiskopi seisusse. Ülejäänud markkrahvkond läks koos Kärnteni hertsogkonnaga Heinrichi läänimehele Liutold von Eppensteinile.
Sieghard omakorda juhtis kuninga ohutult üle Alpide. Tagasi Saksamaal olles andis kuningas Heinrich patriarhidele kui vaimulikele Saksa-Rooma riigi vürstidele lisaks nimeliselt ülemvõimu Kraini ja Istria margi üle. See tegu, mida tavaliselt peetakse vaimuliku Aquileia riigi sünniks, viis pikaajalise konfliktini rivaalitsevate Sponheimi Kärnteni markkrahvidega ja Andechsi Merania hertsogitega.
Laienemine
pisi|Edela-Euroopa ja Lähis-Ida u [[1210. aastal]] Patriarhaat laiendas järgnevalt oma poliitilist kontrolli maa-alal: Aquileia võimualused piirkonnad järgnevatel sajanditel olid Friuli maad kuni Cadoreni, Trieste linn ja Istria poolsaare keskosa. Oma võimsuse tipul oli Aquileia patriarhaat üks suurimaid riike Itaalias. Patriarhaadi aadlikud olid ristisõdade peategelased. Aastal 1186 kroonis patriarh Gottfried (Gitifredo Tedesco) Friedrich I Barbarossa poja Heinrich VI Itaalia kuningaks; vastulöögina tagandas paavst Urbanus III ta.
Aastast 1127 kujunesid Aquileias välja Meinhardiinide dünastiast Gorizia foogtid, kes kutsusid end Görzi krahvideks. Nende autonoomia tugevnes, kui nad pärisid aastal 1253 keiserliku Tirooli krahvkonna ja ülendati aastal 1365 keiser Karl IV poolt Saksa-Rooma riigi vürstideks.
Alessio Romagnoli
Alessio Romagnoli (sündinud 12. jaanuaril 1995 Anzios) on Itaalia jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Itaalia kõrgliiga klubis AC Milan ja Itaalia jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri AS Romas, debüteerides Itaalia kõrgliigas hooajal 2012–13. Hooajal 2014–2015 oli ta Romast laenul Itaalia kõrgliiga klubis Sampdoria.
2015. aasta augustis siirdus ta 25 miljoni euro eest AC Milani. Hooaja 2018–19 alguses määrati ta Milani kapteniks.
Aquileia patriarhaat
Rivaalitsemine Veneetsiaga
Patriarhid võtsid Istria margi valitsemise Merania hertsogitelt tagasi aastal 1209. Siiski pidid nad toime tulema Veneetsia vabariigi kasvava ülemvõimuga merel, mis oli 13. sajandi lõpus okupeerinud Istria läänekalda Capodistriast (Koper) kuni Rovignoni (Rovinj). Aastal 1291 tehti Trevisos rahu, pärast mida langes poolsaare läänekallas Veneetsiale. Sajandi lõpus seisis patriarhaat silmitsi kasvava rivaalitsemisega Veneetsiaga, samuti sisetülidega vasallide vahel, ning oli kistud ka lõpututesse sõdadesse gvelfide ja gibelliinide vahel. Aastal 1331 liidendas Veneetsia ka Pola (Pula) lõunas. Mõningane taastumine toimus Bertrandi (1334–1350) valitsemise ajal, kes oli edukas valitseja ja väejuht. Ta tapeti 90 aastasena 1350. aasta vandenõus.
Alessio Romagnoli
Itaalia jalgpallikoondises debüteeris Romagnoli 6. oktoobril 2016 MM-i valikmängus Hispaania vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 15. oktoobril 2019 EM-i valikmängus Liechtensteini vastu.
Aquileia patriarhaat
Rivaalitsemine Veneetsiaga
Görzi krahvid säilitasid mõned Istria sisealad ümber Pazini (Mitterburg), mille nad pärandasid aastal 1374 Austria Habsburgidele. Veneetsia ohu valguses allutati Trieste linn aastal 1382 Habsburgidele.
Patriarhi residentsi üleviimisest Udinesse ei elanud veneetslased enam kunagi rahus patriarhaadiga, mille keiserlik soosing ja tendentsid nad kadedaks tegid. Umbes aastast 1400 hakkas Veneetsia doodžide Michele Steno ja tolle järglase Tommaso Mocenigo juhtimisel laiendama oma dogadot, okupeerides Aquileia sisemaad. Samal ajal kannatas patriarhaat sisekonfliktis Cividale ja Udine kodanike vahel.
Aastal 1411 kasvas see sõjaks, mis tähistas patriarhaadi lõppu. Cividale sai toetust enamikult Friuli kommuunidelt, Padova Carraresidelt, Saksamaa kuningalt Sigismundilt, samuti Ungari kuningalt, samas Udine selja taga olid veneetslased. Sama aasta detsembris vallutas keiserlik vägi Udine ja järgnenud jaanuaris tehti Ludovico di Teck linna katedraalis patriarhiks. 23. juulil 1419 vallutasid veneetslased Cividale ja kavatsesid teha sama Udinega. Linn langes pärast pikka piiramist 7. juunil 1420. Varsti pärast seda langesid Gemona, San Daniele, Venzone ja Tolmezzo.
Ilmalikustamine
Patriarhi ilmalik võim kaotati 7. juulil 1420, kui selle territooriumid ilmalikustati Veneetsia poolt. Doodž Francesco Foscari sõlmis aastal 1433 keiser Sigismundiga lepingu, millega keisririik loovutas Domini di Terraferma – mis ulatus Aadria merest Alpideni – vabariigile, mis ametlikult oli keiserlik lään. Territoorium ümber Gorizia ja Aquileia pärusvaldused jäid Görzi krahvidele; viimane krahv Leonhard pärandas aastal 1500 oma maad Austria ertshertsogile Maximilian I-le, kes annekteeris aastal 1511 ka Gradisca linna. Endine Görzi territoorium liidendati Habsburgide Sise-Austria valdustega.
Aastal 1445 nõustus patriarh Ludovico Scarampi Mezzarota Firenze kirikukogul oma iidse ilmaliku valduse kaotamisega 5000 tukatise aastapalga eest Veneetsia varakambrist. Edaspidi kandsid ainult veneetslased Aquileia patriarhi tiitlit. Endine Friuli riik liidendati Veneetsia vabariiki nimega Patria del Friuli, seda valitses Udines elav Luogotenente. Aastal 1523 loobus keiser Karl V lõpuks kõigist keiserlikest feodaalõigustest endisele Aquileia territooriumile.
Aleksei Baiov
Aleksei Baiov (vene keeles Алексей Константинович Байов; 8. veebruar 1871 Uman, Umani maakond, Kiievi kubermang – 8. mai 1935 Tallinn) oli Vene Keisririigi sõjaväelane (kindralleitnant) ja sõjaajaloolane.
Venemaa kodusõja ajal taandus koos Loodearmeega Eestisse, kus ta aastatel 1920–1926 õpetas Tallinna Sõjakoolis ja Peastaabi kõrgematel kursustel.
1923. aastast oli Tallinna raamatupoe "Vene raamat" omanik, mis tegutses ka raamatukoguna ja aastast 1934 ka kirjastamisega. Ta oli ajalehtede Revelskoje Vremja ja Revelskoje Slovo mitteametlik, kuid tegelik väljaandja.
Krooks
Krooks on Tartus aadressil Jakobi 34 asuv pubi.
Pubi avati 1996. aasta novembris. Enne seda kasutati hoonet piima- ja lihapoena. Krooksu esimene omanik oli muusik Peeter Jõgioja.
Aleksei Baiov
Ta osales ka avalikus elus. 1920. aastatel sai temast Vene monarhistide tunnustatud liider Eestis. Oli üks Vene Akadeemilise Grupi Eestis asutajaid. 1926. aastal osales Eesti delegatsiooniga Pariisi vene emigrantide välisseminaril. Aastatel 1931–1935 oli ta endiste Vene sõjaväelaste abiühingu esimees (Vene Invaliidide Liidu liige).
Maryliis Teinfeldt
Maryliis Teinfeldt on luuletaja ja tekstiilikunstnik.
Oma loomingus keskendub kunstnik külamaastikule, loojutustusele ning Kadrina murdele, viljeledes peamiselt tikandit, gobelääni ja kirjutades murdekeelset luulet. Ta on avaldanud luuleraamatu "Kivi alla kükakille", mis on kirjutatud Kadrina murdes. Teinfeldt kuulub Eesti Kunstnike Liitu ja Eesti Tekstiilikunstnike Liitu. Teinfeldt-Grinsi on Eesti Kultuuriministeeriumi poolt välja antava Eduard Wiiralti stipendiumi laureaat, Adamson-Ericu stipendiumi laureaat ja Eesti Tekstiilikunstnike Liidu Noor Tekstiilikunstnik 2019. Kirjandusfestival Prima vista tunnustas kunstnikku tema ilukirjanduslikke tekste “Esimene samm” preemiaga.
Akselilõugas
Akselilõugas (eestirootsi keeles Axelsvikin) on laht (lõugas) Harju maakonnas Naissaare edelarannikul.
Lahes asub muu hulgas Akseli kari.
Nõpode keel
Nõpode keel on Peruus räägitav keel, mis kuulub vitoto keelkonda. Lähemad sugulaskeeled on minika ja murui keel.
Jine keeles on 18 konsonantfoneemi ja 6 vokaalfoneemi.
Riigipüha
Riigipüha (ka riiklik püha) on seadusega kehtestatud üleriigiline püha, mis kordub igal aastal, on tavaliselt tööst vaba ning mil on kombeks (või kohustuslik) heisata majadele riigilipud.
Prantsusmaa Journée de solidarité envers les personnes âgées (Solidaarsuspäev eakatega) on üks väheseid erandeid. See riigipüha on tööpäev, ehkki Prantsuse Riiginõukogu on kinnitanud, et päev on sellegipoolest püha.
Sõltumatud riigid ja autonoomsed territooriumid tähistavad riigipühasid seoses nende ajalooga. Nii tähistatakse Austraalias näiteks Austraalia päeva.
Riigipühade arv sõltub riigist. Kõige rohkem on aastas riigipühi Hiina Rahvavavabariigis, Hongkongis ja Egiptuses. Üldiselt tähistatakse riigipühasid pidustustega ning need on tähtsate ajaloosündmuste aastapäevad või usupühad nagu jõulud. Riigipühad võivad olla seotud kindla kuupäevaga, kindla kuu kindla nädalapäevaga või teiste kalendrisüsteemidega nagu kuukalender.
Tallinna Transpordiamet
Tallinna Transpordiamet on Tallinna linna amet, mis tegeleb Tallinnas transpordi valdkonnaga. Amet asub aadressil Vabaduse väljak 10. Ameti juhataja on Andres Harjo.
Enne 2005 eksisteeris Tallinnas Transpordi- ja Keskkonnaamet.
Forest Kämp
Forest Kämp on ennast indie folk / urban country stiili liigitanud Eesti ansambel Tartust. Ansambel mängib koos alates 2013. aastast.
Mehikoorma dessant
Mehikoorma piirkonnas kaitsel olnud 207. julgestusdiviisile allunud 5. Eesti Piirikaitserügement taandus Tartu poole erilist vastupanu osutamata. 5. piirikaitserügemendi III pataljon ja 94. rügement taandusid Võhandu jõe piirkonnast Ahja jõe joonele.
Punaarmee dessantoperatsioon kiirendas Saksa vägede rindejoone kokkuvarisemist ja üksuste taandumist Emajõe joonele.
Forest Kämp
Bänd on esinenud paljudel festivalidel üle Eesti, sealhulgas 2014. aasta Tartu Indiefestil, sama aasta Tartu armastusfilmide festivalil tARTuFF ning 2015. aasta Viru Folgil. 2013. aasta Tartu Sügispäevadel korraldatud üritusel "Tudengibänd" võideti publiku lemmiku autasu. 2015. aasta 30. mail ilmus bändil debüütalbum "Sip El Gaad".
Seni on bänd avaldanud viis singlit, millest esimene, "Kuuevarbaline", ilmus 2014. aasta juulis. Singel "Kaarsilla saladus" ilmus sama aasta augustis. Singli "Esimene lend" esitleti 2014. aasta detsembris. Nädal pärast ilmumist valiti "Esimene lend" Raadio 2 nädala demoks ning 2015. aasta veebruaris TV6 nädala tegijaks. Järgmised singlid olid "Kukeseente taga" ja "Rändamine", mis ilmusid 2015. aasta aprillis ja juunis. Forest Kämpi kõige uuem heliteos on "Sierra Ne Nada", mis ilmus 2015. aasta novembri.
Ville Pokka
Ville Pokka (sündinud 3. juunil 1994 Tornios) on Soome jäähokimängija, kes mängib kaitsjana Rootsi kõrgliigaklubis Färjestad BK.
Ta alustas klubikarjääri Oulun Kärpätes, mille meeskonnas debüteeris ta Soome kõrgliigas hooajal 2010–11. 2014. aastal tuli ta Kärpätega Soome meistriks. Samal hooajal pälvis Pokka liiga kõige tõhusamale mängijale antava Matti Keinose auhinna.
2012. aastal valis New York Islanders ta NHL-i draft'is 34. valikuna. 2014. aasta mais sõlmis ta Islandersiga kolmeaastase lepingu, kuid sama aasta oktoobris müüdi tema mängijaõigused Chicago Blackhawksile. Hooajal 2014–15 asus ta American Hockey League'is (AHL) mängima Blackhawksi noorteklubis Rockford IceHogs. Samal hooajal valiti ta AHL-i uustulnukate sümboolsesse koosseisu. Hooaja 2017–18 teises pooles mängis ta AHL-is Belleville Senatorsi ridades.
Haagilõugas
pisi|Haagi lõugas (august 2017) Haagilõugas (ka Haagi lõugas) on laht (lõugas) Saare maakonnas Harilaiu poolsaare juures.
Ville Pokka
2018. aasta mais sõlmis ta lepingu Omski Avangardiga. Hooajal 2019–20 oli Pokka KHL-is enim lööke (161) blokeerinud mängija. 2021. aastal võitis ta klubiga Gagarini karika.
Haagilõugas
Lahe koordinaadid on.
Ville Pokka
2022. aasta juunis sõlmis ta üheaastase lepingu Färjestadiga.
2014. aastal tuli Pokka Soome kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistriks. 2022. aastal tuli ta Soome jäähokikoondisega maailmameistriks ja olümpiavõitjaks. 2016. ja 2021. aasta maailmameistrivõistlustel võitis ta Soome koondise koosseisus hõbemedali.
Tradimus
Eesti pärimusband, koosneb viiest noorest. Katariina Nelli Tiisler (lõõtsad), Mihkel Sildoja (lõõtsad), Jakob Ermann (viiul ja eesti torupill), Susi Eerin Heinlo (viiul), Randmar Tuulemäe (mandoliin)
Tammiku kolhoos
Tammiku kolhoos oli kolhoos Kohtla-Järve rajoonis Jõhvi külanõukogus. Kolhoosi keskasula oli Tammiku. Kolhoosi pindala oli 5900 ha.
Historia Langobardorum
pisi|200px|Salzburgi käsikiri "Historia Langobardorum" ("Langobardide ajalugu") on Paulus Diaconuse tähtsaim teos, mis on pandud kirja 8. sajandil. See kuueköiteline ebatäielik ajalugu kirjutati pärast aastat 787, kuid mitte hiljem kui 796. Paulus Diaconus võis selle kirja panna Monte Cassino mäel.
Raamat hõlmab langobardide lugu alates nende müütilistest juurtest kuni kuningas Liutprandi surmani aastal 743 ning sisaldab palju teavet Bütsantsi, frankide ja teiste kohta. Jutt on pandud kirja langobardide patrioodi vaatenurgast lähtuvalt ning on eriti väärtuslik tänu frankide ja langobardide vaheliste suhete käsitlemisele. Oma peamiste allikatena kasutas Paulus Diaconus järgmisi dokumente: "Origo gentis Langobardorum", "Liber pontificalis", Trenti Secunduse kaotsiläinud ajalugu ja Benevento kadunud kroonika. Lisaks kasutas ta vabalt ka Bede, Toursi Grégoire'i ja Sevilla Isidoruse töid.
Väljaanded
pisi|175px|Bethmanni ja Waitzi 1878. aasta väljaanne Aastal 2000 valminud Laura Pani uurimuse järgi on Pauluse ajaloost säilinud 115 koodeksit. Eksemplaride arv ja nende levik üle kogu Lääne-Euroopa näitavad, et tegemist oli keskajal populaarse teosega; neist käsikirjadest üle 20 pärineb 11. sajandist varasemast ajast ning ülejäänud 80 või rohkem kopeeriti hiljem.
Nende käsikirjade omavahelisi seoseid uuris Georg Waitz, kes määras aastal 1876 kindlaks 11 erinevat "Historia Langobardorumi" perekonda. Vanim käsikiri on 8. sajandi lõpus (ehk vahetult pärast seda, kui Pauluse teos valmis) untsiaalkirjas kirjutatud Assisi palimpsest. See palimpsest ei ole aga kaugeltki täielik, kuna see sisaldab vaid osi Pauluse ajaloo raamatutest II ja V. Vanim täielikuna säilinud käsikiri on "Codex Sangallensis 635", mis on pandud kirja vahemikus 8.–10. sajandini ja mis kannab Waitzi süsteemi järgi numbrit F1. Waitzi järgi teeb F1 vanus temast teose kõige usaldusväärsema koodeksi; sellele on aga vaielnud vastu Antonio Zanella ja Dante Bianchi, kelle järgi ei peegelda F1 Pauluse originaali korrektselt. Hilisemad kirjamehed suuresti aktsepteerisid Paulus Diaconuse kirjeldusi ja seda jätkati sageli ning tekst trükiti esimest korda Pariisis aastal 1514. Ladinakeelse teksti trükitud väljaannete hulgast on kõige autoriteetsem Ludwig Konrad Bethmanni ja Georg Waitzi toimetatud tekst, mis ilmus algallikaid avaldavas sarjas "Monumenta Germaniae Historica" ("Scriptores rerum langobardicarum et Italicarum"; Hannover, 178).
Tõlked
Tekst on tõlgitud järgmistesse keeltesse:
Carlsbad
Carlsbad on linn USA-s California osariigis San Diego maakonnas Santa Catalina lahe ääres. See asub Los Angelese kesklinnast 140 km kaugusel lõunas ja San Diego kesklinnast 56 km kaugusel põhjas. Carlsbad piirneb põhjas Oceanside'i, läänes Vista ja San Marcose ning lõunas Encinitase linnaga.
Elanike arv on 2020. aasta rahvaloenduse seisuga 114,746. Aastal 2010 oli elanikke 105 328. See on elanike arvult maakonna viies linn. 2010. aasta rahvaloenduse kohaselt moodustasid 82,8% elanikest valged, 7,1% aasialased ja 1,3% afroameeriklased. Ladinaameeriklaste osatähtsus oli 13,3%.
pisi|left|John Frazieri kuju Esimesena uuris California lõunaosa sisemaa piirkonda 1769. aastal hispaanlaste Portolá ekspeditsioon. 1880. aastatel rajas praeguse Carlsbandi piirkonda kaevu John Frazier. Ta hakkas raudteejaamas vett pakkuma ja peagi sai see koht nimeks Frazier's Station. Mõni aeg hiljem rajati teine kaev, mille vett uurides selgus, et see sarnaneb vetega, mis on maailmas tuntud tervistava toime poolest. Tänu sellele nimetati linn Euroopas Böömimaal asuva Karlsbadi (praegune Karlovy Vary) järgi, mis on tuntud oma spaade poolest. 1880. aastate teisel poolel hakati piirkonnas ulatuslikult tegelema põllumajandusega. Muuhulgas kasvati seal tsitrusi, avokaadosid ja oliive.
Carlsbad sai linnaõigused 16. juulil 1952.
Carlsbadis valitseb vahemereline kliima. Talved on pehmed ja mõõdukate sademetega. Alla nulli langeb õhutemperatuur harva. Maist septembrini sajab väga harva, kuid suvekuudel võib esineda udu. Kõige soojem on ilm septembris ja oktoobris, mil Carlsbadini küündivad sisemaalt ookeani poole puhuvad kuumad Santa Ana tuuled.
Keskmine sissetulek leibkonna kohta aastas on Carlsbadis umbes 105 000 dollarit, millega kuulub Carlsbad California viie jõukama linna hulka.
Linna läbib kiirtee Interstate 5.
Carlsbadi sõpruslinnad on Futtsu Jaapanis (alates 1998. aastast) ja Karlovy Vary Tšehhis.
Rahvuspüha
Rahvuspüha on tähtpäev, mil tähistatakse pidustustega rahva olemasolu. Seda võib sümboliseerida iseseisvuspäev, mõne kaitsepühaku või valitseja oluline päev (sünnipäev, trooniletõus, kukutamine) vms. Sageli nimetataksegi rahvuspüha "rahvuspüha". Enamasti on rahvuspüha ka riigipüha.
Mõnel maal on rohkem kui üks rahvuspüha, näiteks Pakistanis on neid kolm.
Meeletu, meeletu maailm
Film oli väga edukas, teenides 60 miljonit dollarit (eelarvega 9,4 miljonit) ja nomineeriti kuuele Oscarile, võites kõige esimese parima helitöötluse auhinna, ja kahele Kuldgloobusele.
Sisu
Filmi alguses põgeneb äsja vanglast vabanenud gangster Smiley Grogan (Jimmy Durante), kes 15 aastat tagasi sooritas suure röövi, mägiteel politsei eest, kuid teeb avarii ja sõidab kaljult alla. Neli autot peatuvad, et teda aidata. Autodes on: hambaarst Melville Crump (Sid Caesar), kes on abikaasa Monicaga (Edie Adams) teistel mesinädalatel; mööblivedaja Lennie Pike (Jonathan Winters); Ding Bell (Mickey Rooney) ja Benjy Benjamin (Buddy Hackett), kaks sõpra, kes on teel Vegasesse; ja merevetikaärimees J. Russell Finch (Milton Berle) koos abikaasa Emmeline'i (Dorothy Provine) ja tüütu ämma, proua Marcusega (Ethel Merman). Enne surma jõuab Grogan neile öelda, et Santa Rosita pargis on "suure W" alla peidetud 350 000 dollarit. Kui nad ei jõua üksmeelele raha jagamise osas, asuvad kõik raha taga ajama. Samal ajal jälgib neid Santa Rosita politseikapten Culpeper (Spencer Tracy), kes on Grogani juhtumiga tegelenud aastaid ja tahab selle veel enne pensionile minekut lahendada.
Crumpid jõuavad Santa Rositasse teistest ees, olles laenutanud suhteliselt nigelas korras vana biplaani, kuid kui nad tööriistapoes varustust otsivad, jäävad nad kogemata poe keldrisse lõksu. Peale mitmeid ebaõnnestumisi õnnestub neil lõpuks dünamiidi abiga keldri seina auk õhkida ja nad pääsevad välja, mispeale lähevad taksoga parki. Benjyl ja Dingil õnnestub laenutada heas korras lennuk, kuid kui nende alkohoolikust piloot joob end meelemärkusetuks, on nad sunnitud lennuki ise maandama, kuid ei oska lennata, tekitades nii lennujaamas kaose. Lõpuks õnnestub neil lennuk maandada ja nad sõidavad ka taksoga parki. Ka taksojuhid (Eddie Anderson ja Peter Falk) jälgivad neid. Finchid sõidavad kogemata sisse Pike'i veoautole, ning hääletavad Suurbritannia armee kolonelleitnant J. Algernon Hawthorne'i (Terry-Thomas) auto peale, kuid peale sõidu ajal tekkinud tüli lahkuvad proua Marcus ja Emmeline, et uus auto leida.
Pike'l õnnestub peatada autojuht Otto Meyer (Phil Silvers), kes aga, kuulnud varandusest, jätab ta tee äärde ja sõidab edasi. Tal saab aga rehv tühjaks ja ta peab peatuma teeäärses tanklas, kus ta valetab teenindajatele, et Pike on hullumajast põgenenud ja ajab teda taga. Alguses õnnestub neil Pike kinni võtta, kuid too hävitab tankla ja varastab tankla puksiirauto, et teed jätkata, võttes tee peal peale proua Marcuse ja Emmeline'i. Proua Marcus helistas aga oma juhmile pojale Sylvesterile (Dick Shawn), kes elab pargi lähedal, kuid raha toomise asemel tuleb too teda otsima. Meyer võtab samal ajal peale hääletaja ja viib ta koju, kuid proovides maanteele tagasi jõuda, sõidab ta kogemata jõkke ja ta auto upub, mispeale ta varastab uue auto. Russell ja Algernon satuvad tee peal avariisse ja rendivad uue auto, kuid tee peal saavad kokku Sylvesteriga ja satuvad liiklusõnnetusse. Samal ajal jõuavad Pike, proua Marcus ja Emmeline neile järgi ning nad jätkavad teed puksiiriga kuuekesi.
Samal ajal tülitseb Culpeper naise ja tütrega, ning saab teada, et tema pension on suhteliselt tühine. Ta palub kõikidel aardekütte jälgivatel üksustel tagasi tõmbuda ja läheb ise parki. Kui kõik on jõudnud parki, kaevatakse varandus üles. Kui raha jagamisel tekib uus tüli, tutvustab Culpeper ennast ja võtab kogu raha endale, soovitades teistel aga end politseile üles anda. Politseiülem Aloysius (William Demarest) on samal ajal saavutanud linnapealt Culpeperi pensioni kolmekordistamise, kuid kui ta üritab sellest Culpeperit teavitada, on Culpeper parasjagu raha jälil. Olles välja nuputanud Culpeperi tegeliku plaani, käsib ta Culpeperi arreteerida. Aardekütid, olles samal ajal teel kahe taksoga politseijaoskonda, imestavad, miks Culpeper neil minna lasi ja kui näevad, et ta ei sõida politseijaoskonna suunas, asuvad hoopis teda jälitama. Tagaajamine lõppeb mahajäetud maja juures, kuhu Culpeper põgeneb ja mehed jälitavad teda edasi, käskinud naistel majja mitte siseneda. Tagaajamine lõppeb ebastabiilsel tuletõrjeredelil, kus Culpeperil kukub käest rahakohver, mille kallale all rahvas tormab. Mehi saadetakse päästma tuletõrje redelautoga, kuid kui nad kõik ronivad redelile, hakkab redel ülekoormuse tõttu pendeldama, lennutades nad eri suundades laiali.
Filmi lõpus on kõik 11 meest raskete vigastustega vangla haiglas, süüdistades kõiges Culpeperit. Culpeper ütleb, et ta kaotas oma pensioni, ta naine andis sisse lahutuse, ta tütar kavatseb oma nime muuta ja et teised kümme pääsevad ilmselt kergema karistusega, kuna tema jääb asjas põhisüüdlaseks ning loodab, et tulevikus leidub kunagi veel midagi, mis suudaks teda naerma ajada. Viimases stseenis marsib proua Marcus palatisse ja asub mehi süüdistama, kuid libiseb Benjy mahavisatud banaanikoorel, mispeale mehed hakkavad kõik valjult naerma, ning peale väikest kõhklust ka Culpeper.
Itaalia 2018. aasta taliolümpiamängudel
Itaalia osales 2018. aasta taliolümpiamängudel Pyeongchangis 122 sportlasega, kes võistlesid 14 spordialal.
Olümpiavõitjaks tulid lühirajauisutaja Arianna Fontana, kes oli ka Itaalia lipukandja mängude avatseremoonial, lumelauasõitja Michela Moioli ja mäesuusataja Sofia Goggia.
Crew Dragon Endeavour
pisi|Endeavour aprillis 2020 Crew Dragon Endeavour (seerianumbriga C206) on SpaceX-i ehitatud ja arendatud kosmoselaev, mida kasutatakse NASA mehitatud missioonidel.
Endeavour lendas esimest korda kosmosesse 30. mail 2020 missiooni Crew Dragon Demo-2 raames, meeskonda kuulusid Robert Behnken ja Douglas Hurley. Demo-2 oli esimene mehitatud missioon pärast 2011. aastal toimunud Space Shuttle'i programmi missiooni STS-135 ning esimene kord, kui erafirma saatis kosmosesse mehitatud missiooni. Endeavour naasis Maale 2. augustil 2020 ja uuesti läks see kosmosesse missioonil SpaceX Crew-2 2021. aastal.
Tallinna Transpordi- ja Keskkonnaamet
Tallinna Transpordi- ja Keskkonnaamet oli Tallinna linna amet, mis tegeles Tallinnas transpordi ja keskkonna valdkonnaga. Amet eksisteeris 2003–2005 ja siis moodustati eraldi ametid Tallinna Transpordiamet ja Tallinna Keskkonnaamet.
Crew Dragon Endeavour
Behnken ja Hurley nimetasid kosmoselaeva Endeavouriks kosmosesüstiku Endeavour järgi, millega mõlemad astronaudid esimest korda kosmoses käisid.
Ago (eesnimi)
1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Ago 712 mehel. Ago on Eestis populaarsuselt 214. mehenimi.
Iraagi Vabariik (1958–1968)
Iraagi Vabariik (araabia keeles الجمهورية العراقية‎, al-Jumhūrīyah al-'Irāqīyah; mitteametlikult Esimene Iraagi Vabariik) oli aastal 1958 president Muhammad Najib ar-Ruba'i ja peaminister Abd al-Karim Qasimi juhtimisel tekkinud riik. Vabariik rajati, kui 14. juuli revolutsiooniga kukutati hašemiidide monarhia. Revolutsiooniga kaotati ka Araabia Föderatsioon. Esimene vabariik lõppes 1968. aastal baa'thistide võimuletulekuga.
Territoorium
Iraagi Vabariik võttis kontrolli endise Iraagi Kuningriigi alade üle ning Jordaania sai uuesti iseseisvaks entiteediks.
Alari Piispea
pisi|Аlari Piispea 1996. aastal pisi|Ansambli Jääboiler esinemine 24. aprillil 2009 Tartus. Pildil vasakult viiuldaja [[Tiit Kikas, saksofonist Meelis Unt, trummar Tiit Kevad, solist InBoil, bassist Alari Piispea ja kitarrist Marek Talts]] Alari Piispea (sündinud 11. mail 1966) on eesti muusik, basskitarrist.
Iraagi Vabariik (1958–1968)
Territoriaalsed sihid
Qasimi režiimi loosungiski olid riigi piirid ära märgitud: "Zākhūst põhjas kuni Kuveidini lõunas" (Zakhu linn asub ja asus Iraagi ja Türgi piiril). Qasimi valitsus toetas kurdide omariiklust sõnadega "Iraani poolt annekteeritud kurdide alade tagasisaamine" viidates soovile ühendada Iraani Kurdistan Iraagi Kurdistaniga. Lisaks nõuti Khūzestāni ja Kuveiti, millest viimane oli 1961. aastani Suurbritannia võimu all.
Alari Piispea
Kasutab esinejanime Päss.
Iraagi Vabariik (1958–1968)
Kultuur
Abd al-Karim Qasim propageeris mõõdukat Iraagi rahvuslust, millega tunnustati mh ka araablasi, kurde, assüürlasi ja jeziide Iraagi riigi võrdsete partneritena. Kurdi keel ei olnud Iraagis küll ametlikult kasutusel, kuid kasutati kurdi versiooni araabia tähestikust ning kurdi keelt kasutati kõikides haridusasutustes. Qassim rõhutas eelkõige iraaklaste araabia-kurdi päritolu ning oli öelnud: "Iraak ei ole selgelt mitte ainult araablaste maa, vaid araablaste ja kurdide maa... Araablaste tunnustus kurdi rahvuslusele näitab selgelt, et me oleme eelkõige iraaklased ning alles pärast seda araablased ja kurdid." Valitsus toetas ka Iraani Kurdistani liitmist Iraagiga. Valitsuse kurdimeelse poliitika osadeks olid ka avalik lubadus "kurdide rahvuslikele õigustele ühtses Iraagis" ning püüdlused mõjutada Iraani kurde Iraagiga liitumist pooldama. Qassimi kurdimeelne poliitika oli kogu Lähis-Ida kurdi populatsiooni seas ülimalt populaarne ning teda kutsuti "araablaste ja kurdide juhiks".
Qassimile avaldas korduvalt avalikult toetust ka kurdide liider Mustafa Barzani, kelle kuningriigi aegne valitsus oli Iraagist välja saatnud ning kellel nüüd lubati riiki naasta. Ta tänas Qassimi kurdide põgenike Iraaki lubamise eest ning õnnitles teda monarhia kukutamise pärast.
Majandus
Qasimi režiimi ajal oli Iraagi valitsusel üheksa majanduslikku põhimõtet: kogu majanduse korraldamine plaanide alusel, monopolide kaotamine ning keskklassi tugevdamine, majanduse imperialismist vabastamine, maaomandi süsteemi kaotamine, kaubandus kõikide riikidega, tihedamad kaubandussuhted araabia maadega, avaliku sektori laiendamine, erasektori tegevuse soodustamine ning üheksandaks suurema majanduskasvu tekitamine.
Poliitilised probleemid
1941. aastal toimus Iraagis riigipööre, kui neli Iraagi kindralit kukutasid Saksa luure ja sõjaväe abiga asevalitseja 'Abd al-Ilahi ning peaminister Nuri al-Said ja tegid uueks peaministriks Rashid Ali al-Gaylani. Selle tõttu taasokupeerisid Iraagi britid, kes kukutasid Ali ning tõid al-Ilahi ja al-Saidi võimule tagasi. 1947. aastal hakkasid Iraak ja Suurbritannia pidama brittide riigist lahkumise kõnelusi. Jaanuaris 1948 sõlmiti Portsmouthis leping, millega loodi Briti-Iraagi ühine kaitsenõukogu, mis vastutas Iraagi sõjaväe ja välisasjade eest.
Piirkondlikud vastasseisud
14. juuli revolutsioonis oli tähtis roll piirkondlikutel vastasseisudel. Panarabistlikud ja araabia rahvuslikud vaated levisid üle kogu Lähis-Ida ning nende eestkõnelejaks oli Egiptuse riigipea Gamal Abdel Nasser. Teise maailmasõja ajal ning pärast seda oli Iraagi Kuningriik koduks paljudele häälekatele araabia rahvuslastele. Rahvuslaste arvates oli Iraagi monarhia liialt briti- ja läänemeelne. Hašemiididevastane meelestatus tekkis eriti politiseeritud haridussüsteemist ning kasvavast haritud keskklassist. Peaminister al-Said väljendas isegi huvi Viljaka poolkuu araabia riikide ühenduse loomise suhtes ning rajas koos Jordaaniaga Araabia Föderatsiooni. Nasseri panaraabia riigi vastu tal nii suurt huvi ei olnud. 1944. aastal liitus Iraak al-Saidi juhtimisel Araabia Liigaga, mida nähti heaks koostöövõimaluseks ning potentsiaalseks sillaks suurema araabia riigi poole. Liiga harta väärtustas iga riigi autonoomiat ning mainis panarabismi vaid retooriliselt.
Majandusraskused
Pärast teist maailmasõda oli Iraagi majandus varemetes, inflatsioon kasvas ning elatustase langes. Peaminister ja asevalitseja olid omavahel majandusküsimustes alatihti tülis. Omavaheliste konfliktide tõttu ei suudetud teha koostööd ega Iraagile töötavat majanduspoliitikat välja mõelda.
Ühiskondlikud rahutused
Iraagi kõrgklass oli hakanud Nasseri panarabismiga flirtima. Panarabiste oli ka sõjaväe kõrgemates ešelonides. Al-Saidi poliitika oli Iraagi sõjaväe ohvitseride seas ebapopulaarne ning tekkima hakkasid erinevad opositsioonigrupid, mis said eeskuju 1952. aastal Egiptuse monarhia kukutanud Vabade Ohvitseride Liikumiselt.
14. juuli revolutsioon
14. juulil 1958 kukutasid end Vabadeks Ohvitserideks kutsunud sõjaväelased, keda juhtis kindral Abd al-Karim Qasim, Iraagi monarhia. Grupeeringu enamik oli panarabistid, kuid juht Abd al-Karim Qasim oli iraagi rahvuslane, see erisus hakkas hiljem liikumisesiseseid suhteid mõjutama. Riigipöörde käigus hukati kuningas Faysal II, asevalitseja ja kroonprints Abd al-Ilah ning peaminister Nuri al-Said.
Reformid
Revolutsiooniga said riigi juhtideks Muhammad Najib ar-Ruba'i ja Abd al-Karim Qasim. Qasimi režiim tõi riigi ühiskonda mitmeid muudatusi.
Mosuli ülestõus
Paljudele araabia rahvuslastest sõjaväelastele oli Qasimi režiim vastukarva ning 1959. aastal üritati Mosulist alanud ülestõusuga riigis Ühinenud Araabia Vabariigi toel võim haarata. Kuigi ülestõusu toetasid ka kohalikud araablaste kogukonnad, surusid režiimile ustavaks jäänud sõjaväe osad kommunistliku partei ja kurdide toel selle paari päeva jooksul maha. Pärast ülestõusu mahasurumist oli Mosul mitu päeva vägivaldses kaoses, milles tuhanded hukkusid.
Qasimi liit kommunistidega ning kommunistliku partei kasvav populaarsus olid pinnuks silmas Iraagi Baa'thistlikule Parteile. Baa'thistid otsustasid, et ainus võimalus kommunistide peatamiseks on Qasimi kukutamine.
Ramadani revolutsioon
8. veebruaril 1963 kukutati Qasim. Riigipööret juhtisid Baa'thi Partei ja araabia rahvuslastest sõjaväelased. Võimupöörde korraldajad heitsid Qasimile ette nii iraagi rahvusluse eelistamist araabia rahvusluse ees kui ka liigset sõbrutsemist kommunistidega. Qasim oli ka mitmete ohvitseridega kehvasti läbi saanud.
Ar-Rashidi mäss
Iraagi Kommunistlik Partei oli ramadani revolutsiooni käigus kõvasti kannatada saanud, lisaks olid pärast revolutsiooni toimunud antikommunistlikud puhastustööd. Siiski oli parteil riigis alles mitmeid tugipunkte, millest suurim ja relvastatuim osa asus Bagdadis. Kommunistliku ülestõusu plaan lasti käiku 3. juulil 1963. Umbes 2000 parteilast ja mässulist sõjaväelast pidi enda kontrolli alla saama Bagdadi ar-Rashidi sõjaväebaasi ning sealt vabastama ligi 1000 Qasimi toetajat ja kommunisti, kes pidid veenma suuremat osa Iraagi relvajõududest uuele režiimile vastu hakkama. Ar-Rashidi valvurid osutasid võimupöörajatele ootamatult tugevat vastupanu ning vangistatud dissidente vabastada ei õnnestunud. Baasi piirasid sisse Baa'thi Partei omakaitseväelased ning riigipööre luhtus.
Nasseristide riigipööre
Uued poliitilised lõhed tekkisid nii Baa'thi Partei sees nasseristide ja Nasseri vastaste vahel kui araabia rahvuslaste parema ja vasaku tiiva vahel. Novembris 1963 kukutasid valitsuse ja sõjaväe nasseristid baa'thistide valitsuse. Kehtestati üheparteirežiim, kõik erakonnad peale Araabia Sotsialistliku Liidu keelustati.
Pärast riigipööret moodustas president Abdul Salam Arif peamiselt tehnokraatidest ja nasseristidest sõjaväelastest uue valitsuse. Kõik pangad ning üle 30 suurettevõtte riigistati. Arifi poliitika oli tugevdada suhteid Egiptusega ning 20. detsembril avalikustati plaanid riikide vahelise liidu loomiseks. Hoolimata sellest astusid juulil 1965 Iraagi nasseristidest ministrid tagasi.
Teine ba'athistide riigipööre
Samal Arif hukkus 13. aprillil 1966 lennuõnnetuses ning võimule tuli tema noorem vend Abdul Rahman Arif. Rahman Arif oli vaadetelt mõõdukas, tema valitsust hakkas juhtima Abd al-Rahman al-Bazzaz ning riigi poliitika hakkas tsentristlikumaks muutuma. Riigistamised peatati ning parandati suhteid Ameerika Ühendriikidega. Valitsuse poliitika oli vastumeelt radikaalsetele araabia rahvuslastele, kes nägid selles revolutsiooni ideede mahajätmist.
Fausto Capital
pisi|234x234px|Maakri HUB, Tallinn. Fausto on 2004. aastal asutatud büroo- ja kaubanduspindade arenduse, üürimise ja haldamisega tegelev ettevõtete grupp.
Fausto omanikud on Kenneth Karpov ja Sven Mihailov.
Ajalugu
pisi|236x236px|Konrad Apartments, Tartu vanalinn. Fausto loodi 2004. aastal. Brändiga on seotud ettevõtted Fausto Grupp OÜ (al 2006), Fausto Capital OÜ (al 2010) ja Fausto Apartments OÜ (al 2014).
2017. aastal kuulutati Fausto Eesti juhtiva majanduslehe Äripäev TOP 100 ettevõtete edetabelis kinnisvara valdkonna edukaimaks ettevõtteks. Samas edetabelis saavutati 2019. aastal teine koht ja 2020. aastal neljas koht.
Fausto Capitali arendused
Fausto on välja arendanud üle 65 000 ruutmeetrit üüripinda, sealhulgas järgmised kinnisvaraprojektid:
Eric Ericson
Eric Gustaf Ericson (26. oktoober 1918 Borås – 16. veebruar 2013 Stockholm) oli Rootsi koorijuht ja mõjukas kooriõpetaja.
Eric Ericson lõpetas Kuningliku muusikakolledži (Kungliga Musikhögskolan) Stockholmis 1943. aastal ja õppis seejärel välismaal, Šveitsi Schola Cantorum Basiliensises, samuti Saksamaal, Suurbritannias ja USA-s.
Aastail 1951–1991 oli Ericson Uppsala ülikoolis koori Orphei Drängar peadirigent ning aastani 1982 oli ta 1951. aastal tema initsiatiivil loodud Rootsi raadio koori juht.
Ta asutas Eric Ericsoni kammerkoori.
Indigo
Indigo (vanakreeka keelest ἰνδικόν indikón, 'India', 'Indiast pärinev'; arvatava päritolukoha Ida-India järgi) on taimse päritoluga looduslik sügavsinise tooniga küüpvärvaine. Kasutatakse tekstiili, naha jm materjalide värvimiseks ning lasuurvärvina maalikunstis. Üksi või hennaga kombineeritult kasutatakse mõnes piirkonnas keha ja juuste värvimiseks.
Värvainete indeksis kannab naturaalne indigo tähist NB1 (Natural Blue 1) ja sünteetiline PB66 (Pigment Blue 66), küüpvärvainete rühma kuuluvana on ta tähis Vat Blue 1, aine ehituse järgi 75780.
Saamine
Indigot on toodetud mitmetest suurema või väiksema indigotiinisisaldusega taimedest:
Ajaloost
Indigo kuulub vanimate ja tuntuimate värvainete hulka ja seda kasutati juba eelajaloolisel ajal tekstiilide värviseks. Indigovärvi ainsaks allikaks olid kaua taimeosad, nagu sinerõika või indigopõõsa lehed.
1865. aastal tegi Adolf von Baeyer rea uurimusi, millega ta töötas välja erinevad indigo sünteesi meetodid ja tegi kindlaks indigovärvaine keemilise ehituse. Oma töö eest värvainete keemia vallas sai ta 1905. aastal Nobeli keemiaauhinna. Indigo kohta tehtud uurimistöö tulemused mängisid olulist rolli orgaanilises keemias ka edaspidi, eriti avastused värvaine värvuse seose kohta aine või tema derivaatide molekuli ehitusega.
Indigo tööstusliku sünteesi väljaarendamisega 19. sajandi lõpul algas rahaliselt ja ajaliselt oluliselt soodsam indigovärvi tootmine võrreldes traditsiooniliste tehnoloogiatega. See suretas välja loodusliku indigo tootmise ja turu. Enamik tänapäeval toodetavast sünteetilisest indigovärvainest läheb sinise teksariide (denim) tootmiseks.
Mina-sõnum
Mina-sõnum (ingl I message) on Thomas Gordoni loodud mõiste inimestevahelise suhtluse teoorias, mis tähistab selget eneseväljendust, kõige otsesemat ja selgemat teed ennast teistele arusaadavaks tegemisel.
pisi|315x315px|Selge eneseväljendamine suhtlusoskuste skeemil (ESTÜ, 2007) Selge eneseväljendus on Gordoni meetodi kohaselt kehtestava käitumise põhikomponent.
Ajalugu
Keel on üks kõige võimsamaid kontakti loomise vahendeid. Inimesed on oma arvamustest, vajadustest jms teada andnud eri viisidel. Näiteks peeti kaua aega viisakaks hoiduda mina-sina-dialoogis rääkija ja kuulaja otsesest nimetamisest. Selle asemel kasutati (ja kasutatakse kohati veel tänapäevalgi) alistuvale käitumisele omaseid keelelisi vorme.
1960ndatel peeti sõna mina sagedast kasutamist enesekesksuse näitajaks. Pärast seda on nii kõnes kui kirjas toimunud muutus, mille tulemusena endast mina-vormis rääkimine ja kirjutamine on saanud laialt levinud tavaks.
Suhtlemise seisukohalt on esmatähtis saada mina-sina ootustes selgust kohe esimese kuulmise või lugemise ajal. (nt Mõtlen selle üle homseni, nii et sa võid praegu koju minna.)
Eesmärgid
Tänapäeva külluslikus infovahetuses soovitatakse mina-sõnumit kasutada, et tagada konkreetsus eelkõige :
Mina-sõnum on täielik siis, kui ta kirjeldab toimuvat kolmest aspektist: teise osapoole käitumise kirjeldus, minu kahju / kasu sellega seoses, minu tunne.
Enamik mina-sõnumeid loob rahuliku suhtlusõhkkonna. Tõenäoliselt on selliste sõnumite taustaks suhtlejate austus nii enda kui suhtluskaaslas(t)e suhtes, püüe hoida psühholoogilist võrdsust ja jõuda võit-võit-lahenduseni või vähemasti kompromissini.
Küll aga võib igapäevaelus märgata, kuidas erutuse korral, ajapuuduses jm põhjustel kõlavad sina-sõnumid: ''Kus sa olid nii kaua, ise lubasid juba kella viieks tulla! Sa peaksid vähem suitsetama / suitsetamise maha jätma! Sa ei tohi mulle kogu aeg selle tööjutuga peale käia – muudkui otsi ja otsi ja otsi!'' Enamik sina-sõnumeid kõlab ründavalt või süüdistavalt. Sõnumi vastuvõtjale võivad selline toon ja tekst kergesti mõjuda ebaõiglasena, nii et ta kas eemaldub solvunult (alistuv käitumine) või ründab vastu: aga sa ise ju... (agressiivne käitumine) ja tõenäoliselt puhkeb konflikt.
Bretagne'i hertsogkond
thumb|Lipp thumb|Vapp thumb|Bretagne'i paiknemine
Mina-sõnum
Eesmärgid
Näide sama teema väljendamise kohta:
Bretagne'i hertsogkond
Hertsogkonna eelkäijateks olid mitmed varajased kuningriigid ja selle ametlikuks alguseks võib lugeda viikingi okupantide väljaajamist umbes aastal 939. Hertsogkond liideti Prantsusmaa kuningriigiga aastaks 1532 Bretagne'i staatide hääletuse kaudu. Prantsuse revolutsiooni järel ja Prantsuse valitsuse erinevate vabariiklike vormide tulemusel aastast 1792 asendati hertsogkond Prantsuse departemangude süsteemiga, mis jätkub Prantsuse Viienda vabariigi ajal. Tänapäeval on departemangud ühendatud ka administratiivseteks piirkondadeks, kuigi Bretagne'i administratiivne piirkond ei hõlma keskaegse hertsogkonna terviklikkust.
Geograafia
Bretagne'i hertsogkonna geograafiline territoorium vastab laias laastus antiikaja Aremoricale, nagu seda tundsid roomlased, ja tänapäeva Prantsusmaa Bretagne'i piirkonnale. Bretooni hertsogi territooriume tähistasid sageli selle suured linnad ja kloostrid, sealhulgas ala Le Mont-Saint-Michelist läänes (kaasaarvatud) ja Nantes'ist/Naoned'ist põhjas (kaasaarvatud), ning Rennes'i/Roazhoni ja Vannes'i/Gwenedi ümbritsevad alad. Tänapäeva Prantsuse vabariigis asub Nantes Loire-Atlantique'i departemangus ja on seega eraldatud neljast Bretooni departemangust, mis moodustavad Bretagne'i administratiivse piirkonna. Tänapäeva geopoliitilises mõistes katab Bretagne'i hertsogkond laias laastus Prantsuse Finistère'i, Côtes-d'Armori, Morbihani, Ille-et-Vilaine'i departemangude territoorium ja vähemalt Nantes'i ala Loire-Atlantique'i departemangus.
Juured
thumb|Bretagne 9. sajandil , Bretagne'i kuningriik, Bretagne'i valitsejate loend Bretagne'i hertsogkonnale, mis kujunes 10. sajandi alguses, eelnes mitu varasemat riigikest, mis mõjutasid selle kuju.
Enne Rooma riigi laienemist piirkonda elasid gallia hõimud Aremorica poolsaarel, jagades selle viieks piirkonnaks, millest siis moodustati baas Rooma administratsioonile piirkonnas. Viis hõimu olid osismid, venetid, curiosoliidid, namneedid ja venellid. Rooma riigi kõige tähtsamate võitude hulgas piirkonnas oli 56 eKr venetite laevastiku langemine Julius Caesari kätte, millega keldid kaotasid 220 alust. See sündmus tähistas selle hõimu eksisteerimise lõppu. Rooma poliitiline haare piirkonnas nõrgenes, kui Rooma kõrgem sõjaväeametnik Britannias Magnus Maximus haaras aastal 383 keisritrooni.
Mina-sõnum
Eesmärgid
Mina-sõnum on kõige otsesem ja selgem tee, et ennast teistele arusaadavaks teha. Mina-sõnumeid tasub kasutada, sest:
Liigid
Mina-sõnumid saab jagada:
Iga sõnaga mina algav lause ei pruugi olla mina-sõnum, nt Ma arvan, et sa oled lihtsalt laisk.
Bretagne'i hertsogkond
Juured
Venellide traditsiooniline hõimuterritoorium oli esimene osa iidsest Aremoricast, mis kaotati bretooni valitsejate poolt enne hertsogkonna loomist. Venellid elasid Contentini poolsaarel ja nende pealinn oli Coutances. Karolingide ajal haldasid ala ametisse nimetatud vikondid, kuid viikingite sissetungide ajal eraldati ülejäänud neljast bretooni hõimualast ja allutati lõplikult Normandiale.
Mina-sõnum
Mina-sõnum ja kuulamine
Asudes mõttes koostama kehtestavat sõnumit (mina-sõnumit), on oluline kõigepealt kindlaks teha, kellel on probleem. Seda mõistes selgub kohane suhtlustehnika: kas alustada teise osapoole kuulamisest või oma kehtestava mina-sõnumi väljaütlemisest. Kolmeosaline mina-sõnum on vaid üks, tavaliselt esimene osa muutuse protsessis.
Bretagne'i hertsogkond
Juured
Karolingide impeerium püüdis 6. ja 7. sajandil Bretagne'i liidendada. Karolingid püüdsid luua ühtset haldust ümber keskuste Rennes'i, Nantes'i ja Vannes'i. Kogu selleks perioodiks jäi kontroll bretooni kuningate üle hapraks. Neustria oli frankide maade lääneosale antud nimi ja see nimi jäi kasutusele kuni Normandia moodustamiseni 10. sajandil. Neustria jagas oma läänepiiri Bretagne'iga. Neustria margid, kuhu kuulus Bretagne'i mark, loodi Charles II Paljaspea poolt Lääne-Frangi riigi kaitseks bretoonide ja normannide (viikingite) eest. Karolingide Bretooni margi taasloomist juhtis Robert Tugev. Ida-Bretagne oli enim mõjutatud frangi kultuurist, mis sel perioodil tekkis.
Mina-sõnum
Mina-sõnum ja kuulamine
Kehtestavas käitumises on mina-sõnumi vältimatu kaaslane aktiivne kuulamine.
Mina-sõnumi mõju suurendamine "käiguvahetuse" abil
Kuigi mina-sõnumi ütleja hoiak on heatahtlik ja ta käitub väljapeetult kehtestavalt, võib käitumise muutmise soov teises osapooles esile kutsuda ebamugavust ja isegi teatud määral vaenulikkust. Et emotsionaalset temperatuuri enam mitte tõsta, on tark tema vastuväited ära kuulata ja ümber sõnastada, kuid seejärel oma sõnumit kindlameelselt korrata. Seda suhtlustehnikat nimetatakse käiguvahetuseks.
Bretagne'i hertsogkond
Juured
Pärast Salauni mõrva puhkes kodusõda ja Bretagne'i ühtsus lagunes. Salauni mõrva kaasatud pealik Gurwant sai õiguse Bretagne'i üle valitseda. Samal ajal andis ta märkimisväärse osa Bretagne'ist oma kaasosalisele Vannes'i krahvile Paskwezhenile, põhjustades seeläbi piirkonna ühtsuse kaotuse. Gurwant valitses kaheldava seaduslikkusega ja mõrvati kiiresti. Tema poeg Erispoe tütrega Yezekael sai Bretagne'i valitsejaks. Yezekael võitles mitmes lahingus, kaitstes kuningriigi sõltumatust sissetungivate viikingite vastu, ja suri lahingus. Tema järeltulijaks sai tema liitlane Alan, kes valitses 10. sajandi algul kui Alan I.
Kõik selle perioodi Bretagne'i valitsejad, Morvanist Yezekaelini, kandsid (erineva väärtusega) Bretagne'i kuninga tiitlit. Kuid seda tiitlit, kuigi populaarset, ei tunnustatud keisri poolt ametlikult, kuni Alan I sai Bretooni kuningaks.
10. sajand
Alan I viis lõpule hertsogkonna kaitse sissetungivate viikingite vastu ja sai esimeseks ja ainsaks bretooni valitsejaks, kes sai ametliku keiserliku tunnustuse kuningana. (Tulevased bretooni valitsejad olid erineva sõltumatuse astmega suveräänsed hertsogid, ning seotud Prantsusmaa ja Inglismaa kuningriikidega.) Alan I taasühendas Bretagne'i, mille Gurvand võimaldas jagada, ja laiendas Bretagne'i kuningriiki, saavutades selle suurima territoriaalse ulatuse.
Pärast Alan I surma aastal 907 vallutasid Bretagne'i taas kord viikingid, kes okupeerisid hertsogkonda aastatel 907–937. Alan I poeg Alan II põgenes Inglismaale, kus ta mõnda aega elas pagenduses Edward Vanema alluvuses. Temaga koos oli pagenduses Edwardi lapselaps, Prantsusmaa Louis IV, kuna ka Prantsusmaa oli viikingite poolt vallutatud. Alan II ja Louis IV vaheline sõprus rajas pretsedendi Bretooni sõltumatusele Prantsuse õukonna perspektiivis.
Alan II tuli Bretagne'i tagasi aastal 938. Bretagne'i hertsogkonna juured asuvad Trans-la-Fôret' lahingus, umbes 1. augustil 939, pärast mida peeti Bretagne'i hertsogkonnaks ja selle valitsejaid hertsogiteks. Pärast mitmeid lahinguid viikingite vastu saavutas Alan II kontrolli hertsogkonna üle. Alan II valitsemist tähistab unikaalsete suhete perioodi algus sõltumatute riikide Bretagne'i, Inglismaa ja Prantsusmaa vahel. Aastal 942 kinnitas Alan II vasallisõltuvust Louis IV-st. Alan II ja tema järglased valitsesid väiksemat riiki kui Alan I ja ilma tema võimuta. Alan II valimine hertsogiks näitas ka vormi jagatud võimust teiste bretooni aadlikega ja Rooma katoliku kirikuga ja hertsogkonnas kohalolevate võimsate välisjõududega. Bretagne oli vaba igasugusest Prantsuse kuninga mõjust aastani 1123, kui Louis VI kinnitas Nantes'i piiskopi.
Pärast Alan II surma järgnes talle tema poeg Drogon. Drogoni valitsemine oli oluline selle poolest, et demonstreeris suurte Bretooni linnade ja nende krahvide suhtelist tähtsust. Drogon oli Vannes'i krahv ja Nantes'i krahv enne, kui sai Bretagne'i hertsogiks. Oli ka teisi krahve, sealhulgas Rennes'i krahv. Drogoni valitsemine lõi ka pretsedendi regendi rollile pärija alaealisuse ajal. Kogu oma valitsemise aja oli Drogon oma onu Blois' krahvi Theobald I (kes usaldas hertsogkonna halduse Doli peapiiskopile Wicohenile ja Rennes'i krahvile Yuzhael Berengarile) ja oma kasuisa Fulko II ühise regentvalitsuse alluvuses. Fulko II abiellus hiljem Alan II lesega.
Drogoni ajal jätkus hertsogkonnas poliitiline ebastabiilsus ja ta oli võimetu oma liini pidama. Drogoni järglaseks sai Yuzhael Berengari poeg Conan I ja hertsogitiitel läks nüüd Rennes'i dünastiale. Conan I valitses ainult kaks aastat ja talle järgnes tema vanem poeg Jafrez I. Blois ähvardas Conani järglust. Conan I ja Jafrez I valitsemised tõid hertsogkonnale suurema poliitilise stabiilsuse, sealhulgas liit Normandiaga.