cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Łošyca mõis
Aastal 1877 läks mõis abielu teel Lubańskite valdusse. Mõisa omanikuks sai Eustacjusz Lubański, kes lasi vana peahoone ja tiibhoone ümber ehitada. Ka valmis tema ajal suurem osa mõisakompleksist Vana tootmishoonete kompleks lammutati ja ehitati vana võõrastemaja asemele, ehitati uus võõrastemaja. Pärast võõrandamist seati mõisas Nikolai Vavilovi eestvedamisel sisse Üleliidulise Taimekasvatusinstituudi Valgevene osakond. Seal pandi alus valgevene pomoloogiale. Mõisa pargis asuvas Łošyca jäärakus hukkasid NKVD üksused 7000 – 10 000 inimest. Sealse instituudi ühe osakonna moodustas ka Poolasse saadetavate diversantide ettevalmistuskool. Teise maailmasõja ajal paiknes seal Valgevene kindralkomissariaadi Minsk-Landi sektori juhi W.Freitagi residents. Sõja järel moodustati seal 93 ha suurune aiandusliku suunitlusega sovhoos. Aastal 2002 võeti mõisakompleks muinsuskaitse alla. pisi|Kamin
Mõisa eklektiline sai tänapäevase ilme aastal 1895. Hoone on asümmeetriline, osalt kahe- ja osalt ühekorruseline. Vanem ühekorruseline osa on puidust, kahekorruseline osa aga kivist. Hoone juurde kuulub kõrgel soklil asuv veranda. Nii hoone frontoone, karniise kui ka seinu ehivad puitornamendid. Viilkatust toestavad kivist piilarid. Interjöörist on säilinu 16 ahju, kamin ja osad reljeefkaunistused. Kamin on rohelistest reljeefsetest kahhelkividest, üks ahi on polükroomsetest kahhelkividest, kolm ahju pruunidest reljeefsetest kahhelkividest, ülejäänud ahjud aga valgetest kahhelkividest. Aastast 2015 asub hoones muuseum.
Varasema tiibhoone kivist vundamendile on rajatud praegune puidust kahekorruseline torniga tiibhoone. Selle ülemisel korrusel elas mõisavalitseja, alumisel aga õpilased. Tiibhoone oli algselt rajatud mõisa külaliste majutamiseks. Tänapäeval asub seal peahoones asuva muuseumi osakond, seal asub ka muuseumi kassa.
Aegviidu lastekoor
Aegviidu lastekoor on Aegviidu Kooli koor.
Koori lauljad salvestasid koos Põhja-Tallinnaga loo "Meil on aega veel", mis kogus 2012. aasta R2 Aastahiti edetabelis kõige rohkem hääli (1385).
Aegviidu lastekoori juht on Reet Kanger.
Łošyca mõis
1788. aastal valminud Pruszyńskite suguvõsa kabel-mausoleum on varemetes. Hoone oli varem kaheksanurkse põhiplaaniga, seda ehtis tamburil asuv kuppel. Seinu kaunistasid pilastrid.
pisi|left|Mõisa park
Park ja tiibhoone moodustavad väljaku, millel asub ellipsikujuline auring. Selles piirkonnas on osaliselt säilinud mõisakompleksi algne barokne planeering: terrassid ja pärnade ümber paiknevad lilleklumbid. Auringi küljel asub sissesõiduteele viiv rauast värav, mis paikneb tellistest püloonide vahel. Värava juures paikneb ka väike vahimajake, kus asub kohvik. Sissesõidutee ise oli kujundatud pärnaalleena, mis on säilinud vaid lõikudena. Sealsed pärnad on üle 250 aasta vanad.
Häärberi ees asub väike terrassidena kujundatud parter, mis rajati nii, et häärberist avaneks vaated alla jõelammile.
Pargi põhjaosas asub suur väljak, mille servas paikneb istutatud puude rivi. Need eraldasid varem väljakud mõisa aedadest. Väljaku servad pole sirged, neid liigendavad selle servadesse istutatud võõrliigid. Sealne maastik laskub jõe suunas terrassidena, millel kasvavad pargi vanimad puud, mis on istutatud osald XVIII sajandil, üks tamm aga veelgi varem. Aastal 2010 murdus seal tormis tamm, mil oli vanust üle 300 aasta. Jõelammil paikneb veel teinegi väljak, mille lääneserva mööda kulges häärberit võõrastemajaga ühendav tee.
Jõe teisel kaldal asub XIX sajandi lõpus rajatud viinavabrik. Selle juures paikneb ka aastal 1896 valminud neljakorruseline vabrikutööliste ühiselamu. Teisel pool teed paikneb mõisale kuulunud vesiveski. Mõlemad ehitised on elamuteks ümber ehitatud. Mõisakompleksi teises servas, Svisłači jõe kaldal paiknes veel teinegi 12 veskirattaga vesiveski, millest on säilinud vaid varemed.
Mõisa aed oli suur, selle pindala oli 35 hektarit. Hiljem oli see kasutusel instituudi ja kolhoosi aiana. 1950. aastatel ehitati selle kaitseks kivimüür.
Aastal 2011 võttis Leninski rajooni täitevkomitee ette pargi rekonstrueerimise. Ühtlasi muudeti park üheks Minski suitsetamisvabadest tsoonidest.
Lakstīgala
Lakstīgala (vanasti ka Lakstīgalas) on küla (vasarnīcu ciems ehk suvilapiirkond) Lätis Salaspilsi piirkonnas Salaspilsi vallas.
Kälimees
Nimetus tuleneb sellest, et naise õde nimetatakse käliks.
Limoux
Linna territoorium asub 156–740 meetri kõrgusel üle merepinna.
Lakstīgala
Küla asub valla idaosas. Asula jääb piirkonna keskusest Salaspilsist 7,2 ja Riiast 28,5 kilomeetri kaugusele.
Igitee
"Igitee" (soome keeles "Ikitie") on Antti Tuuri kirjutatud romaan (2011), mis põhineb päriselu sündmustel.
Limoux
Tema linnapeaks on härra Jean-Paul Dupré.
Igitee
Kirjastus Varrak avaldas romaani Ants Paikre eestinduses 2017. aastal. Raamatu kaanekujunduses on kasutatud kaadreid samal aastal valminud filmist. Romaani järgi tehtud film "Igitee" esilinastus 2017. aastal.
Limoux
pisi|tühi|Limoux' plaan ja teda ümbritsevad vallad
Harry Ello
Harry Ello (18. august 1927 Tallinn – 10. oktoober 2003 Tallinn) oli eesti malekohtunik, rahvusvaheline arbiiter (1986).
Ello lõpetas 1948. aastal Tallinna 7. Keskkooli ja 1952. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonna. Ta töötas Riikliku Ehitusuuringute Instituudi tehnikaosakonnas ökonomistina, plaaniosakonna juhatajana ja peaspetsialistina.
Tegutses aastatel 1943–1993 malekohtuniku (rohkem kui 400 võistlusel) ja maleorganisaatorina. Aastatel 1953–1988 oli Tallinna malesektsiooni aseesimees, kuulus Paul Kerese Malemaja juhatusse. Oli tegev Eesti NSV Maleföderatsiooni presiidiumis ja aastatel 1951–1993 kohtunikekogu eestseisuses.
Oli kohtunikuks rahvusvahelistel malevõistlustel, sealhulgas Tallinna turniiridel, matšidel Eesti NSV–Soome, Kiel–Tallinn ja NSV Liit–Skandinaavia.
Esimese eestlasest malekohtunikuna sai ta 1960.a. üleliidulise kategooria. 1986. aastal Dubais peetud maleolümpia ajal FIDE kongressil anti talle rahvusvahelise arbiitri nimetus.
Isiklikku
Tema poeg Peeter Ello oli matemaatik, VII Riigikogu liige ja Riigi Kodakondsusameti peadirektor.
Vabalninkase vald
Vabalninkase vald (leedu keeles Vabalninko seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Biržai rajooni territooriumil.
Valla pindala on 211 km². 2011. aasta seisuga elas seal 2902 inimest. Valla keskus on Vabalninkase linn (2011. aastal oli seal 1057 elanikku). Vallamaja asub aadressil Balio Sruogos g. 11A, vallavanem on Lilija Vaitiekūnienė.
pisi|tühi|Biržai rajooni omavalitsused
pisi|Deikiškiai kalmistu pisi|Lamokėliai kalmistu pisi|Lebeniškiai vanausuliste kirik pisi|Meilūnai pisi|Jasuliškiai kabel pisi|Mieliūnai pisi|Trišakiai kivi pisi|Sviliai pisi|Šukionysi kabel
Lisaks küladele on vallas ka mõned huutorid.
Frida Hansdotter
pisi|Frida Hansdotter (2016) Frida Marie Hansdotter (sündinud 13. detsembril 1985 Västeråsis) on Rootsi mäesuusataja, kes on spetsialiseerunud slaalomile. Ta tuli slaalomis olümpiavõitjaks 2018. aasta taliolümpiamängudel.
Maailma karikavõistlustel
Frida Hansdotter on osalenud ( <FONT COLOR=Purple>seisuga 25. märts 2018</FONT> ) 205 MK-etapil ja jõudnud esikolmikusse 33 korral, neist 4 etappi on ta võitnud.
Leberecht Greinert
Leberecht Georg Traugott Greinert (23. aprill (vkj)/ 5. mai 1860 Tarvastu kihelkond, Viljandimaa – 13. aprill 1929 Äksi kihelkond, Tartumaa) oli Eesti vaimulik.
Elulugu
Ta oli Volmarist pärit möldri Nikolaus Friedrich Greinerti (1825−1906) poeg. Õppis 1869–1881 Tartus gümnaasiumis. Seejärel astus 1882. aastal Tartu Ülikooli usuteaduskonda, mille lõpetas 1887. aastal teoloogiakandidaadi kraadiga.
Prooviaasta sooritas Helme Maarja koguduses ja ordineeriti õpetajaks 25. märtsil 1887. 1887–1892 oli Kuramaal Talsis saksa koguduse adjunkt. Aastatel 1892–1920 oli Äksi Andrease koguduse õpetaja; aastatel 1908–1920 oli ühtlasi Tartu praostkonna praost. Aastatel 1921–1922 teenis Riia Eesti Peeter-Pauli kogudust. Oli aastal 1923 Tartu Peetri koguduse abiõpetaja ja Võnnu Jakobi koguduse hooldajaõpetaja. Läks aastal 1924 emerituuri, elades Tartus. Kuid emeeritusena teenis 1927–1929 Äksi Andrease kogudust.
Ta maeti 19. aprillil 1929 Äksi kalmistule.
Isiklikku
Nii tema vend Friedrich Adolf Greinert kui ka vennapoeg Ernst Adolf Greinert olid Anseküla Maarja koguduse õpetajad.
Hłuša
Hłuša (poola keeles Hłusza, valgevene-eesti transkriptsioonis Gluša) on alevik (endine alev) Valgevenes Mahiloŭ oblastis Babrujski rajoonis, Hłuša külanõukogu halduskeskus. Asub rajoonikeskusest Babrujskist 29 kilomeetrit lääne pool, merepinnast 166 meetri kõrgusel.
Asula tekkis aastal 1896, mil sinna rajati puidutööstus ja klaasivabrik. Aastal 1935 sai sllest ametlikult alev (töölisasula). Tänapäeval on peamiseks tööandjaks klaasivabrik, Hłuša alevikku on lisandunud ka toiduainetetööstus. 23. jaanuaril 2013 kaotas Hłuša alevi staatuse.
Alevis suri valgevene filoloog ja kirjanduskriitik Aleś Adamovič, ta on ka sinna maetud.
Nicolai Wammen
pisi|Nicolai Wammen (2011) Nicolai Halby Wammen (sündinud 7. veebruaril 1971 Holbækis Sjællandi piirkonnas) on Taani poliitik, Sotsiaaldemokraatliku erakonna liige. Ta on 27. juunist 2019 Taani rahandusminister. Ta on olnud aastatel 2011–2013 Taani euroopa asjade minister ja aastatel 2013–2015 Taani kaitseminister.
Ta alustas õpinguid õigusteaduse alal, kuid pooleteise aasta pärast jätkas ta õpinguid politoloogia alal. Ta lõpetas aastal 2001 Aarhusi Ülikooli politoloogia magistrina.
Ta oli aastatel 2011–2013 Taani euroopa asjade minister ja aastatel 2013–2015 Taani kaitseminister.
Tartu Naisühingu Kutsekool
Tartu Naisühingu Kutsekool (1919–1942) oli käsitöökool, mis alustas tegevust 1919. aasta veebruaris Alma Johansoni juhtimisel. Esialgu oli koolis 2 osakonda: kudumine ja naiskäsitöö ning ainsaks õpetajaks Alma Johanson. Juba sama aasta sügisel täienes kool raamatuköitmise ja papitöö töökoja sisseseadega ning osalise sisseseadega keraamikaosakonna jaoks. Esimeseks keraamikaõppejõuks oli Juuli Suits (1919 - 1925), seejärel tema õpilane Beatrice Uusman-Uusmaa. 1923. aastal lisandus nahatöö osakond. Valmistati käekotte, rahataskuid, suitsutopse jne.
1927–1941 oli keraamika osakonna õpetaja Hilda Tover, kelle käe all valmistati Riigi Kunstitööstuskooliga sarnast laadi keraamikat. Toodangut müüdi Naisühingu enda kaupluses (asus raekoja taga), OÜ Kodukäsitöö poodides ja iga-aastasel kooli näitusmüügil.
Muhtar Tileuberdi
pisi|Muhtar Tileuberdi (2020) Muhtar Beskenulõ Tileuberdi (kasahhi keeles Muhtar Beskenūly Tıleuberdı, Мұхтар Бескенұлы Тілеуберді; sündinud 30. juunil 1968 Aksukendis) on Kasahstani diplomaat ja poliitik. Ta on 18. septembrist 2019 Kasahstani välisminister.
Ta sündis aastal 1968 Aksukendis (aastani 2001 Belõje Vodõ) Sairami rajoonis Tšimkendi oblastis. Ta lõpetas aastal 1990 Kirovi nimelise Kasahhi Riikliku Ülikooli (praegu Al-Farabi nimeline Kasahhi Riiklik Ülikool) filosoofiateaduskonna.
Tartu Naisühingu Kutsekool
Kool asus Kaluri t. 12.
Muhtar Tileuberdi
Ta oli aastatel 1993–1996 Kasahstani välisministeeriumi atašee ja Aasia riikide kantselei kolmas sekretär. Aastatel 1996–1999 oli ta Kasahstani Korea Vabariigi suursaatkonna kolmas ja teine ​​sekretär. Aastatel 1999–2001 oli ta Kasahstani välisministeeriumi Aasia, Lähis-Ida ja Aafrika osakonna esimene sekretär, kahepoolse koostöö osakonna juhataja; lisaks oli ta Kasahstani presidendi administratsiooni rahvusvaheliste suhete riigisekretäri nõunik. Aastatel 2001–2003 oli ta Kasahstani suursaatkonna nõunik Iisraelis. Juulist 2003 kuni augustini 2004 oli ta Kasahstani asevälisminister. Aastatel 2004–2009 oli ta Kasahstani suursaadik Malaisias, lisaks oli ta aastatel 2005–2009 Kasahstani suursaadik Indoneesias, Bruneil ja Filipiinidel. Aastatel 2009–2016 oli ta Kasahstani suursaadik Šveitsis, olles samaaegselt Kasahstani suursaadik Liechtensteinis ja Vatikanis. Aastatel 2016–2019 oli ta Kasahstani välisministri esimene asetäitja.
18. septembrist 2019 on ta Kasahstani välisminister.
Tartu Naisühingu Kutsekool
1940. aastal likvideeriti Eraõppeasutiste likvideerimise seaduse põhjal seni sihtasutusena tegutsenud kool ning asendati Tartu Linnavalitsuse poolt ülalpeetava Tartu Naiskutsekooliga, millel oli kolmeaastase õppeajaga rõivaõmblemise, kangakudumise ja keraamika osakond ning kaheaastase õppeajaga tikanduse osakond.
Selle kooli keraamika töökojas on aastatel 1940–1941 õppinud näiteks skulptor Maire Männik.
Faasidiagramm
pisi|350px|Tüüpilise faasidiagrammi näide. Diagrammil on kolm kõverat: [[keemine|aurustumiskõver, sublimatsioonikõver ja sulamiskõver]] pisi|350px|Vee pVT-faasidiagramm (solide tahke, liquide vedel, gaz gaasiline)
Faasidiagramm ehk olekudiagramm on diagramm, kus enamasti temperatuuri ja rõhu teljestikus kujutatakse termodünaamilise süsteemi tasakaalulist olekut.
Faasidiagramm rõhu p ja temperatuuri T teljetikus võimaldab küllalt hästi selgitada ühekomponendilise aine (näiteks vee) kolme faasi muutumise protsessi. Diagrammi kõverad eraldavad eri agregaatolekuid. Etteantud tingimustel on erinevad faasid termodünaamilises tasakaalus. Matemaatiliselt kirjeldab faasisiiret Clapeyroni-Clausiuse võrrand.
Aurustumistemperatuuri kõver (faasipiiril vedel/gaasiline) asetseb kolmikpunkt ja kriitilise punkti vahel, sublimatsioonikõver (faasipiiril tahke/gaasiline) asetseb nullpunkti ja kolmikpunkti vahel ja sulamistemperatuuri kõver (faasipiiril tahke/vedel) algab kolmikpunktist.
Kõveratel on üks vabadusaste (rõhk või temperatuur), kolmikpunktil ja kriitilisel punktil vabadusaste puudub (Gibsoni reegel). Täielikku olekudiagrammi saab esitada ainult kõverate kahe vabadusastme korral. Rõhu p, ruumala V ja temperatuuri T teljestikus kujutab nende parameetrite vahelist sõltuvust ruumiline pind.
Faasidiagrammi abil on näiteks võimalik määrata faasisiirde alg- ja lõpptemeratuuri ning termodünaamilises tasakaalus olevate faaside keemilist koostist. Faasidiagramme rakendatakse eriti metallurgias ja keemiatööstuses füüsikalis-keemiliste protsessid analüüsimisel.
Vaata ka
Termodünaamika
Välislingid
http://opiobjektid.tptlive.ee/Materjaliopetus/sulami_olekudiagramm.html Materjaliõpetus elektrikele. Sulami olekudiagramm
Reichard (Simmern-Sponheimi pfaltskrahv)
thumb
Reichard (25. juuli 1521 – 13. jaanuar 1598) oli Simmern-Sponheimi pfaltskrahv aastatel 1569–1598.
Reichard sündis Simmernis pfaltskrahv Johann II peres. Aastal 1569 järgnes ta Simmern-Sponheimi pfaltskrahvina oma vennale Georgile. Reichard suri Simmernis. Elusolevate laste puudumisel päris Simmern-Sponheimi tema sugulane Friedrich IV.
Abielu
Reichard abiellus 30. juulil 1569 krahv Johann IV von Wiedi tütre Julianega ja nad said järgmised lapsed:
Reichard abiellus 26. märtsil 1578 Württembergi hertsogi Christophi tütre Emiliega.
Reichard abiellus 14. detsembril 1589 pfaltskrahv Georg Johann I tütre Anna Margaretega.
Atla raba
Raba on kaitse alla võetud 1981. aastal (Atla raba kaitseala) ; praegu on see Mahtra looduskaitseala koosseisus.
Gotha G.IV
Gotha G.IV oli Saksa raskepommitaja. Seda kasutas esimeses maailmasõjas Luftstreitkräfte ning see oli maailma esimene masstoodetud suurlennuk.
Pindpinevustegur
Pindpinevustegur (tähis σ või γ) on pindpinevust iseloomustav suurus, mis näitab, kui suur jõud hoiab koos vedeliku pinnakihi ühikulise pikkusega piirjoont (mehaaniline definitsioon) või kui palju tööd tuleb teha selle pinnakihi pindala suurendamiseks ühe ühiku võrra (termodünaamiline definitsioon).
XR
XR võib tähendada järgmist:
Pindpinevustegur
Pindpinevusteguri mõõtühik SI-süsteemis on vastavalt njuuton meetri kohta (N/m) või džaul ruutmeetri kohta (J/m2).
XR
Xr võib tähendada järgmist:
Pindpinevustegur
Pindpinevusteguri dimensioon on jõud ühikpikkuse kohta või energia ühikpindala kohta. Need on samaväärsed, aga viimasel juhul räägitakse tavaliselt pinnaenergiast, mis käib ka tahkiste kohta.
Pindpinevustegur sõltub vedeliku omadustest ja temperatuurist ning sellest, missuguse gaasilise keskkonnaga on vedelik kokkupuutes.
Definitsioonide selgitused
pisi|Vedelik raamis
Mehaaniline definitsioon
Mehaanilist definitsiooni saab selgitada raami abil laiusega L, millele on tõmmatud vedelikukile. Kui vedelikukile tõmmatakse laiali jõuga F paralleelselt pinnaga ja risti laiusega L pikkuse \mathrm{d}x võrra, tehakse kilega töö ja pindala kasvab  võrra (tegur 2 tuleb sellest, et kilel on esi- ja tagakülg).
Termodünaamiline definitsioon
Termodünaamiline ettekujutus pindpinevusest kui energiast pindala kohta pärineb pildist, mille järgi vedeliku pinnal on vedeliku molekulide sümmeetria rikutud. Vedeliku molekulide puudumist vertikaalsuunas vedeliku pinnaga ning seega "puuduvat" seoseenergiat peab korvama positiivne energia E. Vedeliku pinna suurendamiseks on tarvis energiat, kusjuures pindpinevustegur \gamma on defineeritud kui energia, mida on tarvis vedeliku pinna suurendamiseks ühe pindalaühiku võrra. Seega millega on näidatud "puuduva seoseeneeergia" ettekujutuse seost mehaanilise definitsiooniga.
Sellest näitlikust tõlgendusest ei piisa siiski pindpinevusteguri termodünaamiliseks defineerimiseks. Selle definitsiooni jaoks lähtutakse vaba entalpia G diferentsiaalist konstantsel temperatuuril T ja konstantsel rõhul p, mida kirjeldab võrrand (1), kus H on entalpia, T on temperatuur ja S on entroopia.
Selle võrrandi saab ümber kirjutada, asetades sellesse entalpia definitsiooni H=U+pV ning arvestades, et.
Siseenergia avaldatakse kujul, kus \mathrm{d}W on tehtud töö. Soojushulga puhul kehtib. Sellest järeldub:
Konstantsel temperatuuril ja konstantsel rõhul vastab vaba entalpia diferentsiaal mitteekspansiivsele tööle. Seda avaldist saab nüüd seostada pindpinevusteguriga \gamma. Et tööd kulutatakse ainult vedeliku pinna suurendamisele, siis vastab see avaldisele dW_{ne}. Et nüüd pindpinevustegur on defineeritud kui töö pindalaühiku kohta, tuleb arvesse võtta veel vedeliku pindala A. Siit järeldub:
Pindpinevustegur on seega termodünaamiliselt defineeritud kui vaba entalpia osatuletis pindala järgi konstantsel temperatuuril ja konstantsel rõhul.
Nataša Koroljova
Nataša Koroljova (sündinud 31. mail 1973 Kiievis) on Ukraina päritolu Venemaa laulja.
Yoshinobu Minowa
Yoshinobu Minowa (jaapani keeles 箕輪 義信 Minowa Yoshinobu; sündinud 2. juuniil 1976 Kawasakis) on Jaapani endine jalgpallur, kaitsja.
Koondisekarjäär
Jaapani jalgpallikoondises mängis ta aastal 2005 1 mängu.
Braunschweigi Tehnikaülikool
Braunschweigi Tehnikaülikool (saksa keeles Technische Universität Braunschweig) on tehnikaülikool Saksamaal Braunschweigis.
Ülikool asutati 1745.
Ülikoolis õpib üle 16 809 üliõpilase (2022).
Humboldti maakond (Nevada)
pisi|Asend Nevada osariigis Humboldti maakond (Humboldt County) on maakond USA-s Nevada osariigis. Geograafilised koordinaadid on.
Iljinskoje rajoon
Iljinskoje rajoon (vene keeles Ильинский район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Ivanovo oblastis, asudes oblasti lääneosas. Rajooni keskus on Iljinskoje-Hovanskoje alev.
Harilik lumehallik
Harilik lumehallik (Phacidium infestans) on seeneliik.
Iljinskoje rajoon
Rajoon piirneb põhjas, loodes ja läänes Jaroslavli oblastiga, idas Komsomolski rajoon, kagus Teikovo rajooniga ning lõunas Gavrilov Possadi rajooni ja Vladimiri oblastiga.
Harilik lumehallik
Klassifikatsioon
Harilikul lumehallikul klassifitseeritakse GBIF Backbone Taxonomy-s järgmised teisendid ja vormid:
Iljinskoje rajoon
Rajooni pindala on 1360 km². Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 9703. 2002. aastal oli elanikke 11 103 ja 1989. aastal 13 748.
Harilik lumehallik
Metsapuude haigustekitajatena
Harilik lumehallik on tuntud metsa seenpatogeen, kes nakatab askospooridega noori okaspuid (peamiselt männipuid – näiteks harilik mänd jt) lumepudetõppe. )
Mežmala
Mežmala on küla (vasarnīcu ciems ehk suvilapiirkond) Lätis Salaspilsi piirkonnas Salaspilsi vallas.
Küla asub valla idaosas Ežupe jõe kaldal. Asula jääb piirkonna keskusest Salaspilsist 7,8 ja Riiast 29 kilomeetri kaugusele.
Humboldti maakond (Nevada)
Maakonna halduskeskus on Winnemucca.
Maakonna pindala on 25 014 km², millest 26 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 16 258. Aastal 2000 oli elanikke 16 106.
Naabermaakonnad
pisi|left|[[Santa Rosa mäeahelik Humboldti metskaitsealal]]
Rahvastik
2000. aasta rahvaloenduse andmetel oli Humboldti maakonnas 16 106 inimest, 5733 leibkonda ja 4133 perekonda.
Rahvastiku tihedus oli 1 in/km².
Elamuühikuid (housing units) oli 6954 (keskmine tihedus 0/km²).
Rassiline koosseis oli järgmine:
Ladinaameeriklasi (sõltumata rassist) oli 18,87%.
5733 leibkonna seas oli
Leibkonnas oli keskmiselt 2,77 inimest ja perekonnas keskmiselt 3,28 inimest.
Elanikud jagunesid ealiselt nii:
Ea mediaan oli 33 aastat.
Iga 100 naissoost inimese kohta tuli 110,30 meessoost inimest. Iga 100 vähemalt 18-aastase naise kohta tuli 110,20 meest.
Leibkonna aastasissetuleku mediaan 47 147 dollarit, perekonna sissetuleku mediaan 52 156 dollarit. Meeste sissetuleku mediaan oli 44 694 dollarit, naistel 25 917 dollarit. Sissetulek elaniku kohta oli 19 539 dollarit.
9,70% elanikkonnast ja 7,70% perekondadest elas allpool vaesuspiiri. Kogu elanikkonnast elas allpool vaesuspiiri 10,40% alla 18-aastasi ja 10,80 üle 65-aastasi.
Kaitsealad
pisi|Metsikud lilled Paradise Valleys
Eesti Kristliku Nelipühi Kiriku Tartu Maranata Kogudus
Eesti Kristliku Nelipühi Kiriku Tartu Maranata Kogudus oli üks kolmest Eesti Kristliku Nelipühi Kiriku kogudusest, mis oli olemas enne Tallinna koguduse asutamist. Mõte asutada Tartusse kogudus oli sündinud Harry Leesmendil, kelle südamel oli oma sünnilinna evangeliseerimine. Ka Tannar Henno, kes tegutses Kuressaare koguduse juures, tundis kutset Tartus Jumala Sõna kuulutada. Esimene koosolek toimus 1990. aastal Eesti Põllumajandusülikooli saalis. Ajalehekuulutuse peale kogunes 15 inimest. Koosolekul olid abiks ülistuslauljad Saaremaalt, jutlustas Märt Vähi. Edaspidi hakati koos käima igal pühapäeval. Tannar Henno kolis koos perekonnaga Saaremaalt Tartusse ja hakkas koguduse tööd korraldama. Alguses organiseeriti koduosadusi, kuid koguduse kasvades hakati üürima Tartu kristliku lasteaia saali Akadeemia tänaval. Kogudusse tulid nii noored kui ka vanad linnaelanikud ning üle Eesti Tartusse õppima tulnud üliõpilased. Koguduse eest kandsid hoolt põhiliselt Tannar Henno koos abikaasaga. Nende ustavateks abilisteks olid Margit Saks ja Uno Sulg. Tartu koguduse esimeseks pastoriks saigi Tannar Henno. Tema ametlik pastoriks ordineerimine toimus 13. veebruaril 1993. Samal päeval peeti ka avajumalateenistus, millele kogunes umbes 400 inimest, kohal oli ka kaks raadiojaama ja televisioon. Ametlikult registreeriti kogudus 14. juunil 1994. Esialgu kandis kogudus nime EKNK Tartu Kogudus. Hiljem lisandus nimele sõna "Maranata", mis tähendab "Meie Issand tuleb". Esialgu peeti jumalateenistusi Eesti Põllumajandusülikooli saalis, mis anti kogudusele kuni 1997. aastani kasutada. Algaastatel, kui Eesti ühiskond oli vaimulikule sõnumile veel avatud, külastas koosolekuid igal pühapäeval umbes 150 inimest. Lastele peeti pühapäevakooli neljas rühmas. Toimusid ka piiblitunnid. Aastad 1997–1998 olid kogudusele sõelumise ajaks. Siis puudus oma ruum ning rännati ühest paigast teise. Paljud liikmed lahkusid, kuid ustavamad jäid kohale ja viisid koguduse elu edasi. 1998–1999 saadi veidi kauemaks paigale jääda Põllu tänavale. Seal korraldati muu tegevuse kõrval vaestele evangeelseid üritusi, kus pakuti ka süüa. 1999. aasta novembris sai aga kogudus endale oma maja Tartu kesklinna Kivi tänavale. EKNK Tartu Maranata Koguduse ülesehitamisele on aktiivselt kaasa aidanud piiskop Ago Lilleorg. 1999. aastal võttis Ago Lilleorg üle koguduse juhtimise, andes selle 2003. aasta sügisel omakorda üle Algis Astmäele. Noor energiline pastor Algis Astmäe mõtles eelkõige noorte peale ning püüdis leida teid, kuidas neid kirikusse meelitada. Ta tegi koguduse majas mõningaid muutusi, mille tagajärjel kogudusesaalist sai nädala sees noortekeskus, kus noored üle linna said harrastada rula- ja uisusõitu. Noortekeskus pälvis 2004. aastal Tartu parima noortekeskuse tiitli. 2005. aasta kevadel müüdi Kivi tänava kinnistu ning kogudus hakkas koos käima Atlantise konverentsikeskuses. Plaaniti osta kogudusemaja, kus toimuksid nädalasisesed kogunemised, mis on suunatud rohkem koguduse liikmetele. Pühapäevaseid teenistusi oli kavas jätkata Atlantise konverentsikeskuses. Neis taheti enam rõhutada evangeelset sõnumit.
Dinara Säduakasova
pisi|300px|Dinara Säduakasova (2022)
Dinara Ramazankõzõ Säduakasova (kasahhi keel Динара Рамазанқызы Сәдуақасова; sündinud 31. oktoobril 1996 Akmolas) on kasahhi maletaja, naiste suurmeister (2012).
Säduakasova tuli 2015. aastal Dušanbes Kesk-Aasia naiste malemeistriks ja 2016. aastal Odishas Bhubaneswaris naisjuunioride maailmameistriks. Aasia naiste malemeistrivõistlustel võitis ta 2016. aastal Taškentis hõbemedali ja 2019. aastal Hebeis Xingtais kuldmedali.
Ta mängis naiste maailmameistrivõistlustel. 2017. aastal MM-i turniiril Teheranis (64 osavõtjat) kaotas ta teises ringis Harika Dronavallile ja kaheksandikfinaali ei pääsenud. 2018. aastal MM-i turniiril Hantõ-Mansiiskis jõudis ta teise ringi, kus kaotas Antoaneta Stefanovale.
Säduakasova sai FIDE-lt 2011. aastal naiste rahvusvahelise meistri, 2012. aastal naiste suurmeistri ja 2017. aastal rahvusvahelise meistri nimetuse.
Kõrgessaare alumine tulepaak
pisi|püsti|Kõrgessaare alumine tulepaak (2008)
Kadrioru tennisehall
Kadrioru tennisehall on tenniseväljakutega spordihoone Tallinnas aadressil Roheline aas 13.
Kõrgessaare alumine tulepaak
Kõrgessaare sihi alumine tulepaak on tulepaak Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Kõrgessaare sadamas.
Tulepaaagi geograafilised koordinaadid on.
Kadrioru tennisehall
Hall valmis 1937.
1947 taastas halli spordiselts Dünamo.
Kõrgessaare alumine tulepaak
Tulepaak moodustab sihi Kõrgessaare ülemise tulepaagiga. Märkide vahekaugus on 218 meetrit ja sihi asimuut on 148,3°.
Kadrioru tennisehall
2002 hall renoveeriti.
Kõrgessaare alumine tulepaak
Aastatel 2013–2022 oli märk kasutusel päevamärgina.
Piirioidu pae
pisi|Piirioidu pae Piirioidu pae on liivakivipaljand ehk pae Ahja jõel, Saesaare paisjärve ääres. Piirioidu pae paikneb Ahja jõe ürgoru maastikukaitsealal jõe vasakkalda käänakus Kiidjärve sillast umbes 2 km allavoolu.
Piirioidu pae on kuni 15 meetrit kõrge ja ligi 140 meetrit pikk Burtnieki lademe Härma kihistiku põimkihiline liivakivi paljand. Piirioidu pae on lõhestatud nelja sälkoruga osadeks. Paljandis on mitu koopaava. Enne Saesaare paisjärve rajamist moodustasid Piirioidu pae, Savioidu pae ja Mõtstare mägi ühe pideva 700 meetri pikkuse paljandi. Piirioidu paed on peetud Saesaare paisjärve äärsetest paljanditest üheks silmapaistvamaks.
John Hasbrouck Van Vleck
John Hasbrouck Van Vleck (13. märts 1899 – 27. oktoober 1980) oli Ameerika Ühendriikide füüsik.
1977. aastal anti talle, Nevill Francis Mottile ja Philip Warren Andersonile Nobeli füüsikaauhind.
Ikla kihistik
Ikla kihistik (inglise Ikla Member) on siluri ajastu Raikküla lademe Saarde kihistu kihistik. Seda hakkasid esimesena eristama Dimitri Kaljo ja Peeter Vingisaar aastal 1969.
Kihistiku all lamab Kolka kihistik, sellel lasub aga Lemme kihistik. Nurmekunna kihistus vastab sellele Jõgeva kihtide ülemine osa.
Kihistiku stratotüüp on Ikla puursüdamik, kus kihistik esineb 397.50..459.40 meetril. Kihistik on nime saanud Ikla küla järgi.
Kihistiku moodustavad lubjakivi, mergel ja argilliit, see sisaldab ka graptoliite. Kihistikus valdab kollakashall afaniitne lubjakivi, graptoliidid esinevad peamiselt argilliidi vahekihtides. Need on sagedasemad kihistiku alumises osas, sellal kui ülal väheneb nii graptoliitide kui kerogeeni osakaal.
Hindrik Ostrat
Hindrik Ostrat (21. mai 1871 Kudina vald, Tartumaa – 1940) oli Eesti poliitik ja põllumees.
Ta oli II Riigikogu liige.
Ulmi toomkirik
pisi|Ulmi toomkirik Ulmi toomkirik (saksa keeles Ulmer Münster) on maailma kõrgeim (161,53 m) kirik, mis asub Ulmi linnas Saksamaal. Gooti stiilis sakraalehitist hakati suurejooneliselt tarindama 1377. aastal.
Hullulehmatõbi
Hullulehmatõve põhjustajaks on muundunud valguosake ehk prioon ning haigusele on omane pikk inkubatsiooniperiood ja aeglaselt progresseeruv kulg. Haiguse olemasolu on laboratoorselt võimalik kinnitada vaid surnud isenditel, kuna proovimaterjalina kasutatakse looma aju.
Hullulehmatõbi sai alguse Suurbritanniast 1986. aastal, kus ka tänapäeval diagnoositakse suurem osa BSE juhtumitest. Eestis ei ole hullulehmatõve diagnoositud.
Nakatumine
Hullulehmatõve põhjustavad prioonid, mis esinevad närvikoes ja mõnedes siseelundites. Prioonid on muundunud konformatsiooniga kehavalkude molekulid, mis põhjustavad ka teiste valgumolekulide muundumise ja seeläbi elundi kahjustuse. Haige looma ajukoes on näha iseloomulikke spongiformseid ehk käsnjaid muutusi. Kahjustused on pöördumatud ja haigus lõpeb alati surmaga.
Klassikaline BSE levib sööda kaudu, kui veistele söödetakse loomseid valke sisaldavaid söötasid, nagu liha-kondijahu. Atüüpiline BSE võib tekkida spontaanselt, ilma et loom oleks haigustekitajaga kokku puutunud. Arvatakse, et atüüpilist vormi põdevad loomad võivad olla epideemiate allikaks.
Arvatakse, et hullulehmatõve põhjustav prioon võib inimestel põhjustada Creutzfeldti-Jakobi tõve varianti. Inimene võib nakatuda, süües elundeid ja kudesid, millel on suur BSE risk, nagu närvikude, mandlid, silmad, soolestik, soolekinniti ja selgroolülid. Puuduvad tõendid, et prioone võiks leiduda lihastes või piimas.
Sümptomid
Hullulehmatõve inkubatsiooniperiood on keskmiselt 4–5 aastat ning surm saabub nädalate kuni mõne kuuga esmaste haigustunnuste ilmnemisest. Iseloomulikeks sümptomiteks on ülemäärane hirm, agressiivsus, erutuvus, raskused liikumisel ja tõusmisel, ebaloomulik kehahoiak, kaalulangus ning vähenenud piimatoodang. Samuti on kõrgenenud tundlikkus puute-, valgus- ja heliärritustele.
Diagnoos
Hullulehmatõve diagnoosimine on keeruline, sest haiguse diagnoosimiseks on vaja ajukudet, seega ei saa elusloomi haiguse olemasolu suhtes kontrollida. Ainus võimalus kinnitada hullulehmatõve esinemist on postuumne autopsia. Haigestunud loomadel võib leida aju hallaines sümmeetrilisi degeneratiivseid muutusi ja tühimikke, mistõttu ajukude meenutab käsna. Histopatoloogilist uuringut ei peeta BSE välistamiseks siiski piisavaks. Diagnoos tuleb kinnitada western blot 'i või immunohistokeemiliste meetoditega.
Ennetamine
Hullulehmatõvele ei ole ravi ega vaktsiini. Haiguse ennetamiseks on keelatud mäletsejaliste söötades kasutada igasugust loomset valku, välja arvatud piima- ja munatooteid ning teatud juhtudel kalajahu. BSE kahtlusega loomast tuleb teavitada veterinaari või veterinaarjärelevalve ametnikku. 2013. aastast jõustunud seireskeemi järgi uuritakse Eestis kõigi üle 48 kuu vanuste hädatapetud, haigena tapetud ja hukkunud veiste ajuproove BSE suhtes, kuid tervete veiste ajuproove enam ei uurita. Haiguse tuvastamise korral tapetakse kõik haige loomaga sama sööta saanud ja samas hoones elanud mäletsejalised ning korjused hävitatakse.
Inimeste terviseriski vähendamiseks on olulised meetmed, mida kasutatakse tapamajades, et eraldada kõrgema riskiga koed toiduks kasutatavatest kudedest. Samuti tuleb vältida tapmise käigus närvirakkude sattumist vereringesse.
Peterburi riiklik metsandusülikool
Peterburi riiklik metsandusülikool (ametlik nimi S. M. Kirovi Peterburi Metsandusülikool (Санкт-Петербу́ргский госуда́рственный лесотехни́ческий университе́т им. С. М. Ки́рова, СПбГЛТУ), vene keeles ka Лесотехническая академия (ЛТА, 'metsandusakadeemia') on kõrgem õppeasutus Venemaal Peterburis.
Kool asutati Aleksander I ukaasiga 1803. aastal.
Ihamaru ürgmets
Ihamaru ürgmets on ürgmets Põlva maakonnas Kanepi ja Põlva vallas.
Peterburi riiklik metsandusülikool
1929. aasta 26. novembrist kuni 2011. aasta 9. veebruarini oli õppeasutuse nimetuseks Metsandusakadeemia.
1827. aastal õppeasutuse juurde rajatud 65 ha suurune park on kultuuripärandina kaitse all.
Istres
Istres [istr] on linn Prantsusmaal Bouches-du-Rhône'i departemangus. See on departemangu alamprefektuur (sous-prefecture) ehk halduskeskus. Linn on ka samanimelise kantoni keskuseks.
Ihamaru ürgmets
Ürgmets võeti kaitse alla 1981. aastal (Ihamaru ürgmetsa kaitseala; 154 ha) ; praegu on ürgmets Ihamaru maastikukaitseala koosseisus.
Istres
Linna territoorium asub 0–120 meetri kõrgusel üle merepinna.
Linnapeaks on François Bernardini.
pisi|tühi|Istresi plaan ja linna ümbritsevad vallad
Olaf Scholz
Olaf Scholz (sündinud 14. juunil 1958 Osnabrückis) on Saksamaa poliitik, alates 8. detsembrist 2021 Saksamaa Liitvabariigi liidukantsler.
1984. aastal lõpetas ta Hamburgi Ülikooli juristina, aasta hiljem sai advokaadi kutse.
1975. aastast kuulub ta Saksamaa Sotsiaaldemokraatliku Partei (SPD) ridadesse. Aastatel 2009–2019 oli ta SPD aseesimees ning veebruarist aprillini 2018 partei ajutine esimees.
Aastatel 1998–2001 ja 2002–2011 kuulus ta Saksamaa parlamenti. Uuesti sai ta parlamenti 2021. aastal.
20. veebruarist 2011 kuni 13. märtsini 2018 oli ta Hamburgi linnapea. 14. märtsist 2018 kuni 8. detsembrini 2021 oli ta Saksamaa Liitvabariigi asekantsler ja rahandusminister.
Saksamaa sotsiaaldemokraadid nimetasid 10. augustil 2020 Olaf Scholzi oma kantslerikandidaadiks 2021. aasta üldvalimistel. Valimised lõppesid Saksamaa Sotsiaaldemokraatliku Partei võiduga.
Alates 1998. aastast on ta abielus poliitik Britta Ernstiga.
Elva ujula
Elva ujula (ka Elva välisujula) oli ujula Elvas Verevi järvel.
Ujula koos sealse rannahoonega avati 23. juunil 1929 (teistel andmetel 1931 ). Ujula kompleksi kuulus ka 10 m kõrgune hüppetorn.
Ujulas peeti 1930ndatel mitmeid Eesti meistrivõistlusi ujumises.
1936 ujulat uuendati ja valmis 25 ja 50 m pikkune ujumisrada.
Jaan Rannap (õpetaja)
Jaan Rannap (kuni 1936. aastani Jaan Reinbach; 24. aprill 1888 Tuhalaane vald, Viljandimaa – 22. märts 1955 Viljandi rajoon) oli eesti õpetaja.
Õppis 1904–1908 Tartu Õpetajate Seminaris, alates 1917 Helme kihelkonnakooli õpetaja.
Isiklikku
Tema pojad on helilooja Heino Rannap ja kirjanik Jaan Rannap.
Jaunciems
Jaunciems (liivi keeles Ūžkilā) on küla (skrajciems ehk hajaküla) Kuramaal Lätis. Küla asub Ventspilsi piirkonnas Tārgale vallas. Kuni Läti iseseisvumiseni kuulus küla Dundaga mõisale.
VE
VE võib tähendada järgmist:
Intiimne valgustus
Süžee
Peter sõidab nädalavahetuseks koos noore tüdruksõbraga kodukohta oma sõbra Bambasi juurde, keda ta pole tükk aega näinud. Bambas töötab kohaliku muusikakooli juhatajana. Kaks endisest klassikaaslast-muusikut kohtuvad taas pärast kümmet aastat ning püüavad heita pilku vahepealsele ajale. Nädalavahetus pooleliolevas maamajas, olukorrad ja inimesed on pealtnäha küll tavalised, kuid ometi kujutatud värvikalt ja haaravalt ning tõstetud kõrgemale argisest banaalsusest.
Assassin's Creed III
pisi|Videomängu logo "Assassin's Creed III" on 2012. aastal ilmunud Ubisoft Montreali toodetud ajalooline seiklusmärulimäng, mis on viies mäng "Assassin's Creedi" videomänguseerias ja kaudne järg mängule "Assassin's Creed: Revelations". Mäng ilmus PlayStation 3 ja Xbox 360 jaoks 30. oktoobril 2012 ning Wii U ja Microsoft Windowsi jaoks 2012. aasta novembris.
Mängu sündimustik leiab aset koloniaalajastul 18. sajandil: samaaegselt, enne ja pärast aastatel 1754–1783 toimunud Ameerika revolutsiooni.
2018. aasta septembris kuulutati välja mängu uuendatud versioon (Assassin's Creed III Remastered), mis sisaldab kaasaegsemaid graafikalahendusi ja täiendatud mängumehaanikaid. Uuendatud versioon ilmus 29. märtsil 2019 Microsoft Windowsile, PlayStation 4 ja Xbox One'ile nii eraldiseisva mänguna kui ka allalaaditava lisana mängule "Assassin's Creed Odyssey". 21. märtsil 2019 ilmus mäng ka Nintendo Switchile.
Marcelino Núñez
Marcelino Ignacio Núñez Espinoza (sündinud 1. märtsil 2000 Recoletas) on Tšiili jalgpallur, kes mängib Inglismaa esiliigaklubis Norwich City ja Tšiili jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri Tšiili klubis Universidad Católica, mille meeskonnas debüteeris ta Tšiili kõrgliigas 2020. aastal. Aastatel 2020 ja 2021 tuli ta klubiga Tšiili meistriks.
2022. aasta augustis siirdus Núñez Norwich Citysse. Esimese värava lõi ta klubi meeskonnas 13. augustil 2022 Inglismaa esiliiga kolmanda vooru mängus Hull City vastu.
Kukkur-sipelgakaru
Kukkur-sipelgakaru ehk kukkur-sipelgaõgija ehk numbat (Myrmecobius fasciatus) on kukruline põlisasukas Lääne-Austraalias ja hiljuti taasasustatud liik Lõuna-Austraalias. Tema söögisedel koosneb peaaegu eranditult termiitidest. Olles kunagi väga laialt levinud kogu Lõuna-Austraalias, piirdub tema levila praegu mõne väikese kolooniaga ja liik on kantud ohustatud liikide nimekirja. Kukkur-sipelgakaru on Lääne-Austraalia vapiloom ja kaitstud keskkonnaprogrammidega.
Klassifikatsioon
Kukkur-sipelgakaru on kukkur-sipelgaõgilaste sugukonna ainus liik. Seltsi kukkurkärbilised (Dasyuromorphia) kuulub veel üks nüüdisaegne sugukond kukkurkärplased. Kukkur-sipelgakaru ei ole lähedalt seotud teiste säilinud kukkurloomadega, kuid on pakutud välja tema lähisugulust väljasurnud kukkurhundiga. Geneetilised uuringud on näidanud kukkur-sipelgakaru esivanemate lahknemist teistest kukkurloomadest vahemikus 32 ja 42 miljonit aastat tagasi, hilises Eotseenis.
Tuntakse kaht alamliiki, kuid üks nendest, roostekarva kukkur-sipelgakaru (M. f. rufus), on välja surnud alates 1960-ndatest ja ainult nimetatud alamliik (M. f. fasciatus) on jäänud ellu tänapäevani. M. f. rufusel olevat olnud punakam karvkate kui ellujäänud alamliigil. Fossiilseid eksemplare tuntakse vähesel määral, vanim neist on dateeritud Pleistotseeni ajastusse ja teisi fossiile, mis kuuluvad sama perekonna teistesse liikidesse, pole veel avastatud.
Hõimkonna puu, mis baseerub mitokondrilisel genoomijadal:
Kirjeldus
Kukkur-sipelgakaru on väike värvikirev olend, 35–45 cm pikk, sabaga, tal on peenelt väljajoonistuv koon ja esileulatuv kohev saba, kehaga umbes samas pikkuses. Värvus varieerub märgatavalt, pehmest hallist kuni punakaspruunini, sageli esineb telliskivipunast ülaselja piirkonnas ja alati esineb silmatorkav musta triip, mis jookseb koonu tipust silmade vahelt kuni väikeste ümaratipuliste kõrvadeni. 4–11 valget triipu katavad looma tagakülgi, mis järk-järgult muutuvad kahvatumaks keskselja suunas. Kõhualune on kreemikas või helehall, samas saba on kaetud pika, halli, valgete tähnidega kirjatud karvaga. Kaal jääb vahemikku 280–700 grammi. pisi Erinevalt enamikust teistest kukkurloomadest on kukkur-sipelgakaru päevase eluviisiga, peamiselt kitsenduse tõttu toitumaks spetsialiseeritult, omamata selleks tavalist füüsilist varustatust. Enamik ökosüsteeme rohkete termiitidega toidab üsnagi suuri elukaid, kel on tugevad esijäsemed kõvade küünistega. Kukkur-sipelgakarud ei ole suured, neil on esijäsemetel 5 varvast ja tagajäsemetel 4 varvast. Siiski, nagu teistelgi imetajatel, kes söövad termiite ja sipelgaid, on kukkur-sipelgakarul taandarenenud lõuad, milles on kuni 50 väikest mittefunktsionaalset hammast, ja kuigi ta on võimeline mäluma, teeb ta seda harva, seda oma toidu pehme koostise tõttu. Maismaal elavate imetajate seas ainulaadsena omab ta lisahammast põses, mis asetseb eelpurihammaste ja purihammaste vahel- kas see kujutab endast liigarvulist purihammast või piimahammast, mis säilinud täiskasvanueani, on ebaselge. Kuigi kõikidel indiviididel ei ole sama hambumusvalem, järgib see unikaalset mustrit.
Nagu ka paljudel sipelgaid söövatel loomadel, on kukkur-sipelgakarul ebatavaliselt pikk ja kitsas keel, mis on kaetud kleepuva süljega, mida toodavad suured submandikulaarsed näärmed. Toitumisega kohandumisest annavad tõendust ka suu pehmelae arvukad kõrgendikud, mis ilmselt aitavad termiite keelelt ära kraapida, et neid siis neelata. Seedesüsteem on suhteliselt lihtne, puuduvad paljud adaptatsioonid, mis on omased teistele putuktoidulistele, eelkõige on see seletatav faktiga, et termiite on kergem seedida kui sipelgaid, kuna neil on pehmem väline luukest.
Guy Lafleur
pisi|Guy Lafleur (2013) Guy Damien Lafleur (sündinud 20. september 1951 Thurso, Québec – 22. aprill 2022 Kirkland, Québec) oli Kanada jäähokimängija. Aastal 1971 valis Montreal Canadiens ta NHL-draft '​is esimesena.
Kukkur-sipelgakaru
Levik ja elupaik
Kukkur-sipelgakarusid leidus varem kogu Lõuna-Austraalias kuni Lääne-Austraaliani – kuni edelas asuva Uus-Lõuna-Walesini. Alates eurooplaste saabumisest on nende levila märkimisväärselt kahanenud. Liik on säilinud vaid kahel väikesel maalapil Dryandra Woodlandis ja Perupi loodusreservaadis, mõlemad asuvad Lääne-Austraalias. Viimastel aastatel on suudetud edukalt taastada liik mõnel tarastatud kaitsealal, sealhulgas Lõuna-Austraalias (Yookamurra kaitsealal) ja Uus-Lõuna-Walesis (Scotia kaitseala). Tänapäeval leidub kukkur-sipelgakarusid ainult eukalüptimetsade piirkonnas, kuid kunagi olid nad laialt levinud ka muud tüüpi poolpõuases puistus, Spinifexi rohtlas ja isegi maastikel, kus domineerisid liivadüünid.
Implantaat
Implantaat ehk implant ehk siirik on koe sisse isutatud ehk implanteeritud võõrkeha või aine.
Kukkur-sipelgakaru
Ökoloogia ja käitumine
Kukkur-sipelgakarud on putuktoidulised ja söövad ainuvalikuliselt termiite. Täiskasvanud loom vajab kuni 20 000 termiiti päevas. Olles ainsana kukkurloomadest aktiivne kogu päeva vältel, veedab ta enamuse ajast termiite otsides. Ta kaevab neid lahtisest pinnasest oma esikäppade küünistega ja haarab nad oma pika ja kleepuva keelega. Kuigi teda kutsutakse ka vöödiliseks sipelgaõgijaks, ta ilmselgelt ei söö sipelgaid tahtlikult. Kuigi sipelgate jäänuseid on leitud kukkur-sipelgakaru väljaheitest, kuuluvad need liiki, mis ise toituvad termiitidest. Nii et need söödi kogemata, koos põhitoidusega.
Kukkur-sipelgakaru teadaolevate vaenlaste hulgas on võrkpüüton, punarebane ja mitut liiki pistrikud, kullilised ja kotkad. Täiskasvanud isendid on üksildased ja territoriaalsed; indiviidist emane või isane kehtestab territooriumi kuni 1,5 km2 varajaselt ja kaitseb seda samasooliste eest. Loom üldiselt jääb territooriumi piiresse edaspidi, emase ja isase territooriumid kattuvad ja jooksuajal isased julgevad väljuda oma kodupiirkonnast leidmaks paarilist.
Kuigi kukkur-sipelgakarul on oma suuruse kohta suhteliselt võimsad küünised, pole ta siiski piisavalt tugev saamaks termiite kätte nende betoonilaadsetest kuhilatest, seega peavad ootama, kuni termiidid on aktiivsed. Ta kasutab hästiarenenud lõhnameelt et lokaliseerida madalad ja kindlustamata maa-alused rõhtkäigud mille termiidid on ehitanud pesa ja toitumispaikade vahele; need on tavaliselt maapinna lähedal ja haavatavad kukkur-sipelgakaru küüniste poolt.
Kukkur-sipelgakaru sätib oma päeva termiitide aktiivsuse järgi, mis on ka temperatuurist sõltuv: talvel toitub ta keskhommikust keskpäevani: suvel tõuseb varem ja poeb varju päevakuumuse eest, toitudes jälle hilisel pärastlõunal.
Ööseks tõmbub loom oma pessa, mis võib olla õõnes puunott või urg, tüüpiliselt kitsas, 1–2 m pikk šaht, mis lõppeb sfäärilise kambriga, mis on vooderdatud pehme taimmaterjaliga: rohu, lehtede, lillede ja ribastatud puukoorega. Loom on võimeline blokeerima pesa avause oma paksu tagapoolega, et tõrjuda kiskjat urgu sisenemast.
Kukkur-sipelgakarudel on suhteliselt vähe häälitsusi, kuid kui neid häiritakse, on nad siiski sisisenud, urisenud ja toonud kuuldavale korduvaid "tut"-häälitsusi.
Paljunemine
Kukkur-sipelgakarud paarituvad veebruaris ja märtsis, tavaliselt tuues ilmale ühe pesakonna aastas, kuigi võivad tuua ilmale ka teise pesakonna, kui esimene kaob. Tiinus kestab 15 päeva ja lõpeb 4 poja ilmaletoomisega. Vastupidi kukkurloomadele ei ole kukkur-sipelgakarul kukrut, kuigi neli nisa on kaitstud kullakate karvadega ja alakõhul ja reitel moodustuva nahapaisega imetamisperioodil.
Pojad on 2 cm pikad sündides ja roomavad nisade juurde, jäädes sinna kinnitatuna juuli lõpuni või augusti alguseni, millal nad on kasvanud kuni 7,5 cm. Täiskasvanu karvkate hakkab ilmuma kui nad on 5,5 cm pikad. Pärast rinnast võõrutamist lastakse pojad algselt pesas lahti, või kannab ema neid seljas, novembriks on nad täiesti iseseisvunud. Emased on seksuaalselt küpsed järgmiseks suveks, isased ei saavuta suguküpsust veel ka järgmisel aastal.
Kaitstus
Kuni eurooplaste kolonisatsioonini leidus kukkur-sipelgakaru Uus-Lõuna-Walesi ja Victoria piirialadelt kuni läände India ookeani kallasteni, ja põhja pool kuni Põhjaterritooriumi kagunurgani. See oli puistute ja poolpõualiste alade piirkond. 19. sajandil tahtlikult levitatud Euroopa punarebased pühkisid maapinnalt kogu kukkur-sipelgakarude populatsiooni Victoria, New South Walesi, Lõuna-Austraalia ja Põhjaterritooriumi aladelt, ja peaaegu kõik kukkur-sipelgakarud Lääne-Austraaliast ka. 1970. aastate lõpuks oli populatsiooni järel alla 100 isendi, kes olid koondunud kahte väiksesse piirkonda, mitte kaugel Perthist, Dryandrast ja Perupist.
Olles päevase eluviisiga, on kukkur-sipelgakaru palju haavatavam kiskjate poolt kui teised temasuurused kukkurloomad. Tema looduslikud vaenlased on austraalia kääbuskotkas, vööt-tuvikull, raudkull ja võrkpüüton.
Kui Lääne-Austraalia valitsus lõi Dryandra piirkonnas (üks kahest allesjäänud alast) rebaste lõksupüüdmise eksperimentaalse programmi, suurenes kukkur-sipelgakarude esinemissagedus faktorini 40.
Intensiivsed uurimis- ja kaitseprogrammid alates 1980. aastast on suurendanud kukkur-sipelgakarude populatsiooni oluliselt ja rebasevaba piirkondade taasasustamine on alanud. Perthi loomaaed on programmi kaasatud ülesandega paljundada seal põlisliike, et noored loomad hiljem vabasse loodusesse lasta.
Hoolimata julgustavast edust, on kukkur-sipelgakarud ikkagi väljasuremise riskialdis ja liigituvad ohustatud loomade hulka. Alates aastast 2006 on kukkur-sipelgakarude projektis osalevad vabatahtlikud aidanud päästa neid loomi väljasuremisohust. Üks selle projekti peamisi eesmärke on rahakogumine, mille tulu läheks otse projektidele ja teadlikkuse tõstmine, mis toimuks vabatahtlike korraldatavate tutvustuste nii koolides, kogukonnagruppides ja üritustel.
Varem IUCNi punastes nimistutes avaldatud kukkur-sipelgakaru kaitsestaatused :
Avastamine
pisi|[[H.C. Richter|Richteri illustratsioon Myrmecobius fasciatus, 1845]]