Julia_Driver
Teadmatuse voorused
Tagasihoidlikkus on sõltuv eetiline voorus, mille eetiline väärtus seisneb enda alahindamises mingis suhtes või mingi soovitava iseloomujoone suhtes. Kuidas on sellel alahindamisel eetiline väärtus? Hindamise puhul tuleb eristada eetilisi ja mitte-eetilisi kaalutlusi. Seda eristust on arutanud Bernard Williams (Ethics and the Limits of Philosophy). Williamsi järgi on eetiliste ja mitteeetiliste kaalutluste piir ähmane. Kohustuse ja kohuse mõiste ning voorused kuuluvad eetiliste kaalutluste valda. Williams ütleb, et kui inimene teeb voorusliku teo, siis ta teeb selle harva ainult sellepärast, et see on vooruslik. Tagasihoidlikkus sobib siia, sest tagasihoidlikul inimesel pole isegi võimalik teada, et ta on tagasihoidlik. Williams ütleb: "on kurikuulus tõde, et tagasihoidlik inimene ei tegutse tagasihoidlikkuse sildi all". Sellepärast ta nõustuks, et ütlus "ma olen tagasihoidlik" on imelik. See kehtib ka näiteks helduse kohta: helde inimene ei tee midagi heldet sellepärast, et ta saab aru, et see on helde, vaid teiste inimeste pärast. See tähelepanek peaks Driveri teooriat kinnitama, kuid kerge keeruga. Tagasihoidlikkuse puhul ei toimi toimija mitte ainult teadmata, et ta on tagasihoidlik, vaid ka teadmata, et ta alahindab ennast. Ta ei saa kasutada enda kohta neid tavalisi kirjeldusi, mida teised tema kohta kasutavad. Helde inimene ei tee tegu mitte sellepärast, et see tegu on helde, kuid eeldatavalt ta saab tegu õigesti kirjeldada ning võib-olla isegi selle tegemise ajal aru saada, et see on helde. Seega järeldub sellest tagasihoidlikkuse ja teiste teadmatuse vooruste analüüsist, et vooruse enesekirjelduse ja teisekirjelduse vahel on asümmeetria. (Margaret Gilbert ("Vice and Self-knowledge") räägib samalaadsest asümmeetriast kurjuse puhul.) Voorus on dispositsioon toimida teatud viisil, ja tavaliselt mitte sooritada tegu ainult sellepärast, et ta on vooruslik. (Williams märgib, et erand on näiteks õiglus. Saab toimida õigluse järgi, tehes otsuseid sellepärast, et need on õiglased.) See tähelepanek peaks välistama võltstagasihoidlikkuse vooruslikkuse: see, kes alaväärtustab eneseväärtust, teeb seda sellepärast, et ta usub, et see on tagasihoidlik käitumine. Võltstagasihoidlikkus võib olla viisakas või kasulik, kuid ei ole moraalne voorus, sest see on liiga eneseteadlik. Parimal juhul võib seda pidada esteetiliseks vooruseks, sest tagasihoidlikku käitumist peetakse viisakaks, kuid väiksemana esitamine ei ole siiras alahindamine. Võltstagasihoidlikkus võib arvesse minna inimese iseloomu hindamisel, kuid see hindamine pole eetilist laadi, kui inimesel just pole põhimõttelagedad või siis täiesti altruistlikud motiivid tagasihoidlikuks käitumiseks. (Aga nendel juhtudel ei laideta ega kiideta inimest võltstagasihoidlikkuse eest, vaid laidetakse põhimõttelageduse eest või kiidetakse altruistlikkuse eest.) Asi on selles, et võltstagasihoidlik inimene käitub nii, nagu ta käitub, vastavalt ootustele tagasihoidlikkuse suhtes. Võltstagasihoidlikkusel on küljes midagi, mis annab sellele ebasiiruse maigu. Seda, miks seda on vooruseks peetud, võib mitmeti seletada. Driver arutab seletust, mis pärineb Aristoteleselt: "... inimene, kes armastab tõde ja on tõearmastaja seal, kus midagi pole kaalul, on seda rohkem tõearmastaja seal, kus midagi on kaalul: ta väldib väärust kui midagi alatut, hoolitsedes selle vältimise eest isegi selle enda pärast; ja niisugune inimene väärib kiitust. Ta kaldub pigem tõde väiksemana esitama; sest see tundub maitsekam, sest liialdused on tüütud." Aristoteles räägib siin muidugi tõe alaväärtustamisest selleks, et vältida kiidukukeks pidamist. Driver pöörab siin tähelepanu sellele, et tagasihoidlikkust (olgu võltsi või siirast) peetakse vooruseks, sest seda vastandatakse pahele, näiteks eneseväärtuse liialdamisele. Selle pahe vältimiseks võidakse püüda olla tagasihoidlik. Ja tagasihoidlikkust peetakse vooruseks, sest (olgu siis võltsilt või siiralt) tagasihoidlik inimene ei ilmuta liialdamise pahet. Ent see teooria on ekslik, sest ta paneb võltstagasihoidlikkuse ja siira tagasihoidlikkuse ühte patta. Driver peab oma teooria üheks vooruseks seda, et ta hoiab need lahus, sest siira tagasihoidlikkuse juurde kuulub teadmatus. Et tagasihoidlikkuse juurde kuulub paratamatult teadmatus, on ta ka loomult paratamatult tashtmatu. (Aristoteles vihjab teisele võimalusele teadmatuse voorusi käsitleda, kui ta kirjutab, et tõearmastaja kaldub tõde alaväärtustama, sest see on maitsekam kui liialdamine. See tähendaks, et tõearmastaja kaldub olema tagasihoidlik, sest tagasihoidlikkus on meeldivam kui hooplevus. Võib-olla saab teadmatuse voorusi vaadelda hoopis esteetiliste voorustena. Nii et kuigi moraalse voorusega teadmatus kokku ei käi, ei kehti see esteetilise vooruse kohta. Seda oleks huvitav edasi arutada, kuid see nõuaks esteetilise vooruse teooriat.)