cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Käina Evangeeliumi Kristlaste ja Baptistide Kogudus
Koguduse koosolekud toimuvad pühapäeviti kell 11:00 Mäeltse küla, Hiiumaa. Koguduse pastor on Siim Kask.
Blackened death metal
Blackened seath metal on death metal 'i alaliik. Muusikas on kombineeritud death metal ja black metal.
Ilona Staller
Ilona Staller, näitlejanimega Cicciolina (sündinud Ilona Anna Staller 26. novembril 1951 Budapestis) on Ungari päritolu Itaalia poliitik, laulja ja endine pornonäitleja. Ta oli 1987–1992 Itaalia parlamendi alamkoja liige.
Töö modelli ja toatüdrukuna
1964. aastal hakkas ta Ungaris tööle modellina ja hiljem luksushotelli toatüdrukuna. 1972. aastal abiellus ta itaallase Salvatore Martiniga ning emigreerus Itaaliasse. Ta sai tuntuks raadiosaates "Voulez-vous coucher avec moi?", kus ta andis nõu seksi teemadel ning võttis kasutusele pseudonüümi Cicciolina.
Töö pornofilminäitlejana
1970. aastate alguses tutvus ta pornofotograaf Riccardo Schicchiniga. Ta mängis 1970. aastatel mitmes erootilises filmis. Esimene hardcore-pornofilm, milles ta näitles, oli 1983. aastal valminud "Telefono rosso" ('punane telefon').
1987. aastal esines ta koos John Holmesiga filmis "Carne bollente". Hiljem selgus, et Holmes oli enne filmivõtteid nakatunud HI-viirusega.
Ta on poseerinud Playboy mitme riigi versioonidele 1988–2005.
Tegevus lauljana
Tal kui lauljal on ilmunud mitu albumit. Lauljana eristus ta teistest näiteks sellega, et esitas lastelaulude viisil roppude sõnadega laule.
Poliitiline tegevus
1979. aastal kandideeris ta esimest korda parlamenti erakonna Lista del Sole nimekirjas. Ta ei osutunud valituks, kuid 1987. aastal uuesti kandideerides kogus ta üle 20 000 hääle ning pääses parlamenti. 1992. aastal asutas ta koos teise pornofilminäitleja Moanna Pozziga erakonna Partito dell'Amore ja kandideeris taas parlamenti, kuid teda ei valitud tagasi. 2002. aastal püüdis ta kandideerida sõltumatu kandidaadina Ungari parlamenti, kuid ei suutnud koguda selleks vajalikku hulka toetusallkirju. Poliitikuna on ta võidelnud tsensuuri, tuumaenergia, vägivalla, surmanuhtluse, nälja ja loomkatsete vastu ning seksuaalhariduse ja lõbumajade legaliseerimise poolt.
2011. aastal, kui ta sai 60-aastaseks, hakkas ta saama parlamendiliikme pensioni, mis on 39 000 eurot aastas.
Olga Schoberová
Olga Schoberová (tuntud ka kui Olinka Bérová; sündinud 15. märtsil 1943 Prahas) on Tšehhi ja Ameerika Ühendriikide filminäitleja.
Isiklikku
Aastail 1967–1969 oli ta abielus USA näitleja Brad Harrisega, kellega tal on tütar Sabrina. Aastail 1972–1992 oli ta abielus John Calleyga.
Rein Einasto
pisi|Rein Einasto 7. mail 2010 Saku Suurhallis Rein Einasto (sündinud 7. juulil 1934) on eesti geoloog ja ühiskonnaaktivist, Eesti Rooma Klubi liige.
Teadustegevus, töö geoloogiateadlase ja õppejõuna
Ta on uurinud vara-paleosoikumi settebasseinide paleogeograafiat ja tsüklilist sedimentatsiooni. Nõukogude ajal korraldas Rein Einasto kaks üleliidulist paekonverentsi – „Karbonaatkivimite faatsiesed ja geokeemia” (1973) ja „Tsüklilisus ja stratigraafia” (1978) – ning on alates 1990. aastast iga-aastaste asutustevaheliste paekonverentside korraldaja Eestis. Ta on ette valmistanud / koostanud üle 30 paenäituse Eesti eri paikades, 1994. aastal ka Kopenhaagenis.
Einasto on töötanud TA Geoloogia Instituudis (1996–2003), aga ka Tallinna Tehnikaülikoolis, Riigikantseleis, Tallinna Paekivitoodete Tehases ja Paldiski põhikoolis. Ta on olnud Tallinna Tehnikakõrgkooli geoloogiaprofessor (2002–2014).
Tegevus ühiskonnaaktivisti ja teaduse propageerijana
Rein Einasti oli Eesti Kongressi liige, ta osales Eesti Rohelise Liikumise initsiatiivgrupi töös.
Koos Anto Raukasega esindas ta eesti geolooge initsiatiivgrupis, kes tegi ettepaneku, et paekivi saaks Eesti rahvuskiviks, ning propageeris seda ideed laialdaselt nii riiklikes instantsides kui ka avalikkuse ees. 4. mail 1992 see eesmärk täituski – paekivi tunnistati ametlikult Eesti rahvuskiviks ja 4. maist sai paepäev. Sestpeale hüütakse Rein Einastot Paevanaks.
2007. aastal valis Vabaühenduste Liit ta aasta missiooniinimeseks.
2010. aastal esines Rein Einasto Teater NO99 projekti "Ühtne Eesti" suurkogul.
2011. aastal võttis Einasto osa Teaduskabareest.
Rein Einasto on Eesti Rooma Klubi liige.
Einasto on avaldanud geoloogia- ja looduskaitseteemalisi aimeartikleid Loodusajakirjas ning esinenud sadakonnas raadiosaates, rääkides Põhja-Eesti pankranniku eripärast, paekivist, looduskaitsest ja Eesti loodusvarade kaitse nimel peetud võitlusest.
Poliitiline tegevus
2011. aasta Riigikogu valimistel kandideeris Einasto Sotsiaaldemokraatliku erakonna nimekirjas valimisringkonnas nr 4 (Harju- ja Raplamaa). Ta sai 332 häält ega osutunud valituks.
Aastatel 2014–2018 oli ta Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna liige, seejärel Elurikkuse erakonna liige.
Aastatel 2020–2021 oli ta Eesti Tulevikuerakonna liige, 7. septembrist 2021 Isamaa erakonna liige. 2021. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kandideeris ta Tallinnas Isamaa nimekirjas ja sai 18 häält.
Liikmesus
Einasto on mitme rahvusvahelise teadusliku geoloogiaühingu liige. Ta on ka Eesti Stratigraafia komisjoni, Eesti Geoloogia Seltsi, Eesti Geograafia Seltsi, Eesti Kodu-uurimise Seltsi liige; Eesti Paeliidu asutajaliige, paevanem ja juhatuse liige.
Tunnustus
pisi|Rein Einasto 2011. aastal Teaduskabarees
Isiklikku
Tema isa oli geograaf ja pedagoog Elmar Einasto.
Rein Einasto on pärit kaheksalapselisest perest; tema vanem vend on rahvusvaheliselt tunnustatud astrofüüsik, akadeemik Jaan Einasto ja noorim õde pianist Kersti Sumera.
Rein Einasto vanaema Anna Lammase kasuema Lilli Suburg oli eesti kirjanik, ajakirjanik, haridustegelane ja naisõiguslane. Tema vanavanaisa onupoeg Wilhelm Gottfried Eisenschmidt oli Tartu Peetri koguduse õpetaja. Tema vanavanavanaonu pojapoeg Aleksander Eisenschmidt oli eesti põllumajandusteadlane.
Rein Einasto hobi on muusika, ta on õppinud Tallinna Kultuuriülikoolis muusikat.
Karlīne mõis
Karlīne mõis (Karlīnes muiža) on mõis Lätis Jelgava piirkonnas Jelgavas. Peahoone aadress on Dambja iela 17.
Karlīne mõis rajati 19. sajandi alguses, toona ehitati ka peahoone. Praktiliselt oli tegemist industriaalse poolmõisaga ehk seebivabrikuga. 19. sajandi lõpus tootmine lõpetati, mõisa peahoonesse rajati kool. Tänapäeval on hoone eravalduses.
Christian Taylor
Christian Taylor (sündinud 18. juunil 1990 Fayetteville'is Georgias) on USA kergejõustiklane (kolmikhüppaja), kahekordne olümpiavõitja ja kolmekordne maailmameister.
2011. aasta maailmameistrivõistlustel Daegus võitis ta kuldmedali kõigi aegade viienda tulemusega 17.96 m. Ta sai 21-aastaselt noorimaks maailmameistriks kolmikhüppes. 2012. aasta Londoni olümpiamängudel võitis ta kuldmedali 17.81-ga. 2013. aasta maailmameistrivõistlustel Moskvas oli ta 17.20ga neljas.
2015. aasta maailmameistrivõistlustel Pekingis võitis ta kuldmedali kõigi aegade teise tulemusega 18.21 m.
2017. aasta maailmameistrivõistlustel Londonis tuli ta kolmandat korda maailmameistriks, võites kuldmedali tulemusega 17.68.
2019. aasta maailmameistrivõistlustel Dohas tuli Taylor neljandat korda maailmameistriks.
Aastatel 2012–2017 on ta kolmikhüppes tulnud kuuel korral järjest Teemantliiga üldvõitjaks.
Soreedid
pisi|Videotõend, et lülijalgsed võivad samblike vegetatiivseid leviseid kanda. [[Piret Lõhmuse video]] Soreedid on samblike vegetatiivse paljunemise organid.
Kuno Otsus
Kuno Otsus (31. juuli 1943 Tartu – 12. jaanuar 2014) oli eesti näitleja ja lavastaja.
Soreedid
Soreedid on väikesed ümmargused ja kinnitumata kehakesed, mis koosnevad vetikarakkude ja seenehüüfide segust. Tavaliselt on soreedid koondunud selgelt eristatavatesse kogumikesse – soraalidesse.
Kuno Otsus
Ta lõpetas aastal 1962 Tartu 8. Keskkooli ja aastal 1971 Vanemuise draamastuudio.
Ta oli aastatel 1965–1967 Vanemuise noodiraamatukogu hoidja, aastatel 1967–1987 oli ta teatri vokaal- ja balletistuudio õppealajuhataja, aastatel 1978–1992 oli ta näitleja ja näitejuht, aastatel 1992–1998 oli ta lavastaja assistent ja aastast 1998 raamatukoguhoidja.
Ta on mänginud filmis (aastal 1962, "Romantikud", Eesti Telefilm) ja on avaldanud aastal 1962 koolialmanahhi Tipa-Tapa 4. numbrina luulekogu "Ellupöördujad" Mati Undi illustratsioonidega.
Grīnise looduskaitseala
Grīnise looduskaitseala on looduskaitseala (dabas rezervāts) Lätis Kuramaal Lõuna-Kuramaa piirkonnas Saka vallas. Kaitseala (läti keeles Grīņu dabas rezervāts) loodi 1936. aastal. Algselt oli kaitseala suurus 750 hektarit, kuid aastal 1989 suurendati kaitseala pindala 1472 hektarini. Kaitseala kaotati aastal 1945, ent loodi taas aastal 1957. Aastast 1979 allub kaitseala administratiivselt Slītere rahvuspargile. Looduskaitseala läbib endise Liepaja–Ventspilsi raudtee trass.
Kaitseala loodi Lätis haruldase männikutüübi (läti keeles grīnis) kaitseks. Ka kasvab seal soo-eerika (läti keeles Grīņa sārtene), samas kasvukohas kasvavad veel kuninga-kuuskjalg, harilik porss, madal luga, lodukannike, loim-vesipaunikas ja padutarn. Tolle kasvukoha pindala on 140,9 hektarit. Luhad võtavad enda alla 10,7 hektarit, sood 53,4 hektarit, ülejäänud looduskaitseala katab mets. Kuigi kaitseala ei ole kuigi suur ja selle pinnas pole viljakas, kasvab seal arvukalt Läti punases raamatus olevaid liike, nende seas käpalisi ja kollalisi. Seal kasvavad sookäpp, vööthuul-sõrmkäpp, balti sõrmkäpp, kuradi-sõrmkäpp, kahkjaspunane sõrmkäpp, rohekas käokeel, kahelehine käokeel, karukold, kattekold, harilik ungrukold, harilik sookold, vahelmine huulhein, värvi-paskhein, harilik võipätakas ja siberi võhumõõk. Loomadest elavad seal punahirv, põder, metskits, metssiga, halljänes, mäger ja kobras, vahel satuvad sinna ka ilves ja hunt. Lindudest võib seal kohata tetre, laanepüüd, valget ja musta toonekurge, samuti ka mitmesuguseid värvulisi, tähelepanuväärseim lind looduskaitsealal on aga seal sageli peatuv madukotkas. Selgrootutest esineb seal Vertigo lilljeborgi, täpptigu, sarvjas jooniktigu, suur merivaiklane, väike labatigu, harilik lametigu, kaldatigu ja rihmtigu. Kaitsealal elavad ka rohukonn, rabakonn, veekonn, harilik kärnkonn, tähnikvesilik, arusisalik, vaskuss, rästik ja nastik.
Aseri Valla Leht
Aseri Valla Leht oli 1999-2017 ilmunud ajaleht, mis vahendas Aseri valla uudiseid. Lehte andis välja Aseri vallavalitsus.
2014 ja 2015 ilmusid numbrid 2 ja 3 nime all Savipealinna Sõnumitooja.
Pärast 2017. aasta haldusreformi, mille käigus liitus Aseri vald Viru-Nigula vallaga, annab endise Aseri valla aladel toimuva kohta uudised edasi Viru-Nigula Valla Teataja.
Seadusesilm
pisi|Peaosatäitja Timothy Olyphant (2011. aasta Oscari Vanity Fairi peol) "Seadusesilm" (originaalpealkiri "Justified") on stsenarist Graham Yosti loodud Ameerika telesari. Sari tugineb Elmore Leonardi kriminaalromaanidele "Pronto" ("Kibekähku") ja "Riding the Rap" ning lühijutustusele "Fire in the Hole" ("Tuld august").
Sarja peategelane abišerif Raylan Givens (Timothy Olyphant) saadetakse sarja avaosas teenima kodukanti, Ida-Kentucky mägisesse piirkonda, Harlani maakonna pealinna Harlani. Üleviimise põhjuseks oli Givensi poolt sarja avaosas Miamis ühe narkokartelli tegelase surnukstulistamine, mis tekitas ülearust meediakära. Givens ise ütles tulistamise kommentaariks, et see oli õigustatud (ingl justified). Sama õigustatud, suuremal või vähemal määral, on sarja jooksul ka kõik järgmised Givensi eri relvadest välja lastud kuulid, mida ei ole just vähe, mistõttu ülemus soovitab tal poolnaljatamisi kaaluda Uzi muretsemist.
"Seadusesilm" esilinastus 2010. aasta 16. märtsil. Kõik hooajad on olnud 13-jaolised. Teise hooaja avaosa esilinastus 2011. aasta 9. veebruaril. Kolmas hooaeg oli ekraanidel 17. jaanuarist 2012 kuni 10. aprillini 2012. Sarja pikendamisest neljanda, 13-osalise hooaja võrra, teatati 2012. aasta 6. märtsil. Neljas hooaeg esilinastus 8. jaanuaril 2013. Sarja viies hooaeg esilinastus 2014. aasta 7. jaanuaril. Sarja viimane, 6. hooaja 13. osa esilinastus 14. aprillil 2015.
Süžee
Šerif Raylan Givensit võib ehk mõnes mõttes pidada XIX sajandi stiilis tegutseva seadusekaitsja kehastuseks XXI sajandil. Tema vabatõlgenduslik seaduse ja õiguse maksmapanek teeb temast kriminaalide sihtmärgi ja on ühtlasi probleemiks ka ta ülemustele. Givensi kodukandi, Kentucky idaosa söekaevandus­piirkonna elu-olu sobib ehk iseloomustama tõik, et kui tavaliselt ollakse harjunud nägema uksel hoitavat silti, "Ettevaatust, kuri koer!", siis selles kandis on tavaliseks hoiatussilt, millelt külastajale vaatab vastu nagaanitoru, kõrvaloleva hoiatava kirjega: "Karda peremeest, mitte koera!" (Never mind the dog, beware of owner.)
Auhinnad ja nominatsioonid
2010. aastal sai "Justified" Peabody auhinna. 2011. aasta 14. juulil teatati "Seadusesilma" nominatsioonist neljale Primetime Emmy auhinnale – Olyphant parima draamasarja meespeaosatäitja kategoorias, Goggins parima draamasarja meeskõrvalosatäitja kategoorias, Martindale parima draamasarja naiskõrvalosatäitja kategoorias ja Davies parima draamasarja külalisnäitleja kategoorias. 2011. aasta 18. septembril võitis Margo Martindale Primetime Emmy auhinna parima draamasarja naiskõrvalosatäitja kategoorias.
Punapargi lahingu mälestusmärk
pisi|Vabadussõja Punapargi lahingu mälestusmärk (september, 2014) Vabadussõja Punapargi lahingu mälestusmärk (ka Voltveti lahingu mälestusmärk) on Pärnu maakonnas Saarde vallas Tihemetsa alevikus asuv Vabadussõja Punapargi lahingus langenutele püstitatud mälestusmärk. See on arvele võetud kultuurimälestisena.
Mälestuskivi avati 12. augustil 1934. Nõukogude okupatsiooni ajal 1950. aastal lasti see õhku. Mälestusmärgi kavandi autor oli skulptor Martin Saks.
Zvjezdan Misimović
Ta mängis Müncheni Bayernis, VfL Wolfsburgis, Galatasarays ja Moskva Dinamos.
2014. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel oli ta Bosnia ja Hertsegoviina jalgpallikoondise poolkaitsja.
Punapargi lahingu mälestusmärk
Laulva revolutsiooni ajal 1988. aastal pandi mälestuskivi kildudest kokku ja taasavati 15. oktoobril 1988.
Ķemere
Ķemere on küla (mazciems) Lätis Valmiera piirkonnas Ēvele vallas. Küla asub valla põhjaosas Ošupīte oja kaldal ja jääb valla keskusest Ēvelest 9, endisest piirkonnakeskusest Burtniekist 21 ning Riiast 140 km kaugusele.
Küla on tekkinud endise Ķemere mõisa juurde. Seal asub Ķemere bussipeatus. Aastail 2009-2021 kuulus küla Burtnieki piirkonda.
Aastal 2007 oli külas 34 elanikku.
Pikanina (Pärnu maakond)
Pikanina (ka Pikanina neem) on neem Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Saastna poolsaare tipus.
Neeme koordinaadid on.
Riigimetsa Majandamise Keskuse loodusblogi paigaldas 2018. aasta 30. oktoobril Pikanina neeme ääres paikneva Pikanina talu randa šaakalikaamera.
Türkmenistani Demokraatlik Partei
Türkmenistani Demokraatlik Partei (türkmeeni keeles Türkmenistanyň Demokratik Partiýasy, TDP) on Türkmenistani erakond, mis on võimul olnud 1991. aastast.
Erakonna esimees oli selle asutamisest kuni 2006. aastani endine Türkmenistani Kommunistliku Partei juht Saparmyrat Nyýazow. Aastal 2013 astus president Gurbanguly Berdimuhamedow enda ametiajaks TDP-st välja. Erakonna praegune juht on Ata Serdarov. Türkmenistani Demokraatliku Partei võimu loetakse autoritaarseks.
Ģintermuiža mõis
pisi|Ģintermuiža mõisa köök. Ģintermuiža mõis (Ģintermuiža) on mõis Lätis Jelgava piirkonnas Jelgavas. Peahoone aadress on Filozofu iela 69. Saksa keeles Guntershof.
Tegemist on suvemõisaga, mille territooriumile rajati analoogselt Seewaldiga Jelgava Psühhiaatriakliiniku hoonetekompleks, mis asub seal tänapäevani. Hooned ehitati 19. sajandi lõpust kuni 1930. aastateni.
Ullaste mõis
Ullaste mõis (saksa keeles Ullast) oli Sauga mõisa karjamõis Pärnu kihelkonnas Pärnumaal.
Mõisa säilinud peahoone ja ait on arvele võetud kultuurimälestistena.
Lõbu ja teadus
Lõbu ja teadus oli huumoriajakiri, mis ilmus aastatel 1908–1909 Tartus ajalehe Isamaa lisana.
Ajakiri ilmus sagedusega üks kord nädalas. Ajakirja vastutav toimetaja oli Aleksander Kärk. Ajakirja trükiti Tartus Ludwig Heinrich Schnakenburgi trükikojas.
Soeginina
Soeginina (ka Soegi nina) on neem (maanina) Saare maakonna lääneosas. Neem jääb Vilsandi rahvuspargi piiresse.
Daksti
Daksti on küla (mazciems) Lätis Valmiera piirkonnas Ēvele vallas. Küla asub valla põhjaosas ja jääb Riiast 145 km kaugusele. Seal asub Daksti bussipeatus.
Aastal 2016 oli külas 40 elanikku, aastal 2018 oli elanikke 38, aastal 2021 aga 43. Aastail 2009-2021 kuulus küla Burtnieki piirkonda.
Leńcze
Leńcze on küla Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas Wadowice maakonnas Kalwaria Zebrzydowska vallas. Leńcze asub Wadowicest umbes 17,5 km idas ja Krakówi kesklinnast ligikaudu 23 km edelas.
Alcohol Use Disorders Identification Test
"Alcohol Use Disorders Identification Test" ehk AUDIT-test (lühend AUDIT) on Maailma Tervishoiuorganisatsiooni loodud 10 küsimusest koosnev küsimustik. AUDIT-testi tehakse tervishoiuasutuses ja selle eesmärgiks on inimeste alkoholi liigkasutuse kindlakstegemine.
AUDIT-testi küsimused 1–3 puudutavad alkoholi tarvitamist, näiteks 2. küsimus kõlab: "Mitu annust te tavaliselt korraga joote?"
Märkus. Üks alkoholiannus on:
Küsimused 4–6 puudutavad alkoholisõltuvust ehk alkoholismi ja küsimused 7–10 alkoholi väärtarvitamisega seotut.
Küsimustiku tulemused
Punktisumma meestel 8 ja naistel 7 või rohkem viitab tõenäoliselt ohtlikule alkoholikasutusele või kahjulikule alkoholikasutusele. Tulemus üle 20 kinnitab alkoholisõltuvust.
AUDIT-C
Kui 10 küsimuse läbivõtmiseks pole piisavalt aega, siis võidakse esitada üksnes 3 esimest küsimust. Seda komplekti nimetatakse koondnimetusega AUDIT-C.
AUDIT-testi puudused
AUDIT-testi puuduseks on asjaolu, et inimesed võivad tahta valetada oma alkohoolsete jookide tarbimise sageduse, koguste ja tagajärgede kohta.
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Alcohol Use Disorders Identification Test ja soomekeelset artiklit fi:AUDIT seisuga 03.05.2014.
Heikki Päeva
Heikki Päeva (sündinud 18. aprillil 1953 Tallinnas) on eesti matemaatik.
Vello Loogna
Vello Loogna (sündinud 28. aprillil 1940) on eesti orkestrijuht ja muusikapedagoog.
Heikki Päeva
Elulugu
Heikki Päeva on elektrotehniku poeg.
Vello Loogna
1959. aastal lõpetas ta Tallinna Muusikakooli trompeti eriala Helmut Orusaare klassi. 1967. aastal lõpetas ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi puhkpillidirigeerimise eriala Elmar Peäske klassi.
Heikki Päeva
Elulugu
Ta lõpetas aastal 1971 Keila 1. Keskkooli, aastal 1976 Tartu Riikliku Ülikooli matemaatikateaduskonna, 1985 samas aspirantuuri (juhendajaks dotsent Mati Kilp), füüsika-matemaatikakandidaat (1988, Moldaavia Teaduste Akadeemia Matemaatikainstituut), väitekiri "Pareminverssed paremalt iseinjektiivsed poolrühmad". Oli 1976–1982 ja 1985–1988 Tallinna Polütehnilise Instituudi matemaatika kateedri assistent, 1988–1990 vanemõpetaja, 1990–1991 dotsent, 1991–1992 kateedri juhataja, 1992–1997 matemaatikainstituudi direktor; 1997– Estonian Business School'i infotehnoloogia õppetooli dotsent. Õpetanud kõrgemat matemaatikat, matemaatilist planeerimist, üldalgebra aluseid, lineaaralgebrat; koostanud õppevahendeid.
Vello Loogna
Aastatel 1959–1972 töötas ta Tallinna Lastemuusikakooli õpetajana, 1966–1972 ka Eesti NSV Rahvaloomingu Maja metoodikuna. 1972. aastast töötas ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi puhkpillidirigeerimise õppejõuna. Tema õpilasi on Vjatšeslav Tulubjev, Arne Haasma, Lidia Gordejeva, Boriss Volkov, Jaan Linde, Jüri Baskakov ja Riho Lilje.
Ta on juhatanud mitmeid puhkpilliorkestreid, sealhulgas olnud Tallinna Tuletõrjeühingu Puhkpilliorkestri, Vabariikliku Orkestrijuhtide Puhkpilliorkestri, Tallinna Noorte Puhkpilliorkestri ja Põhja-Eesti Pimedate Ühingu Puhkpilliorkestri dirigent. Ta on olnud ka Pirita Majandusgümnaasiumi puhkpilliringi juhendaja ja noorte puhkpilliorkestri Brass dirigent.
Aastatel 1975–1990 toimunud XVIII, XIX, XX ja XXI üldlaulupeol oli ta puhkpilliorkestrite üldjuht. Samuti juhatas ta puhkpilliorkestreid aastatel 1972–1987 toimunud noorte laulu- ja tantsupidudel.
Katariina Tammert
Triin Tammert, kirjanikunimega Triin Katariina Tammert, (sündinud 20. jaanuaril 1982) on Eesti ajakirjanik ja kirjanik.
Haridus
Ta on lõpetanud 2008. aastal Tartu Ülikooli ajakirjanduse ja suhtekorralduse bakalaureuseõppe ning 2010. aastal Tartu Ülikooli kommunikatsioonijuhtimise magistriõppe.
Karjäär
Tammert on töötanud ajalehes Postimees reporterina (2004–2005), olnud ajakirja Trend tegevtoimetaja ja peatoimetaja (2005–2007), vastutanud projektijuhina Estonian Airi pardaajakirja In Time ning sotsiaalmeediakanalite strateegia ja sisuloome eest (2008–2012) ning olnud Eesti Ekspressi veebitoimetaja (2013). 2014. aastal hakkas ta juhtima Postimehe laupäevalisa Arter.
Kuldrannake (film)
"Kuldrannake" on Eesti 2006. aasta mängufilm. Filmi režissöör on Jüri Sillart. Filmi tootis Taska Film. Film on loodud Hans Luige näidendi "Tõe hetk" ainetel.
Aurora Lacasa
Aurora Lacasa (sündinud 24. märtsil 1947 Pariisis) on hispaania päritolu Saksa laulja.
Aurora Lacasa sündis Pariisis hispaania emigrantidest ajakirjanike Ernesto ja Pilar Lacasa perekonnas. 1948. aastal asus Lacasade perekond elama Ungarisse ja 1956. aastal Saksa DV-sse. Berliinis elades lõpetas Aurora Lacasa gümnaasiumi ja õppis seejärel masinaehitust. Tööle asus ta Kuuba saatkonda hispaania ja prantsuse keele tõlgina.
1968. aastal sai Aurora Lacasa juhuslikult tuttavaks ansambli Oktoberklub liikmetega ja sama aasta lõpul astus ta ansambli koosseisus esinemistel üles. 1969. aastal asus ta Meelelahutuskunsti Keskstuudios (Zentrales Studio für Unterhaltungskunst) laulmist õppima. 1970. ja 1980. aastatel oli Aurora Lacasa lauljana Saksa DV-s väga populaarne. Ta esines ka teistes sotsialismimaades, Prantsusmaal, Portugalis ja Araabia maades.
Eesti NSV-st valitud NSV Liidu Ülemnõukogu liikmete loend
Eesti NSV-st valitud NSV Liidu Ülemnõukogu liikmete loend on loetelu aastatel 1941–1991 Eesti NSV-st NSV Liidu kõrgemasse seadusandlikusse kogusse NSV Liidu Ülemnõukogusse valitud saadikutest.
pisi|[[Leonid Brežnev, NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidiumi esimees 1960–1964 ja 1978–1982]] pisi|[[Mihhail Gorbatšov, NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidiumi esimees 1988–1989]]
Kosksilla algkool
Kosksilla algkool oli algkool Viljandi maakonnas Halliste vallas Mulgi külas.
Kool asutati 1810.
Kooli nimed:
Väätsa mõis
Mõisa keskus asus Väätsa külas.
Ajalugu
Väätsa mõisa rajas 1620.–1630. aastatel Magnus von Nieroth, kelle ümbruskaudsed maad oli Gustav II Adolf 20. juunil 1621 läänistanud. 1686. aastal pantis Anna Elisabeth von Nieroth mõisa Klaus Johann von Baranoffile, kes hiljem selle päriseks ostis. Baranoffide kätte jäi mõis umbes kaheks sajandiks.
1870. aastal ostis mõisa Karl Johann von Seidlitz. Viimane võõrandamiseelne omanik oli Johann Anton von Seidlitz.
Mõisakompleks
Mõisakeskus ehitati esinduslikumalt välja 18. sajandil või 17. sajandi lõpus. Rajati sümmeetriline, eri kõrgustel asuvate terrassidega barokkstiilis prantsuse park. Tõenäoliselt asus pargi ühes otsas mõisa peahoone, teises otsas aga ringikujuline saarega tiik.
Aastail 1796–1800 rajati uus varaklassitsistlik härrastemaja. Hoone rajati kõrgele soklile ning seda ilmestavad ümarad välisnurgad, hammaslõikega karniisid ja kolmnurkfrontooniga keskrisaliit mõlemal pool maja.
Vabaduse laulik
Vabaduse laulik on Eugen Kapi ooper neljas vaatuses epiloog Paul Rummo libretole. Hilisemates redaktsioonides kasutati ka Juhan Sütiste, Ralf Parve ja Mart Raua luuletusi. Algselt tugevalt propagandistlik-stalinliku, hiljem nõukoguliku patriotismi ja töölisliikumist idealiseeriva sisuga. Algvariant ülistas juunipööret ja NSV Liidu võitu Teises maailmasõjas. Nõrga ja ülepolitiseeritud faabula kõrval sisaldab ooper head muusikat. Teose lavastamise eest sai teater 1952. aastal Stalini preemia.
Väätsa mõis
Mõisakompleks
Mõisa rajati ka hulk kõrvalhooneid, mis paiknesid hajali ega olnud orienteeritud härrastemaja ega selle esise platsi järgi. Härrastemajaga samal ajal rajati tõenäoliselt ka kaarakendega ait ja tall-tõllakuur. Aita kaunistas ka nelja sambaga katusealune. Mõlemad hooned on säilinud, kuid tugevalt ümberehitatud kujul.
Vabaduse laulik
Ajalugu
Esmaettekanne toimus 22. juulil 1950 Tallinnas, teatris Estonia ja sellega tähistati Eesti Nõukogude Liitu inkorporeerimise kümnendat aastapäeva. Peaosi esitasid Tiit Kuusik (Raju), Elsa Maasik või Marta Rungi (Arm) ja Aaro Pärn või Vootele Veikat (Kaldmaa). Dirigeeris Kirill Raudsepp. Kaarel Irdi lavastatud versioon esietendus Vanemuises 8. novembril 1950. Peaosades esinesid Enn Raa (Raju), Elmar Salulaht (Kaldmaa), Elsa Lamp (Arm), Helend Peep (Mäger) ja Elo Tamul (Gerda). Dirigeeris Jaan Hargel. Eesti NSV kunstidekaadiks Moskvas detsembris 1956 muudeti faabulat ja redigeeriti välja kõik Stalinit ülistavad stseenid. 17. mail 1985 tuli Estonia välja kolmanda redaktsiooniga, mis arvestas tollaseid liberaalseid suundi Nõukogude Liidu ideoloogilistes tõekspidamistes. Suur hulk propagandistlike koorinumbreid kärbiti ning loobuti ka juunipöörde ja Teise maailmasõja võidu idealiseerimisest. Esiplaanile tõsteti luuletaja vabaduse ja kodumaa armastus ning tähtsustati töölisliikumist. Uus redaktsioon koosnes kahest vaatusest, proloogist ja epiloogist. Muudatustele vaatamata ei pälvinud ooper publiku tähelepanu.
Väätsa mõis
Mõisakompleks
Seidlitzide ajal rajati historitsistlikke kõrvalhooneid. Neist olulisemad olid viinavabrik (tänapäevaks hävinud) ja karjakompleks.
Vabaduse laulik
Peamised osad
Luuletaja Juhan Raju (bariton), Kaldma tütar Arm (sopran), vana bolševik Kaldma (bass), Partisan (tenor), Vene madrus (bass), Gru­siinlane (tenor), üliõpilane-korporant Mäger (tenor), Gerda (metsosopran), Mühl­hausen (bariton).
Ene-Renate Pähkla
Ene-Renate Pähkla (aastani 1993 Ene-Renate Ress, sündinud 6. detsembril 1970 Tallinnas) on eesti arstiteadlane ja stomatoloog.
Vabaduse laulik
Tegevus
Tegevus algvariandi järgi toimub 1940–1944 Tallinnas ja selle ümbruses. Äsja vanglast vabanenud vana revolutsionäär Kaldma teeb ettevalmistusi 21. juuni tööliste väljaastu­miseks ja riigipöördeks. Ta kohtub oma tütre Armuga, keda pole näinud 15 aastat. Arm on lähedastes suhetes progressiivse noore luuletaja ja rahva lemmiku Juhan Rajuga.
Väätsa mõis
Mõisakompleks
Härrastemajas tegutseb 1925. aastast kool, ning praegugi kasutab seda Väätsa Põhikool. Kooli tarbeks rajati kunagisele mõisa peahoonele 1970. aastatel juurdeehitis. 2010–2011 toimusid hoones ja pargis suured restaureerimistööd.
Ene-Renate Pähkla
Elulugu
Ene-Renate Pähkla on arsti tütar ja Rein Pähkla abikaasa.
Vabaduse laulik
Tegevus
Juunis 1941 ootab Arm Rajut kaldaäärses metsas. Suurilmadaam Gerda hangib korporant Mägerile salajasi dokumente, mida naine talle metsas üle annab. Noorte lõbutsemise ajal kostab pikeerivate lennukite müra. Alanud on sõda. Mäger on asunud tööle Gestaposse Mühlhauseni juurde. Raju on vangistatud.
Väätsa mõis
Mõisakompleks
Tall-tõllakuuris tegutseb külalistemaja Vana Tall.
Ene-Renate Pähkla
Elulugu
Lõpetas 1989 Tallinna 1. Keskkooli, õppis 1989–90 Leningradi Ülikoolis vene keelt ja kirjandust, lõpetas 1995 TÜ stomatoloogia osakonna. Oli 1995–96 intern, 1996–98 Helsingi Ülikooli resident, aastast 1998 TÜ stomatoloogia kliiniku assistent ja arst-õppejõud, aastast 2006 TÜ stomatoloogia doktorant.
Vabaduse laulik
Tegevus
Ülekuulamisele tuuakse Arm, kellelt nõutakse andmeid partisanisalga ja Kaldma kohta. Arm keeldub koostööst. Neiu viiakse kokku Gestapos vangis oleva Rajuga. Gerda tegutseb sekretärina. Ka Raju ei allu ähvardustele. Arm võib lahkuda, kuid teda jälgitakse, et leida tema abil üles partisane. Gerda saab ülesandeks luua suhted Rajuga, kuid sellest ei tule midagi välja.
Ene-Renate Pähkla
Teadustöö
Uurinud parodontiidi ravi ja profülaktikat, patogeenide ravimiresistentsust, ravimite farmakokineetikat ja patogeenide ülekandumist perekonnas. TÜ arstiteaduskonna aastapreemia (2001). 10 teadustrükist.
Vabaduse laulik
Tegevus
Rajule tehakse ettepaneku kirjutada ood Hitlerist, millest ta keeldub. Mäger oma salgaga viib Raju mahalaskmisele, kuid partisanide äkkrünnak vabastab luuletaja. Arm saab surmavalt haavata. Nõu­kogude sõdurid vabastavad Tallinna. Aastaid hiljem meenutab eakas Raju epiloogis mälestusmärgi juures pioneeridega kohtudes minevikusündmusi.
Muusikalugusid
Koor „Astugem julgelt ni vennad kui väed”; Armu aariad „Miks kukud, mis kuulutad hiline kägu” ja „”Oma hävitatud linnade nimel”; Raju vanglaaaria „Tõuse mu rahvas” Virgu mu maa!”; Raju ja Armu duett „Kui lõppeb suvepäeva viimne vine”; partisanide koor „Meie kodumaa üle on laskunud öö”; Raju ariooso „Kes olin varem”; piduliste koor „Tulge jaanikutulele”; ringmängulaul „On vaikinud õhtused tuuled”; punaarmeelaste koor „Kui koidukiir vaevub ja säratab”.
Kariibi mere saared
Kariibi mere saared on Kesk- ja Lõuna-Ameerika vahele jäävas Kariibi meres asuvad saared. Suurem osa neist kuulub kahte saarteahelasse: Suured Antillid (Kuuba, Haiti ja Puerto Rico) piiravad Kariibi merd põhjast, neist põhja jäävad Mehhiko laht ja Atlandi ookean; Väikesed Antillid piiravad Kariibi merd idast ja neist itta jääb samuti Atlant. Saared on saanud nime kariibide järgi, kes olid 15. sajandil sealkandis elutsenud indiaanihõim.
Kariibi mere saared olid esimene osa Ameerika kontinendist, milles avastas Christoph Kolumbus 1492. aastal. Järgnevate sajandite vältel jagunesid need mitme Euroopa koloniaalriigi vahel. Tänapäeval kuulub Kariibi mere saartest Euroopa riikidele vaid osa, samas asub saartel mitu iseseisvunud väikeriiki, mille poliitiline olukord on üpris erinev. Suurimad neist on Kuuba, Haiti ja Dominikaani Vabariik. USA-le kuulub Puerto Rico. Saareriike ühendavad mitmed kohalikud koostööorganisatsioonid, millest mõni hõlmab ka Kesk-Ameerika ja Lõuna-Ameerika riike. Kultuuriliselt peetakse Kariibi mere saari osaks Ladina-Ameerikast, mida nüüdisajal asustavad suures osas romaani rahvastest immigrantide ja Aafrika neegerorjade järeltulijad; saarte indiaanlastest põlisasukaid on säilinud väga vähe.
Merelise troopilise kliima tõttu on saared tuntud turismipiirkond. Moodsas kultuuris seostatakse Kariibi mere saari ka kunagiste piraatide tegevusega, sel teemal on tehtud arvukalt filme ja raamatuid.
ÜRO geoskeemi järgi kuuluvad Kariibi mere saarte hulka järgmised riigid ja piirkonnad:
Lygia Habicht
Ta lõpetas 1945. aastal Haapsalu Keskkooli, seejärel õppis aastatel 1945–1946 Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonnas. 1952. aastal lõpetas Eesti Riikliku Kunstiinstituudi moekunstnikuna.
Ta on olnud Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi moeosakonna õppejõud ning ajakirja Siluett toimetaja ja illustraator.
Lygia Habicht suri 2. jaanuaril 2019 ning on maetud Metsakalmistule.
Isiklikku
Tema abikaasa oli maalikunstnik ja dekoraator Ülo Habicht (1923–1991).
Viljandi Baptistikogudus
Eesti EKB Koguduste Liidu Viljandi Baptistikogudus on baptistlik kogudus Viljandis.
Koguduse koosolekud toimuvad pühapäeviti kell 11:00 aadressil A. Maramaa puiestee 1a, Viljandi, Viljandimaa. Koguduse pastor on Allan Helde.
Eesti Vabade ja Tunnustatud Vabamüürlaste Suurloož
Eesti Vabade ja Tunnustatud Vabamüürlaste Suurloož on Eesti vabamüürlaste loožide keskorganisatsioon. Eesti suurloož rahvusliku ühendusena kuulub suveräänsena ja võrdväärsena tunnustatud suurloožide perre. Vabamüürlaste vennaskonda Eestis kuulub praegu ligikaudu 500 meest erinevatest ühiskonnakihtidest ja ametialadelt.
Ajalugu
Ajalooliselt tekkis vabamüürlus Eestis aastatel 1771–1773, kui Tallinnas asutati vabamüürlaste loož Isis. Eestlastest kuulusid sellesse pastor Otto Wilhelm Masing ja muusik Karl Friedrich Karell. Kuni vabamüürluse keelustamiseni Tsaari-Venemaal 1822. aastal tegutses Eestis neli looži. Vabamüürlaste organisatsioon taasloodi Eestis 1992. aastal, mil alustas tegevust loož Fööniks. Taasiseseisvunud Eestis on praegu kaheksateist looži, sealhulgas Tallinnas, Tartus, Pärnus, Haapsalus, Viljandis ja Rakveres.
18. mail 1999 asutati Eesti Vabade ja Tunnustatud Vabamüürlaste Suurloož.
Suurlooži tunnustamise põhiprintsiibid
Põhiprintsiibid on heaks kiidetud Inglise Ühendatud Suurlooži (United Grand Lodge of England) poolt 4. septembril 1929.
Eesti suurloož ja tema loožid tegutsevad vabamüürluse põhiprintsiipide kohaselt, mis sisaldavad järgmist :
Valdeka loss
pisi|Valdeka lossi peahoone Valdeka loss (Valdekas pils) on loss Lätis Jelgava piirkonnas Jelgavas. Lossi aadress on Rīgas iela 22. Saksa keeles (Waldeck).
Valdeka loss on 19. sajandil püstitatud Reckede suguvõsa jahiloss, mis allus Ozoli mõisale. Praeguseks omanikuks on Läti Põllumajandusülikool.
Oswaldo Alanís
Oswaldo Alanís Pantoja (sündinud 18. märtsil 1989 Morelias) on Mehhiko jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Major League Socceri klubis San Jose Earthquakes.
Mníšek pod Brdy
Mníšek pod Brdy (kuni 1960. aastani Mníšek, saksa keeles Mnischek, varem ka Möncheleins) on linn Tšehhis Kesk-Tšehhi maakonnas Praha-západi ringkonnas. Mníšek pod Brdy asub Praha kesklinnast ligi 27 km lõunaedelas.
Oswaldo Alanís
Ta alustas klubikarjääri 2007. aastal Estudiantes Tecoses, kellega mängis alates 2009. aastast Mehhiko kõrgliigas. Aastatel 2012–2015 mängis ta Mehhiko kõrgliigas Santos Laguna ja 2015–2018 Guadalajara meeskonnas. Mehhiko meistriks on ta tulnud nii Santos Laguna kui ka Guadalajaraga. Hooajal 2018–2019 mängis ta Hispaania esiliiga klubis Real Oviedo. 2019. aasta juunis naasis ta Guadalajarasse. 2020. aasta veebruaris läks ta Guadalajarast laenule San Jose Earthquakesi.
Mníšek pod Brdy
Mníšek pod Brdy paikneb merepinnast 344–551 meetri kõrgusel.
Oswaldo Alanís
Ta nimetati Mehhiko koondisse 2011. aasta Copa Américaks, kuid koondisedebüüdi tegi ta alles 2014. aastal. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 9. oktoobril 2014 sõprusmängus Hondurase vastu. Ta on kuulunud Mehhiko koondisse veel ka 2015. aasta CONCACAF Gold Cupil ja 2017. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniiril.
Mníšek pod Brdy
Asulat on esmamainitud 1348. aastal.
Potihark
Potihark oli pika puuvarrega raud- või puu  hark millega tõsteti toidu valmistamisel potti ahju või ahjust välja. Potihargil oli kaks kõverat raudharu poti alt haaramiseks ja hoidmiseks.
Mníšek pod Brdy
Linna olulisim vaatamisväärsus on 13. sajandi lõpul või 14. sajandi alguses rajatud Mníšek pod Brdy loss, mis omandas praeguse kuju ümberehituse käigus aastatel 1656–1672.
Ernst Wilhelm Londicer
pisi| Ernst Wilhelm Londicer, Peter Schenki portree Ernst Wilhelm Londicer (1655 Tallinn – enne 9. novembrit 1697 Tallinn) oli Eestis tegutsenud šoti päritolu maalikunstnik.
Elukäik
Londicer oli abielus Maria Helenaga (sünd. Pollack), kullassepp Peter Polacki (1633–1702) tütre ja kullassepp Peter Wilhelm Polacki õega.
Kahrunukk
Neeme koordinaadid on.
Pantelleria lennujaam
Pantelleria lennujaam on lennujaam Itaalias Sitsiilia maakonnas Pantelleria saarel Sitsiilia väinas Vahemeres.
Viru-Nigula Valla Teataja
Viru-Nigula Valla Teataja (vene keeles Вестник Волости Виру-Нигула) on aastast 2017 eesti ja vene keeles ilmuv ajaleht, mis vahendab Viru-Nigula valla uudiseid. Lehte annab välja Viru-Nigula vallavalitsus.
Miinisadam
Kirjeldus
Miinisadam külgneb Hundipea ja Noblessneri sadamaga. Sadamas on kokku 6 kaid, millest 3. ja 4. on lammutatud ja kasutuses on 5. kai (u 240 m) ning 6. kai (u 260 m). Lainemurdja varju on paigaldatud väike ujuvkai. Lainemurdja on kahe läbipääsuga, millest on kasutusel üldjuhul vaid läänepoolsem. 2. kail asub u 12 m laiune kaldtee või slipp, mis ilmselt rajati nõukogude eksperimentaalsete õhkpadjal ranniku miinitraalerite (Pelikan klass) maabumiseks. Suure miinilao hoonesse on ehitatud kasarmuruumid ja õpperuumid. Sadama akvatooriumi sisenemine on mereväe loata keelatud.
Kultuur
Nõukogude perioodil 1985. aastal valmis Miinisadama ainetel üks venekeelne ilukirjanduslik raamat "Miinisadam", autor Juri Baranov.
Miinisadamast on salvestatud ka laul "Minnaja Gavan" ('miinisadam'), autor Sergei Djudin.
Sadama kavandamine ja nimi
Uut Vene mereväebaasi kavandati Tallinna juba 1908. aastal. Peeter Suure sadama nime all rajatud baasi kavandati ka miinide, torpeedode jms varustatud laevade sadam, kus olid ka vastava varustuse ladustamise ja hooldamise, aga ka vastavate laevade hooldamise ehitised. Selle sadama basseini ametlikust venekeelsest nimetusest Минная гавань on otsetõlkena pärit ka eestikeelne Miinisadam, aga projektdokumentatsioonis esinenud prantsuskeelse variandi Port des Torpeillers järgi seda võiks tõlkida ka 'torpeedopaatide sadamana'. Praegu vanim teadaolev Peterburi kaitse pea- ehk keskpositsiooni laevastiku peaoperatsioonibaasi projekt on pärit 18. detsembrist (vkj 5. detsembrist) 1911, mille idaosas on juba kujutatud ka praeguse Miinisadama algvarianti.
Ehitamine
Mereväebaasi pidulik nurgakivi paneku tseremoonia toimus 12. juulil (vkj 29. juunil) 1912 Väikesel Paljassaarel, kus osales ka Venemaa keiser Nikolai II. Tänapäeval tuntakse seda ehitist Katariina muulina. See oli ka Miinisadama ehituse ametlik algus, ehkki ettevalmistavad tööd olid alanud juba varem.
Baasi sadamate idapoolse basseini kaide ääres oleksid end laadinud ja hooldanud miinilaevad, torpeedopaadid jms. Kaldale kerkis suur kolmekorruseline miiniladu, muud laod ja töökojad ning kaks katlamaja-elektrijaama, kumbki oma korstnaga – väiksem ala idanurgas, suurem ala keskel suure miinilao juures. Katlamaju ja elektrijaamu oli selleks vaja, et pikemaks ajaks seistes oli kaiäärseid laevu kergem hoida kaldakütte ja -voolu peal, kui kulutada laevade omi süsteeme.
Keskmisest laost jõuti ehitada ainult osa raudbetoonsõrestikku ning see on hiljem mitu korda ehitatud ümber. Hundipea mäele rajati üks ruudu- ja üks ringikujuline huvitava tarindiga pooleldi maa-alune kütusehoidla (mistõttu rahvas kutsus kohta Munamäeks), mis vähemalt 1920. aastateks ehitati valmis (tänapäeval Lume tänav 18c alal). Tööstuse tänava ääres hakati ehitama veel kolme maa-alust kütusehoidlat, mis arvatavasti olid sarnased Hundipea ümarhoidlaga.
Miinisadama hoonetest on säilinud raudbetoonist Miinisadama laohoone, raudbetoonist koorikkonstruktsiooniga Miinisadama aku- ja torpeedokoda ja Miinisadama katlamaja korstnaga aga sisseseade ei ole säilinud.
Eesti merejõudude kasutuses 1925–1940
pisi|Laevad Sõjasadamas umbes 1930. aastal Pärast Vabadussõja lõppu oli suure akvatooriumiga Miinisadam üsna kehvas seisus, kuid seda süvendati ja korrastati järgnevatel aastatel. 1925. aastal nimetati sadam Sõjasadamaks ja Eesti merejõudude Kaubasadamas seisnud laevad paiknesid sinna ümber. Sadama teenindamiseks moodustati merejõududes 1927. aastal Merejõudude baas, mille koosseisu arvati ka abilaevastik.
Leisi malevkond
Leisi malevkond oli Kaitseliidu Saaremaa maleva malevkond enne Teist maailmasõda.
Malevkonna asutaja (1924. aastal) ja pealik oli Albert Seppel.
Miinisadam
Eesti merejõudude kasutuses 1925–1940
Praktiliselt võeti sadamabasseini põhjapoolne osa ja läänepoolne osa siiski kasutusele ka kaubasadamana, kuna sõjalaevad paiknesid basseini lõunaosas. Samuti jäi tegelikult süvendamata sadama keskosa, kuhu jäi laevadele läbimatu madalik.
1934. aastaks ehitati Sõjasadamas välja kaid, paigaldati aurutorustik ja veemagistraal, elekter, ehitati kaks raudteeliini, remonditi ja sisustati laevaremonditöökoda, torpeedode ja akumulaatorite töökoda, laod, suurtüki-, miini- ja mehaanika õppeklassid, spordisaal, pesumaja.
1927–1940 oli Sõjasadama ülem kaptenmajor Mihkel Kõvamees.
Eraldi tehnilise teenindamise üksus oli merejõudude baas, mis 1940. aastaks koosnes üld-, miini-torpeedo-, suurtüki-, tehnika- ja majandusjaoskonnast.
NSV Liidu Balti laevastiku kasutuses kuni 1994
1940. aasta 17. juunil võttis Punalipulise Balti laevastiku valvevalitsuse koondpataljon üle Sõjasadama ja laevastiku kasarmud Tallinnas ning järgnevalt kuulus sadam Tallinna mereväebaasi. Tallinna Uussadamas anti NSV Liidu merejõududele kasutada 9,8 hektari suurune veeala ja 1,4 hektarit maad.
Saksa okupatsiooni ajal 1941–1944 kasutas sadamat Saksa Kriegsmarine.
Pärast Teise maailmasõja lõppu paiknes taas Miinisadamaks nimetatud sadamas peamiselt NSV Liidu mereväe 94. punalipuline miinitraalerite brigaad, mis ühtlasi puhastas sõja ajal väga tihedalt mineeritud Soome lahte veel aastaid. Lisaks sellele asusid sadamas veel üksik valvelaevade divisjon ja üksik väikeste allveelaevahävitajate divisjon. Baasis dislotseerusid Tallinna 167. ja 168. demagnetiseerimislaevade baas, 14. kaardiväeallveelaevatõrje divisjon, 94. traalerite brigaad, 55. meretraalerite divisjon, 40. kaardiväe baastraalerite divisjon, 152. traalerite divisjon, 6. laevaremondi töökoda ja 37. sadama reidijaam.
Sadama lõunapoolsesse ossa rajati spetsiaalne laiem slipp-kaldtee hõljuk-miinitraalerite kaldale sõiduks. Ilmselt 1970. aastail rajati sadamasse läänepoolsele kõrgemale nõlvale laeva vööri kuju imiteeriv ausammas aastail 1941–1945 hukkunud nõukogude mereväelastele.
Pärast Eesti iseseisvuse taastamist ja juba teada oleva vägede lahkumise ootel rüüstati kõik Miinisadamas seisvad laevad, mida polnud võimalik või otstarbekas kaasa viia. Miinilaevade väärismetallist detaile ja varustust müüdi tutvuste kaudu ka eraisikutele. Vrakid jäeti kai äärde ja osa neist uputati või uppusid sealsamas. Vene Balti laevastiku vägede varustuse Eestist äraviimiseks pealelaadimiseks saabusid laevad peamiselt mujalt. Rüüstati ka sadamarajatisi.
Vene vägede lahkudes oli Miinisadamas 12 uputatud laeva, mille tankides oli 15 tonni kütust. Samuti leiti 1994. aasta inventeerimise käigus sadama põhjast laskemoona ja 24 tonni olmeprahti. Sadama maismaa-alal hinnati 1993. aastal naftasaadustega reostunud ala suuruseks 3400 m2, kus õli- ja kütusejääke oli 6 tonni. Muudest jäätmetest leidus 570 tonni metallijäätmeid ja 800 tonni ehitusmaterjalide jäätmeid.
Eesti mereväe kasutuses alates 1994
pisi|Päästeharjutus Miinisadamas (2008) pisi|Taamal paistab Miinisadam Venemaa Föderatsiooni mereväe Balti laevastik andis Miinisadama Eesti mereväele üle 1994. aasta 31. augusti hilisõhtul. Sadamasse olid kasutuskõlbmatuna maha jäetud, uputatud või uppunud kümmekond Vene sõjalaeva. Sadamaehitiste sisustus ja süsteemid oli amortiseerunud, rüüstatud või lõhutud.
Vabariigi Valitsuse korraldusega nr 333-k 18.05.1994 anti sadam Kaitseministeeriumile. 1990-ndate lõpuks puhastati sadam Vene miinilaevade vrakkidest ja muust maha jäänud ristust. Ehitised korrastati suures osas kasutuskõlblikeks, kuid vajasid veel täiendavat renoveerimist. Samuti vajasid renoveerimist kaid.
2008. aastal algatati mitme Miinisadama ehitise muinsuskaitse alla võtmine. 2014. aastal võetigi kaitse alla suur miiniladu (mälestis nr 28773), läänepoolne ladu-töökoda (mälestis nr 28774) ja suur katlamaja koos korstnaga (mälestis nr 28775). Lagunenud välisvoodriga idapoolne ladu-kantselei aga ehitati 2009. aastal ümber ning jäeti seetõttu vähese autentsuse tõttu muinsuskaitse alt välja. Kaitse alt jäi välja ka väike katlamaja korstnaga, mis praeguse krundijaotuse järgi asub Noblessneri sadama alal. Hundipea ümarast kütusehoidlast on tehtud garaaž, teised kütusehoidlad on lammutatud.
Uusinstitutsionalism
Uusinstitutsionalism ehk neoinstitutsionalism on teooria, mis keskendub institutsioonide sotsioloogilisele käsitlusele: viisidele, kuidas need suhtlevad ja mõjutavad ühiskonda.
Miinisadam
Eesti mereväe kasutuses alates 1994
Sadamat on osade kaupa renoveeritud. 2007. aasta augustis valmisid põhjapoolsete kaide uued konstruktsioonid umbes 500 m ulatuses. Hiljem lammutati aga miinilao hoone ees olnud pikk kai, kuna selle seisund oli muutunud ohtlikuks. Mereväele on piisanud esialgu põhjapoolsetest kaidest. Merepoolse muuli varju on paigaldatud 2017–2018 paiku ujuvkai.
Uusinstitutsionalism
Uusinstitutsionalism vaatleb institutsioone väljaspool tavapärast majandusteaduslikku käsitlust, selgitades, miks paljud firmad arendavad eri algupäradele vaatamata välja sarnase organisatsioonistruktuuri (isomorfism) ning kuidas nad kujundavad üksikliikmete käitumist.
Üks uusinstitutsionalismi põhiesindajaid Douglass North pälvis oma kirjutiste eest Nobeli auhinna.
Sotsioloogilist või poliitilist uusinstitutsionalismi ei tohiks ajada segi uusinstitutsionaalse majandusteadusega.
Rascino järv
Rascino järv (itaalia keeles Lago di Rascino) on karstijärv Kesk-Itaalias Lazio maakonnas Rieti provintsis Fiamignanos.
1146 meetri kõrgusel merepinnast asuva järve pindala on 28,3 hektarit, valgla pindala 29 km², suurim sügavus 4 meetrit.
Villa Medem
pisi|right|Villa Medem Villa Medem on mõis Lätis Jelgava linnas. Lossi aadress on Uzvaras iela 55.
Villa Medem on klassitsistlik aastal 1818 rajatud Medemite suguvõsale kuulunud suvemõis. Hoone lasi rajada Christoph Johann von Medem ja selle projekteeris Johann Georg Adam Berlitz.
Dainava (Dainava vald)
Dainava on küla Leedus Šalčininkai rajoonis, Dainava valla halduskeskus.
Dainavas on põhikool, postkontor, aastal 1992 valminud kabel ja raamatukogu. Nõukogude perioodil oli küla kohaliku kolhoosi keskasulaks.
Centennial International Exhibition
Näitusel oli väljas näiteks tulevase Vabadussamba parem tõrvikut hoidev käsivars.
Davy Pröpper
pisi| David Petrus Wenceslaus Henri Pröpper (sündinud 2. septembril 1991 Arnhemis) on endine Hollandi jalgpallur (keskpoolkaitsja ja ründav poolkaitsja).
Ta alustas klubikarjääri kodumaal Vitesses, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2004. aastal. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta Hollandi kõrgliigas 2010. aastal.
2021. aasta juunis naasis Pröpper PSV Eindhoveni.
Hollandi jalgpallikoondises tegi Pröpper debüüdi 5. juunil 2015 sõprusmängus USA vastu. Koondisekarjääri kaks esimest väravat lõi ta 3. septembril 2017 MM-i valikmängus Bulgaaria vastu. Aastatel 2015–2019 mängis ta Hollandi koondises kokku 19 korda ja lõi kolm väravat.
2022. aasta jaanuaris teatas ta jalgpallurikarjääri lõpetamisest.
Rahvuslik Vastupanuliikumine
Rahvuslik Vastupanuliikumine (suahiili keeles Harakati za Upinzani za Kitaifa, inglise keeles National Resistance Movement, NRM) on Uganda erakond, mis on võimul olnud 1986. aastast.