cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Saabas
Võrreldes kingaga on saabas üldiselt tugevamast materjalist ja ulatub pahkluuni või kõrgemale. Pahkluuni ulatuvat saabast nimetatakse poolsaapaks, säärt katvat saabast (pika) säärega saapaks (säärsaapaks, säärikuks). Kalamehesaabas võib ulatuda puusani.
Meriküla dessant
Meriküla dessandi oli 14. veebruaril 1944. aastal Teise maailmasõja ajal Eesti vallutamisoperatsiooni Narva lahingu käigus toimunud Nõukogude Punalipulise Balti laevastiku 260. merejalaväe brigaadi dessantoperatsioon Merikülas (tänapäeva Ida-Viru maakonnas Narva-Jõesuu linnas).
Merejalaväe brigaadi dessant korraldati Krivasoo kotist Auverest põhja poole ründavate Punaarmee üksuste toetamiseks. Merikülas maabus 517 Nõukogude võitlejat major Stepan Maslovi juhatusel, kellel oli ülesanne murda läbi Auvere raudteejaama ja ühineda sealsete Punaarmee üksustega ning läbi lõigata Narva jõe joonel võitlevate Saksa vägede taganemistee.
Lahingueelne olukord
Punaarmee ületas 2. veebruaril 1944 Narvast lõuna pool jõe 122. laskurkorpuse 314. laskurdiviisi jõududega Ust-Žerdjanka juures. 1078. laskurpolk tungis samal päeval üle jõe Vääska küla juures. Neil seisis Saksa poolel vastas 29. Eesti Politseipataljon major Karl Anti juhtimisel, kes ei suutnud ülekaaluka vaenlase massiga tulla toime ja taandus. 29. Eesti politseipataljoni 1. kompanii taandus Putki küla ja Auvere raudteejaama suunas. Krivasoos kaitsel olnud 2. kompanii suutis oma positsioone hoida kuni taandumiskäsuni. Punaarmee 314. laskurdiviis tungis juurde antud 125. laskurdiviisi kahe polgu toetusel hoolimata vastupanule ja kaotustele edasi ning jõudsid 6. veebruariks põhjas välja Auvere jaamani, lõigates Auvere–Krivasoo maantee raudteeülesõidu kohal Tallinna–Narva raudteeliini läbi, läänes aga Putki, Sirgala ja Vaivara külani. Tänu rannikusuurtükkide tapvale tõkketulele õnnestus sakslastel punaväelased taas raudtee taha tõrjuda ning nende pealetung seisma panna. Punaarmee uus pealetung algas 11. veebruaril kogu Narva rinde ulatuses. 30. kaardiväe laskurkorpus hõivas kõigepealt sakslaste poolt Krivasoo vastas Narva jõe idakaldale jäetud sillapea ning tungis seejärel üle jõe, ühinedes Auvere platsdarmil võitlevate üksustega. Saksa 227. ja 170. jalaväediviis jäänused ei suutnud rinnet hoida ja taganesid. 13. veebruaril vallutas Punaarmee Auvere. 191. kaardiväe laskurpolgu üksused jõudsid jaamast pool kilomeetrit läänes raudteeni ja lõikasid selle läbi. Sakslaste tankide toel ette võetud vasturünnak tulemusi ei andnud. 13. veebruaril kell 22.50 sai 30. kaardiväe laskurkorpuse komandör kindralmajor Nikolai Simonjaki käsu viia 14. veebruari õhtuks lõpule vastase Narva grupeeringu sissepiiramise. Mereni oli jäänud 4 kilomeetrit ja rünnakukiiluni Narva linnast põhja pool 5–6 kilomeetrit.
Dessandi ettevalmistus
Leningradi rinde juhatusel oli plaan maandada dessant sakslaste tagalasse juba veebruari alguses, 260. üksiku merejalaväe brigaadi tugevdatud pataljon toodi Lavassaarele 1. veebruaril, kuid käsk rünnakuks saabus alles 13. veebruari keskpäevaks. Pataljonile oli juurde antud üks laskurrood, üks automaaturite rühm, luurerühm, sapöörirühm, tankitõrjujate rühm, kaks sanitari ja kaheksa radisti, relvastus oli 413 püstolkuulipildujat, 55 vintpüssi, 12 14,5 mm tankitõrjepüssi, 19 kuulipildujat ja kolm miinipildujat. Dessandi eesmärk oli murda läbi nõrgast Saksa rannikukaitsest ja jõuda välja lõunast pealetungivate Punaarmee vägedeni. Dessandi esimene rood pidi hõivama raudtee ja Auvere jaama, teine rood pidi hõivama Tallinna–Narva raudtee Auverest idas ning kolmas rood katma pataljoni vasakut tiiba ja õhkima raudteesilla Auverest idas. Ka pidi nende järel maabuma kolm pataljoni 115. merejalaväe üksikust brigaadist. Samuti oli neile antud korraldus kohelda kohalike inimesi kui vaenlasi, põletada kõik hooned ja tappa kõik vene keelt mitterääkivad inimesed.
Saksa väejuhatus suhtus dessandiohtu täie tõsidusega. Et Eesti sõjavägi oli 1939. aastal valmistunud Punaarmee dessandiks Meriküla piirkonda, siis seati paljud rannapatareid üles juba 1939. aastal ette valmistatud positsioonidele. Ranniku kaitse põhiraskus langes kolmele suurtükipatareile: 507. suurtükiväe patarei asus Narva-Jõesuust lõunas, 929. rannikusuurtükidivisjoni patarei Merikülas ja 532. mereväe suurtükiväedivisjoni patarei Merikülast veidi läänes, 227. jalaväediviisi hinnangul oli viimane eriti tugev tugipunkt. 5. veebruaril asus rannikule umbes 13 kilomeetri pikkusele lõigule kaitsesse võitlusgrupp Küste SS-Brigadeführer Kyssringi juhtimisel. Kaitselõik jaotati kahte ossa, millest parempoolset kattis umbes 150-meheline merejalaväe pataljon korvetikapten Hohenschildi juhtimisel, vasakpoolset sadakond meest Eesti 31. ja 32. politseipataljonist. Reservidena kavatseti kasutada Meriküla piirkonnas olevate staapide ja vooride meeskondi. Kuigi loodi ka liikuvaid reserve, oli peamine eesmärk võimaliku dessandi hävitamine juba merel ning seetõttu paigutati rannikule laiali helgiheitjatega varustatud valvepostid.
Lahingu käik
Punalipulise Balti laevastiku dessant lahkus Lavassaareelt 13. veebruaril Eesti aja järgi umbes kell kolm päeval. Konvoisse kuulus 32 laeva (teistel andmeil 26 laeva ), nende hulgas 4 suurtükipaati, mis pidid oma 100 mm kahuritest andma dessandile tuletoetust. Umbes poole kuue ajal õhtul jäi konvoile ette suur triivjäälaam, millest kaasatulnud kaatertraalerid ei suutnud läbi sõita ja need saadeti Lavansaarele tagasi. Allesjäänud laevad jõudsid uuesti vabasse vette alles kella üheteistkümneks õhtul. Et faarvaatri otsimisele oleks kulunud liiga palju aega, otsustas laevasalga komandör 2. järgu kapten G. Korbatšov, et nii suurtükipaadid kui ka traalerid saadetakse tagasi. Teekonda Meriküla poole jätkasid ainult allveelaevahävitajad ja soomuskaatrid – otsesed dessandi kandjad, kuna nende süvis oli nii madal ja võis loota, et miinid neid ei ohusta.
Koipsi
Koipsi (ka Koipse) on küla Harjumaal Jõelähtme vallas. Asub Koipsi saarel.
Meriküla dessant
Lahingu käik
14. veebruaril kell 2.30 jõudsid allesjäänud laevad Meriküla randa. Sakslased avastasid Nõukogude maabumiskatse umbes kell 2.55, hetkel, mil esimesed võitlejad olid juba randa jõudnud. Kohe alarmeeriti kaitsel olevaid üksuseid ning sakslaste Meriküla klindiserval asuv 532. mereväe suurtükidivisjoni 105 mm suurtükipatarei võttis maabuvad merejalaväelased ägeda tule alla. Saksa suurtükitules uppus allveelaevahävitaja BMO-511 (M. Laari andmeil BMO-177) ning allveelaevahävitaja BMO-501 (M. Laari andmeil BMO-176) sõitis madalikule ning purustati seal. Ülejäänud laevad taandusid, viies tagasi 9 langenut ja 53 haavatud dessantlast ning ka 41 meest, keda ei õnnestunudki maale saata. Laevadele jäid või said maabumisel märjaks ka kõik dessandil kaasas olnud 8 raadiojaama, seega jäi dessant kohe ilma igasuguse sideta.
Maabunud merejalaväe üksused lõid kohe taganema rannikukaitsel olnud 45 meest leitnant Alfred Kohlhase juhtimisel, kes taganesid Auga külas asuva võitlusgrupi Küste staabi juurde. Edasi asusid merejalaväelased ründama Merikülas asuvat Saksa 227. jalaväediviisi staapi ja otserünnakuga prooviti vallutada 532. mereväe suurtükidivisjoni patareid, mis pommitas merel olevaid laevu. Ära võtta ei suudetud kumbagi: 227. jalaväediviisi staap oli moodustanud ringkaitse ning suurtükiväelased pöörasid torud pealetormavate merejalaväelaste poole ja purustasid ründajad. Sakslaste andmeil langes suurtükiväe patarei juures sadakond dessantlast, nõukogude andmeil paarkümmend meest rünnaku algataja leitnant Innokenti Goboleviga eesotsas.
Et maabunud dessantlastel ei õnnestunud hävitada sakslaste sidet, jõudis teade dessandist armeegrupp Narwa staapi juba kell 5.17 hommikul ning kiiresti paisati Meriküla piirkonda lisajõude. Esimesena jõudsid kohale sadakond Saksa merejalaväelast major Engelhardti juhtimisel ning nad lõid Meriküla ründavad Punalipulise Balti laevastiku dessantüksused tagasi ja vabastasid umbes pool seitsme ajal hommikul 227. jalaväediviisi staabi piiramisrõngast.
Sakslaste rünnak dessandi hävitamiseks jätkus umbes kella kümne ajal hommikul, mil Narva-Jõesuu poolt tungisid peale Saksa merejalaväelased major Engelhardti juhtimisel, toetatuna kolmest Tiiger-tankist ning Puhkova poolt liikusid edasi 11. SS luurepataljoni 5. kompanii mehed toetatuna rünnaksuurtükkidest. Dessandi peajõud olid selleks ajaks välja jõudnud Kivisaare küla kandis Tallinna–Narva maanteeni, kus nad sakslaste surve tulemusena jagunesid mitmesse gruppi. Meriküla puhastati Punalipulise Balti laevastiku dessantüksusetest pärastlõunaks, Kivisaare küla juures olevad peajõud hävitati erinevail andmeil kas 14. veebruari õhtuks või 15. veebruari hommikuks peamiselt raskerelvade tulega. Väiksemate dessantrühmade hävitamine võttis veel aega mitu päeva. Dessandi põhigrupi likvideerimisel osalesid ka Revali rügemendi 3. pataljon kapten Mats Mölderi juhtimisel ning 20. eesti diviisi töökojakompanii ja veokolonni mehed SS-Hauptsturmführer Verner Metsakondi juhtimisel.
Tagajärg
Dessandi purustamist kajastati ulatuslikult ajakirjanduses ja propagandas. Vaatamata dessandi edukale purustamisele, ei jäänud Saksa väejuhatus rahule. Armeegrupp Narva arvates ei oleks tohtinud dessant üldse maale jõuda ning seetõttu korraldati dessandi asjaolude põhjalik uurimine. Puudusteks toodi kergete patrull-laevade puudumise, mis andnuks dessandist õigeaegselt teada ja rannikukaitsejõudude vähesuse.
Punalipulise Balti laevastiku dessantväelastel ei õnnestunud jõuda Auvere kandis samal ajal rünnanud 30. kaardiväe laskurkorpuse osadeni. Samuti kukkusid läbi Nõukogude väejuhatuse katsed võtta dessandiga ühendust lennuväe või luurerühmade abil. 15. veebruaril visati Auvere piirkonnas langevarjuga alla Saksa mundrisse riietatud luuraja, kellel oli kaasas raadiojaam dessandi jaoks. Et dessandi põhijõud olid selleks ajaks juba löödud puruks, ei leidnud luurajagi mitte kedagi. Järgmisel päeval kadus side temagagi.
Nõukogude väejuhatus lõpetas dessandi otsimise 19. veebruaril. Järgnevate päevade jooksul jõudsid siiski läbi rinde omadeni kuus dessantlast, tuues kaasa ka teate täielikust hävingust.
Tsiviilelanike tapmine dessantlaste poolt
Punalipulise Balti laevastiku dessantlased tapsid Merikülas kohaliku elaniku, 30-aastase Meeta Süvalepa koos 1,5-aastase pojaga ning Auveres kolm naist ja haavasid kolme inimest (üks vene rahvusest tüdruk, 11-aastane tüdruk ja 7-aastane poiss).
Avaldati ka vangilangenud dessantlaste tunnistusi, et neil oli käsk mitte võtta vange ning seega ka hävitada ettejuhtuvad tsiviilisikud – seda enam, et "seal pole vene elanikkonda". Selline propaganda suurendas veelgi hirmu Punaarmee sissetungi vastu Eestisse.
Meriküla dessandi Nõukogude mälestusmärk
Meriküla tsaariaegse patarei nr 1 kõrvale, selle kesklaskemoonalao ja klindi vahele hakati 1972. aastal rajama mälestuskompleksi 14. veebruaril 1944 tehtud Meriküla dessandile. Lao ja Hiiemetsa – Narva-Jõesuu maantee vahele rajati mälestuspark, tee ja klindi vahele mälestusmärk (kujur Peeter Somelar, kes sel ajal töötas Kohtla-Järve Lastekunstikooli direktorina). Pargi ja kogu kompleksi üldkavatise autorit pole teada. Tänapäeval on mälestusmärgi osa puhastatud, park aga on hüljatud ja kasvanud võssa.
Õhtuleht
Õhtuleht on üle-eestilise levikuga eestikeelne tabloidleht. thumb|Hoone Tallinnas Narva maantee 13, kus paikneb Õhtulehe toimetus
Ajaleht väljaandja järgi
Ajaleht Õhtuleht hakkas ilmuma 1944. aasta oktoobris, mil sõjast purustatud Tallinna elanikele oli pärast Saksamaa vägede lahkumist hädavajalik anda igapäevast tarbeinfot.
Guostagalise vald
Guostagalise vald (leedu keeles Guostagalio seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Pakruojise rajoonis.
Õhtuleht
Ajaleht väljaandja järgi
Tallinna linnalehena ilmus Õhtuleht 1997. aasta märtsini ja tegi siis pöörde tabloidi suunas, hakates pakkuma sensatsioonilisemaid ja rohkem üksikostjale suunatud uudiseid, meelelahutust ja tarbijainfot.
Guostagalise vald
Valla pindala on 105 km². 2011. aasta seisuga elas seal 1383 inimest. Valla keskus on Guostagalise küla. Vallamaja asub aadressil Centrinė g. 7. Vallavanem on Jonas Jocius.
Õhtuleht
Ajaleht väljaandja järgi
Sõnumilehe esimene number nägi ilmavalgust 1995. aasta oktoobris. Lehe sünd sai võimalikuks, kui 1995. aastal liideti tollal ilmunud Eesti Sõnumid ja Eesti Päevaleht.
Pidev konkurents hinnaturul viisid Õhtulehe ja Sõnumilehe kahjumisse (Õhtuleht kuulus Ekspress Grupile, Sõnumileht aga Eesti Meediale). Seepärast otsustasidki kahe ajalehti välja andva kontserni – Ekspress Grupi ja Eesti Meedia – nõukogud luua kaks ühist ettevõtet ajalehtede Õhtuleht ja Sõnumileht ning ajakirjade kirjastamiseks ja teha koostööd mõlema kontserni trükitoodete paremaks levitamiseks.
Ühinemise eesmärk oli pakkuda lugejatele kvaliteetsemat väljaannet nii sisus kui vormis, omanikele aga võimalust kokku hoida juhtimis-, trüki-, levi- ja finantskulusid, et välja tulla üha suurenevast kahjumist. SL Õhtulehe jaoks algaski ajalugu 3. juulil 2000, mil lõpetasid ilmumise kaks konkureerivat väljaannet – Õhtuleht ja Sõnumileht ja hakkas ilmuma ühine väljaanne SL Õhtuleht.
SL Õhtulehe paberlehe esimene number, mille tiraaž oli 60 510 eksemplari, ilmus 3. juulil 2000. 3. jaanuaril 2005 loodi ajalehele uus logo ja kujundus, mis püsis 5. oktoobrini 2008.
Õhtulehe missiooniks on "vahendada ausalt, otsekoheselt ja julgelt kõige värskemaid uudiseid ja meelelahutust viisil, mis ei jätaks lugejat ükskõikseks, vaid ärataks temas valmisoleku pakkuda inimestele hoolt ja tuge ning innustaks selle nimel tegutsema."
TNS Emori andmetel oli ajalehel 2010. aasta kolmandas kvartalis 167 300 lugejat.
Õhtulehte annab välja AS Õhtuleht Kirjastus, mis kuulub võrdsetes osades meediakontsernidele Ekspress Grupp ja Alexela. 2016. aasta sügisest on peatoimetaja Martin Šmutov, kes juhtis varem Õhtulehe veebitoimetust. Ettevõtte juhatuse esimees on Erik Heinsaar.
Koogi
Koogi on mitme koha nimi:
Tasandik
Tasandik on suhteliselt tasase pinnamoe ning madalate absoluutsete kõrgustega piirkond.
Tasandiku reljeef võib olla kergelt lainjas, kuid mäestikele omaseid järske reljeefivorme üldiselt ei ole või on vähe. Valdavad kulutuslikud ja kuhjelised pinnavormid. Tasandik võib olla tekkinud nii settimise kui ka erosiooni läbi. Näiteks rannikumadalikud on tavaliselt külgnevaist mägedest pärineva settematerjali kuhjumisalaks. Mõnikord on tasandik tekkinud pikka aega väldanud kulutuse tagajärjel, mis on reljeefi iseärasused ajapikku tasandanud.
Tasandikel elab suurem osa maailma rahvastikust.
Impression, soleil levant
"Impression, soleil levant" (eesti keeles "Impressioon. Tõusev päike", ka "Impressioon. Päikesetõus") on Claude Monet' maal, mille järgi on nimetuse saanud kunstivool impressionism.
Maal on dateeritud 1872. aastaga, kuid tõenäoliselt valmis 1873. aastal.
Tegemist on õlimaaliga, mis on maalitud lõuendile. Maali mõõtmed on 48 × 63 cm. See asub Pariisi muuseumis Musée Marmottan Monet.
Maalil on kujutatud Le Havre'i sadamat. Kasutatud on väga vabu pintslitõmbeid, nii et maal laseb sadamat pigem aimata kui kujutab seda.
Pealkirja kohta ütles Monet 1898. aastal: "Olin 1874. aasta aprillis Kaputsiinide bulvarile näitusele saatnud pildi, mille tegin Havre'is oma aknast välja vaadates – päike paistmas läbi veeauru ja esiplaanil mõned turritavad laevamastid (...) minult küsiti kataloogi jaoks pealkirja, "Havre'i vaade" ei kõlvanud kuidagi ja ütlesin siis: "Pange "Impressioon" ['Mulje'].""
Kunstikriitik Louis Leroy, kes oli graveerija, maalikunstnik ja menukas näitekirjanik, kirjutas selle näituse kohta mahategeva retsensiooni, mis ilmus ajalehes Le Charivari. Pilgates ühe tollal tundmatu kunstniku maali, pani ta artiklile pealkirjaks "Impressionistide näitus", andes kogemata voolule nimetuse. Leroy kuulutas, et Claude Monet' "Impression, soleil levant" on parimal juhul visand ning seda saab vaevalt pidada lõpetatud kunstiteoseks.
Leroy kirjutas vaatajatevahelise dialoogi vormis: "Impressioon – ma olin selles kindel. Ma just ütlesin endale: et see avaldas mulle muljet, pidi selles olema mingi mulje (...) ja milline vabadus, milline töötluse kergus! Embrüonaalses seisundis tapeet on lõpetatum kui see meremaal."
Kuigi maalil tundub päike olevat üsna ere, on see ümbritseva taustaga võrdselt hele ning pilti mustvalgeks muutes see kaob.
7. armee (Vene SFNV)
7. armee oli Vene SFNV relvastatud jõudude Punaarmee operatiiv-strateegiline väekoondis Venemaa kodusõjas ja Eesti Vabadussõjas.
pisi|7. armee positsioonid 1919. aasta märtsis
Ajalugu
7. armee moodustati novembris 1918 Venemaa Keisririigi hiljem Venemaa Ajutise Valitsuse Põhjarinde koosseisu kuulunud 7. armeest, mis dislotseerus Esimese maailmasõja ajal Petrogradi lähistel ning kuulus algselt Põhjarinde koosseisu.
1919. aasta veebruaris reorganiseeriti selle ajani tegutsenud Läänerinde, Nõukogude Läti armee ja likvideeritud Põhjarinde vägede baasil ühendatud väekoondiseks 7. armeeks, mille Narva ja Pihkva väegrupp osalesid Punaarmee Eesti vallutamiskatses.
1920. aastal, pärast Eesti Vabadussõja lahingute lõppu moodustati 7. armee väeosadest Petrogradi Tööarmee, mis tegeles Petrogradi linna jaoks küttematerjali varumise ja raudteetaristu taastamisega. Tööarmee esimees oli Grigori Zinovjev ja armeejuhataja Sergei Ordintsov.
Osalus sõjategevuses
15. novembril 1918 saatis Nõukogude Venemaa sõjavägede ülemjuhataja ja SRN liikmed telegrammi Jaroslavlis asunud Põhjarinde juhatajale Dmitri Parskile, Petrogradi 7. armee komandörile ning telegrammi koopia Moskvasse Vene SFNV Rahvakomissaride Nõukogu esimehele V. Leninile nr 259/Ш, milles viidates "kujunenud poliitilisele olukorrale anti korraldus kohe hõivata Pihkva ja Narva", 7. armee jõududega: 1. kolonn Jamburgist Narva suunal, 2. kolonn Dno raudteejaamast Pihkva suunal. Täiendavalt eraldati püstitatud ülesande täitmiseks 7. armee koosseisu: Jamburgi piirkonda Jurjevi polk 6. armee koosseisust Vologdast; Staraja Russa–Dno–Porhovi piirkonda 1. Läti kütipolk ja 6. Läti kütipolk Simbirskist, Moskva piirkonnast paar ratsaväeeskadroni ning Läti diviisi suurtükiväepatareid.
Allunud väeosad
November 1918:
Hääl (täpsustus)
Hääl on mitmetähenduslik sõna:
Vaivara tänav
Vaivara tänav on tänav Narvas Kalevi linnaosas. Algab Puškini tänavast, ristub 1. Mai tänavaga ning lõpeb Raudsilla tänavaga ristudes. Tänav on umbes 410 m pikk.
1927. aasta linnaplaanil on selle tänava nimi Vaivara tänav oletatavasti Narvaga piirnenud endise valla järgi.
Stirlingi omavalitsus
Stirling on omavalitsus Šotimaa keskosas.
Talvike
Talvike (Emberiza citrinella) on linnuliik tsiitsitajalaste sugukonnast tsiitsitaja perekonnast. Rahvapäraseid nimetusi: talvik, talvikene, külmatihane, talitsiitsitaja, tits, jõhvilind.
Stirlingi omavalitsus
Umbes 70% elanikest elab omavalitsuse kaguosas Stirlingi linnas ja selle ümbruses.
Talvike
Levila
Talvike on levinud Euraasia parasvöötmes Hispaania põhjaosast, Briti saartest ja Norrast kuni Baikalini ja Mongooliani. Aastal 1862 introdutseeriti talvike Uus-Meremaale, kus ta kohanes hästi ning on muutunud levinud haudelinnuks.
Eestis on talvike üldlevinud arvukas haudelind. Osa talvikesi rändab talveks lõuna poole, teine osa jääb Eestisse. Talvikese siinset pesitsusaegset arvukust on hinnatud 150 000 – 200 000 paarile, talvist arvukust 100 000 – 400 000 isendile.
Välimus
Üldpikkus 15,5–17 cm. Suur tsiitsitaja, varblasest natuke suurem. Kõigis sulestikes on tunnuslik punapruun päranipuala. Isaslinnu tume näomuster varieerub. Kutsehüüd on lühike järsk tsik, ka kõhiseva kõlaga tselip või tsilip. Hoiatushüüd on tsii. Talvikese laul on lühikeste silpide rida, laulu lõpusilp on venitatud ja madalama kõlalisem. Näiteks tsi-tsi-tsi-tsi-tsi trüü. Vahel jääb lõpusilp laulmata. Talvikese laulu kuuleb märtsi keskpaigast kuni juuli keskpaigani, harva sügisel. Laulab puu või põõsa ladvas, traadil, hoone katusel ja mujal väljapaistval kohal.
Elupaik
Asustab mitmesugust ava- ja pool-avamaastikku. Väldib soid ja märgalasid.
Pesitsemine
Pesa rajab maapinnale või madalale tiheda okaspõõsa võrasse. Kurnas 4–5 muna. Täiskurni leidub alates aprilli lõpust. Pesitseb kaks korda suve jooksul.
Toitumine
Suvepoolaastal sööb putukaid ja värskeid võrseid, talvepoolaastal viljateri ja seemneid. Toitu otsib maapinnalt.
Alexis Bledel
Näitlejana on ta tuntud peamiselt Rory osa täitjana telesarjas "Gilmore'i tüdrukud" ning filmidest "Perekond Tucki igavene elu", "Sin City" ja "Rändpükste sõsarkond".
Elulugu
Alexis sündis Argentinast pärit isa Martini ja Mehhikost pärit ema Nanette'i peres. Kuna mõlemad vanemad olid pärit Ladina-Ameerikast, oli Alexise kodune keel hispaania keel ning inglise keele õppis ta selgeks alles lasteaias.
Näitlemisega hakkas Alexis tegelema kaheksa-aastaselt, osaledes kohalikes teatrietendustes ("The Wizard of Oz", "Aladdin"). Keskkooli ajal jäi ta kaubamajas silma modelliagentuuri esindajale ja alustas karjääri fotomodellina, töötades nii Milanos, Tōkyōs, New Yorgis kui ka Los Angeleses.
Pärast keskkooli lõpetamist astus ta New Yorgi Ülikooli näitlemist õppima ja tal õnnestus saada ka oma esimene roll, mängides 16-aastast Roryt telesarjas "Gilmore Girls".
Alexise esimeseks filmirolliks oli Winnie osa 2002. aasta filmis "Perekond Tucki igavene elu". Sellele järgnesid 2004. aastal film "Kihlus ja eelarvamus" ning 2005. aastal filmid "Sin City" ja "Rändpükste sõsarkond".
Eraelu
Aastatel 2001–2006 oli tal suhe "Gilmore Girlsi" kaasnäitleja Milo Ventimigliaga.
Idatalvike
Idatalvike (Emberiza citrinella erythrogenys) on talvikese alamliik. Ta on levinud Venemaa lääneoblastitest ja Balkani poolsaare idaosast kuni Kaukasuse, Altai, Baikali ja Mongooliani.
Ta erineb meil tavalisest talvikese nominaatvormist sulestiku heledama värvuse järgi.
Christian Rein
pisi|Carl Christian Friedrich Rein Carl Christian Friedrich Rein (30. mai 1796 Molsdorf, Saksi-Meiningeni hertsogkond – 19. september 1862 Tallinn) oli saksa päritolu Eestimaa kirikutegelane.
1834. aastast oli ta Eestimaa Provintsiaalkonsistooriumi asepresident. 1834–1862 oli ta Eestimaa kindralsuperintendent ja Tallinna Toompea Saksa koguduse ülempastor. 1836. aastast oli ta Eestimaa pastorite sinodi juhataja. Lisaks oli ta Tallinna toomorbudekodu juhataja.
Carl Christian Friedrich Rein oli ka Eestimaa Kirjanduse Ühingu asutajaliige ning Eestimaa piibliseltsi komitee liige.
Tema abikaasaks oli Natalie Elisabeth Kirschbaum.
Kiirabi
pisi|[[Tartu Kiirabi sõiduk]] Kiirabi ehk haiglaeelne erakorraline meditsiiniabi on erakorralise meditsiiniabi liik, mille puhul antakse erakorralist abi sündmuskohal, kus inimene on eluohtlikult haigestunud või haigusseisund on eluohtlikult süvenenud.
Inimhääl
Inimhääl ehk hääl on kõik inimese kõnetrakti vahendusel tahtlikult või tahtmatult tekitatud helid, sealhulgas kõnelemine, laulmine, naermine, nutmine, karjatused jne.
Inimhääle tekkemehhanism
Inimhääl tekib hingamis- ja hääleelundite koostöö tulemusena. Alghääl tekib juhul, kui hingamissüsteem tagab vajalikul hulgal ja piisava rõhuga õhku. Seejärel paneb õhk häälepaelad võnkuma. Alghääle kõrgus sõltub osalt sellest, kui kiiresti häälepaelad võnguvad. Kõri, neel, suuõõs ja ninaõõs omakorda muudavad ja võimendavad häält, andes sellele iseloomuliku kõla. Võngete resonaatoriteks on ka rindkere ja pea.
Suu ümber paiknevad lihased muudavad häälepaelte tekitatud heli häälikuteks või muusikalisteks helideks.
Kiirabi
Kiirabi ajalugu
Tervishoiu aluspõhimõtete (diagnoos, haiguse ennetamine jmt) kasutuselevõtu saab omistada vanaegiptlastele. Ka on vanim teadaolev meditsiiniabi käsitlev dokument, Kahuni günekoloogiline papüürus, on pärit Vana-Egiptusest. Tegemist on ligikaudu aastast 1800 eKr pärineva meditsiinilise traktaadiga. Kaasaegses tähenduses erakorralist arstiabi käsitleb samuti Vana-Egiptusest pärit Edwin Smithi papüürus, mis on dateeritud aastasse 1500 e.m.a Edwin Smithi papüüruse puhul on tõenäolisel tegemist lahingus vigastatute ravisoovitustega. Nimetatud traktaadis on näiteks käsitletud alalõualiigese nihestuse ravi. Kirjeldatud meetodit kasutatakse tänapäevani.
Ligikaudu aastal 100 e.m.a ehitati Rooma riigis valetudinariumi-nimelised asutused. Mitmed neist on osaks Vana-Rooma kindluste varemeist. Valetudinariumi kogu olemusest ei ole selget ülevaadet, sest vähemalt osaliselt võis tegemist olla laoga. Samas on teada, et Julius Caesar nõudis meedikute viibimist lahinguväljal, et abi andmine oleks võimalikult kiire. Sündmuskohal abi andmise järel tuli kannatanud viia just valetudinariumisse paranema.
Saltatsioon
Saltatsioon on setteosakeste transpordiviis, mille puhul osakesed liiguvad tuulest või vooluveest kantuna hüplevalt edasi.
Kiirabi
Kiirabi ajalugu
1767 moodustati Amsterdamis kodanike aktiiv, kes abistas uppunuid ja levitas infot abistamise kohta.
Napoleon I juhitud Itaalia sõjakäigu ajal tõi erakorralisse meditsiini murrangu prantsuse arst Dominique-Jean Larrey (1766–1842). Tema initsiatiivil loodi 1792. aastal nn liikuvad ambulatooriumid (prantsuse ambulances volantes). Nende eesmärgiks oli kiire haavatute evakueerimine sõjaväljalt kõigepealt sidumispunkti ja edasi haiglasse. Temale omistatakse ka triaaži aluspõhimõtete loomist. Lahinguväljal aitas ta esmalt raskemini haavatuid, jättes kõrval auastme, mis senini oli abiandmise järjekorra määranud.
Saltatsioon
Saltatsioon on vahevormiks veeremise ning suspensioonina edasikandumise vahel. Selle, kas setteosake liigub edasi veereldes, saltatsiooniliselt või suspensioonina, määravad ära osakese omadused (mass, suurus) ja teda kandva fluidumi omadused (liikumiskiirus, tihedus).
Kiirabi
Kiirabi ajalugu
1800. aastate alguses käivitus sõjameditsiinikogemuste rakendamine tsiviiltervishoius. 1832 loodi Londonis koolerahaigete transpordiks mõeldud hobuvankriga kiirabibrigaad. Meditsiini arengule vastavalt oli tegu puhtalt transpordivahendiga. 19. sajandi lõpuks paigutati kiirabibrigaadid haiglasse, kust neid sai välja kutsuda haigete haiglasse viimiseks. 19. sajandi jooksul toimus erakorralise meditsiini sõjaväelise ja tsiviilharu lõimumine. Ehkki tänapäevani eristatakse tsiviil- ja sõjameditsiini, on tegemist pigem kontekstipõhise jaotusega. Ravimetoodika on mõlemas pooles sama.
1853. aastal puhkenud Krimmi sõjas haavatute evakuatsiooni juba kasutati, kuid haavatute ravi toimus antisanitaarsetes tingimustes. Puudu oli nii meedikutest kui töövahenditest. Sagedased olid koolera ja tüüfuse puhangud. 1854. aastal sõitis meditsiiniõde Florence Nightingale koos 38 enda väljaõpetatud õega tööle Selimiye sõjaväebaasi. Nähes meditsiiniabi halba olukorda, kutsus Florence Nightingale ajalehe The Times kaudu üles täiustama sõjameditsiini. Koostöös haigla ülema dr Edmund Alexander Parkesiga suudeti luua raviks vajalikud tingimused ja töökorraldus. Ehkki bakterite domeen oli teada vähemalt 1763. aastal, ei pidanud meedikud saavutatud suremuse langust hea hügieeni tulemuseks. Rõhutati värske õhu, töötava kanalisatsiooni ja piisava toitmise tähtsust, mis vastasid ajastu arusaamadele raviprotsessist. Algselt Selimiye baasis paiknenud laatsaretti ja The Timesi artikli järel ehitatud Renkioi välihaiglat saab lugeda esimesteks sõjaväe välihaiglateks.
pisi|Kiirabi USA kodusõjas Ameerika Ühendriikide kodusõja puhkemise ajaks 1861. aastal oli erakorralises meditsiiniabis üheks peamiseks edasiminekuks kloroformi avastamine. Esimene anesteesia tehti kloroformiga 1847. aastal, mis 14 aastat hiljem alanud kodusõja alguseks oli laiemalt levinud. Algselt mitterahuldavalt organiseeritud meditsiiniteenistuse parandamises saavutas enam edu Unioon. Kasutusele võeti haavatute ravi lahinguväljal, amputeerimine kloroformi ja etanooli kombinatsioonnarkoosis ning jõelaevadele paigutatud välihospidalid. Ameerika Ühendriikide kodusõda saab lugeda esimeseks tehnoloogiliselt modernseks sõjaks. Kasutusse võeti tõhusam sõjatehnika, erakorralise meditsiiniabi kontekstis sai aga esmakordselt rääkida tervet sõjaväge haaranud sõjameditsiinisüsteemist.
Märgilise tähendusega oli 1908. aastal toimunud esimene haiglaeelse erakorralise meditsiini kongress Frankfurdis. Nimetatud kongressil käsitleti haiglaeelset meditsiiniabi esmakordselt eraldi meditsiiniharuna. Algselt suhtuti arstide haiglaeelsesse ravietappi paigutamisse tõrjuvalt, kuid selline seisukoht muutus peatselt. 1935. aastal avaldas Saksa kirurg M. Kirchner seisukoha, mille järgi eluohtlikus seisundis haige juurde peavad meedikud kohale tulema. Seisukoht oli risti vastupidine tolleaegsele praktikale sündmuskohal mitte abi anda. Antud seisukoht muutus aluseks tänapäevasele frankogermaani kiirabikorraldusele, mille järgi eluohtlikus seisundis haigeid käsitlevad sündmuskohal tänapäevani arstid.
Esimese maailmasõja algusest teise maailmasõja lõpuni jätkus erakorralise meditsiini valdkonnas innovatsioon. Esimeses maailmasõjas muutus tavaliseks autodega teostatav kiirabitransport. Samuti võeti esimeses maailmasõjas kasutusele kuldse tunni põhimõte. Teises maailmasõjas kasutati haavatute transpordiks esmakordselt õhusõidukeid. Tsiviilvaldkonna erakorraline meditsiin jäi aga vaatamata sõjakogemustele ajast maha.
1949. aastal näitas initsiatiivi dr K. Easton. Nähes haiglaeelse erakorralise meditsiiniabi nõrka organiseeritust, kutsus ta arste vabatahtlikult liiklusõnnetustele kohale minema. Algatust nähakse ühe peamise lähtepunktina Inglismaal loodud üleriigilisele kiirabisüsteemile. Dr Eastoni algatusest on tänapäevaks saanud operatiivteenistusi vabatahtlikult abistavate meedikute organisatsioon. 1957 loodi Saksamaal esimene arsti juhtimisel töötanud kiirabibrigaad. Plaan oli viia sõjakogemused tsiviilmeditsiini ja opereerida haigeid sündmuskohal. Kontseptsioon kandepinda siiski ei leidnud. Küll aga võib alates 1950. aastate algusest näha tendentsi, kus haiglasisene ja haiglaeelne erakorraline meditsiin hakkavad üksteisest nähtavalt eralduma. Haiglaeelsele erakorralisele meditsiinile (kiirabile) hakati vaatlema kui haiglasisesele erakorralisele abile eelnevat astet.
1954. aastal demonstreeris J. Elam esimesena maailmas, et elustamisvõtted on efektiivsed. Elustamisvõtted olid tuntud ka varem, kuid ei olnud tõestatud, et need aitavad hoida käigus vereringet. Peatselt järgnes teine läbimurre. 1956. aastal avaldati artikkel, kus P. Zoll tõestas, et inimkehale mõjuva elektrienergiaga on võimalik muuta südame rütmi. Sündis defibrillatsioon kui meetod. Elustamisoskused said 1980. aastateks kiirabi põhioskuseks.
Kiirabi organiseerimisel saadi suuri kogemusi Korea ja Vietnami sõjas. Alguse sai süsteemne traumahaige käsitlemine haiglaeelses ja haiglaravietapis. Rutiinseks muutus haigete transport helikopteritega. Viimaseks suuremaks edusammuks erakorralises meditsiinis oli terapeutilise hüpotermia teostamine. Alates 2001. aastal avaldatud teedrajavatest uuringutest on elustamisjärgsest jahutamisest kujunenud standardmeetod. Elustamisjärgne organismi jahutamine ehk terapeutiline hüpotermia vähendab vereringe taastumise järel üldist hapnikutarvet, seeläbi ka hapniku suhtelist puudujääki.
Haiglaeelse erakorralise meditsiiniabi üldpõhimõte
Laiemas mõttes nähakse kogu maailmas erakorralist meditsiiniabi ahelana, milles iga järgmise lüli tulemuslikus sõltub eelmise lüli töö kvaliteedist. Põhimõtteliselt võib erakorralise abi ahelat käsitleda paljude lülidena, kuid tavaliselt piirdutakse 4–5 osa nimetamisega. Tavaliselt tuuakse välja järgmised punktid. Kiirabiteenust osutavad spetsiaalse väljaõppega meedikud. Kiirabi on mõeldud eluohtliku haigestumise, vigastuse või mürgistuse esmaseks diagnoosimiseks ja raviks ning vajaduse korral abivajaja transportimiseks haiglasse. Kiirabi on loodud selleks, et päästa inimesi, kelle elu on ohus (eluohtlike traumade, liiklusõnnetuste või ägeda haigestumise, nagu müokardi infarkti, äkksurma, sisemise verejooksu jms korral). Haigetele, kelle elu ei ole ohus, on ette nähtud esmalt plaaniline perearsti või pereõe vastuvõtt, kuhu haiged ise kohale lähevad.
Kiirabikorralduse frankogermaani ja angloameerikalik suund
Frankogermaani suuna iseloomulikuks jooneks on märgatavalt suurema mahuga meditsiiniabi andmine sündmuskohal. Kontseptsiooni nimetatakse kiirabiorganisatsioonides üldnimega stay and play (eesti k jää kohale ja püüa ravida). Tegemist on lähenemisega, kus eluohtlikus seisundis patsient püütakse sündmuskohal kõigepealt stabiliseerida. Selles kontekstis tähendab stabiliseerimine patsiendi viimist seisundisse, kus eluohtlik seisund on kompenseeritud ja tema seisund eeldatavasti haiglasse transportimise ajal ei halvene. Mõningatel juhtudel rakendatakse sündmuskohal tervistavat ravimetoodikat. Lihtsama iseloomuga abi annavad erakorralise meditsiini tehnikud ja meditsiiniõed. Keerukamat abi annab sündmuskohal arst. Talle alluvad meditsiiniõed ja erakorralise meditsiini tehnikud. Frankogermaani suunda iseloomustab asjaolu, et mehitatud on arsti juhtimise all olevad kiirabibrigaadid. Alternatiivina on arstiga mehitatud väikeauto (nn kiirreageerimisauto), mis läheb appi ühele või teisele õebrigaadile. Tulenevalt kõrgemast kvalifikatsioonist ravitakse paljusid haiged kohapeal – neid ei viida haiglasse ning haiglaid koormatakse vähem. Frankogermaani suund on ennast õigustanud ka eluohtlikust seisundis haigete pikaajalisel (s.o 20 min ja rohkem) transpordil. Senini ei ole leidnud tõestust, et see on parem organisatoorne praktika lähedal asuva haigla korral. Teatavate variatsioonidega rakendavad sellist kiirabisüsteemi peaaegu kõik Euroopa Liidu liikmesriigid. Samuti kasutas sellist lähenemist kogu NSV Liit ning kasutavad selle endised liikmesriigid.
Angloameerikaliku kiirabikorralduse juhtmõtet tuntakse kiirabiasutustes väljendi scoop and run (eesti k 'tõsta peale ja kiirusta haiglasse') all. Selle süsteemi aluste põhjal ei peaks kiirabi sündmuskohal aega kulutama. Haige tuleb kiiresti asetada kiirabiautosse ja viia lähimasse haiglasse. Angloameerikaliku suuna pooldajad ütlevad, et keeruliste protseduuride tegemine lükkab edasi põhjusliku ravi alguse ja halvendab seeläbi ravitulemusi. Kuivõrd suurt vilumust nõudvaid protseduure peetakse sündmuskohal tarbetuteks, siis ei kuulu selle suuna kiirabibrigaadide koosseisudesse akadeemilise meditsiiniharidusega arstid ja õed. Personal koosneb parameedikutest ja erakorralise meditsiini tehnikutest. Haigeid ei püüta sündmuskohal stabiliseerida, vaid rõhk on sõltumata seisundist kiirel transpordil erakorralise meditsiini osakonda. Sündmuskohal piirdutakse vaid absoluutselt vältimatu tegevusega nagu seda on elustamine. Parameditsiiniline kiirabi viib haiglasse peaaegu kõik haiged, kes kiirabi kutsuvad. Scoop and run põhimõte tundub ennast õigustavat olukorras, kus haiglasse jõudmine võtab vähe aega. Siiski vajatakse sellise süsteemi käigushoidmiseks suhteliselt rohkem kiirabibrigaade ja tihedamat haiglavõrku. Angloameerika suunda rakendavad kiirabikorralduses näiteks USA, Austraalia ja Kanada. Parameditsiinilise kiirabi korral on laialt levinud korraldus, kus sündmuskohal olijad konsulteerivad haiglas olevate arstidega.
Kiirabikorralduse BLS- ja ALS-suund
BLS-i kasutamisel lepitakse kokku kiirabis kasutatavad abistamismeetodid. BLS-i puhul piirduvad need vaid kõige elementaarsema osaga patsientide abistamisel (näiteks lahastamine), misjärel patsient transporditakse kiiresti lähimasse haiglasse.
ALS-i kasutamisel lepitakse kokku kiirabis kasutatavad abistamismeetodid. ALS-i puhul kasutatakse keerukamaid ravivõtteid kui BLS-i puhul. Näiteks ravitakse ALS-süsteemis osasid rütmihäired, mida BLS-i põhimõtete järgi ei tehta. BLS-i angloameerika variandi puhul transporditakse patsient samuti kiiresti haiglasse. Frankogermaani suund ALS-i käsitlusest ei propageeri küll sündmuskohal viivitamist, kuid õigeks peetakse transpordile eelnevat stabiliseerimist ja raviprotseduure.
Põhiliste korralduslike suundade kombinatsioonid
pisi|vasakul|Venemaal asuva [[Tomski linna kiirabi kitsalt spetsialiseeritud elustamisbrigaadi auto on äratuntav kirja "реанимация" järgi]] Eelnevalt kirjeldatud suundades esineb sagedasti variatsioone ja omavahelisi kombinatsioone. Rootsis rakendatakse frankogermaani süsteemi variatsiooni, kus kiirabitöötajateks on ainult õed, kellel on nii BLS-i kui ka ALS-i osutamiseks vajalikud oskused. Kõikides süsteemides tegelevad vastsündinute ravi ja transpordiga vaid arsti juhtimisel töötavad brigaadid. Õhusõidukitega transport toimub samuti peaaegu alati arstide juhtimisel. Venemaa kiirabisüsteemi iseloomulikuks tunnuseks on kiirabisüsteemi sees olevad spetsialiseerunud brigaadid. Näiteks on Venemaal olemas vaid erakorralise sünnitusabi andmiseks mõeldud erikiirabibrigaad.
Kiirabikorraldus väljaspool tavalist olukorda
pisi|Saksamaa sõjaväemeedikud varustust korrastamas Haiglaeelne erakorraline meditsiini areng on selle viinud valdkondadesse, kus meditsiiniabi piirdus varem esmaabiga. Sellisteks valdkondadeks on näiteks korrakaitse aga ka abikauged piirkonnad ookeanilaevadel ja naftaplatvormidel. Erakorraline meditsiiniabi on sel juhul n-ö peamise tegevuse kõrvaleriala. Selliseks käsitluseks sobib hästi angloameerika mudel, mis eeldabki piiratud, algoritmidel põhinevat tegutsemist. Näiteks omandavad USA-s osa SWAT-üksuse võitlejatest kiirabitehniku oskused, mis võimaldab neil anda abi seal, kus abiandja ise on ohtlikus olukorras. Scoop and run põhimõte on kasutusel ka lahingukannatanute abistamisel sõjaväljal ja laiemalt kogu sõjameditsiinis. Haiglaeelse erakorralise meditsiini põhimõtted on kasutusel ka polaarjaamades.
Kiirabi rahastamine
Enamasti rahastatakse haiglaeelset erakorralist meditsiiniabi kohaliku omavalitsuse ja/või riigieelarvest. Niisiis on tegemist ühiskonna üldistes huvides antava avaliku abiga (avaliku teenusega), milleks kuluv raha võetakse maksude näol füüsilistelt ja juriidilistelt isikutelt. Erakorralist haiglaeelset meditsiiniabi rahastatakse vahel ka eraomanduses olevatest finantsvahenditest. Sel juhul on sageli tegemist mingi suurürituse (rahvaspordivõistlus, kultuuriüritus jne) julgestamiseks kaasatud kiirabibrigaadiga. Samas võidakse nõuda mõningatelt ettevõtetelt (näiteks teatud suurusega lennujaamadelt) kiirabibrigaadi olemasolu. Sel juhul on tegemist kiirabibrigaadiga, mis tegutseb väiksemal alal kui tavaks olev maakond, linn või riik. Üldjoontes iseloomustabki avalikest vahenditest rahastatavat kiirabi laiem väljakutsepiirkond, eraomanduses olevat aga kitsa ülesande täitmisele orienteeritus. Paljalt turumajanduslikul põhimõttel, st abi andmise eest saadaval tasul, talitlevat kiirabi ei ole teada.
Kiirabiteenust osutavad juriidilised isikud
Eestis nimetatakse kõiki organisatsioone, kes on võimelised andma kehtestatud nõuetele vastavat haiglaeelset erakorralist meditsiiniabi, kiirabiteenuseosutajaks. Nimetus tuleneb "Tervishoiuteenuste korraldamise seadusest". Maailmas on mitmesuguseid kiirabiteenust osutavaid organisatsioone. Neist osal on see ainus tegevusala, teistel aga üks nende mitmest tegevusalast. Kiirabiteenuseosutajate õiguslik vorm ja alluvussuhted on mitmekesised. Kiirabi on küll olemuslikult sisejulgeoleku osa, kuid alati ei ole tegemist politsei, päästeteenistuse ja sõjaväega sarnaneva valitsusasutusega. Kiirabiorganisatsioon on olemuselt sageli vabamalt korraldatud tervishoiu ja subordinatsioonile orienteeritud asutuse kombinatsioon. Seetõttu on ka maailma kiirabiteenuseosutajad erinevad. Järgnevalt on toodud mittetäielik nimekiri võimalikest haiglaeelset erakorralist meditsiiniabi andvatest organisatsioonidest.
Kiirabi varustus
Maailmas ei ole ühtset kiirabi varustuse klassifikatsiooni. Seetõttu põhineb varustuselementide rühmitamine väljakujunenud tavadel. Haiglaeelses ja haiglasiseses erakorralises meditsiinis kasutatakse sarnast varustust. Erinevused tulenevad peamiselt asjaoludest, et kiirabi varustus peab vastu pidama välitingimustes ning olema kompaktsem ja kergem.
Partii
Partii (prantsuse keeles partie, ladina keeles pars) on terviklik osa millestki.
Kiirabi
Kiirabi tööriietus ja isikukaitsevahendid
pisi|Sõjaväemeedikud kannavad tööülesannete täitmisel vormi Tööriietuse kasutamise eesmärgiks on isikliku riietuse säästmine tööülesannete täitmisel. Samuti võimaldab tööriietuse kasutamine meedikute eristamist sündmuskohal. Kiirabi tööriietus kujundatakse igas riigis eraldi. Kiirabiorganisatsiooni seotuse korral päästeteenistuse või politseiga kannavad kiirabitöötajad sageli detailselt reglementeeritud vormi. Vormi kannavad tavaliselt ka sõjaväemeedikud. Riikides, kus haiglaeelne erakorraline meditsiin on rohkem tsiviilvaldkonna osa, kehtestatakse enamasti üldised nõuded, kuid iga asutus tellib ja kujundab tööriietuse iseseisvalt. Näiteks Eesti Vabariigis nõutakse kiirabi tööriietuselt vaid punast värvi riide kasutamist, igas suunas paistvaid helkurribasid ja kiirabiasutuse nime töötaja seljal. Jalanõude valik tehakse kliimast lähtuvalt. Tööriietus pakub reeglina kaitset vaid ilmastiku eest.
Esmaste isikukaitsevahenditena kasutatakse näomaske, kummikindaid ja kergeid kaitseülikondi. Sellise varustusega saab ennast kaitsta patsiendilt saadava nakkuse eest. Sõltuvalt vajadusest, kasutatakse vahel ka kiivreid. Tsiviilkiirabitöötajad tavaliselt keerukamat kaitsevarustust ei kasuta. Patsient puhastatakse saastest enne, kui ta meedikuteni jõuab. Sõjaväe- ja politseimeedikud annavad lahingus abi täies lahinguvarustuses.
Ravimid ja ravimite manustamise vahendid
Maailma kiirabibrigaadide varustuses on erinevas valikus ravimeid. Väiksema väljaõppega brigaadide käsutuses on piiratum kogus ravimeid, mis vahel piirdub vaid kahe elustamiseks mõeldud ravimiga. Mõnel juhul kasutatakse ka eeldoseeritud süstlaid. See tähendab, et meedik ei pea võtma süstlasse õige doosi jagu ravimit, vaid süstib ühe süstla jagu ravimit. Teise äärmuse moodustavad sisuliselt liikuvad intensiivravipalatid, kus ravimite valik ei erine haigla omast. Kasutatakse valuvaigisteid, südamerütmi kiirendavaid ja aeglustavaid aineid, vererõhku tõstvaid ja langetavaid aineid ning hingamisteid avavaid ravimeid.
Ravimite doseerimiseks kasutatakse süstlaid ja nebulisaatoreid. Automaatsüstalde abil saab ravimeid manustada pideva joana. Automaatsüstalde ühendamiseks patsiendiga kasutatakse voolikuid ja mitmesuguseid ühekordse kasutusega kraane.
Patsiendi transpordivahendid sündmuskohal
pisi|vasakul|Kuvöösiga kiirabiraam vastsündinute transpordiks Sündmuskohal ega ka haiglas ei ole võimalik suuremõõtmelise sõidukiga patsiendi juurde sõita. Probleemi lahendamiseks kasutatakse patsiendi transpordivahenditena mitmesuguseid kanderaame ja kandetekke. Esimese eeliseks on suurem kandevõime ning rataste olemasolul saab kannatanut liigutada ka üks meedik. Tekk on seevastu kompaktsem ja omab eelist kitsastes tingimustes. Patsient asetatakse lamavas asendis raamile/tekile ning ohu korral viiakse sündmuskohast kaugemale. Ohu puudumisel on kanderaam heaks stabiilseks aluseks haigega tegelemisel. Vastsündinute transpordiks kasutatakse kuvöösidega kiirabiraame.
Vahendid haavade ja luumurdude (traumade) raviks
pisi|Seotud haavadega sõdurid [[Mulberry sadam|Omaha Beachil]] Haavade sulgemiseks kasutatakse mitmesuguseid sidumisvahendeid, näiteks sidet ja tampoone. Luumurdude fikseerimiseks kasutatakse lahaseid.
Vahendid patsientide soojendamiseks ja jahutamiseks
Alajahtunud patsiente soojendatakse passiivselt, kui takistatakse täiendav soojuse eraldumine inimkehast. Passiivse soojendamise korral kaetakse keha tekkide ja alumiiniumkattega kilega. Aktiivse soojendamise korral kaetakse keha madratsiga, kust pumbatakse läbi sooja õhku. Hüpertermia korral jahutatakse patsienti külmade lahustega ja kehakatete eemaldamisega.
Kiirabi transpordivahendid
Kiirabi transpordivahendina mõeldakse iseliikuvat spetsialiseeritud transpordivahendit. Kiirabi transpordivahend võib sobida patsiendi transpordiks, kuid võib olla ka ainult meedikute ja varustuse transpordiks. Kasutatakse nii maismaa-, vee-, kui ka õhutransporti. Seejuures vaadeldakse haiglaeelses erakorralises meditsiinis transpordivahendit kui mõttelist platvormi, kuhu paigutada vajalik varustus. Autodes, õhu- ja veesõidukites ja rongides on abiandmise võimalused üldjoontes samad. Mootor- ja jalgratastele paigutatud varustusekomplekt on väiksemate võimalustega. Kuivõrd inimene elab maismaal, siis kõige rohkem kasutatakse maismaatransporti. Õhusõidukitest kasutatakse parema manööverdusvõime tõttu enam helikoptereid. Transpordivahend valitakse otstarbekuse põhjal. Otstarbekas on transpordivahend, mis viib abiandjad kiiresti kohale ja on ühtlasi majanduslikult optimaalne.
Kiirabi sümboolika
Kiirabi ehk erakorraline haiglaeelne meditsiiniabi on osa tervishoiusüsteemist. Seetõttu kasutatakse kiirabisümboolikas palju mujal meditsiinis levinud sümboleid. Omavahel tuleb eristada traditsioonilisi sümboleid, kiirabiasutuste sümboolikat ja operatiivsõidukite tähistust. Levinud on sümbolid, mille keskseks osaks on Asklepiose ork. Samuti kasutatakse kiirabi sümboline elu tähte. Elu täht on USA maanteede ohutuse eest vastutava ametkonna väljatöötatud sümbol. Kujutatakse kolme ristuvat maanteed koos Asklepiose kepiga. Sagedaseks segaduse allikaks on punase risti kasutamine kiirabiautodel. Punane rist on Rahvusvahelise Punase Risti organisatsiooni sümbol. Punase Risti sümboolika kandmiseks on ranged reeglid ning enamasti ei lubata sümbolit kanda ühelgi muul asutusel peale Punase Risti enda. Vaidlusi punase risti kasutuse üle on peetud ka Eestis. Sõjaväemeedikutel ja sõjaväemeditsiinitehnikal on punase risti sümboli kasutamine lubatud. Vaatama sellele on kaasajal tavaline, et sõjaväemeedikud ei kanna punast risti. Punane rist vormil on demaskeeriv ning tõmbab kergesti vaenlase tähelepanu. Tavaliselt kannavadki punast risti vaid Punase Risti kui organisatsiooni enda mehitatavad kiirabibrigaadid.
Sageli kantakse kiirabiautole kiirabiasutuse enda sümboolika, milleks on sageli kaubamärk, kiirabiasutuse aadress jmt.
Igas riigis, ka Eestis, on operatiivsõidukite tähistamine tavaliselt riiklikult reguleeritud. Eestis on kiirabisõidukid põhivärvilt valged või kollased. Punase värviga värvitakse tagaluuk, kapott ja esiuksed. Külgedele kantakse horisontaalne triip.
Kiirabikorraldus Eesti Vabariigis
pisi|Jalgrattakiirabi Tallinnas "Tervishoiuteenuste korraldamise seadus" kasutab mõistet "kiirabi". Ühtlasi nimetab seadus haiglaeelset erakorralist meditsiiniabi ambulatoorseks abiks. See pole aga korrektne, sest ambulatoorne abi eeldab abi andmist ambulatooriumis. Ambulatooriumiks loetakse üldiselt haiglavälist tervishoiuasutust, mis omab väiksemaid võimalusi kui polikliinik. Ambulatoorse abi saamiseks läheb patsient meditsiiniasutusse ise kohale, kiirabi andmiseks lähevad tervishoiutöötajad aga väljakutse peale patsiendi juurde. Ühtlasi on igal Eesti Vabariigi territooriumil viibival inimesel õigus saada kiirabi, kuid iga inimene ei oma õigust saada plaanilist abi haiglas, polikliinikus või ambulatooriumis.