cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Maausk
Maausu jumalad
Taar (om taari, vanemas kirjaviisis Taara, murdekeeltes ka Toar, Toor, Toorus, Teer jms, Henriku Liivimaa kroonika järgi Taarapita) on kehatu ja kujuta, kõikeläbiv vägi, ülim jõud ja vaimsus, suur tundmatu, hõlmamatu, haaramatu, mis täidab nii inimesi kui kõike muud olemas olevat.
Näiteid kohalikest jumalatest: Setu karja- ja viljakusjumal Peko, põhjaranniku veejumal Koljo, Metsik, Tõnn, Leeda, Pell.
Ilmalindu, kelle munadest maailm ja inimene alguse sai, ei pea maausulised jumalikustamise objektiks. Vaata ka loomislaul.
Maausuliste meelest on kõigel olemasoleval vaimne mõõde, mis võib avalduda hinge, haldja või jumalana. Jumalate, haldjate ja hingede vahel pole selget piiri. On olemas põllu-, nurme- ja metsajumalad ning -haldjad. Piirkonniti nimed erinevad. Keda Võro-, Tartu- ja Mulgimaal tuntakse imäde ja esädena, nimetatakse mujal haldjateks.
Jumalatel on inimestele tajutav vorm, värv ja muud omadused. Maausulisel on vabadus tajuda jumalaid ja teisi vaimolendeid üksnes loodusjõududena või ka jumalate ja haldjatena, kõnetada neid vaikses pöördumises, ühispalves või lihtsalt tunnetada.
Jumalatele pühendatud päevad: Maaema sünnipäev on kevadisel liikuval maahengause pühal, Uku päev põhjarannikul 2. juulil ning Peko pühad sügisel ja kevadel. Taari auks pühitsetakse muistsest ajast saati neljapäevaõhtuid.
Maausu ajaarvamine
Maausuliste ajaarvamise alguseks on tagantjärele võetud Billingeni katastroof, mille daatum on viirsavide meetodil aastalise täpsusega kindlaks määratud. Nii vastab Maavalla kalendri aastale 10223 kristlikus kalendris 2010.
Null-aasta 8213 eKr määratlejaks oli viirsavide uurija Matti Sauramo. Mõnede hilisemate uuringute järgi on viirsavidateering 8213 eKr ebatäpseks arvatud (nii on Billingeni katastroofi toimumisajaks leitud 8305 eKr, aga ka umbes aasta 9600 eKr ).
Konrad Rotschild
Konrad Rotschild (19/31. märts 1892 Tallinn – 3. detsember 1927 Tallinn) oli Venemaa Keisririigi ja Eesti sõjaväelane.
Hariduskäik
Ta õppis aastatel 1903–1909 Tallinna Keisrinna Katariina II linnakoolis ja lõpetas eksternina 1915. aastal I Petrogradi kadetikorpuse. 1916. aasta algul saadeti ta õppima Vladimiri sõjakooli. Suurte rindekaotuste tõttu valmistati ohvitsere ette kiirkorras; nii ülendati ka Rotschild 1. mail lipnikuks.
Teenistus Venemaa keisririigi sõjaväes
Esimese maailmasõja alguses 1914. aasta suvel Konrad Rotschild mobiliseeriti. Novembris 1915 suunati ta teenima tsaari ihukaardiväe Preobraženskoje polku, mis oli Venemaa üks eliitväeosasid.
15. juulil 1916 asus ta teenistusse Peeter Suure Merekindluse (PSM) 4. suurtükipolku Tallinnas, olles kuulipildurite komando ülem ja polguülema adjutant. Veebruaris 1917 sai temast vanemohvitser, 27. aprillil ülendati ta alamleitnandiks.
1917. aasta veebruarirevolutsioon
Pärast 1917. aasta veebruarirevolutsiooni Tallinnas kinos Grand-Marina toimunud esimesel Eesti sõjaväelaste koosolekul valiti lipnik Rotschild Eesti Sõjaväelaste Büroo sekretäriks ja peagi sai temast keskbüroo juhataja. Eesti Sõjaväelaste Büroo oli esimene eesti rahvusest sõjaväelaste esindus nii Eestis kui ka Venemaal. Peeti vajalikuks koondada eri rinnetele laialipaisatud eestlastest sõjamehed kodumaale.
Juunis 1917 toimus Eesti sõjaväelaste I kongress, kus moodustati Eesti Sõjaväelaste Ülemkomitee ning Rotschildist sai selle mobilisatsiooniosakonna juhataja. Neid kohuseid täitis ta kuni 12. veebruarini 1918. 1917. aasta sügisel oli ta PSM Maarinde 4. suurtükipolgu polguadjutant.
23. veebruaril 1918 määras kolmeliikmeline Eestimaa Päästmise Komitee Rotschildi Tallinna komandandiks.
Francesco Filippini
Francesco Filippini (18. september 1853 – 6. märts 1895) oli Itaalia maalikunstnik, kes oli pärit Lombardiast.
Konrad Rotschild
Saksa okupatsioon
Saksa okupatsiooni aja 1918. aastal veetis Rotschild Petrogradis Eesti Ajutise Valitsuse esindaja ja polkovnik Johan Laidoneri käsutuses, kelle usaldusmehena sai ta suvel 1918 korralduse kujundada punaarmees Eesti luureagentuur. Nii otsis Rotschild ohvitsere, kellele soovitati vabatahtlikult astuda punaarmeesse ja nende kaudu laekus hiljem väärtuslikke luureandmeid. Vabadussõja ajal tuli suur osa neist ohvitseridest rindel üle, tuntuimaks võib vahest pidada kapten Aleksander Schultzi, kes vahepeal teenis Tšekaa Petrogradi vahipolgu pataljoniülemana.
1918. aasta oktoobri lõpul, kui Rotschild tuli Eestisse, arreteerisid ta sakslased. Novembris 1918, peale novembrirevolutsiooni Saksamaal varises Saksa okupatsioon kokku ning Saksa väed taandusid Eestist.
Francesco Filippini
pisi|vasakul|Prime nevi, 1889
Konrad Rotschild
Saksa okupatsioon
Ajutine Kaitseliidu ülem kolonel Johan Unt määras Rotschildi 13. novembril Eesti rannakaitse ülemaks ning tema esmaseks ülesandeks oli kavandatava Nõukogude Venemaa Balti laevastiku vastase rannakaitse korraldamine. Ta suutis lühikese ajaga korraldada Naissaare ja Aegna merekindluse lahingvõimeliseks.
Vabadussõda
Vabadussõjas oli kapten Rotschild algul formeeritava 2. Eesti jalaväediviisi staabiülem ja 1919. aasta varakevadel sõjaväes Eesti Vabariigi Asutava Kogu valimise keskkomisjoni juhataja.
1919. aasta algul tekkis sõjavägede ülemjuhataja Johan Laidoneril konflikt Ajutise Maanõukogu (Maapäeva) ja hiljem ka Asutava Koguga. Hõõrumised läksid nii kaugele, et 24. jaanuaril 1919 esitas Laidoner lahkumisavalduse, sest mõned omavalitsusasutused eirasid ülemjuhataja korraldusi.
2. diviisi staabi ülem kapten Rotschild teatas isegi, et temal olevat ešelon valmis, millega tarbe korral Tallinna sõidab kindral Laidoneri nõudmisi toetama, kuid viimane keelas selle kategooriliselt ära.
1919. aasta mai lõpust alates oli ta ülemjuhataja kindral Johan Laidoneri staabi kantselei juhataja. Kapten Rotschild teeniski kuni Vabadussõja lõpuni ülemjuhataja staabi kantselei ülemana. Sisuliselt vastas see koht alampolkovniku või koguni polkovniku aukraadile.
Pärast Vabadussõda
Kolm nädalat pärast Vabadussõja lõppu 2. veebruaril 1920, st 29. veebruaril suunati kogenud ohvitser Konrad Rotschild (kes oli Vabadussõja ajal täitnud 2. Diviisi staabiülema ja sõjavägede ülemjuhataja staabi kantselei juhataja ametikohta) Tallinnas «Kindluse Raske Suurtüki Divisjoni batarei nooremaks ohvitseriks», mis oli selge tagandamine.
Ta ilmus 4. märtsil uude teenistuskohta, oli siis mõnda aega haige ja aprillis lubati kuuenädalasele puhkusele. Ta tuli 13. mail teenistusse tagasi ja palus peagi end tervislikel põhjustel reservi arvata. Kapten Konrad Rotschild vabastati sõjaväest 22. mail 1920, kusjuures demobilisatsiooni põhjuseks on vabastamise tunnistusel märgitud harukordselt «wanaduse tõttu» – ehkki kapten oli vaid 28-aastane.
1920. aastate algupoolel pühendus Konrad Rotschild Eesti rahvusväeosade ajaloo uurimisele, avaldades hulga artikleid ajakirjanduses ning ajakirjas Sõdur. Ta suri Tallinnas 3. detsembril 1927 tuberkuloosi ja maeti Kopli kalmistule.
Sündinud 21. märtsil
''Siin loetletakse 21. märtsil sündinud tuntud inimesi.
Gamviki vapp
Vapp kinnitati 28. septembril 1990.
Punasel põhjal on kolm kollast võrgunõela, mis sümboliseerivad valla peamist elatusallikat kalandust.
Gamviki valla lipp on sama kujundusega.
Viited
Artikli kirjutamisel on kasutatud ingliskeelse Vikipeedia artiklit en:Gamvik.
Star Trek: Nemesis
"Star Trek: Nemesis" (tõlkes "Star Trek: Vastane") on täispikk mängufilm, mis jõudis ekraanile 2002. aastal ning on selle sarja kümnes film. Tõenäoliselt on see sarja viimane film, kus esineb "Järgmise põlvkonna" meeskond.
"Nemesise" põhimeeskond tähelaevalt Enterprise 1701 E on sama, kes figureeris ka sarjas "TNG".
Sisukokkuvõtte
Föderatsiooni juhtkond saadab kapten Jean-Luc Picardi ja tema laeva U.S.S. Enterprise meeskonna Romulani impeeriumi, kuna selle uus valitseja on avaldanud soovi sõlmida rahu pärast kauaks susisema jäänud konflikti. Saabudes avastab Picard, et Romulanide uus juht Shinzon on tema kloon, kes oli kunagi osa programmist, mis nägi ette asendada Tähelaevastiku võtmeisikud Romulanide spioonide-kloonidega. Siis selgub, et rahuplaanide taga on omakasupüüdlikkus, takka salakaval plaan hävitada Maa ja kogu Föderatsioon.
Läbikukkumine
Film kukkus Ameerika Ühendriikide turul läbi mitmel põhjusel.
Finantsiliselt teenis "Nemesis" Ameerika Ühendriikides kõikidest "Star Treki" filmidest kõige vähem ning osutus kõigist "Star Treki" linateostest kõige ebaedukamaks. Pikka aega pärast filmi väljalaset arvati, et rohkem "Star Treki" filme ei tule, ehkki põhiline konsensus oli "Star Treki" frantsiisile anda hingetõmbeaega, kuna turg oli tol ajal muust "Star Treki" toodangust küllastunud.
Tuleviku filmid
20. aprillil 2006 teatas AP, et alanud on 11. "Star Treki" filmi tootmine. Filmi tegevprodutsendiks sai J. J. Abrams, kes on hästi tuntud näiteks filmi "Võimatu mission III" ("Mission: Impossible III") ning sarjade "Alias" ja "Teadmata kadunud" ("Lost") tegijana. Eeldatakse, et "Star Treki" 11. film tuleb välja 2008. aastal.
Loodushoid ja Turism
Loodushoid ja Turism oli ajakiri, mida andis välja Loodushoiu- ja Turismi-instituut.
Ajakiri ilmus aastatel 1939–1940 kuus korda aastas.
Ajakirja peatoimetaja oli Peeter Päts, vastutav ja tegevtoimetaja Gustav Vilbaste.
Jõhvi kihelkond
Jõhvi kihelkond (lühend Jõh) oli umbes 1250. aastal Alutaguse ajaloolise muinaskihelkonna alale moodustatud kirikukihelkond. Jõhvi kirikukihelkonda on ajalooürikutes esmamainitud 1354. aastal. pisi|püsti|Jõhvi kirik talvel
Piirkonna ajalugu
Jõhvi kirikukihelkonna (Gewi, hiljem Jewe) ala 13. sajandil oli enam-vähem endise Iisaku, Jõhvi ja Mäetaguse valla ala. Osaliselt kuulusid Jõhvi kihelkonda Alajõe, Illuka, Kohtla-Nõmme, Kohtla ja Toila valla ala. Osa Alajõe, Illuka ja Toila valla alast kuulus Vaivara kihelkonnale (sellel ajal Narva kihelkond), osa Kohtla-Nõmme ja Kohtla valla ala Lüganuse kihelkonnale.
1491. aastal on kirjalikus allikas esmamainitud Jõhvi mõisa, mille omanik oli Narva ordufoogt.
Liivi sõja ajal peeti kihelkonna maa-alal ägedaid lahinguid. Jõhvi kindluskirik vallutati 1558. aastal alles pärast teist rünnakut. Kihelkond laastati.
1581 vallutasid rootslased Alutaguse kihelkonna. Muutes haldussüsteemi Rootsi omale vastavaks, moodustati Jõhvi ordumõisa baasil Jõhvi lään. 1654 eraldati Jõhvi kihelkonnast selle lõunaosa ja koos Vasknarva foogtkonna maadega moodustati Iisaku kihelkond. 1774. aastal jaotati Iisaku kihelkond uuesti Jõhvi ja Viru–Jaagupi kihelkonna vahel.
Põhjasõja ajal (1700–1721) toimusid uuesti ägedad lahingud, põletamised ja laastamised.
Venemaa keisririigi koosseisu kuulus piirkond Eestimaa kubermangu Viru kreisi koosseisu.
1782 asutati Jõhvi postijaam, tänu millele hakkas Jõhvi arenema. 1825 peeti Jõhvis esimene laat. Avati esimesed poed. 1852 avas pastor Friedrich Ferdinand Meyer kirikukooli, mis kümme aastat hiljem muudeti kihelkonnakooliks, tegutsedes sellisena 1883. aastani. 1865 korraldati Jõhvi kihelkonna laulupidu.
1866 moodustati Jõhvi kihelkonna alale 27 valda. 1894. aastaks oli pärast valdade liitmist järel 6 suurt valda, mis püsisid kuni 1937.–1938. aasta reformideni.
Donaueschingeni muusikapäevad
thumb|[[Pierre Boulez 2008. aasta Donaueschingeni muusikapäevadel]] Donaueschingeni muusikapäevad (Donaueschinger Musiktage) on nüüdismuusika festival, mis toimub oktoobrikuus väikeses Donaueschingeni linnas Saksamaal. 1921. aastal loodud festival on üks vanemaid, tuntumaid ja lugupeetavamaid uue muusika festivale maailmas.
Jõhvi kihelkond
Piirkonna ajalugu
1867 eraldati uuesti Jõhvi kihelkonna lõunaosa ning moodustati uuesti Iisaku kihelkond, kuhu läksid, Iisaku ja Illuka valla ala.
Donaueschingeni muusikapäevad
Ajalugu
1913. aastal moodustati Donaueschingeni muusikasõprade ühing ning peagi tekkis idee korraldada väike festival noortele ja andekatele artistidele. Nimekatest muusikutest koosnenud komitee, muuhulgas Ferruccio Busoni, Hans Pfitzner, Arthur Nikisch ja Richard Strauss, kohtusid 1921. aastal, et arutada plaanitava sündmuse võimalikke formaate.
Jõhvi kihelkond
Piirkonna ajalugu
Eesti Vabariigi ajal jätkas kihelkond tööd kuni 1925. aastani, mil kirikukihelkonnad muudeti haldusterritooriumiga mitte seotuks.
12. aprillil 1917 viidi mõisamaad valdade haldusalasse.
Jõhvi kihelkonna mõisavallad
400px|pisi|Eestimaa kubermangu Rakvere kreis [[Mellini atlases (1798)]]
Donaueschingeni muusikapäevad
Ajalugu
1927. aastal kolis festival Baden-Badenisse. Aastatel 1931–1933, 1935, 1940–1945 ja 1948–1949 tühistati kõik kontserdid teise maailmasõja ning üldise ülemaailmse poliitilise olukorra tõttu. Algupärase kammermuusika asemel organiseeris Natsionaalsotsialistlik Saksa Töölispartei oma kontserte aastatel 1933–1935, mida nimetati "Donaueschingeni muusikapidu" või "Vana ja uut kammermuusikat švaabi-alemanni regioonist".
Pärast sõda suutis muusikasõprade ühing festivali taastada, festivali nimeks sai "Donaueschingeni nüüdismuusika festival". Koostöökokkulepe Edela-Saksamaa Baden-Badeni raadio ja selle sümfooniaorkestriga kallutas programmi suuremate orkestriteoste suunas. 1951. aastal esitati Hindemithi ja Béla Bartóki vanemaid teoseid ning Olivier Messiaen ja tema õpilane Pierre Boulez pakkusid festivalile oma uusi teoseid.
1972. aastal anti esimest korda välja Karl Sczuka Auhind. Alates aastast 1993 on igal aastal festivalil oma teema.
Loend valitud heliloojatest
1921 – Alban Berg, Alois Hába, Ernst Krenek, Philipp Jarnach, Anton Webern, Arnold Schönberg, Josef Matthias Hauer, Paul Hindemith.
1925 – Hanns Eisler, Paul Dessau, Igor Stravinski.
1927 – Kurt Weill, Darius Milhaud.
1951–1960 – Pierre Boulez, Olivier Messiaen, Hans Werner Henze, Karlheinz Stockhausen, Bernd Alois Zimmermann, Luigi Nono, Earle Brown, John Cage, Henri Pousseur, Iannis Xenakis, Luciano Berio, Elliott Carter, Mauricio Kagel, Edgard Varèse, Krzysztof Penderecki.
1961–1980 – György Ligeti, Heinz Holliger, Alfred Schnittke, Dieter Schnebel, Wolfgang Rihm, Helmut Lachenmann, Hans Zender, Brian Ferneyhough, Peter Eötvös, Younghi Pagh-Paan.
Alates 1981 – Peter Ablinger, Mark Andre, Antoine Beuger, Julio Estrada, Dror Feiler, Silvia Fómina, Klaus Huber, Bendedict Mason, Diego Minciacchi, Misato Mochizuki, Olga Neuwirth, Frederic Rzewski, Marc Sabat, Elliott Sharp, Mathias Spahlinger, Jörg Widmann.
Välislingid
(Artikkel on loodud ingliskeelse Vikipeedia artikli Donaueschingen Festival alusel.)
Solomon Pasi
thumb|Solomon Pasi Solomon Pasi (bulgaaria keeles Соломон Исак Паси; sündinud 22. detsembril 1956 Plovdivis) on Bulgaaria poliitik, matemaatik ja rännumees. Ta oli aastatel 2001–2005 Bulgaaria välisminister Simeon II valitsuses.
Ta sündis aastal 1956 Plovdivis. Ta on lõpetanud Sofia ülikooli, tal on doktorikraad matemaatilise loogika ja informaatika alal.
Taatlased
Taatlased on taadi keelt kõnelev rahvas, keda 1979. aastal loendati Dagestanis 22 441, 1926. aastal Aserbaidžaanis 28 433 (koos mägijuutidega 70 000) ja Iraanis 300 000 ehk 92,3% kogu rahvast. Nad peavad end sassaniidide järeltulijaiks, aga ilmselt on siiski tegu 3.–4. sajandil sassaniidide vallutatud Kaukaasia iraniseerunud põliselanikega, kes on suutnud vastu panna hilisemale turgistumisele. Usutunnistuselt on enamik šiiidid. Kahes külas elavad Armeenia gregoriaani kristlased. Ülejäänud ehk mägijuudid on judaistid, keda käsitletakse ka eraldi rahvana.
Eestis elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 75 taatlast.
Amazonase piirkond
Valdav osa piirkonnast on kaetud vihmametsaga.
Peamine majandusharu on põllumajandus. Kasvatatakse riisi, kakao- ja kohvipuid ning viljapuid.
Haldusjaotus
Piirkond on jagatud seitsmeks provintsiks:
Välislingid
🇵🇪
Christopher Engelbrecht von Kursell
Christopher Engelbrecht von Kursell (9. aprill (vkj 30. märts) 1685 – 21. aprill (vkj 10. aprill) 1756) oli baltisaksa poliitik.
Christoph Engelbrecht von Kursell sündis Christopher Heinrich von Kurselli ja Anna Gertrude von Tiesenhauseni pojana.
Perekond
Christopher Engelbrecht von Kursell abiellus 1722. aastal Gertrude Elisabeth von Tiesenhauseniga (surnud 1742). Abielust sündisid:
1742. aastal abiellus Kursell Gertrude Sophie von Schwengelmiga (surnud 1771). Abielust sündis:
Karabahhi mägismaa
Karabahhi mägismaa on vulkaaniline mägismaa Taga-Kaukaasias Armeenias ja Aserbaidžaanis Zangezuri ja Karabahhi aheliku vahel. Kõrgeim tipp on 3616 m (Dalidagi mägi). Mägismaal on mitu kustunud vulkaani kõrgusega kuni 3581 m (Kõzõlbogaz). Mägismaale on iseloomulikud kivipuistud ; suuremas osas mägismaast on levinud lähisalpiinsed niidud. Inimesed tegelevad välikarjandusega.
Talong
thumb|Eesti talongid (1990). Foto: [[Jüri Kaljundi]] Talong on harilikult paberist kaart või leht, mis annab õiguse kauba või teenuse saamiseks.
Eestis kasutati talonge viimati aastatel 1989–1992.
Kidali piirkond
Valitsemine
Jaguneb neljaks cercle'iks: Abéibara cercle, Kidali cercle, Tin-Essako cercle, Tessaliti cercle.
Geograafia
Piirkond piirneb läänes Tombouctou piirkonnaga, lõunas Gao piirkonnaga, idas Nigeriga ja põhjas Alžeeriaga.
Valitseb kuum ja kuiv kõrbeline kliima. Temperatuur tõuseb keskpäeval 45° C-ni.
85 000 elanikust enamik on tuareegid ja songaid.
Transport ja majandus
Keeruka kliima tõttu asuvad piirkonnas vaid üksikud talud. Toodang turustatakse turgudel. Piirkond on äärmiselt eraldatud, seal puuduvad kõvakattega teed ja jõed. Elanikest paljud on püsiva elukohata karjakasvatajad.
Kultuur
Igal aastal toimub Essoukis kõrbe muusika festival.
Elanikest valdava osa moodustavad tuareegid kasutavad tifinagi kirja.
Jacques-Louis David
Jacques-Louis David (30. august 1748 Pariis, Prantsusmaa – 29. detsember 1825 Brüssel, Belgia) oli prantsuse klassitsistlik maalikunstnik.
David osales aktiivse ühiskonnategelasena Prantsuse revolutsioonis ning kuulus Rahvuskonventi ja üldise julgeoleku komiteesse, mille liikmed hääletasid kuninga hukkamise poolt. Sõprus revolutsiooni ühe juhi Maximilien Robespierre’iga andis talle mitmesuguseid võimalusi Prantsusmaa kunstielu ümber korraldada. Robespierre’i kukutamise ja Napoleoni esiletõusu järel sai Davidist Napoleoni õuekunstnik. Pärast Bourbonide võimuletulekut otsustas ta 1815. aastal riigist lahkuda ega naasnud enam kodumaale.
Davidil oli palju õpilasi ning võib teda pidada 19. sajandi Prantsuse maalikunsti üheks mõjukamaks isikuks.
Elulugu
Jacques-Louis David sündis 30. augustil 1748 Prantsusmaal Pariisis rikkas peres.
Kui David oli üheksa-aastane, kaotas ta isa Louis-Maurice David duellil elu. Isa surma järel jättis ema Marie-Geneviève poisi tihti onude hoolde. Märganud, et David huvitub maalimisest, saatsid nad ta õppima perekonnatuttava, tuntud rokokookunstniku François Boucher’ juurde. Boucher, kes mõistis, et kunstis hakkab pead tõstma klassitsism, soovitas uusklassitsistlikul kunstnikul Joseph-Marie Vienil David oma õpilaseks võtta.
18-aastaselt alustas David õpinguid Pariisi kuninglikus kunstiakadeemias. Ta osales ka arvukatel konkurssidel, kuid jäi neil tihti teiseks või kolmandaks. Pidevad kaotused tekitasid temas akadeemia vastu vimma ning ta proovis endalt kord isegi elu võtta. 1774. aastal aga õnn naeratas: ta kandideeris mainekale Prix de Rome’i auhinnale ja võitis selle. Preemiaga kaasnes riiklik stipendium ja õppereis Itaaliasse. 1775. aastal suunduski David koos õpetaja Vieniga Roomasse, lubanud enne lahkumist, et ei lase antiikkunstil end võluda, kuna sel puudub elulisus. Sellele vaatamata on hiljem ta kogust leitud antiikehitiste joonistusi ja skitse.
Varem rokokoostiilis maalinud Davidi teosed muutusid reisi järel rangemaks ja selgemaks. Ta hakkas huvituma uusklassitsistlikest ideedest ja kunstnikest, näiteks Saksa päritolu uusklassitsistide eelkäijast Anton Raphael Mengsist, ning ajaloolastest, nagu Saksa ajaloolane ja arheoloog Johann Joachim Winckelmann. Naasnud 1780. aastal Pariisi, esitles David maali "Belisarius almust palumas" (1781). Selle maaliga algas ta loomingu õitseaeg. 1781. aastal osales ta kahe teosega Pariisi Salongi näitusel.
1782. aastal abiellus David Marguerite Charlotte Pécouliga. Abielust sündis neli last.
1784. aastal valiti David kuningliku kunstiakadeemia õppejõuks. Samal aastal naasis ta koos naise ja kolme õpilasega Rooma, et lõpetada teos "Horatiuste vanne" (1784–1785). See teos tähistas järsku eemaldumist rokokoost. Maali eksponeeriti 1785. aasta Salongi näitusel, kus see põhjustas sensatsiooni, seda nimetati ka uue kunstilise liikumise deklaratsiooniks. Tol ajal hakati nii poliitikas kui ka kunstis korruptsioonihõngulise aristokraatia asemel hindama patriootlikku moraali.
1787. aastal kandideeris David Prantsuse Akadeemia juhi kohale. Ta oli seda kohta pikalt soovinud, kuid vastuvõtukommitee jättis ta kõrvale väitega, et ta on ameti jaoks liiga noor, ning soovitas tal 6 või 12 aasta pärast uuesti proovida. Komitee otsus tekitas Davidis nördimust.
1787. aasta Salongis esitas David "Sokratese surma" (1787). Mõned aastad hiljem valmis maal "Lektorid toovad Brutusele tema poegade surnukehad" (1789). Selleks ajaks oli alanud Prantsuse revolutsioon ja maal sai Brutuse kujutamise tõttu poliitilise värvingu. David hakkas poliitikas aktiivselt osalema, muuseas kuulus ta Maximilien Robespierre’i juhitud jakobiinide rühmitusse. Sel ajal lõi ta palju revolutsioonihõngulisi teoseid, mille seast tõusevad esile "Marat’ surm" (1793), "Joseph Bara" (1794), lõpetamata jäänud "Tenniseväljaku vanne" (1790–1794) ning "Lepeletier de Saint-Fargeau surm" (1793). David ei keskendunud vaid maalile, vaid kujundas ka Robespierre’ile ja ta kaaslastele pidustuste jaoks kostüüme.
1792. aasta septembris valiti David Rahvuskonvendi saadikuks. 1793. aastal nimetati ta üldise julgeoleku komiteesse, kus ta oli üks neist, kes kirjutas alla ligi 300 inimese hukkamise määrusele. Sama aasta jaanuaris otsustas Rahvuskonvent kuningas Louis XVI hukkamise, selle poolt hääletas konvendi liikmena ka David. 1793. aastaks oli David tänu lähedastele suhetele Robespierre’iga saanud suurimaks Prantsuse kunsti mõjutajaks. Võimupositsioonil olijana sulges ta 1793. aastal kuningliku kunstiakadeemia.
1794. aastaks olid Robespierre ja ta toetajad ületanud revolutsioonivastaste vaigistamisega prantslaste kannatuspiiri ning nende rollis hakati kahtlema. Sama aasta juulis hukati giljotiiniga Robespierre, David arreteeriti ja mõisteti vangi. 1795. aastal anti talle amnestia. Vanglast pääsenuna pühendus ta õpetamisele. Tema käe all õppis sadu noori Euroopa kunstnikke, nende hulgas sellised tulevased meistrid nagu François Gérard ja Jean Auguste Dominique Ingres. David oli kunstnikuna lähedane Napoleon I-le. David imetles Napoleoni juba nende esimesest kohtumisest saati. Esimest korda maalis ta teda 1797. aastal. Mõned aastad hiljem valmis teos "Napoleon Saint-Bernardi ületamas" (1801). Aastal 1804 nimetas Napoleon Davidi oma õukonna kunstnikuks.
Kuna David oli omal ajal pooldanud kuningas Louis XVI hukkamist, lahkus ta pärast Bourbonide dünastia võimuletulekut Prantsusmaalt Belgiasse. Brüsselis elades jätkas ta õpetamist ja loominguga tegelemist.
1825. aastal sõitis just teatrist väljunud Davidile otsa hobukaarik. Ta ei paranenud vigastustest ning suri 29. detsembril. Davidi poliitiliste vaadete tõttu ei lubatud teda matta kodumaale Prantsusmaale. Ta keha maeti Evere kalmistule Brüsselis, kuid tollaste kommete kohaselt eemaldati kehast süda, mis maeti Père-Lachaise’i kalmistule Pariisis.
Looming
Davidi õpingute aega iseloomustab paljudel konkurssidel osalemine. Esimest korda võttis ta konkursist osa 1769. aastal ning pälvis kolmanda koha. 1771. aastal osales ta Prix de Rome’i konkursil teosega "Minerva võitlus Marsi vastu" (Combat de Mars contre Minerve; asub Louvre’is) ja pälvis sellega teise koha ning aasta hiljem esines samuti teise kohale tulnud teosega "Diana ja Apollo tapavad nooltega Niobe lapsed" (Diane et Apollon perçant de leurs flèches les enfants de Niobé; asub Dallase kunstimuuseumis). Ka 1773. aastal võitis ta teise koha, seekord maaliga "Seneca surm" (La Mort de Sénèque; asub Petit Palais’s). Alles 1774. aastal tuli ta teosega "Arst Erasistratos teeb teatavaks Antiochose haiguse põhjuse" (Érasistrate découvrant la cause de la maladie d’Antiochius dans son amour pour Stratonice; asub Beaux-Arts de Paris’s) esikohale. pisi|237x237px|Jacques-Louis David "[[Horatiuste vanne" (1784, Louvre)]]Davidi viimane rokokoo laadis valminud maal kandis pealkirja "Stanisław Potocki portree" (Portrait du comte Stanislas Potocki, 1781; asub Jan III palee muuseumis Wilanóws). Seda teost on võrreldud Thomas Gainsborough’, Anthonis van Dycki ja Peter Paul Rubensi teostega.
Davidi loomingu õitseng algas teosega "Belisarios almust palumas" (Bélisaire demandant l’aumône, 1781; asub Lille’i kaunite kunstide palees). Sellel maalil on tugevaid uusklassitsistlikke jooni, mille tagant kumab veel rokokood. Davidi klassitsistlikud ajaloomaalid olid enamasti antiiksete stseenide lavastused. 1783. aastal valmis "Andromache leinab Hektorit" (La Douleur et les Regrets d’Andromaque sur le corps d’Hector son mari; asub Louvre’is). Roomas loodud "Horatiuste vanne" (Le Serment des Horaces; asub Louvre’is) tähistas lõplikku eemaldumist rokokoost. pisi|240x240px|Jacques-Louis David "Sokratese surm" (1787, Metropolitani muuseum New Yorgis) Järgmine suurteos kandis pealkirja "Sokratese surm" (La Mort de Socrate; asub Metropolitani muuseumis New Yorgis) ning seda esitles kunstnik esimest korda 1787. aastal Salongis. Maal jäi küll eelneva suurteose, "Horatiuste vande" varju, kuid kaasaegsed hindasid selle n-ö ühiskondlikku tausta. Ennekõike meenutas see hiljuti nurjunud reformikatseid. Mõni kunstnik väitis, et maal on igas mõttes täiuslik. Siiski ei saanud David selle teose eest kuninglikku heakskiitu.
Hoopis teistlaadi oli kuningas Louis XVI vennale Artois’ krahvile maalitud "Paris ja Helena" (Les Amours de Pâris et d’Hélène, 1788; asub dekoratiivkunsti muuseumis Pariisis). On öeldud, et selle maali ilu ei ületa ükski Davidi varasem ega hilisem maal. Selle maali nn galantset stiili on tõlgendatud ka kui Davidi irooniat maali tellija kommete suhtes.
David visandas 16. oktoobril 1973 kuninganna Marie Antoinette’i vaid mõned hetked enne ta hukkamist. Pildil on kuningannat kujutatud inimlikuna, alla vandununa, kuid siiski sirgeselgsena.
1799. aastal valmis "Sabiinitarid" (Les Sabines; asub Louvre’is), mis tähistas omal moel ühe ajajärgu lõppu nii Davidi loomingus kui ka riigi ajaloos. David hakkas maali kavandama juba 1795. aastal, kui ta viibis Luksemburgi palees vangistuses Robespierre’i toetajana. Samal aastal, kui maal valmis, haaras novembris riigipöördega võimu Napoleon Bonaparte.
Järgnes mitu jõulise joonega teost. Maalil "Napoleon I ja Josephine’i kroonimine Pariisi Notre-Dame’i katedraalis 2. detsembril 1804" (Le Sacre de Napoléon, 1805–1807; asub Louvre’is) on kujutatud Pariisis Notre-Dame’i katedraalis toimuval kroonimistseremoonial hetke, kus Napoleon asetab krooni oma põlvitava abikaasa Joséphine de Beauharnais’ pähe. Maalil on kõik tolle aja tähtsamad poliitikategelased. Teine grandioosne teos on 1810. aastal valminud "Kotka standardite jaotamine" (Serment de l’armée fait à l’empereur après la distribution des aigles au champ de Mars, 5 décembre 1804; asub Versailles’s). Sellel on kujutatud 1804. aasta 5. detsembril vastse keisri esimest kohtumist sõjaväega. 1812. aastal käis Napoleon Venemaal sõdimas ning sai seal hävitavalt lüüa. Kaks aastat hiljem valmis selle sündmuse ainetel suuremõõtmeline maal "Leonidas Termopüülides" (Léonidas aux Thermopyles; asub Louvre’is).
1815. aastani oli David Napoleoni ametlik kunstnik. Pärast lüüasaamist Waterloo lahingus loobus Napoleon troonist ja ka Davidi aeg imperaatori ametliku kunstnikuna sai ümber. Prantsusmaal taastati monarhia. David lahkus Brüsselisse, kus jätkas maalimist. Tal valmis hulk portreid ja antiigiteemalisi teoseid, kuid sealne õhkkond ei olnud tema jaoks enam nii inspireeriv.
Õpetajana
Jacques-Louis Davidil oli mõjuka kunstnikuna palju õpilasi. Arvatakse, et tema ateljees õppis aastail 1780–1821 ligikaudu 280–470 noort kunstnikku, kuid neile lisanduvad õpilased Pariisi kuninglikust kunstiakadeemiast, kus David töötas õppejõuna. 19. sajandi esimesel poolel laialt käibel olnud väljend "Davidi kool" näitab, kui ulatuslik mõju oli tal tollasele kunstielule. Davidi õpilaseks olemine oli väga suur au ning tema juures õppimine tagas eduka karjääri. Näiteks Bourbonide võimuletuleku järel eelistati Davidi õpilasteks olnud kunstnikke. pisi|249x249px|Jacques-Louis David "Sabiinitarid" (1799, Louvre) David valis oma lemmikuteks sageli neid õpilasi, kes olid veel mõjutamata käekirjaga või hindasid tema loomingut. Paljud Davidi õpilased ei saanud tema raske iseloomu pärast temaga hästi läbi. 1790. aastatel väljendas osa ta õpilasi avalikult pettumust ja viha, rahulolematute seast tõusis eriti esile Anne-Louis Girodet de Roussy-Trioson. Õpetajast eemaldumine väljendus ka õpilaste teostes. Mõned õpilased moodustasid rühmitusi, et vastanduda Davidi klassitsistlikule nägemusele. Tuntuim selline rühmitus oli Primitiivid (ka Barbused).
Pärand
Jacques-Louis Davidi teoseid hakati pärast ta surma tugevalt kritiseerima. Tema stiili nimetati staatiliseks, liiga jäigaks ja rangeks, külmaks ja tõsiseks. Surmajärgne kriitika pärines suuresti tema arvukatelt oponentidelt ja vaenlastelt. Suurt rolli mängis ka ta osalemine revolutsioonis.
1948. aastal korraldati Davidi 200. sünniaastapäeva puhul ulatuslik näitus Orangerie muuseumis Pariisis ja Versailles’ lossis. Teise maailmasõja ajal oli David prantslaste jaoks rahvusliku uhkuse ja identiteedi sümbol.
Aiko Nakamura
Aiko Nakamura (jaapani keeles 中村藍子 Nakamura Aiko) sündinud 28. detsembril 1983 Ōsakas) on jaapani naistennisist, kes mängis elukutselisena tipptennist aastatel 1999–2012. Ta oli sel ajal Ai Sugiyama järel paremuselt teine jaapanlanna WTA edetabelis. Tema kõrgeim koht on olnud 47. (2007. aasta augustis).
Nakamura mängustiil sarnaneb tema suure eeskuju Monica Selesi mängustiiliga – mõlemal on tugev ees- ja tagakäelöök. Aiko Nakamura servib parema käega. Ta on võitnud 2 ITF-i turniiri üksikmängus ja 2 ITF-i turniiri paarismängus.
Parasvöötme metsad
Parasvöötme metsad  (inglise keeles  temperate zone forests) on metsad parasvöötmes põhja- ja lõunapoolkeral, kus aasta läbi on valitsevaks parasvöötme õhumass. Parasvöötmes on neli aastaaega ning eristatakse merelist, mandrilist ja parasvöötme mussoonkliimat.
Parasvöötmes kasvavad taimeliigid on kohastunud aastaringselt suurte kliimamuutustega, temperatuuri kõikumisega ja rohkete sademetega. Okasmets kasvab kõike paremini leetmuldadel, lehtmets vajab viljakat pruunmulda.
Okasmetsa põhilised asukad on pruunkaru, põder, ilves, orav ja musträhn. Sega- ja lehtmetsades elavad metskits, hirv, halljänes, skunk, metsnugis, roherähn ja vöötorav.
Parasvöötme metsad kannatavad tugevalt liigse inimmõju käes. Metsi võetakse maha metsa-, tselluloosi- ja paberitööstuse, põllumajanduse ning maavarade kaevandamise tõttu. Metsade kasvu mõjutavad ka erinevad keskkonnaprobleemid: õhusaaste, veekogude reostus, tööstusjäätmed.
Kalah
Kalah on Araabia päritolu lauamäng, mis jõudis läänemaailma 20. sajandil.
Ühe külvi väide
<tt>Mängija alustab külvi kuhja valikuga.</tt>
<tt>Viimane seeme sattus tühja kuhja, kus küljeti oleval vastase kuhjal oli seemneid.</tt>
<tt>Mängija kogus 4 seemet ja lõpetas oma korra.</tt> Laud
Kägistamine
Kägistamine on hingetoru kinnipigistamisega tapmine või hukkamine. Poomisel pigistatakse samuti kinni hingetoru.
ETERA
E-teadusraamatugu ETERA on Tallinna Ülikooli Akadeemilise Raamatukogu digitaalraamatukogu, mis koondab nii raamatukogu digiteeritud teaduskollektsioone kui ka digitaalsel kujul ülikoolis tehtud lõputöid.
Sellest leiab nii vanu kui ka uusi raamatuid, ajakirju, ajalehti, fotosid, postkaarte, maakaarte, õppematerjale ning Tallinna Ülikoolis kaitstud bakalaureuse-, magistri- ja doktoritöid.
ETERA ja Tallinna Ülikooli Akadeemilise Raamatukogu digiteerimiskeskus avati 25. septembril 2015. ETERA peamine siht on sisaldada kõiki Eestis ja Eesti teadlaste produtseeritud teadustekste, aga ka teadustöö jaoks vajalikku allikmaterjali, tuginedes sealjuures eeskätt oma kultuuriloolistele kogudele.
ETERA on pidevalt täienev keskkond. Selles sisalduvad raamatud on enamuses tekstituvastatud ja täistekst-otsitavad. 2019. aasta veebruari alguse seisuga on ETERA vahendusel lugejatele kättesaadavad 49 609 objekti, millest 5761 on üliõpilastööd, 255 doktoritööd, 9263 raamatud, 18 620 ajalehenumbrid, 5120 ajakirjanumbrid, 1912 jätkväljaanded ning 8781 fotod. ETERAt külastati 2018. aasta jooksul 67 099 korral, individuaalseid lehepäringuid oli 411 012.
Digiteerimiskeskuses on kasutusel neli digiteerimisseadet: täisautomaatne digiteerimisseade, poolautomaatne V-kujuline digiteerimisseade, A4-fotoskanner ja A3-lauaskanner.
Mbandaka
Mbandaka on linn Kongo DV-s, Ekvaatori provintsi halduskeskus. Asub Ruki jõe suudmes Kongo jõe ääres.
Linna kohale asutas saksa maadeuurija Henry Morton Stanley 1883. aastal Equateurville'ina. Belglased nimetasid selle 1886 Coquilhatville'iks ning Kongo DV iseseisvudes sai 1966 praeguse nime.
Elanikud elatuvad peamiselt kalapüügist.
Linna lähedal asub 1900 asutatud Eala botaanikaaed, mis on üks Kesk-Aafrika rikkalikuma liigivalikuga botaanikaaed.
‘Abrī
‘Abrī (ka Sukkot) on asula Sudaani põhjaosas Niiluse paremal kaldal 3. kärestiku ja 2. kärestiku vahel.
Kõrgus merepinnast on 179 m ümber.
Dragan Nikolić
pisi|Dragan Nikolić Dragan Nikolić (serbia Драгослав "Драган" Николић; 20. august 1943 Belgrad – 11. märts 2016 Belgrad) oli serbia näitleja.
Ta mängis elu jooksul rohkem kui sajas filmis. Pea- või kõrvalosa mängis ta rohkem kui 30 filmis.
1969. aastast mängis ta Belgradi Draamateatris (BDP; Beogradsko dramsko pozorište) ja teatris Atelje 212.
Tema üks tuntumaid rolle oli partisan Prle telesarjas "Otpisani".
2011–2013 oli ta saatejuht saate "Kes tahab saada miljonäriks?" Serbia versioonis.
Stockholmi börs
pisi|Stockholmi börsi hoone aprillis [[2003]] Stockholmi börs (rootsi keeles Stockholmsbörsen) on Rootsi väärtpaberibörs, mis tegutseb Stockholmis. Börs kuulub Nasdaq Inci gruppi. Stockholmi börs on Nasdaq Nordicu börsi üks osa. Börsi ametlik nimi on Nasdaq Stockholm AB.
Stockholmi börs opereerib lisaks Stockholmi börsi reguleeritud turule ka First Northi turgu, mis on alternatiivne turg Rootsis. First Northi turg on aktsiate lisanimekiri, millele on kehtestatud võrreldes reguleeritud turuga leebemad reeglid. Stockholmi börsil saab kaubelda seal noteeritud aktsiate, võlakirjade, fondide, futuuride ja optsioonidega. Turu ametlik kauplemisvaluuta on Rootsi kroon. Stockholmi börsi üldindeks on OMX Stockholm.
Stockholmi börsil on suurim ja aktiivseima kauplemisega väärtpaberibörs Põhjamaades.
Stockholmi börsi suurus
Seisuga 31. märts 2022 oli Stockholmi börsil noteeritud ettevõtete väärtus kokku ehk turuosa 10,51 triljonit Rootsi krooni (999 miljardit eurot). Stockholmi börsi turuosa moodustab 53% Nasdaq Nordicu börsi mahust. Tegemist on suurima Nasdaq Nordicu börsi sisebörsiga ja üldse suurima börsiga Põhjamaades.
2022. aasta märtsis tehti Stockholmi börsil ühes päevas tehinguid keskmiselt 2,7 miljardi euro väärtuses (28,592 miljardi Rootsi krooni väärtuses). Keskmiselt tehakse 58% Nasdaq Nordicu börsi tehingutest Stockholmi börsil.
Stockholmi börsi reguleeritud turul on noteeritud 366 ettevõtte aktsiad.
Stockholmi börsi suurima turuväärtusega ettevõte on Investor AB (61,8 miljardit eurot). Järgnevad Atlas Copco AB (turuväärtus 55,2 miljardit eurot), EQT AB (35,2 miljardit eurot), Volvo AB (34,3 miljardit eurot) ja Hexagon AB (32,8 miljardit eurot).
Enim kaubeldud aktsiad
Ettevõtted, kelle aktsiatega on enim kaubeldud 2022. aastal (käibe alusel, enim kaubeldud ettevõte on reastatud esimesena, 31. märtsi seisuga):
2020. aastal kaubeldi enim Volvo AB aktsiatega ja 2021. aastal Evolution AB aktsiatega.
=== Börsi reguleeritud turul noteeritud ettevõtted, mille väärtus (turuosa) 2021. aastal kasvas enim (2020 detsember vs 2021 detsember) ===
=== Börsi reguleeritud turul noteeritud ettevõtted, mille väärtus (turuosa) 2021. aastal vähenes enim (2020 detsember vs 2021 detsember) ===
Toronto Eesti Ühispank
Toronto Eesti Ühispank on 1954. aastal asutatud Kanada finantsasutus, millel on üle 5000 liikme ning mis osutab kõiki tänapäevaseid pangateenuseid. Pank allub Kanada riigi ja Ontario provintsi pangandusreeglitele, mis reguleerivad ühistupankade tegevust.
Toronto Eesti Ühispanga liikmeks võib saada igaüks, kes on Eesti kodanik või Eesti päritolu, ning kõik need, kellel on Ontario provintsi aadress. Sisuliselt hoiu-laenuühistuna asutatud pank pakub tänapäevalgi eestikeelset teenindust.
Northern Birch Credit Union loodi Toronto Eesti Ühispanga ja Läti Ühispanga liitmisel.
Kakskeelsus
Kakskeelsus ehk bilingvism on nähtus, mille korral inimene omandab emakeelena kaks keelt ja on valmis vajaduse korral teisele keelele ümber lülituma. Kakskeelsus on õppimise ja õpetamise tulemus. Teise keele omandamine on inimese psüühikale lisakoormus, mis haarab kõiki psüühilisi omadusi: tundeid, võimeid, tahet ja mälu.
Kakskeelse lapse keelekäsitlus erineb ükskeelse lapse omast. Kuna keel ja mõtlemine on tihedalt seotud, siis mõjutab kakskeelsus otseselt lapse mõtlemisprotsesse. Seetõttu peetakse kakskeelsust tänapäeval ka hariduslike erivajaduste hulka kuuluvaks nähtuseks. Kakskeelne laps peab õppima, millised sisendid kuuluvad ühe või teise keele juurde. Samal ajal tingib kokkupuude kahe keelega ühe keele väiksema kasutamise. Raskused kahe keele omandamisel viivad lingvistilise arengu eri aspektide mahajäämuseni.
Kakskeelsus tekib tavaliselt erikeelsete vanemate lastel või lastel, kelle vanemad peavad oluliseks, et laps oskaks ka asukohamaa keelt. Hinnates kakskeelsuse mõju lapse arengule, tuleb arvestada nii sünnipäraseid eeldusi kui ka keskkonnast tulenevaid tegureid. Tähele tuleb panna, kas vanemate omavahelise suhtlemise keel on ühe vanema emakeel või on tegemist kolmanda keelega. Just vanemate omavahelisel suhtluskeel võib kujuneda lapse dominantkeeleks. Oluline on ka see, millised võimalused on lastel kõneldavaid keeli väljaspool kodu kasutada. Kui väljaspool kodu räägitakse omakorda neljandat keelt, on see lisarisk lapse arengule.
Kakskeelsuse juures on tähtis interferents ehk keelte vastasmõju, mis on ühe keele grammatika süsteemne mõju teise keele grammatikale selle omandamise ajal, põhjustades kakskeelse arengus (sh selle kiiruses) olulisi erinevusi võrreldes ükskeelse lapsega. Keelte vastasmõju on kakskeelsete laste kõnes esinevate vigade peamisi põhjuseid, mistõttu lapsed võivad keeli omavahel segamini ajada ja nende omadusi ära vahetada.
Kahe või enama keele õppimine on hea, ent lapsele ka intellektuaalne pinge, mille kompenseerimiseks tuleb last motiveerida. Laps vajab rohkem vanemate tähelepanu, toetamist ja individuaalset lähenemist ja mitte kõigile lastele ei ole selline pingutus jõukohane. Kui need tingimused on täitmata (laps ei saa piisavalt tähelepanu, on pinges ja stressi all), võib lapsest mittehooliv, üldine kakskeelestamine tuua kaasa negatiivseid tagajärgi.
Jaapani Keisririik
pisi|Jaapani Keisririigi alad selle hiilgeajal 1942. aastal {{legend|green|Jaapani Keisririik 1870–1905}} {{Legend|#148237|Hõivatud alad 1905–30}} {{Legend|#5FAF5F|Okupeeritud või alluvad alad}} Jaapani Keisririik (jaapani keeles 大日本帝國 Dai Nippon Teikoku 'Suur Jaapani Keisririik') oli Jaapani rahvusriik, mis eksisteeris alates 1868. aasta Meiji restauratsioonist kuni tänapäevase Jaapani põhiseaduse jõustumiseni 1947. aastal.
Mihhail Botvinov
pisi|Mihhail Botvinov (tagumine) 2006. aastal Mihhail Botvinov (sündinud 17. novembril 1967 Lidinkas Tula oblastis endises Nõukogude Liidus, praegusel Venemaal) on endine Austria murdmaasuusataja, maailmameister 4x10 km teatesuusatamises (1999).
Botvinov oli 1996. aastani Venemaa kodanik ja võistles Venemaa koondises rahvusvahelistel võistlustel, kuid tülide pärast koondise juhtidega siirdus Austriasse ja hakkas seda riiki esindama.
Viimase suurvõistluste medali sai Botvinov 2006. aasta olümpiamängudelt Torinos. Olümpiamängudel tekkis Austria murdmaasuusatajate ja laskesuusatajate ümber suur kära, kui nende elukohast leiti vereülekande tarvis kasutatud vahendeid. Samal ajal siirdusid Botvinov ja Christian Hoffmann kära pärast harjutama Ramsausse. Paljud kahtlesid, kas Botvinov julgeb tagasi tulla mängudele, kuid ta tegi seda ja võitis oma põhidistantsil 50 km pronksmedali.
Maailma karikasarja etapivõidud
Mihhail Botvinov osales kokku 146 maailmakarikavõistluste etapil. Poodiumile jõudis ta 19 korral, millest kõige kõrgemale astmele 2 korda.
Lara Croft
Lara Croft on väljamõeldud Briti tegelaskuju, kes on "Tomb Raideri" arvutimängude, filmide ja koomiksiraamatute kangelanna. Kahes filmis mängib tema tegelaskuju Angelina Jolie ja kahes Alicia Vikander.
Vana biograafia kohaselt sündis Lara Croft 14. veebruaril 1968 Wimbledonis Londonis. Ta on lord Henshingly Crofti tütar ning ta kasvatati üles suures jõukuses. Ta vanemad osalesid ta kasvatamisel vähe ning noores eas sai ta kodus eratunde, kus omandas algse hariduse ning seejärel liikus edasi Wimbledoni Erakooli Londonis. Ta õppis koolis väga hästi nii vaimsetes ja kehalistes ainetes. Ta oli hea mitmetel spordialadel, näiteks ujumises, sukeldumises, võimlemises ja võitluskunstis. Meeskonnatöö ega -mängud teda niivõrd ei huvitanud.
Kui noor Croft sai 18, otsustasid vanemad saata ta Šveitsi õppima, et Lara harjuks elama kõrgklassilises briti seltskonnas ning ka veenmaks teda abielluma ta kihlatu, Farringdoni krahviga. Pärast Šveitsi kooli õppis ta ekstreemsuusatamist ning veetis nädalavahetuse Himaalajas oma vanatädiga, otsides karmimat maastikku. Oma reisilt naastes kukkus nende lennuk alla mägedesse, jättes Lara ainsana ellu.
Lara veetis 2 nädalat Himaalajas uidates, kui sattus Tokakeriby külla, Tiibetisse. Piinav kogemus jättis temasse sügava märgi. Enam mitte seda lämmatavat kõrgklassilist briti seltskonda taludes, taipas ta, et ta oli õnnelik vaid siis, kui üksi reisis ning et ta endine elu oli olnud nii tühine ja pealiskaudne. Et ta oli kogu aeg olnud kõrgklassilises ühiskonnas õnnetu, oli edendanud põhjust see elustiil maha jätta. "Ma olen ise oma õnne sepp," ütles Lara Von Croy'le Kambodžas. See osutus tõeseks Lara järgmiste eluaastate jooksul. Järgmised kaheksa aastat ta reisis mööda maailma, otsides põnevust, seiklusi, ja mida kõige rohkem – vabadust. Hoolimata oma äärmuslikust elustiili muutusest, säilitas Lara oma silmapaistvamalt viisaka ning kõrgklassilise aktsendi.
Lara vanemad, lisaks tema tavapärasele mässumeelsusele, aga ei olnud ta elustiili muutusest nii vaimustunud. Nad lõpetasid Laraga läbikäimise, tõukasid ta eemale ning katkestasid ta igakuise rahalise toetuse põhjusel, et Lara keeldus krahviga abiellumast.
Peatudes Inglismaal, elas Lara Surrey's mõisas, mille ta päris tädilt palju aastaid tagasi. Kunagi arvas ta, et see koht on mõttetu, aga nüüd mõistab, et see on hea koht reisidelt kaasatoodud iidsete esemete säilitamiseks. Mõisat peab korras ta teener Winston, kes on tema seltsis olnud tema lapsepõlvest saati ja kellega tal on tekkinud isa-tütre suhe. Lara on lasknud ehitada endale treenimiseks mõisasse jõusaali ning takistusraja.
Lara on kogunud suure teadmistehulga arheoloogia, ajaloo, religiooni ja erinevate kultuuride vallast, kuna on reisinud üle maailma. Samuti räägib ta ladusalt üle tosina keele ning samas ka kogunud informatsiooni paljudest ülikoolidest üle maailma. Vaatamata, et Lara on kuulus arheoloog, on ta meetodeid omataoliste poolt karmilt kritiseeritud: teda on kirjeldatud kui ebaprofessionaalset ja hoolimatut rüüstajat. Peale selle võtab Lara sageli aarded koju illegaalselt ilma arheoloogiliste juhatuste nõusolekuta.
Lara ei seosta haudade rüüstamist oma tööga – pigem on see eluviis, kuigi ta on tuntud ka kui tellimuste täitja. Et oma radikaalset elustiili finantseerida, kirjutab Lara ka reisikirjeldusi. Seni on pealkirjad sisaldanud fraase "Türannosaurus mu pea kohal lõugu lõksutamas" (A Tyrannosaurus is Jawing at My Head) ja "Jetit orjastamas" (Slaying Bigfoot). Ta tavapärane kaebus aga on see, et tal pole piisavalt aega tinti paberile panna.
Sündinud 22. märtsil
''Siin loetletakse 22. märtsil sündinud tuntud inimesi.
Joséphine Baker
Joséphine Baker (3. juuni 1906 Saint Louis – 12. aprill 1975 Pariis) oli USA-s sündinud Prantsuse tantsija, näitleja ja laulja. Ta sai tuntuks peamiselt varieteetantsija ja lauljana. Tema hüüdnimed olid Must Veenus (Black Venus), Must Pärl ja Kreooli Jumalanna (Creole Goddess). thumb|left|Joséphine Baker. [[Carl van Vechteni foto aastast 1949]] Aastast 1937 oli ta Prantsuse kodanik.
Elulugu
Bessie Smith andis talle esimese töökoha ja tüdrukust sai laulja isiklik teenijatüdruk. Nelja aasta pärast oli temast saanud koolitüdruk ja kui ta läks Pariisi, sai temast esimene mustanahaline esineja kabarees Folies Bergère. Seal sai temast nii laulja kui ka tantsija. Ta esines laval, kandes ainult banaanidest vööd, ja tantsis peegli tagaseina ees, mis oli uudne number isegi Folies Bergères.
Teises maailmasõjas toetas ta Prantsuse vastupanuliikumist. Ta pälvis pärast sõda autasud Médaille de la Résistance ja Croix de guerre ning Auleegioni ordeni rüütlikraadi. 2021. aasta novembris maeti ta esimese mustanahalise naisena ümber Pariisi Panteoni.
Alexander Stewart
Alexander Stewart on mitme ajaloolise isiku nimi:
Poomine
Poomine on surmanuhtlusena kasutatav hukkamisviis või vabasurma minemisel kasutatav tapmisviis, mille käigus riputatakse inimene tavaliselt kaelapidi köie kinnijooksvasse silmusesse ja oodatakse, kuni ta sureb. Surm võib poomise käigus saabuda nii hingetoru kinnipigistamise tagajärjel tekkiva lämbumise kui ka kaelalüli murdumise läbi.
Saransk
Saransk [sar'ansk] on linn Venemaal, Mordva Vabariigi pealinn. Linn asub Saranka jõe suudmes Insari kaldal.
Elanikkond
2002. aasta rahvaloenduse andmetel oli Saranski elanikest venelasi 70,98%, mordvalasi 21,20%, tatarlasi 5,14% ja ukrainlasi 0,71%.
Ajalugu
Linn on asutatud 1641. aastal, linnaõigused sai 1651. aastal.