cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Leeuwini hoovus
300px|pisi|Hoovused Austraalia ümber Leeuwini hoovus on soe hoovus India ookeanis. Hoovab mööda Austraalia läänekallast lõunasse. Kõigi teiste ookeanide idakallastel hoovavad hoovused ekvaatori poole, Atlandi ookeanis Kanaari ja Benguela hoovus, Vaikses ookeanis California ja Peruu hoovus. India ookean on idas Malai saarestiku väinade kaudu ühenduses Vaikse ookeaniga, seepärast hoovab Leeuwini hoovus ekvaatorist eemale. Leeuwini hoovus koosneb soojast veest. Seal elab vähe kala, seevastu kasvab seal koralle.
1101
1101. aasta
Sajandid: 11. sajand - 12. sajand - 13. sajand
Kunst kunsti pärast
Väljendit "kunst kunsti pärast" on kunstnikud kasutanud oma kunsti õigustamiseks, kui seda on ühtedest või teistest kunstivälistest nõudmistest või kriteeriumidest lähtudes kritiseeritud. Kunst ei pea olema millekski kasulik, vaid teda tuleb võtta sellena, mis ta ise on. Gautier' järgi tuleb kunsti loomisel ja arvustamisel võtta lähtekohaks ainult see, et tegu on kunstiga.
1101
Aastakümned: 1050. aastad 1060. aastad 1070. aastad 1080. aastad 1090. aastad - 1100. aastad - 1110. aastad 1120. aastad 1130. aastad 1140. aastad 1150. aastad
Aastad: 1096 1097 1098 1099 1100 - 1101 - 1102 1103 1104 1105 1106
Kunst kunsti pärast
Üldkeeles kasutatakse väljendit ka juhul, kui jutt on millegagi tegelemisest ainult asja enda pärast, pidamata silmas mingit kasu. Mõnikord kasutatakse väljendit halvustavalt, kui tahetakse öelda, et mingi tegevus on kasutu.
Eellugu
Mõiste "kunst kunsti pärast" kujunemise eeldused olid omaette kutsumusega kunstnikkonna kujundamine ning kunsti filosoofiline mõtestamine inimese ühe spetsiifilise võime väljendusena alates Immanuel Kanti esteetikast. Romantikud tõstsid esile just selle võime, mille Valgustusajastu ratsionalistlik mõtteviis oli mõistuse varju jätnud. Sellist esteetikat arendasid muu hulgas Friedrich Schiller, Friedrich Schelling ja Arthur Schopenhauer.
Romantikute meelest on kunstil elus tähtis koht, sest see rakendab inimese võimet, millel mujal rakendust pole, ning täiendab maailma mõistmist. Seda võimet seostati aistimise, tunnete ja tajuga. Kunstnikud taipavat maailma vahetult ja intuitiivselt materiaalse vormi kaudu.
Kunstnikel tekkis kunsti seesmisel tähtsusel põhinev eneseteadvus ning vajadus luua vabalt, oma äranägemise järgi. See aga ohustas teiste gruppide väärtussüsteeme, mistõttu kirik ja riik püüdsid kunstnike vabadust alla suruda ning kunstiteoseid tsenseerida. Kunstnikud omakorda kuulutasid kunsti omaette eesmärgiks.
19. sajand
Teadaolevalt kasutas väljendit "kunst kunsti pärast" esimesena Benjamin Constant oma päeviku sissekandes 11. veebruaril 1804, rääkides Kanti ja Schellingi esteetikast.
Seda mõistet hakkasid üha sagedamini kasutama romantikud ja teised, kes kogesid kunstniku kutsumust ning kaasinimeste mõistmatust. Peale Gautier' olid nende seas Charles Baudelaire, Victor Hugo, Gustave Flaubert, Stéphane Mallarmé, James Abbott McNeill Whistler, Walter Pater ja Oscar Wilde.
Edgar Allan Poe kirjutab essees "The Poetic Principle": "Me oleme pähe võtnud, et luuletuse kirjutamine ainult luuletuse pärast (...) ning tunnistamine, et see oligi meie kavatsus, tähendaks tunnistamist, et meil on tõelise poeetilise väärikuse ja jõu osas põhjalikud puudujäägid; ent lihtne tõsiasi on see, et kui me vaid lubaksime endal heita pilgu omaenda hinge, avastaksime kohe, et päikese all ei ole ega saagi olla väärikamat ja üllamat teost kui just see luuletus, see luuletus iseenesest, see luuletus, mis on luuletus ja ei midagi muud, see luuletus, mis on kirjutatud üksnes luuletuse enda pärast."
Théophile Gautier rõhutas vajadust inimese kunstilised ja praktilised püüdlused täielikult lahus hoida: "Ainult need asjad, mis on täiesti kasutud, saavad olla tõeliselt kaunid; kõik kasulik on inetu, sest see on mingi vajaduse väljendus, ja inimese vajadused on madalad ja vastikud ning nende loomus nõrk ja halb."
Üks neist, kes kunsti kunsti pärast aktiivselt propageerisid, oli kunstnik Whistler. Tema loengud, intervjuud ja kirjad ajalehtedele ilmusid 1890 raamatus "The Gentle Art of Making Enemies". Ta ütleb näiteks: "Öelda maalikunstnikule, et Loodust tuleb võtta sellisena, nagu ta on, on [sama mis] öelda [klaveri]mängijale, et ta istuks klaveri peale." Teises kohas ütleb ta: "Kunst peab olema sõltumatu igasugusest mõttetust jutust [claptrap] – peab seisma omaette (...) ning apelleerima silma või kõrva kunstimeelele, ajamata seda segi sellele täiesti võõraste emotsioonidega, nagu harduse, kaastunde, armastuse, isamaa-armastuse ja muu sarnasega." Sellega ta eitas kunsti harjumuslikku rolli riigi või ametliku religiooni teenijana ning distantseerus sentimentalismist. Romantismist on siin säilinud vaid kunstniku oma silm ja tundlikkus kui ainus kohtumõistja.
Walter Pater lähtus kontrastist vahetu kogemuse rikkuse ja põgususe ning abstraktsete mõistete vahel. Tema järgi seisneb elu väärtus üksnes kogemuste rikkuses ja intensiivsuses. Ülim tarkus ei seisne mitte asjade seletamises ega kasutamises, vaid nende aistimises ja kogemises. Ta kirjutab: "Sellist rikkust on kõige rohkem luulekires, iluihas, armastuses kunsti vastu kunsti pärast. Sest kunst tuleb meie juurde siira kavatsusega pakkuda mitte midagi muud kui meie mööduvate hetkede kõrgeimat kvaliteeti, ja seda üksnes nende momentide eneste pärast."
20. sajand
20. sajandil arenes "kunst kunsti pärast" omaette doktriiniks, mille mõjul tekkisid uued kunstisuunad. Hakati rääkima näiteks puhtast poeesiast, tähenduslikust vormist ja plastilisest vormist. Kunstiteost vaadeldi autonoomse ja eneseküllasena ning tema tähendust ja väärtust nähti ainult teose enda materjalis ja vormis.
Sarnaseid ideid oli juba 1854 väljendanud Eduard Hanslick raamatus "Kaunis muusikas". Nüüd propageerisid neid Andrew Cecil Bradley ("Oxford Lectures on Poetry"; 1909); Clive Bell (1919) ja Roger Fry ("Vision and Design"; 1920).
See arusaam sai kunstnike ja kunstikriitikute seas valdavaks. See on teoreetiliseks põhjenduseks abstraktsele ja konstruktivistlikule kunstile ning dadaismile, sürrealismile ja kubismile. Nüüd ei vajanud õigustust enam see, kes pooldas kunsti kunsti pärast, vaid see, kes omistas kunstile kunstiväliseid väärtusi ning otsustas kunsti üle kunstiväliste kriteeriumide alusel.
Ent kuigi nüüd kuulutati kunstnik ja kunst autonoomseks, vabaks mis tahes välisest eesmärgist või kohustusest, omistati talle ka prohveti staatus: kunst ilmutab tõde ning heaolule viivat eluviisi. Näiteks Clive Bell räägib oma raamatus "Art" algul puhtast kunstist, seejärel aga ütleb, et kunst teeb meid teadlikuks "Jumalast kõiges, üldisest erilises, kõikeläbivast rütmist."
Belomorsk
pisi|Belomorski raudteejaam Belomorsk on linn Karjalas, Belomorski rajooni keskus. Asub Võgi suudmes Valge mere kaldal.
Kadi Liik
Ta töötab Tallinna Ülikoolis organisatsiooni- ja arengupsühholoogia lektorina.
Belomorsk
1938. aastani kandis nime Soroki (vene Сороки). Asulat mainiti kirjalikes allikates esimest korda 1419. aastal, linnaõigused sai 1938. aastal.
Aastatel 1941–1944 oli Belomorsk Karjala-Soome NSV ajutine pealinn.
Pitkäranta
Pitkäranta on linn Karjalas, Pitkäranta rajooni keskus. Asub Laadoga järve kaldal. Enne 1944. aastat oli Soome Impilahti valla keskasula. thumb|left|Tänav Pitkärantas
Erker
Erker ehk ärkel on hoone seinast soklita eenduv katustatud osa. Sageli on erker kujundatud kaarekujuliselt või mitmetahulisena. Erkerit kasutatakse fassaadi elavdamiseks ja/või parema väljavaate loomiseks ning ruumi paremaks valgustamiseks.
Keskaegses sakraalarhitektuuris on erker vintskapilaadne seinast väljaulatuv katustatud raamistik, mille küljes ripub kirikukell. Eestis on säilinud erkerit võimalik näha Muhu Katariina kiriku lääneportaali kohal.
Rahvalik mõiste ärklituba on termini ärkel vääritimõistmise tulemus. Ärklitoaks peetakse tegelikult pööningul, katuse all või nn mansard-korrusel asuvat tuba, millel pole aga mingit otsest ega kaudset seost ärkliga. Tõelise ärklitoa üks esiletükkivamaid näiteid asub Tallinnas Kopli tn 50/1 maja fassaadil.
Propositsioon
Propositsioon on lausesisu ehk lause tähendus, see mida uskumuse puhul usutakse, soovi puhul soovitakse, teadmise puhul teatakse jne, ehk teisisõnu propositsioonilise hoiaku sisu. Propositsioon on see, mida saab uskuda – või ka mitte uskuda. Propositsiooni saab uskuda, väita, eitada või ka lihtsalt mõelda või üldse mitte mõelda.
Propositsioon on see, mida väite väljaütlemisel väidetakse või mida ilma väitmiseta väljendatakse kõrvallauses. Paljude filosoofide meelest on just propositsioonid esmases mõttes tõesed või väärad.
Propositsiooni võiks ka defineerida kui seda, mis on ühine väitlausele ja selle tõlkele, väitlausele ja selle samatähenduslikule parafraasile samas keeles ning väitlausele ja selle kontekstist tulenevale teisendile.
Propositsioone vaadeldakse tavaliselt abstraktsete objektidena.
Alternatiivsed tähendused
Keskaja ladina keeles kasutati sõna "propositio" 'propositsiooni märgi' tähenduses. Mõned filosoofid järgivad seda keelekasutust ning nimetavad propositsioonideks väitlauseid.
Propositsioone väljendatakse lausetega
Propositsioone väljendatakse lausetega. Tavaliselt väljendatakse propositsioone mõtestatud jutustavate lausetega ehk väitlausetega (mis erinevad küsilausetest ja käsklausetest).
Väitlaused, küsilaused ja käsklaused on üksteisest eristatavad grammatilise vormi järgi, kuid pole sugugi välistatud, et küsilauset kasutatakse millegi väitmiseks või käskimiseks („Kas kaks korda kaks ei ole mitte neli?“, „Kas sa võtaksid oma jala eest ära?“), käsklauset kasutatakse millegi väitmiseks või küsimiseks („Usu, et ma armastan sind!“, „Ütle mulle oma telefoninumber!“) ja jutustavat lauset kasutatakse millegi küsimiseks või käskimiseks („Ma tahaks ikkagi teada, kuidas sa siia said.“, „Nüüd sa pead ütlema, keda sa Peetri juures nägid.“).
Erinevad laused võivad väljendada üht ja sama propositsiooni.
Esiteks, tegemist võib olla samatähenduslike lausetega eri keeltes („Lumi on valge“, „Snow is white“).
Teiseks, tegemist võib olla samatähenduslike lausetega ühes ja samas keeles („Üleeile maandus siin lennuk“, „Tunaeile laskus siia aeroplaan“). Kolmandaks, tegemist võib olla eritähenduslike lausetega eri kontekstides. Oletame, et me oleme kahekesi ning ma ütlen sulle: „Sul on kõht tühi.“ Ja oletame, et sina lausud selle peale: „Mul on kõht tühi.“ Siis esimene lause minu suus väljendab sama propositsiooni mis teine lause sinu suus. Selleks et taibata, millist propositsiooni lause väljendab, ei piisa taipamisest, mida sõnad tähendavad, vaid tuleb taibata ka seda, millisele objektile üks või teine sõna (sõna konkreetne esinemisjuht ehk eksemplar) selles lauses osutab.
Lause võib ka olla kahemõtteline (see termin ei välista, et "mõtteid" võib olla rohkem kui kaks). Näiteks „Tee on valmis“ võib rääkida nii joogist kui ka näiteks kõnniteest. Kui lause kahemõttelisus tuleneb ühe või mitme kindla sõna kahemõttelisusest, siis on tegemist semantilise ehk leksikaalse kahemõttelisusega. Üldjuhul ei väljenda lause mingit ühte kindlat propositsiooni.
Vasile Brescanu
Vasile Brescanu (20. juuli 1940 – 3. jaanuar 2010) oli Moldova filminäitleja ja -lavastaja.
Ta on lavastanud filmid "Favoriit" (1976), "Oshibka Toni Vendisa" (1981) jpt.
Poekett
Poekettide eelised ja puudused
Poekettidel on üksinda toimivate kaupluste ees selgeid eeliseid:
Poekettidel on üksinda toimivate kaupluste ees ka miinuseid:
Pärnu maantee (täpsustus)
Pärnu maantee nime kannab mitu tänavat Eesti eri paigus:
Harju maakonnas:
Lääne maakonnas:
Pärnu maakonnas:
Rapla maakonnas:
Viljandi maakonnas:
Sinot Božji
"Sinot Božji" (makedoonia keeles "Синот Божји") on kuulsa Põhja-Makedoonia laulja Toše Proeski teine stuudioalbum. Album avaldati Makedoonias ning Serbias ja Montenegros Avalon Production poolt.
Auhinnad
Golden Lady Bug Slavjanski Bazar Suncane skale
Johann Koell
Johann Koell (ka Johann Köhl ; surnud 16. mail 1540 Tallinnas) oli tõenäoliselt eesti päritoluga vaimulik. Johann Koell võis sündida 1500. aasta paiku Alutagusel. Ta õppis Tallinna Toomkoolis ja võimalik, et seejärel õppis mõnda aega ka ülikoolis, kuigi selle kohta otseseid andmeid pole. Koelli mainitakse 1525. aastal Tallinna Oleviste kiriku eesti jutlustajana. Aastatel 1527–1531 oli ta Tallinna Püha Vaimu kiriku abiõpetaja ja aastast 1532 õpetaja. Ta oli samas ka kaplan. Koell suri ilmselt katku.
Temalt pärineb 1535. aastal Wittenbergis ilmunud Wanradti ja Koelli katekismuse eestikeelsete osade tõlge. Tõlge on kirja pandud alutaguse murrakust, seetõttu on ka oletatud, et Koell ise sealtkandist pärines. Sellest raamatust on säilinud lehekatked, millel on vanim säilinud eestikeelne trükitud tekst.
Johann Nepomuk Strixner
Johann Nepomuk Stixner (1782–1855) oli saksa litograaf.
Õppis 1797–1804 Münchenis H. J. Mittereri, J. Dorneri ja Johann Christian von Mannlichi juures peamiselt joonistamist ja graveerimist.
Kuulsuse saavutas vastavastatud litotehnikaga (tehnika väljatöötaja oli Alois Senefelder).
Tema esimeseks väljapaistvaks saavutuseks oli Albrecht Düreri sulejoonistuste reprodutseerimine keiser Maximilian I palveraamatust ("Albrecht Dürers Christlich-Mythologische Handzeichnungen", 1808).
1809–1815 võttis osa Müncheni kuningliku kunstikogu joonistuste ning 1815. aastast Müncheni ja Schleissheimi kunstikogude maalide litografeerimisest.
1820–1836 töötas Stuttgardis, hiljem taas Münchenis. Stixner oli oma aja parimaid litojoonistajaid.
Langeoog
pisi|Aerofoto pisi|Langeoogi õhuvaade põhjast
Langeoog on üks seitsmest asustatud Ida-Friisi saarest Alam-Saksi Waddenzee servas Põhjamere lõunaosas, paiknedes Baltrumi (läänes) ja Spiekeroogi (idas) saarte vahel. See on ka vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Wittmundi kreisis. Valla pindala on 19,67 km². 31. detsembril 2017 elas seal 1779 inimest. Nimi Langeoog tähendab alamsaksa keele murdes pikka saart. Saarel on luiteid, kõrgus kuni 20 meetrit. Saarel elas oma elu lõpul baltisaksa päritolu Eesti meteoroloog ja keeristormiuurija Johannes Letzmann.
Langeoogi rand on 14 km pikk. Langeoogi tegelik suurus oleneb loodete tasemest, mis tõuseb ja langeb umbes 2,5 m 6 tunni tagant.
Loodus
Langeoog pole geoloogiliselt midagi muud kui liiv. Rand ja luited on saare lääneosas mere poolt uuristatud. Viimase 50 aastaga on Langeoogi lääneots liikunud mitusada meetrit itta. Sellised asjad toimuvad igal Ida-Friisi saarel — mõned saared on liikunud nii palju, et asulat on tulnud mitu korda uuesti ehitada. Kõigil saartel peale Juisti ja Langeoogi on lääneotsas suured raudbetoonist buunid.
Tormivoolud
1717. aastal lõikas jõulutormivool Langeoogi kolme ossa.
Transport
pisi|Parvlaev Langeoog IV hommikul
Langeoogile võib jõuda Ida-Friisimaa mandriosa Bensersieli sadamast Langeoogi laevakompanii parvlaevadega Langeoog I, Langeoog II, Langeoog III ja Langeoog IV. Langeoogi parvlaevade ajakava ei sõltu loodetest, mis on Ida-Friisi parvlaevade puhul ebatavaline.
Sadam ja linn on ühendatud raudteega ning Langeoogil on ka lennuväli.
Langeoogil on suures osas autovaba poliitika. Saare külalised peavad oma autod mandrile jätma. Ainult päästeametil ja kiirabil on standardsed mootorsõidukid. Traktorite ja raskete ehitusmasinate tegevus on piiratud. Politseinikud ja arstid saavad jalgrattad. Mõnel ettevõttel (ehitus, jookide kohaletoimetamine, postkontor jne.) on elektriautod. Postkontoril ja laevakompaniil on kummalgi üks elektriauto. Kui mõni ei taha jalutada, võib ta rentida jalgratta või võtta hobutakso.
Turism
Turism on peamine sissetulekuallikas Langeoogi majanduses. Peaaegu kõigis saare hoonetes on külalistetoad. On ka mitu hotelli. Noortehostel on mitu kilomeetrit linnast väljas.
Saare puhas õhk teeb selle populaarseks inimeste seas, kellel on hingamisteedega probleeme.
Maamärgid
pisi|püsti|[[Lili Marleeni ja Lale Anderseni mälestusmärk Langeoogil]]
Kuulsaid inimesi
Laulja-laulukirjutaja Lale Andersen, kelle 1939. aasta tõlgendus laulust Lili Marleen sai Teise maailmasõja ajal tohutult populaarseks, elas siin mitu aastat. Kuigi ta suri 1972. aastal Viinis, on ta maetud saare luitekalmistule. Langeoogil on tema auks püstitatud pronksist mälestusmärk.
Kloostri mõis
Kloostri mõis (saksa keeles Klosterhof, Löwenberg, vene keeles Мз. Клостергофъ; Им. Клостергофъ) oli rüütlimõis Läänemaal Kirbla kihelkonnas.
Kloostri mõis asutati juba keskajal Lihula tsistertslaste nunnakloostri majandusmõisana. Kuna klooster rajati juba 13. sajandil, võib ka Kloostri mõis olla umbes sama vana. Keskajal asus seal kindlustatud peahoone, nagu kloostrite majandusmõisatele tavaks oli.
Liivi sõja järel kuulus mõis algul Rootsi riigile, kes pantis selle 1591. aastal Haapsalu asehaldurile Caspar von Tiesenhausenile. 1611. aastal kinkis Karl IX mõisa Johann von Derfeldenile, kelle järeltulijate omandusse jäi mõis enam kui kaheks sajandiks.
Mõisahooned
pisi|305x305px|Kloostri mõisa peahoone, 2018 Derfeldenid ehitasid ka 17. sajandi keskpaigas välja esindusliku kahekorruselise barokse kivist peahoone.
Valminud hoonet ilmestas kaks massiivset mantelkorstent. Madal esimene korrus jäi majanduskorruseks, teine kõrgete ruumidega korrus oli elu- ja esinduskorrus. Hoonet kattis kõrge murdkelpkatus. Vanemad ehitusosad jäid selle ümberehitusega uue peahoone sisse; peamiselt esimese korruse keskosas.
18.–19. sajandil rajati hulk kõrvalhooneid. Enamik neist paiknes peahoone esise avara väljaku äärtes, ülejäänud selle läheduses ning peahoonest edela pool. Mõisa peahoone ette viis pikk pärnaallee. Sissesõiduteed peahoone esisele auringile kaunistasid baroksed voluutkatustega väravapostid. Mõisa tiigid arvatakse pärinevat kloostri ajast, kuna kloostri majandusmõisatele oli kalakasvatustiikide rajamine tüüpiline.
1829. aastal läks mõis Fersenite valdusse, kelle kätte ta jäi kuni 1919. aasta võõrandamiseni. Kloostri mõisa viimaseks võõrandamiseelseks omanikuks oli Axel Nikolai von Fersen.
Haruldane rootsiaegne kivimõis säilis praktiliselt ümber ehitamata kujul kuni 1939. aastani, mil kasutuseta seisnud hoone puitosad lammutati. Kiviosa on varemetena säilinud tänapäevani. 1990ndatel puhastati hoone varemed võsast. Enamik kõrvalhooneid on kas varemeis, hävinud või tugevasti ümber ehitatud.
Homonüüm
Homonüüm on samakujuline, kuid eri tähendusega sõna (või üldisemalt märk). Näiteks tee (mida juuakse) ja tee (mida mööda kõnnitakse).
Sama häälduse, aga erineva kirjapildi ja tähendusega sõnu nimetatakse homofoonideks, sama kirjapildi, aga erineva häälduse ja tähendusega sõnu nimetatakse homograafideks.
Naima Mora
Naima Mora (sündinud 1. märtsil 1984 Detroitis) on Ameerika telesarja "America's Next Top Model" ("Ameerika supermodellid") 4. hooaja võitja.
Naima on budist ja taimetoitlane.
Kasutamine ja mainimine
Loogikas tehakse vahet väljendi kasutamise ja väljendi mainimise vahel. Seda vahet tehakse ka käesolevas artiklis. Eelmises lauses on väljendit "käesolevas artiklis" kasutatud teatud kindlale asjale (artiklile, mida lugeja parajasti loeb) osutamiseks. Eelmises lauses ei kasutatud jutumärkides olevat väljendit käesolevale artiklile osutamiseks, vaid jutt oli sellest väljendist endast. Tolles lauses öeldi, et väljendit kasutatakse teatud kindlale asjale osutamiseks. Oleks võinud ka öelda, et väljend "käesolev artikkel" koosneb kahest sõnast või 16 tähest. Niisugustes väidetes me ei kasuta, vaid mainime seda väljendit. Kui me seda väljendit kasutame, siis ta juhib meie tähelepanu artiklile. Kui me seda väljendit mainime, siis jutumärgid juhivad tähelepanu väljendile endale. Jutumärgid teevad väljendist selle väljendi nime.
Jutumärkide asemel kasutatakse mõnikord ka ülakomasid. Mõnikord kasutatakse mõlemaid jutumärkide funktsioonis, kui jutumärgid tuleb jutumärkidesse võtta. Ülakomasid kasutatakse siiski sageli ka tähenduse väljendamiseks. Kui vääritimõistmist ei ole karta, jäetakse mõnikord jutumärgid ära. Sel juhul kasutatakse väljendit autonüümselt – iseenese nimena.
Kasutamise ja mainimise eristus esineb esimest korda Willard Van Orman Quine'i raamatus "Mathematical Logic" (1940, teine trükk 1951). Quine toob kolm näidet:
Esimesed kaks väidet on Quine'i järgi ühitamatud ning väide 1 on tõene ja väide 2 on väär, sest Boston on linn, mitte sõna, ja ainult sõna saab olla kahesilbiline. Kui me tahame öelda, et linna nimi on kahesilbiline, siis me peame linna nime asemel kasutama linna nime nime. Seda tehakse väites 3, milles linna nimi on jutumärkides ja mis on tõene. Väites 1 kasutatakse linna nime ja mainitakse linna. Väites 3 kasutatakse linna nime nime, mis on tsitaat, ning mainitakse linna nime. Väites 2 aetakse kasutamine ja mainimine segi.
Quine eeldab, et sõna ei saa olla iseenda nimi, st autonüümne kasutus on võimatu. Alonzo Church ja Christensen (1967:359) leiavad, et autonüümne kasutus oleks teoreetiliselt võimalik ning raskus on puhtpraktiline, kuid mitte suurem kui homonüümidest tulenev mitmetimõistmise võimalus, mida leevendab kontekstide erinevus.
Benson Mates ütleb: "Kasutamise ja mainimise eristus on tänapäeva loogikakäsitluste mõistmiseks absoluutselt hädavajalik."
Keelefilosoofia
Keelefilosoofias on kritiseeritud arusaama, et kõnealuse eristuse puhul eristatakse kasutamist millestki muust. Pigem on tegu erinevate kasutamisviisidega.
Christensen: eri kasutamisviisid, mitte kasutamine ja mainimine
Ta väitis, et selleks et mingist keeleväljendist rääkida, pole tingimata tarvis teda mainida, vaid enamasti me nendest rääkides lihtsalt lausume või kirjutame neid, kuigi kasutades neid anomaalsel moel (lk 358). Quine'i näites 3 ei ole üldse tegu nime nimega ja näites 2 ei ole tegu autonüümse nimega (lk 360). Kuigi eemalolevatest objektidest saab rääkida ainult nimede ja kirjelduste abil, saab juuresolevate objektide puhul läbi ilma nendeta. Näiteks võib juuresolevast Studebakeri autost rääkida lihtsalt sellele näidates ning öeldes "Studebaker!" Keeleväljendid saab aga peaaegu alati juuresolevaks teha, neid lausudes, kirjutades jne. Nimesid (või pigem kirjeldusi) läheb tarvis ainult siis, kui me mingil põhjusel, näiteks puuduliku võõrkeeleoskuse tõttu, neid väljendeid lausuda (jne) ei saa. Autonüümset kasutust ei esine, sest kui me juba oskame väljendit lausuda, siis pole nime tarvis. (Lk 360)
On küll tarvis eristada juhtumeid, kus väljend tuuakse ära selleks, et temast rääkida, juhtumitest, kus teda kasutatakse muuks otstarbeks, kuid see pole mitte eristus kasutamise ja mainimise vahel, vaid tegu on väljendi kahe kasutusega. Näiteks Quine'i näites 2 kasutatakse seda häälikute ja tähtede kompleksina, näites 1 teatud linnale osutamiseks. Jutumärke võib kasutada küll, aga me ei moodusta nende abil nimesid, vaid lihtsalt juhime tähelepanu asjale, mille me oleme tekitanud selleks, et tema kohta midagi öelda. (Lk 360–361)
Loogik võib vastu väita, et formaalses keeles ei tohi kasutada objekti nime asemel objekti ennast. Keele ühtsuse huvides tuleb kokku leppida, et mis tahes objektidest, sealhulgas keeleväljenditest, rääkimiseks tuleb kasutada nende nimesid, ja sellepärast tuleb tsitaati ""Boston"" vaadelda nimena. Christensen toob vastuargumendiks, et pole usutav pidada seda nimeks, sest sellel puuduvad nimele omased jooned. Kui tegu on nimega, siis peab see olema pärisnimi, mitte üldnimi, sest ainult pärisnimed jäetakse tõlkimisel muutmata, ning nii on see ka tsitaatide puhul. Aga iga pärisnime puhul on tarvis spetsiaalselt teada saada, millele ta osutab, tsitaatide puhul on see kohe selge, kui teatakse jutumärkide otstarvet. Nii et kui tahta jääda selle juurde, et tsitaadis on nimed, ei jää meil muud üle kui omaks võtta tsiteerimise pilditeooria ehk hieroglüüfiteooria, mille järgi tsitaat on "hieroglüüf", mis mainib objekti selle pildina. Ent sellal kui pilt on alati erinev sellest, mille pilt ta on, ja märgid hieroglüüfkeeles on erinevad asjadest, mida nad mainivad, tehes neist pildi, pole tsiteerimise puhul seda erinevust, sest näiteks "Boston" jutumärkides ei ole häälikute ja märkide kompleksi (tüübi) "Boston" pilt, vaid ongi see kompleks ise kõigi sarnaste komplekside esindajana. (Teistel juhtudel me ei räägi tüübist, vaid eksemplarist; see selgub tavaliselt kontekstist.) Kui nüüd ikka veel öelda, et tegu on nimega, mitte keelelise objekti enesega, sest objektidest rääkimisel lihtsalt peab kasutama nimesid, siis pole enam arusaadav, mida siin nime all mõeldakse. (Lk 361–362)
On ka teistsuguseid juhtumeid, näiteks "Ära mitte iial ütle "mitte iial"." Siin ei ole tsitaadis ""mitte iial"" jutt lihtsalt häälikute ja tähtede kompleksist, vaid väljendist, millel on just see tähendus. Tegu pole ei materiaalse ega formaalse supositsiooniga; Christensen nimetab sellist kasutust semantiliseks supositsiooniks (suppositio semantica). Semantiline supositsioon võib olla ka teises tsitaadis lauses ""Okulist" tähendab sama mis "silmaarst"". Ka semantiline supositsioon ei nõua kasutamise ja mainimise eristust. Öelda, et "okulist" tähendab sama mis "silmaarst", on umbes nagu öelda, et teatud tööriistal on sama ostarve, mis teisel tööriistal, kusjuures seda teist tööriista ei mainita, vaid näidatakse. Teist tööriista ei kasutata sel juhul tema otstarbel, vaid kasutatakse näitamiseks teatud otstarbega tööriistana. Samamoodi ei kasutata sõna "silmaarst" mitte palja häälikute ja tähtede kompleksina, vaid häälikute ja tähtede kompleksina, millel on teatud kindel tähendus (otstarve). Nii et kui sõna "silmaarst" kasutatakse semantilises supositsioonis, siis ei ole tegu väljendit ega selle väljendi tähendust mainiva nimega, vaid seda väljendit kasutatakse näitamiseks. Seevastu materiaalse supositsiooni puhul kasutatakse näitamiseks sellesama väljendi materjali ja formaalse supositsiooni puhul kasutatakse sedasama väljendit objekti (silmaarsti) mainimiseks (sellele osutamiseks). Ka väljendi tähendust me ei nimeta ega maini, vaid näitame seda. (Lk 363–365)
Vähemalt vaadeldud tüüpi näidete puhul ei ole Christenseni järgi kasutamise ja mainimise eristus vajalik. "Me lihtsalt ei pea enam ütlema, et me kas kasutame mingit väljendit või siis, kui me tahame selle väljendi kohta midagi öelda, mainime teda nimepidi, olgu mainitav siis kas väljend või tema tähendus. Selle asemel me teeme oma kolmese eristuse väljendi kasutamise eri liikide vahel: kasutamine osutamiseks, kasutamine palja häälikute ja tähtede kompleksina ja kasutamine koos tähendusega näidatava väljendina." (Lk 365)
Oma teooria paremust näitab Christensen järgmise probleemi näitel: "On võimatu öelda kellelegi kellegi nime. Sest kui mulle öeldakse: "Selle mehe nimi on "Smith"," siis tema nime mainitakse, mitte ei kasutata, ja ma kuulen tema nime nime, mitte tema nime." See on Christenseni järgi hea näide kasutamise ja mainimise eristuse ebaadekvaatsusest. "Sest meile ei öelda praktiliselt kunagi inimese nime nii, et me kuuleme selle nime; vastupidi, me kuuleme selle tegelikku lausumist, või õigemini, selle häälikute ja tähtede kompleksi lausumist, mis on selle nime materjal. Kui pidada meeles, mis otstarve on sellistel lausetel nagu "Selle mehe nimi on "Smith"," on kerge näha, miks see nii on. See, et mulle öeldakse inimese nimi, seisneb selles, et mulle antakse tööriist, mille abil ma saan sellele inimesele osutada, teda kutsuda lasta, tema poole pöörduda jne. Kõigiks nendeks otstarveteks on vajalik, et me oleksime võimelised tekitama ja ära tundma seda häälikute ja tähtede kompleksi, mille abil me nime kandjale osutame, teda kutsuda laseme, tema poole pöördume jne. Sellepärast on väga kohane, et kui meile öeldakse kellegi nimi, siis meile esitatakse selle nime asemel tema tegelik häälikute ja tähtede kompleks." (Lk 366)
"Nõnda on aeg loobuda eelarvamusest, et keeles tuleb kohelda keelelisi objekte täpselt samamoodi, nagu me räägime mittekeelelistest objektidest, ja koos selle eelarvamusega tema iseloomulikust ilmingust – kasutamise ja mainimise eristusest." (Lk 367)
Kuressaare Veneküla
Nimetus Vene (ehk haabjas) viitab tõenäoliselt kunagise Põduste suudmelahe kaldavallile asunud kalurite asumile, mis hiljem laienes Tori linnaosa suunas.
Wanradti ja Koelli katekismus
Wanradti ja Koelli katekismus oli 1535 Wittenbergis välja antud eesti- ja alamsaksakeelne luterlik katekismus, kõige vanem (osaliselt) säilinud trükis, mis sisaldab eestikeelset teksti.
Raamatu koostasid Tallinna Niguliste kiriku õpetaja Simon Wanradt ja Tallinna Püha Vaimu kiriku õpetaja Johann Koell. Viimane on ka eestikeelse osa tõlkija. Raamatut trükiti 1500 eksemplari 1535. aastal Saksamaal Wittenbergis Hans Luffti trükikojas.
Raamatu kogumaht oli umbes 140 lehekülge. See oli luterlik katekismus, mille alamsaksakeelne tekst oli trükitud raamatu vasakule ja eestikeelne tõlge paremale leheküljele. Varsti pärast raamatu Tallinna jõudmist pani Tallinna raad selle keelu alla, arvatavasti kõrvalekaldumiste pärast Lutheri katekismusest.
Eestikeelset teksti on leitud 11 lehekatkel, mille avastas Eestimaa Kirjanduse Ühingu raamatukoguhoidja Hellmuth Weiss 1929. aastal ühe koguteose kaane täitematerjali hulgast. Too raamat oli köidetud arvatavasti 1540. aastal Tallinnas. Säilinud lehtede hulgas on lõpulehekülg, millel on andmed trükkija ning trükkimise koha ja aja kohta. Raamatu autorsuse andmed on Tallinna rae kohtuotsuste raamatu 17. juuli 1537 sissekandes.
Segeža
Segeža on linn Karjalas, Segeža rajooni keskus.
Linnaõigused sai 1943. aastal.
Segeža tselluloosi- ja paberitehas kuulub Venemaa suuremate sekka.
Piirkonnas oli mitu GULAGi süsteemi kuuluvat vangilaagrit (tuntud kui Segezhlag).
Linnas asub parandusliku töö koloonia nr 7, kuhu saadeti 2011. aastal ka Mihhail Hodorkovski.
Nõukogude Liidu 1989. aasta rahvaloenduse järgi elas linnas 38 207 inimest. Venemaa 2010. aasta rahvaloenduse järgi oli elanike arv 29 631.
Sergijev Possad
Sergijev Possad on linn Venemaal Moskva oblastis, Sergijev Possadi rajooni keskus. Asub Moskvast 70 km kirdes.
Linn on asutatud 1742. aastal külade liitmise teel. Aastatel 1919–1930 kandis see nime Sergijev ja 1930–1991 Zagorsk.
Tähtsaim vaatamisväärsus on Troitse-Sergi suurklooster, mis on üks Vene Õigeusu Kiriku keskusi.
Masina- ja keemiatööstuse keskus.
Athos (musketär)
pisi| Athos Athos on väljamõeldud tegelane, musketär, Alexandre Dumas vanema romaanitriloogiast "Kolm musketäri", "Kakskümmend aastat hiljem" ja "Vikont de Bragelonne, ehk, Kümme aastat hiljem".
Dumas' teoste põhjal on Athose täielikuks nimeks Olivier d'Athos de la Fère ning tema eluaeg jääb vahemikku umbes 1595–1661. "Kolmes musketäris" on Athos d'Artagnani ja veel kahe musketäri, Aramise ja Porthose sõber. Athos on seltskonnast kõige vanem ja tal on sünge minevik, mis seob teda mileedi de Winteriga. Oma minevikumured uputab ta tavaliselt alkoholi. "Kolme musketäri" lõpuks selgub, et Athos on La Fère'i krahv, kes oli kunagi de Winteriga abielus.
Kahes järjeromaanis tuntaksegi Athost krahv de la Fère'ina, kes elab oma mõisavaldustes ning kellel on noor kangelaslik poeg, vikont Raoul de Bragelonne. Tema eesnime, sarnaselt Porthose omaga, romaanides ei avalikustata, kuid Dumas' näidendis "Musketäride noorus" kutsub noor mileedi teda Olivier'ks.
Athose tegelaskuju on esinenud ka mitmes filmis ja telesarjas, mis on musketäride loo põhjal tehtud.
Andres Lumi
Andres Lumi (sündinud 5. oktoobril 1967 Pärnus) on eesti fotograaf.
Näitused
"Tartu linnavaated" Rootsi,, Uppsala Linnavalitsuse fuajees 12. - 25. mai 2009.
"Linnavaated"  Eesti Maaülikooli raamatukogus  mai 2010.
“L'Estonia nelle immagini di Remo Savisaar e Andres Lumi: Omaggio a Tallin, Capitale Europea della Cultura 2011”. "Eesti Remo Savisaare ja Andres Lumi piltidel: austusavaldus Tallinnale, Euroopa kultuuripealinn 2011" Italia, Cagliari, Monte Claro, alates 29.november kuni 12.detsember 2011.
Eesti Vabariigi suursaatkonna korraldatud näitus "Eesti Remo Savisaare, Fred Jussi ja Andres Lumi piltidel" Itaalias Firenzes, Palazzo Medici Riccardi Caminetto ruumis  26. oktoobrist kuni 6 novembrini 2012.
Koduleht
http://piltnikud.com/pildid.php
Meeletu
"Meeletu" on Jaan Tätte 2004. aastal valminud näidend.
Näidendi lavastas Tallinna Linnateatris Eva Klemets, see esietendus 5. mail 2005.
Imperialism
thumb|right|260px|Karikatuur [[Kaplinnast Kaironi raudteeprojektile]] Imperialism (ladina keeles imperare valitsema; imperium valitsetav maa-ala; näiteks Imperium Romanum) on mitmetähenduslik sõna. Üldiselt mõistetakse imperialismi all ühe riigi enesekeskset poliitikat oma võimu- ja mõjupiirkonna laiendamiseks. Selleks on võimalik luua koloniaalmaid ja protektoraate. Sellist tegevust nimetatakse ka kolonialismiks.
Tänapäevases tähenduses on võimupiire võimalik laiendada ka majanduslikult teisi riike halvemasse olukorda pannes, näiteks majanduspiiranguid seades.
Marksistliku käsitluse järgi on imperialism kapitalismi viimane staadium, millele järgneb sotsialistlik revolutsioon. Lenin väitis, et 19. sajandi lõpul omandas kapitalism spetsiifilised jooned: tootmine oli saavutanud sellise kontsentratsioonitaseme, mis viis monopolide tekkimiseni ja monopolid olid saavutanud ülevõimu. Lenin nimetas seda kapitalismi staadiumit roiskuvaks, parasiteerivaks ja väljasurevaks. Sellest on tigitud ka kapitalistlike riikide ebaühtlane majanduslik ja poliitiline arengutase ning see ebaühtlus suurenev järsult, omandades hüppelise ja konfliktse iseloomu ja kutsudes olukorras, kus maailm on imperialistlike riikide vahel ära jaotatud, esile maailmasõdu maailma ümberjaotamise pärast. Imperialistlikele riikidele on omane agressiivne ja vallutuslik välispoliitika, milles kajastub monopolide püüd maailmavallutamisele. thumb|Eurooplaste asumaad Aafrikas 1914 Omas riigis kaasneb selle poliitikaga majanduse suurenev militariseerumine, mis näitab imperialismi parasiitlikku iseloomu. Monopolide ülemvõim tekitab tendentsi pidurdada ühiskonna tootlike jõudude arengut, mis ei välista tootmise suhteliselt kiiret kasvu üksikutel perioodidel.
Lenin leidis, et imperialism on kapitalismi selles arenemisstaadiumis, kus on välja kujunenud monopolide ja finantskapitali ülemvõim, kapitali väljavedu on silmapaistvalt oluline, rahvusvahelised trustid on algust teinud maailma jaotamisega ja kogu maailma territoorium on jaotatud suurimate kapitalistlike riikide vahel.
Sonny Liston
Sonny Liston, õieti Charles L. Liston (täpne sünniaeg on teadmata, ema väitel sündis poiss jaanuaris 1928, Liston ise pidas oma sünnipäevana 8. maid 1932; Sand Slough, Arkansas – leiti surnuna 5. jaanuaril 1971 ning enamasti pakutakse surmapäevana 30. detsember 1970; Las Vegas, Nevada) oli Ameerika Ühendriikide poksija.
Liston oli pärit paljulapselisest ja vaesest perest. Ta sai 1950 5-aastase vanglakaristuse bensiinijaamade röövimise jms eest. Ta hakkas vanglas tegelema poksiga ja sai 1952. aasta lõpus ennetähtaegselt vabaks. Oma vähem kui aasta kestnud amatöörikarjääri jooksul võitis ta märtsis 1953 ühe Kuldkinda turniiri ja Helsingi olümpiavõitja raskekaalus Edward Sandersi.
Liston pidas septembrist 1953 juunini 1970 elukutselisena 54 kohtumist ja võitis neist 50, neist 39 nokaudiga. Kriminaalse mineviku tõttu ei lastud teda kaua aega kokku maailmameistri Floyd Pattersoniga, kuid lõpuks septembril 1962 see matš siiski toimus ja Liston võitis 1. ringis nokaudiga. Ka revanšmatš 22. juulil 1963 lõppes nokaudiga 1. raundis. Pärast seda peeti teda võitmatuks ja enne tiitlimatši Muhammad Ali vastu 25. veebruaril 1964 oli kihlveokontorites Listoni kurss 8:1. Ometi lõppes matš 7. raundis, kui Liston keeldus jätkamast, väites, et tema õlg on viga saanud. 25. mail 1965 kaotas Liston Alile ka revanšmatši, 1. raundis nokaudiga. Sealjuures kohtunik ei lugenud numbreid, vaid teatas pärast Listoni püstitõusmist, et 10 sekundit on läbi ja Liston on kaotanud.
Surm
Sonny Liston leiti surnuna 5. jaanuaril 1971 oma kodus. Surm oli saabunud 6–8 päeva varem. Ametliku surmapõhjusena nimetati heroiini üledoosi. Listoni paremalt käelt leiti süstlajälg ja köögist kotikesi heroiiniga.
Ametlik seisukoht seati otsekohe kahtluse alla. Listoni kehas olevad morfiini- ja kodeiinitase oli selleks liiga väike. Vastupidi, üldiselt oli teada, et Liston kartis süsti. Näiteks oli ta algselt keeldunud ringreisist Euroopas, kui talle öeldi, et enne seda tuleb teha kaitsesüstid. Ta keeldus isegi arstiabist, kui see sisaldas süstimist. Kunagi varem polnud teada, et Liston oleks mingeid kahjulikke aineid tarvitanud, kui kõva joomine maha arvata. Seepärast arvatakse, et ta tapeti oma kuritegelike sidemetega seoses. Peale selle ei leitud korterist ühtki narkootimumide tarvitamisega seotud eset, näiteks heroiini keetmise lusikat või sidet käsivarre ümber.
Ei ametlikult ega ajakirjanduses ole kedagi Listoni tapmises süüdistatud.
Üks Listoni sõber kinnitas, et mõned päevad enne surma oli Liston läbi teinud kerge autoõnnetuse. Traumapunktis olevat talle tehtud süst ja ta koju lastud. See seletavat Listoni käsivarrelt leitud süstlajälje.
Marek Kolk (pokkerimängija)
Marek Kolk (sündinud 8. märtsil 1971) on Eesti pokkerimängija. Ta võitis esimese eestlasena pokkeri suurturniiri UK Poker Open finaali 2006. aastal. Marek Kolk on PokerNews Eesti kaastoimetaja ning sai 2008. aastal esimese Eesti pokkerimängijana profilepingu pokkeritoaga. Leping lõppes juba poole aasta pärast, kuna sponsor (T6) sattus rahalistesse raskustesse.
Marek Kolk juhib alates 2012. aasta jaanuarist Eestis Tonybeti spordiennustust.
Revolver (album)
"Revolver" on The Beatlesi seitsmes stuudioalbum, mis ilmus 5. augustil 1966. Lood salvestati aprillist juulini. Esialgu taheti albumi pealkirjaks panna "Abracadabra", kuid siis leiti, et sellise pealkirjaga album on juba ilmunud.
Tarbekaubad
Tarbekauba (valmistoodangu) all peetakse silmas lõpptarbimiseks mõeldud kaupu. Valmistoodangut eristab muust toodangust asjaolu, nagu juba nimest võib eeldada, nendest enam midagi edasi ei toodeta. See tähendab, et peale ostmist lõpptarbija tarbib toote ära, selle asemel et kasutada seda mingi edasise toote tootmiseks.
Revolver (album)
Albumi muusikas on stilistilisi uuendusi, mida arendati edasi järgmistel albumitel.
Tarbekaubad
Ettevõtted toodavad lõpptoodangut toormaterjalide, kapitalikaupade (masinad, seadmed ning tööstuslikud transpordivahendid ) ja tööjõu kombineerimisel.
Turunduseesmärkide jaotus
Turunduseesmärkidel saab tarbekaupu lahterdada neljaks kategooriaks, lähtudes tarbijakäitumisest, kuidas ning kui tihti tarbijad kindlaid tooteid ostavad:
pisi
Revolver (album)
Laulud
Kõikide laulude autorid on John Lennon ja Paul McCartney (Lennon/McCartney), kui pole märgitud teisiti. "Revolver" oli George Harrisoni läbilöögiks laulukirjutajana. Albumil on kolm tema lugu. Lennoni sõnul on osa lugusid kirjutatud LSD mõju all.
Tarbekaubad
Tarbekaupade kategooriad
Majanduslikust vaatepunktist saab tarbekaubad liigitada kolme peamisesse kategooriasse:
Peamise osa (rohkem kui 50%) jõukate riikide majanduse koguproduktist moodustavad teenused.
Balti küsimus
Balti küsimus on rahvusvahelist õigust puudutav küsimus Balti riikide – Leedu Vabariigi, Läti Vabariigi ja Eesti Vabariigi – 1940. aasta NSV Liidu okupatsiooni ja anneksiooni (1940–1941 ja 1944–1991) mittetunnustamisest.
Balti küsimus oli aktuaalne Teise maailmasõja ning külma sõja ajal, hiljem on see pigem ajaloolise tähendusega probleem, mis mõjutab eeskätt Eesti, Läti ja Leedu suhteid Venemaa Föderatsiooniga.
Muud tähendused
Terminit "Balti küsimus" on kasutatud ka Vana-Liivimaa ümber kujunenud välispoliitilise olukorra kirjeldamiseks 16. sajandil enne Liivi sõda (näiteks Walter Kirchner raamatus "The Rise of the Baltic Question"). Toomas Karjahärm on seda nimetust kasutanud ka Vene tsaaririigi 19. ja 20. sajandi Baltikumi-poliitikat analüüsides (artikkel "Balti küsimus Vene poliitikas monarhia kokkuvarisemise eel" – Looming 1996/10, lk 1372–1383).
Rapiküla
Rapiküla on Kuressaare linnaosa.
Ako me pogledneš vo oči
"Ako me pogledneš vo oči" ("Ако ме погледнеш во очи") on Põhja-Makedoonia laulja Toše Proeski kolmas stuudioalbum.
Album avaldati Makedoonias, Serbias ja Montenegros, Bosnia ja Hertsegoviinas ning Bulgaarias.
Rapiküla
Rapiküla kujunes välja kunagise Tori abaja (tinglikult võib piiriks pidada praegust Töö tänavat) ja Sõrve turu vahele, hõlmates algselt Suur-Sadama, Väike-Sadama, Suur-Põllu ja Väike-Põllu tänavad. Hiljem, maapinna kerkimise ja Põduste luha kuivendamise tulemusena on linnajagu laienenud lääne poole (osa Aia ja Ravila tänavast ja Kastani tänav).
Ako me pogledneš vo oči
Serbia-horvaadikeelne pealkiri on "Ako me pogledaš u oči".
Auhinnad
Golden Lady Bug
Rapiküla
Linnaosa võlgneb oma nime eest tänu tõenäoliselt 19. sajandi lõpu ja 20. sajandi esimese poole lehmapidajatele.
Rapikülast põhja poole jääb Veneküla, lõunasse Tori linnajagu.
Vaskrääma mõis
Vaskrääma mõis (saksa keeles Waldhof) oli rüütlimõis Pärnu kihelkonnas Pärnumaal.
Kuuba riigipeade loend
Kuuba riigipeade loend toob ära riigi presidendid iseseisvusaastate jooksul. Pange tähele, et aastatel 1899–1902 ning 1906–1909 oli riik Ameerika Ühendriikide kontrolli all ja riiki valitsesid kubernerid. (Nende hulgas oli ka tulevane president William Howard Taft)
Tammiste mõis
Tammiste mõis (saksa keeles Tammist) oli rüütlimõis Pärnu kihelkonnas Pärnumaal.
Mõis asutati 1560. aastatel. 18. sajandil olid mõisa omanikud Stackelbergid. Pärast 1809. aastat kuulus mõis Seebergidele. Enne 1919. aasta mõisate võõrandamist kuulus mõis Wulffidele; viimane omanik Josef Wulff.
Simon Wanradt
Simon Wanradt (umbes 1500 – 1567) oli Wanradti ja Koelli katekismuse koostaja. Tegemist on esimese osaliselt säilinud eestikeelse raamatuga. See anti välja 1535. aastal.
Wanradt oli Tallinna Oleviste kogudus õpetaja. On arvatud, et esialgu võis ta lühikest aega teenida ka Tallinna Niguliste kogudust.
Elulugu
Wanradt oli pärit Klevest, tulnud aga varakult Liivimaale ja tegutsenud Tartu Maarja kirikus jutlustajana. 1529. aastal immatrikuleerus ta Wittenbergi Ülikooli, kus sai järgmisel aastal magistrikraadi. 1531. aastast alates oli ta Tallinna linna teenistuses, aastatel 1532–1536 Tallinna Niguliste kiriku jutlustaja.
Tallinnas viibimise ajal koostas Wanradt alamsaksakeelse luterliku katekismuse, mille Johann Koell tõlkis eesti keelde. Paralleeltekstiga raamat trükiti 1535. aastal Wittenbergis trükkal Hans Luffti poolt. Üks innukamaid finantseerijaid oli Tallinna suurkaupmees Johann Selhorst. Katekismusest leiti aga Tallinnas mitmeid vigu ja selle tiraaž hävitati. Säilinud 11 lehte leiti Eestimaa Kirjanduse Ühingu raamatukogus ühe 16. sajandi köite seest alles 1929. aastal.
Wanradt lahkus Tallinnast ühe teenijannaga, jättes maha oma naise Josine Papenbuschi ja lapsed. Hiljem viibis ta lühikest aega Läänemaal, siis 1542. aastal Viljandis. 1546. aastal on ta olnud Riia peapiiskop Wilhelmi teenistuses. Liivimaa sõja algul lahkus Wanradt Preisimaale, kus ta täiendas ennast Königsbergi ülikoolis. 1560 sai temast luterlik jutlustaja Vilniuses, 1563 aga Gdański Bartholomaeuse kiriku jutlustaja, kellena ta 1567 ka suri.
Whitney Thompson
Whitney Lee Thompson Forrester (sündinud 26. septembril 1987 Florida osariigis Atlantic Beachis) on Ameerika Ühendriikide modell.
Inversioon (permutatsioonis)
Permutatsiooni elemendid i ja j moodustavad inversiooni, kui element i asub eespool elemendist j, kuid i > j.
Pilgujälgimine
Pilgujälgimine ehk silmajälgimine on pilgu suuna ja fookuse ning silmaliigutuste mõõtmine ja selle tulemuste kuvamine. Seadmeid, mida selleks kasutatakse, nimetatakse pilgujälgijateks.
Meeletu (film)
"Meeletu" on 2006. aastal Jaan Tätte näidendi "Meeletu" põhjal valminud film.
Filmi režissöör on Elmo Nüganen.
Ülar Ploom
pisi|Ülar Ploom 11. novembril 2013 esinemas [[Tallinna Ülikoolis Eesti Humanitaarinstituudi sünnipäeva puhul korraldatud konverentsil "Eesti humanitaarne tulevik"]] pisi|Ülar Ploom esinemas [[Mihhail Lotmanile pühendatud sümpoosionil 3. septembril 2012]] Ülar Ploom (sündinud 29. augustil 1955 Tartus) on eesti kirjandusteadlane ja luuletaja.
Ta lõpetas aastal 1973 Tartu 2. Keskkooli ja aastal 1978 Tallinna Pedagoogilise Instituudi inglise ja saksa keele õpetajana.
Ta on tõlkinud itaalia keelest, sealhulgas kaks Umberto Eco teost. Ploom on kirjutanud kommentaarid Harald Rajametsa tõlkele Dante Alighieri "Jumaliku komöödia" esimese osa "Põrgu" (Tallinna Ülikooli Kirjastus, Tallinn 2011) ja teise osa "Purgatoorium" (Tallinna Ülikooli Kirjastus, Tallinn 2016) eestikeelsele tõlkele.
Aadlimatrikkel
Aadlimatriklid olid Austrias, Baieris, Kuramaal, Preisimaal, Rootsis, Soomes, Ungaris, Venemaal (sealhulgas Eestimaa ja Liivimaa kubermangus) ja Württembergis aadlikorporatsioonidesse immatrikuleeritud aadlisuguvõsade ametlikud nimekirjad.
Aadlimatrikkel oli Euroopa riikides erilise korra järgi peetav aadlinimistu, millesse kandmine oli aadliperekonnale vajalik, et saada kohaliku aadli täieõiguslikuks liikmeks. Suguvõsasid, mis ei olnud aadlimatriklisse kantud, kas ei loetud üldse aadlikeks või ei olnud nad täieõiguslikud aadlikorporatsiooni liikmed.
Rootsi kuningriik ja Soome suurvürstiriik
Soomes ja Rootsis pidas aadlimatriklit Rootsi rüütelkond Stockholmi Rüütlimaja aadlimatriklis.
Eesti- ja Liivimaa provintsid
Eestimaa kubermangus pidas Eestimaa rüütelkonna kantselei Matriklikomisjon; Eestimaa rüütelkonda kuulunud aadlikud on jaotatud kolme klassi:
Liivimaa kubermangus pidas aadlimatrikleid Liivimaa rüütelkond ja Saaremaal – Saaremaa rüütelkond; Liivimaa rüütelkonda kuuluvad aadlikud on jaotatud järgmiste perioodide järgi: Saaremaa rüütelkonda kuulunud aadlikel jaotused puudusid.
Kuramaa hertsogiriik
Kuramaa hertsogiriigis ja Kuramaa kubermangus: Kuramaa rüütelkond.
Preisimaa, Saksamaa ja Austria ja Ungari
Preisimaal pidas aadlimatriklit heeroldiamet, Austrias keiserlik ja kuninglik aadliarhiiv siseministeeriumis, Ungaris Ungari ministeerium Viinis.
Venemaa keisririik
Venemaal asutati heraldikaga tegelevate asutustena 12. jaanuaril 1722 Heeroldmeistri Kontor ja seejärel Heeroldmeistri Kantselei. Hiljem aga pidasid aadlisuguvõsade nimekirju Venemaa Valitseva Senati Heeroldidepartemang ja kubermangusemstvod ning aadlikekogu juhiks oli Venemaal aadlieestseisja ehk aadlimarssal.
Funktsioon
Aadlimatriklite ülesanne oli takistada aadliseisuse usurpeerimist. Eestimaa, Liivimaa ja Saaremaa aadlimatriklid fikseerisid ka, millistel aadlisuguvõsadel on rüütelkonnas hääleõigus.