cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lechi lahing (955)
Taust
Sõjavägede suuruse kohta puuduvad usaldusväärsed allikad ja selle üle vaieldakse tänaseni. Kõige tunnustatuma lähenemise järgi kutsus Otto relvile 8000 meest. Kaheksast 1000-pealisest "leegionist" koosnev sõjavägi jagunes järgmiselt: kolm Baieri hertsogkonnast, kaks Švaabimaa hertsogkonnast, üks Frangimaalt ja üks Tšehhi hertsogkonnast (seda juhtis Tšehhi prints Boleslav I). Kaheksandasse ja teistest veidi suuremasse väeossa, mida juhtis Otto ise, kuulusid saksid, tüüringid ja kuninga enda ihukaitse. Kuninga enda väeosa koosnes kogenud frangi päritolu rüütlitest. Saksi vägesid saatis ka Zwenkau (ladina keeles Zuencua) ümbruses elanud sorbide Chutizi hõimu väeosa hertsog Kuchawici (ladina keeles Cuchavico) juhtimisel.
Kroonikate järgi küündis ungarlaste sõjavägi 25 kuni 50 tuhande meheni, kuid tõepärasem arv on vahemikus 10 kuni 25 tuhande meheni.
Eelmainitud Gerhard kirjutab, et ungarlaste väed liikusid edasi Illeri jõe suunas ja asusid Augsburgi piirama (sel ajal ei ulatunud Augsburg päris jõe vasema kaldani). Lahingutest kõige ägedam leidis aset 8. augustil linna idapoolse värava juures, millele ungarlased püüdsid suurte jõududega tormi joosta. Linna kaitsnud piiskop Ulrichi mehed kaitsesid vapralt ja tapsid rünnaku juhi, sundides ungarlased taganema. Järgmisel päeval võtsid ungarlased ette suurema rünnaku. Lahingu ajal jõudis kohale Risinesburgi Berchtold, mis kuulutas ette ka suurema sõjaväe saabumist. Päeva lõpuks oli piiramine peatatud ja ungarlased valmistusid järgmise päeva lahinguks. Öösel juhtis krahv Dietpald oma sõdurid Otto laagrisse.
Lahing
Saksa sõjaväe marssimisjärjekord oli järgmine: kolm baierlaste väeosa, kaks frankide väeosa hertsog Konradi juhtimisel, kuninglik üksus (keskel), kaks sueebide väeosa ja böömlaste väeosa. Delbrücki järgi paigutati baierlased kolonni etteotsa, kuna nad marssisid läbi Baieri alade, mida nad loomulikult ka kõige paremini tundsid. Kõik väeosad olid ratsa.
Lotringi (varem Lotharingia) pagendatud hertsogi, Otto väimehe Konrad Punase, saabumine oli eriti julgustav, kuna ta oli veidi aega enne seda liitunud ungarlastega, kuid oli taas otsustanud Otto alluvuses võidelda; järgnenud lahingus kaotas ta oma elu. Sueebe juhtis Otto vennatütre Hedwigiga abiellunud Švaabimaa hertsog Burchard III. Otto ise juhtis ligikaudu 3000 mehest koosnenud sakside armeed.
Ungarlased ületasid jõe ja ründasid kohe böömlasi ning seejärel sueebide väeosasid, kuid olid pärast lühikest võitlust sunnitud taganema. Kui Otto rünnakust kuulis, andis ta Konradile käsu käest antud varustus tagasi saada ja enne põhiväe juurde naasmist suutis Konrad selle ka täide viia. Otto jaoks oli selge, et see oli õige aeg ungarlaste ründamiseks ja ta ei kõhelnud seda tegemast. Vaatamata ungarlaste poolt lendu lastud nooltele tungis Otto sõjavägi ungarlaste liinidesse ja alustas neist üle pühkimist.
Kuna nende hobused olid kurnatud, otsisid mõned vaenlastest pelgupaika lähedalasuvates külades, kuid nad piirati ümber ja põletati koos hoonetega. Vangistatud ungarlased kas hukati või saadeti tagasi sellal valitsenud suurvürsti Taksony juurde (maha lõigatud kõrvade ja ninadega). Ungarlaste juhid Lél, Bulcsú ja Sur, kes ei kuulunud Árpádi dünastiasse, hukati pärast lahingut. Ka hertsog Konrad tapeti: pärast seda kui ta oli suvekuumuses oma võrksärgi lõdvaks lasknud, tabas üks nool ta kõri. Kroonik Widukind kirjutas, et "kunagi varem ei olnud nii metsiku rahva üle saavutatud võit nii verine olnud".
Taktikalised üksikasjad
Otto rivistas oma väeosad ühele ilma reservideta joonele. Vasakult paremale hoidsid rivi hertsog Konradi frangid, kolm Baierimaa väeosa, Otto väeosa ja kaks Švaabimaa väeosa. Böömimaa väeosa kaitses laagrit. Ungarlased alustasid endale tüüpiliselt kiiret otsesuunalist rünnakut koos paljude hobustel vibuküttidega, lastes sakslastest rüütlite suunas teele suure hulga nooli. Ent tegemist oli vaid pettemanööveriga: peamine rünnak moodustas sõõri ümber Otto võõrustaja ja ründas laagrit, lüües Boleslavi rüütlid põgenema. Ungarlaste külgedel asunud jõud ründasid seejärel tagant kahte Švaabimaa väeosa ja ülejäänud ungarlased ründasid eestpoolt.
Kahekordne rünnak ajas sueebide väe küll segadusse, kuid nad ei sattunud paanikasse. Selle asemel taandusid nad võideldes kuninga sõjaväeosa suunas. Otto andis seejärel Konradile käsu oma väeosa paremast servast ära tuua ja viia see Saksamaa liini taha, et aidata rünnaku all oleval vasakul tiival paiknenud sueebe. Konrad sooritas keeruka manöövri hiilgavalt ja tema rüütlid ründasid ungarlaste külgmisi vägesid. Konradi väe ja sueebide vahele jäänuna lõigati ungarlaste ratsavägi väiksemateks osadeks. Samal ajal suutsid Otto ja baierlased edukalt tõrjuda ungarlaste eestpoolt tehtud rünnaku. Kui Konrad oli vastaste flankeerivast väest lahti saanud, juhtis Otto kogu oma sõjaväe üldisele pealetungile (ent Konrad ise suri teda tabanud noolest).
Nähes, et asjad ei lähe nii, nagu nemad tahaksid, sööstsid ungarlased oma laagri suunas. Üle jõe pagedes saadi paljud neist madalas kiviklibust kallastega jõesängis kätte või tapeti kui nad ajasid oma väsinud hobuseid üles Lechi jõe järsust ja libedast läänekaldast. Kui sakslased olid ungarlaste laagrit rünnanud ja selle rüüstanud, võtsid sissetungijad suuna tagasi Ungarisse. Nad olid sunnitud võtma ette pika ringiga tee lõunasse ja itta, mille jooksul raevunud kohalikud elanikud hulga väiksemaid sõjasalku kinni võtsid ja tapsid.
Järelkaja
Lahinguväljal tõstsid Saksamaa isandad Otto germaani kombe järgi oma kilpidele ja kuulutasid ta keisriks. Mõni aasta hiljem läks Otto selle sündmuse toel Rooma ja lasi end paavst Johannes XII poolt esimeseks Saksa-Rooma keisriks kroonida.
Kuningas veetis lahingujärgse öö Augsburgis. Seal andis ta välja käsu, et jõe kõik ületuskohad tulid võimalikult paljude ungarlaste, eriti nende juhtide, tabamiseks ja tapmiseks valve alla võtta. See strateegia osutus edukaks, kuna Baieri hertsog Heinrich vangistas mitmed nende juhid ja tappis nad.
Ungarlaste vangistatud pealikud Bulcsú, Lél ja Sur viidi Regensburgi ning hukati seal.
Selle üle, kuidas see lahing Ungari riiklust mõjutas, on vaieldud. Kindel on, et see ei olnud ungarlaste jaoks hävitav kaotus, kuna Otto ei olnud suuteline nende sõjaväge taga ajama ja lahingut ungarlaste maadele viima. Kaotusegа jõudis lõpule peaaegu 100 aastat kestnud ajastu, mil ungarlasi nähti Euroopa domineeriva sõjalise jõuna.
955. aasta järel peatasid ungarlased oma läänesuunalised sõjakäigud täielikult. Lisaks ei algatanud ka Otto edasisi sõjakäike ungarlaste vastu. Ungarlaste juht Fajsz tõugati kaotuse järel oma positsioonilt ja tema järglaseks Ungarlaste suurvürstina sai Taksony.
Olulisus
Lahingut nähakse kui rüütlite raskeratsaväe, mis määras ära kõrgkeskaegse Euroopa lahingutegevuse, võitu nomaadide kergeratsaväe üle, mis oli iseloomustanud Kesk- ja Ida-Euroopa lahingutegevust varakeskajal.
Ajaloolane Paul K. Davis on kirjutanud, et "ungarlaste kaotus lõpetas nende rohkem kui 90 aastat kestnud rüüstamised Euroopa lääneosas ja veenis ellujäänud ungarlasi paikseks jääma, pannes aluse hilisemale Ungari riigile".
Diferentseerumine
pisi|[[Laborihiir|Hiire embrüonaalsed tüvirakud diferentseerumas neuraalseteks eellasrakkudeks]] Diferentseerumine (ka eristumine, rakuline diferentseerumine, asümmeetriline jagunemine; ladina keeles differentiatio) on peamiselt päristuumsete organismide arengus (ontogeneesis) aset leidev, valdavalt normaalne protsess, mille käigus diferentseerumata rakutüübid või koed muutuvad, erinevate tegurite toimel, ümber teistsuguse morfoloogia ja/või funktsiooniga rakkudeks või kudedeks.
Näiteks meristeemi rakkude või tüvirakkude diferentseerumise tulemusel kujunevad mitmesugused spetsialiseerunud koed.
Muutumise all peetakse silmas nii arenemist kui ka küpsemist. Eristumisprotsess võib muuta nii raku kuju, suurust, membraanipotentsiaali, morfogeenide kontsentratsioonigradienti, vastuvõtlikkust signaalidele jm.
Arvatakse, et muutumise ajal muutub fenotüüp, kuid ei muutu raku genotüüp.
Diferentseerumine sõltub ka raku potentsusest, nii moodustuvad totipotentsetest tüvirakkudest kõik rakud, pluripotentsetest mitmesugused ja unipotentsetest tüvirakkudest peamiselt üks kindel tüüp diferentseerunud rakke.
Diferentseerumise käigus toimub geenide valikuline ekspressioon.
Lääneliitlaste sõjakuriteod teise maailmasõja ajal
Lääneliitlaste sõjakuriteod teise maailmasõja ajal olid teises maailmasõjas lääneliitlaste toime pandud sõjaseaduste rikkumised teljeriikide tsiviilelanike ja sõjaväe isikkoosseisu vastu.
Teises maailmasõjas peeti mitmeid kohtuprotsesse teljeriikide sõjakurjategijate üle, neist tuntuim oli Nürnbergi protsess, aga need käsitlesid üksnes teljeriikide huvides tegutsenud isikute sõjakuritegusid.
Kanada
Samuel Mitchami ja Friedrich von Stauffenbergi väitel tapsid juulis 1943 Leonfortes Sitsiilias Edmontoni rügemendi sõdurid vangivõetud sakslasi. Saksamaal Friesoythes põletasid Kanada väeüksused aprillis 1945 juhuslikke maju.
Suurbritannia
Saksa ajaloolane Jörg Friedrich väidab, et Winston Churchilli otsus jaanuarist maini 1945 Saksamaad pommitada oli sõjakuritegu. Ajaloolane Donald Bloxham tunnistab, et Dresdeni pommitamine 13.–14. veebruaril 1945 oli sõjakuritegu.
Ameerika Ühendriigid
Ameerika Ühendriikide sõdurid lõikasid Jaapani sõdurite laipadelt kehaosasid suveniirideks või trofeedeks.
Aleksei Saks
Aleksei Saks (sündinud 13. veebruaril 1971 Novosibirskis) on Eesti trompetimängija.
Tegevus muusikuna
Aastal 2002 ilmus sooloalbum "O Grande Amor".
Alates 2007. aastast teeb koostööd Robert Jürjendaliga projektis UMA. UMA on andnud välja plaadid "Civitas Soli" (2008, Elwood), Hymn To Undiscovered Land (2010, UMAMUSIC), Meeting Unknown (2012, UMAMUSIC), "Peidus pool" (2013, UMAMUSIC). Erinevates UMA projektides on kaasa löönud muusikud Markus Reuter (Saksamaa), Andi Pupato (Šveits), Tim Bowness (Inglismaa), Peter Chilvers (Inglismaa), Lisa Nordström (Rootsi), Jarmo Saari (Soome), Petri Kuljuntausta (Soome). Esinenud festivalidel: London Jazz Festival, Athens European Jazz Festival, Jazzkaar, Tallinn Music Week, Viljandi Kitarrifestival, Pariisi Jazzycolorsi festival, Norwich Sound & Vision festival.
Ta asutas koos Ain Aganaga MTÜ Eesti Muusikaharidus, mis on andnud välja DVD-de sarja "Eesti improvisatsioonid" ja noodikogumikud "Laula-mängi kaasa".
Daniel Rickardsson
pisi|right|Daniel Rickardsson Jan Olof Daniel Rickardsson (sündinud 15. märtsil 1982 Hudiksvallis) on Rootsi murdmaasuusataja.
Maailma karikavõistlustel
Daniel Rickardsson on startinud maailma karikavõistluste etappidel 165 korral ( <FONT COLOR=Purple>seisuga 5. märts 2017</FONT> ). Poodiumile on ta jõudnud kümnel korral, millest kolm korra on ta olnud kõige kõrgemal astmel.
Jenny Lind
thumb|Jenny Lind (1850) Johanna Maria Lind (tuntud ka nimega Jenny Lind; 6. oktoober 1820 Stockholm – 2. november 1887 Malvern) oli rootsi ooperilaulja.
Jenny oli tüdrukutekooli juhataja Anne Marie Felborgi (1793–1856) ebaseaduslik tütar. Tema isa oli raamatupidaja Niklas Jonas Lind. Jenny vanemad abiellusid omavahel alles 1834.
Jenny lauluhäält märgati väga noores vanuses. Kui ta oli umbes 9-aastane, kuulis tema lauluhäält teenijatüdruk mademoiselle Lundberg, kes oli Kuningliku Rootsi Ooperi tantsijatar. Lundberg oli noore Jenny häälest vaimustatud ja aitas tal sisse saada Kuninglikku Teatrikooli. Laval alustas Jenny laulmist 10-aastaselt, 17-aastaselt oli ta Rootsi Kuningliku Ooperi silmapaistvaim laulja. 20-aastaselt oli ta Rootsi Kuningliku Muusikaakadeemia liige ja Rootsi kuninga õukonnalaulja.
Oma esimese suurrolli laulis ta 1838. aastal Carl Maria von Weberi ooperis "Nõidkütt".
1843. aastal tutvus ta kontserdireisil Taanis Hans Christian Anderseniga, kes temasse armus, kuid Lindil puudusid kirjaniku vastu tunded. Sellel ja järgmisel aastal kirjutas Andersen sellest inspireerituna kolm muinasjuttu: "Inetu pardipoeg", "Ingel" ja "Ööbik". Neist viimase mõjul hakati Lindi kutsuma Rootsi ööbikuks.
Aastal 1852 abiellus ta Bostonis Otto Goldschmidtiga (1829–1907). Abielust sündis kolm last: 1853. aastal Saksamaal ning 1857. ja 1861. aastal Inglismaal. See teeb tema sünniaasta 1810 ebatõenäoliseks.
1887. aastal suri ta vähki. Ta on maetud Great Malverni kalmistule Worcestershire'is.
Neeme Punder
Neeme Punder (sündinud 20. aprillil 1958) on eesti flötist.
Ta on lõpetanud Tallinna Riikliku Konservatooriumi flöödi erialal Elmar Peäske juhendamisel 1981. aastal ning täiendanud end Rootsis ja Hollandis.
Tegevus
Ta on tegutsenud 1979–2005 varajase muusika ansambli Hortus Musicus solistina. On mänginud Soome-Eesti Barokkorkestris, Tallinna Kammerorkestris jm.
Neeme Punder on Andres Mustoneni kõrval olnud Eestis üks innukamaid varajase muusikaga tegelejaid. Ta on spetsialiseerunud varajase muusika interpretatsiooniprobleemidele ja juhendab varajase muusika interpretatsiooni kursust Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias, kuid on andnud sellelaadseid kursusi ka mujal Eestis, Soomes, Venemaal ja Saksamaal. Tema eestvedamisel on üle 30 aasta korraldatud Viljandi vanamuusika festivali, samuti on ta mitmete flöödiga seotud kontserdisarjade algatajaid ja esinejaid. On juhendanud vanamuusikakollektiive, sealhulgas Vanalinna Barokkorkestrit ja Viljandi Linnakapelli.
Neeme Punder on tuntud ka nüüdismuusika interpreteerijana ja paljude eesti heliloojate (Peeter Vähi, Galina Grigorjeva, René Eespere, Helena Tulve, Toivo Tulev jt) teoste esmaesitajana, ta on ka nüüdismuusikaansambli Reval Ensemble liige.
2011–2014 oli Neeme Punder Võru Muusikakooli direktor. Aastast 2019 on ta Valga Muuseumi direktor.
Isiklikku
Tema vend on Meelis Punder.
Carl Reinecke
Carl Reinecke (23. juuni 1824 Altona, tänapäeval Hamburg – 10. mai 1910 Leipzig) oli saksa helilooja, pianist ja dirigent.
Reinecke sündis Altonas, mis sel ajal oli Taani valduses. Teda õpetas tema isa, muusikaõpetaja Johann Peter Rudolph Reinecke. Ta alustas muusika kirjutamist 7-aastaselt ja esines esimest korda avalikult pianistina 12-aastaselt.
1843. aastal toimus tema esimene kontsertreis, tänu millele sai ta 1846. aastal õukonnamuusiku ametikoha Taani kuninga Christian VIII juurde Kopenhaagenisse.
1851. aastal asus ta tööle professorina Kölni Konservatooriumis. Järgnevatel aastatel esitati ta Barmeni muusikadirektori kohale ja temast sai muusikadirektor ja dirigent Singakademie-s Wrocławis.
1860. aastal kutsuti ta professoriks kompositsiooni ja klaveri alal Leipzigi Konservatooriumisse ja Leipzigi Gewandhaus orkestri dirigendiks. Ta juhatas seda orkestrit kuni 1895. aastani.
Ta lõi üle 300 teose (sh oopereid, neli klaverikontserti ja kammermuusikat). Neist tuntuim on flöödisonaat "Undine".
Iru ämm
pisi|Iru ämma asendav raidkuju
Iru ämm oli Iru mäel Pirita jõe lähedal seisnud piklik kivi, mida muiste austati. Õige Iru ämm hävis 19. sajandi keskel hoolimatult jaanitule tegemisega. Tükke kasutati Iru silla ehitamisel aastail 1865–1867. Praegu võib Iru mäel näha ämma asemikuna Juhan Raudsepa loodud raidkuju, mis püstitati sinna 1970. aastal, Iru koduloolaste pandud mälestuskivi asemele.
Iru ämma tekkimisest on juttu eesti rahvuseepose "Kalevipoeg" kolmandas loos (Kalevipoegade jahilkäik, Linda röövimine,  Kalevipoegade kojutulek). Tuuslar röövis Kalevipoegade jahikäigu ajal nende ema Linda ja üritas ta viia oma paati. Linda hüüdis hädas appi Ukut ja teisi jumalaid. Kui Tuuslar oli jõudnud oma saagiga Iru mäele, tuli appi Pikker, kes välgulöögiga tabas nii Tuuslarit kui ka Lindat. Tuuslar langes surnu kombel maha, kuid Linda muutus kivisambaks. Tuuslari ärgates ei leidnud ta leske enam kusagilt. Rahvas hakkas kaljut Iru ämmaks kutsuma. Kaljul olevat sees olnud ka salavägi - kui teda õhtul mäest alla veeretati, oli ta hommikul vana koha peal tagasi.
Russiinid
pisi|Russiinid rahvarõivais Russiinid, ka ruteenid või rusnakid (endanimetus Русины ja Руснаки) on idaslaavi rahvas Taga-Karpaatias ning selle lähiümbruses – Bukoviinas, Podkarpacies, Transilvaanias ja Vojvodinas ning samuti Ameerika Ühendriikides. Russiinid kõnelevad russiini keelt ja kasutavad kirillitsat. Usklikud on kreeka-katoliiklased.
Aastatel 1920–1930 oli Tšehhoslovakkia russiinidel autonoomia. Russiinide täpne arv pole teada, sest Nõukogude Liit ja Slovakkia ei pidanud russiine rahvaks, vaid ukrainlaste piirkondlikuks rühmaks. Pärast Nõukogude Liidu lagunemist ei andnud Ukraina vastupidi lootustele russiinidele autonoomiat. Erinevalt naaberriikidest ei tunnista Ukraina tänini russiine eraldi etnilise rühmana.
Russiinid on Esindamata Rahvaste Organisatsiooni liikmed.
2004. aasta suveolümpiamängud
2004. aasta suveolümpiamängud (ametlik nimetus XXVIII olümpiaadi mängud) on suveolümpiamängud, mis toimusid 13.–29. augustil 2004 Kreeka pealinnas Ateenas.
ROK valis Ateena 28. suveolümpiamängude korraldajaks oma 106. istungjärgul 5. septembril 1997 Lausanne'is. Varem jäi tal üllatuslikult saamata õigus korraldada 1996. aasta suveolümpiamängud Ateenas toimunud esimeste kaasaegsete olümpiamängude 100. aastapäeva tähistamiseks. 1997. aastal kandideerisid peale Ateena veel Rooma, Buenos Aires, Stockholm, Kaplinn ja San Juan. Viimases hääletusvoorus võitis Ateena Roomat 66 häälega 41 vastu. Pole kindel, kas Ateena tõestas oma paremust või taheti kreeklastele heastada keeldumine neile juubelimängude korraldamise õiguse andmisest.
Enam kui 2000 aastat tagasi sai just Kreekast alguse olümpiamängude tava ning 1896. aastal peeti Ateenas nüüdisaja esimesed olümpiamängud.
Ateena mängudel võisteldakse 37 spordialal, mängude maskotid on õde-venda Athena ja Phevos.
Rahvusvaheline Olümpiakomitee on väljendanud muret olümpiarajatiste valmimise tempo pärast. Moodustati uus korralduskomitee Gianna Agellopolos-Daskalaki juhtimisel ning kõik ettevalmistused algasid. Märtsi lõpuks 2004 olid paljud olümpiaehitised kõvasti graafikust maas ning Kreeka võimud teatasid, et ujumise peaareenile katust enam ei ehitata. Olümpiastaadion pidi valmima 20. juuliks, umbes kolm nädalat enne mängude algust. Tegemist on kõige rohkem viimasele minutile jäänud ettevalmistustega olümpiamängude ajaloos. Ateenast on saanud linn, mis kasutab uusimaid transpordi- ja linnaplaneerimistehnoloogiaid. Olümpiamängudeks valmisid nii mõnedki maailma moodsaimad spordiehitised.
12. märtsil palusid olümpiamängude korraldajad NATO abi terroriaktide ärahoidmisel.
10. augustil teatati, et NATO radarlennukid alustasid patrullimist Kreeka õhuruumis, teatas allianss teisipäeval. Kaheksa NATO laeva ja üks allveelaev kontrollivad rahvusvahelisi vesi Kreeka lähistel.
2004. aasta suveolümpiamängude olümpiatuli süüdati 25. märtsil Olümpias.
Mängudele oodati 10 500 pealtvaatajat ja 5500 esindajat 201 riigist.
Jagatakse 301 medalikomplekti 28 spordialal.
Avatseremoonia
Avatseremoonia toimus 13. augustil algusega kell 21 Eesti aja järgi. Olümpiastaadionil viibis 72 000 pealtvaatajat. Teleülekande vaatajate arvuks hinnatakse neli miljardit.
Eelnes 28 sekundit kestnud sekundite lugemine (vastavalt kaasaegsete olümpiamängude olümpiaadide arvule) võimendatud südamelöökide saatel.
Järgnes tulevärk ning staadioni keskel asuvast basseinist kerkis põlev olümpiarõngaste kujutis.
Vaatemäng demonstreeris kreeka kultuuri arengut. Selle alguses purjetas staadionile kreeka poiss laeval, millel lehvis Kreeka lipp. Seejärel ilmusid vaatajate silme ette vanakreeka mütoloogia tegelased.
Sportlaste sissemarssi alustas Kreeka lipu kandja (Kreeka delegatsioon ise sisenes kõige viimasena). Teiste seas tulid väljakule Afganistani sportlased: nad ei olnud olümpiamängudel osalenud Talibani võimuletulekust saadik. Tähelepanu äratas ka Iraagi delegatsiooni osalemine, sest Iraagi sportlasi oli piinanud Saddam Husseini poeg Uday Hussein. Põhja-Korea ja Lõuna-Korea sportlased sisenesid koos; kummagi maa esindaja koos kandsid lippu, millel olid kujutatud Korea poolsaarpunased kontuurid valgel taustal. Kiribati osales olümpiamängudel esimest korda. USA delegatsiooni sisenemisel avaldasid paljud vaatajad protesti USA Iraagi-poliitika vastu.
Pärast delegatsioonide sissemarssi esines Björk. Kreeka president Konstantínos Stefanópoulos kuulutas mängud avatuks.
Olümpiatule süütas Nikólaos Kaklamanákis. Süütamiseks oli osa tuletornist hiigeltõrvikuga kummardunud staadioni kohale.
Eesti olümpiakoondis
Moonika Aava - Marko Albert - Marko Aleksejev - Triin Aljand - Maret Ani - Andrus Aug - Aleksandr Baldin - Aleksei Budõlin - Tõnu Endrekson - Leonid Gulov - Danil Haustov - Andrei Inešin - Jüri Jaanson - Tarmo Jallai - Andrei Jämsä - Kaia Kanepi - Gerd Kanter - Jaan Kirsipuu - Jana Kolukanova - Sigvard Kukk - Igor Kuzmin - Lauri Leis - Pavel Loskutov - Maaris Meier - Erki Nool - Elina Partõka - Taavi Peetre - Indrek Pertelson - Jelena Petrova - Erki Pütsep - Kristjan Rahnu - Eha Rünne - Jane Salumäe - Andrei Šilin - Aleksander Tammert - Imre Taveter - Tarvi Thomberg - Janek Tombak - Indrek Turi - Egle Uljas - Oleg Vinogradov - Andrus Värnik
Eesti lippu kandis avatseremoonial Erki Nool.
Spordialad
Allpool on loetletud ametlikud alade kategooriad (sulgudes spordialad).
sportvõimlemine)
Sangiovese
thumb|"Sangiovese" viinamarjad [[Montalcinos]] "Sangiovese" [sandžov'ese] on üks kahest Itaalia väärikast punasest viinamarjasordist (teine on "Nebbiolo").
"Sangioveset" kasvatatakse peamiselt Toscana maakonnas, eriti Chiantis, kuigi on see laialt levinud ka Austraalias. 1997. aastal kasvatati seda Itaalias 88 000 hektaril.
Veini omadused
Pikki aastaid olid Sangiovese veinid üpris ebamäärase kvaliteediga, mistõttu hakati Toscanas vahelduseks tootma teistel marjadel, näiteks "Merlot'l" ja "Cabernet Sauvignonil" põhinevaid super-Toscana veine (super Tuscany). Alates 1980ndatest on Sangiovese veinid teinud siiski suure kvalitatiivse hüppe ja on nüüdseks laialt hinnatud.
Sidus graaf
Sidus graaf on graafiteoorias graaf, milles iga kahe tipu korral leidub neid tippe ühendav ahel.
Praktilistes ülesannetes ja rakendustes käsitletakse peamiselt sidusaid graafe. Teoreetilistes ülesannetes nagu isomorfismi tuvastamisel, taastatavuse selgitamisel jne käsitletakse nii sidusaid kui ka mittesidusaid.
Väikseimat tippude arvu, mille eemaldamisel muutub graaf mittesidusaks, nimetatakse sidususarvuks k(G). Väikseimat servade arvu, mille eemaldamisel muutub graaf mittesidusaks, nimetatakse serv-sidususarvuks l(G).
Üldiselt moodustavad suurema osa graafidest sidusad graafid. Näiteks kui kolmetipuliste graafide puhul on sidusaid 50%, siis kuuetipuliste puhul on neid 71,79% ja kümnetipuliste puhul juba 97,6%. Edasiselt suureneb see veelgi.
Tunnimees
Tunnimees on (garnisoniteenistuse mõistes) vahtkonnaülema või tema õigustes oleva isiku poolt kindla valveülesandega vahipostile välja pandud relvastatud sõjaväelane.
Tunnimees kuulub reeglina vahtkonna koosseisu.
Üldnõuded tunnimehele
Iga tunnimees peab täpselt täitma oma kohustusi, oskama tegutseda vahipostile kallaletungi ja tulekahju korral ning teadma:
Tunnimeeste vahetamine ja posti ülevõtmine
Tunnimehi vahetatakse harilikult iga kahe tunni järel. Madalama õhutemperatuuri, tugeva tuule ja tuisu korral võib tunnimehi vahtkonnaülema otsese ülema korraldusel vahetada ka lühema aja järel.
Ühe sammu kaugusel vanast tunnimehest jätab vahtkonnaülem (abi) uue vahetuse vahtkondlase seisma nii, et ta asuks vahetatava tunnimehe vastas. Seejärel annab vahtkonna ülem käskluse «Alustada vahiposti vastuvõtmist, rivitult!». Vastuvõtmisel kontrollib uue vahetuse vahtkondlane uste, akende, lukkude, plommide või pitsatite, valgustite ning sidevahendite korrasolekut. Vahtkonnaülem (abi) kontrollib, et tunnimees oma kohustused õigesti ja korralikult üle annaks ja vahtkondlane tähelepanelikult vahiposti vastu võtaks.
Pärast vahiposti kontrollimist rivistab vahtkonna ülem tunnimehed vahetuskohta. Vana tunnimees kannab ette «Post üle antud!» ja uus tunnimees «Post vastu võetud!». Pärast annab vahtkonna ülem käskluse «Reamees Mänd, asuda postile!». Selle käskluse hetkest vastutab uue vahetuse tunnimees talle määratud posti valvamise ja kaitse eest ning temale laienevad kõik käesoleva määrustikus toodud kohustused ja õigused. Vahtkonna ülem annab vanale tunnimehele käskluse «Reamees Parts, postilt rivvi taktsammu – marss!». Selle käskluse hetkest saab vanast tunnimehest vahtkondlane.
Tunnimehe puutumatus
Tunnimehe puutumatus avaldub:
Üldine tegevus vahipostil
Tunnimees on kohustatud olema vahipostil alati hoolas ja ennastsalgavalt valvas, kaitsma oma vahiposti ega tohi seda maha jätta isegi mitte siis, kui tema elu on ohus. Tunnimees peab olema vahipostil erk. Ta ei tohi oma relva ja laskemoona käest ära panna/lasta ega kellelegi üle anda isegi siis, kui saab selleks käsu oma ülemalt.
Tunnimehel on keelatud magada, istuda, süüa, juua, suitsetada, laulda, otstarbetult vilistada või hüüda, kõrvaliste isikutega rääkida või mõnel muul viisil suhelda, neilt midagi vastu võtta või neile üle anda. Keelatud on kõik, mis võiks nõrgestada tunnimehe tähelepanu ja valvsust.
Tunnimees tohib lasta oma vahiposti piirkonda ainult oma vahtkonnaülemat või tema abi. Kõik teised isikud, kes lähenevad vahiposti tähistatud piirile, peatab tunnimees vahipostide tabelis ettenähtud kaugusel käsklusega "Stopp, tagasi!". Vahiposti piirkonda laseb ta nad ainult vahtkonnaülema või tema abi käsul ja juuresolekul. Juhul kui kõrvalised isikud jätkavad lähenemist, annab tunnimees käskluse "Stopp, tulistan!" ja kutsub võimaluse korral välja vahtkonnaülema. Kui kõrvaline isik jätkab ka pärast seda vahipostile lähenemist, teeb tunnimees hoiatuslasu õhku. Hoiatuslasule järgnevat liikumist loetakse kallaletungiks postile.
Vahipostil peavad tunnimehed seisma (liikuma) neile postitabelis kindlaksmääratud kohas (piirkonnas). Tunnimehel on õigus talle määratud kohalt või piirkonnast ajutiselt lahkuda, kui see on vajalik vahiposti paremaks valvamiseks ja kaitsmiseks, kuid ainult tingimusel, et kogu vahiposti valve ja kaitse sellega ei nõrgene.
Kui vahiposti läheduses rikutakse korda, peab tunnimees nõudma selle lõpetamist ja ei tohi lubada korrarikkujal tulla vahiposti tähistatud piirist lähemale. Vajaduse korral kutsub ta välja vahtkonnaülema või tema abi koos abijõududega. Kui tunnimehel tekib kahtlus, et vahiposti läheduses pannakse toime kuritegu, teatab ta sellest kohe vahtkonnaülemale.
Tunnimees on kohustatud vastama ja selgitusi andma ainult oma vahtkonnaülemale ja tema abile. Teistele ametiisikutele vastab tunnimees ainult vahtkonnaülema või vahtkonnaülema abi juuresolekul.
Tunnimees ülematele ettekandega ei esine, kuid tervitab neid määrustikes ettenähtud korras. Tunnimees ei tervita vahipostil vahetamise ajal ja päikeseloojangust päikesetõusuni. Samuti ei tervita kedagi tulekahju, õnnetuse või rahutuste puhul väljapandud erakorraliste vahtkondade tunnimehed ning vahialuseid valvavad ja saatvad saatetunnimehed.
Relva kasutamine
Tunnimees peab vahipostil kandma töökorras, laetud ja täägistatud relva. Relv peab vahipostil olema alati relvale kinnitatud laetud salvega, kaitseriivis ja kasutusvalmis; padrunit padrunipessa ei saadeta. Välistunnimees peab kandma täägistatud relva puusal või rihmal, seisvad ja sisetunnimehed kannavad relva rihmal või jalal.
Vahipostil on tunnimehel õigus kasutada relva:
Kõikidel nendel juhtudel, kui aeg ja olukord seda võimaldab, on tunnimees kohustatud enne relva kasutamist sellest hoiatama või abi kutsumise teel vältima relva kasutamist. Kui relva kasutamine võib kõrvalistele isikutele ohtlikuks osutuda, tuleb sellega äärmiselt ettevaatlik olla. Külm- või tulirelva kasutamise otsustab relva kasutaja või isik, kes annab käsu relva kasutada.
Primitivo
pisi "Primitivo" on Lõuna-Itaalias levinud punane viinamarjasort.
"Primitivot" peetakse pigem teisejärguliseks ja odavapoolseks marjaks.
Meemaste
Meemaste (kohalik hääldus Meemaskülä, kasutusel ka nimi Meemasküla) on küla Põlva maakonnas Põlva vallas.
Primitivo
DNA-uuringud on tõestanud, et Ameerika Ühendriikides Californias levinud viinamari "Zinfandel" on tegelikult seesama Itaaliast pärit "Primitivo". Samuti on geneetiliselt samad Horvaatia sordid "Crljenak Kaštelanski" ja "Tribidrag".
Hajuvusmõõdud
Kasutatavamad hajuvusmõõdud statistikas on:
Alumine kvartiil
Alumine kvartiil on tunnuse väärtus, millest väiksemaid (või millega võrdseid) liikmeid on variatsioonreas ligikaudu 1/4 ehk 25%.
Ülemine kvartiil
Ülemine kvartiil on tunnuse väärtus, millest suuremaid (või võrdseid) liikmeid on variatsioonreas ligikaudu 1/4 ehk 25%.
Mart Siimer
Mart Siimer (sündinud 27. oktoobril 1967) on eesti helilooja ja organist.
Haridus
Mart Siimer lõpetas 1990. aastal Tallinna Konservatooriumi professor Eino Tambergi õpilasena ja täiendas end aastatel 1992–1993 Norra Muusikaakadeemias. Aastatel 1996–1998 omandas ta magistrikraadi kompositsiooni erialal Eastmani Muusikakoolis Rochesteris, USAs, kus ta juhendajateks olid Christopher Rouse, Augusta R. Thomas ja James Willey.
Tegevus
Mart Siimer on töötanud õppejõuna Columbias Bogotá eraülikoolis Universidad Javeriana, praegu on ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia ning Tallinna Muusikakeskkooli õppejõud.
Siimer on tegutsenud ka muusikakriitiku ja -uurijana ning muusikatoimetajana ajakirjas Teater. Muusika. Kino (1989–1991), ta on töötanud Eesti Teatri- ja Muusikamuuseumi muusikaosakonnas (1993–1996), olnud Tallinna Peeter-Pauli kiriku organist (vaheaegadega 1988–2004) ning klaveri- ja orelisaatja mitme koori (nt Tallinna Poistekoor 1993–1996) juures. 2010. aastal töötas ta Norras Hordalandis Odda vallas organistina.
Sündinud 5. septembril
''Siin on loetletud 5. septembril sündinud tuntud inimesi.
Mart Siimer
Tegevus
Siimer on ka EELK Rakvere Kolmainu koguduse organist.
Looming
Mart Siimer kirjutab enamasti heakõlalist muusikat, milles võib leida ajalooliste stiilide ja uue muusika väljendusvahendite ootamatuid, peenekoelisi ühendusi. Tal on arvukalt koorimuusikat, milles on kasutatud tõsimeelseid vaimulikke tekste ja eesti ning välismaa väärtluulet, ka tema vähesed orkestriteosed kannavad liturgilisi ja eksistentsiaalseid sõnumeid.
Välislingid
Mart Siimeri laul "Homme" ETV saates "Üks koorilaul"
Nigeeria riigipeade loend
Nigeeria riigipeade loendis on loetletud Nigeeria riigipead alates riigi iseseisvumisest ja presidendid alates 1963. aastast.
Pinotage
"Pinotage" [pinot'aaž] on Lõuna-Aafrikast pärit punane viinamarjasort, mis on saadud viinamarjasortide "Pinot Noir" ja "Cinsault" ristamisest. "Pinotage'i" aretas 1925. aastal professor Abraham Izak Perold, kelle eesmärgiks oli saada mari, mis oleks "Pinot Noiri" kvaliteediga, kuid mitte nii kapriisne ega vastuvõtlik ilmastikuoludele.
Sinilõpuseline päikeseahven
Sinilõpuseline päikeseahven (Lepomis macrochirus) on ahvenaliste seltsi kuuluv Põhja-Ameerika mageveekogudes elav röövkala.
Pinotage
"Pinotage'i" maitse erineb oluliselt teiste viinamarjasortide omast, mistõttu pole see üldiselt rahva lemmik. Siiani on "Pinotage" tuntud kõige rohkem Lõuna-Aafrikas, kuid seda kasvatatakse laialt ka Uus-Meremaal ja vähemal määral mujalgi.
Sinilõpuseline päikeseahven
Ta võib kasvada 41 cm pikkuseks ja kaaluda kuni 2,15 kg. Eluiga vabas looduses on 4–6 aastat, vangistuses võib elada 11-aastaseks.
Tema iseloomulik tunnus on tumesinine kõrvakujuline lõpuskaane väljakasv.
Sinilõpuseline päikeseahven on maitsva lihaga ja populaarne sportkalastajate seas.
Guri Schanke
Ta esindas lauluga "Ven a bailar conmigo" Norrat 2007. aasta Eurovisiooni lauluvõistluse poolfinaalis Helsingis. Laul poolfinaalist edasi ei pääsenud.
Liikumisvõrrand
Liikumisvõrrandiks nimetatakse diferentsiaalvõrrandit, mis määrab keha või süsteemi dünaamika. Näiteks Newtoni mehaanika korral on keha (massiga m) ühemõõtmeline liikumine jõu F toimel kirjeldatud võrrandiga (Newtoni II seadus)
Mõnikord nimetatakse liikumisvõrrandiks ka eelpoolmainitud diferentsiaalvõrrandi lahendit, mis sätestab koordinaadi (x, y, z) sõltuvuse ajast (t). Näiteks algkiirusega v0 vertikaalselt üles visatud keha liikumisvõrrand on järgmine:
kus g on raskuskiirendus.
Ruby (laulja)
pisi|Ruby (2017) Ruby (kodanikunimega Rania Hussein; sündinud 8. oktoober 1981, araabia keeles رانيا حسين) on Egiptuse laulja ja näitleja. Tema debüütsingel oli "Enta Aref Leih" (Kas sa tead miks?).
Felli poni
right|thumb|Felli poni Felli poni on Põhja-Inglismaalt pärit poni.
Drawsko Pomorskie
Drawsko Pomorskie (saksa Dramburg) on linn Poolas Lääne-Pomorze vojevoodkonnas, Drawsko Pomorskie maakonna ja Drawsko Pomorskie valla halduskeskus. Drawsko Pomorskie asub Szczeczinist umbes 85 km idas.
Felli poni
Sõna "fell" tähendab Põhja-Inglismaa kaljust küngast või mäenõlva, samuti soist kõnnumaad.
Drawsko Pomorskie
Kindlustatud asula oli olemas juba alates 10. sajandist, linnaõigused sai Dramburg 1297. aastal. Kuni 1945. aastani oli linn Saksamaa koosseisus.
Linna lähedal asub 1946. aastal rajatud Drawski polügoon.
Felli poni
Poni keskmine kasv on 137 ja suurim lubatud kasv 142 cm. Poni on suhteliselt raske, kuni 450 kg.
Felli ponid on head hüppajad. Nad ei suuda küll teha nii kõrgeid hüppeid kui maailma tippklassi ponid, kuid nad on osavad. See tuleb välja murdmaastikul, mids nad pole varem läbinud ega tea täpselt, mis takistuse taga on.
Felli poni kasutatakse ratsa- ja koormahobusena. 19. sajandil kasutati Felli ponisid kaevandustes.
Felli ponil on vaba ja kerge samm. Kiire ja kerge käik muudab ratsutamise mugavaks ning kindel samm tagab ohutu liikumise murdmaastikul. Felli ponil saab ratsutada nii raskel maastikul, kus teised ponid hätta jäävad. Lisaks raskele maastikule sobib Felli poni ka raskesse kliimasse. Vastupidavuse tõttu suudab ta nädala ajaga läbida 400 km ja seetõttu on ta talvistes tingimustes suhteliselt kiire loom.
Balti kett
pisi|Balti keti 10. aastapäevale pühendatud [[Leedu postmargiplokk]] pisi|Balti ketist osavõtjad Eestis pisi|Balti kett Leedus Balti kett (läti Baltijas ceļš 'Balti tee', leedu Baltijos kelias 'Balti tee') oli 23. augustil 1989 Eestis, Lätis ja Leedus korraldatud ühine poliitiline massimeeleavaldus, mille eesmärgiks oli demonstreerida maailmale Baltimaade vabadustahet ja juhtida tähelepanu NSV Liidu ja Saksamaa vahel poole sajandi eest sõlmitud Molotovi-Ribbentropi paktile, mille salaprotokollid viisid Baltimaade okupeerimise ja annekteerimiseni NSV Liidu poolt.
Felli poni
Rahuliku meele ja sobiva suuruse tõttu kasutatakse Felli ponisid hobuteraapias ja puuetega lastel lubatakse nendel ratsutada. Ponide suurus võib oluliselt erineda, mistõttu ka täiskasvanud ratsutaja jaoks saab leida sobiva poni.
Balti kett
Rahumeelne meeleavaldus korraldati kolme nädalaga. Baltimaade rahvad rivistusid ligikaudu 675,5 km pikkuseks Tallinna, Riiat ja Vilniust ühendanud inimahelaks. Eestis 211,5 km, Tallinn–Rapla–Türi–Võhma–Viljandi–Nuia–Lilli. Lätis 262 km, Ķoņi–Rūjiena–Rencēni–Valmiera–Lode–Cēsis–Drabeši–Mūrnieki–Līgatne–Sigulda–Vangaži–(A2)–Riia(A7 E67)–Ķekava–Iecava–Bauska. Leedus 202 km Pasvalys–Panevėžys–Ukmergė–Širvintos–A2 (E272)–Vilnius. Kokku 675,5 km. Eestis oli osavõtjaid üle kahesaja tuhande. Lätis 250 kuni 280 tuhat. Leedus ligikaudu 500(?) tuhat.
Balti kett ning sellele eelnenud Balti apell ja Hirvepargi miiting valmistasid oma nõudmiste õigusliku rõhuasetusega ette Eesti Vabariigi taastamise õigusliku järjepidevuse alusel 20. augustil 1991.
Felli poni
Felli poni on aretatud väljasurnud Galloway ponist. Usutakse, et ta aretati Inglismaa ja Šotimaa piiril Cumbria kandis Rooma ajal, kui sisse toodud sõjahobuseid ristati kohalike keltide ponidega. Algselt olid nad pruunid, kuigi viimastel kümnenditel on kõige levinumateks saanud mustad isendid; sageduselt järgnevad pruunid, kõrvid ja hallid.
Balti kett
Ajalugu
pisi|vasakul|Balti kett [[Šiauliais Leedus. Eesti, Läti ja Leedu rahvuslippudega kaunistatud kolm Baltimaade kirstu NSV Liidu ja Saksamaa lippude all]]
Felli poni
Maailmas on umbes 4000 Felli poni. Aastas sünnib juurde 300–350 poni.
Balti kett
Ajalugu
Meeleavaldus oli ajastatud Molotovi-Ribbentropi pakti allakirjutamise 50. aastapäevale. Vastavalt paktile ja selle juurde kuulunud salaprotokollidele jagasid NSV Liit ja Saksamaa Ida-Euroopa mõjusfäärideks: Läti, Eesti, Soome, Poola idaosa ja Bessaraabia läksid NSV Liidule, Leedu ja Poola lääneosa Saksamaale.
NSV Liit eitas aastakümneid pakti salaprotokollide olemasolu, kuigi need olid Nürnbergi kohtuprotsessidel avalikuks tulnud. Nõukogude propaganda väitis ka, et okupatsiooni pole olnud ja kolm Balti riiki ühinesid vabatahtlikult Nõukogude Liiduga.
Balti kett demonstreeris Nõukogude Liidule ja kogu maailmale Eesti, Läti ja Leedu rahva vabadustahet, solidaarsust ja otsustavust võidelda kätte kaotatud iseseisvus. See äratas maailmas suurt tähelepanu ja aitas kaasa Balti riikide vabanemispüüdluste teadvustamisele.
Balti keti algatasid ja korraldasid Leedu Sąjūdis, Läti Tautas Fronte ja Eesti Rahvarinne. Eestis aitas organiseerimisel oluliselt kaasa Eesti Muinsuskaitse Selts. Ametlik otsus inimketi korraldamiseks võeti vastu Pärnus 15. juulil 1989 Eesti, Läti ja Leedu rahvarinde koordinatsiooniorgani Balti Nõukogu esimesel koosolekul. Inimketi sõnumi otsingul otsustati jääda sõna "Vabadus!" (läti "Brīvība!", leedu "Laisve!") juurde ja aktsiooni nimetuseks määrata "Balti tee". Kolme Baltimaad hõlmanud massimeeleavaldusega loodeti ühtlasi raputada NSV Liidu Rahvasaadikute Kongressi MRP-komisjoni, mille tegevus oli seni kulgenud loiult.
"23. augustil 1989 püüdsid sündmuste organiseerijad kruvida meeleolu üles tõelise natsionalistliku hüsteeriani. Asi on läinud kaugele, Balti rahvaste saatust ähvardab tõsine oht. Inimesed peavad teadma, millise kuristiku poole tõukavad neid natsionalistlikud liidrid. Kui neil õnnestub oma eesmärke saavutada, võiksid tagajärjed olla rahvastele katastroofilised: nende eluvõimelisus ise võib sattuda küsimärgi alla."
Balti kett, sellele eelnenud Balti apell ja Hirvepargi miiting valmistasid oma nõudmiste õigusliku rõhuasetusega ette Eesti Vabariigi taastamise õigusliku järjepidevuse alusel 20. augustil 1991.
Pilte
Jaan Künnapi fotosid Balti ketist.
8-millimeetrine filmilint
pisi|Bell & Howelli 8-mm amatöörkaamera Straight Eight 8-millimeetrine film on väikseim kitsasfilmi formaat, mille puhul filmilindi laius on 8 mm. Perforatsiooniaugud on ühes ääres.
2x8-millimeetrine film on algselt 16 mm laiune lint, millel filmitakse üksteise järel mõlemale äärele ja lõigatakse siis filmipooled pikuti lahti. 1965. aastal kasutuselevõetud Super-8 filmil on perforatsiooniaugud väiksemad ja kaadri mõõtmed seetõttu suuremad.
Sidetehnika
Sidetehnika on sides kasutatavad tehnilised vahendid ja lahendused.
Niamey
Niamey [njam'ee] on Nigeri pealinn ja riigi suurim linn. Asub Nigeri jõe kaldal.
Linn asutati 18. sajandil. 1890. aastatel rajasid prantslased sinna oma sõjaväeposti.
1926. aastast alates on Niamey Nigeri pealinn.
Niameys asuvad Nigeri Rahvusmuuseum, loomaaed ja vabaõhumuuseum.
Ekspressioon
Ekspressioon on väljendus.
Geeniekspressioon on geneetilise info avaldumine.
Jorge Andrade
pisi|Jorge Andrade (2006) Jorge Manuel Almeida Gomes de Andrade (sündinud 9. aprillil 1978 Lissabonis) on Portugali jalgpallikoondise endine kaitsja.
Andrade on pärit Roheneemesaartelt, mis on endine Portugali koloonia.
Koondisekarjäär
Andrade debüüt koondises toimus 2001. aasta aprillis, kui mängiti Prantsusmaaga. Juba samal aastal lõi ta esimese värava koondises; see juhtus 14. novembril sõprusmängus Angola jalgpallikoondise vastu.
Kokku lõi Andrade Portugali eest kaheaastaste vahedega 3 väravat, kõik Portugali suureskoorilistes võitudes. Ta lõi ka ühe omavärava Hollandi jalgpallikoondise vastu, aga Portugal võitis sellegi kohtumise. Kokku osales Andrade Portugali eest 51 koondisemängus.
2002. aasta maailmameistrivõistlustele Lõuna-Koreasse pääses Portugal valikgrupivõiduga. Sealjuures edestati Iirimaa jalgpallikoondist üksnes väravate vahega. Lisavalikmängudega jõudis MM-ile ka Iirimaa. Finaalturniiri alustas Portugal šokeeriva 2:3 kaotusega USA jalgpallikoondisele ja Andrade vahetati platsile 74. minutil, kui väravad olid juba löödud. Järgnes 4:0 võit Poola jalgpallikoondise üle, kus Andrade ei mänginud. Viimases kohtumises oli vaja teha viik Lõuna-Korea jalgpallikoondise vastu, kuid Portugal jäi 27. minutil kümnekesi ja 66. minutil koguni üheksakesi. 69. minutil vahetati sisse Andrade, kuid 70. minutil lõi Park Ji-Sung mängu ainsa värava. Lõuna-Korea võitis alagrupi USA ees, Portugal jäi kolmandaks ja langes välja.
Isiklikku
Jorge Andrade on 184 cm pikk ja kaalub 73 kg.
August Kirsimägi
August Kirsimägi (kodanikunimega Adalbert August Kirschenberg; 21. september 1905 Vahi, Tartumaa – 29. august 1933 Tallinn) oli eesti kirjanik.
Variatsioonikordaja
Variatsioonikordaja on hajuvusmõõt, mis seisneb kogumi standardhälbe ja keskväärtuse suhtes. Variatsioonikordaja on ühikuta suurus ja ta esitatakse tavaliselt protsentides.
August Kirsimägi
Ta lõpetas 1925. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Õppis seejärel (surmani) Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, mida ei lõpetanud. 1925. aastal võitis ta karskussisulise tööga "Kõige parem võitlusviis alkoholi vastu Eestis" esimese auhinna, kuid enne auhinna kättesaamist oli ta karskusest loobunud. Korp! Sakala kaasvõitleja, rukiti.
Variatsioonikordaja
Variatsioonikordajat kasutatakse tavaliselt siis, kui on vaja kahe kogumi hajuvust võrrelda, kuid teised hajuvusmõõdud võrdlemiseks ei sobi (näiteks andmed on võrreldamatud oma dimensiooni poolest).
August Kirsimägi
August Kirsimäe sulest on ilmunud esimene ja seni ainus korporandiromaan eesti kirjanduses – "Puhastustuli", mis sai 1929. aastal Looduse romaanivõistlusel I preemia. Temalt ilmus ka armastusromaan "Preestri tütar" ja lühijutte.
1933. aastal lõpetas ta elu enesetapuga pärast seda, kui oli haavanud Bruno Madissoni ja tema abikaasat.
Muna (toiduaine)
pisi|[[Kanamunad]] Muna on hinnatud ja laialt kasutatud toiduaine.
Tavaliselt mõistetakse muna all viljastamata kodukana muna, kuid toiduks tarvitatakse ka hane-, pardi- ja vutimune ning eksootilisematest lindudest jaanalinnu mune.
Muna koosneb kaitsvast munakoorest, albumiinist (munavalge) ja munakollasest, mis on ümbritsetud mitme õhukese membraaniga. Munades on palju proteiini ja B4-vitamiini, mistõttu on see heade dieetiliste väärtustega.
Kasutusalad
pisi|[[Jaanalind|Jaanalinnu, emu ja pardimunad ]] Kanamune kasutatakse paljudes roogades, ka mitmetes küpsetistes. Levinumad valmistamisviisid on praadimine, keetmine ja marineerimine. Mune saab süüa ka toorelt, kuigi seda ei soovitata salmonelloosiohu tõttu. Pardi- ja hanemune ja ka väiksemate liikide (näiteks vuti) mune kasutatakse lääneriikides gurmeetoitudes. Suur osa Aasiast (näiteks Hiina ja Vietnam) kasutab mune igapäevatoiduks. Suurte lindude mune kasutatakse haruldaste toitude valmistamisel. Inglismaal ja Skandinaavia maades, eriti Norras, on kajakamunad delikatesstoit.
Munatoodang maailmas
2017. aastal toodeti maailmas kokku 1416,7 miljardit muna. 1980. aastatel toodeti Eestis üle 500 mln muna. 1990. aastatel tootmise maht langes järsult ja oli 250–300 mln tk aastas. 2000. aastatel toodeti Eestis aastas umbes 200 mln muna. 2019. aastal langes tootmise maht 145 mln tk.
Munatoodang Eestis
Telomeer
pisi|275px|Telomeerid (valged) inimese kromosoomide (hallid) otstel pisi|Telomeer Telomeer (vanakreeka sõnadest τέλος (telos) 'lõpp' ja μέρος (merοs) 'osa') on DNA ahela piirkond enamiku liikide eukarüootse raku kromosoomi kummaski otsas.
Telomeeri ülesanne on kaitsta kromosoomi otsi kahjustuse eest. Iga rakujagunemise käigus väheneb DNA ahela pikkus kromosoomi otstest just telomeeride piirkonnast, et kahjustada ei saaks geenid.
Telomeeride teine ülesanne on rakujagunemiste regulatsioon. Rakk on jagunemisvõimeline kuni telomeeride kriitilise pikkuseni; selle pikkuseni jõudes lakkab rakk jagunemast.
Telomeeride pikkus sõltub ka telomeraasi aktiivsusest. Telomeraasi RNA-komponent sisaldab telomeeri DNA-ga komplementaarset järjestust, mis toimib matriitsina telomeeri vastavate järjestuste sünteesimisel; nii saavad telomeerid tänu telomeraasile uueneda. Telomeraasi aktiivsus eri tüüpi rakkudes võib olla väga erinev. Tavalisest suurem telomeraasi aktiivsus on seotud ka vähi tekke ja arenguga. Ligikaudu 90% kasvajates on telomeraas tavalisest aktiivsem.
Uurimislugu
1970. aastate algul avastas vene teoreetik Aleksei Olovnikov, et kromosoomid ei saa oma otsi täielikult replitseerida. Tuginedes sellele ja Leonard Havflicki ideele somaatiliste rakkude piiratud jagunemise kohta, väitis Olovnikov, et DNA järjestused lähevad kaduma igal korral, kui DNA replitseerub. Protsess toimub seni, kuni kaotused jõuavad kriitilisele tasemele ja raku jagunemine peatub.
Aastatel 1975–1977 töötas Elizabeth Blackburn Yale'i Ülikoolis koos Joseph Galliga. Koos avastasid nad tavapäratud lühikesed DNA järjestused kromosoomi otstes ehk telomeerid. Nende töö avaldati 1978. aastal. Telomeeride lühenemise mehhanism piirab tavaliselt jagunemiste arvu ja loomkatsetest võib järeldada, et see vastutab ka vananemise eest rakulisel tasandil. Elizabeth Blackburn, Carol Greider ja Jack Szostak avastasid, kuidas telomeerid ja telomeraas kaitsevad kromosoome, ning said selle eest 2009. aastal Nobeli auhinna füsioloogia- ja meditsiinivaldkonnas.