cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Permakultuur
Permakultuuri kui meetodi rajasid 1970. aastatel austraallased Bill Mollison ja David Holmgren. Algul tähendas permakultuur püsivat põllumajandust (ingl permanent agriculture). See sai peagi laienenud tähenduse püsiv kultuur (ingl permanent culture), kuna leiti, et tõeliselt jätkusuutliku süsteemi osaks on ka sotsiaalsed aspektid. Mollison on permakultuuri kirjeldanud kui "filosoofiat töötamaks pigem koos loodusega kui looduse vastu; pigem mõtestatult planeerides ja jälgides, kui tehes mõttetut tööd ja plaane; pigem arvestades taimede ja loomade kõiki funktsioone, kui luua üht eraldiseisvat süsteemi; aianduseks maskeeritud revolutsiooni".
Permakultuuri allikad on paljud teised distsipliinid, sealhulgas mahepõllumajandus, metsaviljelus (ingl agroforestry), jätkusuutlik areng ja rakendusökoloogia. Selle liikumise peamine eesmärk on tootlike ja jätkusuutlike aedade ja talude arendamise kaudu aidata inimestel muutuda üha enam sõltumatuks ja isemajandavaks. Permakultuuri kavandi aluseks olevad kontseptuaalsed põhimõtted tulenevad süsteemiökoloogia- ja tööstusrevolutsioonieelsete jätkusuutliku maakasutuse näidete uurimustest.
Varased eelkäijad
Püsiva põllumajanduse termini võttis kasutusele Franklin Hiram King 1911. aastal oma raamatus "40 sajandit talunikke ehk püsiv põllumajandus Hiinas, Koreas ja Jaapanis". Selles kontekstis tähendas püsiv põllumajandus põllupidamist, mida saab jätkata lõputult.
1929. aastal võttis Joseph Russel Smith selle termini alapealkirjaks oma raamatule "Puude viljad: püsiv põllumajandus", milles ta võttis kokku oma pikaajalised katsetused vilja- ja pähklipuudega, mis on sobilikud inimeste ja loomade toiduks. Smith nägi tervet maailma omavahel seotuna ning soovitas puude ja nende all kasvavate kultuuride segasüsteeme.
Austraallane P. A. Yeomans toetas püsiva põllumajanduse definitsiooni selle igavese jätkusuutlikkuse tähenduses oma raamatus "Vesi igale talule" (1973). Ta tutvustas oma vaatlustel põhinevat lähenemist maakasutusele ning samakõrgusjoontele (ingl keyline design) põllumaa kavandamist, mis aitab juhtida ja jagada veevarustust maastikul. Holmgren on oma varasteks mõjutajateks nimetanud ka Stewart Brandi töid. Brand on süsteemse mõtlemise propageerija ning oli 1960. ja 1970. aastate alternatiivkultuuri üks väljapaistvaid tegelasi. Süsteemne mõtlemine soovitab süsteeme vaadata holistiliselt.
Teised permakultuuri varajased mõjutajad on olnud Ruth Stout ja Esther Deans, kes olid "kaevamisvaba aianduse" pioneerid, ning Masanobu Fukuoka, kes asus Jaapanis 1930. aastatel propageerima viljapuu- ja köögiviljaaedade kaevamata jätmist ja loodusfilosoofiat.
Mollison ja Holmgren
pisi|Bill Mollison 1970. aastate keskel hakkasid austraallased Bill Mollison ja David Holmgren Tasmaanias arendama stabiilsete põllumajandussüsteemide ideid. See algatus tulenes nende tähelepanekust, et industriaal-põllumajanduslike võtete kasutamine levib kiiresti. Nende arvates mürgitasid need võtted maad ja vett, vähendasid bioloogilist mitmekesisust ja pühkisid varem viljakatelt põldudelt miljardeid tonne huumust. Sellele vastukaaluks arendasid nad välja süsteemi, mille nimetasid permakultuuriks. Nad avalikustasid selle raamatus "Permakultuur üks" 1978. aastal.
Pärast "Permakultuur ühte" lihvis ja täiustas Mollison oma ideid, kavandades sadu permakultuuri põhimõtteid järgivaid alasid ja pani praktika käigus saadud andmed järgmistesse, juba põhjalikumatesse raamatutesse. Mollison pidas loenguid enam kui 80 riigis ning tegi sadadele õpilastele kahenädalasi permakultuuri kavandamise kursusi (ingl Permaculture Design Course ehk PDC).
1980. aastate alguseks laienes permakultuuri kontseptsioon põllumajanduslike süsteemide kavandamiselt kõikehõlmavate, jätkusuutlike inimasumite kavandamiseni. 1980. aastate keskpaigaks olid paljud õpilased saanud edukateks praktikuteks ning hakkasid ise õpetama. Lühikese aja jooksul tekkis permakultuuri gruppe, projekte, ühendusi ja instituute enam kui sajas riigis. 1991. aastal näitas telekanal ABC neljaosalist dokumentaalsarja "The Global Gardener", mis käsitles permakultuuri rakendamist maailma eri paigus, suurendades märgatavalt sellest kontseptsioonist teadlike inimeste hulka.
Põhiväärtused
Permakultuuri kavandamise ja rakendamise aluseks on põhiväärtused ja eetilised põhitõed, mis jäävad muutumatuks hoolimata sellest, mis olukorraga on tegemist. Kokkuvõttes:
Jätkusuutlik kavandamine
Permakultuuri kavandamine paneb rõhku maastikumustritele, funktsionaalsusele ning liikidevahelistele seostele. Küsitakse "Kuhu see element sobitub? Kus on temast kooslusele kõige enam kasu?". Permakultuur tugineb ökoloogilise teooria praktilisele rakendamisele, analüüsides talu, aia või koha iseloomulikke omadusi. Kavandamisel analüüsitakse hoolikalt igat elementi selle vajaduste, väljundite (saaduste) ja omaduste seisukohast. Elemendid pannakse seejärel kokku vastavalt suhestumisele teiste elementidega, nii et ühe elemendi saadused (väljundid) toidavad järgmiste elementide vajadusi. Elementide vahel saavutatakse sünergia (ehk kahe või enama asja koostoimimine tulemusega, mis eraldiseisvate asjade puhul poleks võimalik). Niiviisi vähendatakse jääkide teket, inimeste tööpanust ja vajadust lisaenergia järele. Head permakultuursed kavandid arenevad aja jooksul ja neist võivad kujuneda äärmiselt keerulised süsteemid, mis toodavad hulgaliselt toitu ja materjale minimaalsete sisenditega.
Permakultuuri kavandamise tuum on see, et lõplikus kavandis luuakse eriosade vahel kasulikud seosed. Tähelepanu ei ole eraldiseisvatel elementidel, vaid nende paigutusel ning omavahelistel suhetel, nii et terviku väärtus on suurem kui liidetavate summa. Permakultuur tähendab ka looduse ja looduslike süsteemide hoolikat ja põhjalikku jälgimist ning universaalsete mustrite ja põhimõtete märkamist ning seejärel nende teadmiste rakendamist vastavalt konkreetsetele oludele.
Kavandamise tööriistad
Kaasaegne permakultuur on süsteemi kavandamise tööriist. See on viis, kuidas:
Holmgreni 12 kavandamise põhimõtet
Permakultuuri tuum on alati olnud pakkuda vahendeid, mis aitavad kujundada inimeste elupaiku. See tööriistakast aitab välja töötada lõpliku kavandi, mis tugineb ökosüsteemide vastastikuse mõju vaatlusele. Permakultuuri kui kavandamisviisi uuenduslikkus seisneb selles, et hinnatakse kõrgelt just looduslike ökosüsteemide efektiivsust ja produktiivsust ning taastuvaid energiaallikaid (tuul, päike, tuli, gravitatsioon, lained jne) ning otsitakse viise, kuidas katta inimeste vajadusi toidu ja peavarju järele just neid eeskujusid ja allikaid kasutades.
Mustrid
Permakultuurne lähenemine keskendub suures osas looduse mustritele. Kõik asjad, isegi tuul, lained ja ümber päikese tiirlev Maa, moodustavad mustreid. Permakultuuri kavandajaid julgustatakse arendama teadlikkust looduses esinevatest mustritest ja nende toimest ning sellest, kuidas neid mustreid kasutada konkreetsele kohale tehtavas kavandis. Mustri rakendamine konkreetse paiga kujundamisel nõuab kavandajalt mustrite või mustrikombinatsioonide kuju ja potentsiaali mõistmist, et need sobituksid mugavalt maastikule.
Ääreefekt
pisi|Ürdispiraal Ökoloogias tähendab ääreefekt ökosüsteemi vastandlike keskkondade kõrvuti seadmist. Permakultuuriga tegelejad kinnitavad, et seal, kus eriökosüsteemid kohtuvad, tekib palju vastastikku kasulikke suhteid ja need on ka väga saagikad. Parim näide sellest on rannik. Koht, kus maa ja meri kohtuvad, on eriti rikas piirkond, mis rahuldab ebaproportsionaalselt paljude inimeste ja loomade vajadusi. Selle tõenduseks on ka asjaolu, et enamus inimkonnast elab kuni 100 km kaugusel mererannikust. Äärte viljakuse ideest lähtuvalt kasutatakse permakultuuri kavandis spiraalseid ürdipeenraid või luuakse lihtsalt ümmarguste või ovaalsete veekogude asemel käänuliste ja laineliste kallastega tiike (suurendades sellega äärealasid). Kõige tootlikumaks peetakse metsade ja lagendike vahelisi äärealasid.
Tsoonid
Tsoonid on elementide organiseerimise viis inimasustuses vastavalt kasutussagedusele või taimede ja loomade vajadustele. Pidevat hoolt või saagikoristust vajavad elemendid asetatakse maja lähedale esimesse ja teise tsooni. Vähem hoolt vajavad elemendid ning need, mis saavad ise hakkama (nt metsikud liigid), pannakse kaugemale. Tsoonid aitavad läbi mõelda asjakohast paigutamist ning neid nummerdatakse nullist viieni.
Rinded
Toimivas ökosüsteemis on tohutu hulk seoseid: puud, põõsarinne, alustaimestik, muld, seened, putukad ja loomad. Taimed kasvavad eri kõrgustel. See annab võimaluse väga mitmesugustel eluvormidel kasvada suhteliselt väikeses ruumis. Tavaliselt räägitakse seitsmest rindest, kuigi mõned praktikud lisavad ka kaheksanda rinde – seened.
Metsaviljelus
Metsaviljelus (ingl agroforestry) on integreeritud lähenemine, kus kasutatakse puude, põõsaste, põllukultuuride ja/või kariloomade koostoimest tekkivaid vastastikku kasulikke seoseid. See kombineerib põllu- ja metsamajandust, et luua mitmekesisemaid, saagikamaid, kasumlikumaid, tervislikumaid ja jätkusuutlikumaid maakasutussüsteeme. Metsaviljeluses kasutatakse puid ja põõsaid sihipäraselt põllumajanduse osana või kultiveeritakse metsaaladel mittepuidulisi metsasaadusi (marjad, seened, seemned jms). Teadmised ning kaalutletud puude ja põllukultuuride liikide valik ja korralik hooldamine tagavad optimaalse saagi ja positiivse mõju süsteemile ning vähendavad konkurentsi negatiivset mõju. Metsaaiad ehk toidusalud (inglise forest gardening) on metsaviljeluse alaliik, mis on eriti populaarne permakultuuri viljelejate seas.
Loomad
pisi| pisi|Liigutatav kanatraktor Koduloomad ja -linnud on sageli kavandi osa. Kanu võib kasutada umbrohtude kontrolli all hoidmiseks ning muidugi annavad nad mune, liha ja väetist. Osa metsaviljeluse süsteeme kombineerib puid heintoiduliste loomadega nagu näiteks lehmad ja lambad. Vahel välditakse loomade kasutamist. Alati ei peeta loomi liha, munade või piima pärast. Vahel on nad lemmikloomad või neid peetakse kaaselanike või kaastöötajatena, kes söövad sellist inimestele vastuvõetamatut toitu nagu nälkjad ja termiidid. Linnud võivad olla olulised kahjuritõrjes, samuti võivad nad väetada oma väljaheidetega ja hoida mõnd umbrohuliiki kontrolli all. Kõige sagedamini kaasatakse permakultuuri viljelevates paikades kanu. Lihtsaim võimalus selleks on kanatraktor (liigutatav, ilma põrandata kanakuut). Kitsed seevastu on karjatatavad loomad ja neile meeldib süüa pigem põõsaid ja umbrohtu kui heina, mistõttu võivad nad väikestes kohtades korda saata suure hävitustöö.
Energia
Permakultuuri väärtuste põhjal kasutatakse vähem taastumatuid energiaallikaid, iseäranis naftapõhiseid. Fossiilkütuste põletamine tekitab kasvuhoonegaase ja põhjustab globaalset soojenemist. Vähema energia kasutamine tähendab enamat kui globaalse soojenemise vastu astumine. Praegused toidu kasvatamiseks kasutatavad põllumajanduslikud tootmissüsteemid pole jätkusuutlikud. Industriaalne põllumajandus kasutab suurtes kogustes naftat ja maagaasi, seda nii masinate kütusena kui ka putukatõrjevahendite ning väetiste toorainena. Osalt on permakultuuri taotluseks luua taastuv toidutootmise süsteem, mis tugineb võimalikult vähese energia kasutamisele.
Näiteks keskendutakse permakultuuris puude (metsaviljelus) ja mitmeaastaste toidutaimede kasutamisele, sest need on pikas perspektiivis tõhusamad ja kasutavad vähem energiat kui tavapärased üheaastased kultuurtaimed. Talunik ei pea pingutama iga-aastase istutustööga ning see annab talle vaba aega, mida saab rakendada mujal. Tööstusrevolutsioonieelne põllumajandus oli töömahukas, industriaalses põllumajanduses kulutatakse palju naftat, permakultuur on kavandamis- ja infokeskne ning võimalikult naftavaba.
Osalt on permakultuuri taotluseks töötada nutikamalt, mitte usinamalt; ja kus võimalik, tuleks kavandis kasutada taastuvaid energiaid (nt päikeseenergiat). Hea näide sedasorti tõhusast kavandist on kanakasvuhoone. Liites kanakuudi kasvuhoonega väheneb tänu kanade kehasoojusele vajadus kütta kasvuhoonet fossiilkütustega. Kanade siblimine ja nokkimine on abiks uue peenramaa ettevalmistamisel, sõnnikut läheb vaja mulla väetamiseks, sulgi võib kasutada nii kompostis kui ka multšina. Tavapärases tööstuslikus kanakasvatuses nähakse kõiki neid kanade saadusi kui probleemseid jääke. Suurtes tööstuslikes kanalates (mida jahutatakse suurte õhukonditsioneeridega) on kanade soojus ja sõnnik soovimatud kõrvalsaadused ehk prügi. Kogu energia on keskendunud munade saamisele. Edasiarendatud permakultuuri põhimõte ütleb: "Saastatus on vales paigas olev energia.".
Vihmavesi ja hall vesi
Vihmavee kogumine on selle hoiustamine ja kasutamine enne, kui see jõuab tagasi põhjavette. Vihmavett kasutatakse inimeste ja kariloomade joogiveena, niisutussüsteemides ja muudel tavalistel otstarvetel. Vihmavee kogumine majade ja ühiskondlike hoonete katustelt võib mõnes maailma paigas anda olulise osa joogiveest. See võib tõsta pinnase niiskustaset ja aidata suurendada rohealasid linnamaastikel. Vahel kogutakse sadevett selleks spetsiaalselt ettevalmistatud pinnaselt (ingl stormwater harvesting).
Hall vesi on kasutatud vesi, mis on tekkinud koduses majapidamises nõudepesu, pesupesemise, vannis käimise vmt tulemusel, mida võib kasutada haljasalade niisutamiseks või seda puhastada selleks spetsiaalselt rajatud märgaladel. Hallis vees pole inimeste fekaale. Hall vesi erineb vesiklosettidest tulevast veest, mida nimetatakse reoveeks e mustaks veeks ja mis sisaldab inimeste fekaale ja uriini.
Multšimine
Multši käsitletakse aianduses ja põllumajanduses kui mulda kaitsvat katet. Multš võib olla ükskõik mis materjal või nende kombinatsioon: hein, rohi, kivid, lehed, kile, kartong jne. Orgaanilisest ainest multš on permakultuuris tavalisim, sest sel on rohkem funktsioone. Need on vihmavee imamine, aurumise vähendamine, toitainetega varustamine, orgaanilise aine osakaalu suurendamine mullas, mullaelustiku toitmine ja neile elupaikade loomine, umbrohtude kasvu ja nende seemnete idanemise allasurumine, ööpäevaste temperatuurikõikumiste vähendamine, öökülmade eest kaitsmine ja erosiooni tõkestamine.
Ökoloogilis-majandusliku eetika kavandamine
Üks permakultuuri aluspõhimõte on väärtuse lisamine olemasolevatele kultuuridele. Permakultuurne lähenemine otsib mooduseid, kuidas välja töötada laias valikus lahendusi nii, et lõplikus lisaväärtusega kavandis oleks omal kohal ka põhilised eetilised tõekspidamised. Permakultuur otsib lahendusi olulistele probleemidele, muuhulgas majanduslikele küsimustele – kuidas teenida raha või vahetada saaki töö vastu; rajada süsteeme, mis ergutaks kohalikku majandust (ingl Local Exchange Trading Systems ehk LETS). Iga lõplik kavand peaks seega hõlmama võrdselt nii majanduslikke huve kui ka ökoloogilise tasakaalu säilitamist, tagades samas, et projektiga töötavate inimeste vajadused oleksid kaetud ning kedagi ei ekspluateeritaks.
Kogukonna majandus nõuab kolme kogukonna aspekti vahelist tasakaalu: õiglus, keskkond ja majandus. Neid nimetatakse ka kolmeks alustalaks (ingl bottom line) või ökoloogiliseks majanduseetikaks (ingl EEE või ka kolm E-d). Kooperatiivina (ühistuna) tegutsev taluturg võib olla sellise struktuuri näide. Talunikud on seal nii töötajad kui ka omanikud.
Abby Wambach
Abby Wambach valiti 2012. aasta maailma parimaks naisjalgpalluriks.
Kudowa-Zdrój
Kudowa-Zdrój (saksa Bad Kudowa) on linn Poolas Alam-Sileesia vojevoodkonnas Kłodzko maakonnas. Kudowa-Zdrój kesklinn asub Tšehhi piirist ligi kahe ja poole kilomeetri kaugusel.
Kudowa-Zdrój on kuurortlinn.
Asulat on esmamainitud 1354. aastal. Kuni 1945. aastani oli Saksamaa koosseisus. Linnaõigused sai Kudowa-Zdrój 1945. aastal.
Arrasi 3. kanton
See koosneb järgmistest valdadest:
Jim Ed Brown
James Edward Brown (esinejanimega Jim Ed Brown; 1. aprill 1934 Sparkman – 11. juuni 2015 Franklin, Tennessee) oli USA kantrilaulja, ansambli The Browns liige.
Otto III (Brandenburg)
Otto III hüüdnimega Vaga (1215 – 9. oktoober 1267 Brandenburg an der Havelis) oli Brandenburgi markkrahv üheskoos oma vanema venna Johann I-ga kuni Johanni surmani 1266. aastal. Seejärel valitses Otto III üksi kuni oma surmani järgmisel aastal.
Nende kahe Askania markkrahvi valitsemisaega iseloomustas markkrahvkonna laienemine, mis annekteeris ülejäänud osad Teltowist ja Barnimist, Uckermarki, Stargardi isandkonna, Land Lebusi ja Neumarki osad Odrast ida pool. Nad kinnistasid Brandenburgi positsiooni Saksa-Rooma riigis, mis kajastus tõsiasjas, et 1256. aastal oli Otto III kandidaat Sakslaste kuningaks valimiseks. Nad asutasid mitu linna ja arendasid kaksiklinnu Cöllni ja Berliini. Nad laiendasid Askania lossi naabruses Spandaus ja tegid sellest oma eelistatud elupaiga.
Enne oma surma jaotasid nad markkrahvkonna Johanniidide ja Ottoonide osaks. Askanialased maeti traditsiooniliselt Lehnini kloostrisse riigi Ottoonide ossa. 1258. aastal asutasid nad Tsistertslaste ordu kloostri nimega Mariensee, kuhu maeti Johanniidide liini liikmed. 1266. aastal muutsid nad meelt ja asutasid teise kloostri nimega Chorin 8 km Marienseest edelas. Johann maeti algselt Marienseesse; tema keha viidi 1273. aastal Chorinisse.
Pärast Otto liini hääbumist 1317. aastal taasühendas Johann I lapselaps Waldemar markkrahvkonna.
Regentvalitsus ja eestkoste
Otto oli Askania dünastia Brandenburgi liini Albrecht II ja Wettinite noorema liini Lausitzi markkrahvi Konrad II tütre Mechthildi (Mathilde) noorem poeg. Kuna nii Otto kui ka tema kaks aastat vanem vend Johann I olid alaealised, kui nende isa 1220. aastal suri, andis keiser Friedrich II regentvalitsuse Magdeburgi peapiiskopile Albrecht I-le. Eestkoste eest hoolitses kord äraviidud laste esimene nõbu Anhalti krahv Heinrich I, Saksimaa hertsogi Albrecht I vanem vend, Albrecht II nõbu. Saksimaa hertsogi Bernhard III poegadena olid nad lähimad sugulased ja Heinrichil olid vanema õigused.
Pärast Mathilde surma 1225. aastal valitsesid vennad Brandenburgi marki üheskoos. Johann I oli sel ajal umbes 12 aastat vana ja Otto III oli kümnene. Nad löödi rüütliks 11. mail 1231 Brandenburg an der Havelis ja seda peetakse üldiselt nende valitsusaja alguseks.
Sisepoliitika
thumb|Johann I dokument, mis andis 1253. aastal [[Frankfurt Oderi ääres|Frankfurdile Oderi ääres (Vrankenvorde) linnaõigused]]
Pärast krahv Heinrichi surma 1227. aastal toetasid vennad tema vennapoega Otto Last, kes oli ainsana võimeline relva jõul vastu seisma Hohenstaufenite ja selle vasallide nõudmistele. 1229. aastal oli vaenus endise regendi peapiiskop Albrechtiga, mis lõppes rahumeelselt. Nende endiste vastaste ja kaitsjatena tulid nad 1235. aastal Mainzi riigipäevale, kus kuulutati välja Mainzi maarahu.
Pärast Konrad IV ja Heinrich Raspe vahelist tüli kuningavõimu üle tunnistasid vennad 1251. aastal kuningaks Willem II. Esmakordselt kasutasid nad Brandenburgi valijaõigust 1257. aastal, kui nad hääletasid Kastiilia kuninga Alfonso X poolt. Ehkki Alfonso ei osutunud valituks, näitab tõsiasi, et nad said hääletada, alles sajand varem, 1157. aastal Albrecht Karu poolt asutatud Brandenburgi kasvavat tähtsust. Kui Johann ja Otto võimule tulid, peeti Brandenburgi tähtsusetuks väikeseks vürstiriigiks idapiiril. 1230. aastateks olid Brandenburgi markkrahvid kindlasti omandanud keiserliku kammerhärra päriliku ametikoha ja vaieldamatu hääleõiguse Sakslaste kuninga valimisel.
Riigi arendamine
Johann I ja tema vend Otto III arendasid nende markkrahvkonna territooriumit ning laiendasid turulinnu ja losse, sealhulgas Spandau, Cöllni ja Prenzlau linnadeks ja ärikeskusteks. Nad laiendasid ka Frankfurti Oderi ääres ning Johann I andis sellele 1253. aastal linnaõiguse.
Teltowi sõda ja Landini leping
Aastatel 1230–1245 omandas Brandenburg ülejäänud osa Barnimist ja Lõuna-Uckermarki kuni Welse jõeni. 20. juunil 1236 omandas markkrahvkond Kremmeni lepinguga Pommeri hertsog Wartislaw III-lt Stargardi, Beseritzi ja Wustrowi isandkonnad. Hiljem samal aastal algatasid vennad Stargardi lossi ehitamise oma territooriumi põhjapoolseima osa kindlustamiseks.
thumb|Linnad [[Teltowi ja Barnimi lavamaadel, u 1250]] thumb|Askania [[Brandenburgi mark, u 1320]]
1250. aastal sõlmisid vennad Landini lepingu Pommeri hertsogitega. Selle lepingu alusel said nad Uckermarki (terra uckra) põhjaosa Welse jõest põhja pool ning Randowi ja Löcknitzi ringkonnad, vastutasuks poole Wolgasti isandkonna eest, mille Johann I oli saanud oma esimese naise Sophie kaasavaraks Taani kuningalt Valdemar II-lt. Seda lepingut peetakse Uckermarki sünniks Brandenburgi osana.
Otto ühines 1255. aastal Böömimaa kuninga Otakar II-ga Preisi ristisõjas ja aitas rajada Königsbergi.
Neumarki stabiliseerimise põhimõtted
13. sajandi esimesel kolmandikul värbas hertsog Leszek Biały saksa asunikke Neumarki asustama. Pärast tema surma 1227. aastal varises Poola keskvalitsus kokku, võimaldades Brandenburgi markkrahvidel itta laieneda. Nad omandasid maa Odrast ida pool ja laiendasid oma valdusi kaugemale itta Drawa jõeni ja põhja Parsęta jõeni. 1257. aastal asutas Johann I Landsbergi linna (nüüd Gorzów Wielkopolski) alternatiivse jõeületuskohana üle Warta jõe, konkureerides ületuskohaga Poola linnas Santokis, vähendades märkimisväärselt tulu, mida Santok väliskaubandusest teenis (tollimaksud, turutoimingute tasud ja hoiutasud), sarnaselt Berliini rajamisega Köpenickiga konkureerimiseks. 1261. aastal ostsid markkrahvid Templiordult Myślibórzi (Soldin) ja hakkasid linna arendama oma Neumarki võimukeskuseks.
Oma uue valduse stabiliseerimiseks kasutasid markkrahvid Askania proovitud kloostrite ja asulate rajamise poliitikat. Juba 1230. aastal toetasid nad Poola krahvi Dionysius Bronisiust, kui too rajas Tsistertslaste ordu paradiisikloostri Międzyrzeczi (Meseritz) lähedale Lehnini kloostri filiaalina. Nende koostöö Poola krahviga pakkus Pommeri-vastast piiriturvalisust ja valmistas piirkonna majandust Neumarki integreerimiseks. Neumarki asunike seas oli von Sydow perekond, kes tõsteti hiljem aadliseisusse. Väike linn Cedynia (Zehden; nüüd Poola Lääne-Pomorze vojevoodkonnas) läänistati von Jagow aadliperekonnale.
Ajaloolane Stefan Warnatsch on võtnud selle arengu ja askanialaste katsed Odra keskosast ja Uckermarkist Läänemerele pääseda kokku järgmiselt: ''Territooriumi laienemise suur edu 13. sajandil tulenes suuresti Albrecht Karu lapselapselastest [...]. Nende valitsemise mudel jõudis ruumiliselt ja kontseptuaalselt palju kaugemale kui nende eelkäijatel''. Lutz Partenheimeri sõnul: ''[1250. aasta paiku] olid Askanialased tagasi tõrjunud oma konkurendid Magdeburgist, Wettinist, Mecklenburgist, Pommerist, Poolast ja väiksemad konkurendid kõigil rinnetel''. Siiski ei suutnud Johann I ja Otto III tekitada strateegiliselt olulist ühendust Läänemerega.
Arengud Berliini piirkonnas
Berliini piirkonna areng on tihedalt seotud kahe markkrahvi muu poliitikaga. Kaks Berliini asutavat linna (Cölln ja Berliin) asutati suhteliselt hilja. Asustus algas 1170. aasta paiku ja linnaõiguse sai 1240. aasta paiku. Muud asulad piirkonnas, nagu Spandau ja Köpenick, pärinevad slaavi perioodist (umbes 720. aastast) ja neil oli loomulikult suurem strateegiline ja poliitiline tähtsus, kui noortel kauplemislinnadel Cöllnil ja Berliinil. Pikka aega läks slaavi hõimude hevellide ja sprevjaanide territooriumite vaheline piir otse läbi tänase Berliini territooriumi. 1130. aasta paiku Pribislawi ajal oli Spandau hevellide idapoolne eelpost. Kui Pribislaw 1150. aastal suri, läks Spandau vastavalt Pribislawi ja Albrecht Karu vahelise pärimislepingu tingimustele Brandenburgile. Brandenburg omandas Köpenicki alles 1245. aastal.
Spandau residents
thumb|[[Plauer See (Brandenburg)|Plauer See, Magdeburgi-vastase lahingu stseen 1229. aastal]]
1229. aastal kaotasid Brandenburgi markkrahvid lahingu oma endise eestkostja Magdeburgi peapiiskopi vastu Plauer Sees, nende residentsi Brandenburg an der Haveli lähedal. Nad varjusid Spandau kindlusse. Järgnenud aastatel tegid vennad oma eelistatud elukohaks Spandau, Altmarki Tangermünde kõrval. Aastatel 1232–1266 on dokumenteeritud seitseteist viibimist Spandaus, rohkem kui üheski teises linnas.
Albrecht Karu laiendas arvatavasti Spandau kindlussaart ida poole enne või vahetult pärast võitu kellegi Jaxa (see oli tõenäoliselt Jacza von Köpenick) üle 1157. aastal. 12. sajandi lõpupoole kolisid ´askanialased kindluse umbes kilomeetri võrra põhja poole, tänase Spandau kindluse asukohta, tõenäoliselt tõusva pinnavee taseme tõttu. Askania kindluse olemasolu selles kohas 1197. aastal on kindlaks tehtud. Johann I ja Otto III laiendasid kindlust ja edendasid civitast külgnevas asulas. Nad andsid sellele linnaõiguse 1232. aastal või varem. Nad asutasid 1239. aastal benediktiinide Maarja nunnakloostri. Nonnendammallee, mis on üks Berliini vanimaid tänavaid ja mis oli Nonnendamm kaubatee osa juba 13. sajandil, meenutab endiselt kunagist nunnakloostrit.
Cöllni ja Berliini laienemine
thumb|upright|left|Johann I (istub) ja Otto III uurivad (väidetavalt) Berliini ja Cöllni linnahartat (nüüd [[Spandau kindluses)]] thumb|Berliin ja [[Cölln 1230. aasta paiku]] thumb|[[Püha Nikolause kirik (Berliin)|Püha Nikolause kirik Berliinis, asutatud umbes 1220/1230, pilt aastast 1740]]
Praeguse uurimistöö seisukohalt pole tõendeid selle kohta, et kaksiklinnade Berliini ja Cöllni ümbruses oleks olnud slaavi asulaid. Suuresti soostunud Berliini liustikuorgu ületav koole omandas tähtsuse slaavi-saksa üleminekuperioodi ajal, kui Johann I ja Otto III asustasid hõredalt asustatud Teltowi ja Barnimi lavamaad kohalike slaavlaste ja saksa sisserändajatega.
Adriaan von Mülleri sõnul oli Cöllni ja Berliini strateegiline tähtsus ning selle asutamise põhjuseks arvatavasti soov moodustada vastukaal Köpenickile, turvalisele kauplemiskeskusele Wettinite halduses, millel olid oma kaubateed põhja ja itta. Laia koolet üle kahe või isegi kolme jõeharu võisid kõige paremini kaitsta kindlustatud asulad mõlemal jõekaldal. Markkrahvid kaitsesid Halle teed üle Teltowi lavamaa loodeosa rea Templiordu küladega: Marienfelde, Mariendorf, Rixdorf ja Tempelhof. Pärast seda, kui askanialased võitsid Wettineid 1245. aasta Teltowi sõjas, Köpenicki tähtsus vähenes, võttes arenevas kaubandusvõrgus üha kesksema positsiooni.
Inimese saatus
Süžee
Suure Isamaasõja puhkemise tõttu peab veoautojuht Andrei Sokolov jätma hüvasti oma perekonnaga ning liituma Punaarmeega, et võidelda sakslaste vastu. Juba esimestel sõjakuudel saab ta haavata ning langeb sakslaste kätte vangi. Vangistuses olles kogeb ta kõiki laagrieluga kaasnevaid piinu. Samas näitab Andrei Sokolov laagris üles suurt julgust, kui keeldub laagriülema pakkumisest sakslaste võitu tähistada. Lõpuks leiab Andrei võimaluse laagrist põgeneda ja pääseb seetõttu hukkamisest. Kodulinna naastes saab ta teada, et tema naine Irina ja nende kaks tütart on pommiplahvatuses hukkunud. Uudis vapustab Andreid ning ta läheb kohe tagasi rindele. Ainus ellujäänud pereliige on nüüd tema poeg, kes teenib sõjaväes ohvitserina. 9. mail saab Andrei teada, et ka poeg on sõja viimasel päeval hukkunud. Sõja lõppedes ei taha ta enam kunagi oma kodulinna tagasi minna. Mõned aastad hiljem kohtab ta väikest Ivani, kes on jäänud orvuks. Ivani ema suri sõjategevuse käigus ja isa jäi lahinguväljal kadunuks. Sokolov ütleb poisile, et ta on tema isa ning see annab väikesele Ivanile ja ka temale endale lootust uueks ja paremaks eluks.
Taust
Jutustus põhineb tõsielusündmustel. 1946. aasta kevadel kohtas Šolohhov meest, kes rääkis talle selle loo. Šolohhov oli kuuldust rabatud ja ütles:„Ma kirjutan selle põhjal mõne jutustuse, kohe kindlasti kirjutan”. Kümme aastat hiljem, pärast Hemingway ja Remarque'i teoste lugemist kirjutas Šolohhov „Inimese saatuse” valmis seitsme päevaga.
Film
1959. aastal ilmus selle jutustuse põhjal tehtud samanimeline mängufilm, mille režissöör on Sergei Bondartšuk. Film võitis Moskva rahvusvahelisel filmifestivalil peaauhinna ja tegi Bondartšukist kinomaailma kuulsuse.
Otto III (Brandenburg)
Cöllni ja Berliini laienemine
1280. aasta Chronica Marchionum Brandenburgensium järgi ehitasid (exstruxerunt) Berliini ja teised paigad Johann I ja Otto III. Kuna nende valitsusaeg oli alanud 1225. aastal, peetakse perioodi 1230. aasta paiku Berliini asutamisajaks. Värskeimad arheoloogilised uuringud on leidnud tõendeid 12. sajandi lõpu turulinnadest nii Cöllnis kui ka Berliinis. 90 hauda kaevati lahti Püha Nikolause kirikus, Berliini vanimas ehitises, mille vundament pärineb aastatest 1220–1230 ja mõned selle hauad võisid pärineda ka 12. sajandi lõpust. See tähendab, et kaks markkrahvi ei asutanud tegelikult Cöllni ja Berliini linnu, kuigi nad mängisid otsustavat rolli linnade esimestes laienemistes.
Markkrahvide poolt nendele kahele linnale antud privileegide hulgas olid Brandenburgi õigus (sealhulgas tollide puudumine, kaupade vaba liikumine, pärilikud omandiõigused) ja eriti ladustamisõigus, mis andis Cöllnile ja Berliinile majandusliku eelise Spandau ja Köpenicki ees. Markkrahvid andsid Cöllni raba Mirica koos kõigi kasutusõigustega Cöllni kodanikele. Markkrahvide seotust Berliiniga näitab ka see, et nad valisid oma pihiisaks Hermann von Langele. See Hermann von Langele oli esimene teadaolev frantsiskaani kloostri liige Berliinis. Teda mainitakse tunnistajana dokumendis, mille markkrahv väljastas 1257. aastal Spandaus.
Otto surm
Otto III suri 9. oktoobril 1267 oma residentsis Brandenburg an der Havelis. Kuigi traditsiooniline Askania hauapaik Lehnini kloostris asus markkrahvkonna tema poolel, eelistas ta saada maetud dominiiklaste kloostri kirikusse Strausbergis, mille ta oli asutanud 1252. aastal. Askanialased olid alates ema ametisseastumisest Lehnini kloostri kingituste ja annetuste osas unustanud; ema ei olnud tõenäoliselt väga lähedane kloostriga Zauche lavamaal.
thumb|right|Linn, kuhu Otto III maeti: [[Strausberg Straussee järve kaldal]]
Pärimine ja järeltulijad
Markkrahvide ühisvalitsemine lõppes 1258. aastal nende territooriumi jagamisega. Nutikalt juhitud jagunemine ja jätkuv konsensuslik poliitika takistasid markkrahvkonna lagunemist. Saneerimise ettevalmistamine võis alata 1250. aastal, mil omandati Uckermark, kuid mitte hiljem kui 1255. aastal, kui Johann I abiellus Saksi-Wittenbergi hertsogi Albrecht I tütre Juttaga (Brigitte).
Chorini klooster – hauapanused ja võimupoliitika
thumb|[[Chorini klooster, Johann I matmispaik]] thumb|Chorini kloostri kirik thumb|[[Chorini klooster, asutatud Johann I ja Otto III poolt, põhjakülg, 1854]]
Nagu kõigi askanialaste asutatud kloostrite puhul, mängisid poliitilised ja majanduslikud kaalutlused pastoraalsete aspektide kõrval olulist rolli. Kloostrist läänes asus saarel slaavi ringvall. Johann I ja Otto III kasutasid seda valli tõenäoliselt oma Pommeri konkurentide vastu lossina. Klooster oli mõeldud keskvõimu ja haldusfunktsioonide täitmiseks. "Nii institutsioon ise kui ka asukoht piirkonna keskel 'üle' kaubatee [...] asustatud piirkonnas tuleb tõlgendada poliitiliste arvutuste tulemuseks".
Markkrahvkonna jagamine
Kui markkrahvkond jaotati, sai Johann I Stendali ja Altmarki, mida peeti Brandenburgi "hälliks" ja mis jäi osaks kuni aastani 1806. Ta sai ka Havellandi ja Uckermarki. Tema vend Otto III sai Spandau, Salzwedeli, Barnimi, Land Lebusi ja Stargardi. Sellise jaotuse kõige olulisemad tegurid olid tulud ja vasallide arv; geograafilised tegurid mängisid ainult teisejärgulist rolli. Nende järeltulijad Brandenburgi markkrahvidena Otto IV "Noolega", Waldemar "Suur" ja Heinrich II "Laps" olid kõik pärit Johanniidide liinist. Otto pojad ja pojapojad ning Johanni nooremad pojad kutsusid end ka "Brandenburgi markkrahvideks" ja sellistena kaasallkirjastasid ametlikke dokumente — näiteks Johanni pojad Johann II ja Konrad allkirjastasid 1273. aastal nii otsuse kolida Mariensee klooster Chorinisse – aga nad jäid "kaasregentideks".
Abielu ja järglased
1244. aastal abiellus Otto III kuningas Václav I tütre Boženaga. Ülem-Lausitz läks selle abieluga Brandenburgile. Nad said järgmised lapsed:
Kaksikkuju vendadele Siegesalleel
thumb|left|300px|[[Siegesallee Berliinis markkrahvide Johann I ja Otto III kaksikkujuga. Vasakpoolne kuju on preester Simeon Cöllnist, parempoolne kuju on Marsilius de Berlin. Skulptor: Max Baumbach, avaldatud aastal 1900]]
Vasakul kujutatud topeltkuju seisis Siegesalleel Großer Tiergartenis Berliinis. Siegesallee oli keiser Wilhelm II poolt 1895. aastal tellitud grand boulevard Brandenburgi ja Preisimaa ajalugu illustreerivate kujudega. Aastatel 1895–1901 lõid 27 Reinhold Begas juhitud skulptorit 32 kuju Preisimaa ja Brandenburgi valitsejatest, kõik kõrgusega 2,75 m. Iga kuju kõrval oli kaks väiksemat büsti, mis kujutasid inimesi, kes mängisid olulist rolli ajaloolise valitseja elus.
Keskne kuju rühmas 5 oli Johanni ja Otto kaksikkuju. Vasakul oli Cöllni praosti Simeoni büst, kes oli koos Brandenburgi piiskopi Gernandiga 28. oktoobril 1237 vanima dokumendi tunnistajaks, milles Cöllni mainitakse. Paremal oli Marsilius de Berlini büst, Berliini esimene ülestähendatud linnapea (Schultheiß). Ta oli samaaegselt Cöllni linnapea.
Berliini ja Cöllni ilmalike ja kiriklike juhtide valik Johanni ja Otto kõrvaltegelasteks tõestab, kui oluline oli Berliini linn markkrahvide elus ajaloolase Reinhold Koseri arvates, kes tegi uurimistöö Siegesallee kohta. Koser pidas linna asutamist ja arendamist markkrahvide kõige olulisemaks poliitikaks, rohkem kui vürstiriigi laiendamist ja kloostri asutamist. Samuti avaldas talle muljet üksmeel, mis iseloomustas nende ühisvalitsemist, nagu on esitatud 1280. aasta kroonikas. Koseri sõnul oli skulptor Max Baumbach vastutav selle eest, et otsustas muuta Berliini asutamine kaksikkuju keskseks teemaks, mitte kloostri laiendamise või asutamise.
Johann I on kujutatud kivil istuvana, Berliini ja Cöllni linnaharta põlvedele laotatud. Noorem Otto III seisab tema kõrval, osutades ühe käega dokumenti, kui tema teine käsi puhkab odal. ''Väljasirutatud käed ja kummardunud pead viitavad vendade kaitsele ja kaksiklinnade edendamisele. Seda, et kahte noormeest on kujutatud küpsetena, pidas Koser seaduslikuks kunstivabaduse õigusega''. Kaks noorukit poleks 19. sajandi lõpu ajalootõlgendamise vaatenurgast suutnud adekvaatselt väljendada tulevase maailmalinna rajamist.
Skulptuurigrupi üldises arhitektuuris on romantiline stiil. Uta Lehnerti sõnul näitavad kaks kotkast juugendstiili omadusi.
Aleksis Rannit
Aleksis Rannit (kuni 1940 Aleksei Dolgošev; 1. oktoober (vkj)/ 14. oktoober 1914 Kallaste – 5. jaanuar 1985 New York) oli vene päritolu eesti kirjanik ja kunstiteadlane.
Ta sündis Kallastel ehitusinseneri ja matemaatikaõpetaja perekonnas. Rinnalapsena asus ta koos emaga elama Peterburi (isa jäi Eestisse), kust repatrieeruti aastal 1921 Eestisse. Aastal 1925 kaotas ta ema, teda kasvatas ema õde Elisabeth Adem.
Ta õppis aastatel 1940–1944 Kaunase ja Vilniuse Ülikoolis (kunstiajalugu, esteetikat, vene kirjandust ja raamatukogundust), õpingute ajal töötas Leedu Riiklikus Raamatukogus graafikakogu konservaatorina ja Leedu Riigiteatris tõlkijana; aastatel 1947–1949 Freiburgi ülikoolis ja aastatel 1953–1956 Columbia ülikoolis, lõpetas selle magistrikraadiga.
Aastatel 1944–1953 elas ta Saksamaal, Austrias, Itaalias ja Prantsusmaal; aastast 1953 elas ta USA-s. Ta oli kunstiajaloo õppejõud ja raamatukogutöötaja. Aastast 1961 oli ta Yale'i Ülikooli slaavi ja Ida-Euroopa osakonnas teadur.
Isiklikku
Aleksis Rannit oli kaks korda abielus. Tema esimene abikaasa oli (abiellusid aastal 1940) Leedu ooperilauljanna Gražina Matulaitytė (lt; 1899–1993); tema teine naine oli Prahas sündinud vene emigrantide järeltulija, Yale'i Ülikooli raamatukogutöötaja Tiina (Tatjana) Rannit, kes õppis eesti keele selgeks ja kirjutas eestikeelseid luuletusi.
Höbringi oja
Höbringi oja on oja Läänemaal Lääne-Nigula vallas Höbringi ja Riguldi külas.
Oja saab alguse Höbringi külas Sendri järvest ja suubub Riguldi külas paremalt Riguldi jõkke (1,6 km suudmest).
Ojal on kohati küllaltki kõrged kaldad (3-4m).
Oja on mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.
Höbringi oja keskkonnaregistri kood on VEE1104100.
Nora (Rootsi)
Nora on väikelinn Rootsis Örebro läänis. Nora on Nora valla keskus. 2010. aastal elas Noras 6526 inimest.
Sentinumi lahing
Sentinumi lahing (295 eKr) oli Kolmanda samniidi sõja otsustav lahing, mis peeti muistse Sentinumi linna lähedal (tänapäevase Sassoferrato lähedal). Lahingus võitsid roomlased samniididest, etruskidest, umbritest ja nende gallidest liitlastest koosnenud tugeva koalitsiooni. Lahingu tulemuseks olnud roomlaste kindel võit võimaldas Rooma vabariigil ühendada Itaalia keskosa.
Lahing
Rooma 40 000 mehest koosnev vägi jäi alguses oma suuruselt samniidide ja gallide 80 000-mehelisele ühisarmeele oluliselt alla. Rooma vägesid juhtisid taas konsulid Fabius Rullianus ja Decius Mus ning sinna kuulus ka 1000-pealine Campania ratsaväe eliitrühm.
Mõni aeg enne lahingut saatsid roomlased väikese garnisoni Etruriat ja Umbriat ründama ning saavutasid sellega soovitud tulemuse: algselt samniididega liitunud etruskid ja umbrid lahkusid, et oma kodumaad kaitsta. Kuna samniidide ja senoonide vägi koosnes nüüd vaid 50 000 mehest, tegid roomlased ettepaneku lahinguks. Sõjaväed saabusid seejärel Sentinumi tasandikule, kuid ootasid kaks päeva enne võitlema hakkamist. Viimaks ei suutnud roomlased oma vägede indu ohjata ja ründasid – Fabius astus vastu samniididele ja Publius Decius gallidele.
Lahing algas gallide metsiku rünnakuga Publius Decius Mus'i juhitud roomlastele, millele Rooma väejuht vastas ratsaväerünnakuga; viimane osutus algselt küll edukaks, kuid lõpuks alistasid gallid sõjavankrite toel Rooma ratsaväelased. Oma armeed lagunemas nähes olevat Mus ratsutanud otse gallide hordi ja ohverdas end sel viisil jumalatele, et need tema väele võidu kingiksid (devotio); sarnaselt oli Vesuviuse lahingus käitunud ka tema isa Publius Decius Mus. Sellest piisaski tema meeste uuesti koondamiseks.
Rullianus, kes oli lahingu omal poolel suutnud samniidid tagasi lüüa, oli suuteline saatma Campania hobusemeestest ja osast 3. leegionist koosnenud kolmanda liini (triarii) tribuun Lucius Cornelius Scipio juhtimise all gallide tiivale. See oli gallide jaoks liiast ja nad ühinesid semniididega ülepeakaela põgenemises. Verevalamisest pääses vaid 12 000 samniidi ja galli; lahingus tapeti 8000 roomlast ja 25 000 gallide ja samniidide sõjaväelast.
Tagajärjed
Pärast sellele lahingule järgnenud kaotusi olid samniidid aastal 290 eKr lõpuks sunnitud Rooma domineerimisega nõustuma. Ent samniidid tõusid hiljem korra veel üles, liitudes vanakreeka väejuhi ja riigivalitseja Pyrrhose poolt Itaalia lõunaosas elavate kreeklaste nimel ette võetud sõjakäikudega. Ent pärast Pyrrhose kaotust neelas Rooma riik endasse kõik Itaalia rahvad.
Banneri maakond
Banneri maakond (Banner County) on maakond Ameerika Ühendriikides Nebraska osariigis.
Maakonna halduskeskus on Harrisburg.
Ajalugu
Maakond moodustati 1888. aastal.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 690.
Arvestuslik rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga) :
Ökosüsteemsed teenused
Ökosüsteemsed teenused ehk ökosüsteemi teenused ehk keskkonnateenused ehk loodushüved (inglise ecosystem services) on inimese jaoks vajalikud ökosüsteemide omadused. Ökosüsteemsed teenused erinevad ökosüsteemsetest hüvedest (ecosystem goods) seeläbi, et teenuseid väärtustatakse, kuid neid üldjuhul ei müüda (ei oma turuväärtust), ökosüsteemsetele hüvedele antakse aga mingi turuväärtus. pisi|Kivi-kägukimalane [[aasristiku õisikul]] Ökosüsteemi teenused võimaldavad hinnata majanduslikes mõõtmetes seda, mida looduslikud süsteemid muidu inimkonna heaks teevad, olles nii sillaks majanduse ja keskkonnakaitse vahel, eesmärgiks loodusressursside jätkusuutlik kasutamine. Kasutades ökosüsteemide teenuste kontseptsiooni, saavad asjatundjad selgitada poliitikutele ja laiemale üldsusele, miks täpselt mingit objekti peab kaitsma, eriti tuues välja kaitse rakendamata jätmise majanduslikud tagajärjed. Tihti samastataksegi ökosüsteemi teenuste majanduslik väärtus sellega, kui palju läheks inimesele maksma samade protsesside tehislik läbiviimine. Selline lähenemine looduslikule keskkonnale tekkiski siis, kui inimene neid süsteeme lõhkuma asus ja tagajärgi hindama pidi.
Inimkond kasutab oma elus ära paljusid looduslike ökosüsteemide ressursse ja protsesse. Kokkuvõtvalt kutsutakse selliseid hüvesid ökosüsteemi teenusteks, mille hulka kuuluvad näiteks puhta joogivee taastootmine ja jäätmete lagundamine. Kuigi teadlased on juba aastaid rääkinud ökosüsteemi teenustest, tuli see kontseptsioon laiema tähelepanu alla alles ÜRO 2005. aasta Millenniumi ökosüsteemide hindamise aruandes (MEA), kus jagatakse need teenused neljaks:
Maailma rahvaarvu kasvamisega tõuseb ka ökosüsteemidele avaldatav surve. Looduslikud ressursid ei ole kahjustamatud ega lõpmatud ning inimtegevuse tekitatud keskkonnamõjusid ilmneb aina enam: õhu ja vee kvaliteet halveneb, maailma kalavarud kannatavad ülepüügi all, kahjurite ja haiguste lained on sagedasemad ja raskemini kontrollitavad. Metsade hävimine toob endaga kaasa muldade degradeerumist ja jõgede üleujutusi raiekohtadest allavoolu. Erinevatest raportitest ilmneb, et ligi 40–50% Maa jäävabast pinnast on inimtegevusest tugevasti mõjutatud või degradeeritud, 66% kalavarudest on kas ülepüütud või sinna jõudmas, atmosfääri CO2 kontsentratsioonid on tõusnud tööstuslikust pöördest saadik ligi 30% ning ligi 25% linnuliikidest on viimase 2000 aasta jooksul välja surnud. Inimkond hakkab üha enam aru saama, et ökosüsteemi teenused ei ole ainult piiratud, vaid ka inimtegevusest mõjutatavad.
Kategooriad
Eristatakse nelja erinevat ökosüsteemi teenuste kategooriat.
Juhtumid
Ökosüsteemsete teenuste kontseptsiooni aitavad illustreerida järgmised juhtumid:
Ökoloogia
Ökosüsteemi teenuste mõistmiseks on vaja tugevaid baasteadmisi ökoloogias. Olulised tähelepanu väärivaid tegurid on siin maastikud, maakasutus, liigiline koosseis kuni mikrobiaalse tasemeni välja. Tähtis on mõista, kuidas ained ja energia vaadeldaval alal ringlevad ning saada aru, millised on jälgitava ökosüsteemi teenuse vaatenurgast olulised. Näiteks metsade pakutavad ökosüsteemi teenused (süsiniku atmosfäärist sidumine, vee puhastamine, erosiooni takistamine) on seotud metsa olukorraga nii pindala suuruses, detriidis, mikroorganismides kui ka mulla üldises struktuuris. Enamasti pakub ökosüsteem enam kui vaid üht teenust.
Ökosüsteemide keerukuse tõttu on ökosüsteemide teenuste mõistmine ja määratlemine tihti küllaltki keerukas. Üks välja pakutud määratlemise töökäikudest koosneb järgnevatest sammudest:
Teadlased usuvad, et ökosüsteemi teenuste pakkumisele mõjub stabiliseerivalt looduse mitmekesisus, mis samuti mitmekesistab ökosüsteemi teenuseid. Looduslike ressursside jätkusuutliku kasutamise mõistmiseks on võtmetähtsusega mõista mitmekesisuse ja ökosüsteemi teenuste vahelisi seoseid.
Liia hüpotees
Hüpotees, mille eelduseks on, et kõik liigid koosluses täidavad enam kui vaid üht funktsiooni. Seega võib mingi kogus süsteemi komponente kaduda ilma, et toimuks olulist kadu funktsiooni (ökosüsteemi teenuse) toimimises. Kui aga liigne kogus liike kadunud on, hakkavad ökoloogilistes funktsioonides ilmnema häired.
Needi hüpotees
Hüpotees, mille järgi liigid ökosüsteemis on nagu needid lennuki keres: kui üks neet eemaldada, ei juhtu midagi. Mida enam aga neete ära võtta, seda enam hakkab neid ka lahti tulema; mida enam neid lahti tuleb, seda enam kogu kere laguneb. Analoogia on üle toodud liigikooslustesse: ühe liig kadumine ei pruugi olla veel traagika, aga mida enam neid kaob, seda ebastabiilsemaks ja vähem talitlevaks kooslus muutub.
Köömne tänav
Köömne tänav on tänav Tallinnas Haabersti linnaosas Mustjõe asumis. Köömne tänav algab Ploomi tänavalt ja lõpeb Humala tänaval. Köömne tänav on ida–läänesuunaline ja ligikaudu 300 meetri pikkune.
Ökosüsteemsed teenused
Tähtsus majanduses
Ökosüsteemi teenuste rakenduseks on tõlkida loodusteaduslik teadmine poliitikute ja otsuselangetajate jaoks majanduse terminitesse ja anda edasi meie valikute hinda inimheaolu kontekstis arvestatavates ühikutes. Valitsemise ja tööstusega seotud otsuste korrektseks langetamiseks on maailma ökosüsteemide dünaamika mõistmine ülioluline. Selle sisu edasiandmiseks on aga oluline seda õigesti tutvustada ning seetõttu on suur osa looduskaitselinelisest tööst töö inimestega.
Köömne tänav
Köömne tänav sai nime 14. mail 1946.
Ökosüsteemsed teenused
Tähtsus majanduses
Ökosüsteemi teenuste rahalise hindamise jaoks on olemas kuus peamist meetodit:
Ökosüsteemi teenused ja äri
Ökosüsteemi teenused ja eriti nende häired võivad olla ärile kahte moodi olulised. Ühtpidi toovad häired nende toimimises kaasa suuri riske. Teistpidi on olemas võimalused nendega tegelemiseks, mis omakorda võib olla ka äriliselt kasulik.
Paljud ettevõtted ei ole ise teadlikud oma tegevuse mõjudest keskkonnale ega potentsiaalsetest tagajärgedest üldisele heaolule. Lisaks on ka suur osa keskkonnakorralduse süsteemidest seni keskendunud pigem keskkonnamõjudele kui üldisele inimkonna sõltumisele keskkonnast. Samas on tänapäevaks arendatud välja mitmeid uudseid süsteeme, mis võtavad arvesse ja väärtustavad ka ökosüsteemiteenuseid, näiteks Corporate Ecosystem Services Review (ESR), Artificial Intelligence for Ecosystem Services (AIRES) ja Natural Value Iniciative (NVI).
Operatsioonilised riskid ja võimalused
Riskid seotud näiteks joogivee nappusega või hüdroelektrijaamade energiatoodangu vähenemisega mudastumise tagajärjel.
Võimalused on näiteks veekasutuse efektiivsuse tõstmine või kohalike märgalade loomine/taastamine, et probleemi ära hoida.
Regulatoorsed ja juriidilised riskid ja võimalused
Riskid on seotud näiteks trahvide, valitsuse regulatsioonide või kohtuasjadega kogukondadelt, kellele vajalikud ökosüsteemi teenused on äritegevuse tõttu häiritud.
Võimalused on näiteks valitsustel arendada välja seadusi, kaitsmaks või taastamaks inimeste edasiseks jätkusuutlikuks arenguks vajalikke ökosüsteemi teenuseid.
Mainega seotud riskid ja võimalused
Riskid firmadele on kaotada oma kliendibaasi, kuna nad on ökoloogilisi teenuseid väärkasutanud.
Võimalused on seotud jätkusuutlike kaubandus-, juhtimis- ja investeerimisviisidega erinevate kaubamärkide vahel vahe tegemiseks.