cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ebavere mõis
Ebavere mõis (saksa keeles Ebbafer) oli Äntu mõisa karjamõis Väike-Maarja kihelkonnas Virumaal, tänapäeva Ebavere küla lähedal Väike-Maarja vallas Lääne-Virumaal.
Knesset
thumb|250px|Knesseti hoone lõunast Knesset on Iisraeli parlament.
Plejaadid (mütoloogia)
pisi|"Plejaadid" [[Elihu Vedder, 1885 ]] Plejaadid olid vanakreeka mütoloogias Atlase ja merenümfi Pleione seitse tütart. Nad olid nümfid, Artemise kaaslased ja õpetasid Bakchost, kui see veel pisike oli. Nende õed-vennad olid Hyas, hüaadid, hesperiidid ja Kalypso.
Knesset
Knessetile kuulub seadusandlik võim Iisraelis. Knesset valib ja kutsub tagasi presidendi ja peaministri ning teostab järelevalvet valitsuse tegevuse üle.
C. S. Lewis
pisi|C.S. Lewise ausammas [[Belfastis]]
Clive Staples Lewis (tavaliselt kasutatakse nimekuju C. S. Lewis; 29. november 1898 Belfast – 22. november 1963 Oxford) oli briti kirjanik ja õpetlane. Ta on tuntud kristliku apologeetika, kirjanduskriitika, keskaja kirjanduse alaste tööde ja ilukirjandusteoste autorina.
Plejaadid (mütoloogia)
Orion jälitas neid lakkamatult, kuni Zeus halastas plejaadidele ja tõstis nad taevavõlvile tähtedeks. Kui Orion samuti tähtkujuks sai, jätkas ta taevaski plejaadide jälitamist.
C. S. Lewis
23. aprillil 1956 abiellus C. S. Lewis (sõprade ja pere jaoks Jack) Helen Joy Davidman Greshamiga (18. aprill 1915 – 13. juuli 1960). Pärast Heleni surma kasvatas Lewis tema kahte poega (esimesest abielust) David ja Douglas Greshamit.
Tema ilukirjandusest on tuntud lasteraamatute sari "Narnia kroonikad". Esseedest on tuntud "Lihtsalt kristlus".
Plejaadid (mütoloogia)
Palja silmaga on näha ainult kuus tähte. Seitsmes paistab vaid neile, kellel on terav nägemine. Merope täht on nõrgem, sest ta vihastas taevaseid sellega, et abiellus surelikuga.
Knesset
120-kohaline parlament valitakse rahva poolt 4 aastaks. Valimiskünnis on alates 2014. aasta märtsist 3,25%, künnise ületanud erakondade vahel jagatakse kõik kohad D'Hondti meetodil kinnise nimekirja põhimõttel. Kogu riik on üks valimisringkond.
Plejaadid (mütoloogia)
Nende järgi nimetati Plejaadideks 3. sajandil eKr Aleksandrias tegutsenud 7 tragöödiakirjanikku ja 16. sajandil Pierre de Ronsardi ümber koondunud prantsuse luuletajate rühmitust.
Knesset
Madala valimiskünnise tagajärjel on valitsuskoalitsioonid olnud ebastabiilsed ja tihti lagunenud enne 4 aasta möödumist.
2016. aasta aprilli seisuga toimusid viimased Knesseti valimised 2015. aasta märtsis. Enim kohti said Likud (30) ja Sionistide Ühing (24).
Sündinud 2. oktoobril
''Siin artiklis loetletakse 2. oktoobril sündinud tuntud inimesi.
Ilmandu mõis
Ilmandu mõis (saksa keeles Ilmando) oli Raigu mõisa poolmõis Väike-Maarja kihelkonnas Virumaal, tänapäeva Raigu küla lähedal Väike-Maarja vallas Lääne-Virumaal.
Karunga mõis
Karunga mõis (saksa keeles Karrunga) oli Lasila mõisa karjamõis Väike-Maarja kihelkonnas Virumaal, tänapäeva Karunga küla lähedal Väike-Maarja vallas Lääne-Virumaal.
Yokkaichi
Yokkaichi on linn Jaapanis Mie prefektuuri põhjaosas. Asub Ise lahe ääres.
Yokkaichi on linn alates 1897. aastast.
Yokkaichi on sadama- ja tööstuslinn, seal on auto-, keemia- ja tekstiilitööstuse ettevõtted ning portselanimanufaktuurid.
Varbla valla vapp
thumb|Varbla valla vapp Varbla valla vapp on Pärnu maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Varbla valla vapp.
Vapp kinnitati 3. juunil 1996.
Vapi kirjeldus
Sinisel kilbil hõbedane lainelõikeline vapitüvi sinise lainelõikelise vardaga; vapitüve kohal ujuv, kuldse nokaga hõbedane kühmnokkluik.
Valla vapi kujutis peab mõõtmetest olenemata vastama etalonkujutisele. Valla vapi kujutist võib kasutada värvilise ja must-valgena. Värvilisel kujutisel peavad värvid vastama täpselt Varbla valla vapi statuudile lisatud värvilisele kujutisele.
Põhjendus
Vappi läbiv lainelõige ja lainelõikeline sinine varras sümboliseerivad valla mereäärset asendit ning kohalike inimeste elu ja tegemiste merega seotust. Ujuv luik meenutab, et siinmail elutseb arvukalt nii neid majesteetlikke lindusid kui ka paljusid teisi veelindusid. Sinine värvus tähendab tulevikulootust; hõbedane on puhtuse ja vaimsuse võrdkuju.
Vapi kasutamine
Varbla valla vapi kujutist kasutatakse:
Varbla valla vappi võidakse kasutada:
Asutustel, ettevõtetel, seltsidel, ühingutel ja üksikisikutel on lubatud valla vapi kasutada vallavalitsuse loal. Loa saamiseks esitatakse vallavalitsusele kirjalik avaldus.
Kontrolli valla vapi kasutamise üle teostab vallavalitsus.
Suzuka
Suzuka on linn Jaapanis Mie prefektuuri põhjaosas. Asub Ise lahe ääres.
Linnas asub Suzuka ringrada, kus 1987–2006 korraldati Vormel 1 Jaapani Grand Prix' etappi. Alates 2007 toimub etapp üle aasta.
Suzuka on tähtis tööstuslinn ja raudteede sõlmpunkt.
Spree
thumb|[[Berliini kesklinnast läbi voolava Spree jõe keskel asuva Muuseumisaare tipp (Bode-Museum)]] Spree on Haveli lisajõgi Saksamaal. Pikkus umbes 400 km.
Spree keskjooksul elavad Spreewaldi piirkonnas lääneslaavlastest sorbid.
Kate Millett
Kate Millett sai korraliku hariduse St Hilda's College (Oxford)is. 1961 kolis ta Jaapanisse ja abiellus 1965 skulptor Fumio Yoshimuraga, kuid nad lahutasid hiljem. Millett tuli tagasi Ameerikaase ning kirjutas oma abielust raamatu "Flying" ("Lendamine", 1974). 1979 läks ta Iraani naiste õigusi kaitsma ja kirjutas sellest raamatu "Going to Iran" ("Minek Iraani"). Raamat "Sita" (1977) kirjeldab tema armuafääri kooli naisadministraatoriga. Raamat "The Loony-Bin Trip" ("Hullumaja reis") (1990) arutleb tema psühhiaatrilist diagnoosi, haiglasse paigutamist ja liitiumiravist loobumist.
Anosy
Anosy on mitme koha nimi.
Bhagirathi
thumb|Bhagirathi ja Bhilangana ühinemiskoht Bhagirathi (hindi भागीरथी (Bhāgīrathī)) on Gangese lähtejõgi.
Algab kiirevoolulise mägijõena 7756 meetri kõrguselt Gangotri liustikust Himaalajas. Umbes 700 km kaugusel lähtest ühineb Devprayagi linna juures Alaknandaga ja kannab allavoolu Gangese nime.
Bhagirathi
Nabari
Nabari on linn Jaapanis Mie prefektuuris. Asub sisemaal.
Anatoli Sobtšak
pisi|Anatoli Sobtšak (1996)
Päritolu
Anatoli Sobtšaki isapoolne vanaisa Anton Semjonovitš Sobtšak (poolapäraselt Sobczak; rõhk esimesel silbil) oli venestunud vaesunud šlahta päritolu poolakas, töötas vedurijuhina. Isapoolne vanaema Anna Ivanovna oli Moravas sündinud väikekodanlikust perekonnast pärit tšehhitar, kes valdas tšehhi, poola ja saksa keelt. Anatoli Sobtšaki isa Aleksandr Antonovitš Sobtšak oli lõpetanud raudteetranspordi instituudi.
Anatoli Sobtšaki emapoolne vanaisa oli venelane, vanaema ukrainlanna. Anatoli Sobtšaki ema Nadežda Andrejevna Litvinova oli ametilt raamatupidaja.
Haridus- ja töökäik
Sobtšak lõpetas 1959. aastal Ždanovi-nimelise Leningradi Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna. Töötas kolm aastat advokaadina Stavropoli krais ja naasis Leningradi riiklikku ülikooli, kus lõpetas aspirantuuri ja kaitses 1964. aastal õigusteaduste kandidaadi kraadi väitekirjaga "Гражданско-правовая ответственность за причинение вреда действием источника повышенной опасности".
Ta töötas dotsendina Leningradi Tselluloosi- ja Paberitööstuse Tehnoloogilises Instituudis (1968–1973) ja Leningradi riiklikus ülikoolis (1973–1981). 1982. sai ta õigusteaduste doktori kraadi ja professori kutse; aastatel 1982–1989 oli ta Leningradi Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna dekaan.
1989 valiti Sobtšak NSV Liidu rahvasaadikuks. Ta oli NSV Liidu Ülemnõukogu üks aktiivsemaid liikmeid.
pisi|Anatoli Sobtšak 23. mail 1990 valiti ta Leningradi Linnanõukogu esimeheks ja 12. juunil 1991 Peterburi linnapeaks. 3. juulil 1996 toimunud Peterburi kuberneri valimistel kaotas ta oma tollasele asetäitjale Vladimir Jakovlevile.
Aastatel 1997–1999 elas ta Pariisis, esines loengutega Sorbonne'is ja teistes Prantsusmaa ülikoolides.
Detsembris 1999 teatas Sobtšak kavatsusest kandideerida 2000. aasta suvel uuesti Peterburi kuberneriks. Paraku suri ta ööl vastu 20. veebruari 2000 ägeda südamepuudulikkuse tõttu. Ta on maetud Peterburis Nikolski kalmistule.
Tunnustus
Sobtšak oli 11 ülikooli audoktor, paljude medalite ja auhindade laureaat ja mitme linna aukodanik (Dubrovnik, Firenze, Thbilisi, Indianapolis).
Isiklikku
Anatoli Sobtšaki esimesest abielust (1959–1980) oli tal tütar Marija Sobtšak (sündinud 1965, töötab juristina). Juristina töötab ka Marija poeg Gleb Sobtšak (sündinud 1983).
Mälestuse jäädvustamine
2002. a. juunis avas Venemaa president Vladimir Putin Peterburis mälestustahvli maja seinal, kus Sobtšak elas aastatel 1990–2000.
Ptolemaios X
Ptolemaios X Alexandros I (suri 88 eKr) oli Ptolemaioste dünastiast Egiptuse kuningas 110–109 eKr ja 107–88 eKr. Ta oli Ptolemaios VIII ja Kleopatra III poeg. 110 eKr sai Ptolemaios X tänu ema toetusele troonile, kuid juba järgmisel aastal kukutati ta taas oma venna Ptolemaios IX poolt.
1988. aasta Eesti meeste meistrivõistlused rahvusvahelises kabes
'''Eesti meeste 33. meistrivõistlused rahvusvahelises kabes (1988)'''
Ptolemaios X
107 eKr tappis Ptolemaios X Alexandros I oma ema ning kukutas venna, ta valitses sedakorda kuni oma surmani lahingus, misjärel tõusis valitsejaks taas tema vend Ptolemaios IX.
1988. aasta Eesti meeste meistrivõistlused rahvusvahelises kabes
Tallinna Malemaja, 4. - 19. mai 1988
Peakohtunik: Peeter Rääk
Qini dünastia
thumb|300px|right|Qin Shi Huangdi keisririik aastal 210 eKr pisi|Ala, mida valitses Qini dünastia Qini dünastia (秦朝, Qíncháo) oli Hiina keisririigi esimene dünastia. See valitses praeguse Hiina idaosa aastail 221–206 eKr.
Qini dünastiale eelnes sõdivate riikide ajastu, mil eelmise dünastia, kuningliku Zhou dünastia, võimu alla jäi vaid väike osa Hiinast.
Qini dünastia rajas 221. aastal eKr Qini riigi valitseja Ying Zheng (Yíng Zhèng), kes kuulutas end keisriks Qin Shi Huangdi nime all. Enne teda oli keisritiitel Hiinas kasutusel vaid jumalate ja mütoloogiliste muinaskeisrite kohta. Qini riik oli kõige läänepoolsem sõdivate riikide ajastu seitsmest riigist. Sel õnnestus kõik võistlevad riigid allutada ning esimest korda ühendada kogu Taevaalune (hiinlaste asuala). See oli juba eelmiste sajanditel alanud protsesside kulminatsioon ja üks tähtsamaid sündmusi Hiina ajaloos. Ühtse riigi tegelikuks arhitektiks peetakse selle kantslerit Li Si'd. Qini dünastia valitses palju suuremat ala kui varasemad Shangi ja Zhou dünastia.
Need vähesed aastad, mis Qini dünastia kestis, kuuluvad Hiina ajaloo poliitiliselt kõige loovamate aegade hulka. Valitsemises lähtus Shi Huangdi legistlikust ideoloogiast. Qini keisririiki nimetab Tarmo Kulmar esimeseks varatotalitaarseks riigiks. Qini dünastia rajas Hiina riigikorralduse alused: ta lõi keiserliku bürokraatia, maksustas süstemaatiliselt inimesed ja maa, legitimeeris keisri institutsiooni, rajas müüri kaitseks Sise-Aasia rahvaste eest, võttis kasutusele ühtsed mõõdud, ühtse kirja ja ühtse raha. Nimi "Hiina" pärinebki Qini dünastia nimest.
Pärast esimese keisri Shi Huangdi surma 210. aastal eKr puhkesid kogu riigis rahutused. Hoolimata Qini riigi sõjalisest tugevusest viis järgnenud kodusõda riigi kokkuvarisemiseni. Keisri järglane Er Shi valitses vaid kolm aastat. Aastal 207 eKr laskis mässuline Xiang Yu kolmanda keisri Ziyingi hukata.
Qini dünastiale järgnes varsti Hani dünastia, mille rajas Liu Bang.
Hiina ajalookirjutus taunis Qini dünastiat pikka aega kui barbaarset ja militaristlikku. Ka lääne teadlased pidasid seda pikka aega totalitarismi tüüpiliseks näiteks. Arheoloogiliste leidude analüüs on kujundanud tasakaalustatuma pildi.
Qini riik
Qini riik pärineb Zhou dünastiast. Zhou kuningad andsid kukutatud Shangi dünastia sugulastele ja liitlastele lääne, et tagada nende ustavust. Maa jagamine viis tasapisi riigi poliitilise killustumiseni. Nii oli kevadete-sügisete ajastul umbes 170 riiki, mis olid omakorda läänideks jagatud. Zhou kuningad kaotasid tähtsuse. Riigid hakkasid sõdade käigus suurenema, kuni sõdivate riikide ajastul jäi alles seitse omavahel sõdivat riiki. Need riigid olid üksteisest sõltumatud ja elujõulised. Neil oli küll suuresti ühine keel ja kultuur, kuid nende vahel olid piirid, tollid, vahelduvad liidud, intriigid ja sõjad.
Aastal 897 eKr sai Feizi Zhou kuningalt lääni tänapäeva Tianshui lähedal (Gansu provints), et kasvatada seal kuninga õukonna jaoks hobuseid. Feizi järeltulijad võtsid varsti endale hertsogitiitli (gong) ja nende mõju kasvas; aastal 770 oli Zhou kuningas isegi sunnitud sellelt uuelt dünastialt rong'ide rünnaku eest kaitset otsima. Vastukäiguna ülendas ka kuningas Qini hertsogkonnaks. Qini elanike päritolu ei ole täpselt teada. Qini riigi asendi tõttu olid selle elanikud dünastia Sise-Aasia rändrahvastest mõjutatud või koguni põlvnesid neist, kuigi nad olid 5. sajandini eKr nomaadidega pidevalt sõjas. Samal ajal võeti hiina kultuur ja kombed tasapisi üle.
pisi|[[Shang Yang]]
Sõjaline laienemine
Tekkimisest alates oli Qini kuningriik aina kasvanud, laienedes peamiselt lääne ja loode suunas. Qini riigi sõjaline laienemine sai päriselt alguse 316 eKr, kui vallutati Shu riik ja hiljem Ba riik (praeguse Sichuani provintsi alal tänapäeva Chengdu ja Chongqingi piirkonnas) ning sellega nõrgendati otsustavalt lõunanaabrit Chu riiki. Aastal 256 tegi Qini riik lõpu ka Zhou dünastiale, kuigi sellel oma nõrkuse tõttu enam suurt poliitilist tähtsust ei olnud. Naaberriigid püüdsid Qini riigi laienemist liitude või rahustamisega ohjeldada.
Qini riigi edu põhjused
Seda, miks just riik, millel oli algselt kõige madalam kultuuritase ja mis asetses Hiina ala äärel, suutis saada nii tugevaks, et Taevaalune ühendada, on palju uuritud. Sellele aitas kaasa palju tegureid:
Mõjuala
Qini dünastia südamaa oli Wei jõe orus ja Kollase jõe ülemjooksu ääres (Kollase jõe ääres elas 90% piirkonna rahvastikust). See koosnes mägisest ja kuivast loodeosast (tänapäeva Gansu ning Shaanxi põhjaosa) ning tänapäeva Shaanxi, Shanxi ning Henani lääneosa lössiplatoost. Viimasel oli pehme ja huumusrikas muld ning piisavalt niiskust nisu ja hirsi kasvatamiseks ning see oli ka üleujutuste eest suhteliselt kaitstud.
Robert Khotšharjan
pisi|Robert Khotšharjan Robert Khotšharjan (armeenia Ռոբերտ Քոչարյան) (sündinud 31. augustil 1954 Xankəndis (Stepanakertis) Mägi-Karabahhis) on Armeenia poliitik, taasiseseisvunud Armeenia Vabariigi teine president aastatel 1998–2008.
1992–1994 oli Khotšharjan Mägi-Karabahhi peaminister, 1994–1997 Mägi-Karabahhi president, 1997–1998 Armeenia peaminister ja 1998–2008 Armeenia president.
Elulugu
Khotšharjan oli Nõukogude armees ajateenistuses aastatel 1972–1974.
Pärast seda, kui ta eelkäija Levon Ter-Petrosjan oli sunnitud presidenditoolist loobuma, valiti Robert Khotšharjan Armeenia teiseks presidendiks 30. märtsil 1998. Ta võitis oma põhirivaali Karen Demirtšjani enneaegsetel valimistel, mida rahvusvaheliste vaatlejate sõnul saatsid mõlemapoolsed rikkumised. Muuhulgas kaevati, et Khotšharjan ei olnud kümme aastat Armeenia kodanik, nagu nõudis põhiseadus, ehkki see olnuks võimatu, kuna riik oli vaid 7 aastat vana; samas tunnistas Armeenia põhiseadus Armeenia NSV-d vabariigi eelkäijana.
Khotšharjani ametiajal tapeti mitu opositsioonijuhti Armeenia parlamendis ja peaminister 1999. aastal parlamenditulistamise käigus. Khotšharjan ise pidas terroristidega läbirääkimisi pantvangi võetud parlamendiliikmete vabastamiseks.
Presidendina jätkas Khotšharjan läbirääkimisi Aserbaidžaani presidendi Ilham Alijeviga, leidmaks rahumeelset lahendust Mägi-Karabahhi küsimusele. Läbirääkimisi peeti septembris 2004 Kasahstani pealinnas Astanas, samaaegselt Sõltumatute Riikide Ühenduse tippkohtumisega. Väidetavalt oli üks ettepanek tõmmata Armeenia väed tagasi Mägi-Karabahhiga piirnevatelt Aserbaidžaani aladelt ning korraldada piirkonna tuleviku teemal referendumid Mägi-Karabahhis ja Aserbaidžaanis. 10.–11. veebruaril 2006 kohtusid Khotšharjan ja Alijev Prantsusmaal Rambouillet's, arutamaks konflikti lahenduse põhimõttelisi aluseid, selahulgas vägede väljaviimist, rahvusvaheliste rahutagajate üksuste moodustamist ja Mägi-Karabahhi staatust.
Prantsusmaal toimunud kõnelustele eelnenud ja järgnenud nädalail väljendasid OSCE Minski Grupi kaasesimehed vaoshoitud lootust, et jõutakse mingit laadi kokkuleppele. Prantsusmaa president Jacques Chirac kohtus mõlema riigijuhiga eraldi ning lootis, et läbirääkiisi kroonib edu. Vastupidi lootustele kokkulepet ei sündinud ning võtmeküsimused nagu Karabahhi staatus ja Armeenia vägede lahkumine Kalbadžarist jäid endiselt segaseks. Järgmine läbirääkimiste ring toimus märtsis 2006 Washingtonis. Venemaa president Vladimir Putin survestas mõlemat osapoolt, et vaidlused lõpetataks. Hiljem 2006. aastal kohtusid Armeenia ja Aserbaidžaani presidendid Minskis 28. novembril ja Moskvas said kokku ministrid. Lahendust ei toonud ka need.
Isiklikku
Robert Khotšharjani abikaasa on Bella Khotšharjan, neil on kolm last: Sedrak, Gajane ja Levon.
Kivistiku mõis
Kivistiku mõis (saksa keeles Kiwistik) oli Kaarma mõisa karjamõis Väike-Maarja kihelkonnas Virumaal.
Kullenga mõis
Kullenga mõis, ka Kullinga mõis (saksa keeles Kullenga) oli Porkuni mõisa karjamõis Väike-Maarja kihelkonnas Virumaal, tänapäeva Kullenga küla lähedal Väike-Maarja vallas Lääne-Virumaal.
Kumano
Kumano on linn Jaapanis Mie prefektuuri lõunaosas. Asub Kii poolsaarel Vaikse ookeani kaldal.
Paul Masson
Paul Masson [pol mass'oon] (hiljem Paul Nossam; 30. november 1874 – 30. november 1944 või 1945) oli prantsuse jalgrattasportlane, esimene kolmekordne olümpiavõitja.
1896. aasta suveolümpiamängudel Ateenas võitis ta 6 jalgrattaspordialast kolm: trekisprint (333,33 m lendstardist 24,0), 2000 m sprint (4.58,2) ja 10 000 m trekisõit (17.54,2).
Tallinna Jaani seegi kirik
pisi|Tallinna [[Jaani seek|Jaani seegi kirik 2004. aastal]] Tallinna Jaani seegi kirik on kirik Tallinna kesklinnas Tartu maantee alguses.
Seda kasutab Armeenia Apostliku Kiriku Eesti Püha Gregoriuse kogudus.
Praegune kirik kujutab endast pikka trapetsikujulist paekiviehitist, mis paikneb küljega vastu Tartu maanteed. Kiriku barokne laternaga torn ja viilud on puidust, lõunaseinas paiknev lihtne raidportaal on ümarkaarne.
Kiriku üks kunagisi kantsleid asub praegu Karula kirikus.
Ajalugu
Esimene kirik selles paigas rajati tõenäoliselt 14. sajandil (mõnede allikate kohaselt 13. sajandi I poolel). Praeguse kuju sai kirik 1648. ja 1724. aastate ümberehituste ajal. Torni tipus asetsev kukega tuulelipp pärineb 17. sajandist, tornis olevad kaks kella aga aastatest 1619 ning 1731.
1559. aastal, kui käis Liivi sõda, kirik suures osas lammutati, hiljem ehitati uuesti üles. Põhjasõja ajal säilis kirik puutumatuna, arvatavasti oli tegemist erandjuhusega väljaspool linnamüüre. Pärast Tallinna vallutamist 1710. aastal hakkasid venelased kasutama Uue Johannese (Jaani) seeki vene vägede garnisonikirikuna, kuid juba 1716. aastal sundis Eestimaa kuberner krahv Aleksandr Menšikov rootslaste Rootsi-Mihkli koguduse oma senisest Suur-Kloostri tänaval asunud endisest Tallinna Püha Mihkli kloostrikirikust asuma seegihoonesse Rüütli tänaval ning esimene muudeti vene vägede garnisonikirikuks (tänapäeval Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku Issanda Muutmise peakirik Suur-Kloostri tänav 14).
Visila mõis
Visila mõis (saksa keeles Wistla) oli Porkuni mõisa karjamõis Väike-Maarja kihelkonnas Virumaal.
Tallinna Jaani seegi kirik
Ajalugu
Jaani seegi kirik seisis kaua sihipäraselt kasutamata, alates 1993. aastast kasutab seda Armeenia Apostliku Kiriku Eesti Püha Gregoriuse kogudus.
2000. aasta novembris tuli kiriku väravaehitise seest välja korjanduskarp 1804 mündiga, neist enamik olid pärit 19. sajandist. Kõige vanem münt pärines Rootsi ajast (17. sajandist).
Restaureerimistööde käigus, mis toimusid 15. märtsil 2001, leiti kiriku torni tuulelipu küljes olevast munast kolm ajaloolist ürikut ja mündid. Ürikud olid pärit vastavalt 1648., 1724. ja 1781. aastast. Ürikute juurde kuulusid ka mõned samast ajast pärit mündid. Nii pärgamentürikud kui mündid olid haruldaselt hästi säilinud. Ürikutes on juttu tornikiivri restaureerimisest, tähtsaima osa moodustavad loetelud Eesti ja Tallinna aukandjatest – alates keisrist ja lõpetades kooliõpetajatega.
Seegi kiriku restaureerimistööde lõpus asetati vana tuulelipp taas oma kohale – lisaks vanade ürikute koopiatele peideti muna sisse ka sõnum tänapäevast.
Vanadest ürikutest tehti paber- ja CD-ROM-koopiad, lisati informatsioon praegustest ehitustöödest kirikus, Tallinnas toimuvast ning tänapäeva mündid. Vanade ürikute originaalid on hoiul Tallinna linnaarhiivis.
Seegi kabel
Ürikute põhjal on selgunud, et 1448. aastal pühitses Tallinna piiskop Hendrik seegi kabeli ja kiriku, kus oli kolm altarit.
Seegikompleks
Linnalähedast Püha Johannese leprosooriumi (hospidali) ehk Jaani seeki on dokumenteeritult esimesena maininud paavsti legaat Modena Wilhelm 1237. aastal kui Tallinna pidalitõbiste vendade maja.
Seegikompleks paiknes Tallinna vanalinnast ehk toonasest linnapiirist umbes pool kilomeetrit kagus asetsenud Kivisilla eeslinnas, Tartu maantee ja Härjapea jõe ristumiskohas ning koosnes arvukatest hoonetest, näiteks Härjapea jõel asunud vesiveski.
Seegid oli vanade, haigete ja vigaste varjupaigad keskajal, mida rajasid kirikud, kloostrid ja kogukonnad. Keskaegses Tallinnas tegutses vähemalt 4 seeki. Jaani seegis hooldati 16. sajandini ka pidalitõbiseid ehk leeprahaigeid; sellest ka nimi leprosoorium. Enamjagu seegi hooneid kas lammutati Liivi sõja eel (et vaenlastel ei oleks tugipunkti) või hävisid selles sõjas aastatel 1558–1583, kuid hiljem taastati.
Reljeef (täpsustus)
Sõnal "reljeef" (prantsuse sõnast relief) on mitu tähendust:
Tallinna Jaani seegi kirik
Seegikompleks
Sellega lõppes mitte ainult piirkonna, vaid kogu linna üks pikemaid traditsioone.
Tänapäevani on kompleksist säilinud ainult Jaani seegi kirik.
Tööstusasum
Tööstusasumina tegutses see kant kaua. Esimene seegile kuulunud veski jahvatas vilja juba 13. sajandil, 17. sajandil lisandusid sellele jahu-, paberi-, püssirohu-, vasetöötlemis- ja nahaparkimisveskid.
Nahaveskist sai Eesti ajal mehhaniseeritud jalatsivabrik Union, mis Nõukogude ajal jätkas nahkehistöö tegemist Kommunaari kombinaadina ja töötas Linda nime all 1997. aastani. Viimane paberivabrik lammutati alles 1995. aastal; sinna ehitati Stockmanni kaubamaja. Vabriku torni alumist juppi võib hoone taga veel näha ja endisi aegu meenutab ka Paberi trammipeatus Tartu maanteel.
Ptolemaios IX
Ptolemaios IX Soter II (Ptolemaios Päästja II), tuntud ka hüüdnime Lathyros all (suri 81 või 80 eKr), oli Ptolemaioste dünastiast Egiptuse kuningas vaheaegadega 116–81/80 eKr. Ta oli Ptolemaios VIII ja Kleopatra III poeg.
Ptolemaios IX valitses koos oma emaga, kuid too oli tema valinud kuningaks ainult Aleksandria rahva survel (ta oli enne võimule saamist olnud edukas Küprose asevalitseja). Tegelikult tahtis ta võimule panna oma lemmikpoega Ptolemaios X Alexandrost. 110 eKr ta tegigi seda, kukutades Ptolemaios IX. Kuid peagi taipas Kleopatra, et Ptolemaios IX oli olnud parem valitseja ning aitas tal 109 eKr trooni tagasi saada. Seepeale tappis Ptolemaios X oma ema ning tõusis 107 eKr taas võimule. Ent 88 eKr sai ta lahingus surma ning kuningaks sai taas Ptolemaios IX, kes valitses nüüd oma surmani. Ptolemaios abiellus oma õe Kleopatra IV-ga, hiljem Kleopatra Selenega. Tema tütar Berenike III valitses peale tema surma umbes aasta, kuni tema kasupoeg Ptolemaios XI ta tappis ning võimu haaras.
Merope
Merope oli mitme vanakreeka mütoloogia tegelaskuju nimi:
Uhe mõis (Väike-Maarja)
Uhe mõis (saksa keeles Wistla) oli Porkuni mõisa karjamõis Väike-Maarja kihelkonnas Virumaal.
Andres Arrak
Andres Arrak (17. juuli 1958 Tartu – 4. mai 2017 ) oli eesti majandusteoreetik, -õppejõud ja -publitsist.
311 (ansambel)
311 (inglise keeles loetakse three eleven) on rapcore 'i, punkmuusikat ja reggae 't viljelev USA ansambel.
Ansambel loodi 1990 Nebraska osariigis Omahas.
Andres Arrak
Töö
15. novembril 2014 teatas Arrak, et astus erakonda Isamaa ja Res Publica Liit. Peatselt pärast seda vabastati Arrak Eesti Rahva Muuseumi turundusjuhi ametikohalt, mille põhjuseks ta ise pidas erakonda astumist. Muuseumi direktor Tõnis Lukas lükkas need väited ümber ja selgitas, et tegemist oligi 2014. aasta lõpuni kehtiva lepinguga, mida ta otsustas mitte pikendada Arraku mitterahuldava tööalase panuse tõttu.
2012. aastal algatas tarbijakaitseamet menetluse Arraku osalusega portaali pangalaen.ee suhtes, kuna lehel puudusid kontaktandmed. Samuti eitasid pangad ja finantsinspektsioon Arraku väiteid, nagu oleks portaali autorid teinud nendega koostööd.
Seisukohad
Andres Arrak on avaldanud rea publitsistlikke artikleid, milles pooldas majanduslikku liberalismi ning kritiseeris Lääne-Euroopa riikide ja Euroopa Liidu majanduspoliitikat.
Uuemõisa mõis (Väike-Maarja)
Uuemõisa mõis, ka Hõbediku karjamõis (saksa keeles Charlottenburg, Charlottenberg) oli Vao mõisa karjamõis Väike-Maarja kihelkonnas Virumaal, tänapäeva Uuemõisa küla lähedal Väike-Maarja vallas Lääne-Virumaal.
Helme
Helme on alevik Lõuna-Eestis Valga maakonnas Tõrva vallas.
2000. aastal elas Helmes 419 inimest, 2006. aastal 230.
Alevikus asuvad Orjakivi, Pärliallik ja Arstiallik.
Aastatel 1992–2017 oli alevik Helme valla halduskeskus, pärast Eesti omavalitsuste haldusreformi jääb alevik Tõrva valla territooriumile.
Helmet kui kohanime on esmamainitud 1210. aastal.
Plejaad
Plejaad on üks plejaadidest, Atlase tütardest vanakreeka mütoloogias.
Plejaadide järgi on nime saanud "Plejaad", 3. sajandil eKr Aleksandrias tegutsenud seitset tragöödiakirjanikku.
Nende nime võttis endale "Plejaadiks", 16. sajandil Pierre de Ronsard'i ümber koondunud prantsuse luuletajate rühmitus.
Nende rühmituste järgi nimetatakse plejaadiks ka mis tahes rühma samal ajal või samal alal tegutsenud väljapaistvaid isikuid.
Sadism
Sadism (prantsuse kirjaniku markii de Sade'i nimest) on lõbu või rõõmu tundmine kellegi piinamisest või kellelegi valu tekitamisest.
Sadism, millest saadakse seksuaalset naudingut, on seksuoloogiliselt üks parafiiliatest.
Henry Miller
Tema romaanid on segu autobiograafiast, sotsiaalsest kriitikast, filosoofiast, sürrealistlikest assotsiatsioonidest ja müstitsismist. Ta kirjutas ka reisijutte ja kirjanduskriitikat.
1990. aastal tehti temast film "Henry & June", kus Millerit mängis Fred Ward.
"Vähi pöörijoon" ("Tropic of Cancer") on Henry Milleri esikteos, mis kirjutati Pariisis 1930–1931 ja ilmus Pariisi kirjastuses 1934. See romaan sai (nagu Milleri järgmisedki teosed) Inglismaal ja Ameerika Ühendriikides moraalitsensuurilistel põhjustel ilmuda alles 1960. aastatel.
Ella Grabbi
Ella Grabbi (kuni 1926 Ella Korjus, 1. august 1898 Narva – 14. märts 1996) oli Vabariigi Presidendi vanema käsundusohvitseri kolonel Herbert Grabbi abikaasa ja Hellar Grabbi ema.
1989. aasta Eesti meeste meistrivõistlused rahvusvahelises kabes
'''Eesti meeste 34. meistrivõistlused rahvusvahelises kabes (1989)''' toimusid Tallinna Malemajas 2.–16. mail 1989.
Male
pisi|[[Malelaud stauntonmalendite ja malekellaga]] pisi|Luksuslik malelaud
Male on strateegiline lauamäng kahele mängijale, seda mängitakse ruudukujulisel 64 (8×8) ruudustikul vahelduvate värvidega mängulaual. Mõlemad mängijad alustavad mängu 16 malendiga ning eesmärk on matistada vastase kuningas.
Traditsioonilise male mängureeglid
Malet mängitakse nelinurksel mängulaual, mis on jaotatud kaheksaks reaks ehk horisontaaliks ja kaheksaks liiniks ehk vertikaaliks. Need 64 ruutu (ehk välja) on üksteisest eristamiseks värvitud vahelduvate värvidega, tume ja hele, mida nimetatakse vastavalt mustaks ja valgeks. Laud asetatakse nii, et mõlemal mängijal asub all vasakul must nurgaväli.
Mängu alguses on pooled malendid mustad ja pooled valged, ning ühte värvi malenditega mängib üks mängija. Selle järgi nimetatakse ka mängijaid vastavalt mustaks ja valgeks. Mängu alustab alati valgete malenditega mängija. Paljud algajad ei tunne veel hästi reegleid ja võtavad mingist malendist kinni, kuid malereeglite järgi peab juba puudutatud malendiga ka käima. Kui mängija soovib mängunuppe laual lihtsalt kohendada, siis tuleb sellest enne teatada ning sel juhul ei lähe see puudutusena kirja. Mängu ajal võib nuppe kohendada vaid parajasti käigul olev mängija.
Vangerdamine
Vangerdust alustatakse alati kuningast, sest muidu võidakse seda lugeda lihtsalt vankrikäiguna. Pealegi ei pruugi vangerdajal kohe meelde tulla, kui palju liigub vanker pikas vangerduses. Eristatakse lühikest (kuningatiiva vankriga, tähistatakse 0-0 või O-O) ja pikka (liputiiva vankriga, tähistatakse 0-0-0 või O-O-O) vangerdust.
Ajakontroll
Lisaks ilma ajata mängudele kasutatakse males ajakontrolli. Kui mängija aeg saab otsa enne mängu lõppu, on mäng automaatselt kaotatud (välja arvatud juhul, kui vastasel pole matistamiseks piisavalt malendeid). Mängude kestus võib ulatuda mõnest minutist seitsme tunnini. Kiirmale on male, kus ühele poolele antakse mängu jaoks 10–60 minutit, välkmale ajakontrollid on need, milles kõik käigud tuleb sooritada vähem kui 15 minuti jooksul. Ajakontrolli, kus kummalgi poolel on aega vähem kui 3 minutit, nimetatakse ka supervälkmaleks. Turniiridel kasutatakse aja mõõtmiseks spetsiaalseid malekelli.
Käikude üleskirjutamine
Males kasutatakse käikude ülesmärkimiseks enamasti algebralist notatsiooni, mis on ainus notatsioon, mida FIDE tunnustab. Lühendatud algebralise notatsiooni formaat on "malendi lühend – liin, kuhu malend liikus – rida, kuhu malend liikus". Näiteks tähendab Lg5, et lipp käis g-liinile, 5. reale (väljale g5). Malendite lühendid eestikeelses notatsioonis on nende algustähed: K – kuningas, L – lipp, V – vanker, O – oda, R – ratsu. Etturikäigu tähistamiseks ei kasutata tähte E, seega e4 tähendab, et ettur käis väljale e4. Kui kaks sama tüüpi malendit saavad käia samale väljale, kasutatakse nende eristamiseks veel üht tähte või numbrit, nt Rgf3 tähendab, et f3-le käis ratsu, mis asus g-liinil. R5b6 tähendab, et b6-le käis ratsu, mis asus 5. real.
Anosy järv
thumb Anosy järv [an'uusi] (prantsuse keeles lac Anosy) on järv Madagaskari pealinnas Antananarivo lõunaosas, Haute-Ville'ist 3 km lõuna pool.
Järvest läänes on Ampefiloha, loodes Isoraka. Põhjas on Mahamasina.
See on Radama I ajal rajatud kunstlik järv endise soo kohal. James Cameron andis sellele südame kuju.
Male
Käikude üleskirjutamine
Etturi muundamisel lisatakse käigu taha malendi lühend, milleks ettur muundati (nt e8L). Vangerdust tähistatakse märkidega 0-0 (lühike vangerdus) ja 0-0-0 (pikk vangerdus). Vastase kuninga tulistamist tähistatakse plussmärgiga. Mati lühend on "#". 1-0 tähendab valge võitu, 0–1 tähendab musta võitu, ½–½ tähendab viiki. Kui mängija pakub viiki, peab ta selle märkima (=).
Malekäikude kommenteerimisel kasutatakse kirjavahemärke. ! on hea käik, !! on suurepärane, raskesti leitav käik, ? on halb käik, ?? on raske viga, !? on tähelepanu vääriv käik, mis ei ole tingimata parim, ?! on kahtlane käik, mille ümberlüket on raske leida.
Anosy järv
Järve keskel saarel, mis on linnaga ühendatud puudega kaetud teetammi abil, on prantslaste rajatud mälestusmärk Esimeses maailmasõjas langenutele Monument aux Morts. See kujutab endast suurt valge (kuldse) ingli ("must ingel", sest ta kandis algselt musta tuunikat, mis on nüüd valgeks värvitud) kuju plintosel. Monument on rajatud 1927, autorid skulptor Barberis ja arhitekt Perrin. Saarel oli Radama I rajatud püssirohutehas, hiljem Jean Laborde'i poolt kuninganna Ravanamola I jaoks ehitatud suveloss.
Järvekaldal kasvavad jakarandapuud, mis õitsevad oktoobris ja novembris. Järve ääres käivad puhkamas hõbehaigrud.
Male
Käikude üleskirjutamine
Kuni 1981. aastani lubas FIDE kasutada ka kirjeldavat notatsiooni, millest on levinumad inglise ja hispaania variant.
Anosy järv
Teetammi vastas oli lilleturg, mis viidi üle Anosibesse, ja käsitööturg. Lõunakaldal on habemeajajate kioskid.
Iseseisvuspäeval 26. juunil on järve kohal ilutulestik.
Male
Käikude üleskirjutamine
Kirimales ja eriti rahvusvahelistel võistlustel leiab kasutamist ICCF-i numbriline notatsioon. Süsteem on välja pakutud sakslase J. W. D. Wildti poolt ning on tuntud ka nimedega Kochi notatsioon või Venemaal (ja endises NSV Liidus) ka kui Savenkovi notatsioon.
Arvutiprogrammides kasutatakse standardselt ka inimesele loetavat PGN (inglise keeles Portable Game Notation) formaati, mis tugineb standardsele algebralisele notatsioonile ning mille uuematesse versioonidesse on standardselt sisse viidud ka seisude kirjeldamine X-FEN-i kaudu.
Strateegia ja taktika
Male strateegia seisneb pikaajaliste plaanide tegemises ja ellu viimises (näiteks millistele väljadele vigurid paigutada). Malemängu taktika moodustab osaliste probleemide edukas lahendamine. Taktikat ja strateegiat ei saa täielikult eraldada, kuna paljud strateegilised eesmärgid saavutatakse taktikaliste operatsioonide abil ja paljud taktikalised võimalused tekivad eelneva strateegilise võitluse tagajärjel.
Malepartii jagatakse tavaliselt kolmeks osaks: avang (tavaliselt esimesed 10–25 käiku, mille jooksul malendid paigutatakse soodsatele positsioonidele ehk arendatakse), keskmäng, kus toimuvad otsesed kokkupuuted vastase jõududega ja lõppmäng, kus laual on vähe nuppe ja kuningate osa võitluses suureneb. Lõppmängu iseloomustab veel see, et mängijate üheks peamiseks eesmärgiks on etturi muundamine, mis sageli on otsustav.
Taktika
Taktika seisneb enamasti lühiajalistes tegevustes, mida on inimesel ja arvutil võimalik ette arvestada. Arvestuse sügavus sõltub mängija võimest. Pikk ettearvestamine on vaiksemates seisudes tihti raske ja pole praktiline, kuid seisudes, kus käikude arv on piiratud ja paljud variandid forsseeritud (sunnitud), arvestavad tugevad mängijad pikki variante.
Lihtsad ühe- või kahekäigulised taktikalised operatsioonid (ähvardused, vahetused ja kahvlid) võivad moodustada kombinatsiooni (sunnitud käikudest koosnevad järjestikused taktikalised operatsioonid). Taktikaliste operatsioonide liigid on: sidumine, kahvel, äratõmbetuli, vahekäik, kõrvalejuhtimine, malendi kriitilisele väljale juhtimine, kahing ja tulejoone sulgemine.
Strateegia
Malemängu strateegia koosneb pikaajaliste plaanide tegemisest ja ellu viimisest ning seisu hindamisest malemängu üldiste printsiipide alusel. Seisu hindamisel peavad mängijad arvesse võtma mitmeid faktoreid: laual olevate malendite väärtus, olukord tsentris, etturistruktuur, kuninga ohutus ja kontroll tähtsate väljade üle.
Positsiooni hindamisel kuulub esmajärjekorras vaatlusele jõudude materiaalne vahekord, mis selgitatakse kummagi poole malendite keskmise väärtuste liitmisel. Tavaliselt on etturi väärtus 1 punkt, ratsu ja oda väärtus on 3 punkti, vankri väärtus on 5 punkti ja lipu väärtus on 9 punkti. Kuningal puudub punktiline väärtus, kuna mati korral on partii lõppenud. Lõppmängus on kuningas tugevuselt natuke parem kui oda ja ratsu, kuid nõrgem kui vanker. Malendite väärtus ei ole püsiv ja sõltub konkreetsest olukorrast ning seda mõjutavad mitmed tegurid: malendi paigutus (näiteks on viimase rea lähedale jõudnud etturid väärtuslikumad), malenditevaheline koordinatsioon (kaks oda on tihti efektiivsemad kui oda ja ratsu) ja seisu tüüp (ratsu on tihti kinnises seisus odast tugevam ja oda on tihti lahtises seisust ratsust tugevam).
Teine tähtis faktor seisu hindamisel on etturistruktuur. Kuna etturi liikumisvõime on teiste malenditega võrreldes piiratud, on etturite asetus staatiline ning määrab kauaks seisu strateegilise iseloomu. Nõrkused etturistruktuuris nagu isoleeritud etturid, kaksiketturid, kolmiketturid, mahajäänud etturid ja augud püsivad sageli kaua. Etturistruktuuri nõrgestamine pole üldiselt soovitatav, välja arvatud juhul, kui seda ei kompenseeri muud tegurid.
Avang
Avanguks nimetatakse malepartii esimesi käike. Tihti kasutatavate avakäikude järjestustel on olemas nimed, näiteks Hispaania avang ja Sitsiilia kaitse. Erinevaid avanguid on mitukümmend, nende iseloom ulatub väga vaiksest (Réti avang) väga agressiivseni (Läti gambiit). Mõnes avangus on parimad käigud mõlemale poolele leitud 30. käiguni. Elukutselised maletajad kulutavad avangu uurimisele aastaid ja teevad seda läbi terve karjääri, sest avanguteooria uueneb pidevalt. Avangu uurimine sisaldab ka sellele järgneva keskmängu tüüpiliste plaanide uurimist.
Põhilised strateegilised eesmärgid avangus on sarnased üldiste strateegiliste eesmärkidega males.
Kuna valged teevad esimese käigu, on enamiku mängijate arvates nendel sellega väike eelis, sest see annab valgetele initsiatiivi. Mustade eesmärgiks on valgete eelis neutraliseerida ja seis võrdsustada.
Keskmäng
Keskmäng algab pärast avangu lõppemist. Avangu ja keskmängu vahel puudub selge piir, kuid tavaliselt loetakse keskmäng alanuks, kui enamik vigureid on arendatud (samamoodi puudub selge piir kesk- ja lõppmängu vahel). Keskmängus peavad mängijad koostama mänguplaani seisu omaduste põhjal, kuna avanguteooria on lõppenud, ja samas arvestama taktikaliste võimalustega. Enamik kombinatsioone toimub keskmängus. Kombinatsioonid on tihti seotud rünnakuga vastase kuningale.
Avanguid võib liigitada nendes tekkinud etturistruktuuri järgi. Sarnase etturistruktuuriga seisudes tekivad tüüpilised strateegilised plaanid, näiteks vähemusrünnak, mis on liputiival vähem ettureid omava poole edasitung etturitega sellel tiival.
Teine tähtis probleem keskmängus on, millal ja kuidas malendeid vahetada ehk lihtsustada ning minna üle lõppmängu. Väikest materiaalset ülekaalu on võiduks realiseerida võimalik ainult lõppmängus, seega peab tugevam pool valima sobiva viisi lõppmängu minekuks. Tuleb arvestada, et kõik lõppmängud pole materiaalset ülekaalu omavale poolele kasulikud. Näiteks ei ole lahkvärviliste odade lõppmängus, kus ühel poolel on mustaväljaline ja teisel valgeväljaline oda, mõnikord isegi kaheetturiline ülekaal võiduks piisav.
Lõppmäng
Lõppmäng on malemängu osa, kus lauale on jäänud vähe malendeid. Lõppmängu ja mängu varasemate osade vahel on kolm strateegilist erinevust:
Lõppmänge klassifitseeritakse lauale jäänud malendite järgi. Elementaarsed lõppmängud on lõppmängud, kus ühel poolel on ainult kuningas ja teisel poolel kuningas ja üks või kaks vigurit, millega saab vastase kuninga matistada, näiteks "kuningas ja lipp kuninga vastu". Keerulisemaid lõppmänge nimetatakse laual olevate malendite (välja arvatud kuningas) järgi, näiteks "vanker ja ettur vankri vastu" või "lipp vankri vastu".
Kui seis on niisugune, kus kummalgi mängijal on vastase kuningale mati panemine võimatu, lõpeb partii viigiga.
Male eelkäijad
Lääne-Euroopasse ja Venemaale jõudis mäng vähemalt kolme eri marsruudi kaudu. Aastaks 1000 oli mäng levinud üle kogu Euroopa. Kuulus 13. sajandi käsikiri "Libro de los juegos" kirjeldab šatrandži koos triktraki ja täringumänguga. Teise teooria kohaselt on male eelkäija xiangqi ehk Hiina male, kuid see on vaidlustatud.
Tänapäevase male teke (1000–1850)
13. sajandi alguses hakati Lõuna-Euroopas šatrandži reegleid muutma ja 1475. aastaks meenutas mäng suures osas tänapäevast malet. Põhilised uuendused toimusid Hispaanias ja Itaalias : etturitele anti võimalus liikuda oma esimesel käigul kahe välja võrra ning võimalus lüüa etturit en passant; odad said võimaluse liikuda mööda vaba diagonaali kuitahes kaugele (varem said nad liikuda üksnes kahe välja võrra mööda diagonaali), kuid nad kaotasid võime hüpata üle teiste malendite; lipp omandas võime liikuda kuitahes kaugele mistahes suunas, nii et sellest sai kõige võimsam malend (varem sai ta liikuda ainult ühe välja võrra diagonaalis). Täpselt fikseerimata olid veel vangerdamise reeglid ning patiseisu tagajärg (viimases lepiti lõplikult kokku 19. sajandi alguses).
15. sajandil hakkasid ilmuma kirjutised sellest, kuidas malet mängida. 1497 avaldati Hispaania vaimuliku Luis Ramirez de Lucena Repetición de Amores y Arte de Ajedrez ("Armastuse kordumine ja malemängu kunst"). Lucena ja hilisemad meistrid nagu Pedro Damiano Portugalist, Giovanni Leonardo di Bona, Giulio Cesare Polerio ja Giachino Greco Itaaliast ning Hispaania piiskop Ruy López de Segura hakkasid uurima avangut ja analüüsima lihtsamaid lõppmänge.
18. sajandil muutus kandvaks jõuks males Prantsusmaa. Kaks kõige tähtsamat Prantsuse meistrit olid helilooja ja muusik François-André Danican Philidor, kes avastas etturite olulisuse strateegias ja hiljem Louis-Charles Mahé de La Bourdonnais, kes 1834 võitis kuulsas matšide seerias Iiri meistrit Alexander McDonnelli. Sel perioodil olid maleelu keskusteks kohvikud Euroopa suurlinnades, näiteks Café de la Régence Pariisis ja Simpson's Divan Londonis.
19. sajandil arenes kiiresti organiseeritud maleharrastus. Loodi palju maleklubisid, maleraamatuid ja -ajakirju. Linnade vahel toimusid kirimalematšid. 19. sajandi ajalehtedes olid tavalised maleülesanded; tuntumad ülesannete koostajad olid Bernhard Horwitz, Josef Kling ja Samuel Loyd. Esimese ülevaatliku maleteooria õpiku avaldas 1843 von der Lasa, see kandis nime "Handbuch des Schachspiels" ("Malepiibel"). "Malepiibli" autorid olid Paul Bilguer ja von der Lasa, kes lõpetas koostamise ajal surnud Bilgueri töö.
Spordialaks kujunemine (1850–1945)
Tänapäevases mõistes esimene maleturniir peeti 1851 Londonis. Selle võitis tollal suhteliselt tundmatu Saksa meister Adolf Anderssen. Andersseni hakati pidama parimaks maletajaks maailmas ning tema leidlik ja energiliselt ründav mängukäsitlus muutus sel perioodil tüüpiliseks, kuigi hiljem hakati seda pidama strateegiliselt pealiskaudseks. Säravaid mänge nagu Andersseni "surematu partii" ja "igihaljas partii" peeti malekunsti tipuks.
Kaks noorema põlvkonna mängijat, Paul Morphy (imelaps, kes võitis oma lühikese tähelennu ajal (1857–1863) kõiki vastaseid peale Howard Stauntoni, kes keeldus temaga mängimast) ja Wilhelm Steinitz viisid arusaama malemängust uuele tasemele. Morphy edu tagas korrektse strateegia ja rünnakumängu ühendamine, ta teadis intuitiivselt, kuidas rünnakut ette valmistada. Prahas sündinud Steinitz kirjeldas, kuidas vältida nõrkusi enda seisus ja kuidas tekitada ja ära kasutada nõrkusi vastase seisus. Steinitz oli esimene maletaja, kes analüüsis seisu malelaual elementide haaval. Enne Steinitzit tõid mängijad oma lipu varakult välja, ei arendanud täielikult oma malendeid ja üritasid kiiresti vastase kuningat rünnata. Kaitsemängu tase oli nõrk ja mängijad ei koostanud strateegilisi plaane. Lisaks oma saavutustele maleteoorias pani Steinitz aluse maailmameistrivõistluste traditsioonile – Steinitzi võiduga lõppenud 1886. aasta matši Saksa meistri Johannes Zukertorti vastu peetakse esimeseks ametlikuks male maailmameistrivõistluseks. Steinitz kaotas tiitli 1894 palju nooremale Saksa matemaatikule Emanuel Laskerile, kes oli maailmameister 27 aastat (seni pikim tiitli hoidmise aeg).
Saksakeelsete maletajate domineerimise lõpetas Kuuba imelaps José Raúl Capablanca (maailmameister 1921–1927), kes eelistas mängida lihtsaid seise ja lõppmänge. Capablanca ei kaotanud aastani 1924 kaheksa aastat järjest mitte ühtegi mängu. Pärast Capablancat sai maailmameistriks Venemaal sündinud Prantsuse maletaja Aleksandr Alehhin, kes suri maailmameistrina 1946. Alehhin kaotas 1935 maailmameistritiitli ajutiselt Max Euwele, kuid võitis selle kaks aastat hiljem tagasi.
Kahe maailmasõja vahel uuendas maleteooriat nn. hüpermodernistide koolkond, mille tuntumad esindajad on Aron Nimzowitsch ja Richard Réti. Hüpermodernistid pooldasid tsentri kontrollimist vigurite, mitte etturite abil ja provotseerisid vastaseid ettureid tsentrisse paigutama, et neid hiljem rünnata.
19. sajandi lõpus kasvas turniiride ja matšide arv kiiresti. Suurmeistri tiitel tekkis väidetavalt 1914. aastal, kui Vene tsaar Nikolai II andis selle nimetuse viiele maletajale: Laskerile, Capablancale, Alehhinile, Tarraschile ja Marshallile. Tiitliga autasustamise traditsiooni jätkas FIDE (Rahvusvaheline Maleföderatsioon), mis rajati 1924. aastal Pariisis. 1927. aastal peeti esimesed naiste maailmameistrivõistlused males, mille võitis Tšehhist pärit Inglise meister Vera Menchik.
Pärast Teist maailmasõda (1945–)
Pärast Alehhini surma 1946. aastal tekkis vajadus uue maailmameistri selgitamiseks. Selleks viis FIDE läbi tippmängijate turniiri. 1948. aasta male maailmameistrivõistlused võitis Mihhail Botvinnik, millega algas Nõukogude Liidu ülemvõim males. 1948. aastast kuni Nõukogude Liidu kokkuvarisemiseni oli ainult üks maailmameister väljastpoolt Nõukogude Liitu – Robert Fischer (maailmameister 1972–1975). Botvinnik uuendas avanguteooriat: enne teda püüdles must võrdsusele, kuid Botvinnik püüdis mängu algusest mustadega initsiatiivi haarata.
Pärast II maailmasõda toimusid muutused maailmameistrivõistluste süsteemis. FIDE rajas uue kvalifikatsiooniturniiride ja -matšide süsteemi (eelnevalt otsustas maailmameister, kellega ta tiitlimatši mängib ja väljakutsuja pidi ise sponsoreid otsima). Maailma tugevaimad maletajad kvalifitseerusid automaatselt tsoonidevahelisele turniirile, kus nad võistlesid tsooniturniiridelt edasi pääsenud mängijatega. Tsoonidevahelise turniiri parimad pääsesid edasi pretendentide turniirile, mis hiljem muudeti matšideseeriaks. Pretendentide võistluse võitja sai õiguse mängida maailmameistriga tiitlimatš. Süsteemi üks tsükkel kestis kolm aastat. Botvinnik võitis tiitli 1948 ja säilitas tiitli viigiga lõppenud 1951. ja 1954. aasta matšidel. 1957 kaotas Botvinnik tiitli lõppmänguspetsialistile Vassili Smõslovile, kuid võitis 1958 järelmatšis tiitli tagasi. 1960. aastal kaotas Botvinnik tiitli 23-aastasele Läti imelapsele, tugevale taktikule Mihhail Talile, kuid võitis 1961. aastal tiitli järelmatšiga tagasi.
Pärast 1961. aasta matši ei andnud FIDE enam tiitli kaotanud maailmameistrile õigust järelmatšile ja järgmine maailmameister, tugev kaitsemängija Tigran Petrosjan Armeeniast hoidis tiitlit kaks tsüklit (1963–1969). Talle järgnes universaalse mängustiiliga Boriss Spasski (maailmameister 1969–1972) Venemaalt. Järgmisel maailmameistrimatšil 1972 (nn Sajandi matšil) oli esimest korda pärast II maailmasõda väljakutsuja väljastpoolt Nõukogude Liitu: ameeriklane Robert Fischer, kes võitis matši enneolematu ülekaaluga. Fischeri tugevaimaks küljeks oli väga põhjalik avanguline ettevalmistus. 1975 keeldus Fischer Anatoli Karpovi vastu tiitlit kaitsmast, kuna FIDE ei nõustunud tema nõuetega ning Karpov omandas tiitli matšita. Karpov kaitses kaks korda edukalt oma tiitlit Viktor Kortšnoi vastu ning oli 1970ndatel ja 1980ndate alguses maailma parim turniirimängija. Karpovi valitsusaeg lõppes 1985, kui tiitli võitis Garri Kasparov Aserbaidžaanist. 1984. ja 1990. aasta vahel mängisid Karpov ja Kasparov viis maailmameistrimatši. Karpovil ei õnnestunud tiitlit tagasi võita.
1997. aastal võitis IBMi arvuti Deep Blue Garri Kasparovit kuuemängulises seerias 3½–2½ ja see oli esimene kord, kui arvuti võitis male maailmameistrit. 2003 viigistas Kasparov kuuemängulise seeria Deep Juniori vastu.