cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hunnitu vaak
Hunnitu vaak (Inula magnifica) on korvõieliste sugukonda kuuluv taimeliik.
Parda tänav
Parda tänav on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Sadama asumis. Parda tänav algab Narva maanteelt ja lõpeb Ahtri tänaval. . Suures osas jalakäijatele tänav kulgeb paralleelselt Jõe tänavaga Narva maantee ja Ahtri tänava vahel.
Tänav sai praeguse nime 26. jaanuaril 2011 ja Parda tänava hoonestuse moodustavad senised Ahtri tn 8, Ahtri tn 10, Ahtri tn 12, Narva mnt 11a, Narva mnt 11b, Narva mnt 11c ja Narva mnt 11f kinnistud.
Ajalugu
Parda tänav oli 20. sajandi alguses Siimeoni (Ahtri) tänava osa. 1934. aastal eraldati tänav Siimeoni (Ahtri) tänavast ja liideti moodustatava Villem Reimani tänavaga, mis hakkas kulgema Karu tänavast Maakri tänavani. 1957. aastal nimetati kogu Reimani tänav ümber Jaan Anveldi tänavaks, 1991. aastal taastati Reimani nimi.
Suure osa Nõukogude ajast ei olnud tänavalõik reaalselt läbitav ja hoonetele ei antud selle tänavaga seotud aadresse.
2011. aastal nimetati Narva maantee ja Ahtri tänava vaheline lõik uueks Parda tänavaks.
Parda tänav 9 (Ahtri tänav 10) hoones tegutsesid meelelahutusasutused: 1996. aastal avatud AS Noxtun, peamänedžer Lauri Laubre juhtimisel endises Tallinna elektroonikatehase Punane RET ühes hoones ööklubi Dekoltee. Klubi hallanud AS Noxtuni omanikud olid IS Muusikaklubide AS ja RET-i Arengugrupi AS. 2000. aastal taasavati pankrotistunud ööklubi Dekoltee asemel hoones Ahtri tänav 10 uue nime all Club Decolte ja 2006. aastal Ööklubi Panoraam
Series episcoporum Curoniae
Series episcoporum Curoniae on 16. sajandist pärinev Kuramaa piiskoppide nimekiri.
Nimekiri algab Kuramaa piiskopkonna müütilise asutamisega 1161. aastal Taani kuninga Abeli poolt (ainus sellenimeline Taani kuningas (Abel) valitses palju hiljem) ja annab 24 piiskopi nimed kuni Taani printsi Magnuseni. Varasemad piiskopid on välja mõeldud, andmaks Kuramaa piiskopile vanemust teiste Vana-Liivimaa piiskoppide ees. Mõne piiskopi puhul on antud vapi kirjeldus. Nimekirja aluseks on piiskoppide portreed seinamaalidel Piltene lossis.
Nimekirja järgi asutas Kuramaa piiskopkonna Taani kuningas Abel 1161. aastal ja määras esimeseks piiskopiks Lundi kanooniku Ernemorduse, saates ta 1169. aastal Rooma pühitsust saama.
Rosignano Monferrato
Rosignano Monferrato on vald Itaalias Piemonte maakonnas Alessandria provintsis.
280 meetri kõrgusel merepinnast asuva Rosignano Monferrato asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Rosignano Monferrato piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Camagna Monferrato, Casale Monferrato, Cella Monte, Frassinello Monferrato, Ozzano Monferrato, San Giorgio Monferrato, Terruggia.
Rüüt
pisi|Rüüt [[Kakerdaja rabas]] Rüüt (Pluvialis apricaria) ehk põldrüüt on tülllaste sugukonda rüüda perekonda kuuluv lind. Ta on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse (2012).
Eestis on ta ebaühtlaselt levinud väikesearvuline haudelind. Ta pesitseb Eestis ainult rabades, toitu otsib ka põldudelt ja niitudelt; rändeajal võib teda kohata mererannas.
Sõna "rüüt" omastav kääne on "rüüda", ehkki kasutatud on ka vormi "rüüdi".
Levila
Rüüt elab tundras ja metsatundras, levila lõunaosas lagerabas Venemaal, Baltimaades, Fennoskandias, Taanis, Hollandis, Suurbritannias ja Islandil. Ida suunas ulatub levila Hatanga valglasse, aga kohatud on teda veelgi kaugemal.
Üldiselt on ta rändlind, aga Suurbritannias paigalind. Lisaks Briti saartele talvitub rüüt Vahemere maades kummalgi pool Vahemerd ja Pärsia lahe ääres, vähem Taga-Kaukaasias ja Hindustani poolsaare läänerannikul.
Välimus
Plüüst erineb rüüt kuldsete tähnide poolest keha ülapoolel, mida plüül on vähe, aga rüüdal palju. Tema kaenlasuled on puhasvalged, aga plüül mustad. Rüüdal on kummalgi jalal 3 varvast, millega ta erineb teistest sama perekonna liikidest ja meenutab rohkem tülle.
Eluviis
Rüüt jätab talvitumispaigad maha veebruaris, aga ei rända kuigi kiiresti. Eestisse jõuab rüüt mai alguses, aga tundrasse mai lõpul ja juuni alguses. Rände käigus eelistab ta peatuda lagedates paikades: stepis, rabas, põlendikul või põllul. Sellest tulebki linnu paralleelnimetus "põldrüüt". Lagedad kohad valib ta ka elu- ja pesitsuskohaks.
Mõni päev pärast pesapaika saabumist heidavad linnud paaridesse ja alustavad mängulennuga, mida saadavad päev läbi kestvad hüüded. Isaslind lendab ringiratast ühtlaselt ja aeglaselt järjest ülespoole, sealjuures vehib ta tiibadega aeglaselt ja võib vahepeal koguni liuelda. Järsku hakkab ta kiiresti tiibu väristama, laskub alla emaslinnu kõrvale ja mõlemad hakkavad kõrvuti jooksma, läbides vahel üsna pika vahemaa. Kui mitu paari viibib lähestikku, siis lendlevad ja häälitsevad isased veelgi agaramalt, aga vaebu isaste vahele ei teki ja eri paaridesse kuuluvad linnud võivad rahulikult üksteise kõrval toituda.
pisi|Rüüda muna Pesa valmib kuivemale ja kõrgemale kohale, milleks võib olla ka poolkõdunenud puunott. Islandil võib ta pesa põõsassegi ehitada. Pesaks on väga vähese vooderdisega madal lohk. Pessa munetakse 3–5, tavaliselt 4, harva 2 muna. Muna on 48–55 mm pikk ja 33–38 mm lai. Muna on hele, kollakaspruun, ent mõnikord tumepunase varjundiga, kaetud tumepruunide või helehallide laikudega.
Hauvad mõlemad vanemad kokku 27 päeva. Tavaliselt kooruvad pojad ühekorraga, kuid vahel kestab see kuni 2 ööpäeva. Sel juhul viib isaslind vanemad pojad pesast minema veel enne nooremate koorumist. Vanalinnud peibutavad vaenlasi poegade juurest ennastsalgavalt ja energiliselt eemale. Tavaliselt seisavad vanalinnud kõrgematel mätastel või kühmudel, lastes alatasa ärevat ja veidi nukrat vilet. Pojad toituvad vanemate vaateväljas ja poevad esimese häiresignaali peale kohe peitu.
Põldudel sööb rüüt peaaegu eranditult naksurlaste vastseid traatusse. Eesti rabas sööb ta lisaks traatussidele väheliikuvaid poilasi, kärsaklasi ja jooksiklasi. Suve lõpul sööb ta marjugi. Mida rüüt tundras sööb, pole teada.
Sulgimine venib vanalindudel pikale ja toimub kahes järgus. Väikesulestik hakkab vahetuma juba pesitsemise ajal, aga ei lõpe, vaid peatub. Sulgimine lõpeb talvituspaikades ning selle käigus vahetuvad ülejäänud väikesulestik ja kõik kontuursuled. Märtsis toimub paarimiseelne osaline sulgimine, mille käigus vahetub osa väikesulestikust. Paarimiseelne sulgimine lõpeb harilikult kevadrände ajal ja tundrasse jõuavad linnud juba hundsulestikus, aga levila lõunaosas, näiteks Eestis jõuavad linnud pesapaikadesse varem ja asuvad hauduma segasulestikus.
Juba juulis hakkavad rüüdad salkadesse koonduma ja augusti keskel algab sügisränne. Üksikud isendid võivad seda alustada veelgi varem, juba juulis. Rände ajal viibib ja toitub rüüt peamiselt põldudel, nii kesa- kui ka viljapõldudel.
Talvitumispaikades toitub rüüt samuti eeskätt põldudel ja karjamaadel, mitte näiteks mereranniku mudapaljanditel nagu plüü. Alžeerias moodustab rüüt kiivitajaga ühiseid salku, mis rändavad lõuna suunas kuni kõrbeni.
Rüüt oli Saksamaal 1975. aasta lind.
Sotsialistlik Küla
Sotsialistlik Küla oli Kosel 16. septembrist 1951 kuni 31. jaanuarini 1959 ilmunud eestikeelne ajaleht, Eestimaa KP Kose Rajoonikomitee ja Kose Rajooni TSN häälekandja.
Ajaleht ilmus 3 korda kuus. Ajalehe ilmumine lõppes seoses Kose rajooni likvideerimisega.
Raadiku tänav
thumb|Raadiku tänav
Raadiku tänav on tänav Tallinnas Lasnamäe linnaosas Seli ja Mustakivi asumis.
Raadiku tänav sai praeguse nime 19. juulil 1994. Tänav on saanud nime selle järgi, et asub kivisel ja väheviljakal maal ehk raadikul. Enne seda oli tänava nimi alates 11. aprillist 1980 Partisani tänav.
Triple Gold Club
pisi|Triple Gold Clubi kolm komponenti: paremal [[Stanley karikas|Stanley karikas, vasakul ülal olümpiakuld ja vasakul all maailmameistrivõistluste kuldmedal.]] Triple Gold Club (Kolme kulla klubi) on jäähokimängijate eliitklubi, kuhu kuuluvad mängijad, kes on võitnud Stanley karika, maailmameistrivõistlused ja olümpiamängud.
Ajaloo jooksul on võitnud Stalney karika, maailmameistrivõistluste kuldmedali ja olümpiakulla kokku 29 mängijat, neist 11 on kanadalased, üheksa rootslased, seitse venelased ja kaks tšehhid. 29 mängijast 11 on olnud kaitsjad ja 18 ründajad; siiani ei ole Triple Gold Clubi jõudnud veel ükski väravavaht.
Esimesena jõudsid Triple Gold Clubi rootslased Tomas Jonsson, Mats Näslund ja Håkan Loob 27. veebruaril 1994, mil Rootsi koondis tuli Lillehammeri mängudel olümpiavõitjaks. Mõiste "Triple Gold Club" tuli laiemalt kasutusse pärast 2002. aasta taliolümpiamänge, mil klubisse lisandusid esimesed Kanada mängijad.
Rootslased Niklas Kronwall, Mikael Samuelsson ja Henrik Zetterberg võitsid olümpiakulla, maailmameistritiitli ja Stanley karika kolme aasta sees. Venemaa mängija Vjatšeslav Fetisov võitis olümpiakulla kuus aastat ja Stanley karika 19 aastat pärast esimest maailmameistritiitlit. Kanadalane Jonathan Toews jõudis 2010. aastal 22 aasta ja 42 päeva vanuselt kõige noorema mängijana Triple Gold Clubi. Kõige vanemana on Triple Gold Clubi jõudnud venelane Pavel Datsjuk, kui oli 2018. aastal olümpiavõitjaks tulles 39-aastane. Venelased Fetisov ja Igor Larionov ning rootslane Peter Forsberg on ainsad, kes on tulnud nii olümpiavõitjaks, maailmameistriks kui võitnud Stanley karikaga vähemalt kahel korral. 2015. aastal sai kanadalane Sidney Crosby esimeseks, kes on meeskonna kaptenina tulnud nii olümpiavõitjaks, maailmameistriks kui võitnud Stanley karika.
Jaunmokase loss
pisi|Jaunmokase loss Jaunmokase loss (Jaunmoku pils) on loss Lätis Tukumsi piirkonnas Tume vallas. Saksa keeles Neumocken.
Jaunmokase mõis kuulus aastail 1536–1781 Brigenite perele. 1892. aastal sai mõisa omanikuks Riia bürgermeister George Armitstead. Aastail 1904–1910 olid mõisa omanikud Brinkenid, pärast seda Ungern-Sternbergid. Enne mõisa võõrandamist oli üsna väikese, 1394 hektari suuruse mõisa viimane omanik Vilhelm Freimanis. Tänapäeval asub mõisas metsandusmuuseum.
Jaunmokase loss rajati 1901. aastal George Armitsteadi jahilossina. Lossi projekteeris arhitekt Wilhelm Ludwig Nicholas Bockslaff ja hoone on uusgooti stiilis. Mõisakompleksi juurde kuuluvad sammastega tallihoone ja tiikidega park.
Alfaproteobakterid
Alfaproteobakterid on gramnegatiivsete bakterite klass.
Klassifikatsioon
Alfaproteobakterite klassi klassifitseeritakse järgmised bakterite seltsid :
Osad autorid liigitavad alfaproteobakterite klassi veel ka mitmed mujal klassifitseerimata bakterite seltsid.
Ernesto Preatoni
30. detsembril 1999 anti Preatonile Eesti kodakondsus erakorraliste teenete eest kui isikule, kes on oluliselt aidanud kaasa majanduselu edendamisele Eestis.
Kodakondsus- ja migratsiooniameti hinnangul rikkus Ernesto Preatoni Eesti kodakondsuse seadust, kui jättis endale Eesti kodakondsuse saamise järel alles ka Itaalia kodakondsuse. Kuna Eesti kodakondsuse seaduse järgi ei ole topeltkodakondsus lubatud.
2001. aastal esitas Preatoni taotluse Eesti kodakondsusest loobumiseks. 2002. aastal otsustas Eesti valitsus keelduda Preatonit Eesti kodakondsusest vabastamast, kuna Preatonil oli Eesti maksuametile füüsilise isiku tulumaksu maksuvõlg summas 27 367 524 krooni ning välisriigi kodanikult maksuvõla kätte saamine on tunduvalt keerukam.
Hobuste massaaž
pisi|Inimene hobusele kätega massaaži tegemas Hobuste massaaž on massaaži praktiseerimine hobustel.
Inimestel tekib huvi hobuste massaaži vastu siis, kui nende endi ratsul on tekkinud probleeme. Kuid massaaž ei aita mitte ainult probleeme lahendada, suuresti tuleb massaaž kasuks ka paljude probleemide ennetamisel või leevendamisel. Hobuste massaaži praktiseeritakse nii sporthobustel kui ka hobihobustel. Massaaž on teraapiaks ka pärast traumasid või rehabilitatsiooni osa pärast operatsiooni.
Massaaži eesmärgiks on lihaste, liigeste, kõõluste, armkoe ja tursete lõdvendamine. Selle käigus paraneb hobuse vereringe ja lümfitegevus ning väheneb stress. Massaaž mõjutab nii lihassüsteemi rakulisi ja fatsiaalseid tasandeid kui ka kogu füsioloogilist süsteemi.
Ajalugu
Massaaži peetakse vanimaks teraapiavormiks, mida inimkond teab. Esimesed leiud inimeste massaaži kohta on leitud Egiptusest ja ulatuvad 2330. a. eKr. Hobustele on hakatud massaaži tegema oluliselt hiljem. Teadaolevalt võib hobumassaaži algusajaks maailmas pidada 18.-19. sajandit.
Spordi massaaži isaks peetakse 1924. aastal sündinud Jack Meagher. Ta alustas oma teekonda füsioterapeudina ning sealt edasi suundus spordi massaaži ja sealt omakorda hobuste massaaži juurde. Kaasaegne hobuste massaaž on paljuski temale tänuvõlgu.
Olles meedik Teises maailmasõja ajal, lõpetas ta Massachusettsis füsioteraapiakooli ja pärast seda pühendas ennast tööle sportlastega ning hakkas praktiseerima massaaži YMCA juures Salemis. Töötades NFL-is, arendas ta välja spordimassaaži alused. Sealt edasi jõudis ta täiesti juhuslikult hobuste massaaži juurde.
Meagheri võib pidada hobulausujaks, ta alustas tööd võidusõiduhobustega tuginedes iseenda tunnetusele. Ta lähtus sellest, et hobune ei ole võimeline kirjeldama inimesele oma probleeme. “Hobune on suurim, tugevaim, vastupidavaim atleet maailmas, paraku ei suuda ta öelda, kust tal valus on. Sa pead selle probleemi ise üles leidma,” on öelnud Jack Meagher ise. Ta on hoolitses hobuste eest olümpiamängudel, maailmameistrivõistlustel ja paljudel erinevatel Põhja-Ameerika hobuvõistlustel, töötades samal ajal nii hobuse kui ka džokiga. Meagher alustas spordi- ja hobumassaaži terapeutide väljaõpetamisega Põhja-Ameerikas.
Alates 1980. aastast on Meagher kirjutanud hulgaliselt raamatuid, näiteks "Sportsmassage", "Beating Muscle Injuries for Runners", "Beating Muscle Injuries for Horses, and Sportsmassage: A Complete Program for Increasing Performance and Endurance in Fifteen Popular Sports".
1990. aastate algusperioodil hakkas hobuste massaaži tähtsus hüppeliselt suurenema. Sellesse perioodi – 19. sajandi viimasesse kümnendisse - jääb ka hobuste massaaži jõudmine Eestisse.
Kui massaaži põhitõed on selle aja jooksul vähe muutunud, siis arenenud on kaasaegsed ravimeetodid ja mitmekesistunud on massaaži tehnikad. Massaaž ravimeetodina on võetud laiemalt kasutusele ning sel on palju kasutusalasid.
Hobuste massaaži positiivne mõju
Massaaž:
Vastunäidustused
Massaaži ei tohi teha hobustele, kellel on
Praktiseerimine
pisi|Massaažitekk hobuse turjal Nii nagu enamasti iga massaaži teeb inimene oma kätega, nii ka siin - massöör kasutab käsi: sõrmi, sõrmenukke, rusikaid ja küünarnukke, käelabasid. Lisaks kätele saab massaaži protseduuri läbi viia erinevate masinatega. Kasutatakse ka erinevaid vahendeid, näiteks massaažirulle, -palle, - kuulikesi. Samuti saab kasutada käepäraseid vahendeid: tennise- või golfipalle. Kasutatakse ka seadmeid, mis vibreerivad ning seeläbi lõdvestavad lihaseid. Sõltuvalt sellest, kui sügvale lihaskudedesse soovitake ulatuda, valitakse meetod. Mida sügavamale kudedesse, seda väiksema pindalaga peaks kasutatav vahend olema, kuid oluline on see, kui palju jõudu inimene või masin rakendab.
Hobuste massaaži jaoks on loodud spetsiaalsed massaažitekid, mis aitavad jõuda rohkematesse kohtadesse ning teevad sessiooni kestuse tänu sellele lühemaks. Tekke on erinevate suuruste ja kujudega, näiteks sellised, mis käivad ainut looma turjale ning lõpetades sellistega, mis ulatuvad kaelast sabani.
Massaaži saab kombineerida teiste teraapiatega, näiteks soojusteraapia, magnetoteraapia, reiki, füsioteraapia, mikrovooluteraapia, veeteraapia jt.
Selleks, et hobusele massaaži teha, ei pea massaaži tegijal olema spetsiaalseid masinaid ja vahendeid. Hobuste harjamine mõjub massaažina, mis on ühteaegu nii nauditav kui ka lihasetoonust lõdvestav.
Massööriks õppimine Eestis
Eestis on hobuste massaaži võimalik õppida Eesti Massaaži- ja Teraapiakoolis. Samuti on Järvamaa Kutsehariduskeskuses korraldatud koolitusi teemal „Hobuste massaaž ja füsioteraapia alused“.
Lactantius
pisi|Lactantiuse "Divinae institutiones" ("Jumalikud õpetused"), [[Firenze u 1420–1430, autor Guglielmino Tanaglia]] Lucius Caecilius Firmianus Lactantius (u 240 – u 320) oli varakristlik autor, kellest sai Vana-Rooma keisri Constantinus Suure nõunik.
Ta oli Arnobiuse õpilane. Keiser Diocletianus kutsus ta Nikomeediasse kõnekunsti õpetama. Pöördus enne 303. aastat kristlusse ning pidi kristlaste tagakiusamiste tõttu oma ametikohast loobuma. Hiljem oli Augusta Treverorumis (tänapäeva Trier) Constantinuse poja Crispuse kasvataja.
Lode raudteejaam
Lode raudteejaam on raudteejaam Cēsise piirkonnas Liepa valla Liepa külas Valga–Riia raudteeliinil.
Jaamas asub lisaks peateele kolm kõrvalteed, perroone on seal kaks. Päevas peatub jaamas kaheksa reisirongi. Jaamas võib toimuda ka kaupade rongidele ning neilt maha laadimine. Jaam asub Riiast 105,3 km kaugusel.
Raudteejaam avati 1889. aastal. Raudtee valmimisajal jäi see Võnnu kreisi Võnnu kihelkonda Liepa mõisa maadele. Aastail 1919–1920 kandis see Liepa raudteejaama nime. Taas Lode nime hakkas see kandma aastal 1921. Praegune jaamahoone valmis aastal 1946.
Jaama lähistelt Lode karjäärist avastatud fossiilide põhjal kirjeldati esmakordselt akantoodide perekonda Lodeacanthus. Jaama ja Jāņamuiža raudteepeatuse vahel asub Rauna jõel kultuurimälestisena kaitse all olev raudteesild, mis on kõrgeim raudteesild Lätis.
Detsembris 2019 suleti Lode ja Valmiera vahel asunud Bāle raudteejaam reisiliikluseks.
Lipitsa hobune
Lipitsa hobune on Lipitsa linnast pärit hobusetõug, keda loetakse Euroopa üheks vanimaks kultuurtõuks. Neid kasutatakse enamasti koolisõidus, seda ka kõrgemas koolis (haute école) Viinis Hispaania ratsakoolis.
Päritolu
Lipitsa hobuse varaseim teadaolev eellane on berberi hobune, kelle tõid 8. sajandil Hispaaniasse maurid. Berberi hobuste ristamisel kohalike loomadega aretati andaluusia hobune, kes on üks tähtsamaid tõuge lipitsa hobuse põlvnemises.
16. sajandil tõi Maximillian II andaluusia hobuseid Austriasse, et aretada ratsakooli ja sõjaväe tarbeks kergeid kiireid hobuseid. Ta lõi 1562. aastal hobusekasvanduse Kladruby linnas (tänapäeva Tšehhis) ja tema vend ertshertsog Karl II asutas 1580. aastal kasvanduse Lipitsas (tänapäeva Sloveenias). Lipitsa linna järgi on tõug saanud ka nime. Nendes kasvandustes ristati andaluusia hobuseid karsti, napoli, araabia ja teiste Euroopa hobustega ning pandi alus lipitsa aretusliinile.
Pärast Austria-Ungari impeeriumi kokkuvarisemist jagati Lipitsa kasvanduse hobused Itaalia, Tšehhoslovakkia ja Austria vahel. Pärast esimest maailmasõda jätkati lipitsa hobuste aretusega ka Rumeenias, Jugoslaavias ja Ungaris.
Kirjeldus
Lipitsa hobusel on sirge või veidi kongus profiiliga pikk pea ning suured ja ilmekad silmad. Kõrvad on väikesed. Kael on jõuline ja kaarjas, turi madal, lihaseline ja lai. Rinnakorv on lai ja sügav, laudjas lai. Saba on kõrge hoiakuga. Jalad on tugeva lihastusega, suurte liigeste ja selgesti nähtavate kõõlustega. Kabjad on enamasti väikesed. Turjakõrgus jääb neil enamasti vahemikku 147–157 cm.
Lipitsa hobune on geneetiliselt hall, mis tähendab, et varsad on sündides mustad, pruunid või hiirjad ja muutuvad valgeks 6–10-aastastena. Harva võivad hobused ka täiskasvanuna tumeda värvuse säilitada.
Lipitsa hobuse iseloomus on näha tõu esivanemate mõjutusi. Ta on tark ning hea õppimisvõimega, tasakaalukas, kuulekas ja hea töötahtega, ehkki temperamentne ja elavaloomuline. Lipitsa hobune püsib heade elutingimuste korral hea tervise juures kõrge eani.
Kasutus
Lipitsa hobust kasutatakse peamiselt koolisõidus, milles ta on loomulikult andekas, kuigi teda saab rakendada ka vankri ette ning mõnes piirkonnas tehakse temaga siiani talutöid.
Artturi Lehkonen
Artturi Aleksanteri Lehkonen (sündinud 4. juulil 1995 Piikkiös) on Soome jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis Colorado Avalanche ründajana vasakäärel.
Ta alustas klubikarjääri Soome klubis TPS. Soome kõrgliigas debüteeris ta hooajal 2011/12. Aastatel 2012–2014 mängis ta kaks hooaega Soome kõrgliigaklubis KalPa. Hooaeg 2012/13 oli tema esimene täishooaeg Soome kõrgliigas. Sel hooajal tegi ta liigas 14+16 ja valiti Soome kõrgliiga hooaja parimaks uustulnukaks.
Aastatel 2014–2016 mängis Lehkonen kaks hooaega Rootsi kõrgliigaklubis Frölunda HC. 2016. aastal tuli ta Frölundaga nii Rootsi meistriks kui ka Jäähoki Meistrite Liiga võitjaks. Rootsi kõrgliiga hooaja 2015/16 väljalangemismängudes oli Lehkonen 11 väravaga suurim väravalööja ja 19 resultatiivsuspunktiga meeskonnakaaslase Ryan Laschi kõrval resultatiivseim mängija.
2013. aastal valis Montreal Canadiens ta NHL-i draft'is 55. valikuna. Canadiensiga sõlmis ta lepingu 2016. aasta mais. Debüüthooajal lõi Lehkonen NHL-is 18 väravat ja andis 10 väravasöötu. 24. juunil 2021 võitis Canadiens konverentsi finaali kuuendas mängus lisaajal Lehkoneni väravast Vegas Golden Knightsi ja jõudis Stanley karikavõistlustel finaali, kus Canadiens mängis esmakordselt pärast 1993. aastat. Seal aga kaotati valitsevale meistrile Tampa Bay Lightningile.
2022. aasta märtsis kaubeldi Lehkonen Canadiensist Colorado Avalanche'i. Sama hooaja Läänekonverentsi finaalis alistas Avalanche Edmonton Oilersi mängudega 4:0. Neljandas otsustavas mängus oli jällegi Lehkonen see, kelle värav lisaajal mängu tulemuse otsustas. Stanley karikavõistluste finaalis alistas Avalanche Lightningi mängudega 4:2. Viimases kuuendas mängus alistati Lightning 2:1 ja Lehkonen oli Avalanche'i võiduvärava autor. Hooaja 2021/22 väljalangemismängudes jäi Lehkoneni arvele kaheksa väravat ja kuus väravasöötu.
2013. aastal võitis Lehkonen Soome kuni 18-aastaste koondisega omavanuste maailmameistrivõistlustel pronksmedali ning tuli aasta hiljem Soome kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistriks.
Tema isa Ismo Lehkonen on jäähokitreener ja telekommentaator ning endine jäähokimängija.
Leek (ajaleht)
Ajaleht ilmus 3 korda nädalas. Ajalehe ilmumine lõppes seoses Türi rajooni likvideerimisega.
Aleksander Grusis
Aleksander Grusis (1901 – 13. aprill 1942 Sevvostlagi vangilaager, Magadani oblast) oli eesti põllumees, rahvuselt lätlane.
Ta oli Lõuna põllumeeste konvendi liige, Kaitseliidu Laura malevkonna Lapkova üksiku ratsarühma pealik ja Roodva vabatahtliku tuletõrjeühingu liige.
Ta arreteeriti NKVD poolt 20. detsembril 1940 Roodva vallas, talle mõisteti 8 aastat sunnitööd ja ta suri laagris.
Fábio Deivson Lopes Maciel
Fábio Deivson Lopes Maciel (mängijanimi Fábio; sündinud 30. septembril 1980 Nobreses) on Brasiilia jalgpallur, väravavaht. Ta mängib Brasiilia kõrgliiga klubis Fluminense.
Fábio alustas klubikarjääri União Bandeirantes. 1998. aasta hooajal mängis ta Atlético Paranaenses. Cruzeiroga liitus ta esmakordselt juba 1999. aastal, kuid ta sai klubi meeskonnas mänguaega väga harva. Järgmisel aastal suundus ta Vasco da Gamasse, kus mängis kuni 2004. aastani.
Aastal 2005 suundus ta tagasi Cruzeirosse ning oli seejärel 17 hooaega järjest klubi põhiväravavaht. Ta on kõige enam mänge klubi meeskonnas pidanud mängija – kokku 955 mängu. Brasiilia kõrgliigas on ta pidanud üle 596 mängu ja on sellega liiga kõigi aegade rekordiomanik. Aastatel 2013 ja 2014 tuli ta Cruzeiroga Brasiilia meistriks. Hooaegadel 2010 ja 2013 valiti ta Brasiilia kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu.
2022. aasta jaanuaris liitus ta Fluminensega. Fluminense meeskonnas debüteeris ta 4. veebruaril 2022 mängus Audaxi vastu, saades 41 aasta ja 120 päeva vanuselt Fluminense läbi aegade vanimaks mängijaks.
Koondisekarjäär
1997. aastal tuli Brasiilia alla 17-aastaste koondisega noorte maailmameistriks.
Ta oli Brasiilia koondise varuväravavaht 2003. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniiril ja 2004. aasta Copa Américal.
Aleksander Klaas
Eluloolisi andmeid
Ta sündis 8. septembril 1868 Muhus Hellamaal köster Andrei Klaasi ja Maria Klaasi (sünd Holmberg) peres, õppis Leisi õigeusu kihelkonnakoolis, lõpetas Riia Vaimuliku Kooli ja Seminari 1890. aastal ning omandas köster-kooliõpetaja kutse. Aleksander Klaas oli Saaremaa eesnike misjoni nõukogu liige aastatel 1913–1918; Põide Haridusseltsi liige, Pöide Tarvitajate Ühingu esimees aastatel 1907–1910; sama asutuse raamatupidaja-laekur aastatel 1920–1922; töötas koolijuhatajana Uuemõisa (Kõrkvere) algkoolis aastatel 1923–1927.
Ukraina vabatahtliku päev
Ukraina vabatahtliku päev (ukraina keeles День українського добровольця) on tähtpäev, millel austatakse Ukrainas tegutsenud vabatahtlikke.
Ökokriitika
Ökokriitika (ka kirjandusökoloogia; inglise keeles ecocriticism) on kirjandusteaduse suund, mis tegeleb keskkonna ning kirjanduse ja kultuuri suhete uurimisega.Ökokriitika on laiemalt kasutatud mõiste kui kirjandusökoloogia, sest see on tõlge ingliskeelses kirjanduses kasutatavast sõnast ecocriticism. Ökokriitika uurib kliimakriisi temaatika käsitlemist, samuti inimeste ja loomade vaheliste suhete kujutamist kirjanduses.
Ökokriitika mõiste ühendab ökoloogia ja kirjanduse valdkonnad. Ökoloogia erinevuseks teistest teadustest on seotus kindla keskkonnaga, mille organismide omavahelisi suhteid vaadeldakse. Kirjanduses on olulised kaks eri tüüpi keskkonda: esiteks keskkond, milles tekst loodi (autori isiklik elu, kogukonnas toimuvad sündmused), ja teiseks see, millesse see luuakse (tekstuaalne või realistlik maailm, milles teose tegelased tegutsevad). Ökoloogiat uurides ei ole oluline järgida mingit kindlat skeemi, vaid uurida kõiki suhteid süsteemi kõikide osade vahel. Samamoodi pole ka ökokriitilise lähenemise eesmärk uuritavat materjali kindlasse raamistikku asetada, vaid uurida selle ökoloogilist olemust. Ökoloogia ei ole tänapäeval ainult loodusteaduste valdkond, vaid kliimakriisi tõttu on see oluline muudeski valdkondades, sh kirjanduses.
Ökokriitika peamisteks uurimisteemadeks on kirjanduse seosed looduskeskkonna kui kirjanduse laiema kontekstiga; looduskeskkonna ning loomade ja taimede kujutamine kirjandusteostes; keskkonnakasutuse ja ökoloogiliste probleemide kultuurilised ning ideoloogilised aspektid; ökokriitika teooria arendamine jm. Ökokriitika materjaliks on looduskirjandus (loodusest kirjutatud esseed ja lühijutud) ning klassikalise kirjanduse tõlgendamine looduskujutuse ja -kasutuse vaatenurgast.
Ökokriitilised uurimisviisid
1)   klassikaliste teoste ökokriitiline ülelugemine (nn ecocritical re-reading) looduse kujutamise vaatenurgast;
Vaenuköis
Vaenuköis ehk vainuköis on vaenusääse (Sciara militaris) vaklade moodustatud ahel, mis on kuni 15 cm lai ja 3–4 m pikk. Vaklade ahelat võib märgata juuli- või augustiöödel niisketes metsades.
Ökokriitika
Ökokriitilised uurimisviisid
2)   inimese ja looduse suhtete uurimine tekstides kujutatud paiga- ja kohasuhete kaudu, näiteks memuaristikas või kodukohakirjanduses;
Vaenuköis
Vaenuköiega seondub Eesti rahvakultuuris mitmeid pärimusi. Usutakse, et vaglaahela koost lahutamine annab käele erilised võimed.
Ökokriitika
Ökokriitilised uurimisviisid
3)   erinevate lähenemisnurkade sünteesimine, tekstide käsitlemine mõne mõttesuuna, näiteks ökofilosoofia või ökofeminismi vaatepunktist;
4)   tekstide vaatlemine teoreetilise ökoloogia termineid ja meetodeid kasutades, ka tekstide enda vaatlemine iseseiseva ökosüsteemina või ökokeskkonna osana.
Kirjandus, nagu kõik teisedki valdkonnad, on osa globaalsest süsteemist, mille kõik osad on omavahel seotud ja mõjutavad üksteist. Ökokriitika eesmärk pole olla suletud distsipliin, vaid tõstatada ühiskondlikku arutelu, milles kirjandus seotakse looduse ja ühiskondlike nähtustega. Ökokriitilisel mõtlemisel on ka eetiline mõõde: väärtustatakse loodust ja keskkonda, tõrjutakse antropotsentristlikke vaateid.
Ökokriitika Eestis
Kirjanikud väljendavad oma teostes ökoloogia teemal mitmesuguseid seisukohti. A.H.Tammsaare jaotas eesti kirjanikud kahte kategooriasse selle järgi, milline on nende suhe loodusega. Esimene neist on „matsi“ tüüpi kirjanikud, kelle suhe loodusesse on loomulik, st elatakse kooskõlas loodusega (nt Richard Roht, Mats Traat). Teine on „vurle“ tüüpi kirjanikud, kelle jaoks loodus on kauge ja võõras (nt nooreestlased, August Gailit). Tänapäeva eesti kirjanikest kirjutavad ökokriitilisi teoseid näiteks Valdur Mikita ja Hasso Krull.
Eesti looduskirjandusele on iseloomulikud loodusteaduslik täpsus kogetu kirjeldamisel, esteetiliste elamuste ilukirjanduslik kirjeldus ja eesmärk tekitada lugejates huvi Eesti looduse vastu. Peale selle on levinud pildi ja teksti lõimimise meetod, mille puhul pildi roll on suurem kui lihtsalt teksti illustreerida.
Eestis on ökokriitikaga tegelenud Tiiu Speek, Kadri Tüür, Timo Maran, Ene-Reet Soovik, Õnne Kepp, Julia Tofantšuk, Maris Sõrmus, Tõnis Vilu.
Fantastiline nelik (film 2005)
"Fantastiline nelik" ("Fantastic Four") on USA ja Saksamaa koostöös 2005. aastal valminud ulmemärul. Filmi lavastas Tim Story, stsenaristid on Michael France ja Mark Frost. Film tugineb Marvel Comicsi samanimelisele koomiksisarjale.
Peaosi mängivad Ioan Gruffudd, Jessica Alba, Chris Evans, Julian McMahon, Kerry Washington ja Michael Chiklis.
Idamagun
Taim on ohustatud liigina kantud Eesti punasesse raamatusse.
Karl Elken
Karl Elken (sündinud 28. veebruaril 1932) on eesti õpetaja ja koolijuht.
1956. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli füüsika erialal.
Seejärel töötas Alatskivi Keskkooli füüsikaõpetajana. Aastatel 1959–1997 oli ta Alatskivi Keskkooli direktor.
1985. aastast oli ta Eesti Looduskaitse Seltsi Alatskivi osakonna esimees.
Aastatel 1993–1996 ja 2002–2006 oli ta Alatskivi vallavolikogu liige.
1994. aastast oli ta Eestimaa Rahvaliidu liige, nüüd Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna liige.
Aleksei Suvila
Aleksei Suvila (25. mai 1900 – 3. juuni 1943 Sosva, Sverdlovski oblast) oli eesti põllumees.
Ta oli Petseri põllumeeste konvendi liige.
1941. aasta ta küüditati ta Meremäe vallast koos abikaasa Anastassia Suvila (suri asumisel 22. septembril 1942) ning poegade Paul Suvila (vabanes 1958), Nikolai Suvila (suri asumisel 1952) ja Vladimir Suvilaga (vabanes 1954), talle mõisteti erinõupidamise otsusega 10 aastat sunnitööd.
Kaseküla asulakoht
Kaseküla asulakoht on asulakoht Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Kasekülas.
Asulakoht on tunnistatud kultuurimälestiseks (nr 9833).
Asulakoht on asustatud alates I aastatuhande keskpaigast eKr.
Muistne asulakoht leiti 1970. aastate arheoloogiliste väljakaevamiste käigus, mida juhtis Vello Lõugas.
Tartu Tehnikagümnaasium
Tartu Tehnikagümnaasium oli poiste reaalkallakuga õppeasutus, mis tegutses aastatel 1924–1931 Tartus.
1928–1931 oli kooli direktoriks Aleksander Raudsepp.
Eellugu
1912. aastal alustas Tartu Kaubandusliku Hariduse Edendamise Seltsi asutatuna tegevust Tartu Kaubandusliku Hariduse Edendamise Seltsi kommertskool, mis andis üld- ja kaubanduslikku haridust. Kooli nime vahetati hiljem mitu korda.
Eesti kohtusüsteem
Eesti kohtusüsteem on kolmeastmeline, süsteemi esimese astme moodustavad maakohtud (4) ja halduskohtud (2), teise astme ringkonnakohtud (2) ning kolmandaks astmeks on riigikohus. Kohtukorraldus ja kohtuteenistuse õiguslikud alused on sätestatud kohtute seaduses.
Eesti Vabariigi põhiseaduse § 146 ütleb, et õigust mõistab ainult kohus. Kohus on oma tegevuses sõltumatu ja mõistab õigust kooskõlas põhiseaduse ja seadustega. Õigust mõistavad kohtus kohtunikud, kes on määratud oma ametisse eluaegsena ja nad on oma tegevuses sõltumatud.
Põhiseaduse § 15 lause 1 ütleb, et igaühel on õigus pöörduda oma õiguste ja vabaduste rikkumise korral kohtusse. Üldine kohtusse pöördumise õigus on nii põhiõigus, kui ka üks õigusriigi keskne põhimõte. Antud õigusest tulenevalt on riigil kohustus tagada kodanikule aus ja erapooletu kohtumenetlus.
Esimese astme kohtud on maakohus ja halduskohus.
Maakohus
Eestis on neli maakohut: Harju, Viru, Pärnu ja Tartu Maakohus, kus on kokku 153 kohtuniku ametikohta. Maakohtud arutavad esimese astme kohtuna kõiki tsiviil-, kriminaal- ja väärteoasju. Maakohtu lahendite peale saab edasi kaevata ringkonnakohtusse. Maakohtute struktuuri kuuluvad lisaks kohtunikkonnale ja õigusemõistmist teenindavatele üksustele ka kinnistusosakonnad, registriosakonnad ja kriminaalhooldusosakonnad.
Menetlust maakohtus reguleerivad tsiviilasjades tsiviilkohtumenetluse seadustik, kriminaalasjades kriminaalmenetluse seadustik ning väärteoasjades väärteomenetluse seadustik.
Tsiviilkohtumenetluse eesmärk on lahendada eraõigussuhetest tekkinud vaidlusi ja selleks tuleb esitada isikul, kelle õigusi on rikutud, hagiavaldus kohtusse. Tsiviilkohtumenetluses esitavad pooled ise asjaolud, põhjendavad oma nõuet, valivad tõendid, millega lükkavad ümber vastaspoole väited.
Kriminaalasja lahendamiseks kohtus on uurimisasutus ja prokuratuur eelnevalt kohustatud läbi viima kriminaalmenetluse, mille käigus selgitatakse välja kuriteo asjaolud. Kriminaalasjas on kohtumenetluse pooled on prokuratuur, süüdistatav ja tema kaitsja ning kannatanu, tsiviilkostja ja kolmas isik.
Väärteoasja lahendamiseks kohtus on kohtuväline menetleja kohustatud eelnevalt läbi viima väärteomenetluse, kus selgitatakse välja väärteo asjaolud. Peale väärteomenetluse läbiviimist saadetakse asi kohtusse, kus kohtumenetluse pooled on menetlusalune isik (ja tema kaitsja) ning kohtuväline menetleja.
Halduskohus
Eestis on kaks halduskohut. Tallinna ja Tartu halduskohus, kus töötab 27 kohtunikku.
Halduskohtud arutavad esimese astme kohtuna haldusasju. Halduskohtu pädevus, halduskohtusse pöördumise ja halduskohtumenetluse kord on sätestatud halduskohtumenetluse seadustikus.
Halduskohtumenetluse eesmärk on kaitsta isikute subjektiivseid õigusi riigi õigusvastase tegevuse eest. Halduskohus selgitab välja olulised asjaolud, vajadusel kogub selleks tõendeid ja tagab olulistes küsimustes menetlusosalistel võimaluse põhjendada oma seisukohti. Halduskohtud hindavad riigi tegevuse õiguspärasust avalik-õiguslikes suhetes.
Ringkonnakohus
Eestis on kaks ringkonnakohut:
Ringkonnakohtud vaatavad teise astme kohtuna läbi maa- ning halduskohtute lahendeid nende peale esitatud apellatsioon- või määruskaebuste alusel.
Ringkonnakohtus toimub asjade läbivaatamise kollegiaalselt – see tähendab, et apellatsioonikaebuse lahendamisega tegeleb kohtukolleegium, kuhu kuulub kolm kohtunikku.
Riigikohus
Riigikohus on Eesti Vabariigi kõrgeim kohus. Põhiseaduse kohaselt on Riigikohus kassatsioonikohus ja põhiseaduslikkuse järelevalve kohus. thumb|Riigikohtu hoone Tartus
Riigikohtu pädevuses on:
Kassatsioon on jõustumata kohtuotsuse peale edasikaebamine õigusküsimustes ning selle läbivaatamine kõrgema astme kohtus ilma faktiküsimuste ümberhindamiseta. Teistmine on protsessiosalise avalduse alusel uute asjaolude ilmsikstulekul jõustunud otsuste ja määruste uuesti läbivaatamine.
Riigikohtusse võib kassatsioonkaebuse esitada iga menetlusosaline, kes ei ole rahul madalama astme kohtu otsusega. Kaebuse saab ta siiski esitada ainult kvalifitseeritud esindaja vahendusel. Riigikohus võtab kassatsioonkaebuse menetlusse, kui kaebuses esitatud väited võimaldavad arvata, et madalama astme kohus on vääralt kohaldanud materiaalõiguse normi või on oluliselt rikkunud protsessiõiguse normi, mis võis kaasa tuua ebaõiglase kohtulahendi. Samuti võtab Riigikohus asja menetlusse siis, kui kassatsioonikaebuse lahendamisel oleks põhimõtteline tähendus õiguskindluse tagamiseks ja ühtse kohtupraktika kujundamiseks või õiguse edasiarenduseks.
Riigikohtus on 19 riigikohtunikku. Kohtu tegevust juhib riigikohtu esimees, kelleks on Villu Kõve.
Riigikohtunikud töötavad neljas kolleegiumis: tsiviil-, kriminaal- või halduskolleegiumis ja põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumis.
Iga riigikohtunik kuulub kas tsiviil-, kriminaal- või halduskolleegiumisse. Üheksaliikmelise põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi esimees on riigikohtu esimees, ülejäänud liikmed nimetab riigikohtu üldkogu kõigi riigikohtunike seast. Igal aastal vabastab üldkogu kaks staažikamat kolleegiumi liiget ning nimetab riigikohtunike seast asemele kaks uut põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi liiget.
Kohtunike distsiplinaarasjade lahendamiseks on riigikohtu juures distsiplinaarkolleegium, kuhu kuulub viis riigikohtunikku, viis ringkonnakohtunikku ja viis maa- või halduskohtu kohtunikku.
Kohtute haldamine
Esimese ja teise astme kohtuid haldab justiitsministeerium koostöös kohtute haldamise nõukojaga. Siiski pole justiitsministril käsu- ega distsiplinaarvõimu kohtunike suhtes.
Riigikohus haldab ennast iseseisvalt, tal on eraldiseisev eelarve ja haldusstruktuur. Lisaks on Riigikohtu pädevuses ka mõningad kogu kohtusüsteemi puudutavad ülesanded, sealhulgas kohtunike koolituse korraldamine.
Kohtute haldamine peab kohtute seaduse alusel toimuma nii, et kohtunikel on võimalus sõltumatult õigust mõista, kohtusüsteemis on õigusemõistmiseks vajalikud töötingimused, kohtuteenistujad on piisava väljaõppega ning õigusemõistmine on riigis kättesaadav.
Kohtute haldamise nõukoda on kohtusüsteemi juhtimiseks kokku kutsutud nõuandev kogu. Riigi olulisemad ning kogu kohtusüsteemi hõlmavad kohtute haldamist puudutavad otsused arutatakse enne läbi kohtute haldamise nõukojas. Nõukoja istungeid saavad kokku kutsuda nii riigikohtu esimees kui justiitsminister. Nõukoja istungeid juhib riigikohtu esimees ning tehnilise teenindamise tagab justiitsministeerium.
Kohtute haldamise nõukoja pädevuses on näiteks anda seisukoht justiitsministri koostatud kohtuasutuste aastaeelarvete kujundamise ja muutmise põhimõtete kohta, anda arvamus riigikohtuniku vabale kohale kandideerivate isikute kohta ja kohtunike ametist vabastamise kohta, arutada eelnevalt läbi Riigikohtu esimehe iga aasta kevadel parlamendile esitatava ülevaade kohtukorralduse, õigusemõistmise ja seaduste ühetaolise kohaldamise kohta. Kohtute haldamise nõukoja pädevus on sõnastatud kohtute seaduses.
Kohtute haldamise nõukotta kuuluvad riigikohtu esimees, 5 kohtunike täiskogul kolmeks aastaks valitud kohtunikku, 2 Riigikogu liiget, advokatuuri ja prokuratuuri esindajad ning õiguskantsler või tema esindaja. Justiitsminister või tema esindaja osaleb nõukojas sõnaõigusega.
Kohtunike täiskogu
Kohtunike täiskogu on suurim kohtunike esindusorgan, kuhu kuuluvad kõik Eesti kohtunikud. Täiskogu koguneb iga aasta veebruari teisel reedel, kuid Riigikohtu esimees või justiitsminister võivad selle ka muul ajal erakorraliselt kokku kutsuda. Eestis on 242 kohtuniku ametikohta.
Kohtunike täiskogudel on arutatud näiteks kohtusüsteemi arengusuundade, kohtute seaduse eelnõu, kohtunike töökoormuse analüüsivõimaluste, kohtunikele tagasiside andmise meetodite ja kohtute suhtekorralduse teemasid.
Rahvakohtunikud
Maakohtus arutab esimese astme kuritegude kriminaalasju eesistujast ja kahest rahvakohtunikust koosnev kohtukoosseis. Rahvakohtunikul on kohtulikul arutamisel kõik kohtuniku õigused.
Sisuliselt on rahvakohtuniku eesmärgiks esindada õigusemõistmises tavainimest, kes näeb kohtuprotsessi eelkõige humaansest, mitte juriidilisest aspektist.
Rahvakohtunikuks võib nimetada 25–70-aastase teovõimelise Eesti kodaniku, kelle elukoht on Eestis, kes oskab eesti keelt kõrgtasemel ja on rahvakohtuniku tegevuseks sobivate kõlbeliste omadustega. Rahvakohtunikuks ei või nimetada inimest, kes on süüdi mõistetud kuriteo toimepanemise eest, pankrotivõlgnik, viibib kaitseväeteenistuses vms.
Rahvakohtunikukandidaadid valib omavalitsusüksuse volikogu. Rahvakohtunikukandidaatide seast nimetab rahvakohtuniku ametisse kohtu juures asuv rahvakohtunike nimetamise komisjon. Rahvakohtunikku nimetades arvestab komisjon kandidaadi sobivust, kandidaadi kohta esitatud põhjendatud vastuväiteid ning seda, et rahvakohtunike hulgas oleks eri soost ja vanusest, erinevatest sotsiaalsetest rühmadest ning eri tegevusvaldkondades tegutsevaid isikuid.
Keskaeg
, foogtikohus
Venemaa keisririigis
1802. ja 1804. aasta talurahvaregulatiividega muutus talurahvakohus ametlikuks institutsiooniks. Mõisnikke kohustati vallakohut looma igas mõisas. Mõisnik kinnitas eesistuja ja 2–4 kaasistujat. Vallakohus pidi koosnema eesistujast, kes nimetati mõisniku poolt, ning 2–4 kaasistujast, sõltuvalt vastava piirkonna talurahva arvust. Kaasistujad pidi valitama taluperemeeste hulgast. Eestimaal kaotati vallakohus 1816. aastal, Liivimaal eksisteeris ta aga ka pärast pärisorjuse kaotamist 1819. aastal. Balti kubermangudes talupojaseisusest isikute suhtes kohtutesüsteemis aastail 1802–1804 kuni 1889 vallakohus, kihelkonna- ja kreisikohus , Kihelkonnakohus, Kreisikohus, Eestimaa ülemmaakohus, Senat , Kihelkonna politseikohus 1866. aasta vallareformiga taastati Eestimaal ka vallakohus. 1866. aasta vallareformi tulemusena muutus vallakohus eelkõige õigusemõistmise organiks, vabanedes varasemast haldusfunktsioonide täitmisest. 1866. aasta vallaseaduse kohaselt valis vallakohtu liikmed kolmeks aastaks ametisse vallaliikmete täiskogu. Vallakohtu funktsioonid jäid varasema aja omadega sarnaseks, ainult et nüüd vabanes vallakohus koos vallaomavalitsusega mõisniku eestkoste alt. Edaspidi võis nii Eesti- kui ka Liivimaal vallakohtu otsuseid apelleerida kihelkonnakohtusse, alates 1889. aastast ülemtalurahvakohtusse. 1889. aastal jõustunud kohtu- ja talurahvaasutuste reformiga Baltimaades senised seisuslikud kohtud kaotati, kaotati senised seisuslikud talurahvakohtud, aastail 1889–1918 tegutsesid vallakohus ja ülemtalurahvakohus (igas maakonnas 1-2 ülemtalurahvakohut).
, Liivimaa kubermangu kohtukorraldus
Saksa okupatsiooniaeg
Eesti- ja Liivimaal kehtestasid Saksa okupatsioonivõimud kohtusüsteemi, mille loomisel lähtuti nii Venemaa keisririigi kui ka Saksa keisririigi kohtukorraldusest. 25. aprillil 1918. aastal kehtestati Saksa 8. armee ülemjuhataja käskkirjaga kolme liiki kohtud: 1) Politseikohtud arutasid vähemtähtsaid korrarikkumisi, 2) rahukohtute kompetentsi kuulusid suuremad tsiviil- ja kriminaalkuriteod, 3) kõrgemad kohtuinstantsid olid Tallinna, Tartu ja Kuressaare ringkonnakohtud, kelle pädevusse kuulusid eriti keerulised kohtuasjad ja rahukohtute esitatud apellatsioonid. Kohtud allusid Eestimaa Provintsivalitsusele.
Eesti Vabariigis
Ajutise Eesti Valitsuse määruse põhjal 25. novembrist 1918. määrati avatavatele kohtu-asutustele asutisele järgmised tööpiirkonnad:
Vabadussõja ajal loodi 5. veebruaril 1918. aastal Ajutise Valitsuse otsusega iga jalaväepolgu juures välikohtud ja 18. detsembril 1918. aastal anti välja Ajutise Valitsuse määrus sõjakohtute loomise kohta.
Sõja järel tehti kohtukorralduses muudatused. Vallakohtud kaotati, poliitilised ja vaimulikud kohtuasjad allutati üldistele kohtutele. Eestis kujunes välja kolmeastmeline kohtusüsteem. Tsaariajaga võrreldes muutus Eesti kohtusüsteem üsna vähe. Rahukogud võtsid üle ka Tallinna ja Riia ringkonnakohtute funktsioonid. Peterburi Kohtupalati ülesanded läksid Kohtupalatile (10. aprillil 1920. aastal nimetati Tallinna ringkonnakohus – Kohtupalatiks.) ja Vene Keisririigi Senati rolli hakkas täitma Riigikohus Tartus (21. oktoobril 1919. aastal kiitis Asutav Kogu heaks Riigikohtu seaduse).
Eesti üldkohtute süsteem oli järgmine:
Väiksemais tsiviil- ja kriminaalasjus oli esimeseks astmeks rahukohtunik-jaoskonnakohtunik, teiseks rahukohus-rahukogu ja kolmandaks Riigikohus.
Suuremais tsiviil- ja kriminaalasjus oli esimeseks kohtuks rahukogu, teiseks Kohtupalat ja kolmandaks Riigikohus. Rahukogu oli apellatsioonikohtuks rahukohtute otsustele ja esimese astme kohtuteks keerukamates asjades. Esimene Riigikohtu istung toimus 14. jaanuaril 1920 Tartu raekoja saalis.
Kohtute juures asusid kohtu-uurijad: Tallinna linn ja Harju maakonnas jagunesid nad järgmistesse kohtu-uurija jaoskondadesse: I jaoskond: Tallinna linna 1. ja 6. linnajagu. II Tallinna linna 4. ja 5. linnajagu. III Rapla ja Keila miilitsa jaoskonnad ning Baltiski linn. IV Tallinna linna 2. ja 3. linnajagu. V Tallinna linnaümbruse ja Raasiku miilitsa jaoskonnad. Nõmme alev ja Naissaar. (vt Tallinna haldusjaotus). Kohtu-uurijate asupaik oli Tallinnas, end. ringkonnakohtu hoones.
1. veebruar 1935. aastal jõustus uus kriminaalkohtupidamise seadustik. Kohtupalat nimetati Kohtukojaks, rahukogud ringkonnakohtuteks, rahukohtunikud nimetati ümber jaoskonnakohtunikeks. Riigikohus viidi Tartust Tallinna. 6. aprillil 1938. aastal võeti vastu uus Kohtute seadustik
Eesti NSV-s 1940–1941
Pärast 1940. aasta juunipööret, toimusid suured reformid. 16. novembril 1940. aastal anti välja Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlus kohtusüsteemi ümberkujundamise kohta: jaoskonnakohtud reorganiseeriti rahvakohtuteks ning Kohtukoda Ülemkohtuks. Ringkonnakohtud jäid püsima mitut maakonda hõlmavate esimese ja teise astme kohtutena. Põhjalikud ümberkorraldused toimusid 1. jaanuarist 1941, millega kogu endine kohtusüsteem likvideeriti. Kõrgeimaks sai kohtuinstantsiks sai Eesti NSV Ülemkohus, millele allusid maakonnakohtud (11) ja rahvakohtud. Kohtute moodustamise põhimõtted muudeti, ENSV Ülemkohtu liikmed tuli valida Eesti NSV Ülemnõukogus. Ülemkohtu liikmed määratsi ametisse Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi poolt. Maakohtute koosseisud määrati samuti ÜN Presiidiumi poolt, rahvakohtud kuulusid valimistele, kuid tegelikult määrati rahvakohtu eesistujad ÜN Presiidiumi poolt, vaid kaasistujad valiti.
Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu määrusega 1. novembrist 1940. aastal moodustati ENSV Kohtu Rahvakomissariaadi Juriidiline Kool. ENSV Kohtu RK Juriidiline Kool asus ENSV Tartu Riikliku Ülikooli juures eriõppeasutisena ja valmistas ette kaadreid administratiiv-, kohtu-, prokuratuuri-, notariaadi- ja advokatuuriorganeile. ENSV Rahvakomissaride Nõukogu otsusega 22. novembril 1940. aastal loodi senise 55 jaoskonnakohtu asemele, 75 rahvakohtu jaoskonda.
19. detsembri 1940. aasta määrusega määrati ringkonnakohtute asukohad ja piirkonnad. Loodi uus Kuressaare ringkonnakohus, seadusemuudatus jõustus 1. jaanuarist 1941. aastal. Senisest Tallinna ringkonnakohtu 18 jaoskonnakohtust viidi 4 Kuressaare ringkonda.