cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
1986. aasta Nõukogude Liidu ja Saksa DV maavõistlus kergejõustikus
Teisel päeval püstitas maailmarekordi meeste vasaraheites Juri Sedõhh (86.66 m). Ainsa eestlasena osales NSVL koondises Heino Puuste, kes sai odaviskes tulemusega 83.20 teise koha. Lisaks maavõistluse arvestuses osalenud võistlejatele tegid kaasa mitmed võistlejad väljaspool arvestust, sealhulgas eestlased Jüri Tamm, kes sai vasaraheites tulemuseks 80.80 ja Marek Kaleta, kes sai odaviskes tulemuseks 77.92. Rudolf Povarnitsõn, kes võistles väljaspool arvestust meeste kõrgushüppes, sai tulemuseks 2.30, mis oli parem kui Gerd Wessigi võidutulemus.
Naiste võidutulemused
(Allikad: Spordileht, Noorte Hääl ja Rahva Hääl 23. juunil 1986. Saksa Kergejõustikuliit).
Mihhail Jampolski
Mihhail Jampolski (Михаил Бениаминович Ямпольский, sündinud 6. detsembril 1949 Moskvas) on vene kulturoloog.
Ta töötab New Yorgi Ülikoolis võrdleva kirjandusteaduse ja slavistika alal.
Oru-Nõrava prügila
Oru-Nõrava prügila oli prügila Harju maakonnas Kose vallas Nõrava külas.
Prügila avati 1985. Prügila suleti 2009. Prügilat haldas Radix Hoolduse OÜ.
Polokwane
Pietersburg asutati 1886. aastal. Asula sai nime buuride poliitikategelase Piet Jouberti järgi. Linnaõigused sai Pietersburg 1992. aastal.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Polokwane elanikkonnast mustanahalisi aafriklasi 74,38%, valgeid 18,25%, värvilisi 3,75%, India või Aasia päritolu inimesi 3,14% ja teisi 0,49%. Pedi keelt pidas emakeeleks 45,89% inimesi, afrikaani keelt 19,81%, inglise keelt 10,31%, venda keelt 6,68%, tsonga keelt 5,71%, sotho keelt 1,74%, ndebele keelt 1,36%, suulu keelt 1,35% ja tsvana keelt 1,24%.
Peremõšli rajoon
Peremõšli rajoon (vene keeles Перемышльский район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Kaluga oblasti idaosas. Rajooni keskus on Peremõšli asula.
Inninmoriit
Inninmoriit on vulkaaniline kivim. Inninmoriidiks nimetatakse plagioklassi (labradorist anortiidini) ja augiidi fenokristallide sisaldusega porfüriiti; kivimi põhimassi moodustavad aga suurema naatriumisisaldusega plagioklass, augiit ja keskmisest suuremas koguses esinev vulkaaniline klaas.
Peremõšli rajoon
Rajoon piirneb põhjas Ferzikovo rajooniga, kagus Tula oblastiga, edelas Kozelski rajooniga, läänes Babõnino rajooniga ja loodes Kaluga lähiümbrusega.
Inninmoriit
Inninmoriiti defineeriti esimest korda aastal 1915 ja see sai nimetuse Inninmore järgi Morvenis (tänapäeval Morvern). Kivimile andis nimetuse Thomas S. Bailey. Aastal 1916 täpsustasid kivimi määratlust E. M. Anderson ja E. G. Radley. Lisaks Morvernile esineb inninmoriiti ka Mulli saarel; seda on eristatud ka Xiangshani mäel Hiinas. Inninmoriidiga sarnanevaid kivimeid loetakse vahel islandiidiks.
Peremõšli rajoon
Rajooni pindala on 1156 km². Elanike arv oli 2012. aastal 13 694, 2009. aastal 11 898 ja 2002. aastal 13 952.
Rajooni tähtsamad jõed on Oka ja Žizdra.
Puapua keel
Puapua keel on Austroneesia keel, mida räägitakse Uus-Kaledoonias.
Puapua keel on välja suremas. 2006. aastal rääkis seda 40 inimest saare läänerannikul.
Pirita linnaosavalitsus
pisi|Endine linnaosavalitsuse hoone, [[Merivälja tee 24]] Pirita linnaosavalitsus (ametlikult eesti keeles Pirita Linnaosa Valitsus, inglise keeles Tallinn Pirita District Administration, vene keeles Управа района Пирита) on Tallinna Pirita linnaosa juhtimiseks moodustatud ametiasutus.
2022 aastast on Pirita linnaosa vanem Kaido Saarniit
Pirita linnaosavalitsus asub aadressil Kloostri tee 6. Varem asus see Merivälja tee 24.
Linnaosavalitsuse ülesanded
Linnaosavalitsus täidab oma haldusterritooriumil linnaosa põhimääruses sätestatule lisaks ka teisi riigi ja Tallinna õigusaktides talle pandud ülesandeid.
Linnaosavanem
Linnaosavalitsust juhib linnaosavanem, kelle nimetab ametisse linnavalitsus linnapea ettepanekul, kuulates ära linnaosakogu arvamuse. Teisi tööandja õigusi ja kohustusi linnaosavanema suhtes täidab linnapea või muu linnavalitsuse liige linnapea kinnitatud tööjaotuse alusel.
Linnaosavanem võib volitada teisi isikuid esindama linnaosavalitsust talle antud pädevuse piires.
Linnaosavanema äraolekul asendab teda üks tema määratud linnaosavanema asetäitjatest, asetäitja äraolekul haldussekretär ning linnaosavanema asetäitja ja haldussekretäri äraolekul linnaosavanema määratud struktuuriüksuse juht. Kui linnaosavanemat ei ole ametisse nimetatud, täidab linnaosavanema ülesandeid linnavalitsuse korraldusega määratud linnaosavanema asetäitja või haldussekretär.
Linnaosavanem on aruandekohustuslik linnavalitsuse ees ja informatsioonikohustuslik linnaosakogu ees.
Haldussekretär linnaosavalitsuses
Haldussekretäri nimetab ametisse ja vabastab seaduses sätestatud korras ametist linnaosavanem kooskõlastatult linnasekretäriga.
Haldussekretäri teenistusülesanded:
Islandi jõulud
pisi|Grýla ja tema kaasa Leppalúði Islandi linna Akureyri tänaval pisi|Grýla koos pahade lastega Islandi jõuludel külastavad asulaid jõulumehed (jólasveinar), kes ei sarnane eriti tänapäeval levinud jõuluvana tegelaskujuga. Islandi jõulumehed pärinesid trollidest – nad olid algselt kollid, kellega hirmutati lapsi. Jõulumeeste vanemad olid kaks IslandI kõige hirmsamat mäekolli Grýla ja Leppalúði.
Jõulumehed tegid üsna koledaid tegusid, kuid viimase sajandi jooksul on nad leebunud ja hakanud kandma ka jõuluvana klassikalise riietusega sarnaseid punaseid kuubesid, kuid nad kipuvad endiselt asju varastama ja tempe tegema. Lisaks kolmeteistkümnele jõulumehele hiilivad ringi ka Grýla ise ja hiiglaslik jõulukass (jólakötturinn). Grýla püüab pahasid lapsi ning keedab neid elusalt, verejanuline jõulukass ründab neid, kes ei kanna jõululaupäeval mõnd uut riidetükki. Vanasti olid jõulumehed märksa julmemad ning neist räägiti nii hirmsaid lugusid, et näiteks 1746. aastal keelati vanematel lapsi nende tondijuttudega hirmutada.
Tänapäeval on kombeks enne 12. detsembrit panna aknalauale suss ja hoida seda seal 13 päeva, kuna kuni jõuludeni käib igal õhtul akna taga üks jõulumeestest ning paneb heale lapsele sussi kingituse. Halvale lapsele paneb aga näiteks mädanenud kartuli.
Hiroaki Satō
Hiroaki Satō (jaapani keeles 佐藤 弘明 Satō Hiroaki; 5. veebruaril 1932 Hyogos – 1. jaanuaril 1988) oli Jaapani jalgpallur, kaitsja.
Koondisekarjäär
Jaapani jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1955–1959 15 mängu.
Sõnevõri järv
Sõnevõri järv on suurim mägijärv Ukrainas Karpaatides. Jääb Taga-Karpaatia Mižgirja rajooni.
Järve geograafilised koordinaadid on 48° 37′ 0″ N, 23° 41′ 2″ E
Irene (Bütsantsi keisrinna)
Irene või Ateena Irene (kreeka keeles: Εἰρήνη (Eirénē); umbes 752 – 9. august 803), perekonnanimi Sarantapechaina (Σαρανταπήχαινα), oli Bütsantsi keisri Leo IV abikaasa (775-780), keisrinna-regent (780-790), Bütsantsi kaasvalitseja koos oma pojaga (792-797) ja Bütsantsi ainuvalitseja aastatel 797-802. Kuigi tema abikaasa oli ikonoklast, siis taastas Irene oma valitsemisajal ikoonide kummardamise, mis lõpetas esimese ikonoklasmi perioodi (730–787).
Sõnevõri järv
Järve pinna kõrgus merepinnast on 989 m, keskmine sügavus on 10–12 meetrit ja suurim sügavus 22 meetrit.
Pahtpää jõgi
Pahtpää jõgi on jõgi Põlva maakonnas.
Sõnevõri järv
Sõnevõri järv on arvatud Ukraina seitsme loodusime hulka. Järve ümber on moodustatud Sõnevõri rahvuspark (asutatud 1989).
Pahtpää jõgi
Jõgi on 15 km pikk, valgla pindala on 37,5 km². Jõgi suubub paremalt poolt Võhandu jõkke.
Irene (Bütsantsi keisrinna)
Varasem elu
Irene oli pärit prominentsest kreeka perekonnast (Sarantapechaina). 769. aastal otsis keiser Konstantinos V oma pojale Leole abikaasta. Valituks osutus kaunis Irene, kes oli toona umbes 17-aastane. Irene ja Leo abielu sõlmiti 769. aasta 17. detsembril. Kuna Leo oli isa kaasvalitsejaks, siis sai ka Irenest abiellumisega tinglikult keisrinna. Pärast äia surma aga muutus tema keisrinnalik positsioon juba täiemõõduliseks ning ta sukelduski täie energiaga õukonna intriigidesse. Teatud mõttes aitas Irene agarusele kaasa ka tema abikaasa ükskõiksus ümbritseva vastu. Ning selles õukonna intriigide pesas oli keisrinna pühapiltide austajate poolel.
Leo IV abikaasana
vasakul|pisi|Leo IV ja Konstantinus VI Irene mängis Leo IV kõrval väga suurt osa. Irene mõjuga on ilmselt seletatav ka võrdlemisi salliv suhtumine ikonoduulidesse keisri valitsemisaja alguses. Keisrinna Irene ise oli pühapiltide pooldaja ning just nimelt tema käsul ilmusid ikoonid vargsi tagasi isegi paleesse. Keisrinna eeldatav soosing andis tuult tiibadesse ka Leo vastastele. Nii sündis keisri vastu mitmeid vandenõusid järjestikku. Need küll paljastati õigeaegselt, kuid nende loogiliseks tagajärjeks oli see, et varem leebe keiser alustas nüüd pildikummardajate tagakiusamisi ning mitmed neist saadeti maapakku. Kuna ka keisrinna oli pühapiltide pooldaja ja tema magamistoas avastati kaks ikooni, siis keisri käsul ta kõrvaldati paleest.
Kuidas abikaasade suhted oleksid edasi arenenud, on raske oletada, sest 780. aasta 8. septembril Leo IV ootamatult haigestus ja suri. Varem igati terve mehe nii äkiline surm tekitas sedamaid kuulujutte, et keiser mürgitati, ning ühe tõenäolise kahtlustatavana võis selle taga olla ka põlualla sattunud keisrinna. Pühapiltide austajate väidetel polevat aga keisrinnal Leo surmaga mingit seost. Surm oli nende arvates Leoile hoopis jumalikuks karistuseks. Nimelt olevat meeletult vääriskive jumaldav keiser võtnud patriarhi loata Hagia Sophia katedraalist keisrikrooni, et imetleda vääriskivide sära. Selline vääritu teguviis saigi Jumala poolt rängalt karistatud ning keiser suri. Tänapäeval arvatakse tema surmapõhjuseks olevat tuberkuloosi.
Asevalitseja
pisi|Bütsants 800. aastal Leon IV surma hetkel oli tema poeg Konstantinos, kes sündis 771. aasta 14. jaanuaril, 10-aastane. Seega oli selge, et tegelik võim peaks minema kellegi teise kätte, ning Konstantinoopoli õukonnas algaski terav võitlus juhtpositsiooni pärast riigis. Selles võitluses oli üheks olulisemaks tegelaseks leskkeisrinna Irene. Keisrinnast saigi alaelaise poja hooldaja ning Irenest sai asevalitseja (780-790). Irene kõrge positsiooniga polnud paljud rahul. Juba mõni nädal nädal pärast Leo surma tekkis keisrinnavastane vandenõu, milles osalejad seadsid enesele eesmärgiks upitada troonile kadunud keisri üks paljudest noorematest vendadest. Salaplaan aga tuli avalikuks ning vandenõu eestvedajad sandistati ja Leo vennad pühitseti vägisi munkadeks, kusjuures üleüldise teavitamise eesmärgil viidi see protseduur läbi rahva juuresolekul. Sellega aga polnud võimupretendentide ring ammendunud. Keisriks kuulutas ennast Sitsiilias paiknev Bütsantsi asehaldur Elpidius, kuid peagi ta purustati ning et oma elu päästa, põgenes isehakanud keiser araablaste kaitse alla.
Irene sisulise valitsemise esimesed aastad möödusidki pidevas võitluses nii sisevaenlaste kui araablaste ja bulgaarlastega. Sellel ajajärgul ei muutnud ta ka ametlikku joont pühapiltide küsimuses, vaatamata sellele, et oli ise ikoonide pooldaja. Alles nelja aasta möödudes, 786. aasta suvel, kui Bütsants sai enesele uue patriarhi, alustati otsest tegevust ikoonide taas ausse tõstmiseks. Sellele teele asudes läkitas Irene kohe saadikud Rooma, et taastada suhted paavstiga. Järgmise sammuna otsustas Irene kutsuda 786. aastal Konstantinoopolis kokku kirikukogu. Kui aga kirikutegelased olid kogunenud istungile, saabusid sinna kõigile ootamatult pildikummardajate vastu meelestatud pealinna väeüksused ja ajasid lihtsalt kirikukogu laiali. Toimunud sündmuste najal mõistis Irene, et niivõrd pöördelise kirikukogu läbiviimine vajab tõhusamat ettevalmistust. Kõigepealt vahetas ta välja pealinna garnisoni, kasutades selleks kavalust ja tuues ettekäändeks sõjalisi vajadusi. Lahkunud vägede asemel aga toodi Konstantinoopolisse uued üksused piirkondadest, kus traditsiooniliselt pooldati pühapiltide kummardamist. Kindlustades nii oma sõjalist positsiooni pealinnas, andis keisrinna käsu võtta pantvangi vastu hakanud sõjapealike perekonnaliikmed. Samas teatati, et äsja Konstantinoopolist minema lähetatud väed on laiali saadetud - kuigi nende eemaldamise ettekäändeks oli justsama toodud vajadus võidelda araablastega.
Nüüd olid kõik ettevalmistused tehtud ja Irene oli edus kindel, ning 24. septembril 787. aastal alustas Nikaias VII kirikukogu (viimane Lääne ja Ida ühine kirikukogu) esimene istung oma tööd. Asjaolu, et kirikukogu toimus samas kohas, kus omal ajal viidi läbi esimene kirikukogu, pidi veelgi suurendama selle ajaloolist tähtsust. Seitsmel esimesel istungil keisrinna ja tema keisrist poeg ei viibinud. Kaheksandal istungil, mis viidi läbi Konstantinoopolis, olid aga mölemad kroonitud pead kohal. Ning lõpuks võttiski kirikukogu, kus viibis ka paavsti esindaja, vastu otsuse taastada pühapiltide kummardamine. Seega oli kümneid aastaid kestnud pilditüli järel jõutud algfaasi tagasi ja ikoonide kummardamine oli taas lubatud.
Kokkuvõtvalt ulatusid pilditüli tagajärjed ning tähtsus kaugele üle ususiseste ja Bütsantsi piiride, mõjutades märkimisväärselt poliitilist olukorda Euroopas tervikuna. Konstantinoopoli ja Rooma vastasseis, mille tulemusel pühapilte austav Rooma eemaldus ikoonide kummardamist eitavast Konstantinoopolist, viis Püha Tooli paratamatult lähemale Frangi riigile, kus Irenega üheaegselt oli troonil selle riigi mõjuvõimsaim valitseja Karl Suur (768-814). Kuivõrd tihedad olid varasemal ajal kahe riigi omavahelised suhted, seda kinnitab kas või fakt, et 781. aastal korraldati kihlus Karli tütre ja tol ajal 12-aastase Irene poja Konstantinose vahel. Kuid 787. aastal keisrinna katkestas selle lepingu ja asus toetama Frangi riigi vastu võitlust alustanud langobardide viimase kuninga Desideriuse poega. Ent bütsantslaste ekspeditsioon Itaaliasse kukkus haledalt läbi ning nende väed said frankidelt lüüa.
Konstantinos VI kukutamine
Samal ajal, kui Konstantinos üritas 790. aastatel jagu saada bulgaarlastest, jätkas Irene poja vastu intriigide punumist. Näiteks püüdis ta poega veenda maha jätma oma armeenlannast naist Mariat, kelle ta omal ajal - kui poliitilistel kaalutlustel katkes Konstantinose ja Karl Suure tütre kihlus - oli ise pojale sokutanud. Nüüd aga väitis Irene, et keisrinna (neil oli Konstantinosega kaks tütart) tahtvat Konstantinost mürgitada ja temast tuleb kiiremas korras lahutada ning abielluda hoopis kaunitarist õukonnadaami Theodotega. Et Konstantinos polnud nimetatud daami vastu kaugeltki ükskõikne, siis kõlas ema soovitus vägagi lahtistele kõrvadele. Kuid patriarh ei andnud keiserliku paari lahutuseks nõusolekut. Siis leiti keisri käsul vaimulik, kes nõustus vajalikku toimingut sooritama, ja Konstantinos sõlmiski uue abielu kirikupea nõusolekuta. Laulatustseremooniale järgnesid pulmad, mis kestsid nelikümmend päeva ja olid eriti uhked. Paistis, et keiser sai, mida tahtis. Tegelikuks võitjaks osutus siiski kogu intriigi kokku pununud Irene. Just tema sai selle, mida oli algusest peale tahtnud - suure skandaali, mis vähendas keisri populaarsust, ning seda eriti kirikuringkondades. Vaimulikud ei armastanud keisrit niigi, sest olles küll pühapiltide pooldaja, ei teinud Konstantinos kirikule selliseid kingitusi, nagu oli teinud tema ema. Konstantinos ei näinud oma ema salasepitsusi läbi. 796. aasta suvel lahkus keiser koos õukonna ja emaga mineraalvetele tervist parandama. Seal olles sai ta pealinnast rõõmustava uudise keiserlikku perekonda oli sündinud poeg. Kuid Konstantinose rõõm osutus enneaegseks, sest vastsündinu suri peatselt. Saanud selle kurva teate, kiirustas keiser kohemaid pealinna. See aga tähendas Irenele, keda tema lapselapse kurb saatus eriti ei puudutanud, vaid võimalust vabalt tegutseda.
Lõpliku löögi sai Konstantinose autoriteet 797. aasta kevadel alanud ja ebaõnnestunult lõppenud sõjakäigu ajal araablaste vastu. Kuna Irene järjekordsete intriigide tulemusel asus Konstantinos isiklikult sõjakäiku juhtima, siis langes ka süü kaotuse eest otseselt talle.
Ema intriigide tulemusena kukutati Konstantinos VI 797. aasta suvel troonilt. 17. juunil sai Konstantinos teada, et tema vastu on sepitsetud vandenõu ning ta põgenes. Kuid mingit mõistlikku plaani edasiseks tegutsemiseks ta ei suutnudki leida ja nii langes ta üsna pea oma vaenlaste kätte. Ning sama aasta 15. augustil andis Irene käsu oma poeg sandistada ning talt võeti silmanägemise. Keisrinnast ema otsus viidi ellu selles samas ruumis, kus Konstantinos oli kakskümmend kuus aastat tagasi ilmavalgust näinud. Järgnevad eluaastad veetis troonilt tõugatud keiser koos oma naisega pideva järelevalve all, ning tema täpne surma-aasta pole teada.Rahvale aga korraldati keisri kukutamise puhul suured pidustused ja jagati ohtralt raha.
Ainuvalitsemine
797. aasta suve sündmused, mis kulmineerusid Konstantinose kukutamisega ja Irene asumisega ainuvalitsejaks, vapustasid sügavalt Bütsantsi üldsust ja tõid enesega kaasa tõsiseid tagajärgi. Mitte kunagi varem polnud ükski naine täieõiguslikult impeeriumi valitsenud ning Irene asumine ainuvalitsejana troonile oli täielikus vastuolus Rooma iidsete traditsioonidega. See oli enneolematu samm, mille erakordsust tõendab kas või seegi fakt, et ametlikes dokumentides räägiti temast kui keisrist vaid meessoos. Kokku võttes oli Irene ametlik võimuhaaramine paljude arvates ebaseaduslik, mis aga sisuliselt tähendas seda, et Bütsantsi troon oli jätkuvalt vaba teistele pretendentidele. pisi|Paavst Leo III kroonimas Karl Suurt keisriks Konstantinoopolis toimunud sündmuste foonil leidiski aset oluline ja märgilise tähendusega akt Euroopa ajaloos - 800. aasta jõulude esimesel päeval kroonis paavst Leo III Karl Suure keisriks. Ning et Konstantinoopoli troon oli tavaõiguslikult tühi, siis sai Karlist vähemalt formaalselt Rooma impeeriumi keiser (Romanum gubernans imperum), ning seda mitte vaid Lääne-Rooma ja Romulus Augustuluse, vaid suurte Rooma keisrite-ainuvalitsejate järeltulija tähenduses. Loomulikult ei tunnistanud Irene, ja seega ka ametlik Bütsantsi impeerium nende arvates isehakanud keisrit. Karl Suure sammus nähti lihtsalt üht järjekordset katset haarata enesele Konstantinoopolis võim. Et aga võimu mõiste haakus geograafiliselt tõesti vaid Konstantinoopoliga, siis Irene ja tema pooldajad ei välistanud isegi frankide võimalikku kallaletungi pealinnale. Karl mõistis ilmselt suurepäraselt, et tema pretensioon Rooma impeeriumile tervikuna pole eriti vettpidav, sest Irene kõrvaletõrjumisega asuks Konstantinoopolis troonile uus valitseja, kellel oleksid frangist keisrist hoopis suuremad õigused Ida-Roomale. Tõenäoliselt sundisid just nimelt need kaalutlused Karl Suurt alustama Irenega läbirääkimisi ja pakkuma talle küllaltki ootamatut tehingut - abielu sõlmimist. Kosjakauba õnnestumisel oleks Karl taganud enesele Bütsantsi tunnustuse Lääne-Rooma valitsejana. Mis aga puudutab tol ajal viiekümnendates aastates Irene reageeringut käe palumisse, siis vähemalt alguses oli see küllaltki soosiv. Vahel on ka spekuleerides arutatud, milliseks oleks kujunenud Euroopa edasine käekäik, kui sellest abielust oleks saanud tõesti asja. Kuid saatus tahtis teisiti ja Karl Suurest ning Irenest ei saanud abielupaari.
Aetios polnud kaugeltki esimene ega viimane väljapaistvast õukondlasest eunuhh, kes mängis olulist rolli Bütsantsi ajaloos. Nii võibki tekkida küsimus, millega põhjendada selliste inimeste suhteliselt sagedast esinemist keisririigi võimuastmestiku tipus. Üheks seletuseks on ehk tava, mille järgi vaesemates maaperekondades kohitseti sageli üks poegadest eunuhhiks ja saadeti linna lootuses, et talle avaneb seal vaimulik karjäär. Väljapaistvate kirikutegelaste seas oli hulgaliselt eunuhhe (isegi mõned patriarhid). Teiseks eunuhhi võimaluseks oli leida teenistus väljapaistvates perekondades või keisri õukonnas. Igatahes on kaasaegsete poolt öeldud, et keisripalees oli eunuhhe rohkem kui kärbseid pudulojuste koplis.
Irene tagandamine
pisi|Nikiphoros I Samal ajal, kui Irene ja Aetios olid kõrvuni sukeldunud intriigidesse, otsustas üks õukondlaste grupp eesotsas Nikephorosega 802. aasta sügisel tegutseda. Nad võltsisid Irene korralduse ja lugesid selle valvemeeskonnale ette. Selle dokumendi alusel pidi Nikephorosest saama Irene kaasvalitseja, kelle ülesandeks oli kaitsta trooni Aetiose ebaausate pürgimuste eest. Kuna Aetiost üleüldiselt ei sallitud, siis paistis antud korraldus igati usutavana, ning edasised sündmused arenesid juba tormilise kiirusega vandeseltslaste stsenaariumi järgi. Nikephoros krooniti ning temast sai formaalselt Irene kaasvalitseja. Kuid seda vaid paariks päevaks, kuni Irene tagandati võimult ja saadeti Lesbose saarele, kus see inimkonna ajaloo üks võimuahnematest naistest suri 803. aasta 9. augustil.
Benjamin Sass
Benjamin Sass (4. september 1725 Königsberg – 13. september 1791 Tartu) oli Eesti vaimulik.
Põhja-Tallinna linnaosavalitsus
See asub aadressil Kari tn 13, Tallinn.
Linnaosa vanem on Manuela Pihlap.
Linnaosavalitsus annab välja kord kuus ajalehte Põhja-Tallinna Sõnumid.
Ajalugu
4. märtsil 1993. aastal võttis Tallinna Linnavolikogu vastu otsuse, millega loeti otstarbekaks ja majanduslikult põhjendatuks Tallinna linna jagamine 8 piiratud omavalitsusega linnaosaks. Linnarajoonid likvideeriti ametlikult 1993. aasta suvel ning uued linnaosavalitsused asusid tegevusse 1993. aasta 1. septembrist.
Jelena Ossipova
pisi|Jelena Ossipova aastal 2019 Jelena Ossipova (vene Елена Андреевна Осипова; 11. november 1945 Peterburi) on vene kunstnik ja poliitiline aktivist, kes sai eelkõige tuntuks 2022. aastal "rahu vanaema" nime all, kui ta korduvalt avaldas meelt Vene-Ukraina sõja vastu.
Ossipova on aktiivne meeleavaldustel osaleja alates 2002. aastast, avaldades tollal meelt Dubrovka teatri pantvangikriisi lahendamise osas.
Olles lõpetanud Tavritšeskaja kunstikooli on ta meeleavaldustel tuntud isikupäraste kunstiliste plakatite poolest.
2. märtsil 2022 oli Jelena Ossipova üks paljudest, kes vahistati Peterburi meeleavaldusel protestides Venemaa sissetungi vastu Ukrainasse.
Kulturoloogia
Kulturoloogia on teadusharu, mis tegeleb kultuuri uurimisega.
Kulturoloogia haarab nii empiirilise uurimise kui kultuuriteooria. Kulturoloogia termini võttis kasutusele Leslie White.
Ahjulagi
Ahjulagi (ka vomm), Tartu ja Võru murdes virus, oli talumajas ahju kerisepealse lahtise paeplaadi paigaldamisel tekkinud kindel alus, kus sai kuivatada vilja, aga oli võimalik ka magada.
Ürt-hanemalts
Ürt-hanemalts (Chenopodium ambrosioides) on rebasheinaliste sugukonda hanemaltsa perekonda kuuluv rohttaim.
Abruka mõis
Abruka mõis oli riigimõis Anseküla kihelkonnas Abruka saarel.
Abruka mõisas oli viinaköök ja meierei, kus tehti juustu, ning juustukelder viimase ladustamiseks.
Vilepuhuja
Vilepuhuja (toortõlge ingliskeelsest terminist whistleblower) ehk vihjeandja (eesti omasõna) on inimene, kes annab teada avaliku huvi seisukohalt olulisest vääritust teost (näiteks ebaseaduslikust või ebaeetilisest käitumisest, sh korruptsioonist) ning sellest tekkinud või tekkida võivast kahjust asutuse- või organisatsioonisisestele või -välistele uurimisorganitele või avalikkusele.
Vääritust teost teatamine on vilepuhumine (inglise keeles whistleblowing).
Terminitest
Mõiste "vilepuhumine" pärineb kaudselt (täpne terminin on "vilistamine") spordi sõnavarast ja viitab algses tähenduses kohtunikule, kes vile puhumisega peatab vea kahtlusel mängu. Teise seletuse kohaselt on mõiste pärit korrakaitsest, viidates politseinikule, kes palub pealtnägijatelt vilega abi kurjategija tabamisel. Nii või teisiti on mõistel vilepuhumine algusest peale positiivne tähendus: vilepuhuja püüab oma tegevuse kaudu kellegi tehtud veale või tekitatud ohule tähelepanu juhtida.
Canterbury peapiiskop
Canterbury peapiiskop (inglise keeles Archbishop of Canterbury) on Inglismaa Kiriku pea ja kõrgeim piiskop, Anglikaani Ühenduse sümboolne pea ja Canterbury piiskopkonna piiskop.
Vilepuhuja
Terminitest
Termini "vilepuhuja" võttis 1970. aastatel kasutusele Ameerika Ühendriikide kodanikuühiskonna aktivist Ralph Nader ja see levis kiiresti üle maailma. Naderi eesmärgiks oli uue terminiga eristada organisatsiooni või avalikkuse huvides informatsiooni edastava inimese käitumist "keelekandja", "pealekaebaja", "koputaja" või "reeturi" mõistest, millega inimest võidakse sellise käitumise pärast sildistada.
Rubo Kikerpill
Rubo Kikerpill (sündinud 13. mail 1955  Kohtla-Järvel ) on Eesti jurist, kohtunik.
Vilepuhuja
Terminitest
Terminina on eestikeelne "vilepuhuja" ingliskeelse whistleblower 'i vastena avalikus kasutuses kinnistumas. Eesti õigusaktides seda siiski veel ei kasutata. Terminite "korruptsioonijuhtumist teatanud isik" (§ 6 lg 4) ja "teavitaja" (§ 6 lg 3) ebaõnnestunud vaheldumine korruptsioonivastase seaduse viimases redaktsioonis annab märku sellest, et uue korruptsioonivastase seadusega ei loodud veel ühest vastet inglise terminile whistleblower ('vilepuhuja'), mis on saanud maailmas sama levinud tähistuseks kui ombudsman. Küllap annab see segadus vilepuhuja eestikeelse vastega märku ka sellest, et õiguslik regulatsioon ei ole veel ammendav.
Rubo Kikerpill
1982–1993 töötas ta majandusettevõttes mitmetel ametikohtadel: jurist, osakonnajuhataja, tsehhijuhataja.
Canterbury peapiiskop
Ta on ex offico Suurbritannia parlamendi Lordide koja liige tiitliga "kogu Inglismaa priimas".
Vilepuhuja
Terminitest
Termini whistleblower eesti vastet "vilepuhuja" on ka kritiseeritud kui kunstlikult kõlavat toortõlget, mille tähenduslik taust jääb segaseks. Eesti Ajakirjanike Liit eelistab selles tähenduses sõna "häireandja" või ka "vihjeandja". Välja on pakutud ka sõna "lokulööja" – lokulauda kasutati vanasti inimeste kokkukutsumiseks, sealhulgas ka tulekahjust teada andmiseks. Eesti Keele Instituudi hallatavas Sõnaveebis on "vilepuhuja" esitatud kui mõiste "vihjeandja" sünonüüm.
Rubo Kikerpill
19. oktoobril 1993 nimetas Vabariigi President Riigikohtu üldkogu ettepanekul Rubo Kikerpilli esimese astme kohtunikuks Pärnu Linnakohtusse.
Canterbury peapiiskop
Praegune peapiiskop on Justin Welby, ta seati ametisse Canterbury katedraalis 21. märtsil 2013. Welby on 105. üle 1400-aastase ajalooga piiskoppide liinis, mis ulatub Canterbury Augustinuseni.
Rubo Kikerpill
1995. aastal asus ta tööle Pärnu maakohtusse ja oli kuni 2020. aasta lõpuni ka kohtu esimees.
Canterbury peapiiskop
Canterbury peapiiskoppide loend
Alates 20. sajandist on Canterbury peapiiskopid olnud
Vilepuhuja
Vilepuhumise kriteeriumid
Vilepuhumise olulisimad kriteeriumid on
Vääritu tegu ei pea alati tähendama konkreetset tegevust, see võib seisneda ka tegevusetuses. Kindlasti on aga nii tegevuse kui tegevusetusena aset leidnud vääritu teo puhul oluline, et tegemist oleks piisavalt tõsise juhtumiga, mille puhul võiks eeldada avaliku huvi olemasolu. Viimast tuleks tõlgendada konkreetset vääritut tegu silmas pidades ning juhtumi olulisust riigi turvalisuse, valitsemise hea tava, rikkumata keskkonna jne seisukohalt kaaludes. Omakasupüüdlikel motiividel toimuva või ebaproportsionaalse teatamise vältimiseks on Standing Committee on Standards in Public Life soovitanud avaliku ja erasektori organisatsioonidel välja töötada asutusesisesed teatamise protseduurid. Heausksuse kriteeriumi rikkumise või avaliku huvi mittetõestamise eest otsest karistust tavaliselt ette ei nähta, kuid samal ajal ei rakendu sellisel juhul ka teavitaja kaitsemeetmed. Vääritust teost teatamisel on oluline teavitaja tööalane seotus organisatsiooniga – ajakirjanikku, tavakodanikku või organisatsiooniga mitteseotud isikut, kes võivad samuti lähtuda avalikust huvist, ei saa organisatsioonivälise isiku staatuse tõttu vilepuhujaks pidada.
Vilepuhujakaitse
Seoses korruptsiooni ning teiste õigusrikkumiste ja ebaeetilise käitumise avalikustamisega on maailmas viimastel aastakümnetel üha enam rakendamist leidnud vääritust teost teatanud isiku ehk vilepuhuja kaitse (inglise keeles whistleblower protection). Vilepuhujakaitse küsimusega tegelevad pidevalt Transparency International ja Euroopa Nõukogu Parlamentaarne Assamblee. Rahvusvahelisel tasandil seisab vilepuhujate õiguste eest ka organisatsioon Whistleblowing International Network.
Eesti seadusruumis eraldi vilepuhumist ja vilepuhujakaitset käsitlev seadus puudub, teavitaja õiguskaitse olukorra hindamiseks tuleb läbi vaadata mitmed seadused: korruptsioonivastane seadus, karistusseadustik, tunnistajakaitse seadus, avaliku teenistuse seadus, töölepingu seadus, keskkonnavastutuse seadus, töötervishoiu ja tööohutuse seadus. Transparency Internationali 2013. aasta aruandest "Vilepuhumine Euroopas" selgub, et Eesti kuulub 27 Euroopa Liidu liikmesriigi seas nende maade rühma, kus korruptsioonist teavitajad saavad vaid osalist kaitset. Selles rühmas on 16 riiki. Neljas riigis on olukord hea ja seitsmes riigis ei pakuta korruptsioonist teavitajatele peaaegu mitte mingisugust kaitset. Eesti Korruptsioonivastases seaduses sisalduv regulatsioon on teavitajate õiguste ja huvide kaitsmiseks ebapiisav, Eesti seadusandlus korruptsioonist teatamist ei erguta.
Järeldused
Vilepuhumine nõuab julgust mis tahes tasandil. See võib kaasa tuua erakonnast väljaheitmise, nagu Silver Meikari puhul. Aga võib tähendada ka 35 aasta pikkust vangistust, mis tabas Iraagi ja Afganistani sõjakuritegude kohta WikiLeaksile dokumente lekitanud USA sõjaväelast Bradley Manningut. Endise Luure Keskagentuuri töötaja Edward Snowdeni paljastuste kaudu jõudis üldsuse teadvusse, et Facebooki, Google’i, Skype’i ja teiste infotehnoloogiliste kanalite kaudu vahendatavat teavet võivad ebaseaduslikult lugeda, kuulata ja salvestada kõrvalised isikud. Näeme, mis on toimunud Julian Assange’i, Bradley Manningu ja Edward Snowdeni ümber. Inimühiskond ei ole ideaalne, kuritarvitusi esineb ikka. Vahel on hädasti vaja vilepuhujat, kes suurimaist ja salajasimaist kuritarvitusist ühiskonnale teada annaks. Avalikustamine võib kaasa tuua tagasilööke, kuid laias laastus aitab see igal juhul võidelda ebaseaduslike või koguni inimsusvastaste tegude kinnimätsimisega.
Male (Natalie Imbruglia)
"Male" on Austraalia päritolu lauljatari Natalie Imbruglia viies stuudioalbum. Albumi andis välja Sony Music 31. juulil 2015. Euroopas jõudis album müüki 21. augustil 2015.
Album koosneb meesartistide esitatud tuntud laulude kaveritest, sellest ka albumi nimi "Male" ('meesterahvas' inglise keeles).
1932. aasta Eesti meistrivõistlused Kreeka-Rooma maadluses
Eesti meistriks tulid 1932. aastal:
Nižnevartovski rajoon
Nižnevartovski rajoon on haldusüksus Venemaal Handi-Mansimaal. Rajooni halduskeskus on Nižnevartovsk.
Haldusjaotus
Rajoon jaguneb kaheksaks omavalitsuseks:
Bõlino küla, Passoli küla, Sosnina küla ja Vampugoli küla on küladevahelisel alal.
Ariana Grande
Ariana Grande-Butera (sündinud 26. juunil 1993) on Ameerika Ühendriikide laulja, näitleja ja laulukirjutaja.
Itaalia juurtega Grande sündis ja kasvas USA Florida osariigis Boca Ratonis. Ta alustas näitlejakarjääri 2008. aastal muusikalis "13" ning pärast seda mängis aastatel 2010–2013 Nickelodeoni telesarjas "Victorious" Cat Valentine'i. Seejärel mängis ta aastatel 2013–2014 peaosa Nickelodeoni telesarjas "Sam & Cat". Ariana on mänginud ka paljudes teatrilavastustes ja filmides ning dubleerinud animafilme.
Kriitikud on võrrelnud Grande suurt hääleulatust popstaari Mariah Carey omaga. Grande on saanud muuhulgas kolm American Music Awardsi auhinda, kolm MTV Europe Music Awardsi auhinda, kaks MTV Video Music Awardsi auhinda ja neli Grammy nominatsiooni. RIAA on sertifitseerinud viis Grande albumit plaatinaplaadi või sellest kõrgema staatusega.
Grande on toetanud paljusid heategevusorganisatsioone ning tal on sotsiaalmeedias hulgaliselt jälgijaid. Aastal 2016 nimetas ajakiri Time Grande üheks kõige mõjuvõimsamaks inimeseks maailmas. 2018. aastal nimetas Billboard Ariana aasta naiseks.
Tema Suurbritannias Manchesteris toimunud kontserdi ajal 22. mail 2017 kell 22.33 (kohaliku aja järgi) toimus pommiplahvatus. Pärast juhtunut korraldas ta kontserdi "One Love Manchester" kõigi sel õhtul hukkunute mälestamiseks. Seejärel määrati ta Manchesteri aukodanikuks.
Grandel on olnud kolm rahvusvahelist turneed: "Honeymoon Tour" (2015) ja "Dangerous Woman Tour" (2017), "Sweetener World Tour" (2019).
Lapsepõlv
Ariana Grande sündis 26. juunil 1993 USA Florida osariigis Boca Ratonis. Ta on itaalia juurtega ja on enda kohta ise öelnud, et ta on pooleldi sitsiillane ja pooleldi abruzzolane. Tema vanemad, ema Joan Grande ja isa Edward Butera, läksid lahku, kui Grande oli 8- või 9-aastane. Grandel on ka meelelahutuses tegutsev vend Frankie Grande.
2008. aastal mängis ta muusikalis "13", mille eest võitis National Youth Theatre Associationi auhinna.
2009–2012. Nickelodeoni edu
2009. aastal sai Grande rolli Nickelodeoni telesaates "Victorious", kus ta näitles koos peaosatäitja Elizabeth Gilliesiga. Keskkoolis aset leidvas situatsioonikomöödias mängis Grande armsalt lihtsameelset Cat Valentine'i. Ta pidi oma juukseid iga kahe nädala tagant värvima, sest produtsent Dan Schneider ei tahtnud, et kõik näitlejad oleksid brünetid, ja punased juuksed sobisid telekanali arvates ka Cati iseloomuga.
Telesaade oli eetris 2010. aasta märtsis ja kogus 5,7 miljonit vaatajat, mis oli siis Nickelodeoni ajaloos publiku suuruselt teine saade. Roll aitas Grandel saada teismeliste iidoliks, kuid ta oli rohkem huvitatud muusikaga tegelemisest. Grande on öelnud, et näitlemine on tema jaoks olnud lõbus, kuid muusika on siiski jäänud alati kõige tähtsamaks. pisi|Ariana Grande 2011. aastal
Ariana Grande muusikukarjäär algas aastal 2011, kui ta laulis saatesarja "Victorious" heliplaadil "Music from Victorious". Pärast seda loodi uus Nickelodeoni sari "Sam ja Cat", mis oli spin-off versioon kanali varasematest telesarjadest ja kus jätkas ka Grande, mängides seal taas Cat Valentine'i osa.
2013–2015. Esimesed stuudioalbumid "Yours Truly" ja "My Everything"
Esimene Grande stuudioalbum, mida salvestati kolme aasta jooksul ja mis anti välja 30. augustil 2013, oli "Yours Truly" (algse nimega "Daydreamin'"). Album tuli esimesel nädalal Billboard 200 albumite edetabelis esikohale ning seda müüdi esimese nädalaga 138 000 eksemplari. Kolm singlit anti välja juba enne albumi ilmumist: "The Way", "Baby I" ja "Right There". Esisingel "The Way" (koos räppar Mac Milleriga) alustas Billboard Hot 100 edetabelis kümnendalt kohalt ja tõusis hiljem veel koha võrra.
Grande teine stuudioalbum, milleks oli "My Everything", anti välja 22. augustil 2014. Seegi album oli esimesel nädalal Billboard 200 albumite edetabeli tipus. Selle esisingel "Problem", mida esitati 27. aprillil Radio Disney 2014. aasta muusikaauhindade galal, salvestati koos Austraaliast pärit räppari Iggy Azaleaga. Singel jõudis Billboard Hot 100 edetabelis teisele kohale ja alustas esikohaga Suurbritannia singlite edetabelis. "Break Free", mis oli tehtud koos laulukirjutaja Zeddiga, jõudis USA edetabelites neljandale kohale. Lugu esitas ta ka 2014. aasta MTV videomuusika auhindade galal, kus selle loo muusikavideo pälvis parima popmuusikavideo auhinna.
Ariana Grande töötas koos räppar Nicki Minajiga Jessie J albumi "Sweet Talkeri" esisingliga "Bang Bang", mis jõudis USAs ja Suurbritannias edetabelite esiviisikusse. Koos enda albumi kahe esisingliga ja singliga "Bang Bang" sai Grande Adele'i kõrval teiseks naisartistiks, kellel on Billboard Hot 100 edetabelis olnud korraga kolm singlit esikümnes.
2013. aastal märkis ajakiri Billboard Grande ära neljandana enda iga-aastases edetabelis kõige populaarsemate lauljate kohta, kes on vähem kui 21 aastat vanad. Samal aastal võitis ta American Music Awardsi galal aasta uustulnuka auhinna. Samuti sai ta Music Business Associationilt aasta läbimurde artisti auhinna, mis tunnustas tema 2013. aasta saavutusi. 2014. aasta jaanuaris võitis ta People's Choice Awardsi galal lemmiku läbimurdeartisti auhinna.
Märtsis 2014 laulis Grande kontserdil Valges Majas ning sellele järgnes järgmisel kuul president Barack Obama ja esileedi Michelle Obama kutse esinema Valge Maja lihavõtteüritusel. Veebruaris 2015 alustas Grande turneed "The Honeymoon Tour".
2016–2017. "Dangerous Woman"
2015. aastal hakkas Grande laule salvestama oma kolmanda stuudioalbumi jaoks "Dangerous Woman" (esialgse tööpealkirjaga "Moonlight"). Sama aasta oktoobris andis ta välja loo "Focus", mis pidi algselt olema selle albumi esisingel. Laul alustas Billboard Hot 100 edetabelis seitsmendalt kohalt. 2016. aasta märtsis tuli välja Grande uus, albumiga samanimeline esisingel "Dangerous Woman". Samal kuul esines laulja "Saturday Night Live'i" otsesaates, kus ta oli korraga nii õhtujuht kui ka muusikaline külaline, selle eest sai ta positiivset tagasisidet ka paljudelt lauljatelt.
Album "Dangerous Woman" tuli välja 20. mail 2016 ja see alustas teiselt kohalt nii Billboard 200 albumite edetabelis kui ka Jaapanis. Sama aasta augustis tuli välja albumi kolmas singel "Side to Side", mille Grande tegi koostöös räppari Nicki Minajiga ja millest sai Grande kaheksas laul Billboard Hot 100 esikümnes. "Dangerous Woman" oli nomineeritud Grammy parima popmuusika vokaalalbumi auhinnale ja albumi samanimeline singel parima poplaulja-solisti auhinnale.
Veebruaris 2017 läks Grande uuele turneele "Dangerous Woman Tour". 22. mail, kui toimus üks turnee kontsertidest Manchesteris, lõhkas enesetaputerrorist Manchesteri areeni fuajees pommi. Hukkunuid oli õnnetuses 23 ja vigastatuid rohkem kui 500. Selle tõttu jättis Grande ülejäänud turnee pooleli ja korraldas 4. juunil ka televisioonis üle kantud heategevuskontserdi "One Love Manchester". Selle kontserdi raames koguti 23 miljonit dollarit rünnaku ohvrite ja nende perede abistamiseks. Kontserdil esinesid lisaks Grandele ja paljudele teistele näiteks Justin Bieber, Katy Perry ja Miley Cyrus. Grande pingutuste tunnustamiseks nimetas linnanõukogu ta Manchesteri linna aukodanikuks. Turnee jätkus 7. juunil Pariisis ja lõppes septembris.
2018 – tänapäev. "Sweetener" ja "Thank U, Next"
17. augustil 2018 andis Ariana Grande välja oma viienda stuudioalbumi "Sweetener".
8. veebruaril 2019 ilmus Grande uusim album "Thank U, Next". Samanimeline singel ilmus 2018. aasta oktoobris ning esmakordselt jõudis Grande singel Billboard Hot 100 edetabelis kohe esikohale.
Juri Tsivjan
Juri Gavrilovitš Tsivjan (vene Юрий Гаврилович Цивьян; sündinud 7. augustil 1950) on kinouurija ja kultuurisemiootik.
Ta töötab California Ülikoolis.
523
523. aasta
Gianni Calais'st
Gianni Calais´st (originaalis Gianni da Calais) on Gaetano Donizetti ooper (melodramma semiserio) kolmes vaatuses Domenico Gilardoni libretole Louis-Charles Caignieze melodraama  Jean de Calais ( 1810) järgi. Esmaettekanne toimus 2. augustil 1828 Napoli Teatro del Fondos. Rollide esmaesitajad Giovanni Battista Rubini (Gianni), Antonio Tamburini (Rustano), Adelaide Comelli-Rubini (Metilde), Michele Benedetti (Kuningas), Filippo Tati (Rogiero), Maria Carraro (Adelina), Giovanni Pace (Guido), Gaetano Chizzola (Corrado) ja Edvige Ricci (Arrigo). Dirigeeris Nicola Festa.
Pullapää prügila
Pullapää prügila oli prügila Lääne maakonnas Ridala vallas Nõmme külas.
Gianni Calais'st
Ajalugu
Pullapää prügila
Prügila avati 1961. Prügila suleti 2006. Prügilat haldas AS Ragn-Sells.
Gianni Calais'st
Gianni da Calais oli Donizetti esimene ooper pärast abiellumist 1. juunil 1828 Virginia Vasselliga. Esietendus oli väga edukas, eelkõige tänu kuulsale tenorile Giovanni Battista Rubinile  nimiosas ja  Antonio Tamburini, kellele spetsiaalselt oli kirjutatud Rustano roll.
Ooperit saatis suur edu ka 1831. aastal Milano Teatro Carcano lavastuses. 1833. aastal Pariisi Théâtre-Italia  lavastus ei olnud eriti edukas. Edaspidi esitati ooperit vaid üksikutes harvades Itaalia teatrites ning see langes kiiresti unustusse. Gianni da Calais on üks väheseid Donizetti oopereid, mida pole veel 2023. aasta seisuga uuesti ette kantud.
Tegelased
- Gianni de Calais (tenor), laevaomanik
- Methilde (sopran), Gianni naine
- Rustano (bariton), Gianni meremeeste juht
- Kuningas (bass), Metilde isa
- Rogiero (tenor), kuningriigi suurvesiir
- Adelina (sopran), hertsoginna, Metilde sõbranna
- Arrigo (kontraalt), hertsoginna paaž
- Guido (bass)
Süžee
Muusikalood
- Guido kavatiin „Nel più fitto della notte”
- Rustano kavatiin „Una barchetta il mar solcando va”
- Rustano ja Gianni duett „Io l'astrologo non fo”
- Adelina ja Rustano duett „Siete un uomo singulare”
- Gianni aaria „Fasti! Pompe! Omaggi! Onori!”
- Gianni, Metilde ja Rustano tertsett „Metilde? Ah no. ah sì”
- Rogiero aaria kooriga „Di Gianni è questo il foglio”
- Rustano ja Metilde duett „Signora?... / Che!”
- Finaali ansambel kooriga „Dopo tante pene e tante”
Allikad
- Opera Rara. Donizetti: Scenes & Overtures CD, London, 1999
Pähni oja
Oja on 17,8 km pikk, valgla pindala 69,2 km². Oja algab Kogrõ külast ja suubub paremalt Peeli jõkke. Tähtsaim lisaoja on vasakult suubuv Kolga oja.
Yukio Shimomura
Koondisekarjäär
Jaapani jalgpallikoondises mängis ta 1955. aastal 1 mängu. See oli sõpruskohtumine Birmaga.
Johannes V Palaiologos
Johannes V Palaiologos või ladinapäraselt Palaeologus (kreeka keeles Ἰωάννης Παλαιολόγος (Iōánnēs Palaiológos); 18. juuni 1332 – 16. veebruar 1391) oli Bütsantsi keiser ajavahemikel 15. juuni 1341 – 12. august 1376, 1. juuli 1379 – 14. aprill 1390 ja 17. september 1390 – 16. veebruar 1391.
Tartu Ülikooli loodus- ja täppisteaduste valdkond
Tartu Ülikooli loodus- ja täppisteaduste valdkond (lühend LTT; ingliskeelne ametlik nimetus Faculty of Science and Technology) on üks neljast Tartu Ülikoolis akadeemilisi struktuuriüksusi koondavast valdkonnast.
Valdkond loodi 1. jaanuaril 2016 Tartu Ülikooli struktuuri reformi käigus.
LTT kodulehe andmeil on loodus- ja täppisteaduste valdkond tunnustatud loodusteaduste-, tehnoloogia- ning IT-alase kompetentsi keskus Eestis, kus õpetab suur hulk maailmatasemel välislektoreid ning üliõpilastele antakse maailmatasemel kõrgharidust.
Juhtimine
pisi|180px|Valdkonna esimene dekaan oli keemiadoktor [[Peeter Burk, kes juhtis valdkonda aastatel 2016–2019]] Valdkonna juhib dekaan, kes vastutab valdkonna personali-, õppe-, teadus-, arendus-, finants- ja majandustegevuse eest. Aastatel 2016–2019 oli dekaani ametis Peeter Burk, alates 2020. aastast Leho Ainsaar.
Valdkonnal on 25-liikmeline nõukogu. Nõukogu esimees on dekaan.
Struktuur
Loodus- ja täppisteaduste valdkonda kuulub kümme instituuti:
Ariana Dumbledore
Ariana Dumbledore on tegelane romaanisarjas "Harry Potter".
Ta elas aastatel 1885–1899. Ta oli Albus Dumbledore'i noorem õde. Temast on juttu raamatus "Harry Potter ja surma vägised". Ariana saab õnnetult surma Grindelwaldi, Albuse ja Aberforthi vahel puhkenud tüli käigus.
Santa Cruz de Tenerife
right|thumb| Plaza de España (Hispaania väljak) Santa Cruz de Tenerife on linn Hispaanias Tenerife saarel, Santa Cruz de Tenerife provintsi keskus.
Tähtsaim majandusharu on turism.
Transport
Santa Cruz de Tenerifest 11 kilomeetrit loodes San Cristóbal de La Lagunas asub rahvusvaheline Tenerife Põhjalennujaam.
Linna sadam Puerto de Santa Cruz on väga tiheda liiklusega.
Uikala prügila
Uikala prügila on prügila Ida-Vru maakonnas Toila vallas Kukruse külas. Prügila avati 2002. Prügilat haldab AS Uikala Prügila.
Kivikari
Kivikari on väike saar Kopli lahes.
Kivikari paikneb Kakumäe poolsaare põhjaosa rannikumadalikul, umbes 250 meetri kaugusel rannajoonest. Pindala on umbes 0,7 ha.
Kari on valdavalt kivine, märkimisväärne taimestik puudub.
Administratiivselt kuulub Tallinna Haabersti linnaosa Kakumäe asumi koosseisu.
Kassett '90
"Kassett '90" (ka Luulekassett '90) on kogumik neljast luulekogust, mis ilmus kirjastuse Eesti Raamat väljaandes 1990. Kassetis debüteerisid viis autorit:
Kujundas Aare Haug.
Aacheperkareseneb
Aacheperkareseneb (ka Aacheperkaraseneb, Aacheperka), Nebiauti poeg, oli Vana-Egiptuse skulptor ("Amoni skulptor").
Aacheperkaresenebi nimi sisaldab Thutmosis I trooninime, mistõttu ta tegutses 18. dünastia ajal aastate 1490 eKr ja 1292 eKr vahel võib-olla Heliopolise elumajas, ühes Ra domeenis. Peale selle tegutses ta tõenäoliselt Ülem-Egiptuses Teeba ümbruses.
Aacheperkaraseneb on teada ainult ühe steeli järgi, mille ta püstitas oma isale Nebiautile. Sealjuures pole selge, kas on tegu tema enda tööga või oli ta ainult tellija. "Amoni skulptorina" pidi ta tegutsema Teeba linna ümbruses, sest seal oli selle jumala kultuse keskus. Aacheperkaraseneb figureerib lubjakivisteelil nii pikal nimekujul kui ka lühikujul Aacheperka hieroglüüfkirjas. Peale selle kujutatakse teistes registritres mitut muud perekonnaliiget, sealhulgas Aacheperkarasenebi venda Ri'd.
Hilde Benjamin
pisi|Hilde Benjamin u. 1947 pisi|Hilde Benjamin kohtumas pioneeridega (1958) Hilde Benjamin (sünninimi Hilde Lange; 5. veebruar 1902 Bernburg – 18. aprill 1989 Ida-Berliin) oli saksa jurist ja Saksa DV riigitegelane.
Hilde Benjamin sündis insener Heinz Lange perekonnas. Gümnaasiumi lõpetas ta 1921. aastal. 1921–1924 õppis ta õigusteadust Berliini Humboldti Ülikoolis, Heidelbergi ülikoolis ja Hamburgi Ülikoolis. 1924. aastal astus ta Saksamaa Sotsiaaldemokraatlikku Parteisse. 1926. aastal abiellus ta juudi rahvusest arsti Georg Benjaminiga, kes oli Saksamaa Kommunistliku Partei liige. 1927. aastal astus ka Hilde Benjamin Saksamaa Kommunistlikku Parteisse. 1928. aastast alates tegutses ta Berliinis advokaadina.
Pärast natsionaalsotsialistide võimuletulekut keelati Hilde Benjaminil 1933. aasta märtsis advokaadina töötamine. Tema juudi rahvusest mees Georg Benjamin arreteeriti ja teda hoiti vahi all kuni 1933. aasta detsembrini. 1936. aastal arreteeriti Georg Benjamin uuesti ja talle mõisteti kuus aastat vabaduskaotust. Georg Benjamin hukkus Mauthauseni koonduslaagris 1942. aastal. 1933–1939 töötas Hilde Benjamin Berliinis Nõukogude Kaubandusesinduses juristina. 1939–1945 töötas ta kompvekitööstuses teenistujana. Tema 1932. aastal sündinud pooljuudist poeg Michael Benjamin ei tohtinud koolis käia. Ta oli koduõppel ja lõpetas gümnaasiumi 1948. aastal.
Alates 1945. aasta maist töötas Hilde Benjamin Berliinis prokurörina. Alates 1945. aasta septembrist töötas ta Nõukogude okupatsioonitsoonis tegutsenud Saksa Keskjustiitsvalitsuses, kus oli alates 1946. aastast personaliosakonna juhataja.