cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Läänemaa JK
Kodustaadion
Läänemaa Jalgpalliklubi peab oma kohtumisi Haapsalu linnastaadionil, mis mahutab ligi 1100 pealtvaatajat. Klubi reservväljak on Haapsalu kunstmuruväljak, mis asub kohe muruväljaku kõrval.
Statistika
''Andmed 2020. aasta 21. juuni seisuga. Ei sisalda liigavõitjate, madalamate liigade karika ega Eesti karika mänge, v.a. "Parim väravalööja", "Parim väravasöötja*", "Enim mänge" ja "Parim mängija**".''
''* – Alates 2012. aasta hooajast.''
*** – Ametlikuks väravate arvuks jäi EJL-i 21, kuid kaks A. Molkovi väravat kanti eksituste tõttu valedele mängijatele.
Plavsk
Plavsk on linn Venemaal Tula oblastis, Plavski rajooni halduskeskus. Asub Tulast 58 km edelas Plava jõe ääres.
Asulat on esmamainitud 1540. aastal Sergijevskoje külana. 1926. aasta veebruarist septembrini oli linn, seejärel küla, 1935 sai aleviks ja 1949. aastal sai taas linnaks.
Tšornobõli katastroofis saastus linn ja selle ümbrus radioaktiivse tseesiumiga.
2020. aasta alguses oli linna elanike arv arvestuslikult 15 711.
Filosoofiline analüüs
Filosoofiline analüüs (inglise philosophical analysis) on mõistete, uskumuste, seisukohtade ja teooriate uurimine nende komponentide (varjatud) eelduste ja neist tulenevate järelduste selgitamise teel.
Aryan Chopra
pisi|260px|Aryan Chopra (2017)
Aryan Chopra (sündinud 10. detsembril 2001 New Delhis) on India maletaja, rahvusvaheline suurmeister (2017).
Juunis 2019 mängis ta Aasia meistrivõistlustel Hebeis Xingtais, kus jäi võitjast Lê Quang Liêmist maha 2 punkti (kogus 5 punkti 9 voorust). Selle tulemusega jagas Chopra 20.–30. kohta.
Jahikoer
pisi|Parti hambus hoidev [[labradori retriiver]] Labradori retriiver [[faasaniga|pisi]] Jahikoer on jahil inimes(t)ega ja/või inimes(t)ele saakloomi küttivate koeratõugude üldnimetus.
Jahiseaduse § 27 lg 1 sätestab jahikoera lubatud jahipidamisvahendina. Sama seaduse § 29 järgi kehtestab jahipidamisel kasutada lubatud koeratõugude nimekirja valdkonna eest vastutav minister jahieeskirjas. Jahieeskirja § 2 lg 2 järgi on Eestis jahiks kasutatavate koeratõugude nimistu avalikustatud Kennelliidu kodulehel.
1991. aastal asutati Eesti Jahikoerte Tõuühing.
Vaip
pisi|Vaiba valmistamine Türgis pisi|Ardabili vaip (1539–1540) on maailma vanim teadaoleva valmistusajaga vaip Vaip on tekstiilist ese, mida kasutatakse põranda, seina vm katteks. Traditsiooniliselt on vaip kangastelgedel kootud.
Vaibaks on nimetatud ka tekki.
Kirjandus
Ene Kõresaar, 1999. Vaip - tekki muodi asi: etnoloogiline esemeuurimus. Tartu: Tartu Ülikool.
Tartu kreis
Tartu kreis (saksa keeles Der Dörptsche Kreis; vene keeles Юрьевский (Дерптский) уезд) oli Liivimaa kubermangu kuuluv haldusüksus Venemaa keisririigis Liivimaal 1780–1917. 1893. aastal muudeti kreisi venekeelne ametlik nimi Dorpati kreisist Jurjevi kreisiks.
Aastatel 1780–1783 kuulus Tartu kreis Liivimaa kubermangu, 1783–1796 Riia asehaldurkonda, 1796–1917 taas Liivimaa kubermangu.
1780tel aastatel loodi Riia asehaldurkonna Tartu kreisi lõunapoolsetest aladest Võru kreis.
Kreis ehk maakond piirnes põhjas Tallinna asehaldurkonna / Eestimaa kubermangu Rakvere kreisiga, idas Peipsi järve ja Pihkva kubermanguga, lõunas Riia asehaldurkonna Liivimaa kubermangu Võru kreisi ja Valga kreisiga ning läänes Pärnu kreisiga.
Territoorium Riia kubermangus
, 1713–1783
Territoorium Riia asehaldurkonnas ja Liivimaa kubermangus
pisi|300px|Tallinna ja Riia asehaldurkonnad, [[Otto Friedrich von Pistohlkors|O. F. von Pistohlkorsi kaart (1783)]] , 1783–1796 Liivimaa kubermang, 1796–1917 Tartu kreisi kreisilinn oli Tartu, kreisi kuulusid veel 16 kihelkonda:
Aja jooksul kihelkondade arv muutus, 1780. aastatel loodi Riia asehaldurkonna Tartu kreisi lõunapoolsetest aladest Võru kreis ja 19. sajandi keskel oli kihelkondi 7 :
20. sajandi alguses oli Jurjevi kreisis Tartumaal:
Nissan Leaf
Nissan Leaf on Nissani toodetav 5-ukseline luukpäraga esiveoline elektriauto. Esmakordselt tutvustati autot Jaapanis ja USA-s 2010. aasta detsembrikuus.
2010. aastal pälvis esimese põlvkonna Nissan Leaf Euroopa aasta auto 2011 auhinna.
2020. aasta maikuu seisuga oli üle maailma müüdud rohkem kui 470 000 Nissan Leafi
Esimene põlvkond (ZE0)
Jaapanis ja USAs tuli Leaf müügile detsembris 2010, seejärel mitmes Euroopa riigis ja Kanadas 2011. aastal. U.S. Environmental Protection Agency (EPA) ametlik sõidukaugus 2016 mudelil 30 kWh akuga on 172 km täislaetud akuga. Tühjad Leafi akud saab laadida 80% laetuse tasemeni umbes 30 minutiga, kasutades alalisvoolu kiirlaadijat.
Esimese põlvkonna Nissan Leafil on 80 kW elektrimootor.
Maailmas müüdi üle 300 000 Leafi, millega sai sellest suurima läbimüügiga maanteekõlblik elektriauto. Detsembris 2017 oli USA maailma suurim turg 114 827 müüdud autoga, millele järgnes Jaapan peaaegu 72 500 autoga ja Euroopa peaaegu 68 000 autoga. Detsembris 2016 juhtis Euroopa turgu Norra üle 19 400 esmase registreerimisega ja Ühendkuningriik 15 000 autoga septembris 2016. Leaf oli maailma enim müüdud elektriauto 2013. ja 2014. aastal.
Autorendifirma Avis ostis 2014. aastal 400 Leafi.
Teine põlvkond (ZE1)
Teise põlvkonna Leafi esimeseks mudeliaastaks sai 2018. Auto disaini muudeti teiste Nissani mudelitega oluliselt sarnasemaks ja suurenes nii aku mahtuvus, mis oli nüüdseks 40 kWh ning suurenes ka mootori võimsus (110 kW).
Walther von der Vogelweide
Eluloolist
Hoolimata luuletaja kuulsusest ei ole tema kohta ainsatki viidet tema eluajast peale ühe väikese märkuse Passau piiskopi Wolfgeri reisimärkmetes 1203. aastast: Peamine informatsioon Waltheri kohta pärineb tema luuletustest ja vihjetest tema kaasaegsete minnesingerite tekstides.
Alfaheeliks
pisi|Pealtvaateline joonis alfaheeliksi selgroost Alfaheeliks (α-heeliks) on bipolümeeri sekundaarstruktuur ja paremalt poolt rullis või spiraalne konformatsioon, kus on selgrooks N-H grupp, mis domineerib vesiniksideme C=O grupile aminohappes. Vastavat sekundaarstruktuuri nimetatakse ka klassikaliseks Paulingi-Corey-Bransoni alfaheeliksiks. Veel nimetatakse seda 3,6(13)-heeliksiks, nimetuses olev arv 13 viitab aatomite arvule, mida on vaja ühe vesiniksidemetest moodustatud ringi jaoks, ja 3,6 tähistab jääkide arvu ühes spiraalis.
Walther von der Vogelweide
Eluloolist
Kuigi Walther von Vogelweide täpset sünnikohta ei teata, arvatakse tema luule keele põhjal, et ta on pärit Austria aladelt. Luuletaja oli arvatavasti aadlipäritolu, sest ta on kaasaegsete poolt tituleeritud hêr 'isand', kuid tõenäoliselt ilma maavalduseta (nimi Vogelweide tähendab lindude kogunemiskohta või varjupaika, ladina keeles aviarium ). Umbes 1190. aastail hakkas ta tegutsema luuletajana Viinis õukonna juures. Pärast Austria Friedrich I surma lahkus ta Viinist ja hakkas protežeerija otsinguil rändama ühe õukonna juurest teise juurde. Waltheri haridus ja tema luule jõulisus ja tabavus tõstsid ta teiste luuletajate hulgast esile, siiski tegi ta läbi pikad rännakud läbi terve Saksamaa Prantsusmaa, Ungari ja Itaalia piirideni. Waltheri luules on vihjeid üheksale patroonile. Tema toetajate hulgas olid Passau piiskop Wolfger, Tüüringi maakrahv Hermann, kelle õukonnas Wartburgis ta pikalt viibis ja kus asus tähtsaim minnesangi keskus 13. sajandil, ning Philipp von Hohenstaufen. Oma elu lõpul oli ta keisrite Otto IV ja Friedrich II teenistuses, Friedrich II andis talle Würzburgis lääni. Arvatakse, et ta seal 1230. aasta paiku suri ja võib olla maetud Würzburgi Neumünsteri juures olevasse väikesesse siseõue (Lusamgärtchen).
Alfaheeliks
Avastamislugu
pisi|Osa [[alaniini molekulist. Alfa-spiraal külgvaates]] William Astbury täheldas aastal 1930 drastilist muutust röntgenikiirte kiudude difraktsioonis niiske villa või juuksekarva venitamisel. Venitamata kiududes oli molekulaarne struktuur rullis, millele oli iseloomulik kordus ~5,1 ongströmi (0,51 nm) järel. Astbury pakkus selle selgituseks, et välja venitamata valgu molekulid moodustasid heeliksi (α-vorm) ning välja venitamise puhul keris heeliks lahti, saades pikendatud vormi (β-vormi). Detailide ebakorrektsusest hoolimata suutis Astbury luua mudeli, mis sarnaneb oma tänapäevase DNA sekundaarstruktuuriga.
Walther von der Vogelweide
Mainimised kaasaegsete tekstides
dir wære och eines Keien nôt, sît wâriu milte dir gebôt sô manecvalten anehanc, etswâ smæhlîch gedranc unt etswâ werdez dringen. des muoz hêr Walther singen «guoten tac, bœs unde guot.» (Parzival, 297.19–25) diu von der vogelweide. hi wie diu ueber heide mit hoher stimme schellet! waz wunders si stellet! wie spaehes organieret! wies ir sanc wandelieret (Tristan, ll. 4801–06)
Alfaheeliks
Avastamislugu
1960. aastal suudeti leida müoglobiini kristallstruktuur, mis lubas järeldada, et paremakäeline heeliks on laiemalt levinud kui vasakukäeline heeliks. Kaks põhilist eeldust modernse alfaheeliksi mudeli loomiseks olid õige sideme geomeetria, mis tuletati aminohapete ja peptiidsidemete determinatsioonist kristallstruktuuriga, ning Linus Paulingi ennustusest peptiidsideme planaarsusest.
Walther von der Vogelweide
Tekstid
Tuntuimad Walther von der Vogeweide loomingust on Palestiina laul, mis on säilinud koos viisiga, armastuslaul "Under der linden" ja kontemplatiivne "Owê, war sint verswunden", mis kurdab aastate möödumise üle.
Alfaheeliks
Stabiilsus
Valkudes võib heeliksi jääkide arv ulatuda neljast kuni üle neljakümne. Tavaline kogus on kümme aminohapet (umbes 3 spiraali). Lahustes väikestel polüpeptiididel helikaalseid struktuure eriti pole, sest entroopia, mida on vaja heeliksi moodustamiseks, ei ole kompenseeritud piisavate stabiliseerivate interaktsioonidega. Üldiselt peetakse alfaheeliksi struktuuri selgroo vesiniksidemeid nõrgemaks kui β-lehtede omi ja neid "rünnatakse" pidevalt ümbritsevate vesinikumolekulidega. Hüdrofoobses keskkonnas, nagu näiteks plasmamembraan või trifosfoetanooliga lahustid, võtavad oligopeptiidid stabiilsema alfastruktuuri. Ristsidemed lisavad konformatsiooniliselt stabiliseerivaid volte.
Walther von der Vogelweide
Minnesang
Waltheri õpetaja ja eeskuju oli minnesinger Reinmar von Hagenau ja ta alustas luuletamist hôhe minne maneeris. Heinrich von Morungeni luule mõjul pöördus ta varsti melanhoolia ja lahusoleku väljendamise juurest rõõmu ja õrnuse väljendamise poole. Peatselt ta loobus konventsionaalsusest, kirjutas vahetumalt kui varem ja liikus õukondliku esteetika juurest vaba tundeväljenduse suunas. Tema laulude adressaat pole alati kõrgest soost daam, vaid ta võib pöörduda ka külaneiu poole ja ülistada ilu ja headust, truudust ja armastust tähtsamaks kõrgest seisusest. Meelelise armastuse ülistus (nidere minne) kõlab Walther von der Vogeweide nn tüdrukulauludes (Mädchenlieder), mille hulka kuulub ka "Under der linden". Ideaaliks seal on võrdne, vastastikune tunne ja see mõjutas omakorda hiljem loodud lüürilist luulet.
Alfaheeliks
Dipoolmoment
Heeliksil on üldine dipoolmoment, mis on tingitud heeliksi telje peptiidsideme karbonüülgruppide individuaalsete mikrodipoolide kogumõjust. Makrodipooli efekt on tekitanud poleemikat. Alfaheeliksid esinevad sageli N-terminaalse otsa seondumisel negatiivselt laetud grupiga, mõnikord aminohappe külgahelaga, näiteks glutamaadil ja aspartaadil või fosfaatioonil. On arvatud, et heeliksi makrodipool käitub selliste gruppidega elektrostaatiliselt. Seda on aga peetud ka eksituseks ja oldud seisukohal, et tegelikult on N-terminuses vaba N-H grupp, mis on seondunud vesiniksidemetega. Mikrodipoolide puhul on seda täheldatud niisuguste sidemete puhul nagu C=O...H-N.
Walther von der Vogelweide
Hilislooming
Luuletaja hilises loomingus valitseb religioosne tagasitõmbumismeeleolu. Põhjuseks on peetud asjaolu, et luuletaja pani tähele keisririigi allakäiku ja kaasnevat rüütliideaali devalveerumist. Sellesse perioodi kuuluvad näiteks Palestiina laul ja eleegiline "Owê, war sint verswunden", mõlemad kirjutatud 1227. aastal.
Alfaheeliks
Eksperimentaalne määramine
Alfaheeliks on defineeritud vesiniksidemete ja selgroo kuju kaudu. Kõige detailsem heeliksite kirjeldus pärineb aatomskaala resolutsiooniga röntgenkristallograafiast. On selge, et selgroo karbonüülide hapnikud on suunatud allapoole (C-terminuse suunas), kuigi veidi viltuselt, ja vesiniksidemed on umbkaudselt paralleelsed heeliksi teljega. NMRi spektroskoopia abil saadud valgustruktuurid on samuti detailselt helikaalsed, iseloomulike NOE (nuclear overhauser effect) ühendustega helikaalsete pöörete kõrval. Mõnikord võib vesiniksidemeid vaadelda kui väikest skalaarsidestust.
Walther von der Vogelweide
Muusika
Meloodiatest, mida seostatakse Walther von der Vogelweidega, on Münsteri fragmendis täielikult säilinud vaid "Palestiina laulu" viis ja osaliselt "Philipps-Ton" ("Philippe, künec hėre") ning "König-Friedrics-Ton" ( "Vil wol gelopter got, wie selten ich dich prîse") sealsamas. Mõned Walther von der Vogelweide tekstid Carmina Burana käsikirjas on varustatud joonteta neumadega, millest viisi välja lugeda ei saa.
Alfaheeliks
Eksperimentaalne määramine
On ka mitmeid väiksema resolutsiooniga viise helikaalse struktuuri määramiseks. NMRi keemilised nihked (eriti alfa- ja beetasüsinikes) ning residuaalsed dipolaarsed ühendused on tavaliselt ka helikaalsele struktuurile iseloomulikud. UV-kiirtega (170–250 nm) ringdikroismi spektris annab heeliks samuti isikupärase topeltmiinimumi ~208 nm ja ~222 nm juures. Infrapunaspektroskoopiat on struktuuri tuvastamiseks harva kasutatud, kuna alfahelikaalse struktuuri spekter sarnaneb täiesti juhusliku pundarstruktuuriga. Krüoelektronmikroskoopiaga suudetakse nüüdseks eristada eri alfaheelikseid valgusiseselt.
Walther von der Vogelweide
Muusika
Hilisemates Meistersang ' i käsikirjades on Walther von der Vogelweide meloodiatena nimetatud "Ottenton" ("Herre bâbest, ich mac wol genesen") ja "Wiener Hofton" ("Waz wunders in der werlde vert!") tükati säilinud. Niisiis kuulusid tema viisid veel 15.–18. sajandil tegutsenud meistersinger ' ite repertuaari.
On olemas kuus Waltheri laulu, millel on väga sarnane meetriline struktuur mõne prantsus- või oksitaanikeelse lauluga. Neid on peetud tekstideks, mille luuletaja on kirjutanud olemasolevale viisile.
Alfaheeliks
Eksperimentaalne määramine
Aminohapete pikki homopolümeere saab samuti tuvastada dielektrilise relaksatsiooniga ja difusioonikonstantide arvutamisega. Need meetodid tuvastavad aga ainult klassikalist välja venitatud hüdrodünaamilist heeliksi kuju või selle dipoolmomenti.
Walther von der Vogelweide
Kirjanduses
H. W. Longfellow' luuletus "Walter von der Vogelweid" (1845).
Alfaheeliks
Funktsioonid
Alfaheeliksid on erilise tähtsusega DNA sidumisel motiividega, sealhulgas heeliks-pööre-heeliks-motiivi, leutsiin-luku ja tsink-sõrmedega. See tuleneb asjaolust, et heeliksi diameeter koos kõrvalahelatega on ~12 Å (1,2 nm), mis on võrdväärne DNA beetavormi suure vaoga, ning heeliksi leutsiin-luku dimeerid saab hõlpsasti paigutada interaktsioonipindade paarile kontakteerumiseks DNA kaksikheeliksi sümmeetriliste kordustega.
Alfaheeliksid on ka kõige tuntum valgustruktuurielement, mis läbib bioloogilisi rakumembraane (transmembraanne valk). Valke ankurdab mõnikord üksik membraani läbiv heeliks, mõnikord nende paar või kimp, mis moodustub klassikaliselt seitsmest ringikujuliselt üles-alla järjestatud heeliksist nagu rodoposiinil või G-valgu ühendatud retseptoril.
Alfaheeliks kunstis
pisi|Julian Voss-Andreae skulptuur alfaheeliksist Mitmed kunstnikud on viidanud oma töös alfaheeliksile. Nende seas näiteks maalikunstnik Julie Newdoll ning skulptorid Julian Voss-Andreae, Bathsheba Grossman, Byron Rubin ja Mike Tyka.
San Franciscost pärit ja mikrobioloogiat õppinud kunstniku Julie Newdolli maalid on olnud alates 1990. aastast molekulidest inspireeritud. Tema maalil "Rise of the Alpha Helix" (2003) on inimfiguurid alfaheeliksina paigutatud. Kunstniku sõnul "kujutavad lilled eri kõrvalahelaid, millega iga aminohape sirutub maailma poole". On huvitav märkida, et samasugust metafoori on kasutanud ka teadlased: "β-lehed ei ilmuta ranget korduvat regulaarsust, vaid otsekui voolavad graatsiliste kõveratena, ja isegi alfaheeliksi regulaarsus meenutab pigem lillevart, mille hargnevad rootsud annavad märku mõjust keskkonnale, arengu ajaloost ja iga osa arengu sobitumisest oma isikupärasesse funktsiooni."
Julian Voss-Andreae on Saksamaal sündinud ja eksperimentaalset füüsikat õppinud skulptor. Alates 2001. aastast loob ta "valguskulptuure", mis põhinevad valgu struktuuril, alfaheeliks on üks tema eelistatuim objekt. Voss-Andreae on teinud alfaheeliksi skulptuure mitmesugustest materjalidest, muu hulgas bambusest ja terviklikust puust. 2004. aastal valmistas Voss-Andreae mälestusmärgi alfaheeliksi avastajale Linus Paulingile. See mälestusmärk kujutab endast alfaheeliksikujuliseks vormitud 3 meetri kõrgust erepunast terastala, mis seisab nüüd Paulingi lapsepõlvekodu ees Oregonis Portlandis.
Bathsheb Grossman kasutab alfaheelikseid elemendina oma lasersöövitatud kristallskulptuurides. Byoron Rubin tegeles varem valkude kristalliseerimisega, nüüd on ta professionaalne skulptor, kes kujutab alfaheelikseid metallis. Biokeemikuna töötav Mike Tyka on teinud valgumolekule kujutavaid vask- ja terasskulptuure alates 2010. aastast.
Leptodactylus fallax
Leptodactylus fallax, tuntud ka kui mägikana ja hiidkraavikonn, on Leptodactydae sugukonna Leptodactylus’e perekonda kuuluv maismaakonn. Leptodactylus fallax on äärmiselt ohustatud liik, kelle peamised levikualad asuvad Dominica ja Montserrati saarel. On võimalik, et varem on Leptodactylus fallax’i pesitsusalasid olnud veel ka Guadaloupe’i, Martinique’i, Saint Kitts ja Nevise, Saint Lucia, Saint Vincenti ning Antigua piirkonnas, kuid praeguseks on sealsed populatsioonid täielikult välja surnud.
Etümoloogia
Leptodactylus fallax’il pole oma rahvapärasest mägikana nimetusest hoolimata ühtegi reaalset seost kanadega. Arvatakse, et üks nime võimalik põhjus võib tuleneda isendite kanakoibi meenutavate tagajäsemete välimusest. Vanasti püüti Dominica saarestikus neid konni inimtoiduks. Nüüdseks on Leptodactylus fallax’i jahtimine liigi säilitamise eesmärgil saarel keelatud.
Välimus
Leptodactylus fallax on üks maailma suurimaid konnaliike. Keskmiselt võib täiskasvanud isend olla kuni 17 sentimeetri pikkune. On siiski leitud, et Leptodactylus fallax võib kasvada veel suuremaks, saavutades 20-sentimeetrise pikkuse, ja kaaluda rohkem kui 1000 grammi, mis on umbes 40 korda rohkem kui tavalised Euroopas esinevad konnaliigid. Ühel isendil kulub täissuuruseni jõudmiseks umbes kolm aastat. Lisaks sellele on emased konnad üldjuhul suuremad kui nende vastassoo esindajad. Leptodactylus fallax’i keha on mitmevärviline. Üldiselt on isenditel pruun selg, külgedel muutub nende naha värvus pruunist oranžikaskollaseks ja kõhu all helekollaseks. Leptodactylus fallax’it eristavad teistest Leptodactydae perekonna esindajatest muu hulgas voldid, mis kulgevad mööda külgi alates silmadest kuni kubemeni, pikemad tagajalad, kahvatu kõhualune ja ogade puudumine rindkere piirkonnas.
Elukeskkond ja toitumine
pisi|Leptodactylus fallax Leptodactylus fallax’i pesitsuspaigad on peamiselt tihedas taimestikus, kuristikes ja niisketel metsaaladel. Dominica saarel on isendeid leitud ka sealsetes istandustes. Dominical on liigi esindajate elupaigad jaotunud umbes 40 ruutkilomeetri suurusele alale, mille kõrgus üle merepinna on kuni 400 meetrit. Montserrati saarel on aga isendite elupaiku hõlmav piirkond vähem kui üks ruutkilomeeter, mille kõrgus üle merepinna on kuni 430 meetrit. Öise eluviisiga isendid peidavad end päevasel ajal maa-alustesse urgudesse ning väljuvad nendest alles öösel, et jahti pidada või endale paariline leida. Leptodactylus fallax on üks suurimaid maismaakiskjaid oma elukeskkonnas. Leptodactylus fallax’i dieet koosneb peamiselt selgrootutest, kelle hulka kuuluvad ritsikad, tuhatjalgsed, mardikalised, teod ja nälkjad. Lisaks on Leptodactylus fallax võimeline püüdma veel ka mitmeid sisalikke, ämblikke (nt tarantlit Cyrtopholis femoralis), nahkhiiri ja väiksemaid madusid (nt Liophis juliae).
Staatus
pisi|Leptodactylus fallax Leptodactylus fallax on Rahvusvahelise Looduskaitseliidu (IUCN) punases nimekirjas äärmiselt ohustatud liikide hulgas. Praeguseks on hävinud vähemalt 80%, samas kui liigi taastuvuse tase on kõigest 5%. Kõikidest Leptodactylus fallax’i leviku aladest on liik püsima jäänud vaid Dominica ja Montserrati saarel. Varem on tehtud viljatuid katseid tutvustada mägikana ka Jamaical ja Puerto Ricos. Isendite arvukust on mõjutanud peamiselt metsaraie, elamu- ja tööstusrajoonide laienemine, turism, haigused (kahepaiksete kütridiomükoos) ja küttimine. Kuni 2016. aastani oli Leptodactylus fallax Dominica saarel rahvusroog. Aasta jooksul püüti Dominical keskmiselt 8000–36 000 mägikana, mis võrdub umbes 600–2000 isendiga ruutkilomeetri kohta. Alates 2016. aastast on mägikanade küttimine saarel seadusega keelatud. Ühtlasi pole lubatud Dominica saarele mangustide sissetoomine, kuna nad on üheks suurimaks ohuks Leptodactylus fallax’i populatsioonile. Kogu populatsioon on jagunenud kuni kaheksaks väiksemaks alampopulatsiooniks, millest suurimas on isendite arv kõigest 30–40 konna. Suguküpsete isendite arv nendes populatsioonides on vähem kui 50, kuid see number võib liiki ohustavate tegurite mõjul langeda veel rohkem.
Kahepaiksete kütridiomükoos
Leptodactylus fallax’i populatsioonile oli laastav mõju kahepaiksete kütridiomükoosil (amphibian chytridiomycosis), mille üks patogeenidest jõudis Dominica saarele 2002. aastal. 15 kuu jooksul hävitas haigus suurema osa sealsest Leptodactylus fallax’i populatsioonist. 2009. aastal jõudis haigus Montserrati saarele. Kütridiomükoosi leviku tagajärjel säilis Montserrati saarel vaid kaks alampopulatsiooni. Haigust põhjustab viburseen Batrachochytrium dendrobatidis, millega isendid nakatuvad kokkupuutel seene spooridega. Enamasti mõjutab see niisketes piirkondades (sood, ojad, tiigid jne) elavaid konnaliike. Seen tungib läbi konna naha ja kahjustab selle pealmist keratiinikihti. Arvatakse, et kuna konna nahal on oluline osa hingamisel ja vee ning elektrolüütide imendumisel, siis võib seen isendi tappa, segades naha loomulikku tasakaalu. See põhjustab isendi kehas elektrolüütide ammendumist ja osmootset tasakaalutust. Praeguseks ei ole veel leitud ühtegi viisi, kuidas haigust looduses kontrolli alla saada.
Stephen Barclay
16. novembrist 2018 on ta Euroopa Liidust lahkumise riigisekretär (pärast endise riigisekretäri Dominic Raabi tagasiastumist). 2018. aasta juulist oli ta Department of Health and Social Care'i riigiminister.
Bosut
Bosut (serbia keeles Босут) on jõgi Sremi piirkonnas Horvaatia ida- ja Serbia loodeosas. See on 186 km pikk ning suubub Sava jõkke.
Bosut on aeglase vooluga kurviline jõgi, mis saab alguse Biđi ja Berava jõe liitumiskohas Vinkovcist lõunas. Vinkovci on ainus Bosuti kaldal olev suurem linn ning jõgi pöörab pärast sealt läbi voolamist kagusse. Lipovaci lähedal suubub Bosutisse selle suurim lisajõgi Spačva ning pärast seda jõuab see Batrovci lähedal Serbiasse. Alavoolul Spačva valglas on jõe kaldad metsased. Bosut on tuntud kalarikka jõena.
Johann Friedrich Rinne
Johann Friedrich Rinne (26. august 1733 Hildesheim – 15. oktoober 1801 Järva-Peetri) oli Eesti vaimulik.
Immatrikuleeriti 5. aprillil 1764 Helmstedti ülikooli. Õpetajaks ordineeriti 21. juunil 1766.
Oli aastatel (kutsuti 3. aprillil 1766) 1766–1801 Järva-Peetri Püha Peetruse koguduse õpetaja, olles alates 19. juunist 1780 veel Järva praostkonna praost.
Aastal 1779 ilmunud eestikeelses jutluseraamatus ilmus temalt üks jutlus.
Isiklikku
Tema poeg Wilhelm Friedrich Rinne oli Reigi Jeesuse koguduse õpetaja, pojapoeg Leopold Bernhard Wilhelm Rinne oli Hanila ja Varbla koguduse õpetaja, pojapoeg Gustav Felix Rinne oli Reigi-, Peterburi Katharina ja Järva-Peetri koguduse õpetaja. Äi Georg Christoph Fuhrmann oli Ambla Maarja koguduse õpetaja.
Catherine Parr
Catherine abiellus Henryga 12. juulil 1543, Henry oli Catherine'i kolmas abikaasa. Catherine sai hästi läbi Henry kolme lapsega ning ta oli isiklikult seotud Elizabeth I ja Edward VI haridusega. Catherine määrati regendiks juulist septembrini 1544. aastal, kui Henry viibis sõjalisel retkel Prantsusmaal.
Henry suri 28. jaanuaril 1547. Umbes kuus kuud hiljem abiellus Catherine Thomas Seymouriga. Abielu oli lühike, kuna Catherine suri sünnitusel lapsevoodipalavikku 5. septembril 1548. Catherine'i matused peeti kaks päeva pärast tema surma.
Lapsepõlv
Catherine Parr sündis 1512. aastal, tõenäoliselt augustis. Ta oli sir Thomas Parri ja Maud Greeni vanim laps, kes elas imikueast kauem. Catherine'il oli õde Anne ja vend William. Catherine'i ema oli lähedane Aragóni Katariinaga, kes oli Catherine'i ristiema. Catherine oli üles kasvades väga lähedane oma emaga.
Catherine'il oli kirg õppimise vastu. Lisaks oma emakeelele rääkis Catherine soravalt prantsuse, ladina ja itaalia keelt, pärast kuningannaks saamist hakkas ta õppima ka hispaania keelt.
Esimene ja teine abielu
1534. aasta suvel abiellus Catherine John Neville'iga, kes oli kolmas Latimeri parun. Latimer oli kahe lapse isa ning umbes 20 aastat Catherine'ist vanem. Abielu ajal oli Catherine tuntud kui "leedi Latimer". Lord Latimer toetas katoliiklust ning oli vastu kuninga ja Anne Boleyni abielule. 1536. aasta oktoobris Linconshire'i mässu ajal ilmusid katoliiklikud protestijad Latimeride koju ning sundisid lord Latimeri endaga kaasa tulema. Oktoobrist 1536 kuni aprillini 1537 elas Catherine üksi oma kasulastega pidevas hirmus.
Lord Latimeri tagasitulekul oli tema ja Catherine'i maine tugevalt kahjustada saanud, kuid see ajapikku taastus. 1542. aastal hakkas Catherine külastama oma õde ja venda õukonnas, kus ta kohtus Thomas Seymouriga.
Lord Latimeri tervis halvenes 1542. aastal, 1543. aastal ta suri. Oma testamendis määras ta Catherine'i oma tütre Margareti hooldajaks. Catherine tõenäoliselt siiralt leinas oma abikaasat.
16. veebruaril 1543 sai Catherine koha Henry VIII tütre Mary majapidamises. Seal jäi ta silma kuningale, kes tegi talle varsti abieluettepaneku. Kuigi Catherine oli alustanud suhet Thomas Seymouriga, võttis ta siiski kuninga ettepaneku vastu.
Ehalkäimine
Ehal käidi leeritatud tüdrukute juures, ka ehalkäijad olid leeritatud (s. o. täisealiseks tunnistatud). Ehalkäimine algas paastumaarjapäevevast (25. märts), kui tüdrukud olid "saanud võtme" (s.o. kolisid lakka või aita magama), enamasti küll jüripäevast (23. aprill) ja kestis mihklipäevani (29. sept.), s. o. läbi suve. Ehal käidi neljapäeva ja laupäeva õhtuti (need on ka kosjaskäimise õhtud). Komme on tuntud üle maa (v. a. õigeusklikud setud ja venelased). Ehalkäimine ei tähendanud tingimata sugulist läbikäimist, selle varjundi sai ehalkäimine alles XX sajandil. Ehkki ehalkäimist põhimõtteliselt ei põlustatud, leidus siiski peremehi, kes kommet vaenasid (magamata tüdrukud ei suuda tööd teha). Sellistele peremeestele mängiti sageli tooreidki tempe (maeti kaev, viidi vanker katusele jne.). Ehalkäimine oli normipärane komme, mis täitis aega leeritamise ja kosjade vahel. Tüdruk, kellel ehaline üldse ei käinud, võis jääda kosilasteta.
Mõnel pool oli ehalkäimine pimedal ajal üksiku inimese juures õhtust hommikuni seltsiks olemine, eriti laupäeval (Avinurme, Holstre, Tarvastu, Otepää jne). Mõnes kihelkonnas nimetati seda traditsiooni ka hämarikule minemiseks (Jõhvi, Kose, Vaivara, Viru-Nigula). .
Kaskadöör
Kaskadöör (prantsuse keeles cascadeur; inglise keeles stunt performer, stunt double, stuntman/woman) on vastava väljaõppega spetsialist, kelle tööks on teha keerulisi ja ohtlikke trikke. Inglise keeles kutsutakse selle eriala trikki stunt 'iks (otsetõlkes 'trikk').
Ajalugu
Esmased ilmingud kaskadööritööst pärinevad 1920. aastate lõpust tummfilmidest, kus suurem rõhk läks visuaalsele komöödiale. Sellega kasvas ka trikkide keerukus, sest mida hullemad ja keerukamad tegevused filmides toimusid, seda rohkem suudeti sellega ka publikule mõjuda. Trikkide kaudu tekitatud huumor tegi Hollywoodis tummfilmi žanri populaarseks. pisi|Buster Keaton filmis “Steamboat Bill, Jr.” (1928) Filmikunsti algusaegadel puudus tehniline võimekus luua arvutitega liikumisi (nt green screen; CGI) ehk kõik närvikõdi tekitavad trikid tuli teha füüsiliselt ise. Üheks ikoonilisemaks hetkeks peetakse seika filmist “Steamboat Bill, Jr.” (1928), kus kaks tonni kaaluv kahekorruselise elumaja sein kukkus Buster Keatoni poole, maandudes avatud aknaga täpselt tema ümber.
Peamiselt töötasid kaskadööridena valged mehed, kes olid enamasti võimlejad, akrobaadid, sukeldujad ja ka inseneriharidusega inimesed. Naisi ja muude rasside esindajaid ei usaldatud seda tööd tegema ehk parukaid kasutades ning naha tumedaks värvides (blackface) oli mistahes meeskaskadööridel kehadublantidena lihtsam ümber kehastuda. pisi|Yakima Canutt filmis “Stagecoach” (1939) Kui alguses kasutati hulljulgeid trikke komöödiafilmides, siis ühel ajal hakkasid kinokülastajad üha rohkem ootama närvikõdi, millega said populaarseks märulifilmid. 1939. aastal muutis Yakima Canutt filmis “Stagecoach” kaskadööritrikid igaveseks. Selles filmis ronis näitleja liikuva hoburakendi vahele, kukkus maapinnale ja lasi kaarikul suurel kiirusel enda kohalt üle sõita. See trikk on olnud eeskujuks mitmetele filmidele ning on suure au sees tänapäevalgi.
Tehnoloogia areng
Tänu 1960. aastatel toimunud tehnoloogia arengule kasvas turvalisuse tähtsus ning vastavate turvaseadmete areng, mis võimaldas teha üha keerukamaid ja hulljulgemaid trikke. Kui alguses tegid kaskadöörid kõike oma füüsilise võimekuse piires, siis tänu tehnika ja tehnoloogia arengule osati füüsikaseaduste ja arvutite abil põhjalikumalt läbi mõelda tehniliselt keerukaid trikke.
pisi|Jackie Chan 1980. aastaid võib pidada kaskadööriala kuldajaks. Üks tuntumaid selle aja tegutsejaid oli näitlejast kaskadöör Jackie Chan, kes tegi kõiki oma trikke ise. Filmis “Project A” (1983), taaselustas ta Harold Lloydi 1960. aastatel teostatud suure kella küljes rippumise triki, kukkudes 18 meetri kõrguselt läbi kolme õhukese varikatuse. Kuna näitleja soovis saavutada ideaalset tulemust, sooritas ta seda kolm korda. 1985. aastal sooritas Chan filmis “Police story” seni ühe ohtlikuma triki. Ta hüppas kõrge posti külge, libises mööda seda alla läbi tulede ja klaasi, lõpetades all oleva maja katuses. Seda sooritades sai ta suured põletushaavad ja murdis luid. 1990. aastatel jõudis filmikunsti CGI (computer-generated imaginary) ehk arvutiga (tehislikult) loodud videopilt. See tõi kasutusele rohelise/sinise tausta (green screen/blue screen), mille abil oli võimalik panna tegelased väljamõeldud asukohta või eemaldada videopildist filmi jaoks üleliigne turvavarustus. Siiski kasutatakse võimalikult tõepärase kaadri saamiseks endiselt kaskadööre.
Ohtlikke päriselt sooritatud trikke võib leida näiteks James Bondi “GoldenEye” (1995) filmis, kus kutseline vabalangeja sooritas Šveitsi mägedes benji-hüppe. 2001. aasta filmis “The Fast and The Furious” tehti väikese hoovõturaja abil terve pööre ümber auto telje. “Mission Impossible” kõikides filmides leidub mitmesuguseid turnimisi, kus Tom Cruise jookseb mööda pilvelõhkuja seina, rippudes liikuva lennuki küljes, maandudes kõrgelt laskudes napilt enne põrandat jne. Tom Cruise on väheseid näitlejaid, kes sooritab enamiku oma trikke ise.
Naised kaskadööride maailmas
Naised on teadaolevalt seotud selle erialaga juba 1920. aastatest, kuigi nende tööd hakati ühel ajal meeste poolt üle võtma ning ligipääs kaskadööri erialale oli väga keeruline. Sellele alale pääses peamiselt ainult siis, kui olid sündinud sellisesse perre, kelle vanemad tegelesid juba kaskadööritööga või elukaaslane/abikaasa tegeles selle erialaga. Loomulikult leidus ka erandeid, kus oli vaja kindlate oskustega naisterahvast.
Naisi peeti kaskadööritööks sageli rumalateks, uljasteks või liialt hulljulgeteks, mistõttu kujunes arvamus, et nende kasutamine kaskadöörina on ohtlik, seetõttu kasutati peamiselt meeskaskadööre. Sellepärast oli ka neil raske, kes olid juba sellel alal jala ukse vahele saanud. Naiskaskadöörid pidid pidevalt tõestama, et väärivad seda tööd. Probleemi nähti ka võtteplatsil meeste “peade sassi ajamises”, mis segas mõnede sõnul töö tegemist. Sellepärast pidid naiskaskadöörid eriti hoolikalt käituma, et neile ei saaks midagi ette heita. Kuni 1960. aastate lõpuni ei nähtud naha toonimises ja naiste asemel meeste kasutamises mingit probleemi. Tänapäeval on selline jäljendamine kutselise produktsiooni puhul kadunud.
Üks esimesi naiskaskadööre, kes oli Ameerikas elukutseline rodeoratsutaja, oli Polly Burson. Ta alustas hobustega ratsutamist kaheksa aastaselt ning trikitas nendel metsikutel loomadel juba 11-aastaselt, võisteldes kõikjal üle Ameerika, isegi Euroopas ning idamaades. 1940. aastatel lahkus naine rodeost, et saada Hollywoodi kõige hulljulgemaks kaskadööriks. Aastate jooksul oli ta mitmetele naisosatäitjatele kehadublant ning 1986. aastal pääses tema nimi Hollywoodi kuulsuste alleele. pisi|Zoë Bell Polly Burson osales 1974. aastal filmis “Earthquake”. Ta seisis terrassil, mida pidi tabama peaaegu 14 000 liitrit vett, aga trikk ebaõnnestus, kuna vesi pääses liikuma valest kohast. Hiiglaslik veesein tabas naist otse näkku, mis lõhkus tema põsesarnad ning murdis jalaluu. Hiljem tuli veel välja, et kaamera isegi ei filminud ning vajalikku võtet ei suudetud ikkagi saada.
Väga võimekaid naiskaskadööre leidub ka tänapäeval. Üks edukamaid on Uus-Meremaalt pärit Zoë Bell. Tema tuntumad tööd on Quentin Tarantino filmis “Kill Bill: volume 1” (2003) ning “Kill Bill: volume 2” (2004), kus ta kehastas dublandina Uma Thurmani tegelaskuju. Lisaks osales ta Quentin Tarantino filmis “Once upon a time in Hollywood” (2019) ja Taika Waititi Marveli filmis “Thor: Ragnarok” 2017. aastal, kus ta mängis ühe peaosatäitja Cate Blanchetti kehadublandina. Edukate naiskaskadööridena on karjääri teinud lisaks Zoë Bellile ka Dayana Grant ja Olivia Jackson, kuid tänapäeval on naiskaskadööre aina enam.
Kaskadöörid Eestis
Kaskadöör on elukutse, kuid Eestis on sellel alal tööd vähe, ehk soovist ainult selle tööga ära elada peaks erialast tööd otsima ka välismaalt. Eesti esimene spetsialiseerunud kaskadöör on Enar Tarmo, kes asutas 2002. aastal koos Soome kaskadööri Reijo Reko Kontioga firma Stunts OÜ ning tegeleb sellel maastikul endiselt, tehes koostööd nii Eesti filmitootjatega kui ka Eestis filmitavates koostööprojektides.
Tema järeltulijaks ja Eesti kaskadööriala edendajaks võib pidada Roman Neso Laupmaad, kes on seotud peale Eesti filmide ka välismaal filmitavate Hollywoodi filmidega. Ta alustas trikitamisega OMAtsirkuses. Kuna ka Enar Tarmo on OMAtsirkusega pikalt seotud olnud, leidiski Laupmaa tema kaudu oma tee kaskadöörimaailma. Peamiselt teeb Roman Neso Laupmaa koordinaatori tööd, kuigi vahel leiab teda ka trikitaja rollis.
Eestis kasutatakse filmimisel peamiselt vastavalt vajadusele kindla eriala professionaale, peamiselt akrobaaditaustaga või võitluskunsti tundvaid tegijaid.
Vigastused
Kuna filmides trikkide tegemine võib olla ohtlik, siis selleks leitaksegi näitlejatele kehadublantideks kaskadöörid. Näitleja asendatakse näiteks võitlusstseenis, kuna tal pole piisavalt oskusi või võib võitlus osutuda liiga ohtlikuks. Kui näitleja peaks ennast filmimise perioodil vigastama, võib see seisata terve võtteperioodi, makstes nii rahaliselt kui ajaliselt tohutut hinda. Sellepärast pole paljud filmitootjad nõus üldse võtma endale seda riski vastutamaks kellegi elu eest või filmimise seiskumise eest.
Emiliano Buendía
pisi|Emiliano Buendía (2019) Emiliano Buendía Stati (sündinud 25. detsembril 1996 Mar del Platas) on Argentina jalgpallur, kes mängib ründava poolkaitsjana Inglismaa Premier League'is klubis Aston Villa.
Aastatel 2009–2010 kuulus ta Madridi Reali noorteakadeemiasse. Seejärel liitus ta Getafe akadeemiaga. Hooajal 2013–14 debüteeris Buendía Getafe reservmeeskonnas Hispaania tugevuselt kolmandas liigas. 5. detsembril 2014 debüteeris ta klubi põhimeeskonnas karikamängus SD Eibari vastu. Hispaania kõrgliigas tegi ta debüüdi 1. veebruaril 2015 mängus UD Almería vastu. Esimese värava lõi ta Hispaania kõrgliigas sama aasta 27. septembril mängus Levante UD vastu. Hooajal 2017–18 mängis ta Getafest laenul Hispaania esiliiga klubis Cultural Leonesa.
2018. aasta juunis sõlmis Buendía nelja-aastase lepingu Inglismaa esiliiga klubiga Norwich City. Hooajal 2018–19 võitis ta Norwich Cityga Inglismaa esiliiga ja järgmisel hooajal mängiti Inglismaa kõrgliigas. Hooajal 2020–21 lõi Buendía Inglismaa kõrgliigas 15 väravat ja andis 16 väravasöötu ning ta valiti samal hooajal Inglismaa esiliiga ja Norwich City hooaja parimaks mängijaks ja hooaja sümboolsesse koosseisu.
2021. aasta juunis siirdus ta 33 miljoni naelsterlingi eest Aston Villasse. See oli Aston Villa ajaloo suurim ost ja Norwich City suurim müük.
Ameerika Ühendriikide rahvusparkide loend
pisi|[[Yellowstone'i rahvuspark|Yellowstone'i rahvuspargi plakat (1938)]] Ameerika Ühendriikides on 2016. aasta seisuga kokku 59 rahvusparki.
Rahvusparke haldab Ameerika Ühendriikide Siseministeeriumi agentuur Rahvusparkide Teenistus (National Park Service). Rahvuspargid rajatakse Ameerika Ühendriikide Kongressi õigusaktiga. Esimese rahvuspargi, Yellowstone'i rahvuspargi, loomise seaduse allkirjastas president Ulysses S. Grant 1872. aastal. Yellowstone'i rahvuspargile järgnesid 1875. aastal Mackinac (rahvuspark kuni 1895. aastani) ning 1890. aastal Sekvoia ja Yosemite rahvuspark.
Rahvuspargid paiknevad 27 osariigis, samuti Ameerika Samoa ja USA Neitsisaarte territooriumitel. Enim rahvusparke paikneb Californias (üheksa), järgnevad Alaska (kaheksa), Utah (viis) ja Colorado (neli). Suurim rahvuspark on Wrangelli – St. Eliase rahvuspark Alaskas, mille pindala on üle 33 000 km² ehk suurem kui üheksa väiksemat osariiki. Järgmised neli suuremat rahvusparki paiknevad samuti Alaskas. Pindalalt on kõige väiksem Hot Springsi rahvuspark Arkansases, mille pindala on 22,5 km². Kõikide rahvusparkide kogupindala on umbes 211 000 km². Keskmiselt on rahvuspargi pindala 3580 km². Kõige külastatum rahvuspark on Põhja-Carolina ja Tennessee osariigi piiril paiknev Great Smoky mägede rahvuspark, mida külastas 2016. aastal üle 11 miljoni turisti, järgneb üle ligi kuue miljoni külalisega Suure kanjoni rahvuspark Arizonas. Samal aastal külastas aga eraldatud Arktika värava rahvusparki Alaskal ainult 10 000 huvilist.
Neliteist rahvusparki on kantud UNESCO maailmapärandi nimistusse ning 21 rahvusparki kuuluvad UNESCO biosfäärikaitsealade võrgustikku.
Pagramantė
Pagramantė on küla Leedus Skuodase rajoonis Šatėse vallas. Küla jääb Šata jõe äärde.
Tarrenz
Tarrenz on vald (Gemeinde) Austrias Tirooli liidumaal Imsti ringkonnas. Vald asub 836 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 74,64 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 2712 inimest. Vald paikneb 3,6 km Imstist põhjas Gurglbachi alamjooksul. Küla on põllumajanduslik kogukond rõhuga lambakasvatusel ja pendelelanikel. Viimastel aastatel on Tarrenz suutnud oma majandust kasvatada ja ka küla pilti kaunistada.
Filosoofiline antropoloogia
Filosoofilise antropoloogia esindajate hulka kuuluvad Max Scheler, Helmuth Plessner, Hans Blumenberg, Arnold Gehlen jpt.
The Hits (Sweeti album)
"The Hits" on ansambli Sweet 2012. aastal avaldatud kogumikalbum nende parimatest lauludest.
Eesti Vabariigi välisesindajate loend 1993
Austraalia
Aupeakonsul Aldur Kaljo
Austria
Aupeakonsul Henn-Jüri Uibopuu
Belgia
Suursaadik Clyde Kull
Kanada
Aukonsul Ilmar Heinsoo
Taani
Suursaadik Arvo-Jürgen Alas
Prantsusmaa
Ajutine asjur Malle Talvet
Saksamaa
Suursaadik Tiit Matsulevitš, majandusnõunik Sven I. Oksaar
Suurbritannia
Suursaadik Riivo Sinijärv
Island
Suursaadik Jürgen Alas (vt. Taani)
Iisrael
Aukonsul Joseph Shekel
Korea Vabariik
Aukonsul Jae Ik Park
Läti
Suursaadik Leili Utno, konsul Ilmar Brüssel
Leedu
Suursaadik Valvi Strikaitiene, konsul Merje Stanciene
Luksemburg
Suursaadik Clyde Kull (vt. Belgia)
Holland
Suursaadik Clyde Kull (vt. Belgia)
Norra
Suursaadik Arvo-Jürgen Alas (vt. Taani), aukonsul Arve Roys Stranden
Venemaa
Suursaadik Jüri Kahn, peakonsul Sulev Roostar
Šveits
Aupeakonsul Enn Vallak
Ameerika Ühendriigid
Suursaadik Ernst Jaakson, konsul Aarand Roos, aukonsul Jaak Treimann
Euroopa Ühendus
Suursaadik Clyde Kull (vt. Belgia)
Põhja-Atlandi Koostöönõukogu
Suursaadik Clyde Kull (vt. Belgia)
ÜRO
Suursaadik Ernst Jaakson
Kausjas komuseen
Kausjas komuseen (Nectria peziza) on kottseente hulka kuuluv seeneliik.
Seent on leitud ka Eestist.
Vaila I bassein
Vaila I bassein on järv Harju maakonnas Harku vallas Vääna külas. Veekogu pindala on 0,6 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 318 m.
Lepa tänav (Narva)
Lepa tänav on tänav Narvas Siivertsi linnaosas. Tänava pikkus on umbes 115 m.
Tänav algab August Weizenbergi tänavalt, kulgeb loodest kagusse ja pöörab lõunasse ning lõpeb umbtänavana.
Enne 1990. aastaid kandis tänav vene keeles nime улица Лепа.
Akvameetria
Akvameetria (inglise aquametry; kr sõnadest akva- + metreō 'mõõdan') on mingis proovis või preparaadis (aines, materjalis, biomassis) sisalduva vee massi, protsendilise sisalduse või kontsentratsiooni määramine.
Akvameetrias kasutatakse laialdaselt mitmeid keemilisi meetodeid: nt destilleerimist, kromatograafiat.
Eesti poolakad
pisi|Poolakate arvukuse dünaamika rahvaloenduste andmetel Poolakad on Eesti üks vähemusrahvuseid.
Eestis elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 1622 poolakat.
Mõtlemise mõistevõrk
"Mõtlemise mõistevõrk" on Leho Lamuse koostatud tänapäeva filosoofia ja kaasaja mõtteloo sõnaraamat, mis ilmus aastal 2017. Märkmikulaadses sõnastikus on üle 1000 mõisteühendi. "Mõtlemise mõistevõrk" sisaldab 20. sajandi olulisemaid mõtlejaid ja nende tähtsamaid väljendeid. Märkmik sisaldab filosoofide, nende tõlkijate ja koostaja uusi eestikeelseid mõisteid, millest võiks tulevikus kujundada oskussõnu.
Sõnastik on isekirjastuslik trükis, mis sellisena pole normatiivne teatmeteos, vaid koostaja erilaadse sõnaloomingu esmakavand. Suuremahulist filosoofilise oskussõnavara eestistamist nimetab koostaja "keelekäändeks".
Mõtlejate uued sõnad
Antus, arheoloogia, arhiiv, arutlev poliitika, atoopia, avalikkus, avatud ühiskond, biopoliitika, biovõim, dasein, dekonstruktsionism, dekonstruktsioon, diskursus, eneseloome, enesetehnika, episteem, erimeelsus, erinevus, erinevuste mäng, funktsionalism, genealoogia, heterotoopia, hullus, ideoloogiate lõpp, iha, inimteadused, jälg, keeleline pööre, keelelõhe, keelusüsteem, kirjutus, konstruktsionism, koostoime, lisasnauding, loodumus, metsik mõtlemine, muutumatud tähistajad, muutuvad tähistajad, määramatus, müütiline mõtlemine, naiskirjutus, nauding, negatiivne dialektika, negatiivne mõtlemine, nomaadlik mõtlemine, normaliseerimine, nõrk mõtlemine (nõrklus), paljusus, pastoraalvõim, pidevusetus, piirangusüsteem, religioonihirm, representatsionism, repressioon, rikkusmõtlemine, risoom, simulaakrum, suhtlemise tegevus, suur jutustus, sümboolne, sündmus, tehnoteadus, tõeväidete süsteem, teine, teooriate paljusus, ummik, vaatemänguühiskond, vaesusmõtlemine, valgustusprojekt, võimalikud maailmad, väli, ülev, ühiskondlik lootus, ühismõõdutus, ümberkirjeldamine, ümbertähistamine.
Koostaja koondab väljendi muutumatud tähistajad alla "jäigad tähistajad" ja "tühjad tähistajad", ning väljendi muutuvad tähistajad alla "ujuvad tähendused" ja "juhuslikud tähistajad".
Tõlkijate uudissõnad
Elavik (ka elusus), erinewus (Hasso Krull); inimsus, juturavi, kirjeldusõpetus; komberuum (Kersti Kaljulaid); kummutamine, libauudis; loov laiskus (Lauri Vahtre); erinevusmõtlemine, lõiming, mõjung, nihe ja tajuväli (Margus Ott); mitmiktaju (Valdur Mikita); mõistusõpetus (Eduard Tinn); olem (Riin Kõiv); olev (Eduard Parhomenko); otsus, peegeldussuhe, piirsõnavara, põhistamine, seadistu (tehnika süsteemi asemel), seesmus, sissevõetus, soolisus; teadmisõpetus (Lembit Õunapuu); teadvustamatus (ka mitteteadvus; kasutatakse senise alateadvuse asemel), teisesus (ka teissus), tundetarkus, tähistaja, tähistatav, tõejärgsus; tõlgitsus (Andrus Tool); vaatluskeel, välisus (objektiivsus asemel), võimusuhe, välistamine, äratõukamine, ühismõõdutus, üleilmsus, ülemvõim, ülemääratus, ümberpööramine.
Koostaja mõisteid
Ainulisus, aineliseõpetus, ainelisus, ajalisus, ajaloolisus, ajaloostamine, arengulisus, arvulisus, astmestus, austussüsteem, ebakindlusõpetus, eitusõpetus, enesekohane mõtlemine, erisus, erisusfilosoofia, kahesus, kahesusmõtlemine, kehaõpetus, koetis, koetiserisus, koetisõpetus, kogemuseelsus, kummutus, minakeskne mõtteviis, mõistekesksus, mõtlemine mõtlemisest, mõttelisus, mõttemuster, mõtteviga, märgiõpetus, naismõtlemine, naisõigus, nähtumus, nähtus, nähtuvus, olu, olemisfilosoofia, olemisõpetus, olemusmõtlemine, pilkaja, pilkavmõtlemine, silmapiir, simulatsiooniõpetus, seadustamine, soolisustamine, suhestus, suhtelisus, suhtlemispädevuse mõttemudel, suhtlustoiming, tarbimismõtlemine, taustkultuur, teabeteooria, teabeühiskond, teisesuse filosoofia, toiminguõpetus, topeltteadvus, tõlgendusõpetus, tõlgitsusõpetus, tõsikindlusõpetus, tähendusõpetus, uudsus, vaatenurgaõpetus, vahendiõpetus, väärtusõpetus, ühendus, ühiskonnastamine, ühiskonnastumine, ümberpööre.
20. sajandi teist poolt mõjutanud mõtlejad
Mõistevõrk sisaldab ülevaateid 20. sajandi mõjukamatest mõtlejatest: Theodor Adorno, Giorgio Agamben, Hannah Arendt, John Austin, Alfred Ayer, Roland Barthes, Jean Baudrillard, Simone de Beauvoir, Homi K. Bhabha, Pierre Bourdieu, Judith Butler, Noam Chomsky, Hélène Cixous, Donald Davidson, Gilles Deleuze, Jacques Derrida, Michael Dummett, Umberto Eco, Albert Einstein, Paul Feyerabend, Michel Foucault, Erich Fromm, Francis Fukuyama, Hans-Georg Gadamer, Nelson Goodman, Kurt Gödel, Jürgen Habermas, Martin Heidegger, Max Horkheimer, Samuel Huntington, Luce Irigaray, Karl Jaspers, Carl Jung, Saul Kripke, Julia Kristeva, Thomas Kuhn, Jacques Lacan, Emmanuel Levinas, Claude Levi-Strauss, Juri Lotman, Niklas Luhmann, Jean-Francois Lyotard, Herbert Marcuse, Maurice Merleau-Ponty, George Edward Moore, Thomas Nagel, Karl Popper, Hilary Putnam, Willard Quine, Paul Ricœur, Richard Rorty, Edward Said, Jean-Paul Sartre, Ferdinand de Saussure, Peter Singer, Gayatri Spivak, Peter Strawson, Slavoj Žižek, Alfred Tarski, Charles Taylor, Arnold Toynbee, Alan Turing, Gianni Vattimo, Ludwig Wittgenstein.
Mõistevõrgus on ka varasemaid mõtlejaid, selliselt nagu ülalnimetatud neid (ümber)tõlgendasid.