cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Saalomoni meri
Piirid
Loodes piirneb Saalomoni meri Bismarcki merega. Nende piir algab Uus-Guineal olevalt Teliata neemelt, kulgeb üle Vitjazi väina Umboi saare põhjatippu, sealt Uus-Britannia saare läänetippu, selle põhjarannikut mööda kuni kirderannikul oleva Kokopo linnani ja sealt mööda 4°50' lõunalaiust itta Uus-Iirimaa saare lõunatippu.
Kirdes piirneb Saalomoni meri Vaikse ookeani alaga, mida eraldi mereks ei arvata. See piir kulgeb Uus-Iirimaa saare lõunatipust Buka saare põhjatippu, läbi selle saare ja Bougainville'i saare lõunarannikut pidi viimase kagutippu, edasi mööda Choiseuli, Santa Isabeli ja Malaita saari igaühe loodetipust kagutippu kuni Makita loodetipuni.
Ibolya Csák
Ibolya Csák ['iboja tšaak] (6. jaanuar 1915 – 9. veebruar 2006) oli ungari naiskõrgushüppaja, olümpiavõitja Berliini olümpiamängudel 1936.
Saalomoni meri
Piirid
Lõunas piirneb Saalomoni meri Korallimerega. Piir kulgeb Makita loodetipust Uus-Guinea kagutippu, nii et Lousiade saarestik koos juurdekuuluvate riffidega jääb Saalomoni merre.
Ibolya Csák
Berliini olümpiamängudel ületas kolm naist kõrguse 1.60, kuid ükski ei suutnud kolme katsega ületada kõrgust 1.62. Ibolya Csák oli ainuke, kes neljanda katsega ületas kõrguse 1.62 ja tuli seega olümpiavõitjaks. Ta oli esimene Ungari naisolümpiavõitja.
Ibolya Csák tuli ka Euroopa meistriks 1938. aastal pärast seda, kui selgus, et teda edestanud sportlane Dora Ratjen oli tegelikult mees.
Fergana org
pisi|Fergana oru kaart pisi|Põllud Fergana orus Fergana org (usbeki Farg‘ona vodiysi, kirgiisi Фергана өрөөнү, tadžiki водии Фарғона) on kõrgmägedest (Tian Shan, Alai ahelik) ümbritsetud edelasse avatud org Usbekistani, Kõrgõzstani ja Tadžikistani territooriumil Kesk-Aasias.
Ulatus idast läände ~300 km, põhjast lõunasse ~70 km. Orupõhja kõrgus merepinnast: 900–1000 m idas kuni 300–400 m läänes. Mägedest lähtuvad jõed koonduvad orus Sõrdarja jõeks.
Orul on kirev etniline ajalugu. Praegu elavad seal usbekid, kirgiisid, tadžikid ja mitmed vähemused. Etniline kirevus on kuni tänapäevani kaasa toonud ohvriterohkeid konflikte (vt Andijoni veresaun).
Fergana org on kogu oma ajaloo jooksul olnud riiklikult üks tervik ja alles 1920. aastatel jagati see kohalike rahvuste järgi usbekkide, kirgiiside ja tadžikkide vahel ära.
Halduslikult jaguneb org riikide vahel järgmiselt:
Ajalugu
18.–19. sajandil asus seal Kokandi khaaniriik. Pärast viimase vallutamist venelaste poolt 1876. aastal liideti org Venemaa Keisririigiga (Fergana oblast) ning see oli Venemaa ja seejärel Nõukogude Liidu koosseisus aastani 1991.
Enklaavid
Fergana oru enklaavid moodustati NSV Liidu perioodil. Org jagati 1920. aastate keskel Usbeki NSV, Kirgiisi ANSV ja Tadžiki ANSV vahel. Kokku on Fergana orus 8 enklaavi, millest 6 asuvad Kõrgõzstani territooriumil (nendest neli Usbeki ja kaks Tadžiki eksklaavi). Suurim on 352 km2 suurune Usbeki eksklaav So‘x, kus elab pea 60 000 inimest, kellest 99% on tegelikult tadžikid.
Kõrgõzstani eksklaav Barak, mis asub Usbekistani territooriumil, moodustus 1955. aastal, kui Vorošilovi nimelise kolhoosi maad anti üle Usbeki NSV-le. Selle tulemusena jäi Baraki küla Kirgiisi NSV territooriumist äralõigatuks. 230 ha suurusel enklaavil elas varem ligi 1000 inimest. Range piirirežiimi kehtestamisega 1999. aasta augustis tekkisid enklaavis elavatel inimestel suured raskused, mistõttu hakati sealt lahkuma. Kui 2008. aastal oli Baraki elanike arv veel 625 inimest, siis 2014. aastaks oli see vähenenud 20-ni.
Etaanhape
Etaanhape ehk äädikhape on värvuseta, spetsiifilise lõhnaga hügroskoopne vedelik. Etaanhape on tuntuim karboksüülhape. Etaanhape on efektiivne nii lahustina kui ka lahustatava ainena. Etaanhapet nimetatakse ka atsetaathappeks ja metaankarboksüülhappeks. Kontsentreeritud etaanhapet nimetatakse jää-äädikhappeks.
Äädikhappe molekuli tähistatakse tihti lühendatult AcOH, milles Ac märgib atsetüülrühma. Äädikhape on toidulisaaine E260. Äädikhappe molekuli deprotoneerumisel lahuses moodustuvat aniooni CH3COO- nimetatakse atsetaat ehk atsetaatioon.
Tootmine
Etaanhapet leidub nii toiduainetes kui ka organismide kudedes ning eritistes. Etaanhape tekib puidu kuumutamisel hapniku juurdepääsuta ja alkoholi kääritamisel. Tööstuslikult on võimalik äädikhapet saada butaani oksüdatsioonil ja etanaali katalüütilisel oksüdatsioonil.
Kasutusalad
Äädikhapet kasutatakse toiduainete säilitamiseks, maitsestamiseks ja marineerimiseks. Etaanhapet kasutatakse ka ravimite, lakkide ning atsetooni valmistamiseks. Etaanhappe estrid on kasutusel kondiitritööstuses ja parfümeerias. Etaanhappe sooli kasutatakse umbrohutõrjes, meditsiinis ja tekstiilitööstuses.
Esmaabimeetmed
Sissehingamisel tuleb kannatanu viia värske õhu kätte ning panna pooleldi istuvasse asendisse. Kahjustused ei pruugi kohe ilmneda.
Allaneelamisel ei soovitata oksendamist esile kutsuda, vaid loputada suud ning juua rohkelt vett.
Nahale sattumisel tuleb nahka loputada veega ning eemaldada saastunud riided.
Silma sattumisel on vaja kohe loputada silmi rohke veega 15 minuti vältel. Kontaktläätsed tuleb võimalusel eemalda.
Kõikidel eespool nimetatud juhtudel tuleb kohe arsti poole pöörduda.
Püsivus ja reaktsioonivõime
Normaalrõhul ja -temperatuuril on etaanhape stabiilses olekus. Aine reageerib enamiku metallidega, karbonaatidega, hüdroksiididega, oksiididega ja fosfaatidega. Etaanhapet ei tohi kuumutada ja see ei sobi lämmastikhappega, alkoholidega, oksüdeerijatega, ammooniumnitraadiga ega peroksiididega.
Keemilised omadused
Äädikhappe happe dissotsiatsioonikonstant Ka (tuntud ka kui happelisuse konstant) on 1.75 × 10−5.
Scotia meri
Scotia meri on meri Atlandi ookeani lõunaosas.
Piirneb läänes Drake'i väinaga, loodes Tulemaaga, põhjas Lõuna-Georgiaga, idas Lõuna-Sandwichi saartega, lõunas Lõuna-Orkney saartega ja edelas Antarktika poolsaarega.
Scotia meri asub kriiskavatel viiekümnendatel. Kliima on jahe, valitsevad läänetuuled, palju on torme. Talviti esineb ajujääd, mis suveks sulab. On ka jäämägesid. Scotia merd läbib Läänetuulte hoovus.
Mihhail Speranski
Mihhail Mihhailovitš Speranski (1. jaanuar 1772 Tšerkutino küla, Vladimiri maakond, Vladimiri kubermang − 11. veebruar 1839 Peterburi) oli Venemaa riigimees ja reformaator. Krahv.
Svetlana Išmuratova
thumb Svetlana Išmuratova (vene Светлана Ирековна Ишмуратова; sündinud 20. aprillil 1972 Zlatoustis) on endine Venemaa laskesuusataja, kahekordne olümpiavõitja (2006) ja neljakordne maailmameister.
2007. aastal valiti ta Riigiduuma saadikuks Ühtse Venemaa ridades.
Mihhail Speranski
Riigiteenistuses 1797−1812
1797. aastal sai ta riigiteenistusse astudes titulaarnõuniku teenistusastme. Ta asus teenima senati peaprokuröri vürst Kurakini kantseleis ja nimetati järgmisel aastal ekspediitoriks. Samal aastal sai ta Püha Andreas Esmakutsutu ordeni heeroldiks ja 1800. aastal sekretäriks. Alates 1801. aastast oli ta salanõunik Dmitri Troštšinski juures riigisekretär. Samal aastal nimetati Alalise nõukogu 3. ekspeditsiooni ülemaks. 1802. aastal asus teenima siseministeeriumi, kus oli 1803. aastast departemangu direktor ja seejärel aastatel 1806−1807 ministeeriumi 2. ekspeditsiooni juhataja. 1808. aastal nimetati vaimulike koolide komitee liikmeks. Samal aastal sai salanõuniku teenistusastme ning nimetati seadusloome komitee ja Liivimaa asjade järelevalve komiteesse. 1808−1810 oli ta Venemaa justiitsministri abi ja ühtlasi seadusloome komitee esimees. 1809. aastal nimetati Turu ülikooli kantsleriks ja koolide peavalitsuse liikmeks. Aastatel 1806−1812 oli ta mõjukaim riigimees Venemaal ja keiser Aleksander I usaldusisik. Kuid mõnede oma reformikavade tõttu läks ta isevalitsejaga vastuollu, langes ebasoosingusse ja oli sunnitud 1812. aastal riigiteenistusest erru minema.
Hilisem teenistus ja surm
Speranski tõusis taas keisri soosingusse, temast sai Riiginõukogu liige ja ta nimetati mitmesse komiteesse. Aastast 1826 oli ta Tema Keiserliku Majesteedi Isikliku Kantselei II osakonna ülem. Ta kuulus ka kohtu koosseisu, mis mõistis dekabristide üle kohut. 1827. aastal ülendati ta tõeliseks salanõunikuks. Keiser Nikolai I andis talle teenete eest 1839. aastal krahvitiitli. Speranski suri juba samal aastal 67-aastaselt ja ta maeti Peterburi Aleksander Nevski suurkloostrisse Tihvini kalmistule.
Speranski reformid ja tema tähtsus
Speranski töötas 1809. aastaks välja reformikava, mida aga ei viidud täielikult ellu. 1810. aastal kutsuti tema ettepanekul ellu Riiginõukogu, mille mõju riigivalitsemisele jäi püsima kogu sajandi vältel ja ulatus XX sajandi alguseni. Kohaliku omavalitsuse reform, mille Speranski välja pakkus, realiseerus 1864. aastal semstvote loomisega. Riigiduuma, mis oli samuti üks tema ideedest, loodi alles 1905. aastal. Kummatigi oli Speranskil suur mõju Soome suurvürstiriigi ja Poola kuningriigi konstitutsiooni väljatöötamisel. Tema teeneks oli ka ligi 36000 Venemaa seadusakti kodifitseerimine (Seaduste täielik kogu), mida ta juhtis keisri kantselei II osakonna ülemana ja mis valmis 1833. aastal.
Perekond
1798. aastal naitus ta inglanna Elizabeth Jane Stevensiga (sündinud Plant) (suri 1799), kes suri aga juba aasta hiljem tuberkuloosi. Sellest abielust sündis tütar Jelizaveta (1799−1857), kes abiellus 1822. aastal Tšernigovi tsiviilkuberneri tõeline riiginõunik Aleksandr Aleksejevitš Frolov-Bagrejeviga (1783−1845). Kuna Speranskil meessoost järeltulijad puudusid, päris 1872. aastal Speranski nime ja krahvitiitli tema lapselapselaps vürst Mihhail Rodionovitš Kantakuzen (1848−1894).
Maavaldused
1839. aastal kuulus talle Saraatovi kubermangus maavaldus üle 400 hingega. 1804. aastal sai ta Liivimaal 12 aastaks tasuta rendile Alamõisa riigimõisa. Leping pidi lõppema 1817. aastal, kuid aasta varem pikendati seda veel 12 aastaks. 1825. aastal oli see tema nimel. 1828. aastal sai ta 12 aastaks tasulisele rendile Minski kubermangus asunud Volkolata riigimõisa. Rendilepingut pikendati 1830. aastal 12 aasta võrra.
Vihik (ajakiri)
Vihik on Eesti Kirjanduse Seltsi ebaregulaarselt ilmuv ajakiri. Esimene number ilmus mais 2002. 2002–2004 oli toimetaja Berk Vaher, 2004–2005 Priit Kruus ja alates 2006. aastast Jaak Tomberg.
Ajakirja esimene toimetaja Berk Vaher iseloomustas Vihiku taotlus selle esimese numbri juhtkirjas nii: "Vihik on avangardsete esseede polügon. Mõttekäigud ja teooriad, mis siin esitamisele tulevad, keerlevad enamasti küll kirjanduse ümber, kuid on siiski valdavalt erialavahelised – kaardistades juba eksisteerivaid kokkupuutepunkte erinevate kunstide vahel, kuid samavõrra neid ka juurde luues. Kui etableerunumad kultuuriväljaanded kalduvad panustama juba küpsetele ja viimistletud mõttekäikudele, siis Vihik püüab tabada äsjasähvatanut – vaimuääsi leekides terendavat mõtet, mis alles hakkab kultuuriks hanguma."
Püsiautoriteks on Erkki Luuk, Priit Kruus, Jaak Tomberg, Andreas W (Andrus Laansalu), Kiwa, Andres Keil.
Metaanhape
pisi Metaanhape ehk sipelghape (keemiline valem HCOOH või CH2O2) on värvuseta, söövitav, vees lahustuv vedelik. Metaanhape on kõige lihtsam karboksüülhape. Metaanhape esineb looduslikult sipelga- ja mesilasmürgi sees, sellest ka rahvapärane nimetus sipelghape. Samuti on sipelghapet kõrvenõgeses. See on põhjus, miks kõrvenõges "kõrvetab".
Tootmine
Aastal 2009 toodeti maailmas 720 000 tonni metaanhapet. Kaubanduses esineb enamjaolt 85–99% lahuseid. 2010. aasta seisuga on metaanhappe hind olnud keskmiselt 650 €/tonn Lääne-Euroopas ja 1000 €/tonn USA-s.
Metanool ühineb süsinikmonooksiidiga tugeva aluse juuresolekul.
CH3OH + CO → HCO2CH3
Tehases toimub järgmine reaktsioon kõrgendatud rõhu all ja vedelas faasis. Tavaliselt viiakse järgmine reaktsioon läbi temperatuuril 80 °C ja rõhul 40 atmosfääri.
Vapper
PVL-111 Vapper oli Eesti Piirivalve laev.
Metaanhape
Tootmine
HCO2CH3 + H2O → HCO2H + CH3OH
Vapper
18. augustil 2002 enne Suurupi väinas toimunud merepäästeharjutust oli vaja piirivalvekaatrilt PVK-018 anda üle varustust laevale Vapper. Aluste omavahelise lähenemise käigus aga põrkasid laevad külgepidi kokku ning PVK-018 läks ümber. Piirivalvekaatril olnud inimesed kukkusid vette ja mõned neist said ka vigastada.
Metaanhape
Tootmine
HCO2CH3 + NH3 → HC(O)NH2 + CH3OH
Vapper
2006. aastal võttis Vapper osa võidupüha mereparaadist Saaremaal.
Metaanhape
Tootmine
2 HC(O)NH2 + 2H2O + H2SO4 → 2HCO2H + (NH4)2SO4
Vapper
Vapper on võtnud osa paljudest merepäästeõppustest ja -operatsioonidest.
Alates aprillist 2015 on Vapperil Marshalli saartel asuva omaniku korraldusel St. Kittsi ja Nevise lipp, kinnitamata andmeil olevat laeva uus nimi Ikole.
Beni jõgi
thumb|300px|Beni jõe asendikaart Beni jõgi on Lõuna-Ameerikas Boliivias voolav jõgi.
Erakkond
Erakkond on Tartus alates 1995. aastast tegutsev ja 1996. aastal avalikkuse ette astunud kirjandusrühmitus.
Erakkonda kuuluvad autorid siiski eitavad, et tegemist on rühmitusega (rühmituse paistab välistavat ka sõna "erakkond"). Pigem on tegemist sõpruskonnaga, millel puudub ühine esteetiline platvorm ja milles solidaarselt toetatakse üksteise kirjanduslikku arengut ning aidatakse üksteisele lugejate ja kriitikute tähelepanu tõmmata, sealhulgas ka ühiste väljaannetega.
Beni jõgi
Beni jõgi lähtub Andidest pealinna La Pazi kandis La Pazi departemangus. Ülemjooksul on ta mägijõgi. Ta teeb vastupäeva poolringi ümber 6462 meetri kõrguse Illimani mäe, mis on Boliivia kõrguselt teine mägi.
Keskjooks algab sealt, kus jõgi jõuab tasandikule. Samas kohas asuvad jõe vastaskallastel San Buena Ventura ja Rurrenabaque linnad ning Beni jõgi saab La Pazi ja enese järgi nimetatud El Beni departemangu piirijõeks. Keskjooksul voolab Beni jõgi rahulikult.
Alamjooksul voolab ta El Beni ja Pando departemangu piirijõena. Ta moodustab kärestikke ja on sellepärast laevatatav üksnes 30 km ulatuses suudmest: siis saabub 8 m kõrgune kärestik. Ta suubub Riberalta linna juures paremalt Madre de Diosesse, mis omakorda suubub Madeira jõkke ja see Amazonasesse.
Ehkki El Beni departemang on Beni jõe järgi nimetatud, ei kuulu jõe vasak kallas kusagil El Beni departemangu, vaid see jõgi on üksnes departemangu piirijõgi.
Malbolge
Malbolge on Ben Olmsteadi loodud programmeerimiskeel.
Keele loomise eesmärk oli täita esoteeriliste programmeerimiskeelte hulgas valitsenud tühja kohta: enne Malbolge'i ei olnud keelt, mille väljatöötamisel oleks olnud eesmärgiks luua võimalikult raskesti kasutatav ja mittemõistetav keel. Keele nimi on tuletatud Dante "Põrgu" kaheksanda ringi (Malebolge) nimest.
Olmsteadi enda väitel ei ole seni Malbolge'is ühtegi programmi kirjutatud, siiski on jõutud tänapäeval niikaugele, et meil on olemas lihtne Malbolge'is kirjutatud Hello, world! tüüpi rakendus. Selle kirjutamisel oli abiks Lispis kirjutatud evolutsioonisimulaator. Vastav koodijupp näeb välja nii:
Kriteerium
Kriteerium on eristamise või valiku tegemise alus.
Valeria Ränik
Valeria Ränik (sündinud 19. augustil 1964 Moskvas) on eesti kirjanik.
Projekt "Eesti ilves"
Valeria Ränik juhtis projekti "Eesti ilves", mis tutvustas ilvest kui Eestis leiduvat liiki. Projekti raames kirjutas ta raamatuid ja esines korduvalt ajakirjanduses. Valeria Ränik jätkab ilveste ja ka muude kiskjate (ka metsloomarehabilitatsiooni) kohta info kogumist ja avaldamist oma veebilehtedel ja raamatutes.
Bohuslav
Bohuslav (ukraina keeles Богуслав) on linn Ukrainas Kiievi oblastis, Bohuslavi rajooni halduskeskus. Bohuslav asub Rossi jõe ääres, Kiievist umbes 105 km lõunas.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Bohuslavi elanikest ukrainlasi 95,20%, venelasi 3,83%, valgevenelasi 0,30%, juute 0,21% ja moldaavlasi 0,06%.
Võšneve
Võšneve (ukraina Вишневе) on linn Ukrainas Kiievi oblastis Butša rajoonis (kuni 2020. aastani asus Kiievi-Svjatošõni rajoonis). Võšneve asub Kiievi kesklinnast umbes 10 km edelas.
Põhja-Friisimaa kreis
thumb Põhja-Friisimaa kreis on haldusüksus (kreis) Saksamaal Schleswig-Holsteini liidumaal. Asub Põhjamere kaldal. Piirneb põhjas Taaniga.
Võšneve
Linn sai alguse 1887. aastal, kui Žuljanõ külas avati raudteejaam. 1961. aastal sai asula praeguse nime. Võšneve sai 1971. aastal linnaõigused.
Põhja-Friisimaa kreis
Haldusjaotus
Põhja-Friisimaa kreis jaguneb 5 maakonnavabaks linnaks ja vallaks ning 8 maakonnaks (mis jagunevad 133 linnaks ja vallaks).
Välislingid
Nordfrisland Frisia settentrionale Северна Фризија Nordfrisland
Allaži vald
pisi|Valla maastik Allaži vald (läti keeles Allažu pagasts) on vald Lätis Sigulda piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Sigulda linnaga, Sigulda, Inčukalnsi, Mālpilsi ja Krimulda vallaga ning Ropaži piirkonna Ropaži vallaga.
Võšneve
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Võšneve elanikest ukrainlasi 89,50%, venelasi 8,56%, valgevenelasi 0,76%, poolakaid 0,25% ja armeenlasi 0,18%.
Allaži vald
Ajalugu
Allaži valla territooriumile jäid varem Pullēni, Plānupe, Šķiliņi ja Allaži mõisad. Aastal 1927 oli vallas 1360 elanikku. Aastal 1935 oli Allaži valla pindala 15065 hektarit.
Aastal 1945 moodustati vallas Mucenieki ja Allaži külanõukogud, aastal 1949 aga vald likvideeriti. Aastal 1954 liideti Allaži külanõukoguga likvideeritav Mucenieki külanõukogu, aastal 1958 aga Jūdaži külanõukogu kolhoosi "Dzirkstele" alad. Aastal 1963 liideti sovhoosi "Mālpils" maad Mālpilsi külanõukoguga. Kokku moodustati valla aladel viis kolhoosi, millest aastaks 1973 oli järgi jäänud üks. Aastal 1990 moodustati külanõukogust vald, mis 2009. aastal Sigulda piirkonna koosseisu arvati.
Loodus
Valla veed jagunevad Jugla ja Koiva vesikondade vahel. Suuremad jõed on Lielā Juglasse voolavad Tumšupe, Suda ja Krievupe ning Koivasse suubuv Lorupe. Valla maastik on künklik, seal asub Mazie Kangari oos. Kõrgeim koht on valla edelaosas asuv Sauleskalns (113,8 m).
Looduskaitse all on Ezernieki karstiala, Černauskase tamm ja kaks nimetut põlispuud. Vallas asuvad 27 ha suurune Mežmuiža allikate hoiuala ja 348 hektari suurune Mazie Kangari hoiuala.
Kaitstavad objektid
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Allaži kirik, hiiepaik Černauskase kivi ja Saknītese ning Atvasītese muinaskalmed. Regionaalse kaitse all on Allaži vana kalmistu muinaskalmed, Kapurga muinaskalmed ja Zviedri kirik ning keskaegne kalmistu.
Asustus
Aastal 2011 elas vallas 1535 lätlast, 201 venelast, 24 valgevenelast, 20 ukrainlast, 22 poolakat ja 21 leedulast.
Valla külad on:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Islandil toimunud tagasiastumiste loend
Siin on loetletud Islandi poliitikas toimunud tagasiastumisi.
Ministrid
Valitsusministrite tagasiastumised jõustuvad, kui riigi president nad ametist vabastab.
August 2009
August 2009, kroonika
2009. aasta august algas laupäeval ja lõppes 31 ööpäeva pärast esmaspäeval.
Tapa valla lipp (2005)
pisi|Tapa valla lipp (2005-2017) Tapa valla lipp oli Eesti haldusüksuse Tapa valla lipp aastail 2005-2017.
7. oktoobril 2005 kinnitasid lipu ühinenud (Saksi vald, Lehtse vald ja Tapa linn) omavalitsuste ühiskomisjon. 29. detsembril 2005 toimus Lääne-Viru Maavalitsuse lipuväljakul ühinenud kohalike omavalitsusüksuste lippude langetamise ning uue Tapa valla lipu heiskamise tseremoonia.
Tapa valla lipu kujundajaks oli Tapa linnakunstnik Liina Kald.
Lipu kirjeldus
Tapa valla lipul on ühendatud ühinenud valdade ja Tapa linna sümbolid. Kangas on jaotatud diagonaalselt kolme ossa. Vardapoolne ülemine osa on punane, lehvipoolne alumine osa on must ja nende vahel on diagonaalne laineline valge joon. Punase ala sees on kujutatud triskelet ehk kolmjalga. Alumise musta ala peal on kolm valget tähte.
Põhjendus
Vardapoolne ülemine punane osa viitab Tapa linna vapile ning sümboliseerib arvatavaid kunagisi lahinguid Tapa aladel. Lehvipoolne alumine must osa sümboliseerib Lehtse turbaalasid ja viitab Lehtse valla endisele vapile. Diagonaalne laineline valge joon tähistab Valgejõge ning viitab Saksi valla endisele vapile. Kolmjalga on tuntud kui hea õnne sümbol, tähistades katkematu ringina uuenemist, liikumist ja elu järjepidevust. Sümboli liikumine kolme eri suunda näitab teede hargnemist Tapalt. Kolm valget tähte tähistavad kolme ühinenud omavalitsust.
Valge on valguse ja puhtuse värv, punane nooruslikkuse ja elujõu värv, must sümboliseerib maalähedust.
Lipu kasutamise kord
Tapa valla lippu võib heisata Tapa valla ajaloolistel pidupäevadel ja muudel tähtsündmustel, selle heiskamise otsustab vallavalitsus. Heisatav ja väljapandav lipp peab olema puhas ja terve. Lipu ja vapi näidised asuvad vallakantseleis.
Tapa valla sümboolikakonkurss
2005.a juunis väljakuulutatud Tapa valla sümboolikakonkursi lõppes 25. septembril 2005. Konkursile laekus 24 kavandit. Hindamiskomisjoni esimesel koosolekul valiti välja viis tööd. Kuna komisjoni koosseisus oli ka Riigikantselei sümboolikaosakonna nõunik Ivo Manfred Rebane (hiljem asendas teda osakonnajuhataja Kalev Uustalu), siis pidas komisjon ühe istungi Toompeal Stenbocki majas. Pärast analüüsi võeti ühendust kahe sarnase kavandi autoriga, kelleks osutus Tapa linnakunstnik Liina Kald, et ta muudaks oma töid vastavalt komisjoni ettepanekutele. Pärast kavandite täiendamist otsustas komisjon üksmeelselt Tapa valla sümboolikakonkursi võitjaks tunnistada Liina Kaldi esitatud vapi ja lipu kavandid. Lõpliku valiku tegemisel kuulusid komisjoni koosseisus peale K.Uustalu ka Heiki Vuntus (Tapa Arenduskoda), Andres Mandre, Marju Bugri (mõlemad Saksi vald), Vjatšeslav Suvorov (Tapa linn), Leelo Jürimaa (Lehtse vald) ja Janne Maal (disainer).
Arbujad
Arbujad on luuletajate sõpruskond, mis on saanud nime 1938. aastal ilmunud kriitiku ja kirjandusteadlase Ants Orase koostatud antoloogia "Arbujad: valimik uusimat eesti lüürikat" järgi.
See luuletajatest sõpruskond kogunes üliõpilasseltsi Veljesto ümber.
Liikmed: Betti Alver, Bernard Kangro, Uku Masing, Kersti Merilaas, Mart Raud, August Sang, Heiti Talvik ja Paul Viiding.
Arbujad püüdlesid varasema eesti luulega võrreldes sügavama vaimsuse ja emotsionaalse pingestatuse poole. Nad käsitlesid kunsti kõlbeliste väärtuste kandjana ning inimest sõltumatu isiksusena.
Bernard Kangro on avaldanud arbujatest kirjanduslooliste mälestustega põimitud esseekogud "Arbujad" (1981) ja "Arbujate kaasaeg" (1983). 14.–15. oktoobril 1994. aastal toimus Tartus kirjanduskonverents "Arbujad: marginaale keskmele", mille teesid ilmusid samal aastal Eesti Kirjanduse Seltsi väljaandes. 2009. aastal lavastati Eesti Draamateatris etendus "Arbujad".
Alfred Russel Wallace
Alfred Russel Wallace (8. jaanuar 1823 – 7. november 1913) oli inglise loodusteadlane, geograaf ja antropoloog.
Wallace'i surma ajaks (1913) oli Darwini-Wallace'i loodusliku valiku teooria peaaegu ülemaailmselt aktsepteeritud bioloogia alustalana.
Lapsepõlv ja noorus
Alfred Russel Wallace sündis 1823. aastal Llanbadoci külas Walesis. Ta oli üheksalapselise pere seitsmes laps. Ta ema Mary Anne Greenell oli pärit Inglise keskklassi perekonnast Põhja-Londonist Hertfordist. Isa Thomas Vere Wallace oli pärit samuti Inglise päritolu perekonnast ning lõpetanud juura hariduse, kuigi ta seda ei praktiseerinud. Thomas Vere Wallace'il oli head sissetulekut andvaid kinnisvaraobjekte, kuid korduvad halvad investeeringud olid viinud pere rahaliselt kehva olukorda. Seetõttu kolisid Mary ja Thomas enne Alfredi sündi Walesi, kus oli majanduslikult soodsam elada.
Londonis elades luges Alfred Wallace tihti filosoofilisi, teaduslikke ja poliitilise sisuga raamatuid ning külastas Londoni Tehnikainstituudi loenguid. Pärast praktikat pakkus vend William talle töökohta maamõõtjana ning seetõttu lahkus Alfred 1837. aastal Londonist. Algul kolis ta Kingtoni, kuid liikus edasi Neathi (Glamorgan) Walesis. Ta reisis palju ringi, mõõtes maad nii Lääne-Inglismaal kui ka Walesis. 1843. aasta lõpul langes aga Williami äri majandusraskustesse ning Alfred otsustas töölt lahkuda.
Punalaik-apollo
thumb Punalaik-apollo (Parnassius apollo) on liblikas ratsulibliklaste sugukonnast apollo perekonnast.
Tiivad on valged, siruulatus on 70-86 mm. Esitiivad on mustade laikudega. Tagatiibadel on kaks punast musta äärisega ja valge keskosaga sõõri.
Alfred Russel Wallace
Lapsepõlv ja noorus
Silmapaistvate oskustega noormees palgati õppejõuks Leicesteri kolledžisse, kus ta õpetas maamõõtmist, kaardistamist ja joonestamist. Alfredi lemmikkohaks koolis sai raamatukogu, kus ta veetis suurema osa vabast ajast. Seal tutvus ja sõbrunes ta noore entomoloogi Henry Batesiga. Batesi eriala pakkus Alfred Wallace'ile palju huvi ning ta hakkas koguma mardikaid. 1845. aastal, kui William suri, lahkus Alfred koolist ning proovis koos vend Johniga Williami firmat elustada. Suurte rahaprobleemide tõttu see siiski ei õnnestunud ning ta läks lähedal asuvasse ettevõttesse ehitusinseneriks, kus tegeles raudtee kaardistamisega. Seal tekkis jälle võimalus veeta palju aega välitingimustes ning ta jätkas oma mardikakogu täiendamist.
Punalaik-apollo
Lõuna-Euroopas elab mäestikes 1000–2000 m kõrgusel, Rootsis esineb Ölandil, Soome lõunaosas Ahvenamaal ja teistel saartel ohustatud liik. Eestis on arvatavasti välja surnud 19. sajandil.
INTERCAL
INTERCAL on programmeerimiskeel, mille disainisid 26. mai hommikul 1972 Donald R. Woods ja James M. Lyon Pincertoni Ülikoolis. Akronüüm INTERCAL tuleneb sõnadest Compiler Language With No Pronounceable Acronym. Woodsi ja Lyoni eesmärgiks oli luua keel, millel ei ole ülejäänud levinumate programmeerimiskeeltega midagi ühist. Suures osas on INTERCAL oma loojate eesmärgile truuks jäänud, jagades ülejäänud programmeerimiskeeltega vaid väga põhilisi elemente, nagu näiteks muutujad, vektorid ning sisendi ja väljundiga tegelemine.
Punalaik-apollo
Röövik toitub kukeharjal.
Alfred Russel Wallace
Lapsepõlv ja noorus
Peatselt tekkis Alfredil mõte teha koos vend Johniga oma firma, mis tegeleks arhitektuuri ja tsiviilehitusega. Ühe tööna projekteeris ja ehitas ta Neathi Mehaanikainstituudi maja. 1843. aastal loodud instituudi rajaja William Jevons oli projektiga rahul ning palus Alfredil hakata oma koolis pidama loenguid loodusteadustest ja projekteerimisest. Samal aastal suri Alfredi isa. 1846. aastal otsustas Alfred osta maamaja Neathi lähedale ning kolida sinna koos venna Johni, õe Fanny ja ema Maryga. Neathis elamise ajal oli Alfred vilkas kirjavahetuses sõber Henry Batesiga ning tutvus paljude loodusteaduslike teostega.
INTERCAL
Lihtne Hello, world! tüüpi programm näeb INTERCAL-is välja nii:
PLEASE NOTE THAT THIS MAY ONLY RUN ON C-INTERCAL
(1)    PLEASE DO .4 <- ",1 SUB .4"~#3840
Alfred Russel Wallace
Lõuna-Ameerika ekspeditsioon
Tutvunud varem nimekate loodusteadlaste, näiteks Charles Darwini, William Henry Edwardsi ja Alexander von Humboldti töödega, otsustas Wallace minna loodusteaduslikule reisile. 1848. aastal lahkus Wallace koos Henry Batesiga Brasiilia poole laeval Mischief. Nende plaan oli koguda haruldasi loomaliike ja mardikaid, mille duplikaateksemplare müüa Inglismaa muuseumidele ja kollektsionääridele (sel ajal oli haruldaste looma- ja putukaliikide omamine staatuse sümbol). Lisaks lootis Wallace leida tõestust eri liikide transmutatsiooni teooriale ning dokumenteerida kogu reis.
Amazonase vihmametsades olles külastas teda vend Herbert, kes peatselt lahkus ning kahe aasta pärast kollatõppe suri. Veel tutvus ta Amazonases botaanik Richard Spruce'iga. Henry Bates ja Richard Spruce veetsid Lõuna-Ameerikas kokku kümme aastat, uurides loodust, kohalike inimesi ja loomi. Wallace suundus hoopis edasi neli aastat kestnud ekspeditsioonile Rio Negrose aladele, et koguda uusi loomaliike ja kaardistada maa. Reisi käigus tegi ta märkmeid kohalike inimeste elu, geograafia, floora ja fauna kohta.
1852. aasta juulis otsustas Wallace suunduda tagasi Inglismaale. Ta sai koha laeval Helena, mis pärast 26 merel seilatud päeva süttis ja maha põles. Wallace oli sunnitud maha jätma kõik oma haruldased leiud ja dokumenteeritud käsikirja. Kümnepäevase päästjate ootamise järel leidis Alfredi laev Jordeson, mis oli teel Kuubalt Londonisse. Laeval ei oldud arvestatud inimeste lisandumisega, seega 1. oktoobril 1852 jõuti täiesti nälginutena Inglismaale.
Pärast ekspeditsiooni elas Wallace 18 kuud Londonis kaduma läinud kollektsiooni kindlustuse ja varem kohale toimetatud eksemplaride raha eest. Kuigi tal läksid tulekahjus kaduma peaaegu kõik käsikirjad, oli ta võimeline ikkagi kirjutama kuus akadeemilist artiklit oma ekspeditsioonist Lõuna-Ameerikasse. Tänu nendele teostele kohtus ta paljude teiste loodusteadlastega, kelle seas oli ka Charles Darwin.
Malai saarestiku ekspeditsioon
pisi|420x420px|Alfred Russel Wallace 1862. aastal Reisipisik oli Wallace'i elu üle kontrolli võtnud. Ta meenutas helgelt looduse ja loomade mitmekesisust Lõuna-Ameerika vihmametsades. Seega otsustas ta aastatel 1854–1862 reisida läbi Malai saarestiku, saades selleks raha tagasi saadetud looma ja putuka liikide eksemplaridest. Lisaks ta dokumenteeris ja õppis looduse ajalugu. Nagu paljudel teistel loodusteadlastel, oli ka Wallace'il küsimus, kust erinevad liigid tulevad ja miks neid nii palju on. Tollal usuti, et kõik liigid on jumala loodud (selleks ajaks oli Darwin mõelnud välja evolutsiooniteooria ja liikide päritolu teooria, kuid ta oli seda jaganud vaid mõne kõige lähedasema teadlasega. Teooriat avaldada Darwin aga ei saanud, kuna tal polnud piisavalt asitõendeid).
Wallace avastas Austraalia ja Aasia mandri vahelise liikide erinevuse, mis tänapäeval on tuntud kui Wallace Line. Ekspeditsiooni jooksul kogus Wallace 126 000 (sh 80 000 putukat) eri liiki elusolendit. Paljud neist olid varem teaduslikult avastamata ning kannavad praeguseni Wallace'i nime. Üks kuulsamaid avastusi oli "Wallace'i lendav konn" (Rhacophorus nigropalmatus). Veel oli Wallace esimene eurooplane, kes avastas ja dokumenteeris müstilised paradiisilinnud. Wallace oli alati veendumusel, et liigi tagasisaatmisest Inglismaale ei piisa, vaid nende käitumist looduses tuleb dokumenteerida.
Reisi ajal kujunes Wallace'il arusaam liikide päritolust, liikide looduslikust valikust ja evolutsioonist. Sellest kirjutas ta Darwinile, kes juba Wallace'i varasemate kirjade põhjal kartis, et keegi jõuab temast teooria kirjutamisega ette. Darwin otsustas kirjutada teose "Looduslik valik" ("Natural Selection") ja panna teooria nimetuseks "Darwin and Wallace Theory of Natural Selection". Pärastises evolutsiooniteoorias jättis Darwin aga Wallace'i mainimata. Wallace avaldas Inglismaale tagasi jõudes teose "The Malay Archipelago", mis sai kuulsaimaks teadusliku ekspeditsiooni raamatuks 19. sajandil. Tagasihoidlik Wallace pühendas raamatu oma iidolile Darwinile.
Tagasi Suurbritannias
1862. aastal pöördus Wallace tagasi Inglismaale. Ta asus elama oma õe Fanny ja tema abikaasa Thomas Simsi juurde. Sel ajal ta avaldas palju teoseid oma reisist ning pidas loenguid, milles kaitses loodusliku valiku teooriat. Näiteks oli ta Darwini teoste "Seksuaalne valik" ja "Looduslik valik" kaasautor. Ta sõbrunes teadlaste Charles Lyelli ja Herbert Spenceriga. 1865. aastal hakkas Wallace uurima hoopis spirituaalsust.
Kuigi Wallace teenis loomaliigieksemplaride müügist palju raha, investeeris ta ebaõnnestunult raudteese ja kaevandustesse. Seetõttu tekkis tal raskusi hoida oma sissetulekut stabiilsena. Ta teenis raha näidiste hindamistega ja avaldas 1872.–1876. aastani 25 teadusartiklit, millest kuulsaim on "The Geographical Distribution of Animals". Lisaks teenis ta raha sellega, et aitas avaldada Darwini ja Lyelli teoseid. Darwin oli Wallace'i halvast majanduslikust seisust teadlik ning oli suuresti tema teene, et Wallace hakkas 1881. aastast saama riiklikku pensioni 200 naela aastas.
Vahepeal tegeles Wallace ka poliitikaga. Ta avaldas mõned poliitilised artiklid aastatel 1873–1879 ning osales debattidel kaubanduspoliitika ja maareformi teemadel. Ta uskus, et maa peaks kuuluma riigile ja seda tuleks rentida neile, kes toovad rahvale kõige rohkem kasu. 1881. aastal valiti Wallace esimeseks maa natsionaliseerimise ühingu (Land Nationalisation Society) presidendiks. Ta kritiseeris vabamajanduse poliitikat, millel on negatiivne mõju tööklassi inimestele. 1889. aastal pärast Henry George'i raamatu "Progress and Poverty" lugemist kuulutas Wallace ennast sotsialistiks. Ta jäi sotsialistiks elu lõpuni ning avaldas ka raamatu "The Revolt of Democracy". Lisaks võitles Wallace naiste valimisõiguse poolt ja militaarkulutuste vastu.
Evolutsiooniteooria kujunemine
Varajane evolutsiooniline mõtlemine.
Wallace (erinevalt Darwinist) alustas karjääri reisiva naturalistina, kes juba uskus liikide muutlikkusse (transmutatsioon). Sellist vaadet peeti tol ajastul revolutsiooniliseks, kuigi samas oli revolutsiooni teemadel kõnelemine väga populaarne. Aeg-ajalt viidati Wallace'ile kui üleüldiselt äärmuslike seisukohtade pooldajale – seda nii poliitikas, religioonis kui ka teaduses.
Veebruaris 1855 töötas Wallace Sarawaki saarel ning kirjutas valmis artikli "On the Law which has Regulated the Introduction of New Species". Artikkel avaldati samal aastal ajakirjas Annals and Magazine of Natural History. Uurimus käsitles nii fossiilsete kui ka elavate liikide geograafilist ja geoloogilist levikut. Tänapäeval tuntakse seda valdkonda biogeograafiana. Järeldusena tõi Wallace välja, et iga uus liik saab tekkida pika aja vältel lähestikku elades ja sarnase liigiga kokku puutudes.
Darwin jagas oma nägemust evolutsioonist juba 1842. aastal sõbra-kaasteadlase Charles Lyelliga, kes polnud siiski veendunud teooria paikapidavuses, kuni luges Wallace'i 1855. aasta kirjutist.
Darwini ideede kaitsmine
Pärast Darwini teose "Liikide tekkimine" ("On the Origin of Species") ilmumist sai Wallace'ist raamatus kirjutatu tulihingeline kaitsja. 1863. aastal avaldas Wallace Darwini seisukohtade selgituseks põhjaliku teadustöö "Remarks on the Rev. S. Haughton’s Paper on the Bee’s Cell, And on the Origin of Species", mille sisu oli kirjutada vastulause ühele geoloogiaprofessorile, kes oli teravalt kritiseerinud Darwini seisukohti mesilase raku evolutsioonilise arengu osas.
Hiljem, kui ilmus George Campbelli teadustöö "The Reign of Law", mis püüdis loodusliku valiku teooriat ümber lükata, avaldas Wallace 1867. aastal ajakirjas Quarterly Journal of Science veelgi pikema vastuse tööga "Creation by Law", et taas Darwini seisukohti valjuhäälselt kaitsta.
1870. aastal kirjutas Wallace pärast Briti Teadusassotsiatsiooni (British Science Association) koosolekut Darwinile kirja, milles väljendas nördimust selle üle, et liidus polnud järel enam ühtegi loodusajaloolast, kellega põnevaid arutelusid pidada.
Darwini ja Wallace'i ideede erinevus
Teadusajaloolased on väitnud, et kuigi Darwini jaoks olid Wallace'i ideed tema enda seisukohtadega sarnased, leidus neis siiski erinevusi. Darwin rõhutas näiteks liigisisest konkurentsi kui paljunemise ja ellujäämise alust, samal ajal kui Wallace keskendus pigem keskkondlikele teguritele. Liikide elukohavahetuse ja kohastumuse aluseks olid tema arvates hoopis soodsad/ebasoodsad looduslikud olud.
Vaktsineerimisvastasus
1880. aastate alguses sattus Wallace kohustusliku rõugetevastase vaktsineerimise debatti. Esialgu kaalus ta vaktsineerimist kui isikuvabaduse küsimust. Lähemalt uurides vastandujate statistilisi andmeid, hakkas Wallace vaktsineerimise efektiivsuses kahtlema. Sel ajal polnud veel palju teada, kuidas toimub haigustekitajate areng, ning ühtne arusaam rakubioloogias puudus. Samuti oldi veel teadmatuses, milliste põhimõtete järgi toimib inimese immuunsüsteem. Wallace süvenes veelgi ning leidis vastuolulisi ja võltsitud andmeid vaktsineerijate eestkõnelejate andmetes, mistõttu umbusk kasvas veelgi. Kohati kahtlustas Wallace ka arstide isiklikke huvisid seoses vaktsineerimise populariseerimisega. Lõpuks järeldas Wallace, et rõugete vähenemine populatsioonis on pigem seotud parema hügieeni ja avalike kohtade paranenud puhtusega.
Teine aspekt, mis Wallace'ile vaktsineerimise juures küsimusi tekitas, oli loodusliku tasakaalu rikkumine, kuna tema meelest oli kõikidel organismidel looduses eesmärk ning Wallace kartis, et kui seda tasakaalu häirida, tekib soovimatuid tagajärgi.
Tunnustus
pisi|Anthony Smithi loodud Alfred Russel Wallace'i skulptuur, [[Natural History Museum, London]]
Maywood (Illinois)
Maywood on külaks nimetatav asula Ameerika Ühendriikides Illinoisi osariigis Cooki maakonnas Proviso vallas. Geograafilised koordinaadid on 41°52′ N, 87°50′ W.
Sawu meri
Merd ümbritsevad Florese saar loodes, Timori saar kagus ja Sumba saar edelas. Temast loodes asub Florese meri, millega teda ühendab Sape väin. Kirdes asub Banda meri, millega teda ühendavad Alori väin, Ombai väin ja teised väinad. Lõunas asub India ookean, millega teda ühendavad Roti väin, Sumba väin ja teised väinad.
Maywood (Illinois)
Asula pindala on 32,9 km² ja elanike arv 2000. aastal 26 987.
Sawu meri
Mere mõõtmed on idast läände 600 km ja põhjast lõunasse 200 km. Pindala on 35 tuhat km².
Maywood (Illinois)
Ajalugu
Maywood on asutatud 1869. aastal.
Sawu meri
Mere sügavus on keskmiselt 1683 ja maksimaalselt 3475 meetrit. Suure sügavuse tõttu pole seal saari, ainult mere lõunaosas on Sawu saared: Sawu, Raijua ja Dana saar. Vee temperatuur on pinnal augustis +26 °C ja veebruaris +28 °C, põhjas +3 °C. Soolsus on 34‰.
Maywood (Illinois)
Ajalugu
Maywoodis on sündinud:
Sawu meri
Mere kaldad on mägised, kui välja arvata Sawu saared ja Roti saar. Timoril asuv mägi Mutis on 2427 m kõrge ja see pole Timori kõrgeim tipp, aga kõrgeim tipp ei asu Sawu mere rannikul. Sumba kõrgeim mägi Wanggameti on 1225 m kõrge. Mägised on ka kõik mere põhjaranniku saared. Florese kõrgeimad tipud Ranakah (2382 m) ja Egon (1703 m) on koguni tegevvulkaanid.
Mere kaldad kuuluvad üldiselt Indoneesiale Ida-Nusa-Tenggara provintsi. Üksnes Sumbawa kuulub Lääne-Nusa-Tenggara provintsi ja Timori saare kaldast kuulub osa Ida-Timorile.
Sawu mere kaldad ja saared on üldiselt asustatud, aga suuri linnu on mere kaldal vähe. Tähtsaim linn on Ida-Nusa-Tenggara provintsi pealinn Kupang.
Sawu merre ei suubu suuri jõgesid.
Eesti Kirjanduse Selts
pisi|[[Tartu Kirjanduse Maja Vanemuise tänav 19, kus tegutsevad Eesti Kirjanduse Selts ja Eesti Kirjanike Liidu Tartu osakond]] pisi|EKS embleem kõvaköitelise raamatu ümbrispaberi seljal Eesti Kirjanduse Selts (lühend EKS) on organisatsioon, mille eesmärk on kirjanduse, teaduse ja kunsti edendamine Eestis, oma maa ja rahva igakülgne tundmaõppimine ning tehtud töö tulemuste kättesaadavaks tegemine rahvale. Seltsi juhatus asub Tartus.
Selts asutati 6. augustil 1907. Loomise järel kasvas selts kiirelt tervet Eestit katvaks organisatsiooniks ja 1930. aastate lõpul kuulus sellesse juba üle 2000 liikme. Seltsi tegevus lõpetati ja seltsi varad natsionaliseeriti 1940. aastal.
Eesti Kirjanduse Selts taastati ametlikult 18. detsembril 1992 ja tegevus jätkus õigusliku järjepidevuse alusel ning 16. juunil 1940 kehtinud ja redigeeritud põhikirja järgi.
Selts annab välja oma aastaraamatut.
Sargasso meri
pisi|Sargasso mere asukoht Sargasso meri on Atlandi ookeani osa. Teda ei piira rannad ega saared, vaid hoovused: läänest ja põhjast Golfi hoovus, lõunast Antilli hoovus ja idast Kanaari hoovus. Meri on valdavalt sügav, ainsad saared on Bermuda saared.
Meri on umbkaudu 4,16 miljoni km² suurune. Samas on Sargasso mere piiritlemine raske, kuna meri on pidevas liikuvuses. Mere piirideks võiks lugeda 20–38 põhjalaiuskraadi ja 76–43 läänelaiuskraadi.
Sargasso meri on saanud nime makrovetikate Sargassum natans ja Sargassum fluitans järgi, mis tekitavad mere pinnale suuri n-ö ujuvaid vaipu. Vetikakogumid on toiduks ja varjupaigaks paljudele liikidele, sealhulgas endeemsetele ja ohustatud liikidele. Sellise elurikkuse pärast on Sargasso merd ka nimetatud "kuldseks ujuvaks vihmametsaks Atlandi ookeanis".
Sargasso merele on iseloomulik tema läbipaistvus ja sügavsinine värvus.
Ajalugu
Esimesed teadaolevad mainingud Sargasso mere kohta ulatuvad 1492. aastasse, kui Christoph Columbus kirjeldas merepinnal olevaid vetikaid, mida ta arvas olevat madala vee tunnusmärgiks, ning samuti tuule puudumist. Columbuse madrused kartsid, et tuule puudumise tõttu pole neil võimalik Hispaaniasse tagasi pöörduda ning veepinnal olevate vetikate all varitsevad madalikud, kuhu laev võib karile joosta. Samu tundemärke kirjeldasid ka mitmed teised meremehed. Nii saigi meri paljudele tuntuks vetikate ja tuulevaikuse tõttu. pisi|Makrovetikas Sargassum
Elustik
Sargasso merel on tähtis roll euroopa angerja (Anguilla anguilla), ameerika angerja (Anguilla rostrata) ja ameerika meriangerja (Conger oceanicus) kudealadena. Sargasso meri on koduks ka kõigile viiele Atlandi kilpkonnaliigile.
Vähemalt 27 linnuliiki on seotud Sargasso meres leiduva Sargassum'iga. Üheks selliseks liigiks on bermuda tormilind, kes arvati olevat välja surnud ainult 10 aastat peale Bermuda koloniseerimist. Kolmsada aastat hiljem leiti siiski mõned pesitsevad linnud ja liik päästeti väljasuremisest.
Sargasso meri on üks enim hapnikku produtseerivaid kooslusi planeedil. Suurt rolli mängib selles ainult paarkümmend aastat tagasi avastatud tsüanobakter Prochlorococcus, mis toodab 20% hapnikust atmosfääris.
Sargasso merre lähevad mõneks oma eluetapiks väga paljud liigid. Suurematest liikidest näiteks kašelott, vaalhai ja nahkkilpkonn. Harilik tuun kasutab Sargasso merd pigem läbirändeks.
Ohustatus
Kuigi Sargasso meri on suurtest linnadest kaugel, jõuab sinna hoovustega suurtes kogustes inimeste tekitatud reostust.
Ohustavad ka laevad ja laevanduse kahjulikud mõjud, näiteks veealune müra, keemilised heitmed, ballastvee vahetus ja vetikakogumite kahjustamine. Probleemiks on lisaks veel kalade ülepüük, kalade ja teiste loomade elupaikade kahjustamine ja kaaspüük kalastamisel. Tulevikuprobleemideks võivad olla Sargassum´i liigne kasutamine ja kliima soojenemisest tingitud muutused.
Bermuda kolmnurk
pisi|Bermuda kolmnurk Sargasso meres asub üks maailmas seni müstilisemaid kohti, mida tuntakse Bermuda kolmnurga nime all. Täpsemalt on Bermuda kolmnurk Bermuda saarte, Florida lõunatipu ja Puerto Rico vaheline Atlandi ookeani osa. Bermuda kolmnurka teatakse maailmas kui müstilist kohta, kus selgitamata põhjustel upuvad laevad ja kukuvad alla lennukid.
Teoreetikud on toonud põhjuseks kliima mõjud, nt hoovused, ebastabiilne ilmastik, korallrifid ja palju muudki. Teooriaid on teisigi ja uurimine selles osas kestab tänapäevani. Statistikud samas väidavad, et tegelikult ei ületa seal piirkonnas toimuvad õnnetused keskmist õnnetuste arvu, kui võrrelda neid teiste USA rannikumere aladega.
Ajaloo kaks kõige kuulsamat õnnetust Bermuda piirkonnas on "Lend 19", mille tagajärjel jäi 1945. aastal kadunuks viis sõjaväe õppelennukit, ja 1918. aastal toimunud õnnetus, kui jäi teadmata kadunuks laev USS Cyclops, pardal üle 300 mehe.
Vesipipar
Vesipipar (Elatine L.) on üks kahest perekonnast vesipipraliste sugukonnas.
Eestis on levinud mõru vesipipar (Elatine hydropiper).
Kuldkann
Kuldkann (Helianthemum Mill.) on taimede perekond kuldkanniliste sugukonnas.
Eestis on levinud harilik kuldkann (Helianthemum nummularium) peamiselt Põhja-Eestis ja läänesaartel.
Klibu
pisi|Klibu ja liiv Uus-Meremaa rannikul Klibu on lapik ümardunud kivi.
Johan Andreas Murray
Johan Andreas Murray (27. jaanuar 1740 Stockholm – 22. mai 1791 Göttingen) oli Rootsi botaanik ja arst.
Klibu
Klibu tekib plaatjate või kihiliste settekivimite tükkide ümardumisel. Täpset suurusvahemikku ei ole, kuid tavaliselt peetakse klibuks lapikuid ümardunud kive läbimõõduga 20...200 mm. Eesti rannikute klibu on enamasti lubjakivist.
Johan Andreas Murray
Ta oli aastail 1756–1759 Uppsalas Carl Linné õpilane. Aastast 1760 elas Göttingenis.
Klibu
Mõned linnud, näiteks pingviinid, ehitavad oma pesa klibust.
Koeranaeris
Koeranaeris (Bryonia L.) on taimede perekond kõrvitsaliste sugukonnas.
Eestis võib metsistuda ilutaimena kasvatav harilik koeranaeris (Bryonia alba).
Ogakurk
Ogakurk (Echinocystis Torr. et A. Gray) on taimede perekond kõrvitsaliste sugukonnas.
Jiří Šlégr
Ta alustas klubikarjääri Litvínovi CHZ-is. Hooajal 1987–88 debüteeris ta Tšehhoslovakkia kõrgliigas.
1990. aastal valis Vancouver Canucksi ta NHL-i draft'is 23. valikuna. Canucksi meeskonnaga liitus ta hooajal 1992–93. Karjääri jooksul mängis ta NHL-is veel viies klubis: Edmonton Oilers, Pittsburgh Penguins, Atlanta Thrashers, Detroit Red Wings ja Boston Bruins. Hooajal 2001–02 võitis ta Red Wingsiga Stanley karika.
Klubikarjääri jooksul mängis ta veel Rootsi kõrgliigaklubis Södertälje SK, Venemaa kõrgliigaklubis Omski Avangard ja Šveitsi kõrgliigaklubis EHC Biel. Karjääri lõpetas ta 2015. aastal Litvínovis, tulles oma viimasel hooajal klubiga Tšehhi meistriks.
1998. aastal tuli Šlégr Tšehhi jäähokikoondise koosseisus olümpiavõitjaks ja 2005. aastal maailmameistriks. Lisaks võitis ta maailmameistrivõistlustelt veel kaks pronksmedalit. Tšehhoslovakkia jäähokikoondise koosseisus võitis ta 1992. aasta taliolümpiamängudel pronksmedali.
Šlégr on Jaromír Jágri kõrval üks kahest Tšehhi jäähokimängijast, kes võitis karjääri jooksul olümpiakulla, tuli maailmameistriks ja võitis Stanley karika.
Aastatel 2010–2013 oli Šlégr Tšehhi parlamendi alamkoja liige.
Apostellik usutunnistus
Apostellik usutunnistus on kristliku usutunnistuse varaseim versioon, pärineb arvatavasti 2. — 3. sajandist, teistel andmetel reformatsiooniajast. Kasutusel enamasti protestantlikes kirikutes, sealhulgas ka luteri kirikus.
Jumalateenistus
Jumalateenistus (liturgia) on religioosne kombetalitus (rituaal), mille käigus suheldakse kõrgema(te) vaimse(te) jõu(dude)ga.
Eesti käibekeeles kasutavad protestandid sõna "jumalateenistus" nii armulauaga kui ka ilma armulauata jumalateenistuse kohta (armulauata jumalateenistus on ühispalve). Katoliku kiriku jumalateenistuse kohta vaata artiklit Missa.
Vaata ka
Nemac
Pehr von Afzelius
pisi|Pehr von Afzelius Pehr von Afzelius (1816. aastani Pehr Afzelius; 1760 Larv, Västergötland – 2. detsember 1843 Uppsala) oli rootsi arstiteadlane ja arst, loodusteadlase Adam Afzeliuse ja keemik Johan Afzeliuse vend.
Aastal 1777 asus ta õppima Uppsala ülikooli. Anatoom Adolf Murray äratas tema huvi arstikutse vastu. Aastal 1782 sai ta filosoofilise kraadi, 1783 sai ta meditsiinilitsentsiaadiks. Aastatel 1784–1786 õppis ta oma aja parimate arstide juures Pariisis ja Londonis. Äraoleku ajal promoveeriti ta meditsiinidoktoriks ja nimetati Uppsala ülikooli meditsiiniadjunktiks.
Aastal 1801 sai ta Uppsala ülikooli meditsiiniprofessoriks.
Aastast 1812 oli ta Rootsi kuninga ihuarst.
8. augustil 1815 tõsteti ta aadliseisusse ja immatrikuleeriti 1816 Rootsi rüütelkonda nr 2240 all.
Selkämeri
pisi|Asukoha kaart Selkämeri (soome; rootsi Bottenhavet) on Põhjalahe lõunaosa.
Merenkurkku väina kaudu ühenduses Perämerega, Ahvenanrauma kaudu aga Ahvenamerega. Pindala 67 000 km², suurim sügavus 294 meetrit. Vee soolsus on umbes 5 promilli.