cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jackie Chan
Ameerika filmitööstus
1990. aastatel üritas Chan läbi lüüa Hollywoodi filmitööstuses ja hakkas Ameerika Ühendriikides kuulsust koguma, kui populaarseks said tema filmid “Möll Bronxis” (“Rumble in the Bronx”) ja “Tipptund” (“Rush Hour”), millele tehti hiljem ka kaks järjefilmi.
Muu tegevus
Lisaks näitlemisele on Chan töötanud ka Hongkongi muusikatööstuses, olnud UNICEF-i hea tahte saadik ja pannud aluse ka omanimelisele heategevuslikule organisatsioonile Jackie Chan Charitable Foundation.
Arvutilingvistika
Arvutilingvistika ehk arvutuslingvistika on teadusharu, mis ühendab keeleteaduse ja arvutiteaduse. Arvutuslingvistika põhiülesanded võib jagada kaheks: keele analüüs ja keele genereerimine ehk süntees.
Arvutilingvistika erineb keeletehnoloogiast ja masintõlkest, kuid on mõlema valdkonnaga seotud. Arvutilingvistika rakendused hõlmavad keeleressursse ja -töötlusvahendeid ning kõik rakendused koos on keeletehnoloogia. Keeletehnoloogia ja arvutilingvistika tegelevad mõlemad loomuliku keele automaattöötlusega, kuid arvutilingvistika läheneb probleemidele teoreetilisema ja keeletehnoloogia rakenduslikuma nurga alt. Masintõlge on üks arvutilingvistika kasutusaladest.
Teadusharu küljed
Arvutilingvistika jaguneb teoreetiliseks ja rakenduslikuks valdkonnaks. Teoreetises arvutilingvistikas uuritakse inimese keelelisi võimeid. Rakenduslikus arvutilingvistikas tehkase tööd keeleressurssidega, luuakse ja arendatakse keele automaattöötluseks vajalikku tarkvara. Keeleressursside alla kuuluvad keelekorpused, leksikaalsed andmebaasid ja formaalsed grammatikad.
Ajalugu
Arvutilingvistika kui üks tehisintellekti suundadest tekkis XX sajandi 50. aastatel. Selle arengu põhietapid on suures osas samad mis tehisintellekti arenguetapid.
Uurimismeetodite ajalugu
Teadusharu algfaasis ehk 50. aastate keskpaigast 70. aastateni keskenduti peamiselt praktilistele rakendustele nagu masintõlge ja kvaliteeditagamine (QA).
60. aastate keskel hakati looma loomuliku keele mõistmisele ja dialoogile suunatud süsteeme. Parim näide sellest on Joseph Weizenbaumi ELIZA, mille eesmärk oli jäljendada Carl Rogersi kliendikeskset lähenemist rakendavat psühholoogi. ELIZA luges kasutajalt sisendi, otsis sellele salvestatud mustrite hulgast vaste ja tagastas sobiva väljundmalli koos sisendinfoga. Samuti tekkisid 60. aastatel tehisintellektil põhinevad lähenemised.
70. aastatel hakati keeletöötlust siduma psühholoogiaga, misläbi kujunes välja mitu lähenemist. M. Ross Quilliani "Semantilise mälu" mudelit (1968), mis tuvastab sõna tähenduse mõistevõrgus "aktiveerimise levitamise" teel, uurisid edasi Rumelhart, Lindsay ja Norman (1972) ning see on üks arvutilingvistika uurimissundadest tänapäevani. Samuti kujunes välja Roger Schanki kontseptuaalse sõltuvuse teooria, mida uuriti mitu aastakümmet ja mille läbi jõuti järeldusele, et keel mõistmine ja selle põhjal järelduste tegemine põhineb taustteadmistel.
Teoreetilisele poolele hakati tähelepanu pöörama 70. aastatel.
80. aastate lõpust 1995. aastani mindi üle korpuspõhisele statistisele lähenemisele.
Masintõlke ajalugu
Tehisintellekti ja arvutilingvistika arengu tõukeks oli arvutite ilmumine 1940. aastatel ja nende edukas kasutamine Teises maailmasõjas. Usutakse, et tehisintellekti ülesannete mõistmise esimeseks etapiks on Alan Turingi artikkel "Kas masinad suudavad mõelda?" ("Can machines think?"). Selles klassikalises artiklis oletab Turing, et tehisintellektist saab rääkida siis, kui inimene ei suuda arvuti ja inimkõne vahel vahet teha. Sellest ideest on kujunenud üldtuntud Turingi test, mis on kirjeldatud artiklis "Arvutusmasinad ja intellekt" ("Computing machinery and intelligence"), mis ilmus aastal 1950 filosoofiaajakirjas Vaim (ingl Mind).
Uue arvutite põlvkonna ja programmeerimiskeelte ilmumisega hakati tegelema masintõlkega. Tegelikult olid esimesed ideed masintõlke kohta väljendatud juba 1947. aastal Ameerika Ühendriikides kohe pärast esimeste arvutite ilmumist. Esimene masintõlke avalik demonstratsioon toimus aga 7. jaanuaril 1954 ja seda nimetati "Georgetowni eksperimendiks" (ingl Georgetown-IBM experiment), sest seda korraldas Georgetowni ülikool ja IBM. Eksperiment koosnes sellest, et masin tõlkis automaatselt üle 60 venekeelse lause inglise keelde.
ALPAC 1966. aasta aruanne
1964. aastal loodi Ameerika Ühendriikides komitee ALPAC ehk loomulike keelte automaattöötluse konsultatiivkomitee (ingl Automatic Language Processing Advisory Committee), et hinnata arvutuslingvistika ja masintõlke senist edu ja saavutusi. 1966. aastal avaldatud aruandes väljendas komitee tugevat skeptilisust masintõlke uuringute edu kohta ja rõhutas arvutuslingvistika algtõdedel põhineva teadustöö olulisust. Peagi pärast aruande ilmumist vähendas valitsus drastiliselt masintõlke kui teadusharu rahastamist, aeglustades masintõlke uurimise edasist arengut. ALPAC-i 1966. aasta aruande puhul on oluline, et see käsitles ainult üht masintõlke kasutamise eesmärki: Ameerika Ühendriikide valitsuse ja sõjaväe võimalusi venekeelsete dokumentide analüüsimisel. Aruanne jättis kõrvale masintõlke ja masintõlkesüsteemide muud funktsioonid ning imelikul kombel ei käsitletud ka ühtki teist võõrkeelt. Aruande avaldamise tagajärjel langes masintõlge Ameerikas ligemale kümneks aastaks arvutilingvistika üheks vähem tähtsaks aspektiks. Seevastu Kanadas, Prantsusmaal ja Saksamaal uuringud jätkusid. Olgugi et ALPAC 1966. aasta aruanne andis tugeva löögi masintõlke arengule, ei tähendanud see arvutilingvistika olulisuse vähenemist teaduses – rohkem rõhku hakati lihtsalt panema teistele, teoreetilisematele, külgedele.
Keelemudeli hindamine
Arvutuslingvistika rakendusena arendatakse loomuliku keele mudeleid. Iga sellise mudeli arendusel on oluline seada paika hinnangumeetod, mis sätestaks arenduse suuna. Hinnangumeetodit võib koostada mitmel viisil; näiteks võib hinnangumeetod olla sisemine või välimine. Sisemise hinnangumeetodi puhul defineeritakse eelnevalt etalontulemus ja võrreldakse keelemudelite tulemusi selle etaloniga; välimise hinnangumeetodi puhul ei ole etaloni ja erinevate keelemudelite tulemusi võrreldakse otse üksteisega. Sisemist hindamist on lihtsam automatiseerida, kuid keerukamate eesmärkide korral pole etaloni defineerimine triviaalne. Näiteks kui eesmärgiks on luua programm dialoogilausete automaatseks semantilise "eesmärgiga" märgendamiseks, saaks etaloni defineerida käsitsi dialoogikatkendeid märgendades, sest arvuti keeleoskustaseme lähendamine inimese omale on üks arvutuslingvistika põhiülesandeid – ent ka erinevad inimesed võivad parima võimaliku märgenduse suhtes eriarvamustele jääda.
Kasutusalad
Eesti keele jaoks on loodud Microsoft Office’i speller, poolitaja ja tesaurus. Samuti on loodud optiline tekstituvastus, kõnesüntees, kaks masintõlkeprogrammi (eesti ja vene) ja kümme elektroonilist sõnaraamatut. Korpuste kasutusmugavuse suurendamiseks on Eestis loodud mitmeid märgendusprogramme.
Suulise keele töötlus ehk kõnetehnoloogia
Suulise keele töötlusega tegelevad valdkonnad on kõnesüntees, kõnetuvastus ja kõnelejatuvastus. Kõnesünteesi abil teisendatakse ortograafiline tekst loomuliku kõlaga kõneks. Kõnesüntesaatori loomiseks uuritakse suulist suhtlust, tehakse arvutile selgeks kõnelemise eripärad, genereeritakse meloodiakontuur ja kõnesignaal. Kõnetuvastuse abil teisendatakse arvutisse sisestatud kõnesignaal tekstiks. Selle rakendused on näiteks kontoritarkvara, infootsing ja dikteerimine. Kõnelejatuvastuse abil tehakse kindlaks kõneleja isik. Identifitseerimisel otsitakse võrdlusmaterjali hulgast sobivaim vaste. Verifitseerimisel võrreldakse registreeritud isiku kõnenäidet varem salvestatud mudeliga. Kõnelejatuvastust kasutatakse politseis ning turvameetmena. Eesti keele jaoks on loodud kõnesüntesaator ning väikesemahulisi sõnastikke sisaldavaid kõnetuvastussüsteeme. Tallinna Tehnikaülikooli keeletehnoloogia laboratooriumis uurimitakse ja töödeldakse suulist kõnet.
Keeleanalüüs
Keeleanalüüs hõlmab morfoloogilist analüüsi ja sünteesi, süntaksianalüüsi ehk parsimist, semantilist analüüsi ja pragmaatilist analüüsi.
Eestis tegelevad morfoloogilise analüüsi ja sünteesiga Tartu Ülikool ja Eesti Keele Instituut (EKI). Tartu Ülikool töötas Lisaks Etmrfile välja ka kahetasemelise mudeli rakenduse eesti keele jaoks. EKI arendab avatud morfoloogiamudelit:  kirjeldatakse ja lahendatakse nähtusi aktiivsete morfoloogiareeglite abil ning analüüsitakse tundmatuid sõnu tüübituvastusreeglite abil.
Morfoloogilise ühestamise abil leitakse morfoloogiaanalüsaatori pakutavate morfoloogiliste tõlgenduste hulgast konteksti sobivad. Arvutilingvistika abil on protsessi automatiseeritud ning kasutusele võetud statistikal põhinevad (T3mesta, TreeTagger, TnT) ja reeglipõhised (kitsenduste grammatika programm ESTKG) morfoloogilised ühestajad. Morfoloogilise ühestaja töö lihtsustamiseks loodi 2001. aastal Tartu Ülikoolis loomulikku keelekasutust kajastav ühestatud sõnatähendustega korpus.
Süntaktiline analüüs on eesti keele kontekstis lauseliikmete funktsiooni kindlaks määramine. Selle jaoks on loodud eesti keele automaatne süntaksianalüsaator.
Semantilise analüüsi hõlbustamiseks on loodud leksikaal-semantiline andmebaas ehk tesaurus Eesti Wordnet. Sõnatähenduste ühestamise lihtsustamiseks on kirjutatud andmebaasile toetuv automaatne ühestamisprogramm Semyhe.
Pragmaatilises analüüsis on Eestis peamiselt pööratud tähelepanu dialoogi modelleerimisele, mille eesmärk on arvutiga suhtlemine loomulikus keeles ja inimestevahelise suhtluse reeglite kohaselt. Tartu Ülikoolis uuritakse dialooge suulise kõne baasil Eesti dialoogikorpuse abil. Eesti dialoogikorpus loodi Tartu Ülikoolis välja töötatud dialoogiteooria ja eksperimentaalsete algoritmide põhjal.
Masintõlge
Masintõlkega hakati Eestis tegelema 1950. aastatel, mil Tartu Ülikooli uurimisrühm hakkas matemaatilisi tekste vene keelest eesti keelde tõlkima, kuid varsti töö seiskus. 2004. aastal võeti Tartu Ülikoolis uurimisaluseks statistiline masintõlge ning õppimisandmeteks loodi Eesti ja Euroopa Liidu seadusandlike aktide alusel paralleelkorpus. 2007. aastal dokumenteeriti esimesed tõlkimise katsed. Uuritakse ka õppimisandmeid ja nende kvaliteeti.
Üks laialt kasutatavaid masintõlkesüsteeme on 1960. alguses loodud reeglipõhist morfoloogiat kasutav SYSTRAN, mis ühendati 2010. aastate alguses statistiliste masintõlke tehnikatega. Masintõlget kasutavad masintõlke teenused Google Translate ja Microsofti Bing Translator, samuti paljud USA ja Euroopa riigiametid. On olemas ka väikeste keelegruppide jaoks mõeldud masintõlkevahendid.
Andmeotsing
Andmeotsingut kasutatakse arvutlingvistika kontekstis peamiselt dokumendihalduses. Dokumendiotsing ja -rühmitamine on andmeanalüüsis kasulikud ja tihti andmete ekstraheerimise (ingl data extraction) või tekstikaeve eelsammud.
Dokumendiotsing on üks andmeotsingu alaliik, mis võimaldab dokumente seotud sõnade või fraaside abil kiiresti leida. Dokumendirühmitamine toetab mitmeid masintöötlusprotsesse ning lihtsustab suurte andmehulkade töötlemist. Seda kasutatakse andmeanalüüsis, bioloogilistes ja meditsiinilistes uuringutes, epidemioloogias, turu-uuringutes ja ostusoovitustes, haridusuuringutes, sotsiaalsete võrgustike analüüsis, geoloogilises analüüsis jms.
Loomulikus keeles kasutajaliidesed
Loomulikus keeles kasutajaliideste alla kuuluvad dialoogsüsteemid ja rakendustarkvara. Dialoogsüsteemid jagunevad ekspertsüsteemideks ja vestlusprogrammideks. Andmebaaside front-end kasutajaliidesed kasutavad samuti masintöötlustehnoloogiaid. Kuna kõik andmebaasipäringud toimuvad kokkulepitud reeglite alusel, tagab kindel küsimussüntaks kasutusmugavuse.
Ekspertsüsteemid klassifitseerivad küsimuse, ekstraheerivad andmed tekstikorpustest ja muudest allikatest ning kitsendavad vastuse lõikudeks ja lauseteks. Sarnaselt töötavad ka teadmistepõhistele (kvantitatiivsetele) küsimustele vastavad liidesed, näiteks arvutuslik teadusmootor WolframAlpha ning IBMi superarvuti ja tehisintellekt Watson. Watson kasutab vastuste otsimiseks Wordneti, Vikipeediat, tesauruseid, uudisartikleid ja ilukirjanduslikke tekste.
Vestlusprogrammid on loodud chatbot’idega samadel põhimõtetel ja kasutavad inimsuhtlusele omaseid tunnuseid. Tulevikus on eesmärk luua semantilise ja episoodilise mäluga emotsionaalseid, empaatilisi dialoogsüsteeme, kes omandavad infot inimese kohta ja on kasulikud nõuandjana eri eluvaldkondades.
Rakendustarkvaras kasutatakse dialoogsüsteeme videomängudes ja virtuaalmaailmades. Õppeabivahenditena on dialoogi modelleerimise abil loodud kollaboratiivsed probleemilahendus-, õpetlikud dialoog- ja tuutorsüsteemid. Häälepõhised veebiteenused ja -assistendid põhinevad keeletuvastusel ning neid kasutatakse näiteks auto juhisüsteemides, telefonidiktsiooni kasutavates rakendustes, klienditoeteenustes ja tervisenõustamises. Olemas on ka häälassistendid nagu Apple’i Siri ja Androidi Iris.
Ootamatu armastus
"Ootamatu armastus" on vähemalt kahe filmi eestikeelne pealkiri:
Hafrsfjordi lahing
pisi|[[Fritz Røedi loodud monument Hafrsfjordi lahingu mälestuseks]] Hafrsfjordi lahing oli lahing, mille tulemusena allutati Lääne-Norra esmakordselt ühe monarhi alla.
Olustvere Jaska järv
Jaska järv (ka Olustvere Jaska järv ja Jaska paisjärv) on paisjärv Sakala kõrgustiku põhjaosas, Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas Jaska külas.
Järve pindala on 1,9 ha, valgla suurus 28 km² ja kõrgus merepinnast 66,5 m. Järv on paisutatud Pelda ojale. Järv kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda. Järv pole avalik ega avalikult kasutatav veekogu.
Hafrsfjordi lahing
Hafrsfjordi lahingut on peetud Norra ühendamise võtmesündmuseks. Traditsiooniliselt on lahingu toimumisajaks peetud 872. aastat. Tänapäeval on ajaloolased selle aastaarvu kahtluse alla seadnud.
Tuntuim allikas lahingu kohta on "Heimskringlas" Harald Harfageri (Harald Kaunisjuus) saaga, mis kirjutati rohkem kui 300 aastat pärast lahingu toimumist. Autor annab lahingust ilmeka ja detailse ülevaate (kuigi ajaloolased vaidlevad jätkuvalt teose ajaloolise täpsuse üle):
"''Lõunast tuli uudiseid, et Hordalandi ja Rogalandi, Agderi ja Telemargi mehed kogunevad, võttes endaga kaasa laevu ja relvi. Neid juhtisid Hordalandi kuningas Eirik; Rogalandi kuningas Sulke ning tema vend jarl Sote: Agderi kuningas Kjotve Rikas, ning tema poeg Thor Haklang; ning Telemargist kaks venda, Hroald Hryg ja Had Kõva. Kui nüüd kuningas Harald sellest kuulis, siis kogus ta väed ja lasi laevad vette ning valmistus oma meestega mööda rannikut lõuna poole liikuma, kaasates inimesi erinevatest piirkondadest. Kuningas Eirik kuulis sellest ning olles kogunud kokku mehed, jätkas ta liikumist lõunasse, et kohtuda vägedega, keda ta ootas appi idast. Kõik kohtusid Jadarist põhjas ning läksid Hafersfjordi, kus kuningas Harald neid oma vägedega ootas. Algas vägev lahing - see oli pikk ja võimas; kuid viimaks saavutas kuningas Harald võidu. Lahingus langes kuningas Eirik ning kuningas Sulke koos oma venna jarl Sotega. Legendaarne sõdalane Thor Haklang oli juhtinud oma laeva vastu kuningas Haraldi oma ning toimus meeleheitlik rünnak kuni Thor Haklang langes ning kogu tema laev tühjendati meestest. Seejärel pages kuningas Kjotve eemal olevale väiksele saarele. Peale seda põgenesid ka kõik tema mehed, mõned laevadega, mõned maismaale; ning ülejäänud jooksid lõuna poole üle Jadarimaa."''
Väike saar, kuhu kuningas Kjotve põgenes, on tõenäoliselt Ytraberget, kus olid mõned mahajäetud kaitserajatised.
Lahingu traditsiooniline toimumise aasta (872) on 19. sajandi leiutis. Lahingu täpne aasta ei ole teada, eelkõige allikate vähesuse tõttu ja sellepärast, et sel ajal ei tuntud kristlikku kalendrit. Saagade ajaarvamine toimus möödunud talvede lugemise abil. 1830. aastatel luges ajaloolane Keyser aastaid tagasisuunas alates Svolderi merelahingust, mida on kirjeldatud "Heimskringlas", ning sai aastaks 872. Keyseri dateering sai üldtuntuks ajaloolase P. A. Munchi teoste kaudu ja kuna sel ajal vastuväited puudusid, siis valiti see aastaarv, et tähistada Norra riigi ühinemise tuhandendat aastapäeva 1872. aastal. Ajaloolane Halvdan Koht kasutas sama meetodit 1920. aastatel, kuid oli saagade vastu kriitilisem ja dateeris lahingu 900. aastasse. 1970. aastatel paigutas Islandi ajaloolane Ólafia Einarsdóttir lahingu aastavahemikku 870–875.
1983. aastal püstitati Hafrsjordis Møllebuktas lahingu mälestuseks pronksist monument ja tuntud orientiir "Mõõgad kivis" ("Sverd i Fjell"). Kolm umbes kümnemeetrist mõõka tähistavad kolme lahingupoolt. Neist suurim, kuningakrooni meenutava käepidemega relv sümboliseerib võidutsenud kuningat. Monument tähistab ka rahu, sest kolm mõõka on mäes kinni ja neid ei kasutata enam kunagi.
Karula Jaska järv
Jaska järv (ka Karula Jaska järv, Jasska järv, Jaaska järv) on järv Valgamaal Valga vallas.
Otto Schenking
Otto Schenking (1554 Liivimaa – 1637 Sulejów, Poola) oli katoliiklik Võnnu piiskop aastatel 1587–1625.
Schenking sündis Liivimaal katoliiklikus peres ning hakkas Poola ajal vaimulikuks. Tema vend Georg Schenking oli samuti Poola teenistuses, olles Tartu ökonoom, kuid oli usutunnistuselt hoopis protestant.
Otto Schenking sai piiskopiks seejärel, kui tema eelkäija Andrzej Patrycy Nidecki (Andreas Patricius) oli ootamatult surnud. Tänu oma pikaealisusele püsis Schenking piiskopiametis ligi 40 aastat, kuni rootslased Liivimaa vallutasid ja Võnnu piiskopkonna likvideerisid.
Schenking toetas ka Tartu jesuiitide kolleegiumi tegevust, ehkki tänu sellele, et ta protestantlik vend oli samas ökonoom, tekkis tal vahepeal ka huvide konflikte.
Meinhard Laurmaa
Meinhard Laurmaa (7. september 1905 – 16. aprill 2008) oli eesti ajakirjanik ja pikaealine.
Ta töötas aastatel 1927–1940 ajalehes Postimees.
Meinhard Laurmaa suri 102-aastaselt.
Ta oli Eesti Üliõpilaste Seltsi liige.
Kauripuu
Perekonda kuulub 21 või 22 liiki.
Kirjeldus
Uusmeremaa kauripuu (Agathis australis) on Uus-Meremaa põhjaosas kasvav okaspuu. Kauripuu on mahu järgi Uus-Meremaa suurim, kuid mitte kõrgeim. Puul on sile koor ja väikesed ovaalsed lehed. Kauripuu võib kasvada kuni 50 meetri kõrguseks ning elada üle 2000 aasta vanaks, ta on hiidsekvoia järel suuruselt maailma teine puuliik. Suurim kauripuu on Tane Mahuta (maoori keeles 'metsa isand'), mis on 51 meetrit kõrge, tüve ümbermõõduga 13,7 meetrit ning ligikaudu 1300 aastat vana.
Ajalugu
Kauripuu puit on tugev ning vastupidav, 1830. aastatel hakati metsi üles töötama nii kohaliku turu kui ekspordi jaoks ning tänapäeval on kunagistest kaurimetsadest järel 7000 ha ehk 4%, mis on range kaitse all. 1940. aastaks oli enamik kaurimetsadest maha võetud või põletatud. Alles siis kehtestati kauripuu raiumiseks erikord, kuid nõnda pikaealise puu jaoks oli juba hilja. Puitu eksporditi Austraaliasse ja Suurbritanniasse ning kasutati põhiliselt laeva- ja majaehituses.
Levik
Nüüdseks on alles jäänud ainult mõned looduskaitse all olevad reservid, mis meelitavad kohale palju turiste.
Loksa vald
pisi|[[Loksa valla vapp.]] Loksa vald oli kohalik omavalitsusüksus Eestis Harju maakonnas.
Paavo Väyrynen
Paavo Matti Väyrynen (sündinud 2. septembril 1946 Keminmaa vallas) on Soome poliitik, Matti Vanhase teise valitsuse ja Mari Kiviniemi valitsuse väliskaubandusminister.
Paavo Väyrynen on ühiskonnateaduste doktor. Ta kuulus 2018. aastani Soome Keskerakonda ning tuli poliitikasse Urho Kekkose soosikuna. Aastatel 1972–1980 oli ta erakonna aseesimees ja 1980–1990 oli ta erakonna esimees.
Loksa vald
Vald moodustati 1992. aasta 10. septembril.
Loksa vallas oli 2004. aasta 1. jaanuari seisuga 1994 elanikku (993 meest ja 1001 naist). Valla pindala oli 222,3 km². Vallas oli 28 küla, neist suuremad Vihasoo, Suurpea ja Viinistu. Tegutses üks kool: Vihasoo lasteaed-algkool (2003. aastal 32 õpilast).
Paavo Väyrynen
Aastal 1982 põhjustas skandaali asjaolu, et Väyrynen oli kasutanud väljaspool Helsingit elavatele parlamendiliikmetele makstavat toetust, mis pärast maksude mahaarvamist oli 4100 Soome marka kuus. Kuid tema koduks nimetataval aadressil Keminmaa vallas Lapimaal oli üksnes mõne ruutmeetri suurune teisaldatav aiamaja, kus Väyrynen oma perega tegelikult ei elanud.
Aastal 1988 kirjutas ta doktoritöö, milles püüdis näidata, et NSV Liit on igavene ja Lääne-Euroopa integratsioon jääb tulevikus seisma. Edgar Savisaare hinnangul ei pooldanud Väyrynen välisministrina Eesti iseseisvust.
Ta on olnud eduskunna liige alates 1970. aastast. Aastatel 1995–2007 kuulus ta Euroopa Parlamenti, kuigi osutus valituks ka eduskunda nii 1995. kui ka 1999. aasta valimistel. Alates 2007. aastast on ta uuesti eduskunna liige.
Ta on olnud Soome haridusminister (1975–1976), tööminister (1976–1977) ja välisminister (1977–1982, 1983–1987 ja 1991–1993).
Paavo Väyrynen oli Keskerakonna presidendikandidaat 1988. aastal, mil kaotas Mauno Koivistole, ja 1994. aastal, mil jäi esimeses voorus Martti Ahtisaari ja Elisabeth Rehni järel kolmandaks.
Aastal 1982 toetas Väyrynen Keskerakonna presidendikandidaadi valimisel Ahti Karjalaist, kes kaotas hiljem Johannes Virolaisele. Hiljem on ilmnenud, et Väyrynen oli otsinud Karjalaisele salaja toetust Venemaa suursaatkonnast.
Enne Soome liitumist Euroopa Liiduga oli ta üks häälekamaid liitumise vastaseid.
2018. aastal asutas ta uue erakonna, Seitsme Tähe Liikumise. Ta sai 2019. aasta Soome parlamendivalimistel Uusimaa valimisringkonnas 1235 häält ja ei osutunud valituks.
Kuivmaalitehnika
Suurejoonelisemaid kuivmaalitehnika näiteid Eestis on Tartus algselt endises ETKVL-i restoranis Tarvas, nüüd Eesti Rahva Muuseumis asuv Elmar Kitse 1965. aastal valminud pannoo.
Jaaska järv
Jaaska järv (Savikoja järv, Prangli Jaskajärv, Jaskajärv) on järv Põlvamaal Kanepi vallas.
Loksa valla vapp
thumb|Loksa valla vapp
See kinnitati 28. jaanuaril 1997.
Vapi kirjeldus
Sinisel kilbil on vertikaalasendis lõhepea ja keha esimene neljandik, vapi ülanurkades kaks männikäbi – kõik hõbedased.
Sündinud 9. augustil
''Siin loetletakse 9. augustil sündinud tuntud inimesi.
Nooremohvitser
Nooremohvitser (inglise junior officer) on ohvitseride kategooria mitmes riigis, sh Eestis.
Auastmed
Maa- ja õhuväes:
Mereväes:
Puhkelaager
300px|pisi|Sanitaarhoone [[Saulti puhkelaagris Prantsusmaal]]
Puhkelaager on piiratud mahus teenuseid osutav majutusettevõte, kus on platsid telkide ja/või haagissuvilate jaoks ning parkimiskohad mootorsõidukitele.
Puhkelaagris võivad olla ka majutushooned. Puhkelaagriga sarnaneb puhkeküla, nende kahe erinevused on väga väikesed.
Maksim Nikulin
pisi|Maksim Nikulin (2021)
Maksim Jurjevitš Nikulin (vene keeles Максим Юрьевич Никулин; sündinud 15. novembril 1956 Moskvas) on vene tsirkusetegelane.
Juri Nikulini poeg Maksim Nikulin lõpetas 1981. aastal Lomonossovi-nimelise Moskva Riikliku Ülikooli žurnalistikateaduskonna. Töötas aastatel 1986–1993 Kesktelevisoonis saatejuhina. 1993. aastal asus tööle Moskva Tsirkuses Tsvetnoi Bulvaril, kus oli esialgu direktor-käsutaja ametis, kuid pärast tsirkuse juhi Juri Nikulini surma augustis 1997 määrati tsirkuse peadirektoriks ja kunstiliseks juhiks. Ühtlasi juhtis ta aastatel 2000–2004 televisioonis tsirkuseteemalisi saateid.
Film
Maksim Nikulin mängis 1968. aastal 12-aastase poisina episoodilises rollis kultusfilmis Briljantkäsi.
Europe
pisi|[[Terrakotafiguur Boiootiast, 470–450 eKr]] pisi|Europe [[Pompeji freskol]] pisi|[[Valentin Serovi maal]] Europe oli vanakreeka mütoloogias Liibanoni printsess Siidonist, Agenori ja Telephassa tütar, Phoinixi, Kilixi ja Kadmose õde.
Europe oli nii ilus, et temasse armus Zeus. Jumal saatis talle unenäo, milles kaks naist tema pärast kaklesid. Ühe nimi oli Ida ja teise nimi Lääs. Kui Ida võitnuks, saanuks Europe jääda oma kodumaale, aga Lääs andis talle peksa, mis tähendas, et Europe pidi kodunt lahkuma ja minema läänemaale. Unenäo abil tahtis Zeus näha, mida Europe arvab elukoha vahetusest. See unenägu ei meeldinud Europele põrmugi, ent Zeus oli kindel, et peab Europe enesele saama.
Ükskord, kui Europe sõbrannadega merekaldal mängis, astus Agenori karja seast välja Zeus lumivalge härja kujul. Härg oli imekspandavalt ilus ja suursugune. Ta oli ka väga sõbralik, nii et lõpuks ronis Europe talle selga. Seepeale kihutas härg otse merre ja viis ta endaga.
Zeus viis Europe Kreetale ja see retk kujunes triumfirongkäiguks. Poseidon oli keelanud merel lainetada, nii et see oli peegelsile. Kõige ees ujus Poseidoni poeg Triton, kes suurt teokarpi nagu pasunat puhus. Järgnes härg-Zeus Europega, siis Poseidon oma naise Amphitritega kaarikul, mida vedasid merihobud. Üleval saatsid neid merelinnud, kõrval delfiinid ja taga nereiidid.
Sellest alates kannab piirkond, kuhu kuuluvad Kreeta, Kreeka ja kogu nendest lääne poole jäävad alad, Euroopa nime.
Kreetal pani Zeus Europet valvama tohutu pronkshiiglase Talose, kes kõigi vaenulike laevade pihta kaljusid pildus. Kreetast purjetas mööda ka Europe vend Kadmos, kelle isa oli saatnud Europet otsima, kuid Talost kartes ei julgenud ta läheneda. Kadmos ei leidnudki Europet, kuid jäi ellu.
Kreetal lähenes Zeus Europele tohutu kotkana. Europe sai kolm poega: Kreeta kuninga Minose, Rhadamanthyse ja Lüükia esimese kuninga Sarpedoni.
Kui Europe vanemaks jäi ja enam Zeusile ei meeldinud, abiellus ta Kreeta kuninga Asterioniga.
Europe kunstis
Europe röövimist on kujutatud Kreeka kaheeurosel mündil.
Kergekuulipilduja
pisi|[[FN Minimi on NATO riikides üks levinumaid kergekuulipildujaid]] pisi|[[Madsen (kuulipilduja)|Madsen, mida eestlased kasutasid laialdaselt Vabadussõjas]]
Kergekuulipilduja on üksiklaskuri õlale või harkjalale toetatav kuulipilduja, mille kaliiber on enamasti 5,45–5,56 mm.
Kirjeldus
Kergekuulipilduja on tänu oma väiksele kaliibrile ja sellest tulenevale kergele kaalule ning lihtsale käsitsemisele hõlpsalt kasutatav ühe sõduri poolt (erinevalt keskmisest- ja raskekuulipildujast). Üldjuhul on tänapäevase kergekuulipilduja kaliiber 5,45 (Vene) või 5,56 (NATO) mm ja kaal laetuna alla 10 kg. Laskemoona ette söötmine toimub kas suurema mahuga salvest (sealhulgas trummelsalvest) või lindist. Lindi kandmiseks on relva küljes reeglina lindikott või lindikarp. Padruni kaliiber sarnaneb teiste jao laskur-tulirelvade omaga, mis võimaldab lihtsustada logistikat. Samas on kergekuulipilduja siiski tavalisest automaadist raskem ja raud on tavaliselt pikem, mis teeb relva automaattulega laskmisel täpsemaks ja stabiilsemaks ning konstruktsioonilt vastupidavamaks.
Viva Las Vegas
Sünopsis
Lucky Jackson on võidusõitja, kes tahab oma võistlusautole uut mootorit osta. Raha on juba kokku saadud, kuid ta kaotab selle. Nüüd on vaja igal võimalikul moel eri ameteid proovides raha tagasi teenida. Luckyle jääb silma ujumistreenerina töötav tüdruk Rusty Martin, kuid too ihaldab võidusõidu ja raha asemel romantikat.
Elvise suhted Ann-Margretiga
Võtete ajal hakkasid tekkima ajakirjanduses jutud Elvise ja Ann-Margreti vahelistest armusuhetest. Väideti isegi, et nad kihlusid. Ka Elvise mänedžer "kolonel" Tom Parker soodustas kuulujuttude levikut puht ärilistel põhjustel. Tegelikult aga olid Elvis ja Ann-Margret vaid head sõbrad ning öid veetsid nad maailmaasju arutades. Ann-Margreti on nimetatud "naissoost Elviseks".
Lainete murdumisseadus
Lainete murdumisseadus on füüsika seadus, mille kohaselt langev kiir, murdunud kiir ja kiire langemispunktist keskkondade lahutuspinnale tõmmatud ristsirge on ühes ja samas tasandis; langemisnurga ja murdumisnurga siinuste suhe on antud keskkondade jaoks jääv suurus. Langemisnurga ja murdumisnurga siinuste suhet nimetatakse suhteliseks murdumisnäitajaks ehk, täpsemalt öeldes, teise keskkonna murdumisnäitajaks esimese keskkonna suhtes.
Fantine
Fantine (eluaastad 1796–1823) on Victor Hugo romaani "Hüljatud" üks võtmetegelasi. Ta on romaani esimese osa nimikangelanna, töölisnaine, kellest saab prostituut ning kes ohverdab kogu oma elu tütre heaolu nimel. Fantine'ile osaks saavad kannatused on omased romantismiaegsele kirjandusele – tegeleskuju on kaotanud kauni mineviku, tema katsumused on muinasjutuliselt äärmuslikud ning ohver leiab lunastuse surmast. Arhetüüpne ema kuju ja tema saatuse emotsionaalne terviklikkus on läbi aegade andnud inspiratsiooni paljudeks adaptatsioonideks piiritust ema-armastusest ja eneseohverdusest ning pakkunud ainest filosoofilisteks aruteludes inimese saatuse ning tema valikute üle.
Victor Hugo portreteerib Fantine'i võrdlusega kullast ja pärlitest: kuld juustena peas ning pärlid hammastena suus. Kirjanik toonitab eraldi Fantine'i ilu, kuid lisab, et naine ise ei olnud oma kaunidusest liialt teadlik, et oleks seda mingil moel rõhutanud või tähtsustanud. Fantine'i ilu seisnes Victor Hugo sõnul stiilis ja rütmis: neist esimene on ideaali üks avaldumise vorm, teine aga selle dünaamilisus.
Fantine on romantik, alandlik ja suure südamega. Tema armastatu on Felix Tholomyes, kellele Fantine sünnitab tütre Euphrasie (hilisema hüüdnimega Cosette). Fantine'i sõbrannad on Dahlia, Zéphine ja Favourite, kelle kavalerid on Tholomyes' kolm sõpra. Üheskoos maitstakse kõikvõimalikke elurõõme ja lõbutsetakse. Ühel päeval kutsuvad noorhärrad daamid restorani, kuid ainult selleks, et igasugused suhted lõpetada. Mehed jätavad pärast õhtusööki neiudele selle kohta laua peale sedeli. Kui Fantine'i sõbrannad üksnes naeravad poiste üle, siis Fantine'i süda murdub. Ta jääb tütrega üksi. Kaovad ka Dahlia, Zéphine ja Favourite.
Fantine'i ähvardab vaesumine. Ta hakkab otsima olukorrast väljapääsu. Aineline puudus ning vallaliste emade stigmatiseeritus sunnib teda jätma 3-aastase Cosette'i Montfermeil' linnas tegutsevate madalast klassist kõrtsmike Thénardier'de hoolde ning ise suunduma teise linna tööd otsima. Vallaslaps peab jääma saladuseks, vastasel korral ei õnnestuks naisel mingit teenistust leida.
Fantine leiab töö klaasehete vabrikus, mille omanik on linnapeaks tõusnud Jean Valjean. Fantine on taas lootusrikas, ta üürib endale elamispinna ja ostab järelmaksuga hädapärase mööbli. Ka muretseb Fantine endale peegli, mille ees ta kammib oma kauneid juukseid ning näeb oma säravvalgeid hambaid. Ta maksab korrektselt Thénardier'le raha ning peab plaani varsti Cosette ära tuua. Klatšihimulised naiskolleegid hakkavad Fantine'i kahtlustama. Nad märkavad, et naine kirjutab sageli avaliku kirjutaja juures salapäraseid kirju ning pühib aeg-ajalt pisaraid. Kahtlustatakse "kuramaaži". Naised nuhivad tema järel. Kirjade kirjutaja joodetakse purju ning uuritakse välja kirjade adressaat. Vabrikus töötav vagatsejast vanamoor, madam Victurnien, sõidab Thénardier juurde, kõneleb kõrtsmikega, näeb seal ka Cosette'i ning tema naastes on kõik selge: Fantine on langenud naine, hoor, kellel ei saa olla kohta seaduskuulekate ja jumalakartlike inimeste keskel. Fantine kaotab pärast pisut enam kui aastapikkust teenistust töö päevapealt. Jean Valjean, uue nimega Madeleine, on põhimõttekindel igasuguse moraalivastase käitumise suhtes ega halasta justkui ka Fantine'ile. Tegelikult pole Valjean juhtumist Fantine'iga isegi teadlik. Fantine peab plaani linnapeaga isiklikult kõneleda ja halastust paluda, kuid ei julge seda sammu astuda.
Fantine käib pärast vabrikust vallandamist majast majja ja pakub end viritinaks, kuid halva reputatsiooni tõttu öeldakse talle kõikjal ära. Seejärel hakkab ta õmblejaks, kuid võlad Thénardier'de ees kasvavad sedamööda, kuidas kõrtsmike valelikud nõudmised ja rahapalved suurenevad. Fantine leiab armukese, kuid too peksab teda ning abi ei ole sealt loota. Süvenev vaesus sunnib tal müüma hinge tagant kõik. Tubade väljaüürija ei näe võlgadele mingit vabandust, kuna Fantine on noor, kaunis ja täis tööjõudu.
Esmalt teeb Fantine kaubaks pikad heledad juuksed, mida vabrikunaised kadestasid. Kuna raha pole ikka piisavalt, laseb noor naine välja tõmmata ja müüb proteesitegijale oma kaunid valged esihambad. Ta elab tühjas kütmata pööningukambris, külmetab ning õmbleb 17 tundi ööpäevas garnisonile riideid. Võlausaldajad käivad talle päevast päeva kanna peale ning naine on sunnitud ära andma kogu oma maise varanatukese. Teda ähvardatakse, et põgenemise korral ta leitakse ning antakse vargana üles.
Fantine on meeleheitel. Ta muutub jultunuks ning naerab ja laulab tänavatel, eriti siis, kui tee viib mööda kunagisest töökohast vabrikus. Üks tema endisi kolleege ennustab naise allakäiku nähes Fantine'ile kurba lõppu. Saabub järjekordne kiri Thénardier'lt selle kohta, et Cosette on suremas ning ravimite jaoks peab naine saatma 100 franki. Fantine lööb kõigele käega, sest kaotada pole enam midagi, ja temast saab prostituut.
Tänavaelu mõjub laastavalt Fantine'i tervisele. Ta satub kaklusse kliendiga, keda ta teenindama ei soostu. Fantine arreteeritakse. Linnapea Jean Valjean päästab Fantine'i trellide tagant ja viib ta haiglasse. Naisel on tuberkuloos, ta köhib ja hingeldab alatasa. Lisaks piinab Fantine'i igatsus Cosette'i järele ning ainus võimalus on paluda Jean Valjeani tuua laps ema juurde. Mitmel põhjusel linnapea viivitab Fantine'i soovi täitmisega. Kui haiglasse saabunud politseiülem Javert avaldab, et Jean Valjean on tegelikult endine sunnitööline ja kurjategija, saab Fantine šoki ja sureb. Fantine maetakse linnaservas asuvasse nimetusse ühishauda.
Linnapea Jean Valjean otsustab Cosette'i ise suureks kasvatada, et teha heaks Fantine'ile osaks saanud ülekohus. Oma tegelikust päritolust saab Cosette teada alles romaani lõpuosas, viibides aastaid hiljem omakorda Jean Valjeani surivoodil. Valjean avaldab Cosette'ile, et tema ema armastas teda väga ning oli oma eluajal niisama õnnetu, kui Cosette on õnnelik.
Fantine muusikalis
Fantine on ka muusikalis "Hüljatud" üks olulisemaid naiskangelasi. See on roll, mis nõuab näitlejannalt laia diapasooni ja näitlejameisterlikkust, kuna tegelaskuju saatuse dramaatilised keerdkäigud – mis on võrreldes romaanis kirjeldatuga napid – jõuavad publiku ette lühikese lavalise aja jooksul.
3 tunni ja 15 minuti pikkuses muusikalis viibib Fantine laval viies stseenis esimese vaatuse algupoolel (kokku umbes 20 minutit lavaaega) ning teise vaatuse lõpus, epiloogis:
Fantine'i osatäitja esitada on vokaalselt nõudlik pala, muusikali üks tuntumaid laule "I Dreamed a Dream" ("Unelm vaid" või ka "Mu päevi täitis unelm hea"). Fantine'i suremise stseenis kõlavad fragmendid laulust "On My Own" ("Ihuüksi"), mille kannab II vaatuses terviklikult ette muusikali teine oluline naistegelane Éponine. Tema retsitatiivid on sageli jagatud Javerti ja Jean Valjeaniga.
Erinevalt kirjandusteosest ei müü Fantine lavamuusikalis oma hambaid, vaid ainult juuksed ning medaljoni kunagise kallima pildiga. Hammaste müümise stseen on lisatud näiteks muusikali filmiversioonis (2012), ent naine laseb müügiks välja tõmmata oma puri-, mitte esihambad. Esihambad laseb Fantine eemaldada 2018. aastal valminud BBC telesarjas "Hüljatud". Muusikaliversioonis vähe informatsiooni Fantine'i mineviku kohta. Üksikuid vihjeid õnnetule armastusele jms avaldub vaid laulus "I Dreamed a Dream". Cosette'i loovutamise fakti ning lapse isa alatuse mainib Fantine ära oma retsitatiivis, kui vabrikunaised teda üheskoos ründavad. Erinevalt kirjandusteosest ei ole muusikali-Fantine'i puhul lõpuni selge tema kirjaoskus. Kui romaanis kasutab naine Thénardier'ga kirjavahetuse pidamiseks avaliku kirjutaja teenust, siis muusikalis loeb ta Thénardier'lt saabunud kirja ise, kuid puudub informatsioon, kas ta kirjutab neid kirju ise või teeb seda tema eest keegi teine.
Kuna Fantine'i surm leiab muusikalis aset juba mõnikümmend minutit pärast avamängu ja naine ilmub uuesti lavale viirastusena Jean Valjeani surivoodil, lavateose lõpustseenis, siis osaleb Fantine'i kehastav näitlejanna sageli ka vahepealsetes massistseenides ning laulab kaasa kooripartiisid.
Fantine'i kehastajaid
Maailma esimene Fantine'i osatäitja kinolinal oli näitlejanna Mary Maurice aastal 1909.
Muusikali "Hüljatud" maailma esmases ettekandes Pariisis kehastas Fantine'i Rose Laurens. Londonis aastal 1985 esietendunud "Hüljatutes", mis on jäänud muusikali lõplikuks lavaversiooniks, laulis Fantine'i rollis Patti Lu Pone. Veel on Fantine'i rollis olnud näiteks Carola (Rootsis), Lea Salonga, Randy Graff, Rachelle Ann Go, Ruthie Henshall, Carrie Hope Fletcher, Katie Hall, Lauren Kennedy (Broadway ja West End) jpt. 2012. aastal esilinastunud muusikali filmiversioonis kehastas Fantine'i Anne Hathaway. 1998. aastal ekraanile jõudnud neljaosalises telesarjas kehastas Fantine'i Uma Thurman, BBC 2019. aasta ekraanile jõudnud 6-osalises telesarjas "Hüljatud" kehastas Fantine'i Lily Collins.
Eestlannadest on Fantine'i rollis olnud vaid muusikalinäitlejad, kuna teos ei ole olnud draamalaval. Kare Kauks esitas Fantine'i Tallinna Linnahallis (2001) ja Ele Millistfer Tampere teatris 2013. aastal. Vanemuise teatris 2017. aastal esietendunud lavastuses mängivad Fantine'i teineteise dublantidena Ele Millistfer ja Nele-Liis Vaiksoo.
Popmuusikas tõi aastal 2009 laulu "I Dreamed a Dream" taas esiplaanile šotlanna Susan Boyle, kes osales selle lauluga Suurbritannia talendisaates ning saavutas 2. koha. Laulu on salvestanud ka Nele-Liis Vaiksoo (2014. aastal ilmunud sooloplaadil "Mina" ja Vanemuise teatri kogumikplaadil "Memory") ja Kaire Vilgats (ETV 2012. aasta saates "Jõulutunnel").
Üllar Peterson
Üllar Peterson (sündinud 15. novembril 1973 ) on eesti ajaloolane, kes on keskendunud islamimaailma uurimisele.
Peterson kirjutas 2005. aastal magistritöö džihaadi kontseptsiooni kujunemisest koraanis. Ta on õppinud Kairos ja Teheranis. Peterson on ajakirjanduses avaldanud Lähis-Ida ja ka laiemat islamimaailma tutvustavaid artikleid.
Ta on tõlkinud araabia keelest Usāma ibn Munqidhi teose "Õpetlike näidete raamat: Araabia rüütli mälestused" (Tallinn: Tallinna Ülikooli Kirjastus, 2015) ja pärsia keelest Iraani 20. sajandi klassikasse kuuluva Sadeq Hedayati romaani "Pime öökull".
Jaan Lellep
Jaan Lellep (sündinud 25. juunil 1945) on eesti matemaatik ja mehaanikateadlane, Tartu Ülikooli teoreetilise mehaanika professor.
Haridus
Lellep lõpetas Nõo Keskkooli ja seejärel 1968. aastal Tartu Riikliku Ülikooli matemaatikateaduskonna.
1972. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis füüsika-matemaatikakandidaadi kraadi tööga "К изгибу пластических элементов конструкций, имеющих пределы текучести при растяжении и сжатии", 1990. aastal Läti Teaduste Akadeemia Polümeeride Mehaanika Instituudis füüsika-matemaatikadoktori kraadi tööga geomeetriliselt mittelineaarsete plastsete konstruktsioonide optimeerimisest ("Оптимизация пластических геометрически нелинейных элементов конструкций").
Töökäik
Lellep oli 1968−1971 Tartu Ülikoolis aspirant, 1971−1972 töötas assistendina, 1972−1978 vanemõpetajana, 1978−1990 dotsendina. Alates 1991. aastast on ta Tartu Ülikooli teoreetilise mehaanika korraline professor.
Tema teadustöö põhisuunad on plastsete konstruktsioonide dünaamika, mitteelastsete konstruktsioonide optimeerimine ning konstruktsioonide purunemine.
Konservatoorium
Konservatoorium (itaalia keelest conservatorio – varjupaik, kloostrikool) on kõrgem (mõnel maal keskastme) muusikaõppeasutus, mis koolitab interpreete, heliloojaid, muusikateadlasi ja -pedagooge. Sageli nimetatakse muusikakõrgkooli konservatooriumi asemel akadeemiaks, instituudiks, ülikooliks või kolledžiks. Nimetus konservatoorium tuli Itaalias 16. sajandil tegutsenud vaeslaste varjupaikadest, kuhu hiljem viidi sisse ka muusikaõpetus. 18. sajandil kujunesid konservatooriumitest muusikaõppeasutused. Juba 16. sajandil oli Napolis mitu konservatooriumi kuigi nad olid kaugel selle õppeasutuse hilisemast olemusest.
Ivan III
thumb| Ivan III Ivan III ehk Ivan Suur (vene keeles Иван Великий (Ivan Veliki); 22. jaanuar 1440 – 27. oktoober 1505) oli Rjurikovitšite dünastiast Moskva suurvürst alates 1462 kuni surmani. Tema ajal tõusis Moskva suurvürstiriik lõplikult Venemaa vürstiriikide seas tugevaimaks riigiks ja valitsejaks.
Sisepoliitika
1473. aastal liitis Ivan III oma surnud venna Juri Vassiljevitš noorema Dmitrovi vürstiriigi alad (Serpuhhov, Možaisk, Dmitrov ja kolmandik Moskvast). Ivan III valitsusaja põhiprobleem oli võimuvõitlus Novgorodi vabariigiga, mis tahtis Moskvast sõltumatuks jääda, kutsudes selleks appi Moskva suurvürstiriigi rivaali Poola kuninga ja Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigi suurvürsti Kazimierz IV. Ivan saatis 1478 mässulise vabariigi vastu oma armee. Järgnenud lahinguis said novgorodlased rängalt lüüa ja Venemaa pindalalt suurim vürstkond liideti ametlikult Moskva suurvürstiriigiga. Sellega saavutati väljapääs Läänemerele, Neeva jõe piirkonnas ja riigipiir jooksis nüüd mööda Narva jõge. Ivan III järgi on nimetatud Jaanilinn ning tema valitsusajal alustati Jaanilinna linnuse ehitamist. 1480. aastal lahkusid Moskva suurvürsti teenistusest tema nooremad vennad Andrei Vassiljevitš vanem, Uglitši vürst, ja Boriss Vassiljevitš, Volokolamski vürst, Leedu suurvürsti teenistusse. Pärast ajutist leppimist vangistas Ivan III venna Andrei Vassiljevitši 1491. aastal ning see suri 1493. aastal vangistuses. Boriss Vassiljevitši pojad aga surid järglasteta ning nende alad liideti suurvürstiriigiga.
Välispoliitika
Mujal oli ta silmapaistvalt edukas, vallutades suuri alasid Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigilt (Moskva-Leedu sõdades: 1492–1494, 1500–1503 ja 1507–1508) ning alistades vasallidena veel formaalselt iseseisvad Vene vürstiriigid. Moskva suurvürstiriik sai suure territooriumi Dnepri ja Oka ülemjooksudel 19 piirilinnaga, nende hulgas Tšernigovi, Gomeli, Novgorod-Severski ja Brjanskiga. Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriik jäi ilma ligikaudu 1/3 oma territooriumist. Seetõttu sai Moskva riigist arvestatav jõud Ida-Euroopas.
Kolmanda Rooma narratiiv
Ivan III valitsusaega jääb niinimetatud "kolmanda Rooma" idee sõnastamine. Pihkvamaa Spaso-Jelizarovski kloostri munk Filofei (u 1465–1542) kirjutas Moskva suurvürstile Vassili III-le saadetud kirjas, et kaks Roomat, Vana Rooma ja Konstantinoopol kui Uus Rooma, on hävinud pattude pärast – nendeks luges Filofei valeõpetustesse langemist ja Firenze uniooni kui kokkulepet paavstiga – ning kolmandaks Roomaks on saanud Moskva. Kirjas oli ka öeldud, et neljandat Roomat enam ei tule.
1472. aasta 12. novembril abiellus Ivan III Bütsantsi viimase keisri Konstantinos XI vennatütre ja Andreas Palaiologose õe Zoe Palaiologinaga (Софьия Палеолог) (1455–1503). Sofia Palaiologos oli Konstantinoopoli piiramise ajal hukkunud Konstantinos XI noorema venna, Morea despoodi (1428–1460) Thomas Palaiologose tütar. Bütsantsi keisri tiitli päris pärast Konstantinos XI surma keisri vennapoeg Andreas Palaiologos. Andreas Palaiologos (1453–1502) elas Moreas kuni selle langemiseni türklaste valdusse (1460) ja põgenes seejärel Rooma, kus ta elas Kirikuriigi protektsiooni all kuni elu lõpuni. Andreas kasutas enda kirjeldamisel Konstantinoopoli keisri tiitlit ning müüs enda pärimisõigused Prantsusmaa ja Hispaania monarhidele. pisi|240px|[[Moskoovia alade laienemine ajavahemikul 1390 – 1525 {{legend|#287028|Moskoovia tuumikterritoorium, ca 1300}} {{legend|#41b741|Vladimiri-Suzdali vürstiriigi territoorium, mis liideti Moskva suurvürstiriigi poolt 1390. aastaks}} {{legend|#85ff85|Suurvürst Ivan III poolt 1505. aastaks hõivatud territooriumid}} {{legend|#c8ffc8|Suurvürst Vassili III 1505–1533 poolt hõivatud territooriumid}}]] Moskoovia ajaloonarratiivi kohaselt võttis Zoe abielludes Moskva suurvürstiga kaasa Bütsantsi riikluse sümbolid, sealhulgas kahepäise kotka, ja seetõttu luges Moskva tsaaririik ennast õigeuskliku Bütsantsi järglaseks ja õigeusu patrooniks. Selle abielu kiitis heaks ka Rooma paavst, kes oli olnud Zoe eestkostja. Paavst lootis sel moel Ivani mõjutada, kuid see plaan kukkus täielikult läbi. Zoe reisis Venemaale läbi Eestimaa ja Pihkvamaa (Rooma–Alpid–Saksa-Rooma riik–Lübeck–Tallinn–Tartu–Pihkva–Moskva).
Vastasseis Ugra jõel
Ivan lõpetas 1480. aastal ametlikult Moskva vasallisõltuvuse, kui 15. sajandi viimasel veerandil lahenes situatsioon taas endise Kuldhordi alasid enda kontrolli alla saada sooviva tšingisiidist Suurhordi khaani (1465–1481) Ahmediga, kes 1476. aastal nõudis vasalli-Moskva suurvürsti, Ivan III saabumist khaani juurde ning ustavusvande andmist ja andamite taasmaksmist.
Ivan III ei täitnud nõuet ja khaan hakkas piirialasid enda kontrolli alla võtma. 1476. aastal hõivas ta Krimmi khaaniriigi ja pagendas sealt Gerayde dünastiast valitseja, asendades tolle enda hõimlasest käsknikuga. Seejärel hõivas ta Astrahani khaaniriigi ning võttis enda kontrolli alla alasid Volga kesk- ja alamjooksul. Ahmed-khaan sõlmis Moskoovia-vastase liidulepingu Leedu suurvürsti ja Poola kuninga Kazimierz IV-ga, kes aga ei liitunud Suurhordi vägedega ning Moskoovia ja Suurhordi vägede vastasseisu järel Ugra jõel Ahmed-khaan loobus edasitungist ning taandus, loobudes edasistest nõudmisest.
Novgorodi alade liidendamine
Moskva tsaari eesmärk oli kõigi vene alade ühendamine ja Novgorodi vabariik, kui suurim konkurent oli tema peamine takistus. Moskva keskendus oma sõjaväe arendamisele, Novgorod pigem kaubandusele, jättes sõjaväe nõrgaks. 300px|thumb|Novgorodimaa, 1400 Veebruaris 1456 sõlmiti Jaželbitsõ leping, millega kogu Novgorodi välispoliitika allutati Moskvale ja Moskva suurvürst sai endale kõrgeima kohtuvõimu. Kui Novgorod hakkas välismaalt, eriti Leedu suurvürst Kazimierz IV-lt kaitset otsima, pidas Moskva seda lepingu rikkumiseks ja tungis oma sõjaväega Novgorodimaale. 14. juulil 1471 toimunud Šeloni lahingus purustas Moskva suurvürsti Ivan III 5000-meheline sõjavägi Novgorodi umbes 30 000-mehelise maakaitseväe. Ehkki lahing toimus kõigest 30 km kaugusel Ilmenist, mille kaldal Novgorod asub, pöördus Ivan pärast võitu tagasi.
1477. ja 1478. aastal rüüstasid Ivan III väed Novgorodimaad veel ja 1478. aastal vallutas Ivan lõpuks Novgorodi ja Novgorodimaa sai osaks Venemaa suurvürstiriigist. Novgorodi veetše keelati ja Novgorodi iseseisvuse sümbol – veetše kell viidi Moskvasse. Novgorodi bojaaride massiline küüditamine toimus veel 1484. ja 1489. aastal.
Moskva-Leedu sõjad
pisi|240px|[[Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriik|Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigi ja Vene alade piirialad 13.–15. sajandil]]
Ühena esimestest läks Moskva teenistusse Odojevi vürstiriigi vürst Semjon Jurjevitš, kes aga hukkus varsti piirikonfliktis Leedu suurvürstiriigi vägedega. Aastatel 1481–1482 põgenes Moskva teenistusse ka Fjodor Ivanovitš Belski, kes oli kavandanud vandenõu suurvürst Kazimierase vastu ning kavatses lahutada suurvürstiriigist oma osastisvaldused, suurvürstiriigi idaosa, kuni Berezina jõeni.
1480. aastatel toimus rida Moskva suurvürstiriigi vägede rünnakuid Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigi territooriumile. Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriik esitas protesti, mida Ivan III keeldus rahuldamast, mis viis tegelikult sõja alustamiseni. , Moskva-Leedu sõda (1500–1503)