cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Samer el Nahhal
Noorus
El Nahhali isa oli egiptlane, ema soomlane. Isa suri, kui Samer oli seitsmeaastane. Varases lapsepõlves elas ta nii Liibüas kui ka Iraagis. Iraani-Iraagi sõja eest kolis pere Soome. Samerit hirmutas sõja algus nii, et ta otsustas sõjaväkke mitte minna. El Nahhali lemmikbändid lapsepõlves olid W.A.S.P. ja Mötley Crüe. Ta alustas oma esimeses bändis esialgu kitarrimänguga, kuid vahetas selle basskitarri vastu. El Nahhal kuulus noorpõlves bändidesse nimedega Spoon ja Dead Lock. Basskitarri mängima ja bändi tegema hakkas ta 13-aastaselt. 1996. aastal õppis ta ka Los Angelese muusikainstituudis Bass Institute of Technology mille ta lõpetas 1998. aastal. Tema suurimaks eeskujuks ja mõjutajaks on olnud Nikki Sixx ansamblist Mötley Crüe.
OX
Sameri koletisekarakter OX on Minotauros, härg-mees.
Kuna Niko Hurme kehastatud karakter Kalma oli olnud fännide seas väga populaarne, otsustas Lordi eestvedaja Tomi Putaansuu varakult, et Kalma mantlipärija karakter peab olema Kalma "suurem vend" ja kuuluma sarnasesse "pealuu"-tüüpi. Kui Putaansuu el Nahhalilt küsis, kes ta olla sooviks, pakkus samer esialgu Mad Max'i stiilis koletist, maanteesõdalast. Kaaludes teisi võimalikke variante, märkas Putaansuu, et el Nahhal meenutab härga. Ox tundus ka hea nimi ja nii sündiski härjast lähtuv tegelaskuju, kel sarved peas, rõngas ninas ning suured sõrakujulised saapad jalas.
Diskograafia
Kuigi Lordi albumi "The Arockalypse" plaadiümbrisel ja promofotodel on kujutatud OX, ei osalenud ta selle albumi salvestamisel, kuna tema liitumise ajaks oli salvestamine juba lõppenud. Sellel albumil mängib basskitarri veel tema eelkäija Niko "Kalma" Hurme.
Sooloalbum
"Supernova Kill Road" (2020)
Peptiidid
Omadused
Peptiidid ja aminohapped annavad värvilise reaktsiooni ninhüdriiniga, millel põhineb nende kvalitatiivse määramise meetod.
Peptiidside
See on keemilise sideme liik, mis tekib ühe aminohappe α-aminorühma ja teise happe karboksüülrühma vahelise kondensatsiooni tulemusena. Peptiidside on väga tugev ja tavatingimustes iseeneslikult ei katke. Peptiidsideme abil toimub valkude esmase struktuuri teke. Tänu lämmastiku aatomi π-elektronide, süsiniku- ja hapnikuaatomi konjugatsioonile omab ta osaliselt kaksiksideme omadusi: See väljendub sidemepikkuse vähenemises kuni 1,33 Å võrreldes C-N üksiksidemega: Kontsentreeritud hapete ja aluste mõjul toimub peptiidsideme hüdrolüüs, mille tulemusena saadakse vabad aminohapped.
Tähtsus
Peptiidsed hormoonid ja neuropeptiidid reguleerivad enamikku organismis toimuvatest protsessidest, samuti võtavad nad osa rakkude regenereerimisest. Immunoloogilist mõju omavad peptiidid kaitsevad organismi erinevate toksiinide mõju eest. Seega on organismi normaalseks talitlemiseks vaja teatavat kogust bioaktiivseid peptiide. Kuid vanemas eas ja patoloogiliste muutuste tagajärjel tekib peptiidide defitsiit, mis märgatavalt kiirendab kudede kulumist ja põhjustab organismi vananemist.
Süntees (põhjused)
Peptiidide süntees toimub organismis mõne minuti jooksul, kuid keemiline süntees laboris võib võtta paar päeva ja vahel isegi rohkem, sünteesi tehnoloogia arendamine aga mitu aastat pidevat tööd. Sellele vaatamata on mitu tähtsat põhjust, miks on vaja looduslike peptiidide analooge sünteesida. Lisaks nimetatud põhjustele on peptiidide süntees majanduslikult kasulik. Enamik ravimeid oleks mitukümmend korda kallimad, kui neid looduslikest ainetest valmistada.
Süntees
Sünteesi jaoks kasutatakse reageerivate karboksüül- ja aminorühma aktivatsiooni (aminorühma aktiveerimist kasutatakse harvem) ja ajutisi kaitserühmi, mis võimaldavad blokeerida reaktsioonitsentreid ja suunata sünteesi vajalikus suunas. Pärast sünteesi kaitserühmad eemaldatakse. Eriti keeruline on aminohapete ratsemisatsiooni ärahoidmine. Aktiveeritud karboksüülrühma sisaldavate aminohapete ja peptiidide derivaatidena kasutatakse tavaliselt asiide ja p-nitrofenüülestreid, harvem kasutatakse süsihappe sega anhüdriide. Ditsükloheksüülkarbodiimiidi kasutamisel toimub karboksüülrühma aktivatsioon. Võib kasutada ka teisi karbodiimiide, kuid praktikas leiab kõige rohkem kasutamist ditsükloheksüülkarbodiimiid. Aminorühma kaitstakse tavaliselt karbobensoksü- rühmaga (C6H5-CH2O-CO-), mis on kergesti kõrvaldatav hüdrogenolüüsiga pallaadium-pinnal või HBr-ga jää-äädikhappes (CH3COOH). Väga laialt on kasutatav NH2-rühma kaitseks FMOC-rühm (9-fluorenüüloksükarbonüül-rühm), mis on eemaldatav väga pehmetes tingimustes (näiteks 20% piperidiini lahus DMFis 10–20 minuti jooksul). Lisaks leiavad kasutamist ka p-tolueensulfonüül- ja tert-butoksükarbonüülrühm. Mõlemad on eemaldatavad nõrkade hapetega ja Na-ga vedelas ammoniaagis (NH3). Karboksüülrühma kaitsmiseks esterdatakse seda, muutes metüül- või bensüülestriks. Esimene rühm on kõrvaldatav aluselise hüdrolüüsiga, teine aga hüdrogenolüüsiga. Teisi funktsionaalrühmi sisaldavate peptiidide sünteesil kasutatakse spetsiifilisi kaitserühmi, mida on võimalik selektiivselt eemaldada.
Bioloogiliselt aktiivsed peptiidid
See peptiidide rühm reguleerib organismis paljusid protsesse. Mõju järgi kuuluvad nad järgmistesse rühmadesse: Selline jaotus on samuti natuke tinglik, sest sageli omab üks ja sama ühend mitut omadust ja võib seega avaldada mõju mitmele protsessile.
Peptiidsed hormoonid
On kõige suurem ja laiem hormonaalsete ühendite klass. Hormonaalne mõju põhineb informatsiooni ülekandmisel, kuid erinevalt närvisüsteemist ei toimu nende puhul informatsiooni salvestamist. Organismis sünteesitud, satuvad hormoonid vereringesse ja vajaliku rakuni jõudes seonduvad nad spetsiifiliselt retseptoriga. Hormooni retseptorid asuvad rakumembraanil või selle tsütoplasmas. Kui hormoon interakteerub retseptoriga, siis adenülaattsüklaasi aktivatsiooni tulemusena tekkiv tsükliline AMP (adenosiinmonofosfaat) astub rakus toimuvate reaktsioonide eri staadiumide "vahendajana". Sellisel viisil initsieeritud hormonaalne efekt on määratud raku omadustega.
Neuropeptiidid
On neuronites sünteesitavad peptiidid, mis kannavad edasi signaale. Neuropeptiidide mõju kesknärvisüsteemile on väga erinev. Nad mõjuvad vahetult ajule ja reguleerivad und, mälu, käitumist, avaldavad valu vaigistavat efekti.
Paul Cézanne
Esimesed katsetused
pisi|Cézanne. "Moodne Olympia" (1873–1874) Cézanne'i varased teose käsitlevad sageli inimesi maastikul. Tal on palju kujutlusvõime abil maalitud pilte suurte, raskete inimfiguuride rühmadest maastikul. Hiljem hakkas teda rohkem huvitama otse natuurist maalimine ja ta arendas pikkamööda välja kerge, õhulise maalimisstiili, mis mõjutas impressioniste tohutult. Sellegipoolest on Cézanne'i küpsetes teostes märgata areng kindla, peaaegu arhitektuurilise maalimisstiili suunas. Kogu elu jooksul püüdis ta välja töötada maailma kõige täpsema kujutamise meetodit maalikunstis. Lõpuks korraldas ta oma ajus kõik, mida ta tajus, ümber lihtsateks vormideks ja värvilisteks laikudeks. Ta soovis ühendada looduse vaatlemist klassikalise maalikunsti kompositsiooni kestvusega. Ise ütles ta selle kohta, et tahab impressionismist teha midagi kindlat ja igikestvat, nagu on muuseumides olev kunst. Samuti väitis ta, et loob uuesti Nicolas Poussini, ainult looduse järgi.
Cézanne'i huvitas looduses esinevate vormide lihtsustamine nende geomeetrilisele algkujule. Ta kohtles loodust silindrite, kerade ja koonustena. Näiteks kändu käsitles ta silindrina, õuna ja apelsini kerana, mäge koonusena. Lisaks sellele viis tähelepanu keskendamine sellele, mida ta oma loodusvaatluste käigus nägi, binokulaarse nägemise põhjaliku uurimiseni. Binokulaarne nägemine tähendab seda, et kumbki inimese silm võtab vastu pisut erineva pildi, mis ajus ühendatakse. See pakub meile sügavustaju ja üksikasjaliku teadmise objektidevahelistest ruumilistest suhetest.
pisi|Cézanne. "Kunstniku isa ajalehte l'Événement lugemas" (1866) Seda, et inimene näeb korraga kaht pisut erinevat pilti, kasutas Cézanne oma loomingus eri piltidel eri määral. Soov näidata oma tõelist taju sundis teda kujutatavate objektide kuju moonutama, et näidata objekti nii parema kui vasaku silma vaatenurgast. Niimoodi teisendas Cézanne'i looming varasemaid ideaale perspektiivist ja eriti ühe vaatepunkti perspektiivist.
Näitused
Cézanne'i maale näidati 1863 Salon des Refusési (Tagasilükatute Salongi) esimesel näitusel, kus olid väljas need teosed, mida žürii polnud vastu võtnud iga-aastasele prantsuse kunsti ülevaatenäitusele Pariisi Salongis. Salong lükkas igal aastal kuni 1869 kõik Cézanne'i teosed tagasi. Kunstnik jätkas oma teoste esitamist Salongile kuni 1882. aastani. Sel aastal võeti Salongi näitusele vastu tema 1866. aasta maal oma isast "Kunstniku isa ajalehte "l'Événement" lugemas", mis jäigi tema ainsaks Salongis näidatud maaliks.
Enne 1895. aastat astus Cézanne üles kahel impressionistide näitusel: nende esimesel näitusel 1874 ja kolmandal näitusel 1877. Hiljem esines ta mõne üksiku teosega veel mõnel näitusel, kuni Pariisi kunstikaupmees Ambroise Vollard korraldas talle isikunäituse. Sellest ajast peale hakkasid kunstiringkonnad teda tunnustama ja ka rahaliselt oli ta edukas. Sellegipoolest eelistas ta töötada erakuna, elades oma sünnipaigas Provence'is, Prantsusmaa teises otsas.
pisi|Cézanne. "Sainte-Victoire'i mägi" (1885–1887) Kuigi Cézanne'i loomingus peaaegu pole religioosseid teoseid, jäi ta surmani siiralt katoliiklaseks. Ise ütles ta: "Kui ma hindan kunsti, siis ma võtan maali ja asetan selle jumala tehtud objekti, näiteks puu või lille kõrvale. Kui maal loodusele väga vastu hakkab, siis see ei ole kunst."
Väikekodanlus võttis Cézanne'i loomingu halvasti vastu. 1903. aasta alguses käis 73-aastane ajakirjanik Henri Rochefort 1902. aasta septembris surnud Zola maalikollektsiooni oksjonil, kus müüdi ka Cézanne'i teoseid, ja avaldas 9. märtsil oma ajalehes L'Intransigeant tigeda artikli "Armastus inetuse vastu". Rochefort ei sallinud Zolad, sest Dreyfusi protsessil oli Zola Dreyfusi toetajate üks juhte, seevastu Rochefort oli Dreyfusi vastaste üks juhte. Sellepärast püüdis Rochefort Zolad ja tema omanduses olevat kunsti halvas valguses näidata. Rochefort kirjutas ekslikult, et Cézanne'i kunst olevat Zolale eriti hingelähedane olnud (Zola ja Cézanne olid kõigest lapsepõlvesõbrad). Rochefort kirjeldas, kuidas pealtvaatajad väidetavalt naerukrampe said, nähes "Cézanne'i-nimelise ultraimpressionisti" maale. Aix' üldsust valdas rõõm ja palju päevi panid linlased Cézanne'i uksemati alla L'Intransigeanti eksemplare koos üleskutsega, et ta lahkuks linnast, "mida ta häbistab".
Surm
pisi|Cézanne. "Avamäng "Tannhäuserile"" (1868). Kunstniku ema ja õde 1906. aasta sügisel jäi Cézanne väljas maalides tormi kätte. Ta maalis kaks tundi paduvihmas, enne kui koju minna otsustas. Teel varises ta kokku ja mööduv autojuht pidi ta koju viima. Tema majapidaja hõõrus tema käsi-jalgu, et vereringet taastada, ja Cézanne tuli teadvusele. Järgmisel päeval püüdis kunstnik töötamist jätkata, aga varises hiljem kokku. Modell, kellega ta töötas, kutsus abi ja Cézanne pandi voodisse, kust ta enam kunagi ei tõusnud. Mõni päev hiljem, 22. oktoobril suri ta kopsupõletikku ja maeti oma armastatud kodulinna vanale kalmistule.
Pärand
Pärast kunstniku surma korraldati 1907. aasta septembris Pariisis Sügissalongis Cézanne'i suur ülevaatenäitus. See näitus mõjutas suuresti seda, missuguses suunas Pariisi moodne kunst arenema hakkas. Cézanne oli kubismi eelkäija ja mõne arvates koguni 19. sajandi üks kõige mõjukamaid kunstnikke.
Cézanne'i avastused geomeetrilise lihtsustamise ja optiliste nähtuste osas inspireerisid paljusid, nende hulgas Pablo Picassot, Georges Braque'i ja Juan Grisi katsetama sama teema veelgi keerukamate vaadetega mitmest küljest, mis pani neid lõpuks vormi murdma. Niimoodi oli Cézanne ajendanud pöördelise 20. sajandil kunsti abil toimuva uurimuse, mis mõjutas süvitsi modernismi arengut.
Ökofeminism
Ökofeministide uskumuse kohaselt on sellised traditsiooniliselt "naiselikud" voorused nagu vastastikkus, hoolitsus ja koostöövalmidus omased nii naistele kui ka loodusele. Lisaks näevad ökofeministid ühist menstruatsioonides ja kuufaasides, sünnitamises ja loomises jne. Samuti ühendab naisi ja loodust ajalugu, mille vältel on neid patriarhaalses Lääne ühiskonnas rõhutud.
Paul Cézanne
Pärand
Cézanne oli kujutatud Prantsuse frangi 1997. aasta 100-frangise rahatähe esiküljel, tagaküljel on tema 1879. aasta maal "Õunad ja küpsised" (Pommes et biscuits).
Ökofeminism
Feminist ja sotsiaalökoloog Janet Biehl on kritiseerinud ökofeminismi selle pärast, et see keskendub liiga palju müstilisele sidemele naiste ja looduse vahel ja mitte piisavalt naiste tegelikule olukorrale. Rosemary Radford Ruether nõustub Janet Biehliga selle koha pealt, mis puudutab keskendumist müstitsismile naiste aitamise asemel, kuid väidab, et spirituaalsuse ja aktivismi võib ökofeminismis tõhusalt ühte põimida.
Ökofeminism Eestis
Ökofeminismist on kirjutanud Tiiu Speek ja Kadri Tüür kogumikus „Koht ja paik I” ning Kadri Tüür kogumikus „Sissejuhatus soouuringutesse”. Kadri Tüür on analüüsinud ökofeministlikust vaatepunktist Sofi Oksaneni romaani „Puhastus”. Tüür on vaadelnud naise kehalisust, looduskeskkonna hingestatust, loodusega ühtesulamise kogemust, maastiku isikustamist, dünaamilist suhet loodusega, kehalist teadmist ja keha suhet kohaga. Ökofeministlikku vaateviisi võib Tüüri arvates rakendada veel Kristiina Ehini, Merca, Kätlin Kaldmaa, Leida Kibuvitsa ja Aira Kaalu loomingu käsitlemiseks.
Triin Lees on uurinud naise ja looduse suhet Aino Perviku raamatutes „Kunksmoor” ja „Kunksmoor ja kapten Trumm” ja leidis, et loodusmärkide järgi orjenteeruval Kunksmooril on ökofeminismile omane tsükliline ajakäsitlus. Kunksmoori nimest on saanud eestlaste üldkultuuriline mõiste, mis tähistab taimetarka, kes ei väärtusta teaduslikku ja progressiivset maailma ega linnaühiskonna lineaarset mõtlemist. Eesti Ekspressi kommentaariumis on Triin Leesi  artikkel suure vastukajaga.
Maarja Soonberg on kirjutanud põlisameerika kirjanduse renessansis esile kerkinud inimese suhtest maa, loomade ja taimedega, põlisameerikalikest eluhoiakutest ja vaatenurkadest, wilderness’i kogemusest, dekolonisatsioonist ja „kaduvast indiaanlasest“, taimedega ravitsemisest, taimede intiimsetest suhetest inimestega. Põlisameerika kirjanduses on tema arvates peamisteks teemadeks uue positiivsema postapokalüptilise maailma tekke võimalikkus, inimese pikka aega kestnud suhe loodusega, taimeuuringud ja taimedega seotud ökokriitika.
Ökofeminismi on tutvustanud Maris Sõrmus.
Mõisted
"Ökofeminismi" (1993) autorid Vandana Shiva, Maria Miescritique ja Evan Bondi juurdlevad tänapäeva teaduse ja selle üle, et teadust peetakse universaalseks väärtusevabaks süsteemiks. Nende hinnangul kujutab tänapäeva teaduse peavool endast Lääne mehelike väärtuste projektsiooni. Mehed on kontrollinud eesõigust määrata, mis on teaduslik teadmine ja suures osas ajaloost on teadus olnud ainult meestele. Bondi ja Miles toovad näiteid, mille hulgas on ka sünnituse meditsiinistumine ja taimekasvatuse industrialiseerimine.
Bondi väidab, et sünnituse meditsiinistumine on muutnud ämmaemandate tarkuse vähem tähtsaks ja sünnitamise loomuliku protsessi protseduuriks, mis sõltub spetsiifilisest tehnoloogiast ja eksperditeadmisest. Samamoodi muudab põllumajanduse sõltuvus tööstuslikult toodetud seemnetest ja väetistest loodusliku taasloomisprotsessi sõltuvaks tehnoloogilisest sisendist.
Ökofeministliku kirjanduse väitel tavatsetakse patriarhaalsete struktuuride valitsemist õigustada vastanduste kaudu, näiteks "taevas ja maa", "hing ja keha", "mehed ja naised", "inimesed ja loomad", "vaim ja mateeria", "kultuur ja loodus", "valge ja mittevalge". Rõhumist tugevdatakse neid kaksikmõisteid tõe pähe pakkudes ning sisendades religioossete ja teaduslike konstruktsioonide kaudu, et need on suurepärased.
Ökofeminismi on rakendatud ka loomade õiguste kaitsel ja sellest on kasvanud välja vegetaarne ökofeminism, mis väidab, et "kui jätta loomade rõhumine feministlikust ja ökofeministlikust (kui "liikumisest, mille eesmärk on kaotada kõik rõhumise vormid") analüüsist välja [...], siis see näitab nii feminismi kui ka ökofeminismi põhialuste ebajärjekindlat rakendamist. Vegetaarsed ökofeministid põimivad osavõtlikkuse kultuuri ja poliitika analüüsiga, et täiustada eetika ja tegutsemise süsteemi.
Gottschalk Hagen
Gottschalk Hagen suri millalgi 1513. aasta märtsi lõpu ja oktoobri vahel.
George Antheil
Koos näitlejana Hedy Lamarriga lõi ta teise maailmasõja ajal sagedushüplemise süsteemi.
Tema vend Henry W. Antheil oli diplomaat, kes hukkus Soome lennukil Kaleva, kui NSV Liidu kergepommitajad selle Soome lahe kohal alla tulistasid.
Ronald Venetiaan
12. augustist 2000 kuni 12. augustini 2010 oli ta Suriname president.
Aprioorsus
Aprioorsuse olemasolu
Otsustus, et igal muutusel on põhjus, on aprioorne: põhjuse mõiste sisaldab põhjuse ja tagajärje vahelise seose paratamatuse mõiste reegli range üldisuse mõiste.
Kogemusel ei saaks olla kindlust, kui kõik reeglid, mille järgi ta toimib, oleksid empiirilised, seega juhuslikud.
Ka mõisted võivad olla aprioorsed: kui kogemuslikust keha mõistest jätta kõrvale kõik empiiriline (värvus, kõvadus või pehmus, raskus, läbitungimatus), siis jääb ikkagi järele ruum, mida ei saa kõrvale jätta. Samuti, kui jätta kehalise või mittekehalise objekti empiirilisest mõistest kõrvale kõik omadused, mis on meile teada kogemusest, siis ei saa ikkagi kõrvale jätta neid omadusi, mille läbi me mõtleme teda substantsina või mõnest substantsist sõltuvana. Nii et ruumi mõiste ja substantsi mõiste peavad olema aprioorsed.
Aprioorsuse roll Kanti filosoofias
Aprioorsed on Kanti järgi kaemuse vormid, kategooriad ning neil põhinevad mõtlemise printsiibid. Tunnetuse aprioorne komponent määrab ette ära võimaliku kogemuse vormi. Ta põhineb minal, kuid tekib alles koos kogemusega.
Empiirilise tunnetuse transtsendentaalsed eeldused on aprioorsed. Aprioorne tunnetus teeb empiirilise tunnetuse üldse alles võimalikuks. Aeg ja ruum on kaemuse aprioorsed vormid, millel kogemus peab põhinema. Aprioorsed teadmised, mille hulka kuuluvad matemaatilised teadmised, on alati paratamatult tõesed, igavesti kehtivad.
Aprioorsuse määratlus
Analüütilises filosoofias vaadeldakse aprioorsust primaarselt uskumuse või teadmise õigustuse omadusena. Aprioorne õigustus on kogemusest sõltumatu õigustus.
Seejuures mõistetakse kogemust enamasti laiemalt kui meelelist kogemust, lugedes kogemuse alla ka näiteks mälu ja introspektsiooni (ning selgeltnägemise ja telepaatia, kui need peaksid olemas olema). Kogemuse alla ei saa selles seoses siiski lugeda kõiki teadlikke vaimunähtusi ja -protsesse, sest aprioorse õigustuse teooriates räägitakse sageli aprioorsete väidete tõesuse või paratamatuse ratsionaalsest "tajumisest".
Tundub, et selleks et neid õigustada, ei ole tarvis kogemuse poole pöörduda, vaid piisab järelemõtlemisest. Võibki öelda, et aprioorne õigustus on see, mis saadakse puhtalt mõtlemise teel, puhtalt mõistuse abil.
Sageli tuuakse välja, et aprioorse õigustuse korral peavad tunnetuse objektid olema abstraktsed objektid, mille eksistents ja omadused ei sõltu võimaliku maailma valikust; nad ei saa olla tunnetusseisunditega põhjuslikus seoses. See aga ei kehti juhul, kui möönda kontingentsete aprioorsete propositsioonide olemasolu.
Analüütilisus ja aprioorsus
Paljud filosoofid on lootnud, et aprioorsete propositsioonide aprioorsust saab seletada sellega, et nad on analüütilised. Sellega on olnud seotud ka lootus lahendada filosoofilisi probleeme analüüsi teel.
Aprioorse teadmise ja aposterioorse teadmise epistemoloogiline eristus on mõisteliselt erinev analüütilise tõe ja sünteetilise tõe semantilisest eristusest. Mõned filosoofid on siiski samastanud propositsiooni analüütilisust (õigemini analüütilist tõesust) ja selle aprioorsust (tunnetatavust sõltumatult kogemusest). Tõepoolest, kui propositsioon on analüütiline, siis tema tõesus on määratud väljendite tähendusega, mistõttu tõesuse tunnetamiseks peaks piisama mõtlemisest ning vajadust (tajul, mälul, introspektsioonil põhineva) kogemuse poole pöördumiseks ei ole. Ent aprioorsus ja analüütilisus on siiski eri asjad: 1) aprioorsus puudutab propositsiooni tunnetatavust ja selle uskumise õigustust, analüütilisus aga propositsiooni tõesustingimusi ja mõistetevahelist suhet; 2) aprioorsus ja analüütilisus ei pruugi kokku langeda, näiteks võib paljude filosoofide arvates aprioorselt uskuda, et üleni must asi ei saa olla üleni valge, kuid siin ei ole tegu analüütilise propositsiooniga; 3) analüütiliste propositsiooni uskumist võidakse õigustada ka tunnistusega (ei mõelda ise, vaid usaldatakse kedagi, kes mõtleb), seega aposterioorselt, mistõttu uskumine aposterioorse õigustuse põhjal ei näita veel seda, et propositsioon, mida usutakse, ei ole analüütiline; 4) võib-olla mõne analüütilise propositsiooni tunnetamine ei ole millegipärast võimalik, siis see propositsioon ei ole aprioorne.
On arvatud, et aprioorselt õigustada on võimalik ainult propositsioone, mis tunduvad olevat analüütilisi propositsioone. Tundub aga, et aprioorselt õigustada saab ka propositsioone, mis ei tundu olevat analüütilised, näiteks "igal sündmusel on põhjus," "ükski keha ei saa olla samal ajal üleni kollane ja üleni sinine," "ükski keha ei saa korraga olla tervikuna eri kohtades," "imikut lõbu pärast surnuks piinata on moraalselt väär," "õnn on seesmine hüve". Immanuel Kant rääkis aprioorsetest süntetilistest otsustustest, millest küll vähemalt osa käib propositsioonide kohta, mis võivad tunduda analüütilised.
Tunnetatavus kelle jaoks?
Seoses viimase punktiga tekib küsimus, mida tähendab propositsiooni tunnetatavus. Kelle jaoks ta peab tunnetatav olema? Kui me lubame tunnetajale võimed, mis ületavad enamiku inimeste võimed või inimvõimed üldse, siis on aprioorsusega vähe peale hakata. Kui me aga kuigi suuri võimeid ei eelda, siis jääb osa propositsioone, mis võiksid olla aprioorsed, tunnetamatuks. Saul Kripke ("Nimetamine ja paratamatus") toob näiteks Goldbachi hüpoteesi, mille tõesust võib-olla ükski inimene ei ole võimeline tunnetama.
Aprioorsus ja paratamatus
Aprioorse teadmise ja aposterioorse teadmise epistemoloogiline eristus on mõisteliselt erinev paratamatu tõesuse (paratamatu tõe) ja kontingentse tõesuse (kontingentse tõe) loogikalisest ja metafüüsilisest eristusest.
Traditsioonilise vaate järgi on võimalik aprioorselt teada ainult neid propositsioone, mis on paratamatult tõesed. See vaade tugineb asjaolule, et kui propositsioon ei ole paratamatult tõene, siis tema väärus on võimalik, mistõttu selle propositsiooni uskumise õigustamiseks on tarvis tõendeid meeltekogemusest.
Saul Kripke väitis raamatus "Nimetamine ja paratamatus", et mõnda propositsiooni, mille tõesus on kontingentne, on võimalik teada aprioorselt. Näiteks toob ta teadmise, et pulk S on teatud ajal ühe meetri pikkune, kus S on meetri etalon Pariisis. Kui pulka S kasutatakse väljendi "üks meeter" osutuse fikseerimiseks, siis Kripke järgi on võimalik teada aprioorselt, et pulk S on ühe meetri pikkune. Tõde, et pulk S on ühe meetri pikkune, ei ole paratamatu, vaid kontingentne, sest pulk S ei oleks pruukinud kõnealusel ajal olla ühe meetri pikkune (ta oleks võinud soojuspaisumise mõjul pikeneda).
Sellele argumendile on esitatud vastuväiteid. Muu hulgas on väidetud, et kui väljendit "üks meeter" kasutatakse pulga S pikkuse nimena, milline see pikkus ka ei oleks, siis väide, et pulk S on ühe meetri pikkune, on paratamatult tõene ja seda on võimalik aprioorselt teada, kui aga väljendit "üks meeter" kasutatakse konkreetse pikkuse nimena, siis väide, et pulk S on ühe meetri pikkune, on kontingentselt tõene ja seda on võimalik teada ainult aposterioorselt.
On esitatud ka niisugune vastuväide. Mööname, et keegi võib aprioorselt teada, et kui ta on osutuse niiviisi fikseerinud, siis S on hetkel t0 ühe meetri pikkune. Ent tal ei saa olla aprioorset õigustust uskumusele, et ta on osutuse niiviisi fikseerinud; nii et ei saa järeldada, et ta teab aprioorselt, et S on hetkel t0 ühe meetri pikkune. Kontingentse aprioorse teadmise näite pakub siiski minu teadmine, et kui ma olen osutuse niiviisi fikseerinud, siis S on hetkel t0 ühe meetri pikkune. See propositsioon on kontingentne, sest S oleks võinud hetkel t0 olla teistsuguse pikkusega.
Gareth Evans (1979:183–185) toob teistsuguseid näiteid arvatavate kontingentsete aprioorsete tõdede kohta. Vaatleme propositsioone kujul "Kui tegelikult p, siis p," näiteks "Kui post on tegelikult punane, siis ta on punane." Need on kontingentsed, sest post võiks olla ka mittepunane, ja siis ta poleks punane, kuigi ta tegelikult on punane. Neid propositsioone on võimalik aprioorselt teada, sest siin piisab propositsioonist arusaamisest.
Henry W. Antheil
Ta hukkus Soome lennukil Kaleva, mille vahetult pärast lahkumist Ülemiste lennuväljalt tulistasid alla NSV Liidu kergepommitajad Tupolev SB-2. See juhtus esimesel päeval, mil NSV Liit alustas Eesti õhuruumi blokeerimist. Siiski ei olnud blokaad täielik, sest lennuliiklus Eesti ja Soome vahel kestis veel paar päeva.
1998. aasta Slovakkia parlamendivalimised
Valimissüsteem oli proportsionaalne - 150 kohta jagati neljas ringkonnas, künniseks üleriigiline 5%. Jagajaks nüüdsest riigi mandaatide üldarv pluss 1, see tähendab 151.
Henry W. Antheil
Antheilil oli kaasas mitu diplomaatilist kotti USA Tallinna ja Riia saatkonnast. On arvatud, et kotid sisaldasid salajast teavet NSV Liidu vägede paiknemisest ja plaanidest Baltimaades ning et see oligi lennuki allatulistamise põhjus. Vastavad tõendid siiski puuduvad.
1998. aasta Slovakkia parlamendivalimised
Tulemused
1Liiterakond mis koosnes algselt, Kristlik-Demokraatlikust liikumisest (KDH), Demokraatlikust Parteist (DS), Demokraatlikust Liidust (DÚ), Slovakkia Sotsiaaldemokraatlikust Parteist (SDSS) ja Rpheliste Parteist Slovakkias (SZS). Lagunes varsti pärast valimisi, kuigi mitte päris algosadesse.
Henry W. Antheil
Kõik lennukis viibinud hukkusid. Lennuki pagasi saatus ei ole teada. Oletatavasti langes see NSV Liidu sõjaväe või luureorganite kätte, kui see lennuõnnetuses ei hävinud. Senini pole Kaleva vrakki leitud. Tõenäoliselt lasi Nõukogude okupatsioonivõim Ju-52 vraki hiljem uurimiseks üles tõsta ja kui asitõendi hävitada. 2015. aastal kirjutab Helsingin Sanomat, et Kaleva hukkumiskohal olid nädal aega Nõukogude laevad ning allveelaevad, seejärel aga hävitati kõik jäljed tühjendatud lennukivrakist süvaveepommidega.
1998. aasta Slovakkia parlamendivalimised
Tulemused
2Eelmiste valimiste Ungari Koalitsiooni valimisliidu ühinemine
Vaata ka
[Slovakkia Statistikaamet]
Henry W. Antheil
Kaleva hukk on tähtis sündmus Mart Sanderi ajaloolises romaanis "Litsid" ning selle järgi valminud teleseriaalis (2018). Seal järgitakse Carl-Fredrik Geusti, Kaleva piloodi poja esitatud teooriat, mille järgi Henry Antheil transportis oma diplomaatilise pagasi hulgas mitte üksnes Ameerika saatkonna salajasi pabereid, vaid viis Eesti valitsuse palvel Soome ka veel Eesti panka jäänud napid kullavarud. Lennuki pardal oli kokku 227 kg diplomaatilist posti. Ka on romaani ja teleseriaali tegevustikule ainet andnud esimestes Kaleva hukku kirjeldavates uudistes ära toodud surmasaanute arv - kümme inimest, mis on siiani ametlikult seletamata. Kõigis edaspidistes teadetes toodi nimeliselt ära vaid üheksa hukkunut.
Ameerika meedias on Henry Antheili nimetatud "esimeseks külma sõja ohvriks".
Moldova Eurovisiooni lauluvõistlusel
Moldova on osalenud Eurovisiooni lauluvõistlusel alates 2005. aastast. 2005. aastal esindas Kiievis Moldovat Zdob și Zdub, kus bändiga koos oli laval ka trummi lööv vanaema. Moldova pääses poolfinaalist edasi ning saavutas finaalis 6. koha.
Kuhjavere
Ühistegevus
Asulas tegutseb Kuhjavere Küla Selts, mis loodi 1999. aastal. Samal aastal valiti ka esimene külavanem – Romeo Mukk. Selts pälvis 2001. aastal oma tegevuse eest maakonna parima mittetulundusühingu nimetuse.
Moldova Eurovisiooni lauluvõistlusel
2006. aastal esindas Moldovat Arsenium ja Natalia Gordienko, kes jäid finaalis 20. kohale. Pärast halba tulemust Ateenas teatas Teleradio-Moldova, et Moldova eemaldub võistlusest ja ringhääling pole 2007. aasta lauluvõistluseks eelarvet eraldanud. Kuid ühiskonna survele vastu tulles saatis Teleradio-Moldova Helsingisse Natalia Barbu lauluga "Fight", mis pääses edasi finaali ning saavutas seal 10. koha.
Kuhjavere
Ühistegevus
2005. aastast peetakse Kuhjavere külateatrite festivali. Külateatrite päevana alustanud üritus kasvas 2006. aastal kahepäevaseks. Esinejate rohkuse tõttu on mõnel aastal festivali peetud ka kolmel päeval.
Moldova Eurovisiooni lauluvõistlusel
2008. aastal ei jõudnud Moldova esimest korda nelja aasta jooksul finaali. Moldova džässilugu "A Century of Love", mida esitas Geta Burlacu, jäi poolfinaalis 19 riigi konkurentsis 11. kohale.
Kuhjavere
Ühistegevus
2007. aastal sai Kuhjavere aasta küla aunimetuse.
Kuhjavere sõpruskülad on Vaulammi Soomes, Palasi Lääne-Virumaal ja Mustjala Saaremaal.
Wunda-Ment
Wunda-Ment on Tartu punkansambel, mis tegutseb aastast 1990. thumb|400px|Ansambel Wunda-Ment praeguses koosseisus
Ajalugu
Wunda-Ment oli algselt Tartu 16. Keskkooli ehk praeguse Tartu Kivilinna Kooli bänd. Kõik algkoosseisu liikmed õppisid tollases 10b klassis.
Bändi sünnipäevaks loetakse 18. jaanuari 1990, mil toimus esimene proov. Algkoosseisust on praeguseks alles enamus. Laulja ja basskitarri mängija Püha Isa Tuts ja kitarristid Big Mell ja Wäle Põder. Üsna alguses lahkus trummar Tambet Ernits ja trumme hakkas mängima Wäle Põder. Selle koosseisuga salvestati ka esimene demokassett "Vello nutab", mis ilmus aastal 1993. Kuni aastani 1995 jäigi põhikoosseisuks Tuts, Mell ja Põder.
On olnud tihedalt seotud hilisemate muusikakollektiividega Tüse Asi ja Ugly Ogre.
1995. aasta alguses läks bänd laiali. Selle 5 aasta jooksul oli paarkümmend esinemist Lõuna-Eestis ja bändist käis läbi päris mitu inimest, kes põhiliselt mängisid teist kitarri. Esimene neist oli Rait Rask, kes oli samuti nende klassivend. Teine oli Onu Janek, kes tuli üle tolleaegsest punkbandist The Teinepänd. Kolmas oli Koit Lahesoo, kellega Mell jätkas koostööd ka pärast Wunda-Mendi laialiminekut. Võib öelda, et mänedžer Tambet Iher tegi tavalisest koolibändist tolle ajastu Lõuna-Eesti skandaalseima punkbändi. Ja muidugi ka Ivo Lambing, kes lõi fänniklubi ja juhib seda siiani.
Wunda-Ment tuli uuesti kokku 14 aastat hiljem, aastal 2009. Tuts laulab ja mängib basskitarri, Mell mängib kitarri ja Põder mängib jälle trummide asemel kitarri nagu algkoosseisus. Ainus uus liige on trummar Mannu, kellega Tuts vahepealsetel aastatel mängis koos ansamblis Ugly Ogre.
Esimene kontsert üle pika aja oli Rockiklubis ansambli Tüse Asi 15. aasta juubelil. Sel ajal oli Wunda-Mendi enda 20. aastapäevani jäänud pisut rohkem kui pool aastat.
Demod
"Vello nutab" 1993 MC
Täispikad kogumikud
"LIVE Piisonfest 2017" 2017 CD
Clarence Seedorf
pisi|2008 Clarence Clyde Seedorf (sündinud 1. aprillil 1976 Surinames Paramaribos) on Hollandi jalgpallikoondise endine poolkaitsja.
Koondisekarjäär
Hollandi rahvuskoondises mängis Seedorf 1994–2008 87 mängu ja lõi 11 väravat.
Debüüt koondises toimus 14. detsembril 1994, kui Luksemburgi jalgpallikoondist võideti 5:0. Esimese värava koondise kasuks lõi Seedorf 29. märtsil 1995, kui võideti 4:0 Malta jalgpallikoondist.
1996. aasta EM-il Inglismaal kuulus Seedorf juba põhirivistusse, alustades iga mängu algkoosseisus. Alagrupis viigistati Šotimaa jalgpallikoondisega 0:0, võideti Šveitsi jalgpallikoondis 2:0 ja kaotati Inglismaa jalgpallikoondisele 1:4. Holland jagas alagrupis Šotimaaga teist kohta ja ka väravate vahe oli võrdne, aga enam löödud värava tõttu pääses Holland veerandfinaali Prantsusmaa jalgpallikoondise vastu. Selles kohtumises väravaid ei löödud ja järg jõudis penaltiseeriani, kus kahe võistkonna peale oli Seedorf ainus eksija.
1998. aasta MM-il Prantsusmaal viigistas Holland Belgia jalgpallikoondisega 0:0, võitis Lõuna-Korea jalgpallikoondise 5:0 ja viigistas Mehhiko jalgpallikoondisega 2:2 ning võitis võrdsete punktide juures tänu paremale väravate vahele Mehhiko ees alagrupi. Alagrupis mängis Seedorf 69 esimest minutit Belgia vastu. Järgnes kohtumine Jugoslaavia jalgpallikoondisega, mille Holland võitis 2:1 ja Seedorf mängis kogu mängu. Veerandfinaalis alistati sama tulemusega Argentina jalgpallikoondis, aga Seedorf ei mänginud. Poolfinaalis Brasiilia jalgpallikoondise vastu sekkus Seedorf lisaajal 111. minutil seisul 1:1 ja 9 minutit hiljem järgnes penaltiseeria, mille Brasiilia võitis 4:2. Seedorf lööma ei pidanud. Pronksimängu tegi Seedorf kaasa algusest lõpuni ja Holland kaotas Horvaatia jalgpallikoondisele 1:2.
2004. aasta EM-il Portugalis viigistas Holland algul Saksamaa jalgpallikoondisega 1:1 (Seedorf ei mänginud), siis kaotas Tšehhi jalgpallikoondisele 2:3 (Seedorf mängis esimesed 86 minutit ja sai juba 9. minutil kollase kaardi) ning alistas Läti jalgpallikoondise 3:0 (Seedorf mängis kogu kohtumise). Holland pääses Tšehhi järel teisena edasi. Veerandfinaalis Rootsi jalgpallikoondise vastu mängis Seedorf kogu mängu, aga väravad jäid löömata. Penaltiseerias võitis Holland 6 löögi järel kummaltki poolt 5:4, Seedorf ei pidanud lööma. Poolfinaalis, kus Seedorf mängis kogu mängu, kaotas Holland Portugali jalgpallikoondisele 1:2. Pronksikohtumist ei toimunud.
Isiklikku
Clarence Seedorf on 176 cm pikk ja kaalub 76 kg.
Ahali vilajett
Ahali vilajett on 1. järgu haldusüksus (vilajett) Türkmenistanis.
Nõukogude ajal tuntud kui Ašhabadi oblast.
Vilajetis on kaheksa rajooni ja üks rajooni õigustega linn:
🇹🇲
Moskva suurvürstiriik
Moskva suurvürstiriik (vene keeles Великое княжество Московское) oli riik, mis tekkis 13. sajandi teisel poolel Vladimiri-Suzdali vürstiriigi osastisvürstiriigina; sai 14. sajandi keskpaiku suurvürstiriigiks ja eksisteeris sellisena aastani 1547, mil Ivan IV kuulutas ta Moskva tsaaririigiks.
Riigivalitsemine
Moskva suurvürstiriigi valitsejaks oli algselt suguvõsapõhine päritava monarhivõimuga Moskva suurvürst, kelle valitsusõigust kinnitas Mongolite riigi suurkhaan või Kuldhordi khaan. Algne pärimiskord, muutus aga aja jooksul, 15. sajandiks suurvürsti poolt oma poegade seast järgmise suurvürsti nimetamisega. Algse suguvõsapõhise (vanemalt vennalt-nooremale vennale) valitseja nimetamise korra muutus (suurvürsti poolt oma järglase nimetamisega) tekitas 14.–15. sajandil korduvalt Rjurikovitšite osastisvürstiriikide dünastia eriharude vahel võimuvõitlust ja kodusõdu, millesse kaasati naaberriikide (Leedu suurvürstiriik, Kuldhord jt) abi.
Mongolite riigi suurkhaani või Kuldhordi khaani poolt valitsemiseks antud jarlõkiga teostas Moskva vürstist, Vladimiri suurvürst teiste Venemaa vürstiriikidelt andamina kogutud maksude kogumist, mille edastas suurkhaanile või khaanile, kindlustades sellega rahu ja välistades Kuldhordi rüüste- ja karistusretki.
1328. aastal nimetas Kuldhordi khaan ustavuse eest senise Moskva vürsti Ivan I Kalita ka Vladimiri suurvürstiks. Uue suurvürstiriigi pealinnaks määras Ivan I Moskva, samuti sai Vene Õigeusu Kiriku metropoliidi asukohaks 1326. aastal Vladimiri linna asemel Moskva. pisi|[[Moskoovia alade laienemine ajavahemikul 1390 – 1525 {{legend|#287028|Moskoovia tuumikterritoorium, ca 1300}} {{legend|#41b741|Vladimiri-Suzdali vürstiriigi territoorium, mis liideti Moskva suurvürstiriigi poolt 1390. aastaks}} {{legend|#85ff85|Suurvürst Ivan III poolt 1505. aastaks hõivatud territooriumid}} {{legend|#c8ffc8|Suurvürst Vassili III 1505–1533 poolt hõivatud territooriumid}}]]
Moskva-keskse riigi moodustamine
Suurvürst Ivan I Kalita jätkas väiksemate Põhja-Venemaa maade ja vürstiriikide ühendamist Moskva võimu alla, kasutades selleks Kuldhordi toetust, kes soodustas tugeva vasallvõimu loomist Venemaal. Ivan kasutas suurvürstiriigi piiride laiendamiseks nii sõdu (1332 Novgorodi vürstiriigiga, 1340 Smolenskimaal) kui ka maade ja linnade ostmist (Beloozero, Galitš, Uglitš) vaesunud osalis- ja naabervürstidelt.
Endise Kiievi-Vene vasallvürstiriikide seas domineerimise üle võitles Moskva suurvürstiriik Novgorodi, Vladimiri-Suzdali ja Tveri vürstiriigiga. Naaberriikidega oli rivaliteet Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigiga, kes suutis vastu seista Kuldhordi vallutustele ja liitis 14. sajandi I poolel suure osa endisi lõunapoolseid slaavi vürstiriike ja pretendeeris liidrirollile Kirde-Venemaa aladel. Leedu suurvürst Algirdas korraldas koos Tveri vürsti Mihhail Jaroslavitši ja Smolenski vürsti Svjatoslaviga 3 sõjakäiku (1368, 1370, 1372) Moskva vastu.
Suurvürst Dmitri Donskoi ajal Moskva suurvürstiriik püüdis aktiivselt vähendada sõltuvust, sisemiste vastuolude ja võimuvõitluste järel nõrgenenud ja killustnud Kuldhordist, sõdis 1375. aastal suurkhaani poolt Vladimiri suuvürstiks määratud Tveri vürsti Mihhailiga, võitis 1378. aastal Voža lahingus mongoli-tatari vägesid ja Kulikovo lahingus 1380. aastal musttuhatnik Mamai Kuldhordi vägesid. Sellel ajal käis Kuldhordis kodusõda ja teine pretendent Tohtamõš oli Moskva suurvürsti liitlane.
Ehkki Dmitri Donskoi oli võitnud tatarlasi Voža ja Kulikovo lahingus, vallutas Kuldhordi khaan (1380–1395) Tohtamõš 1382 Moskva, rüüstas seda uuesti ja põletas paljaks, mille järel Donskoi nõustus taas Kuldhordile andamit maksma. Kuldhordi lagunemise järel moodustusid selle territooriumil Astrahani, Krimmi ja Kaasani khaaniriigid, mis korraldasid siiski sagedasi röövretki vene aladele nõudes seni Kuldhordile makstud andameid ja makse. Algne Krimmi valitseja Olug Muhammed tungis Krimmist väljaajamise järel 1437. aastal Vene aladele ja vallutas Beljovi asula, mida kaitses edukalt Beljovi lahingus 1437. aastal Moskva suurvürstiriigi vägede eest. Olug Muhammed võttis oma kontrolli alla Kuldhordi alad Volga keskjooksul, mis piirnesid suurvürstiriigi aladega. Olug Muhammed tegi ka esimesed edukad sõjaretked Moskva suurvürstiriigi aladele, vallutades Nižni-Novgorodi ja piirates kaks nädalat edutult Moskva kremlit 1439 ja aastatel 1444–1445, vallutades taas Nižni-Novgorodi ja talvitudes selles hõivatud piirkonnas. 1445. aastal kevadel tatarlased vallutasid uuesti Nižni-Novgorodi ja 1445. aastal toimunud Suzdali linna all Nerli jõel Suzdali lahingus Kaasani väed Olug Muhammedi ja poegade Mahmuti (Məxmüt) ja Qasimi (Qasím) juhtimisel võitsid Moskva suurvürstiriigi suurvürsti Vassili II vägesid ja vangistasid Vassili II ning tema kaaskonna ülikud. Vaherahu tingimuste kohaselt: Moskva suurvürstiriik tasus Vassili II eest ülisuure lunaraha, kõik vene lihtsõdalased müüdi muslimi orjaturgudel, Vene linnadesse määrati tatari maksukogujad ja järgnevalt läänistas Vassili II Qasimile Rjazani piirkonnas 1452. aastal Oka jõel asuva Meštšera madaliku piirkonnas alad, millest kujunes Kaasani khaaniriigi ja Moskva suurvürstiriigi vaheline puhverala – khaan (1445–1468) Qasimi Kassimovi khaaniriik. 1445. aastal kukutas Galitši vürst Dmitri Šemjaka Vassili II ning saatis ta Uglitšisse maapakku, lisaks lasi ta ka pimedaks torgata. Kuid Vassili toetajaskond oli küllaltki tugev ning 1447. aastaks õnnestus tal Moskva suurvürstiriigi troon tagasi saada. thumb|left| [[Ivan III, Moskva suurvürst 1462–1505]] 15. sajandi II veerandil puhkenud võimuvõitlus Galitši vürstidega Moskva suurvürsti trooni eest lõppes Vassili II võiduga. Järgnenud Rjurikovitšite vahelises võimuvõitluses toetasid tatari Kaasani khaan ja Olug Muhammedi pojad Vene toonipretendente, vältimaks ühe osapoole tugevnemist. Lagunenud ja killustunud Kuldhordi järglasriikidest moodustati piirialadel tatarlastest khaanide (tsareevitšitega) osastisvürstiriigid (Kassimovi khaaniriik jt), mis hõlmasid Lõuna-Venemaa alasid ning Putivli, Rõlski, Kurski ja Belgorodi linna.
1480. aastal vabanes Venemaa, khaaniriikideks lagunenud, nõrgenenud ja killustunud Kuldhordi võimust. Kaasani khaani Mahmuti poja, järglasteta khaan (1463–1467) Khalili surma järel sekkus uue troonipretendendi Qasimi toetajana troonipärimisvõitlusse Moskva suurvürst Ivan III edutus Moskva–Kaasani sõjas 1467–1469.
Suurvürst Ivan III valitsemisajal (1462–1505) liidendati vürstiriigiga, 1473. aastal tema surnud venna Juri Vassiljevitš noorema Dmitrovi vürstiriigi alad (Serpuhhov, Možaisk, Dmitrov ja kolmandik Moskvast), 1478. aastal Novgorodi Vabariik. 1456 sõlmiti Moskva ja Novgorodi vabariigi vahel leping, millega välispoliitika allutati Moskvale ja Moskva suurvürst sai endale kõrgeima kohtuvõimu. Kui Novgorod hakkas välismaalt, eriti Leedu suurvürstilt kaitset otsima, pidas Moskva seda lepingu rikkumiseks ja tungis oma sõjaväega Novgorodimaale. 14. juulil 1471 toimunud Šeloni lahingus purustas Moskva suurvürst Ivan III vägi Novgorodi maakaitseväe. 1477. ja 1478. aastal rüüstasid Ivan III väed Novgorodimaad veel ja 1478. aastal vallutas Ivan lõpuks Novgorodi ja Novgorodimaa sai Moskva suurvürstiriigi osaks. 1485. aastal liideti Tveri vürstiriik ja Ivan III valitsusajal laienes Moskva suurvürstiriik Siberisse.
Suurvürst Vassili III valitsemisajal (1505–1533) liideti suurvürstiriigiga 1510. aastal Pihkva vürstiriik, 1514 Smolenski vürstiriik ning arvatavasti 1521 Rjazani vürstiriik ja Novgorod-Siverski vürstiriik (1522). Aastatel 1518–1522 peeti edutuid sõdu Krimmi ja Kaasani khaaniriigiga.
Ivan III ja Vassili III valitsemisajal kasvas Moskva suurvürstiriigi territoorium ligikaudu kuus korda, riigi piirid ulatusid Valge mereni ja Põhja-Uuralini. Samal ajajärgul algas ka riigi edelapiiril viljakate maade hõivamine, mis jäid tänapäeva Orjoli, Tula ja Kurski linna piirkonda.
Ivan III ja Ivan IV ajal tsentraliseeriti riigi haldus, loodi prikaasid. Ivan III Suure (1462–1505) valitsemisajal hakkas suurvürst liitma iseseisvaid, kuid nõrgemaid Põhja-Venemaa vürstiriike (Beloozero, Uglitš).
Ivan IV Julm surus opritšnina abil karmilt maha bojaaride ja osastisvürstide vastuseisu tsaari isevalitsemisele ja keskvõimule. 15. sajandil hakkas Moskva suurvürstiriik laienema mittevenelastega asustatud aladele, kui allutati komid, karjalased ja osaliselt marid, 16. sajandil handid ja mansid.
Kolmas Rooma
1448. aastal kuulutas Vene Õigeusu Kirik ennast autokefaalseks ehk iseseisvaks. Konstantinoopoli piiramise ja valluatmise järel Osmanite võimu alla jäänud Konstantinoopoli patriarhaat tunnistas Vene kiriku autokefaaliat pärast 1453. aastat. Suurriigi moodustamise ideoloogiliseks teesiks oli slaavlaste, Kiievi-Vene riigi (Teine Kiiev) taastamine.
1472. aastal abiellus suurvürst Ivan III Bütsantsi viimase keisri Konstantinos XI vennatütre Zoe Palaiologosega. Zoe võttis suurvürstiriiki kaasa Bütsantsi riikluse sümbolid, sealhulgas kahepäise kotka, ja seetõttu luges Moskva tsaaririik ennast õigeuskliku Bütsantsi järglaseks. Bütsantsi ehk Ida-Rooma riigi viimase valitseja ainsa järglasena abielludes, tekitati Moskva suurvürstiriigis uus ideoloogia, Moskva suurvürstiriigist, kui Kolmandast Roomast. Ideoloogia teesiks oli Moskva suurvürstiriigi kui ainsa õigeuskliku riigi keskne ja vene õigeusklike ja Idakiriku ning riikide ühendaja ajalooline missioon. Esimese eduka sõja Leeduga 1492–1494 lõpetanud rahulepingus kasutas Ivan III tiitlit "kogu Venemaa valitseja".
Välispoliitika ja sõjad
Kaasani khaani Mahmuti poja, järglasteta khaan (1463–1467) Khalili surma järel sekkus uue troonipretendendi Qasimi toetajana troonipärimisvõitlusse Moskva suurvürst Ivan III edutus Moskva-Kaasani sõjas 1467–1469, kuid valitsejaks sai ikkagi khaan (1467–1479) Ibragim.
Vene-Kaasani sõda (1467–1469) algas vastastikku tehtud rüüsteretkedega. 1468. aastal aga tatarlaste väed hõivasid Novgorodi vabariigi Vjatkamaa Hlõnovi linna ja selle ümbruse. 1469. aastal tegid Moskva suurvürstiriigi väed sõjakäigu Kaasanile kahe suure sõjasalgaga, Nižni Novgorodist mööda Volga jõge ja Ustjugist, läbi Permimaa Kama jõe ülemjooksult aga koordineerimatuse tõttu väesalgad purustati tatarlaste poolt ükshaaval. 1469. aastal sügisel tegid Moskva suurvürstiriigi väed tsaari vendade, Dmitrovi vürsti Juri Vassiljevitš noorema ja Andrei Vassiljevitši juhtimisel edutu sõjakäigu Kaasanile ja piirasid linna. 1469. aastal sõlmitud rahulepingu alusel säilis saavutatud status quo olukord.
15. sajandi viimasel veerandil lahenes situatsioon taas endise Kuldhordi alasid kontrolli alla saada sooviva tšingisiidist Suurhordi khaani (1465–1481) Ahmediga, kes 1476. aastal nõudis vasalli-Moskva suurvürsti, Ivan III saabumist khaani juurde ning ustavusvande andmist ja andamite taasmaksmist. Ivan III ei täitnud nõuet ja khaan alustas piirialade kontrolli alla võtmist. 1476. aastal hõivas ta Krimmi khaaniriigi ning pagendas sealt Gerayde dünastiast valitseja, kelle asendas oma hõimlasest käsknikuga. Seejärel vallutas ta Astrahani khaaniriigi ning võttis enda kontrolli alla alasid Volga kesk- ja alamjooksul. Ahmed-khaan sõlmis Moskoovia vastase liidulepingu Leedu suurvürst ja Poola kuningas Kazimierz IV-ga, kes aga ei liitunud Suurhordi vägedega ning Moskoovia ja Suurhordi vägede vastasseisu järel Ugra jõel Ahmed-khaan loobus edasitungist ning taandus, loobudes edasistest nõudmisest. 1484. aastal sai Kaasani khaaniks (1484–1485), Moskva suurvürst Ivan III toetatud Muhammad Amin. 1487. aastal tegi Moskva suurvürst Ivan III uue sõjaretke Kaasani vastu ja vallutas linna ning valitsejaks sai taas (1487–1495) Muhammad Amin ning algas Kaasani khaaniriigi Moskva suurvürstiriigi protektoraadi ajastu (1487–1521).
1494. aastal sõlmitud "Igavese rahu" lepinguga, läks suur osa Verhovski vürstiriikide maid ja Vjazmamaa Moskva suurvürstiriigile. 1503. aastal sõlmitud Blagoveštšenski vaherahuga sai Moskva suurvürstiriik suure territooriumi Dnepri ja Okaa ülemjooksul 19 piirilinnaga, nende hulgas Tšernigov, Gomel, Novgorod-Severski ja Brjansk. Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriik jäi ilma ligikaudu 1/3 oma territooriumist.
15. sajandi lõpus hakkas Moskva suurvürstiriik huvi tundma "iidsete Vene valitsejate maksualaste maade" vastu Vana-Liivimaal ning Läänemere-äärse rannikuosa vastu. Suurvürst Ivan III, tema väejuhtide Vassili Šuiski ning Danil Štšenja ja Liivi ordu ordumeister Wolter von Plettenbergi juhtimisel toimunud sõjategevus kestis aastatel 1501–1503, mis lõppes 25. märtsil 1503 sõlmitud kuueaastase vaherahuga. Rahu pikendati hiljem enam-vähem samadel alustel ka 1509., 1521., 1531. ja 1551. aastal.