cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Johannes Varese valitsus
Valitsuse tegevusest
9. juulil lõppes Riigivolikogu kandidaatidele allkirjade andmine ja nimekirjad esitati ringkonnakomiteedele. Eesti Töötava Rahva Liidul oli igas piirkonnas olemas üks kandidaat, kokku 80 kandidaati. Neile vastaskandidaate kõikides piirkondades ei esitatud. Kokku esitati 161 kandidaati, 12 ringkonnas oli vaid üks kandidaat, mõnedes ka kolm või neli.
Nantes'i edikt
Nantes'i edikt [n'aanti ed'ikt] on 13. aprillil 1598. aastal Prantsusmaa kuninga Henri IV välja antud dokument, mille alusel tunnistati Prantsusmaal valitsevaks religiooniks katolitsism.
Johannes Varese valitsus
Valitsuse tegevusest
10. juulil vaatasid ringkondade komiteed üle valimiste nimekirjad, lähtudes valimiste peakomitee juhatuskirjast 10. juulist, mis keelas ära üldsõnalised valimisplatvormid ja need, mis on mõeldud valijate petmiseks ning mis taotlevad Eesti Vabariigile ja Eesti rahvale kahjulikke eesmärke. Nimekirjadest eemaldati inimesed, kes on tegutsenud "rahvavaenulikes" organisatsioonides, nagu Eesti Vabadussõjalaste Liit, Isamaaliit jne, ja on esinenud Eesti ja Nõukogude Liidu sõpruse vaenlastena.
Nantes'i edikt
Oma veendumusi lubati siiski kuulutada ka reformitud usutunnistuse pooldajatel. Hugenotid (protestandid), kes moodustasid sel ajal kümnendiku Prantsusmaa elanikkonnast, said õiguse pidada jumalateenistusi. Küll aga ei tohtinud nad jumalateenistusi pidada Prantsuse kuningakojas, samuti Pariisis ja linnast viie ljöö ümbruses. Ka Roueni, Dijoni, Toulouse'i ja Lyoni linnas ei lubatud neil jumalateenistusi pidada. Katoliku jumalateenistusi ei tohtinud pidada Saumuri, Sedani, La Rochelle'i, Montaubani ja Montpellier' linnades.
Kaitseks katoliiklaste võimalike kallaletungide eest olid hugenotid loonud väesalku ja kindluseid. Hugenottide eriõigused ei sobinud tugevnevale kuningavõimule. Juba Richelieu vallutas hugenottide tähtsaima kindluse La Rochelle'i [laro'šelli] ning tühistas hugenottidele antud poliitilised eriõigused. Senine usuvabadus siiski säilis.
Johannes Varese valitsus
Valitsuse tegevusest
14. ja 15. juulil toimusid Riigivolikogu valimised 80 valimisringkonnas. Valimistest võttis osa 81,6% valijatest. Eesti Töötava Rahva Liidu 80 kandidaadi poolt hääletas 92,9% valijatest.
Valimised viidi läbi kiirkorras, need olid mittevabad ja vastuolus Eesti Vabariigi põhiseadusega.
19. juulil kutsus president Päts valitsuse ettepanekul kokku Riigivolikogu II koosseisu (hilisema nimega Eesti NSV Ülemnõukogu I koosseis) korraliseks istungjärguks 21. juulil.
22. juulil võttis Riigivolikogu vastu deklaratsiooni Eesti astumisest Nõukogude Sotsialistlike Vabariikide Liitu. Deklaratsiooni koostamiseks moodustati Riigivolikogus erikomisjon.
Glükuronisatsioon
Glükuronisatsioon on keemiline protsess, mille käigus glükuroonhape seostub O-glükosiidse sideme kaudu mitmesuguste keemiliste ühenditega nagu ravimid, hormoonid, mürgid. Selle tulemusena moodustunud glükuroniidid on tunduvalt paremini vesilahustuvad kui algsed ühendid. Sellised glükuroniidid eemaldatakse organismist uriiniga.
Glükuronisatsioon toimub peamiselt maksas, kuigi seda protsessi katalüüsivat ensüümi – UDP-glükuronüültransferaasi – leidub ka teistes organites, nagu südames, neerudes, põrnas, tüümuses.
Arnøya
thumb Arnøya (põhjasaami Árdni) on saar Norra meres. Pindala 276 ruutkilomeetrit. Saar on mägine, kõrgus kuni 1168 meetrit (Arnøyahogda mägi). Kuulub Norra Skjervøy valda.
Kesk-Tšehhi maakond
Kesk-Tšehhi maakond on 1. järgu haldusüksus (maakond) Tšehhis.
Haldusjaotus
Maakonnas on 12 ringkonda 1148 vallaga.
Välislingid
🇨🇿
Fast Fords Estonia
Fast Fords Estonia on Eesti Fordi-huviliste klubi, mis tegutseb 2003. aastast netifoorumina ja 2007. aasta teisest poolest MTÜ-na.
Klubi ühendab Fordi-huvilisi inimesi teadmiste ja oskuste vahetamiseks ning korraldab kogunemisi ja võistlusi.
Liikmeid on umbes 2000.
As-duur
As-duur ehk la-bemoll-mažoor on As-ist üles ehitatud mažoorne helirida. thumb|left|400px|As-duur [[helirida loomulikus mažooris]]
Seitsmesed uudised
"Seitsmesed uudised" on TV3 eestikeelne uudistesaade.
Saate pealkiri oli vahepeal "TV3 uudised", kuid nimi vahetati tagasi, sest rahvas teadis saadet kui "Seitsmeseid uudiseid".
Saatejuhid on Liina Kanarbik ja Marek Lindmaa. Uudistejuht on Liina Kanarbik.
Päevatoimetajad on Sven Soiver ja Rasmus Sinivee. Reporterid on Allan Muuk, Marie Metsur, Karl-Johannes Kõiv, Virgo Pärn, Sven Soiver ja Rasmus Sinivee. Välisuudiste toimetaja on Sander Terras. Operaatorid on Sven Paldis, Riho Prees, Kalev Hillar ja Indrek Volens.
Ilmateadet kannavad ette Britta Luts ja Karmen Mai Karus.
Aegade jooksul on uudistesaatejuhid olnud ka Enn Eesmaa, Ene Veiksaar, Mari Torga, Annely Adermann, Irmeli Karja, Hanno Tomberg, Andres Kuusk, Kalev Kruus ja Urmas Liiv.
Sisuturundus
Jaanuaris 2017 tabas "Seitsmeseid uudiseid" skandaal: ERRi uudisteportaal selgitas välja, et TV3 uudistesaatesse on võimalik osta sisuturunduslikke ehk reklaamuudiseid. Peatoimetaja Mart Mardisalu selgituse järgi olevat see võimalik üksnes uudistesaate meelelahutuslikus lõpuosas, kuid Tehnilise Järelevalve Amet algatas sel teemal siiski uurimise.
X Riigikogu
pisi|Riigikogu X koosseisu avapilt pisi|Riigikogu X koosseisu lõpupilt X Riigikogu valis Eesti kodanikkond 2. märtsil 2003 Riigikogu valimistel. Valimas käis 500 686 kodanikku (58,24 protsenti) 859 714 hääleõiguslikust kodanikust.
Riigikokku kandideeris 963 kandidaati. 11 üles seatud erakonna nimekirjas kandideeris 952 inimest. 16 inimest kandideeris üksikkandidaadina.
Kõige enam kogusid hääli Eesti Keskerakond, kes sai 125 709 häält (25,4%) ja Ühendus Vabariigi Eest – Res Publica, kes kogus 121 856 häält (24,6%). Mõlemad said Riigikogus 28 kohta.
Riigikokku saamiseks Riigikogu valimise seadusega ettenähtud viie protsendi künnise ületasid kuus erakonda – Eesti Keskerakond, Ühendus Vabariigi Eest – Res Publica, Eesti Reformierakond, Eestimaa Rahvaliit, Erakond Isamaaliit ja Rahvaerakond Mõõdukad.
Valituks osutunud X Riigikogu liikmed
Vastavalt Riigikogu valimise seadusele registreeris Vabariigi Valimiskomisjon oma 2003. aasta 20. märtsi istungil X Riigikogu liikmed ja asendusliikmed. Seoses sellega, et kümme vastvalitud Riigikogu liiget jätkasid kuni uue valitsuse ametisseastumiseni oma tegevust tagasiastuva valitsuse koosseisus, otsustas valimiskomisjon kümne asendusliikme asumise Riigikogu liikmeteks. Siim Kallase asemel asus Riigikogu liikmeks Andres Taimla, Jaanus Marrandi asemel Indrek Meelak, Sven Mikseri asemel Tõnu Kauba, Kristiina Ojulandi asemel Jürgen Ligi, Siiri Oviiri asemel Helle Kalda, Mailis Ranna asemel Koit Pikaro, Märt Raski asemel Paul-Eerik Rummo, Liina Tõnissoni asemel Kalle Talviste, Toomas Vareki asemel Aadu Must ja Harri Õunapuu asemel Viive Rosenberg. 11. aprillil 2005 esitasid Riigikogu juhatusele avalduse tagasiastumiseks Peep Aru ja Toomas Tein; nende asemele asusid Igor Gräzin ja Tõnis Kõiv.
Lənkəran
Lənkəran (vene Ленкорань Lenkoran) on linn Aserbaidžaani kaguosas Kaspia mere rannikul.
Lənkəran on talõššide asuala keskus Aserbaidžaanis.
Linnas tegutseb jalgpalliklubi Lənkərani Xəzər.
Mingəçevir
Mingəçevir (mööndav Mingäçevir; varasem venepärane nimekuju oli Mingetšaur) on linn Aserbaidžaani idaosas Kura jõel. Temast ülesvoolu jääb Mingəçeviri veehoidla.
Kadijivka
Kadijivka on linn Ukrainas Luhanski oblastis.
Samuel Greigh
Samuel Greigh (Venemaal tuntud kui Samuil Karlovitš, vene keeles Самуил Карлович Грейг) (30. november 1736 Inverkeithing, Šotimaa – 15. (ukj 26. oktoober) 1788 Tallinn) oli šoti mereväeohvitser Venemaa keisririigi teenistuses.
Faabula
Faabula on eepilise või dramaatilise teose sündmustik ajalises ja põhjuslikus järgnevuses.
Faabula on "loo toormaterjal" ja süžee on "viis, kuidas lugu on korraldatud".
Samuel Greigh
Elulugu
1764. aastal siirdus Greigh briti laevastikust Vene laevastikku 1. järgu kapteni auastmes. Paistis silma mitmes merelahingus. Vene-Türgi sõja (1768–1774) ajal kuulus laevadega admiral Grigori Spiridovi eskaadri koosseisu ja krahv Aleksei Orlovi nõunikuna osales vahetult laevastiku juhina Çeşme lahingus. Edukate lahingute eest Türgi laevastiku vastu autasustati kontradmiral Greighi Püha Georgi II klassi ordeniga.
Alates 1775 oli S. Greigh Balti laevastiku Kroonlinna sadama kõrgeim komandör, aastast 1782 admiral. Juhtis Vene-Rootsi sõjas (1788–1790) Vene laevastikku ja saavutas Suursaare lahingus (17. juulil 1788) tähtsa võidu, mille eest autasustati teda Püha Andrease ordeniga. pisi|Samuel Greigh hauamonument, Tallinna Toomkirikus. [[Giacomo Quarenghi disain. ]]
Mälestuse jäädvustamine
pisi|Samuel Greighi hauamonument Tallinna Toomkirikus Tallinna Toomkiriku põhjalöövis asub tema muinsuskaitsealune klassitsistlikus stiilis marmorist hauamonument, mille on kavandatud Venemaal tegutsenud itaalia arhitekt Giacomo Quarenghi. Skulptuursed osad valmistas Itaalias Carraras Giuseppe Luciani. Hauamonumendi laskis püstitada Vene keisrinna Katariina II, kelle soosik Greigh oli. Toomkirikusse matmisel tehti Greighile erand, sest 1773. aastast oli Katariina II enda käsul kirikutesse matmine Venemaal keelatud.
Lisaks kinkis Katariina II 13. märtsil (vkj) 1791 tema lesele Sara Greighile (sündinud Cook) ja nende lastele Tartumaal Suure-Konguta mõisa.
Perekond
Tema poeg Alexis Greigh (1775–1845) oli Vene-Türgi sõja sangar, Vene Musta mere laevastiku ülem, Pulkovo observatooriumi rajaja. Pojapoeg Samuil Aleksejevitš Greigh (1827–1887) oli Venemaa rahandusminister 1878–1880.
Kadijivka
1937–1940 oli linna nimi Sergo (Sergo Ordžonikidze järgi), enne 1937 ja 1940–1978 Kadijivka (venepäraselt Kadijevka). 1978–2016 kandis nime Stahhanov kaevur Aleksei Stahhanovi järgi. Seda nime kasutavad mässulised nn Luhanski Rahvavabariigi võimud siiani.
Peamine majandusharu on kivisöe kaevandamine. Linnas on ka metallurgiakombinaat ja vaguniehitustehas.
Des-duur
Des-duur ehk re-bemoll-mažoor on Des-ist üles ehitatud mažoorne helirida. thumb|400px|Des-duur [[helirida loomulikus mažooris]]
Erik Lillo
Erik Lillo (sündinud 29. juunil 1944 Rakveres) on eesti spordiajakirjanik.
Erik Lillo lõpetas 1962. aastal Keila Keskkooli. Seejärel õppis Tartu Riiklikus Ülikoolis kehakultuuri, kuid ülikool jäi lõpetamata.
1977. aastal asus ta tööle spordikommentaatorina Eesti Raadios. Ta tegi üle 30 aasta reportaaže olümpiamängudelt ja teistelt suurvõistlustelt. Vahendanud toimuvat 16 olümpiamängudelt, neist ise käis kohal 11-l.
Suvel 2010 pärast kergejõustiku EM-i lahkus ta Eesti Raadiost, et pensionile jääda, kuid sügisel asus tööle reporterina telekanalis TV6.
Võimude lahusus
Võimude lahusus on seadusandliku, täidesaatva ja kohtuvõimu lahus hoidmise põhimõte. pisi|Võimude lahusus tähendab, et seadusandliku, täitevõimu ja kohtuvõimu esindajad valitakse ja neid finantseeritakse eraldi ja nad ei saa üksteist mõjutada ei võimu- ega ka rahaliste suhete kaudu Võimude lahususe idee elemente oli juba antiikajal. Uusajal käsitles seda ideed esimesena põhjalikumalt inglise filosoof John Locke, kes väitis, et seadusandlik võim tuleks jaotada kuninga ja parlamendi vahel. Moodsa vormi andis võimude lahususe põhimõttele Charles de Montesquieu oma teoses "Seaduste vaimust" (pr. k De l'esprit des lois), pidades vajalikuks riigivõimu kolmikjaotust seadusandliku, täidesaatva ja kohtuvõimu vahel. Esimest korda realiseeriti võimude lahususe põhimõte praktikas Ameerika Ühendriikide 1787. aasta konstitutsioonis (system of checks and balances).
Võimude lahususe realiseerimise süsteemid
Võimude lahusus on tänapäeval realiseeritud kas riigivõimude eraldus-, valdavus- või tasakaalusüsteemina.
Eraldussüsteemis tegutseb iga võim suhteliselt iseseisvalt, ega mõjuta otseselt teisi võimuharusid oma funktsioonide täitmisel. Võimuharude kõrgemad organid moodustatakse enamasti autonoomsel alusel. Selline võimude lahususe korraldus on iseloomulik veel väljaarenemata demokraatlike traditsioonidega riikidele.
Valdavussüsteemi korral lähtub võim ühest kesksest riigiorganist (nt monarhist või ainuparteist) ning sellest eraldatud võimuharud on üsna tugevas sõltuvussuhtes. Selline süsteem võib toimida hästi ja stabiilselt pikaajalise demokraatiatraditsiooniga riikides, kus pole ohtu autoritaarse juhtimise tekkimisele.
Võimude lahususe liigitus
Horisontaalne võimude lahusus väljendub võimude traditsioonilises kolmikjaotuses üksteise kõrval tegutsevateks seadusandliku, täidesaatva ja kohtuvõimu harudeks.
Vertikaalne võimude lahusus tähendab, et üksteisest põhimõtteliselt lahutatud peavad olema ka riigi keskvõimu, föderaalriikide puhul föderatsiooni subjektide ja kohalike omavalitsuste teostatavad võimufunktsioonid, -organid ja võimu teostavad isikud.
Funktsionaalne võimude lahusus tähendab, et riigivõimu teostamine on jaotatud erinevateks funktsioonideks. Eesti põhiseaduses võib funktsionaalse võimude lahususe alusena näha § 14, mille kohaselt on õiguste ja vabaduste tagamine seadusandliku, täidesaatva ja kohtuvõimu ning kohalike omavalitsuste ülesanne.
Organisatsiooniline ehk institutsionaalne võimude lahusus tähendab riigivõimude jaotamist erinevate riigivõimuorganite vahel. Eesti põhiseaduses on organisatsioonilise võimude lahususe põhimõte väljendatud põhiseaduse §-s 4, mille kohaselt on Riigikogu, Vabariigi Presidendi, Vabariigi Valitsuse ja kohtute tegevus korraldatud võimude lahususe ja tasakaalustatuse põhimõttel.
Personaalne võimude lahusus eeldab, et ühes võimuharus töötavad isikud ei kuuluks teise võimuharu juurde. Näiteks on selle põhimõtte väljenduseks põhiseaduse § 63 lg 1, mis keelab Riigikogu liikmetel teises riigiametis olemise.
Võimude lahusus Eesti riigiõiguses
Riigikohus on võimude lahususe põhimõtte kohta öelnud järgmist: "Võimude lahususe põhimõtte kohaselt on seadusandlik, täitev- ja kohtuvõim seatud üksteist tasakaalustama ning on seega teatud mõttes vastandlike huvidega. See on vajalik riigivõimu jaotamiseks ja seeläbi demokraatia ja seaduslikkuse printsiibi kindlustamiseks." (III-4/1-6/94)
Kuigi erinevate võimude pädevus peab olema sätestatud põhiseaduses, võib seadusega pädevuse teostamist täpsustada. Põhiseadus on selleks teatud juhtudel võimaluse ette näinud, näiteks näeb põhiseadus ette kõigi põhiseaduslike institutsioonide (v.a Vabariigi President) tegevust reguleeriva seaduse vastuvõtmise.
Ges-duur
Ges-duur ehk sol-bemoll-mažoor on Ges-ist üles ehitatud mažoorne helirida. thumb|left|400px|Ges-duur [[helirida loomulikus mažooris]]
Hradec Králové maakond
Hradec Králové maakond on 1. järgu haldusüksus (maakond) Tšehhis.
Maakond asub Tšehhi põhjaosas ning piirneb lõunas Pardubice maakonnaga, edelas Kesk-Tšehhi maakonnaga ja läänes Libereci maakonnaga. Põhjas piirneb maakond Poola Alam-Sileesia vojevoodkonnaga.
Haldusjaotus
Maakonnas on 5 ringkonda 448 vallaga.
Välislingid
🇨🇿
Kristlik ajaarvamine
Kristlik ajaarvamine ehk meie ajaarvamine on ajaarvamine, mille esimene aasta on aasta 1 ehk 1 pKr ("pärast Kristust").
Aastale 1 järgnevad aastad 2 ehk 2 pKr, 3 ehk 3 pKr jne. Aastale 1 eelnevad aastad 1 eKr ("enne Kristust"), 2 eKr, 3 eKr ja nii tagasi. Ei ole 0. aastat, vaid aastale 1 eKr järgneb kohe aasta 1 pKr. Et teada saada, kui palju aastaid möödus mingist aastast enne Kristust aastani pärast Kristust, tuleb aastaarvud liita ning seejärel lahutada üks aasta (see kehtib, kui kuupäev on sama).
Ajalugu
Kristluse algaastatel tähistati aastaid konsulite järgi, keisrite valitsemisaastate järgi või alates maailma loomise daatumist. Kui Justinianus I 541 konsuliameti tühistas, hakkas ta varsti ühtlasi nõudma keisri ajaarvamist valitsemisaastate järgi. Ka paavstid järgisid seda ajaarvamist. 4.–5. sajandi Aleksandria kristlased kasutasid märtrite ajaarvamist, mis lähtus keiser Diocletianuse valitsemisaastatest.
Aleksandria munk Annianos võttis umbes 400 kasutusele inkarnatsiooni ajaarvamise, mis lähtus Maarja kuulutuse kuupäevast 25. märts 9 pKr Juliuse kalendri järgi. See ajaarvamine oli idakristluses kasutusel Bütsantsi algussajanditel ning praegugi seoses Etioopia kalendriga Etioopias ja Eritrea kristlaste seas.
On olnud kasutusel ka ajaarvamine Kristuse ristilöömisest, mille nii Hippolytus kui ka Tertullianus paigutasid kaksikute konsuliaastasse (29 pKr). Süüria kristlased kasutasid Seleukiidide ajaarvamist.
Kristliku ajaarvamise alguspunkti võttis esimesena kasutusele Scythia Minorist pärit munk Dionysius Exiguus Roomas aastal 525. Sellele järgnenud aastate juures kasutas ta sõnu anno Domini ('Issanda aastal'; lühend AD). Uus ajaarvamine tekkis tal seoses ülestõusmispüha kuupäevade arvutamisega. Oma ülestõusmispühade tabelis märtrite ajaarvamise aasta 284 aastaga AD 532. Kaaskirjas võrdsustab ta aasta AD 525 Probus Noorema konsuliaastaga.
Dionysius Exiguus ei seosta oma selgitustes oma ajaarvamist muude ajaarvamissüsteemidega ega põhjenda oma ajaarvamise alguspunkti valikut. Ta võis pidada Kristuse sündimise või inkarnatsiooni (lihaks saamise) aastaks aastat 2 eKr, 1 eKr või 1 pKr. Segadust tekitavad järgmised asjaolud. Inkarnatsiooni all mõistetakse tänapäeval Kristuse eostumist, kuid mõned autorid, näiteks Beda on seda samastanud Kristuse sündimisega. Konsuliaasta algas 1. jaanuaril, märtrite ajaarvamise aasta aga 29. augustil. Konsulite nimekirjades oli vigu ning ka keisrite valitsemisaastate arvestuses esines vigu.
Esimene kroonik, kes võttis ajaarvamise aluseks Dionysius Exiguuse süsteemi, oli Victor Tununast 6. sajandil.
Ka anglosakside kirikuloo kirjutaja Beda (8. sajand) kasutas seda süsteemi. Oma ajaloos võttis ta aastale 1 eelnenud aastate kohta kasutusele fraasi ante incarnationis dominicae tempus ('enne Issanda inkarnatsiooni aega'). Seejuures jättis ta ajaloolisest ajaarvamisest välja 0. aasta, kuigi ta kasutas nulli ülestõusmispüha daatumi arvutamisel.
Sellegipoolest olid ajaarvamisel üldiselt kasutusel keisrite valitsemisaastad, mida kasutasid ka paavstid. Uus ajaarvamine sai Lääne-Euroopas üldkasutatavaks järk-järgult 11.–14. sajandil. Selle levikule pani aluse Alkuin, kelle soovitusel võttis selle kasutusele Karl Suur.
Bütsantsi kroonikud, sealhulgas Theophanes, kasutasid endiselt ajaarvamist alates maailma loomise daatumist ehk Bütsantsi ajaarvestust, mille kasutamist jätkati ka Vana-Vene riigis, Vene tsaari- ja keisririigis kuni Peeter I reformideni Venemaal.
Aastaid "enne Kristust" hakati laialdaselt kasutama alles 15. sajandi lõpus.
Kristliku ajaarvamise levik maailmas tuleneb kristliku traditsiooniga riikide domineerivast positsioonist. Praegu on kristlik ajaarvamine ülemaailmne standard, mida tunnustavad näiteks ÜRO ja Ülemaailmne Postiliit. Mitmes riigis on tavakasutuses mõni teine ajaarvamine.
Nimetus
Nimetus "kristlik ajaarvamine" on tinglik, sest kristlased ei ole seda alati ja kõikjal kasutanud (praegugi on Etioopias ja Eritrea kristlastel teistsugune ajaarvamine) ning ta on laialt levinud ka mittekristlaste seas. Nimetust "meie ajaarvamine" kasutatakse siis, kui tahetakse vältida selle otsest seostamist kristlusega või Kristuse sündimisega.
Vahekord Kristuse sündimise tegeliku ajaga
Kristuse sündimise täpne aeg ei ole teada, kuid enamiku uurijate arvates leidis see aset mõni aasta enne aastat 1.
Matteuse evangeeliumi (2:1) järgi sündis Jeesus "kuningas Herodese ajal". Pärimust, et Jeesus sündis Herodese ajal, peetakse kirjapandud evangeeliumidest vanemaks. Matteuse evangeeliumi 2. peatükk ütleb: "Kui nüüd Jeesus oli sündinud kuningas Herodese ajal Juudamaal Petlemma linnas, siis vaata, hommikumaalt saabusid tähetargad Jeruusalemma ja küsisid: "Kus on see juutide vastsündinud kuningas? Me nägime tema tähte tõusmas ja oleme tulnud teda kummardama." Seda kuuldes kohkus kuningas Herodes ja kogu Jeruusalemm koos temaga. Ja ta kutsus kokku kõik rahva ülempreestrid ja kirjatundjad ning päris nende käest, kus Messias pidi sündima. Need ütlesid talle: "Petlemmas Juudamaal, sest nõnda on kirjutatud prohveti käe läbi: Ja sina, Petlemm Juudamaal, ei ole Juuda vürstkondadest hoopiski kõige pisem, sest sinust lähtub Valitseja, kes hoiab mu Iisraeli rahvast kui karjane." Seepeale laskis Herodes tähetargad salaja enda juurde kutsuda, päris nendelt täpset aega, millal täht oli paistma hakanud, ja saatis nad Petlemma, öeldes: "Minge ja uurige täpselt välja, kes see laps on! Ja kui te olete ta leidnud, teatage mulle, et ka mina saaksin minna teda kummardama." Tähetargad kuulasid kuninga jutu ära ning asusid teele. Ja vaata, täht, mille tõusmist nad olid näinud, käis nende eel, kuni jäi seisma selle paiga kohale, kus oli laps. (...) Ja kui neid unenäos hoiatati, et nad ei läheks enam Herodese juurest läbi, läksid nad teist teed tagasi oma maale. (...) Kui nüüd Herodes nägi, et tähetargad on teda petnud, raevutses ta väga ning laskis tappa Petlemmas ja selle piirkonnas kõik poeglapsed, kaheaastased ja nooremad, arvestades seda aega, mille ta oli tähetarkadelt täpselt välja uurinud." Seda sündmust nimetatakse süütalaste tapmiseks. Herodes suri 4 eKr. Petlemma tähte on seostatud konjunktsiooniga 15. septembril 7 eKr või Halley komeedi ilmumisega 12 eKr.
Luuka evangeeliumi järgi eostati Ristija Johannes "Juuda kuninga Herodese päevil" (1:5) ning Kristus eostus Ristija Johannese ema Eliisabeti raseduse kuuendal kuul (1:26). Samuti asetab Luuka evangeelium Kristuse sündimise keiser Augustuse (2:1) ja Süüria maavalitseja Küreeniuse (2:2) valitsemisaega. Küreeniuse valitsemisaeg algas 6 pKr.
Seega paistavad Matteuse ja Luuka evangeeliumi andmed olevat omavahel vastuolus. Enamik uurijaid usaldab rohkem Matteuse evangeeliumi ning paigutab Kristuse sündimise Herodese valitsemisaega.
Mõned uurijad paigutavad Johannese evangeeliumile toetudes Kristuse sündimise ligikaudu aastasse 18 eKr.
''Artiklis on kasutatud materjali ingliskeelse Vikipeedia artiklitest en:Anno Domini ja en:Common Era seisuga 25.10.2007.
Ústí maakond
Ústí maakond on 1. järgu haldusüksus (maakond) Tšehhis. Ta piirneb põhjas Saksamaaga.
Haldusjaotus
Maakonnas on 7 ringkonda 354 vallaga.
Välislingid
🇨🇿
Ces-duur
Ces-duur ehk do-bemoll-mažoor on Ces-ist üles ehitatud mažoorne helirida. thumb|left|400px|Ces-duur [[helirida loomulikus mažooris]]
1949
1949. aasta (MCMXLIX) oli 20. sajandi 49. aasta.
Nobeli auhinnad
1949. aastal oli auhinnasummaks ligikaudu 30 000 USA dollarit.
Lääne-Berliin
Berliini idaosa (Ida-Berliini) okupeeris Nõukogude Liit. Lääne-Berliin oli täielikult ümbritsetud Saksa Demokraatliku Vabariigi aladega.
Lääne- ja Ida-Saksamaal lõppes okupatsioon 1949, kui 23. mail kuulutati välja Lääne-Saksamaal Saksamaa Liitvabariik ja 7. oktoobril Ida-Saksamaal Saksa Demokraatlik Vabariik. Kuid Lääne-Berliin jäi formaalselt okupeeritud alaks, sest okupatsiooni sai lõpetada üksnes neljapoolse kokkuleppega. See oli üks põhjustest, miks Lääne-Berliinis oli liitlaste sõjaväe juuresolek märgatavam kui Lääne-Saksamaal. Juriidiliselt ei kuulunud Lääne-Berliin ühegi riigi koosseisu.
Lääne-Berliini kodakondsust ei olnud samuti olemas, kuid Lääne-Saksamaa käsitas Lääne-Berliini elanikke oma kodanikena. Seetõttu said nood teenida Lääne-Saksamaa sõjaväes, samas ei olnud Lääne-Berliini elanikud kohustatud läbima Bundeswehri ajateenistust, mistõttu kolisid sinna paljud noored mehed Lääne-Saksamaalt ja Lääne-Berliinist sai nii üks suurimaid vastukultuuri keskusi. Lääne-Berliini ebaselge staatuse tõttu ei saanud Lääne-Berliini elanikud aga osaleda Liidupäeva valimistel, kuid lääneliitlaste kontrollnõukogu otsusega lubati neile siiski esindatus Liidupäevas Berliini esindajatekoja nimetatud delegaatide näol, kellel aga ei olnud hääleõigust. Samas tohtisid Lääne-Berliini elanikud kui Lääne-Saksamaa kodanikud kandideerida Liidupäeva valimistel, näiteks Willy Brandt, kes oli 1957–1966 Lääne-Berliini linnapea, valiti Liidupäeva Nordrhein-Westfaleni liidumaa parteinimekirjast ja oli 1969–1974 kantsler. Ka Liidunõukogusse valis Lääne-Berliini senat linna esindama neli hääleõiguseta delegaati ja esimesel kolmel Euroopa Parlamendi valimistel 1979–1989 valiti linna esindama kolm saadikut linna esindajatekoja poolt.
Pärast Saksamaa lõhenemist püüdis Nõukogude Liit saada oma kontrolli alla ka Berliini lääneosa ja linn blokeeriti (Berliini blokaad). Nõukogude armee takistas linna varustamist kaupadega maad mööda ja need viidi kohale lennukitega; selleks loodi nn Berliini õhusild.
13. augustil 1961 ümbritseti Lääne-Berliin Berliini müüriga.
Lääne-Berliini pindala oli 481 km². Elanike arv oli 13. septembril 1950 2 146 952 ja 31. detsembril 1989 2 130 525.
Ida- ja Lääne-Berliin ühendati 1990. aastal.
pisi|vasakul|[[1983. aastal avanenud vaade Lääne-Berliinile]] pisi|Lääne-Berliini lipp ja praegune Berliini lipp
Gunnar Kilgas
Gunnar Kilgas (8. mai 1926 Narva – 6. august 2005 Tallinn) oli eesti näitleja ja lavastaja.
Gunnar Kilgas lõpetas Tallinna Reaalkooli ja Eesti NSV Riikliku Teatriinstituudi näitleja erialal. Pärast seda töötas ta näitlejana Lõuna-Eesti Teatris (1949–1951), Vanemuises (1951–1960) ja Eesti Draamateatris (1960–1969).
Ta mängis esimeses Eesti NSVs valminud mängufilmis "Elu tsitadellis" (1947).
Aastatel 1969–1986 oli Kilgas Eesti Televisioonis telelavastuste režissöör. Tema üks tuntumaid telelavastusi on A. H. Tammsaare romaani "Elu ja armastus" põhjal valminud "Rudolf ja Irma".
Aastatel 1987–1992 töötas ta Vanalinnastuudios kirjandusala juhatajana ja aastatel 1993–1995 sealsamas lavastajana.
Alates 1995. aastast oli ta vabakutseline.
Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Isiklikku
Tema vend oli näitleja ja lavastaja Paul Kilgas.
Oli 1950–1952 abielus Ellen Kaarmaga.
Poeg kooselust näitleja Velda Otsusega on kulturist-atleetvõimleja Indrek Otsus.
1960. aastal kohtus Gunnar Kilgas Ita Everiga, kellega oldi koos kuni Kilgase surmani 2005. aastal.
MAJ
Maj võib tähendada mitut asja.
Keermikvetikas
Keermikvetikas (Spirogyra) on perekond rohevetikaid, kuhu arvatakse umbes 400 liiki.
Keermikvetikale on iseloomulik ühe raku sees paiknevad spiraalsed kloroplastide kogumikud. Ühe raku laius on 10...100 μm, pikkus kuni mõned sentimeetrid.
Perekonda leidub tavaliselt magevees.
pisi|tühi|Keermikvetika raku kujutis, näha on spiraalselt paigutunud kloroplastid
Varbola
Varbola on küla Rapla maakonnas Märjamaa vallas.
Külas asub keskaegne Keldrimäe asulakoht.
Miercurea-Ciuc
Miercurea Ciuc (ungari keeles Csíkszereda) on linn Transilvaanias Rumeenias, Harghita maakonna keskus.
2002. aastal moodustasid ungarlased 82% linna elanikest. Seekäid peavad seda oma maa kultuuripealinnaks. Miercurea Ciucs asub ka Ungari aukonsulaat.
Miercurea-Ciuci on esmamainitud 1558. aastal.
Põlli
Põlli on küla Rapla maakonnas Märjamaa vallas.
Põlli külas asub Varbola Jaanilinn.
AD
AD on:
Karolingide renessanss
Karolingide renessanss oli kultuuriline edasiminek keskajal Karolingide dünastia valitsemisajal Frangi riigis, mille eesmärk oli saavutada Antiik-Rooma tase.
Eesmärk oli saavutada teadmiste ja oskuste tase, mis ei jääks alla minevikutegelastele. Karl Suur koondas enda ümber filosoofe, kunstnikke ja luuletajaid. Loodi õppeasutusi, millest kuulsaim on Aachenis.
Kujunes lõplikult välja kloostrite tähtsus käsikirjade ümberkirjutamises ja teaduse õpetamises. Hakati taas tootma kohalikke münte, Karl Suure rahareform kehtestas uue vääringu kogu Frangi riigis. Samuti tulid kasutusele uued põllutööriistad. Karolingide renessanss oli eelkõige majandusliku tähtsusega. Võeti kasutusele uus kirjavorm: Karolingide minuskel.
Meinhard Uustalu
thumb|Meinhard Uustalu 1991. aastal Meinhard Uustalu (5. september 1928 Järgküla (praegu Moka) – 22. august 1994 Kasti) oli eesti koduloolane ja genealoog.
Meinhard Uustalu sündis Arnold-Aleksander Uustalu (1903–1973) ja Hilda-Marie Lilleveldi vanima pojana. Ta õppis Haimre kuueklassilises külakoolis ja Tallinna Reaalkoolis. Töötas mõnda aega Haimre rahvamajas.
1949. aastal läks Siberisse järele oma küüditatud pruudile Erna Uustalule, kellega ta Venemaal samal aastal abiellus. Novosibirski oblastisse jäid nad elama 1957. aastani. Seal sündis neil ka 1955. aastal esimene poeg.
Pärast Siberist naasmist asus ta elama Kasti külla ja töötas sealses "Tasuja" kolhoosis. Ta oli nii kassapidaja, elektrik-lukksepp, karjabrigadir kui ka kultuurimaja juhataja. Suure raadioasjanduse huvilisena oli ta kolhoosi raadiosõlmes raadiotehnik ja juhataja.
Koduloolasena oli ta põhjalik uurija arhiivides. Fotograafiahuvilisena jäädvustas ta piirkonna perekondlikke sündmusi, aga ka muinsus- ja loodusväärtusi. Oma kodukoha Haimre-Kasti kohta kirjutas ta kümneid ajaleheartikleid. Peale selle tundis ta suurt huvi sugupuu-uurimise vastu. Tema koostatud on mitmed suguvõsakroonikad (Alekand, Erissaar, Kolks, Ots, Uustalu, Valter jt).
Ehkki Meinhard Uustalu oli väga viljakas uurija, on temalt siiani (postuumselt) ilmunud vaid teos "Haimre-Märjamaa piirkonna minevikust", mis valmis käsikirjana juba 1977. aastal, aga trükivalgust nägi alles 2008. aastal.
Meinhard Uustalul on kolm poega. Pojapoeg Märt Uustalu on ajaloolane.
Uno Varik
Uno Varik (11. september 1932 Mustjala – 14. juuli 2006) oli eesti õpetaja ja direktor.
Ta lõpetas Mustjala 8-klassilise Kooli ja 1951. aastal Kuressaare Keskkooli.
1. septembrist 1952 töötas Varik Kaali koolis algklasside õpetajana. Detsembris samal aastal läks sõjaväkke, seejärel tööle Kuressaare Keskkooli. 1. septembril 1955 naasis Kaali kooli.
Töö kõrvalt lõpetas ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi ajalooõpetaja haridusega.
Hobid
Uno Variku hobideks olid filateelia, muusika, luuletamine, vanavara kogumine, mälumäng, humoorikate estraadikavade kirjutamine, ürituste korraldamine.
Isiklikku
Tema poeg on Maidu Varik.
Herbert Ligi
Herbert Ligi (25. oktoober 1928 – 12. november 1990) oli eesti ajaloolane ja Tartu Ülikooli õppejõud.
Herbert Ligi oli silmapaistvamaid agraar- ja asustusajaloo uurijaid, kes kerkis koos Sulev Vahtre, Ea Janseni, Helmut Piirimäe, Enn Tarveli ja teiste uurijatega esile 1960. aastatel. 1970–1990 töötas ta Tartu Ülikoolis ning oli alates 1974 üldajaloo õppetooli juhataja. 1980. aastate lõpus tegutses ta eesti ajalooteaduse deideologiseerimise nimel, taastas Õpetatud Eesti Seltsi (oli selle esimees 1988–1990) ning algatas Nõukogude massirepressioonide uurimise.
Herbert Ligi poeg oli arheoloog Priit Ligi ja on poliitik Jürgen Ligi. Herbert Ligi tütar on luuletaja Katre Ligi (luuletaja ja ühiskonnategelase Hando Runneli abikaasa). Ligi oli akadeemik Harri Moora väimees.
Tǎrgovište
Tǎrgovište (bulgaaria Търговище 'turg', türgi Eski Cuma) on linn Bulgaarias, Tǎrgovište piirkonna keskus. Asub Vrana jõe mõlemal kaldal Mustast merest 125 km kaugusel läänes.
Argo Arbeiter
Argo Arbeiter (sündinud 5. detsembril 1973 Viljandis) on Eesti jalgpallitreener ja endine jalgpallur.
Tǎrgovište
Linna on esmamainitud 1573. aastal Eski Cuma nimega.
Sõpruslinnad
Tǎrgovištel on kaheksa sõpruslinna:
pisi|tühi|Tǎrgovište
Argo Arbeiter
Karjäär
Ta on olnud IV liiga klubi FC Eston Villa treener ja mängija.
2016. aastal sai ta FC Flora peatreeneriks, 2017. aasta algul määrati ta JK Tallinna Kalevi noortetöö arenguspetsialistiks ning sama aasta lõpus klubi esindusmeeskonna peatreeneriks.
2021. aasta novembris alustas tööd Nõmme Kalju spordidirektorina.
Isiklikku
Ta lõpetas 1993. aastal Viljandi 4. Keskkooli.
Trammiliiklus Ust-Ilimskis
Kiirtrammiliini pikkus on 15 km ja liinil on lisaks trammidepoo peatusele veel neli vahepeatust ja kaks lõpp-peatust: 9. mikrorajoon ja Tselluloosikombinaat. Depoo peatus asub keskel. Pikim peatusevahe on 4,6 km, mis on üks maailma pikimaid.
Marsruutidel ei ole numbreid, sest neid on ainult kaks: lühike (9. mikrorajoonist depooni) ja pikk (teise otsa, tselluloosikombinaadini).
Kiirtramm sõidab tipptunnil iga 5 minuti tagant, väljaspool tipptundi iga poole tunni tagant, olenemata ilmast, isegi 50-kraadise külmaga.
2001. aastal valiti Ust-Ilimski kiirtramm Venemaa parimaks trammisüsteemiks.
Valve Pormeister
Valve Pormeister (sünninimi Valve Ulm; 13. aprill 1922 Tallinn – 27. oktoober 2002) oli Eesti maastikuarhitekt, kes kasvas läbi mahulise projekteerimise arhitektiks. Ta lähtus oma loomingus peamiselt Põhjamaade modernismist, kasutas kujundamisel oskuslikult maastikku ning eelistas looduslikke materjale.
Elukäik
Valve Ulm sündis Tallinnas, kuid veetis lapsepõlve Järvamaal Albu vallas Peedu külas Arapere talus. Isa oli talunik, põhjalike põllumajandusalaste teadmistega, ema aednik, nii et maaelu ei olnud arhitekt Pormeistrile võõras. Majanduskriisi ajal Arapere talu laostus ning Ulmide pere asus 1929. aastal Tallinna elama. 1936–1940 õppis Pormeister Tallinnas tütarlaste kommertsgümnaasiumis, 1941. aastal lõpetas 5. keskkooli. Sotsiaal- ja Kodundusinstituudi ehisaianduse programm jäi pooleli kooli sulgemise tõttu. Pooleli jäi ka agronoomia eriala Tartu Ülikoolis, kuhu astus 1943. aastal. Tallinna naasis ta 1944. aastal. 1946–1952 õppis Pormeister ERKI-s (tollase nimega Tallinna Riiklik Tarbekunsti Instituut) aia- ja pargikujunduse erialal. Töötas kuni 1964. aastani Eesti Põllumajandusprojektis, seejärel kuni 1992. aastani Eesti Maaehitusprojektis. Põhitöö kõrvalt oli Pormeister mitme komisjoni ja nõukogu liige, osales arhitektuurikonkursside žüriide töös, töötas 1968–1970 ERKI õppejõuna, kujundas aiandus- ja lillenäitusi.
Looming
Valve Pormeistrit võib pidada orgaanilise arhitektuuri esindajaks ning karniisiarhitektuuri introdutseerijaks. Projekteerimisel lähtus ta peamiselt maastikust, reljeefist, veekogudest, haljastusest ning sobitas hoone nendega kokku. Mitme kümnendi projekteerimise jooksul tema laad küll teisenes, kuid maastik ja ebatasane reljeef jäid siiski oluliseks. Valve Pormeister alustas maa-asulate planeerija ja haljastusarhitektina. Mahulise projekteerimistöö algus langeb kokku arhitektuuri stalinismijärgse perioodiga. Eeskuju otsiti Põhjamaadest, kus modernism ilmnes inimsõbralikumalt, ehitised sulandati maastikku ning eelistati naturaalseid materjale nagu tellis, puit ja krohv. Esimene ehitatud hoone, millega Pormeister ka tuntuks sai, oli Lillepaviljon. Seejuures oli uudne reljeefi paigutamine ning arvestamine olemasolevate puudega, samuti läbipaistvus vitriinakende abil, looduslikud materjalid. Samaaegselt koostas Pormeister oma kodumaja projekti ning projekteeris 1960. ja 1970. aastate algupoolel arvukalt suvilaid, aiamaju ja eramuid teiste suurobjektide kõrval. Kohviku Tuljak (1964) ja Kurtna keskusehoonega (1966) sai alguse soomemõjuline karniisiarhitektuur.
1960. aastate projekte iseloomustavad ajastuomased moevõtted: asümmeetrilised hoonemahud, madalakaldeline ebasümmeetriliste viiludega katus, erinevate materjalide kombineerimine, siseõu ja välikamin. 1960. aastatel osales Pormeister arhitektuuri- ja planeerimiskonkurssidel, nii üksi kui ka koos Henno Sepmanniga.
1970. aastatel teisenes Pormeistri arhitektuurilaad uusfunktsionalistlikumaks. Hoonemahud muutusid skulpturaalsemaks ning jõulisemaks.
Valve Pormeistri arhitektihariduse puudumine võis osutuda eeliseks, mis aitas tal mõelda loova originaalsusega ja vältida professionaalseid klišeesid, pealegi lisas aiaarhitekti taust erilise tundlikkuse hoone asetamisel maastikku. Oma eeskujuna on Pormeister välja toonud Richard Neutra, mõjutusi on saanud ka Frank Lloyd Wrightilt ja Alvar Aaltolt.
Isiklikku
Valve Pormeister oli põgusalt abielus sisearhitekt Valter Pormeistriga. Tema kauaaegne elukaaslane oli arhitekt Henno Sepmann. Vanem õde oli tarbekunstnik Elgi Reemets. Valve Pormeister on maetud Metsakalmistule
Varblaslased
Varblaslased (Passeridae) on lindude sugukond, mis kuulub värvuliste seltsi.
Sellesse sugukonda kuulub 11 perekonda kokku 51 liigiga.
Eestis esineb kaks liiki varblaslasi, need kuuluvad perekonda varblane.
Perekonnad
Sellesse sugukonda kuuluvad järgmised perekonnad:
Serbia ja Montenegro Eurovisiooni lauluvõistlusel
Serbia ja Montenegro osales Eurovisiooni lauluvõistlusel kaks korda, 2004. ja 2005. aastal.
2005. aastal esindas Serbiat ja Montenegrot Montenegro bänd No Name, kelle esituses kõlas laul "Zauvijek moja", mis kogus lauluvõistlusel 137 punkti ning saavutas 7. koha.
2006. aastal valiti Serbiat ja Montenegrot esindama taas No Name. Kuid arvati, et No Name'i võit 2005. aasta rahvuslikus eelvoorus tuli tänu Montenegro ringhäälingu taktikalisele hääletusele. 2006. aastal selline hääletuskäik kordus, mistõttu riiklik ringhäälingute liit UJRT ei jõudnud kompromissile, et saata No Name Eurovisioonile Ateenasse.
20. märtsil 2006 Serbia ja Montenegro ametlikult eemaldus lauluvõistlusest. Riigile jäi siiski võimalus võistlusel hääletada ja punkte anda. Montenegro ringhääling aga Eurovisiooni poolfinaali üle ei kandnud, seega punktid tulid tegelikult ainult Serbialt.
Pärast 2006. aasta juunis Montenegros toimunud iseseisvusreferendumit on Montenegro ja Serbia osalenud Eurovisioonil eraldi.
Gori
Gori (gruusia keeles გორი) on linn Gruusias Kura jõel, Thbilisist 76 kilomeetrit lääne pool. Ta on Šida Kharthli piirkonna halduskeskus. Linn on suure strateegilise tähtsusega, sest asub peamisel Gruusia lääne- ja idaosa ühendaval teel.
Linna asutas Gruusia kuningas David Ehitaja 12. sajandi alguses.
Goris sündis Jossif Stalin.
Monomüüt
Monomüüt (ka Kangelase teekond) on kontseptsioon teekonnast, mille väidetavasti võtsid ette kõik mütoloogilised kangelased. Käsitluse looja Joseph Campbell laenas mõiste enese James Joyce'lt. Lühidalt kokku võetuna on monomüüt järgmine: "Kangelane rändab igapäevasest maailmast üleloomulike imede piirkonda: seal kohtutakse uskumatute jõududega ning võidetakse otsustav võit: kangelane naaseb oma salapäraselt seikluselt võimega kaasinimestele kasu tuua." Selles teekonnas on nähtud paralleele ka šamaani initsiatsiooniriitusega.
Monomüüdi muster, mida Campbelli väite kohaselt kõik müüdikangelased läbisid, on jälgitav ka kaasaegses mütoloogias. Algse "Star Warsi" triloogia loomisel lähtus George Lucas otse Campbellist. Samuti võib näidetena tuua Disney stuudio filmi "Lõvikuningas" (1994) ja Wachowski vendade "Matrixi" filmid. Iga Harry Potteri raamat järgib monomüüdi struktuuri. Eriti selgesti on monomüüt jälgitav suurtes imeulmeromaanide sarjades.
Campbelli kontseptsioon tugineb Carl Gustav Jungi kontseptsioonile arhetüüpidest, alateadlikest jõududest, mida iseloomustab nende vorm ning mis psühhoanalüüsis ilmnedes märgivad patsiendi tervenemise erinevaid staadiumeid. Kuigi alates 1950. aastatest ei ole sellisel lähenemisel Ameerika ülikoolide psühholoogiateaduskondades erilist toetust, pole siiani monomüüdile rahuldavat ja alternatiivset selgitust leitud.
Helen Mahmastol
thumb|Helen Mahmastol [[SuperNoova 10 aasta kokkuvõttenäituse avamisel Foto: Ave Maria Mõistlik, 18. mai 2009 ]] Helen Mahmastol (sündinud 23. detsembril 1977 Tallinnas ) oli Eesti Miss Estonia 1996. aastal.
Temaga on seotud kaubamärgid Vibe, moedisainerite konkurss SuperNoova, Sun Dance Music Festival, Nõmme Kalju, Kalju Mängude Maja, OrgCom, Club Privé ja Stereo jne.
Isiklikku
Tema elukaaslane on Kuno Tehva. Tal on tutar Kätty Li Tehva.
Berliini müür
pisi|Berliini müür 1986. aastal pisi|Berliini müüri kaart Berliini müür (saksa keeles Berliner Mauer) oli pärast teist maailmasõda jagatud Saksamaa ajajärgul Saksa Demokraatliku Vabariigi (SDV) rajatud tihe riivistatud piirikindlustussüsteem, mis püsis üle 28 aasta: 13. augustist 1961 kuni 9. novembrini 1989. Berliini müür eraldas mitte ainult Berliini idaosa (Saksa DV pealinn) Berliini lääneosast, vaid sulges kogu Lääne-Berliini igasuguse suhtlemise ümbritseva Saksa DV maa-alaga. Müür oli üks külma sõja ja Saksamaa lõhestamise kurikuulsamaid sümboleid.
Müüri ajalugu
Berliini müüri mõtte käis välja Walter Ulbricht ning NSV Liidu juht Nikita Hruštšov kiitis selle heaks. Esialgse müüri ehitasid 1961. aastal Saksa DV Rahvaarmee sõdurid, piirivalve- ja politseiüksused, et takistada idasakslaste massilist põgenemist Läände, sealhulgas ka Ida-Berliini erialaspetsialistide ja töötajate massilist ülejooksmist (ebaseaduslikku lahkumist) Lääne-Berliini. pisi|left|Müüri ehitamine 20. novembril 1961 Saksa DV elanike põgenemine oli põhjustatud sotsialismi juurutamisest Saksa DV-s ja selle negatiivsest mõjust Ida-Saksamaa majandusele. Kui aastail 1949–1962 põgenes Lääne-Saksamaale vähemalt 4 miljonit inimest, siis 1962–1989 suutis otseselt üle Berliini müüri põgeneda ainult 5000 inimest ja üldse Lääne-Saksamaale alla 200 000 inimese, mis näitab Berliini müüri efektiivsust.
26. mail 1952. aastal suleti piir Saksa DV ja Lääne-Saksamaa vahel. Kuna aga Berliin oli nelja teise maailmasõja võitjariigi kontrolli all, siis sealtkaudu oli veel võimalik põgeneda Läände ja see saigi idasakslaste tähtsaimaks põgenemisteeks. 11. detsembril 1957 võeti vastu uus Saksa DV passiseadus, millega põgenike arvu vähendati, kuid tegelikult tõi see kaasa Lääne-Berliini kaudu põgenejate osakaalu suurenemise 60 protsendilt 90 protsendile 1958. aasta lõpuks. Müüri valmimisajaks oli põgenenud ligi 3.5 miljonit inimest - umbes 20 protsenti Saksa DV rahvastikust.
Berliini müüri rajamist põhjendas Saksa DV propaganda kui vajalikku sammu riigipiiri kindlustamiseks, nimetades seda eufemistlikult "antifašistlikuks kaitsevalliks" (antifaschistischer Schutzwall). Müüri valvas umbes 10 tuhat Ida-Saksamaa sõdurit, kasutades varjumiseks 323 kaevikut, jälgimiseks 302 valvetorni ja 20 punkrit. Müüri kogupikkus oli 156,4 km, sellest 112 km betoonplaatidest või tellistest sein. Paikades, kus betoonsein puudus, takistasid piiri ületamist okastraataiad ja muud tõkked. Otseselt eraldas Ida- ja Lääne-Berliini 43,7 km pikkune müür. Lääne-Saksamaa meedias nimetati Saksa DV ehitatud müüri "häbimüüriks"
Berliini müür soodustas kommunistliku propaganda läbikukkumist niihästi Ida-Saksamaal kui ka kogu kommunismileeris. Müür oli külma sõja sümbol, mida sakslased ja kogu vaba maailm võttis kommunistliku türannia tähisena, eriti pärast tule avamist ülejooksikute pihta. Alles 1980. aastate lõpupoole, kui Nõukogude impeerium hakkas juba näitama lagunemise märke, leevendasid Ida-Saksamaa võimud piirikeeldu.
Läbipääsu Berliini müürist avasid Saksa DV võimud kõigile 9. novembril 1989.
Berliini müüri lammutustööd kestsid 1990. aasta 13. juunist kuni 30. novembrini.
1. juulil 1990 lõpetati Ida-Berliini ja Lääne-Berliini vahel piirikontroll.
Praeguseks (2014) on müür peaaegu täielikult lammutatud, säilinud on üksikud fragmendid.
9. novembril 2014 tähistas Saksamaa 25 aasta möödumist müüri langemisest 15 kilomeetri pikkuse valgustatud õhupallide riviga endisel piirijoonel. Kantsler Angela Merkel avas ühe säilinud müürilõigu juures muuseumi. pisi|Tükk Berliini müürist 2023. aastal [[Vabamu juures]] Berliini senat kinkis Eesti Vabariigile müüri originaalelemendi, mis paiknes algselt Leipzigi ja Stresemanni tänava nurgal Potsdami väljakul Berliini kesklinnas. See avati 9. novembril 2014 Okupatsioonide muuseumi (praegune Vabamu) kõrval.
Inimõigused
Inimõigused on iga inimese põhiõigused Lääne õigussüsteemides. Need indiviidi sünnipärased õigused ei sõltu tema rassist, seksuaalsusest, soost ega usutunnistusest. Inimõigused on leidnud rahvusvahelist tunnustust inimõiguste ülddeklaratsioonis, mille ÜRO kuulutas üldkehtivaks aastal 1948.
Inimõiguste üleüldine kehtimine (universaalsus) on tagatud rahvusvahelise õigusega. Nii hõlmavad need ka kodanikuõigusi, mida mõistetakse kitsamalt kui inimõigusi ja kaitstakse riigisiseselt, näiteks põhiseaduse abil.
Teine võimalik liigitus on vabadused ehk inimõigused negatiivses tähenduses (õigused olla millestki vaba) ja õigused ehk inimõigused positiivses tähenduses (õigus millelegi). Vabaduste käsitlus tuleneb peamiselt angloameerika õigustraditsioonist ning hõlmab kõne-, usu ja kogunemisvabadust. Need õigused viitavad tegudele, mida riik ei tohiks sooritada.
Mitte kõigis riikides ja traditsioonides ei tunnistata inimõigusi võrdsel määral. Nii näiteks teatas Venemaa patriarh Kirill 2016. aasta märtsis, et inimõigused on "globaalne ketserlus" ning et õigeusku tuleb kaitsta "ülemaailmse inimesekummardamise lahkusu" eest. Tema hinnangul on alanud "Jumala revolutsiooniline väljakihutamine inimese ja ühiskonna elust", kuna tänapäeval on tõe universaalseks mõõdupuuks saanud inimene ja tema õigused – see aga on üks idolaatria vorme, "mille tagajärjeks võivad saada apokalüptilised sündmused". Kirilli sõnul on probleemiks see, et paljudes riikides kaitstakse seaduse jõul "inimese õigust igale valikule, sealhulgas ka kõige patusemale, mis on vastuolus jumala käsuga".
Inimõigused Eestis
Eestis on inimõigused tagatud põhiseadusega, samuti on Eesti liitunud mitme inimõigustealase konventsiooniga.
1950
1950. aasta (MCML) oli 20. sajandi 50. aasta.
Utria dessant
Utria dessant oli Eesti Vabadussõja ajal 17.–19. jaanuaril 1919 toimunud suurim meredessantoperatsioon, kus Eesti poole väeosad, mis valdavalt koosnesid soome vabatahtlikest, maabusid laevadelt Utria rannas Nõukogude vägede tagalas. Dessant oli Eesti vägedele edukas, luues eeldused 19. jaanuaril 1919 punavägedelt Narva vallutamisele.
Dessantoperatsiooni juhtis kapten Johan Pitka, dessantrühmi juhtisid major Martin Ekström, staabikapten Karl Aleksander Paulus ja kapten Anto Nestori Eskola.
Üldine olukord
1919. aasta jaanuari esimestel päevadel olid eestlased jõudnud Vabadussõjas pöördepunktini. Otsustavad sündmused leidsid aset Tallinna–Narva suunal, kus Valkla–Priske–Kehra piirkonnas tõrjus Eesti 1. diviis soomusrongide abiga Punaarmee 6. diviisi rünnakud, sundides punased asuma kaitsele. Tartu-Põltsamaa suunal nurjas Eesti 2. diviis samas Punaarmee Novgorodi 2. diviisi rünnaku. Sellega murdsid eestlased 1919. aasta jaanuari esimestel päevadel sissetungijate moraali ja haarasid initsiatiivi, mis lõi soodsad tingimused vasturünnakuks.
7. jaanuaril 1919 alustas 1. diviis vastupealetungi. Seda toetas tiivalt ka merevägi, teostades Punaväe seljataha meredessante ja saades nii häid kogemusi dessantoperatsioonide alal. Juba 9. jaanuaril vabastati Tapa, 12. jaanuaril Rakvere ja 15. jaanuaril Jõhvi. 17. jaanuariks jõuti välja Vaivara raudteejaamani.