cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lizumsi mõis
Ajalugu
Johanna Margaretha surma järel päris mõisa 1804. aastal tema poeg Ivan, seejärel lapselaps Matvei Ivanovitš Malama. 1836. aastal ostis mõisa 86 700 rubla eest vabahärra Otto Johann Gottlieb (Bogdan) von Wolff (1804−1859). 1859. aastal ta suri, mõisa pärisid tema lesk Henriette Helene (sündinud von Hagemeister) (1809−1869) ja nende lapsed. 1869. aastal osis vabahärra Johann Gottlieb Ferdinand von Wolff (1830−1892) mõisa 220 000 rubla eest teistelt pärijatelt välja. Viimane omanik oli aastatel 1897−1920 vabahärra Heinrich Johann Joseph von Wolff (1876−1945).
Mõisaansambel
Peahoonet hakati projekteerima 1836. aastal, uusgooti stiilis hoone valmis 1850. aastate lõpul. 1937. aastast asub seal Lizumsi keskkool. Tornis on koduloomuuseum. Mõisa tallis on spordisaal, aidas kultuurimaja, mõisavalitseja majas ambulants. Säilinud on veel teenijatemaja ja mõisast veidi eemal asuv hollandi tuulik. Mõisa juures on veel viie hektari suurune park.
Mõisa peahoone ja tallid on riikliku kaitse all olevad kultuurimälestised. Mõisakompleks ise, park, aednikumaja ja teenijatemajad on kohaliku kaitse all.
Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 10 ja 1/4 adramaad, sellele allus 714 mees- ja 769 naishinge.
Aastal 1640 oli mõisa suurus neli adramaad, aastail 1688 ja 1734 aga üheksa adramaad. Aastal 1757 oli mõisa suurus 10 ja 1/4 adramaad, aastal 1823 aga 19 ja 1/3 adramaad. Aastal 1832 oli adramaid 19 ja 1/2, aastal 1881 oli neid aga 9 ja 73/80, lisaks allus mõisale 25 ja 6/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.
Karjamõisad
1816. aastal kuulus mõisale kaks karjamõisa: Cepļu (Zeple) ja Johannenhof. Hiljem rajatud Velēna karjamõisa (Wellan) juurde kujunes Velēna küla. Lizumsi karjamõisad olid veel Lehmfeld, Pieti (Peete) ja Zirgubirzs (Roßgarten).
Varia
XIX sajandi lõpus oli seal mõisavalitsejaks E. Knappe, kes annetas Velēna kirikukella tarbeks 500 rubla.
Juurduv kõrkjas
pisi|Juurduv kõrkjas Juurduv kõrkjas (Scirpus radicans) on lõikheinaliste sugukonda kuuluv taimeliik.
Ta on Eestis arvatud II kaitsekategooriasse (seisuga 2012).
Haljasmaa
Haljasmaa on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel anti Haljasmaa uueks perekonnanimeks isikutele, kelle varasem perekonnanimi oli Grünfeldt ja Grünmann. Endel Haljasmaa palvel kanti Haljasmaa perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 90 all (Siseministeeriumi teadaanne 20. maist 1935).
Raigo Mõlder
pisi|Raigo Mõlder (2015) Raigo Mõlder (sündinud 25. märtsil 1982 ) on Eesti autorallisõitja (kaardilugeja).
Ta oli Ott Tänaku kaardilugeja.
Sievi vald
Sievi on vald Soomes Põhja-Pohjanmaa maakonnas.
Tähtvere park
pisi|Tähtvere park pisi|Tartu vabastamise lahingu mälestussammas Tähtvere pargis Tähtvere park on park Tartus.
Park asub Tähtvere linnaosas, Kreutzwaldi tänava ja Laulupeo puiestee vahel.
Sievi vald
Naabervallad on Haapajärvi linn, Kalajoki linn, Kannus, Lestijärvi vald, Nivala linn, Reisjärvi vald, Toholampi vald ja Ylivieska linn.
Kakk (toit)
Kakk on väike ja õhuke leivake; leiva eelkäija.
Eesti alal tehti kuni 20. sajandi alguseni paistekakke ja katsekakke.
Eesti Vabariiklik Turismi- ja Ekskursiooninõukogu
Eesti Vabariiklik Turismi- ja Ekskursiooninõukogu (kirjanduses ka Eesti Vabariiklik Turismi ja Ekskursiooni Nõukogu; lühend EVTEN) oli tollasel kujul 1969. aastal tegutsenud nõukogu.
EVTENi eelkäija oli 1946. aastal Üleliidulise Ametiühingute Kesknõukogu asutatud Eesti NSV Turismi-Ekskursiooni Valitsus, mille eesmärk oli paremini rahuldada ametiühingute liikmete reisimis- ja puhkamisvajadusi. 1962. aastal reorganiseeriti Eesti NSV Turismi-Ekskursiooni Valitsus Eesti NSV Turisminõukoguks, mis omakorda reorganiseeriti 1969. aastal EVTENiks. 1982. aastal korraldati EVTEN ümber vabariiklikuks koondiseks "Eesti Turist". 1992. aastal "Eesti Turisti" tegevus lõppes.
Saaremaa onupoeg
"Saaremaa onupoeg" (originaalpealkirjaga "Saaremaa Onupoeg") on 1870 Tartus ilmunud Lydia Koidula näidend. Näidend trükiti W. Gläseri juures.
Koidula kirjutas selle näidendi, võttes eeskujuks saksa kirjaniku Karl Theodor Körneri (1791–1813) näitemängu "Der Vetter aus Bremen" (1812).
Näidendi kandis esimest korda ette Vanemuise selts 1870. aasta jaanipäeval Tartus.
Juhan Purga
Juhan Purga VR II/3 (31. mai 1896 Lohu talu, Tarvastu, Viljandimaa – kevad 1949 Tarvastu vald) oli Eesti sõjaväelane (major) ja Saksa sõjaväelane (obersturmbannführer).
Ta osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas (sai kaks korda haavata). Rahuajal teenis 1. Jalaväerügemendis pataljoniülemana, 7. Jalaväerügemendis kompaniiülemana, 2. Üksikus Jalaväepataljonis ja 8. Üksikus Jalaväepataljonis, oli korduvalt sõjaringkonnakohtu ajutine liige.
1941. aastal organiseeris Tarvastus Omakaitset, oli Tarvastu jaoskonna politseikomissar. 1944. aastal mobiliseeriti ta Saksa sõjaväkke ja määrati 3. Eesti piirikaitserügemendi I pataljoni ülemaks, ülendati obersturmbannführeriks. Langes metsavennana.
Sindra Kriisa
pisi|Sindra Kriisa (2012) Sindra Kriisa (sündinud 11. juulil 1996 ) on eesti iluuisutaja.
Ta on Eesti meistrivõistlustel iluuisutamises juunioride arvestuses saanud 1 kulla ja kaks hõbedat.
Dzisna jõgi
Dzisna on jõgi Leedus ning Valgevenes, Daugava vasakpoolne lisajõgi. Valgevene keeles on jõe nimi Дзісна, leedu keeles Dysna, vene keeles Дисна (Disna).
Jõe pikkus on 178 km (sellest 77 kilomeetrit Leedus) ja valgla on 8180 km². Jõe langus on 39,7 m ja lang on 0,22 m/km.
Dzisna läbib Šarkaŭščyna alevit ja Hiermanavičyt. Suurim asula selle jõe kaldal on Dzisna linn paigas, kus jõgi suubub Daugavasse.
Kertu Moppel
Kertu Moppel (sündinud 4. oktoobril 1985 ) on eesti lavastaja ja näitleja.
2004. aastal lõpetas ta Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Seejärel õppis Tartu Ülikoolis maalikunsti ja osales 2004–2007 Tartu Üliõpilasteatri tegevuses. Ta lõpetas 2010. aastal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli (24. lend).
2010–2012 töötas ta näitleja ja lavastajana Rakvere Teatris.
2012–2022 oli ta vabakutseline näitleja ja lavastaja. Alates 2022. aastast on Kertu Moppel lavastaja Eesti Draamateatris.
2014–2021 mängis ta teleseriaalis "Padjaklubi" Kristina rolli.
Nikanor Onatski nimeline Regionaalne Kunstimuuseum
Nikanor Onatski nimeline Regionaalne Kunstimuuseum on riiklik kunstimuuseum Sumõs Ukrainas.
Muuseumist
Muuseumi asutas 1. märtsil 1920. aastal kunstnik, õpetaja ja avaliku elu tegelane Nikanor Onatski (1875–1937), Ilja Repini õpilane. Muuseum loodi natsionaliseeritud kohalike era-kunstikogude baasil. Muuseumi ekspositsioonis ja fondides on üle 15 000 objekti.
Luite-tanuseen
Luite-tanuseen (Phallus hadriani) on kandseente hulka kuuluv seeneliik.
Nikanor Onatski nimeline Regionaalne Kunstimuuseum
Muuseumist
Eesti kunstnikest on muuseumi kogus Jaan Elkeni teos.
Luite-tanuseen
Seent on leitud ka Eestist.
Vene-Ukraina sõja lõunarinne
Vene-Ukraina sõja lõunarinne on 2022. aasta 24. veebruaril Krimmi suunalt alanud Venemaa relvastatud sissetung Hersoni, Mõkolajivi ja Zaporižžja oblastisse eesmärgiga kehtestada kontroll Lõuna-Ukraina üle; hiljem ühinesid lõunarinde üksused kagurinde (Donetski oblast) üksustega. Ukraina valitsuse kinnitusel oli lõppeesmärgiks Kiievi piiramisrõngasse võtmine. Odessa oblastis hõivasid Vene väed ainult Zmijinõi saare.
Zaporižžja oblast
2022. aasta märtsi alguses jõudsid Vene väed Huljaipole lähedusse, millega algas Huljaipole lahing.
2022. aasta sügis
2022. aasta sügisel toimus varem Vene vägede käes olnud Dniprost läänes asuvate alade tagasivõtmine.
2023. aasta
pisi|128. brigaad Pjatõhhatkõ külas 6. juunil 2023 toimus Kahhovka paisu purustamine. 2023. aasta 8 juunil püüdsid Ukraina väed Zaporižžja oblastis Mala Tokmatškast lõunas peale tungida. 47. ründebrigaadi ja 33. mehhaniseeritud brigaadi pealetung takerdus miiniväljal, mille käigus kaotati mitu jalaväe lahingumasinat ja tanki. Eesmärk oli hõivata Robotõne. 128. brigaad hõivas 19. juunil Zaporižžja oblastis Vene vägede käes olnud Pjatõhhatkõ küla. 11. augustil 2023 seisuga jõudsid Ukraina väed Robotõne äärealadele.
Väejuhid
Ukraina kaitseministri asetäitja Hanna Maljar avalikustas 2022. aasta novembris, et Ukraina vägede Operatiivväejuhatuse Lõuna juhid lõunarindel on Andri Kovaltšuk, Oleksandr Tarnavskõi, Andri Gritskov, Mõhhailo Drapatõi ja Andri Hnatov.
Timmo Jeret
pisi|Timmo Jeret (2015) Timmo Jeret (sündinud 9. mail 1993 ) on Eesti jalgrattur.
Ta on Eesti meistrivõistlustel noorte/juuniorite arvestuses võitnud 40 medalit:	18 kulda, 9 hõbedat ja 13 pronktsi.
Vesihallik
Vesihallik (Saprolegnia) on munasseenete hõimkonda kuuluvate magevee-eluliste organismide perekond.
Võiliblikas
Võiliblikas (Colias) on põualibliklaste sugukonda kuuluv perekond liblikalisi.
Perekonnas on umbes 80 liiki, mis esinevad kogu Holarktises.
Pyhäjoki vald
Pyhäjoki on vald Soomes Põhja-Pohjanmaa maakonnas.
Elanike arv on 2016. aasta seisuga 3207. Pindala on 542,58 km².
Naabervallad on Kalajoki linn, Merijärvi vald, Oulaineni linn ja Raahe linn.
Leevi külanõukogu
Leevi külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1963. Külanõukogu halduskeskus asus Leevi külas.
Leevi külanõukogu moodustati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 13. septembri 1945 seadlusega Võrumaa Leevi valla koosseisus.
Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 26. septembri 1950 seadlusega Leevi vald likvideeriti ja Leevi külanõukogu territoorium arvati Räpina rajooni koosseisu. Räpina rajooni kuulus Leevi külanõukogu aastatel 1950–1961. Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 14. aprilli 1961 seadlusega Räpina rajoon likvideeriti ning Leevi külanõukogu liideti Põlva rajooniga.
Leevi külanõukogu likvideeriti Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 18. jaanuari 1963 seadlusega. Selle alad jagati Veriora ja Peri külanõukogu vahel.
Otto Uin
Otto Uin (4. märts 1906 Tooma talu, Tänassilma küla, Kavilda vald, Tartumaa – 21. september 1944) oli Eesti sõjaväelane (leitnant).
Ta õppis aastal 1931–1939 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, Korporatsioon Vironia liige.
Ta teenis 8. Üksikus Jalaväepataljonis ja Kuperjanovi Üksikus Jalaväepataljonis, 1941. aastal oli metsavend, 1942. aastal Puhja vallavanem. 30. jaanuaril 1944 anti talle Punaarmee langevarjurite vastu võitlemise eest II klassi Sõjateenete rist mõõkadega, mobiliseeriti 6. märtsil 1944, 4. piirikaitserügemendi II pataljoni ülem.
Langes Porkuni lahingus, 21. septembril 2007 maeti ümber Vistla sõjaväekalmistule.
Tüüringi maakrahvkond
Tüüringi maakrahvkond oli Saksa-Rooma riigi osariik aastatel 1111/12-1440.
Ajalugu
pisi|Wartburgi loss
Vahepeal pani Frangimaa aristokraat Ludwig Hüppaja (1042–1123) aluse Wartburgi lossi püstitamisele, millest sai tema järglaste residents, kes alates tema pojast Ludwig III teenisid Tüüringi maakrahvidena. Ludwig III abiellus Reini Frangimaa krahvinna Hedwig von Gudensbergiga ning sai laienenud valduste pärijaks Tüüringis ja Hessenis. Olles lähedane liitlane Saksamaa kuningale Lothar III-le tõusva Hohenstaufenite dünastia vastu, nimetati ta aastal 1131 Tüüringi maakrahviks. Dünastia säilitas maakrahvkonna läbi kogu ägeda võitluse Hohenstaufenite ja Welfide kuninglike perekondade vahel, vahetades aeg-ajalt poolt vastavalt asjaoludele.
Wartburgi kõrvale püstitasid Ludowingide maakrahvid veelgi pillavaid residentse, nagu Neuenburgi loss ("Uus loss") Freyburgi juures või Marburgi loss nende Hesseni valdustes. Hohenstaufenite valitsemise "Kuldajastul" muutus Tüüringi keskülemsaksa kultuuri keskuseks, mille musternäidiseks olid legendaarne Sängerkrieg Wartburgis või kuningas Andrási tütre Püha Elisabethi jutlused. Kui maakrahv Ludwig IV temaga aastal 1221 abiellus, muutus Ludowingide dünastia üheks mõjuvõimsamaks vürstlikuks perekonnaks Saksa-Rooma riigis. Maakrahvide valitsemise all anti linnaõigused Mühlhausenile ja Nordhausenile, millest said vabad riigilinnad, samas suurim linn Erfurt jäi Mainzi vürstlike peapiiskoppide valduseks. Maakrahvid säilitasid tihedad sidemed Saksa orduga, mis rajas mitu komtuurkonda Saalest idas, nagu Altenburgis ja Schleizis, Tüüringi foogtkonna halduskeskusega Zwätzenis Jena lähedal.
pisi|Hesseni ja Tüüringi maakrahvkondade vapid, Codex Ingeram, u. 1459
Viimane Tüüringi maakrahv Heinrich Raspe jõudis enda nimetamiseni Saksa valitsejaks Hohenstaufenist keisri Friedrich II poolt aastal 1242. Siiski, kui Friedrich kuulutati paavst Innocentius IV poolt aastal 1246 kukutatuks, kasutas ta peapiiskoppide Siegfried III von Eppsteini Mainzist ja Konrad von Hochstadeni Kölnist toetust ning lasi end Saksa vastukuningaks valida. Pilgatud kui rex clericorum jäi tema võim vaieldavaks, kuigi ta suutis võita Friedrichi poja Konrad IV vägesid, suri ta aasta hiljem. Tema pärandit nõudsid nii Wettinist Meißeni markkrahv Heinrich III (Tüüringi Judithi poeg) kui ka Brabanti hertsoginna Sophie (maakrahv Ludwig IV tütar) - see konflikt viis Tüüringi pärilussõjani.
Tulemusena sai Heinrich aastal 1264 lõviosa Tüüringist, samas maakrahvide Hesseni valdused eraldati Hesseni maakrahvkonnaks Sophie poja Heinrich I võimu alla. Wettini dünastiast Meißeni markkrahvid säilitasid maakrahvi tiitli. Pärast Meißeni markkrahvi Friedrich III surma jagasid tema nooremad vennad pärandi 1382. aasta Chemnitzi jagamisega, kus Tüüringi läks Balthasarile. Pärast maakrahv Friedrich IV surma aastal 1440 läks Tüüringi tema vennapojale, Saksimaa kuurvürstile Friedrich II-le, pärimiskonflikt tema venna Wilhelm III-ga viis 1445. aasta Altenburgi jagamise ja Saksi vennatapusõjani Wettini maade pärast. Tüüringi maad läksid Wilhelm III-le, ja kui ta aastal 1482 lastetuna suri, kuurvürst Ernstile, kes pärides maakrahvkonna ühendades Wettini maad oma võimu alla. Pärast 1485. aasta Leipzigi lepingut jagati Tüüringi Saksi Wettini dünastia Ernestiinide ja Albertiinide hertsogkondade vahel.
Valitsejad
osteti Saksamaa kuninga Adolfi poolt
Acqua alta
pisi|Üleujutatud [[Püha Markuse väljak oktoobris 2012]] Acqua alta (itaalia keeles 'kõrgvesi') on Veneetsia veetaseme periood, mil see on loodelainete ja Aadria mere hooajaliste tuulte mõjul oma haripunkti lähedal. Acqua alta ajal on üle ujutatud ka suur osa Veneetsia tänavaid, kanalite kõrval kulgevaid jalgteid ning väljakuid.
pisi|Edastatav hoiatussignaal, kui veetase on 140 cm merepinnastAcqua alta võib leida aset perioodil sügisest kevadeni ning sõltub peamiselt sirokost ja boorast, mis kombineerituna tõusulainetega tõstavad veepinna taset. Elanikke hoiatatakse helisignaaliga, kui veetase tõuseb üle 110 cm merepinnast, mille puhul on veega kaetud rohkem kui 14 protsenti linna tänavatest. Veepinna tasemest alates 140 cm on kaetud linnast üle poole. Kõrge veetaseme korral on suletud koolid jm asutused, kuid hooned on üldiselt ehitatud kõrgveele vastu pidama ning varustatud katteluukide, veepumpade jm varustusega.
Kõrgeim registreeritud veetase oli 1966. aasta acqua alta ajal, mil see oli 194 cm merepinnast ning kattis Doodžide palee 1,5 meetri kõrguseni.
Nähtust uurinud teadlased on pakkunud, et acqua alta taset on aastatega tõstnud Veneetsia laguuni rajatud ehitised nagu Marghera sadamarajoon, Tronchetto tehissaar, Veneetsiat mandriga ühendav Ponte della Libertà, raudteesild oma laiendustega jmt, aga ka laguuni suurtele laevadele lihtsamini läbitavaks tegevad süvendused.
Võssotšõnivka
Võssotšõnivka (ukraina keeles Височинівка) on küla Ukrainas Luhanski oblastis Markivka rajoonis. Elanike arv on 440. Pindala on 3,197 km².
Carla Del Ponte
pisi| Carla Del Ponte (sündinud 9. veebruaril 1947) on Šveitsi jurist, endine ÜRO rahvusvaheliste sõjakuritegude tribunalide, täpsemalt Endise Jugoslaavia Rahvusvahelise Kriminaaltribunali ja Rwanda Rahvusvahelise Kriminaaltribunali, peaprokurör. Enne seda tegutses ta Šveitsi peaprokurörina.
Microsoft Surface
Riistvara
Microsoft Surface korpus on valatud magneesiumist ja see majutab Surface komponente. Mõlemal mudelil on üks USB-port, micro HDMI, magnetriba kuhu saab ühendada tarvikuid nagu puutetundlik kate ja tippimiskate ning microSDXC pesa, mis on ära peidetud „Jala“ alla. Mõlema Surface'il on ees kui ka taga HD-kaamera lahutusvõimega kuni 720p ja 0,77 millimeetrit paks „Jalg“, mis lubab seadmel seista kindla nurga all. Surface'i ekraani alumisest osast võib leida Windowsi avalehe nupu, mis viib tagasi avakuvale või viimasesse rakendusse, mis oli varem avatud, juhul kui ollakse juba avakuval. Windows RT-ga Surface hakkab kasutama ARM-arhitektuuril põhinevaid protsessoreid, samal ajal kui Windows Pro 8 mudel kasutab I5 seeria protsessorit.
Ekraan
Surface'il ja Surface Prol on 10,6-tolline (27 cm) ekraan kuvasuhtega 16:9. Mõlemad tahvelarvutid kasutavad Microsofti ClearType HD ekraani tehnoloogiat, mis annab väga suure vaatenurga ja automaatselt suudab reguleerida ekraani intensiivsust. Michael Angiulo väitis Surface'i väljakuulutamiskõnes, et Pro mudel tuleb 17-tollise (43 cm) ekraaniga ja inimsilm ei suuda seal üksikuid piksleid eristada.
Puutetundlik kate ja tippimiskate
Microsoft pakub Surface'ile kahte kaitsekatet – puutetundlik kate ja tippimiskate – mis kinnitatakse tahvelarvuti külge magnetriba abil. Mõlemad kaitsekatted töötavad avatuna nagu täisfunktsionaalsed klaviatuurid. Puutetundlik kate on 3,25 mm paksune ja sisaldab mahutundlikku klaviatuuri. Tippimiskate on 6 mm paksune ja sisaldab kompimistundlikku klaviatuuri koos füüsiliste nuppudega. Klaviatuuridel on güroskoobi ja kiirendusmõõturi andur, mis sõltuvalt positsioonist suudavad kindlaks teha, kas ühilduda või mitte. Mõlemad katted omavad puuteplaati.
Saadavus
Suface RT tuli müüki Windows 8-ga samal päeval – 26. oktoobril 2012. Surface Pro mudel tehti kättesaadavaks kolm kuud hiljem. Surface alguses on võimalik soetada endale Microsofti poest või interneti kaudu. Windowsi ja Windows Live'i osakonna juht Steven Sinofsky väitis juunis 2012, et Surface RT hind saab olema võrreldav teiste ARM-i seadmete hinnaga ja Surface Pro hind praeguste Ultrabooki hindadega. Microsofti juht Steve Ballmer ütles hiljutises intervjuus Seattle Timesile, et Surface-seeria tahvelarvutite hind jääb vahemikku 300–800 dollarit. Ometi ütles Detwiler Fenton Grupp, selleks et Microsoft suudaks jõuda enda piiratud turust kaugemale, peavad nad hinda langetama vähemalt kolmandiku võrra ja kasutama palju laiemat levivõrku.
16. oktoobril avalikustati Surface RT hinnad ja avati ettetellimine. Tellimise ajaks olid hinnad järgmised: Microsoft lubas eeltellimusi vastu võtta mitmes tellimissüsteemis, põhjustades sellega klientide seas segaduse nende tellitud toote kättesaamise oleku kohta. Klientidele, kes said oma toote kätte viivitusega, jagas Microsoft kinkekaarte.
29. novembril avalikustati Surface Pro mudeli hinnad ja toode lubati turule tuua jaanuaris 2013. Avalikustatud hinnad olid järgmised:
Kriitikute vastuvõtt
Kriitikute vastuvõtt Surface RT kohta on saanud erinevaid arvamusi. Riistvara sai üldjoones positiivse tagasiside, kuid tarkvara ja üldkogemus andis erinevaid arvamusi. Wired ajakirja ülevaataja Mathew Honan ütles: “See on üks põnevaim riistvara, mida ma olen kunagi kasutanud. See on äärmiselt hästi disainitud.“ TechCrunch ja Gizmodo olid tahvelarvuti soetamise vastu. Gizmodo mainis selliseid probleeme nagu väga kõrge hind ja kirjeldas seda kui sarnaselt iPadi hinnaga, kuid sellest veelgi kõrgem, kuigi samal ajal kiitis riistvara öeldes, et selle kasutamine on lihtne ja rõõmsameelne kogemus. The New York Timesi reporter David Pogue kiitis riistvara, kuid kritiseeris tarkvara. The Verge kirjeldas seda tehnoloogiat nii, et see suudab olla nii sülearvuti kui ka tahvelarvuti samal ajal.
Tööstuse vastuvõtt
Original Equipment Manufacturers (OEM), kelle tooted kasutavad traditsiooniliselt Microsofti operatsioonisüsteeme, on andnud Surface'i väljaandmisele ainult positiivset tagasisidet. HP, Lenovo, Samsung ja Dell aplodeerisid selle peale, kui Microsoft otsustas tuua turule tahvelarvuti ja nad ütlesid, et see ei mõjuta mingil juhul nende suhet. HP asepresident John Solomon ütles: "Microsoft tegi põhimõtteliselt juhtiva avalduse ja näidates, mis on veel võimalik tahvlite ruumis“. Steve Ballmer ütles, et Surface nagu ka Xbox on lihtsalt ühte tüüpi riistvara, mida Microsoft hakkab tulevikus turule tooma.
Teatatud probleemid
Surface'i kasutajad on teatanud Microsofti foorumi kaudu, et puutetundlikud katted läksid lahti õmblusest, kohast, kus kate ühendatakse tahvelarvutiga. Selle tulemusel oli katte juhtmestik näha. Microsofti eestkostja ütles, et ettevõte teab probleemist ja nad pakuvad tasuta asendust neile, kellel on probleemid esinenud. Teised kasutajad on teatanud, et kuulates muusikat muutub heli juhuslikult katkendlikuks või üldse lülitub välja. 14. novembril 2012 kaebas Los Angelese advokaat Microsofti kohtusse, öeldes, et viimane kasutas reklaamimisel valeandmeid ja kõlvatuid ärivõtteid. Tema väitel Microsoft lubas oma seadmetel vähemalt 32 GB ruumi, kuid tegelikult kasutavad seda operatsioonisüsteem, rakendused ja andmetaaste. Microsoft ütles sellepeale, et kohtuprotsess on õigustühine, kuna reklaamimisel oli mahu erinevus ära märgitud kodulehel.
Gallura
pisi|Piirkonna asend Sardiinias
Gallura (gallura murdes Gaddùra [ga'ɖːura], sardi keeles Gallùra) on ajaloolis-geograafiline piirkond Itaalias Sardiinia saare põhjaosas. Gallura hõlmab Maddalena saarestikku.
Gallura 21 vallast 20 asub Olbia-Tempio provintsis ja üks Sassari provintsis (Viddalba). Piirkonnas on Olbia, Tempio Pausania, Arzachena, La Maddalena, Calangianuse, Lurase, Aggiuse, Bortigiadase, Santa Teresa Gallura, Luogosanto, Palau, Aglientu, Trinità d'Agultu e Vignola, Telti, Golfo Aranci, Badesi, Viddalba (SS), Sant'Antonio di Gallura, Loiri Porto San Paolo, San Teodoro ja Budoni vald. Peamised keskused on Olbia, Tempio Pausania ja Arzachena, La Maddalena. Gallura piirneb Anglona, Monteacuto ja Baronie piirkonnaga.
pisi|tühi|[[Capo Testa, Santa Teresa Gallura]]
Jūrė
Jūrė (ka Jūrė II, kuni aastani 2002 Jūrės geležinkelio stotis (Jūrė raudteejaam)) on alev Leedus Kazlų Rūda omavalitsuses Kazlų Rūda vallas. Alev asub Pilvė jõe kaldal; seda läbib Kaunase ja Kazlų Rūda vaheline raudtee.
Alevis on algkool, kultuurimaja ja raamatukogu. Vaatamisväärsuseks on kultuurimälestiste registrisse kantud raudteejaama hoone aastast 1937. Jūrės on elanud Leedu ooperisolist Violeta Urmanavičiūtė-Urmana.
Ajalugu
Alev tekkis Esimese maailmasõja ajal, mil sinna rajati raudteejaam. Aastal 1915 rajati selle kõrvale Saksa sõjaväekalmistu. Aastal 1916 raudteejaama juurde rajatud sõjavangide laagri puidust barakid võtsid pärast sõda kasutusele Leedu metsatöölised. Laagris raiutud puitu kasutasid sakslased kitsarööpmelise raudtee rajamiseks, mis ühendas Kazlų Rūdat Pavilkijysega.
Aastaks 1925 oli kujunenud asula tänavavõrgustik. Aastal 1926 sai Jūrė omale kooli ja turuplatsi. Aastal 1928 ehitati asulasse veski ja kaks saekaatrit. Teise maailmasõja ajal olid Jūrė ümbruses taas vangilaagrid (nii Nõukogude kui ka Saksa sõjavangide omad).
Kassitoome
pisi|Kassitoome sügisvärvides pisi|Kassitoome 2011. aasta kevadel pisi|Kassitoome 2012. aasta juunis pisi|[[Tartu toomkirik, vaade K. E. Baeri tänavalt Kassitoome poolt, 2008]] Kassitoome on park Tartu kesklinnas.
Jūrė
Ajalugu
1940. aastatel ühendas asulat Ežerėlisega kitsarööpmeline raudtee, mida kasutati turba veoks. Alev sai asulast aastal 2002.
Kassitoome
Kassitoome asub Näituse tänava, Baeri tänava ja Oru tänava vahel. Baeri tänav eraldab seda Toomemäest.
Pargile on iseloomulik vaheldusrikas reljeef: osalt asub see Rootsi-aegsetel kaitseehitistel, kuid parki jääb ka nn Kassitoome auk ehk Kassiorg ehk Toomeorg, kunagine savi- ja liivakarjäär. Vastandina Toomele kulgevad Kassitoome rajad loogeliselt, avades vahelduvaid vaateid eri tasandeilt. Kassitoome kuulub Tartu vanalinna muinsuskaitsealasse.
Kaksiknööp
Kaksiknööp on rahvapärases tekstiilikunstis kaks kõrvuti asuvat või ülestikku liidetud nööpi. Kaksiknööpe kasutati eeskätt särgikaeluste kinnitamisel.
Kassitoome
Pargis paikneb kaks monumenti: Näituse tänava ääres Uue Anatoomikumi vastas seisab ülikooli rektori, füsioloog Alexander Schmidti monument, teises servas üle Oru tänava jääval kõrgendikul aga skulptuurigrupp "Vjatško ja Meelis Tartu kaitsel", mis kujutab Enn Kippeli noorsoojutustuse "Meelis" tegelasi Tartu lahingus 1224. aastal.
Suviti on Kassitoome pargis korraldatud kontserte ja vabaõhulavastusi, näiteks "Lembitu" (lavastajad Ants Viir ja Uno Pant). Talvel on künklik Kassitoome populaarne kelgutajate seas.
1869. aasta juunis toimus Kassitoomel, Toomkiriku valli jalamil esimese eesti üldlaulupeo kiriklik avamine, millel osales kuni 12 000 inimest. Hiljem rajati sinna Tartu ülikooli tenniseväljakud.
Hesseni maakrahvkond
Hesseni maakrahvkond (saksa Landgrafschaft Hessen) oli Saksa-Rooma riigi vürstkond. See eksisteeris üksusena aastatel 1264–1567, kui see jagati viimase maakrahvi Philipp I poegade vahel.
Ajalugu
Varakeskajal moodustas germaani hõimu kattide järgi nime saanud Hessengau territoorium, samuti külgnev Lahngau Saksa Frangimaa hõimuhertsogkonna põhjaosa. Pärast Konradiinidest hertsogite hääbumist omandati need Reini Frangimaa krahvkonnad järk-järgult Tüüringi maakrahvi Ludwig I ja tema järglaste poolt.
Pärast Tüüringi pärilussõda maakrahv Heinrich Raspe surma järel aastal 1247 tagas tema vennatütar, Brabanti hertsoginna Sophie Hesseni valdused oma alaealisele pojale Heinrichile, kellest sai aastal 1246 esimene Hesseni maakrahv ja Hesseni dünastia asutaja. Ülejäänud Tüüringi maakrahvkond läks Wettinist Meißeni markkrahvile Heinrich III-le. Hesseni Heinrich I ülendati aastal 1292 Saksamaa kuninga Adolfi poolt vürstiseisusse.
Aastatel 1308–1311 ja taas aastast 1458 oli maakrahvkond jagatud Ülem-Hesseniks ja Alam-Hesseniks kuni taasühendamiseni maakrahv Wilhelm II ajal aastal 1500. Maakrahvkond tõusis esmatähtsaks Wilhelmi poja, maakrahv Philipp I (Philipp Suuremeelne) ajal, kes võttis peale 1526. aasta Hombergi sinodit omaks protestantismi ning astus seejärel samme protestantlike vürstide ja valitsejate kaitseliidu loomiseks katoliikliku keisri Karl V vastu. Pärast Philipp I surma aastal 1567 jagati maakrahvkond tema poegade vahel esimesest abielust, mis nõrgestas otsustavalt selle tähtsust, järegmiselt:
Hesseni territooriume ei taasühendatud kuni Suur-Hesseni moodustamiseni (kuigi ilma Reini Hessenita) liitlaste poolt okupeeritud Saksamaa osana aastal 1945.
Pisar-limaloorik
Pisar-limaloorik (Limacella guttata) on kandseente hulka kuuluv seeneliik.
Katkvesihallik
Katkvesihallik (Aphanomyces) on munasseenete hõimkonda kuuluvate magevee-eluliste organismide perekond.
Pisar-limaloorik
Seent on leitud ka Eestist.
Seen on söödav.
Steven Tyler
Steven Tyler (õieti Steven Victor Tallarico; sündinud 26. märtsil 1948) on USA muusik ja näitleja, rokkansambli Aerosmith laulja.
Aastatel 2011–2012 oli ta talendikonkursi "American Idol" üks kohtunikest.
Isiklikud suhted
Lühiajalisest suhtest modell Bebe Buelliga on tal tütar Liv Tyler (sündinud 1977; sünninimega Liv Rundgren).
Aastail 1978–1987 oli ta abielus ta modell Cyrinda Foxe'iga, kellega on tal tütar Mia Tyler (õieti Mia Tallarico; sündinud 1978). Foxe suri ajuvähki 2002. aastal.
1988. aastal abiellus Steven Tuler moedisainer Teresa Barrickiga. Neil on tütar Chelsea Anna Tallarico (sündinud 1989) ja poeg Taj Monroe Tallarico (sündinud 1991). 2005. aastal kolis paar lahku, tuues põhjuseks isiklikud probleemid. Abielulahutus jõustus 2006. aastal.
2006. aastast oli ta suhtes Erin Bradyga, kellega Tyler ka kihlus 2011. aastal, kuid see suhe lõppes 2013. aastal.
Ukraina heaks tehtud sõjaväeteenistuse eest
Ukraina heaks tehtud sõjaväeteenistuse eest (ukraina keeles За військову службу Україні) on Ukrainas välja antav medal.
Medal on asutatud 5. oktoobril 1996.
Haapsalu Püha Johannese koguduse teenetemärk
Haapsalu Püha Johannese koguduse teenetemärk on teenetemärk, millega tunnustatakse Eesti või välismaa kodanikku, kellel on erilisi teeneid Haapsalu Püha Johannese koguduse või Haapsalu linna ees. Teenetemärki annab igal aastal välja Haapsalu Püha Johannese kogudus.
Cho Kyuhyun
Cho Kyu-hyun (Hangul: 조규현; hanja: 曺圭賢), ka Kyuhyun, on Lõuna-Korea laulja, näitleja, raadio DJ ja MC. Ta on Super Juniori ja selle alagruppide Super Junior-M ja Super Junior K.R.Y liige.
Ta on maknae ehk kõige noorem grupiliige. Varem oli Kyuhyun ka bändis S.M. The Ballad. Ta on üks Super Juniori kolmest põhilauljast ja üks neljast Lõuna-Korea artistist, keda on kujutatud Hiina postmarkidel.
Vladimir Žavoronkov
Vladimir Žavoronkov (vene keeles Владимир Жаворонков; sündinud 22. jaanuaril 1976 Narvas) on Eesti riigiametnik ja maletaja, rahvusvaheline meister (2004). Töötab Narva Kesklinna Gümnaasiumis õpetajana. Alates 2022 ta on Narva linnavolikogu esimees. 1993. aastal Vladimir Žavoronkov lõpetas Narva Humanitaargümnaasiumi ning 1997. aastal Narva kõrgkooli vene keele ja kirjanduse õpetaja (ajaloo õpetamise loaga) kutsel. Jätkas oma õpingut Tallinnas ja lõpetas kõrgkooli "Lex" juristi kutsel.
1996 võitis ta Eesti meistrivõistlustel pronksmedali. 2019. aastast ta on Eesti Maleliidu juhatuse liige.
Poliitiline tegevus
Vladimir Žavoronkov osales 2021. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel Kadri Raigi nimekirjas ja sai valituks. 26.novembril 2021 teatati fraktsiooni "Narva tulevik" Katri Raigi nimekirja alusel loomisest ja selle esimeheks valiti Vladimir Žavoronkov.
Kuna 16. detsembril 2021 endine Narva linnavolikogu esimees Kadri Raik valiti Narva linnapeaks, siis pidi linnavolinikud valima uut esimeest. Selle ametikohale oli pakutud "Narva tuleviku" fraktsioonist Vladimir Žavoronkov ja "Kesk" fraktsioonist Mihhail Stalnuhhin. Esimesel voorul, 23. detsembril ei saanud nad valituks, sest said vastavalt 15 ja 12 häält (enamik on 16 häält). 11. jaanuaril 2022 valiti esimeheks Vladimir Žavoronkov, kes sai 17 häält.
Avesnes-lès-Bapaume
Avesnes-lès-Bapaume on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Väike (Bapaume'i) eeslinn asub 17 km Arrasist lõunas, teede D7 ja D929 ristumiskoha ümbruses.
pisi|tühi|
pisi|tühi|Avesnes-lès-Bapaume
Emajõe ööbik
Luulekogu tuntumaid luuletusi on "Ema süda" (originaalpealkirjaga "Emmasüdda"), "Sind surmani!" ja "Mu isamaa on minu arm".
Louis Ignarro
Louis José Ignarro (sündinud 31. mail 1941) on Ameerika Ühendriikide farmakoloog.
Emajõe ööbik
2019. aastal ilmus raamatu kordustrükk uues, Maara Vindi kujunduses kirjastuses Sinisukk.
Louis Ignarro
Ignarro sündis 1941. aastal Itaalia immigrantide peres. 1962. aastal sai ta Columbia Ülikoolist bakalaureusekraadi farmakoloogias ja 1966. aastal Minnesota Ülikoolist doktorikraadi farmakoloogia alal.
1998. aastal sai Ignarro koos Ferid Muradi ja Robert Furchgottiga Nobeli meditsiiniauhinna, sest avastas, et lämmastikoksiid toimib kardiovaskulaarse süsteemi töö reguleerimisel signaalmolekulina.
Marko Marin
Marko Marin (serbia kirillitsas Марко Марин; sündinud 13. märtsil 1989 Gradiškas) on endine Saksamaa jalgpallur (ründav poolkaitsja või äärepoolkaitsja).
Ta oli peamiselt tuntud oma tehniliste võimete, kiiruse ja väravasöötude poolest.
2012. aasta aprillis sõlmis ta lepingu Inglismaa Premier League'i klubiga Chelsea FC. Enne seda mängis ta Saksamaa klubides Borussia Mönchengladbach ja Bremeni Werder.
Koondisekarjäär
Marin tegi debüüdi Saksamaa koondvõistkonnas 27. mail 2008 sõprusmängus Valgevene vastu. Esimesena ja ainsa värava lõi ta koondises 20. augustil 2008 mängus Belgia vastu.
Ta esindas Saksamaad 2010. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel. Ta sekkus vahetusest teise poolaja lõpus esimeses alagrupimängus 13. juunil Austraalia ja teises alagrupimängus 18. juunil Serbia vastu.
San Marco
San Marco on itaalia keeles evangelist Markuse, paavst Marcuse ja veel mitme pühaku nimi.
San Marco on ka kiriku ja kloostri nimi:
Ayette
Ayette on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Küla asub 14 km Arrasist lõunas, teede D7 ja D919 ristumiskoha ümbruses.
pisi|tühi|
Vaatamisväärsused
pisi|tühi|Ayette'i kirik
Lülihallikulaadsed
Lülihallikulaadsed (Leptomitales) on munasseenete hõimkonda kuuluvate magevee-eluliste organismide selts.
Märt Luige
Märt Luige (20. november 1961 – 10. detsember 1991) oli eesti ajakirjanik ja luuletaja.
Ta lõpetas Tallinna 16. Keskkooli 1980. aastal ja Tartu Riikliku Ülikooli ajakirjanduse erialal 1986. aastal.
Töötas aastatel 1986–1987 ajakirja Noorus toimetuses ja 1987–1988 ajalehe Maaleht korrespondendina.
1989. aastast oli ta väikefirma Forest direktor ja väljaande Eesti Mets peatoimetaja, aastatel 1990–1991 töötas Perekonnalehe toimetuses.
Oli Eesti Kristlik-Demokraatliku Erakonna liige. Hukkus Tallinnas lõpuni välja selgitamata asjaoludel.
Sumõ Issanda Muutmise katedraal
Issanda Muutmise katedraal (ukraina keeles Спасо-Преображенський кафедральний собор) on Sumõ linnas asuv katedraalkirik. Kiriku praegune välimus pärineb 19. sajandist.
Ajaloost
Esimesed teated Issanda muutmise kirikust selles kohas pärinevad 1560. aastatest, mil praeguse kiriku asukohast veidi põhja poole ehitati Issanda muutmisele pühitsetud väike puukirik. Kirik hävis ühes tatarlaste rüüsteretkes ja selle asemele püstitas Sumõ asutaja, kasakate ataman Gerassim Kondratjev, uue kiriku. Pühakoja viimane ümberehitus toimus aastail 1882–1892 ja sellest ajast on pärit kiriku praegune välimus.
Kirjeldus
Kirik on põhiplaanilt ristikujuline. Silmapaistvaimaks osaks selle juures on viiekorruseline baroksete kurvseintega kellatorn, mis on 56 meetrit kõrge ja millest avaneb vaade tervele kesklinnale. Kellatorni kroonib väike ümar kullatud kuppel, samuti kõrgub üks kuppel sammastega ümbritsetud tambuuril katusel nelitise keskel. Pühakoda on kujundatud historitsistlikuna, stiililt ühtse arhitektuurilise tervikuna, milles harmooniliselt põimuvad renessansi, baroki ja klassitsismi stiilielemendid. Kiriku nelitise nurkadel seisavad kolme meetri kõrgused rauast skulptuurid, igal nurgal üks - Peetrus seisab vaatega kirdesse, Paulus kagusse, kaks identset skulptuuri apostlisarnasest suurvürst Vladimirist vaatavad edelasse ja loodesse. Veel neli skulptuuri on kellatorni igal küljel - evangelistid Markus, Matteus, Luukas ja Johannes.
Kirik on kahekorruseline. Esimene korrus on pühitsetud Issanda muutmisele, teine Jumalaema rõõmukuulutamisele. Katedraali ja kellatorni läänefassaadi moodustab kolmikportaal, mille külgportaalide niššides on mosaiigid. Põhja- ja lõunapoolsete sissepääsude fassaadid on kahetasandilised, kolmnurkfrontooniga ja korintose sammastega esimesel, joonia sammastega teisel karniisiga eraldatud korrusel.
Kiriku interjööris on neljatasandiline valgest marmorist ikonostaas, mida täiendavad Sumõ malahhiidist detailid. Selle loomises osalesid skulptor Sergei Orlov ja maalikunstnik Vladimir Makovski. Kiriku seinad on kaetud maalingutega Anatoli Lebedevilt ja Klaudia Šorohovalt.
Korsuni Jumalaema
Kirikus asus imettegev Korsuni Jumalaema ikoon, millele on omistatud võime parandada paluja nägemist ja ravida pimesust. Ikooni peeti Sumõ kaitsjaks ja see asus Sumõ Issanda muutmise katedraalis peaaegu kolmkümmend aastat. 2009. aastal ikoon varastati ja see on tänapäevani kadunud.
XIII noorte laulu- ja tantsupidu
XIII noorte laulu- ja tantsupidu oli traditsiooniline koolinoorte üle-eestiline laulu- ja tantsupidu. XIII noorte laulu- ja tantsupidu kandis ühist juhtmõtet "Püha on maa", mille idee eesmärk oli igas argipäevas panna nägemna seda, mis püha – meie keelt, meie maad ja ka meie ühist kodu, planeeti Maa.
Pidu toimus Tallinnas 30. juunist kuni 2. juulini 2023. Esialgu aasta varasemaks planeeritud pidu lükati 2023. aasta suvele seoses koroonapandeemiaga.
Ideekavandite konkurss
Konkursi laulu- ja tantsupeo juhtide ja lähteideede leidmiseks kuulutas Eesti Laulu- ja Tantsupeo Sihtasutus (ELTSA) välja 26. jaanuaril 2020. Tööde esitamise tähtpäev oli 20. veebruar 2020. Kokku laekus ELTSA-sse 11 laulupeo ning 9 tantsupeo ideekavandit. See on aegade suurim laekunud tööde arv. Otsuse tegi ELTSA kokku kutsutud komisjon märtsis 2020. Laulupeo ekspertkomisjoni esimees oli dirigent Heli Jürgenson, 2017. aasta noorte laulupeo "Mina jään" peadirigent. Tantsupeo ekspertkomisjoni tööd juhtis 2017. aasta noorte tantsupeo "Mina jään" pealavastaja ning toonase võidutöö "Koit ja Hämarik" kaasautor Margus Toomla.
Laulupidu
Laulupeo peadirigendiks valiti komisjoni otsusel helilooja ja dirigent Pärt Uusberg.
Uudseks oli peo ettevalmistusel see, et Eesti Filharmoonia Kammerkoori, XIII noorte laulupeo kunstilise toimkonna ning mitmete lastekollektiivide ja solistide koostöös valmisid laulupeo kavas olevate kooriteoste häälepartiide helisalvestised. Ligi 350 puhtakõlalist partiid loodi Eestis uudse digilahenduse abil kõigile laulupeoks valmistuvatele koorilauljatele harjutamiseks ning olid laulupeo veebilehelt hõlpsasti leitavad. Nende alusel oli võimalik kuulata mis tahes laulust mis tahes partiid nii eraldi kui koos vaikselt taustal kõlava kogutervikuga.
Kontsert toimus 2. juulil 2023 Tallinna lauluväljakul, kavas oli 45 teost. Kontserdil osalesid: mudilas-, laste-, poiste-, noormeeste-, neidude- ja ühendkoorid, puhkpilli- ja sümfooniaorkestrid; eraldi kava on ühendkooridel. Kontserti saatsid vihmahood. Eriti tugev valing koos ootamatu äikesega tabas pidulisi vahetult pärast mudilaskoori esinemist, kui peo noorimad lauljad olid lavalt lahkumas. Pikselöögile järgnes umbes pooletunnine erakordselt tugev vihmasadu, mis sundis pidu hetkeks peatuma. Mudilased lahkusid vastavalt peo korraldajate varasematele soovitustele kiiresti lauljaväljakult, lahkus ka osa publikut, kes olid märjaks saanud. Ilm muutus seejärel selgemaks, kava jätkus, kuid uus tugev vihm tabas laulupidu lõpuühendkoori ajal. Sellele vaatamata ei lahkunud lauljad lavalt, publik jäi samuti väljakule ning kogu kava kanti ette vastavalt plaanile.
Tantsupidu
Tantsupeo pealavastajaks valiti komisjoni otsusel koreograaf Agne Kurrikoff-Herman, kelle assistendid olid Kadri Tiis ja Vaike Rajaste. Tantsupeo pealkiri oli "Sillad", mis sümboliseeris ühisosa otsimist elus ja inimeste vahel, sildade ehitamist iseendas ning ümbritsevani.
30. juunil ja 1. juunil toimusid kolm sama kavaga etendust Kalevi staadionil, kavas oli 22 tantsu. Osalesid: 1.–2. klassi, 2.–3. klassi, 3.–4. klassi, 5.–6. klassi ja 7.–9. klassi segarühmad, C-noorte segarühmad, neidude tantsurühmad, pererühmad, võimlemisrühmad (väikesed ja suured võimlejad). Peo muusika kõlas elavas ettekandes, solistid olid Mari Kalkun, Anu Taul, Mari Jürjens, Juhan Uppin jt.
Tantsupeo proovid möödusid suvekuumuses, nii et mitmed tantsijad vajasid väljakul esmaabi, leitsaku tõttu katkestati ka neljapäeval, 29. juunil toimunud üldproov. Kuumuse tõttu jäeti ära tantsijate pikem väljamarss peaproov-etendusel ja esimesel etendusel. Väljamarss kogu pikkuses leidis aset peo viimasel etendusel, kui õhutemperatuur oli pisut langenud. Tantsupeo esimesel etendusel anti üle noortepidude algatajate Niina ja Alfred Raadiku fondi stipendiumid kolmele tantsujuhile (laureaadid Eena Mark, Ulvi Mägi ja Kristiina Siig). Peo viimase etenduse avas peaminister Kaja Kallas, kes on korduvalt tantsupidudel osalenud. Peo pealavastaja kõneles etenduse lõpuosas. Tantsupeo kõigi etenduste konferansjee rollis oli Meelis Kompus.
Rahvamuusikapidu
Rahvamuusikapeo üldjuhiks valiti Juhan Uppin.
1. juulil Vabaduse väljakul toimunud rahvamuusikapeol oli kavas 35 pillilugu. Osalesid: kandle-, torupilli-, viiuli-, lõõtspilli-, akordioni- ja näppepillimängijad ning koondorkester. Pidu konfereeris Karl-Robert Saaremäe.
Omaloomingu korjetalgud
Peo kunstilised toimkonnad korraldasid 2020. aasta kevadel esimest korda pidude ajaloos laulu- ja tantsupeo omaloomingu korjetalgud, et anda kõigile soovijatele võimalus osaleda tulevase noortepeo repertuaari kujundamisel. Talgutele laekus kokku 541 teost 228 autorilt. Talgute korraldajad koos tunnustatud loojatega töötasid saabunud pakkumised läbi, misjärel laulupeo kunstiline toimkond otsustas laekunud tööde hulgast kaaluda kolme või nelja teose kavasse lisamist, tantsupeo kunstiline toimkond leidis neli muusikapala, millele hakati looma XIII noorte tantsupeo tantse.
Kõpu kivikalmed
pisi|Kõpu kivikalmed Kõpu kivikalmed on muistsed kalmed Hiiumaal Reigi kihelkonnas Kõpu poolsaarel.
Mälestiste kirjeldused
==== Hirmuste küla kivikalme (Kalma vare) ==== Asub Sooselja talust umbes 200 m kagus madalal seljandikul. Kalme läbimõõt on 9 m, kõrgus 20–30 cm, valdavalt rajatud raudkividest. Kalmet on lõhutud ja selle käigus on leitud põletamata luutükke ja inimhambaid.
==== Kiduspe küla Vilimaa-Juhani talu kivikalme (Kalma vare) ==== Asub Vilimaa-Juhani talu maal, elamust umbes 70 m kaugusel idas, kalme läbimõõt on 11,5 x 6,5 m. Seal on kohalikud inimesed kaevanud 1918. aastal ja selle käigus leidnud pool rauast mõõka ja luid, muuhulgas inimese pealuu. Hiljem on põletamata inimluid sealt leidnud ka Vello Lõugas ja Aivar Kriiska. Pärimuse järgi on tegu sõjaaegse matmispaigaga.
Kõpu endise mõisa kivikalmed (kalmavared)
Kõpu "Kalmavared" on kalmerühm, mis koosneb neljast kivikalmest ja need asuvad kõrgemal kirde-edela suunalisel liivanõlvakul. 1923. aasta kihelkonnakirjelduses on mainitud, et esimene ja teine kalme on lõhutud, samas kui teine ja kolmas on terved.
=
I kalme ===== Esimene kalmekuhjatis on ümar, umbes 7 m läbimõõduga ja 1,2 m kõrge, kaetud enamasti paekividega. Kalmel kaevasid 20. sajandi algul koolipoisid, kes hiljem seletasid Eerik Laiule, et kalme keskel olnud "kivikast", mis oli umbes 2,6 m pikk, 65 cm lai ja 50 cm kõrge. See olevat koosnenud paekiviplaatidest ja olnud põhja-lõuna suunaline. Peale luude kalmest midagi ei leitud. Eerik Laiu kohaselt on tegu kivikirstkalmega ja see dateerub I kalme pronksiaega.
II kalme ===== Sarnaneb ehituselt I kalmele, kuid on sellest veidi väiksem ja madalam, juba 1923. aastal lõhutud seisus. Ei ole teada, kes seal kaevanud on ja kas sealt midagi leitud on.
III kalme ===== Ehituselt sarnaneb IV kalmega, ehkki on vormilt korrapäratum ja ebatasasem.
IV kalme ===== Edelapoolseim, üks serv jäänud aida alla. Kalme on neljakandiline, kirde-edelasuunas umbes 10 m pikk ja 8 m lai. Kalmet on ümbritsenud suurematest kividest kiviring. Leide ei ole teada.
==== Kivikalmed Kõpu poolsaarel Pihla talu maadel  ==== Pihla talu maadel asub kolm kivikalmet, millel viis arheoloogilisi uuringuid 1941. aastal läbi Marta Schmiedehelm, kuna muinsuskaitseametile oli teada antud, et kalmetelt veetakse kive sõjaväebaaside ehituse jaoks.
II kalme
Pihla II kalmet kaevas 1981–1983. aastal Vello Lõugas. Tegu on 11 m läbimõõduga korrapärase kivikirstkalmega, kõrgus maapinnast on umbes 50–70 cm ja see on rajatud raudkividest. Kalmest leiti keraamikat, põletamata ja nõrgalt põletatud luid. Selgus, et kalmes on olnud kaks kirstu, teisest kirstust leiti koos täiskasvanuga imiku luud. Ainsa leiuna saadi sealt pronksist karjasekeppnõel, see paiknes luustiku vasakul rinnal. Karjasekeppnõela põhjal on dateeris Lõugas järelmatuse 1.–2. sajandisse pKr, kuid hilisem radiosüsiniku dateering näitas, et luustik pärines ajavahemikus u 360-50 eKr ning ka karjasekeppnõelte kasutusele tulek on hiljem dateeritud 4. sajandisse eKr.
Volmer Univer
Volmer Univer (6. jaanuar 1865 Metstare talu, Polli mõis, Polli vald, Viljandimaa – 3. detsember 1941) oli eesti õpetaja, kurttummade õpetuse arendaja ja Eesti rahvusliku liikumise tegelane.
Kõpu kivikalmed
II kalme
==== Kõpu küla Lelu talu kivikalme ==== Asub Lelu talu maal, hoonetest umbes 200 m edelas. Kalme mõõtmed on 15 x 11 m, kõrgus umbes 0,7 m. Muistise avastas 1981. aastal Vello Lõugas.
Volmer Univer
Alghariduse sai Volmer Univer Saaretsi algkoolis ning Karksi ja Paistu kihelkonnakoolis. Edasi õppis ta Valgas Cimze õpetajate seminaris.
Kõpu kivikalmed
II kalme
==== Kõpu küla Sepa talu kivikalme (Kalma vare) ==== Asub Kõpu küla Sepa talu lähedal, veidi kõrgemal kühmul. Kalme mõõtmed on 11 x 8 m, kõrgus 0,5 m. On oletatud, et tegu on tarandkalmega, seni on leitud vaid põletamata inimluid.
Volmer Univer
Pärast Cimze seminari lõpetamist töötas Volmer Univer aastatel 1887–1888 Vana-Vändra vallas rahvakooli õpetajana. Sealt kutsus Ernst Sokolowsky ta Vändra kurttummade kooli õpetajaks. 1905.–1906. aastate ärevate aegade tõttu lahkus ta Vändrast Venemaale, kus töötas kümme aastat Samara kubermangus asunud Orlovski kurtide kooli juhatajana. 1917. aastal, kui Vändra kurttummade kool oli halvas majanduslikus seisus, tuli Volmer Univer Vändrasse tagasi ja temast sai Vändra kurttummade kooli juhataja.
Kuna Vändras asunud kurttummade kooli maja jäi väikeseks, otsustati kool viia mujale. Välja pakuti kuus mõisa, mille hulgast valis juhataja Volmer Univer 1924. aastal välja Porkuni mõisa. Ta jätkas Porkuni kurttummade kooli juhatajana ja töötas selles ametis kuni 1932. aastani, mil läks tagasi isatallu Viljandimaal.
Isiklikku
Volmer Univeril oli kolm venda, kellest kaks – Markus ja August – olid samuti õpetajad.
1984. aastal abiellus Volmer Univer Vändra kurttummade kooli teise õpetaja Johannes Egloni tütre Johannaga.
Viited
3 * Karksi Peetri kiriku Matmiste raamat 1926-1953 lk 153 nr 47: https://www.ra.ee/dgs/browser.php?tid=1162&iid=128704857857&img=lka0032_001_0000011_00063_t.jpg&tbn=1&pgn=4&prc=100&ctr=0&dgr=0&lst=2&hash=309d821c1878034add58968bda3b631e
Kõpu kivikalmed
II kalme
==== Kõpu küla Rõhu talu kivikalme (Kalma vare) ==== Asub Rõhu talu elumaja taga põllul, teest umbes 20 meetrit läänes. Kalme mõõtmed on 8,5 x 6,5 m, kalme keskosa kaevas 1928. aastal läbi Eerik Laid, kaevamiste käigus leiti inim- ja loomaluid.
==== Kõpu küla Kõneste talu I kivikalme (Kalma vare) ==== Asub Kõneste talu maal, läbimõõt on 5 m ja kõrgus 0,7 m. Eerik Laid viis seal 1928. aastal läbi proovikaevamised, mille käigus leiti savinõukilde ja loomaluid. Laid oletas ise, et tegu on ahjuvarega.
==== Ojaküla I kivikalme (Kalma vare) ==== Asub Ojakülas Saare talu maal. Kalme läbimõõt oli algselt kuni 11 m. 1928. aastal kaevas sealsel kalmel Eerik Laid, kaevamiste käigus leiti serviti paeplaatidest kirst ja inimluid.
==== Suurepsi küla Madise talu kivikalme (Kalma vare) ==== Asub Suurepsi külas Madise talu maal, muinasrrannal. Kalme läbimõõt on 13 x 14 m. Muistis leiti 1972. aastal, kui prooviaugust leiti põletamata luid.
==== Suurepsi küla Indreku talu kivikalme (Kalma vare) ==== Asub Suurepsi külas Indreku talu maal, muinasrannal. Kalme mõõtmed on 10 x 8 m, kõrgus 0,5 – 1 m. 1972. aastal leidis Vello Lõugas inspektsiooni käigus prooviaugust põletamata luukilde.
Hiie (perekonnanimi)
Hiie on eesti perekonnanimi.