A_Defense_of_Abortion
Kokkuvõte
Seda raskust saab näidata ka teistmoodi. Kõige tavalisemal juhtumil on kellegi ilmajätmine sellest, milleks tal on õigus, tema ebaõiglane kohtlemine. Oletame, et poiss ja tema väikevend saavad ühiseks jõulukingiks kommikarbi. Kui vanem poiss võtab vennalt kommikarbi ära ega taha talle ühtegi kommi anda, siis ta on venna suhtes ebaõiglane, sest vennale anti õigus pooltele kommidele. Aga oletame, et kui ma saan teada, et muidu ma jään üheksaks aastaks viiuldajaga voodisse, siis ma ühendan end temast lahti. Kindlasti ma ei ole tema vastu ebaõiglane, sest ma pole talle andnud õigust minu neere kasutada, ja keegi teine ei saanud talle seda õigust anda. Tuleb aga märkida, et ennast lahti ühendades ma tapan ta, ja viiuldajatelgi on õigus elada, seega praegu arutamise all oleva vaate järgi õigus, et neid ei tapetaks. Nii et ma teen seda, mille puhul on tal väidetavalt õigus, et seda ei tehtaks, aga ma ei tee seda tema vastu ebaõiglaselt. Nii et selles punktis tuleb teha parandus: õigus elule ei seisne mitte õiguses mitte olla tapetud, vaid õiguses mitte olla ebaõiglaselt tapetud. Siin on tsirkulaarsuse oht, aga see võimaldaks sobitada tõsiasja, et viiuldajal on õigus elule, tõsiasjaga, et ma ei toimi tema suhtes ebaõiglaselt, kui ma kui ma ennast lahti ühendan, sealjuures teda tappes. Aga kui seda parandust aktsepteeritakse, siis on selge, et abordivastases argumendis on lünk: ei piisa sellest, kui näidata, et loode on isik, ja tuletada meelde, et kõigil isikutel on õigus elule; tuleb ka näidata, et loote tapmine on ebaõiglane tapmine. Kas on? Eeldatavasti võib vägistamise puhul võib lähtuda sellest, et ema pole sündimata isikule andnud õigust oma keha toidu ja varjupaiga saamiseks kasutada. Ja millise raseduse puhul üldse võib eeldada, et ema on sündimata isikule selle õiguse andnud? Ei ole ju nii, et sündimata isikud hõljuvad ringi, kuni naine, kes tahab last, kutsub ta sisse. Aga võidakse väita, et õigus kasutada teise inimese keha saadakse ka teisiti. Oletame, et naine on vabatahtlikult suguühtes, teades, et ta võib jääda rasedaks, ja jääbki rasedaks; kas tal ei ole siis osaline vastutus selle eest, et tema sees on sündimata isik ja et see sündimata isik on üldse olemas? Naine küll ei kutsunud teda sisse, aga kas mitte tema osaline vastutus selle isiku olemasolu eest ei anna sellele isikule õigust tema keha kasutada? Kui see on nii, siis abordi tegemine oleks rohkem nagu vennalt kommide äravõtmine ja vähem nagu enda viiuldajast lahtiühendamine. Ja ka siis võidakse küsida, kas ta tohib seda sündimata isikut isegi omaenese elu päästmiseks tappa: kui ta teda vabatahtlikult ellu kutsus, kuidas ta siis nüüd võib teda tappa, isegi enesekaitseks? See on midagi uut. Abordi vastased on nii väga rõhutanud loote iseseisvust, et näidata, et tal on õigus elule nagu emalgi, et nad pole märganud, et neil võiks olla kasu rõhutamisest, et loode sõltub emast, et näidata, et emal on tema vastu erilaadne kohustus, mis annab lootele õigused, mida sõltumatul isikul, näiteks haigel viiuldajal, ei ole. Teiselt poolt, see argument annaks sündimata isikule õiguse ema kehale ainult juhul, kui rasedus on tekkinud vabatahtlikust teost täie teadmise juures rasestumise võimalusest. See jätaks täiesti välja sündimata isiku, kelle olemasolu põhjus on vägistamine. Nii et esialgu jõuame järeldusele, et vägistamise viljadel pole õigust ema kehale ning nende puhul ei ole abordi tegemine ebaõiglane tapmine. Ja peab ka märkima, et pole sugugi selge, kas see argument teistel juhtudel töötab, sest juhtumite üksikasjad võivad olla erinevad. Kui tuba on umbne ja ma teen akna lahti ning varas ronib sisse, siis oleks absurdne öelda: "Ah, nüüd ta võib jääda, ta andis vargale õiguse oma maja kasutada, sest ta on osaliselt vastutav selle eest, et varas majas on, sest ta tegi vabatahtlikult seda, mis võimaldas vargal sisse tulla, täies teadmises, et vargad on olemas ja vargad ronivad sisse." Veel absurdsem oleks seda öelda, kui ma oleksin lasknud akende ette trellid panna, et vargad sisse ei saaks, aga varas sai sisse, sest trellid oli praak. Sama absurdne oleks see juhul, kui sisse ei tuleks mitte varas, vaid süütu inimene, kes eksib või kukub sisse. Või jälle oletame, et asi oleks nii, et inimeste seemned hõljuvad ringi nagu õietolm, ja kui aken lahti teha, siis võib mõni sisse saada ning vaibas või pehmes mööblis juurduda. Ma ei taha lapsi, ja sellepärast ma hoian akende ees kõige peenemat võrku, mis saada on. Aga mõni võrk juhtub vahel harva ikka olema praak, ja üks seeme saab sisse ning juurdub. Kas inimtaimel, kes nüüd kasvama hakkab, on õigus minu maja kasutada? Muidugi mitte, kui mitte arvestada seda, et ma tegin vabatahtlikult aknad lahti, hoidsin teadvalt toas vaipu ja pehmet mööblit ning teadsin, et võrk võib mõnikord praak olla. Võidakse vastu väita, et mina olen inimseemne juurdumise eest vastutav, nii et tal ongi minu majale õigus, sest ma oleksin ju võinud elada ilma vaipade ja pehme mööblita majas või aknaid ja uksi alati kinni hoida. Aga see ei tööta, sest sama argumendi järgi võib igaüks vältida rasestumist vägistamise läbi hüsterektoomia abil või sellega, et ta ei lähe kunagi kodust välja ilma (usaldusväärse!) armeeta. Tundub, et argument, mida me vaatame, saab parimal juhul näidata, et on mõned juhtumid, kus sündimata lapsel on õigus kasutada ema keha ning abort on ebaõiglane tapmine. On palju ruumi arutamiseks, mis juhtudel nimelt, kui üldse. Thompson jätab selle küsimuse lahtiseks, sest igal juhul ei näita see argument, et igasugune abort on ebaõiglane tapmine.