Neil_Delaney
Märkus kavatsusest ja topelttagajärje doktriinist
Jonathan Bennetti arvates on niisugune vaatenurk terroripommitamisele väär. Põhjuslikult mõjus on see, et tsiviilisikud lamavad nagu surnud. Terroripommitaja tegevusplaanis ei ole tsiviilisikute tapmist vahendina hea eesmärgi saavutamiseks, vaid selles on etapp, mis sisaldab veenvat tsiviilisikute tapmise stseeni. Terroripommitaja ei kasuta tsiviilisikute tapmist, sest seda pole eesmärgi saavutamiseks tarvis. Järelikult ei saa terroripommitaja tegevust otseselt topelttagajärje printsiibi järgi moraalselt lubamatuks pidada. Delaney ei nõustu selle argumendiga, sest see veenev stseen tuleb kuidagi luua ning terroripommitaja kasutab vahendina selleks just tsiviilisikute tapmist, mis on põhjuslikult mõjus ning absoluutselt keelatud. Mark Johnston esitab juhtumi, mida peaks strateegilise pommitaja juhtumist eristama, kuid topelttagajärje doktriin seda tema arvates ei tee. Vaenlane on peidus vallutamatus kindluses ja näeb sõda ainult videos. Ta saab hõlpsasti kindlaks teha, kas tuumarelv lõhatakse tsiviilsihtmärkide kohal. See on moraalselt lubamatu terroripommitamine, aga kuidas topelttagajärje probleem seda seletab? Üks viis oleks võtta omaks niisugune printsiip: kui toimija kavatseb teha D, et paistaks, et P, nähes ette, et D tegemisel saab teoks P, siis tuleb topelttagajärje doktriini kontekstis pidada toimijat P kavatsejaks. Sellega on aga kaks raskust. Esiteks, me oleme loobunud vahendina kavatsemise mõistest. Johnstoni näites ei ole tsiviilisikutel vaenlase alistumisele põhjuslikku mõju. Vaenlane alistub videos nähtu ja mõne mõistliku järelduse põhjal. Põhjuslikult mõjus on lõhkamine, mitte inimeste surm. Delaney arvates on tegu laiema raskusega pakutud printsiibi puhul. Topelttagajärje doktriini tuleb mõelda moraalselt lubatava ja lubamatu tegevusplaani eristamise printsiibina kavatsuse mõiste põhjal (eristatakse kavatsust vahendina ja kavatsust kõrvalmõjuna, mida nimetatakse ka kaudseks kavatsuseks või ei peeta üldse kavatsuseks). Selle mõiste koht on kindel juba enne kokkupuudet topeltdoktriini doktriiniga. Seda mõistet ei tohi muuta, et topelttagajärje doktriin paremini töötaks, sest see ongi hüpotees kavatsuste erinevuse kasulikkuse kohta tegevusplaanide moraalseks eristamiseks. Delaney pakub lahenduse, toetudes Philippa Footi artiklile "The Problem of Abortion and the Doctrine of the Double Effect". On võimalik väita, et tervemõistuslik kavatsuse mõiste ja ka filosoofiline kavatsuse mõiste, mis on topelttagajärje doktriinile eelnev ja sellest sõltumatu, ei võimalda teo koostisosi selgelt eraldada, kui need on üksteisele liiga lähedased. On võimalik ka topelttagajärje doktriinist sõltumatult väita, et kavatsus lõhata tuumalõhkepäid tsiviilisikute kohal ongi kavatsus tsiviilisikuid tappa. Alternatiivina on võimalik väita, et kavatsus tuumalõhkepäid tsiviilisikute kohal lõhata peab olema seotud kavatsusega tsiviilisikuid tappa, kui toimija on ratsionaalne. Viimasel juhul nõuab läheduse kaalutlus, et toimijal ei saa olla ühte kavatsust ilma teiseta. Kui emb-kumb neist kavatsuse koondamise printsiipidest on aktsepteeritav, siis topelttagajärje doktriin kuulutab kõnealuse tegevusplaani lubamatuks. Foot möönab, et läheduse mõiste jätab tee lahti erapoolikutele hinnangutele ja libedatele nõlvadele, kuid see ei ohusta tema arvates filosoofilisi eristusi, mis püüavad lepitada analüüsi reflektiivse terve mõistusega. Kui nii, siis võib-olla võib öelda, et tegu on moraalselt lubamatu tegevusplaaniga niivõrd, kui see kasutab tsiviilisikute tapmist hea eesmärgi saavutamiseks. See, kas filosoof kaldub nõustuma sellise vastusega, sõltub sellest, mil määral talle tundub, et läheduse mõiste ähmastab vahendina kavatsemise või siis otsese kavatsemise mõistet. Siin on tegu kompromissiga, aga see puudutab kavatsuse mõistet ennast, sõltumata topelttagajärje printsiibist.