cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Harilik vereurmarohi
Kirjeldus
Harilik vereurmarohi on mitmeaastane 20 - 80 cm kõrgune rohttaim. Erinevad allikad aga väidavad, et kõrgus võib ulatuda kuni 120 cm.
Vars on püstine ja harunev, kergesti murtav. Hõredalt pehmete karvadega.
Lehed on sulgjagused liitlehed kuni 30 cm pikad ja on kinnitunud varrel vahelduvalt. Alumised lehed on lühirootsulised, ülemised on rootsutud. Värvuse poolest pealt roheline, alt sinakas- või hallikasroheline. Lehed hakkavad kasvama kohe peale lume sulamist.
Erekollane õis on kahesuguline, nelja kroonlehe ja kahe tupplehega. Õied paiknevad hõredas sarikõisikus. Õiekate on kaheli ja lahklehine. Kroonlehed on äraspidi munajad. Tolmukad ja emakas on kroonlehtedest lühemad. Vereurmarohu õis võib meenutada ristõieliste õit, kuid vereurmarohul on tolmukaid mitu korda rohkem. Taim õitseb maist septembrini. See on putuktolmleja, sageli tolmeldavad seda kimalased.
Vili on kõdrataoline peenike 1,5-5 cm pikkune kupar. Õied ja kuprad esinevad taimel samaaegselt. Seemned valmivad alates juunist. Seemned on väikesed ja mustad ning eritavad aineid, mis meelitavad sipelgaid ligi. Tänu sellele kannavad sipelgad seemneid laiali.
Droog
Droogina on kasutusel vereurmarohu ürt (Chelidonii herba). Seda kogutakse kogu maapealse osana, aga ka õitsva ladvaosana maist oktoobrini. Droogi peab kuivatama temperatuuril 50-60 °C. Säilitatakse õhukindlas kuivas ja pimedas kohas.
Droogist tee valmistamiseks soovitatakse võtta 1,2 - 3,6 g peenestatud droogi päevas. Lasta tõmmata tassi täie kuumas vees 10 minutit ja kurnata.
Keemiline koostis
Harilik vereurmarohi sisaldab üle 30 alkaloidi. Isokinoliinalkaloididest, mida on 0,01 - 1%, leidub taimes näiteks helidoniini, berberiini, protoberberiini ja koptisiini. Koostises võib leida ka flavonoide nagu rutiin, kemferool ja kvertsetiin. Veel on taimes hüdroksükaneelhappe ühendeid, saponiine ja tanniine.
Mürgistus
Vereurmarohi, eriti tema piimmahl on mürgine. Allaneelamise korral tekib suus ja kurgus äge kõrvetus ning villid. See võib põhjustada valusid maos ja maksas, iiveldust ja krampe. Mürgistus võib olla tõsine, kuid esmaabi korral ei ole see surmav. Taim on mürgine kõigile koduloomadele peale kitsede ja sigade.
Nahale ja silma sattudes põhjustab ärritust ja põletustunnet.
Kasutamine
Vereurmarohu piimmahla kasutatakse välispidi erinevate nahahaiguste raviks nagu soolatüükad, konnasilmad, seenhaigused ja käsnad. Kuigi vereurmarohi on eriti populaarne soolatüügaste ravis, on see tõhus vaid kergemate vormide puhul.
Seespidises kasutamises on taim toimet leidnud sapinõristust suurendava, põletiku- ja mikroobivastase vahendina ja ka mao-sooletrakti nõrkade spasmide leevendamiseks. Seega kasutatakse seda bakteriaalsete maksa- ja sapipõiehaiguste ravis.
Traditsiooniliselt kasutati taime leotist koduloomade punakusesuse vastu. Inimesed on leotisega loputanud pead pärast pesemist, et vabaneda kõõmast.
Vereurmarohi leiab kasutust ka taimekaitsevahendina. Selleks kogutakse kogu maapealne osa õitsemise ajal. Võetakse neli puhmast, mis peenestatakse ning seejärel valatakse peale 10 liitrit vett. Segul tuleb lasta seista 10-20 minutit, mille järel muutub vedelik pruuniks. Vedelik kurnatakse ja kasutatakse pritsimiseks. Saadud lahus sobib erinevate taimekahjurite hävitamiseks nagu lehetäid, maipõrnika tõugud, lehekirbud ja traatussid.
Vastunäidustused
See taim on vastunäidustatud sapikivide, sapiteede ummistuste ja ägedate maksahaiguste korral. Lisaks ei ole soovitatud tarvitada seda raseduse ja imetamise ajal.
Vereurmarohu tarvitamisel võivad kõrvaltoimena esineda iiveldust ja kõhulahtisust, väga harva ka maksapõletikku.
Üleannustamise korral on märgitud mao- ja soolespasme, sagedast urineerimisvajadust ja verd uriinis. Mürgistus ilmneb tõenäolisemalt suurte annuste korral pikaajalisel tarvitamisel.
İlham Əliyev
İlham Heydər oğlu Əliyev (hääldus: ; kasutatakse ka kirjapilti Ilham Hejdär oglu Älijev; sündinud 24. detsembril 1961 Bakuus) on Aserbaidžaani neljas ja praegune president. Tema isa oli eelmine president Heydər Əliyev.
Haridus
Əliyev õppis aastatel 1967–1977 Bakuu 6. Keskkoolis. 1977. aastal astus ta Moskva Riiklikku Rahvusvaheliste Suhete Instituuti ning jätkas 1982 õpinguid aspirantuuris. 1985. aastal sai ta doktorikraadi ajaloos. Aastatel 1985–1990 oli ta sama ülikooli õppejõud. Ta on politoloogiadoktor ning on kirjutanud mitu raamatut tänapäeva Aserbaidžaani naftastrateegia geopoliitilistest aspektidest.
Poliitiline karjäär
Mais 1994 määrati İlham Əliyev Aserbaidžaani Riikliku Naftakompanii asepresidendiks. Ta oli üks võtmefiguure Aserbaidžaani valitsuse ja Lääne naftafirmade läbirääkimistel uute lepingute sõlmimiseks. Aastal 1995 valiti ta riigi parlamenti ja 1997 sai ta rahvusliku olümpiakomitee esimeheks. Augustis 2003, kaks kuud enne presidendivalimisi määrati ta peaministriks. Oktoobris loobus Heydər Əliyev tervislikel põhjustel presidendiametist ning määras oma poja, kes oli seni sõltumatu kandidaat, oma partei ainsaks presidendikandidaadiks.
15. oktoobril 2003 toimunud valimiste ametlike tulemuste järgi võitis valimised İlham Əliyev, kogudes 76,84% häältest. Opositsioon keeldus tulemusi tunnustamast ja korraldas massilise protesti väidetava korruptsiooni ning valimiste võltsimise vastu.
Opositsiooniliikmete ja inimõiguslaste kaebuste kohaselt pole inimõiguste olukord Aserbaidžaanis Əliyevi presidendiks oleku vältel paranenud. Opositsiooni meeleavaldused on endiselt keelatud või piiratud Bakuu äärelinnadega ning valitsus avaldab endistviisi survet sõltumatule ajakirjandusele. 2005. aastal vabastas Əliyev rahvusvahelise surve, eriti Euroopa Nõukogu nõudmiste mõjul vanglast paljud mõjukad opositsionäärid, kes arreteeriti seoses valimisjärgsete meeleavaldustega.
Inimõiguste rikkumise ja ainuvõimu tõttu Aserbaidžaanis peavad paljud eksperdid Kaukasuse ja endise Nõukogude Liidu asjus Əliyevit diktaatoriks. 2010. aastal avaldas Wikileaks diplomaatilise telegrammi USA saatkonnast Aserbaidžaanis, milles võrreldi president Əliyevit maffiabossiga.
2008. aastal kuulutas Əliyev, et "Mägi-Karabahh ei saa iialgi iseseisvaks, seda seisukohta toetavad ka rahvusvahelised rahuvahendajad ning Armeenia peab reaalsusega leppima" ning et "1918. aastal anti Jerevan armeenlastele. See oli suur viga. Erivani khaaniriik oli aserite territoorium ning armeenlased olid seal külalised."
2008. aastal valiti İlham Əliyev taas ametisse 87% häältega. Opositsiooniparteid boikoteerisid valimisi. 2009. aasta 18. märtsil toimunud referendum kiitis heaks konstitutsiooniparandused, mille kohaselt Əliyev võib presidendiametisse kandideerida elu lõpuni, ühtlasi piirati ajakirjandusvabadust.
Aserbaidžaani 2010. aasta parlamendivalimistel kinnistus Əliyevi toetajate enamus parlamendis: esmakordselt Aserbaidžaani ajaloos ei pääsenud peamistest opositsiooniparteidest Aserbaidžaani Rahvarindest ega Musavatist riigi seadusandlikku kokku ainsatki saadikut.
Põlvkond (bioloogia)
Põlvkond ehk generatsioon on vaadeldavas populatsioonis olevate isendite rühm, kes on oma ühistest esivanematest sugulusastmelt ühekaugusel ja seega lähedaste vanustega. Nt kolm eri põlvkonda moodustavad vanemad, nende lapsed ja lapselapsed.
İlham Əliyev
Poliitiline karjäär
9. oktoobril 2013 valiti Əliyev 85%-ga häältest kolmandaks viieaastaseks ametiajaks presidendiks.
Põlvkond (bioloogia)
Põlvkonna kestus on võrdne liigi isendite keskmise sigimisvanusega.
İlham Əliyev
Poliitiline karjäär
The Economist nimetas Aserbaidžaani oma 2010. aasta demokraatiaindeksis autoritaarseks režiimiks, pälvides 135. koha 167-st.
Isiklikku
Əliyevi emakeel on aserbaidžaani keel, ta oskab ka inglise, prantsuse, vene ja türgi keelt. Tema abikaasa Mehriban Əliyeva on kunstnik. Neil on kolm last (Leyla, Arzu ja Heydər) ning viis lapselast. Tal on ka vanem õde Sevil Əliyeva.
Kultuuris
Əliyevi fotot näidatakse filmi "Borat" lõpukaadrites, jättes vale mulje, justkui oleks ta filmis kujutatud fiktsionaalse Kasahstani president.
Kuusiku
Kuusiku on alevik Rapla maakonnas Rapla vallas.
Kuusikul asub Eesti Meteoroloogia ja Hüdroloogia Instituudi meteoroloogiajaam.
Aleviku elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 171 inimest. Neist 155 (90,6%) olid eestlased.
Dallas (täpsustus)
Dallas on mitme koha ja asja nimi.
Telemachos
Ta on üks eepose "Odüsseia" kesksetest tegelastest. Eepose alguses kirjeldatakse tema rännakuid, kui ta püüab saada uudiseid oma isa kohta, kes pole Trooja sõjast naasnud.
Hernani
pisi|Etenduse peale mässav publik "Hernani" on Victor Hugo näidend, mis pärineb 1830. aastast.
Stiililine mässumeelsus väljendus juba esimeses kahes värsis:
mida Semper tõlgib:
Esimesest värsist teise murduv lause ehk siire on klassikalise maitse kohaselt viletsa luuletajameisterlikkuse märk. Théophile Gautier meenutab 1877. aastal vaimustusega, millist meelepaha see "klassikute" seas tekitas.
Näidendi vastuolud klassikalise teatriga ulatuvad värsitehnikast mõistagi palju kaugemale, rikkudes kõiki olulisemaid klassikalise teatri reegleid (vaata (arhiiviversioon)). Laval leiavad aset võitlused ja surevad inimesed. "Hernani" tegevuskohad (Saragossa, Aachen, Aragón) asuvad mööda Euroopat laiali. Juba sellest tingituna venib näidendi tegevusaeg pikaks ning vaatuste vahele jäävad ebaühtlased ja mõnikord määramatud ajavahemikud. Tegevusliinide arvukusele viitavad juba pealkirjad, mis Hugo on vaatustele pannud ("Kuningas", "Bandiit", "Rauk", "Hauakamber", "Pulm"). Need tõstavad eri vaatuste juures esile eri temaatikat või tegelaskujusid.
Erinevalt klassikalisest näidendist, kus kogu tegevustik koondub ühe põhilise konflikti ümber, on "Hernani" tegelastel korraga käsil mitmeid probleeme: don Carlose poliitilised ambitsioonid on kõrvu isikliku püüuga doña Soli endale võita. Hernani kavandab kättemaksu don Carlosele, arendades samas oma suhet doña Soliga. Erinevad taotlused viivad ka sisemiste konfliktideni. Kokkupõrked don Carlosega sunnivad Hernanid lahkuma doña Solist, keda ta ei taha ohustada. Arusaam keisri rollist ning kohustustest, milleni don Carlos jõuab, mõjutab teda andestama Hernanile ja teistele vandenõulastele ning loobuma doña Soli piiramisest. Kuid sisekonfliktid ei ole tingitud ainult seda laadi välistest asjaoludest. Väärikas aadlimees don Ruy Gomez on lojaalne oma kuningale ja peab kalliks oma au (mis ei luba tal III vaatuses kord vastu võetud külalist jälitajatele välja anda), samas on ta kirgliku armastuse võimuses ning sama kirglikult tunneb armukadedust ja solvumist, mis ei luba tal Hernani ja doña Soli õnnega leppida. Sarnase sisemise võitlusega tuleb V vaatuses tegemist Hernanil, keda au teeb võlglaseks don Ruy ning armastus doña Soli ees. Nõnda asetatud probleemid, Hispaania-temaatika ning ka otsesed vihjed don Ruy Gomeze suust meenutavad Pierre Corneille’i ja tema näidendit "Cid", just võimalikud paralleelid on aga need, mis toovad iseäranis ilmsiks Hugo näidendi kauguse klassikalisest teatrist ning selle kuulumise romantismi.
Hilisem retseptsioon
Tänapäeval mäletatakse seda näidendit peamiselt Giuseppe Verdi ooperi "Ernani" lähteteosena.
Näidendi tõlkis 1924. aastal eesti keelde Johannes Semper.
1994. aasta Eesti meeste meistrivõistlused rahvusvahelises kabes
'''Eesti meeste 39. meistrivõistlused rahvusvahelises kabes''' toimusid 24. jaanuarist 1. veebruarini 1994 Tallinnas.
Uruguay jalgpallikoondis 1954. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel
Uruguay jalgpallikoondis 1954. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel
Treener
Ivan Lopez
Sainte-Marie saar
thumb Sainte-Marie saar (malagassi keeles Nosy Boraha, Nosy Sainte-Marie, prantsuse keeles île Sainte-Marie) on Madagaskarile kuuluv saar India ookeanis Madagaskari saare põhjaosa idarannikul. Ligikaudsed geograafilised koordinaadid on 16°50′ S, 49°55′ E.
See kuulub halduslikult Analanjirofo piirkonda, Sainte-Marie maakonda, Sainte-Marie valda.
Vladimir Smirnov
Vladimir Smirnov (sündinud 7. märtsil 1964 Štšutšinskis (praegu Šortandõ) Kasahstanis) on endine NSV Liidu ja Kasahstani suusataja, olümpiavõitja (1994) ja viiekordne maailmameister (1989, 1993 ja 1995).
Sainte-Marie saar
Saar on kirde-edela suunas pikliku kujuga. Selle pikkus on umbes 60 km ja laius 10 km.
Saare keskus on Ambodifotatra. Teised tähtsamad kohad on Betty-Plage ja Vohilava.
Vladimir Smirnov
Maailmakarikavõistlused
Vladimir Smirnov osales kokku 116 maailmakarikavõistluste etapil. Poodiumile jõudis ta kokku 66 korral, millest kõige kõrgemale astmele 30 korda.
Sainte-Marie saar
Ajalugu
17. sajandil oli saar piraatide tugipunkt. Tähtsamad nendest olid Thomas Tew, David Williams ja Thomas White. Nad valmistasid sealt ette röövretki India ookeanile ja hoidsid põliselanikega häid suhteid.
Kuulus seikleja La Bigorne abiellus kohaliku kuninga tütre Betiaga ning andis saare üle prantslastele, kes valitsesid seal 1750. aastast saadik.
Alles 1960, kui Madagaskar sai iseseisvaks, vabanes saar Prantsuse võimu alt.
Turism
Saar on turistide kõige külastatavam koht Madagaskaril. Seal on palju hotelle.
Penuja
Penuja on küla Mulgi vallas Viljandimaal.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Abja valda.
Penuja küla kirjutas kuulsaks August Kitzberg (1855–1927) oma raamatus "Ühe vana tuuletallaja noorpõlve mälestused". Penuja Niitsaadul elasid Kitzbergid 1857–1871, kus Augusti vend Jaan Kits oli koolmeister.
Penujal asub õigeusu kirik. Penuja kalmistule on maetud Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku ülempiiskop Nikolai (Leisman) (1862–1947).
Penujal oli mõis (Penneküll).
Külas asuvad Kassikuru tiik ja Penuja järv.
Asbest (linn)
Asbest on linn Venemaal Sverdlovski oblastis. Asub Jekaterinburgist 86 km kirdes.
Asutati 1889 ja kandis linnaõiguste saamiseni 1933. aastal nime Kudelka, uus nimi pandi asbestitootmise järgi.
Bunge maa
Bunge maa Kotelnõi/Bunge maa/Fadejevi saarel|thumb Bunge maa (vene Земля Бунге, jakuudi Улахан кумах 'suur liiv' või Бунге сирэ) on maismaa osa, mis ühendab omavahel Anjou saarte koosseisu kuuluvat Kotelnõi saart Faddejevi saarega. Sannikovi väin eraldab seda Euraasia mandriosast ja Hedenströmi laht Fadejevi saarest.
Saare pindala on umbes 6200 km². See on liivane tasandik üldkõrgusega 6–8 meetrit. Mõne künka kõrgus ulatub 45 meetrini (Jevkjusju-Bulgunnjah). Bunge maa sarnaneb kõrbega, sest seal on laialt levinud taimedega kinnistumata tuuletekkelised pinnavormid.
Tormide ajal meretase tõuseb ja peaaegu kogu see maa on kaetud veega, välja arvatud väike kaguosa, mille üldkõrgus on 11–21 meetrit.
Arvatakse, et see maa on tekkinud maapinna aeglase tõusmise tagajärjel. Tänapäeva geoloogi D. Kolossovi hüpoteesi järgi on Bunge maa ürgjõe delta. Selle ürgjõe jäänuseks olevat Jana jõgi.
Sai nime zooloog Alexander von Bunge auks.
Prantsuse köök
pisi|Mereannid on tähtis osa Prantsuse köögist
Prantsuse köök on Prantsusmaal levinud toidutraditsioon. See on saavutanud ülemaailmse kuulsuse peenemaitseliste, hoolikalt valmistatud ning kaunilt serveeritud toitudega.
Toiduainete kõige hinnatavamaks omaduseks peetakse maitsvust, seetõttu kasvatatakse ja aretatakse parima kvaliteediga aedviljasorte, õlipuid ja seeni – šampinjonikasvatus on väga levinud. Soodsama kliima ja viljaka pinnase tõttu on põllumajandus, puuvilja- ja viinamarjakasvatus ning karjapidamine mitmekesine, liigi- ja sordirohke.
Toite valmistatakse nii, et toiduainete algsed omadused ja toiteväärtus säiliksid maksimaalselt. Rikkalikult süüakse toorsalateid, aedviljatoitude valik on lai. Maitseaineid lisatakse mõõdukalt, kuid sellises valikus, nagu toiduainete enda maitse esiletõstmiseks paremini sobib. Kastmete koostis on väga mitmekesine. Pole ime, et Prantsuse köök on suurel määral mõjustanud Euroopa toitlustamist ja paljud tuntud toidunimetused pärinevad prantsuse keelest. Muide, Prantsuse toidud kannavad tihti päritolu – maakoha, esmaselt valmistanud koka või seda toitu eelistanud inimese nime.
Toite serveeritakse kaunilt, kuigi lihtsalt. Soojade toitude jaoks vaagnad soojendatakse. Toidud asetatakse nii, et on selgelt näha, millistest toiduainetest need koosnevad. Toiduained ei segata palju, vaid kasutatakse eri liikidena. Piima ja koort tarvitatakse ainult rõõsalt, hapendamata.
Eine koosneb järgmistest toitudest:
Nagu näha, erineb Prantsuse toidusedel veidi Eesti tavadest: salat ja aedvili antakse omaette toiduna, mitte soojade liha- ja kalatoitude kõrvale. Menüüst võib mõne toidu välja jätta, kuid järjekorda ei muudeta.
Leemeti
Leemeti on küla Viljandi maakonnas Viljandi vallas.
Prantsuse köök
Tainaliikidest on eelistatud leht-, biskviit- ja keedutainas. Neist valmistatakse rohkesti soolaseid ja magusaid pagaritooteid.
Leemeti
Kuni 2013. aastani kuulus küla Pärsti valda.
Internet Movie Database
pisi|IMDb logo The Internet Movie Database ehk IMDb on rahvusvaheline filmikunstiteemaline andmebaas.
Brasiilia jalgpallikoondis 1950. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel
Brasiilia jalgpallikoondis 1950. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel
Mängijad
Zizinho Chico Juvenal Ademir Rui Castilho Jair Adaozinho Paulo Barbosa Bigode Friaca Noronha Bauer Francisco Rodrigues Nilton Santos Baltazar Ely Nena Augusto Danilo Maneca Alfredo
Alkyone
Alkyone oli kahe vanakreeka mütoloogia tegelaskuju nimi.
Tšistopol
Tšistopol (tatari Çistay) on linn Venemaa Tatarstani Vabariigis. Asub Kama jõe kaldal Kaasanist 114 km idas.
Maadlus 1896. aasta suveolümpiamängudel
Kreeka-Rooma maadlus
Võistlused toimusid absoluutses kategoorias Panathinaikó staadionil 10. aprillil, esikohakohtumine 11. aprillil. Registreerunuid: 10 Võistlejaid: 5 Riike: 4
Tšistopol
Tšistopol asutati 17. sajandil, linnaõigused sai 1781. aastal.
Maadlus 1896. aasta suveolümpiamängudel
Kreeka-Rooma maadlus
Teine kohtumine Stephanos Christopouluse ja Momcsilló Tapavicza vahel oli ametliku protokolli järgi tasavägine, kuid lõppes ungarlase loobumisega.
Kolmandas matšis maadlesid kreeklased omavahel. Heitlus ei kestnud kaua, sest Christopoulos vigastas õlga.
Tšistopol
1989. aasta rahvaloenduse andmetel oli Tšistopoli elanikest venelasi 65,8%, tatarlasi 30,2% ja tšuvašše 2,1%.
Maadlus 1896. aasta suveolümpiamängudel
Kreeka-Rooma maadlus
Finaalkohtumine Schuhmanni ja Giorgios Tsitase vahel oli kestnud nelikümmend minutit, kui kohtunikud selle pimeduse tõttu katkestasid. Schuhmann väitis, et seda pole vaja, sest seljatab vastase mõne minutiga, kuid kohtunikud ei uskunud. Järgmisel päeval alustati uuesti. Schumann maadles nüüd palju aktiivsemalt ja võitis kahekümne minutiga.
Siis hakkas publik nõudma, et Schuhmann maadleks ka Christopoulosega. On teadmata, kas kohtunikud selle keelasid või polnud Christopoulos selleks suuteline.
Ulu
pisi|Ulu Lääne-Gröönimaalt pisi|Ulu Ida-Gröönimaalt pisi|Ulu Lääne-Kanadast pisi|Ulu Alaskalt Ulu (silpkirjas ᐅᓗ) on inuiti naiste mitmeotstarbeline nuga. Seda kasutatakse näiteks loomade nülgimiseks ja nahkade puhastamiseks, laste juuste lõikamiseks, toidu peenestamiseks ning jää- ja lumeplokkide tasandamiseks. Traditsiooniliselt valmistati ulu käepide põhjapõdrasarvest ja tera kildast. Käepide võis olla ka luust või puidust. Tänapäeval tehakse tera terasest. Tera pikkus võib olenevalt otstarbest olla 5–30 cm.
Vanimad leitud ulud pärinevad ajast 2500 eKr.
1995. aasta Eesti meeste meistrivõistlused rahvusvahelises kabes
'''Eesti meeste 40. meistrivõistlused rahvusvahelises kabes (1995)'''
Tallinn, 7. - 17. jaanuar
Carol Gilligan
pisi|Carol ja James Gilligan Haifa rannas (2011) Carol Gilligan (sündinud 28. novembril 1936) on ameerika feministlik psühholoog. Ta on tuntud oma töödega eetilisest kogukonnast ja suhetest ning subjekti-objekti probleemidest eetikas.
Gilligani kuulsus põhineb peamiselt 1982. aastal ilmunud teosel "In a Different Voice: Psychological Theory and Women's Development", milles ta kritiseerib Lawrence Kohlbergi laste moraalse arengu uuringuid, mille järgi tütarlapsed jõudsid keskmiselt madalamale moraalse arengu tasemele kui poisslapsed.
Gilligan väitis, et Kohlbergi tulemused olid kallutatud, kuna aluseks olnud uuringus osalesid peamiselt poisslapsed ning hindamismeetodid seetõttu eelistasid poistele iseloomulikku arutlemisviisi. Gilligan oli seega esimene, kes pööras tähelepanu sooerinevustele meeste ja naiste moraalses arengus. Ja tõepoolest oli leitud, et naised lõpetavad oma moraalse arengu enamalt jaolt Kohlbergi skaala 3. etapil, mille sisu võib iseloomustada ka inimsuhete kaudu, kuid mehed arenevad etappideni 4. ja 5., mille sisuks on abstraktsemad sotsiaalse organiseerituse konstruktid. Seega oli naiste tulemus meeste omast kehvem.
"In a Different Voice: Psychological Theory and Women's Development" põhiseisukohad
Sarnaseid tulemusi on esitatud ka teistes, hilisemates töödes. Poiste ja tüdrukute vahel on erinevused nende suhtumises hoolivusse, suhetesse ja inimestevahelistesse sidemetesse. Tüdrukute jaoks on need olulisema tähtsusega kui poiste jaoks. (Lefton, 2000. Child Development. In Psychology, (7th ed.)  pp. 350-351).
=
(Developmental Psychology. Org kodulehelt www.devpsy.org/teaching/moral/different_voice.html)
Gilligani arvates ei arvestanud Kohlbergi skaala, mis tõepoolest oli koostatud peamiselt meessoost katseisikutele tuginedes, adekvaatselt naiste eripärast suundumust suhetele ning ei võimaldanud seetõttu naiste moraalset arengut mõõta.
Gilligani kriitikud on küll väitnud, et ta kordab oma tasandites Kohlbergi eelkonventsionaalset, konventsionaalset ja postkonventsionaalset tasandit. Ka ei õnnestunud tal oma väiteid andmetega veenvalt tõestada.
Roosisaar
pisi|Roosisaar, poolsaar Tamula järvel pisi|Roosisaar rippsild, mis viib Võru linnast Roosisaarde Roosisaar on poolsaar Võrus, Tamula järve kirdekaldal. Ilmselt on kunagi tegemist olnud saarega.
Roosisaarelt on leitud nooremasse kiviaega dateeritud asulakoha jäänused.
1998. aastal valmis rippsild jalakäijatele, mis on ühtlasi eesti pikim rippsild pikkusega 180 meetrit.
Joachim Burwitz
Joachim Burwitz (surnud enne 1573) oli Liivimaa päritolu Rootsi diplomaat.
Pärast 1555. aasta suve asus Burwitz Riiga, kuid jätkas ka Rootsi kuningakoja teenimist. Sama aasta lõpus püüdis Gustav tema kaudu Liivimaa isandaid meelitada rahulepingut Venega murdma ja koos temaga nendega sõtta astuma. Liivimaalased otsustasid siiski neutraalseks jääda, mis tekitas kuningas tõsist pettumust. Tema suhtlus Liivimaaga katkes sisuliselt kuni Liivi sõja alguseni. Kuni selle ajani polnud ka Burwitzil Rootsi diplomaadina eriti tööd ja nõnda asus ta Riia kodanikuna kaubandusega tegelema, jäi aga võlgadesse ning sattus Riia raega vastuollu. Siiski õnnestus tal olukorrast ilmselt tänu Rootsi toele välja tulla ja vähemalt kuni 1565. aastani elas ta Riias. Kuni 1562. aastani jätkas ta ka Rootsi huvide eest seismist, püüdes 1561 riialasi meelitada Tallinna eeskujul Rootsile alistuma. Pärast 1565. aastat pole Burwitzist aga midagi teada, peale selle, et 1573. aastaks oli ta surnud.
Peeter Helme
Peeter Helme (sündinud 6. septembril 1978 Tallinnas) on eesti kirjanik, ajakirjanik, kultuurikriitik, esseist ja publitsist. Ta on kohtus süüdi mõistetud lapseealise seksuaalse ahvatlemise ehk pedofiilia eest.
Helme on õppinud Tartu Ülikoolis, Göttingeni Ülikoolis ja Berliini Vaba Ülikoolis ajalugu, kunstiajalugu ja usuteadust ning uurinud ja avaldanud peamiselt 20. sajandi poliitilist filosoofiat ja Saksa kirjanduslugu käsitlevaid artikleid.
Ajakirjanduslik tegevus
pisi|Peeter Helme esinemas Tallinna Kirjandusfestivalil 16. mail 2009. Foto: [[Kasutaja:Avjoska|Ave Maria Mõistlik ]] andis ta välja võrguajakirja Kriteerium ja pidas 2016. aastani blogi Uus Kriteerium.
2010. aasta sügisest kuni 2014. aasta kevadeni tegi Vikerraadios kirjandussaadet "Loos on asju" koos Jan Kausiga. 2014. aasta sügisest juhib kirjandussaadet "Tõlkes leitud" ja koos Maarja Vainoga kultuurisaadet "Vasar".
2019. aasta jaanuari keskel asus Peeter Helme tööle Postimehe arvamustoimetuse juhatajana. Alates 3. aprillist 2019 kuni 30. oktoobrini 2019 oli ta ajalehe Postimees peatoimetaja. Ta astus peatoimetaja kohalt tagasi pärast seda, kui Postimehe töötajad talle umbusaldust avaldasid.
Loominguline tegevus
Peeter Helme, Chaneldior ja Toomas Verrev moodustasid aastatel 2002–2003 tegutsenud kirjandusrühmituse MUNG. 2007. aasta detsembris ilmus kirjastuses Verb Peeter Helme romaan "Puudutus", mis leidis äramärkimist 2006. aasta romaanivõistlusel.
Ajakirja Looming 2008. aasta veebruarinumbris trükiti ära Helme lühijutt "Lihtne Buxtehude" ja 2010. aasta juulinumbris lühijutt "Laps". Märtsis 2013 avaldas Looming Helme õudusjutu "Saemehe töö" ja mais 2014 lühijutu "Pringlikütid Vabaduse väljakul".
Ettekanded
Peeter Helme on pidanud loenguid, rääkides EELK Tallinna Kaarli koguduse loengusarja "Jalutades Jumala aedades" raames 2005. aastal konservatiivsest revolutsioonist ja Ernst Jüngerist. 2007. aastal pidas Helme välismaa ülikoolide eesti keele ja kultuuri õppejõududele ülevaateloengu uuemast Eesti kirjandusest ning rääkis 2008. aasta märtsis Eesti Kirjanduse Seltsi ülevaatekoosolekul 2007. aasta Eesti proosast. Ta on esinenud ka raamatukogutöötajatele ülevaadetega Eesti proosa ja luule hetkeseisust.
Ühiskondlik tegevus
1999 –2021 oli ta Korporatsioon Sakala liige.
1999–2004 oli Helme Rahvaerakonna Mõõdukate (SDE eelkäija) liige.
2004. aastast on Helme on Eesti Instituudi liige.
2009. aastal asutas Helme koos Asko Künnapi, Jürgen Rooste ja Karl Martin Sinijärvega Siugja Sulepea kirjandusauhinna.
Eesti PEN-klubi taasasutamisel 3. veebruaril 2010 valiti ta ühtlasi ka selle juhatuse liikmeks.
Ta oli Eesti Kirjanike Liidu liige. kuulus ta EKL-i juhatusse.
Kriminaalasi
8. oktoobril 2019 sisenes Peeter Helme veebipõhisesse jututuppa Armastusesaal (www.armastusesaal.org) ning alustas vestlust kasutajaga Marleen12. Tütarlapse varjunime taga tegutses politseinik, kes matkis alaealist, et tuvastada võimalikke seksuaalkurjategijaid. Helme vestles Marleen12-ga mitme kuu vältel seksuaalsuse teemal, kuni ta detsembris 2019 kinni peeti. Helme vabastati ülekuulamiselt 20 tundi hiljem. Helme rääkis ajakirjandusele, et ta käis interneti jututoas ja ajas seal nilbet juttu, kuid arvas, et räägib täiskasvanuga.
2020. aasta märtsis saatis prokuratuur Harju maakohtusse süüdistuse karistusseadustiku § 179 koosmõjus § 26 järgi. Süüdistusakti kohaselt pani Helme toime noorema kui neljateistkümneaastase isiku seksuaalse ahvatlemise kõlbmatu katse. Augustis alanud kohtuprotsessil ei tunnistanud Helme end kuriteos süüdi. Novembris mõistis kohus Helmele karistuseks ühe aasta ja nelja kuu pikkuse vangistuse tingimisi kaheaastase katseajaga ning kohustas Helmet katseajal järgima kontrollnõudeid, sealhulgas osalema sotsiaalprogrammis, mille eesmärk on Helme võimalikku uut sellist süütegu edaspidi ära hoida. Helmelt mõisteti välja riigi tuludesse menetluskuludena 1327 eurot.
15. detsembril esitas Helme kaitsja Tallinna Ringkonnakohtule apellatsiooni. Juunis 2021 mõisteti Helme süüdi ka teises kohtuastmes. Peeter Helme süüdimõistmine jõustus 17. augustil, kui riigikohus ei võtnud tema kaitsja kaebust arutusele.
Seoses kriminaalasjaga arutas Eesti Kirjanike Liidu 13-liikmeline eestseisus 21. detsembril 2020 tema väljaarvamise küsimust, kuid otsustati piirduda tema tegevuse hukkamõistuga. EKL-i kolmeteistkümnest eestseisuse liikmest viis olid Helme väljaarvamise poolt, kuus vastu, kaks inimest jäid erapooletuks. 27. detsembril otsustas eestseisus liidu liikmete survel küsimust uuesti ning arvas Helme organisatsioonist välja.
Isiklikku
Peeter Helme on Rein Helme poeg, Mart Helme vennapoeg ning Martin Helme ja Maarja Vaino lellepoeg.
Marna
Marna on küla Viljandi maakonnas Viljandi vallas.
Kuni 2013. aastani kuulus küla Pärsti valda.
Lev Võgotski
pisi|Lev Võgotski Lev Semjonovitš Võgotski (vene keeles Лев Семёнович Выготский; õieti Lev Simhovitš Võgodski (vene keeles Лев Симхович Выгодский) ; 17. november (vkj 5. november) 1896 Orša, Viciebski kubermang, Venemaa Keisririik – 11. juuni 1934 Moskva, Nõukogude Liit) oli juudi päritolu Nõukogude psühholoog ja eripedagoog. Ta oli inimese kultuurilise ja biosotsiaalse arengu teooria (kultuurilis-ajaloolise teooria) rajaja ja Võgotski ringi juht.
Võgotski töötas peamiselt arengupsühholoogia valdkonnas ning pakkus välja laste kõrgemate kognitiivsete funktsioonide arenemise teooria. Selle teooria kohaselt areneb loogiline mõtlemine välja läbi praktilise tegutsemise sotsiaalses keskkonnas. Oma karjääri varasemal perioodil oli ta seisukohal, et arutlusvõime arengut vahendavad märgid ja sümbolid ning seega sõltub see nii kultuurist ja keelest kui ka universaalsetest kognitiivsetest protsessidest.
Võgotski pakkus välja ka lähima arengu tsooni mõiste, mis viitab sellele, kuidas uute teadmiste omandamine sõltub eelnevast õppimisest ning kättesaadavast juhendamisest.
Tema eluajal olid Võgotski teooriad Nõukogude Liidus vastuolulised. 1930ndatel tutvustati Võgotski ideesid lääneriikidele, kus need jäid suuresti tähelepanuta kuni 1970ndateni, kui nendest sai arengu- ja hariduspsühholoogia uute paradigmade arendamise keskne komponent. Tänapäeval teatakse lääneriikides Võgotski ideesid hästi, kuigi teadlased ei ole nendega alati nõus või jäävad eriarvamusele tema ideede tähenduse osas. 21. sajandi alguses on hakatud ümber hindama paljusid Võgotski kesksetele mõistetele ja teooriatele tuginevaid teaduslikke arusaamu.
Elukäik
Lev Võgotski sündis Vene impeeriumis Valgevenes Orša linnas mittereligioosses keskklassi juudi peres ning kasvas Gomeli linnas. Tema isa oli pankur. 1913. aastal võeti Võgotski vastu Moskva Riiklikku Ülikooli tänu nn juudiloteriile, mille abil sooviti täis saada kolmeprotsendine juudi üliõpilaste kvoot Moskva ja Peterburi ülikoolides. Pärast gümnaasiumi kuldmedaliga lõpetamist asus Võgotski õppima Moskva Ülikooli meditsiini, kuid hiljem vahetas meditsiini eriala hoopis õigusteaduse vastu. Seal õppis ta õigusteadust ning paralleelselt võttis loenguid ajaloos ja filosoofias ametlikus, kuid erarahastuse peal olevas ja ilma kraadiõppevõimaluseta Shanyavskii rahvaülikoolis. Vygotski oli üliõpilasena tõsine kirjandushuviline ning oma lõputöö kirjutas ta kirjanduslikul-psühholoogilisel teemal.
1924. aasta jaanuaris osales Võgotski teisel ülevenemaalisel psühhoneuroloogiakongressil Leningradis. Varsti pärast seda sai ta kutse hakata uurija abiliseks Moskva Psühholoogia Instituudis. Seal rajas ta eksperimentaalse eripedagoogika instituudi. Ta algatas eripedagoogika uuringud Venemaal. Võgotski kolis Moskvasse oma uue naise Roza Smekhovaga. 1925. aasta lõpuks sai Võgotski valmis oma väitekirja "Kunstipsühholoogia" (avaldati alles 1960ndatel) ja raamatu "Pedagoogiline psühholoogia", mille ta koostas loengumärkmete põhjal, mida oli teinud Gomelis kohalikes haridusasutustes psühholoogiainstruktorina. 1925. aasta suvel reisis ta Londonisse kurtide hariduse kongressile. Nõukogude Liitu tagasi pöördudes sattus ta haiglasse tuberkuloosi tagasilanguse tõttu ning, jäänud imekombel ellu, jäi invaliidina tööst kõrvale kuni 1926. aastani. Tema väitekiri võeti teadusliku kraadi eeldusena vastu ning 1925. aasta sügisel anti talle kraad in absentia.
Pärast haiglast vabastamist tegi Võgotski teoreetilist ja metodoloogilist tööd psühholoogia kriisi teemal, aga ei lõpetanud kunagi käsikirja ning katkestas selle töö 1927. aasta keskel. Hiljem avaldati käsikiri rohkete toimetajapoolsete kommentaaride ja muudatustega 1982. aastal ning toimetajad esitlesid seda kui üht kõige olulisemat Võgotski teost. Esmases käsikirjas rääkis Võgotski üldise psühholoogia loomisest, mis võiks ühendada naturalistliku objektivistliku psühholoogiateaduse marksistliku orientatsiooniga filosoofilisemate lähenemistega. Samas kritiseeris ta oma kolleege, kes püüdsid luua nn marksistlikku psühholoogiat kui alternatiivi naturalistlikele ja filosoofilistele koolkondadele. Võgotski seisukohaks oli, et kui tahta ehitada tõeliselt marksistlikku psühholoogiat, siis ei saa lihtsalt otsida rakendatavaid Marxi tsitaate, vaid pigem on oluline otsida metodoloogiat, mis oleks vastavuses marksistliku vaimuga.
Aastatel 1926–1930 töötas Võgotski uurimisprogrammis, uurides selliste kõrgemate kognitiivsete funktsioonide nagu loogiline mälu, valikuline tähelepanu, otsustamine ja keele mõistmine arengut varasematest primaarsematest psühholoogilistest funktsioonidest. Sel perioodil kogus ta grupi üliõpilasi, kelle seas olid ka Luria ja Leontiev, ning juhendas neid selle nähtuse uurimisel kolmest erinevast küljest: 1) instrumentaalsest küljest, millega püüti mõista viise, kuidas inimesed kasutavad objekte mälu ja arutluse vahendamise abivahenditena; 2) arengulisest küljest, keskendudes sellele, kuidas lapsed omandavad arengu käigus kõrgemad kognitiivsed funktsioonid; 2) kultuurilis-ajaloolisest küljest, uurides viise, kuidas erinevad suhtluse sotsiaalsed ja kultuurilised mustrid on kujundanud vahendusvormid ja arengulised rajad.
1930. aastate algul oli Võgotski nii isiklikus kui teoreetilises mõttes kriisis ning pärast suurt enesekriitika perioodi püüdis oma teooriat radikaalselt parandada. Selle teoreetilise nihke juures oli oluline geštaltpsühholoogia ja teiste holistlike teadlaste töö. 1932–1934 püüdis Võgotski rajada psühholoogilist teadvuseteooriat, aga tema surma tõttu jäi see väga üldjooneliseks ja lõpetamata. Suurem osa tema kirjutistest avaldati alles enam kui 50 aastat pärast tema surma.
Võgotski suri tuberkuloosi Moskvas 11. juunil 1934, kui ta oli kõigest 37-aastane.
Teaduslik pärand
Võgotski oli teed rajav psühholoog ning tema suuremad tööd hõlmavad kuut köidet, mis on kirjutatud umbes kümne aastaga, alates teosest "Kunsti psühholoogia" (1925) kuni teoseni "Mõtlemine ja kõne" (1934). Võgotski huvid arengupsühholoogias, lapse arengus ja hariduses olid äärmiselt mitmekülgsed. Tema filosoofiline töö sisaldab läbinägelikke vahendavate tööriistade kognitiivse rolli tõlgendamist ning ka selliste psühholoogias hästi tuntud mõistete, nagu teadmiste internalisatsioon, ümber tõlgendamist. Võgotski tutvustas ka lähima arengu tsooni mõistet – uudne metafoor, mille abil saab tõlgendada inimese kognitiivset arengut. Tema töö kattis mitmesuguseid teemasid, näiteks kunsti päritolu ja psühholoogia, kõrgemate vaimsete funktsioonide arenemine, teadusfilosoofia ning psühholoogiauuringute metodoloogia, seos õppimise ja inimese arengu vahel, mõistete areng, vastastikune suhe keele ja mõtlemise arengu vahel, mäng kui psühholoogiline nähtus, õpiraskused ja normist kõrvale kalduv inimese areng. Karjääri jooksul tegi tema teaduslik mõtlemine mitmeid suuri üleminekuid, aga üldiselt saab Võgotski pärandi jaotada kaheks suhteliselt hästi eristatavaks perioodiks ja üheks üleminekufaasiks nende vahel. Need kaks perioodi on 1920. aastate mehhanistlik instrumentaalne periood ja 1930. aastate integratiivne holistlik periood. Kõiki neid perioode iseloomustavad omad teemad ja teoreetilised innovatsioonid.
Võgotski kriisiteooria etapid (VAJAB VIIDET): •	0–2 kuud – sünnikriis •	2 kuud - 1 aasta – stabiliseerumine •	1. eluaasta – kriis seoses käimahakkamisega •	1.–3. eluaasta – varane lapsepõlv, stabiilne •	3. eluaasta – eneseteadvuse (mina) läbimurre •	3.–6. (–7.) eluaasta – stabiliseerumine •	6. (7.) eluaasta – kooliea alguse kriis •	7.–12. eluaasta – noorem kooliiga, stabiilne •	9.–13. eluaasta – murdeea kriis •	13.–17. eluaasta – stabiliseerumine •	17. eluaasta – noorukiea kriis
"Instrumentaalne" periood (1920ndad)
Kultuuriline vahendatus ja internalisatsioon
Võgotski uuris lapse arengut ning kultuurilise vahendatuse ja inimestevahelise suhtluse olulisi rolle. Ta jälgis, kuidas kõrgemad vaimsed funktsioonid, mis arenevad läbi inimestevahelise suhtluse, esindavad ühtlasi ka kultuuri jagatud teadmisi. Seda protsessi nimetatakse internalisatsiooniks.
Internalisatsiooni võib ühes mõttes mõista kui "teadmist, kuidas...". Näiteks rattaga sõitmine või piima valamine on ühiskonna vahendid ning algselt on need lapse jaoks väljaspool ja temast kaugel toimuvad. Nende oskuste omandamine toimub läbi selle, et laps tegutseb ühiskonnas. Internalisatsiooni veel üks aspekt on apropriatsioon, milles laps võtab vahendi ning muudab selle enda omaks, kasutades seda endale unikaalsel moel. Pliiatsi kasutamise internaliseerimine võimaldab lapsel joonistada täpselt seda, mida ta ise tahab, mitte seda, mida teised ühiskonnas on eelnevalt joonistanud.
Kriisiperiood, enesekriitika (1929–1931)
1930ndatel oli Võgotskil käsil oma "instrumentaalse" perioodi teooria ulatuslik rekonstruktsioon. Aastatel 1929 ja 1930 märkas ta Võgotski ringi varasemate tööde puudujääke ning kritiseeris seda korduvalt. Täpsemalt kritiseeris ta oma varasemat ideed radikaalsest madalamate ja kõrgemate psühholoogiliste funktsioonide eraldamisest ning umbes 1932. aastal paistis ta sellest ideest üldse loobuvat.
Seda enesekriitikat täiendas ka väljastpoolt tulev kriitika mitmetel teemadel, sh kõrgemate ja madalamate psühholoogiliste funktsioonide eraldamine, tema teooria ebapraktilisus ja rakendamatus sotsiaalses praktikas (nt tööstus või haridus) kiire sotsiaalse muutuse ajal ning vulgaarne marksistlik inimese psühholoogiliste protsesside kirjeldus. Kriitikud viitasid ka tema keele rolli ületähtsustamisele ning teisalt emotsionaalsete tegurite olulisuse eiramisele inimese arengus. Sellised nõukogude psühholoogia suurkujud nagu Sergei Rubinstein kritiseerisid Võgotski arusaama vahendusest (mediation) ning selle arengust tudengite töödes. Kriitikajärgselt ning sovietliku Ukraina kõrgeimate ametnike lahkest pakkumisest kinni haarates kolisid Võgotski ringi liikmed Luria, Lebedinsky ja Leontiev Moskvast Ukrainasse, et rajada Kharkowi psühholoogia kool. 1930ndate teisel poolel pälvis Võgotski taas kriitikat selle eest, et oli kaasatud distsipliinideülesesse lapse uurimisse ehk pedoloogiasse. Märkimisväärne osa kriitikast pärines väidetavatelt sellistelt Võgotski järgijatelt nagu Leontiev ning tema uurimisgrupi liikmed Kharkowis. Suure osa sellest kriitikast heitsid teadlased ise hiljem kõrvale.
Holistlik periood (1931–1934)
See oli periood, kus toimus Võgotski teooria suur revisjon ning teooria üleminek mehhanistlikult orientatsioonilt integratiivse holistliku teaduseni 1930ndatel. Sel perioodil oli Võgotski eriti tugevalt saksa-ameerika geštaltpsühholoogia holistlike teooriate mõju all (eriti geštaltliikumise esindajate Kurt Goldsteini ja Kurt Lewini). Paraku jäid Võgotski selle perioodi tööd suuresti poolikuks ja seega ka avaldamata.
Mõtlemine ja kõne
Võgotski kõige olulisem panus puudutab ehk keele ja mõtlemise arengu vastastikust seotust. See idee, mida käsitletakse Võgotski raamatus "Mõtlemine ja kõne" esitab ilmse ning sügava seose kõne (nii vaikne sisekõne kui suuline kõne) ja vaimsete mõistete ning kognitiivse teadvuse arengu vahel. Võgotski kirjeldas sisekõnet kui kvalitatiivselt erinevat normaalsest (välisest) kõnest. Kuigi ta uskus, et sisekõne areneb välisest kõnest läbi järkjärgulise internalisatsiooni protsessi nii, et nooremad lapsed suudavad ainult n-ö valjusti mõelda, väitis ta, et küpsel kujul sisekõne on arusaamatu kõigile peale mõtleja enda ega sarnane räägitava kõnega sel kujul, nagu me seda teame. Seega areneb mõtlemine sotsiaalselt.
Kõne areneb seega kahel viisil: esiteks läbi sotsiaalse kommunikatsiooni ja teiseks läbi sisekõne, mille abil laps vahendab ja reguleerib oma tegevust ning mõttetööd. Neid mõtteid omakorda vahendab sisekõne semiootika (tähenduslikud märgid). Ei saa siiski öelda, et mõtlemist ilma keeleta ei eksisteeriks, vaid pigem keel vahendab mõtlemist ning võimaldab mõtlemisel areneda palju kõrgemale keerukuse tasemele. Just nagu sünnipäevakook kui tähenduslik märk on palju sügavama tähendusega kui ainult selle füüsilised omadused, on ka sisekõne kui märk palju sügavama tähendusega, kui madalamad psühholoogilised funktsioonid lubaksid arvata.
Lähima arengu tsoon
Lähima arengu tsoon on Võgotski termin ülesannete hulgale, mida laps on võimeline omandama. Lähima arengu tsooni alumine piir on oskuse tase, mida laps suudab iseseisvalt töötades saavutada (seda nimetatakse ka lapse tegelikuks arengutasemeks). Ülemine piir on potentsiaalne oskus, mida laps suudab omandada võimekama juhendaja (st lapsevanem, vanem õde/vend jne) abiga.
Võgotski püüdis lähima arengu tsooni mõiste abil paremini seletada suhet lapse õppimise ja kognitiivse arengu vahel. Enne selle mõiste kasutusele võtmist, võis õppimise ja arengu taandada järgmisele kolmele seisukohale: 1) areng toimub alati enne õppimist (nt konstruktivism), st lapsed peavad enne, kui õppimine saab toimuda, saavutama teatud küpsustaseme; 2) õppimist ja arengut ei saa eraldada, vaid need toimuvad samaaegselt (nt biheiviorism) ehk sisuliselt õppimine ongi areng; 3) õppimine ja areng on eraldiseisvad, aga interaktiivsed protsessid (nt geštalt), st üks protsess valmistab alati ette teist ja vastupidi. Võgotski ei uskunud nende kolme teooria paikapidavust, vaid arvas, et õppimine peab alati eelnema arengule lähima arengu tsoonis. Teisisõnu, võimekama kaaslase abiga on laps võimeline õppima oskusi või oskuse mingeid aspekte, mis ulatuvad kaugemale lapse tegelikust arengu- või küpsuseastmest. Seega järgneb areng alati lapse võimekusele õppida.
Scaffolding on tihedalt seotud lähima arengu tsooni mõistega, kuigi Võgotski seda mõistet ei kasutanud. Scaffolding tähendab toetuse taseme muutmist nii, et see sobituks lapse kognitiivse potentsiaaliga. Õpetamise protsessi jooksul kohandab kogenum isik õpetamismeetodit nii, et see paremini sobituks lapse potentsiaalse sooritustasemega. Rohkem juhendamist pakutakse siis, kui lapsel on teatud ülesandega raskusi ning aja jooksul juhendamise roll järjest väheneb, kuna laps saab ülesandega iseseisvamalt hakkama. Väga oluline element lähima arengu tsooni ja scaffoldingu juures on keele omandamine. Võgotski oli seisukohal, et keel (eriti kõne) on põhialuseks laste kognitiivse arengu juures, sest just keel pakub eesmärgi ja kavatsuse selleks, et käitumist paremini mõista. Läbi kõne kasutamise on lastel võimalik teistega suhelda ja neilt õppida dialoogi teel, mis on lähima arengu tsooni oluline tööriist. Dialoogis saavad lapse süsteemitud, organiseerimatud ja spontaansed mõisted vastuseks kogenuma abistaja pakutud süsteemsemad, loogilised ja ratsionaalsed mõisted.
Mängu psühholoogia
Võgotski uurimistöö mängu kui psühholoogilise nähtuse teemal on vähem tuntud. Ta uuris mängu rolli lapse arengus. Läbi mängu areneb lapsel abstraktsete tähenduste mõistmine, mis seisab eraldi käega katsutavatest objektidest. Abstraktne tähendus on aga oluline tunnus kõrgemate vaimsete funktsioonide arenemisel. Võgotski toob kuulsa näite lapsest, kes tahab hobusega ratsutada, aga ei saa. Kui laps on alla kolme aasta vana, võib ta nutma hakata ja vihastada, aga umbes kolmeselt muutub lapse suhe maailmaga – nüüd võtab ta kätte kepi ja mängib, et see on hobune, kellega ratsutada. Reeglipärast tegevust hakkavad määrama ideed, mitte enam objektid. Lapse jaoks võib olla väga keeruline eraldada sõna tähendus objektist ning mäng on siin üleminekufaasiks. Läbi selle, et laps suudab kujutleda keppi hobusena – st eraldada tähenduse objektist – muutub Võgotski sõnul radikaalselt üks psühholoogilistest struktuuridest, mis määratleb lapse suhte reaalsusega.
Lapse vanemaks saades sõltub ta vähem sellistest objektidest, mis tähistavad midagi muud (nt kepp kui hobune). Nad internaliseerivad need sümbolilised objektid ja abstraktsed mõisted, mille kaudu nad saavad mõista maailma.
Võgotski viitas ka sotsiaalsete reeglite arenemisele, mis kujunevad näiteks siis, kui lapsed mängivad kodu ning võtavad endale erinevate pereliikmete rolle. Näiteks õdedevahelised käitumisreeglid, mida igapäevaelu tähele ei pane, muutuvad mängu käigus teadvustatuks. Lisaks sotsiaalsetele reeglitele omandab laps ka eneseregulatsiooni. Näiteks, kui laps seisab võidujooksu stardijoonel, tahaks ta kohe jooksma hakata, et enne teisi finišisse jõuda, ent tema teadmised sotsiaalsete reeglite kohta mängus ning tema soov mängu nautida võimaldavad tal algset impulssi reguleerida ja oodata stardisignaali.
Ida-Euroopa
Nõukogude Liidus oli Võgotski ringi töö säilitamine väga oluline, kuid paljudes aspektides moonutas see Lev Võgotski teaduslikku pärandit[18]. Grupi liikmed panid aluse võgotskiliku psühholoogia süstemaatilisele arengule erinevates valdkondades, nagu mälupsühholoogia (Zinchenko), taju, tunnetus ja liikumine (Zaporozhets, Asnin, Leontiev), isiksus (Bozhovich, Asnin, Leontiev), soov ja tahe (Zaporozhets, Leontiev, Zinchenko, Bolzhovich, Asnin), mängu psühholoogia (Lukov, El'konin) ja õppimispsühholoogia (Zinchenko, Bolzhovich ja El'konin), samuti järkjärgulise vaimsete tegevuste kujunemise teooria (Gal'perin), üldise psühholoogilise tegevuse teooria (Leontiev) ja tegevuse psühholoogia (Zaporozhets).
Põhja-Ameerika
Põhja-Ameerikas oli Võgotski töö tuntud alates 1920ndate lõpust läbi mitmete ingliskeelsete publikatsioonide, aga ei avaldanud suuremat mõju üldisele uurimistööle. Seda situatsiooni ei muutnud ka 1962. aastal ilmunud tõlge raamatust "Mõtlemine ja keel". Läänes algas Võgotski õitseng pärast raamatu "Mind in Society" ilmumist. See koosnes Võgotski ja tema kaastöötajate osaliselt ümber sõnastatud ja osaliselt tõlgitud töödest. Võgotski õitseng algas Põhja-Ameerikas ning levis sealt ka teistesse maailma paikadesse. Seda võgotskiliku teaduse versiooni seostatakse tavaliselt selle peamiste pooldajate Michael Cole’i, James Wertschi ja nende kaastöötajate nimedega ning tuntakse suhteliselt hästi sellise nimetustega nagu "kultuurilis-ajalooline aktiivsuse teooria" või, mis veelgi kaugem tegelikust Võgotski pärandist, "aktiivsuse teooria".
Kättesaadavate Võgotski tekstide kriitika
Mõne revisionisliku koolkonna (strand) uurimused näitavad, et teatud fraasid, mõisted ja väljendid, mida tüüpiliselt seostatakse Võgotski pärandiga kui selle põhilisi osasid (nt kultuurilis-ajalooline psühholoogia, kultuurilis-ajalooline teooria, kultuurilis-ajalooline kool, kõrgemad psüühilised/vaimsed funktsioonid, internalisatsioon, lähima arengu tsoon jne) hõlmavad tegelikult mitte enam kui paar tosinat lehekülge kuueosalises Võgotski tööde kogumikus. või pole üldse kunagi Võgotski enda kirjetes esinenud. Veel on uurimused näidanud kahtlast kvaliteeti Võgotski avaldatud tekstidel, mida tegelikult autor kunagi ei lõpetanud ega plaaninud ka avaldada, , kuid postuumselt need siiski avaldati, ilma et toimetajad oleksid kinnitanud nende lõpetamata olekut,  suure hulga toimetajapoolsete sekkumiste ja Võgotski tekstide muutmisega.