cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Heimtali mõis
Park
Esiväljak on avar, ümar, ääristatud kaarja sissesõiduteega, ilmestatud üksikute puudegruppidega. Silmapaistvam neist on neljane pärnagrupp. Mõis saab alguse vana kiviristi juurest peahoone esiväljakul. Kunagi asus siin metsakabel. Legende ja pärimusi on kiviristi kohta mitmeid. Kas on risti alla maetud mõisapreili, kes läinud vabasurma ühe noore talumatsi pärast või oli seal tiik, kuhu uppus mõisniku tütar või hoopis sai rüütlite võistlusel surma üks rüütel või on sel kohal piiskopi matmispaik.
Park oli 19. sajandil rikkalikum ja huvitavam – lilleaiad, paviljonid, rippsillakesed, trepid ja kaugemal jahionnid. Dendroloogiliselt oli park rikkalik.
Mõisateenijate maja
Suur kahekorruseline, lihtsa fassaadilahendusega krohvitud hoone, kaetud eterniitkatusega. Aknad kitsad ja kõrged kaunistatud profileeritud alus- ja pealislaudadega, otstel ringselt raamitud. Otsaviilus 3 kitsast pealt ümarkaarset akent. Räästa all kitsas karniis. Hetkel seisab maja tühjana ja ootab remonti.
Ringtall
Herman von Sivers lasi selle 15 nurgaga hoone ehitada aastatel 1858–1861. See ringtall oli Viljandimaa võimsaim karjakastell ja 40 hoonest koosnenud Heimtali mõisakompleksi üks tähelepanuväärsemaid hooneid. 75-meetrise välisläbimõõduga tallihoone keskel oli algul avar maneež. 1858. aastast on kirjalikud teated, et seal asusid hobusetall, lehmalaut, nuumhärgade laut, sigala, tõlla- ja vankrikuurid ja tallimehe ruum. Loomaruumid olid hoones iseseisva Eesti riigimõisa ajal ja Heimtali sovhoosi algaastail.
1980. aastal koostatud ajalooline õiend kirjeldab ringtalli nii: “Ringtalli müürid on maakivist ja tellistest. Fassaadi ilmestab katusealune profileeritud krohvikarniis. Kahes küljes kõrged tellistega markeeritud kaarväravad. Kaetud S-kividega, osaliselt Biberschwanz-tellistega. Osaliselt on hoone silikaattellistega ümberehitatud (elukorterid jm.) Muudetud on ka välisfassaadil paiknevaid avasid.
Enne hoone taastamist ja uue ehituse tegemist oli 15-kandilisest ringtallist säilinud vaid osaliselt varisenud välismüür ning mõned sisemüürid 2008. aasta koolisügise alguseks taastati arhitekt Peep Jänese projekti põhjal hoone, kus nüüd on küla raamatukogu ja kooli jaoks spordisaal, kunsti-, arvuti- ja ka muusikaklassid.
Viinaköök
19. sajandil anti tihti mõisaansamblisse kuulunud hoonetele väga huvitav välisilme. Nii on ka Heimtali mõisa ringtall ja viinaköök arhitektuuriliselt omanäolised. 1832. aastal Peter Reinhold von Siversi ajal valminud historitsistlik hoone on uusgooti stiilis ja meenutab Londoni Towerit või keskaegset rüütlilossi. Igas nurgas on tornike, mis kunagi kui hoone ehitati, töötasid viinaköögi tõmbekorstnatena. 1901. aastal ilmunud fotol nimetab Friedrich von Sivers seda hoonet juba meiereiks, 1914. aastal aga juba juustukojaks. On teda, et Heimtali juustu müüdi ka välismaale. 19. sajandi lõpul asus Heimtalis tööle šveitslasest meier ja seal toodetud juustul oli hea minek Riias, Peterburis ja Moskvas. Ühe torni tuulelipul olev aastaarv 1927 tähendab väiksemat ümberehitust või lihtsalt remonti.
Alumine korrus maakivist, ülalt krohvitud. Hoone restaureeriti aastal 1984 ja on hetkel eraomanduses.
1962. aasta Eesti meistrivõistlused jääpurjetamises
1962. aasta Eesti meistrivõistlused jääpurjetamises  toimusid 7.–8. aprillil Harku järvel.
Tulemused
Võistkonnad: 1. Tööjõureservid I 13 315 2. Kalev I 12 022 3. Haapsalu Kalev 7 202
Taisto Noor
Ta lõpetas 1971. aastal Tallinna 22. Keskkooli ja 1977. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi Linda Sauli lauluklassi.
Aastatel 1975–1977 töötas Estonia ooperikooris.
Alates 1977. aastast töötab solisti ja lavastajana Vanemuises.
Taisto Noore repertuaari kuulub üle 40 ooperi peaosa.
Sõjatuvi
pisi|Tuvi Ameerika Ühendriikide armee teenistuses Sõjatuvi on tuvi, keda on sõdades kasutatud teadete edastamiseks juba enne meie ajaarvamist. Tuvid on head sõnumite edasitoimetajad, sest nad on sõltumatud, märkamatud ja vastupidavad. Linde on kasutatud sõjalistel eesmärkidel juba 2000 aastat tagasi Vana-Roomas.
Sale luga
Sale luga (Juncus tenuis) on loaliste sugukonda loa perekonda kuuluv rohttaim.
Taime leidub Eestis harva.
Sõjatuvi
19. sajand
1871. aastal Prantsuse-Preisi sõja ajal, kui Preisi väed alistasid Pariisi, kasutas Prantsuse sõjavägi kuumaõhupalle, et transportida tuvisid vaenlase tagalasse. Peale selle olid tuvid võimelised kandma Londonist Pariisi tuhandeid mikrofilmidel olevaid pilte. Linnud edastasid neljakuise piiramisrõnga ajal üle miljoni sõnumi. Leiti, et sõjatuvid on kasulikud, ja seetõttu kasutati neid palju rohkem esimeses maailmasõjas. pisi|Saksa õhuluure kaameraga tuvi esimeses maailmasõjas
Esimene maailmasõda
1914. aastal oli esimese Marne'i lahingu ajal Prantsuse armeel juba 72 tuvilat.
Ameerika Ühendriikide armee Signal Corps ('signaalkorpus') kasutas 600 tuvi ainuüksi Prantsusmaal. Üht nende sõjatuvi, Black Checki kukke nimega Cher Ami autasustati Prantsuse sõjalise teenetemärgiga Croix de Guerre palmioksaga kangelasliku teenistuse eest, kui ta viis Verduni lahingu ajal kohale 12 olulist läkitust. Hoolimata läbilastud rinnast ja tiivast tõi lind 1918. aasta oktoobris sõnumi kohale. Oluline teadaanne, mis tuvil purustatud jala küljes oli, päästis Ameerika jalaväediviisi Lost Battalion ('kadunud pataljon') umbes 200 sõdurist 72 elu. See ülesanne jäi Cher Amile ka viimaseks.
Teine maailmasõda ja hiljem
Teise maailmasõja ajal kasutas Suurbritannia umbes 250 000 sõjatuvi. Dickini medaliga – kõrgeima võimaliku autasuga, millega tunnustati loomi – autasustati 32 tuvi, sealhulgas Ameerika Ühendriikide armee Pigeon Service'i tuvi G. I. Joed ja Iiri tuvi Paddyt.
Suurbritannia lennuministeerium säilitas tuvide sektsiooni nii teise maailmasõja ajal kui ka sellele vahetult järgnenud ajal. Sektsiooni juht Lea Rayner teatas 1945. aastal, et linde saab treenida sihtmärgi täpseks tabamiseks väikseid lõhkekehi või biorelvi kandma. Seda ideed komitee ei realiseerinud ja 1948. aastal otsustas Suurbritannia sõjavägi loobuda tuvide edasisest kasutamisest. Sellegipoolest oli Suurbritannia salateenistus MI5 mures, et vaenlased võivad tuvisid sõjalistel eesmärkidel kasutada. Kuni 1950. aastani hoidsid nad 100 lindu tsiviiltuvilates, et harjutada vaenlase saadetud lindude vastast tegevust.
Šveitsi armee kaotas oma tuvide sektsiooni alles 1996. aastal. 2000. aastal tabas India politsei Pakistanist saabunud tuvi, kes võis levitada salajast teadet. 2016. aastal tabas India politsei taas linnu, kes kandis endaga sõnumit, milles ähvardati India peaministrit Narendra Modit. Sõnumi autoriks peeti Pakistani relvarühmitust Lashkar-e-Taibat (LeT).
Autasustatud sõjatuvid
Dikini medali on saanud 34 tuvi. Neist tuntuimad on järgmised:
Koola tuumaelektrijaam
Koola AEJ on tuumaelektrijaam Venemaal Murmanski oblastis.
Koos tuumajaamaga rajati Poljarnõje Zori linn.
Kurski tuumaelektrijaam
pisi Kurski AEJ on tuumaelektrijaam Venemaal, mis võeti kasutusele 1976. aastal.
Jaam asub Seimi jõe kaldal umbes 40 km Kurskist läänes. Tuumaelektrijaamaga koos rajati Kurtšatovi linn.
Jaam toodab elektrit Kurski oblastile ja veel 19 haldusüksusele.
Jaama reaktorid on sama tüüpi kui Tšornobõli tuumaelektrijaamal. Algselt oli jaamal kaks reaktorit, hiljem lisati veel kaks (aastatel 1983 ja 1985).
Elina Netšajeva
Elina Netšajeva (inglispäraselt ka Elina Nechayeva; sündinud 10. novembril 1991 Tallinnas) on Eesti ooperilaulja (sopran).
Haridustee
Ta lõpetas 2011. aastal Tallinna Prantsuse Lütseumi ja 2016. aastal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia magistrantuuri klassikalise laulu erialal.
Karjäär
Netšajeva osales Eesti Televisiooni noorte muusikute võistlusel telesaates "Klassikatähed 2014" ning jõudis kolme finalisti hulka.
2017. aastal oli ta ETV-s koos Marko Reikopiga "Eesti Laulu" poolfinaalide saatejuht.
2018. aastal võitis ta "Eesti Laulu" võistluse lauluga "La forza" (ta on ka selle laulu itaaliakeelsete sõnade autor) ning sai õiguse esindada Eestit Eurovisiooni lauluvõistlusel Lissabonis. Enne seda võistlust hakkas ta rahvusvahelise esinejanimena kasutama nime inglispärast kuju "Elina Nechayeva". Eurovisiooni lauluvõistlusel sai ta kaheksanda koha.
2020. aastal võttis ta osa telesaatest "Maskis laulja", kus saavutas 2. koha, kehastades fööniksit.
Ollersdorf im Burgenland
Ollersdorf im Burgenland (horvaadi: Fraterovo Selo, ungari: Barátfalva) on vald (Marktgemeinde) Austrias Burgenlandi liidumaal Güssingi ringkonnas.
thumb|Neitsi Maarja taevaminemise kirik
Strėva
Strėva on jõgi Leedus, Nemunase vasakpoolne lisajõgi.
Jõe valgla on 759 km², pikkus on 74 kilomeetrit.
Jõgi algab Trakai rajoonis Mackantiškėse külas, voolab algul itta ja läbib Šamukąse, Drabužise, Spindžiukase ning Spindžiuse järved. Seejärel pöörab jõgi põhja. Strėva läbib Stanka ja Gilušise järved, Ėglise, Strėvise ja Strėvaitise. Sellel lõigul asub jõel Bagdononysi hüdroelektrijaam (pindala 95,5 ha). Seejärel jõuab jõgi Elektrėnai omavalitsus aladele, kus läbib Nestrėvantysi järve. Elektrėnai veehoidla kohal pöörab jõgi läände, kus möödub kanali kujul Ilgise järvest ja läbib Kaišiadoryse rajooni. Seal asub jõel Pastrėvysi hüdroelektrijaama paisjärv pindalaga 18 ha, veel allpool läbib jõgi Būbliai paisjärve. Strėva suubub Kaunase veehoidlasse Lašiniai külas, paigas, kus asub Kruonise hüdroakumulatsioonijaam.
Jõe kallastel asuvad Strėva lähte hüdrograafiline kaitseala ja Strėva ülemjooksu maastikukaitseala (neid haldab Aukštadvarise regionaalpark), alamjooksul asub Strėva maastikukaitseala (haldab Kaunase veehoidla regionaalpark. Drabužise ja Spindžiuse järvede vahel asub Strėva karstiala.
Aastal 1348 toimus jõe kaldal Strėva lahing. Jõe kallastele jäävad Lašiniai, Bijautonysi, Mūro Strėvininkai, Bagdononysi ja Strėva linnamäed.
Jõe org on 200-400 meetri laiune, Žiežmariai kohal aga 1,5 kilomeetri laiune. Jõe kaldad on ülemjooksul valdavalt 0,4-2 meetri kõrgused, ülevalpool Būbliai paisjärve 2-4 meetri kõrgused, alamjooksul veelgi kõrgemad. Jõesäng on ülalpool Elektrėnai veehoidlat 1,5-12 meetri laiune, allpool 15-20 meetri laiune. Voolukiirus on keskjooksul 0,1-0,3 m/s, alamjooksul aga 0,7-1,0 m/s. Semeliškėse kohal on jõel veemõõdujaam. Suuremad asulad jõe kaldal on Pastrėvys, Semeliškės, Elektrėnai, Žiežmariai, Naujosios Kietaviškės,
Jõe nimi tuleneb tõenäoliselt sõnast strėvus, mis tähendab noolelendu.
Katrin Saarsalu-Layachi
Katrin Saarsalu-Layachi (sündinud 10. jaanuaril 1967 Tallinnas) on Eesti diplomaat. 2019. aastast on ta Eesti suursaadik ÜRO ja teiste rahvusvaheliste organisatsioonide juures Genfis.
Elulugu
Saarsalu-Layachi on lõpetanud 1979. aastal Laupa põhikooli ja 1990. Tartu Ülikooli õigusteaduskonna. Aastatel 1990–1991 töötas ta advokaadina Niguliste Advokaadibüroos. 1994. aastal lõpetas Saarsalu Baseli Ülikooli Euroopa instituudi magistrantuuri, olles üks esimesi eestlasi, kes sai magistrikraadi Euroopa Liidu õiguse alal.
1991. aastast on ta töötanud Eesti välisministeeriumis. 1996. aastani oli Saarsalu-Layachi välisministeeriumi juriidilise osakonna nõunik. Aastatel 1996–1999 oli ta nõunik Eesti Vabariigi alalises esinduses Euroopa Liidu juures ja 1999–2003 välisministeeriumi Euroopa integratsiooni osakonna peadirektor.
2003–2009 oli Saarsalu-Layachi Eesti Vabariigi erakorraline ja täievoliline suursaadik Austria Vabariigis, Sloveenia Vabariigis, Slovaki Vabariigis ja Šveitsi Konföderatsioonis ning oli akrediteeritud ÜRO Viini peakorteri, IAEA ja CTBTO juurde. 2009.–2019. aastatel töötas ta välisministeeriumi peamajas personaliosakonna peadirektorina.
2019. aasta 30. augustist on Saarsalu-Layachi Eesti suursaadik ÜRO ja teiste rahvusvaheliste organisatsioonide juures Genfis.
Saarsalu-Layachi räägib võõrkeeltena saksa, inglise, prantsuse ja vene keelt.
Ain Aitsam
Haridus
Lõpetas aastal 1949 Pärnu 1. Keskkooli (Pärnu Ühisgümnaasium) ja aastal 1954 cum laude Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitusteaduskonna hüdrotehniliste ehitiste erialal. Aastatel 1954–1957 oli aspirantuuris Leningradi Polütehnilise Instituudi juures.
Niederorschel
Niederorschel on vald Saksamaal Tüüringi liidumaal Eichsfeldi kreisis. Endised vallad Deuna, Gerterode, Hausen ja Kleinbartloff ühendati Niederorscheliks jaanuaris 2019. Veel kuuluvad sinna paikkonnad Niederorschel, Oberorschel ja Rüdigershagen.
Šaštín-Stráže
Geograafiline asend
Šaštín-Stráže asub riigi lääneosas ajaloolises Záhorie piirkonnas, Tšehhi piirist 12 km ja Austria piirist 15 km kaugusel. Läbi linna voolab Myjava jõgi.
Ain Aitsam
Teaduskraad ja kutse
Aastal 1959 kaitses Leningradi Polütehnilises Instituudis tehnikakandidaadi väitekirja; dotsent 1961 (kinnitati aastal 1964); aastal 1968 kaitses füüsika-matemaatikadoktori väitekirja (NSV Liidu TA Okeanoloogia Instituut, kinnitati aastal 1969), professor 1969 (kinnitati aastal 1970).
Töökäik
Tallinna Polütehnilises Instituudis TTÜs 1957–1974: hüdrotehnika ja geodeesia kateedri assistent 1957, vanemõpetaja 1960-1961; sanitaartehnika kateedri dotsent 1961–1969, professor 1969–1974; sanitaartehnika probleemlaboratooriumi teadur 1964–1972. Eesti NSV TA Termofüüsika ja Elektrofüüsika Instituudis/Eesti TA Termofüüsika ja Elektrofüüsika Instituudis sektorijuhataja 1972–1976, 1987–1991 (1972–1973 kohakaaslus); merefüüsika sektori juhataja 1974–1976; teadusala asedirektor 1984–1986; Läänemere osakonna juhataja 1989–1991. Eesti TA Ökoloogia ja Mereuuringute Instituudi peateadur 1990–1993, konsultantprofessor 1993. Ettevõtte AS Rakendusteadus ja Tehnika (AS RTT) asedirektor ja nõukogu esimees 1991–…
Šaštín-Stráže
Ajalugu
Šaštíni küla on ürikutes esmamainitud 1218. aastal.
Ain Aitsam
Teadustöö mujal
Hamburgi Ülikooli külalisprofessor ja -teadur 1983, 1989; TRÜ külalisprofessor 1983–1984; korduvalt Kieli Ülikooli Mereinstituudi külalisteadur mereuuringute alal.
Teadustöö põhisuunad
Hüdroloogia; Eesti veekogude kompleksne kasutamine ja kaitse; merefüüsika ja merekeskkonnakaitse. Avaldanud üle 150 publikatsiooni.
Pz 58
Mittlerer Panzer 1958 (MPz 58) on Šveitsi keskmine tank.
Ain Aitsam
Isiklikku
Ain Aitsam sündis koolmeistrite perekonnas. Tema vend Mihkel Aitsam (1929–2013) oli insener ja invaliikumise aktivist.
Šaštín-Stráže
Ajalugu
1961. aastal ühendati Šaštíni ja Stráže nad Myjavou külad Šaštínske Stráže külaks. Šaštín-Stráže nimi sai küla 1971. aastal.
Linnaõigused sai Šaštín-Stráže 1. septembril 2001.
Wilhelm Lehmbruck
pisi|Autoportree 1902 Wilhelm Lehmbruck (4. jaanuar 1881 Meiderich – 25. märts 1918 Berliin) oli saksa skulptor, maalikunstnik ja graafik. Teda peetakse üheks esimestest, kui mitte esimeseks moodsa aja kunstnikuks, kes eiras oma loomingus inimkeha loomulikke proportsioone.
Lehmbruck on tuntud gootikast mõjutatud sihvakate ning pikaks- ja väljavenitatud ekspressionistlike figuuride poolest.
Noorus ja õpingud
Aastatel 1895–1899 õppis Lehmbruck Düsseldorfi rakenduskunsti koolis kohaliku omavalitsuse stipendiaadina skulptuuri ja dekoratiivkunsti. Pärast kooli lõpetamist teenis ta 1899–1901 elatist teaduskirjanduse illustraatorina.
1906. aastal, õpingute viimasel aastal, valmis Lehmbruckil oma tulevase abikaasa Anita Kaufmanni esimene portree ning seejärel rida idüllilise iseloomuga ema ja last kujutavaid töid.
Veera Ruoho
Veera Marita Ruoho (neiuna Liukkonen; sündinud 4. augustil 1969 Hirvensalmil) on Soome politseinik, poliitik ja sportlane (taekwondo). Ta on aastast 2015 Eduskunna liige.
Wilhelm Lehmbruck
Elukutseline kunstnik Saksamaal
1907. aastal abiellus Lehmbruck Kaufmanniga. Perekonnale tagasid sissetulekud portreede ja hauamonumentide tellimused ning abikaasa oli paljude Lehmbrucki selle ajajärgu teoste modelliks.
Veera Ruoho
Ta sai aastal 1991 politseinikuks. Ta on töötanud liikluspolitseis ja Helsingi politseiosakonna välismaalaste üksuse juures.
Wilhelm Lehmbruck
Elukutseline kunstnik Saksamaal
Lehmbrucki õpingutele järgnenud ajajärgu loomingu iseloomustamiseks on välja toodud Adolf von Hildebrandi, Donatello, Michelangelo Buonarroti ja Auguste Rodini loomingu mõjud. 1910. aastal valminud “Seisja” on esimene Lehmbrcuki elusuurusest suurem inimfiiguur.
Veera Ruoho
2015. aasta Soome parlamendivalimistel valiti ta Eduskunna liikmeks. Aastatel 2015–2017 kuulus ta Põlissoomlaste parlamendirühma. Aastast 2017 kuulub ta Koonderakonna parlamendirühma.
Wilhelm Lehmbruck
Aastad Pariisis
Aastal 1910 asus Lehmbruck elama Pariisi. Sel perioodil tegeles Lehmbruck lisaks skulptuurile ka ofordi, litograafia ja maalimisega. Pariisi kolimise järel saabus Lehmbrucki läbilöök ka rahvusvahelisel tasandil.
Veera Ruoho
Ta on võitnud taekwondos ühe maailmameistrivõistluste pronksmedali (aastal 1993) ja kaks euroopa meistrivõistluste pronksmedalit (aastatel 1990 ja 2000).
Wilhelm Lehmbruck
Aastad Pariisis
1911. aastal valmis Lehmbrucki üks tuntumaid skulptuure “Põlvitaja”. Teos oli väljas näitustel Pariisi Sügissalongis ja 1912. aastal Kölnis. 1913. aastal viidi teos USA-sse, kus seda eksponeeriti Armory Show' näitustesarjas.
Veera Ruoho
Isiklikku
Ta on abielus ja ühe lapse ema.
Wilhelm Lehmbruck
Aastad Pariisis
Kuna “Põlvitaja” polnud müüa, veeti see USA-st see tagasi Prantsusumaale. Transpordi käigus sai skulptuur kannatada. Lehmbruck ei pidanud katkist kuju vastuvõetavaks ning see jäi kuni 1938. aastani transpordifirma lattu. Unustusehõlma skulptuur siiski ei jäänud ning kahekümnendate keskpaigas paigutati “Põlvitaja” pronksi valatud versioon Duisburgi parki. Kuna natsid pidasid Lehmbrucki mandunud kunsti esindajaks, kõrvaldati skulptuur pargist.
Lehmbrucki teised tuntumad Pariisis veedetud aastatel valminud skulptuurid on “Seisev naine” (1910), “Põlvitav naine” (1911, asub New Yorgi Moodsa kunsti muuseumis) ja “Seisev noorus” (1913).
1913. aastal valminud üleelusuurune “Suur mõistus” jäi viimseks täispikaks naisfiguuriks Lehmbrucki loomingus. Hiljem kujutas Lembrucki naisekeha vaid osaliselt ning täisfiguuri kasutas ta vaid mehi ja noorukeid kujutades.
Tagasi Saksamaal
Esimese maailmasõja puhkedes oli Lehmbruck sakslasena sunnitud Pariisist kodumaale naasma. Algul teenis Lehmbruck Berliinis sõjaväelaatsaretis, 1916. aasta algul lähetati ta Strasbourgi kui rindekunstnik, 1914. aastal valmis Lehmbrucki ilmselt kuulsaim teos, skulptuur “Langenu”, mis kujutab käpuli väljavenitatud alasti mehefiguuri, mille pea toetub vastu maad ning maas vedeleb kasutu mõõk.
Lehmbrucki selle perioodi tuntumate teoste sekka kuulub ka autoprtree “Mõtleja pea”.
Aru mõis I (Peetri)
Aru mõis (saksa keeles Aru) oli rüütlimõis Järvamaal Peetri kihelkonnas.
Wilhelm Lehmbruck
Elu lõpuaastad
Pärast kahte Berliinis veedetud aastat asus depressiooni põdev Lehmbruck 1916. aasta detsembris elama Šveitsi Zürichisse. Perekond kolis talle järele. Lehmbruck tutvus Šveitsis oma elu femme fatale 'i, näitleja Elisabeth Bergneriga ning kolis perekonnast lahku.
1919. aasta algul naasis Lehmbruck Berliini, kus ta valiti Preisimaa Kunstiakadeemia liikmeks.
25. märtsil sooritas Lehmbruck gaasiga enesetapu.
1962. aastal maeti Lehmbrucki põrm ümber Waldfriedhofi kalmistule Duisburgis ning kaks aastat hiljem avati Duisburgis Lehmbrucki muuseum.
Suurim Lehmbrucki teoste kollektsioon asub Saksamaal Duisburgis Lehmbrucki muuseumis. Hoone arhitekt on kunstniku poeg Manfred Lehmbruck (1913–1992). Muuseumi kogus on ligi sada Lehmbrucki skulptuuri, lisaks veel ligi 900 joonistust, 200 graafilist lehte ja 40 maali. Lehmbrucki töid leidub näiteks Stadeli muuseumis Frankfurdis, New Yorgi moodsa kunsti muuseumis, Washingtoni Rahvusgaleriis, ning Tate'i galeriis Londonis. Kuna Lehmbrucki lähedane sõber arhitekt Ludwig Mies van der Rohe (1886–1969) kasutas korduvalt Lehmbrucki skulptuure enda kavandatud ruumide kujunduses, võib mitmeid Lehmbrucki teoseid näha van der Rohe kujundatud hoonetes.
513
513. aasta
Kalinini tuumaelektrijaam
Tuumajaam on rajatud 1974. aastal. Elektrijaamas on neli VVER-1000 (ВВЭР-1000) tüüpi energiaplokki võimsusega 1000 MW. Plokid on ehitatud aastatel 1984, 1986, 2004 ja 2011. Jaama koguvõimsus on 4000 MW.
Sonnensteini vald
Sonnenstein on vald Saksamaal Tüüringi liidumaal Eichsfeldi kreisis. See moodustati 1. detsembril 2011 varem omaette valdade Bockelnhageni, Holungeni, Jützenbachi, Silkerode, Steinrode, Stöckey, Weißenborn-Lüderode ja Zwinge ühendamise teel.
Adelphicos
Adelphicos on maoperekond.
Klassifikatsioon
Perekonda Adelphicos klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid :
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Adelphicos seisuga 08.12.2013.
Kuzmiškės
Kuzmiškės (poola keeles Kuźmiszki) on Vilniuse linnaosa, mis asub linna lõunaosas Naujininkai valla territooriumil. Kuzmiškės piirneb idas Pupinėga, lõunas Mickūnaiga, läänes aga Salininkaiga.
Praeguse linnaosa kohal asus varem samanimeline küla.
Marseljeesist internatsionaalini
pisi|Ümbrispaberiga sarja raamatud "Marseljeesist internatsionaalini" (alapealkirjaga "Kaasaeglaste mälestusi poliitilis-ühiskondliku ja seltskondliku elu alalt Prantsuse revolutsioonist tänini") on aastatel 1937–1940 Eestis ilmunud raamatusari, mida andis välja kirjastusühing Loodus.
Raamatud ilmusid kahe sarjana pehmes ja kõvas köites. Kõvaköitelised olid saadaval liht- ja iluköites ning lisaks Taska poolnahkköites.
Sarjas ilmunud raamatud
pisi|Raamatute eeslehel olev info sarja kohta Alljärgnev nimekiri on esitatud alfabeetilises järjekorras:
Eesnääre
pisi|Vasakpoolne joonis näitab normaalset eesnääret ja uriini voolu kusepõiest kusitisse. Parempoolne pilt näitab suurenenud eesnäärme surumist põiele ja kusitile, blokeerides uriini voolu Eesnääre (ladina keeles prostata) on kastanimunasuurune nääre, mis asub kusepõie all häbemeluu taga pärasoole ees.
Eesnäärmega seotud lihased tagavad kuse püsimise põies ning nende kahjustus võib põhjustada kusepidamatust. Eesnäärme ülesanne on reguleerida mehaaniliselt vastandlikku lihastööd nõudvaid kusemis- ja seemnepurskeprotsesse. Samuti osaleb eesnääre seemnevedeliku tootmises. Eesnäärmesekreet moodustab spermast pea 30% ning selle ülesanne on toita ja aktiivistada spermatosoide ning kaitsta neid naise suguteedes.
Eesnäärmega seotud probleemid
Eesnäärme suurenemine on protsess, mille käigus eesnäärme kude suureneb. Üldiselt mõjutab see mehi pärast 40. eluaastat. Umbes kolmandikul suurenenud eesnäärmega meestest on urineerimisprobleeme ja nad vajavad ravi. Vananemise käigus üldiselt kaebused süvenevad.
Eesnäärmevähk on eesnäärme pahaloomuline kasvaja, mis võib levida lümfiteedesse, luudesse, kopsudesse, kusepõide ja teistesse elunditesse. Eesnäärme kasvaja areneb võrreldes teiste pahaloomuliste haigustega aeglasemalt. Eesti meeste seas on eesnääre kõige sagedasemaks kasvaja paikmeks. Eesnäärmevähki võib soodustada vanus, ülekaalulisus või varasem eesnäärme- või rinnavähi esinemine perekonnas. Suremus eesnäärmevähki on vähenenud. Selle põhjuseks on meeste tervisekontrolli suurenemine ja vähi avastamine varajases staadiumis. Eesnäärmevähki esineb üle kogu maailma ja üha noorematel meestel.
Lääne-Nigula vald (2013)
Lääne-Nigula vald oli kohaliku omavalitsuse üksus Eestis Lääne maakonnas.
Lääne-Nigula vald moodustati 2013. aasta kohalike valimiste järel Oru, Risti ja Taebla vallast.
2016. aastal sõlmisid Kullamaa, Lääne-Nigula, Martna, Noarootsi ja Nõva vald ühinemislepingu. 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus moodustus nende viie valla ühinemisel uus omavalitsusüksus – Lääne-Nigula vald.
Juhtimine
2015. aasta seisuga oli vallavolikogus 17 kohta. Kokku on vallas 17 ametnikku, kelle hulgas on 5 vallavalitsuse liiget. Lääne-Nigula vallavolikogu koosseisu kuulusid: Ülle Erman, Mati Kallemets, Andres Kampmann, Allan Kelder, Arno Kelnik, Lea Lai, Andres Liiv, Lauri Lilleoks, Rutt Lillepea, Renek Loorens, Jaanus Mägi, Margus Ojamäe, Tõnis Peikel, Andrus Post, Risto Roomet, Argo Roos ja Tarmo Kruuspan. Lääne-Nigula vallavalitsus asus Taeblas, vallavalitsuse teeninduskeskused asusid veel Linnamäel ja Ristil. Vallavalitsuse juhtida oli neli kooli, sealhulgas üks gümnaasium, neli lasteaeda, neli raamatukogu, kaks hooldekodu ja neli noortekeskust. 2015. aasta seisuga oli vallavanem Mikk Lõhmus. Lisaks Lõhmusele kandideeris ka Guido Ulejev. Volikogu hääled jagunesid järgmiselt: Mikk Lõhmusele 14 ja Ulejevile 3 häält.
Asend
27. juunil 2013 loodud uus Eesti haldusüksus Lääne-Nigula asus Lääne maakonna kirdeosas, Lääne-Eesti madalikul. Lääne-Nigula vald piirnes loodes Noarootsi ja Nõva vallaga, põhjas Padise vallaga, kirdes Nissi vallaga, kagus Märjamaa ja Kullamaa vallaga ning lõunas Martna ja Ridala vallaga. Piir Padise ja Nissi vallaga oli ühtlasi ka Lääne maakonna ja Harju maakonna piiri osaks. Märjamaa ja Lääne-Nigula vaheline piir oli Raplamaa ja Läänemaa maakondade piiri osaks. Endine Oru valla territoorium Lääne-Nigula valla edelaosas piirnes Saunja lahega.
Lääne-Nigula territooriumil on ülekaalus soo- ja metsaalad. Maastik valla territooriumil on valdavalt tasane, erandiks on Palivere mandrijää servamoodustise vöönd, kus esineb ka väiksemaid mägesid. Palivere mandrijää servamoodustiste alal asub Lääne-Nigula ja ühtlasi ka Lääne-Eesti kõrgeim mägi Pikajalamägi, mille kõrgus on 51 meetrit merepinnast. Lääne-Nigula põhjaosas paiknevad Valgeristi raba ja Läänemaa Suursoo, mis kuuluvad Läänemaa Suursoo maastikukaitseala koosseisu. Saunja lahega piirnev edelaosa kuulub Silma looduskaitseala koosseisu. Valla lõunaosas asub Marimetsa looduskaitseala põhjaosa ja ühtlasi ka Marimetsa rabamassiivi põhjaosa. Kirdeossa jääb Valgejärve maastikukaitseala. Samuti jäävad valla territooriumile Marimetsa–Õmma, Mustjärve raba ja Suursoo-Leidissoo hoiuala.
Ajalugu
Lääne-Nigula valla nimi võeti Lääne-Nigula kihelkonna järgi, mille piirid kattuvad valla piiridega suurel määral.
Lääne-Nigula kihelkonda on esimest korda mainitud aastal 1367. Varasem asustus on seotud kuni 16. sajandi keskpaigani Saare-Lääne piiskopkonnaga, enamus territoorium oli vasallidele läänistatud. Ajalooliselt on olnud tihedamalt asustatud kihelkonna lõunaosa. Territoriaalne seotus rannarahvastega tõi ka Lääne-Nigula kihelkonda rootslasi. 19. ja 20. sajandil jäi piirkond majanduslikult ja kultuuriliselt muudele Läänemaa kihelkondadele alla. Suuresti mõjutas piirkonna arengut Keila–Haapsalu raudtee avamine 1906. aastal. Sellega tekkis Palivere raudteejaama juurde alevik.
Nõukogude okupatsiooni ajal asus piirkonnas mitu väikest kolhoosikeskust. Ka praegu on nendel aladel nii suuremaid kui ka väiksemaid talupidajaid. 20. sajandi teisel poolel hakkas eriti jõudsalt kasvama Taebla alevik, mis on siiani Lääne-Nigula suurim alevik. Lääne-Nigulale anti vallaõigused 2013. aastal, kui ühinesid Oru, Taebla ja Risti vald.
2017. aasta märtsis liideti Lääne-Nigula vallaga Rehemäe küla, mis enne kuulus Nissi valda.
Ühinemise lugu
Oru, Risti ja Taebla vald alustasid ühinemisläbirääkimisi 2013. aasta jaanuaris. Algatajaks võib pidada Oru valda. Läbirääkimiskõnelustel osales lisaks eelmainitud valdadele ka Nõva vald. Eesti mõistes oli nende piirkondade näol tegemist keskmise populatsiooniga. Nii Oru kui Risti vallas elas 889, Taebla vallas 2510 ning Nõva vallas 386 elanikku.
The Cat and the Canary
"The Cat and the Canary" on John Willardi näidend aastast 1922.
Lääne-Nigula vald (2013)
Ühinemise lugu
Kõik vallad korraldasid 5.–7. aprillil 2013 oma rahva seas referendumi. Oru, Risti ja Taebla valla rahvas hääletas ülekaalukalt ühinemise poolt. Nõva valla rahvas kaldus napilt ühinemise vastu. Nimetatud valdade volikogude ühinemisküsimuse hääletuse istung toimus 15. aprill 2013. Peale Nõva valla olid kõik vallavolikogud ühinemise poolt. Nõva valla volikoguliikmed hääletasid ühehäälelise enamusega üheksast häälest ühinemise vastu. 27.06.2013 jõustus seadusemuudatus, milles muudeti Oru, Taebla ja Risti vald üheks vallaks. Uue valla nimeks sai Lääne-Nigula vald, sama nime kannab ka ühinenud valdade territooriumiga kattuv kihelkond.
The Cat and the Canary
Näidend räägib vana ja rikka ekstsentriku Cyrus Westi surmast ja pärandusest. West tundis, et ta sugulased jälgisid tema varandust, nagu nad oleksid kassid ja tema kanaarilind. Ta määras, et tema testamenti tuleb lugeda alles kakskümmend aastat pärast tema surma. Aja kätte jõudes kogunevadki sugulased tema vanasse majja, mis on nüüd tühi ja hirmutav. Westi testament ütleb, et kogu varanduse pärija on tema kaugeim Westi nime kandev sugulane, kes peab olema selge mõistusega ja seaduse ees teovõimeline. Ülejäänud õhtu selles majas muudab küsitavaks, kas noor habras naine Annabelle West, kes paistab olevat pärija, on ikka piisavalt mõistuse juures.
Lääne-Nigula vald (2013)
Ühinemise lugu
Nõva valla mitteühinemist võib seostada kolme põhjusega. Esiteks puudus 2013. aastal Nõval selge vajadus abi järele. Vallal oli toimiv avalike hüviste süsteem ja teostatavad plaanid tulevikuks. Teiseks aspektiks võib pidada Nõva seost Harjumaaga. Nõva liideti Lääne-Eestiga 1953. aastal, enne seda kuulus Nõva Harjumaa alla. Seega võiks pidada Nõva ajaloolisi sidemeid eelkõige kirdesuunalisena. Kolmanda põhjusena võib välja tuua seadusandluse kohmakuse – puudus tugev raamseadustik, mis oleks toetanud sujuvat valdade ühendamist. Eelkõige võidi ohukohaks pidada Risti suurt laenukoormat, mida tuleb edasi kanda ühisvallal. Kogu ühinemisprotsess oli suhteliselt kiire, seega jäi lahendamata palju küsimusi Nõva valla ja loodud ühisvalla arengute osas. 2015. aastal on algamas läbirääkimised Nõva, Padise ja Vasalemma valla ühinemise üle.
Elanikkond
Lääne-Nigula valla elanike arv oli kahanemise trendis – sarnaselt enne ühinemist kõigis kolmes vallas valitsenud olukorraga. Enne ühinemist vähenes rahvastik kõige kiiremini Taebla vallas ja kõige stabiilsem püsis rahvaarv Risti vallas. 2015. aasta seisuga elas Taebla alevikus 843, Palivere alevikus 717 ja Risti alevikus 539 inimest. Suurim küla oli Linnamäe 371 inimesega. Kõige rohkem inimesi 2014. aasta seisuga oli vanuses 44–64 aastat. Väljarännet esines 2012. aastal kõige rohkem vanuserühmas 24–34, kõige suurem sisseränne oli samas vanusegrupis, kuid see jäi väljarändele enam kui poolega alla. Nii sisse- kui väljaränne oli seotud kõige rohkem Harjumaaga.
Majandus
Lääne-Nigula eelarve oli umbes 4,4 miljonit eurot, 2014. aastal ületasid tulud kulusid 36 134 euro ulatuses. Enamik tulusid laekus valdadele tulumaksust ja riiklikest toetustest.
Enne ühinemist oli kõige suurem laenukoormus Risti vallal; see oli mitu korda suurem kui teistel ühinenud valdadel.
Lääne-Nigula valda läbis Haapsalu–Tallinna maantee, mis on teinud piirkonna majanduslikus mõttes atraktiivsemaks. Valla keskusest Haapsallu oli 13 km ja Tallinna 85 km.
Suuremateks ettevõteteks 2015. aasta seisuga olid Rannarootsi Lihatööstus, Linnamäe Lihatööstus Linpet, Dinoxo, Nordic Lumber ja Cipax.
Töötuse määr 2011. aastal oli kõigil kolmel vallal 3,5–4%. Kõige suurem registreeritud töötus 2011. aasta seisuga oli Taeblas.
Aru mõis II (Peetri)
Aru mõis (saksa keeles Arrohof) oli poolmõis Järvamaal Peetri kihelkonnas.
Alsunga kihelkond
thumb|250px|[[Kuramaa kubermang]] Alsunga kihelkond (saksa keeles Kirchspiel Alschwangen) oli haldusüksus Aizpute kreisis Kuramaa kubermangus Lätimaal.
Rascal
Rascal on Iisraelis valmistatud soomustatud liikursuurtükk.
Pvpj 1110
Pvpj 1110 (rootsikeelne täielik nimi Pansarvärnspjäs 1110, kasutatakse ka tähistust Pv 1110) on Rootsi 90 mm vintraudne tagasilöögita tankitõrjekahur.
Ajalugu
Relv loodi 1950. aastal ja võeti kasutusele Rootsi kaitseväes 1959. Kokku toodeti seda 1600 tükki. Relva konstruktsioon on tänapäeval sama, aga laskemoona on modifitseeritud. Tüüpiliselt kasutati kahurit järelveetavana Volvo L3314-ga või selle peale paigutatult. Alates 1970. aastate lõpust paigutati kahureid ka veokitele Tgb 1111 või Bv 2062. Külma sõja ajal olid ainsad kasutajad Rootsi ja Iirimaa. Iiri armee katsetas kahurit ka lahtiselt ühe Comet tanki peale torni asemele paigutatult. Mõlemad on selle teenistusest maha kandnud (Rootsi 1990. aastate lõpus). Lisaks anti 300 kahurit Eestile, Lätile ja Leedule, kus neid siiani kasutatakse.
Kirjeldus
90 mm suurtükk on tagasilöögita mitmeotstarbeline ründe- ja kaitserelv soomukite, raudbetoonkindlustuste ja nende sisse varjunud elavjõu hävitamiseks. Relv on konstrueeritud jalaväerelvana tulistamiseks nii maapinnalt kui ka maasturilt. Kahuril on optiline sihik ja varuvariandina ka mehaaniline sihik. Lisaks on kahuril 7,62 mm märkimispüss (salves kümme padrunit). Talvetingimustes saab kahuri paigutada ka spetsiaalsele kelgule (pulka) või suuskadele. 90 mm tankitõrjekahuri meeskonda kuulub 5 meest: relvaülem, sihtur, laadur, abilaadur, abilaadur-maasturijuht. Juhul kui meeskonnal puudub maastur, siis maasturijuht täidab meeskonnas abilaaduri kohuseid ja enamasti ka julgestaja ülesandeid.
Relv on konstrueeritud tagant väljuvate gaaside tööpõhimõttel, seepärast on raud avatud mõlemast otsast. Et kahur on tagasilöögita, puudub sel tagasilööki summutav konstruktsioon.
Relvaraud on riputatud munaka abil, mis võimaldab raua liigutamist nii horisontaalselt kui ka vertikaalselt. Rauda liigutatakse sihtimise ajal kahe käepideme abil. Eesmine käepide on varustatud pidurdushoovaga, mille abil saab munakat pidurdada ning rauda fikseerida. Tagumine on püstolkäepide, kus paikneb päästemehhanism ja on võimalik relvi kaitseriivistada.
Laskemoon
Pvpj 1110 on mõeldud kasutama HEAT mürske, rootsikeelse nimetusega spårljuspansarspränggranat, lühendatult slpsgr:
Pipartatik (perekond)
Pipartatik (Chalciporus) on puravikulaadsete seltsi kuuluv seente perekond.
Perekonna eraldas 1908. aastal prantsuse mükoloog Frédéric Bataille, kuigi seda ei tunnustatud mitu aastakümmet ja klassifitseeriti sageli tatiku perekonna (Suillus) osaks või seostati seda perekonnaga Pulveroboletus. Saksa mükoloog Rolf Singer määras selle uuesti eraldi perekonnaks 1973. aastal ning ta eraldas tatiku perekonnast liigid erinevate pigmentide alusel.
Perekonna teaduslik nimetus Chalciporus tuleneb vanakreekakeelsest sõnast khalkos, mis tähendab 'vaske'. Perekonna nimetus tähendab tõlkes 'vasksed torukesed'.
Pipartatiku perekond moodustas koos perekonnaga Buchwaldoboletus rühma, mis on varane haru puravikuliste sugukonnas. Paljud sellesse rühma kuuluvad liigid on ilmselt parasiitsed. Hiina mükoloogid Wu ja Yang lõid sellele klaadile eraldi alamsugukonna Chalciporoideae.
Pipartatikutel on harilikult väike, 7–10 cm pikk viljakeha. Kübar on 2–6 cm lai. Kübarale kinnituvad torukesed on tumeoranžist roosakaspunased. Viljaliha on kollakasvalge, punase kumaga ning ei muuda murdumisel värvi.
Liike
Perekonna tüüpliik on pipartatik (Chalciporus piperatus), mis on laialt levinud, samuti leidub seda Eestis.
Cube (aadlisuguvõsa)
Cube oli Saksamaalt Brandenburgi markist pärit Saaremaa ja Eestimaa aadlisuguvõsa.
Suguvõsa esiisa oli Sigmund (Sigesmund) Cube (umbes 1620 - 1679).
18. sajandi keskel tulid suguvõsa esindajaid Liivimaale, kust liikusid edasi nii Baltikumi teistesse kohtadesse, Soome, Venemaale.
24. novembril 1791 aadeldati Johann Christlieb von Cube Leopold II poolt. 1822 immatrikuleeriti Friedrich Gustav von Cube ja Ludwig Ferdinand von Cube Saaremaa rüütelkonna aadlimatriklisse. 1893 immatrikuleeriti Gustav von Cube ja Felix von Cube Baieri aadlimatriklisse. 1905 immatrikuleeriti Maximilian Valentin von Cube Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse.
Cubedele kuulus Vana-Varbla mõis.
Ligandi sidumiskatse
Ligandi sidumiskatse on katse või analüütiline protseduur, mis põhineb ligandimolekulide seostumisel antikehade, retseptorite ja muude makromolekulidega. Ligand-retseptor komplekside olemasolu ja ulatust detekteeritakse erinevate meetoditega, näiteks elektrokeemiliselt või fluorestsentsdetektsiooni abil. Seda protseduuri on võimalik kasutada huvipakkuvate retseptorspetsiifiliste molekulide olemasolu kinnitamiseks proovis.
Kõige rohkem kasutatakse ligandi sidumiskatseid farmakoloogias. Sidumiskatsete abil loovad farmakoloogid ravimeid, mis on selektiivsed või käituvad sarnaselt endogeensete rakukomponentidega. Teisalt on olemas ka selliseid meetodeid, mille abiga luuakse retseptorite antagoniste ehk ligandeid, mis peatavad edasise signaalideraja. Kõige sellega arvestades on teadlastel võimsad vahendid, millega mitte ainult kvantiseerida signaalmolekule ja nende retseptoreid, vaid ka panustada väärtusliku farmakoloogilise infoga ravimiarendusse ja raviplaanidesse.
Ajalugu
Ligandi sidumiskatsete teerajajaks võib pidada Karl Landsteinerit. Ta töötas loomade immuniseerimise alal, tootes kindlatele valkudele vastavaid antikehasid. Tänu Landsteineri tööle ja immunoanalüüsi tehnoloogiale, said teadlased hakata analüüsima molekulaarsel tasemel. 1960. aastal viisid Rosalyn Sussman Yalow ja Solomon Berson läbi esimese reaalse ligandi sidumiskatse. Nad uurisid insuliini ja temale spetsiifilise antikeha seostumist. Lisaks sellele töötasid nad välja esimese radioimmunoanalüüsi (RIA) insuliini jaoks. Nende avastused andsid väärtuslikku infot valguliste hormoonide tundlikkuse ja spetsiifika kohta verel baseeruvates vedelikes. 1977. aastal tunnustati Yalowi ja Bersoni saavutusi Nobeli auhinnaga meditsiinis. Teadlased on tänu RIA tehnoloogia väljatöötamisele suutnud radioaktiivsuse kasutamisest edasi liikuda ja sooritada katseid muude meetoditega.
Kasutusalad
Ligandi sidumiskatsetega saame teada, millised interaktsioonid kahe molekuli vahel tekivad ja mis on seostumise afiinsus. Sidumiskatsete kõige tähtsamad parameetrid on reagentide ja produktide kontsentratsioon, reaktsiooni tasakaalukonstandi stabiilsus kogu katse vältel ning kõrvalreaktsioonide usaldusväärsus ja kehtivus. Olgugi et sidumiskatsed on üsna lihtsad, ei anna nad infot selle kohta, kas kasutatav ühend mõjutab enda sihtmärgiks oleva struktuuri talitlust.
Radioligandi sidumiskatsed
Radioligande kasutatakse, et mõõta ja määrata ligandi seostumist retseptoritega. Ideaalis peaks neil liganditel olema suur afiinsus, väike mittespetsiifiline seostumine, suur spetsiifiline aktiivsus väikeste retseptori kontsentratsioonide detekteerimiseks ja suur spetsiifiline seostumine.
Radioligandi radioaktiivsuse tase (mooli kohta) väljendub spetsiifilise aktiivsusena (SA), mida mõõdetakse Ci/mmol. Radioligandi tegelik kontsentratsioon mõõdetakse tootjalt saadud ligandi kasutades. Järgneva võrrandi abil saab algse kontsentratsiooni välja arvutada.
Küllastussidumiskatsed
Sellise katse jaoks on kasutusel kaks strateegiat. Esimene võimalus on suurendada lisatud radioligandi kogust ning samal ajal hoida spetsiifiline aktiivsus ja radioligandi kontsentratsioon konstantsena. Teine võimalus on suurendada lisatud radioligandi kogust ning samal ajal märgistamata ligandi lisamise teel vähendada radioligandi spetsiifilist aktiivsust.
Scatchardi graafik
Scatchardi graafikuga näidatakse tavaliselt radioligandi afiinsust. Siin on näide Scatchardi graafikust: tühi|pisiGraafikul on y-teljel seotud/seostumata radioligandi kontsentratsioonide suhe ja x-teljel on seostunud radioligandi kontsentratsioon. Graafiku tõus on võrdne miinus ühe ja afiinsuskonstandi vahelise jagatisega. Punktis, kus graafik lõikab x-telge, asub maksimaalne sidumissaitide arv Bmax. Selleks, et võrrelda retseptori tihedusi erinevates kudedes ja katsetes, peab Scatchardi graafikut standardiseerima sobiva referentsprooviga. Siin graafikul on näha, et radioligand seostub kindla afiinsusega. Olukord võib olla ka selline, et ligand seostub mitmele retseptorile erineva afiinsusega. Sellisel juhul on graafik kumera joonega.
Mittelineaarse kõvera sobitusprogrammid
Mittelineaarse kõvera sobitusprogramme kasutatakse, et küllastus- ja konkurentse seostumise eksperimentide põhjal välja arvutada seostumise parameetreid. Selliste programmide alla kuuluvad Equilibrium Binding Data Analysis (EBDA) ja LIGAND. Esmane analüüs toimub EBDA abil. EBDA teisendab mõõdetud radioaktiivsuse molaarseks kontsentratsiooniks ja loob info põhjal Hilli tõusud ja Scatchardi transformatsioonid. EBDA-ga saadud infot saab kasutada LIGAND-is, et luua ligikaudne seostumise mudel.
Konkurentne sidumine
Konkurentset sidumist kasutatakse, et määrata ligandi spetsiifilisust retseptori alamtüüpidele. Selle abil leitakse iga alamtüübi tihedus ja proportsioon koes. Konkurentse sidumise kõveratel on ühel teljel spetsiifiline seostumine (protsentuaalselt totaalsest seostumisest) ja teisel logaritm konkurentse ligandi kontsentratsioonist. Järsk kõver viitab tavaliselt ühe populatsiooni retseptorite seostumisele. Lauge või murdepunktidega kõver viitab aga mitmete sidumissaitide populatsioonidele.
Fluorestsentkiirguse polarisatsioon (FP)
Fluorestsentskiirguse polarisatsioon on sünonüümne fluorestsentsi anisotroopiaga. Selle meetodiga mõõdetakse fluorestsentsligandi roteerumise kiiruse muutust, kui toimub seostumine retseptorile. Ligand ergastatakse polariseeritud valgust kasutades ning mõõdetakse kiiratava valguse hulka. Kiiratava valguse depolarisatsioon sõltub ligandi suurusest. Väikese ligandi puhul on depolarisatsioon suur, mis tähendab, et valgust pööratakse väga kiirelt. Suurema ligandi puhul on depolarisatsioon väiksem. Selle meetodi eelis on ainult ühe märgistamise etapi vajalikkus. Sellegipoolest ei pruugi tulemused olla nii täpsed, kui seda meetodit kasutada nanomolaarsete või väiksemate kontsentratsioonidega.
Fluorestsentkiirguse resonantsenergia ülekanne (FRET)
pisi|Jablonski FRET kiirguse ülekanne FRET põhineb kahe üksteisele väga lähedal oleva molekuli vahelisel energia ülekandel. Sarnaselt FP-ga kasutatakse FRET-is fluorestsentsmärgisega ligandit. Kõigepealt ergastatakse doonormolekul. Energia ülekanne toimub doonori ja aktseptori vahelise dipool-dipool sideme kaudu. Aktseptor kiirgab doonorilt saadud energiat, siis kui ligand on kinnitunud retseptor-antikeha kompleksile. FRET-i toimumiseks ei tohi doonor- ja aktseptormolekulide vaheline kaugus olla suurem kui 10 nm ning ligandi sidumissait ei tohi olla blokeeritud. Oluline on ka see, et doonori fluorestsentkiirguse spekter kattuks aktseptori neeldumisspektriga.
Pinnaplasmonite resonants (SPR)
pisi|Pinnaplasmonite resonantsi skeem SPR-i puhul pole ligandit vaja märgistada. Pinnale suunatakse polariseeritud valgust ning mõõdetakse peegeldumisnurga muutust. Peegeldumisnurk on otseselt seotud pinnakihi paksuse ja tihedusega. Juhul kui pinnale on kinnitunud ligand, siis peegelduva valguse intensiivsus kasvab ning ka peegeldumisnurk muutub.
Multiwelli plaadiga katsed
Multiwelli plaadid on anumad, kuhu on paigutatud 6 kuni 1536 süvendit, mis on analoogsed petri tassiga. Paljud mõõteinstrumendid ja nende süsteemid on üles ehitatud Multiwelli plaatide lugemiseks. Multiwelli-katsetes on mugav hoida koguseid kontrolli all ja teha proovidest replikaate. Plaatide põhja võib paigaldada elektroode, et sidumiskatsetest rohkem infot saada. Seostunud kompleksid kinnituvad elektroodidele, mille kaudu saab neid analüüsida.
Multiwelli plaadid on teadlastele väga mugavad, sest erinevates süvendites on võimalik läbi viia erinevaid sidumiskatseid. Aeg-ajalt võib esineda tulemustes hälbeid, mis on tingitud sellest, et plaat ei ole tervenisti ühtlane. Erinevaid hälbeid põhjustavad süvendi, äärte ja plaadi efektid. Seega oluline on teha korrektne katse ülesehitus, mis kehtiks nii üksikplaadile kui ka mitmele katseplaadile.
Filtriga sidumiskatsed
Filtrit kasutatakse tahke faasi ligandi sidumiskatsetes, kus on vaja mõõta kahe seostuva molekuli vahelist afiinsust. Filtrid püüavad rakumembraanid kinni ning ülejäänud algse lahuse komponendid imetakse läbi filtrite. Filtreid pestakse puhvriga, mis eemaldab mitteseostunud ligandid. Alles jäävad konkreetse ligandi ja retseptori vahel moodustunud kompleksid. Filtri omadustest sõltub, kui suuri ja milliseid osakesi filtrile püüda saab, näiteks tihedama filtriga saab püüda väiksemaid membraani tükke. Lisaks töödeldakse filtri pindu ainetega, mis annavad pinnale positiivse laengu, et negatiivselt laetud membraani osad paremini kinnituks.
Seostumise spetsiifika
Ravimainete mõju sõltub nende seostumise selektiivsusest ja sellest, millise afiinsusega need substraadile kinnituvad. Ligandi selektiivsus temale vastava retseptori suhtes annab teadlastele võimalusi luua spetsiifilisi ravimite efekte. Selleks tuleb opereerida ligandi kontsentratsioonide ja retseptori tihedusega. Hormoone ja neurotransmittereid võib pidada kõige tähtsamateks füsioloogiliste retseptorite reguleerijateks organismis. Nendele retseptoritele mõeldud ravimid on väga selektiivsed, et kutsuda esile vajalikke signaalmolekulide vastuseid.
Ligandi seostumist temale vastava retseptoriga nimetatakse spetsiifiliseks seostumiseks ning spetsiifilisi sidumissaite võib olla mitmeid. Mittespetsiifiline seostumine on ligandi kinnitumine mingile muule objektile kui temale vastav retseptor, näiteks teist tüüpi retseptoritele või membraanil olevatele ainete transporteritele. Muskariinsed antagonistid võivad näiteks histamiini retseptoritele kinnituda. Sellist seostumist võib pidada spetsiifiliseks, sest ligand on mitme retseptori jaoks spetsiifiline. Ehkki teiste seostumise omadustega võrreldes ei kuulu see teadlaste huviorbiiti, on mittespetsiifiline seostumine siiski väga oluline ja informatiivne. Üldiselt mõõdetakse mittespetsiifikat antagonisti kasutades, mis seostub ligandiga samale retseptorile. Antagonist blokeerib ligandi spetsiifilise seostumise ning ülejäänud seostumine on mittespetsiifiline.
Piirangud
Ligandi sidumiskatseid teostatakse kontrollitud keskkonnas in vitro ehk see ei anna infot sellest, kuidas sama protsess toimub in vivo. Tulemuste põhjal saab kinnitada ligandi sobivust retseptorile, ent pole antud infot vastava retseptori jagunemisest kehas.
Minangkabau
Minangkabau võib tähendada järgmist:
George Villiers, esimene Buckinghami hertsog
thumb|"Buckinghami hertsog", 1625, [[Peter Paul Rubens (Palazzo Pitti, Firenze)]] George Villiers, esimene Buckinghami hertsog (28. august 1592 – 23. august 1628) oli Inglismaa kuninga James I favoriit ning mõne allika väitel ka armuke. Vaatamata kesistele poliitilistele ja sõjalistele saavutustele jäi ta kuninga soosingusse ka Charles I valitsusaja esimesel kahel aastal, kuni John Felton hertsogi mõrvas. Ta oli üks paremini tasustatud õukondlasi kogu Inglise õukonna ajaloos.
Luhamaa nulk
Luhamaa nulk (ka Luhamaa) on üks kaheteistkümnest Setumaa nulgast.
Luhamaa nulgas on järgmised külad: Labandõ, Tserebi, Mokra, Põrstõ, Saagri, Tiilige, Leimani, Napi, Hindsa, Määsi, Koorla, Lütä, Pruntova, Tiastõ, Tsilli ja Läädinka küla.
2011. aasta rahvaloenduse andmeil on külades 119 elanikku, suurimas, Määsi külas 34 inimest.