cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lõikepind
Sisukokkuvõte
Camille jõuab emotsionaalselt sellisesse punkti, kus ta annab alla ja laseb lõpuks oma emal "enda eest hoolitseda", misjärel ta kaotab teadvuse. Adora vahistatakse süüdistatuna Mariani surma põhjustamises ning ta tunnistab süüd nii Mariani kui ka Anni ja Natalie mõrvas. Amma kolib Chicagosse Camille'i juurde ja läheb seal uude kooli. Pärast Amma uue klassiõe kadumaminekut avastab Camille, et Amma oli tegelik mõrvar.
Peategelased
Camille Preaker – romaani peategelane. Oma teismeeas kaotas ta oma väikeõe Mariani, kelle mälestus teda siiani kummitab. Alles mitu aastat hiljem saab Camille teada, et väikeõe surma taga oli Adora. Minevikutraumade tagajärjel on Camille ennast lõikunud ja tal on probleeme alkoholiga.
Adora Crellin – Camille'i, Mariani ja Amma ema. Adora pärineb jõukast perest ja kuulub väikelinna koorekihti. Tema seafarmis töötavad paljud linlased. Adoral on diagnoosimata Münchauseni sündroom esindaja kaudu (inglise keeles Munchausen syndrome by proxy). See tähendab, et ta tekitab oma lastele terviseprobleeme, et saada laste eest hoolitsedes tähelepanu ja kaastunnet.
Ekraniseering
2018. aastal ilmus HBOs Gillian Flynni raamatul põhinev samanimeline kaheksaosaline lühiseriaal. Sarja režissöör on Jean-Marc Valleé ja stsenarist Marti Noxon.
Näitlejatena teevad kaasa Amy Adams (Camille Preaker), Patricia Clarkson (Adora Crellin), Eliza Scanlen (Amma Crellin) ning Chris Messina, Sophia Lillis ja Sydney Sweeney.
Ojasoo lehis
pisi|Ojasoo lehis Ojasoo lehis on kaitsealune lehis Harju maakonnas Kose vallas Ojasoo külas Ojasoo mõisa pargis. Puu võeti kaitse alla 1958.
Puu ümbermõõt on 482 cm (mõõdetuna 1,3 m kõrguselt) ja kõrgus 24 m.
Déjà vu (täpsustus)
Déjà vu tähendab prantsuse keeles 'juba nähtud'.
Tsitaatsõnana võib déjà-vu tähendada 'juba nähtu' või 'juba läbielatu'
Déjà-vu (prantsuse keeles 'juba nähtu') on läbielatava kogemine juba varem läbielatuna.
Vormiarv
Vormiarvuks nimetatakse koefitsienti, mille abil määratakse peamiselt puu tüve mahtu, toetudes tüve mõõtmetele vastava silindri mahule. Vormiarvu võttis metsanduses kasutusele Johann Christian Paulsen (1795), kes lõi esimese tüvevormi teooria ja konstrueeris esimesed mahutabelid. Vormiarvu üldvalem on:
kus fk on vormiarv, v – tüvemaht, vk – puu läbimõõdule (dk) ja kõrgusele (h) vastava silindri maht, k – indeks, mis näitab läbimõõdu määramise kõrgust juurekaelast.
Sõltuvalt sellest, milline puutüve läbimõõt on võetud silindri diameetriks, eristatakse vana vormiarvu, normaalvormiarvu ja absoluutvormiarvu. Kõige enam kasutatakse vana vormiarvu, kus silindri diameetriks on rinnasdiameeter (k = 1,3 m). Vähem kasutatakse normaalvormiarvu, kus silindri läbimõõduks kasutatakse puutüve läbimõõtu suhtelistel kõrgustel k = 0,1×h, või muudel suhtelisel kõrgustel põhinevaid vormiarve. Absoluutvormiarvu, kus silindri diameetriks võetakse juurekaela diameeter (k = 0), kasutatakse vaid mõnedes teaduslikes uurimistöödes.
Tõenäosuse klassikaline definitsioon
Tõenäosuse klassikaline definitsioon või tõlgendus on antud Jacob Bernoulli ja Pierre-Simon Laplace'i töödes. Laplace kirjutas selle kohta oma teoses "Théorie analytique des probabilités" järgnevalt:
Ülo Kaasiku "Matemaatika leksikonis" on seda määratlust mõnevõrra kohendatud ning see on pandud tänapäeva matemaatika keelde:
See definitsioon tuleneb sisuliselt võrdvõimalikkuse printsiibist. Kui elementaarsündmustele määratakse võrdsed tõenäosused, on elementaarsündmuste disjunktsiooni tõenäosus disjunktsiooniga ühendatud sündmuste arvu jagatis elementaarsündmuste koguarvuga.
19. sajandil kahtlesid mitmed autorid tõenäosuse klassikalises definitsioonis, teiste seas John Venn ja George Boole. Kriitika tulemusena võeti laialdaselt omaks tõenäosuse statistiline definitsioon, eriti aitasid sellele kaasa R. A. Fisheri teosed. Klassikaline definitsioon tuli mõningal määral taas käibele, kui tekkis laiem huvi Bayesi tõenäosuse vastu.
Oktoober 2014
Oktoober 2014, kroonika
2014. aasta oktoober algas kolmapäeval ja lõppes 31 ööpäeva pärast reedel.
Banga
Banga on küla (vasarnīcu ciems ehk suvilapiirkond) Lätis Saulkrasti piirkonnas Saulkrasti vallas. Küla asub valla keskosas ja jääb piirkonna keskusest Saulkrastist 2 ning Riiast 48,8 km kaugusele.
Aastal 2017 oli külas 24 elanikku, aastal 2019 oli elanikke 56.
Ostropales
Ostropales on kottseente selts.
Roaldi nädal
"Roaldi nädal" oli Kanal 2 sarisaade, mida juhtis Roald Johannson.
2017. aastal sai saade Eesti filmi- ja teleauhindade jagamisel parima uue saate auhinna.
Tomas Saks
Tomas Saks (sündinud 14. juulil 1979) on Läti geoloog.
Saks lõpetas 2001 Läti Ülikooli geoloogina. 2003. aastal kaitses ta Läti Ülikoolis geoloogiamagistri kraadi väitekirjaga "Sensalas atseguma glaciālo un interglaciālo nogulumu uzkrāšanās apstākļi (Structural geology of glacigenic sediments in Sensala outcrop", 2010. aastal samas geoloogiadoktori kraadi väitekirjaga "MIDDLE AND LATE WEICHSELIAN PARAGLACIAL AND SUBGLACIAL ENVIRONMENTS IN THE COASTAL PLAINS OF WESTERN LATVIA".
1999-2008 töötas ta hüdrogeoloogina firmas Centre for Processes and Analysis ("PAIC"), 2002-2007 Läti Ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonnas assistendina, 2003-2011 geograafia ja maateaduste teaduskonna geomaatikaosakonnas assistendina, 2009 - 2012 sama teaduskonna rakendusgeoloogia osakonnas teadurina, 2011. aastast sama teaduskonna aluskivimite geoloogia osakonnas dotsendina ning 2012. aastast rakendusgeoloogia osakonnas vanemteadurina.
Pajaka tammik
Pajaka tammik on kaitsealune tammik Rapla maakonnas Märjamaa vallas Pajaka külas. Tammik võeti kaitse alla 1958.
Toomas Saks (ujuja)
Toomas Saks (sündinud 24. veebruaril 1959 Tallinnas) on Eesti ujuja, sporditegelane ja ettevõtja.
Saks lõpetas 1977 Tallinna 2. keskkooli ning 1982 joonistamise, joonestamise ja tööõpetuse õpetajana Tallinna Pedagoogilise Instituudi.
Ujumist hakkas Toomas Saks harrastama 1967 Tallinna Kalevi ujumiskoolis Elvira Miku juhendamisel. 1975–78 tuli ta viiel korral Eesti meistriks selili- ja teateujumises. Parimad tulemused: 50-m ujulas 100 m selili 1.05,72 ja 200 m selili 2.20,13 (1978), 200 m kompleksi 2.20,4 (1975). 1977–78 kuulus Saks Eesti koondisse. 1994–96 oli ta Ujumisliidu eestseisuses, 1998–2005 liidu president. 1998–2001 oli ta Eesti Olümpiakomitee liige, 2001–05 EOK esindajatekogu liige.
Ta oli aastatel 1993–1998 Eesti Kütuse peadirektor ja aastatel 1998–2018 Eesti Õliühingu juhataja. Alates 2008. aastast on ta OÜ Kivikild juhatuse liige.
Wesel
Wesel on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal, Weseli kreisi keskus. Asub Reini jõe ääres Lippe suubumiskohas.
Teises maailmasõjas hävis liitlaste pommirünnakutes 97% linna hoonetest.
Qualcomm Snapdragon
Snapdragon on süsteemikiipide tootepere. Töötas välja elektroonikaettevõte Qualcomm mobiilsete seadmete jaoks nagu nutitelefonid, tahvelarvutid jne. Kiibistikud omavad ARM arvutiarhitektuuri.
Wesel
Elanike arv on 61 000 (2009).
Qualcomm Snapdragon
Kiibistikus Qualcomm kasutab oma isikliku tuuma – Krait (varem Scorpion). Ja oma graafikaprotsessor – Adreno.
Wesel
Weselist oli pärit viimane Tartu piiskop Hermann Wesel.
Qualcomm Snapdragon
Snapdragoni eesmärk on saavutada võimalikult suur jõudlus kõikvõimalike protsesside läbiviimises, samal ajal tarvitades võimalikult vähe energiat. Disain on eelkõige suunatud tänapäeva inimeste elus üha suuremat rolli mängivate nutiseadmete võimekuse ja aku kestvuse parandamiseks. Snapdragoni loojad nimetavad oma ideed "heterogeenseks arvutamiseks" (ik heterogeneous computing), mille idee seisneb traditsiooniliselt eraldi seisvate protsessorite, nagu keskprotsessor, digitaalse signaali protsessor ja graafika protsessor, koondamises üheks. Disain võimaldab erinevate protsessi mootorite samaaegset koostöötamist ja koormuse ühtlast jaotust. Optimeerimise elementidega, mis näiteks optimeerivad vahemälu kasutust ja sagedusi saavutatakse suur jõudlus ja vähene energia tarve.
Ajalugu
pisi|Qualcomm QSD8250 Esimesed kiibistikud QSD8250 ja QSD8650 toodi turule novembris 2007.
Esimene seade kiibistikuga Snapdragon QSD8250 oli T-Mobile G1. See avalikustati oktoobris 2008.
Esimene kiibistik, kus oli integreeritud 3G, toodi turule veebruaris 2009.
Viimane protsessorigeneratsioon Snapdragon 200/400/600/800 toodi turule jaanuaris 2013.
Kiibistiku dešifreerimine
pisi|Qualcomm Snapdragon S1 MSM7225 protsessor pisi|Qualcomm Snapdragon S4 – MSM8225 protsessor Esimesed kolm tähte:
Järgnevad neli numbrit:
Snapdragon 800 seeria
Kõrgema klassi protsessorid.
Snapdragon 600 seeria
Keskmise klassi protsessorid.
Snapdragon 400 seeria
Madalama klassi protsessorid.
Snapdragon 200 seeria
Madalama klassi protsessorid.
Bourg-en-Bresse
Bourg-en-Bresse [burg ö bress] on linn Prantsusmaal Aini departemangus. See on departemangu prefektuur (prefecture) ehk halduskeskus. Linn on kahe kantoni keskus.
Linna territoorium asub 220–273 meetri kõrgusel üle merepinna.
Linn asub Lyonist 68 kilomeetrit kirdes, Mâconist 35 kilomeetrit läänes ja Lons-le-Saunier'st 62 kilomeetrit lõunas. Samuti asub linnast 101 kilomeetrit läänes Šveitsi linn Genf. See asub Jura mäemassiivist läänes ja Dombes'i looduslikust ja ajaloolisest piirkonnast kirdes. Seda läbib Reyssouze'i jõgi, mis on üks Saône lisajõgedest. Lisaks läbib seda idaosas Dévorah' jõgi, mis suubub Reyssouze'i jõkke.
pisi|Bourg-en-Bresse'i linna plaan ja linna ümbritsevad vallad
Linn asub mandrilise kliima alas, kus talved on külmad ja suved kuumad ning sajab peamiselt suviti.
Transpordiühendus
Linna teenindavad kaks kiirteed, mis ühendavad Lyoni ja Dijoniga, piirkonna lähimate majandus- ja kultuurielu keskustega. Kesklinnas asuv raudteejaam on ka Prantsuse kiirrongide (TGV) peatuseks. Lisaks ühendusele Lyoniga läbib seda jaama ka Pariisi–Genfi liin. Linna ühistransport koosneb 8 liinist ja neid korraldab ettevõte CarPostal. Linna lähedal asub Bourg-Ceyzériati lennuplats, mida kasutatakse ka õhuspordialade harjutuskohana. Viimane asub Jasseroni vallas, 5 kilomeetrit linnast.
2008. aastast on linnapea Jean-François Debat.
Linn sai oma praeguse nime 31. märtsil 1955, kui nimele "Bourg" lisati eristamiseks nimeosa "en Bresse".
Õppeasutused
Bourg-en-Bresse'i linnas on neli riigikolledžit (Brou, le Revermont, Victoire Daubié ja Thomas Riboud) ning kolm erakolledžit (Saint-Pierre, Saint-Joseph ja Jeanne d'Arc). Gümnaasiumidest on Lalande 1200 õpilasega, Carriat 2500 õpilasega ja Edgar-Quinet' nimeline 1500 õpilasega üldharidusasutus. Lisaks asuvad veel linnas kaks kutsekooliː Gabriel Voisini nimeline (1100 õpilasega) ja Marcel Pardé nimeline (1100 õpilasega). Linnast veidi eemal asub Sardières'i põllumajandusõppeasutus 700 õpilasega.
Samuti asub linnas õppeasutus, mis on mõeldud noorte kurtide õpetamiseks (Institut des Jeunes Sourds St Joseph).
Sõpruslinn
Partnerlussidemed:
Eerik Teder
Eerik Teder (28. juuni 1928 Tartu – 19. märts 2004 Tallinn) oli eesti kirjandusteadlane, tõlkija ja bibliofiil.
Teder õppis 1937–1944 Hugo Treffneri Gümnaasiumis, 1944–1947 Tartu I Keskkoolis, 1950–1955 Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonnas. 1958–1961 oli Keele ja Kirjanduse Instituudi aspirantuuris.
Töötas 1955–1958 Tartu Riikliku Ülikooli Raamatukogus. Oli 1962–1963 Eesti NSV TA FR. R. Kreutzwaldi nim. Kirjandusmuuseumi vaneminsener, 1964–1965 Oskar Lutsu majamuuseumi vanemteadur ja 1967–1971 ENE peatoimetuse teaduslik toimetaja. 1966–1992 töötas ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi õppejõuna, lisaks oli 1971–1975 E. Vilde ja A. H. Tammsaare Memoriaalmuuseumi vanemteadur ja 1975–1993 Keele ja Kirjanduse Instituudi teadur.
Tema isa Kristjan Teder oli maalikunstnik.
Eerik Teder on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Koostaja
Alates aastast 2000 kuni oma surmani koostas ta bibliofiilide ja raamatuloolaste almanahhi "Raamat on.." (I 2000, II 2002, III 2003, IV köite kaastoimetaja Jaan Toomla, 2005).
Ivor Onksion
Ivor Onksion (sündinud 9. detsembril 1989) on Eesti ametnik, kes osales 2012. aastal Keskerakonna büroost leitud erakirjavahetuse skandaalis.
Onksion on Sotsiaaldemokraatlikku Erakonda kuuludes töötanud Tallinna linnavolikogu liikme Jaak Juske nõunikuna ning pärast Keskerakonda siirdumist 2011. aastal Tallinna Linnaarhiivis informatsiooni ja teadusliku uurimistöö sektori spetsialistina (21. novembrist kuni 31. detsembrini 2011). Samuti on ta töötanud Püha Miikaeli Koolis ja Vanalinna Hariduskolleegiumis matemaatikaõpetajana.
3. veebruaril 2012 esitas Onksion avalduse Eesti Keskerakonnast lahkumiseks.
Onksion on kirjutanud ajalehtedesse arvamusartikleid.
Kriminaalasi
Kui kaitsepolitsei leidis jaanuaris 2012 Keskerakonna büroos toimunud läbiotsimisel Keskerakonna peasekretäri ja riigikogu liikme Priit Toobali asjade hulgast ligi 450 lehekülge sotsiaaldemokraatliku poliitiku Hannes Rummu erakirjavahetust, teatas Onksion, et võttis laual vedelenud paberid kaasa sotsiaaldemokraatide juurest lahkudes, et kirjutada nende põhjal artikkel ajalehte Kesknädal. Ka Toobal kinnitas, et kirjade vargus oli Onksioni isiklik initsiatiiv.
Onksioni väites on kahelnud nii Jaak Juske - "Onksion lükati tanki, kuna Priit Toobal on sügavalt vahele jäänud konkurendi isikliku meiliboksi häkkimisega" - kui ka Keskerakonna juhatuse liige Ain Seppik : "Mina vana kooli mehena võiksin e-kirju välja printida, aga ma ei tee seda, ja veelgi raskem on uskuda seda kaasaegsest mehest Hannes Rummust. Veelgi enam – väga kahtlen, et Rumm printis oma kirjad välja ja viis need Tallinna linnavolikogu laudadele laokile ajal, mil ta ise oli hoopis riigikogus." . Tehnilistele küsitavustele Onksioni ja Keskerakonna selgituses on tähelepanu juhtinud Eesti Ekspress ja Postimees.
17. oktoobril 2014 mõistis Harju maakohus Onksioni süüdi eraviisilises jälitustegevuses ja sõnumisaladuse rikkumises ning mõistis talle rahalise karistuse 640 eurot.
Jäähoki 1960. aasta taliolümpiamängudel
USA võitis oma esimese olümpiakulla ja tuli teist korda maailmameistriks. Kanada, keda teist korda esindas Berlin Dutchmen, võitis hõbeda ja Kanada üheksanda järjestikuse olümpiamedali jäähokis (Nõukogude Liit võitis 1988. aastal samuti üheksanda järjestikuse medali jäähokis). Nõukogude Liit (parima tulemuse saanud Euroopa meeskond) võitis pronksmedali ja tuli kuuendat korda Euroopa meistriks. Turniir toimus Blyth Arenal, mis ehitati 1959. aastal jäähoki, iluuisutamisvõistluste ning 1960. aasta taliolümpiamängude ava- ja lõputseremooniate paigaks.
Sellel turniiril osales üheksa meeskonda. Esmalt mängiti kolmes eelringi alagrupis; kaks paremat meeskonda pääsesid finaalringi, ülejäänud meeskonnad mängisid kohtadele 7.–9. Esimest korda võtsid jäähoki olümpiaturniirist osa Austraalia ja Jaapan. See oli esimene ja viimane kord, kui Austraalia osales olümpiamängudel meeste jäähokiturniiril. Nii nagu neli aastat tagasi, tuli Saksamaa esindamiseks läbi mängida Saksamaa kvalifikatsioon.
USA koondis – kahe viimase olümpiamängude hõbemedali omanik – suutis oma kodueelise ära kasutada ja tuli esimest korda olümpiavõitjaks ja teist korda pärast 1933. aastat maailmameistriks.
Lohutusring
Siin mängisid meeskonnad, kes finaalvooru ei kvalifitseerunud.
Keskmine vanus
Austraalia meeskond oli turniiri vanim meeskond, keskmiselt 28 aastat ja 5 kuud. Soome oli turniiri noorim meeskond, kes oli keskmiselt 23 aastat ja 11 kuud. Kuldmedalistide meeskond USA oli keskmise vanusega 24 aastat ja 6 kuud. Turniiri keskmine vanus oli 25 aastat ja 7 kuud.
Moldaavia Kommunistlik Partei
MKP kuulus Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei koosseisu ja teostas Moldaavia NSV-s marksism-leninismi ideoloogiat, soovides oma poliitilise programmi kohaselt ehitada Moldaavias üles kommunism.
Iseseisev Moldaavia Kommunistlik Partei rajati 1940. aasta augustis pärast Moldaavia NSV rajamist ning MKP keelustati Moldovas pärast augustiputši 1991. aastal.
Ajalugu
Kuigi Moldaavia ANSV jaoks rajati juba 1924. aastal autonoomse liiduvabariigi asutamise järel kommunistlik regionaalne komitee, allus see komitee Ukraina Kommunistlikule Parteile. 1940. aasta jaanuarikuu seisuga kuulus poolemiljonilise elanikkonnaga Moldaavia ANSV kommunistliku partei komitee ridadesse 6875 liiget.
2. augustil 1940 kuulutas Nõukogude Liidu Ülemnõukogu välja uue liiduvabariigi, Moldaavia NSV, mille jaoks loodi ka omaette Moldaavia Kommunistlik Partei. MKP moodustati Moldaavia UKP regionaalkomitee liikmetest, millele lisati Rumeenia Kommunistliku Partei Bessaraabia sektsiooni liikmed (umbes 400 liiget) pärast põhjalikku taustakontrolli. Siiski suhtuti PCdR endistesse liikmetesse kahtlustega ja alles 1989. aasta juunikuus tunnistas Moldaavia Kommunistliku Partei Keskkomitee ametikult Rumeenia Kommunistliku Partei Bessaraabia sektsiooni parteilaste kollektiivseid õigusi. 1941. aasta veebruariks oli Moldaavia NSV komparteis umbes 9000 liiget, kellest 4223 olid alalised liikmed ehk Moldaavia kohalikud elanikud, enamasti pärit endise Moldaavia ANSV aladelt. Ülejäänud 4771 ajutist liiget olid saadetud teistest liiduvabariikidest. Vabariikliku ja maakondliku tasandi kõrgeid ametikohti täitsid nii MKP-s kui ka valitsusorganeis venelased, ukrainlased, juudid ja endisest Moldaavia ANSVst pärit moldovlased. Aastatel 1940–1941 ei määratud neile kohtadele ühtki bessaraablast.
Kui Punaarmee 1944. aasta juunis Moldaavias võimu taastas, oli MKP ridades alles 1099 kommunisti. 1947. aastaks oli MKP liikmete arv kasvanud 17 207 liikmeni. Ajavahemikul 1944–1949 võeti parteisse 4412 Moldaavia NSV kohalikku elanikku, kellest vaid 1213 (27%) olid moldovlased. Kuid isegi nende moldovlaste puhul pole teada, kui paljud neist olid pärit Bessaraabiast. Parteis domineerisid jätkuvalt ukrainlased ja venelased, moldovlased olid kõikide liiduvabariikidega võrreldes oma parteis kõige kehvemini esindatud. 1956. aastal oli Moldaavia Kommunistlikus Parteis umbes 40 000 liiget, neist ligi 20% etnilised moldovlased. pisi|230x230px|[[Moldova Parlament|Moldova Parlamendi hoone, endine MKP KK hoone]] Nii parteis kui ka valitsusorganites eelistati ametikohtadele määrata Dnestri vasakkaldalt pärit isikuid, mistõttu läks paremkalda moldovlastel kaua aega, enne kui nad MKP-s kõrgetele positsioonidele jõudsid. Esimene Bessaraabiast pärit moldovlane, kellest sai Moldaavia Kommunistliku Partei Keskkomitee büroo liige, oli 1961. aastal Dumitru Cornovan. 1966. aastal sai esmakordselt Moldaavia NSV ministriks samasuguse taustaga Vasile Rusu. Enne teda jagati ministriportfelle vaid endistele Moldaavia ANSV kõrgematele parteitegelastele või mujalt Nõukogude Liidust tulnutele. Moldovlased polnud alaesindatud mitte ainult MKP-s endas, vaid ka parteiga seotud kõrgetel ametikohtadel. Näiteks 1956. aastal olid 2405 parteisekretärist vaid 619 (26%) kohalikust rahvusest.
1986. aastaks oli kohalikus parteiorganisatsioonis 189 400 liiget ning moldovlaste osakaal oli tõusnud 48% juurde. Kuid kompartei nomenklatuuri hulgas olid moldovlased endiselt alaesindatud, erandiks olid vaid maapiirkonnad. Kohaliku rahvuse osakaal riigivalitsemise organites oli 1965. aastal 42,5%, ning 1984. aastal 49%. Perestroika ja glasnosti tingimustes tõusis 1987. aastaks moldovlaste osakaal parteis juba 54% juurde. Samuti said perestroika ajal Bessaraabia moldovlased lõpuks ligi kõrgematele ametikohtadele. Lisaks esimesele Bessaraabiast pärit MKP esimesele sekretärile Petru Lucinschile 1989. aastal oli Ion Guțu esimene Bessaraabias sündinud moldovlane, kes määrati 1989. aastal Moldaavia Kommunistliku Partei teiseks sekretäriks, Ion Costaș esimeseks siseministriks (1989–1992) ja Mircea Druc esimeseks valitsusjuhiks (1989–1990).
Moldaavia K(b)P ja Moldaavia KP esimesed sekretärid
Ajavahemikus 1940–1991 oli Moldaavia komparteil kokku kümme esimest sekretäri, kelle keskmine ametiaeg oli viis aastat. Konflikt Rumeeniaga Moldaavia pärast, mis põhjustas tugeva Moskva järelevalve liiduvabariigis, ja nõrk rahvustunne põhjustasid olukorra, et Moldoval ei arenenud Gorbatšovi ajani välja rahvuslikult meelestatud partei juhtkonda. Samuti nõrgestas rahvusliku juhtkonna teket asjaolu, et Moldaavia KP kujunes proovikiviks, kus mitu tulevast Nõukogude riigijuhti käisid Moldaavias riigijuhtimist harjutamas: Brežnev juhtis liiduvabariiki otse, kuid ka Konstantin Tšernenko töötas Moldaavia KP propaganda osakonna juhina 1948–1956 ning UKP-d juhtides puutud Moldaaviaga kokku ka Hruštšov.
Esimene parteijuht oli Pjotr Borodin oli varem olnud Moldaavia ANSV parteijuht. Borodinile järgnenud Salogor oli samuti Moldaavia ANSV parteinomenklatuuri hulgast. Ka Salogorile järgnenud oli Coval samuti pärit vasakkaldalt. 1950. aastal sai parteijuhiks Leonid Brežnev, kes polnud esimesena Moldaaviaga seotud ei rahvuse ega sünnikoha järgi. Ülejärgmisena võimule saanud Zinovie Serdiuk oli Nikita Hruštšovi lähedane sõber. 1961. aastal taastati traditsioon määrata esimese sekretäri kohale etnilisi moldovlasi, mille järel sai võimule enne Moldaavia Kommunistliku Partei teise sekretäri kohuseid täitnud Ivan Bodiul, kes ei rääkinud peaaegu üldse rumeenia keelt. Bodiul püsis tänu headele suhetele Brežneviga selles ametis peaaegu kaks aastakümmet 1980. aastani. Viimased kolm Moldaavia Kommunistliku Partei esimeest olid esimesed, kes oskasid rääkida hästi moldova keelt. Viimased kaks esimeest olid ka esimesed, kes olid pärit Bessaraabiast.
Ants Sillar
Ants Sillar (1936. aastani Augustin Fross, ka August Froš; 20. jaanuar 1917 Taevere vald, Viljandimaa – 21. veebruar 1974 Türi) oli eesti koolijuht.
Ta sai alghariduse Kabala algkoolis. 1930. aastast õppis Viljandi Maakonna Poeglaste Gümnaasiumis, mille lõpetas 1935. aastal. Gümnaasiumi lõpetamise järel oli kaitseväeteenistuses, seejärel õppis Tallinna Sõjakoolis ja lõpetas suurtükiväe ohvitseride klassi 1940. aastal. Auastmelt nooremleitnant.
Ühtedel andmetel oli ta Nõukogude võimu kehtestamise järel Eesti kaitseväest ümberformeeritud Punaarmee 150. üksiku õhukaitse divisjoni sideülem, evakueerus Teise maailmasõja puhkedes Nõukogude tagalasse, töötas algul metsatööstuskeskuse raamatupidajana, hiljem oli Punaarmees, sõja lõpu ajal oli 483. Suvorovi ordeniga autasustatud kahuripolgu kirjutaja, sest ei saanud jalavigastuse tõttu enam olla riviteenistuses ning demobiliseeriti 1945 detsembris.
Teistel andmetel ta arreteeriti Punaarmees 10. aprillil 1941 nõukogudevastase agitatsiooni ja nõukogudevastases grupis osalemise eest ning Balti sõjaväeringkonna tribunal mõistis ta surma, ent otsust ei viidud täide ning kandis vangistust Molotovi oblastis Ussollagis, vabanemise aeg teadmata. Vangistuses külmetas jalad, mille tõttu lonkas elu lõpuni.
Vabanemise järel sai temast EKP Kabala vallakomitee propagandist, 1946 jaanuarist Kabala 7-klassilise kooli sõjalise ala juhataja ja õpetaja. Aastatel 1950–1951 oli ta Kabala Mittetäieliku Keskkooli direktor, aastatel 1951–1957 Türi 1. Keskkooli direktor.
Aastatel 1953–1957 õppis E. Vilde nimelise Tallinna Pedagoogilise Instituudi geograafia ja loodusteaduskonnas ning lõpetas selle geograafiaõpetaja kvalifikatsiooniga.
Aastatel 1957–1974 oli ta Rakvere Internaatkooli direktor.
1956. aastast oli ta Türi linnanõukogu saadik, hiljem EKP Rakvere Rajoonikomitee ja büroo liige ning rajoonikomitee ideoloogiakomisjoni esimees, samuti ühingu "Teadus" Rakvere rajooniorganisatsiooni juhatuse esimees.
Aastatel 1967–1971 oli ta Eesti NSV Ülemnõukogu VII koosseisu liige.
Ta oli ka Eesti NSV Haridusministeeriumi internaatkoolide ja lastekodude komisjoni esimees. Ta oli valitud Eesti NSV õpetajate I Ja II kongressi delegaadiks.
Ta on maetud Türi Saunametsa kalmistule.
Isiklikku
Endine Eesti NSV riigiametnik ja Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Komitee viimane esimees Rein Sillar on tema poeg.
Me armastame Eestit
Alates 2020 veebruar kannab mäng nime "Suur pühapäev". Kapteniteks on Teet Margna ja Kristjan Jõekalda, saatejuht Karl-Erik Taukar. Saade „Suur pühapäev“ põhineb rahvusvaheliselt armastatud formaadil „I Love My Country“.
Sandra Steingraber
Sandra Steingraber (sündinud 1959 Tazewelli maakonnas) on Ameerika Ühendriikide ökoloog, bioloog, teaduskirjanik ja luuletaja.
Lapsepõlv ja haridus
Steingraber on lapsendatud laps, tema lapsepõlv möödus mikrobioloogist ema ja kolledžiprofessorist isa peres Illinoisi osariigis. Huvi jätkusuutliku arengu ja mahepõllumajanduse vastu tekkis varakult.
Steingraber on lõpetanud bioloogina Illinoisi Wesleyani ülikooli, inglise keele ja kirjanduse magistritöö kaitsnud Illinoisi Riiklikus Ülikoolis (State University) ja bioloogiadoktori kraadi Michigani ülikoolis. Ta on pidanud loenguid ja avaldanud artikleid.
Kui ta 20-aastaselt põievähki haigestus, selgus, et vähijuhtumeid oli samas piirkonnas palju, ning Steingraber uuris põhjalikult, millised keskkonnamõjud võiksid seal vähki põhjustada.
Looming ja töö
Steingraber järgib põhimõtteid ja vaateid, millele pani aluse Rachel Carson. Teda on ka R. Carsoni auhinnaga tunnustatud.
Steingraber kirjutab ja peab loenguid keskkonnateemadel, mis on seotud järglaste saamist ja tervist mõjutavate teguritega ning kahjulike keskkonnamõjurite osaga vähi tekkes ja arengus. Steingraber on ise vähki põdenud, paranenud ning oma kogemustele toetudes teemat põhjalikult uurinud.
"Living Downstream: An Ecologist’s Personal Investigation of Cancer and the Environment" (1997, "Kui elad allavoolu: ökoloogi uurimus vähi ja keskkonnamõjude seostest.") on Steingraberi tuntuim teos, selle põhjal tehti ka film (2010). Steingraberil avastati põievähk ning ta püüab selgusele jõuda, miks ta vaid 20-aastaselt haigestus. Nagu Carson mitu aastakümmet varem, leiab ka Steingraber jahmatavaid fakte keskkonnamürkide kumuleerumisest ja laastavast pikaajaliselt mõjust. Steingraberi raamat tugineb põhjalikule uurimistööle ja filmis on dokumenteeritud ta enda haiguslugu.
Steingraber on saanud auhindu, aga teda on ka arreteeritud seoses kildagaasivastaste protestidega.
Isiklikku
Steingraberi abikaasa on kunstnik (skulptor) ja restauraator Jeff de Castro ning neil on kaks last, Faith ja Eliah.
Liivimaa rüütelkonna aadlimatrikkel
Liivimaa rüütelkonna aadlimatrikkel (saksa keeles Adelsmatrikkel von Livländischen Ritterschaften) oli Liivimaa seisusliku korporatsiooni Liivimaa rüütelkonna liikmete register.
Matrikli koostamise põhjused
Keiser Peeter I kinnitas Liivimaa rüütelkonna privileegid 1710. aastal. Aadlile annetatud privileegides ja 1710. aasta kapitulatsioonides oli määratlus kohalik aadel, kuid see ei taganud aadliprivileege ainult kohalikule baltisaksa põlisaadlile, vaid laienes ka Vene teenistusaadlikele või Saksamaal aadliseisuse omandanud isikutele. Seepärast oli põlisaadel huvitatud, et rüütelkonna mõiste täpsemalt piiritletakse; seda taotleti juba Rootsi võimu ajal. Liivimaa rüütelkond pöörduski selleks 1727. aastal võimude poole, et saada luba aadlimatriklite koostamiseks.
Matrikli koostamine 1727−1747
Matrikli koostamine võttis rohkem aega kui loodeti. Liivimaa aadlikud pidi esitama oma aadliõigusi tõendavad dokumendid 1731. aasta lõpuks, kuid paljud ei olnud seda hoolimata korduvatest meeldetuletustest teinud isegi 1730. aastate lõpuks. 1732. aastal moodustati Liivimaa rüütelkonna matriklikomisjon, mille eesotsas oli maamarssal ja mille liikmed kinnitas kubermanguvalitsus. Kohe algusest peale oli eesmärk matrikkel jaotada nelja ossa ehk klassi; aluseks võeti suguvõsade Liivimaale saabumine või nende aadeldamine kronoloogilises järjekorras. Kuna kõige vanema perioodi aadlisuguvõsasid ei olnud võimalik täpselt reastada, tehti seda loosimise teel. Teistes riikides aadeldamist ei arvestatud. Ehkki selline klassidesse jagunemine tekitas mõnedes aadlikes vastuseisu, valmis matrikkel 1747. aastal kummatigi kronoloogilisel põhimõttel: a) piiskopi- või orduajal (kuni 1561) rüütelkonda kuulunud suguvõsad, b) Poola ajal (1561−1629) rüütelkonda võetud perekonnad, c) Rootsi ajal (1629−1710) rüütelkonna liikmeks saanud perekonnad ja d) Vene ajal (enne 1747) vastuvõetud suguvõsad. Kokku immatrikuleeriti 172 suguvõsa, kellest esimesse klassi kuulus 52, teise 16, kolmandasse 45 ja neljandasse 59 perekonda. Matriklis ei tõstetud esile krahve ja vabahärrasid, kuna lähtuti põhimõttest, et Liivimaal on olnud alati vaid rüütliseisus (weil hier in Liefland nur ein Ritterstand wäre).
D) Ajavahemikul 1786−1797 kubermangu aadlisuguvõsaraamatutesse kantud isikud
Pärast asehalduskorralduse kehtestamist Liivimaal 1783. aastal kaotati rüütelkonna matrikkel ja nende asemele seati sisse Liivimaa kubermangu aadlisuguvõsaraamatud. Pärast keisrinna Katariina II surma 1796. aastal taastati endine olukord ja aadliraamatutesse kantud isikud immatrikuleeriti 1797. aastal rüütelkonna matriklisse.
Jubileja
Aastal 2017 oli külas 83 elanikku, aastal 2019 oli elanikke 114.
Caj Westerberg
Caj Torsten Westerberg (sündinud 14. juunil 1946 Porvoos) on soome kirjanik, kes on tuntud peamiselt luuletajana. Ta on ka viljakas tõlkija.
Westerberg on kakskeelne (soome ja rootsi), aga ilukirjandust on kirjutanud peamiselt soome keeles. Eesti keeles on tema luulet ilmunud kogumikus "Kümme nüüdissoome luuletajat" Hasso Krulli tõlkes.
Isiklikku
Westerbergi poeg on filmilavastaja ja stsenarist Paavo Westerberg.
Itaalia teine iseseisvussõda
pisi|"Napoleon III Solferino lahingus", [[Jean-Louis-Ernest_Meissonier' maal (1863).]] Itaalia teine iseseisvussõda (ka Prantsuse-Austria sõda, Austria-Sardiinia sõda, Austria-Piemonte sõda; Prantsusmaal tuntud Itaalia kampaania nime all – Campagne d'Italie) oli Prantsuse keisririigi ja Piemonte-Sardiinia kuningriigi sõda Austria keisririigi vastu 29. aprillist 12. juulini 1859. aastal.
Prantsuse armee koosseisus osales sõjas 130 000 jalaväelast, 2000 ratsaväelast ning 312 kahurit keiser Napoleon III juhtimisel. Sardiinia vägesid, kus oli 70 000 jalaväelast, 4000 ratsaväelast ja 90 kahurit, juhatas kuningas Vittorio Emanuele II. Austria poolel osales 220 000 jalaväelast, 22 000 ratsaväelast ja 824 kahurit, vägesid juhtisid keiser Franz Joseph I ning krahv Ferencz Gyulai.
Biovesinik
Biovesinik ehk bioloogiline vesinik on (mikro)organismide abil toodetud vesinik.
Erinevalt tavapärastest vesiniku tootmise viisidest (elektrokeemiline, fotokeemiline, termokeemiline) nõuab biovesiniku tootmine oluliselt vähem energiat ja on nendega võrreldes oluliselt keskkonnahoidlikum.
Biovesiniku tootmisel kasutatakse sageli mikroorganisme, kes eritavad vesinikku eluprotsesside käigus, kasutades selleks taastuvaid loodusvarasid, nt orgaanilisi jäätmeid (eriti muda) ja päikeseenergiat. Vesiniku genereerimise meetodite seas on biofotolüüs, kaudne biofotolüüs, fotofermentatsioon ja pimefermentatsioon.
Madrase Ülikool
pisi|Ülikooli vapp pisi|Senatihoone Madrase Ülikool on ülikool, mis asub Chennais (endise nimega Madras) Indias.
Ülikool on asutatud aastal 1857. See on üks kolmest India vanimast ülikoolist.
Itaalia teine iseseisvussõda
Taust
Pärast lüüasaamist Austrialt Itaalia esimeses iseseisvussõjas leidis Piemonte, et ei suuda lüüa Austria-sugust suurvõimu ilma liitlasteta. Nii asus Piemonte-Sardiinia kuningriigi peaminister krahv Camillo di Cavour arendama suhteid teiste Euroopa riikidega, osalt Piemonte osaluse kaudu Krimmi sõjas. Krimmi sõja rahukonverentsil Pariisis püüdis Cavour edendada Itaalia ühinemispingutusi. Suurbritannia ja Prantsusmaa väljendasid küll toetust, kuid ei soovinud tüli Austriaga, kelle alasid Lombardias ja Veneetsias Itaalias iseseisvus paratamatult ähvardanuks. Cavouri eraviisilistel kõnelustel Napoleon III-ga selgus keiser olevat Itaalia kõige abivalmim, ehkki ikka veel mitte eriti innukas liitlane.
14. jaanuaril 1858 püüdis itaallane Felice Orsini Napoleon III tappa. See mõrvakatse tekitas laialdast sümpaatiat Itaalia ühendamise suhtes, mõjutades ka Napoleon III, kes otsustas aidata Piemontet Austria vastu, et Itaalia riikide valitsused rohkem sellist revolutsioonilist tegevust ei toetaks. Napoleon III ja Cavour kirjutasid alla salajasele liidule Austria vastu: Prantsusmaa lubas aidata Sardiinial kaitsta end Austria rünnaku vastu ning Sardiinia lubas anda Prantsusmaale Nizza ja Savoia. Liit aitas Sardiinial ühendada Itaalia Savoia dünastia võimu alla ning nõrgestas Napoleon III aegse Prantsuse keisririigi vihast vastast Austriat.
Kuna Cavour ei saanud prantslastelt abi Austria rünnakuta, provotseeris ta Viini rea piirilähedaste sõjaväemanöövritega. Austria saatis 23. aprillil 1859 Sardiiniale ultimaatumi, milles nõudis Sardiinia armee laialisaatmist, ning kui kuningriik sellele ei kuuletunud, ründas Austria 29. aprillil Sardiiniat, tõmmates niimoodi konflikti ka Prantsusmaa.
Sõja kulg
pisi|Itaalia teise iseseisvussõja lahingupaigad. Algselt polnud Itaalias Prantsuse üksusi, seepärast viis marssal François Certain Canrobert need Piemontesse ajaloo esimese suuremahulise raudteeoperatsiooniga. Austerlased lootsid purustada Sardiinia nõrga armee Lombardias juba enne prantslaste kohalejõudmist. Austria Lombardia-vägede komandör krahv Gyulai oli siiski ettevaatlik, venitades pealetungiga. Ticino jõe ületamise järel algasid aga rängad paduvihmad, mis võimaldasid piemontelastel riisipõllud üle ujutada, pidurdades Austria vägede edasitungi.
Lõpuks jõudsid austerlased Vercellisse, ähvardades Torinot, kuid vastaste vägede liikumine Po sildadele ja Alessandriasse sundis nad taganema. 14. mail jõudis Alessandriasse Napoleon III, kes väejuhatuse üle võttis. Esimene kokkupõrge toimus 20. mail Montebellos, kus diviisikindral Elie Frédéric Forey lõi kolm korda suuremat Austria väge, muutes Gyulai veelgi ettevaatlikumaks. Juuli algul oli Gyulai Magenta raudteesõlme lähedal jõest kaugel idas. Napoleon III ründas Ticinot, saates osa vägesid põhja, austerlasi tiivalt haarama. Gyulai tõmbus tagasi Ida-Lombardia kindlustesse, kus ta juhtimisest vabastati.
Gyulai asemele tuli keiser Franz Josef I isiklikult, kes tundis, et hästi kindlustatud Austria territooriumi kaitsmine Mincio jõe taga on talle jõukohane. Lahingus juhatas ta esimest ja viimast korda vägesid Solferino all lüüa saades; sealsed tapatalgud ajendasid Šveitsi ärimeest Henri Dunanti rajama Punast Risti. Piemonte-Prantsuse armee vallutas Milano ja marssis aeglaselt itta, et purustada Austria enne Preisimaa sekkumist. Kui austerlased said teada, et prantslased olid peatunud Brescia juures, otsustasid nad korraldada üllatusrünnaku. Ka prantslased läksid rünnakule, ent kumbki poole polnud teise asukohas kindel, kuni nad ootamatult kohtusid. Austria VIII korpus Ludwig von Benedeki juhtimisel eraldus peajõust, kaitstes Pozzolengot edukalt piemontelaste vastu. Ülejäänud Austria armee taandus ent peagi, jättes mitu linna prantslastele.
Samal ajal said austerlased Põhja-Lombardias lüüa Itaalia vabatahtlikelt alpiküttidelt Giuseppe Garibaldi juhtimisel Varese ja Como all. Piemonte-Prantsuse laevastiku toodud 3000 sõdurit vallutasid Lussino (Losinj) ja Cherso (Cres) saared Dalmaatsias.
Rahu
pisi|Prantsusmaal Itaalia-kampaania 100. aastapäeva puhul 1959. aastal vermitud mälestusmedal. Saksa riikide sekkumise kartuses sõlmis Napoleon III Austriaga Villafranca relvarahu; Franz Josefit innustas konflikti lõpetama revolutsioon Ungaris. Enamik Lombardiast, sealhulgas selle pealinn Milano, kuid mitte Austria kindluste Mantua ja Legnago ümbrus, läks Austria alluvusest Prantsusmaale, kes andis need kohe üle Sardiiniale. Kesk-Itaalia valitsejad, kelle revolutsioon napilt enne sõja algust oli kukutanud, tuli lepingu kohaselt taas võimule aidata.
See sardiinlaste selja taga sõlmitud tehing tekitas Sardiinias suure protesti, ka peaminister Cavour astus tagasi. Siiski ei jõustunud Villafranca tingimused kunagi: ehkki need kinnitati novembris Zürichi rahulepinguga, oli leping selleks ajaks juba tähenduse kaotanud. Piemonte okupeeris Kesk-Itaalia riigid, kavatsemata endiste valitsejate võimu taastada, ning prantslastel polnud huvi neid selleks sundida. Austerlastel tuli leppida prantslaste soovimatusega lepingutingimusi täita.
Järgmisel, 1860. aastal annekteeris Sardiinia kuningriik Prantsusmaa ja Suurbritannia heakskiidul Kesk-Itaalia riigid – Parma hertsogiriigi, Toscana suurhertsogiriigi ja paavstliku Kirikuriigi – ning Prantsusmaa sai enda omandusse Savoia ja Nizza. Viimase vastu protestis Nizzast pärit Itaalia rahvuskangelane Giuseppe Garibaldi, kes seetõttu läks sõjakäigule Sitsiiliasse, mis lõpetas Itaalia ühendamise.
Impulsi jäävuse seadus
Impulsi jäävuse seadus on üks olulisemaid jäävusseaduseid füüsikas. See väidab, et igasuguste kehade süsteemi impulss on jääv, kui sellele süsteemile ei mõju väliseid jõude. Impulsi jäävuse seadus kehtib nii Newtoni mehaanikas, erirelatiivsusteoorias kui ka kvantmehaanikas. See kehtib sõltumatult energia jäävuse seadusest.
Analüütilises mehaanikas tuleneb impulsi jäävus lagranžiaani nihkeinvariantsusest välismõjude puudumisel. Viimane järeldumine on Noetheri teoreemi erijuht.
Vaata ka
Momentum
Graphidaceae
Graphidaceae on kottseente sugukond.
Eesti säästva metsanduse standard
Eesti säästva metsanduse standard on Metsahoolekogu (FSC) ja Metsade Sertifitseerimise Kinnitamise Programmi (PEFC) kehtestatud säästva metsanduse põhimõtete eeskujul loodud Eesti metsade säästva majandamise põhimõtete kogu, mis on vabatahtlik ja õiguslikult mittesiduv.
Noortefoorum
"Noortefoorum" on Tre Raadio eetris 2012. aasta sügisest igakuiselt eetris olev ja noorteprobleeme kajastav raadiosaade, kus saatejuht ja eri valdkondade spetsialistid kõnelevad teemadel nagu toitumine, narkootikumid, alkohol, koolistress, veeohutus, tuleohutus, esmaabi, liiklusohutus, sport ja liikumine jne.
Urnsamblik
Urnsamblik (Diploschistes) on kottseente perekond.
Neljavärviprobleem
pisi|Nelja värviga nõuetekohaselt värvitud kaardi näide. Vajadusel saaks Kanada ja Mehhiko värvida kollasega ning ookeanid lillaga Neljavärviprobleem on probleem matemaatikas, mis küsib, kas neljast värvist piisab mistahes tasapinnalise kaardi värvimiseks nii, et iga kaardiosa (edaspidi riigi) külg puutuks kokku vaid temast erinevat värvi naabriga.
Ühisest piiripunktist ei piisa, et riike teineteise naabriteks lugeda. Maailmas on punkte, kus saavad kokku enam kui kümne haldusüksuse piirid. Vajalik on ühise piirjoone olemasolu.
Kaart peab olema tasandil. Teistsugustel kehadel see ei kehti, näiteks toorile võib joonistada seitse riiki, millest igaüks on kõigi ülejäänute naaberriik.
Kolmandaks on kõik enklaavid ja eksklaavid keelatud: riigid peavad olema sidusad ehk teisisõnu koosnema ühest tükist. Kui kasvõi üks riik koosneb kahest tükist, mis peavad olema sama värviga värvitud, siis on võimalik konstrueerida viiest riigist koosnev kaart, kus iga riik on kõigi ülejäänud riikide naaber.
Probleemi püstitas 1852. aastal 21-aastane Frances Guthrie, hilisem Lõuna-Aafrika matemaatik ja botaanik, kes oli äsja lõpetanud University College Londoni. See tekkis tal Inglismaa krahvkondade kaarti värvides. Guthrie ei suutnud ise probleemi lahendada ja pöördus oma venna Fredericki poole, kes õppis sel ajal Londoni Ülikooli Kolledžis, ning see omakorda oma õppejõu, nimeka matemaatiku Augustus De Morgani poole. De Morgan püüdis teoreemi tõestada, aga tal õnnestus tõestada üksnes see, et viis riiki ei saa paikneda nii, et igaüks neist oleks kõigi ülejäänute naaberriik.
1854. aastal kirjutas neljavärviprobleemist ajakirjas Athenaeum keegi F.G., kes eeldatavasti oli emb-kumb vendadest Guthriedest. 1860 tõstatas sama küsimuse samas ajakirjas uuesti De Morgan.
Niisuguse värvimise võimalikkuse tõestasid 1976 Kenneth Appel ja Wolfgang Haken. See oli esimesi olulisi teoreeme, mis tõestati arvuti abil. Selle tõestamise katsetel esile kerkinud küsimused andsid panuse ka graafiteooriasse.
Teoreemi tõestamise käik ise oli tähelepanuväärne. Selleks kasutati kolme tollast võimsat arvutit üle 1200 tunni, algoritmi muudeti 500 korda ja käsitsi analüüsiti umbes 10 000 situatsiooni. Intensiivne töö selle kallal kestis neli aastat.
Elvis Efert
Elvis Efert (sündinud 13. juulil 1985 Rakveres) on eesti raadioajakirjanik.
Elvis Efert kuulus korvpallimeeskonda KK Rakvere, mis tuli 2002. aastal Eesti meistrivõistlustel U20-klassis teiseks ja 2003. aastal U18-klassis kolmandaks.
Ta on abielus näitleja Marin Mägiga. 3. juulil 2010 sündis neil tütar Elli.
Satoshi Nakamoto
Satoshi Nakamoto on varjunimi, mida kasutab krüptovaluuta bitcoin ja selle etalonteostuse loonud anonüümne isik või isikute rühm. Nakamoto ise on väitnud ennast olevat 5. aprillil 1975 sündinud ja Jaapanis elava mehe, kuid spekulatsioonid tema tegeliku isiku ümber on üldiselt siiski keskendunud Ameerika Ühendriikides ja Euroopas elavatele krüptograafidele ja arvutiteadlastele; ühena neist on esile toodud ka eesti arvutiteadlast Helger Lipmaad.
Tõnis Kase
Tõnis Kase on Eesti käsipallimängija. 2021/2022 hooajal mängib ta klubis Põlva Serviti.
Avo Tints
Avo Tints (4. detsember 1968 – 17. veebruar 2013) oli eesti ettevõtja.
Tõnis Kase
Välislingid
"Käsipalli meistriliiga kuu parima tiitli võitis teistkordselt Tõnis Kase". ERR.ee, 08.02.2019
Avo Tints
Ta on olnud puu- ja köögivilja hulgimüügiga tegeleva AS-i Bambona omanik ja tegevdirektor.
Tema hüüdnimi oli Apelsinikuningas.
2000. aastate algul kuulus ta ajalehe Äripäev rikaste edetabelisse.
1962. aasta NSV Liidu meistrivõistlused jalgrattasõidus
1962. aasta NSV Liidu meistrivõistlused jalgrattasõidus  toimusid osade kaupa. Krossivõistlus peeti 28. novembril Kiievis.
Sandrine Bailly
pisi|Sandrine Bailly tuli 2006. aastal [[Rasun Anterselva vald|Anterselvas nii sprindis kui jälitussõidus teiseks]] Sandrine Bailly (sündinud 25. novembril 1979 Belleys) on Prantsusmaa laskesuusataja.
1962. aasta NSV Liidu meistrivõistlused jalgrattasõidus
Tulemused
Võistkonnad: 1. AKSK 259,5 2. Dünamo 269 3. Krasnoje Znamja 319,5 15. Kalev
Sandrine Bailly
Bailly suusatas viimast vahetust nii pronksmedali võitnud Prantsusmaa teatenaiskonnas 4×6 km teatesõidus 2006. aasta taliolümpiamängudel Torinos kui ka hõbemedali saanud koondises 2010. aasta taliolümpiamängudel Vancouveris.
1962. aasta NSV Liidu meistrivõistlused jalgrattasõidus
Kross
Võisteldi 7,1 km ringil, mis tuli läbida neli korda. Osales 63 jalgratturit.
Gaisma
Gaisma on küla (vasarnīcu ciems ehk suvilapiirkond) Lätis Saulkrasti piirkonnas Saulkrasti vallas. Küla asub valla põhjaosas ja jääb piirkonna keskusest Saulkrastist 3,9 ja Riiast 49,6 km kaugusele.
Sandrine Bailly
Maailma karikavõistluste etapil osales Bailly esimest korda 9. märtsil 2000 Soomes Lahtis 15 km eraldistardiga sõidus ja sai 76 osaleja seas 49. koha. Järgmisel päeval toimunud jälitussõidus saavutas ta 42. koha. Juba järgmistel MK-etappidel, kus ta osales, jõudis ta MK-punktidele, kui oli sama aasta sügisel Itaalias Anterselvas eraldistardiga sõidus 22. ja sprindis 26. Ning juba oma elu viienda MK-etapi ta võitis: sessamas Anterselvas mõni nädal hiljem, 14. detsembril 2000 toimunud 15 km eraldistardiga toimunud võistluse. Kuid järgmise MK-etapi suutis ta võita alles 2003. aastal. Ta on 28. märtsi 2010 seisuga võitnud 20 MK-etappi. Hooajal 2004/05 võitis ta maailma üldkarika.
Gaisma
Aastal 2017 oli külas 47 elanikku, aastal 2019 oli elanikke 92.
Sandrine Bailly
Maailmameistrivõistlustel on ta võitnud kaheksa medalit: ühe kulla, kaks hõbedat ja viis pronksi. Maailmameistriks tuli ta 10 km jälitussõidus 2003. aastal Venemaal Hantõ-Mansiiskis, saades kuldmedali koos Martina Glagowiga; mõlemad tegid kaks möödalasku ja lõpetasid sajandiksekundi pealt võrdse ajaga.
Gaisma
Varem kandis sama nime ka Rumbula küla.
Sandrine Bailly
Esimest korda osales ta maailmameistrivõistlustel 2001 Sloveenias Pokljukas, tulles eraldistardist 35. kohale ja teatesõidus 5. kohale.
2002. aasta taliolümpiamängudel USA-s Salt Lake Citys saavutas Bailly sprindis 7. ja jälitussõidus 17. koha. Prantsusmaa naiskond oli 9.
Järgmist korda pääses ta MM-ile 2003, kui ta jälitussõidus esikohta jagas. Lisaks võitis ta pronksmedali ühisstardis Venemaa sportlaste Albina Ahhatova ja Svetlana Išmuratova järel. Eraldustardist sõidus oli ta 20. ja jälitussõidus 7. Kahest individuaalkullast hoolimata (teise võitis Sylvie Becaert) saavutas Prantsusmaa naiskond alles 5. koha, kusjuures Bailly tegi teises vahetuses koguni 8 möödalasku.
2004. aasta MM toimus Saksamaal Oberhofis. Bailly saavutas eraldistardist 4., sprindis 5., jälitussõidus 12. ja lõpuks ühisstardis kolmanda koha Liv Grete Poirée ja Katrin Apeli järel. Bailly tõi Prantsusmaa naiste ainsa medali, aga lisaks temale oli igal distantsil veel keegi prantslannadest 8 parema seas ja see andis teatesõidus suuri lootusi. Ometi lõppes teatesõit taas 5. kohaga, kuigi Bailly ei teinud viimases vahetuses ühtki möödalasku.
2005. aasta MM toimus Austrias Hochfilzenis. Bailly saavutas eraldistardis ja sprindis 4. ning jälitussõidus ja ühisstardis 9. koha. Ülejäänud naiste parimaks individuaaltulemuseks jäi 8. koht, aga teatesõidus tuldi neljandaks. Edu tagas hea laskmine: kõigi vahetuste peale kokku ainult neli eksimust (Baillylt viimases vahetuses 1). Peeti ka segateatevõistlus, kus Prantsusmaa I koondis (avavahetust sõitis Bailly) kaotas Prantsusmaa II-le, kohad vastavalt 6. ja 5.
2006. aasta taliolümpiamängudel Itaalias Torinos saavutas Bailly eraldistardis ja sprindis 6., jälitussõidus 12. ja ühisstardis 10. koha. Florence Baverel-Robert tuli sprindis olümpiavõitjaks. Teatesõidu avavahetuse lõpetas Prantsusmaa alles 14. kohal, aga Baverel-Robert, Becaert ja Bailly suutsid tuua Prantsusmaa pronksmedalile. Samal aastal peeti maailmameistrivõistlused segateatesõidus, mida olümpiamängude kavas ei olnud. Prantsusmaa (Bailly sõitis kolmandat vahetust) saavutas Venemaa ja Saksamaa järel pronksmedali.
2007. aasta MM toimus Anterselvas. Bailly saavutas eraldistardis ja sprindis 9., jälitussõidus 30. ja ühisstardis 23. koha, aga teatesõidus aitas Prantsusmaal võita kaks hõbemedalit. Naiskonnas sõitis ta viimast vahetust ja tabas kõik märgid (võitis Saksamaa), segateatevõistkonnas teist vahetust ja tegi võistkonna mõlemad möödalasud (võitis Rootsi).
2008. aasta MM toimus Rootsis Östersundis. Eraldistardis saavutas ta 26., sprindis ja jälitussõidus 5. ning ühisstardis 12. koha. Bailly oli ainus prantslanna, kes 8 parema hulka pääses, mistõttu naiskondlikku pronksmedalit Saksamaa ja Ukraina järel võib pidada üllatuseks. Bailly sõitis naiskonnas viimast vahetust. Segateatevõistkonda teda ei arvatud ja see jäi 7. kohale.
2010. aasta taliolümpiamängudel Kanadas Vancouveris tuli Bailly eraldistardis 52., sprindis 15., jälitussõidus 27. ja ühisstardis 7. kohale. Kaks prantslannat, Marie Dorin ja Marie-Laure Brunet tulid individuaalselt pronksmedalile. Naiskondlikult saavutas Prantsusmaa koguni hõbemedali Venemaa järel. Bailly sõitis viimast vahetust ja tegi üksnes ühe möödalasu.