cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hassalli kehad
Hassalli kehad inimese tüümuses
Erinevas arengujärgus (11–40 arengunädalat) inimloodete uuringute alusel on Hassalli kehade morfoloogia varieeruv – mõõtmed võivad olla vahemikus 100–900 mikromeetrit või enamgi.
Kehad on nimetatud nende avastaja Briti arsti, mikrobioloogi ja botaaniku Arthur Hill Hassall'i (1817–1894) auks, kes kirjeldas nende olemasolu inimese tüümuses 1846. aastal.
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud saksakeelset artiklit en:Hassall's corpuscles seisuga 25.10.2014.
Anomaalsete Keskkonnanähtuste Registreerimise ja Analüüsi Komisjon
Anomaalsete Keskkonnanähtuste Registreerimise ja Analüüsi Komisjon (lühend: AKRAK) oli Igor Volke 1986. aastal loodud komisjon, mis kogus andmeid Eesti ala anomaalsete keskkonnanähtuste, eriti ufode kohta. Lühikest aega tegutses see Inseneride Tallinna Majas.
Kribu-tinasamblik
Kribu-tinasamblik  (Stereocaulon incrustatum) on samblikuliik.
Samblik kasvab ka Eestis.
Kose-Uuemõisa külakeskus
Kose-Uuemõisa külakeskus on kultuurikeskus Harju maakonnas Kose vallas Kose-Uuemõisa asulas. Külakeskuse tegevjuht on Sirje Bärg.
Külakeskus asutati 2010.
Going am Wilden Kaiser
Going am Wilden Kaiser on vald (Gemeinde) Austrias Tirooli liidumaal Kitzbüheli ringkonnas Sölllandli piirkonnas, 773 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 20,6 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 1870 inimest. Vald paikneb 8,5 km Kitzbühelist loodes ja 5 km Sankt Johann in Tirolist läänes. Küla koosneb viiest osast ja seda on esmamainitud 1160. aastal kui Gouwingen. Selle peamine sissetulekuallikas on turism. See on ühendatud suurema Ski Welti suusapiirkonnaga Asitzbahni köisteega, mis viib suusatajad kiiresti Goingist orus üles ulatuslikule suusamaastikule mäeküljel.
Asend
Going asub Sankt Johann in Tirolist läänes Kitzbüheli Alpide (lõunas) ja Wilder Kaiseri (põhjas, Sölllandlis) vahel. Teised valla asundused on: Schwendt, Aschau, Prama, Sonnseite ja Schattseite.
Naabervallad: Ellmau, Oberndorf in Tirol, Reith bei Kitzbühel, Sankt Johann in Tirol, Kirchdorf in Tirol
Ajalugu
Küla on esmamainitud 1160. aastal Baumbachi kloostri dokumendis kui Gouwingen. Nimi tuleb bajuvaari aadlimehe nimest Guowo või Gauwo. See näitab, et see asutati bajuvaaride poolt. Külakirik on üks kõige muljetavaldavamaid rokokoo kirikuid Tiroolis. See on pühitsetud Pühale Ristile ja märter Laurentiusele. Selle arhitekt oli Andrä Hueber ja freskod maalis Matthias Kirchner, mõlemad Kitzbühelist. Altarid ja pühakujud nikerdas Goingi skulptor Thomas Blieml. Vasakpoolse altari nišis on huvitav jumalaema kuju, nikerdatud 1480. aasta paiku.
Vaske ja hõbedat kaevandati Goingi ja Oberndorfi vahel Rehrobichlis 16. sajandi esimesel veerandil. Kaevurid (Bergknappen) elasid Prama asunduses. Prama tuleb keldi keelest ja tähendab "kohta, kus kasvavad põldmurakad (Brombeeren)". See on vihje, et see oli keldi asula. Keldid kaevandasid selles piirkonnas vaske ja hõbedat 800. aasta paiku eKr. Kaevandus suleti 1773. aasta paiku. Oma õitseajal saadi igal aastal umbes 12 000 kg vaske ja 7000 kg hõbedat. Sulatusahi oli Bärenstätten von Sankt Johanni asunduses. Kõige sügavam vertikaalne kaevandusešaht oli umbes 880 m sügav.
pisi|600px|keskel|Goingi panoraam talvel
Majandus
Täna domineerib Goingis lisaks paljudele käsitöö-, tööstus- ja kaubandusettevõtetele põllumajandus ning tali- ja suveturismitööstus.
Turu Ülikooli Keskhaigla
Turu Ülikooli Keskhaigla (soome keeles Turun yliopistollinen keskussairaala, lühend TYKS, rootsi keeles Åbo universitetscentralsjukhus, lühend ÅUCS) on haigla Soomes Turu linnas.
Haigla on asutatud 1756. aastal ja see on Kopenhaageni Rigshospitaleti järel vanuselt teine haigla Põhjamaades.
Haigla toimib Edela-Soome keskhaiglana. Haigla asub Turu kesklinna lähedal. Haiglal on osakonnad Raisios ja Paimios.
KredEx
KredEx oli Eesti finantsasutus (õiguslikult sihtasutus), mis andis Eesti ettevõtetele laene, riskikapitali, krediidikindlustust ja riigi garantiiga tagatisi, samuti toetas sihtasutus energiatõhususele suunatud lahendusi (nt kortermajade renoveerimine).
Turu Ülikooli Keskhaigla
Haigla on olnud seotud Turu Ülikooliga alates 1958. aastast ja seda kasutatakse meditsiiniteaduskonna üliõpilaste õppebaasina. Igal aastal on selles haiglas praktikal umbes 1500 arstiteadus- ja õendustudengit.
KredEx
Sihtasutuse peakontor asus Tallinnas aadressil Sepise 7. KredExi asutas Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium 2001. aastal.
2022. aastal liitusid Ettevõtluse Arendamise Sihtasutus ja KredEx ning moodustati Ettevõtluse ja Innovatsiooni Sihtasutus.
David Addy
David Nii Addy (sündinud 21. veebruaril 1990 Prampramis) on Ghana jalgpallur, kes mängib vasakkaitsjana Eesti Meistriliiga klubis Tartu Tammeka.
Ta alustas klubikarjääri Ghanas. 2008. aastal liitus ta Taani klubiga Randers. 2010. aasta veebruaris liitus ta Portugali suurklubiga FC Porto, kuid sai klubi põhimeeskonnas kirja vaid ühe mängu. Klubikarjääri jooksul ta on hiljem mänginud veel Portugali kõrgliiga klubides Coimbra (2010–2011), Vitória de Guimarães (2012–2014), Kreeka kõrgliiga klubis Panetolikós (2011–2012), Belgia kõrgliiga klubis Waasland-Beveren (2014–2015), India kõrgliiga klubis Delhi Dynamos (2016), Soome kõrgliiga klubides RoPS (2017) ja Tampere Ilves (2019) ning Läti kõrgliiga klubis Riga (2017).
2022. aasta märtsis sõlmis ta üheaastase lepingu Tartu Tammekaga.
2009. aastal tuli Addy Ghana kuni 20-aastaste koondisega Aafrika noorte meistriks. Samal aastal tuli ta koondisega juunioride maailmameistriks. Ghana jalgpallikoondises mängis Addy aastatel 2008–2014 kokku kuus korda.
Subsessor
Subsessor on veemadulaste sugukonna maoperekond.
Klassifikatsioon
Perekonda Subsessor klassifitseeritakse roomajate andmebaasis üksainus maoliik :
Levila
Neid madusid võib kohata ujumas Vietnami, Tai, Kambodža ja Malaisia (poolsaar) vetes.
Kirjandus
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Subsessor bocourti seisuga 2.05.2015.
Cashpoint Arena
Cashpoint Arena on jalgpallistaadion Austrias Altachis.
Kalev Tõll
Kalev Tõll (sündinud 27. detsembril 1942; Mägi-Kurdla küla, Laimjala vald, Saaremaa) on eesti endine veemootorisportlane.
Ta küüditati 1949. aastal koos perekonnaga Novosibirski oblastisse, tagasi Eestisse tuli pere 1958. aastal. 1962. aastal lõpetas ta Orissaare Keskkooli 13. lennu.
Sportlasena
Ta võistles aastatel 1968–1980 peamiselt Narva eest ning 500 cm3 sportpaatide võistlusklassis (SC). Tuli aastatel 1976–1977 kokku kolm korda Eesti NSV meistriks ning sai veel aastatel 1971–1975 kokku neli hõbe- ja kolm pronksmedalit.
Ta sai NSV Liidu veemotospordi meistrivõistlustel kokku kolm medalit: 1977. aastal kuld- ja hõbe- ning 1976. aastal pronksmedali. Püstitas 1975. aastal 500 cm3 sportpaatide võistlusklassis (SC) NSV Liidu rekordi.
Kooreürask
Kooreürask (Ips) on putukaperekond. See on üks tuntumaid ürasklaste perekondi, kuna sellesse kuulub liike, mis hävitavad okaspuumetsi ja kasvandusi.
Klassifikatsioon
Kooreüraskite perekonda kuulub umbes 36 liiki. 2001. aastal moodustati geneetiliste ja morfoloogiliste tunnuste põhjal neli alamperekonda (Ips (Ips), Ips (Emarips), Ips (Bonips) ja Ips (Granips)). Perekonda liigitatakse järgmised putukaliigid (mittetäielik loend):
Tuva akşa
Tuva akşa (ka Tuva aksha, turgi keeltes 'valgus') oli Tuva Rahvavabariigi (tänapäevase Tõva) rahasüsteemi põhiühik, mis oli kasutusel aastatel 1934–1944. 1 aksha jagunes 100 kopejekiks. Kõige väiksema mündi nominaalväärtuseks oli 1 kopejek. Akşasid väljastas Tuva Keskpank.
Ajalugu
1934. aastal vermis Tuva Rahvavabariik oma mündid ja paberraha. Raha trükkis Goznaki tehas Leningradis. Kuna Tuva mündid tulid samast tehasest nagu Nõukogude raha, olid Tuva müntide mõõdud, kaal ja sulam sisuliselt sama mis Nõukogude müntidel. 1-, 2-, 3-ja 5-kopejekiline olid kollast värvi alumiiniumi ja pronksi sulamist ning 10-, 15- ja 20-kopejekiline olid halli värvi vase ja nikli sulamist. Müntide legendid ehk kirjad tuginesid põhiosas ladina tähestiku baasil Nõukogude Liidus moodustatud Yañalifi tähestikule. Mündi aversil ehk esiküljel on riigi (Tõva Arat Respublik) ja panga nimetus, reversil ehk tagaküljel aga mündi nominaalväärtus ja vermimisaasta. Ka paberraha akşa oli lihtsa disaniga, mainides ära vaid raha denominatsiooni, riigi ja väljastava panga. Akşad olid trükitud samades värvides nagu Nõukogude rublad: pruun, roheline, sinine, punane ja lilla.
Aastatel 1934–1936 said tõvalased vahetada rublasid 1:1 akşade vastu. 1940. aastal trükiti uuendatud disainiga Tuva paberaha ja hävitati 1934–1935 aastatel väljaantud akşad. Seetõttu on vanemad akşad eriti haruldased, 1935. aastal välja antud 25-akşast jäi näiteks erakätesse vaid 37 tükki. 1940. aasta paberraha oli juba oluliselt mitmekesisem ja igal paberrahal oli kujutletud pilte Tuva talupoegade elust. 1944. aastal liiteti Tuva Rahvavabariik Nõukogude Liiduga ning akşade kasutamine likvideeriti. 1945. aastal sai 1. jaanuarist 1. maini akşasid välja vahetada rahakursil 1 akşa = 3.5 rubla. Sellest ajast pole Tuva raha kasutuses enam ametliku rahana, kuid on oma harulduse tõttu suureks huviks kollektsionääridele.
Seltsimees laps
"Seltsimees laps" on 2018. aastal valminud Eesti mängufilm. Filmi tegevus toimub põhiliselt aastal 1950 ja hiljem 1955, põhinedes Leelo Tungla raamatutel "Seltsimees laps ja suured inimesed" ning "Samet ja saepuru ehk Seltsimees laps ja kirjatähed".
Yakuza
Yakuza (jpn ヤクザ), tuntud ka kui gokudo (jpn 極道) või boryokudan (jpn 暴力団 – 'vägivaldsed grupid') on Jaapanis tegutsev kuritegelik organisatsioon, mis tekkis arvatavasti 17. sajandil. Tegemist on maffiataolise sündikaadiga, ent yakuza liikmed eristavad end maffiast ning kutsuvad ennast seetõttu ninkyo dantai 'ks, mis tähendab õilsat organisatsiooni. Yakuza organisatsioonides valitseb kindel hierarhia, mis põhineb traditsioonilisel oyabun-kobun (ehk kasuisa-kasulaps) struktuuril, milles kobun on kohustatud täitma oyabun 'i käske ning olema temale üdini lojaalne. Sellega on kindlustatud käsuahel. Tänapäeval on see struktuur oluliselt laienenud ning ühe yakuza klanni (samasse organisatsiooni kuuluvate inimeste), millel on üks kindel juht ehk kumicho, raames võib leida mitmeid haruperekondi, kelle struktuur on olemuslikult sama, ent kelle juhid alluvad lõplikult kogu klanni kumicho 'le.
Organisatsiooni traditsioonid
pisi|1875. aastal tehtud foto irezumiga tätoveeritud mehest Yakuza liikmetel on mitmeid traditsioone ja rituaale, näiteks yubitsume, mis on üks võimalikest karistusmeetmetest, mida ülemused rakendavad reegleid rikkunud või oma staatusest üle astunud liikmete suhtes. See hõlmab rikkuja jaoks kohustust oma vasaku käe väikese sõrmest osa maha lõigata ning selle esitamist liikme otsesele ülemusele riivatud au taastamiseks. Ajalooliselt levinud on ka spetsiaalsed tätoveeringud ehk irezumi 'd, mis katavad olulisel määral keha pinda ning sageli kujutavad erinevaid mütoloogilisi loomi või sümboleid (nt hannya deemon). Tänapäeval on selle kombe levinus vähenenud, sest tätoveering lubab õiguskaitseorganitel liikmeid kergemini tuvastada, protsess ise on pikk (sõltuvalt tätoveeringu suurusest võib valmimiseks minna sadu tunde), traditsionaalsel viisil tehtult piinavalt valus ning küllaltki kallis.
Ajalugu
Tänapäeva yakuza 't loetakse sisuliselt 17. sajandi ronin 'ite (isandata samurai) hingeliseks järeltulijaks. 1604. aastal, Sengoku perioodi lõpul, kui Togugawa Ieyasu lõplikult ühendas Jaapani ning millega algas sisuliselt kahesaja aastane rahu periood, tekkis olukord, kus sadu tuhandeid samurai sõdalasi ei olnud enam äkitselt vaja. Töötud samuraid leidsid endale rakendust ühiskonnas kasvavas kaupmehe klassis, mille arengut toetas algava rahuperioodi tagatud stabiilsus, kujuneva riigistruktuuri bürokraatia ametnikena ning teadlaste ja filosoofidena. Ometigi ei suutnud kõik ennast sellisel viisil ühiskonna rahuaega tagasi lülituda ning olulisel määral moodustasid tekkinud ronin 'id kriminaalseid jõuke nimega hatamoto-yakko ehk shoguni teenrid. Need grupid olid eriti levinud maa piirkondades, kus neil oli võimalik röövida ning rüüstata kohalike vara ilma shoguni võimalikku vastulööki kartmata. pisi|320x320px|Shimizu Jirocho, Kõige kuulsam yakuza 19. sajandil Vastukaaluks hatamoto-yakko gruppidele moodustasid kohalikud, eelkõige noored linnaelanikud, ning teised ronin 'id, machi-yakko ehk linna teenrite banded, kes tegid kõik endast oleneva, et kaitsta kohalikke kommuune tihedate hatamoto-yakko rünnakute eest. Seetõttu imetlesid külaelanikud Machi-yakko liikmeid rahvuskangelastena, kes olid valmis vastu seisma kurjadele jõududele, et kaitsta lihtrahvast kannatuste eest. Tegelikkuses olid ka nemad seotud kriminaalsusega ning puhtalt selline interpretatsioon rahvuskangelastest on kujunenud kohalike legendide tõttu. Sarnaselt tänapäeva yakuza 'dega olid ka machi-yakko liikmed vilunud mängurid ning nad omasid enda juhtidega lähedasi suhteid, millest võis kujuneda yakuza traditsiooniline liikmete vaheline seotus. Kuigi tänapäeva yakuza rõhub nende päritolule machi-yakko liikmetest (lihtrahva kaitsja müüdi edendamiseks) ei ole sellist seost võimalik otseselt kinnitada, sest shoguni repressioonide tõttu haihtusid mõlemad yakko grupid ajaloost 17. sajandi teises pooles. Yakuza algeid on samuti otseselt omistatud sellistele ajaloolistele gruppidele nagu tekiya (tänava kaupmehed) ja bakuto (traditsionaalsed kaardimängijad/mängurid), kelle rituaalid ning traditsioonid on otseselt juurdunud yakuza kultuuri (nt bakuto yubitsume traditsioon).
Yakuza II maailmasõja järgselt
II maailmasõda mõjus kahjustavalt yakuza 'le. Organisatsiooni liikmete arv oli järsult kahanenud sõjakaotuste ja valitsuse massiliste arreteerimiste tõttu ning sellega kaasnes nende mõjuvõimu oluline langus. Sõjajärgse Jaapani Ameerika Ühendriikide okupatsiooni vägi, tulenevalt Jaapani kaotusest, toetas aga olulisel määral organisatsiooni ülesehitust (kuigi okupatsiooni valitsusel oli sellele vastanduv eesmärk). Sellise toetuse peamiseks põhjuseks oli küll kartus purustatud riigi kodanike võimalik pöördumine kommunistliku maailma poole, ent oluline oli okupatsiooni vägede jaoks ka kohalike võimustruktuuride arendamine, olgu need siis legitiimsed või mitte, et väljuda sõja põhjustatud poliitilisest kaosest. Sellisel eesmärgil rakendati yakuza 't mitmeti, peamiselt streikide mahasurumiseks, ent ka äärmuslike vasakpoolsete poliitikute elimineerimiseks. Konventsionaalsete tarbekaupade oluline puudus ning toidutalongide süsteem aitas yakuza 'l arendada ka ulatuslikku musta turgu, mis kujunes samaväärt mõjukaks yakuza jõukude varalisele ülesehitusele ja kasvule, kui oli olnud kuiv seadus USA enda gangsteritele 1920. aastatel. Samuti oli yakuza 'l võimalik ulatuslikult taastuda sõjast okupatsioonivägede poolt läbiviidud kohaliku politsei desarmeerimine, mis võimaldas jõukudel tegutseda oluliselt takistusteta. Paralleelselt toimus ka poliitiliste sidemete taastamine enda legitiimsuse tagamiseks, mille nimel loodi liitlassuhe Jaapani liberaalse demokraatliku parteiga (LDP), mis kestis järgnevad 50 aastat ning sellega loodi korruptsiooni pretsedent sõjajärgse Jaapani poliitilisse süsteemi, korrakaitse struktuuri kui ka ulatuslikul määral tsiviilinstitutsioonidesse.
Jaapani sõjajärgse ülesehituse lõppedes avanes yakuza jõukudel võimalus liikuma pelgalt musta turu kontrollimisest enda ajaloolistele tuluallikatele tagasi. Hasartmängude, professionaalse spordi, meelelahutuse, prostitutsiooni ja narkootikumide turud langesid taas kord ulatuslikult nende kätte. Ulatuslikult hakati üles seadma ka täielikult legitiimset äritegevust, nt ehitusfirmad jms, mis kujunes neile oluliseks tuluallikaks ning omab olulist rolli ka tänapäeval. Ometigi hakkas yakuza struktuur ning assotsieeritud tegevused muutuma. Organisatsioon muutus vägivaldsemaks, tulirelvade kasutamine suurenes ning tavalisi inimesi hakati ulatuslikult röövima, mis kõik rikkusid yakuza olemasolevat aukoodi. Lisaks suurenes organisatsiooni liikmete arv – sündikaadid laienesid tuhandetele liikmetel, mis jagunesid kümneteks alamüksusteks ning organisatsiooni struktuur hakkas seetõttu ulatuslikult koonduma – suuremad sündikaadid hakkasid väiksemaid enda alla võtma.
Yakuza kasvas oluliselt kiiremini 20. sajandi teises pooles. 1950. aastate keskpaigaks oli selge, et võimupartei (LDP) ei olnud huvitunud organisatsiooni tegevustesse detailideni süvendama, sest yakuza 'ga sõlmitud liitude toel oli partei poliitikutel võimalik kõrgele tõusta riigi võimustruktuuris. Korruptsioon lokkas laialdaselt, ent selliseid tehinguid suudeti piisavalt diskreetselt läbi viia, et selliste letialuste tehingute kultuur oli ulatuslikult aktsepteeritud ning kujunes lõpuks ka uueks reaalsuseks. Sellest tulenevalt on tänapäeval yakuza juhtidel olulised sidemed võtmepoliitikutega ning jõugu liikmed on sageli palgatud nende poliitikute ihukaitsjateks, poliitilise kampaania korraldajateks või täidavad teisi sarnaseid rolle.
Opus reticulatum
Opus reticulatum oli Vana-Rooma ehitistes kasutatud seinapindade müüriladumistehnika, milles rooma betoonist (opus caementitium) müürisüdamiku mõlema külje pind kaetakse väikeste püramiidikujuliste tufist või põletatud savist elementidega, mis moodustavad müüripinnal diagonaalruudulise mustri. Seda kombineeriti ka tellislaoga (opus testaceum), eelkõige hoone nurkadel.
Kirjeldus
Nelinurkse põhjaga tuffpüramiidid paigutati terava tipuga betoonalusesse 45° nurga all nii, et püramiidide põhjad moodustasid võrgutaolise mustri. Sellest on tuletatud tehnika nimetus reticulatum 'võrguga seotud', 'võrgutaoline'.
Seinäjoki Keskhaigla
pisi Seinäjoki Keskhaigla (soome keeles Seinäjoen keskussairaala, lühend SEKS) on Lõuna-Pohjanmaa tervishoiupiirkonda kuuluv haigla Soomes, Seinäjokil.
Haiglas on 545 voodikohta. Haiglahoone on ehitatud 1970. aastatel. Haiglal on ka helikopterite maandumisplats (ICAO: EFHS).
Ruggero Leoncavallo
pisi|Ruggero Leoncavallo 1910. aastal Ruggero Leoncavallo (23. aprill 1857 Napoli – 9. august 1919 Montecantini) oli Itaalia helilooja ja libretist. Verismi ooperikoolkonna väljapaistev esindaja.
Õpingud
Pärit Napoli kohtuniku perekonnast. Lapsepõlve veetis Calabrias Montalto Uffugo linnas. Õppis seal esialgu muusikat seal eraviisiliselt ja asus siis õppima Napoli San Pietro a Majella konservatooriumisse klaverit Beniamino Cesi ning komponeerimist Michele Ruta ja Lauro Rossi juhendamisel. Sai 16-aastaselt lõpudiplomi. Täiendas end 1876 Paolo Serrao juures. Kuulas 1876. aasta sügisel Bologna ülikoolis luuletaja Giosuè Carducci kirjanduse loenguid, kes entusiastliku Richard Wagneri muusika austaja tutvustas nimeka saksa komponisti loomingut ka oma õpilastele. Innustatuna Wagneri ooperitest komponeeris samal aastal enda kirjutatud libretole esimese ooperi noore inglise poeedi Thomas Chattertoni elust, kuid see ei pakkunud teatritele huvi. Oopus lavastati alles 20 aasta pärast Rooma Teatro Argentinas ja ei pakkunud ka siis erilist huvi. Esimese ooperi ebaedu pettumus sundis Leoncavallot hoiduma järgmised 15 aastat ooperite komponeerimisest ning looma hetkelise tähtsusega salongimuusikat.
Pariisis
Onu Giuseppe pealekäimisel, kes oli Egiptuse välisministeeriumi pressiosakonna direktor, läks ta 1879 Kairosse ja sai seal klaveriõpetaja koha. Kuid Inglise-Egiptuse sõja puhkedes ja Aleksandria rahutusi 1882 lahkus Kairost Marseille' kaudu Pariisi. Seadis end sisse Montmartre'il, elas boheemlaslikku elu, andis muusikatunde ja mängis kohvikutes klaverit. Kavandas Wagneri eeskujul kirjutada itaalia renessanssi kirjeldava faabulaga ooperitriloogia "Crepusculum", mis pidi olema Itaalia vastus Wagneri "Nibelungi sõrmusele" ("Der Ring des Nibelungen"). Esimene osa sellest tema enda libretole saigi 1892 valmis ja kandis nime "I Medici". Seda esitati järgmisel aastal paar korda Milano Dal Verme teatris. Teine ja kolmas osa jäidki komponeerimata. Samal ajal tegi endale Pariisis nime sümfoonilise poeemiga "La nuit de mai" ('Mai õhtu'), mille tekst põhines Alfred de Musset' poeemil. pisi|Karikatuur Leoncavallost. Ilmus prantsuse satiiriajakirjas L'Assiette au Beurre, 1902
Läbimurre
Seejärel kirjutas libreto Henry Murgeri teose "Scènes de la vie de bohème" (Stseene boheemlase elust) baasil. Pakkus libretot oma sõbrale ja kaardimängukaaslasele Giacomo Puccinile, kuid too ei innustunud otsekohe tekstist. Otsustas siis ise libreto ära kasutada ning alustas 1892 tööd, mille lõpetas alles 5 aastat hiljem. Ooper "Boheem" ("La bohème") kanti ette Veneetsia Teatro La Fenices. Puccini oli aga vahepeal ümber mõelnud ja saanud oma samanimelise ooperi valmis aasta varem. Leoncavallo ooper osutus vitaalsemaks ja akadeemilisemaks. Kajastas küll Puccini variandist paremini elu Pariisi Ladina kvartalis, kuid jäi muusikaliselt tublisti sõbra teosele alla. Mõnda aega esitati mõlemat versiooni paralleelselt, kuid peagi kaotas publik Leoncavallo oopuse vastu huvi. Seejärel on Leoncavallo teost tervikuna esitatud väga harva. Kuid kaks tenoriaariat on püsinud aastaid Itaalias kontserdiprogrammides.
1900. aastal esietendunud "Zazà" oli teine ooper, mis saavutas teatud rahvusvahelist tähelepanu. Seejärel käis Leoncavallo populaarsus ja positsioon Itaalia muusikaelus kiiresti alla. Suuresti ka seetõttu, et tal oli kombeks pidevalt pidada sõnasõda ning protsessida kirjastajate ja teatrijuhtidega. Teoste lavastamine Itaalias muutus väga raskeks, lausa võimatuks. pisi|Enrico Caruso esitamas "Pajatsite" Canio aariat "Vesti la giubba" 1917
Saksamaal ja Ameerikas
Läks 1902. aastal tööd otsima Saksamaale. Sealne publik oli vaimustatud 1890. aastate alguses Itaalias asutatud viie veristliku stiili helilooja rühmituse Giovane scuola (Noor kool) teostest. Sellesse kuulusid Puccini, Leoncavallo, Cilea, Catalani, Franchetti, Mascagni ja Giordano. Pärast "Pajatsite" (Saksamaal nimega "Der Bajazzo") ja isegi "I Medici" edu, tellis keiser Wilhelm II talt ooperi, et ära märkida Hohenzollerite dünastia ajaloolist tähtsust. Tulemuseks oli ajalooline draama "Der Roland von Berlin", mida esitati suure entusiasmiga Berliini Städtische Operi publikule ligi 40 korda. Seejärel komponeeris Ameerika Ühendriikide muusikaturgu silmas pidades opereti "La jeunesse de Figaro", kutsudes esinema lauljaid Itaaliast. Edu selle operetiga tagas talle materiaalselt kasuliku ringreisi USA-s.
Ebaõnnestunud otsingud
Operettide komponeerimise kõrval pöördus ooperi juurde tagasi alles 1910, kuid ükski neist ei pääsenud "Pajatsite" varjust kunagi välja. Ammutas oma uute ooperite jaoks inspiratsiooni Wagneri, Bizet', Massenet' ja Boito ooperitest. Kirjutas teostele ise libretod, mida on peetud andekateks. Teda on peetud oma aja Itaalia parimaks libretistiks Arrigo Boito kõrval. Kuid ta ei suutnud oma libretode baasil luua alati head muusikat. 1876–1919 komponeeris 11 ooperit ja 10 operetti, millest kolme pole kunagi esitatud. Operettidest olid vaid Itaalias populaarseimad "La candidata" ('Kandidaat') ja "Prestami tua moglie" ('Anna mulle oma naine').
Allan Keian
pisi|Allan Keiani intervjuu [[Rotermanni kvartalis]] Allan Keian (sündinud 14. novembril 1982 Tallinnas) on eesti kirjanik.
Ruggero Leoncavallo
Ebaõnnestunud otsingud
Leoncavallo suri Toscanas Montecatini Termes. Matusetalitus peeti kaks päeva pärast surma. Sellel osalesid sajad inimesed. Nende hulgas ka lähedased sõbrad ja rivaalid Pietro Mascagni ja Giacomo Puccini. Leoncavallo on maetud Firenze Cimitero Monumentale delle Porte Sante surnuaeda. Tema loomingust kuulub tänaseni ooperiteatrite püsirepertuaari vaid üheks verismi peateoseks peetav "Pajatsid". Seda esitatakse tavaliselt koos "Talupoja auga" ühel õhtul, nii tehti ka Estonias. Aeg-ajalt on esitatud ka "Zazàd". Ülejäänud oopused on praktiliselt unustatud.
Eestis on alates 1913. aastast 15 korda lavastatud vaid "Pajatseid": Estonias (1913, 1915, 1919, 1935, 1942, 1946, 1949, 1954, 1978, 2006); Vanemuises (1935, 1944, 1949, 1953, 1994).
Allan Keian
Ta on lõpetanud Tallinna Saksa Gümnaasiumi ning Tallinna Ülikooli reklaami ja meedia erialal.
Looming
Keian debüteeris ja sai tuntuks 2010. aastal noorteromaaniga "Otsetee paradiisi". Teos jutustab šokeeriva loo Eesti väikealevist pärit 16-aastase tüdruku ärakasutamisest Eestis ja välismaal. Delfi noorterubriik "Noorte Hääl" valis teose 2010. aastal ilmunud viie tähelepanuväärsema teose hulka. Sihtasutus Innove tunnustas romaani sellega, et kasutas romaani katkendi eesti keele teise keelena tasemeeksamil. 2011. aastal ilmus romaani järg "Puhtsüdamlik ülestunnistus". Teose kaanefotol on laulja Janne Saar.
2012. aasta sügisel ilmus romaan "Kuidas rikkaks saada?", millele kirjutas eessõna ettevõtja Urmas Sõõrumaa.
Järgmisel suvel avaldas Keian, et tema viimases romaanis jutustatud lugu on planeeritud triloogia esimeseks osaks. 2013. aasta novembris ilmuski triloogia teine osa "Kuidas rikkaks jääda?". Romaani naispeategelast kehastab esikaanel laulja Liis Lemsalu. 2016. aasta sügisel ilmus kolmas osa "Kuidas rikkalt surra?". Romaanile kirjutas eessõna julgeolekuekspert ja poliitik Eerik-Niiles Kross.
2018. aasta alguses avaldas Allan Keian romaanile "Kuidas rikkalt surra?" samanimelise tunnuslaulu. Autori enda kirjutatud ballaadi esitab kirjaniku kõrval Kethrin Urbas. Teadaolevalt on tegemist Eesti esimese romaani tunnuslauluga. Sellele filmiti Kõue Mõisas romaanist inspireeritud muusikavideo.
2020. aasta kevadel ilmus romaan "Instagrami identiteet". Peategelane on 18-aastane koolipoiss, kes müüb oma identiteedi voodisse aheldatud programmeerijale, kes sai jõukaks bitcoin 'iga kaubeldes. Peategelast kehastab kaanel Eesti meesmodell Karel Käos, naistegelaskujusid sotsiaalmeedia staarid Deana Noop ja Katri Palm (pseudonüümiga katrikats).
2014. aastal ilmus romaan "Otsetee paradiisi" inglise keeles.
Messelophis
Messelophis on välja surnud maoperekond.
Klassifikatsioon
Perekond Messelophis on roomajate andmebaasis ülemsugukonda klassifitseerimata (incertae sedis).
Perekonna Messelophis klassifikatsioon pole päris selge. Perekonda liigitatud 2 maoliigi kivistisi on leitud üksnes Messelis (Saksamaal).
Leeksäälik
Levila
Leeksäälik on levinud Costa Rica ja Panama lääneosa mägimetsades 1850–3000 meetri kõrgusel. Kariibi mere poolsetel mäenõlvadel võib teda vihmaperioodil septembrist novembrini leiduda madalamale kuni 1400 meetrini. Leeksäälik on enamasti paikne.
Välimus
Vanalinnu pikkus on 12 cm, tema ülapool on kilthall; seljal on must kolmnurkne laik, valjasriba ja silma ümbrus on mustad; kurgualusest kuni kõhuni oranžpunane, mis vastandub valge kuni hallika kõhuga. Sugupooled on peaaegu samased, isaslinnul on silma ümbruses musta ulatuslikumalt. Noorlinnu ülapool on pruunim ja alapool tuhmim, nõrk silmatriip ja tiivavöödid kollakad. Häälitsus on terav tšit.
Pesitsemine ja toit
Leeksäälik rajab sügava tassikujulise pesa puu otsa või nõlvakule. Pesa varjavad ülalt epifüüdid või samblad. Märtsi ja maikuu vahel on kurnas kaks valget muna. Toiduks on tõugud, putukad ja ämblikud, mida oma terava nokaga nopib lehestikust. Vahel sööb ka võõrikute (Loranthaceae) ja muid marju.
Orosháza
thumb|Püha Istvani kuju Orosházas. Orosháza on linn Ungaris Békési komitaadis, Orosháza kreisi halduskeskus. Esimesed teated Orosházast pärinevad 1466. aastast, kuid pärast türklaste vallutust jäi asula tühjaks. Alles 1744 asustati see uuesti. Aastal 1946 sai linnaõigused.
Rozebeke
Rozebeke on hollandikeelne küla Belgias Flandria piirkonnas Ida-Flandria provintsis Zwalmi vallas.
Aasta suhtekorraldaja
Aasta suhtekorraldaja on Eesti Suhtekorraldajate Liidu välja antav auhind tähelepanuväärsele suhtekorraldajale.
Auhinda antakse välja 2010. aastast.
Lieģi
Lieģi (nõukogude perioodil Jaunlieģi) on küla (vidējciems) Lätis Lõuna-Kuramaa piirkonnas, Tadaiķi valla halduskeskus. Küla asub merepinnast 47 meetri kõrgusel Trumpe jõe kaldal maantee A9 ääres.
Lisaks administratiivkeskusele asuvad külas veel lasteaed, raamatukogu, Lieģi bussipeatus ja Tadaiķi kultuurimaja ning postkontor.
Küla tekkis endise Lieģi mõisa (Leegen) keskuse juurde, toona jäi see Aistere valda. Aastal 1900 avati Lieģi aladel Durbe raudteejaam. Nõukogude perioodil oli seal kohaliku sovhoosi keskasula. Aastani 2021 kuulus küla Durbe piirkonda, olles selle halduskeskuseks.
Küls kasvav tamm ümbermõõduga 4.08 meetrit ja kõrgusega 22 meetrit on looduskaitse all.
Aastal 2005 oli külas 557 elanikku. Aastal 2018 oli elanikke 415, aastal 2020 aga 405.
Jerzy Putrament
pisi|Jerzy Putrament Jerzy Putrament (14. november 1910 Minsk – 23. juuni 1986 Varssavi) oli poola kirjanik, publitsist, diplomaat ja riigitegelane.
Elulugu
Jerzy Putrament sündis Minskis vaesunud šlahtasse kuulunud perekonnas. 1920. aastate algul asus Putramentide perekond elama Poolasse. 1934. aastal lõpetas ta Wilnos Stefan Batori Ülikooli poola filoloogia erialal. Wilnos tegi ta kaastööd vasakpoolsetele ajakirjadele Poprostu ja Karta, mis tõi kaasa politseilise tagakiusamise.
Kui Saksamaa 1939. aasta septembris Poolale kallale tungis, põgenes Putrament Punaarmee hõivatud Lvivi. Ta tegi kaastööd 1941. aastal Lvivis ilmuma hakanud poolakeelsele ajakirjale Nowe Widnokręgi (Uued Horisondid). Pärast Saksamaa kallaletungi Nõukogude Liidule evakueerus Putrament tagalasse. Nowe Widnokręgi ilmus edasi – algul Moskvas, hiljem kaugemal tagalas, Putrament oli ajakirja kaastööline kuni 1943. aasta kevadeni. 1943. aastal astus ta formeeritavatesse Poola väeosadesse, võttes Poola I armee ohvitserina osa lahingutegevusest.
1944. aasta sügisel saabus Putrament tagasi Poolasse ja töötas Lublinis ajalehe Rzeczpospolita toimetuses. 1945–1947 oli ta Poola saadik Šveitsis ja 1948–1950 suursaadik Prantsusmaal. 1950. aastal pöördus Putrament Poolasse tagasi ja valiti Poola Kirjanike Liidu peasekretäriks, kellena ta töötas 1953. aastani. 1955–1956 ja 1959–1980 oli ta Poola Kirjanike Liidu aseesimees.
1954–1957 ja 1963–1973 oli ta Poola Maleliidu esimees. 1966–1971 oli ta ajakirja Miesięcznik Literacki peatoimetaja. 1972–1981 oli ta nädalalehe Literatura peatoimetaja. Lisaks sellele oli ta 1955–1968 filmikoondise Start kirjandusala juhataja.
Alates 1944. aastast oli ta Poola Töölispartei liige, pärast selle ümberkorraldamist 1948. aastal Poola Ühendatud Töölispartei liige. 1948–1964 oli ta Poola Ühendatud Töölispartei Keskkomitee liikmekandidaat ja 1964–1981 Keskkomitee liige. Lisaks sellele oli ta 1952–1961 Poola Seimi liige.
Looming
Putramendi esimesed luuletused ilmusid ajakirjanduses 1932. aastal. Esimene luulekogu "Wczoraj powrót" ("Eilse tagasitulek") ilmus 1934. aastal. Luulekogu "Droga leśna" ("Metsatee") ilmus 1937. aastal. 1936. aastal avaldas ta uurimuse Boleslaw Prusi novellide kompositsioonist "Struktura nowel Prusa" ("Prusi novellide struktuur").
1946. aastal avaldas Putrament sõjanovellide kogu "Święta kulo" ("Püha kuul"). Esikromaan "Rzeczywistość" ("Tõelisus") ilmus 1947. aastal. 1952. aastal ilmus romaan "Wrzesień" ("September", eesti keeles ilmunud 1967. aastal), mis kujutab sõjasündmusi Poolas 1939. aastal. Romaanis "Rozstaje" (1954) ("Teelahkmed") kujutati sõjajärgset elu Poolas. 1961. aastal ilmus menukas satiiriline seiklusromaan "Arka Noego" ("Noa laev"). 1963. aastal ilmunud romaanis "Pasierbowie" ("Võõraslapsed") püstitas autor mitmeid võimu ja vastutusega seotud probleeme. 1964. aastal avaldatud romaanis "Odyniec" ("Tarvas") näitas Putrament ennast tugeva stilistina. 1965. aastal ilmunud romaanis "Puszcza" ("Laas") jutustatakse esimestest aastatest Poolaga ühendatud läänealadel.
Assamalla külanõukogu
Assamalla külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s.
Külanõukogu moodustati 1945 septembris Virumaa Assamalla vallas. Külanõukogu keskus asus Assamalla külas. Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ja maarajoonide moodustamisega arvati Assamalla külanõukogu 1950 septembrist Väike-Maarja rajooni koosseisu.
1954. aasta seisuga tegutsesid külanõukogu piirides "Kommunismi Tee", "Vapruse" ja "Bolševiku" kolhoos, Põdrangu sovhoosi Porkuni osakond, Rakvere Metsatööstuse Keskus ja Porkuni Kurttummade Kool.
1960 oktoobrist Assamalla külanõukogu likvideeriti ja selle alad jagati Tamsalu ja Väike-Maarja külanõukogu vahel, nii et Põdrangu sovhoosi territoorium liideti Tamsalu külanõukoguga ning "Kommunismi Tee" kolhoosi ja Assamalla sovhoosi territooriumi Väike-Maarja külanõukoguga
Kirgiisi Kultuuriselts
Kirgiisi Kultuuriselts "Ala-Too" on Eestis elavate kirgiiside organisatsioon. Selts loodi 1991.
1991-1995 oli seltsi esimees Temirbek Arõmbajev. Aastast 1995 on seltsi esimees D. Mederbekov.
Aastast 1995 on selts vähemusrahvuste organisatsiooni Lüüra liige.
Digitaalne levitamine
Digitaalse levitamise ja allalaadimisega seoses ei toimu info edastamine ja vastuvõtmine füüsilisel kujul, näiteks DVD-l.
Digitaalse levitamise vahendusel saab edastada digitaalseid multimeediafaile, osta digitaalseid kaupu, nagu e-raamatuid, MP3-vormingus muusikafaile, videofaile, arvutimänge jpm.
Termin
Digitaalne levitamise kohta on käibel ka terminid Electronic Software Delivery ('elektrooniline tarkvara allalaadimine'), Electronic Software Distribution ('elektrooniline tarkvara levitamine'), Online Distribution ('veebipõhine levitamine'), Direct Download Service ('otsepöördusega allalaadimine') jt.
Selles artiklis on kasutatud saksakeelset artiklit en:Digital Distribution seisuga 2.05.2015.
Mops
Mops on väikest kasvu, tömbi koonuga koeratõug. Mopsile on iseloomulikud kortsud, sile karv ja rõngas saba. Tal on hästi arenenud lihased. Tavalisemad värvused on helepruun ja must.
Tihti aetakse ta segi veidi sarnase välimusega prantsuse buldogiga.
Tõug on pärit Hiinast ning toodi Euroopasse 16. sajandil, kus koer kogus kiiresti populaarsust Šotimaal ja Hollandis. 19. sajandil sai koer kuulsaks ka Inglismaal tänu kuninganna Victoria kirele mopside vastu.
Mopse tuntakse kui sotsiaalseid ja leebeid seltsikoeri. Eesti Kennelliit kirjeldab tõugu tasakaaluka, rõõmsameelse ja arukana.
Mopsid on laialdaselt levinud ka 21. sajandil, olles lemmikloomaks paljudele kuulsustele. Maailma tuntuimaks mopsiks peetakse Dougi-nimelist mopsi, kellel on endanimeline Twitteri konto (@itsdougthepug), millel on üle 2,9 miljoni jälgija.
Välimus
Ajaloolistel kujutistel on mopsid pikad ja kõhnad, samas kui tänapäevane mops on jässakas, neljakandilise kompaktse keha, tugeva rinna ja esiletungivate lihastega. Lühike kahekordne karvkate koosneb aluskarvast ja ilusast läikivast pealiskarvast.
Mopse esineb neljas värvuses: hõbedane, aprikoosivärvi, kollakaspruun ja must. Iseloomulikud on must mask, mustad kõrvad ja must selge joon, mis jookseb mööda selga pea tagaosast sabani. Nägu on kortsuline, andes arukust või suurt kurbust väljendava ilme. Kõrvad on väikesed, õhukesed ja sametpehmed. Kõrvu esineb kahte sorti: rooskõrvad ja nööpkõrvad (eelistatud on nööpkõrvad). Saba on tugevalt keerdunud seljale. Turjakõrgus isastel 30 cm, emastel 25 cm. Ideaalkaal 6,3–8,1 kg.
Iseloom
Iseloomult on mopsid stabiilse, tasakaaluka temperamedi ja vallatult sõbraliku iseloomuga. Ta on nii laste kui ka täiskasvanute lemmik, olles väheaktiivne, vähenõudlik koer, kes sobib korteris pidamiseks. Mops on keskmiselt treenitav, võõraste suhtes tavaliselt heatahtlik, kuid hoiatab omanikku võõraste lähenemisest. Mopsi kirjeldatakse ka kui kasvult väikest ja hingelt suurt koera. tühi|pisi|294x294px|Beež ja must mops
Ajalugu
Mopsi tõug on tõenäoliselt üle 1000 aasta vana. Algupäraselt aretati mopsid Hiina valitsejate perekondadele kaaslasteks, kus neile osutati õukonnas erilist tähelepanu. Hiina imperaatorite poolt olid mopsid väga hinnatud, elasid luksuses, omasid teenreid ning neid sõidutati erilistes spetsiaalselt neile ehitatud vankrites. Hiljem levisid nad ka mujale Aasiasse.
Varane ajalugu mopside päritolust ei ole detailselt teada, kuid arvatakse, et tänapäeva mopsid on pärinenud koertest, kes imporditi Hiinast Euroopasse 16. sajandil.
17. sajandi lõpus aretasid tõuaretajad mopsidest ka kääbuseksemplare, kes olid piisavalt väiksed, et neid kuninglike rõivaste tohututes varrukates kaasas kanda. Hispaanias maalis oma töödes mopse Goya ning neid kasutati ka sõjaväes loomade ja inimeste leidmiseks.
19. sajandil oli mops oluline koer kuninganna Victoria õukonnas. Kuninganna tegeles mopside aretamisega ning tema osavõtul sai alguse kennelliit. 19. sajandil jõudsid mopsid Ameerika Ühendriikidesse.
Terviseprobleemid ja hooldus
pisi|Ülekaaluline mops Paljud mopside terviseprobleemid tulenevad otseselt tõu omadustest.
Lühike koon võib põhjustada hingamisprobleeme ja õhu neelamist, mis omakorda tekitab gaase ning vaevusi kuumas ja niiskes kliimas.
Mopsi silmad on teatud määral punnis ning võivad saada vigastatud, samuti esineb silmalaugude ja ripsmete väärarengut.
Lemeks
AS Lemeks (ka Lemeks Grupp) on 1993 asutatud Eesti ettevõte, mis tegutseb puidutöötlemise, metsavarumise ja põllumajanduse valdkonnas. Ettevõtte peakontor asub Tartus aadressil Näituse tänav 25.
Mops
Terviseprobleemid ja hooldus
Väikse ja ümara peaga mopsidel on ka väiksed kõrvad, mis vajavad tihedat puhastamist. Seda just seetõttu, et kõrva kujust tulenevalt on kõrva sisekeskkond umbne ja tihedalt koos.
Kõige sagedasem mopsidel esinev vaevus on ülekaal, mis on tingitud nende ohjeldamatust söögiisust. Tihti ei suuda omanikud vastu panna mopsi pidevatele püüdlustele lisatoitu saada ning ei ole võimelised kindlustama koerale seatud ranget dieeti. Mopsid vajavad ka pidevat liikumist. Ülekaalu puhul on koera liikuma panemine juba kordades keerulisem.
Tungivalt soovitatakse mopsi hambaid harjata, et vältida igemehaigusi.
Liigne aretamine on toonud kaasa suure soodumuse allergiatele, mille vältimiseks peaks vastutustundlik kasvataja enne koerte paaritamist kindlustama koera hea tervise. Tähtis on võtta koer vastutustundlikult kasvatajalt, et saada eeltoodud probleemidest vaba mops.
Pirkko Mattila
Pirkko Anneli Mattila (sündinud 2. aprillil 1964 Yli-Iis) on Soome poliitik. Mattila kuulus kuni 2017. aastani erakonda Põlissoomlased, misjärel liitus Sinise Tulevikuga. Ta oli 25. augustist 2016 kuni 6. juunini 2019 Soome sotsiaal- ja tervishoiuminister.
Ta sündis aastal 1964 Yli-Iis (praeguse haldusjaotuse järgi Põhja-Pohjanmaa maakonnas). Ta lõpetas aastal 1983 Oulus keskkooli (Oulun normaalikoulu). Aastal 1988 lõpetas ta õenduse erialal Kemi meditsiinikooli. Aastal 2005 lõpetas ta Oulu Ülikooli filosoofiamagistrina, aastal 2010 sooritas ta Oulus kutseõpetaja pädevuseksami.
Gren Tartu
Gren Tartu AS, endine AS Fortum Tartu on Tartus tegutsev valdusettevõte, mille hallata on soojusenergia tootmine ning soojus- ja elektrienergia vahendamine, ostmine ja müük ning kohalike kütuste tootmine ja varumine.
Valdusettevõtte tütarettevõtted on võrguettevõtja ja klienditeenindaja AS Tartu Keskkatlamaja, soojus-, jahutus- ja elektrienergia tootja AS Anne Soojus ning kohaliku kütuse tootja ja varuja AS Tartu Jõujaam.
Valdusettevõttes töötab 8 inimest, kes osutavad tütarettevõtetele juhtimisteenuseid nt üldjuhtimise, raamatupidamise, ökonoomika ja kaadriarvestuse alal.
Kontsernis on 2018. aasta lõpu seisuga 73 töötajat.
Alates 2009. aastast on AS Fortum Tartu juhatuse esimees Margo Külaots, kes on ettevõttes töötanud alates selle loomisest 2000. aastal. Enne teda oli juhatuse esimees Mati Meos.
Ajalugu
Eesmärgiga osaleda Tartu kaugküttesüsteemi ettevõtete aktsiate müügi enampakkumisel asutas 7. veebruaril 2000 Kotkan Energia Oy-le kuuluv AS Kotka Energy Holding ettevõte AS Tartu Energia (praeguse nimega AS Fortum Tartu). Pärast seda müüdi 20% ettevõtte osalusest Tartu soojusmajanduse arengus eestvedavat rolli omavale AS-ile Giga.
24. aprillil 2003 müüs Kotka Energy Holding enda osaluse Soome suurima energeetikaettevõtte Fortum tütarettevõttele Fortum Power and Heat Oy. Selle tulemusena kuulub AS Fortum Tartu aktsiatest 60% Fortum Power and Heat Oy-le ja 40% AS-le Giga.
Ärinimi AS Fortum Tartu eksisteerib registrikandes alates 22. jaanuarist 2004.
Juunis 2020 sõlmis Fortum lepingu AS Giga 40-protsendilise osaluse soetamiseks. Juuli algul andis Konkurentsiamet tehinguks loa.
Juulis 2021 sõlmis Fortum müügitehingu investeerimisfondiga Partners Group ning seose omanikuvahetusega muutus AS Fortum Tartu Gren Tartu AS-iks.
Tunnustus
Lisaks on ettevõte korduvalt võitnud tiitli "kaasaegne efektiivne soojusettevõte".
Kriips-lapiksamblik
Kriips-lapiksamblik  (Parmelia omphalodes) on samblikuliik.
Sint-Blasius-Boekel
Sint-Blasius-Boekel on hollandikeelne küla Belgias Flandria piirkonnas Ida-Flandria provintsis Zwalmi vallas.
Ülo Kaevats
Ülo Kaevats (29. september 1947 Kaevatsi talu, Taguküla, Kassari – 30. jaanuar 2015) oli eesti riigimees ja filosoof, Eesti riigisekretär ja "Eesti entsüklopeedia" peatoimetaja. Ülo Kaevats oli Eesti Rooma Klubi liige.
Töökäik
Projekteerimis- ja Teadusliku Uurimise Instituudi laborant 1966–1967; Eesti NSV TA Ajalooinstituudi teadur 1973–1981; Tallinna Pedagoogilise Instituudi tunnitasuline õppejõud osalise koormusega 1973–1981 (vaheaegadega); Eesti NSV TA filosoofiakateederi dotsent 1981–1989; "Eesti entsüklopeedia" peatoimetaja 1989–1992; Eesti Vabariigi riigisekretär 1992–1995; Eesti Entsüklopeediakirjastuse AS peatoimetaja 1995–2000. Tallinna Tehnikaülikooli humanitaar- ja sotsiaalteaduste instituudi filosoofia õppetooli juhataja 1999–2000; TTÜ humanitaar- ja sotsiaalteaduste instituudi direktor 2000–2004; Tallinna Tehnikaülikooli Ragnar Nurkse innovatsiooni ja valitsemise instituudi filosoofia õppetooli professor ja juhataja 2005–2011; emeriitprofessor 2011–2015.
Ta osales 2001 Eesti sotsiaalteadlaste avalikus pöördumises "Kaks Eestit", milles tunti muret Eesti ühiskondliku arengu pärast.
Teadustöö põhisuunad
Teadusfilosoofia, teadmistepõhine ühiskond, avaldanud ligikaudu 50 akadeemilist publikatsiooni ja üle 50 publitsistliku kirjutise.
Teaduskorralduslik tegevus
Ühingu Teadus lektor 1973–1990; Eesti Teadlaste Liidu asutajaliige 1989; juhatuse liige 1995–2000; Teadusajaloo ja Teadusfilosoofia Eesti Ühenduse juhatuse liige 2001–2015; Riigikogu Toimetiste toimetuskolleegiumi liige 2000–2015; "Eesti entsüklopeedia" toimetuskolleegiumi esimees 1989–1992, 1995–2000.
Ühiskondlik tegevus
NLKP liige 1976–1990; Filosoofilis-metodoloogiliste seminaride Vabariikliku Nõukogu aseesimees 1985–1988; Eestimaa Rahvarinde programmikomitee ja aukohtu esimees, I eestseisuse töös osalemine 1988–1990; Eesti Sotsiaaldemokraatliku Iseseisvuspartei (ESDIP) asutajaliige 1990; Heraldikanõukogu esimees 1992–1995; Eesti Informaatikanõukogu esimees 1992–1995; Teenetemärkide Komitee esimees 1993–1995; Teadus- ja Arendusnõukogu liige 1993–1995; Eesti Teadusfondi Nõukogu liige 1993–1995; Tartu Ülikooli kuratooriumi esimees 1995–2000; Eesti Euroopa Liikumise asutajaliige 1991, 1998; Eesti Rooma Klubi liige (1983) 2001–2015; Avaliku Sõna Nõukogu Liige (2000–2002).
"Eesti entsüklopeedia"
Oli "Eesti entsüklopeedia" peatoimetaja 1989–1992 ja 1995–2000. Eesti taasiseseisvumise ajal oli ta üks Rahvarinde ideolooge, olles 1988–1990 Eestimaa Rahvarinde programmikomitee ja aukohtu esimees ning osaledes Rahvarinde I eestseisuse töös. 1992–1995 oli ta Eesti riigisekretär, Eesti riikliku teadus-arendusnõukogu liige, Eesti Teadusfondi Nõukogu liige ja Eesti Informaatikanõukogu esimees, 1995–2000 Tartu Ülikooli Kuratooriumi esimees, aastast 1995 oli Kaevats Eesti Teadlaste Liidu juhatuse liige. 1999. aastast oli ta Tallinna Tehnikaülikooli humanitaar- ja sotsiaalteaduste instituudi filosoofia õppetooli juhataja, 2011. aastast emeriitprofessor. 2000–2002 oli ta Avaliku Sõna Nõukogu ning 2014. aastast Pressinõukogu liige. Samuti kuulus ta Eesti Rooma Klubisse ja 1995. aastast Kassari haridusseltsi.
Isiklikku
Ülo Kaevats oli abielus Mall Kaevats-Jõgiga. Mihkel ja Marten Kaevats on nende pojad.
Neli temperamenditüüpi
Neli temperamenti on protopsühholoogiline teooria, mille kohaselt eksisteerib neli fundamentaalset isiksusetüüpi:
Enamik käsitlusi peab võimalikuks ka mitme tüübi segu.
Vana-Kreeka füsioloogi Hippokratese (460–370 eKr) meditsiiniteoorias oli neljal temperamendil oluline roll, olles osa antiikaegsest meditsiinilisest humorismi (lad k humor, 'niiskus, vedelik') kontseptsioonist, mille kohaselt kehavedelikud mõjutavad isiksust ja käitumist. Hilisemad avastused biokeemias on viinud nelja kehamahla teooriast loobumiseni, kuigi mingil määral on neljane isiksuseomaduste eristamine ka tänapäeva isiksuseteooriatele mõju avaldanud.
Ajalugu ja areng
Temperamenditeooria juured ulatuvad antiikaegsesse nelja kehavedeliku teooriasse, täpsemalt Egiptusse või Mesopotaamiasse. Eelkõige oli see aga Hippokrates, kes arendas selle lähenemise meditsiiniteooriaks, mille kohaselt emotsioonid ja käitumine sõltuvad selliste kehamahlade nagu veri, kollane sapp, must sapp ja lima tasakaalust, täpsemalt nende rohkusest või puudusest. Keiser Marcus Aureliuse ihuarst ja tuntuim Rooma riigi arstiteadlane Galenos (129 – u 200 või u 216 pKr) arendas Hippokratesele omistatud teooria edasi õpetuseks neljast temperamendist (lad k temperamentum, 'õige segu', 'paras mõõt'). Otsides käitumise füsioloogilisi aluseid, arendas Galenos temperamenditüpoloogia välja teoses "De temperamentis". Temperamenditüübid klassifitseeris ta vastavalt kuumaks/külmaks ja niiskeks/kuivaks, tulenevalt nelja elemendi teooriast. Nende kvaliteetide vahel oli kas tasakaal või domineerisid ühed teiste üle. Kokku oli sellise tüpoloogia alusel võimalik määratleda üheksat temperamenditüüpi. Ideaalse inimtüübi puhul olidki kõik neli elementi omavahel tasakaalus. Teise nelja, vähem ideaalse tüübi puhul domineeris üks kvaliteet teiste üle ning ülejäänud nelja puhul domineeris üks kvaliteedipaar, nt soe ja niiske, jaheda ja kuiva üle. Vastava kehavedeliku domineerimise järgi jagunesid temperamenditüübid sangviinikuks, koleerikuks, melanhoolikuks ja flegmaatikuks.
Tänapäeva käsitlusi
Hans Jürgen Eysenck (1916–1997) oli üks esimestest psühholoogidest, kes analüüsis individuaalseid erinevusi ja sealhulgas ka isiksust, kasutades faktoranalüüsi. Oma uuringutest järeldas ta, et temperamendil on bioloogiline alus. Tegurid, mille Eysenck oma raamatus "Isiksusedimensioonid" välja pakkus, olid neurootilisus (kalduvus kogeda negatiivseid emotsioone) ja ekstravertsus (kalduvus nautida positiivseid ning iseäranis sotsiaalseid sündmusi). Ta tegi tähelepaneku, et selline jaotuvus sarnaneb mõningal määral antiikaegse temperamendikäsitlusega. Hiljem lisandus Eysencki käsitlusse kolmanda isiksusedimensioonina ka psühhotism. Tänapäeva levinuimas suure viisiku isiksuseteoorias on neurootilisus ja ekstravertsus siiani pisut modifitseeritud kujul esindatud, samas käsitlus tervikuna erineb oluliselt antiikaegsest neljasest temperamenditüpoloogiast. Teised uurijad on arendanud Eysencki lähenemisega sarnaseid süsteeme, millest mitmed ei kasuta täpselt samu nimetusi isiksusetüüpidele ega ole ka sisult üks ühele algsete teooriate sarnased. Alternatiivseteks lähenemisteks neljasele isiksuseteooriale on näiteks William Moulton Marstoni arendatud DiSC-teooria, mida kasutatakse tööpersonali isiksuse hindamisel tänapäevalgi. Teine levinud ja osalt neljasest temperamenditüübi teooriast mõjutusi saanud populaarne personalivaliku ja -hinnangu test on Myers-Briggsi tüüpide indikaator. Paremate psühhomeetriliste näitajate tõttu eelistavad teadlased küll pigem suure viisiku teooriat, mis ei jaga isiksust tüüpideks, vaid kirjeldab seda dimensionaalsete omaduste järgi.