cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kaljukotkas
2002. aastal pesitses Eestis 40–50 paari. Pesitseb peamiselt rabades, pesa ehitab rabasaarele kõrge puu otsa. Eestis on ta paigalind.
Aleksander Miśta
Miśta tegutseb ka treenerina. Ta on olnud Poola naiskonna treener 2011. aasta Euroopa võistkondlikel meistrivõistlustel (Poola naiskond võitis hõbemedali) ja 2012. aasta naiste maleolümpial. 2012. aastal andis FIDE talle FIDE treeneri nimetuse.
Probleemmale
Miśta on kuulunud kolmel korral maailmameistrivõistlustel maleprobleemide lahendamises võitjaks tulnud Poola võistkonda (2012, 2013, 2014).
Kaljukotkas
Kaljukotkas on Afganistani rahvuslind.
Kirjeldus
Majesteetlik röövlind, kelle tiibade siruulatus võib küündida üle kahe meetri. Tal on suur kongus nokk, millega ta saaki tükeldab.
Toitumine
Saagi leidmiseks lendab ta üle kogu oma territooriumi. Toiduks on jänesed, ümisejad, sisalikud ja mõnikord koguni mägikitsetalled või rebased. Kui kotkas on tänu erakordsele nägemisvõimele saagi leidnud, langeb ta kiirusega üle 150 km/h looma peale, haarab saagi küüniste vahele ja viib minema.
Vidmantas Mališauskas
pisi| Vidmantas Mališauskas (2008)
Vidmantas Mališauskas (sündinud 4. augustil 1963 Kėdainiais) on leedu maletaja ja maletreener, rahvusvaheline suurmeister (1993).
Mališauskas sai suurmeistriks 30-aastaselt 1993. aastal. Neli aastat oli ta FIDE-lt saanud rahvusvahelise meistri nimetuse. Ta on 9-kordne Leedu malemeister (1987, 1989, 1990, 1998, 2003, 2006, 2010, 2017, 2018).
1993. aastal Vilniuse tsooniturniiril (parim kvalifitseerus MM-i tsoonidevahelisele turniirile) jagas Mališauskas koos Lembit Olliga esikohta. Järelmatš jäi viiki 1:1, kuid Mališauskas pääses edasi tänu paremale koefitsiendile. Juulis 1993 Bielis peetud FIDE MM-i tsoonidevahelisel turniiril (74 osavõtjat) jäi Mališauskas jagama 55.–64. kohta (koos Veselin Topalovi ja teistega).
Eriviburvetikad
Eriviburvetikad ehk ksantofüüdid (Xanthophyceae) on heterokontide ehk stramenopiilide hõimkonda kuuluv vetikaklass. Eriviburvetikad on teada mõnisada .
Vidmantas Mališauskas
Ta on mänginud Leedu võistkonna koosseisus kaheksal maleolümpial (1992–1998, 2002, 2006, 2010–2012). 2014. aastal tuli Mališauskas Leedu võistkonna koosseisus Vilniuses toimunud seenioride võistkondlikel maailmameistrivõistlustel 50+ vanuseastmes maailmameistriks.
Eriviburvetikad
Eriviburvetikate nimetus tuleneb sellest, et neil esineb kaks eri pikkusega viburit, millest väiksem on mõnikord redutseerunud; viburitel on liikumisfunktsioon. Eriviburvetikad on kõige rohkem levinud magevees, kuid esineb ka riim- ja merevees.
Vidmantas Mališauskas
Mališauskas tegutseb ka treenerina. Ta on saanud FIDE-lt FIDE treeneri nimetuse.
14. oktoober
14. oktoober on Gregoriuse kalendri 287. (liigaastal 288.) päev. Juliuse kalendri järgi 1. oktoober (1901–2099).
Autodidakt
Autodidakt (iseõppija) on isik, kes on oma teadmised ja harituse saanud põhiliselt ilma kooli ja kindla õpetaja abita. Tavaliselt on lugenud palju raamatuid või on oma oskused praktilise töö käigus omandanud. Teadmiste ja oskuste struktuur võib kõvasti erineda ametlikest õppekavadest ja see põhjustab tihti arusaamatusi iseõppija ning koolis õppinu vahel.
Eriviburvetikad
Mitmed fülogeneetilised uurimused viitavad, et tegemist on pruunvetikate lähima sugulusrühmaga.
Pigmentidest esinevad neil klorofüllid a ja e, beetakaroteen ja ksantofüll, klorofülli b pole leitud . Varuainena esinevad neil leukosiin, volutiin, õlid ja rasvad, tärklist aga mitte. Erinevalt teistest heterokontidest puuduvad eriviburvetikate kloroplastides fukoksantiinid, mistõttu nende värvus on heledamapoolne, olles tavaliselt helerohekaskollane, harvem ka tumeroheline ja lausa sinine. Eriviburvetikate vormiline mitmekesisus on suur: esineb nii koloonialisi, monaadseid, kokkoidseid kui ka muid vorme.
Eriviburvetikad paljunevad zoospooride, autospooride, pooldumise vm viisil.
Süstemaatika
Eriviburvetikaid on aegade jooksul süsteemides mitu korda ümber paigutatud. Traditsiooniliselt vaadeldi neid omaette hõimkonnana eriviburvetiktaimed (Xanthophyta ehk Heteroconatae). Nüüdisajal paigutatakse nad üldjuhul heterokontide hõimkonda, moodustades seal klassi.
Eriviburvetikate võimalikud seltsid ja perekonnad on järgmised:
Giórgos Seféris
Giórgos Seféris (ka Yiórgos Sepherēs, Jorgos Seferis; kreeka keeles Γιώργος Σεφέρης; tegelikult Seferiádis; kreeka keeles Σεφεριάδης; 13. märts 1900 Smyrna – 20. september 1971 Ateena) oli Kreeka luuletaja ja diplomaat, Nobeli kirjandusauhinna laureaat 1963.
1918–1925 õppis Seferis Pariisis Sorbonne'i ülikoolis õigusteadust. Vahepealse aja jooksul, 1922 sõdisid Kreeka ja Türgi omavahel, Kreeka sai lüüa ja kaotas Smyrna. Paljud kreeklased, sealhulgas Seferise pere, põgenesid Väike-Aasiast ja Seferis ei külastanud oma sünnilinna enne 1950. aastat.
Seferis sai palju tiitleid ja autasusid. Ta oli nelja ülikooli audoktor: 1960 Cambridge'i ülikooli, 1964 Oxfordi ülikooli ja Saloniki ülikooli ning 1965 Princetoni ülikooli audoktor.
1967 tuli Kreekas võimule natsionalistlik ja paremäärmuslik kolonelide diktatuur. Pärast seda, kui kahe aasta jooksul oli režiim lõpetanud poliitilised vabadused, sealhulgas sõna- ja trükivabaduse, kehtestanud tsensuuri ning hakanud poliitilistel põhjustel inimesi vangistama ja piinama, astus Seferis selle vastu. 28. märtsil 1969 tegi ta BBC-le avalduse, mille koopiad saatis igale ajalehele Ateenas. Ta kutsus üles valitsevat režiimi lõpetama.
Seferis ei elanud 1974. aastani, et näha kolonelide diktatuuri langust. Ta suri juba 1971. Tema matused kujunesid suureks meeleavalduseks: tema sarga järel käisid Ateena tänavail tohutud rahvamassid, kes laulsid Mikis Teodorakise laulu Seferise luuletusele "Lahtiütlemine", mis tollal oli keelatud nagu paljud teisedki Seferise teosed. Seferis oli saanud vastupanu sümboliks.
Kui Ateenas toimusid 2004. aasta suveolümpiamängud, siis tsiteerisid mitmed esitajad olümpiamängude avatseremoonial tema luulet.
Ralf Männil
Ralf Männil (eesnimi ka Ralph; 24. oktoober 1924 Tallinn – 27. september 1990 Tallinn) oli eesti geoloog.
Ta lõpetas 1943. aastal Tallinna Gustav Adolfi gümnaasiumi. Ta oli aastatel 1946–1950 Tartu Riikliku Ülikooli üliõpilane, kui märtsiküüditamise käigus viidi ära tema abikaasa Aino. Ta läks oma rasedale abikaasale vabatahtlikult Siberisse järele.
Ta lõpetas 1955. aastal ülikooli Irkutskis ning tuli 1956. aastal tagasi Eesti NSV-sse. Ta kaitses 1960. aastal Eesti NSV Teaduste Akadeemia Geoloogia Instituudis väitekirja "Распространение и стратиграфия озерных известковых отложений в Эстонии" ('Järvelubjalasundite levik ja stratigraafia Eestis'; juhendaja Karl Orviku) ja sai geoloogia-mineraloogiateaduste kandidaadi kraadi. Ta kaitses 1966. aastal Moskvas NSV Liidu Taduste Akadeemia Geoloogia Instituudis väitekirja "История развития Балтийского бассейна в ордовике" ('Balti basseini areng ordoviitsiumis') ja sai geoloogia-mineraloogiateaduste doktori kraadi
Nutitelefon
pisi|[[Samsung Galaxy Z Fold]] pisi|[[Samsung Galaxy Z Flip]] Nutitelefon (inglise keeles smartphone, smart phone) on mobiiltelefon, millel on personaalarvuti võimekus. Teisisõnu on nutitelefon miniatuurne arvuti, millel on lisaks ka telefonifunktsioon. Kõnekeeles võib vahel kuulda selle kohta sõnu "nutifon" ja "taibutelefon", kuid Eesti Keele Instituut soovitab oskussõna "nutitelefon".
Definitsioon
pisi|OpenMoko Neo1973 on [[vaba tarkvaraga nutitelefon]] Nutitelefon on mobiiltelefon, mis pakub ka personaalarvutile sarnaseid kasutusomadusi. Ei ole olemas kindlat nutitelefonide standardit. Nutitelefoniks peetakse mobiiltelefoni, millel on terviklik operatsioonisüsteemi tarkvara, mis võimaldab standardiseeritud kasutuskeskkonda ja platvormi erinevate tarkvararakenduste arendajate tarbeks. Nutitelefoniks nimetatakse sageli telefoni, mille omadused on telefoni müügile paiskamisel uudsed – nt 2000. aastate alguses oli selleks e-posti ja Interneti kasutamine mobiiltelefonis, tänapäeval nendest omadustest enam ei piisa, et telefoni pidada nutitelefoniks. Teiste määratluste järgi on nutitelefonil e-raamatu lugemise võimekus, Wi-Fi ja/või sisseehitatud täissuuruses klaviatuur või välise klaviatuuri lisamise võimalus ja VGA-liides. Teisisõnu on nutitelefon miniatuurne arvuti, millel on lisaks ka telefonifunktsioon.
Ajalugu
pisi|[[IBM Simon (mida tutvustati 1994. aastal) koos laadijaga]]
Esimene nutitelefon oli Simon (personal communicator), mille konstrueeris IBM 1992. aastal ja esitles seda ideetootena samal aastal arvutitööstuse messil COMDEX Las Vegases. Telefon sai laiemale avalikkusele kättesaadavaks aastal 1993. Lisaks mobiiltelefoni võimekusele sisaldas see telefon ka kalendrit, aadressiraamatut, kella kasutamist vastavalt ajavöönditele, kalkulaatorit, märkmikku, e-posti, faksi saatmise ja vastuvõtmise võimalust ning mänge. Sellel telefonil ei olnud nuppe: telefoninumbri valimiseks tuli kasutada puuteekraani. Teksti sai sisestada erilise ekraanil kuvatava klaviatuuriga. Tänapäevaste standardite järgi oleks Simon madalama klassi toode, kuid omal ajal oli see uskumatult uuenduslik.
Ralf Männil
Teoseid
Seda monograafiat on peetud Eesti geoloogiakirjanduse tippteoseks.
Nutitelefon
Ajalugu
Nokia esimene nutitelefon oli Nokia Communicatori sarjas 1996. aastal turule toodud Nokia 9000. Nokia Communicatori sarja iseloomustavad avatava klapiga disain, füüsiline QWERTY-klaviatuur, suure lahutusvõimega (vähemalt 640x200 pikslit) ekraan ja pihuarvuti kasutajaliides. Tarkvara põhines GEOS V3.0 operatsioonisüsteemil, millel oli nii e-posti funktsioon kui ka tekstipõhine veebibrauser. 1998. aastal tuli välja Nokia 9110 ja 2000. aastal Nokia 9110i, milles oli paranenud veebibrauseri võimekus.
Aastal 1997 turule toodud Ericsson GS88 oli esimene nutitelefon, mida reklaamiti kui nutitelefoni.
Symbian
pisi|[[Nokia 9210 Communicator (Symbianil põhinev 2000. aastal välja tulnud nutitelefon)]]
Aastal 2000 tuli turule puutetundliku ekraaniga Ericsson R380 nutitelefon. See oli esimene seade, mis kasutas avatud operatsioonisüsteemi – Symbian OS. Ericsson R380 ühendas mobiiltelefoni ja pihuarvuti funktsioonid. 1999. aasta detsembris valis ajakiri Popular Science Ericsson R380 nutitelefoni üheks kõige tähtsamaks teadus- ja tehnoloogiasaavutuseks. Ericsson R380 oli murranguline seade, sest see oli niisama väike ja kerge nagu tavaline mobiiltelefon. Aastal 2002 tuli Sony Ericssonilt välja uus nutitelefon – Sony Ericsson P800.
Ralf Männil
Isiklikku
Tema vend oli eesti päritolu Ladina-Ameerika ettevõtja Harry Männil.
Nutitelefon
Symbian
Aastatel 1996–2011 oli Symbian kõige populaarsem operatsioonisüsteem nutitelefonides. 2011. aastal haaras juhtrolli enda kätte Google Android. 2011. aasta veebruaris teatas Nokia, et asendab Symbiani kõikides oma tuleviku nutitelefonides Windows Phone operatsioonisüsteemiga. See üleminek sai teoks 2011. aasta oktoobris, kui Nokia avalikustas uued Windows Phone 7.5 operatsioonisüsteemiga nutitelefonid Nokia Lumia 710 ning Nokia Lumia 800.
Palm, Windows ja BlackBerry
pisi|The [[HTC Touch Pro2 nutitelefon (mai 2009)]]
1990. aastate lõpus olid enamikul mobiiltelefonidel vaid põhilisemad funktsioonid ning paljud inimesed pidid lisaks mobiilile kaasas kandma ka pihuarvuteid või piipareid, milles olid kasutusel sellised varajased operatsioonisüsteemid nagu Palm OS, BlackBerry OS või Windows CE/Pocket PC. Uuemad versioonid nendest süsteemidest integreerisid mobiiltelefoni võimalused pihuarvuti funktsioonidega (sõnumite saatmine, muude tootjate rakendused).
iPhone
pisi|1. sarja iPhone (juuni 2007) 2007. aastal tutvustas Apple Inc. esimest iPhone'i – Iphone 2G. See oli esimene telefon, millel oli mitmikpuuteekaan ja -kasutajaliides (multi-touch), suur sõrmega töötamiseks mõeldud puutetundlik ekraan (kasutatav ilma stiiluseta), mistõttu puudus füüsiline klaviatuur.
Bada
10. novembril 2009 kuulutas Samsung välja Bada operatsioonisüsteemi nutitelefonidele. Esimene Bada operatsioonisüsteemiga nutitelefon oli Samsung Wave GT-S8500, mis jõudis turule 1. juunil 2010. Seda müüdi ainuüksi nelja nädalaga üle miljoni eksemplari.
Samsung müüs 2011. aasta 1. kvartalis 3,5 miljonit Badaga nutitelefoni, järgmises kvartalis koguni 4,5 miljonit seadet.
Tarkvara
Kasutatavamad operatsioonisüsteemid nutitelefonides:
Anyang
Anyang (hiina 安阳) on ringkonna õigustega linn Hiinas Henani provintsis. Piirneb läänes Shanxi ja põhjas Hebei provintsiga.
Anyang on üks Hiina kaheksast ajaloolisest pealinnast.
Anyangi loodeosas asuvad, Shangi dünastia aegse pealinna Yini (14.–11. sajand eKr) varemed (Yinxu), mis kuuluvad UNESCO maailmapärandi nimistusse. 1928. aastast on sealt leitud ennustuskonte varase hiina kirjaga.
Haldusjaotus
Ringkonna õigustega linn jaguneb neljaks linnarajooniks, üheks maakonna õigustega linnaks ja neljaks maakonnaks:
Komárom
thumb|Komáromi kindlus Komárom on linn Ungaris Komárom-Esztergomi komitaadis, Komáromi kreisi halduskeskus. Asub Doonau kaldal. Jõe vastaskaldal Slovakkias asub Komárno linn.
Ülemsootska
(Setu) ülemsootska (setu keeles ülembsootska) on igal aastal Setu kuningriigi päevadel valitav setude kuninga Peko asemik maa peal.
Ülemsootska valitsussaua nimetatakse kiioraks.
812
Sajandid: 8. sajand - 9. sajand - 10. sajand
Aastakümned: 760. aastad 770. aastad 780. aastad 790. aastad 800. aastad - 810. aastad - 820. aastad 830. aastad 840. aastad 850. aastad 860. aastad
1998. aasta ujumise maailmameistrivõistlused
right|150px right|150px right|150px right|150px 1998. aasta ujumise maailmameistrivõistlused olid 8. maailmameistrivõistlused ujumises, mis toimusid 8.–17. jaanuarini Perthis Austraalias. Varem olid ujumise maailmameistrivõistlused Perthis toimunud 1991. aastal. Võistlused korraldas Rahvusvaheline Ujumisföderatsioon (FINA).
Võisteldi ujumises (meestel ja naistel oli kavas 16 ala), avaveeujumine nii meestel kui ka naistel 5 km (esmakordselt kavas) ja 25 km distantsil, vettehüpetes (5 ala nii meestel kui ka naistel; esimest korda olid kavas sünkroonhüpped 3 m hoolaualt ja 10 m tornist), kujundujumises (naistele 3 ala) ja veepallis (nii meestele kui ka naistele).
50 m vabalt
Finaal: 17. jaanuar Osavõtjaid: 76 Maailmarekord: 21,81 (1990) Tom Jager, USA <br style="clear:left" />
100 m vabalt
Finaal: 14. jaanuar Osavõtjaid: 83 Maailmarekord: 48,21 (1994) Aleksandr Popov, Venemaa <br style="clear:left" />
200 m vabalt
Finaal: 12. jaanuar Osavõtjaid: 66 Maailmarekord: 1.46,69 (1989) Giorgio Lamberti, Itaalia <br style="clear:left" />
400 m vabalt
Finaal: 15. jaanuar Osavõtjaid: 39 Maailmarekord: 3.43,80 (1994) Kieren Perkins, Austraalia <br style="clear:left" />
1500 m vabalt
Finaal: 18. jaanuar Osavõtjaid: 26 Maailmarekord: 14.41,66 (1994) Kieren Perkins, Austraalia <br style="clear:left" />
100 m selili
Finaal: 15. jaanuar Osavõtjaid: 51 Maailmarekord: 53,86 (1992) Jeff Rouse, USA <br style="clear:left" />
200 m selili
Finaal: 18. jaanuar Osavõtjaid: 36 Maailmarekord: 1.56,57 (1991) Martin López-Zubero, Hispaania <br style="clear:left" />
100 m rinnuli
Finaal: 12. jaanuar Osavõtjaid: 56 Maailmarekord: 1.00,60 (1996) Frederik Deburghgraeve, Belgia <br style="clear:left" />
200 m rinnuli
Finaal: 16. jaanuar Osavõtjaid: 43 Maailmarekord: 2.10,16 (1992) Mike Barrowman, USA <br style="clear:left" />
100 m liblikat
Finaal: 16. jaanuar Osavõtjaid: 70 Maailmarekord: 52,15 (1997) Michael Klim, Austraalia <br style="clear:left" />
200 m liblikat
Finaal: 14. jaanuar Osavõtjaid: 49 Maailmarekord: 1.55,22 (1995) Deniss Pankratov, Venemaa Ametlikud tulemused <br style="clear:left" />
200 m kompleksi
Finaal: 17. jaanuar Osavõtjaid: 50 Maailmarekord: 1.58,16 (1994) Jani Sievinen, Soome <br style="clear:left" />
400 m kompleksi
Finaal: 13. jaanuar Osavõtjaid: 33 Maailmarekord: 4.12,30 (1994) Tom Dolan, USA <br style="clear:left" />
4x100 m vabalt
Finaal: 15. jaanuar Osavõtjaid: 14 võistkonda Maailmarekord: 3.15,11 (1995) USA David Fox, Joe Hudepohl, Jon Olsen, Gary Hall Jr. <br style="clear:left" />
4x200 m vabalt
Finaal: 13. jaanuar Osavõtjaid: 12 võistkonda Maailmarekord: 7.11,95 (1992) SRÜ Dmitri Lepikov, Vladimir Põšnenko, Venjamin Tajanovitš, Jevgeni Sadovõi Ametlikud tulemused: Finaal - Eelujumised <br style="clear:left" />
4x100 m kombineeritult
Finaal: 18. jaanuar Osavõtjaid: 16 võistkonda Maailmarekord: 3.34,84 (1996) USA Jeff Rouse, Jeremy Linn, Mark Henderson, Gary Hall Jr. <br style="clear:left" />
Weißenberg
Weißenberg (ülemsorbi keeles Wóspork) on linn Saksamaal Saksimaa kaguosas Bautzeni kreisis. See asub Oberlausitzis Strohmbergi mäest põhja pool Löbauer Wasseri jõe ääres.
1998. aasta ujumise maailmameistrivõistlused
50 m vabalt
Finaal: 18. jaanuar Osavõtjaid: 56 Maailmarekord: 24,51 (1994) Jingyi Le, Hiina <br style="clear:left" />
Södermanlandi hertsog
pisi|Praeguse Södermanlandi hertsogi Alexandri vapp.
1998. aasta ujumise maailmameistrivõistlused
100 m vabalt
Finaal: 12. jaanuar Osavõtjaid: 60 Maailmarekord: 54,01 (1994) Jingyi Le, Hiina <br style="clear:left" />
Weißenberg
pisi|tühi|Vaade Weißenbergi vanalinnale õhust
Södermanlandi hertsog
Södermanlandi hertsog (rootsi hertig av Södermanland) on Rootsi aadlitiitel, mida on kandnud mitmed Rootsi printsid.
1998. aasta ujumise maailmameistrivõistlused
200 m vabalt
Finaal: 13. jaanuar Osavõtjaid: 44 Maailmarekord: 1.56,78 (1994) Franziska van Almsick, Saksamaa Ametlikud tulemused: Finaal A - Finaal B - Eelujumised <br style="clear:left" />
400 m vabalt
Finaal: 14. jaanuar Osavõtjaid: 34 Maailmarekord: 4.03,85 (1988) Janet Evans, USA <br style="clear:left" />
800 m vabalt
Finaal: 17. jaanuar Osavõtjaid: 23 Maailmarekord: 8.16,22 (1989) Janet Evans, USA <br style="clear:left" />
100 m selili
Finaal: 14. jaanuar Osavõtjaid: 41 Maailmarekord: 1.00,16 (1994) Cihong He, Hiina <br style="clear:left" />
200 m selili
Finaal: 17. jaanuar Osavõtjaid: 30 Maailmarekord: 2.06,62 (1991) Krisztina Egerszegi, Ungari <br style="clear:left" />
100 m rinnuli
Finaal: 13. jaanuar Osavõtjaid: 38 Maailmarekord: 1.07,02 (1996) Penelope Heyns, Lõuna-Aafrika Vabariik <br style="clear:left" />
200 m rinnuli
Finaal: 15. jaanuar Osavõtjaid: 36 Maailmarekord: 2.24,76 (1994) Rebecca Brown, Austraalia <br style="clear:left" />
100 m liblikat
Finaal: 15. jaanuar Osavõtjaid: 42 Maailmarekord: 57,93 (1981) Mary T. Meagher, USA <br style="clear:left" />
200 m kompleksi
Finaal: 16. jaanuar Osavõtjaid: 38 Maailmarekord: 2.09,72 (1997) Yanyan Wu, Hiina <br style="clear:left" />
400 m kompleksi
Finaal: 12. jaanuar Osavõtjaid: 24 Maailmarekord: 4.34,79 (1997) Yan Chen, Hiina Ametlikud tulemused: FinaalA - Finaal B - Eelujumised <br style="clear:left" />
4x100 m vabalt
Finaal: 14. jaanuar Osavõtjaid: 14 võistkonda Maailmarekord: 3.37,91 (1994) Hiina Jingyi Le, Ying Shan, Ying Le, Bin Lu <br style="clear:left" />
4x200 m vabalt
Finaal: 17. jaanuar Osavõtjaid: 11 võistkonda Maailmarekord: 7.55,47 (1987) Saksa DV Manuela Stellmach, Astrid Strauss, Anke Möhring, Heike Friedrich <br style="clear:left" />
4x100 m kombineeritult
Finaal: 16. jaanuar Osavõtjaid: 12 võistkonda Maailmarekord: 4.01,67 (1994) Hiina Cihong He, Guohong Dai, Limin Liu, Jingyi Le <br style="clear:left" />
Dateerimine
Dateerimine on aja kindlaks määramine.
Dateerimist kasutatakse kivististe, arheoloogiliste leidude jms vanuse määramiseks.
Dateerimisel kasutatakse sageli radioaktiivseid isotoopide hulga täpset mõõtmist. Näiteks on üks tuntumaid dateerimismeetodeid radiosüsinikumeetod, mis põhineb süsinik-14 sisalduse määramisel ning võimaldab leida orgaanilise päritoluga süsinikku sisaldavate materjalide vanust. Samas on ka teisi meetodeid nagu näiteks samaariumi-neodüümi meetod, mis põhineb samaariumi isotoobi 147Sm α-lagunemisel neodüümi isotoobiks 143Nd ning mida rakendatakse eelkambriumi vanusega magma- ja moondekivimite dateerimiseks ning magma päritolu hindamiseks.
Tuntakse veel paljusid meetodeid, näiteks rehüdratiseerumise dateerimist.
Huvikaitse
Huvikaitse ehk eestkoste (inglise advocacy) on kodanikuühenduste tegevus, millega püütakse kindlustada oma eesmärkide arvestamist poliitika kujundamisel ning rakendamisel: lobitöö, kampaaniad, võrgustike arendamine, avalikkuse teavitamine.
Lobitöö on selgemini suunatud poliitiliste protsesside või otsustajate mõjutamiseks ja kõikide sidususgruppide/huvigruppide (inglise stakeholders) kaasamiseks. Allikas: Arengukoostöö- ja humanitaaralase terminoloogia sõnaseletusi
II maailmasõjas hukkunute memoriaalkompleks
pisi|[[Teine maailmasõda|Teises maailmasõjas hukkunute memoriaal Tartus. Skulptor Ants Mölder, arhitekt Rein Luup (1975)]] pisi|Memoriaali visuaalne dominant: graniidist püsttahukad ja langetatud peaga sõduri pronksist rinnakuju II maailmasõjas hukkunute memoriaalkompleks, tuntud ka kui Raadi punamonument, oli Teises maailmasõjas langenute ja terroriohvrite ühishaud ja hauatähis Tartus Raadi järve ääres Raadi pargis.
Tartu ja Lõuna-Eesti Venemaa kodanike, sõjaveteranide ja kaasmaalaste liit korraldas tavapäraselt 9. mail, Venemaa võidupühal, Raadil mälestus- ja pidupäevaürituse lillede ja pärgade asetamise, küünalde süütamise ja kõnedega, millest võtsid osa vene sõjaveteranid, Venemaa saatkonna ja Pihkva delegatsiooni esindaja.
Kirjeldus
Memoriaali autorid olid skulptor Ants Mölder ja arhitekt Rein Luup.
Hallist graniidist memoriaali keskel oli väravat meenutavate, astmeliselt ahenevate püstiste tahukate vahel pronksist sõduri kuju. Memoriaali ääristasid muru sisse paigutatud 24 õigeusu ristiga betoonist hauaplaati. Monumendist vasakule jääval graniidist müüriosal oli venekeelne ja paremale jääval müüriosal eestikeelne kiri:
1941 SUUR ISAMAASÕDA 1945 OMA KAITSJAID JA VABASTAJAID KÕIGI NSV LIIDU RAHVASTE POEGI
pisi|Infotahvel selgitavate kirjadega memoriaali juures
Rajamine
Memoriaal avati 29. detsembril 1975. See oli pühendatud 1941. ja 1944. aastal Tartu lahingutes hukkunud 2069 Nõukogude võitleja mälestusele ja ehitati konkursile esitatud 13 töö hulgast välja valitud kavandi alusel. Memoriaal on riikliku kaitse all.
Enne memoriaalkompleksi rajamist püstitati 1945. aastal Raadile langenud punaarmeelaste vennashauda tähistanud mälestussammas. Kättemaksuks Nõukogude okupatsioonivõimude korraldatud märtsiküüditamise ja Vabadussõja monumentide hävitamise eest lasksid Tartu kooliõpilased organisatsioonist Sini-Must-Valge (SMV) 6. novembril 1949 selle õhku.
Vastuolulisus ja üleskutsed monumendi eemaldamiseks
19. aprillil 2010 esitasid Eesti Leegioni Sõprade Klubi, Eesti Rahvuslik Liikumine ja Eesti Iseseisvuspartei Tartu linnavalitsusele ja linnavolikogule pöördumise, kus nõuti Eesti Rahva Muuseumi rajatava peahoone lähedal asuva Punaarmee sõdureid austava monumendi eemaldamist praegusest asukohast. Nõudmise põhjenduseks öeldi, et monument asub 1944. aastal NKVD poolt hukatud tsiviilelanike ning langenud eesti ja saksa sõdurite haudadel. Pahameelt tekitas ka praegune kiri monumendil, mille tekst ülistab Punaarmee võitlejaid ning annab eksitavat teavet, nagu võiks Punaarmee tegevust 1941. ja 1944. aastal Tartus vaadelda kaitsmise ja vabastamisena, nagu oleks selles osalenud kõik NSV Liidu territooriumil elanud rahvad ning nagu oleks Tartu elanikel põhjust neile tänulik olla.
Sisuliselt sama pöördumine jõuab Postimehe andmetel Tartu linnaisadeni igal aastal, kuid linnakodanike korduvatele nõudmistele vaatamata ei ole monumenti eemaldatud.
Linnavalitsus on tellinud ajaloolise õiendi monumendi ja selle saamisloo kohta, kuid õiendi täisteksti avalikustada ei soovi. Postimehele teadaolevalt seatakse seal kahtluse alla, kas selle monumendi juures punasõdurite hauad üldse asuvadki. Nimelt on uurimuse juures väga hea ajalooline fotomaterjal 1940. aastate lõpust, kus on näha matmisi, aga hauakohad jäävad neil fotodel praegusest monumendist eemale.
Memoriaali likvideerimine
2022. aasta 9. mail tegid Tartu linnapea Urmas Klaas ja volikogu esimees Tõnis Lukas ametliku palve kaitseministeeriumile ja kultuuriministeeriumile, et ära viia Raadil asuv memoriaalkompleks. Tõnis Lukas tunnistas, et ehkki Tartu linn saab teha vastava palve, peavad otsuse tegema ministeeriumid ning Riigi Kinnisvara aktsiaselts (RKAS), kuna see pargiosa kuulub ka Eesti Rahva Muuseumi kompleksi. Monumendi saavad likvideerida esiteks kaitseministeerium, kes tegeleks pargialal olevate sõjahaudadega ja teiseks kultuuriministeerium, kes saab selle monumendi võtta muinsuskaitse alt välja.
2022. aasta 12. septembril hakati Raadi punamonumenti eemaldama ja parki maetud inimeste säilmeid ümber matma. Monumendi pronkskuju viidi Tartu linnamuuseumi hoidlasse. Töödele eelnes hingepalve parki maetud sõjaohvritele, mida lugesid EELK Tartu praostkonna praost Ants Tooming ja EAÕK Tartu Pühade Aleksandrite koguduse preester Vadim Rebase.
Väljakaevamised ühishaual lõpetati 16. septembril 2022. Kokku leiti 230 inimese säilmed, kellest punaväelastele kuulusid arvatavasti 65 inimese säilmed.
813
813. aasta
Sajandid: 8. sajand - 9. sajand - 10. sajand
Aastakümned: 760. aastad 770. aastad 780. aastad 790. aastad 800. aastad - 810. aastad - 820. aastad 830. aastad 840. aastad 850. aastad 860. aastad
Aastad: 808 809 810 811 812 - 813 - 814 815 816 817 818
Aasia Arengupank
Aasia Arengupank (inglise Asian Development Bank; lühend ADB või vahel ka AsDB) on riikidevaheline arendustegevuse rahastamise asutus, mille eesmärk on vaesuse vähendamine Aasias ja Vaikse ookeani piirkonnas.
Aasia Arengupanga president on alates aprillist 2013 Takehiko Nakao.
Kompvek
pisi|Vahukommid Komm ehk kompvek on väike magus suupiste, maiustuste hulgas kõige väiksem (enamasti söödav ühe ampsuga). Kuigi eesti keeles eristatakse ka väikeste maiuspalade mitmesuguseid liike, siis komm on käibel üldnimetusena kõigi nende jaoks (klaaskommid, lutsukommid ,karamellkommid, šokolaadikommid, kummikommid, köhakommid, iirised, nätsukommid, pulgakommid jne). Kommid on enamasti pakendatud ja võrreldes teiste maiustustega säilivad kaua.
Potamoloogia
Potamoloogia ehk jõehüdroloogia ehk jõeteadus (kreeka keeles potamos 'jõgi' + logos 'teadus') on hüdroloogia, veedünaamika ja hüdraulika interdistsiplinaarne teadusharu, mis uurib pinnavooluveekogusid ja nende veerežiime.
Potamoloogia uurimisobjektid ja -teemad on vooluvee erosioon, jõgede setete tekkimine ja nende ehitus, jõesängi kuju ja selle muutumine aja jooksul.
Tegijamäärus
Tegijamäärus ehk agentadverbiaal on määruse liik, mis väljendab lauses tegijat tegevuse osalisena:
Wilthen
Wilthen (ülemsorbi keeles Wjelećin) on linn Saksamaal Saksimaa kaguosas Bautzeni kreisis Saksamaa-Tšehhi piiri lähedal.
Wilthen on riiklikult tunnustatud puhkelinn.
Tallinna merelahing
Tallinna merelahing oli Vene-Rootsi sõja ajal 13. mail 1790 toimunud merelahing, mille käigus Balti laevastik Vassili Tšitšagovi juhtimisel võitis Rootsi laevastikku.
Eellugu ja ettevalmistused
pisi|left|Sõjategevus Soome lahel, [[Johann Christoph Brotze kogust]] Pärast seda, kui Rootsi oli sõlminud rahu Taaniga ning saanud subsiidiume Suurbritannialt ja Preisimaalt, valmistusid rootslased pealetungiks. Nad lootsid kiirete löökidega purustada Venemaa laevastiku Tallinnas, Haminas, Viiburis ja Kroonlinnas asuvad üksused. Seejärel kavatseti rünnata Peterburi. Kuid märtsis korraldatud rünnak Paldiskile, kuigi see oli edukas, sundis venelased ettevaatlikkusele. Sellegipoolest lootis Rootsi laevastik, mis sõitis mai algul Karlskronast välja, hävitada kogu Venemaa Balti laevastiku.
Admiral Vassili Tšitšagov sai rootslaste lähenemisest teada ja seadis oma käsutuses olevad laevad kolme ritta. Esimeses reas oli 10 liinilaeva ja 1 fregatt, teises 4 fregatti esimesse ritta jäetud tühimike kohal ja 1 suurtükilaev kummaski servas ning kolmandas reas 7 kaatrit. Eelväge juhatas viitseadmiral Aleksei Mussin-Puškin ja järelväge kontradmiral Pjotr Hanõkov.
pisi|left|Merelahingu skeem, [[Johann Christoph Brotze kogust]]
Lahingu käik
Rootsi staabiülema admirali Nordenskjöldi plaanide kohaselt pidid Rootsi laevad üksteise kiiluvees sõites ja vahetpidamata tulistades mööduma ankrus seisvatest Vene laevadest ja nad niimoodi hävitama. See plaan ebaõnnestus täielikult. Tugeva tuule ja ebatäpse sihtimise tõttu läks enamik laske märgist mööda, samal ajal Vene laevad, mis ankrus seisid, suutsid lasta märksa täpsemini. Kõige rohkem kannatasid need Rootsi laevad, mis tulid Vene laevadele lähemale ning käigu aeglustamiseks ja kreeni vähendamiseks heiskasid purjed. Vene laevade kogupaugud põhjustasid nende peelestikule ja taglasele suuri kahjustusi ning hulgaliselt inimohvreid. Rootsi lipulaev "Gustav III" hakkas ebaõnnestunud manöövrite tulemusel triivima Vene laevade suunas ja sattus kõigest 15 m kaugusele laevast "Rostislav", mis talle marulist tuld andis. Suurte raskustega suutis ta tule alt ära minna, kusjuures laev läks nii suurde kreeni, et pääses vaid seetõttu, et suurtükiohvitser käskis veetihedalt sulgeda tuulealused kahuriavad. 64 suurtükiga liinilaev "Prins Carl", mis sõitis rivis 15. kohal, sai nii tugevalt kahjustada, et kaotas juhitavuse ja pidi venelastele alistuma. Varsti pärast seda andis Rootsi laevastiku ülemjuhataja, kes jälgis lahingu käiku fregatilt "Ulla Fersen", käsu lahing lõpetada. Mitu Rootsi laeva lahingust osa võtta ei jõudnudki.
Rootsi kaotas veel 1744. aastal ehitatud 64 (74) suurtükiga liinilaeva "Riksens Ständer" (aastail 1744–1770 kandis nime "Konung Adolf Fredrik"), mis taganemisel Aegna lähedal põhja kinni jooksis. Kuna laeva ei õnnestunud halva ilma tõttu lahti saada, panid rootslased selle põlema ja meeskond lahkus paatidega.
Tulemused
Laeva "Riksens Ständer" ankur ja suurtükk tõsteti 29. septembril 1897 veest hüdrograafialaevaga "Sekstant" ja paigaldati samal aastal lahingu mälestusmärgina praeguse Tallinna Keskraamatukogu kõrval olevale haljasalale Estonia puiesteel.
Aafrika eksperthinnangumehhanism
Aafrika eksperthinnangumehhanism (inglise African Peer Review mechanism, APRM) on Aafrika Liidu liikmesriikide vabatahtlik enesemonitooringu mehhanism. Sellega liitunud riigid jälgivad, et osalevate riikide poliitikad ja tegevused oleksid kooskõlas poliitilise, majandusliku ja äriühingute valitsemise väärtuste, koodeksite ja standarditega, milles osalevad riigid on kokku leppinud vastava deklaratsiooniga (Declaration on Democracy, Political, Economic and Corporate Governance).
Allikas: Arengukoostöö- ja humanitaaralase terminoloogia sõnaseletusi
Rahm Emanuel
pisi|Rahm Emanuel Rahm Israel Emanuel (sündinud 29. novembril 1959 Illinoisis Chicagos) on juudi päritolu Ameerika Ühendriikide poliitik, Chicago linnapea, Demokraatliku Partei liige.
Emanuel on tuntud eduka rahakogujana poliitilistele kampaaniatele. Ta suutis 1992. aasta presidendivalimisteks Bill Clintoni kasuks välja ajada tollal enneolematu summa 72 miljonit USA dollarit.
1993–98 töötas Emanuel Bill Clintoni nõunikuna, täpsemalt algul assistendi ja siis vanemnõunikuna.
Pärast George Bush noorema võitu 1998. aasta presidendivalimistel töötas Emanuel 1998–2002 investeerimispangas Wasserstein Perella. Kuigi tal ei olnud magistrikraadi haldusjuhtimises ega panganduses töötamise kogemust, sai ta 1999 ettevõtte Chicago kontori juhiks. Tema 2½ aastat kestnud juhtimise ajal teenis see osakond 16,2 miljonit dollarit kasumit.
2003–09 oli ta Kongressi Esindajatekoja Illinoisist valitud liige. Esimesed valimised võitis ta 2002 ja iga 2 aasta tagant uuesti, kokku 4 korda. Esimestel valimistel kogus ta 67% häältest, järgmistel veel rohkem, kõige rohkem 78% (2006).
Barack Obama ettepanekul asus Emanuel 2009. aasta jaanuaris presidendi personaliülema ametikohale. 2010. aastal astus ta Valge Maja personaliülema kohalt tagasi, et kandideerida Chicago linnapeaks. 2. oktoobril sai personaliülemaks Pete Rouse.
Probleemi tekitas asjaolu, et Chicagos tohib valida üksnes see, kes on aasta aega Chicagos elanud; Rahm ei olnud ja poliitilised vastased kaebasid otsuse registreerida Rahm linnapeakandidaadiks kohtusse. Cooki maakonna ringkonnakohus otsustas, et neid reegleid, mis kehtivad aktiivsele valimisõigusele, ei kohaldata passiivsele valimisõigusele. Apellatsioonikohus tühistas 24. jaanuaril 2011 selle otsuse ja võttis seisukoha, et Emanuel ei tohi linnapeaks kandideerida. Illinoisi ülemkohus omakorda võttis seisukoha, et Emanuel tohib linnapeaks kandideerida, tühistades apellatsioonikohtu otsuse. 22. veebruaril 2011 valiti Emanuel Chicago esimeseks juudi soost linnapeaks. Ta kogus juba esimeses voorus absoluutse enamuse, 55,25% häältest. Kõik 4 suuremat kandidaati esindasid Demokraatlikku Parteid.
Emanuel on abielus. Tema naine Amy Rule pöördus judaismi lühikest aega enne pulmi. Neil on poeg ja kaks tütart.
Emanuel on heas sportlikus vormis ja võistleb triatlonidel.
Vahendimäärus
Vahendimäärus ehk abinõumäärus ehk instrumentaaladverbiaal on määruse liik, mis väljendab vahendit või abinõu.
Vesilind
OÜ Vesilind on Eesti filmitootmis ettevõte, mis toodab dokumentaalfilme ja telesaateid ning ühtlasi ka levitab neid. Ettevõtte asutas 1996 Riho Västrik.
Filmograafia
Ettevõtte toodetud filmid:
Rahvaloendus
Rahvaloendus on süstemaatiline andmete kogumine riigi või mingi kindlapiirilise maa-ala elanike arvu, jaotumuse jms kohta. Rahvaloenduse läbiviimiseks kasutatakse ettevalmistatud isikuid ja metoodikat.
Rahvaloendust korraldatakse elanike arvu, soo, rahvuse, paiknemise, majandusliku ja sotsiaalse jaotumuse ja muu välja selgitamiseks. Rahvaloenduse protsess koosneb andmete kavakindlast kogumisest, analüüsimisest, üldistamisest ja avalikustamisest. Eestis on rahvaloenduse põhikorraldajaks vastavalt riikliku statistika seadusele Statistikaamet.
Priidu Beier
Priidu Beier (pseudonüümid: Matti Moguči, Pierre Bezuhhov, Ada Piirlup, Kersti Maarler; sündinud 16. oktoobril 1957 Tartus) on eesti luuletaja.
Elulugu
Priidu Beier on õppinud kaks esimest aastat Abja Keskkoolis, edasi Õru algkoolis, Tsirguliina Keskkoolis ja Riidaja 8-klassilises Koolis. 1976. aastal lõpetas ta Tõrva Keskkooli ja siirdus sealt Tartu Riiklikku Ülikooli, mille lõpetas ajaloo erialal 1983. aastal.
1984–1990 oli Beier Tartu Kunstimuuseumi kunstipedagoogika sektori juhataja. 1990. aastate alguses töötas Postimehe kultuuritoimetajana. Aastatel 1994–2022 oli ta Hugo Treffneri Gümnaasiumis kunstiajaloo õpetaja.
Beier on toimetanud mitmeid väljaandeid. Ta kuulub Eesti Kirjanike Liitu ja Eesti Kirjanduse Seltsi.
Matti Moguči
Matti Moguči on pseudonüüm, mida kasutasid ühiselt Priidu Beier ja Matti Milius. See sündis 1980. aastate algul varjunimena, mille all kirjutas tollase ühiskonna vastu protestivaid luuletusi Beier, Milius kandis neid ette.
Esimesed kaks Moguči autorinimega luulekogu olid "Mina – Eiffeli torn" (1982) ja "Mina – metsikuim mehike" (1984). Ametlikult sai trükiloa alles kolmas luulekogu, 1989. aastal ilmunud "Õrn ja rõve". 1993. aastal Beieri ja Miliuse suhted jahenesid.
1998. aastal avaldas Moguči nime all uue kogu "Sind armastan, president Meri: luulet aastaist 1995–1998" Matti Milius. Beier ähvardas kirjastus Umara kohtusse anda, kuna Matti Moguči oli tema ametlikult registreeritud pseudonüüm. Miliuse hinnangul oli varjunimi ühine, kuid ta siiski vabandas Beieri ees ja lisas raamatule vahelehe, mille järgi on kogu autor Mats Maalen.
Ka Moguči kaks käsikirjalist luulekogu avaldati lõpuks trükis: 1999. aastal "Mina – Eiffeli torn" ja 2005. aastal "Mina – metsikuim mehike".
Priidu Beieri looming, mis koondus Moguči nime alla, on olnud valdavalt maskuliinne, jõuline ja käsitlenud ka otseselt seksuaalseid teemasid, säilitades samas Beierile omase (enese)iroonia. Nõukogude kirjanduses valdavalt taunitud teemad ja otsekohene keel muutsid Moguči kuju toonases õhustikus skandaalseks, sellele aitas kaasa Miliuse kui poolpõrandaaluse kultuuritegelase kuvand. Sven Kivisildniku hinnangul on Moguči-luule Beieri loomingu paremik, ta taunis innukalt selle väljajätmist autori soovil Beieri 2008. aastal ilmunud valikkogust.
Luulekogud
Ta on avaldanud luulekogusid ka pseudonüümide all.
811
811. aasta
Sajandid: 8. sajand - 9. sajand - 10. sajand
Aastakümned: 760. aastad 770. aastad 780. aastad 790. aastad 800. aastad - 810. aastad - 820. aastad 830. aastad 840. aastad 850. aastad 860. aastad
Aastad: 806 807 808 809 810 - 811 - 812 813 814 815 816
Toše Proeski
Toše Proeski (õieti 'Todor Proeski; makedoonia Тоше Проески (Тодор Проески)) (25. jaanuar 1981 – 16. oktoober 2007) oli Makedoonia poplaulja ja näitleja. Ta oli populaarne üle Balkani. Proeski oli tuntud oma kaubamärgi – tsitaadi "Ve sakam site" ("Ma armastan teid kõiki") järgi, ja BBC News kutsus teda Balkani Elvis Presleyks. Ta suri autoõnnetuses Horvaatias.
Elulugu
2000. aastal osales laulja Eurovisiooni lauluvõistluse Makedoonia eelvoorus, SkopjeFest. Oma looga "Solzi Pravat Zlaten Prsten" võitis ta telefonihääletuse, kuid üldarvestuses sai kolmanda koha, jäädes alla teise koha saavutanud Karolina Gočevale ning bändile XXL, kes võitis. Pärast võistlust keskendus Toše peamiselt oma uuele albumile "Sinot Božji", mis ilmus 2000. aasta juunis. Albumilt pärinevad Toše armastatud hitid "Nemir", "Vo Kosi da ti Spijam", "Izlazi me Ušte Ednaš" ja "Tajno Moja".
2003. aastal võitis ta Belgradis Beovizija festivali looga "Čija si", mis hiljem tõusis suureks hitiks tema kodumaal Makedoonias ja teisteski Balkani maades.
Oma lauluoskust täiendas Toše New Yorgis maestro William Riley käe all. 2003. aastal andis ta mitu heategevuskontserti oma kodumaal ning sai pärjatud Ema Theresa Heateo auhinnaga.
2004. aastal valis MKTV Toše esindama Makedooniat Eurovisiooni lauluvõistlusele İstanbulis. Veebruaris 2004 esitas ta 8 lugu, mille hulgast žürii ja televaatajad valisid välja oma lemmikud, sama tegi ka Toše ise. Võitjaks osutus lugu "Angel Si Ti", mis sai Eurovisiooni lauluvõistluseks ingliskeelsed sõnad ning uueks pealkirjaks "Life". Laul sai İstanbulis toimunud Eurovisiooni lauluvõistluse finaalis 14. koha.
2004. aastal sai Toše Proeski UNICEF-i hea tahte saadikuks ja tema lugu "This World" sai UNICEF-i hümniks.
Heliloojana
Toše Proeski on ennast tõestanud ka suurepärase heliloojana. Ta on kirjutanud ise mitmedki oma hitid nagu "Ima Li Den Za Nas", "Slusas Li", "Malecka" ja "Polsko Cvjeke". 2004. aastal kirjutas ta loo "Muza", millest sai Martin Vucici hitt. Ühes intervjuus väitis Proeski, et ta on kirjutanud üle 100 loo, kuid nende avaldamiseks ootab ta õiget hetke.
Surm
Toše Proeski hukkus varahommikul kell 6.20 16. oktoobril 2007 liiklusõnnetuses Zagrebi-Lipovaci kiirteel Horvaatias, kus Georgij Georgijevski juhitud Volkswagen Touareg sõitis tagant sisse ees liikunud veokile. Toše magas sel ajal. Kokkupõrge purustas Toše kolmanda selgroolüli kaelal, tappes ta silmapilkselt. Autos oli veel Toše mänedžer Lilijana Petrović, kes pääses suuremate vigastusteta, autojuht sai peatrauma.
Proeski põrm toodi südaööl Skopjesse helikopteriga. Makedoonia sõjavägi transportis Toše põrmu autoga tema kodulinna Kruševosse. Leinavad inimesed näitasid oma viimast austust lennujaamas ja ka Makedoonia väljakul.
Järgnev päev, 17. oktoober kuulutati Makedoonias üleriigiliseks leinapäevaks.
Õnnetusele eelneval õhtul oli Toše Proeski andnud oma viimase intervjuu Makedoonia telekanalile Kanal 5. Ta oli rääkinud kavatsusest viia lõpule õpingud muusikaakadeemias ja leida elukaaslane. Samuti oli ta maininud oma uut albumit, mille kallal ta tegeles. See oli ka tema reisi põhjuseks sel hommikul.
Pildid
Kohe pärast Toše Proeski surma hakkasid skopjelased ja inimesed mujalt Makedooniast, ka välismaalased, tooma Makedoonia väljakule küünlaid, lilli ja tekste tema mälestuseks. Niisugused kogunemised olid ka paljudes teistes Makedoonia, aga ka teistes Balkani linnades. Leinatseremoonia organiseeriti Sarajevo lähedal Skenderijas, kuhu üle 2000 inimese tõid küünlaid Toše Proeski mälestuseks.
Pöide kirik
pisi|Pöide kirik uue katusega pisi|Pöide kirik udusel koidikul Pöide Maarja kirik on Saaremaal Saaremaa vallas Pöide külas asuv kindluskirik, mida kasutab Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku Pöide Maarja kogudus.
Kirik kuulub Eesti vanimate kiviehitiste hulka.
Algkirik
Oletatakse, et Pöide kiriku esmane variant valmis 1230. aastatel. Algkirik oli ühelööviline tornita võlvimata ehitis. Sellest on säilinud vaid praeguse kiriku kahe keskmise võlviku külgseintes alumine osa. Ümarkaarsed portaalid põhja ja lõunaküljes viitavad üleminekustiilile romaanika ja gootika vahel. Põhjaküljes asunud ümarportaal lammutati uue, gooti stiilis sissepääsu rajamisel. Romaani stiilile viitab ka algkiriku ümar apsiid.
Praegune kirik
pisi|vasakul|Pöide Maarja kirik, vaade lõunast enne 1940. aastat Millalgi 13. sajandi lõpus või 14. sajandi alguses pikendati algkirikut mõlemas suunas ühe võlviku võrra. Ka kiriku massiivne läänetorn pärineb arvatavasti ajast enne Jüriöö ülestõusu 1343. Kirik oli integreeritud samas paiknenud Pöide ordulinnuse kompleksi.
Kuisebi jõgi
Kuiseb on jõgi Aafrikas.
Pöide kirik
Praegune kirik
Kirik on mitu korda saanud tulekahjus kannatada, viimati pärast pikselöögist põlema süttimist 6. augustil 1940, mil hävisid tornikiiver ja puitvahelaed. Pärast Muhu kiriku konserveerimistöid 1958. aastal alustati katustamis- ja konserveerimistöid ka Pöide kirikus. Tööd lõpetati 1961. aastal. Pikihoone oli selle käigus saanud uue algse kõrgusega katuse, torn uued puitvahelaed, ühe raudbetoonist vahelae ja madala lampkatuse. Ehitusajaloolisi uuringuid tegid arhitekt Kalvi Aluve, kunstiajaloolane Villem Raam ja insener H. Uuetalu. 1999. taaspühitseti kiriku altariruum.
Kuisebi jõgi
Algab Suurelt astangult. Ülemjooksul voolab sügavas orus edelasse. Seejärel laskub Namibi kõrbe tasandikule, kus voolab loodesse. Suubub Atlandi ookeani, moodustades delta.
Pöide kirik
Praegune kirik
pisi|Pöide pastoraat 2014. aastal sai Pöide kirik kultuuriministeeriumi abiga uue katuse. Hoonel on ees uksed ja vitraažaknad.
Kuisebi jõgi
Voolab suvisel vihmaperioodil pärast vihmasid, mõnel aastal ei voolagi.
Tartu Mänguasjamuuseum
pisi|Tartu Mänguasjamuuseumi maskott karu Lillekäpp pisi|Tartu Mänguasjamuuseum, Lutsu 8 Tartu Mänguasjamuuseum avati 28. mail 1994 Tartu Linnavalitsuse kultuuriosakonna allasutusena.
Kuisebi jõgi
Jõe suudmes asub Walvis Bay.
Pöide kirik
Praegune kirik
Kiriku kõrval on Pöide pastoraadi hoone.
Tartu Mänguasjamuuseum
Tartu Mänguasjamuuseumi kompleksi kuuluvad hooned Lutsu 2, Lutsu 4 ja Lutsu 8, lisaks ka aadressita maja Lutsu 8 õuel, nn õuemaja. Kõik hooned on omavahel ühendatud galeriidega.
Pöide kirik
Kiriku tähtsus
Pöide kirik on mõõtmetelt suurim Lääne-Eesti ja saarestiku ühelööviline kirik. Kirikus leidub kõrggooti stiilis raiddekoori. Samas stiilis on Karja kiriku raiddetailid.
Tartu Mänguasjamuuseum
Ajalugu
Tartu Mänguasjamuuseumi otsene eelkäija oli Tartu Linnamuuseumi 1. detsembrist 1990 kuni märtsini 1991 avatud olnud näitus "Mängime koos". Näituse kuraatorid olid Meeri Säre, Tiia Toomet ja Mare Hunt, kes kutsusid ajakirjanduse kaudu inimesi üles laenama selleks tarbeks oma vanu mänguasju. Nõukogude aja lõpu ja taasiseseisvumise alguse mänguasjavalik poodides oli väga kesine, näituse autorid soovisid aga nii lastele kui ka täiskasvanutele näidata, et eri aegadel on mängitud väga erinevate mänguasjadega. Külastajate huvi oli suur ning edasi arenes idee spetsiaalse mänguasjade muuseumi loomise suunas.
Esialgu pidi mänguasjamuuseum (algselt nukumuuseumina) asutatama Tartu Linnamuuseumi filiaalina ning selleks saadi ka Tartu linnavalitsuselt luba. 1993. aastal selgus siiski, et Tartu Linnamuuseum ei ole valmis endale veel ühte filiaali looma ning mänguasjamuuseum otsustati rajada iseseisva linnale kuuluva muuseumina.
Pöide kirik
Kiriku tähtsus
Pöide Maarja kogudust teeninud pastorite seas on Karl Nikolai von Nolcken ja Wilhelm Andreas Fürchtegott Agthe.
Tartu Mänguasjamuuseum
Ajalugu
Tartu Mänguasjamuuseum avati Tartu linnale kuuluva munitsipaalmuuseumina 28. mail 1994 Tartus Toomemäe nõlval asuvas hoones aadressil Lai 1. Muuseumi loojad olid Meeri Säre, Mare Hunt ja Tiia Toomet. Viimasest sai ka mänguasjamuuseumi esimene direktor. 2007. aastast on Tartu Mänguasjamuuseumi direktor Triin Vaaro.
Pöide kirik
Arheoloogilised uuringud
2012. aastal kaevati Pöide kirikus. Arheoloog Villu Kadaka uurimuses tõdeti, et Pöide kirik on tõepoolest Eesti vanim kiviehitis, ja väideti, et praeguse Pöide kiriku sees on osaliselt säilinud varasema, 13. sajandi teisel veerandil püstitatud romaani stiilis kiriku müürid.
Tartu Mänguasjamuuseum
Ajalugu
2. detsembril 2005 avati muuseumi õuel paiknevas endises tõllakuuris filmi- ja teatrinukkude maja. Seal pandi vaatamiseks välja 2000. aastal OÜ-lt Nukufilm kingituseks saadud haruldane kollektsioon Eesti nukufilmide nukkudest ja rekvisiitidest, mis kuni selle ajani olid eksponeeritud mänguasjamuuseumi filiaalis Filminukkude Galeriis (Ülikooli tänav 1). Kuni 2010. aastani näidati õuemajas ka Eesti nukuteatrite etenduste tegelasi ning traditsioonilisi teatrinukke mujalt maailmast.
30. mail 2010 avati Tartu Mänguasjamuuseumi kompleksis teatrimaja Teatri Kodu (Lutsu 2) milles asuvad teatrisaal, lastestuudio ja teatrinukkude muuseum. Teatri Kodu näol on tegemist maailmas ainulaadse teatrimajaga, mille tegevuste korraldamisel ammutatakse inspiratsiooni mänguasjamuuseumist, lapsepõlvest, mängudest ja mälestustest.
Maskott
Tartu Mänguasjamuuseumi maskott on karu Lillekäpp. Triibulise rahvariideseelikuga mängukaru õmbles 1994. aastal muuseumi avamise aegu rahvusliku käsitöö eriala üliõpilane Kai Maser. Karule nime leidmiseks kuulutati ajalehes Postimees välja konkurss. Selle võitis viieaastane tüdruk Käbi Stolovitš, kes pakkus nimeks Lillekäpp, kuna karu käpad olid õmmeldud lillelisest riidest.