cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kersti Kaljulaid
Kaitseväe luureseadus
Riigikogu võttis seaduse 2019. aasta mais uuesti muutmata kujul vastu. Juunis 2019 jättis president seaduse teist korda välja kuulutamata ja pöördus seaduse põhiseaduslikkusele vastavuse hindamiseks riigikohtusse. Riigikohus tunnistas seaduse 2019. aasta detsembris põhiseadusvastaseks, kuid ei nõustunud enamiku presidendi taotluses toodud etteheidetega seaduse põhiseadusvastasuse kohta. Riigikohtu seisukoha järgi oli põhiseadusega vastuolus tõhusa kontrolli puudumine selle üle, kas kaitseväe otsus jätta isik varjatud jälgimisest teavitamata on põhjendatud.
Pensionireformi seadus
Veebruaris 2020 jättis Kaljulaid välja kuulutamata senist pensionikorraldust oluliselt muutva kohustusliku kogumispensioni reformi seaduse. Kaljulaidi hinnangul riivas seadus ebaproportsionaalselt inimeste põhiõigusi ning oli mitmes osas vastuolus nii põhiseaduses toodud õigusriigi ja sotsiaalriigi kui ka õigustatud ootuse põhimõtetega. Märtsis 2020 võttis riigikogu seaduse uuesti muutmata kujul vastu. Kaljulaid jättis seaduse ka teist korda välja kuulutamata ja esitas taotluse riigikohtule kuulutada see põhiseadusega vastuolus olevaks. 20. oktoobril 2020 jättis riigikohus presidendi taotluse kuulutada pensionireform põhiseadusega vastuolus olevaks rahuldamata. Samal päeval kuulutas Kaljulaid pensionireformi seaduse välja. pisi|Kersti Kaljulaid 2021. aasta Arvamusfestivalil
Päästeseaduse ja relvaseaduse muutmise seadus
Aprillis 2020 jättis Kaljulaid välja kuulutamata pääste- ja relvaseaduse muudatused. Tema hinnangul oli uues seaduses põhiseadusega vastuolus tervise infosüsteemist andmete saamise küsimus. Riigikogu võttis 17. juunil 2020 seaduse muudetud kujul vastu, misjärel Kaljulaid kuulutas selle 26. juunil välja.
Välisteenistuse seaduse muudatused
Juunis 2020 jättis Kaljulaid välja kuulutamata välisteenistuse seaduse muudatused, viidates nende vastuolule põhiseadusega. Peamise vastuoluna nimetas president abikaasade ja kooseluseaduse alusel registreeritud elukaaslaste ebavõrdset kohtlemist. Kaljulaid ütles, et nii perekonnaseaduse alusel abielu sõlminud kui ka kooseluseaduse alusel kooselu registreerinud diplomaadid on oma suhted reguleerinud Eesti Vabariigis kehtivate seaduste alusel, mistõttu tuleb selliseid perekondi kohelda ühetaoliselt.
Kollektiivlepingu seaduse muudatused
28. septembril 2021 jättis Kaljulaid välja kuulutamata kollektiivlepingu seaduse ja teiste seaduste muudatused. Põhjusena nimetas president seda, et seaduse vastuvõtmisel oli parlament rikkunud riigikogu kodu- ja töökorra seadust: seaduseelnõu teise ja kolmanda lugemise vahel oli muudetud seaduse jõustumisega seotud sätet.
Välisvisiidid
pisi|Kersti Kaljulaid ja Läti Seimi spiiker [[Ināra Mūrniece]] pisi|Kersti Kaljulaid 21. oktoobril 2016 töövisiidil Lätis pisi|Kersti Kaljulaid ja [[Vladimir Putin 18. aprillil 2019 ]] Presidendi esimesed välisvisiidid olid naaberriikidesse. 20. oktoobril 2016 kohtus ta Helsingis Soome presidendi Sauli Niinistö ja parlamendi esimehe Maria Lohelaga, 20.–21. oktoobril visiidil Lätti kohtus ta Riias Läti presidendi Raimonds Vējonise ja parlamendi spiikri Ināra Mūrniecega ning 26. oktoobril toimunud töövisiidil Leetu kohtus ta Vilniuses Leedu presidendi Dalia Grybauskaitėga.
Presidendikõned
Oma kõnedes läbi oma ametiaja naasis Kaljulaid korduvalt Eestit ühendava komberuumi ja õmblusteta ühiskonna teemade juurde.
Ametisseastumise tseremoonial 10. oktoobril 2016
Kaljulaid ütles, et poliitikute ja kõrgete riigiametnike ülesanne on hoida laste usku Eestisse, iseendasse ja tulevikku ning lasta rahval tunda end kõrgeima võimu kandjana. Me tahtsimegi sellist Eestit, kus igaüks koos teistega loob endale sellist Eestit, nagu tema tahab, nii et kokku tuleb meie kõikide riik. Et inimesed oleksid enesekindlad, tuleb kaasinimestes näha kaasteelisi, kelles me näeme head, mitte vigu. Elu viivad julgelt otsustades edasi enesekindlad inimesed, mitte need, kes kardavad, et osutatakse nende nõrkustele. Riik peab lastele andma ka hariduse ning tagama ettevõtluse lihtsuse ja vabaduse. President, kes vastutab riigi tuleviku eest, saab olla nõudlik sõnastaja, peab olema seal, kus on raske, toetama neid, kes võiksid muidu kõrvale jääda. Eetiline riik annab inimestele enesekindluse ja muutub seeläbi ka ise tugevamaks, olles rahva oma. Meie siin peame julgustama unistama ning toetama unistuste täitumist ja unistuste purunedes ka tükid üles korjama. Kaljulaid avaldas usku ja lootust, et viie aasta pärast on Eestis rohkem mõistmist ja vähem hukkamõistu, rohkem abistamist, rohkem julgust ja vähem hirme. Franklin Delano Roosevelt ütles: "Ainus, mida karta, on hirm ise". Meie tugevus on Kaljulaidi sõnul see, et ütleme otsekoheselt ja selgelt, et meie suurim probleem ei ole majandus, vaid julgeolek. Meil endal peab olema enesekindlust ja usku, et suudame hoida Eesti riiki.
Kaljulaid ütles ka, et Lennart Meri on olnud suur Eestit Läände viies, Arnold Rüütel Euroopat inimesteni tuues ja Toomas Hendrik Ilves Eestit küberilma saates.
Galal "Eesti parimad ettevõtted 2016" 13. oktoobril 2016 Kultuurikatlas
Kaljulaid ütles, et olulises osas sektorites oleme kinni keskmise sissetuleku klaaslaes. Õigel ajal tuleb leida väljapääsud, sest lihtsad, selged ja valed või ainult lühiajaliselt õiged suured üksiklahendused meid ei rahulda. Klaaslaes on juba mõrad. Kaljulaid avaldas usku, et Eesti ettevõtjad suudavad olla innovatsiooniliidrid. Meie ülesanne on oma väheneva tööjõu kõrgemad nõudmised rahuldada ja minna edasi tagasilöökideta. Ta kutsus ettevõtjaid üles olema nõudlikud, et neil oleks vaba keskkond, kus vaba vaim saab luua ja kasvatada, sest noored otsivad tööturult vabadust. Kaljulaidi sõnul saavad ettevõtjad kaitsta oma vabadusi, kui nad võtavad vastutuse meie majanduskeskkonna eest.
Aasta põllumehe väljakuulutamisel 25. oktoobril 2016
Kaljulaid ütles, et oma elementaarsete vajaduste katmise tagamine nõuab järjepidevat ja piisavalt mahukat põllumajandust. Selleks on tarvis turgu sekkuda, mida teeb ka Euroopa Liidu ühine põllumajanduspoliitika, millega saavutatud põllumajandustoodete ühisturg jätab mulje, nagu olekski tegemist vaba turuga. Kui kõik toetusmeetmed oleksid täiesti võrdsed, siis oleks turg üldiselt siiski vaba. Ent täielikku võrdsust poleks ka siis, kui kõigi riikide toetused arvestaksid täiesti võrdselt riigisisest kulukomponenti ja ainult maailmaturu hindadest sõltuvaid kulutusi. Konkreetse farmi asukohta ja eesseisvaid ilmastikutingimusi ei saa täiesti õiglaselt arvestada. Toetusskeemid ei suuda tootmismahte vastavalt turu tingimustele reageerida. Toetuste eraldamisel ei kontrollita ka, kas ei jõuta liiga lähedale üleinvesteerimisele. Sellest tekivad paratamatult vead põllumajanduse juhtimises ja küsimus on, kuidas sellest tulenevaid riske tootjate, töötlejate, tarbijate ja toetuse maksjate vahel jagada. Tuleb luua süsteem, mis "arvestab põllumajandustoodete turu erisusi ja paratamatuid moonutusi ning loob hoiatusmehhanismi" moonutustele reageerimiseks. Hea oleks vähemalt Eestis kokku leppida üldised põhimõtted kriisi või ka tulude ootamatu suurenemise puhuks. Tuleb nõuda süsteemset lähenemist, et reageerida ka järgmistele kriisidele, mitte ainult käimasolevale. Ka üksik põllumees on edukas ainult juhul, kui ta tajub ka innovaatiliste muutuste tulekut ning oskab ja suudab selleks valmistuda. Maailmaturu jaoks tuleb luua üha suurema lisandväärtusega toodangut ning müüa seda mujal kehtivaid kombeid ja tavasid arvestades.
Seisukohavõtud seoses naistevastase vägivalla ja perevägivallaga
Oma ametiaja jooksul juhtis Kaljulaid korduvalt tähelepanu perevägivallaga võitlemisele.
Ta taunis 2017. aastal vabariigi aastapäeva kõnes perevägivalda ja juhtis tähelepanu asjaolule, et just pühade ajal on probleem kõige aktuaalsem. Sama aasta 25. septembril kuulutas ta välja seaduse, millega ratifitseeriti naistevastase ning perevägivalla ennetamise ja tõkestamise Euroopa Nõukogu konventsioon. 2018. aasta mais vägivallaennetuse auhindu üle andes ütles ta, et "vägivald pole pere siseasi, vaid ühiskonna probleem" ning lisas, et perevägivald on Eestis kahjuks levinud nähtus. 24. novembril 2018 heiskas ta Kadriorus presidendi kantselei ees oranži lipu, märkimaks järgneval päeval tähistatavat naistevastase vägivalla vastu võitlemise päeva.
104 kiri
16. jaanuaril 2018 saatsid 104 allakirjutanut president Kaljulaidile avaliku kirja, milles tauniti Tiit Ojasoo kaasamist Eesti Vabariigi 100. aastapäeva vastuvõtu kunstilise programmi loomisse, põhjendades seda 2016. aasta jaanuaris aset leidnud intsidendiga, mille käigus Ojasoo tarvitas füüsilist vägivalda teatri naistöötaja suhtes. President vastas kirjale sotsiaalmeedias, kirjutades, et Tiit Ojasoo kaasamine ei tähenda vägivalla heakskiitmist, aga kõneleb ühiskondliku andeksandmise võimalusest.
Marti Kuusiku juhtum
29. aprillil 2019 toimunud riigikogu istungil andsid loodava Keskerakonna, Isamaa ja EKRE valitsuse ministrid ametivande. Istungil osalenud Kaljulaid kandis seljas dressipluusi, mille rinnal seisis tekst "Sõna on vaba". Kui ametivande andmise järg oli EKRE poliitikust väliskaubanduse ja IT-ministri Marti Kuusiku käes, lahkus president protestiks Riigikogu saalist, naastes oma kohale järgmise ministri, välisminister Urmas Reinsalu vande ajaks. Saalist lahkumist hiljem kommenteerides põhjendas Kaljulaid seda lähisuhtevägivalla kahtlusega Kuusiku suhtes. Samal päeval olid ajakirjanduses ilmunud väited, et Kuusik on kasutanud oma eksabikaasa suhtes vägivalda. Kaljulaid lisas, et kui süüdistused Kuusiku vastu peaksid osutuma alusetuks, on ta esimene, kes Kuusiku ees vabandab.
Mais 2021 mõistis Viru maakohus Marti Kuusiku esimeses kohtuastmes õigeks. Kohtuotsuse järel Kaljulaid vabandas avalikult Kuusiku ees.
ÜRO julgeolekunõukogu valimiskampaania
Kaljulaid juhtis Eesti ÜRO julgeolekunõukogu ajutiseks liikmeks kandideerimise kampaaniat. President avas kampaania ametlikult New Yorgi Eesti Majas 13. juulil 2017. Juulis 2017 moodustas ta Eesti ÜRO Julgeolekunõukogu mittealalise liikme kampaania toetamise nõukoja, mille ülesandeks oli toetada ja suunata presidendi tegevust ÜRO kampaanias. Kaljulaid külastas kampaania raames Eesti kandidatuurile toetuse kogumiseks paljusid välisriike ja poliitilisi tippkohtumisi. Muuhulgas kohtus ta 24. septembrist kuni 4. oktoobrini 2018 toimunud töövisiidil USA-sse kahepoolselt mitmekümne riigijuhiga, käis 2018. aasta oktoobris töövisiidil Austraalias, Vanuatus, Fidžis ja Uus-Meremaal ning 2018. aasta detsembris Beninis ja Senegalis.
Kaljulaidi sõnul tõi kampaania kasu nii Eesti diplomaatidele maailma parema mõistmise näol, kui ka Eesti ettevõtjatele uute ärivõimaluste näol arenevatel turgudel. Samuti oli kampaania Kaljulaidi hinnangul Eestile kasulik julgeolekupoliitilises plaanis, suurendades riigi tuntust maailmas. Eesti valiti ÜRO julgeolekunõukogu mittealaliseks liikmeks aastatel 2020–2021 ÜRO Peaassambleel 7. juunil 2019 toimunud salajasel hääletusel.
Kandideerimine OECD peasekretäri kohale
Augustis 2020 sai teatavaks, et Kaljulaid võib kandideerida Majandusliku Koostöö ja Arengu Organisatsiooni (OECD) peasekretäri kohale. OECD senine peasekretär Angel Gurría oli 10. juulil 2020 öelnud, et ei kandeeri organisatsiooni juhiks järgmiseks viieaastaseks ametiajaks.
26. jaanuaril 2021 teatas Kaljulaid kandideerimisest loobumisest. Ta nimetas põhjusena seda, et tema võimalik asumine OECD ametikohale alles pärast Vabariigi Presidendi ametiaja lõppu pole mitme OECD riigi jaoks parim lahendus. OECD senise peasekretäri Angel Gurría kolmas viieaastane ametiaeg lõppes 2021. aasta mais.
Avaliku arvamuse uuringud
Vahetult pärast Kaljulaidi presidendiks saamist, 2016. aasta oktoobris toetas teda Kantar Emori küsitluses presidendina 73% küsitletutest (võrdluseks: Toomas Hendrik Ilves alustas 71%, Arnold Rüütel 74% ja Lennart Meri 32% toetusega). Keskmisest suurem oli toetus naiste, eesti rahvusest inimeste ja üle kolmekümne viie aastaste hulgas.
2017. aasta oktoobri Kantar Emori küsitluses arvas vastanutest 72,5%, et Kaljulaid on presidendi kohustustega hästi toime tulnud ja 27,5%, et halvasti. Keskmisest sagedamini andsid positiivse hinnangu naised ja eesti rahvusest inimesed, keskmisest sagedamini andsid negatiivse hinnangu EKRE ja Keskerakonna valijad.
2019. aasta juunis viis Kantar Emor läbi poliitikute usaldusväärsuse uuringu. Uuringu järgi usaldas Kersti Kaljulaidi 54% Eesti elanikest, millega ta jäi Eesti poliitikute usaldusväärsuse edetabelis teisele kohale Marina Kaljuranna järel, keda usaldas 59% Eesti elanikest. Kaljulaidi usaldasid keskmisest enam noored ja kõrgharitud inimesed.
2020. aasta detsembris Kantar Emori korraldatud poliitikute usaldusväärsuse küsitluses ütles 48% vastajatest, et usaldab Kersti Kaljulaidi. Sellega jagas ta pingereas koos Marina Kaljurannaga teist kohta Tanel Kiige (49%) järel. Kõige kõrgem oli Kaljulaidi usaldusväärsus alla 35-aastaste seas. Vastajatest 34% ütles, et ei usalda Kaljulaidi.
Kaitseministeeriumi tellimusel regulaarselt läbi viidud riigikaitseteemaliste avaliku arvamuse uuringute raames on mõõdetud ka presidendi institutsiooni usaldusväärsust vastajate seas. Kuni 2020. aastani oli küsitluse läbiviijaks Turu-uuringute AS, alates 2021. aastast Norstat. Tulemused Kaljulaidi ametiperioodil:
Aprillis 2022 Kantar Emori läbi viidud poliitikute usaldamise uuringu järgi usaldas Kersti Kaljulaidi 46% Eesti elanikest. Sellega jagas ta teist ja kolmandat kohta Marina Kaljurannaga (46%), kõige enam usaldati Alar Karist (60%).
Pere
pisi|Kersti Kaljulaid 2022. aasta Arvamusfestivalil Kersti Kaljulaidi ema Lindu Kaljulaid (sündinud 1941. aastal) on elukutselt arst. Lindu vanemad olid Ilmar Raudma (kuni 1935. aastani Pommer; 1912–1951) ja Alvi Raudma (Alvi Kull; 1910–1987). Kersti Kaljulaidi isa Jaak Kaljulaid (1946–1998) oli riikliku elamumajanduse arenduskeskuse konsultant. Tema vanemad olid ehitusettevõtja Theodor Kaljulaid (sünninimega Theodor Klook; 1903–1983) ja Maare Margus (Maare Tammik; 1914–2004). Raimond Kaljulaid on Kersti Kaljulaidi poolvend, neil oli ühine isa.
Kaljulaid on teist korda abielus. Tal on neli last ning on ka vanaema.
Abielust Taavi Talvikuga on Kaljulaidil tütar ja poeg. Tütar Silja Märdla (sündinud 1988, neiupõlvenimega Silja Talvik ) kaitses 2017. aasta lõpul doktoritöö ehituse valdkonnas ja poeg Siim Talvik on lõpetanud IT Kolledži.
Kaljulaidi teine abikaasa on 1991. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi raadioinsenerina lõpetanud ja Riigi Infokommunikatsiooni Sihtasutuses sideinsenerina töötanud Georgi-Rene Maksimovski, neil on kaks poega.
Rahvasport
Kaljulaid on Eesti maratonijooksu edetabelis olnud 11. kohal (2007) ja 23. kohal (2008). Ta on jooksnud maratoni ajaga 3 tundi ja 52 minutit.
29. jaanuaril 2017 osales ta Viljandi järvel toimunud VII Mulgi uisumaratonil 30 kilomeetri distantsil.
5. jaanuaril 2017 tegi Kaljulaid kaasa Soome suurimal rahvaspordiüritusel Finlandia-hiihto. Ta saavutas 50 kilomeetri vabatehnikaga suusamaratonil naiste seas 70. koha ajaga 4 tundi 7 minutit ja 30,4 sekundit.
21. juulil 2019 osales Kaljulaid esimese riigipeana Tour de France'i rahvasõidul. Ta läbis 135 km pikkuse distantsi ajaga 8 tundi 54 minutit 4 sekundit. Kaljulaid sai rahvasõidu 20. etapil osalenud 16 000 jalgratturi seas 6072. koha, naiste arvestuses 281. koha ja oma vanuseklassi naiste seas 38. koha.
Koorilaul
Kaljulaid tegeleb koorilauluga. Ta alustas kooris laulmist juba keskkooli ajal. Alates ülikooliajast on ta laulnud korporatsiooni Filiae Patriae naiskooris, ehkki ei võta koori tegevusest pidevalt osa ega esine kontsertidel.
Luksemburgis elades laulis ta 2014. aastani sealses eesti naiste ansamblis Meloodilised Tordid. Häälerühma poolest on Kaljulaid II alt.
2019. aasta juubeli-üldlaulupeol osales Kaljulaid laulupeorongkäigus ja valikkooride proovis. Sellega sai temast esimene Eesti president, kes on presidentuuri ajal lauljana üldlaulupeol osalenud.
Seaduserikkumised
1. aprillil 1995 jäi Kaljulaid GAZ-24-10 roolis politseile vahele juhiloata sõiduga.
Varade väärtus
2022. aasta jaanuaris oli Kaljulaidi varade väärtus tema enda sõnade kohaselt miljoni ja kahe miljoni euro vahel. Koos tütrega kuulus talle Tallinnas viis üürikorterit. Lisaks kinnisvarale kuulusid talle investeeringud fondides, 5% osalus firmas Regio ja investeering kolmandasse pensionisambasse.
Immanentsifilosoofia
Immanentsifilosoofia on XX sajandi mõtlemise tava, mis vastandub eelkõige transtsendentaalfilosoofiale ning püüab vältida igasuguse transtsendentsi sissetoomist mõtlemise alustesse. Reljeefsemaks esindajaks võib pidada Gilles Deleuze'i, kes püüab seda oma teostes mõisteliselt põhjendada, struktuurseimalt ehk ühes oma kõige akadeemilisemas teoses "Erinevus ja kordus".
Deleuze´i empirismi raames saame me rääkida ainult jõududest, mis vastastikku mõjutudes kogu empiristlikku paljusust toime panevad. Paralleelselt Nietzsche arusaamisega võimu tahtest kui elu jaatavast jõust on Deleuze´i filosoofia üheks oluliseks osaks jõudude käsitlemine. Inimene kui subjekt on talle mõjuvate jõudude suhtes alati nihkes, ta ei suuda jõude hoomata ja parim, mis on võimalik, on nende jõududega hakkama saada, nendega kooskõlas olles ja neid ära kasutades püüda aidata kaasa millegi uue sündimisele, uue sündmusele.
Radikaalseimad immanentsete jõudude vastu suunatud metafüüsika arsenali kuuluvad mõisted on samasus ja üldisus, kuna nendel põhinevaks võib pidada kogu metafüüsilist mõtlemisest alates Aristotelesest kuni Hegelini välja ning nende mõistete vaikiv aluseksolemine meie mõtlemises on suurimaks takistuseks tõeliselt empiristliku filosoofia saamisel. Deleuze vastandub sellega nii traditsioonilisele samasuse loogikale kui ka dialektilisele vastandite ületamise loogikale.
Kui viia empirism ja Nietzsche metafüüsika-kriitika rangelt lõpuni, siis pole meil midagi peale jõudude ja mõjude ning nende saamise. Jõudude saamises aga pole kunagi midagi sama, vaid jõud on alati ennast ületav ja lisaks sellele ka inimest kui subjekti ületav. Jõudu ei saa pidada kunagi endaga samaks, vaid ainult erinevaks. Vastavalt pole jõudude saamises mitte midagi üldist, vaid on täheldatav ainult jõudude kordus.
Deleuze täheldab, et meil on kalduvus mõista erinevust ja kordust lähtuvalt samasusest ja üldisusest. (1) Selleks, et midagi saaks erineda, peab olema see koondatav ühte mõne üldise mõiste alla, erinevus saab olla ainult mõne omaduse mitte esinemine või negatsioon samasuse mõjuvallas. (2) Selleks, et midagi saaks korduda, peab olema see määratletav üldise reegli või seaduse poolt, mis kordumise mõteldavaks teeb. Deleuze kinnitab, et niiviisi mõteldes ei mõtle me erinevust ennast, vaid ainult välist erinevust. Samamoodi ei mõtle me sel viisil mitte kordust ennast, vaid ainult tühipaljast kordust, mehaanilist kordust. Immanentsifilosoofia radikaalseimaks küsimuseks võiks seega olla, kuidas mõtelda kordust ennast ja erinevust ennast ilma samasusest ja üldisusest lähtumata.
Salla jõgi
Salla jõgi on jõgi Eestis. See on Pedja jõe lisajõgi ja kuulub Narva-Peipsi vesikonda.
Salla jõgi saab alguse Lääne-Virumaal Salla küla lähedalt ja suubub Pedja jõkke Jõgevamaal Reastvere külas. Jõgi on 18 km pikkune ja selle valgla suurus on 30,8 km².
Ajalugu
18. sajandi L.A. Mellini kaardi järgi läbis Salla jõgi ka Kadiküla, Koila ja Kaavere küla. Tänapäeval suubub Salla jõgi Reastvere külas. Teisi loetletud külasid läbib Koila peakraav.
Lea-Tuti Livšits
Lea-Tuti Livšits (neiupõlvenimega Sturm; 22. september 1930 Pagari talu, Kaarepere vald – 23. november 1999 Tartu) oli eesti kunstnik.
1951. aastast elas Lea-Tuti Kiviõlis, kus lõpetas keskkooli. Töötas 1974. aastani Kiviõli Põlevkivikeemia Kombinaadis laborandina, hiljem sealsamas kunstnikuna. 1974 asus elama Kohtla-Järvele ja hakkas tööle kunstnikuna Kohtla-Järve Põlevkivi Teadusliku Uurimise Instituudis.
Ta lõpetas 1967. aastal Tartu Kunstimuuseumi kunstikursused (1967) ning sai Ida-Virumaal tuntuks eelkõige oma akvarellmaalidega. Lemmikteemad olid maastikud ja lilled, lemmikžanr oli akvarell kõigi oma vormidega. Lõi originaalse suuna graafikas, mida nimetatakse stohhatüüpiaks.
Tal oli üle 20 isikunäituse Kiviõlis, Kohtla-Järvel, Tallinnas ja Tartus. Mitu korda esindas ta Ida-Virumaa kunstnikke ühisnäitustel Eestis ja ka välismaal. Tema loomingule on oma mõju avaldanud teiste seas ka isa Hugo Sturmi looming, kelle naivistlikud maalid ja puutööd seisid tema koduses ateljees aukohal. 2005. aastal avati Lea-Tuti Livšitsi viimases elukohas Kohtla-Järvel mälestustahvel.
Isiklikku
Tema isa oli harrastuskunstnik Hugo Sturm. Ta oli abielus Vladlen Livšitsiga.
Seidla mõis
pisi|Seidla mõisa peahoone pisi|[[Seidla mõisa tuuleveski]]
Seidla mõis (saksa keeles Seydell) oli rüütlimõis Järva-Madise kihelkonnas Järvamaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Järva valda Järva maakonnas.
Seidla mõisa keskus asus Seidla külas.
Ajalugu
Seidla mõisa on esmamainitud 1639. aastal.
Mõis kuulus pikka aega Mohrenschildtide suguvõsale ja hiljem Vietinghoffidele. 20. augustil 1837 päris oma kasuema Charlotte von Mohrenschildti (sünd von der Pahlen) käest mõisa Pauline von Vietinghoff (sündinud von Mohrenschildt). 11. mail 1868 andis ta mõisa oma pojale Adam Friedrich Magnus von Vietinghoffile. 19. aprillil 1884 ostis mõisa Georg Walter von Schilling. 30. märts 1902 suri parun, kelle tema seaduslikud pärijad olid tema üheksa poega ja üks tütar. 1904 leppisid nad kokku, et Seidla mõis jääb Hans Julius von Schillingile. 1919. aastal riigistas mõisa Eesti Vabariik. Riigistatud mõisas alustas 1921. aastal tööd 6-klassine vallakool, mille kooliarst märkis kontrollaktides mitu aastat, et ruumid vajavad tingimata remonti, tuleb teha uued põrandad, endised on muutunud auklikuks, seintel on tapeedid katki. Esines isegi prussakaid ja lutikaid. Teise korruse saali parkettpõrand on nii lagunenud, et võib olla ohtlik. Seidla algkooli viimane direktor (1957–1973) oli Helge Õunapuu (Maarend). Kolhoosiaja lõpuaastatel ehitas kohalik kolhoos Kaardiväelane üles aida ning pani härrastemajale uue leedu kivist katuse. 25. juulil 1996 ostis Albu vallalt mõisa pereettevõte Tsunftijänes, mille juhataja on Mati Raal. Korrastatud on mõisa parki, mõis on konserveeritud ning igal suvel peetakse Seidla mõisa juures vanavaralaata "Kila-Kola".
Mõisakompleks
1760.–1780. aastatel rajati kahekorruseline hilisbarokne mõisahoone.
Härrastemaja ees paiknenud väljakut ääristasid kaaristuga ait ja tall-tõllakuur. Abihoonetest on säilinud ait, tallist on järel vaid müüriosi. Mõisas korraldatakse vabaõhuüritusi. Peahoonest kagus paikneb kunagine viinavabrik ning edelasse jääval künkal on kogu sisustusega säilinud hollandi tüüpi tuuleveski, milline restaureerituna jahvatab 2009. aastast niihästi tuule jõul kui ka elektriajamiga, olles seni ainus töötav hollandi tüüpi tuulik Mandri-Eestis.
Oceanborn
"Oceanborn" on ansambli Nightwish teine album, mis anti välja oktoobris 1998.
Laulud albumil:
Koogiste raudteepeatus
pisi|300px|Jaamahoone.
Koogiste raudteepeatus oli raudteepeatus Raplamaal Kehtna vallas Koogistel, Lelle–Pärnu raudteel.
Nagano prefektuur
Nagano prefektuur on Jaapani prefektuur Honshū saare keskosas.
Loodus
Prefektuur asub sisemaal ja on mägine, lääneosas asub Hida ahelik.
Koogiste raudteepeatus
Koogiste raudteepeatuses on üks madal perroon. Rong sõidab Balti jaamast Koogistele umbes 1 tund ja 35 minutit. Peatuses peatus päevas neli reisirongi (kaks Pärnu poole ja kaks Tallinna poole).
Nagano prefektuur
Sümbolid
Nagano prefektuuri tunnuslind on lumepüü (Lagopus mutus), tunnuspuu on lamedalehine kask (Betula platyphylla var. japonica) ja tunnuslill emajuur (Gentiana scabra var. buergeri).
Haldusjaotus
Nagano prefektuur on jaotatud 81 omavalitsusüksuseks, millest 19 on linnad (市 shi).
Koogiste raudteepeatus
Ajalugu
Koogiste pooljaam rajati 1925. aastal. See asus Lelle raudteejaamast 8,4 kilomeetri kaugusel. Avamisel jäi jaam Lelle valda. Praegu on alles vaid raudteepeatus. Varem oli Koogiste peatuses praeguse ühe asemel kaks rööpapaari.
Lelle-Pärnu raudtee trassi seisukord on muutunud järjest halvemaks. Eesti Valitsus otsustas 2017 aastal, et ei investeeri Pärnu-Lelle 70km raudtee trassile 17 000 000€ raudtee remondiks. Liinirongide liiklus Pärnu ja Lelle vahel lõpetati 8. detsembril aastal 2018.
Praha kevad
Praha kevad (tšehhi keeles Pražské jaro, slovaki keeles Pražská jar) oli liberaliseerimisperiood Tšehhoslovakkias 1968. aasta jaanuarist augustini.
1960. aastate keskpaiku alustas Tšehhoslovakkia Kommunistliku Partei juht Alexander Dubček liberaliseerimisprotsessi nn inimnäolise sotsialismi suunas, muuhulgas lõpetades tsensuuri, samas rõhutades, et ei ole soovi lahkuda Varssavi Lepingu Organisatsioonist.
Tšehhoslovakkia Kommunistliku Partei Keskkomitee tagandas 1968. aasta jaanuaris oma esimese sekretäri Antonín Novotný. Aprillis kuulutas partei uus juhtkond eesotsas Alexander Dubčekiga välja ulatuslike reformide kava. See tekitas NSV Liidu ja teiste kommunistliku bloki riikide juhtides suurt ärevust. Nõndanimetatud Praha kevade reformid nägid ette riikliku plaanimajanduse täiustamist turumajanduslike reeglitega ning sõnavabaduse kehtestamist, sealhulgas tsensuuri tühistamist. Ideoloogilisest kontrollist loobumine tundus Nõukogude Liidu juhtkonnale eriti ohtlik. Ülestõusu Prahas ei toimunud (erinevalt Ungarist 1956. aastal). Keegi ei üritanud vallutada kommunistliku partei keskkomitee hoonet, keegi ei kippunud julgeolekutöötajate elu kallale. NSV Liidu ja teiste sotsialismileeri riikide juhid kartsid Tšehhoslovakkia sündmuste ülekandumist teistesse sotsialistlikesse riikidesse ja seetõttu tungisid NSV Liidu väed koos sotsialistlike Poola, Ungari, Bulgaaria ja Saksa Demokraatliku Vabariigi vägedega 21. augustil 1968 Tšehhoslovakkiasse ja võtsid võimu enda kätte. Operatsioonis osales 4600 tanki ja 500 000 sõdurit, hukkus umbes 120 inimest. Tagandati mässulise kommunistliku partei juhtkond ning lõpetati katsed reformida sotsialismisüsteemi. Dubček vangistati ja asendati Gustáv Husákiga. Punatähtedega tankid Praha tänavatel, relvitu rahvahulk protestimas "liitlaste" sissetungi vastu – selliseid televisioonikaadreid näidati kõikjal üle maailma ning need õõnestasid Nõukogude Liidu ja kogu sotsialismileeri prestiiži veelgi. Ärevaks signaaliks kommunistidele oli Praha kevade ajal sageli kõlanud loosung: "Tänu sotsialismile on Tšehhoslovakkia progressirongist maha jäänud!". Rahvusvaheline üldsus mõistis sekkumise hukka ning paljudes kommunistlikes maades tekkis vastuseis NSV Liidule ja selle poliitikale. Otseselt aga midagi sekkumise vastu või Tšehhoslovakkia toetuseks ette ei võetud. Ööl, mil väed riiki sisse viidi, nõudsid USA, Kanada, Paraguay, Taani ja Suurbritannia ÜRO Julgeolekunõukogu erakorralise istungi kokkukutsumist. Seal mõistis Tšehhoslovakkia saadik Jan Muzik sissetungi hukka.
Praha sündmuste tagajärjel kehtestas Moskva nn Brežnevi doktriini: NSV Liit deklareeris, et juhul, kui mõnes Ida-Euroopa riigis on sotsialistlik süsteem hädaohus, on Nõukogude Liidu püha kohus sekkuda ja seal kord taastada. Seega anti kõigile Ida-Euroopa sotsialistlikele riikidele märku, et NSV Liiduga kooskõlastamata reformid lämmatatakse kasvõi relvajõul.
Kamāl ‘Abbās
Kamāl ‘Abbās (araabia keeles كمال عباس; sündinud 1955‎) on Ametiühingute ja Töötajate Teenuste Keskuse (CTUWS) üldkoordinaator.
Mudra
pisi|Bhūmisparśa mudrã. Buddha Šākjamuni skulptuur. India, u 850 pisi|Mudrad. Jaapani rullpilt, 12. saj Mudra (sanskriti keeles मुद्रा mudrā 'märk') on sümboolse tähendusega käemärk budismis ja hinduismis.
Limburg
Limburg võib tähendada mitut asja:
Honors at Dawn
"Honors at Dawn" (1936) on Arthur Milleri esimene näidend.
Ta kirjutas selle Michigani Ülikooli teise aasta üliõpilasena 1936. aasta kevadvaheajal. Väidetavalt oli stiimuliks 250-dollariline Hopwoodi auhind, mille ta võitiski. Näidend lavastati ülikoolis.
Näidendi põhiteemadeks on streik ja peategelase suutmatus end väljendada.
Liebigi reegel
Liebigi reegel ehk miinimumreegel on seaduspärasus, mille kohaselt taimede kasvu piirab eelkõige see taimetoiteelement, mille kontsentratsioon keskkonnas on vajadusega võrreldes väikseim.
Seaduspärasuse sõnastas küll oma põllumajandusteemalistes töödes Carl Sprengel (1828), kuid laiema tähelepanu alla tõi selle seaduspärasuse Justus von Liebig.
Hiljem on Liebigi reeglit oluliselt täiendatud (Mitscherlichi reegel, Shelfordi reegel).
Kalamaksaõli
pisi|paremal|Kalamaksaõli Kalamaksaõli on kalade (peamiselt turskade) maksast saadav helekollane läbipaistev vedelik. Kalamaksaõlil on omapärane lõhn ja maitse. Et kalamaksaõli sisaldab A- ja D2-vitamiini ning mitmeid olulisi mikroelemente, tarvitatakse seda laialdaselt meditsiinis.
Rossi jõgi
thumb|350px Ross (ukraina keeles Рось) on jõgi Euroopas. Algab Dnepri kõrgustikult. Voolab valdavalt itta. Suubub paremalt Dneprisse (Krementšuki veehoidlasse).
Pikkus 346 km, valgla 12 600 km². Jääkate detsembrist veebruari-märtsini. Laevatatav suudmest 60 ülesvoolu.
Jõel on mitmeid hüdroelektrijaamu.
Suurematest linnadest asuvad jõe ääres Bila Tserkva, Boguslav ja Korsun-Ševtšenkivski.
Onga jõgi
Onga jõgi on jõgi Põhja-Eestis. Tuntakse ka nimedega Oonga, Kamariku, Lammasküla, Selli või Olju jõgi.
Onga jõgi saab alguse Simuna alevikust 8,5 km ja suubub Pedja jõkke, on 30,6 km pikk ja 106,7 km² suuruse valglaga. See on üks suuremaid Pedja jõe lisajõgesid, kuuludes Narva-Peipsi vesikonda.
Rahvarinne
thumb|Tallinnas, majas [[Uus tänav (Tallinn)|Uus tänav 28 asus 1988–1994 Rahvarinde peakontor. Tänapäeval tähistab seda mälestustahvel maja seinal.]]
Rahvarinde esialgne eesmärk oli Eesti NSV kui liiduvabariigi suurem iseseisvus NSV Liidu koosseisus, IME ja selle rakendamine.
18. märtsil 1990 toimunud Eesti NSV Ülemnõukogu valimistel sai Rahvarinne 24% häältest. Rahvarinde nimekirjas kandideerinud said selles 45 kohta 105-st. Edgar Savisaar moodustas valitsuse suures osas Rahvarinde liikmetest.
12. oktoobril 1991 asutati Rahvarinde põhjal Eesti Rahva-Keskerakond, mis hiljem arenes Eesti Keskerakonnaks.
Rahvarinne lõpetas tegevuse 13. novembril 1993.
Algidee
13. aprillil 1988 Eesti Televisiooni õhtuses saates "Mõtleme veel", kus arutati, kuidas rakendada kodanikualgatust, tuli Edgar Savisaar välja mõttega luua perestroika toetuseks legaalne opositsioon, demokraatlik liikumine Rahvarinne. Veel samal ööl loodi Rahvarinde initsiatiivgrupp ja koostati Rahvarinde deklaratsioon. Sellele järgnes Rahvarinde tugirühmade massiline moodustamine kogu Eestis.
Asutamiskongress
1.–2. oktoobril 1988 peeti Tallinna Linnahallis Rahvarinde asutamise kongress. Asutamiskongressil valiti ka RR eestseisus ja volikogu.
RR eestseisusse valiti: Kostel Gerndorf, Mati Hint, Lembit Koik, Marju Lauristin, Edgar Savisaar, Heinz Valk ja Rein Veidemann;
RR volikogusse valiti: Hardo Aasmäe, Paul Allik, Küllo Arjakas, Tõnis Avikson, Rem Blum, Oleg Burov, Eldar Efendijev, Andres Ehin, Andres Ellamaa, Sirje Endre, Ignar Fjuk, Rafik Grigorjan, Igor Gräzin, Klara Hallik, Mati Heidmets, Mart Kadastik, Siim Kallas, Vahur Kalmre, Henn Karits, Tõnu Karu, Rein Kilk, Paavo Kollom, Ott Kool, Andres Kork, Toomas Kork, Ülo Laanoja, Vello Lattik, Enn Leisson, Juhan Liiv, Valdur Liiv, Juri Lotman, Aivo Lõhmus, Uno Mereste, Lennart Meri, Mikk Mikiver, Aadu Must, Hasso Nurm, Andres Ottenson, Viktor Palm, Enn Põldroos, Kalev Raave, Ivar Raig, Vello Saatpalu, Tõnn Sarv, Mart Siimann, Toomas Sildam, Aare Sirel, Lepo Sumera, Ester Šank, Hagi Šein, Mati Tambur, Jaak Tamm, Andres Tarand, Dalia Tarmak, Mart Tarmak, Mihkel Tiks, Felix Undusk, Sulev Vahtre, Hannes Valter, Peeter Vihalemm, Ülo Vooglaid.
Volikogusse olid ka delegeeritud Kalju Aleksius, Heinrich Ausmees, Vladimir Brehhov, Albert Danielson, Ivo Eesmaa, Ants Erg, Oleg Harlamov, Valter Hommik, Kalle Jents, Rein Järlik, Ivar Kallion, Toomas Kork, Reet Laul, Samuel Lazikin, Ando Leps, Georg Lints, Ants Lõhmus, Taimi Piin, Asta Pino, Vello Pohla, Jelena Popkovskaja, Juris Putrins, Villu Rooda, Ott Sandrak, Johannes Sepp, Eduard Šaumjan, Rein Tamme, Tenno Teets, Liina Tõnisson, Uno Ugandi, Ulvi Valdja, Illar Viilmann.
The Man Who Had All the Luck
"The Man Who Had All the Luck" on Arthur Milleri näidend 1944. aastast.
Näidend esietendus New Yorgis, kuid jäi peagi pärast seda unustusse. Seda ei mängitud ligi poolsada aastat, kuni lavastaja Dan Fields hakkas Milleriga arutama selle taas lavale toomist. Lõpuks lavastas Fields selle Los Angeleses 2000. Aastal 2002 lavastas selle New Yorgis Scott Ellis.
Kõnnu raudteepeatus
pisi|Kõnnu jaamahoone, tänapäeval elamu Kõnnu raudteepeatus on endine raudteepeatus Pärnumaal Põhja-Pärnumaa vallas Kõnnus. Viimane reisirong peatus Kõnnus 30. mail 2010. Reisirongiliiklus lõpetati reisijate vähesuse tõttu.
Ajalugu
Kõnnu jaam rajati 1926. aastal. See asus Lelle raudteejaamast 21,5 kilomeetri kaugusel. Avamisel jäi jaam Kaisma valda.
Jaamahoone
Kõnnu jaamahoone valmis Leon Johansoni projekti järgi mõni aasta pärast jaama rajamist. Jaamahoone on tänapäeval kasutusel elumajana.
Antsla
Antsla on linn Võru maakonnas Antsla vallas. Linnaõigused sai Antsla aastal 1938 ja vallasisene linn sai sellest 1999. aasta haldusmuudatusega, mille käigus Antsla linn ühines Antsla vallaga.
2020. aasta alguse seisuga elas linnas 1276 inimest.
Ajalugu
Antsla nime on väikeste variatsioonidega esmamainitud 14. sajandi algul – praeguses Vana-Antslas asuv Antsla vasallilinnus kandis saksa keeles nime Anzen.
1601. aastal vallutasid rootslased terve rea linnuste hulgas ka Antsla.
1602. aasta jaanuaris asus Antsla linnuses suurhetman Jan Zamoyski juhitud poolakate väekoondise peakorter.
18. sajandil ehitati linnuse asemele Vana-Antsla mõis, mille kõrvale rajati 12 ha suurune liigirikas park (Vana-Antsla park). pisi|vasakul|[[Antsla raudteejaam]] pisi|[[Antsla Muusikakool|Antsla muusikakool]] Tugeva tõuke piirkonna arengule andis 1889. aastal valminud Valga–Petseri raudtee. Antsla raudteejaam sai nime kahelt lähedal asuvalt rüütlimõisalt Vana-Antsla mõis (Alt-Anzen-Schloß ja Neu-Anzen) ja ühelt Antsla kirikumõisalt (Pastorat Anzen). Koht aga, kus raudteejaam asus, kandis siinse renditalu järgi nime Hauka. Linn kasvaski raudteejaama juures asunud kauplemiskoha ümber. Hauka alevikust sai 1920 Antsla alev ning 1. mail 1938 jõustunud linnaseadusega linnaks.
Elanikke oli 1926. aastal 1295 ja 1939. aastal 1564.
Teises maailmasõjas hävis 55% elamispinnast ning kauplused ja laod.
Aastatel 1950–1959 oli linn Antsla rajooni keskus. Sellel ajal ehitati kultuurimaja, alustati haigla ehitust ning valmis administratiivhoone, mis on praeguse koolimaja vana osa.
Alates 1960. aastatest ehitati vähe (nii tootmisettevõtteid kui ka elamuid).
1994. aastast saadik on Antsla elanike arv pidevalt vähenenud.
Antslas peetakse igal aastal Hauka Laata, mis on pika traditsiooniga Eesti suurim kaupmeeste ja klientide kokkusaamine Eestis.
Inimesed
Antsla linnas on sündinud EELK praost Joel Luhamets, EELK õpetaja Sulev Sova ja odaviskaja Andrus Värnik.
Antsla Keskkooli on lõpetanud kindralmajor Teo Krüüner, Tartu Ülikooli majandusprofessor Vambola Raudsepp, ajakirjanik Vahur Kersna, poliitik Vilja Toomast, laulja Jaan-Willem Sibul, endine Maa-ameti peadirektor Raivo Vallner, matemaatik Leikki Loone, kirjanikud Margus Konnula ja Jan Beltrán, uroloog Ülo Zirel jt
Loodus
Antslat läbib Lambahanna oja, millel asub Nässmõisa paisjärv.
Protistide loend
Protistide loend loetleb protiste (laias mõttes).
Siia nimekirja palume kanda protistide liike, perekondi jne. Bioloogia üldmõisted palume kanda bioloogia mõistete loendisse.
ÜRO embleem
pisi|ÜRO embleem ÜRO embleem on Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni embleem. See kinnitati 7. detsembril 1946.
Cliff Burton
Cliff Burton (täisnimega Clifford Lee Burton; 10. veebruar 1962 – 27. september 1986) oli USA muusik ja heavy metal bändi Metallica bassimängija aastatel 1982–1986.
Burton osales enne Metallicat mitmetes metal-bändides ning jäi oma professionaalse mänguoskusega Metallica juhtfiguuridele Lars Ulrichile ja James Hetfieldile silma. Nood otsisid uut bassisti, kuna pidasid bändi algset bassimeest Ron McGovneyt liialt kogenematuks. Metallicas sai Burtonist kiiresti bändi üks juhtfiguure, kes mõjutas muusikaloomet väga oluliselt: tänu temale lisandusid lugudesse filigraansed bassisoolod ning tema õudusfilmide ja -kirjanduse lembus viisid selliste lugude nagu "The Thing That Should Not Be" ja "Master Of Puppets" loomiseni. Ilmselt kõige enam ongi Burtoni mõju tunda just albumil "Master of Puppets".
"Master of Puppets" osutus Metallica 1980. aastate edukaimaks albumiks. Selle promotuur viis bändi Rootsi, kus 27. septembril 1986 toimus aga Ljungby lähedal liiklusõnnetus, kus Burton hukkus. Varem olid Burton ja juhtkitarrist Kirk Hammett vaielnud selle üle, kes saab bussi akna äärses koikus magada. Vastuolu lahendamiseks otsustati, et koha saab see, kes tõmbab kaardipakist suurema kaardi. Burton tõmbas poti ässa ja sai koha endale. Kuid bändi buss kaotas kiilasjääl juhitavuse ja sõitis teelt välja. Burton kukkus aknast välja ja jäi bussi alla. Ei ole teada, kas ta hukkus silmapilkselt või oli veel mõnda aega elus. Nimelt kui bussi hakati tema pealt ära tõmbama, purunes vints ja buss kukkus talle uuesti otsa.
Nigel Farage
Ta oli Suurbritannia Iseseisvuspartei juht. Nigel Farage oli Brexitini Euroopa Parlamendi liige ning Vaba ja Demokraatliku Euroopa fraktsiooni kaaspresident (EFD).
Nigel Farage valiti esimest korda Euroopa Parlamenti Suurbritannia kaguosa hääletajate mandaadiga 1999. aasta Euroopa Parlamendi valimistel. Teda on rahvahääletusel tagasi Euroopa Parlamenti valitud kolmel korral: 2004., 2009. ja 2014. aastal.
Ülo Mattheus
Ta lõpetas 1975 Tallinna 32. Keskkooli, 2007. aastal EBSi ja 2019. aastal Tallinna Ülikooli Aasia uuringute erialal. Tema magistritöö teemaks oli "Teadvus „Tiibeti surnuteraamatus“. Teadvuse ja vahepealsuse interpreteerimise võimalusi ingliskeelses tõlke- ja teaduskirjanduses".
Mattheus on tegutsenud ajalehe Sirp kirjandustoimetajana, raadiojaama Raadio Vaba Euroopa korrespondendina ning Postimehe poliitikareporterina. Aastatel 2005–2013 töötas ta Riigikogu pressinõunikuna, 2014. aastast TEA entsüklopeedia tegevtoimetajana ja 2017. aastast Eesti Konjunktuuriinstituudi teadustöötajana. Ta oli Wellesto liige.
pisi
Looming
Debüütkogumik "X maantee" (1981) sisaldas peenekoelisi, visandlikke, kuid väga viimistletud lühijutte. Tema järgmise särava lühijuttude kogumiku "Inimene Aspelund" (1987) nimiloo põhjal valmis 1989. aastal lühimängufilm "Meister". See kõneleb pillimeister Jöran Aspelundist, kes teab, kuidas panna oma hing pilli sisse.
Mattheuse esimene romaan "Kuma" (1989), mis võitis ajakirja Looming aastapreemia, on skandinaavialik saaga, viikingilegend, mis oma iselaadsel moel rullub lahti filmistuudio ja terasetehasega mereäärses linnas, keskendudes vanaema Sigridi ja tema tütrepoja Kanuti mõttemaailmale. See loob filmiliku atmosfääri uttu mattunud päevast ja ajastust, sündmustest, mis kulgevad reaalsuse ja kujutluste piiril, oodates Eriku, Kanuti kaduma läinud kaksikvenna naasmist merelt.
Tema teine, filosoofilis-müütiline romaan "Läheb ega peatu" (1996), mis pärjati samal aastal Eesti kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali aastapreemiaga, tugineb tiibeti uskumustele ja filosoofilisele maailmakäsitlusele. See on peategelase Ignati tagasivaade elule, tema viimane katse seda lahkumishetkel mõtestada ja sõlmida kokku õhku rippuma jäänud otsad. Teekond läbi surma ja uuestisünni, mille keskmes on headuse ja täiuslikkuse otsing.
Epistolaarne romaan "India armastus" (2006) koosneb Himaalaja jalamilt McLeodganjist oma armastatule saadetud kirjadest. "See on raamat eurooplasest, kes elab kolm kuud Indias, ühes väga teistsuguses maailmas, üritades lugejaga jagada oma vaimseid otsinguid, lummatud, meeleheitel ja armunud, liigutav oma headuses. See on midagi, mis sarnaneb mägede eresinise valgusega." Autor on rändurina teel, et õppida tundma nii seda maad kui ka tema keelt ja kultuuri. Et õppida mõistma tema uskumisi, mõistma iseennast. Täitudes samas sisemise armastusega, näib see maa talle palju imelisem kui mis tahes imedemaa: see on paik õnnelike ja religioossete inimestega, maagilise külgetõmbe ja hingusega.
Teoses "Vabanemine kuulmise läbi" (2011) vaeb autor surma kogemusi meenutades inimelu väärtusi, mis ilmutavad end elu kaduvuse ja hapruse kaudu, leides tuge "Tiibeti surmaraamatust". Õpetaja või kellegi lähedase poolt etteloetuna kuuleb inimese kehast eraldunud teadvus surmaraamatu juhiseid ja leiab nende abil kergemini tee vabanemisse. Sellel budistlikul foonil jutustab autor oma isiku- ja perekonnaloo kaudu Eesti lähiajaloost.
Ka romaan "Tema salajane palve" (2013) on kantud tugevalt budistlikust maailmavaatest. "Mattheus lõhub aja- ja ruumipiire, tegevus toimub küll tänapäeva Eestis ja Himaalaja mägedes, kuid samas võivad tema tegelased liikuda hetkega kauguste ning elavate ja surnute maailma vahel. Raamat on ühekorraga nii pöörane kui ka ülimalt olulistest asjadest kõnelev, aega seisatama panev, valgustav ja puhastav."
Artiklid
On avaldanud artikleid, kommentaare, reportaaže ja arvustusi (teater, film, kirjandus) väljaannetes Postimees; Eesti Päevaleht, Eesti Ekspress, Sirp, Õpetajate Leht, Äripäev, Delfi jt; ajakirjades Looming, Vikerkaar, Kultuur ja Elu, Luup jm; teinud kaastööd Eesti Raadiole, Kanal 2-le ja Raadiole Vaba Euroopa.
Mustjõgi (Põltsamaa)
Mustjõgi on jõgi Eestis Põltsamaa jõgikonnas.
Mustjõgi saab alguse Lääne-Virumaal Rakke vallas asuvast Koluvere külast, Edru küla keskusest 2,8 km edelas. Mustjõgi suubub Endla järve. Jõe pikkus on 9,3 km ja valgla 35,7 km².
Kariibi mere piraadid: Musta Pärli needus
"Kariibi mere piraadid: Musta Pärli needus" (ingl Pirates of the Caribbean: The Curse of the Black Pearl) on 2003. aastal valminud Ameerika Ühendriikide seiklusfantaasia film, mis põhineb Kariibi mere piraatide teemalisel atraktsioonil Disney teemapargis. Filmi on lavastanud Gore Verbinski ja produtseerinud Jerry Bruckheimer. Film räägib sepp Will Turnerist (Orlando Bloom) ja piraadist kapten Jack Sparrowst (Johnny Depp), kes päästavad röövitud Elizabeth Swanni (Keira Knightley) Musta Pärli neetud meeskonnaga, mille kapteniks on Hector Barbossa (Geoffrey Rush).
Jay Wolpert lõi stsenaariumi teemapargi atraktsiooni põhjal 2001. aastal ja Stuart Beattie kirjutas selle ümber 2002. aasta alguses. Umbes sellel ajal kaasati projekti produtsent Jerry Bruckheimer; Ted Elliott ja Terry Rossio lisasid käsikirja üleloomuliku needuse. Filmi filmiti 2002. aasta oktoobrist 2003. aasta märtsini Saint Vincentis ja Grenadiinides ning võttepaigad ehitati Los Angelesse Californias.
Tegevustik
Kardetud kurikael Hector Barbossa röövib kuberneri imekauni tütre Elizabethi. Tüdruku sõber ja salajane austaja Will otsustab neiu päästa. Päästeoperatsiooni läbiviimiseks tuleb Willil paluda abi kurikuulsalt mereröövlilt nimega Jack Sparrow, kellel on samuti Barbossaga kana kitkuda. Aga Will ei tea, et Barbossal ja tema meeskonnal lasub needus ja neist jagu saamiseks tuleb esmalt needusest lahti saada.
Mareks Lobe
Mareks Lobe (sündinud 6. aprillil 1971) on eesti laulja (bariton) ja koorijuht.
Ta õppis 1986–1990 G. Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis Peeter Perensi käe all koorijuhtimist. Aastatel 1990–1994 õppis ta Tallinna Konservatooriumis / Eesti Muusikaakadeemias Andres Heinapuu juhendamisel muusikapedagoogikat ning Ervin Kärveti ja Mati Palmi klassis laulmist.
Aastatel 1991–1992 töötas ta lauljana kammerkooris Eesti Projekt, 1993–2016 töötas Eesti Rahvusmeeskooris. 1997–2016 oli ta Eesti Rahvusmeeskoori solist. Ta on laulnud ka vokaalansamblites Kuninglik Kvintett ja Improloo.
Alates 1989. aastast on ta tegutsenud ka koorijuhina. Ta on juhatanud muuhulgas Viljandimaa Noorte Meeste koori, Viljandi Baptistikoguduse segakoori Psalmus ja Loo kammerkoori. Praegu juhatab ta meeskoori Sakala ja Kuivajõe Meeskoori.
Preedi jõgi
Preedi jõgi (ka Varangu jõgi) on jõgi Eestis. Kuulub Narva-Peipsi vesikonda.
Preedi jõgi saab alguse Varangu allikast ja suubub Põltsamaa jõkke paremalt kaldalt. Jõe pikkus on 26,4 km ja valgla pindala 291,5 km².
pisi|tühi|Preedi jõgi Varangu looduskaitsealal
Susteni kuru
thumb Susteni kuru (saksa keeles Sustenpass) on kuru Alpides Šveitsis. Ühendab Aare orgu läänes ja Reußi orgu idas. Kõrgus 2224 meetrit.
Loomislaul
Loomislaul on eesti rahvalaulu tüüp, mis on paljudes teisendites tuntud üle Eesti. Ingeri ja karjala sama tüüpi laule peetakse eesti omadega väga sarnasteks.
Loomislaul jutustab maailma või taevakehade loomisest või tekkimisest linnumunast või muul moel. Tüüpiliselt lendab lind vee kohal, otsides pesapaika. Leitud mättale muneb ta kolm muna, mille tuul vette pühib. Munadest tekivad maa, taevas, päike, kuu ja tähed.
Näide
Üle lendsi, linnukene, üle lendsi ilma kõige, üle ilma suure järve, üle ilmatse keriku. Õtsis maad munetessanna, aset hautellessanna. Ei saand maad munetessanna, aset hautellessanna. Üle lendsi, linnukene, üle lendsi ilma kõige, lendsi üle sinise põesa - põlge'es sinise põesa, lendsi üle punase põesa - põlge'es punase põesa, lendsi üle kõllakarva - võttis kõlla kõlvusasta: siie pean pesa tegema, siie pean munad munema, siie poegi haudumaie. Haudus kuu, haudus kaksi, haudus pooli kolmatagi, natukeise neljatagi, hakkas alle katsumaie: leis pojad verisulesta. Hakkas poegija jagama: üks sai maale marijasta, tõine põllula kivesta, kolmas kuusta taiva'aie, neljas päivast pääle ilma. Mis sai maale marijasta, säält nie marid mainitasse; mis sai põllula kivesta, säält nie õlled tehtanesse; mis sai päivast pääle ilma, säält nie ajad arvetasse; mis sai kuusta taiva'aie, säält nie tunnid tunnetasse.
''Jõhvi. H II 1. 328/9 (487). 1888.''
Laatre jõgi
Laatre jõgi (ka Sangaste jõgi, ülemjooksul Pikaantsu jõgi) on jõgi Valgamaal, Väikse Emajõe parempoolne lisajõgi.
Laatre jõgi saab alguse Puka alevikust 6 km kagus Otepää kõrgustiku lääneosas ja suubub Väiksesse Emajõkke 43 km kaugusel tolle suudmest. Laatre jõgi on 35,5 km pikkune ja selle valgala on 196,1 km². Tähtsamad lisajõed on Kuigatsi oja, Lota oja, Keeni oja ja Õru oja.
Tarmo Noop
Tarmo Noop (sündinud 23. aprillil 1968 Tartus) on Eesti ärijuht.
1986. aastal lõpetas ta Elva Keskkooli. 1991. aastal lõpetas ta Tallinna Polütehnilise Instituudi tööstuse juhtimise ja planeerimise eriala.
Töötas restoranis Carina šveitserina ja mööblitööstusettevõtte Tarmeko välissuhete spetsialistina.
Aastatel 1994–1998 oli ta AS ETK Hulgi kaubandusdirektor. 1998. aastal sai ta Tartu Õlletehase juhiks, A. Le Coq AS juhatuse liige. Ta on ka Saare Õlu OÜ ja Eesti Õlletootjate Liidu juhatuse liige.
Ta on olnud eri perioodidel ka AS Estiko ja AS Sangar nõukogu liige.
1999. aastast on ta Tartu Rotary Klubi liige.