cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sinikael-part
Kehatemperatuur
Vee soojusjuhtivus on 27 korda suurem kui õhul. Seetõttu vajavad sinikael-pardid ellujäämiseks suurel hulgal kaloreid. Ka külmas vees püüavad nad pardid hoida oma kehatemp 39 kuni 41 0C juures, see eeldab aga väga kiiret ainevahetusprotsessi. Kui satute märkama parte, kes keset talve maapeal liikumatult istuvad, siis soojendavad linnud oma jalgu, sest jalad on partidel sulgedeta ning kipuvad kiiresti külmakahjustusi saama.
Pea
Pea koos lühikese kaelaga on voolujooneline. Silmad asuvad pea mõlemal küljel ning nägemine on võrreldes inimeste omaga hea. Kuulmekäigu avadel on klapisarnane anatoomia, mis võimaldab need vee all viibides sulgeda, et kuulmine ei kahjustuks. Välisava on raske eristada, see on sulgedega kaetud. Sinikael-part kuuleb heli, mis on sagedusega 3000–8000 hertsi.
Sinikael-partidel hambaid ei ole. Noka siseküljed on varustatud aukudega, liigutades keelt kiirelt üles-alla tõmmatakse söök sisse ning "kulistatakse" alla. Pardid neelavad ka peenikesi kive ja muud anorgaanilist materjali.
Jalad
Nii emas- kui ka isaslindudel on kaks üsna jässakat oranživärvilist kolme varbaga jalga, mis asuvad tagakeha allosas. Varbad on ühendatud ujunahkadega ja lõpevad küünistega.
Toitumine
Sinikael-pardid vajavad ellujäämiseks kuni 1/5 oma kehakaalust koguses toitu. Haudeajal suureneb emaste norm veel 20%. Linnud söövad ööpäevaringselt seemneid, taimi, putukaid ja molluskeid.
Söögimaterjali hankimise eesmärgil pardid ei sukeldu. Nad üksnes küünitavad toidu järele, seda iseloomulikku asendit kirjeldatakse raamatus "Loomade elu", V köites, lk 98 järgnevalt: Erinevalt sukelpartidest toituvad ujupardid ainult madalas vees, hankides toitu üksnes nii sügavalt, kui vette küünitatud pea ja kael ulatuvad. Sealjuures ajavad nad end pea alaspidi "tirelseisu", tihti peaaegu kogu kerega vette süüvides, jättes ainult saba vee peale. Kuid kauaks nad sellisesse asendisse jääda ei suuda ja kerkivad varsti veest välja nagu kork.
Pesitsemine
Rühmiti elamist antud liigil, nagu seda linnatiikides näha, looduses veenvalt tõestada pole suudetud. Rühmiti elamine ei sobi isaslindude temperamentse käitumusega. Juba enne paaritumisperiood kevadtalvel esineb kaklusi, territooriumide ülevõtmisi ja emaslindude vägisivõtmist. Küll aga rändavad sinikael-pardid, mitte kõik, väikeste salkadena lõunasse.
Paaritumine
Paaritumisrituaali käigus näitab isane emaslinnule oma sädelevat sulestikku ning ujub ümber emase kas väljasirutatud kaelaga või pea seljal hoides. Isane tõstab keha veest niipalju, et oma rinnasulgi kohevile ajada ja laseb noka vahelt vett, ise samal ajal vilistades. Lõpus ajab isaslind peasuled turri, kaela pikaks ja ujub ägedalt ringi. Paaritumine toimub vees. Paarid tekivad ammu enne pesitsushooaega, paaritumisrituaale võib näha juba talvel.
Paar ei püsi koos pikalt – isane lahkub kui emane asub hauduma ja läheb teiste isastega koos sulgima. Paarid on tavaliselt monogaamsed, kuid on täheldatud ka "jõuga" paaritumist, mille käigus mitmed isased ajavad taga üht emaslindu. Saanud emase kätte, taovad nad teda nokaga ja vastupanu nõrgenemisel paarituvad kordamööda.
Václav I
Wenzel I või Wenzeli (Wenceslause) nime all on tuntud:
Sinikael-part
Paaritumine
Emane valib pesitsemiseks territooriumi oma sünnipaiga lähedal ja pesitseb seal aastast aastasse. Partide päevane lennuraadius võib alata 20 km. Uurijad täheldanud, et pesakoha valikul lähtub emane sinikael-part oma sünnipaigast, emaste lindude paigatruudus ehk sünnikohta naasmine on kindlam kui isaslindudel. pisi|left|Emane sinikael-part poegadega
Václav I
Václav I nime all on tuntud:
Sinikael-part
Pesa
Kui pesa hävib, muneb emaslind tavaliselt uue kurna. Eduka pesitsuse korral piirdub ta ühe kurnaga aastas.
Haigused
Sinikael-pardid on vastuvõtlikud paljudele haigustele: neerukivid, maksatsirroos, südamelihase põletik, kopsupõletik, seedeelundkonna haigustest tingitud kõhnumine ja söömisvõimetus ning vähkkasvajad, aju- ja südamehaigused. Lisaks lindude difteeria, koolera, tuberkuloos jpt teised haiguslikud seisundid. Haiguste tõttu sureb suur osa parte juba poegadena ega jõuagi täiskasvanuikka.
Suurimaks ohuallikaks erinevate haiguslike seisundite ravi ebaõnnestumisel on teiste loomade ravimisel ning haiguste ennetamisel ja uurimisel kasutatavate kemikaalide sattumine veekogudesse, mis võib muuta lindudel esinevad viirused viirustevastastele ravimitele resistentseks.
Linnugripp A(H5N1)
Pardid on linnugrippi põhjustavate A-tüüpi gripiviiruste peremeesorganismid.
Inimtegevus
Ohud Eesti sise- ja avaveekogude vetes ning kallastel elunevatele sinikael-partidele:
Looduskaitseline staatus
Sinikael-pardi küttimine vabas looduses ei ohusta liigi ellujäämist ning liik loetakse seetõttu Eestis mitteohustatud liigiks. Ülemaailmselt on piirkondi, kus sinikael-parte peetakse nende suure sisseelamisvõime tõttu invasiivseks ja teisi ohustavaks liigiks.
Välislingid
<!--
Ontogenetic immune challenges shape adult personality in mallard ducks, Proc. R. Soc. B, 8. juuni 2011
Muutmälu
Muutmälu ehk operatiivmälu ehk RAM (inglise keele sõnadest Random Access Memory, suvapöördusmälu, otsepöördusmälu) on pooljuhtmälu liik, kuhu saab andmeid kirjutada ja kust neid saab lugeda. Suvapöördus tähendab, et muutmälu iga adresseeritava üksuse poole saab nii lugemiseks kui kirjutamiseks ühteviisi kiirelt otse pöörduda.
Muutmälu tähenduses on kasutusel ka terminid põhimälu (nt protsessori põhimälu ja vahemälu), sisemälu (protsessori sees, erinevalt välismälust), samuti töömälu (näiteks kõrvutuses töömälu maht ja salvestusmälu maht).
Muutmälu kuulub haihtuvate ehk hävimälude hulka, millelt toitepinge kadumisel andmed kustuvad.
Ajalugu
Esimene muutmälu tüüp tehti aastal 1947, kasutades elektronkiiretoru. Andmed salvestati selles elektriliselt laetud punktidesse.
Teine muutmälu, mida varem kasutati oli ferriitmälu – andmed salvestati tuumasid magnetiseerides ja vastupidi. See loodi samuti aastal 1947. Ning seda kasutati peamise muutmäluna, kuni tuli välja pooljuhtmälu.
Esimene DRAM-kiip loodi Inteli poolt aastal 1970 ning selle maht oli 1 kbit. Kiibi nimi oli Intel 1103. See koosnes kolmest transistorist ning ühest kondensaatorist.
Muutmälude tüübid
Mällu kirjutatud andmete säilitamise mooduse järgi jagunevad muutmälud tänapäeval põhiliselt dünaamilisteks ja staatilisteks:
Staatiline muutmälu ehk SRAM (inglise keelest Static Random Access Memory) on suvapöördusega salvestatav või loetav mäluseade, milles sisalduvad andmed ei vaja nende säilitamiseks perioodilist uuendamist, kuid see vajab toitepinget, et andmeid säilitada. Seda mälu kasutatakse vahemäluna (inglise keeles Cache memory), samuti tööstus- ja tarbeelektroonikaseadmete kontrollerites. SRAM koosneb mäluelementidest, mis on tehtud neljast kuni kuuest transisorist. Selle tõttu on SRAM-i tootmine kallim võrreldes DRAM-ga, aga kiirus on suurem. Kui muutmälu oleks tehtud ainult SRAM-moodulitest, siis oleksid hind, suurus ja voolutarve suuremad ning temperatuur kõrgem.
pisi|150px|[[ DRAM-mäluelemendi skeem]]
Dünaamiline muutmälu ehk DRAM (inglise keelest Dynamic Random Access Memory) on juhuslikus järjekorras salvestatav või loetav mäluseade, mis vajab töötamiseks värskendamist toitepingega mõne millisekundit tagant. DRAM koosneb mäluelementidest, mis on koostatud isoleeritud paisuga väljatransistorist (MOSFET, töötab elektronlülitina) ja kondensaatorist (1 bitile vastava elektrilaengu salvestamiseks).
Enimlevinud dünaamilise muutmälu tüübid on: Sünkroonne dünaamiline muutmälu ehk SDRAM (inglise keeles Synchronous Dynamic Random Access Memory) on mäluseade, milles sisalduvaid andmeid uuendatakse sünkroonselt keskprotsessori taktsagedusega. Sünkroonne dünaamiline muutmälu on kiirusega kuni 133 MHz ning see toodi välja aastal 1993.
Topeltkiiruseline sünkroonne dünaamiline muutmälu ehk DDR SDRAM (inglise keeles Double Data Rate Synchronous Dynamic Random Access Memory) on tavalisest SDRAM-st kaks korda kiirem. Võrreldes SDRAM-iga, kus loetakse impulssi ainult üks kord, loetakse DDR SDRAM-i impulssi nii tõusvas kui ka langevas faasis kasutades topelt pumpamismeetodit (inglise keeles double pump metheod). Iga DDR põlvkonna ehitus erineb varasemast nii et need ei ole üksteisega vahetatavad ehk kui ühele arvutile sobib üks DDR põlvkond, siis teised põlvkonnad selle arvutiga kokku ei sobi. Iga põlvkond on varasemast kiirem.
Dünaamilise muutmälu seadmed on mälumoodulite kujul (DDR2, DDR3, DDR4) kasutusel arvuti põhimäluna ehk operatiivmäluna. Operatiivmällu laaditakse töötlemiseks vajalikud andmed ja sinna tuuakse kõvakettalt arvuti tööks vajalikud programmid.
Arvuti muutmälu on tehtud peamiselt DRAM-mäluseadmetest ning mitte SRAM-mäluseadmetest seepärast, et SRAM-mälukiibid on võrreldes DRAM-kiipidega kõvasti kallimad ning lisaks sellele on nende toitepinged samamoodi kõrgemad võrreldes DRAM-iga. SRAM on aga seevastu DRAM-ist palju kiirem, kuna ta ei pea pidevalt mälu värskendama.
Teised rakendused muutmälu jaoks
Mäluketas ehk virtuaalketas (inglise keeles RAM drive) tehakse muutmälust nii, et partitsioonitakse osa selle mahust, mida arvuti kasutab edaspidi kõvakettana. Selle protsessi nõrkus on see, et kuna tegu on ikkagi muutmäluga, siis arvuti väljalülitamisel kustutatakse virtuaalkettal olevad andmed. Lisaks ei ole võimalik partitsioonitud muutmälu samal ajal kasutada ning kasutatav maht on väike, kuna muutmälu suurus on võrreldes kõvaketaste ja SSD-ga mitukümmend korda väiksem. Positiivne külg virtuaalketta kasutamise suhtes on see, et kiirused on mitukümmend korda suuremad võrreldes tavaliste kõvaketaste ja SSD-ga.
Esiliiga 2007
Esiliiga 2007 võitis Tallinna FC Levadia II.
Liigatabel
(M) = Liiga võitja; (LV) = Langes liigast välja; (E) = Edutatud; (ÜV) = Üleminekumängude võitja.
Mängutulemused
Iga meeskond mängib kõikide vastastega 4 korda, kaks korda kodus ja kaks korda võõrsil, kokku 36 mängu.
Mutsiinid
Mutsiinid (MUC)  on suured valgud, mis katavad ja kaitsevad epiteeli. Sekretoorsed mutsiinid, mis on koos veega peamisteks lima moodustajateks, eritatakse rakust välja. Membraanseoselised mutsiinid jäävad seotuks rakumembraaniga ja on lisaks kaitsefunktsioonile olulised rakkudevahelises suhtlemises. Membraanseoselised mutsiinid on üleekspresseeritud (valku toodetakse liiga palju) ja alternatiivselt modifitseeritud mitmete haiguste korral (tsüstiline fibroos, astma, vähk).
Struktuur
Mutsiinid koosnevad valgulisest „selgroost“ ehk apomutsiinist ja O-seoselistest suhkrujääkidest. Apomutsiinis on mutsiinidele iseloomulikud tandeemsed kordusjärjestused, mis on seriini- (Ser) ja treoniinirikkad (Thr). Ser ja Thr võimaldavad ulatuslikku glükosüülimist. Suhkrujäägid moodustavad 50–90% mutsiini molekuli massist. Suhkrujääkide tõttu nimetatakse neid glükoproteiinideks.
Membraanseoselised mutsiinid koosnevad kahest mittekovalentselt seotud alaühikust. Suurem alaühik on rakuväline ehk ekstratsellulaarne ning sisaldab põhiliselt glükosüülitud tandeemseid kordusjärjestusi. Väiksem alaühik sisaldab lühikest ekstratsellulaarset domeeni, transmembraanset domeeni ja tsütoplasmaatilist domeeni ehk tsütoplasmaatilist saba (CT).
Funktsioon
Mutsiine toodavad epiteelirakud, mis vooderdavad hingamis-, seede- ja suguelundkonna organite valendikke (toruja elundi õõsi). Mutsiine ekspresseeritakse ka erinevates näärmetes, kõrvas, kuseteedes ja nägemissüsteemis. Mutsiinide üks põhilisi ülesandeid on kaitsta epiteeli erinevate ärritajate vastu (madal pH, patogeenid, toksiinid, proteaasid, tolm) ja keskkonnamuutuste eest. Membraanseoselised mutsiinid moodustavad epiteeli rakkude pinnale tiheda võrgustiku – glükokaalüksi, mis ulatub rakkude pinnast kuni 1500 nm kaugusele. Selle kohal on sekreteeritavad mutsiinid, mis moodustavad limakihi. Membraanseoselised mutsiinid vahendavad epiteeli rakkudele väliseid signaale, mille tulemuseks võib olla rakkude jagunemine ehk proliferatsioon, diferentseerumine, programmeeritud rakusurm ehk apoptoos või erinevate ainete sekretsioon rakkudest.
MUC1
Geen MUC1 paikneb 1. kromosoomi pikas õlas. MUC1 apomutsiin on umbes 200 kDa suurune, kuid glükosüülimisega võib molekulmass üle kahe korra suureneda. MUC1 on membraanseoseline. MUC1 avaldub kopsudes, sarvkestas, süljenäärmetes, söögitorus, maos, pankreases, jämesooles, rindades, eesnäärmes, munasarjades, neerudes, emakas ja emakakaelas. MUC1 ületootmine on iseloomulik rinna, munasarja, kopsu, käärsoole ja pankrease kartsinoomidele (epiteelkoe pahaloomuline kasvaja).
MUC2
Geen MUC2 paikneb 11. kromosoomi lühikeses õlas. MUC2 apomutsiin on 520 kDa suurune. MUC2 eritatakse rakust välja. MUC2 avaldub kopsudes, silmalau sidekestas, kõrvades, maos, peensooles, käärsooles, ninaneelus, eesnäärmes.
MUC3
Geen MUC3 paikneb 7. kromosoomi pikas õlas. MUC3 on membraanseoseline. MUC3 avaldub normaalses seedetrakti epiteelis, aga ka põletikulise soolehaiguse ning kopsu–, süljenäärme–, käärsoole–, mao–, rinna–, pankrease– ja neeruvähi korral.
MUC4
Geen MUC4 paikneb 3. kromosoomi pikas õlas. MUC4 apomutsiin on 930 kDa suurune. MUC4 on membraanseoseline. MUC4 avaldub pisaranäärmetes, süljenäärmetes, naiste suguelundkonnas, eesnäärmes, maos, käärsooles, kopsudes ja piimanäärmetes. MUC4 ületootmine on iseloomulik pankrease, kopsu, rinna, käärsoole ja munasarja kartsinoomidele.
MUC5AC
Geen MUC5AC paikneb 11. kromosoomi lühikeses õlas. MUC5AC apomutsiin on 641 kDa suurune. MUC5AC eritatakse rakust välja. MUC5AC avaldub kopsudes, silmalau sidekestas, keskkõrvas, maos, sapipõies ja ninaneelus.
MUC5B
Geen MUC5B paikneb 11. kromosoomi lühikeses õlas. MUC5B apomutsiin on 620 kDa suurune. MUC5B eritatakse rakust välja. MUC5B avaldub kopsudes, keskkõrvas, neelus, süljenäärmetes, söögitoru näärmetes, maos, kaksteistsõrmiksooles, sapipõies ja ninaneelus.
MUC6
Geen MUC6 paikneb 11. kromosoomi lühikeses õlas. MUC6 eritatakse rakust välja. MUC6 avaldub maos, kaksteistsõrmiksooles, sapipõies, pankreases ja neerudes.
MUC7
Geen MUC7 paikneb 4. kromosoomi pikas õlas. MUC7 apomutsiin on 41,5 kDa suurune. MUC7 eritatakse rakust välja. MUC7 avaldub kopsudes, pisaranäärmetes, süljenäärmetes ja ninas.
MUC8
Geen MUC8 paikneb 12. kromosoomi pikas õlas. MUC8 eritatakse rakust välja. MUC8 avaldub munajuhas.
MUC9
Geen MUC9 paikneb 1. kromosoomi lühikeses õlas. MUC9 apomutsiin on 83 kDa suurune. MUC9 eritatakse rakust välja. MUC9 avaldub kõrvalsüljenäärmetes.
MUC10
MUC10 ei esine inimesel. MUC10 avaldub roti ja hiire kõrvalsüljenäärmetes ja testistes. MUC10 on membraanseoseline.
MUC11
Geen MUC11 paikneb 7. kromosoomi pikas õlas. MUC11 on membraanseoseline. MUC11 avaldub keskkõrvas, pankreases, kopsudes, harkelundis, peensooles, käärsooles, maksas, neerudes, emakas ja eesnäärmes.
MUC12
Geen MUC12 paikneb 7. kromosoomi pikas õlas. MUC12 on membraanseoseline. MUC12 valk koosneb 5478 aminohappejäägist. MUC12 avaldub keskkõrvas, pankreases, käärsooles, emakas ja eesnäärmes.
MUC13
Geen MUC13 paikneb 3. kromosoomi pikas õlas. MUC13 apomutsiin on 54,7 kDa suurune. MUC13 on membraanseoseline. MUC13 avaldub seede– ja hingamistrakti epiteelis ning mao–, käärsoole–, pärasoole–, pankrease–, kopsu– ja munasarjavähi korral.
MUC14
Geen MUC14 paikneb 4. kromosoomi pikas õlas. MUC14 on membraanseoseline. MUC14 avaldub munasarjas.
MUC15
Geen MUC15 paikneb 11. kromosoomi lühikeses õlas. MUC15 apomutsiin on 33,3 kDa suurune. MUC15 on membraanseoseline ja koosneb 311 aminohappejäägist. MUC15 avaldumine on kõrge platsentas, süljenäärmetes ja kilpnäärmes ning mõõdukas neerudes ja kopsudes. MUC15 isoleeriti algselt veise piima rasvagloobuli membraanist.
MUC16
Geen MUC16 paikneb 19. kromosoomi pikas õlas. MUC16 on teadaolevalt kõige suurem mutsiin, molekulmassiga üle 2000 kDa. MUC16 koosneb 22 152 aminohappejäägist. MUC16 avaldub hingamisteedes, suguelundkonnas ja seedetraktis. MUC16 on pankrease–, sapijuha–, maksa– ja munasarjavähkide marker.
MUC17
Geen MUC17 paikneb 7. kromosoomi pikas õlas. MUC17 on membraanseoseline ja koosneb 4493 aminohappejäägist. MUC17 avaldub normaalses seedetraktis ja käärsoole– ning pankreasevähi korral.
MUC19
Geen MUC19 paikneb 12. kromosoomi pikas õlas. MUC19 eritatakse rakust välja. MUC19 avaldub kopsudes, süljenäärmetes, neerudes, maksas, käärsooles, platsentas ja eesnäärmes.
MUC21
Geen MUC21 paikneb 6. kromosoomi lühikeses õlas. MUC21 apomutsiin koosneb 535 aminohappejäägist. MUC21 on membraanseoseline. MUC21 avaldub kopsudes, jämesooles,harkelundis ja munandites. MUC21 on kopsu adenokartsinoomide (näärmeepiteelist lähtunud pahaloomuline kasvaja) marker. ,
Seosed haigustega
Alareguleeritud mutsiinide tootmine iseloomustab paljusid pahaloomulisi kasvajaid ja põletikulisi haigusi.
Normaalses kopsuepiteelis on mutsiinide tootmine küllaltki madal. Patogeenid ja muud ärritajad suurendavad mutsiinide tootmist märgatavalt. Krooniline mutsiinide ületootmine on iseloomulik tsüstilisele fibroosile, astmale ja kroonilisele obstruktiivsele kopsuhaigusele. Tsüstilise fibroosi korral vee sisaldus limas väheneb, ülemine limakiht ja alumine glükokaalüks on omavahel tihedamalt seotud ning seetõttu on lima väljutamine hingamisteedest raskem.
Välislingid
Novaator: Uus meetod vähi varaseks avastamiseks
GPIO
GPIO ehk (inglise keeles general purpose input/output) on mitmeotstarbeline sisend/väljund.
Kasutaja saab ise kontrollida signaali käitumist ning määrata, kas see toimib sisendi või väljundina. GPIO-sid vaikimisi ei kasutata ning neil pole vaikimisi määratud kindlat eesmärki.
Ajalugu
GPIO arenes välja protsessorist. Mikroprotsessorist Intel 4004, mis tuli müügile aastal 1971 arenes 1974. aastaks esimene mikrokontroller TMS1000 ning seda hakati kutsuma “kalkulaator kiibis”, sest saadi kompaktsem plaat, kuhu ei olnud lisaks enam kiipe juurde vaja. Seda hakati kasutama ka mängude tootmisel, ning see oli tol ajal võrdlemisi odav. Tänapäeval kasutatakse mikrokontrollereid juba valmis arendusplaadi peal. Ühed tuntumatest GPIO-dega arendusplaatidest on erinevad Arduino perekonnad. pisi|Mikroprotsessor Intel 4004 pisi|Esimene mikrokontroller Texas Instruments TMS1000
Integreeritud GPIO-d
Integreeritud vooluringi (inglise keeles integrated circuit) GPIO-sid rakendatakse mitmel viisil. Mõned pakuvad GPIO-sid peamise funktsioonina, teised sisaldavad GPIO-sid kui n-ö lisavarustust mõnele muule esmasele funktsioonile. Varasemate näidete hulka kuuluvad Intel 8255, mis liidab 24 GPIO-d paralleelsiiniga, ja mitmesugused GPIO "laiendajad", mis liidavad GPIO-sid jadabussidega nagu jadakommunikatsiooni siin (ehk I²C) ja süsteemihaldussiin (ehk SMBus). Näiteks on Realtek ALC260 integreeritud vooluringis, mis pakub lisaks oma peamisele helitöötlusfunktsioonile ka kaheksat GPIO-d. Mikrokontrolleri integreeritud vooluringid sisaldavad tavaliselt GPIO-sid. Sõltuvalt rakendusest võivad mikrokontrolleri GPIO-d sisaldada selle peamist liidest välise vooluahelaga või need võivad olla lihtsalt ühte tüüpi sisend/väljund, mida kasutatakse mitme hulgas, näiteks analoog sisend/väljund, loendur/taimer ja jadaside. Mõnes suletud vooluringis, eriti mikrokontrollerites, on GPIO viik võimeline tegema vahelduvaid funktsioone. Sel juhul tuleb viik konfigureerida GPIO-na, lisaks tuleb konfigureerida GPIO juhtimist. Mõnel mikrokontrolleril on olemas sisemine signaali suunamise skeem, mis võimaldab GPIO-sid programmi töös seadme kaartidele kanda. Programmeeritavate väljadega massiivid (ehk FPGA) laiendavad seda võimalust, võimaldades GPIO viikude kaardistamist, kiirendust ja arhitektuuri programmiliselt juhtida.
Plaadi tasemel GPIO-d
Mitmeid trükkplaate saab viikude kaudu ühendada välisesse vooluringi. Tavaliselt pääseb igale sellisele GPIO-le spetsiaalse viiguühenduse kaudu. Mõned tahvlid sisaldavad GPIO-sid, kui mugavat lisaressurssi, mis suurendab tahvli põhifunktsiooni, samas kui teistes tahvlites on GPIO-d tahvli keskne või esmane funktsioon. Multifunktsionaalsed sisend/väljund-plaadid on plaadid, mis omavad GPIO-sid koos muud tüüpi üldotstarbeliste sisend/väljunditega. GPIO-sid leidub ka tuntud juhtpaneelidel, näiteks Arduino, BeagleBone ja Raspberry Pi.
Plaadi tasemel GPIO-d on sageli varustatud võimalustega, mida tavaliselt integreeritud vooluringi-põhistes GPIO-des ei leidu. GPIO-signaalide puhverdamiseks ja konditsioneerimiseks ning pardalülituse kaitsmiseks võib kasutada näiteks schmitti-päästiku sisendeid, suure voolu väljundi draiverid, optilisi isolaatoreid või nende kombinatsioone. Mõnikord rakendatakse ka kõrgema taseme funktsioone, näiteks sisendi silumine (inglise keeles debouncing), sisendsignaali serva tuvastamine ja impulsi laiuse modulatsiooni (PWM) väljund.
Rakendamine
GPIO võimalused võivad sisaldada järgmist:
Ülahuul
pisi|1 - ülahuul 2 - alahuul 3 - suunurk 4 - huulepiir Ülahuul on ülemine huul.
Ülahuuleks nimetatakse zooloogias ka mõnede lülijalgsete (näiteks mesilaste) suiste ülaosa, kuid loomade suu ülemist liikuvat lihaselist äärt nimetatakse ülamokaks.
Sõir
Sõir on Eestis, peamiselt Võrumaal, Setomaal ja Lõuna-Tartumaal ning ka Lätis valmistatav traditsiooniline laagerdumata kohupiimajuust. Lisaks on sõir tuntud laial alal mujal Ida-Euroopas.
Taludes oli sõir peamiselt kevad-suvine söök. Sõira tehti ja tehakse praegugi suurte pühade või pidude puhul ning kindlasti jaanipäeval. Lätis on sõira vasteks jaanijuust (Jāņusiers), mis on traditsiooniline jaanipäeva söök.
Valmistamine
Ehtsat juustu tehti varasemal ajal ainult mõisates ja ka rannarootslaste aladel, sõira valmistati taludes.
Rõõsas piimas või lõssis kohupiim kuumutatakse segades, segu maitsestatakse munade, koore, söögisoola ja köömnetega. Saadud mass kurnatakse vedelikust kuivaks ja pannakse riide sees vajutuse alla ööpäevaks tihenema. Pikemaks säilitamiseks kuivatatakse sõira ahjus või päikesepaistel.
Rohuküla sadam
pisi|Rohuküla sadam 2015. aastal|296x296px Rohuküla sadam on sadam Eestis, mis asub Lääne maakonnas Haapsalu linnas Rohukülas, ligi 8 km kaugusel Haapsalu keskusest.
Sadamast algavad Rohuküla–Heltermaa ja Rohuküla–Vormsi laevatee.
Ajalugu
Enne Esimest maailmasõda oli Rohukülas olemas üks jupike primitiivset silda ja rannas üks ait, mille oli oma tarvis ehitanud kohalik mõisaomanik.
Vahetult sõja eel hakati Rohukülla rajama Vene Keisririigi sõjasadamat (osa Tallinna mereväebaasist). Rohuküla mereväebaasi ehitati kaid, mereveemagesti, selle jõujaam, aga ka remondikojad, mageveemahuti jms. Sadamas olid põhja- ja lõunabassein. pisi|293x293px|Vrakk ja parvlaev Tiiu Rohuküla sadamas Samuti rajati kasarmud, ohvitseride elamu, konduktorite elamud, ohvitseride kasiino jms; aga ka miinilaod, suurtükkide laskemoonalaod jms. Peeter Suure Sadamale allus ka merelennubaas, millele omakorda allusid Tahkuna lennusadam ja Kõrgessaare lennusadam.
Sadamasse rajati ka ulatuslik raudteede võrk ja raudteejaam.
Ulatuslike plaanide lõpuleviimise katkestas oktoobris 1917 taganevate Venemaa Ajutise Valitsuse vägede poolt sadamaehitiste hävitamine. Muu hulgas hävitati siis ka vaksalihoone.
Hiiumaale väljuvate ja saabuvate parvlaevade kai lähedal asub vees laevavrakk, mis kuivemal ajal on veest väljas.
Pärast Esimest maailmasõda ja Vabadussõda
1920. aastatel korrastati basseinidevaheline muul.
Teise maailmasõja ajal
1939. aastal sõlmitud Eesti Vabariigi ja NSV Liidu vahelise vastastikuse abistamise pakti alusel anti Eesti poolt sõjaväebaaside tarvis Rohuküla raudteejaama ja sadama rajoon (30 ha) – ümberlaadimise baas ladudega vägede varustamiseks Hiiumaal ja Saaremaal. Tingimusel, et sadam ja selle juurdeveoteed jäävad vabaks üldisele kasutamisele. Nõukogude relvajõududele anti Rohuküla sadamas õigus baseerida kergeid sõjalaevu, õigusega teostada hüdrotehniliste ehitiste remonti, samuti püstitada ajutisi ehitisi, töökodasid ja ladusid. Eesti okupeerimise ja annekteerimise järel tunnistas NSV Liidu Merelaevanduse Rahvakomissariaat oma käskkirjaga 25. veebruarist Tallinna Merekaubasadama I järgu sadamaks (koos Kopli, Tsitre, Ülgase, Rohuküla ja Haapsalu sadamapunktidega).
Pärast Teist maailmasõda
Sadamasild põles pärast Teist maailmasõda. NSV Liidu mereväele allus Eestis 1945. aastal Rohuküla sadam, mida 1945. aasta dokumentides nimetati Rohuküla mereväebaasiks.
1975. aastal ehitati uus sadamahoone.
1995. aastal valmis põhjabasseinis parvlaevade sildumiskai. Enne seda oli kasutamiskõlblik ainult lõunabasseini endine sild number 3. Samal aastal korrastati ka basseinidevaheline muul.
Kaderohi
Eestis on levinud kaks liiki:
Harilik kaksikkannus
Harilik kaksikkannus (Diascia barberae) on mailaseliste sugukonda ja kaksikkannuste perekonda kuuluv õistaimeliik.
Taime nimetus pärineb vanakreeka keelest: δίς (dís – 'topelt') ja ἀσκός (askós – 'kott'). Nimi tuleneb sellest, et taimel on alumise huule tagaküljel kaks kannust.
Ta on osaliselt püstiste ja osaliselt rippuvate vartega üheaastane taim, mis haruneb rohkesti. Lehed on väikesed, ovaalse kujuga ja tumerohelised. Õie värvus on varieeruv: roosa, punane, oranž ja lillakas. Taime kõrgus 15–30 cm laius 23–30 cm, õitseb juulist külmadeni. Taim pärineb Lõuna-Aafrikast.
Kasvutingimused
Taimele on soodsaks tingimuseks pikad päevad ehk tegemist on pikapäevataimega. Vajab päikselist ja sooja kasvukohta ning viljakat, kuid samas vett hästi läbilaskvat pinnast. Mulla pH peaks jääma vahemikku 6,0–6,5. Vajab kasvuperioodil regulaarset kastmist. Sobib kasvatamiseks lillepeenardes, lillekastides ja amplites nii üksikult kui ka kõrvuti teiste suvelilledega. Vihmasel ja külmal suvel võib õitsemine olla pigem tagasihoidlik.
Paljundamine
Paljundatakse nii seemnete kui ka pistikutega. Seemned võib külvata otse aeda 1–2 nädalat enne viimast külma või kasvatada neid sisetingimustes 6–8 nädalat enne istutamist. Tiheda taimestiku saab taimede kärpimisega, mida tehakse kahel korral. Taim ei talu liigniiskust ega ka liigset kuivust. Pikema õitsemise perioodi saavutamiseks tuleks seemned külvata juba veebruaris või märtsis, et taimed piisaval määral ette kasvatada. Parim idanemise temperatuur on 16–18 ºC.
Kahjurid ja haigused
Tõsiseid haigusi taimel ei esine, kuid taimedele meeldiva niiskuse tõttu võivad taimi mõnevõrra kahjustada teod ja nälkjad, keda niiskus ligi meelitab.
Üksikside
Üksikside on kahe aatomi vaheline keemiline side, mille moodustab üks ühine elektronpaar.
Üksikside kuulub kovalentsete sidemete hulka.
David Don
Ka tema vend George Don oli botaanik.
David Doni kirjeldatud taksonitele lisatakse autorilühend D.Don.
Peruu lipp
thumb|200px|Peruu riigilipp thumb|200px|Ametlikel tseremooniatel kasutatav riigilipp thumb|200px|Peruu sõjalipp Peruu lipp on Peruu riigilipp. See on kasutusel alates 1825. aastast.
Lipu punane värv sümboliseerib vabaduse nimel valatud verd ning valge rahu ja õiglust.
Ametlikel tseremooniatel kasutatakse lippu, mille keskmisel laiul on riigivapp.
Mäesuusakool
Mäesuusakool on 2003. aastal asutatud Eesti Suusaliidu liikmesklubi, mida juhib Nils Kroon.
Osvald Vahtra
Osvald Vahtra (8. juuni 1893 Vana-Koiola vald, Põlva kihelkond, Võrumaa – 17. august 1965 Tallinn) oli eesti riigiametnik.
Kurja probleem
Kurja probleem ehk kurjuse probleem on religioonifilosoofias ja teoloogias küsimuste kobar, mis tuleneb Jumala headuse ja maailma ebatäiuslikkuse kokkusobivuse küsitavuses.
Kurja probleemi püüab selgitada ja Jumala headusega sobitada teodiike (ehk jumala õigustamine maailmas aset leidva kurjuse pärast) ja tahtevabaduse kaitsmise mõiste.
Kopsusamblik
Kopsusamblik (Lobaria (Schreb.) Hoffm.) on samblike perekond.
Sandefjord
Linn paikneb Sandefjordi kaldal. Linna ajalugu algab viikingite ajast.
Linn ja selle ümbrus on tähtis Norra puhkepiirkond alates 1837. aastast, kui seal hakati kümblemiseks kasutama väävlivett. 19. sajandi lõpust kuni 1950. aastateni oli linna tähtsamaid tööstusharusid vaalapüük, seal asub ka Euroopa ainus vaalapüügimuuseum. Kuulsust on linnaelanikele toonud ka hülgepüük ning laevaehitus.
Kopsusamblik
Kopsusamblikud on suure lapiku tallusega samblikud.
Sandefjord
1993. aastal kingiti omavalitsusele Gokstadi viikingilaeva koopia "Gaia".
1994. aasta 28.–29. septembril oli kohalikus Torpi lennujaamas pantvangikriis.
Sandefjordis asub Knut Steeni skulptuuripark.
Transport
Sandefjordil on praamiühendus Rootsi lääneranniku Strömstadi linnaga.
Kopsusamblik
Eesti liigid
Eestis leidub võrdlemisi haruldasena kaks kopsusambliku liiki:
Välislingid
Fotosid Lobaria liikidest
Olion
Olion on endine kirjastus Eestis.
Peamiselt kirjastusest Eesti Raamat eraldunud toimetustest moodustatud kirjastus Olion tegutses 1. novembrist 1989 kuni 25. juulini 2013.
Olion kirjastas ilukirjandust, lastekirjandust, ajalooteemalisi raamatuid, biograafiaid ja aimekirjandust.
Olioni tuntumad raamatusarjad olid "Suuri mõtlejaid", "Persoon" ning "Maailm ja mõnda".
Höfuðborgarsvæði
Höfuðborgarsvæði on 1. järgu haldusüksus (piirkond) Islandi edelaosas, mis hõlmab pealinna Reykjavíki ja veel kuus valda (Kópavogur, Hafnarfjörður, Garðabær, Mosfellsbær, Seltjarnarnes ja Kjósarhreppur).
Hoolimata väikesest pindalast elab Höfuðborgarsvæðis 64% Islandi elanikkonnast.
Viited
🇮🇸
Koreograafide loend
''Siin on loetletud koreograafe.
Paraguay lipp
thumb|300px|Paraguay lipu esikülg thumb|300px|Paraguay lipu tagakülg Paraguay lipp on Paraguay Vabariigi lipp.
Cunninghami araukaaria
Cunninghami araukaaria (Araucaria cunninghamii) on igihaljaste okaspuude liik araukaaria perekonnast araukaarialiste sugukonnast.
Puu kasvab kuni 40 meetri kõrguseks. Tüve läbimõõt on kuni üks meeter. Oksad on peenikesed ja hargnevad, okkad paiknevad okste tipus. Okkad on 1–2 cm pikkused, 2 mm paksused ja 4 mm laiused; noorel puul nõeljad, vanemana soomusjad. Käbid on munajad, 8–10 cm pikkused ja 6–8 cm läbimõõduga. Käbid lagunevad pärast küpsemist ning vabastavad söödavad seemned.
Puit on sirgekiuline, kollakas- kuni helepruun, vähe vastupidav. Puidu tihedus on 560 kg/m³.
Puul on kaks varieteeti:
Puu vaiku on kasutatud sideainena. Puidust valmistatakse vineeri, ehitusdetaile, mööblit, paate.
Norðurland eystra
Norðurland eystra on 1. järgu haldusüksus (piirkond) Islandi põhjaosas. See on pindalalt teine piirkond Islandil Suðurlandi järel.
2022. aasta seisuga elas seal 31 161 inimest, millega see on Islandi rahvaarvult kolmas piirkond Höfuðborgarsvæði ehk pealinnapiirkonna ja Suðurlandi järel.
Sakussaare mõis
Sakussaare mõis, ka Sakko mõis (saksa keeles Sakkosaar) oli Palmse mõisa karjamõis Kadrina kihelkonnas Virumaal. , tänapäeva Sakussaare küla lähedal Haljala vallas   Lääne-Virumaal.
Soomukse mõis
Soomukse mõis (saksa keeles Somekos) oli Tõdva-Kõnnu mõisa karjamõis Kadrina kihelkonnas Virumaal. , tänapäeva Arbavere küla lähedal Kadrina vallas   Lääne-Virumaal.
Murrak
Murrak on murde paikkondliku eripäraga alajaotus.
Eesti dialektoloogias peetakse murraku all silmas enamasti kihelkonnamurdeid. Mõnikord võib kihelkonnas olla rohkem kui üks murdepruuk.
Suhteliselt sarnase keelestruktuuriga murrakuid ühendab murrakurühm.
Adidas
Adidas AG on Saksa päritolu rahvusvaheline korporatsioon, mille tegevusalade hulka kuuluvad spordijalatsite, -rõivaste ja -aksessuaaride disain ja tootmine. Korporatsiooni peakontor asub Baieri liidumaal Herzogenaurachis.
Ajalugu
Adidas oli kõigepealt spordijalatsite, hiljem ka sporditarvete ja -rõivaste kaubamärk. See on registreeritud 1949 ja kuulub firmale Adidas AG.
Adolf Dassler hakkas 1920 valmistama linasest riidest treeningjalatseid jooksjatele. Hiljem hakkas ta tootma jalgpallisaapaid, mis olid libisemise vältimiseks varustatud tema leiutatud metalltihvtidega. 1924. aastal asutas ta koos vanema venna Rudolf Dassleriga pereettevõtte Gebrüder Dassler, Sportschuhfabrik.
Saksa sportlased kandsid Dassleri jalatseid juba 1928. aasta suveolümpiamängudel. Neid kandis ka Jesse Owens.
Kaubamärk registreeriti siis, kui Adolf Dassler asutas 1949. aastal eraldi ettevõtte. Kaubamärgi nimi on kokku pandud Adolf Dassleri hüüdnimest Adi ning tema perekonnanime esimestest tähtedest.
Adidase kaubamärgi all on litsentsiga jalatseid toodetud ka välismaal. Esimesena tegi seda Norra ettevõte Gjøvik Skofabrik aastatel 1956–1985.
1956. aasta suveolümpiamängudel kasutas Adidas AG esimese ettevõttena oma toodete reklaamimiseks tuntud sportlasi.
1960. aastateks oli sellest saanud juhtiv spordijalatsite kaubamärk. Tollal hakati tootma ka spordirõivaid ja palle.
Pärast Adolf Dassleri surma juhtis 1978–1984 ettevõtet lesk Käthe Dassler ning 1985–1987 poeg Horst Dassler.
1983. aastal rajas Horst Dassler sponsoriseltsi International Sports, Culture and Leisure (ISL), mis tegi tihedat koostööd ROK-i ja FIFA-ga ning nende juhtide Juan Antonio Samaranchi ja João Havelange'iga. Horst Dasslerit peeti spordimaailma mõjuvõimsaimaks isikuks. 2001. aastal läks ISL pankrotti.
1989. aastal kujundati perekonnaettevõte ümber aktsiaseltsiks. Aastatel 1990–1993 kuulus see Prantsuse ettevõtjale Bernard Tapie.
1990. aastatel ettevõte restruktureeriti ja tootmine viidi üle Aasiasse. 1995. aastal noteeriti Adidas AG börsil.
1997. aastal võeti üle 1947. aastal asutatud Prantsuse ettevõte Salomon S. A., mis tootis muu hulgas golfivarustust (kaubamärk TaylorMade ning suuski ja muud suusavarustust. Ettevõtte nimeks sai adidas-Salomon AG. See oli Nike järel suuruselt teine sporditarvete tootja maailmas. 2005. aastal müüdi Salomoni grupi talisporditarvete osa Soome sporditarvete tootjale ettevõttele Amer Sports Corp. Kaubamärk TaylorMade jäi Adidasele.
2006. aastal võeti üle konkurent, peamiselt spordijalatseid tootnud Reebok International Ltd. Kontserni nimeks sai jälle Adidas.
Logo
Logol on 1949. aastast saadik kolm triipu.
Viktor Tsoi
Viktor Tsoi (vene keeles Виктор Робертович Цой; 21. juuni 1962 Leningrad – 15. august 1990 Sloka-Talsi maantee 35. kilomeeter; 2,5 km Ķesterciemsi külast Tukumsi rajoonis, tänapäeva Sēme vallas) oli vene laulja, laulukirjutaja ja näitleja, vene rokkmuusika üks alusepanijaid. Ta isa oli Kasahstanis sündinud korealane ja ema venelane.
Venemaal on olnud vähe lauljaid, kes on nii noorelt oma põlvkonna ikooniks kujunenud ja kellel on olnud nii tohutu mõju oma žanrile ja inimestele.
Viktor Tsoi asutas 1982. aastal rokkansambli Kino, olles ansambli juht ning kõigi laulude sõnade ja peaaegu kõigi laulude muusika autor. Ta oli ka ansambli solist ja mängis rütmikitarri. Bändi teised liikmed aeg-ajalt vahetusid. Pärast Tsoi surma läks ansambel laiali.
1988. aastal valmis film "Igla" (Nõel), kus Tsoi mängis peaosa ja oli ühtlasi helilooja. See oli üks esimesi filme NSV Liidus, mis tõstatas narkomaania ja narkootikumide äriga seotud organiseeritud kuritegevuse probleemi. Selle filmi eest valiti Tsoi 1989. aastal aasta parimaks meesnäitlejaks NSV Liidus. Film võitis 1990. aastal Nürnbergi filmifestivalil peaauhinna.
Tsoi oli abielus Marianna Tsoiga. Abielust sündis 1985. aastal poeg Aleksandr. 1987. aastal jättis Viktor oma naise ja poja maha ning läks teise naise Natalja Razlogova juurde, kuid tema abielu ei lahutatud.
Viktor Tsoi maeti Peterburi Bogoslovskoje kalmistule. Kohe sai hauast palverännu koht, nii nagu Jim Morrisoni hauast Pariisis.
Filmograafia
thumb|160px|Viktor Tsoile pühendatud Venemaa postmark
Portsmouth (New Hampshire)
Portsmouth on linn Ameerika Ühendriikides New Hampshire'i osariigis Rockinghami maakonnas.
Portsmouth asutati 1630. aastal ning kandis algul Piscataqua nime (Piscataqua jõe järgi, mille suudme lähedale küla rajati).
Linn on saanud nime Inglismaal Hampshire'i krahvkonnas asuva Portsmouthi linna järgi. Nimelt oli New Hampshire'i koloonia rajaja John Mason (eluaastad 1586–1635) olnud Inglismaal Portsmouthis sadamakapten.
1653. aastal sai Portsmouth linnaõigused. Linnast sai juba 18. sajandil laevaehituskeskus.
5. septembril 1905 sõlmiti linnas Portsmouthi leping, millega lõpetati Vene-Jaapani sõda.
Välislingid
pisi|250px|Congress Street Portsmouthis
Suðurland
Suðurland on 1. järgu haldusüksus (piirkond) Islandi lõunaosas. See on Islandi kõige suurema pindalaga piirkond.
2022. aasta seisuga elas seal 32 437 inimest, millega see on Islandi rahvaarvult teine piirkond Höfuðborgarsvæði ehk pealinnapiirkonna järel.
Viited
🇮🇸
Lont
pisi|Elevant londiga oksi haaramas. Lont (proboscis) on looma kehaosa, mis on evolutsiooni käigus kujunenud ülamoka või ülahuule ja nina liitumisel. Suurimetajad kasutavad lonti lisaks hingamisele ja haistmisele ka kompimis- ja haaramiselundina, veeammutaja ja puhastamiselundina. Lont on loomale peamine toitumisvahend. Toit ei liigu küll otseselt londi kaudu, kuid selle abil toimetatakse toidupalad, rohttaimed ja ka joogivesi suhu. Salaküttide püünistes vmv. londi kaotanud elevant on määratud piinarikkale näljasurmale. Üksnes varajases nooruses ei vaja elevandipoeg toitumisel lonti, kuna emapiima imeb ta suuga.
Pakistani lipp
pisi|Pakistani lipp Pakistani lipp on Pakistani riigilipp.
Lont
Väiksema londitaolise ninaga loomi on laias maailmas veel mitmeid (nt taapirid, lonthülged), kuid nende "londid" pole nii pikad ja paindlikud. Mitmel muul moel etteulatuvaid loomade näosi, mis moodustuvad nina(miku)st, üla- ja alalõuast nimetatakse koonudeks. Eelkõige kasutatakse seda terminit koerlaste puhul.
Pakistani lipp
Lipp on kasutusel alates 11. augustist 1947.
Lipp on jagatud kaheks väljaks: vasakpoolne kitsam on valge ja parempoolne laiem tumeroheline. Rohelisel väljal on valge kuusirp ja viietipuline täht. Lipu küljepikkuste suhe on 2:3.
Lont
Tuntumad londiga loomad on aafrika elevant ja india elevant, väljasurnud olenditest meriteeriumid ja mitmete eri ajastute mammutid.
Norðurland vestra
Norðurland vestra on 1. järgu haldusüksus (piirkond) Islandi põhjaosas. See on Islandi kõige väiksema rahvastikutihedusega piirkond.
2022. aasta alguse seisuga elas seal 7405 inimest. Ainult Vestfirðiri piirkonnas elas veel vähem inimesi.
Piirkonna halduskeskus on Sauðárkrókur.
Viited
🇮🇸
Alliku (Alutaguse)
Alliku on küla Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Iisaku valda.
Dihapnik
Dihapnik ehk molekulaarne hapnik (O2) on hapniku kui lihtaine kõige levinum allotroopne vorm, milles molekul koosneb kahest aatomist.
Lähemalt on sellest juttu artiklis Hapnik
James I
James I nime kandvaid monarhe on olnud mitu:
Paapua Uus-Guinea lipp
thumb|150px|Paapua Uus-Guinea lipp. Lipu proportsioonid 3:4
Paapua Uus-Guinea lipp võeti kasutusele 1. juulil 1971, ehkki riik ise iseseisvus aastal 1975.
Lipul on kujutatud kahte kolmnurka: musta ja punast. Punasel kolmnurgal on kujutatud paradiisilindu - kohalikku rahvuslindu. See kolmnurk sümboliseerib Paapua Uus-Guinea teket. Lõunaristi kujutamine mustal kolmnurgal viitab seotust Austraaliaga ja teiste Vaikse ookeani lõunaosa riikidega. Must, punane ja kollane on ka Paapua Uus-Guinea traditsioonilised värvid.
Vahel on need viis tähte olnud ka seotud legendiga viiest õest.
Kaika suveülikool
Kaika suveülikool (võru keeles Kaika suvõülikuul) on võru ja laiemalt lõunaeesti keelele ja kultuurile pühendatud igasuvine mitmepäevane ettekannete ja etlemistega üritus.
Suveülikoolis on esitatud Madis Kõivu, Bernard Kangro, Kauksi Ülle, Sven Kivisildniku ja teiste võrukeelseid näidendeid.
Kaika suveülikoolidest kasvas välja Võru instituudi loomise mõte.
Igaks Kaika suveülikooliks valitakse rektor, kes vastutab suveülikooli sisu eest. Korraldamisel aitavad rektorit Võro Selts VKKF ja toimumiskoha kohalik rahvas.
Seni on peetud järgmised Kaika suveülikoolid:
Panama lipp
Panama lipp on Panama ametlik lipp.
Plagu on jagatud neljaks võrdseks väljaks, vardapoolne ülemine väli on valge, ning sellel on sinine viisnurkne täht, alumine väli on sinine. Lehvipoolne ülemine väli on punane, alumine aga valge ja sellel punane viisnurkne täht. Lipu ametlikud proportsioonid on 2:3, kuid kasutatakse ka 1:2.
Sinine (PMS 300C) ja punane (PMS 186C) on Panama suurimate võimuparteide, konservatiivide ja liberaalide värvid. Valge tähistab nende kahe partei koosmeelt, aga ka rahu. Sinine sümboliseerib Atlandi ookeani, rahva ausust ja puhtust, punane aga Vaikset ookeani, rahvast kaitsvaid seadusi ja võimu. Tähed kujutavad Panama kanali kummaski otsas asuvaid linnu, Panamád ja Colóni.
Ajalugu
Esialgsel lipul, mida kasutati 3. novembrist kuni 20. detsembrini 1903, olid värvid teises järjekorras, nimelt vardapoolsetel väljadel oli ülemine väli sinine ja alumisel valgel väljal sinine viisnurkne täht, lehvi pool aga alumine väli punane ja ülemisel valgel punane viisnurk.
Uus riigi- ja rahvuslipp lehvis esmakordselt 20. detsembril 1903. Selle valmistasid Amador Guerrero ja tema naine Maria Ossa de Amador.
Václav II (täpsustus)
Vaclav II nime all on tuntud:
William Aiton
thumb William Aiton (1731 – 2. veebruar 1793) oli šoti botaanik.
Roheline raamat
"Roheline raamat" on kirjastuse Varrak ökoloogiateemaliste raamatute sari.
William Aiton
Aastal 1759 sai ta Kew' botaanikaaia direktoriks ning jäi sellele ametikohale kuni oma surmani.
Nälghein
Nälghein (Spergula L.) on rohttaimede perekond nelgiliste sugukonnas.
William Aiton
Aastal 1789 avaldas ta botaanikaaia taimede kataloogi "Hortus Kewensis".
Roheline raamat
Selles sarjas on ilmunud:
Nälghein
Nälgheinte vars on juba alusel harunenud. Lehed lineaalsed, peaaegu naaskeljad või niitjad. Abilehed väga väikesed, valkjad, kilejad, varisevad. Õied valged, hõredates tipmistes ebasarikates. Seemned mustad, kitsa või laiema äärisega.
Eestis on levikult tavaline harilik nälghein (Spergula arvensis L.). Väga haruldane on kevad-nälghein (Spergula morisonii Boreau).
William Aiton
Ka tema poeg William Townsend Aiton oli botaanik.
William Aitoni kirjeldatud taksonitele lisatakse autorilühend Aiton.
James II
James II nime all on tuntud mitu monarhi:
Hallhüljes
Hallhüljes (Halichoerus grypus) on loivaliste (Pinnipedia) seltsi hülglaste (Phocidae) sugukonda kuuluv veeimetaja.
Hallhüljes on Läänemere imetajatest suurim. Ta on üks kahest Eestis elavast hülglasest, samanimelise perekonna ainuliik.
Uku mõis
Uku mõis (saksa keeles Ukko) oli Vohnja mõisa karjamõis Kadrina kihelkonnas Virumaal. , tänapäeva Uku küla lähedal Kadrina vallas   Lääne-Virumaal.
Hallhüljes
Süstemaatika ja nomenklatuur
Hallhülge ladinakeelse nimetuse tähendus tuleb kreekakeelsetest sõnadest Halios – meri, khoiros – siga ja grupos – konksnina. "Konksnina" viitab isase hallhülge koonule, mis on ninamiku kohalt kumer.
Levik
Hallhüljes asustab Atlandi ookeani põhjaosa, leviku järgi saab populatsiooni jagada kolmeks.
Eesti rannikuveed asuvad hallhülge pideva levila kaguosas. Hallhüljes on Eestis peamiselt läänepoolse levikuga, suuremad lesilad ja poegimisalad jäävad Lääne-Eesti saarestiku vetesse. Seal asustab hallhüljes valdavalt avamerelise asendiga alasid Soome lahe suudmes, saarestiku läänerannikul ja Liivi lahe põhjaosas. Soome lahest on teada ainult kaks pidevalt kasutatavat puhkeala: Uhtju ja Malusi saartel. Väinameres on hallhülgeid arvukalt vaid kevadise karvavahetuse perioodil Hari kurgus, kuid üksikuid isendeid või väiksemaid rühmi võib kohata kogu jäävaba perioodi vältel.
Arvukus
Enamik hallhülge populatsioone on stabiilsed või kasvavad.
Läänemeres vähenes hallhülge arvukus 20. sajandil tugevalt. Jahistatistikal baseeruvate hinnangute põhjal oli umbes 100 aastat tagasi Läänemere populatsiooni suuruseks 88 000 – 100 000 looma, kuid 1970. aastate lõpuks oli liigi arvukus Läänemeres vähenenud 4000 isendini. Viimastel aastakümnetel on hallhülge arvukus Läänemeres hakanud kasvama, iga-aastased karvavahetusaegsed loendused näitavad Rootsi populatsiooni arvukuse suurenemist umbes 7,5% aastas.
2020. aastal loendati Läänemeres karvavahetusaegse loenduse käigus 40 075 isendit. 2022. aastal loendati hallhülge riikliku seire käigus 6031 isendit.
Välimus
Hallhülge karvastikus domineerivad hallikad toonid, mõnikord võib leiduda looma peal, kaelal, kõhul ja loibadel ka punakat tooni. Isased on tavaliselt tumedama põhivärvusega, millest eristuvad heledamad laigud. Emaste karvkate on heledamat tooni ja laigud nende seljal on rohkem ühte sulanud. Vanadel isasloomadel on kaelapiirkonnas 3–4 silmatorkavat kurdu.
Hallhülgel on võrreldes viigerhülgega kolmnurksem pea kuju ja pikem koon. Hallhülge koon ei ole profiilis eristunud, vaid kulgeb sirgjooneliselt pealaest ninani. Isaste hallhüljeste koon lai ja ninamiku kohalt kumer, emastel on lamedam profiil ja saledam ninamik.
Eluiga
Hallhülge eluiga jääb tavaliselt 15–25 aasta vahele. Vanim loodusest leitud isend oli 46-aastane emane.
Suure tihedusega poegimisaladel on tavaline poegade suremus 20%, erandjuhtudel võib see küündida 80%-ni. Läänemere jääl on poegade suremus väiksem, tavaliselt alla 5%.
Elupaik
pisi|Hallhüljes Soome lahes Hallhüljes on valdavalt avamerelise eluviisiga hülgeliik. Rannalähedastes madalates lahtedes, jõesuudmetes ja mõnikord ka sadamate juures võib hallhülgeid näha peamiselt kevaditi ja sügiseti, kui hülged järgnevad koelmutele siirduvatele kaladele.
Lesilateks on madalad laiud ja karid, kuhu hülged kogunevad suurte rühmadena puhkama. Lesilatesse kogunevad loomad kogu jäävaba perioodi vältel, suurimad on karjad kevadise karvavahetuse ajal. Hallhüljeste puhkealasid iseloomustavad peamiselt järgmised tunnused:
Hallhüljes sigib tavaliselt ajujää ja kinnisjää piirialal. Selle jäätüübi levik sõltub talve karmusest. Pehmetel talvedel on hallhüljestele sigimiseks sobivad piirkonnad jäävabad ja hallhülged kogunevad poegima lähedalasuvatele saartele.
Toitumine
Hallhüljes on paindliku toiduvalikuga ja arvatavasti ei söö iga päev. Täiskasvanud looma päevane toiduvajadus on umbes 5–7 kg ehk ligikaudu 6% oma kehamassist. Peamiseks toiduks on mitut liiki kalad, kuid vähemal määral ka vähid ja limused.
Eestis kasutab hallhüljes toitumiseks kogu Eesti rannikumerd. Toitumisalad on tõenäoliselt sesoonselt seotud massiliselt esinevate kalaliikide liikumise ja levikuga.
Hallhüljes võib toitumisel püüda saaki ka kalapüügivõrkudest, eriti seisevvõrkudest ja muudest liikumatutest püügivahenditest. Selle käigus võivad loomad ka hukkuda.
Sigimine
Kirde-Atlandil sünnivad pojad septembrist detsembrini, Loode-Atlandil jaanuaris või veebruaris. Läänemerel on poegimisperiood veebruarist aprillini.
Emane hallhüljes sünnitab korraga ühe, väga harva ka kaks poega. Pojad kaaluvad sündides 10–12 kg. Pojad sünnivad nägijatena ja on kaetud lootevillaga, mis asendub umbes 3 nädala pärast päriskarvaga. Laktatsiooniperiood kestab keskmiselt 17–19 päeva, selle jooksul võtavad pojad kaalus juurde 30–40 kg. Iseseisvalt toituma hakkavad pojad 1–2 kuu vanuselt.
Suguküpseks saavad emased 4–5-aastaselt, isasloomad 5–6-aastaselt.
Paaritumine toimub umbes 3 nädalat peale poegimist. Tiinus kestab 8,5 kuud, hilinenud implantatsiooni puhul 11 kuud.