cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Akadeemiline Põllumajanduse Selts
Seltsi peamiseks eesmärgiks on seltsitegevuse pakkumine liikmetele. Korra kuus toimuvad teaduslikud ettekandekoosolekud. Korra aastas toimub teaduskonverents koos aastakoosolekuga, kus tehakse kokkuvõtteid eelnevast. Traditsiooniliselt toimub jõulukoosviibimine ja Eesti Vabariigi aastapäeva aktus. Mõnel aastal võetakse ette õppe- ja ajalooreisid. Viimati tehti suvine reis Vormsile ja Ahvenamaale.
Seltsi juures tegutseb loomakasvatuse ja mesinduse terminoloogia toimkond. 2019. aastal taastatakse presidendi ettepanekul seltsi ajaloo uurimise toimkond.
Ajalugu
APSi esimesel perioodil (1920–1940) tegutses see Tartu Ülikooli juures, pärast taasasutamist aga Eesti Põllumajandusülikooli (praegune Eesti Maaülikool) juures.
23. oktoobril 1920 peeti emakeelse Tartu ülikooli põllumajandusteadlaste ringi asutamiskoosolek, mil selle liikmeks astumiseks esitasid sooviavalduse 41 põllumajandusteaduskonna üliõpilast. Sellele organisatsioonile võeti varsti uueks nimeks Akadeemiline Põllumajanduslik Selts – APS, mis iseloomustas seda paremini. Seltsi esimeseks esimeheks oli üliõpilasest õppejõud Karl Zolk (Leius) ja aastatel 1921–1940 professor Peeter Kõpp.
APS-i kuulusid mitmed endisaegsed nimekad põllumajandusteadlased ja -eriteadlased. Teiste seas olid eluaegsed liikmed mag. chem. Osvald Hallik, mag. agr. Juhan Hindriko, agr. Kristjan Jaama, dr. agr. E. Jaska, dr. agr. Elmar Järvesoo, dr. agr. M. Järvik. mag. agr. Arnold Kivimäe, mag. agr. Ants Käspre, dr. agr. Peeter Kõpp, dr. s.c. nat. Elmar Lepik, dr. agr. Elmar Liik, dr, agr. August Miljan, mag. agr. August Muuga, mag. agr. Joosep Nõu, õp, agr. Theodor Pool, dr. agr, Leo Rinne, dr. agr. Nikolai Rootsi, mag. agr. Endel Vint jt.
APS on välja andnud mitmeid üllitisi, näiteks 1921–1940 ilmus ajakiri Agronoomia, aastast 1990 ilmub samasisuline Agraarteadus. Agronoomia oli teaduslik-populaarteaduslik põllumajandusteemaline ajakiri. Agronoomias avaldati originaaluurimusi ja -artiklid, reisikirjeldusi, mõttevahetusi, arvustusi, referaate väliskirjandusest, kutsekorralduse kroonikat, personaaliat.
APS-i liikmete enesearendustöö ei piirdunud ainult liikmete isetegevusega seltsi kitsamas ringis, vaid liikmed lahendasid ka praktilisi küsimusi, millest põllumajandusele oli otsene käsu. Nii koostas selts esimese viieköitelise põllumajanduse suurteose – “Põllumehe käsiraamat", andis välja ajakirju Agronoomia ja Taluperenaine, aitas kaasa mitmeköitelise koguteose „Eesti“ koostamisele jne.
2016. aastal ilmus seltsi ajalugu käsitlev koguteos "Akadeemiline Põllumajanduse Selts 95. 1920-2015", mille toimetuses olid Ell Vahtramäe, Alo Tänavots ning Marko Kass. Juubelikogumikule kirjutas saatesõna president Arnold Rüütel.
Pärast seltsi taasasutamist on seltsi liikmeks võetud valdavalt teaduskraadiga põllumajandusteadlasi. Pärast taasasutamist 1989. aastal kasvas seltsi liikmete arv kiiresti. Esimese kolme tegevusaastaga seltsi liikmete arv kahekordistus, olles 1992. aasta alguseks juba 178 liiget. Ka hiljem kasvas liikmesus märkimisväärselt: 1995. aastal 199 liiget, 1996. aastal 224 liiget, 1998. aastal 237 liiget. 2016. aasta alguses oli seltsis 234 liiget kõikidest põllumajandusteaduste valdkondadest. 2020. aasta aruandeperioodiks on liikmeid 211. Auliikmeid 31, viimati anti auliikme nimetus pm-dr Ants Benderile (2018).
6. märtsil 2018 andsid Eesti Teaduste Akadeemia saalis assotsiatsioonilepingule allkirjad Akadeemia president akadeemik Tarmo Soomere ja Akadeemilise Põllumajanduse Seltsi president Marko Kass.
Presidendid
APS-i auliikmeks on valitud alates 1991. aastast 25 teadlast ning elutööpreemia on saanud 18, aastapreemia 24 ja noortepreemia 15 teadlast.
Joonestaja
Joonestaja on üksikasjaliste tehniliste plaanide või tehniliste jooniste valmistaja, kas käsitsi paberile joonestades või arvuti abil.
Tänapäeval on levinumad CAD-joonestamine ja BIM-joonestamine.
Käsitsi paberile joonestamiseks kasutatakse mitmesuguseid pliiatseid või tušši ning erinevaid joonlaudu ja malle või joonestuslauda.
Apostlite kirik (Konstantinoopol)
pisi|250px|Munk Jakobos Kokkinobaphose [[homiiliate kogu (12. sajand). Illustratsioonil kujutatud taevaminemispüha võib olla paigutatud Apostlite kirikusse. Bibliothèque nationale de France, Paris, MS gr. 1208, fol. 3v.]] pisi|250px|Püha [[Johannes Kuldsuu säilmete viimine Apostlite kirikusse. Miniatuur Basileios II menologion 'ist, 985. aastast, Vatikani raamatukogu]] Apostlite kirik (kreeka keeles Ἅγιοι Ἀπόστολοι Agioi Apostoloi; türgi keeles Havariyyun Kilisesi; inglise keeles Church of the Holy Apostles) oli Ida-Rooma riigi pealinnas Konstantinoopolis paiknev õigeusu kirik. Sinna olid maetud keiser Constantinus Suur ja mitmed teised Rooma keisrid.
Ajalugu
Esialgne ehitis püstitati juba 4. sajandil, hilisemad keisrid laiendasid kirikut. Hagia Sophia järel oli see suuruselt ja tähtsuselt teine pühakoda Konstantinoopolis. Nikolaos Mesarites kirjutas ajavahemikus 1198–1203 "Ekphrasise", Pühade Apostlite kiriku kirjelduse. Tekst on koos teiste Mesaritese tekstidega säilinud ühes 13. sajandi käsikirjas, mis on kahes köites (Cod. Ambrosianus gr. 350 ja Cod. Ambrosianus gr. 352).
Kui osmanid Konstantinoopoli 1453. aastal vallutasid, oli Apostlite kirik lühikest aega oikumeenilise patriarhi residents. Kuid kolm aastat hiljem lahkus patriarh lagunema hakkavast kirikust ja 1461. aastal lammutati hoone ning ehitati selle asemele Fatih-mošee.
Arhitektuur
Konstantinoopoli Apostlite kiriku arhitektuurist arvatakse mõjutatud olevat Johannese basiilika Efesoses (varemeis), Püha Markuse kirik Veneetsias, Saint-Front' katedraal Perigueux's ja Padova Püha Antoniuse basiilika.
Harkivi inimõiguste kaitserühm
Harkivi inimõiguste kaitserühm on üks vanimaid ja aktiivsemaid Ukraina inimõiguste organisatsioone. Juriidilise isikuna asutati 1992. aastal, kuid tegutseb Ukraina NSV-s inimõiguste kaitserühmana 1988. aastast Seltsi "Memorial" all. See oli esimene ametlik inimõigusorganisatsioon endises NSV Liidus. Paljud organisatsiooni liikmed osalesid 1960.–1980. aastate inimõiguste liikumises.
Liidud
Harkivi inimõiguste kaitserühm on koalitsiooni "Õiglus rahu nimel Donbassis" liige.
Auhinnad
ELi/USA demokraatia ja kodanikuühiskonna auhind (1998)
Vaata ka
Ukraina inimõiguste järelevalve korrakaitses jälgijate ühendus
Turu plats (Rakvere)
pisi|Rakvere Turu plats pisi|Skulptuur "[[Noormees jalgrattaga muusikat kuulamas"]] pisi|left|Rakvere Turu plats, taamal [[Rakvere turuhoone]] Turu plats on Rakveres Südalinna linnaosas asuv 2004. aastal valminud moodne Rakvere keskväljak (ametlik nimi Turu plats). pisi|left|[[Rakvere turuhoone]] pisi|Rakvere Turu plats Turu plats asub Laia tänava, Kastani puiestee ja Laada tänava vahelisel alal.
Keskväljaku ääres asub Ferdinand Gustav Adoffi projekteeritud Rakvere turuhoone ja algne Eesti Panga Rakvere osakonna hoone, lisaks veel Rakvere linna aukodanikule Arvo Pärdile pühendatud skulptuur "Noormees jalgrattaga muusikat kuulamas".
Väljakut kaunistavad huvitava kujuga valgustid, purskkaev, jõulukuuse koht, pingid, raudkividega kaetud sõõrid, samuti puidust alused, millele saab paigutada välikohviku laudasid või kasutada estraadiks. Väljakul on ka omanäoline raudmunakividega kaetud küngas. Keskväljaku lahenduse autorid olid Villem Tomiste, Ott Kadarik ja Mihkel Tüür Tallinna arhitektuuribüroost Kosmos.
Väljaku ümber on koondunud ostukeskus, poed, apteegid, söögikohad, kohvikud, pangad ja turismiinfokeskus.
Väljak rajati 1908. aastal. Kuni 2003. aastani tegutses platsil avaturg. Turuputkad-letid lammutati ja avaturg koliti Laada tänavale. selleks muutis Rakvere Linnavolikogu Laada ja Võidu, Laada põigu ja Veski tänavaga piirneva maa-ala detailplaneeringut. Kesklinna detailplaneeringuga oli ette nähtud Kastani puiestee läbimurre üle Turu platsi Laada põik tänavasse. pisi|left|Rakvere Turu platsi jõulukuusk 2015 pisi|Rakvere Turu platis jõulukuusk 2017
Guadalupe maakond
thumb|Guadalupe maakonna kohtumaja Seguinis Guadalupe maakond (Guadalupe County) on maakond USA-s Texase osariigis.
Maakonna halduskeskus on Seguin.
Õpetaja Heinamaa
pisi|Rakvere Vabadussõja mälestussammas Õpetaja Heinamaa on üks Rakvere 19 linnaosast.
Asukoht
Õpetaja Heinamaa linnaosa piirneb lõuna poolt Karja tänava ja Saueaugu tänavaga, ida poolt Vabaduse tänava ja osaliselt Lai tänavaga. Põhja poolt on piiriks Ausambamäe park (rahvakeeii Pätipark või Mendipark) ja Rakvere spordihalli parkla ning lääne poolt Spordi tänav ja selle pikendus Karja tänavani.
Guadalupe maakond
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 131 533. Aastal 2000 oli elanike arv 89 203.
Ajalugu
Guadalupe maakond moodustati 1846. aastal Bexari ja Gonzalese maakonna osadest. Maakond on saanud nime Guadalupe jõe järgi.
Õpetaja Heinamaa
Linnaruum
Õpetaja Heinamaa linnaosas Ausambamäe pargi ja Rakvere Gümnaasiumi hoone (Vabaduse 1) vahel asub endine Vabaduse plats, kuhu on rajamisel Rakvere Riigigümnaasiumi hoone. Platsi läheduses paiknevad ka Rakvere Karmeli koguduse hoone (Lai tänav 25), Muusika- ja Kunstikooli KAUR hoone (Lydia Koidula tänav 4) ning Rakvere Pauluse kirik (Vabaduse tänav 4).
Tákis Chatzigeorgíou
pisi|Tákis Chatzigeorgíou (2014) Tákis Chatzigeorgíou (kreeka keeles Τάκης Χατζηγεωργίου; sündinud 11. detsembril 1956 Páno Akourdáleias) on Küprose ajakirjanik ja poliitik (Töörahva Progressiivne Partei). Ta on 2009. aastast Euroopa Parlamendi liige.
Tööstuspsühholoogia
Tööstuspsühholoogia on rakenduspsühholoogiasse kuuluv psühholoogia haru, mis on suunatud tööstuses tekkivatele psühholoogiateadmisi nõudvatele ülesannetele. Tavaliselt on need seotud inimese, masina ja organisatsiooni vaheliste suhetega.
Tákis Chatzigeorgíou
Ta sündis Páno Akourdáleias (asub Paphose ringkonnas Küprosel). Ta õppis õigusteadust ja ajakirjandust Ateena ülikoolis. Pärast ülikooli lõpetamist naasis Küprosele, kus asus tööle vabakutselise ajakirjanikuna. Ta sai Küprose ringhäälingu telekanalis tuntuks jutusaates "Piirideta". Aastatel 1995–2007 töötas ta Küprose raadiojaamas Radio Astra 92,8.
Aastatel 1996–2009 oli ta Küprose parlamendi liige. 2009. aastast on ta Euroopa Parlamendi liige, kuuludes Euroopa Ühendatud Vasakpoolsete ja Põhjala Vasak-Roheliste fraktsiooni.
Kivi-Vigala paisjärv
pisi|Kivi-Vigala paisjärv Kivi-Vigala paisjärv on järv Rapla maakonnas Märjamaa vallas Kivi-Vigala külas. Veekogu pindala on 0,9 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 652 m.
Saatse saabas
pisi|Saatse saapa asukohaskeem Eesti ja Venemaa piiril
Saatse saabas (vene keeles Саатсеский сапог) on osa Venemaa Petseri rajooni territooriumist, mis on sopistusena ümbritsetud Eesti territooriumist. Umbes 1 km pikkune saapakujuline ala pindalaga 115 ha asub Saatse küla lähedal, seda läbib Värska–Ulitina tee (ehk Saatse–Värska tee).
Saatse saabas tekitab kohalikele elanikele probleeme, kuna osa olulisest ühendusteest läbib naaberriigi territooriumi, millele tohib siseneda vaid viisaga. 2014. aasta alguse seisuga on Saatse saabast lubatud läbida ainult sõidukiga (bussis, autos või jalgrattaga) ja peatumata, mitte jalgsi. Sesniki külast pääseb kohalikku keskusse Värskasse kas läbi Venemaa territooriumi või 20 km pikkuse ringiga; Lutepää külast viib aga tee nii Värska (nn Lutepää kolmnurk) kui ka Saatse poole (Saatse saabas) üksnes läbi Venemaa.
Saatse saapa probleemi lahendamist loodetakse Eesti-Venemaa piirilepingult. 18. veebruaril 2014 allkirjastasid Eesti välisminister Urmas Paet ja Venemaa välisminister Sergei Lavrov Moskvas järjekordse Eesti-Venemaa piirilepingu. Uus piirileping ei ole jõustunud, oodates mõlema riigi parlamendis ratifitseerimist.
Piirijoone kulgemises leppisid Eesti ja Venemaa kokku juba 2005. aastal allkirjastatud piirilepingutes. Üldjoontes fikseeriti selles Eesti idapiiriks Eesti NSV kunagine administratiivpiir. Piiri õgvendati mõnes kohas. Muuhulgas likvideeriti Põlvamaal (praegu Võrumaal) asunud nn Saatse saabas – Venemaa territooriumi sopistus Eestisse, mis takistab Saatse ja Lutepää küla elanike vaba liikumist kohalike keskuste vahel.
Õpetaja Heinamaa
Linnaruum
Ausambamäe pargis asuvad Rakvere Vabadussõja mälestussammas ning Rakvere Nõukogude poolel hukkunute matmispaik koos mälestusmärgiga. Laia Kastani puiestee ääres on rajatud Rakvere Spordikeskuse spordihall ja Rakvere staadion (Kastani puiestee 12), spordiväljakud ning Aqva Spordikeskus (Kastani puiestee 16).
Linnaosa kesk- ja lõunaosas paiknevad peamiselt pereelamud koos abihoonetega.
pisi|[[Rakvere Pauluse kirik]]
Nimest
Õpetaja Heinamaa nimi on linnaosale pandud minevikus seal asunud Rakvere Kolmainu koguduse õpetaja heinamaa järgi. Kiriku heinamaa ise asus praeguse Rakvere staadioni ja spordiväljakute kohal.
See linna piirkond oli varasematel sajanditel hoonestamata, siin paiknesid tiigid, soised rohu- ja karjamaad, tänavaid polnud. Inimeste ja kariloomade liikumine toimus mööda piirnevaid Pikka ja Karja tänavat. Seda Südalinnast lõuna pool asuvat maa-ala asuti hoonestama 20. sajandi esimestel kümnenditel.
Tänavad
Linnaosa keskne tänav on põhja-lõunasuunaline Kastani puiestee, sellega on paralleelne Lydia Koidula tänav. Lisaks asuvad linnaosas pikemad Viru tänav ja Vee tänav ning lühemad Silla, Võimla, Allika ja Väike-Karja tänav.
Mustjala Vabadussõja mälestussammas
Mustjala Vabadussõja mälestussammas on Saare maakonnas Silla külas Silla kalmistul asuv Vabadussõjas langenutele püstitatud mälestusmärk.
Oerel
Oerel on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Rotenburgi kreisis.
Valla pindala on 33,70 km². 31. detsembril 2017 elas seal 1882 inimest.
Oerel kuulus 1180. aastal rajatud vürstlikku Bremeni peapiiskopkonda. 1648. aastal muudeti vürstlik peapiiskopkond Bremeni hertsogkonnaks, mida valitseti esialgu personaalunioonis Rootsi krooniga – mille katkestas Taani okupatsioon (1712–1715) – ja 1715. aastast Hannoveri krooniga. 1807. aastal annekteeris üürike Vestfaali kuningriik hertsogkonna, 1810. aastal annekteeris selle Prantsusmaa. 1813. aastal anti hertsogkond tagasi Hannoveri kuurvürstkonnale, mis – pärast Hannoveri kuningriigiks ülendamist 1814. aastal – liidendas hertsogkonna reaaluniooni ning hertsoglikust territooriumist, sealhulgas Oerelist, sai uue 1823. aastal loodud Stade regiooni osa.
Sigma Xi
Sigma Xi (ingliskeelse täisnimega Sigma Xi: The Scientific Research Honor Society (ΣΞ)) on rahvusvaheline teadusorganisatsioon. Organisatsiooni eesmärkide seas on väärtustada eelkõige teadussaavutusi ja edendada koostööd teadusvaldkondade teadlaste vahel.
Organisatsiooni nimi "Sigma Xi" tuleb kreekakeelsetest tähtedest sigma (Σ) ja ksii (Ξ) ning ΣΞ on akronüüm fraasist Σπουδῶν Ξυνῶνες (Spoudon Xynones, ligikaudne tõlge 'teadusele pühendunud kolleegid', inglise keeles (Companions in Zealous Research)).
Organisatsioon asutati 1886 USAs Cornelli Ülikooli juures.
Tänapäeval on organisatsioonil umbes 60 000 liiget rohkem kui 100 riigist.
Erametsakeskus
SA Erametsakeskus (lühend EMK) oli Eesti sihtasutus, mille eesmärkide seas oli harida metsaomanikke ja edendada keskkonnasõbralikku ja efektiivset erametsandust. EMK asutas Phare projekti raames 24. märtsil 1999 Võru Maavalitsus. EMK peakontor asus Raplas aadressil Tallinna maantee 22. 1. jaanuaril 2023 ühines SA Erametsakeskus Keskkonnainvesteeringute Keskusega.
Erametsakeskuse tegevusvaldkonnad:
EMK vahendas metsaomanikele toetusi erinevate metsakasvatuslike tööde tegemiseks. Toetust sai küsida metsa uuendamiseks, metsa inventeerimiseks, metsamaaparandustöödeks, pärandkultuuri säilitamiseks ja eksponeerimiseks, noore metsa hooldamiseks, ulukikahjustuste ennetamiseks, seadmete soetamiseks. Erametsakeskus toetas metsaühistute tegevuse korraldamist ja erametsaomanikele nõustamise pakkumist metsaühistutes. Erametsakeskusest sai küsida Natura hüvitist looduskaitseliste piirangute eest sihtkaitsevööndis ja Natura 2000 alal asuvas piiranguvööndis. Samuti oli võimalik sõlmida lepinguid vääriselupaikade (VEP) vabatahtlikuks kaitseks.
SA Erametsakeskus haldas Eesti erametsaportaali www.eramets.ee, andis välja info- ja õppematerjale ning 4 korda aastas ajalehe Postimees vahel ilmuvat õppelehte Sinu Mets.
EMK üks viimastest juhatuse liikmetest oli Gunnar Reinapu. 2022. aasta detsembri seisuga töötas EMK-s 28 inimest.
2022. aastal maksis EMK toetusi 8,4 miljonit eurot.
Motivatsiooniuuringud
Motivatsiooniuuringud on turundusuuringute haru, mis püüab seletada tarbijate ja müüjate käitumist teadvustamata motiividega, tuginedes süvapsühholoogiale ja sotsiaalpsühholoogiale.
The House of the Rising Sun
"The House of the Rising Sun" ("Tõusva päikese maja") on ingliskeelne ameerika rahvalaul, mida vahel nimetatakse ka "Rising Sun Blues" ("Tõusva päikese bluus").
See kõneleb nurjaläinud elust USA Louisiana osariigi New Orleansi linnas; enamikus laulu variantides hoiatatakse venda või õde sama saatuse eest. Tuntuima versiooni plaadistas 1964. aastal inglise rokkansambel The Animals, see jõudis edetabelites esikohale Suurbritannias, USA-s, Rootsis, Soomes, Kanadas ja Austraalias.
Päritolu ja varased versioonid
Nagu paljude rahvalaulude puhul, on laulu "The House of the Rising Sun" täpne päritolu teadmata. Musikoloogide hinnangul põhineb see traditsioonilistel ballaadidel nagu 18. sajandist pärinev "The Unfortunate Rake", mille inglise sisserändajad tõid Ameerikasse, kus tegevuspaigaks muutus New Orleans. Pubi Rising Sun on mainitud ka 1877. ilmunud Anna Sewelli raamatus "Black Beauty", mille tegevus toimub Londonis.
Vanima teadaoleva helisalvestise tegid Apalatšide muusikud Clarence Ashley ja Gwen Foster, kes salvestasid laulu plaadifirmas Vocalion Records 1934. aastal. Ashley sõnul õppis ta pala oma vanaisalt Enoch Ashleylt.
"The House of the Rising Sun" kuulus kollektsiooni, mille kogus ameerika folklorist Alan Lomax, kes oli (koos isaga) USA Kongressi Raamatukogu Ameerika Rahvalaulude Arhiivi (Archive of American Folk Song) kuraator. Koos naisega Kentucky idaossa tehtud kogumisretkel seadis Lomax oma salvestustehnika üles Middlesborough's laulja ja aktivisti Tilman Cadle'i kodus. 1937. aastal salvestas Lomax seal kohaliku kaevuri 16-aastase tütre Georgia Turneri laulu, millele Lomax pani pealkirjaks "The Rising Sun Blues". Hiljem salvestas Lomax sama loo teise versiooni, mida laulis Bert Martin, ning kolmanda Daw Hensonilt, kes mõlemad olid Kentucky idaosa lauljad. Oma 1941. aastal ilmunud kogumikus "Our Singing Country" omistab Lomax sõnad Turnerile, ehkki viitab ka Martini versioonile. Hiljem on Lomax öelnud, et meloodia meenutab inglise ballaadi "Matty Groves".
1957. aastal salvestas Glenn Yarbrough sama laulu plaadifirmale Elektra Records. Ansambli The Weavers plaadil, mis ilmus 1940. aastate lõpul või 1950. aastate algul, on laulu autorsus omistatud Ronnie Gilbertile. 1958. aastal avaldas Pete Seegeri versiooni Folkways Records, 2009. aastal avaldas selle uuesti Smithsonian Folkways. Frankie Laine avaldas laulu pealkirjaga "New Orleans" oma 1959. aasta plaadil "Balladeer". Näitleja ja koomik Andy Griffith avaldas selle 1959. aastal ilmunud plaadil "Andy Griffith Shouts the Blues and Old Timey Songs". Joan Baez salvestas selle 1960. aastal, lugu ilmus tema eponüümsel debüütplaadil "Joan Baez"; ta esitas seda paljudel kontsertidel kogu oma lavakarjääri vältel. 1960. aastal ilmus see Miriam Makeba plaadil "Miriam Makeba firmalt RCA.
Johnny Hallyday prantsuskeelne versioon "Les portes du pénitencier", mis ilmus 1964. aasta oktoobris, kerkis Prantsusmaa edetabeli esikümnesse, ning ta laulis seda ka oma USA-turneel 2014. aastal.
1961. aasta lõpul salvestas Bob Dylan laulu oma debüütplaadi jaoks, mis ilmus 1962. aasta märtsis. Selles versioonis ei viidata muusika autorile, kui Dylan olevat laulu õppinud Dave Van Ronkilt. Dokumentaalfilmis "No Direction Home" ütles Van Ronk, et kavatses ise laulu plaadistada ning Dylan kopeeris tema versiooni. Hiljem avaldas Van Ronk selle plaadil "Just Dave Van Ronk".
"Ma õppisin selle loo 1950. aastatel Texase laulja ja laulukoguja Hally Woodi plaadilt, kes oli laulu saanud Alan Lomaxi välisalvestuselt, mille laulis sisse Kentucky naine Georgia Turner. Ma panin selle teistmoodi kõlama, muutes akorde ja kasutades bassi, mis langes poole astme kaupa – džässis on see tavaline, kuid folklauljatel haruldane. 1960. aastate alguseks oli sellest saanud üks mu tavalisi lugusid ning ma esitasin seda enamikul kontsertidel."
Dave Van Ronk õpetas laulja Guthrie Thomasele sama versiooni, mida ka 16 aastat varem 16 Greenwich Village'is New Yorgis Bob Dylanile. Thomas pole kunagi seda laulu salvestanud, kuid on esitanud seda kontsertidel, mängides 12-keelsel kitarril nagu tegi ka Huddie "Lead Belly" Ledbetter.
Nina Simone plaadistas oma esimese versiooni 1962. aastal plaadil "Nina at the Village Gate". 1965. aastal salvestas Columbias ansambel Los Speakers hispaaniakeelse versiooni "La casa del sol naciente"; see oli ka nende teise plaadi pealkiri, mis jõudis hõbeplaadi staatusse (läbimüük üle 15 000 eksemplari). Ansambel Chambers Brothers avaldas oma versiooni plaadil "Feelin' The Blues" firmalt Vault Records.
The Animals
Intervjuust Eric Burdoniga selgus, et ta kuulis laulu "The House of the Rising Sun" esmakordselt Newcastle upon Tyne'i klubis, kus seda laulis Northumberlandi folklaulja Johnny Handle. The Animals olid seal ringreisil koos Chuck Berryga ning võtsid selle laulu oma repertuaari, sest tahtsid midagi meeldejäävat. See intervjuu lükkab ümber varasemad väited, mille kohaselt sai The Animals inspiratsiooni Bob Dylanilt. The Animalsi esituses sai laulust võimas hitt, mis valmistas pettumust Dylanile, kelle versiooni nimetati hiljem kaveriks. Iroonilise olukorra märkis ära ka Dave Van Ronk, kelle sõnul on kogu teema "torm veeklaasis", ning Dylan loobus laulu esitamisest, kui The Animalsi fännid süüdistasid teda plagiaadis. Dylan ütles, et kuulis The Animalsi varianti esimest korda autoraadiost ning nautis seda väga.
Dave Marsh nimetas The Animalsi tõlgendust laulust "The House of the Rising Sun" folkroki esimeseks hitiks. Ralph McLean BBC-st nõustus, et see oli "revolutsiooniline singel, mis muutis moodsa muusika nägu igaveseks". Van Ronk väidab, et see versioon põhineb tema omal.
The Animalsi versioon kujutab mitte naise, vaid mehe allakäiku, kelle isa oli mängur ja joodik, erinevalt varasematest versioonidest, kus see roll oli kallimal.
The Animals hakkas laulu pealkirjaga "House of the Rising Sun" esitama ühisel kontserditurneel koos Chuck Berryga, kasutades seda lõpuloona. See sai publikult marulise vastuvõtu, veendes kõhklevat produtsenti Mickie Most, et lool on hitipotentsiaal, nii et ringreisi vahepeal läks ansambel väikesse plaadistuudiosse Londonis Kingswayl seda salvestama.
Lugu plaadistati üheainsa korraga 18. mail 1964. See algab Hilton Valentine'i nüüdseks kuulsa minoorse arpedžoga elektrikitarril. Lugu jätkub Burdoni juhtvokaaliga, mida on nimetatud "ulguvaks," "hingeliseks" ning "...sügavaks ja kärisevaks nagu Kirde-Inglismaa söekaevanduslinn Newcastle, kust laulja pärineb". Meloodia viib lõpuni Alan Price'i pulseeriv oreliosa (esitatud Vox Continentalil). Burdon on hiljem öelnud: "Me otsisime laulu, mis haaraks inimeste tähelepanu."
"House of the Rising Sun" kujunes menukaks mõlemal pool Atlandi ookeani: pärast Briti singlite edetabeli tippu kerkimist 1964. aasta juulis tõusis see kaks kuud hiljem septembris USA-s Billboard Hot 100 popsinglite edetabeli etteotsa, saades "Briti invasiooni" esimeseks esikohalooks kelleltki muult peale biitlite. Sellest sai ansambli läbimurdelugu mõlemas riigis ja nende raudvara. Laul oli menukas veel mitmes riigis, kuigi mitte niivõrd Iirimaal, kus see kerkis vaid 10. kohale ja kukkus nädal hiljem edetabelist välja. Tol ajal ei olnud rütmibluus Iirimaal kuigi populaarne.
USA-s oli algne singel (MGM 13264) siiski 2 minutit ja 58 sekundit pikk. MGM Golden Circle'i uusväljalaskel (KGC 179) on kärpimata 4:29 versioon, ehkki plaadifirma nimetab kärbitud versiooni pikkuseks endiselt 2:58. Kärbitud variant oli 1964. aastal ka ansambli USA debüütplaadil "The Animals", samas kui täispikk variant pandi nende menukale 1966. aasta USA valikplaadile "The Best of The Animals". Esimest korda avaldati täisversioon Ameerikas 1965. aasta kogumikus eri ansamblitelt pealkirjaga "Mickie Most Presents British Go-Go" (MGM SE-4306), mille kaanel on laulu pealkirja "House Of The Rising Sun" juures märkus "algne, kärpimata versioon". Ameeriklased võisid kuulda täispikka varianti ka 1965. aasta kevadel linastunud filmis "Go Go Mania".
Arranžeeringu autorina oli märgitud vaid Alan Price. Burdoni väitel polnud kõigi viie bändiliikme nimedele plaadiümbrisel lihtsalt ruumi ning Alan Price'i eesnimi oli tähestikus esimene. Kuid see tähendas, et laulu autoritasu sai ainult Price, mille suhtes on ansambliliikmed hiljem kibedust tundnud, eriti Valentine.
Frijid Pink
1969. aastal plaadistas Detroiti ansambel Frijid Pink laulu "House of the Rising Sun" psühhedeelse versiooni, millest 1970. aastal sai rahvusvaheline menuk. Nende versioon on taktimõõdus 4/4 nagu Van Ronkil ja enamikus varasemates variantides, erinevalt The Animalsi 6/8-st. Selles tõusevad esile Gary Ray Thompsoni kitarr ja Richard Steversi trumm.
Jody Miller ja Dolly Parton
Laul on kahel korral jõudnud ajakirja Billboard kantriedetabelisse. 1973. aastal jõudis sellega USA edetabeleis 29. kohale Jody Miller ning 1981. aasta septembris avaldas oma versiooni plaadil "9 to 5 and Odd Jobs" laulja Dolly Parton. Nagu ka Miller varasemas kantriversioonis, kasutab Parton laulu algset, naisest kõnelevat vaatenurka. Parton kirjutas ka osalt uued laulusõnad, mis teevad selle veelgi selgemaks. Partoni versioon kerkis USA kantriedetabelis 14. kohale ja popmuusika edetabelis 77. kohale. Parton on laulu vahel ka kontserdil esitanud, samuti 1987.–1988. aasta telesarja osas, mis salvestati kontserdil New Orleansis.
Five Finger Death Punch
Ameerika heviansambel Five Finger Death Punch avaldas laulu "House of the Rising Sun" 2014. aastal oma viiendal stuudioplaadil "The Wrong Side of Heaven and the Righteous Side of Hell, Volume 2". New Orleans on laulus asendatud Las Vegasega (hüüdnimega Sin City – 'patune linn'). Laul jõudis USA peavoolu raadiojaamade edetabeleis esikümnesse.
Võimalikud reaalsed asukohad
Mitmeid paiku New Orleansis on peetud laulus "House of the Rising Sun" kirjeldatud sündmuskohaks, ehkki väidete tõepära on kõikuv. Fraasi "House of the Rising Sun" ("Tõusva Päikese maja") peetakse sageli eufemismiks bordelli kohta, kuid pole teada, kas jutt on konkreetsest või väljamõeldud kohast. Ühe teooria kohaselt kõneleb laul tütrest, kes tappis oma isa – alkohoolikust mänguri, kes peksis oma naist. Seega võib Tõusva Päikese maja olla vangla, kus minategelane võib olla esimene, kes näeb tõusvat päikest (teooriat toetavad ahelatest kõnelevad sõnad "a ball and chain", ehkki see on ka traditsiooniline metafoor abielu kohta). Kuna sageli laulavad seda laulu naised, on Tõusva Päikese maja teise teooria kohaselt koht, kus prostituudid ravisid süüfilist. Kuna elavhõbedaravi ei mõjunud, oli sinna tagasiminek väga vähetõenäoline.
Ajalooliste ajalehtede ja kataloogide kohaselt on vaid kolm kandidaati nimega "Rising Sun". Esimene oli väike ja tegutsemise peagi lõpetanud hotell Conti tänaval prantsuse linnajaos 1820. aastail. See põles 1822. aastal maha. Väljakaevamise ja dokumendiotsingu toel leiti 2005. aasta alguses selle kohta tõendeid, sealhulgas reklaam, mille sõnastus võis eufemistlikult viidata prostitutsioonile. Arheoloogid leidsid tavatult suurel hulgal ruuži- ja kosmeetikanõusid.
Teine variant oli 19. sajandi lõpul tegutsenud Rising Sun Hall, mis 19. sajandi linnakataloogide andmeil asus nüüdsel Cherokee tänaval jõeäärses Carrolltonis. Nähtavasti kasutas maja Social Aid & Pleasure Club, mis üüris seda välja tantsupidudeks jms üritusteks. Seegi hoone pole säilinud. Kummagi hoone puhul pole kindlaid tõendeid hasartmängude ega prostitutsiooni kohta.
Raamatus "Bizarre New Orleans" väidetakse, et algne maja asus aastatel 1862–1874 aadressil Esplanade Avenue 1614 ning sai nime madam Marianne LeSoleil Levanti järgi, kelle nimi tähendab prantsuse keeles tõusvat päikest.
Metafoorsed asukohad
"House of the Rising Sun" võib olla ka metafoor lõunaosariikide istanduse orjamaja või istanduse enda kohta, kuna neist teemadest kõnelevad paljud ameerika rahvalaulud ja bluusilood. Dave van Ronk väitis oma autobiograafias, et on näinud pilte vanast Orleansi naistevanglast, mille sissepääsu kohal oli tõusva päikese pilt. Tema arvates tõestas see, et laul räägib vanglast.
Laulutekstis kõneleja roll on eri versioonides erinev. Laulu varased variandid kajastavad tihti naise vaatenurka, kes on koos joodiku või mänguriga New Orleansi tulnud ning saanud prostituudiks Tõusva Päikese majas (või vangiks samanimelises vanglas), nagu võib kuulda Joan Baezi versioonis 1960. aastast või Jody Milleri 1973. aasta plaadilt. The Animals laulis aga mehe vaatenurgast, kelle Tõusva Päikese maja on laostanud. Bob Dylani 1962. aasta versioon ja Shawn Mullinsi kaver on naise vaatenurgast, ehkki Mullins on kontsertidel laulnud nii mees- kui ka naisversiooni: "It's been the ruin of many a boy and girl, and me, oh God, I'm one."
Mitte kõik ei usu siiski, et tegu oleks konkreetse ajaloolise asutusega. Williams Research Centeris New Orleansis töötav raamatukoguhoidja Pamela D. Arceneaux on öelnud: "Ma olen uurinud prostitutsiooni ajalugu New Orleansis ja kohtunud korduvalt küsimusega, kus on Tõusva Päikese maja, leidmata rahuldavat vastust. Ehkki tavaliselt usutakse, et laul viitab bordellile, ei ütle laulutekst seda kusagil otsesõnu. Paljud on järeldanud, et pigem käib jutt mängupõrgust või vanglast. Samas, kui parafraseerida Freudi: mõnikord on laulusõnad lihtsalt laulusõnad."
Kuna laulus mainitakse korduvalt hasartmänge, võib kõne alla tulla ka hasartmängudega kasiino või baar.
Asjaõigusseadus
Asjaõigusseadus (lühend AÕS) on Eesti Vabariigi seadus, mis sätestab asjaõigused, nende sisu, tekkimise ja lõppemise ning on aluseks teistele asjaõigust reguleerivatele seadustele.
Seadus võeti vastu 9. juunil 1993 ja see jõustus 1. detsembril 1993.
Sander Õigus
Sander Õigus on Eestis tuuritanud kuue täispika sooloetendusega : Esimese open mic ürituse tegi ta Comedy Estoniaga 4.märtil 2011.
Esimesed Triibulised
"Esimesed Triibulised" oli Sander Õiguse 2016. aastal alguse saanud esimene soolotuur, üle Eesti anti 19 etendust ja praegu on see ka internetist leitav. Õigus ise tahtis oma esimeses täispikas etendustesarjaga eesti inimestele eestikeelset stand-up 'i tutvustada.
Hoopis Teine Tera
2017. aastaks oli Õigus välja töötanud oma teise täispika show "Hoopis Teine Tera". Erinevalt esimesest tuurist, kus esitamisele tuli pigem pehmem materjal, et Eesti inimesi liiga agressiivse huumoriga mitte ehmatada, läks Õigus seekord peale teadmisega, et inimesed juba teavad, mida nad on kuulama tulnud. Hoopis Teist Tera etendati üle Eesti 28 korda.
Kolmandas Isikus
2018. aastal läks Õigus tuuritama oma kolmanda täispika show 'ga, millega esineti vähemalt 20 saalis üle Eesti.
Neljanda Seina Taga
Sander Õiguse neljas sooloturniir on rekordiline, ükski eesti koomik ei ole veel välja töötanud nelja täispikka sooloesitust. Neljanda Seina Taga soolotuur sai alguse 2019. aastal ja tuuritamine käib.
Kristina Carlson
pisi|Kristina Carlson Anna Kristina Carlson, aastatel 1976–1986 Kristina Alapuro (sündinud 31. juulil 1949 Helsingis) on soome kirjanik.
Johann III (Brandenburg)
thumb|Johann III pitser
Johann III, hüüdnimega Johann Prahast (1244–1268) oli markkrahv Otto III ja tema naise Božena Česká vanem poeg.
Pärast oma isa surma 1267. aastal valitses ta Brandenburgi marki üheskoos oma venna Otto V ning oma nõbude Otto IV ja Heinrich I.
Johann suri 1268. aastal turniiril. Ta oli vallaline ja lastetu.
Lex Nederlof
Leendert Arie Nederlof (sündinud 10. juunil 1966 Oostvoornes) on hollandi jalgrattur, Black Inc Cycling Teami sõitja.
Saavutused
2007
2013
Cenk Tosun
pisi|Cenk Tosun (2016) Cenk Tosun (sündinud 7. juunil 1991 Wetzlaris Saksamaal) on Türgi jalgpallur, kes mängib ründajana Türgi kõrgliiga klubis Beşiktaş ja Türgi jalgpallikoondises.
Heinrich II (Brandenburg)
Heinrich II, hüüdnimega Heinrich Noorem või Heinrich Laps (Heinrich das Kind; u1308 – juuli 1320) oli viimane Askania dünastiast Brandenburgi markkrahv.
Elu
Heinrichi vanemad olid Brandenburg-Stendali markkrahv Heinrich I ja Baieri Agnes, Wittelsbachi dünastiast Baieri hertsogi Ludwig II tütar. Heinrich II-l oli kolm vanemat õde.
1319. aastal sai Heinrich II 11-aastaselt oma nõo markkrahv Waldemari järglaseks, kes oli surnud lastetuna. Pommeri hertsog Wartislaw IV kasutas juhust, et end regendiks seada, ja kasutas seda positsiooni oma huvide edendamiseks pikaajalises Brandenburgi-Pommeri konfliktis. Omakorda sekkus Heinrichi Askania sugulane Saksi-Wittenbergi hertsog Rudolf I ja püüdis regentvalitsust üle võtta. Kuningas Ludwig IV, Heinrichi ema Agnese poolvend, kuulutas lõpuks ta täiskasvanuks, kuigi ta ei läänistanud talle Brandenburgi.
Cenk Tosun
2011. aasta jaanuaris liitus ta Türgi kõrgliiga klubiga Gaziantepspor. Ta mängis klubi meeskonnas neljal hooajal, millest kolmel hooajal lõi ta liigas vähemalt 10 väravat. 2014. aasta veebruaris liitus ta Türgi suurklubiga Beşiktaş. Hooaegadel 2015–16 ja 2016–17 tuli ta klubiga Türgi meistriks. Hooajal 2016–17 lõi ta Türgi kõrgliigas koguni 20 väravat, millega oli liigas parima väravaküti arvestuses teisel kohal.
Heinrich II (Brandenburg)
Elu
Heinrichi varajane surm 1320. aastal takistas tal iseseisvalt tegutseda, pealegi tähendas see ka Askania dünastia Brandenburgi liini lõppu. Läänina läks markkrahvkond tagasi Wittelsbachist kuningale Ludwig IV-le, kes läänistas Brandenburgi 1323. aastal oma vanemale pojale Ludwig V-le (hüüdnimega "Brandenburglane").
Kuju
thumb|left|Heinrichi kuju (keskel) Spandau kindluses
Cenk Tosun
2018. aasta jaanuaris sõlmis ta nelja ja poole aasta pikkuse lepingu Inglismaa Premier League'i klubiga Everton. Arvatav üleminekusumma oli 27 miljonit eurot. Esimese värava Inglismaa kõrgliigas lõi ta 3. märtsil 2018 mängus Burnley vastu. Hooaja 2019–20 teises pooles mängis ta laenul Crystal Palace'is. 2021. aasta jaanuaris liitus ta laenulepingu alusel taas Beşiktaşega.
Heinrich II (Brandenburg)
Kuju
Skulptor August Krausi (1868-1934) Heinrich II kuju avaldati 22. märtsil 1900 Berliini endisel Siegesalleel. Kraus kasutas kuju modellina noort Prantsuse tšellisti Paul Bazelaire'i, kes juhtus Berliini külastama. Koos Heinrichi eestkostja, Pommeri hertsogi Wartislaw IV ja rüütel Wedigo von Plotho büstidega moodustas see kujurühma 9.
Teises maailmasõjas tõsiselt kahjustatud kuju on praegu vaatamiseks Spandau kindluses.
Cenk Tosun
Tosun on küll mänginud Saksamaa noortekoondistes, kuid kuulub alates 2013. aastast Türgi jalgpallikoondisse. Türgi rahvuskoondises tegi ta debüüdi 15. oktoobril 2013 MM-i valikmängus Hollandi vastu. Esimese värava lõi ta koondise särgis 13. novembril 2015 sõprusmängus Katari vastu.
Ukraina Välisluureteenistus
Ukraina Välisluureteenistus (ukraina keeles Служба зовнішньої розвідки України) on Ukrainas 2004. aastal asutatud välisluurega tegelev asutus.
ESTCube
ESTCube on mitme Eesti tudengisatelliidi programmi raames valmiva kuupsatelliidi nimi.
Anderlingen
Anderlingen on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Rotenburgi kreisis.
Anderlingen kuulus 1180. aastal rajatud vürstlikku Bremeni peapiiskopkonda. 1648. aastal muudeti vürstlik peapiiskopkond Bremeni hertsogkonnaks, mida valitseti esialgu personaalunioonis Rootsi krooniga – mille katkestas Taani okupatsioon (1712–1715) – ja 1715. aastast Hannoveri krooniga. 1807. aastal annekteeris üürike Vestfaali kuningriik hertsogkonna, 1810. aastal annekteeris selle Prantsusmaa. 1813. aastal anti hertsogkond tagasi Hannoveri kuurvürstkonnale, mis – pärast Hannoveri kuningriigiks ülendamist 1814. aastal – liidendas hertsogkonna reaaluniooni ning hertsoglikust territooriumist, sealhulgas Anderlingenist, sai uue 1823. aastal loodud Stade regiooni osa.
Tommy Lee Jones
Tommy Lee Jones (sündinud 15. septembril 1946) on Ameerika Ühendriikide filminäitleja ja -lavastaja.
Haapsalu Neuroloogiline Rehabilitatsioonikeskus
Haapsalu Neuroloogiline Rehabilitatsioonikeskus (lühend HNRK) on taastusravihaigla Lääne maakonnas Haapsalus aadressil Sadama tänav 16. HNRK asutati 1958.
Tommy Lee Jones
1994. aastal anti talle parima kõrvalosatäitja Oscar ja Kuldgloobus korravalvur Samuel Gerardi rolli eest filmis "Jälitatav".
Haapsalu Neuroloogiline Rehabilitatsioonikeskus
HNRK-l ilmub aastast 2011 oma ajaleht: Keskustelu.
Ajalugu
1958. aastal avati Haapsalus 1885. aastal valminud villa „Friedheim”i hoones Supeluse tänav 2 lastehalvatuse järelravi sanatoorium, millest on välja kasvanud Haapsalu Neuroloogiline Rehabilitatsioonikeskus.
Mjölnir
pisi|Joonistus [[viikingiaegsest kullaga kaetud hõbedasest Mjölniri esiküljest (kõrgus 4,6 cm). Leitud Bredsätrast (Öland, Rootsi)]] Mjölnir (/ˈmjɒlnɪər/ või /ˈmjɒlnər/ MYOL-n(ee)r; ka Mjǫlnir, Mjollnir, Mjölner, Mjølner, Mjølne) on germaani ja skandinaavia mütoloogias äikesejumala Thori vasar. Mjölnirit esitletakse seal kui kõige võimsamat relva, millega võib mägesid tasandada. Snorri Sturlusoni järgi valmistasid vasara pöialpoistest vennad Sindri ja Brokkr ning vasara vars jäi lühikeseks valmistamise ajal juhtunud õnnetuse tõttu.
Olaus Georg Salenius
Olaus Georg Salenius (? Sala, Västmanlandi maakond – 1657) oli Eesti vaimulik.
Mjölnir
Tänapäeval kasutavad Thori vasarat (enamasti religioosse kaelaehtena) mitmed uuspaganlikud liikumised.
Olaus Georg Salenius
Ta oli aastatel 1636–1651 Rõngu Mihkli koguduse õpetaja.
Isiklikku
Tema väimees oli Tarvastu ja Rõngu Mihkli koguduse õpetaja Andreas Stålfot.
Saskatoon
Linn asutati 1882. aastal tollasesse karsklaste (Temperance Colonization Society) kolooniasse.
Eesti kaitsejõudude likvideerimine
Eesti olukord 1939. aastal
Olulise osa oma riigikaitse võimekusest kaotas Eesti juba 1939. aasta septembris Nõukogude Liiduga sõlmitud baaside lepinguga. Rannikule ja saartele paigutatud Punaarmee üksuste ja kogu Läänemere idaosas vabalt tegutsenud balti laevastiku tõttu olid Eesti kaitsejõud 1940. aasta 14. juuniks jäänud täielikku blokaadi. Läti vabariik ei toetanud Eesti kaitsevõimet kuidagi lõunasuunalt.
Punaarmee üksustel anti luba marssida Eesti Vabariigi territooriumile, kuhu nemad tegelikult olid juba loata sisenenud varahommikul. Neile anti voli äranägemise järgi võtta üle sõjalisi objekte ja sidesüsteeme, rajada lennuvälju ja nii edasi.
Eesti riigivõim kohustus kahe ööpäeva jooksul elanikelt ära korjama relvad. Selle aktsiooni tegelik sisu oli ennekõike Kaitseliidu relvitustamine.
Ajateenijatest koosnev Eesti sõjavägi oli koondatud kompaktselt väeosadesse ohvitseride kontrolli alla ja nende puhul ei ilmselt kardetud allumatust poliitilise juhtkonna ja ülemjuhataja kapitulatsioonile ning organiseeritud vastupanu puhkemist. Kujunenud olukorras juba tegeliku tähtsuseta protokolli allkirjastamise sisuline eesmärk oli näidata Punaarmee sisenemist Eestisse seaduspärase sammuna.
Kaitseliidu likvideerimine
Mitmes kaitseliidu malevas ei suudetud riigikaitse kõrgemate juhtide tegevuses pettununa uskuda korraldust kogu üksuse relvastus 48h jooksul maleva ladudesse ära anda. Malevate ladudesse kogutud relvad tuli omakorda üle anda riigivõimu silmis kuulekama sõjaväe kohaliku üksuse lattu. Nähes ette protestimeeleolude tekkimist, keelas sõjavägede ülemjuhataja 18. juunil koosolekud ja meeleavaldused ning alkohoolsete jookide müügi Kaitseliidu, piirivalve ning sõjaväe müügikohtades. Protesti väljendati aga üleantavate relvade rikkumisega ning leiti viise, kuidas sadu Kaitseliidu relvi peita. Kuna osades malevates anti üle ka hulk relvi, mis ei olnud Kaitseliidu arvel, siis anti kokku ära 35 356 vintpüssi, mis oli rohkem kui relvaraamatutes kirjas.
Relvadest ilma jäänud kaitseliit kaotas põhiosa oma riigikaitselisest võimekusest, kuid võimaliku vastupanu ärahoidmiseks sellest veel ei piisanud. Hävitada tuli ka organisatsioon- kooskõlastatult toimiv kaitsesüsteem.
24. juunil 1940. aastal vabastati käskkirjaga kõik vabatahtlikud Kaitseliidu liikmed tõotusega võetud kohustustest. See puudutas umbes 43 600 vabatahtlikku, kes moodustasid 45% Eesti umbes 95 000 mehelisest sõjaaegsest mobilisatsioonireservist. 29. juulil 1940 anti kogu Kaitseliidu vara ja raha Eestimaa Kommunistlikule Parteile. Organisatsioonina oli Kaitseliit lakanud olemast, endiselt oli aga vabaduses suur osa vabatahtlikke kaitseliitlasi, kellest paljud ootasid esimest võimalust okupandile relvaga vastu astuda.
Sõjaväe likvideerimine
Eesti sõjaväe likvideerimise esimese sammuna tõsteti üksused Punaarmee nõudel vaid tundide vältel alalistest asupaikadest välja. Puhkeda võivate konfliktide ärahoidmiseks püüdis Eesti juhtkond nõudmisi täita, mistõttu sõdurid ning ohvitserid koos perekondadega majutati kiirkorras koolimajadesse ja muudele ajutistele pindadele. Hoolimata protestimeeleoludest kuuletuti üldiselt sõjaväe juhtkonnale ning ümberpaiknemine toimus rahulikult. Uutes kohtades püüti küll taastada sõjaväelist rutiini, kuid Eesti kaitsevõime oli nüüd sõjaväe seisukohast saanud suure tagasilöögi. Elu- ja väljaõppetingimuste puudulikkuse tõttu saadeti osa sõdureid puhkusele, sõjamoon ja- varustus võisid olla hoopis mujal, senised side-ja juhtimissüsteemid olid lõhutud.
Ainus otsene relvakonflikt vallandus Tallinnas Raua tänava algkooli ümber kolitud Sidepataljoni ja riigipöörajate vahel.
Kolme-nelja päeva jooksul selgines olukord ning hakati rääkima senise sõjaväe ümberkorraldamisest "Rahvaväeks", mida ei võetud küll kunagi kasutusele ametliku nimetusena. Tegu oli otsetõlkega venekeelest (narodnaja armija), kus seda nimetust kasutati tol perioodil Balti riikide sõjavägede kohta. "Rahvaväeks" ümberkorraldamine tähendas Nõukogude keelepruugis Balti riikide sõjavägede "demokratiseerimist", mis kestis 22. juunist 31. augustini.
Isikkoosseisu muudatustega alustati kõrgemast juhtkonnast ning parteilise kontrolli sõjaväe, aga eelkõige kõrgemate ohvitseride tegevuse üle pidid tagama poliitjuhid, kelle ametikohad loodi 5.juulil veel president Konstantin Pätsi allkirjaga. Sobivate isikute vähesuse tõttu paljudesse väeosadesse kommunistlike poliitjuhte määrata ei jõutudki, sest enne algas Eesti sõjaväe lõplik lammutamine.
Kaadriväelaste ja ajateenijate enamik kuuletus tsiviilvõimule ega osutanud vastupanu riigi okupeerimisele, sest Eesti poliitiline juhtkond oli allunud Nõukogude Liidu poliitilisele ja sõjalisele survele. Vähestel kordadel tungis protestivaim esile avalikel üritustel ning pigem püüti seda välja näidata passiivsete märkidega, näiteks rahvusvärvides lintide kandmisega vormiriietusel, kuid seegi keelati. Üksikohvitseri tasandil väljendatud meelsus jäi välismaale põgenemise ja okupatsioonivõimudega aktiivse koostöö vahele. Sõjavägede staabi operatiivosakonna ülem kolonelleitnant Alfred Luts sõnas oma alluvatele: "Keegi ei saa ujuda vastuvoolu. Kes seda teeb, hukkub. Olukorras, kus oleme, peame minema koos oma rahvaga ja jagama ta saatust. Pidage sellest põhimõttest kinni, siis on kergem leida teed".
Nõukogude Liidu osana
Punaarmees olid viimased rahvusväeosad likvideeritud 1930. aastate teise poole sõjaväereformide ajal, kui loobuti lõplikult armee territoriaalsest komplekteerimisest. Nii esindasid erandlikud territoriaalkorpused omalaadse interneerimise vormi, sest ilmselgelt ei eeldanud ka Punaarmee juhtkond 1940. aasta suvel, et sellisel moel okupeeritud riikide kodanikest komplekteeritud üksused on Nõukogude Liidule lojaalne relvastatud jõud. Likvideerimise lõpuaeg ei ole selgesti määratletav ei õigusaktide ega tegelike toimingute alusel. Ometi võib öelda, et likvideerimis protsess jõudis lõpule 1941. aasta algul.
Aastast üleminekuperioodi nägi Punaarmee juhtkond ette korpuste "puhastamiseks ebausaldusväärsest elemendist", isikkoosseisule vene keele omandamiseks ning sõjalise ja poliitilise ümberõppe läbiviimiseks. Need ülesanded jäid suuresti täitmata. Vangistamised aga aina süvendasid mõlema poole usaldamatust. Vene keelt oskasid ka aasta pärast rahuldaval tasemel vähesed korpuse sõdurid ja ohvitserid. Poliitõppe põhiprobleemiks oli peale umbusu ja kehva keele oskuse ka selle ohtrate ähvartustega segatud eemalepeletav vorm ning liiga abstraktne sisu.
Viited
Kogu artikkel kirjutatud raamatu põhjal.
Müüdimurdjad
"Müüdimurdjad" (ingl MythBusters) on Ameerika Ühendriikide teadusel põhinev telesari, mis jooksis kanalil Discovery Channel 23. jaanuarist 2003 kuni 5. märtsini 2016. Eestis on sarja näidanud ETV. Peter Reesi loodud teleseriaalis katsetatakse erinevaid müüte, et tuvastada kas need vastavad tõele või mitte.
Jonathan David
Jonathan Christian David (sündinud 14. jaanuaril 2000 New Yorgis) on Ameerika Ühendriikides sündinud Kanada jalgpallur, kes mängib ründajana Prantsusmaa kõrgliiga klubis Lille ja Kanada jalgpallikoondises.
2018. aastal liitus ta Belgia kõrgliiga klubiga Gent ning samal aastal debüteeris ta ka Belgia kõrgliigas. Hooajal 2018–19 lõi ta Belgia kõrgliigas 12 väravat ja järgmise hooajal 18 väravat.
2020. aasta augustis sõlmis ta viieaastase lepingu Lille'iga. Üleminekusumma oli väidetavalt 30 miljonit eurot, mis tegi temast läbi aegade kõige kallima Kanada jalgpalluri. Prantsusmaa kõrgliigas debüteeris ta hooaja avamängus 22. augustil 2020 Stade Rennais' vastu. Esimese värava lõi ta liigas 22. novembril mängus Lorient' vastu. Hooaja teises pooles jõudis David väravasoonele, lüües Prantsusmaa kõrgliigas sel hooajal kokku 13 väravat. Samal hooajal tuli ta Lille'iga ka Prantsusmaa meistriks.