cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nīgrande
Nõukogude perioodil sai nüüdseks Nīgrande nime kandev asula kohaliku Straume kolhoosi keskuseks, hiljem oli see koloosi Nīgrande osakonna keskuseks. Nõukogude armee rajas külast loodesse raketiväebaasi.
Külas on põhikool, lasteaed ja raamatukogu.
Aastal 2022 oli külas 366 elanikku.
Gerda Wegener
Gerda Marie Fredrikke Wegener (neiupõlvenimega Gottlieb; 15. märts 1886 – 28. juuli 1940) oli üks 20.sajandi tuntumaid taani illustraatoreid ja portreemaalijaid.
Wegeneri looming koosnes peamiselt art déco ja juugendstiilis kujutatud elegantsetest naisfiguuridest. Tema kunstiteoseid iseloomustavad eelkõige erootilisus ja vabameelsus.
1904. aastal abiellus Gerda maastikumaalija Einar Wegeneriga, kes on tänapäeval rohkem tuntud kui Lili Elbe, esimene transnaine maailmas. Kahekesi veetsid nad suurema osa oma elust Pariisis, kus olid paremad võimalused kunstiga elatise teenimiseks ning luksusliku ja glamuurse seltskonnaelu elamiseks.
Elukäik
Gerda Marie Fredrikke Wegener, neiupõlvenimega Gottlieb, sündis 15. märtsil 1886 väikeses külas Haderslevis Jüütimaal Lõuna-Taanis. Konservatiivses perekonnas vikaarist isa Ove Emil Gottliebi (1854–1909) ja ema Justine Østerbergiga (1850–1934) üles kasvanud mässumeelne noor neiu teadis juba varakult, et kunst on tema kutsumus. Pärast põhikooli lõpetamist õppis ta kohaliku kunstiõpetaja Randersi tehnikakoolis ja maalija Viggo Simeseni käe all. Teismelisena õnnestus Gerdal väiksest külast Taani pealinna Kopenhaagenisse kolida. 1902. aastal alustas ta oma kunstiande arendamiseks õpinguid Kopenhaagenis asuvas Taani Kuningliku Kunstiakadeemia naiste kolledžis.
1904. aastal Charlottenborgi kevadnäitusel pani Wegener esimest korda oma tööd välja. Elu pealinnas teiste kunstnike, näitlejate ja tantsijate seltskonnas avaldas mõju tema ideedele ja maalingulaadile: tema naisfiguurid olid selge kontuuriga, stiliseeritud, pikad, graatsilised ning liikuvad. Varsti paistis Gerda oma erilise stiiliga silma ning sai tunnustust ka oma aja kunstnike seas. Taani kohaliku ajalehe Politiken peatoimetaja palkas ta 1908. aastal väljaannete illustreerijaks. Hiljem esitas kunstnik veel sadu joonistusi ka teistele ajakirjadele, nagu näiteks Klods Hans ja Blæksprutten.
pisi|vasakul|Gerda Wegeneri maal "Ärtu kuninganna (Lili)" 1928. aastast, millel on kujutatud Lili Elbet Gerda abiellus 19-aastaselt oma koolikaaslase Einar Mogens Andreas Wegeneriga (28.12.1882 Vejle – 12.9.1931 Dresden), kellega koos nad 1912. aastal Taanist lahkusid, et jätkata karjääri Pariisis. 20. sajandi kunstikeskus ja armastuse pealinn Pariis võttis taanlased avasüli vastu. Kunstikarjääri jätk moetööstuse ajakirjade La Vie Parisienne ja Vogue reklaamikunstniku ja illustraatorina tagas paarile Eiffeli torni lähedal unistuste korteri koos ateljeega ja lisaks sellele armsa suvemaja Versailles's.
Peale moeajakirjade ja mitmete raamatute (islandi saagad, "Dekameron", "Casanova" jpm) illustreerimise sai Wegener ka portree- ja maastikumaalide ning väiksemate dekoreerimistööde tellimusi. Kunstniku mitmekülgsuse ja n-ö mitme jumala teenimise tõttu on Gerda Wegeneri eriala raske üheselt määratleda.
pisi|Gerda Wegeneri autoportree Prantsusmaa kultuuriministeerium ostis 1923. aastal Luksemburgi kunstimuuseumile (praeguse nimega Orsay muuseum) Gerda Wegeneri maali "La dame à l’Anémone", millega pälvis kunstnik Prantsusmaal ametliku tunnustuse. Seejärel eksponeeriti Wegeneri loomingut korduvalt Pariisi maailmanäitustel, kust ta sai mitu kuldmedalit.
Kiired ajad Pariisis tõid kunstnikupaarile rohkelt kuulsust ning majanduslikku edu. Einar oli jätnud oma maalimistööd kõrvale ning abistas Gerdat tellimuste täitmisel, näiteks aitas ta lõpetada portree- ja maastikumaale või oli koguni ise modelliks. Pariisi glamuurne elu ja modellitöö muutusid Einarile saatuslikuks ajal, mil ta avastas oma sisemise olemuse ja leidis sealt Lili Elbe.
Gerda tuli Einari soovile vastu, sest hoolis temast väga, kuid muutused tõid paraku kaasa abielulahutuse. Samas sai Einar Wegener olla Lili Elbe, kes jäi endiselt Gerdale truuks ja aitas naist ka edaspidi tema tööga. Gerda oli Einarile samuti toeks tema soovahetuse perioodil.
Väidetavalt olid mõlemad pisut omasooiharad. Gerda huvi naiste vastu on peegeldunud ka tema erootilistes illustratsioonides.
Mitmed operatsioonid lühendasid Lili Elbe eluiga ning pärast tema surma abiellus Gerda Wegener endast üksteist aastat noorema itaallase Fernando Portaga, kes oli ametilt ohvitser ja diplomaat. Koos Fernandoga kolis Gerda aastal 1931 Marokosse. Gerda oli endiselt aktiivne ning tema teosed pälvisid tähelepanu ka Põhja-Ameerikas.
Viimastel Maroko-aastatel oli Wegeneril kriitiliste poliitikasuhete tõttu raske oma edu Pariisis hoida. Tema teosed olid ka Kopenhaageni jaoks juba vanamoodsad ja iganenud: seal levisid kunstis uuemad stiilid, mis olid täiesti vastandlikud juugendile ja art déco 'le.
Abielu Fernandoga ei olnud nii idülliline, kui esialgu paistis. Fernando Porta jäi töötuks ning pärast lahutust 1936. aastal naasis Gerda oma kodumaale. Ta veetis oma viimased aastad Kopenhaagenis erakluses ja vaesuses ning tal olid kalduvused alkoholismile. 1940. aasta 28. juulil sai Gerda infarkti, mille tagajärjel suri. Gerda Wegeneri haud asub Solbjergi surnuaias Kopenhaagenis.
Looming
Gerda Wegener, nagu ka paljud modernse ajastu kunstnikud mujal Euroopas, valis joonistuste inspiratsiooniks ainult kena välimusega elegantseid ja uhkeid daame. Naised tema maalidel on alati ilusad ja koketeerivad nii teiste maalil kujutatud figuuride kui ka vaatajaga.
pisi|vasakul|"Ellen von Kohli portree" (1906)
"Ellen von Kohli portree"
See teos kujutab Ellen von Kohli mugavalt näoga vaataja poole istumas nagu mõnel renessansimaalil. Kompositsioon on monumentaalne. Naise figuur on taustalt esile toodud hele-tumedate toonide kontrasti ja paksu kontuurjoone abil. Kunstnik pole detailidesse süvenenud: taust on minimalistlik ja kleidi varjud pole selged. Ka kleidi pitsääred on veidi lohakalt maalitud, kuid pildil kujutatud pikad sõrmed tunduvad väga naiselikud ning näitavad naise elegantsust ja kõrgklassi. Kõigi Wegeneri maalide ühine tunnus on portreteeritava pooleldi avatud silmad. Need jätavad koos kergelt flirtiva pilguga mulje transisolekust või mingist varjatud saladusest.
pisi|"Maskiga naine" (1925)
"Maskiga naine"
Maskid ja maskeraad on olnud Gerda Wegeneri elus tähtis osa. Tema jaoks oli maskeerumine nagu mäng, millega sai oma identiteeti varjata või kasutada võimalust olla vaba omaenda kehas. Ta kasutas seda tihti ka oma loomingus. Maskeraadi ja mänguga läks kaasa ka Gerda abikaasa Einar Wegener. Mees sai tänu maskeerumisele tunda ennast sellisena, nagu oli tahtnud – naisena. Gerda tegi Einarist tihti omale modelli, riietades teda naiseks. Ka Gerda ise keeldus tunnistamast, et on tulnud maalt, peites end linnaelegantsi taha. Ta meikis end pidevalt ning kandis ainult moodsaid rõivaid. Nii Gerda kui Einar kasutasid maske, et oma tegelikku päritolu unustada ning uusi identiteete luua.
pisi|vasakul|"Chopiniana baleriin Ulla Poulsen" (1927)
"Baleriin"
1927. aastal kohtus Gerda Wegener kuulsa taani baleriini Ulla Poulsenseniga. Sellest ajast on Ulla figureerinud paljudel Gerda töödel, millest üks kuulsamaid on "Chopiniana baleriin".
Ulla eeliseks oli tema kena ovaalne nägu ning teda võis vabalt pidada 20. sajandi Madonnaks. "Chopiniana baleriini" kompositsioonis on kesksel kohal baleriin, kelle peale laskub valgusvihk. Baleriin, kes on paigutatud maali keskele oma uhke valge kleidiga, mis laiub kaarena üle maali, pakub sarnaselt teatrietendusega naudingut igale vaatajale.
pisi|"Peegli ees" (1931–1936)
"Peegli ees"
Gerda Wegeneri tegelaskujudes on alati midagi salakavalat: ta paneb vaatajat tahtma lugeda nende mõtteid ja kavatsusi. Igal figuuril oleks nagu oma lugu jutustada. Tegelaskujude pilgud justkui kohtuksid vaataja omaga ning on tajuda portreteeritava teadlikkust sellest, et teda jälgitakse.
Wegeneri teosed olid erilised, sest ta ei maalinud lihtsalt ilusaid objekte, vaid tõi välja maalitavate eneseteadvusliku kohalolu. Kunstnik läks kaasa feminismiga, mis oli levinud üle Euroopa, ning pidas sellises ühiskonnas naise iseseisvust oluliseks.
Illustreeritud teosed
pisi|Ühe Wegeneri illustreeritud teose kaas
Popkultuuris
David Ebershoff kirjutas Lili Elbe eluloost inspireeritud raamatu "Taani tüdruk", mille põhjal valmis 2010 telefilm ja 2015 samanimeline film. Gerda Wegeneri mängis filmis Alicia Vikander, kes võitis rolli eest parima naiskõrvalosatäitja Oscari.
Fototurism
Fototurism on lõõgastav puhkus looduses koos fotoaparaadiga. Selle turismiliigi korral omandatakse või arendatakse pildistamise teel foto- või loodusteadmisi.
Fototurismi eesmärk on pildistada looduses. Sellele aitavad kaasa reisikorraldajad, kes suunavad pildistajaid kohtadesse, kuhu külaline iga päev ei satu. Lisaks kasutatakse vanu ja tuntud paiku, kus kohalikud fotograafid õpetavad, kuidas jäädvustada unustamatuid hetki tuttavates kohtades.
Fototurism pakub lõõgastust uute huvitavate teadmiste ja kogemuste kaudu. Samuti on see parim viis tundma õppida loodusseadusi, kultuuri jms.
Fotokoolitused
Fototurismi alustuseks võib osaleda fotokoolitustel, mis koosnevad mitmest teineteisega põimuvast komponendist. Fotokoolitus on nagu puhkusepakett, millega põgeneda rutiinist. Nendel retkedel saab minna unustatud ja veel avastamata paikadesse, kus võib näha nii rabavaid maastikke kui ka metsaelanikke. Retki juhivad kogenud loodusetundjad, kes tunnevad metsaelanikke ja teavad nende pesapaiku.
Vereta Jaht
Eestis toimub loodusfotovõistlus Vereta Jaht, esimene neist korraldati 1997. aastal. Võistlus sarnaneb päris jahiga, kuid see on ilma relvadeta ja laskemoonata.
Gorohhovetsi rajoon
Gorohhovetsi rajoon (vene keeles Гороховецкий район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Vladimiri oblasti idaosas. Rajooni keskus on Gorohhovetsi linn.
Rajoon piirneb põhjas Ivanovo oblastiga, idas Nižni Novgorodi oblastiga, lõunas Muromi rajooniga ja läänes Vjazniki rajooniga.
Rajooni pindala on 1487 km². Elanike arv oli 2012. aastal 22 739, 2009. aastal 23 109 ja 2002. aastal 25 832.
Gorohhovetsi rajoonis on 146 asulat, mis kuuluvad ühe linnaasunduse (Gorohhovetsi linna) ja kolme külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Oka ja Kljazma.
Uherské Hradiště
Uherské Hradiště (saksa keeles Ungarisch Hradisch, ungari keeles Magyarhradis) on linn Tšehhis Zlíni maakonnas, Uherské Hradiště ringkonna halduskeskus. Uherské Hradiště asub Morava jõe vasakul kaldal, Uherský Brodist umbes 13 km lääneloodes ja Zlínist ligikaudu 23 km edelas.
Uherské Hradiště paikneb merepinnast 180–320 meetri kõrgusel.
Uherské Hradiště vanalinn on alates 20. novembrist 1990 ajalooline linnakaitseala.
Bojnice linnus
pisi| Bojnice linnus on linnus Slovakkias Bojnices.
Linnus ehitati algselt 12. sajandil. Aastal 1302 kinkis Ungari ja Böömimaa kuningas Václav III (Ungari kuningana Vencel) linnuse Ungari sõjapealikule Máté Csákile. 15. sajandil oli linnus Mátyás I valduses, kes omakorda kinkis selle 1489. aastal oma abieluvälisest suhtest sündinud pojale János Corvinile. Aastal 1527 läks linnus Thurzo perekonna valdusse, kes tegi seal põhjalikke ümberehitustöid. Linnusest sai mugav renessansselumaja.
Linnuse viimane omanik krahv Ján František Pálffy, kes reisis palju ja oli kirglik kunstikoguja, kujundas 19. sajandil selle ümber Prantsusmaa Loire'i oru gooti linnuseid meenutavaks hoonekompleksiks.
Linnus on kantud Slovakkia kultuurimälestiste hulka. Vaatamisväärsused on Ján Pálffy marmorhaud krüptis, Nardo di Cione maalitud altarimaal (pärineb 14. sajandi keskpaigast ja on ainuke kunstniku täielikult säilinud teos), 17. sajandil ehitatud kabel, linnust ümbritsev park jpm.
Norviliškės
Norviliškės on küla (endine alev) Leedus Šalčininkai rajooni Dieveniškėse vallas. Küla asub Dieveniškėsest 11 kilomeetrit kirdes Valgevene piiri ääres.
Kalmistu tee (täpsustus)
Kalmistu tee on mitme tänava ja tee nimi:
Nigulas Kimberg
Nigulas Kimberg (22. november 1801 – 23. oktoober 1866) oli Harilaiu esimene kõrtsmik ja majakavaht.
Kimbergi asustas Hiiumaalt Harilaiule Suuremõisa parun Ewald Alexander Andreas von Ungern-Sternberg. Selleks lasi ta 1840. aastal Harilaiule ehitada kõrtsi koos kõrvalhoonetega (laut, ait, tuulik). Alguses oli Kimberg laiul ainult kõrtsmik.
Norviliškės
Külas asub renessanss-stiilis loss, seal on ka kalmistu ja endise frantsisklaste kloostri varemed.
Nigulas Kimberg
1849. aastal ehitati saarele tulepaak (tänapäeval asub seal Harilaiu tuletorn), misjärel Nigulas ka tulepaagi vahiks sai.
Nigulas Kimbergil oli 3 poega, kellest Peeter Kimberg (Hari Peeter) päris Harilaiu tulepaagi vahi ameti.
Norviliškės
Aastail 2007-2010 peeti lossi juures vabaõhufestivali Be2gether. Tegemist oli esimese vabaõhufestivaliga Leedu aladel.
Sealne katoliku kirik valmis aastal 1929.
Lembit Rannu
Lembit Rannu (28. märts 1921 Jõhvi – 1. märts 2001) oli eesti tehnikateadlane.
Elulugu
Lembit Rannu oli töölise poeg.
Lõpetas 1952 Tallinna 1. Töölisnoorte Keskkooli ja 1957 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) elektriinsenerina; tehnikakandidaat (1971, Leningradi M. Kalinini nimeline Polütehniline Instituut), väitekiri "Исследование индукторов линейных индукционных машин с плоскими обмотками". 1957–60 insener ja nooremteadur, 1960–62 Masinaehituse Valitsuse Teadusliku Uurimise Instituudi vaneminsener ja vanemteadur, 1962–81 TPI-s õpetaja ja 1976–81 dotsent.
Teadustöö
Uurinud elektrimasinaid (induktsioonimasinad). 24 teadustrükist, 5 autoritunnistust.
Urmas Peterson
Ta lõpetas 1974. aastal Tartu 2. Keskkooli ja 1979. aastal Tartu Riikliku Ülikooli geograafia osakonna, filosoofiadoktor (geograafia, 1993, TÜ), väitekiri "Studies on reflectance factor dynamics of forest communities in Estonia".
Ta oli aastatel 1979–1984 Tartu Riikliku Ülikooli füüsikalise geograafia kateedri aspirant ja nooremteadur, 1984–1986 Eesti Teaduste Akadeemia Astrofüüsika ja Atmosfäärifüüsika Instituudi (AAI) vaneminsener ja nooremteadur, aastast 1986 Tartu Observatooriumi teadur, ühtlasi aastast 1994 EPMÜ metsakorralduse instituudi (aastast 2005 EPMÜ metsandus- ja maaehituse instituut) dotsent ning 1994–2000 Tartu Ülikooli botaanika ja ökoloogia instituudi dotsent. Ta on õpetanud loodusgeograafiat, kaugseiret, satelliidipiltide töötlemist ja geoinfosüsteeme, ökoloogiat.
Isiklikku
Tema isa oli Eesti loomaarstiteadlane ja mikrobioloog Karl Peterson, ema on arst Liia Peterson.
Oromokeelne Vikipeedia
pisi|Logo Oromokeelne Vikipeedia on Vikipeedia oromokeelne versioon.
Söödi tänav (Rakvere)
Söödi tänav on tänav Rakvere linna loodeosas Moonaküla linnaosas.
Lõunalaagri matkarada
Lõunalaagri matkarada on matkarada Võru maakonnas Setomaa vallas Voropi külas. Rada tutvustab ajaloolist Lõunalaagrit. Raja pikkus on 1,8 km.
Oromokeelne Vikipeedia
Oromokeelsele Vikipeediale pandi alus 2002. aastal.
Söödi tänav (Rakvere)
Ida-läänesuunaline tänav on Rakvere linna kõige loodepoolsem tänav, see saab alguse Lääne tänavalt. Suundudes lääne suunas, lõpeb tänav Pärnu–Rakvere–Sõmeru maantee ristmikuga. Tänava pikkus on 98 meetrit. Kaugus Rakvere keskväljakust – Turu platsist on linnulennul mõõdetuna ligikaudu 1,9 km.
Oromokeelne Vikipeedia
Seal on artiklit, millega see on artiklite arvult. keeleversioon.
Söödi tänav (Rakvere)
Tänava ääres paikneb viis eramut, mis on ehitatud 20. sajandi teisel poolel.
Weber
Weber (saksa keeles 'kuduja') on saksa perekonnanimi. Saksamaal on see sageduselt viies perekonnanimi.
Eestis oli 2023. aasta 1. jaanuari seisuga perekonnanimi Weber 44 inimesel (22 mehel ja 22 naisel). Perekonnanimede levikult on Weber meeste puhul 5570. ja naiste puhul 6186. kohal.
Justin Azevedo
Aastatel 2004–2008 mängis ta Ontario Hockey League'i (OHL) klubis Kitchener Rangers. Hooaja 2007–08 põhiturniiril oli Azevedo liiga resultatiivseim mängija (43+81). Samal hooajal tuli ta Rangersiga OHL-i meistriks. Azevedo oli resultatiivseim mängija samuti väljalangemismängudes (10+26). Azevedo pälvis sel hooajal sellised auhinnad nagu Red Tilson Trophy (OHL-i kõige silmapaistvam mängija), Eddie Powers Memorial Trophy (põhiturniiri kõige resultatiivsem mängija), Wayne Gretzky 99 Award (väljalangemismängude kõige väärtuslikum mängija), Ed Chynoweth Trophy (Memorial Cup'i kõige resultatiivsem mängija) ja Canadian Hockey League'i hooaja parima mängija auhind.
2012. aasta juunis sõlmis ta lepingu Soome kõrgliiga klubiga Lukko. Põhiturniiril jäoi ta arvele 20+38. Hooaja 2012–13 väljalangemismängudes oli Azevedo resultatiivseim mängija (10+8).
2013. aasta aprillis liitus ta KHL-i klubiga Praha Lev. 2014. aasta juulis siirdus ta samas liigas mängiva Kaasani Ak Bars, kus ta mängis kokku seitse hooaega. Hooaegadel 2013–14 ja 2017–18 valiti Azevedo KHL-i hooaja sümboolsesse koosseisu. 2015. aastal osales ta KHL-i tähtede mängul. 2018. aastal võitis ta Kaasaniga Gagarini karika. Sama hooaja väljalangemismängudes oli ta resultatiivseim mängija (9+15) ja valiti väljalangemismängude väärtuslikumaks mängijaks.
2021. aasta mais sõlmis ta kaheaastase lepingu Šveitsi kõrgliiga klubiga ZSC Lions.
Tema ema on Portugali päritolu. Azevedol on samuti Portugali kodakondsus.
J-vitamiin
J-vitamiin (ka C2-vitamiin või J-faktor) on eeldatavasti antipneumoonilise toimega looduslikult leiduv toitumisfaktor, ka vitamiinilaadne faktor. J-faktori avastajaks peetakse Hans Karl August Simon von Euler-Chelpini ja Mai Malmbergi (1934).
Faktori antipneumaatilise toime avastamise aluseks olid katsed noorte merisigadega, kes spontaansel kokkupuutel pneumokokkidega haigestusid raskesti kopsupõletikku. Kuid kui iga päev lisati toiduratsiooni mitut liiki marjade mahla (kokku 5 ccm), siis nakkust ei tuvastatud. Hiljem edasi uurides leidsid nad, et nimetatud aine esineb tihti koos C-vitamiiniga sidrunites ja marjades, eriti mustades sõstardes, leedri- ja pihlakamarjades.
Leo Rannit
Leo Rannit (aastani 1937 Leo Raudberg, 17. september 1905 Pihkva – 11. november 1996 Concord West, New South Wales, Austraalia) oli Eesti keemik ja sõjaväelane (kapten).
Elulugu
Põgenes 1944 Saksamaale, kus asutas eesti gümnaasiumi ja oli seal ka õpetaja. Siirdus 1949 Austraaliasse, kus 1952 sai tööd tehnilise ametnikuna Sydney Tehnikaülikoolis. Hiljem töötas samas õppeasutuses, mille nimeks oli saanud Uus-Lõuna-Walesi Ülikool, keemiku ja õppejõuna spektraalanalüüsi alal.
Teadustöö
Uurimisvaldkond: polümeeride keemia. Oli Austraalia Kuningliku Keemiainstituudi liige. Eesti Üliõpilaste Seltsi Austraalia Koondise abiesimees 1959–60 ja laekur 1964–65, 1970–71.
Rõuge rahvamaja
Rõuge rahvamaja on rahvamaja Võru maakonnas Rõuge vallas Rõuge asulas. Rahvamaja eesotsas on Riina Kööts ja kunstiline juht on Ive Ruusamäe.
Rahvamajas tegutseb teiste seas Rõuge segakoor.
Rahvamaja asutati 1937.
The xx
pisi|The xx festivalil [[Ilosaarirock aastal 2012]] The xx on inglise indie-pop bänd, mis loodi 2005. aastal Londoni ringkonnas Wandsworth Town.
Heinstert
Heinstert on küla Atterti vallas Luxembourgi provintsis Valloonia piirkonnas Belgias.
Nīgrande vald
pisi|Kalni pargi Armastuse saareke Nīgrande vald (läti keeles Nīgrandes pagasts) on vald Lätis Salduse piirkonnas.
Vald piirneb sama piirkonna Pampāļi, Zaņa ja Ezere vallaga, lisaks veel Kuldīga piirkonna Nīkrāce vallaga ning Lõuna-Kuramaa piirkonna Vaiņode ja Embūte vallaga. Vald asub Leedu piiri ääres. Valla naabrusesse jääb Mažeikiai rajooni Židikai vald.
Heinstert
Enne valdade ümberkorraldamist 1977. aastal kuulus küla endise Thiaumonti valla halduspiiridesse.
Nīgrande vald
Valla pindala on 97,5 km². Aastal 2011 oli elanikke 1442, aga 2021. aasta seisuga elas seal 1099 inimest. Aastal 2011 elas vallas 1091 lätlast, 36 venelast, 15 valgevenelane, 19 ukrainlast, 1 poolakas ja 264 leedulast. Valla keskuseks on Nīgrande küla. Vallamaja asub aadressil Ventas iela 2, vallavanem on Rūdolfs Prauliņš.
Aastal 1821 moodustati praeguse valla aladel neli mõisavalda, mille liitmisest praegune vald sündis. Aastal 1891 liideti Nīgrande, Dzirase ja Meldzere mõisavallad, aastal 1893 lisati veel Grieze vald. Aastal 1899 liideti sellega Bākūže vald. Nii Nīgrandes, Dzirases, Meldzeres kui Griezes asutati ka vallakoolid. Aastal 1935 oli Liepāja maakonda kuuluva valla pindala 87,5 km² ja seal oli 1716 elanikku.
Siberi kontpuu
Siberi kontpuu (Cornus alba) on kontpuuliste sugukonna kontpuu perekonda kuuluv mitmeaastane heitlehine põõsas.
Nīgrande vald
Aastal 1945 moodustati vallas Nīgrande ja Grieze külanõukogud, aga aastal 1949 vald likvideeriti. Aastal 1949 moodustati seal ka mitu kolhoosi: Jaunais Komunārs, Blāzma, Straume, Ventas Zieds ja Nākotne, mis aastal 1959 üheks kolhoosiks liideti. Aastal 1954 liideti Nīgrande külanõukoguga likvideeritav Grieze külanõukogu. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. Aastal 2009 arvati vald Salduse piirkonda.
Siberi kontpuu
Nimi
Cornus tuleb ld. k., kus cornu tähendab sarve. Nimi viitab kontpuu puidu kõvadusele. Ladinakeelne liiginimi alba tähendab valget ja märgib viljade värvust.
Nīgrande vald
Valla suuremad jõed on Venta jõgi ja selle lisajõed Lētīža ning Losis. Selle lääneosa asub Lääne-Kuramaa kõrgustikul, idaosa jääb aga Kesk-Läti madalikule. Kõrgeim koht asub valla edelaosas (126,7 m).
Siberi kontpuu
Botaanilised tunnused
Lehed on elliptilised, ühtlaselt teravneva tipuga, ümardunud alusega, pealt tumerohelised, alt sinakashallid, pealt hõredalt, alt (tihedalt) lühikarvased, 5–10 cm pikad, 2–7 cm laiad. Sügisel omandavad lehed violetjaspunase või tumevioletja värvuse.
Kontpuu õitseb mais. Õied on kuni 8 cm läbimõõduga tihedates, lamedates, kännasjates õisikutes, kollakasvalged. Sageli õitseb sügisel teist korda.
Nīgrande vald
Looduskaitse all on Embūte valla piiril asuv Lētīža hiidrahn, Losise paljandid, Ievase tamm, Meldzere park, Pļaviņase tamm, Kļuvase tamm, Auziņase tamm, Krišjāņi tamm, 3x3 tamm, Strumpji tamm, Cērpene maakivi, Kalnaiši mänd, Mucenieki tamm, Kalni paljandid, Kalni Armastuse tamm, Rožkalni tamm, Dzidra Smiltniece Nīgrande Rozkalni dendraarium, Saldenieki tamm, Grieze park, Kalnase haraline mänd, Lendumi tamm, Paloši tamm, Paloši väike tamm, Paloši künnapuu, Pakalni tamm, Loši veski esimene tamm, Lejas Liekņi kastanipuu, Zeltiņi hõberemmelgas, Ķēderi tamm, Spiņņi tamm, Elki tamm, Tabaki mänd, Piķeļmuiža Kaldatamm, Piķeļmuiža tamm, Cērpi tamm, Dzirase teeäärne mänd, Dzirase park, Kalna Pūteļi väike tamm, Lejnieki tamm, Pūteļi tamm, Dīgļi tamm, Mišeikase tamm ja Apšukrogsi tamm, lisaks veel arvukalt nimetut põlispuud. Valda jääb Nīgrande netsade kaitseala pindalaga 62,23 hektarit.
Siberi kontpuu
Botaanilised tunnused
Viljad on luuviljad piklik-kerajad, kuni 8 mm pikad, sinakasvalged kuni valged, kaetud kirmega, valmivad augustis.
Suvehaljas põõsas kasvab kuni 3 m kõrguseks. Kontpuu on noorelt püstiste ja vanemas eas rippuvate korallpunaste võrsetega põõsas. Väga dekoratiivse võrsevärviga ja ilusate viljadega, lehtede sügisvärvusega ja rikkaliku õitsemisega põõsad.
Nīgrande vald
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Bieriņi muinaskalmed ja Meldzere lohukivi. Kohaliku kaitse all on Nīgrande luteri kirik ja linnamäena kasutusel olnud Cīrulene mägi.
Siberi kontpuu
Levik ja ökoloogia
Looduslikult kasvab Euroopa kirdeosas, Siberis, Kaug-Idas ja Mongoolias. On levinud terves maailmas ja ka Eestis, sest on väga dekoratiivne ilupõõsas.
Katholikon
Katholikon (kreeka keeles καθολικόν vanakreeka sõnast καθολικός katholikós 'kõigile', 'üleüldine', kirikuslaavi keeles съборъ sobor sõnast 'kogunema') on oma algses tähenduses õigeusu kloostri peakirik, või ajalooliselt ka suurem linnakirik, kuhu tuldi eri linnaosadest kokku pühapäevaseks liturgiaks ja suurte pühade jumalateenistusteks.
Sõna on vahel kasutatud ka katedraali tähenduses. Siiski, piiskopkonnas võib olla mitu katholikon ' i, kuid ainult üks neist on katedraal - selles on alati piiskopi kateeder. Eesti keelde on venekeelne sõna собор tõlgitud "peakirik" või ka "katedraal", kuid vene keeles eristatakse peakirikut (собор) katedraalkirikust (кафедральный собор).
Nīgrande vald
Vallas on seitse küla. Valla keskuses Nīgrandes (lielciems) oli 2022. aastal 366 elanikku. Teine sama staatusega küla on Kalni 483 elanikuga aastal 2022. Alši on staatusega vidējciems ja aastal 2005 oli seal 95 elanikku. Ülejäänud külad on staatusega mazciems: Atvari 57 elanikuga aastal 2005, Dziras 67 elanikuga aastal 2005, Meldzere 36 elanikuga aastal 2005 ja Piķeļmuiža 13 elanikuga aastal 2005. Ülejäänud elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Ehitustarind
Ehitustarind ehk ehituskonstruktsioon, ka insenerikonstruktsioon, on ehituskokkuseade, projekteeritud kande- või piirdedetailide terviklik kogum.
Ehitustarindid leiavad kasutamist ehitiste püstitamisel ja nad projekteeritakse ehitusmehaanika arvutuste alusel.
Weaver (perekonnanimi)
Weaver (inglise keeles 'kuduja') on inglise perekonnanimi.
Vladimir Iljušin
Vladimir Sergejevitš Iljušin (vene keeles Владимир Сергеевич Ильюшин; 31. märts 1927 Moskva – 1. märts 2010 Moskva) oli vene katselendur, lennuväe kindralmajor.
Vladimir Iljušin oli tuntud lennukikonstruktori Sergei Iljušini poeg. Ta lõpetas 1951. aastal Žukovski Õhujõudude Inseneriakadeemia ja 1953. aastal NSV Liidu Lennukitööstuse Ministeeriumi katselendurite kooli.
Aastatel 1953–1957 oli Iljušin Lennu-uuringute Instituudi ja alates 1957. aastast Suhhoi katse-konstrueerimisbüroo (Suhhoi OKB) katselendur. Juulis 1959 tõusis Iljušin sõjalennukil 23 852 meetri kõrgusele. 1972. aastal edutati ta Suhhoi OKB peakonstruktori asetäitjaks.
Aastatel 1967–1991 oli Iljušin NSV Liidu Ragbiföderatsiooni esimees.
Vandenõuteooria
Vandenõuteooria kohaselt tegi Iljušin maailma esimese kosmoselennu (7. aprillil 1961 Maa orbiidil kolm tiiru) mõni päev varem kui Juri Gagarini orbitaallend.
Tunnustus
pisi|60px
Pendel
pisi|Matemaatilise pendli võnkumine Pendel on raskusjõu mõjul võnkuv keha. Lihtsaim pendel on venimatu niidi või kerge varda otsa riputatud massiivne keha. Kui seda keha saab käsitada punktmassina, siis on tegemist matemaatilise pendliga. Väikese võnkeamplituudi korral on pendli võnkumissagedus määratud pendli pikkuse ja asukoha raskuskiirendusega.
Pendleid kasutatakse kellades, seismomeetreis, gravimeetreis, mitmesugustes mõõteseadmeis. Pendli võnkumist uuris Galileo Galilei 17. sajandi alguses. Sellest ajast kuni 1930. aastateni tugines ajamõõdusüsteem pendli võnkumisel.
Vabalt võnkuv pendel säilitab oma võnkumistasandi. Seda kasutas Jean Bernard Léon Foucault 1851. aastal Maa pöörlemise demonstreerimiseks. Ta riputas 67-meetrise pendli Pariisi Panthéoni kupli alla. Selle pendli võnkumistasand pöördus hoone suhtes 360° 32 tunniga. Hiljem on hakatud niisugust pendlit nimetama Foucault' pendliks.
Lize Marke
pisi|Lize Marke Liliane Couck (esinejanimega Lize Marke; sündinud 1. detsembril 1936 Denderleeuwis) on Belgia laulja.
1965. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ta Belgiat lauluga "Als het weer lente is".
Semani jõgi
Semani jõgi on Albaania üks peamisi jõgesid. See moodustub Osumi jõe ja Devolli jõe kokkuvoolust (mõned kilomeetrid Kuçovëst läänes). Peavool on 85 km pikk (281 km koos pikima lähtevooluga, milleks on Devolli jõgi). Jõgi lookleb üldiselt läbi tasandike lääne suunas Aadria merre. Fieri lähistel voolab sellesse vasakult Gjanica jõgi.
Prothesis
Prothesis ' es peab olema väike laud (ohvrilaud), millel leib ja vein valmistatakse ette liturgiaks (proskomiidia), samuti on seal selleks tarvilikud nõud. Asub altari lähedal, sageli on see altarist põhja poole jääv apsiidiga kõrvalruum (lõunapoolne ruum on diakonikon). Liturgia ajal kantakse pühad annid Keerubite laulu saatel prothesis ' est ohvrilaualt altarile.
Naurukeelne Vikipeedia
pisi|Logo Naurukeelne Vikipeedia (nauru keeles Wikipediya Naoero) on Vikipeedia naurukeelne versioon.
Naurukeelsele Vikipeediale pandi alus 2003. aastal.
Seal on artiklit, millega see on artiklite arvult. keeleversioon.
Lischert
Lischert (letseburgi keeles Leschert) on küla Atterti vallas Luxembourgi provintsis Valloonia piirkonnas Belgias.
Enne valdade ümberkorraldamist 1977. aastal kuulus umbes 200 elanikuga küla endise Thiaumonti valla halduspiiridesse.
Võit (sovhoos)
Sovhoos Võit oli sovhoos Võru rajoonis. Selle keskus asus Vana-Vastseliinas, osakond oli Meremäel.
Sovhoos moodustati 1960. aastal. Endisest masinatraktorijaama keskusest sai sovhoosi keskus.
Puiga rahvamaja
Puiga rahvamaja on rahvamaja Võru maakonnas Võru vallas Puiga külas.
Rahvamaja avati 5. detsembril 1981 Puiga maakultuurimajana. 1991 nimetati maja ümber Puiga rahvamajaks.
Soojuskadu
Soojuskadu on ruumiõhust läbi välispiirete (seinad, lagi, põrand, aknad, uksed jne) väliskeskkonda kandunud soojushulk ajaühikus J/s=W.
Soojuskadu Φ, W
Φ= U x A x (Ti - Tu)
U = Materjali soojusjuhtivus W/(m2*K) A = Piirde pindala m2  Ti = Arvutuslik sisetemperatuur C   Tu = Arvutuslik välistemperatuur C
Tonia
thumb|250px|Tonia, 1968.
Arlette Antoine Dominicus (esinejanimega Tonia; sündinud 25. juulil 1947 Anderlechtis) on Belgia laulja.
1966. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ta Belgiat lauluga "Un peu de poivre, un peu de sel".
Kosilased Mulgimaalt
Kosilased Mulgimaalt on Gustav Ernesaksa koomiline ooper kolmes vaatuses ja neljas pildis Kersti Merilaasi libretole Eduard Vilde "Vigased pruudid" (1888) ainetel. Laululine, aktiivse tegevusega rahvalik ooper. Orkestreeris Jaan Hargel. Sai väljatulekul väga hea vastuvõtu osaliseks. Püsis repertuaaris 6 aastat. Hiljem pole esitatud.
Esmaettekanne toimus 15. mail 1960 Tartu teatris Vanemuine. Peamisi osi esitasid Helju Koppa (Leena), Valentina Hein (Miina), Evald Tordik (Lipuvere vana), Endel Ani (Juhan), Valdo Truve (Joosep), Johannes Lükki (Enn), Endel Aimre (Jaak),  Elo Tamul (Krapi-Kai). Dirigent Jaan Hargel. Lavastaja Kaarel Ird.
Pea­mised osad: Lipuvere vana (bass), Lipuvere peretütar Leena (sopran), Lipuvere peretütar Miina (sopran), sulane Joosep (bass), Kärje talu rentniku poeg Juhan (tenor), Mulgimaa rikas perepoeg Enn (tenor), Mulgimaa rikas perepoeg Jaak (bariton), Krapi-Kai.
Tegevus toimub 19. sajandi viimasel veerandil Eestis, Läänemaal. Lipuvere peretütred Leena ja Miina on mehelemineku eas. Lipuvere vana ajab oma tahtmist ja soovib, et tütred mingu mehele rikastele mulkidele. Leena armastab aga Kärje talu rentniku poega Juhanit ja teine talutütar Miina on heitnud silma Lipuvere talu sulasele Joosepile. Rikastest perepoegadest kosilased Enn ja Jaak jõuavad kohale jaanilaupäeval. Talutütred neid ei taha ja külaelanikud võtavad mulgid vaenulikult vastu. Mulkidele antakse teada, et tüdrukud on vigased, totakad ja joodikud. Mulgid on ehmu­nud ja otsustavad koju tagasi pöörduda. Kõrt­sist naasnud Lipuvere peremees kiidab küll Ennule ja Jaagule oma tütreid, kuid rahva hirmutamine mõjutab kosilasi ja teeb nad vihaseks. Vihastab ka Lipuvere peremees ja ki­hu­tab kosilased minema. Leena ja Miina saavad oma Joosepi ja Juhani, millega ka Lipuvere pere­mees on sunnitud nõustuma.
Muusikalugusid: Koor  "Hurjuh, hurjuh, hunte palju"; Kõrtsistseen; Krapi-Kaie latramise stseen; Miina aaria sõnajalaõiest; Vigaste pruutide esitlemise stseen; Lipuvere vana kuldvasika laul; Juhani laul kuule; Leena Juhani õrrituslaul; Ennu ja Jaagu duett "Siin kõik värk nii vilets"
Heino Raotma
Heino Raotma (19. märts 1929 Viljandi – 9. august 1979 Göteborg, Rootsi) oli eesti arstiteadlane ja psühhiaater.
Elulugu
Lõpetas 1965 Malmös eksternina keskkooli, 1972 Göteborgi Ülikooli arstiteaduskonna; meditsiinidoktor (1978, Göteborgi Ülikool), väitekiri "The Combination of Tryptophan and Ekectroconvulsive Therapy in the Treatment of Depression". Aastast 1978 Göteborgi Ülikooli psühhiaatriadotsent. Sahlgrenska Haigla psühhiaatria kliiniku arst. liige. Uurinud depressiooni ravi ja psühhofarmakonide toimet. Üle 15 teadustrükise.
Ballenstedt
pisi|Ballenstedt umbes aastal 1900 pisi|Vapp pisi|Ballenstedti paiknemine Harzi kreisis
Ballenstedt on linn Saksamaal Saksi-Anhaltis Harzi kreisis. Linn paikneb Harzi mäeaheliku põhjanõlval, umbes 10 km Quedlinburgist kagus. Omavalitsusse kuuluvad Badeborni ja Oppenrode külad. Turismimarsruut Romaani tee läbib Ballenstedti.
Ajalugu
Ballenstedti on esmamainitud 1030. aasta tegudes, mille pani toime krahv Esico von Ballenstedt, ühe krahv Adalberti, kes pidas Nienburgi kloostri foogti ametit, ja Saksi Ostmarki markkrahvi Hodo I tütre Hidda poeg. Esicot (~1000–1059/60) peetakse Askania dünastia esiisaks. Ta püstitas Ballenstedtis kabeli, mis pühitseti 1046. aastal keiser Heinrich III juuresolekul pühakutele Pankratiusele ja Abundiusele. Esico poeg krahv Adalbert II andis Ballenstedti aastal 1073 Nienburgi kloostrile. Tema järeltulija Albrecht Karu, Brandenburgi marki esimene valitseja, rajas samas benediktiini kloostri ja maeti aastal 1070 kloostri kiriku krüpti. Albrechti monument paikneb linna pargis.
Tugevasti kahjustatuna Saksa talurahvasõja ajal ilmalikustati klooster aastal 1525 Askania dünastiast Anhalt-Kötheni vürsti Wolfgangi poolt reformatsiooni sisseviimisel. Wolfgang valis Ballenstedti residentsiks ja andis sellele aastal 1543 linnaõigused. Protestantliku Taani kuninga Christian IV toetamise eest Kolmekümneaastase sõja ajal rünnati ja rüüstati Ballenstedti Albrecht von Wallensteini vägede poolt aastal 1626.
thumb|left|Ballenstedti loss, umbes 1837
Pärast sõda ehitati linn ja loss uuesti üles Askania dünastiast Anhalt-Bernburgi vürstide suveresidentsiks. Aastal 1765 viis vürst Friedrich Albrecht oma residentsi täielikult Bernburgist Ballenstedti ja juhatas sisse õitsenguaja, sealhulgas kuulsa lossiteatri püstitamine aastal 1788, vanima teatri Saksi-Anhaltis ja meka heliloojatele, nagu Albert Lortzing ja Ferenc Liszt.
Anhalti hertsogkonna osana aastast 1863 sai Ballenstedt tuntuks rahamuredeta vanurite elupaigana, nagu hertsoginna Friederike von Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburg, kes suri Ballenstedti lossis aastal 1902, või maalikunstnik ja kirjanik Wilhelm von Kügelgen, kelle maja on nüüd muuseum.
Vaatamisväärsused
thumb|Ballenstedti loss thumb|St. Nikolai kirik vanalinnas aastal 2005
Transport
Ballenstedt paikneb Bundesstraße (riigimaantee) 185 ääres, mis viib Bundesstraße 6 ja Bundesautobahn 14 juurde. Rongiliiklus katkes aastal 2003. Väike asfalteeritud maandumisrada on umbes 5 km kaugusel linnast.
FAI (soomusauto)
pisi FAI (ФАИ) oli aastail 1933–1935 ja 1938–1939 Nõukogude Liidus toodetud soomusauto.
Aime Sügis
Aime-Ingrid Sügis (neiuna Aime Rulli; 21. jaanuar 1935 Tallinn – 29. august 2017) oli Eesti keemik ja poliitik.
Ta lõpetas aastal 1958 Tallinna Polütehnilise Instituudi keemia-mäeteaduskonna silikaatide tehnoloogia erialal. Ta töötas Silikaatbetooni Teadusliku Uurimise Instituudis, hiljem Keemia Instituudis.
Aime Sügisest sai tervislike eluviiside ja taimetoitluse propageerija ning rohelise mõtteviisi toetaja.
Aime Sügis kandideeris 1992. aasta Riigikogu valimistel Valimisliidus Eesti Kodanik (selle moodustasid Eesti Vabariigi Partei ja Noarootsi Tervisliku Eluviisi Selts). Ta sai 69 häält ning osutus valituks. Ta oli 1992–1995 VII Riigikogu liige. 1994. aasta kevadel liitus Sõltumatute fraktsiooniga, kus viimased kuud oli aseesimees. Töötas majanduskomisjonis.
Kitzbüheli ringkond
Kitzbüheli ringkond on ringkond Austrias Tiroolis. See külgneb põhjas Baieriga (Saksamaal), läänes Kufsteini ja Schwazi ringkondadega ning idas ja lõunas Pinzgau piirkonnaga (Salzburgi liidumaal).
Ringkonna pindala on 1163,06 km² ja 2012. aasta 1. jaanuaril elas seal 61 966 inimest ja asustustihedus on 53 in/km². Ringkonna halduskeskus on Kitzbühel.
Haldusjaotus
pisi|Ringkonna vallad
Kohvik Merepiiga
pisi|Kohvik Merepiiga 1971. aastal Kohvik Merepiiga oli kohvik Harju maakonnas Harku vallas Rannamõisa külas. Voldemar Herkeli projekteeritud ja 1966. aastal valminud kuulus Merepiiga kohvik põimis omavahel kokku modernistliku arhitektuuri ja rahvusliku traditsiooni ning oli omal ajal üheks populaarsemaks külastuskohaks. Praeguseks on kohvik hävinud (oktoobris 1992 põles kohvik maha ) ja ei ole leidnud algsel kujul taastamist.
Arhitektuur
pisi|Kohvik Merepiiga 1971. aastal 1960.–1970. aastatel hakati üldisemas liberaliseerumisõhkkonnas kasutama ka arhitektuuris rahvuslikke motiive. Teatud mõttes soosis seda ametlik võim, kelle juhtiv kultuuripoliitiline suunis nägi ette “sisult sotsialistlikku ja vormilt rahvuslikku” kultuuri. Selle omapärase sünteesi üheks parimaks arhitektuuriliseks väljenduseks osutus Voldemar Herkeli projekteeritud kohvik Merepiiga. Herkeli Merepiiga mõjutas hilisematel aastatel populaarseks saanud romantiseerivat puhkearhitektuuri, mida oli eriti märgata järgnevate kümnendite kämpingute ja suvilate ehituses.
Tõstamaa sovhoos
Tõstamaa sovhoos oli sovhoos Pärnu rajoonis.
Kohvik Merepiiga
Arhitektuur
Kohvik oli üldjoontes ristikujulise põhiplaaniga: selle põhja-lõuna teljele oli paigutatud lamekatusega piklik hooneosa, mida läbistas ida-lääne suunas kardinaalselt teistsuguse ilmega püstjas kolmnurkne kohvikusaal.
Tõstamaa sovhoos
Sovhoos moodustati aastal 1961. Selle keskus oli Tõstamaal Tõstamaa külanõukogus.
Kohvik Merepiiga
Arhitektuur
Kohvikuhoone madal osa oli ehitatud tumedaks võõbatud puidust ja oli ajastu modernistlikule arhitektuurile omaselt ääristatud heleda puitkarniisiga. Selle pikliku madala ruumi põhjapoolsem ots kaeti maast laeni klaaspindadega; pikem lõunapoolne osa, kus asusid köök ja muud abiruumid, oli aga valgustatud minimaalselt.
Tõstamaa sovhoos
Sovhoosi pindala oli 1978. aastal 14 700 ha.
Kohvik Merepiiga
Arhitektuur
Majapidamisruumiga põiki asetses söögisaal, mis kaeti traditsioonilisele taluarhitektuurile viidates rookatusega, mida hoidsid püsti massiivsed sarikad. Rahvapärasele rookatusele lisati aga külgedele modernistlike elementidena mõjuvad uugid. Nii sarikad, uugid kui ka karniis võõbati modernistlikult valgeks, luues tumeda puidu taustal efektse kontrasti. Mart Kalmu sõnul tajuti neid valgeks võõbatud detaile omal ajal rahvuslikena, ehkki neil otsest seost talurahva arhitektuuriga polnud.
Tõstamaa sovhoos
1985. aastal liideti sovhoos kolhoosiga Pärnu Kalur.
Kohvik Merepiiga
Arhitektuur
Suurema avaruse ja valguse taotlemiseks olid söögisaali otsafassaadid kaetud maast laeni klaasiga, mida poolitas keskelt kaheks valge karniis ning liigendavad sambad. Saali lõunapoolne külg oli ääristatud madala paekivist seinaga. Merepoolsel küljel oli aga rookatus lühem, mille tõttu paistis sarikate vahelt ilus vaade merele.
Ümbritsev maastik
Kohvik projekteeriti ümbritsevasse maastikku sulanduvana. Arhitektuurselt kujundati ka kohvikut ümbritsevat maastikku. Kohviku ala piiras paekivimüür, mis linnapoolse sissekäigu juures ehitati välja kõrgemalt. Selle paekiviseinale oli kinnitatud suurelt kohviku nimi.
Interjöör
Klaasseinad kolmel küljel andsid kohvikusaalile juurde avarust, millele lisas omamoodi miljööväärtust merele avanev vaade. Kohvikusaali idapoolses osas viis kergetel metallvarrastel rippuv minimalistlik trepp rõdudeni, millele oli lisatud veel paarkümmend istekohta. Kergelt mõjuv trepp sobitus hästi kohviku peenejalgse mööbliga, mis oli Aate-Heli Õuna disainitud.
Claude Lombard
Claude Lombard (25. veebruar 1945 Brüssel – 20. september 2021) oli Belgia laulja.
1968. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ta Belgiat lauluga "Quand tu reviendras", mis kogus 8 punkti ja saavutas 7. koha.
Agroturism
Agroturism ehk põllumajandusturism on turism, mis toob külastajaid põllumajandusliku tegevusega tegelevasse kohta, näiteks talusse või rantšosse. Agroturism on põllumajandustootmise ja turismi kombinatsioon, mis pakub võimalust külastada talusid või põllumajanduslikke ettevõtteid, kogeda maaelu ning lüüa kaasa igapäevases talutöös. Üleüldiselt hõlmab agroturism mitmesuguseid tegevusi, sealhulgas toodete ostmine otse talumajapidamisest, maisilabürindis orienteerumine, puuviljade korjamine, loomade söötmine või kodumajutuse pakkumine talus.
Agroturism ei võrdu maaturismiga, vaid on selle oluline tugiharu. Kui maaturismiga saavad tegeleda peaaegu kõik maapiirkonnas tegutsevad turismitalud, siis agroturismiteenust saab pakkuda vaid ettevõte, kelle põhitegevusalaks on põllumajandus- või kalandustoodete valmistamine. Põllumajandusturismi tegevused jagunevad viite kategooriasse ja need omakorda võivad hõlmata mitut kategooriat.
Agroturism on üks nišiturismi vorm, mida peetakse kasvavaks tootmisharuks paljudes maailma osades, sealhulgas Austraalias, Kanadas, Ameerika Ühendriikides ja Filipiinidel. Muud agroturismiga seotud mõisted on “säästev põllumajandus”, “lisandväärtusega tooted” ja “talude otseturundus”.
Rahva teadlikkus
Inimesed on aina rohkem hakanud huvi tundma sellest, kuidas nende toitu valmistatakse. Nad tahavad kohtuda farmerite ja töötlejatega ja rääkida nendega, mis üldse läheb toidutöötlusesse. Paljud, kes külastavad farme, eriti lapsed, näevad esimest korda oma toidu päritolu, olgu see kas lehm, põllul kasvav mais või õun, mida nad saavad puu otsast korjata.
Turvalisus
Samal ajal kui tulu ja haridus on tihti peamised näitajad talunike puhul, et mitmekesistuda ja kutsuda enda juurde külalisi, siis turvalisus ei pruugi olla nende peamiseks prioriteediks. Õnnetused seotud traktorite, vaguniveo, rännakute, kukkumiste ja liiklusega põllumajandusturismi operatsioonidel, on regulaarne nähtus. Teadlased jälgivad ja säilitavad põllumajandusega seotud vigastuste andmeid ja konkreetseid juhtumeid. Osa nendest andmetest on saadaval avalikult juurdepääsetavatel veebilehekülgedel nagu, näiteks AgInjuryNews.org.
Majanduslikud kasutegurid
Põllumajandusturism on saanud üheks suureks osaks väike farmide ellujäämisel. Mitmekesistades ärioperatsioone, on farmi ülalpidajad võimelised kindlustama oma stabiilse sissetuleku. Selle võimaldab tegevuste teke, mil põllukultuurid ei kasva veel ning toovad üles täiesti eraldi sissetuleku. Osad uurimused on leidnud, et operatsioonid sõltuvad nende ümber olevast kommuunist, tänu turistide alale toomisega. Majanduslik tõus võib olla kasulik maakohtadele, mis vajavad erinevaid sissetulekuid.
Andres Eilart
Andres Eilart (sündinud 4. aprillil 1978) on eesti ajakirjanik, kunstikoguja ja -tutvustaja, aastatel 2015–2020 Maalehe peatoimetaja.
Haridus- ja töökäik
Ta on lõpetanud Türi Gümnaasiumi ja Tallinna Tehnikaülikooli äri erialal.
Eilart on töötanud Ekspress Grupis alates 2000. aastate algusest, kõigepealt Eesti Päevalehe majandustoimetuse reporterina. 2004. aastal oli üks Ärilehe käivitajaid ja selle tegevtoimetaja. 2008. aastal juhtis ta Ärilehte ja Eesti Päevalehe majandustoimetust, aasta hiljem sai uudistetoimetuse juhiks. Eilart on töötanud ka Eesti Päevalehe peatoimetaja asetäitjana. 2012–2015 töötas Eilart Eesti Päevalehe tegevtoimetajana. 16. märtsist 2015 kuni 2020. aasta novembri lõpuni on ta Maalehe peatoimetaja.
Ta on olnud Eesti Looduskaitse Seltsi juhatuse liige ja on Eesti Kunstimuuseumi Kunstisõprade Seltsi ja Tallinna Tehnikaülikooli Tallinna Kolledži juhatuse liige.
Eilart oli aastatel 2015-2017 Pressinõukogu liige.
Isiklikku
Eilart on kunstihuviline: ta on koostanud kunstikatalooge, korraldanud näitusi ja kirjutanud kunstiteemalisi raamatuid, mis on tõlgitud eesti keelest ka inglise ja vene keelde. Eilarti kunstikogu teoste baasil toimus 2018. aastal Eesti Rahvusraamatukogus suurnäitus 1960.–1970. aastate kunstiuuendusest.
Tuntud looduskaitsja ja ühiskonnategelane Jaan Eilart oli Andres Eilarti onu.
Medina maakond
thumb|Asend Ohio osariigis pisi|Medina maakonna kohtumaja Medinas Medina maakond (Medina County) on maakond USA-s Ohio osariigis. Geograafilised koordinaadid on 41°12' N, 81°90' W.
Maakonna halduskeskus on Medina ja suurim linn Brunswick.
Maakonna pindala on 1096 km², millest 4 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 172 332. 2000. aastal oli elanikke 151 095.
Ajalugu
Medina maakond moodustati 18. veebruaril 1812 Portage'i maakonna osast. Maakond on saanud nime Saudi Araabia linna Mediina järgi.
Seiuni auhind
Seiuni auhind (jaapani keeles 星雲賞 [Seiunshō], tähendab "udukogu auhind") on alates 1970. aastast Jaapani Ulmekokkutulekul väljaantav auhind eelmise aasta jooksul jaapani autori loodud ulmeteosele. Hääletada saavad kõik kokkutulekul osalejad.
See on Jaapani vanim ulmeauhind ja koos Jaapani SF-i Suurauhinnaga üks kahest olulisimast Jaapani ulmevaldkonna auhinnast.
Auhindu antakse järgnmistes kategooriates:
Lisaks võib korraldajaorganisatsioon anda välja eriauhinna, mis ei kuulu hääletamisele.
Parksepa rahvamaja
Parksepa rahvamaja on rahvamaja Võru maakonnas Võru vallas Parksepa asulas. Rahvamaja juht on Kaisa Niilo.
Rahvamaja ajalugu algab 1956, kui asutati Võru EPT ametiühingute klubi.
NSV Liidu Üldise Masinaehituse Ministeerium
NSV Liidu Üldise Masinaehituse Ministeerium (vene keeles Министерство общего машиностроения СССР) oli aastatel 1955–1957 ja 1965–1991 Nõukogude Liidus eksisteerinud riigivalitsemise organ; kuulus ministeeriumina NSV Liidu Ministrite Nõukogu koosseisu.
Ministeerium loodi 2. aprillil 1955 Moskvas. Aastatel 1957–1965 oli ta ühendatud NSV Liidu Kaitsetööstuse Ministeeriumiga. Taasloodi 2. märtsil 1965. NSV Liidu Üldise Masinatööstuse ministeerium kaotati 1. detsembril 1991 seoses Nõukogude Liidu lagunemisega.
Ministeerium vastutas NSV Liidu kosmoseprogrammi elluviimise eest alustades Bajkongõri kosmodroomi ehitamisest, esimese Maa tehiskaaslase Sputnik 1 ja esimese mehitatud kosmoselaeva Vostok 1 lennutamisest Maa orbiidile ning lõpetades orbitaaljaama Mir ja kosmoseprogrammi Energija-Buran loomisega.
NSV Liidu Keskmise Masinatööstuse Ministeeriumi õigusjärglane on riiklik korporatsioon Roskosmos.
Ministrid
pisi|150px|[[Sergei Afanasjev, 18 aastat ministriametis]]
Vladimer Tšatšibaia
Vladimer Tšatšibaia (gruusia keeles ვლადიმერ ჩაჩიბაია; sündinud 4. novembril 1971) on Gruusia sõjaväelane (kindralmajor). Ta oli aastatel 2008–2009 ja on uuesti 22. novembrist 2016 Gruusia kaitseväe juhataja.
Ta oli aastatel 1989–1991 ajateenistuses Nõukogude armees. Seejärel ühines ta Gruusia Rahvuskaardiga, kus teenis allohvitserina. Aastatel 1992–1993 võttis ta osa Gruusia Kodusõjast.
Aastal 2004 oli missioonil Iraagis. Aastatel 2008–2009 oli ta Gruusia kaitseväe juhataja. Samuti oli ta aastal 2009 Gruusia asekaitseminister.
Kangruaadu järv
Kangruaadu järv (ka Kangruoadu järv, Erepere Suurjärv) on rannikujärv Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Nehatu külas. Järv jääb Nehatu looduskaitsealale. Järve kaldajoone pikkus on 2257 m ja valgla pindala on 4 km² ning vesi vahetub 17 korda aastas. Järv on Nehatu soo põhjaservas, temast lõuna poole jääb Lammastejärv. Järv on soolatoiteline.
Kangruaadu järv on mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 100 m.
Kangruaadu järve keskkonnaregistri kood on VEE2063000.
Filosoofiline väitlus
Filosoofiline väitlus on filosoofiaolümpiaadi raames praktiseeritav üks-ühele väitlusformaat.