cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Petro Porošenko
Ukraina Õigeusu Kiriku rajamises osalemine
pisi|Metropoliit Epifanius, patriarh Bartholomeos I ja Petro Porošenko 5. jaanuaril 2019. aastal President Porošenko oli varem Moskva Patriarhaadi Ukraina Õigeusu Kiriku toetaja, kuid 2016. aastal ütles ta, et Venemaast mittesõltuva Ukraina õigeusu kiriku rajamine on riikliku julgeoleku küsimus ja iseseisva riigi osa. 2018. aasta detsembris juhatas ta koos Konstantinoopoli patriarhi määratud eksarhi, Gallia metropoliit Emmanueliga Ukraina õigeusu kirikute ühendkogu, mis asutas Ukraina Õigeusu Kiriku. Samuti osales ta 5. jaanuaril 2019 Konstantinoopolis Ukraina Õigeusu Kirikule tomose üleandmise tseremoonial. UÕK andis 2019. aasta jaanuaris talle autokefaalia saavutamisele kaasaaitamise eest Andreas Esmakutsutu ordeni. 2019. aasta veebruaris näitasid Porošenko ja UÕK eestseisja Epifanius kiriku tomose originaaldokumenti Ivano-Frankivski oblastis asuvas Manjava skiitas.
2019. aasta Ukraina presidendivalimised
2019. aasta jaanuari lõpus teatas ta, et kandideerib 2019. aasta Ukraina presidendivalimistel. Porošenko valimiskampaania tõstis esile seda, et tema esimesel ametiajal sai Ukraina endale iseseisva õigeusu kiriku. Ta kogus 31. märtsil 2019 toimunud presidendivalimiste esimeses voorus 15,95% häältest ning tema oponent Volodõmõr Zelenskõi sai 30,24% häältest. Porošenko esimees vooru madala tulemuse põhjuseks võis olla valijate pettumus poliitilises klassis. USA politoloog Alexander Motyl pidas 4. aprillil 2019 avaldatud artiklis Porošenko madala tulemuse põhjuseks seda, et ukrainlased ei tunne teda piisavalt ning soovitas enne teist vooru suurendada näiteks avalike esinemiste ja koolide külastuste arvu. Zelenskõi edu põhjuseks pidas ta asjaolu, et ukrainlased samastavad teda tema "Rahva teenri" seriaali tegelaskuju Vassõl Goloborodkoga. 19. aprillil kohtus Porošenko Kiievi olümpiastaadionil toimunud debatil oma vastaskandidaadi Zelenskõiga.
Välispoliitika
26. mail 2014 teatas Venemaa välisminister Sergei Lavrov, et Venemaa on valmis alustama vastvalitud Ukraina presidendiga dialoogi. Petro Porošenko kohtus 4. mail 2014 Poolas Barack Obamaga, 6. juunil osales ta koos teiste riigipeadega Prantsusmaal D-päeva 70. aastapäeva tähistamisel, kus kohtus teiste seas ka Angela Merkeli ja Vladimir Putiniga. 23. jaanuaril 2017 külastas ta koos abikaasaga Eestit. Ta kohtus president Kersti Kaljulaidi, peaminister Jüri Ratase ja Riigikogu liikmetega.
Tegevus pärast presidendiametit
Jaanuaris 2022 külmutas Ukraina kohus Porošenko varad seoses kahtlustustega Venemaa toetatud separatistide rahastamises Ida-Ukrainas aastatel 2014–2015. Porošenko on neid väiteid eitanud ning tema lähedaste sõnul on see järgmise Ukraina presidendi kättemaks.
2022. aasta alguse Venemaa sissetungi ajal Ukrainasse osales president aktiivselt tsiviilisikute evakueerimisel sõjapiirkonnast.
Dünaamiline IP-aadress
Dünaamiline IP-aadress on IP-aadress, mis on määratud arvutile kasutamiseks ajutiselt teatud perioodiks. Dünaamilise IP-aadressi määramiseks kasutatakse dünaamilist hostikonfiguratsiooni protokolli (DHCP), mõningatel juhtudel ka PPP-d (Point-to-Point Protocol).
Kasahstani lipp
Kasahstani lipp on Kasahstani ametlik lipp.
Riigi- ja rahvuslipp
thumb|200px|[[Pilt:FIAV_110110.svg|20px Kasahstani riigi- ja rahvuslipp. Proportsioonid 1:2 ]] Riigi- ja rahvuslipp võeti praegusel kujul kasutusele 4. juunil 1992.
Anu Merila
Anu Merila (sündinud 15. veebruaril 1964 ) on eesti ajakirjanik ja tõlkija.
Ta oli ajakirja Marie Claire peatoimetaja.
Kasahstani lipp
Kasahstani ajaloolised lipud
Aastatel 1937–1991 eksisteeris Kasahhi NSV ning kasutusel oli Kasahhi NSV lipp.
Aastal 1992 oli väga lühikest aega kasutusel praeguse lipuga sarnane lipp, kuid ornament oli punane, kuid suurema harmoonia mõttes muudeti see kuldkollaseks.
Helmerich von Würzburg
Helmerich von Würzburg (surnud 12. juulil 1263) oli Saksa ordu liige ning Liivi ordu viitsemeister aastal 1262.
Helmerich pärines Frankimaalt Würzburgi piiskopi ministeriaalide hulgast, kes aga olid üsna kõrgetel ametikohtadel: tema arvatav isa Hartwig Dives oli riigiköögimeister (Reichsküchenmeister) ning kandis oma onu Heinrich von Rothenburgi järgi kohati ka perekonnanime Rothenburg. Helmerichi suguvõsa on seostatud ka Rechenbergidega, kuid see pole kinnitust leidnud.
1237. aastal astus Helmerich tõenäoliselt Würzburgis Saksa ordusse ning oli seal ka 1246. aastal samas rüütelvennana mainimist leidnud. 1251. aastal oli ta aga Montforti linnuse kastellaan Palestiinas, kahe aasta pärast oli ta aga Palestiinas riietusülem (Oberster Trappier) ja suurkomtuuri asetäitja. Siiski ei jäänud Würzburg Palestiinasse kuigi kauaks, hiljemalt 1262. aastal tegutses ta Preisimaal ja Liivimaal, olles mõlema orduharu viitsemeistriks. Samas pole tõendeid, et ta oleks Liivimaal üldse viibinud, pealegi oli seal toona ordumeistri ametis Werner. Järgnevalt sai Würzburgist Preisimaa meister, kellena ta 1263. aastal Löbau lahingus langes.
Solikamsk
Solikamsk on linn Venemaal Permi krais. Asub Kama jõe ääres.
Linn on asutatud 1430. aastal, linnaõigused sai 1781.
Solikamsk on keemiatööstuse keskus. Toodetakse peamiselt kaaliumväetisi ja magneesiumi. Linna ümbrus on tugevasti saastunud.
Solikamskis asus (asutatud 5. veebruaril 1938) Ussolje paranduslike tööde laager (vene keeles Усольлаг ehk Усольский исправительно-трудовой лагерь).
Kuveidi lipp
thumb|Kuveidi lipp Kuveidi lipp (علم الكويت) võeti kasutusele 7. septembril 1961.
Värvide tähendus
Lipu värvide tähendused tulevad Safie Al-Deen Al-Hali poeemist:
Kiribati lipp
thumb Kiribati lipp on 1979. aastast kasutusel olev Kiribati riigilipp. Lipu ülaosas on kujutatud punasel taustal kollast kuning-fregattlindu (Fregata minor) kollase tõusva päikese kohal. Päikese 17 kiirt sümboliseerivad 16 Gilberti atolli ja Banabat. Lipu alumisel poolel on kolm valget ja kolm sinist lainelist laidu, mis sümboliseerivad Gilberti, Line'i ja Fööniksisaari.
Karl von Frisch
Karl von Frisch (20. november 1886 – 12. juuni 1982) oli Austria zooloog, Nobeli auhinna laureaat.
Ta uuris mesilaste kommunikatsiooni (sealhulgas mesilaste tantsu) ja putukate feromoone.
Koos Jakob von Uexkülli, Konrad Lorenzi, Niko Tinbergeni ja teistega oli ta üks etoloogia rajajaid. Koos Lorenzi ja Tinbergeniga pälvis ta 1973. aastal Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna.
Kergejõustik 1988. aasta suveolümpiamängudel
Kergejõustik 1988. aasta suveolümpiamängudel toimus Seoulis 23. septembrist 2. oktoobrini. Võisteldi 42 alal, millest 24 oli kavas meestel ja 18 naistel. Võistlustel osales 1617 sportlast 149 riigist.
Meeste 100 meetri sprindi finaal lõppes skandaaliga, kus pärast kanadalase Ben Johnsoni ajaloolist triumfi uue maailmarekordiga 9,79 diskvalifitseeriti ta dopingukontrollis positiivse tulemusega. Keelatud aine oli stalonosool. Kuldmedal läks seega tema rivaalile Carl Lewisele, kes 9.92-ga püstitas ka maailmarekordi.
Carl Lewis saabus Seouli eesmärgiga korrata oma saavutust Los Angeleses 1984. aastal, kus ta võitis neli kuldmedalit, kuid pidi lõpuks leppima kahe kulla (100 m ja kaugushüpe) ja ühe hõbedaga, kuna 200 m jooksus oli kiirem tema kaasmaalane ja treeningukaaslane Joe DeLoach ning 4×100 m teatejooksus diskvalifitseeriti Ameerika koondis kvalifikatsioonis.
Naiste kergejõustiku suur staar oli sprinter Florence Griffith, kes võitis kolm kuldmedalit (100, 200 ja 4×100 m teatejooksus) ja ühe hõbeda (4 × 400 m teatejooksus). 200 m jooksus samal päeval ületas ta kaks korda, poolfinaalis ja finaalis maailmarekordi.
Teine staar oli ameeriklane Jackie Joyner-Kersee, kes võitis seitsmevõistluses ja kaugushüppes kuldmedalid. Seitsmevõistluses püstitas ta uue maailmarekordi 7291 punktiga, mis püsib tänaseni (Seisuga 6.02.2021).
Seouli mängud jäävad meelde ka Keenia jooksjate ülekaaluka ülekaaluga kesk- ja pikamaajooksudel, kus nad võitsid neli kuldmedalit. Teisalt pole Aafrika sportlaste ülekaal kunagi olnud nii ülekaalukas kui nendel mängudel, kuna nad võitsid kõikidel distantsidel alates 800 m jooksust, välja arvatud ainult maraton. Nii avati uus ajastu, kui Aafrika jooksjate domineerimisel võidetakse enamik kesk- ja pikamaajookse.
Sergei Bubka võitis olümpiakulla teivashüppes uue olümpiarekordiga (5,90 m). Nõukogude Liit sai sel võistlusel kolmikvõidu.
100 m jooks
Finaal: 24. september Osavõtjaid: 103 Maailmarekord: 9.93 (1983) Calvin Smith, USA 9,93 (1987 ja 1988) Carl Lewis, USA Olümpiarekord: 9.95 (1968) Jim Hines, USA Olümpiavõitja 1984: 9,99 Carl Lewis, USA <br style="clear:both;" />
400 m jooks
Finaal: 28. september Osavõtjaid: 78 Maailmarekord: 43,86 (1968) Lee Evans, USA Olümpiarekord: 43,86 (1968) Lee Evans, USA Olümpiavõitja 1984: 44,27 Alonzo Babers, USA <br style="clear:both;" />
800 m jooks
Finaal: 26. september Osavõtjaid: 70 Riike: 53 Maailmarekord: 1.41,73 Sebastian Coe Suurbritannia, (10. juuni 1981, Firenze) Olümpiarekord: 1.43,00 Joaquim Cruz Brasiilia, (6. august 1984, Los Angeles) Olümpiavõitja 1984: 1.43,00 Joaquim Cruz Brasiilia Tulemused <br style="clear:both;" />
1500 m jooks
Finaal: 1. oktoober Osavõtjaid: 59 Riike: 46 Maailmarekord: 3.29,46 Saïd Aouita Maroko, (23. august 1985, Lääne-Berliin) Olümpiarekord: 3.32,53 Sebastian Coe Suurbritannia, (11. august 1984, Los Angeles) Olümpiavõitja 1984: 3.32,53 Sebastian Coe Suurbritannia Tulemused <br style="clear:both;" />
5000 m jooks
Finaal: 1. oktoober Osavõtjaid: 56 Riike: 39 Maailmarekord: 12.58,39 Saïd Aouita Maroko, (22. juuli 1987, Rooma) Olümpiarekord: 13.05,59 Saïd Aouita Maroko, (11. august 1984, Los Angeles) Olümpiavõitja 1984: 13.05,59 Saïd Aouita Maroko Tulemused <br style="clear:both;" />
10 000 m jooks
Finaal: 26. september Osavõtjaid: 51 Riike: 36 Maailmarekord: 27.13,81 Fernando Mamede Portugal, (2. juuli 1984, Stockholm) Olümpiarekord: 27.38,35 Lasse Virén Soome, (3. september 1972, München) Olümpiavõitja 1984: 27.47,54 Alberto Cova Itaalia Tulemused <br style="clear:both;" />
Maraton
Finaal: 2. oktoober Osavõtjaid: 118 Riike: 66 Maailmarekord: 2:06.50 Belayneh Densamo Etioopia, (17. aprill 1988, Rotterdam) Olümpiarekord: 2:09.21 Carlos Lopes Portugal, (12. august 1984, Los Angeles) Olümpiavõitja 1984: 2:09.21 Carlos Lopes Portugal Tulemused <br style="clear:both;" />
110 m tõkkejooks
Finaal: 26. september Osavõtjaid: 41 Riike: 31 Maailmarekord: 12,93 Renaldo Nehemiah USA, (19. august 1981, Zürich) Olümpiarekord: 13,20 Roger Kingdom USA, (6. august 1984, Los Angeles) Olümpiavõitja 1984: 13,20 Roger Kingdom USA Tulemused <br style="clear:both;" />
400 m tõkkejooks
Finaal: 25. september Osavõtjaid: 38 Riike: 28 Maailmarekord: 47,02 Edwin Moses USA, (31. august 1983, Koblenz) Olümpiarekord: 47,64 Edwin Moses USA, (25. juuli 1976, Montreal) Olümpiavõitja 1984: 47,75 Edwin Moses USA Tulemused <br style="clear:both;" />
3000 m takistusjooks
Finaal: 30. september Osavõtjaid: 32 Riike: 24 Maailmarekord: 8.05,40 Henry Rono Keenia, (13. mai 1978, Seattle) Olümpiarekord: 8.08,02 Anders Gärderud Rootsi, (28. juuli 1976, Montreal) Olümpiavõitja 1984: 8.11,80 Julius Korir Keenia Tulemused <br style="clear:both;" />
4x100 m teatejooks
Finaal: 1. oktoober Osavõtjaid: 126 Riike: 29 Maailmarekord: 37,83 USA (11. august 1984, Los Angeles) Sam Graddy, Ron Brown, Calvin Smith, Carl Lewis Olümpiarekord: 37,83 USA (11. august 1984, Los Angeles) Sam Graddy, Ron Brown, Calvin Smith, Carl Lewis Olümpiavõitja 1984: 37,83 USA Sam Graddy, Ron Brown, Calvin Smith, Carl Lewis Tulemused <br style="clear:both;" />
4x400 m teatejooks
Finaal: 1. oktoober Osavõtjaid: 99 Riike: 22 Maailmarekord: 2.56,16 USA (20. oktoober 1968, Mexico) Vincent Matthews, Ron Freeman, Larry James, Lee Evans Olümpiarekord: 2.56,16 USA (20. oktoober 1968, Mexico) Vincent Matthews, Ron Freeman, Larry James, Lee Evans Olümpiavõitja 1984: 2.57,91 USA Sunder Nix, Ray Armstead, Alonzo Babers, Antonio McKay Tulemused USA-l oli kõigi aegade kolm kõige kiiremat 400 meetri jooksjat Harry “Butch” Reynolds, Steve Lewis ja Danny Joe Everett, nii et nende võidus ei kahelnud keegi. Lewis oli võitnud 400 m jooksus kuldmedali ja 1988. aasta augustis purustas Reynolds Lee Evansi hinnatud maailmarekordi 1968. aasta olümpialt, joostes Zürichis Welklasse Meetil 43,29. Kui teatepulka ei kaotada ja keegi ei katkesta, polnud küsimus selles, kas nad võidavad, vaid küsimus oli mis tulemusega. Everett ja Lewis jooksid finaalis kaks esimest vahetust ja mõlemad jooksid alla 44 sekundi, andes USA-le tohutu eduseisu. Kevin Robinzine jooksis kolmandas vahetuses ja Reynolds viimast vahetust. Tulemustabeli kell näitas, et lõplikuks ajaks oli 2.56,17, mis näitas 1968. aasta olümpia- ja maailmarekordile 2.56,16 ülinappi allajäämist, kuid ametlik aeg oli võrdne maailmarekordiga. <br style="clear:both;" />
20 km käimine
Finaal: 23. september Osavõtjaid: 53 Riike: 28 Maailmarekord: 1:19.08 Mihhail Štšennikov NSVL, (30. juuli 1988, Kiiev) Olümpiarekord: 1:23.13 Ernesto Canto Mehhiko, (3. august 1984, Los Angeles) Olümpiavõitja 1984: 1:23.13 Ernesto Canto Mehhiko Tulemused <br style="clear:both;" />
50 km käimine
Finaal: 30. september Osavõtjaid: 42 Riike: 22 Maailmarekord: 3:38.17 Ronald Weigel Saksa DV, (25. mai 1986, Potsdam) Olümpiarekord: 3:47.26	 Raúl González Mehhiko, (11. august 1984, Los Angeles) Olümpiavõitja 1984: 3:47.26	 Raúl González Mehhiko Tulemused <br style="clear:both;" />
Kõrgushüpe
Finaal: 24. september Osavõtjaid: 27 Riike: 18 Maailmarekord: 2.43 Javier Sotomayor Kuuba, (8. september 1988, Salamanca) Olümpiarekord: 2.36 Gerd Wessig Saksa DV, (1. august 1980, Moskva) Olümpiavõitja 1984: 2.35 Dietmar Mögenburg Saksa FV Tulemused <br style="clear:both;" />
Teivashüpe
Finaal: 25. september Osavõtjaid: 21 Riike: 13 Maailmarekord: 6.06 Sergei Bubka NSVL, (10. juuli 1988, Nice) Olümpiarekord: 5.78 Władysław Kozakiewicz Poola, (30. juuli 1980, Moskva) Olümpiavõitja 1984: 5.75 Pierre Quinon Prantsusmaa Tulemused <br style="clear:both;" />
Kaugushüpe
Finaal: 25. september Osavõtjaid: 41 Riike: 31 Maailmarekord: 8.90 Bob Beamon USA, (18. oktoober 1968, Mexico) Olümpiarekord: 8.90 Bob Beamon USA, (18. oktoober 1968, Mexico) Olümpiavõitja 1984: 8.54 Carl Lewis USA Tulemused <br style="clear:both;" />
Kolmikhüpe
Finaal: 24. september Osavõtjaid: 43 Riike: 31 Maailmarekord: 17.97 Willie Banks USA, (16. juuni 1985, Indianapolis) Olümpiarekord: 17.39 Viktor Sanejev NSVL, (17. oktoober 1968, Mexico) Olümpiavõitja 1984: 17.26 Al Joyner USA Tulemused <br style="clear:both;" />
Kuulitõuge
Finaal: 23. september Osavõtjaid: 21 Riike: 17 Maailmarekord: 23.06 Ulf Timmermann Saksa DV, (22. mai 1988, Chaniá) Olümpiarekord: 21.35 Vladimir Kisseljov NSVL, (30. juuli 1980, Moskva) Olümpiavõitja 1984: 21.26 Alessandro Andrei Itaalia Tulemused <br style="clear:both;" />
Kettaheide
Finaal: 1. oktoober Osavõtjaid: 29 Riike: 20 Maailmarekord: 74.08 Jürgen Schult Saksa DV, (6. juuni 1986, Neubrandenburg) Olümpiarekord: 68.28 Mac Wilkins USA, (24. juuli 1976, Montréal) Olümpiavõitja 1984: 66.60 Rolf Danneberg Saksa FV Tulemused <br style="clear:both;" />
Vasaraheide
Finaal: 26. september Osavõtjaid: 30 Riike: 16 Maailmarekord: 86.74 Juri Sedõhh NSVL, (30. august 1986, Stuttgart) Olümpiarekord: 81.80 Juri Sedõhh NSVL, (28. juuli 1980, Moskva) Olümpiavõitja 1984: 78.08 Juha Tiainen Soome Tulemused <br style="clear:both;" />
Odavise
Finaal: 25. september Osavõtjaid: 38 Riike: 22 Maailmarekord: 87.66 Jan Železný Tšehhoslovakkia, (31. mai 1987, Nitra) Olümpiarekord: 94.58 Miklós Németh Ungari, (25. juuli 1976, Montreal) (vana odaga) Olümpiavõitja 1984: 86.76 Arto Härkönen Soome Tulemused Esimest korda kasutati nendel olümpiamängudel 1986. aastal modifitseeritud oda ettepoole nihutatud raskuskeskmega. Selle kaks peamist põhjust olid üha kaugemale lendav oda ja mõõtmisprobleemid, mis tekkisid vanade odamudelite lamedast lööginurgast. Sageli ei olnud ühtegi märki või sellist, mida oli raske ära tunda, et oda jättis märgi, mis muutis kauguse mõõtmise sageli väga keeruliseks või tegi isegi viske kehtetuks. Uue oda raskuskeskme ettepoole nihutamisega olid mõlemad probleemid lahendatud. <br style="clear:both;" />
Kümnevõistlus
Finaal: 28.-29. september Osavõtjaid: 39 Riike: 26 Maailmarekord: 8798 (8832) Jürgen Hingsen Saksa FV, (8.-9. juuni 1984, Mannheim) ............................8798 (8846) Daley Thompson Suurbritannia, (8.-9. august 1984, Los Angeles) Olümpiarekord: 8798 (8846) Daley Thompson Suurbritannia, (8.-9. august 1984, Los Angeles) Olümpiavõitja 1984: 8798 (8846) Daley Thompson Suurbritannia Tulemused Annotatsioon: Mainitud punktid tulenevad 1977. aastast pärit hindamissüsteemist, mis tänapäeval enam ei kehti. Sulgudes on toodud punktid, mis tulenevad tänapäeval kehtiva 1985. aasta hindamistabeli rakendamisest. Pärast seda oli Daley Thompson ainus maailmarekordiomanik. <br style="clear:both;" />
100 m jooks
Finaal: 25. september Osavõtjaid: 64 Riike: 41 Maailmarekord: 10,49 Florence Griffith-Joyner USA, (16. juuli 1988, Indianapolis) Olümpiarekord: 10,97 Evelyn Ashford USA, (5. august 1984, Los Angeles) Olümpiavõitja 1984: 10,97 Evelyn Ashford USA Tulemused <br style="clear:both;" />
200 m jooks
Finaal: 29. september Osavõtjaid: 59 Riike: 43 Maailmarekord: 21,71 Marita Koch Saksa DV, (10. juuni 1979, Karl-Marx-Stadt) Olümpiarekord: 21,81 Valerie Brisco-Hooks USA, (9. august 1984, Los Angeles) Olümpiavõitja 1984: 21,81 Valerie Brisco-Hooks USA Tulemused <br style="clear:both;" />
400 m jooks
Finaal: 26. september Osavõtjaid: 46 Riike: 33 Maailmarekord: 47,60 Marita Koch Saksa DV, (6. oktoober 1985, Canberra) Olümpiarekord: 48,83 Valerie Brisco-Hooks USA, (6. august 1984, Los Angeles) Olümpiavõitja 1984: 48,83 Valerie Brisco-Hooks USA Tulemused <br style="clear:both;" />
800 m jooks
Finaal: 26. september Osavõtjaid: 29 Riike: 19 Maailmarekord: 1.53,28 Jarmila Kratochvílová Tšehhoalovakkia, (26. juuli 1983, München) Olümpiarekord: 1.53,43 Nadežda Olizarenko NSVL, ([27. juuli[]] 1980, Moskva) Olümpiavõitja 1984: 1.57,60 Doina Melinte Rumeenia Tulemused <br style="clear:both;" />
1500 m jooks
Finaal: 1. oktoober Osavõtjaid: 28 Riike: 19 Maailmarekord: 3.52,47 Tatjana Kazankina NSVL, (13. august 1980, Zürich) Olümpiarekord: 3.56,56 Tatjana Kazankina NSVL, (1. august 1980, Moskva) Olümpiavõitja 1984: 4.03,25 Gabriella Dorio Itaalia 	 Itaalia Tulemused <br style="clear:both;" />
3000 m jooks
Finaal: 25. september Osavõtjaid: 35 Riike: 25 Maailmarekord: 8.22,62 Tatjana Kazankina NSVL, (26. august 1984, Leningrad) Olümpiarekord: 8.35,96 Maricica Puică Rumeenia, (10. august 1984, Los Angeles) Olümpiavõitja 1984: 8.35,96 Maricica Puică Rumeenia Tulemused <br style="clear:both;" />
Maraton
Finaal: 23. september Osavõtjaid: 70 Riike: 39 Maailmarekord: 2:21.06 Ingrid Kristiansen Norra, (21. aprill 1985, London) Olümpiarekord: 2:24.52 Joan Benoit USA, (5. august 1984, Los Angeles) Olümpiavõitja 1984: 2:24.52 Joan Benoit USA Tulemused <br style="clear:both;" />
4x100 m teatejooks
Finaal: 1. oktoober Osavõtjaid: 81 Riike: 19 Maailmarekord: 41,37 Saksa DV (6. oktoober 1985, Canberra) Silke Gladisch, Sabine Rieger, Ingrid Auerswald, Marlies Göhr Olümpiarekord: 41,60 Saksa DV (1. august 1980, Moskva) Romy Müller, Bärbel Wöckel, Ingrid Auerswald, Marlies Göhr Olümpiavõitja 1984: 41,65 USA Alice Brown, Jeanette Bolden, Chandra Cheeseborough, Evelyn Ashford Tulemused <br style="clear:both;" />
4x400 m teatejooks
Finaal: 1. oktoober Osavõtjaid: 61 Riike: 13 Maailmarekord: 3.15,92 Saksa DV (3. juuni 1984, Erfurt) Gesine Walther, Sabine Busch, Dagmar Rübsam, Marita Koch Olümpiarekord: 3.18,29 USA (11. august 1984, Los Angeles) Lillie Leatherwood, Sherri Howard, Valerie Brisco-Hooks, Chandra Cheeseborough Olümpiavõitja 1984: 3.18,29 USA Lillie Leatherwood, Sherri Howard, Valerie Brisco-Hooks, Chandra Cheeseborough Tulemused <br style="clear:both;" />
100 m tõkkejooks
Finaal: 30. september Osavõtjaid: 36 Riike: 25 Maailmarekord: 12,21 Yordanka Donkova Bulgaaria, (20. august 1988, Stara Zagora) Olümpiarekord: 12,56 Vera Komissova NSVL, (28. juuli 1980, Moskva) Olümpiavõitja 1984: 12,84 Benita Fitzgerald-Brown USA Tulemused <br style="clear:both;" />
400 m tõkkejooks
Finaal: 28. september Osavõtjaid: 35 Riike: 25 Maailmarekord: 52,94 Marina Stepanova NSVL, (17. september 1986, Stuttgart) Olümpiarekord: 54,61 Nawal El Moutawakel Maroko, (8. august 1984, Los Angeles) Olümpiavõitja 1984: 54,61 Nawal El Moutawakel Maroko Tulemused <br style="clear:both;" />
Kõrgushüpe
Finaal: 30. september Osavõtjaid: 24 Riike: 15 Maailmarekord: 2.09 Stefka Kostadinova Bulgaaria, (30. august 1987, Rooma) Olümpiarekord: 2.02 Ulrike Meyfarth Saksa FV, (10. august 1984, Los Angeles) Olümpiavõitja 1984: 2.02 Ulrike Meyfarth Saksa FV Tulemused <br style="clear:both;" />
Kaugushüpe
Finaal: 29. september Osavõtjaid: 30 Riike: 19 Maailmarekord: 7.52 Galina Tšistjakova NSVL, (11. juuni 1988, Leningrad) Olümpiarekord: 7.06 Tatjana Kolpakova NSVL, (31. juuli 1980, Moskva) Olümpiavõitja 1984: 6.96 Anișoara Stanciu Rumeenia Tulemused <br style="clear:both;" />
Kuulitõuge
Finaal: 1. oktoober Osavõtjaid: 26 Riike: 14 Maailmarekord: 22.63 Natalja Lissovskaja NSVL, (7. juuli 1987, Moskva) Olümpiarekord: 22.41 Ilona Slupianek Saksa DV, (24. juuli 1980, Moskva) Olümpiavõitja 1984: 20.48 Claudia Losch Saksa FV Tulemused <br style="clear:both;" />
Kettaheide
Finaal: 29. september Osavõtjaid: 22 Riike: 13 Maailmarekord: 76.80 Gabriele Reinsch Saksa DV, (9. juuli 1988, Neubrandenburg) Olümpiarekord: 69.96 Evelin Jahl Saksa DV, (1. august 1980, Moskva) Olümpiavõitja 1984: 65.36 Ria Stalman Holland Tulemused <br style="clear:both;" />
Odavise
Finaal: 26. september Osavõtjaid: 29 Riike: 18 Maailmarekord: 80.00 Petra Felke Saksa DV, (9. september 1988, Potsdam) Olümpiarekord: 69.56 Tessa Sanderson Suurbritannia, (6. august 1984, Los Angeles) Olümpiavõitja 1984: 69.56 Tessa Sanderson Suurbritannia Tulemused <br style="clear:both;" />
Seitsmevõistlus
Finaal: 23.-24. september Osavõtjaid: 30 Riike: 19 Maailmarekord: 7215 Jackie Joyner-Kersee USA, (16. juuli 1988, Indianapolis) Olümpiarekord: 6390 Glynis Nunn Austraalia, (4. august 1984, Los Angeles) Olümpiavõitja 1984: 6390 Glynis Nunn Austraalia Tulemused Jackie Joyner-Kersee oli Soulis ülekaalukas favoriit, omades kõigi aegade viit parimat tulemust ja ta ei pidanud pettuma. Esimesel viiel alal võitis ta 100 tõkkejooksu, kõrgushüppes (jagas esikohta), oli kuulitõukes teine, võitis 200 meetrit ja võitis kaugushüppe. Ta juhtis Sabine Johni ees esimese päeva järel 179 ja kaugushüppe järel peaaegu 400 punktiga ning purustas maailmarekordi 7291-ga, mis püsib maailmarekordina (Seisuga 7.02.2021). <br style="clear:both;" />
Ålborg
Ålborg (ka Aalborg) on Kopenhaageni, Århusi ja Odense järel suuruselt neljas linn Taanis.
Ålborg on Põhja-Jüütimaa piirkonna, Ålborgi valla ja 1544. aastast Ålborgi piiskopkonna keskus (selle toomkirik on Budolfi kirik).
Asend
Ålborg asub Limfjordeni lõunakaldal. Limfjorden on seal jõetaoliselt kitsenenud, moodustades ühenduse avamerega. Üle Limfjordeni viivad raudtee- ja maanteesild. Mõlemad tõstetakse suuremate laevade läbisõiduks üles. Autotee läheb Limfjordeni alusest kanalist läbi. Keskmine kõrgus merepinnast on 5 m. Limfjordeni põhjakaldal asuvat Nørresundbyd loetakse Ålborgi linnapiirkonda kuuluvaks eraldi asulaks, sest Limfjordeni laius ületab 200 m.
Elanikkond
Ålborgi elanike arv on 2012. aasta seisuga 104 885, koos Nørresundbyga 126 556.
Linna nime õigekirjutus
Linna nimi enne 1948. aasta õigekirjareformi oli Aalborg. Reformiga asendati taani keele õigekirjas täheühend aa tähega å. Linnanimesid lubati selle reformiga kirjutada nii vanas kui ka uues kirjaviisis.
Aastast 1956 hakati kõikides riigiasutustes kasutama linnanimedes å-tähte. Aastal 1984 anti hoolimata keelemeeste vastuseisust linnadele õigus valida, kuidas nad oma linna nime kirjutavad. Ålborg valis nimekuju Aalborg. Taani keelekorraldajad peavad õigeks mõlemat nimekuju.
Kahekordne a on aalborglastele tähtis. Sealne räppar Niam on sellele pühendanud laulu "Dobbelt-a".
Taanis on levinum nimekuju Aalborg. Eestikeelne põhinimekuju on Ålborg, kuid lubatud on kasutada ka nimekuju Aalborg.
thumb|[[Ålborgi raudteejaam]]
Majandus
Ålborgis on laevaehitus-, keemiatööstus-, tsemenditööstus-, kalatööstus- ja õlletööstusettevõtted.
Linnas on Ålborgi rahvusvaheline lennujaam, Ålborgi sadam ja Ålborgi raudteejaam.
thumb|right|[[Nytorv Ålborgi kesklinnas]]
Ajalugu
Ålborgi ajalugu ulatub tuhande aasta taha, mil viikingid 11. sajandil rajasid Limfjordeni-äärsesse piirkonda kauplemiskoha. Linnast põhja pool asuval küngas Lindholm Højel oli tollal rituaalne matusepaik. Ålborgi on esimest korda mainitud 1040. Ühelt mündilt on leitud linna tollane nimi Alabu.
Saxo Grammaticuse andmeil ummistus Limfjorden 1200. aasta paiku osaliselt liivaga, mistõttu läbi selle ei saanud enam laevaga sõita.
Aastal 1342 sai Ålborg kuningas Valdemar IV Atterdagilt linnaõigused ja hakkas kiiresti kasvama. Järjekordne kasvulaine sai alguse siis, kui linn sai 1516 soolaheeringaga kauplemise monopoli.
Ålborg oli Jüütimaa talupoegade sõja keskmes. Linna vallutamine Johann Rantzau poolt tegi mässule lõpu.
Sajandeid ulatus Limfjorden mereni ainult läänest. Idas oli maakitsus, mistõttu laevad ei saanud idast Ålborgi sõita. 3. veebruaril 1825 murdis Limfjorden üleujutuse ajal ennast ka idas mereni välja. See suurendas märgatavalt Ålborgi kui sadamalinna tähtsust ja kiirendas linna arengut.
Aastal 1988 sai Ålborg väljapaistvate pingutuste eest Euroopa integratsiooni idee arendamisel Euroopa auhinna.
Veomees
right|250px|Veomees Veomees (ladina Auriga, lühend Aur) on põhjataeva tähtkuju. See on üks 48-st Ptolemaiose kirjeldatud tähtkujust ning kuulub 88 tänapäeva tähtkuju hulka. Veomees on pindalalt 21. tähtkuju, kattes 657 ruutkraadi. Eestis ei looju Veomees kunagi.
Heledaim täht on Kapella (α Aur), mida Eestis on nimetatud ka Jõulutäheks.
Veomeest läbib Linnutee ja tähtkujusse jääb mitmeid heledaid täheparvi, näiteks Messier' kataloogi M36, M37 ja M38.
Hans Kruus
pisi|Hans Kruus Hans Johannes Kruus (22. oktoober 1891 Tartu – 30. juuni 1976 Tallinn) oli eesti ajaloolane ja Nõukogude riigi-, haridus- ja kultuuritegelane.
Ajaloolasena oli ta üks eesti professionaalse ajalooteaduse rajajaid. Tartu Ülikooli Eesti ja põhjamaade ajaloo professor, Tartu Ülikooli prorektor (1935-1938), Tartu Riikliku Ülikooli rektor (1940-1941 ja 1944) ning Eesti NSV Teaduste Akadeemia esimene president (1946-1950).
Nõukogude tegelasena oli ta Varese valitsuse peaministri asetäitja juunist augustini 1940, Eesti NSV välisasjade rahvakomissar 1944–1946 ja Eesti NSV välisminister 1946-1950.
Elukäik
Kruus õppis 20. sajandi algul Kursi kihelkonna ministeeriumikoolis ja Saadjärve ministeeriumikoolis.
Kruus lõpetas 1911. aastal Tartu Õpetajate Seminari ja töötas 1911/1912. õppeaastal kooliõpetajana Viru-Jaakobi Noorsoo Kasvatuse Seltsi koolis Viru-Jaagupis, seejärel alates 1913. aastast kooliõpetajana A.Nieländeri erakoolis. Kui gümnaasiumi küpsuseksamid said tehtud, asus ta 1915. aastal Tartu Ülikoolis ajalugu õppima. Akadeemiliselt oli ta Eesti Üliõpilaste Seltsi liige. Aastail 1915–1916 oli ajalehe Vaba Sõna tegevtoimetaja.
1916. aastal astus ta Vene sõjaväkke ja 1917 sattus Petrogradi, kus oli ka Veebruarirevolutsiooni ajal. Poliitiliselt ühines Kruus ülevenemaalise sotsialistide-revolutsionääride (esseeride) parteiga, kelle loosungiks oli "maa ja vabadus". Tema valikut mõjutas tõenäoliselt ka see, et esseeride partei oli väheseid Vene poliitilisi jõude, kes vähemalt sõnades tunnustas rahvaste enesemääramisõigust ja föderatsiooniprintsiipi riigi ülesehituses. Pärast eesti rahvusväeosade loomist teenis Kruus 1. Eesti polgus Rakveres ja Tallinnas ning kujunes sel perioodil sisuliselt elukutseliseks poliitikuks. Kruus kuulus poliitilisse rühmitusse (Gustav Suits, Johannes Semper, Jaan Kärner, Villem Ernits, Hugo Reiman, Erich Joonas, Hugo Raudsepp, Karl Freiberg jt), kes lõid Venemaa Sotsialistide-Revolutsionääride (esseeride) Parteist eraldunud Eesti Sotsialistide-Revolutsionääride Partei ning sai selle partei keskkomitee esimeheks. Sama aasta lõpul külastas ta ka Jossif Stalinit, ta esitas viimasele iseseisva Eesti Töölisvabariigi idee, ent see ei leidnud toetust.
1918. aasta novembris sai Kruusist Eesti Maanõukogu, 1919. aasta aprillis Asutava Kogu liige. 18. novembril 1918 nimetas Eesti Ajutine Valitsus ta Siseministeeriumi juures asuva Saksa käsilaste eeluurimise ameti juhatajaks. Oli 1919. aastal Eesti Sotsialistide-Revolutsionääride partei keskkomitee ajalehe Töörahva Võitlus vastutav toimetaja. 1920. aastal valiti ta Eesti Iseseisva Sotsialistliku Töölispartei (EISTP) ehk isesotside esimeheks. Seejärel süüdistati teda, ilmselt alusetult, mahhinatsioonides Viktor Kingissepa ja teiste Eesti iseseisvuse vastaste tegelastega. Ta käis ka 1921. aastal Moskvas ja püüdis saavutada EISTP vastuvõtmist Kominterni, kuid tulutult. Seejärel pettus ta enamlikus poliitikas lõplikult ning taandus järk-järgult ka Eesti poliitareenilt.
Ta asus üha enam tegelema ajalooga, jätkates varem pooleli jäänud ülikooliõpinguid. Pärast magistrikraadi saamist jäi Kruus 1924. aastast ülikooli tööle ning oli seal ülimalt aktiivne nii õppejõu, uurija kui ka organisaatorina. Ta oli Eesti ja põhjamaade ajaloo erakorraline, alates 1934. aastast korraline professor.
Ta oli Sihtasutise M. Varese Toetusraha juhatuse liige.
1935 sai Kruusist Tartu Ülikooli prorektor, sellelt ametikohalt vabastati ta seoses uue ülikoolide seadusega 1938. aastal. 1930. aastate lõpus uuris Kruus ka Jaan Tõnissoni tegevust, seda oli ta kohati teinud juba varemgi (1921. aastal ilmus talt uurimus Tõnissoni kui "Eesti kodanluse juhi" kohta), ent nüüd koostas ta mahuka koguteose "Jaan Tõnisson töös ja võitluses". 1. juulist 1939 kuni 30. juunini 1940 oli professor Hans Kruus tema enda palvel õppetööst vabastatud, võimaldamaks tal lõpetada üldise eesti rahvusliku liikumise ajaloo koostamist. Eesti NSV-s Kruusi enda poolt levitatud väide, nagu oleks ta õppetööst eemaldatud konflikti tõttu Eesti valitsusega, pole tõestatud.
Pärast 1940. aasta juunipööret määrati ta Johannes Varese valitsuse ministriks ja ühtlasi peaministri asetäitjaks. 3. augustil 1940 kirjutas Hans Kruus kommunistlikku parteisse astumise avalduse (soovitajateks olid Johannes Vares ja Nigol Andresen). 1940. aasta septembris määrati ta Tartu Riikliku Ülikooli rektoriks. 1941. aasta suvel evakueerus ta NSV Liitu ning täitis seal EKP ja Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu ülesandeid. Ta sai Eesti NSV välisasjade rahvakomissariks ning 1946. aastal Eesti NSV Teaduste Akadeemia esimeseks presidendiks.
1950. aasta alguses Eesti NSV Teaduste Akadeemia president Hans Kruus vallandati, sest ta langes "kodanliku natsionalistina" põlu alla. Ta vahistati 1950. aasta lõpul ja viibis eeluurimise all Moskva vanglates. Talle ei jõutud esitada süüdistust ega anda kohtu alla. Peale Jossif Stalini surma vabastati ta 1954. aasta algul ning ta jäi elama Moskvasse, kus ta töötas NSV Liidu Teaduste Akadeemias.
Ta tuli 1960. aastal Eestisse tagasi. Hiljem oli ta kuni surmani Eesti NSV Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudi kaastöötaja, jätkas oma tegevust peamiselt ajaloo ja koduloo alal.
Teadustöö
Ta uuris põhjalikult Eesti varauusaega ja kirjutas 1924. aastal magistritööna detailse uurimuse Vene-Liivi sõjast aastatel 1558–1561. Edasised kirjutised annavad märku huvi nihkumisest 19. sajandi esimese poole talurahvaliikumistele, mille mahukal uurimisel – Tartu ja Riia arhiivides ning silla- ja kihelkonnakohtute fondides, aga ka isiklikel kirjavahetustel ja suulisel traditsioonil – põhines ta 1930. aastal kaitstud doktoriväitekiri. Edasised uurimused puudutasid 19. sajandi teist poolt – ärkamisaega, olulisi isikuid selles ja Aleksandrikooli, millest ilmus 1939. aastal monograafia "Eesti Aleksandrikool".
Kruusi toimetamisel ilmusid Eesti ajaloo üldkäsitluse (pealkirjaga "Eesti ajalugu") kolm esimest köidet, mis käsitlesid vastavalt muinas-, kesk- ja varauusaega (kuni Põhjasõjani). Nõukogude okupatsiooni ja Teise maailmasõja tõttu ajalookäsitluse väljaandmine aga katkes (see taastati alles 1999. aastal Lennart Meri initsiatiivil).
Isiklikku
Tema esimene abikaasa oli Linda Bachmann (neiupõlvenimega Paap) ja teine abikaasa oli Vanda Külvik-Kümmel (sündinud Reiman).
Tööpuudus
Tööpuudus ehk töötus on nähtus, mis seisneb selles, et inimesed, kes soovivad töötada, ei leia endale sobivat tööd. Sageli mõistetakse tööpuuduse all ka tööpuuduse näitajat, niisuguste inimeste osakaalu tööjõus.
Töö all mõistetakse siin kas tasustatavat tööd või ettevõtlust, mitte vabatahtlikku või muud mittetasustatavat tööd.
Tööpuudus on (koos SKT ning majanduskasvuga) üks kõige enam kasutatavaid statistilisi majandusnäitajaid.
Tööpuuduse mõõtmine
Tööpuudust mõõdetakse töötute osakaaluna tööjõus.
Tööjõud koosneb töötutest ja hõivatutest (sealhulgas töötajatest ja ettevõtjatest). Ülejäänud isikud ei kuulu tööjõu hulka.
Tööjõu suurust, tööpuudust ja teisi seotud suurusi mõõdetakse enamasti tööjõu-uuringute – suurte üleriigiliste küsitluste – käigus.
We've Got Tonight (Jeanette Biedermann)
"We've Got Tonight" on teine singel Jeanette Biedermanni albumilt "Rock My Life". Laulus teeb kaasa ka Ronan Keating. See on Bob Segeri samanimelise loo kaver. Singel anti välja Saksamaal välja 11. november 2002. Laulu kirjutas Bob Seger ning produtseerisid Bill Padley ja Jeremy Godfrey.
Tööpuudus
Tööpuuduse liigitamine
Sõltuvalt probleemiasetusest võib tööpuudust liigitada väga mitut moodi. Tuntumad liigid on:
Tööpuuduse põhjused
Kõige lihtsama töö nõudmise-pakkumise mudeli järgi ei tohiks tööpuudus eksisteerida. Tööjõu hind – palk – peaks tööpuuduse tingimustes vähenema, suurendades ettevõtetes tööjõunõudlust ja vähendades pakkumist. Seega peaks tööpuudus kaduma.
Tööpuuduse leevendamine
Enamasti soovivad valitsused tööpuudust vähendada. Selleks on mitu põhimõtteliselt erinevat teed.
Demilitariseeritud tsoon (informaatika)
pisi| üks võimalusi eraldada sisevõrk ja välisliikluseks ligipääsetavad serverid Demilitariseeritud tsoon on osa omaniku arvutivõrgust, millele ligipääs välisvõrkudest, nt Internetist, on avatud kõigile ja mis on tulemüüri abil eraldatud sama omaniku sisevõrgust.
Kohalik arvutivõrk eraldatakse Internetist tulemüüriga peamiselt sisevõrgu arvutite kaitsmiseks väliste rünnete eest. Enamasti tähendab see sisevõrku suunatud päringute keelamist. Kui tekib vajadus lubada välisvõrgust lähtuvate pöördumiste läbilaskmist näiteks veebiserverite poole, luuakse tulemüüris neile eraldi tsoon ja nendest arvutitest moodustatud võrku nimetatakse demilitariseeritud tsooniks (DMZ). Missioonikriitilistes süsteemides peetakse turvalisemaks veebiserverid hoida väljaspool asutust, serverimajutust pakkuvates ettevõtetes.
Kaelkirjak (tähtkuju)
right|250px|Kaelkirjak Kaelkirjak (ladina Camelopardalis, lühend Cam) on põhjataeva nõrga valgusega tähtkuju.
Kaelkirjak katab 757 ruutkraadi ja on pindalalt 88 tähtkuju seas 18. kohal. Heledaim täht Beta Camelopardalis (4,03m), mis asub maast 997 valgusaasta kaugusel. Alpha Camelopardalis on sinine ülihiid (4.3m) ja Gamma Camelopardalis kaksiktäht komponentidega, mille heledused on 5,3m ja 5,8m.
Kaelkirjakus asub spiraalgalaktika NGC 2403, nõrk planetaarudu NGC 1501 ja täheparv NGC 1502.
Tähtkuju moodustas 1612. aastal Petrus Plancius.
Ion Emanuel Florescu
Ion Emanuel Florescu (7. august 1819 – 10. mai 1893) oli Rumeenia poliitik, peaminister 17. aprillist 1876 kuni 6. maini 1876 ja 2. märtsist 1891 kuni 29. detsembrini 1891.
Neptuunium
Neptuunium on keemiline element järjenumbriga 93.
Kõik neptuuniumi isotoobid on radioaktiivsed. Pikima elueaga on isotoop massiarvuga 237, mille poolestusaeg on 2,14 miljonit aastat.
Omadustelt on neptuunium aktinoid.
Tema tihedus normaaltingimustel on 20,25 g/cm3 Ta esineb kõrgematel temperatuuridel veel kahe kristallmodifikatsioonina ja sulab temperatuuril 637 Celsiuse kraadi.
Gerhard von Katzenelnbogen
Gerhard von Katzenelnbogen (surnud 1280 või 1312) oli Liivi ordu maamarssal ja maameistri kohusetäitja.
Gerhard pärines Katzenelnbogeni krahviperekonnast, tema isa oli krahv Heinrich IV, ema aga Diethrad. Krahvkond asus Reini keskjooksul ning tema suguvõsa resideeris Hohensteinis Bad Schwalbachi lähedal. Tema suguvõsa liikmed võtsid ristisõdadest osa viiel kuni seitsmel korral ning 1219. aastal oli üks Gerhardi sugulane Damiettas kohanud ka Saksa ordu kõrgmeistrit Hermann von Salzat.
Gerhardi enda ordukajääri alguse kohta andmeid pole, 1279. aastal on teda mainitud juba maamarssalina Liivimaal. Samal aastal sai temast ka ordumeistri kohusetäitja, kuna nii Liivimaa kui ka Preisimaa maameistriks olnud ja hiljem kõrgmeistriks saanud Konrad von Feuchtwangen ilmselt Liivimaale ei jõudnudki. Ordumeistri kohusetäitja Gerhard langes aga juba 1280. aastal leedulaste kätte vangi ning tapeti seal kahevõitluse käigus.
Aita Leida nimeline segakoor
Aita Leida nimeline segakoor oli Ida-Virumaal Jõhvi vallas tegutsenud projektikoor, mis loodi Tammiku Segaansambli baasil osalemiseks Eesti Televisiooni lauluvõistlusel "Laululahing". Koori dirigent oli Keio Soomelt. Koor ei pääsenud 28. märtsi 2009 saatest edasi.
2010. aastal lahkus dirigendiametist Keio Soomelt ja koori ootas ees lagunemisoht. Siis ühinesid endine Voka segakoor ja Aita Leida nimeline segakoor uueks kooriks, mille nimeks sai Kirderanniku koor.
Earth Observing-1
Earth Observing-1 (EO-1) on NASA kaugseire satelliit, mis viidi orbiidile 21. novembril 2000. Satelliidi pardal on pankromaatne ja 9 spektraalkanaliga jadasensoritega kaamera ALI (Advanced Land Imager), mis on kavandatud jätkama Landsat skannerite missiooni, ning kujutise spektromeeter Hyperion. Algselt üheaastasena kavandatud missioon oli nii edukas, et satelliit anti üle kommertskasutusse ja mõõdab vastavalt laekunud tellimustele praeguseni (aprill 2008).
Kaamera ALI spektraalkanalid vastavad Landsati skannerite TM ja ETM spektraalkanalitele, piksli suurus on samuti 30 m. Pankromaatse kanali pikslid on 10 m.
Uraan
Uraan on keemiline element järjenumbriga 92.
Füüsikalised omadused
Uraani aatomkaal on 238,0289 g/mol. Aatomi energiatasemetel on elektrone alates sisemisest 2, 8, 18, 32, 21, 9, 2. Välimuselt on uraan hõbevalge metall. Uraan kuulub aktinoidide rühma.
Uraani isotoobid on järgmiste massiarvudega:
Loodusliku uraani tihedus normaaltingimustel on 19,05 g/cm³. Mitteloodusliku isotoopkoostisega uraanil on tavaliselt teistsugune tihedus. Uraani sulamistemperatuur on 1132 ja keemistemperatuur 1797 Celsiuse kraadi.
Kõik uraani isotoobid on radioaktiivsed. Uraan-235 aatomi tuum lõhustub, kui seda tabab aeglane neutron. Sealjuures eraldub uusi neutroneid, mis võib tekitada ahelreaktsiooni. Ta on ainus looduses olulises koguses leiduv isotoop, millel on see omadus; sellel põhineb ka tema kasutamine.
Uraanist algab radioaktiivse lagunemise rida uraani rida.
Ajalugu
Uraani avastas 1789. aastal saksa keemik Martin Heinrich Klaproth ja nimetas selle 1781 avastatud planeedi Uraani järgi. Planeet omakorda oli nimetatud jumalate isa Uranose järgi antiikmütoloogiast.
Metallilisena eraldas uraani 1841. aastal Eugene Melchior Peligot.
1896. aastal avastas Henri Becquerel uraanisoolade abil radioaktiivsuse.
Kuni 1940. aastani, mil avastati neptuunium ja plutoonium, oli uraan suurima massiarvuga teadaolev element.
Kui avastati, et radioaktiivsel lagunemisel eraldub palju energiat, hakati välja töötama tuumarelva. 6. augustil 1945 heitis USA tuumapommi Hiroshimale Jaapanis. 60 kilogrammi uraan-235 plahvatusel hukkus 80 000 inimest kohe ja 60 000 järgneva aasta jooksul. 9. augustil Nagasakile visatud pomm sisaldas 8 kilogrammi plutooniumi. Ka seal hukkus vähemalt 100 000 inimest. pisi|Kaardil näidatud 10 riiki annavad 94% uraani maailmatoodangust Tänapäeval toodetakse uraani kümnete tuhandete tonnide kaupa aastas, kõige rohkem Kanadas. Suured uraanivarud on USA-s, Kesk-Aafrikas ja Austraalias. Enamikku sellest kasutatakse tuumareaktorite kütusena. 1 nael (umbes 453,6 g) uraani (U3O8) maksis 2001. aastal keskmiselt 7 USA dollarit. 2007. aastaks tõusis uraani hind 138 dollarini naela eest.
Ka Eestis on olemas uraanivarud, seda sisaldab diktüoneemakilt. 1940ndate keskpaigaks olid Eesti uraanivarud praktiliselt ainsad Nõukogude Liidus teadaolevad, mistõttu Sillamäele ehitati suurejooneline uraanirikastamiskombinaat (praeguse ASi Silmet eelkäija), et toota toorainet tuumapommide jaoks. Hilisematel kümnenditel töötas Sillamäe tehas sisseveetaval toorainel.
DMT
DMT on lühend, mis võib tähendada:
Fluoriit
Fluoriit on mineraal.
Fluoriit esineb peamiselt sulfiidse mineralisatsiooniga hüdrotermaalse tekkega lõhetäidetes. Samuti võib fluoriiti leiduda aktsessoorse mineraalina tardkivimeis, peamiselt graniidis, süeniidis ja pegmatiidis. Fluoriit võib esineda ka karbonaatseis settekivimeis lõhetäitena ning harva ka tsementeeriva mineraalina purdsetteis.
Ankole
thumb|Ankole lipp thumb|Asend Ugandas Ankole (ka Nkore) on endine kuningriik tänapäeva Uganda loodeosas Rutanzige järvest idas. 1896 muudeti Ankole Briti protektoraadiks. 25. oktoobril 1901 liideti Ankole Suurbritannia Uganda protektoraadiga. Uganda koosseisus oleva Ankole kuningriigi likvideeris president Milton Obote 1967. aastal.
Ankole kuningriigi domineerivaks etniliseks rühmaks olid karjakasvatajatest himad, kes olid arvulises vähemuses. Suurim etniline rühm oli põlluharijatest irud.
Kuninga tiitel oli mugabe ehk omugabe.
Sergei Punin
Sergei Punin (1. aprill 1890 Gattšina – 20. oktoober 1963 Freiburg im Breisgau) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant) ja loomaarst.
Eesti iseseisvuse algusest kuni 1933. aastani oli ta Tallinna kaitseväe hobuste laatsareti ülemaks. Kuni 1936. aastani oli ta varustusvalitsuse veterinaarohvitseride ülekoosseisus.
1936. aastal peeti tema üle kohtuprotsesse, sest ta oli 1931. aastal oma ametikohta ära kasutades lasknud teha isiklikke töid riigi raha eest. Selle eest mõisteti ta üheks aastaks kaitseväelisse vangistusse tingimisi. Teises protsessis mõisteti ta üle kohut ajateenijate ja teiste sundimises oma isiklikke töid tegema. Selles asjas otsustati ta ametist tagandada. Kolmas protsess puudutas ülemuse sõimamist.
Iris
thumb|Iris hoiab käes [[caduceus 't. Anum 5. sajandist eKr]] Iris (kreeka keeles Ίρις - 'vikerkaar') on vanakreeka mütoloogia järgi isikustatud vikerkaar ja jumalate sõnumitooja. Ta võib esineda kas vikerkaare või tiivulise neiu kujul. Tema epiteetideks on muuhulgas chrysopteros (χρυσόπτερος), "kuldtiivaline" ja podas ōkea (πόδας ὠκέα), "välejalgne".
Nii nagu vikerkaar ühendab taevast ja maad, ühendab Iris jumalaid taevas ja inimesi maa peal. Ta rändab tuulekiirusel ühest maailma otsast teise, samuti mere põhja ja allmaailma. Arvati, et ta vastutab pilvede varustamise eest veega.
thumb|Irist kujutav raamatuillustratsioon aastast 1922 (autor [[Arthur Rackham)]]
Iris oli jumalate kuninganna Hera isiklik sõnumitooja. Sellena mainitakse teda sageli "Iliases", kuid "Odüsseias" Iris ei esine: seal on jumalate käskjalaks Hermes.
Mõnedel andmetel magas Iris Olümposel Hera trooni all, et olla iga hetk valmis kuninganna käsku täitma.
Iris oli ka Olümpose mäe jumalate ettekandja, kes teenindas neid lauas, serveerides neile nektarit ja ambroosiat.
thumb|"Iris [[Päästetööd|päästab Diomedese poolt haavatud Venuse" (Joseph-Marie Vien, 1775) - Irisele anti ülesandeks Aphrodite (Venus on Rooma vaste) Trooja sõja lahinguväljalt Arese kaarikut kasutades turvaliselt Olümposele toimetada. Iris esineb "Ilias"es sageli, täites (sageli ümber riietatuna)mitmesuguseid kõrgemate jumalate poolt ette antud ülesandeid. ]]
Kreeka müüdis "Keyx ja Alkyone" läheb Iris oma käskijanna Hera läkitusel unejumal Hypnose juurde palvega, et too saadaks Alkyonele unenäo, mis teataks meest koju ootavale kaasale Keyxi surmast tormisel merel:
"Hypnose kodu ees õitsesid moonid ja teised unetaimed. Oma majas aga lebas tukkuv jumal Hypnos ülipehmel mustal asemel. Iris kirevas rüüs kõndis mööda vikerkaart üle taeva, jõudis Hypnose pimedasse majja ja täitis selle oma kirevate riiete helgiga. Sellest hoolimata ei olnud tal kuigi kerge sundida jumalat oma raskeid lauge avama ning tollele selgeks teha, mida temalt sooviti. Niipea, kui ta veendus, et Hypnos oli tõepoolest ärkvel ja oli temast aru saanud, tõttas Iris tagasi, kartes juba, et temagi võib igavesse unne vajuda."
pisi| "[[Morpheus|Morpheuse ärkamine Irise lähenedes" (René-Antoine Houasse, 1690). Morpheus oli Kreeka mütoloogias unejumal Hypnose poeg. Temalgi oli kohtumine Irisega. ]]
Irisel oli tähtis osa valguse ja kaunite kunstide jumala Apolloni ning tema kaksikõe, neitsiliku jahijumalanna Artemise sünni juures. Jumalanna Leto oli mitu päeva sünnitusvaludes Delose kallastel maas lamanud, erinevad nümfid ja jumalannad olid tema ümber kogunenud, kuid laps ei sündinud, sest kuninganna Hera oli otsustanud Letot karistada. Viimaks saatsid sünnituse juures viibivad jumalannad Irise Hera eest salaja sünnitusjumalanna Eileithyia järele. Eileithyia tuli kohale ja kõik lõppes õnnelikult.
Iris kannab vahel tiivulist keppi caduceus 't nagu Hermeski. Tema teine sümbol on kann Styxi veega, millega ta Zeusi käsul paneb magama kõik laimajad.
Varasemad luuletajad, nagu Theocritus ja Vergilius, annavad oma salmides mõista, et Iris on igavene neitsi, kel puuduvad suhted (teistest jumalannadest olid neitsidena tuntud näiteks Athena, Artemis ja Hestia). Nende luuletajate tekstides on vikerkaarejumalanna kõigiti pühendunud tuulekiirusel liikudes teadete kandmisele ja korralduste täidesaatmisele.