cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rooma vabariik
Väike-Aasia
pisi|[[Väike-Aasia 188 eKr pärast Apameia rahulepingut]] Süüria sõjas (192–188 eKr) võitis Rooma Antiochos III-t, hellenistliku Seleukiidide riigi kuningat Seleukiidide dünastiast, kes valitses 223–187 eKr ja Rooma pani seega aluse oma mõjuvõimule Väike-Aasias. Süüria sõjas ja Termopüülide (191) ja Magnesia lahingus (190) sai Antiochus III lüüa, pidi loovutama Tauruse mäestikust lääne pool oleva Väike-Aasia osa ja maksma Apameia rahulepinguga 188. aastal eKr suurt tribuuti.
Aastal 133 eKr liideti pärandi teel hellenistlik Pergamoni riik, Väike-Aasia loodeosas. ehk Antiookia sõda ehk Süüria sõda (192–188 eKr)
Kolmas Puunia sõda
149–146 eKr Kolmas Puunia sõda, kolmandas Puunia sõjas 146 aastal eKr vallutati tormijooksuga ja hävitati Kartaago linn. Kartaago vallutati lõpuks 3 aastat hiljem, erakordselt verised tänavalahingud kestsid kuus päeva ja kui linn viimaks kapituleerus, oli 80% elanikkonnast, umbes 200 000 inimest, surnud. Ellujäänud müüdi orjadeks, linn põletati ja lõhuti põhjalikult. Keset varemeid künti ja kül­vati, muuseas soola, märkides niiviisi tseremoniaalselt Kartaago maa pealt kustutamist.
Gallia Narbonensis
pisi|[[Gallia alad 58 eKr]]
Hilise vabariigi periood
Hilise vabariigi periood (133–30 eKr) oli Rooma vabariigis teravate sisevastuolude ja kodusõdade aeg, mil vabariiklik võimukorraldus asendus järk-järgult monarhiaga.
Kodusõjad ja vabariigi langus
Ajavahemikul 133–30 eKr toimusid Rooma kodusõjad, mis viis vabariigi languseni. Eelnevad edukad vallutussõjad laiendasid riigi piire ja uued maadevaldused aitasid kaasa ülikute rikastumisele, samas sõjaväes teenivad talupojad vaesusid ning olid sunnitud oma maavaldusi võlgade katteks suurmaaomanikele müüma. Vabariiklik riigikorraldus ei vastanud maailmariigiks muutunud Rooma vajadustele. Liitlassõja (90–88 eKr) tulemusena anti Rooma kodaniku õigused kõigile Itaalia elanikele. Vabariiklik riigikorraldus oli loodud omal ajal Rooma linnriigi valitsemiseks ja eeldas, et iga kodanik saab osaleda rahvakoosoleku või senati töös. Samuti pidid kodanikud moodustama sõjaväe. Suureks kasvanud riigi kodanike enamus ei käinud võib-olla kordagi elus Roomas ega osalenud mingil viisil riigiasjades. Sõjaväe põhiosa moodustasid aga liitlased, kel polnud otsustamisõigust. Rahvakoosoleku enamuse moodustasid proletaarid, kes polnud sõjaväekohuslased. Nad kasutasid kodanikuõigusi, kuid ei täitnud kodanikukohustusi. Kasvavaid sotsiaalseid probleeme üritati lahendada reformidega: vendadest rahvatribuunide Gracchuste poolt reformikatse 2. sajandi lõpul eKr talupoegade vaesumise takistamiseks.
133. aastal eKr liideti Lusitania (tänapäeva Portugal).
Orjade ülestõusud
132 eKr toimus mässajate ristilöömisega lõppenud orjade ülestõus Sitsiilias ja 104 eKr orjade ülestõus Sitsiilias. 74–71 eKr toimus Itaalias Spartacuse juhtimisel antiikaja suurim orjade ülestõus.
Numiidia vallutamine
pisi|[[Rooma provintsid Põhja-Aafrikas: Mauretaania, Aafrika (Numiidia), Kürenaika ja Küpros, Egiptus]] Kolmandas Puunia sõjas (149–146 eKr) Rooma liitlasena osalenud Numiidia oli kiiresti arenenud ja muutunud väga jõukaks riigiks. Numiidia troonivõitlust ära kasutades alustas Rooma 111 eKr sõda (111–105) konsulite Quintus Caecilius Metellus Numidicuse ja Marcus Junius Silanuse juhtimisel Numiidia kuninga Jugurtha vastu. Jugurthal õnnestus algselt pikka aega ära osta Rooma väepealikke ja need ei pidanud tema vastu otsustavat sõjategevust.
Morozovski rajoon
Morozovski rajoon (vene keeles Морозовский район on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Rostovi oblasti kirdeosas. Rajooni keskus on Morozovski linn.
Rajoon piirneb põhjas Miljutinskaja rajooniga, kirdes Oblivskaja rajooniga, idas Volgogradi oblastiga, lõunas Tsimljanski rajooniga, kagus Konstantinovski rajooniga ja läänes Tatsinskaja rajooniga.
Rooma vabariik
Gaius Mariuse sõjaväereformid
Rahvakoosoleku poolt vastu senati tahet konsuliks valitud talupojaseisusest Gaius Mariusel saabus Numiidiasse 107 eKr lõpupoole ja nii sel kui ka järgmisel aastal surus ta Jugurtha lõunasse ning seejärel lääne poole Mauretaania suunas. 105 eKr muretses Mauretaania kuningas Bocchus (kes oli samuti Jugurtha äi ja vastumeelne liitlane) lähenevate roomlaste pärast. Bocchus reetis Jugurtha ning viimane ulatati Sullale üle, Gaius Mariusel õnnestus kiiresti võita Jugurthat, kes viidi Rooma ja hukati seal. Numiibia kuninga Jugurtha ahelais Rooma toonud Gaius Marius jäi vastloodud leegionide toe­tusel illegaalselt edasi konsulikohale, kuigi tema ametiaeg lõppes. Gaius Marius saavutas võite ka kimbrite ja teutoonide üle ning valiti konsuliks koguni viiel aastal järjest (104–100 eKr). 100 eKr otsustas Marius avalikust elust tagasi tõmbuda.
Morozovski rajoon
Rajooni pindala on 2550 km². Elanike arv oli 2012. aastal 41 745, 2009. aastal 44 883 ja 2002. aastal 46 395.
Morozovski rajooni asulad kuuluvad ühe linnaasunduse (Morozovski linna) ja kaheksa külaasunduse koosseisu.
Rooma vabariik
Sõjategevus germaanlaste ja keltidega
pisi|[[Gallia 1. sajandil eKr]] , sueebid, kimbrid, teutoonid 113–101 eKr toimusid roomlaste esimesed kokkupõrked kimbrite ja germaanlastega nende sõjakäikude ajal Gallia piirialadel. 109 eKr saabusid kimbrid, Germaani hõimudest Galliasse ja nad võitsid Marcus Junius Silanust.
107 eKr võitsid Lõuna-Gallias roomlaste poolt alistatud keldi hõimude tiguriinide klanni väed konsul Lucius Cassius Longinust. 106 eKr aastal marssis teine konsul Quintus Servilius Caepio Galliasse ja vallutas ebalojaalse Tolosa kogukonna.
Kimbrid ja teutoonid ilmusid seejärel Rhone'i jõele. Germaanlased purustasid esmalt Quintus Servilius Caepio väed ja seejärel hävitasid Malliuse armee 6. oktoobril 105 eKr Arausio lahingus ja 80 000 roomlast tapeti. Kimbrid marssisid seejärel Hispaaniasse ja teutoonid asusid Põhja-Gallias.
102 eKr liikusid kimbrid Hispaaniast Galliasse ja otsustasid seejärel koos teutoonidega Itaaliasse tungida. Plaani kohaselt pidid teutoonid suunduma lõuna poole ja liikuma mööda Vahemere rannikut Itaaliasse. Kimbrid üritasid Alpe ületada ning liikuda läbi Itaaliat ja Kesk-Euroopat ühendava Brenneri kuru loodesuunast Itaaliasse. Tiguriinid, liitlastest keldi hõim, pidid Alpe ületama kirdesuunast.
Teutoonid marssisid Alpide suunas Narbonensise provintsist, Rooma väed Gaius Mariuse juhtimisel taandusid Aquae Sextiasse, keeldudes teutoonidega lahingusse astumast. Marius soovis valida enda jaoks sobiva lahinguplatsi ja võitlusaja. Germaanid ründasid ilma abivägesid ootamata roomlaste positsiooni, kuid läbimõtlemata rünnak läks neile maksma 30 000 sõdalase elu. Peagi saabus lahinguväljale kogu germaanlaste sõjavägi ning asus roomlasi ründama, siis tormasid varitsusest välja 3000 Rooma leegionäri ning ründasid germaanlasi ootamatult tagant. Teutoonid sattusid sellest segadusse ning nad hävitati täielikult. Väidetavalt hukkus lahingus üle 100 000 teutooni.
Quintus Lutatius Catulus ei suutnud 102 eKr Brenneri kuru enda juhtimise all hoida ja sama aasta lõpus lasi kimbridel liikuda Põhja-Itaaliasse. 101 eKr marssis Gaius Marius Roomast põhja suunas, et liituda Catulusega. Sama aasta suvel saavutati otsustav võit kimbride üle Vercellaes Lõuna-Alpi Gallias. Roomlased võitsid oma paremate taktikate, relvastuse ning väljaõppega suuremat barbarite väge. Vähemalt 65 000 kimbrit (võimalik, et ka 100 000) olid tapetud ja ellujäänud vangistati. Tiguriinid loobusid seepeale sissetungiplaanidest.
Liitlassõda
100 eKr toetas tribuuniks olnud Lucius Appuleius Saturninus reforme, mis pidid andma koloniaalmaid äsja võidetud sõja veteranidele ja alandama riigi poolt laiali jagatud nisu hinda. Rooma Senat oli taolisele tegevusele vastu, misjärel puhkes vägivald. Senat andis Gaius Mariusele käsu konsulina mäss maha suruda. Hoolimata sellest, et Gaius Marius toetas samu ideid mida Saturninuski, täitis ta senati käsku ning surus mässu rahva huvides maha. Pärast rahu tagamist läks Marius itta ning taandus poliitikast.
Rooma andis 95 eKr välja dekreedi, millega heideti linnast välja kõik elanikud, kes polnud Rooma kodanikud. 91 eKr valiti tribuuniks Marcus Livius Drusus, kes pakkus välja riigimaade suurema jagamise, senati laiendamise ja Rooma kodakondsuse andmise kõikidele Itaalia vabatmeestele. Drusus mõrvati enne kui seadused teoks said ja Itaalia linnad tõstsid seejärel Rooma vastu mässu, millest kasvas välja liitlassõda (91–88 eKr), Rooma ja mitme selle Itaalia liitlase vahel, tulemuseks oli Rooma võit. Sõjas haaras Gaius Marius juhtimise ja võitles koos Lucius Cornelius Sullaga mässavate linnade vastu.
Sulla esimene kodusõda
pisi|vasakul|[[Väike-Aasia ja Lähis-Ida enne 1. Mithridatese sõda, 89 eKr]] Pärast Liitlassõda alustas Pontose kuningas Mithridates Rooma idapoolsete provintside vallutamist ning tungis Kreekasse. Lucius Cornelius Sulla (138 eKr–78 eKr) valiti ta 88 eKr senati poolt konsuliks ning pidi juhtima armeed Pontose kuninga Mithridates VI vastu, kes oli Rooma idaprovintsidesse tunginud. Kuid Gaius Marius tahtis ise armeed juhtida ning kahe väejuhi vahel puhkes konflikt. Seaduslikult oleks väge juhtima pidanud konsul Sulla, ent kuna Gaius Mariusel oli palju toetajaid, siis kinnitas rahvakoosolek armeejuhiks just Gaius Mariuse. Sulla keeldus Assamblee teguviisi tunnustamast ning ta liikus itta, Nolasse, kus teda ootas Mithridatese vastu võitlemiseks mõeldud armee. Sulla käskis leegionidel Assamblee käske eirata ja tunnustada teda armee õige juhina. Leegionid nõustusid antud käskudega ning kohale saabunud Assamblee esindajad loobiti sõdurite poolt kividega surnuks. Seejärel võttis Sulla endaga kuus leegioni ning marssis nendega Rooma, et alustada kodusõda. Ükski Rooma armee polnud kunagi varem Rooma peale marssinud, see oli seadusega ning vana traditsiooni kohaselt keelatud. Sulla vallutas 88 eKr Rooma ning Marius pidi Aafrikasse maapakku minema. (88–87 eKr)
Sulla teine kodusõda
Pärast Rooma vallutamist Sulla jätkas peagi sõjakäigu juhtimisega Mithridatese vastu ning viis oma leegionid Roomast välja. Sellel ajal kui Sulla Kreekas sõdis, puhkes Roomas Sulla konservatiivsete toetajate ja konsul Lucius Cornelius Cinna populaaridest toetajate vahel võitlus. Gaius Marius saabus koos oma pojaga ja Aafrikas kogutud armeega Rooma tagasi. Võitluses astus ta Cinna poolele ning ühiselt võideti konservatiive ning nende juhti, Sulla toetaja Gnaeus Octaviust. Senat andis välja seaduse, millega saadeti Sulla maapakku ja Marius määrati idapoolse sõja uueks komandöriks. Cinna ja Gaius Marius valiti konsuliteks. Vaid kuu pärast Rooma naasmist Marius aga suri äkitselt, olles seitsmekümne ühe aastane. Sulla väed naasid Itaaliasse 83 eKr, sellega algas teine kodusõda. Gaius Marius Noorem suri Praeneste linna kaitstes ning Sulla liikus Rooma poole. Pärast Rooma jõudmist algatas Sulla uue hirmuvalitsuse, mis oli varasematest kõige hullem. (82–81 eKr)
Sertoriuse sõda
pisi|[[Ibeeria poolsaar Sertoriuse sõja ajal]] 81 eKr puhkes Hispaanias ülestõus Rooma vastu, mida juhtis Sulla jälitamise eest Hispaaniasse põgenenud Quintus Sertorius. Sertorius kogus mitmesuguste hispaania suguharude keskelt kokku suure sõjaväe. Rooma saatis Sertoriuse vastu tugevaid sõjajõude eesotsas parimate väejuhatajatega. Quintus Sertorius pidas Hispaanias kolm aastat edukalt sõda ühe Sulla parima kindrali, Quintus Caecilius Metellus Piuse vastu. Pompeius sõdis Hispaanias viis aastat (76–71 eKr.), kuid sellest hoolimata ei suutnud ei tema ega Metellus Sertoriuse üle otsustavat võitu ega eelist saavutada. Pompeiuse silme all vallutas Quintus Sertorius ühe linna teise järel. Sõdides rooma väejuhtidega, võitles Sertorius tema poolt vihatud Sulla diktatuuriga. Sertorius sõlmis liidu Pontose kuninga Mithridatesega, kes astus samuti Rooma vastu välja.
Grupp vandeseltslasi tapsid 72 eKr Sertoriuse peol, Hispaania sõjavägedes algasid korratused ja Rooma kasutas seda ning 71 eKr summutati ülestõus lõplikult. Sertorius mõrvati ühe omaenda ohvitseri Marcus Perperna Vento poolt, Pompeius võitis Perpernat aga mängleva kergusega ning aastaks 71 eKr alistati kogu Hispaania. Kui Pompeiuse väed naasid 71 eKr Itaaliasse, lõid nad puruks Spartacuse orjavägede laialipillutud riismed. (83–72 eKr)
, (77 eKr) ehk konsul Marcus Aemilius Lepiduse mäss Sulla režiimi vastu. Mäss suruti maha. , (63–62 eKr) senati ja poliitik Lucius Sergius Catilina toetajate vahel, tulemuseks senati võit.
Süüria ja Juudamaa vallutamine
64 eKr marssis Gnaeus Pompeius Magnus Süüriasse ning kõrvaldas troonilt Seleukiidide riigi kuninga Antiochos XIII Asiaticuse, kelle Rooma väepealik Lucius Licinius Lucullus oli 69 eKr aastal kuututanud Süüria kuningaks. Pompeius kuulutas ka selle territooriumi Rooma Süüria provintsiks. 63 eKr marssis ta edasi lõuna suunas, soovides kindlustada Rooma ülemvõimu ka Foiniikias, Süüria lõunapoolses regioonis ning samuti Juudamaal. Juudamaal toimunud kodusõjas, mille algatasid kaks venda, otsustas Gnaeus Pompeius Magnus toetada Hyrcanust ning roomlaste ja juutide ühendvägi asus Jeruusalemma piirama. Kolme kuu pärast võeti linn Aristobuluselt ära ning Hyrcanusest sai kuningas. Gnaeus Pompeius vallutas Jeruusalemma ja Palestiina. Sellega algas Juudamaal Rooma aeg. Pompeius kaotas monarhia, pani Hyrkanose ülempreestriks ning andis talle etnarhi tiitli. Aastal 57 eKr kaotas too siiski kogu poliitilise võimu Rooma prokonsulile Süürias. Too pani sõjalisteks asehalduriteks Juudamaa üle Phasaeli ja Galilea üle Herodese (Herodes Suur). Herodes tegi Hasmoneide dünastiale lõpu. Herodes Suure valitsejaks kuulutamine aastal 37 eKr tegi Juudamaa ametlikult Rooma klientriigiks ning lõpetas Hasmoneide valitsusaja. Aastal 6 pKr liitsid roomlased Juudamaa, Samaaria ja Idumea alad Juudamaa provintsiks. Pärast Herodese surma valitsesid tema pojad tetrarhina (nelikvürstina) Galilead ning etnarhina Juudamaad (sealhulgas Samaariamaad ja Idumead). Samal aastal vallutas Gnaeus Pompeius Magnus hilisema Arabia Petraea provintsi nabatealased.
Rooma-Pärsia sõjad
, Seleukiidide riik pisi|Seleukiidide riik ([[312 eKr–63 eKr) kõrghetkel]] Seleukiidide riigi ehk Süüria kuningriigi keskuseks oli Antiookia. Lagunedes tekkisid Pergamoni, Baktria, Partia jt riigid. 141 eKr loovutati eraldunud Partiale veel ka Mesopotaamia alad. muudeti piirkond Rooma impeeriumi provintsiks.
Esimene triumviraat
, Gaius Julius Caesar, Marcus Licinius Crassus ja Gnaeus Pompeius Magnus 59 eKr–53 eKr , Gaius Octavius Thurinus, Marcus Aemilius Lepidus ja Marcus Antonius 43 eKr-33 eKr
Gallia sõjad
Caesari ametiaja järel konsulina, määrati ta Gallia Cisalpina (Põhja-Itaalia) ja Illüürikumi provintsi (Lääne-Balkan) kuberneriks, hiljem ka Gallia Transalpina ehk Gallia Narbonensis (Lõuna-Prantsusmaa) kuberneriks. Caesari juhtimise all oli neli leegioni ja Illüürikum ja Gallia Narbonensis jagasid piiri seni vallutamata territooriumiga. Gallia oli ebastabiilne, roomlaste liitlased keltidest aeduid olid Gallia keltide ja germaanlastest sueebide poolt võidetud, sueebid asusid elama vallutatud aeduide maale. Alpi mägedest põhja pool asunud Helvetiide hõim valmistus samuti massiliseks migratsiooniks, Caesar võitis esmalt 58. aastal eKr helveete ja seejärel sueebe Ariovistusega, jättes seejärel oma armee talvituma sequanide territooriumile. 57. aastal eKr võitis alistas belgid Axona lahingus ja seejärel vallutas Caesar Kirde-Gallias asuvad Belgia hõimud ükshaaval ning Reini jõest lõunas asuvad Madalmaade territooriumid kuulusid järgnevalt Rooma Impeeriumi Gallia Belgica provintsi koosseisu. Caesari ja Pompeiusega koos esimese triumviraadi moodustanud Marcus Licinius Crassus Divesi poja Publiuse juhtimise all alustas üks leegion Armorica ja Bretagne'i poolsaare vallutamist. pisi|Armorica ja Bretagne'i poolsaar 56. aastal eKr viidi lõpule Armorica vallutus, võiduga veneetide üle merelahingus, samal ajal vallutas Publius Licinius Crassus edelas asuvad akvitaanid. Järgnevalt ulatus Rooma provints Akvitaania (Gallia Aquitania) Püreneedest Garonne'i jõeni.
55. aastal eKr lõi Caesar tagasi Galliasse sissetunginud Germaani hõimud, ehitas ta silla üle Reini ja marssis armeega Germaania territooriumile. 55. aastal eKr suvel seilas Caesar pärast Madalmaade rannikul asunud morinide ja menapiide alistamist Britanniasse, uskudes, et bretoonid olid abistanud eelmisel aastal venetisid tema vastu. Caesaril õnnestus hankida Kenti rannikul sillapea, kuid võimalused sügavamale võõrale territooriumile sissetungimiseks puudusid ja ta naasis talveks Galliasse.
54. aastal eKr suundus Caesar Britanniasse tagasi, ta tungis sisemaale, tõstes Mandubraciuse trinovantese hõimust nende õiguspäraseks kuningaks ja oma liitlaseks ning alistas tolle rivaali, Cassivellaunuse. Samal ajal aga Gallias, viis kehv viljasaak laialdase ülestõusuni, mida juhtis hõimupealik Ambiorix. Caesar oli sunnitud tema vastu kogu talve ja ka järgmise aasta alguse sõdima. 52. aastal eKr vallandus Gallias teine suur ülestõus, mida juhtis arverni hõimupealik Vercingetorix, kel õnnestus Gallia hõimud oma juhtimise alla ühendada. Vercingetorix võitis Caesarit mitmes kokkupõrkes, kaasa arvatud Gergovia lahingus, kuid Caesari lõpuks sundis hõimud alistuma ning Gallia oli otsustavalt võidetud. (58–50 eKr)
Caesari kodusõda
Caesar ületas Rubico, piirijõe tema provintsi Gallia Cisalpinaga, millega puhkes kodusõda, kuna provintsi valitsejal oli keelatud sõjaväega oma valitsemispiirkonnast lahkuda. Senat tegi Pompeiusele ülesandeks Rooma linna kaitsmise. 49. aasta lõpus eKr anti Pompeiusele ülemjuhataja volitused, ent lõhestatus tema leeris jätkus. Jaanuaris 48 eKr maabus Caesar Kreekas ning mõlemad armeed marssisid Dyrrhachiumi, kus Caesar Dyrrhachiumi lahingus oleks äärepealt kaotanud. Pharsalose lahingus Tessaalias sai Pompeius 9. augustil 48 eKr hävitavalt lüüa.
46 eKr vallutati Caesari vägede poolt Ida-Numiidia, kuna Numiidia kuningas toetas Caesari kodusõjas Pompeiust. (49–45 eKr), Rubico ületamine Rahulolematud senaatorid mõrvasid Caesari märtsi iidide ajal 44 eKr.
Teine triumviraat
pisi|Rooma riigi alad 43. aastal eKr. [[Teine triumviraat|Teise triumviraadi liikmete valitsetud alad: Marcus Aemilius Lepidus (pruun), Octavius (punane) ja Marcus Antonius (roheline)]] , Gaius Octavius Thurinus, Marcus Aemilius Lepidus ja Marcus Antonius 43 eKr-33 eKr
Montepulciano järv
249 meetri kõrgusel merepinnast asuva järve pindala on 190 hektarit, suurim sügavus 5 meetrit.
Türgi 2018. aasta taliolümpiamängudel
Türgi osales 2018. aasta taliolümpiamängudel Pyeongchangis kaheksa sportlasega, kes osalesid neljal spordialal.
Türgit esindasid mäesuusatamises Serdar Deniz ja Özlem Çarıkçıoğlu, murdmaasuusatamises Ömer Ayçiçek, Hamza Dursun ja Ayşenur Duman, iluuisutamises Alisa Agafonova ja Alper Uçar ning suusahüpetes Fatih Arda İpcioğlu.
Kristaps Dzelme
Kristaps Dzelme (sündinud 30. jaanuaril 1990 Riias) on Läti jalgpallur.
2013 mängis ta klubis FC Narva Trans.
Antonio de Torres Jurado
pisi|Antonio de Torres Jurado Antonio de Torres Jurado (13. juuni 1817 Almería – 19. november 1892 Almería) oli hispaania kitarrist ja pillimeister.
Ta oli 19. sajandi kõige tähtsam hispaania kitarrimeister. Teda peetakse kaasaegse klassikalise kitarri loojaks. Enamiku tänapäevaste akustiliste kitarride disain on tuletatud tema loomingust.
Euroopa juunioride meistrivõistlused males
Euroopa juunioride meistrivõistlused males (inglise keeles European Junior Chess Championship) olid kuni 20-aastaste maletajate Euroopa meistrivõistluste turniir males. Turniiri võitjast sai Euroopa juunioride meister.
Aastatel 1962–1970 korraldati Groningenis igal aastal Niemeyeri turniir alla 20 aasta vanustele maletajatele. Selle võitjat loeti mitteametlikuks Euroopa juunioride meistriks. 1970. aastal muutis Rahvusvaheline Maleliit (FIDE) Groningeni turniiri ametlikuks Euroopa juunioride meistrivõistlusteks. Groningenis peeti neid edasi kuni 1986. aastani, aastatel 1987–1990 toimusid need Arnhemis. Seejärel toimumispaigad vaheldusid. 1998. aastal peeti meistrivõistlused Tallinnas.
1977. aastast hakati naismaletajatele eraldi turniire korraldama.
Viimast korda peeti Euroopa juunioride esivõistlused 2002. aastal Bakuus.
Kuni 18-aastaste maletajate Euroopa meistrivõistlusi korraldatakse alates 1994. aastast.
Mitteametlikke Euroopa juunioride meistreid
Mitteametlikuks Euroopa juunioride meistriks on tulnud teiste seas Robert Hübner (1965), Mihhail Šteinberg (1967), Anatoli Karpov (1968), Rafael Vaganjan (1969) ja Zoltan Ribli (1969, 1971).
Euroopa juunioride meistreid
150px|pisi|[[Jaan Ehlvest]] pisi|150px|[[Nino Hurtsidze]] Ametlikuks Euroopa juunioride meistriks on tulnud teiste seas Gyula Sax (1972), Oleg Romanišin (1973), John Nunn (1975), Jaan Ehlvest (1983), Valeri Salov (1984), Aleksandr Halifman (1986), Vassõl Ivantšuk (1987), Boriss Gelfand (1988, 1989), Rune Djurhuus (1991), Aliaksiej Aliaksandraŭ (1992), Juryj Šulman (1995), Levon Aronjan (1998) ja Zviad Izoria (2001, 2002).
Euroopa naisjuunioride meistreid
Euroopa naisjuunioride meistriks on tulnud teiste seas Nana Ioseliani (1979, 1980), Ildikó Mádl (1985, 1987), Nino Hurtsidze (1992), Maria Velcheva (1995), Sofiko Tkešelašvili (1997, 1998), Regina Pokorná (1999) ja Zeynəb Məmmədyarova (2002).
Marco Donadel
Marco Donadel (sündinud 21. aprillil 1983) on itaalia jalgpallur (poolkaitsja).
Donadel alustas oma jalgpallurikarjääri AC Milanis. Seejärel mängis ta laenulepingu alusel klubides US Lecce, Parma FC, UC Sampdoria ja ACF Fiorentina. 2005. aastal sõlmis ta pärast edukat laenuperioodi lepingu Fiorentinaga. 2011. aastal sõlmis ta nelja-aastase lepingu SSC Napoliga.
Aastatel 2015–2018 mängis ta Major League Socceri klubis Montreal Impact.
Ta kuulus Itaalia võistkonda 2004. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril.
San Migueli maakond (Colorado)
thumb|Bridal Veil Falls San Migueli maakond (San Miguel County) on maakond USA-s Colorado osariigis. Geograafilised koordinaadid on 38°01' N, 108°43' W.
Maakonna pindala on 3337 km². Veepindala on 5 km².
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 7359. Aastal 2000 oli elanikke 6594.
Maakond sai nime lähedal asuva San Migueli jõe järgi.
Ajalugu
Maakond moodustati 27. veebruaril 1883 Ouray maakonna osast.
2000. aasta rahvaloenduse andmed
San Migueli maakonnas oli 6594 inimest, 3015 leibkonda ja 1423 perekonda.
Rahvastiku tihedus oli 2 in/km².
Elamuühikuid (housing units) oli 5197 (keskmine tihedus 2/km²).
Rassiline koosseis oli järgmine:
Ladinaameeriklasi (sõltumata rassist) oli 6,66%.
3015 leibkonna seas oli
Leibkonnas oli keskmiselt 2,18 inimest ja perekonnas keskmiselt 2,77 inimest.
Elanikud jagunesid ealiselt nii:
Ea mediaan oli 34 aastat.
Iga 100 naissoost inimese kohta tuli 120,80 meessoost inimest. Iga 100 vähemalt 18-aastase naise kohta tuli 126,40 meest.
Leibkonna aastasissetuleku mediaan oli 48 514 dollarit, perekonna sissetuleku mediaan 60 417 dollarit. Meeste sissetuleku mediaan oli 35 922 dollarit, naistel 30 278 dollarit. Sissetulek elaniku kohta oli 35 329 dollarit.
10,40% elanikkonnast ja 6,60% perekondadest elas allpool vaesuspiiri. Kogu elanikkonnast elas allpool vaesuspiiri 11,10% alla 18-aastasi ja 8,00% üle 65-aastasi.
Luxair
pisi|Luxairi värvides [[Embraer ERJ 145.]] Luxair on Luksemburgi lennufirma.
Saksamaa Rahvusraamatukogu
pisi|Raamatukogu logo Saksamaa Rahvusraamatukogu (saksa Deutsche Nationalbibliothek, lühend DNB) on Saksamaal Frankfurdis ja Leipzigis asuv raamatukogu.
Luxair
Luxairi kodulennujaam on Luxembourgi lennujaam. Luxairi sõsarfirma on CargoLux, mis asub ka Luksemburgis.
Saksamaa Rahvusraamatukogu
Raamatukogus on ligi 27 miljonit teavikut, millega see on Saksamaa suurim raamatukogu. Raamatukogu on ka riigi tähtsaim arhiivraamatukogu.
Raamatukogu asutati 1912.
Isakõnnu
Isakõnnu oli küla Raplamaal. Küla jääb tänapäeval Ahekõnnu küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Rapla kihelkonda.
1879. aastal ehitati Järvakandi mõisa poolt külla klaasitööstus (Järvakandi klaasitööstus), selle ümber kujunes tööstusasula (Järvakandi Tehased).
Küla kaotati 1970. aastatel.
Löögiüksus Admiral Pitka
Löögiüksus Admiral Pitka oli septembris 1944 admiral Johan Pitka moodustatud väeüksus Tallinna kaitsmiseks, katse taastada Eesti kaitsevägi.
Vormiliselt allus Pitka üksus 20. Eesti diviisile. Löögiüksuse koosseisus võisid kaasa lüüa kõik, kes soovisid kodumaad kaitsta. Admiral Pitka poolt välja antud juhendi kohaselt võisid tema üksusesse vabatahtlikuna astuda need, kes ei olnud ühegi väeosa nimekirjas, kõik väejooksikud, Omakaitses olijad, mobilisatsioonist kõrvale hoidnud.
Ajalugu
pisi|left|[[Johan Pitka]] Kui Idarinne 1944. aasta algul jälle Eesti piiridele lähenes, tuli Johan Pitka sama aasta aprillis Soomest tagasi kodumaale. Ta sai 21. augustil Saksa Julgeolekupolitsei ja SD-lt loa eriüksuse moodustamiseks, mis sai nimeks Löögiüksus Admiral Pitka. Johan Pitka üleskutse meestele avaldati 2. septembril ajalehes Eesti Sõna. Teade sellest, et admiral Pitka ja tema abi, kapten Paul Laamann, organiseerivad Nõukogude vägede pealetungile vastupanu, levis üle Eesti, leides imetlust ning võitlustahteliste meeste innustunud järgimist üleskutsele. Pitka löögiüksuse staap asus Tallinnas Narva maantee 15, (tänapäeva Narva maantee 45) korteris.
„Admiral Pitka lahinggrupi“ üksuse suuruseks kavandati umbes 600 meest. nn „pitkapoisid“ olid väljaõppel Kehras, nende laager oli kõrvuti 20. Eesti SS-diviisi 20. SS-välitagavarapataljoni laagriga.
Pitka mehed pidasid Tallinna kaitstes mitu lahingut, tuntumad neist toimusid Soodla silla juures Vaidas, Kosel, Kehras, Raplas. Seejärel taganeti Tallinna ja Keila kaudu Läänemaale. Tallinna ümbruses oli neil konflikte ka taganevate Saksa vägedega, kellelt õnnestus ära võtta relvastust. On oletatud, et Johan Pitka langes Läänemaal peetud lahingute käigus või vahetult nende järel, kuid seni on täpsem surmaaeg, -koht ja matmispaik tuvastamata.
Brekši
pisi|Brekši asendikaart Brekši on asum Lätis, Riia linna Vidzeme eeslinna osa pindalaga 2,039 km². Brekši asub Jugla järve kaldal järve ja Garkalne piirkonna vahel. Asum piirneb loodes Berģi, läänes aga Juglaga. Asumist lõunas asub Stopiņi piirkond. 1809 elanikku (2010).
Kõrghoone
pisi|Hüpermodernsed kõrghooned [[Viinis]] Kõrghoone on kõrge, rohkete korrustega hoone. Ülikõrgeid hooneid nimetatakse pilvelõhkujateks.
Kõrghoonete rajamine sai võimalikuks lifti ja odavamate ehitusmaterjalide leiutamisega. Kõrghoonete konstruktsioonis kasutatakse materjalidest enim raudbetooni ja terast. Enamikul Põhja-Ameerika ülikõrgetel hoonetel on terasest kandekonstruktsioon, samas kui elamud on tavaliselt ehitatud raudbetoonist. Kõrghoonete ja pilvelõhkujate vahel puudub selge erinevus, kuigi viiekümne või enama korrusega hoonet peetakse tavaliselt pilvelõhkujaks.
Kõrghoonete konstruktsioonid kujutavad endast ehitiste ja geotehniliste alade projekteerijate jaoks spetsiifilisi väljakutseid, eriti kui need paiknevad seismiliselt aktiivses piirkonnas või kui nende aluspinnases on geotehnilisi riskitegureid. Need hooned esitavad hädaolukordades tõsiseid väljakutseid ka tuletõrjujatele. Uute ja vanade hoonete ehitus, hoonete süsteemid nagu hoone kustutuspüstikute süsteem, küte, ventilatsioon ja kliimaseadmed, sprinklersüsteem ja muud asjad nagu treppidelt ja liftidest evakueerimine kujutavad endast olulisi probleeme. Tihti on vaja uuringuid, et vähendada tuule mõju jalakäijatele.
Brekši
16. sajandil tekkis endisele liivlaste asualale Jugla järve kaldal Brekši mõis. Hiljem lisandus sellele veel Jugla mõis, kus asutati aastal 1859 paberivabrik. See vabrik kujunes asumi tähtsaimaks tööstusettevõtteks, mille juurde kujunes asula. 19. sajandi Riia kaardil on selle asula juures näha veel teinegi vabrik nimega "Feilis". Lisaks paberivabriku asulale ja mõisa juures paiknevale Brekši külale tekkis asumi põhjaossa 20. sajandi teisel poolel veel Juglasciemsi küla.
Kõrghoone
Tiheda inimasustusega regioonides on kõrghoonetel tehnilisi ja majanduslikke eeliseid ning nad on muutunud elamumajanduse iseloomulikuks tunnuseks peaaegu kõigis tihedalt asustatud linnapiirkondades üle kogu maailma. Erinevalt madalatest korter- ja ühepereelamutest mahutavad kõrghooned rohkem elanikke ühe maaühiku kohta ja vähendavad kohaliku omavalitsuse infrastruktuuri hinda.
History (telekanal)
History (1995–2008 The History Channel) on Ameerika Ühendriikide telekanal, mida omab A&E Networks.
Kanal näitas algselt ainult ajaloolisi dokumentaalfilme ja -saateid, kuid hiljem hakati näitama erinevaid tõsielusaateid ja muud mitteajaloolist sisu. Mitmed teadlased, ajaloolased ja skeptikud on kanalit kritiseerinud saadete "Iidsed tulnukad", "UFO Hunters" jm tõttu, mida peetakse pseudoajalugu ja -teadust propageerivateks.
Brekši
Brekši liideti Riia linnaga kahes osas, aastal 1974 ja aastal 1979.
Vecumnieki piirkond
Vecumnieki piirkond (läti keeles Vecumnieku novads) oli 1. järgu haldusüksus Lätis Zemgales. Piirnes lõunas Leeduga.
Läti rahvastikuregistri andmetel oli 1. jaanuaril 2012 Vecumnieki piirkonna elanikest lätlasi 80,24%, venelasi 7,45%, leedulasi 6,32%, valgevenelasi 2,21%, ukrainlasi 1,38%, poolakaid 1,02% ja teistest rahvustest inimesi 1,38%.
Peanse ohvrikivi
Ohvrikivi on väike: pikkus 50 cm, laius 30 cm ja kõrgus 20 cm.
Vecumnieki piirkond
Piirkond moodustati 2009. aastal. 2021. aastal liideti Vecumnieki piirkond Bauska piirkonnaga.
Peanse ohvrikivi
On oletatud, et seda kivi kasutati ohverdamiskohana vaid lokaalselt (vaid ühe majapidamise poolt).
Laša Talahhadze
Ta võistleb üle 105 kg kaalukategoorias.
Oma kolmandatel täiskasvanute maailmameistrivõistlustel, 2015. aasta maailmameistrivõistlustel Houstonis, võitis ta meeste üliraskekaalus (+105 kg) hõbemedali, kuid sai maailmameistriks pärast venelase Aleksei Lovtševi tulemuste tühistamist. Neil võistlustel rebis ta 207 kg ja tõukas 247 kg, mis andis kogusummaks 454 kg.
2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel Norras Førdes võitis Talahhadze meeste üliraskekaalu (+105 kg) võistlusel kuldmedali. Neil võistlustel rebis ta 212 kg ja tõukas 251 kg, mis tegi kogusummaks 463 kg.
Olümpiadebüüdi tegi Talahhadze 2016. aastal Rio de Janeiro olümpiamängudel, kus ta püstitas kogusumma maailmarekordi 473 kg. Rebimises sai ta tulemuseks 215 kg ja tõukamises 258 kg.
2017. aasta Euroopa meistrivõistlustel Horvaatias Splitis sai ta meeste üliraskekaalu kahekordseks Euroopa meistriks. Neil võistlustel rebis ta 217 kg, mis on ühtlasi uus maailmarekord ja tõukas 250 kg.
Olga Ikonnikova
Olga Ikonnikova (sündinud 14. mail 1990 Tallinnas) on Eesti iluuisutaja.
2006 ja 2008 sai ta Eesti meistrivõistlustel pronksmedali.
Sergei Kulbach
pisi|Sergei Kulbach ja [[Natalja Zabijako (2011)]] Sergei Kulbach (sündinud 24. novembril 1992) on Ukraina iluuisutaja.
2010-2011 sõitis ta paarissõitu koos Natalja Zabijakoga, kellega koos nad esindasid võistlustel Eestit.
Reha Erdem
pisi|Reha Erdem (2015) Reha Erdem (sündinud 9. novembril 1960 İstanbulis) on türgi filmilavastaja ja stsenarist.
Ta õppis Boğaziçi Ülikoolis ajalugu, ent vahetas selle 1983. aastal filmiõpingute vastu. Tal on bakalaureusekraad kinouuringutes ja magistrikraad plastilistes kunstides Pariisi VIII Ülikoolist.
Suurepärane käik
Suurepärane käik (tähis !!) on males ja kabes käik, mis partii ülesmärkija ja kommenteerija arvates on hea ja leidlik, kuid esmapilgul väga ootamatu, näiteks mitme malendi kahimine. See võib kaotusseisust välja tuua või luua võiduseisu.
Στίξη_(σκάκι) Chess annotation symbols Greinarmerking (skák)
Martin Pärn
Martin Pärn (sündinud 16. septembril 1971) on eesti disainer, Eesti Kunstiakadeemia strateegilise disaini professor ja Tallinna Tehnikaülikooli külalisprofessor.
Elukäik
Martin Pärn lõpetas University of Industrial Arts Helsinki, UIAH tööstusdisaini eriala magistrikraadiga 1995. aastal.
Ken Kuusk
Ken Kuusk (sündinud 16. jaanuaril 1992) on Eesti jäähokimängija.
2011−2012 mängis ta klubis Tallinn HC Panter Purikad. 2012-2013 mängis ta Taani klubis Odense Bulldogs
Aastast 2013 mängib ta Ungari klubis Klub Újpesti TE.
Pudel
pisi|Pudel Pudel on korgiga suletav anum, mille ülaosa (pudelikael) on tunduvalt kitsam kui alaosa.
Enamasti on pudelid tehtud klaasist või plastist, aga võivad olla ka savist, metallist või puust.
Pudelid on enamasti silinderja kujuga, kuid leidub ka lapikuid, kandilisi ja erikujulisi pudeleid.
Enamasti kasutatakse pudeleid vedelike hoidmiseks, nagu näiteks vesi, piim, õlu, vein, muud joogid, õli, ravimid, šampoon, tint jne. Pudelite hulgalist vedelikuga täitmist (näiteks joogi tootmisel) nimetatakse villimiseks.
Poanse kultusekivi
Poanse kultusekivi on kultusekivi Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Poanse külas Jaagu talu lähedal. Kivi on arvele võetud kultuurimälestisena.
Kivi ümbermõõt (maapinna lähedalt arvestades) on 9 m. Kivil on 42 korrapärast kunstlikku lohukest.
Peipsi Kalatööstus
Peipsi Kalatööstus on Eesti osaühing, mis toodab erinevaid kalatooteid, sealhulgas kalakonserve ning kuivatatud ja vinnutatud kala. Ettevõtte peakontor asub Jõgeva maakonnas Tiheda külas. Ettevõtte omanik ja juht on Ilja Bõstrov.
World Cup
World Cup võib tähendada järgmist:
Kaļķi
Küla on kujunenud endise Kaļķi karjamõisa (Kalken) juurde. Aastail 1845-1971 oli see Kaļķi külanõukogu halduskeskuseks. Nõukogude perioodil ehitati küla välja kui kohaliku kolhoosi keskasula.
Peipsi Kalatööstus
Ettevõte kanti Äriregistrisse 2000.
Kaļķi
Külas on raamatukogu. Seal asub ka Kaļķi kalmistu. Osa Kaļķist jääb Kaļķupe oru hoiualale.
Aastail 2009-2021 kuulus küla Dundaga piirkonda.
Leeudoringstad
Leeudoringstad on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Loodeprovintsis Dr Kenneth Kaunda ringkonnas Maquassi Hillsi vallas.
Leeudoringstad on asutatud 1920. aastal.
17. juulil 1932 plahvatas Leeudoringstadi raudteejaamas 320 kuni 330 tonni dünamiiti. Linn sai plahvatuse tagajärjel rängalt kannatada, hukkus 5 inimest.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Leeudoringstadi elanikest mustanahalisi aafriklasi 77,38%, valgeid 20,10%, värvilisi 1,35%, India või Aasia päritolu inimesi 0,79% ja teisi 0,38%. Tsvana keelt pidas emakeeleks 57,03% inimesi, afrikaani keelt 21,80%, sotho keelt 10,41%, koosa keelt 4,11%, inglise keelt 2,36%, suulu keelt 1,19% ja ndebele keelt 1,07%.
Beverly Hills
Beverly Hills on linn Ameerika Ühendriikides California osariigis Los Angelese maakonnas. Seda ümbritsevad Los Angeles ja West Hollywood.
Beverly Hills sai linnaõigused 28. jaanuaril 1914. Linn on saanud nime Beverly Farmsi piirkonna järgi Beverly linnas Massachusettsi osariigis.
Beverly Hills on tuntud luksusliku kultuuri ja kuulsate elanike poolest, kelle seas on tippjuhte, kunstnikke, filmistaare. Samuti paikneb seal tuntud luksuspoodide piirkond Rodeo Drive.
Linna pindala on 14,79 km². 2020. aastal oli seal 32 701 elanikku. Beverly Hills asub keskmiselt 79 m kõrgusel merepinnast.
Beverly Hillsi järgi on saanud pealkirja teleseriaal "Beverly Hills, 90210".
Ralph Miliband
Ralph Miliband (sünninimega Adolphe Miliband; 7. jaanuar 1924 – 21. mai 1994) oli Belgias sündinud juudi päritolu Briti sotsioloog, üks oma põlvkonna tuntumaid marksiste.
Teise maailmasõja käigus Inglismaale pagenud Miliband sai 1948. aastal naturalisatsiooni korras Suurbritannia alamaks. 1960ndateks oli temast saanud oluline tegelane Briti uusvasakpoolses liikumises. Ta kirjutas mitu mõjukat raamatut, milles käsitles marksistlikku teooriat ja kritiseeris kapitalismi.
Mõlemad Milibandi pojad on aktiivsed Tööpartei poliitikud. Ed Miliband oli aastatel 2010–2015 leiboristide esimees.
Noorpõlv
Milibandi vanemad, Samuel ja Renia, emigreerusid mõlemad 1922. aastal Poolast Belgiasse. Nad tutvusid juba Belgiasse jõudnuna ning abiellusid 1923. aastal. Adolphe Miliband sündis 1924. aastal Brüsselis.
1939. aastal, 15 aasta vanuselt, liitus Miliband sotsialistliku-sionistliku noortegrupiga Hashomer Hatzair (Noor valvur). Mais 1940 tungis natsi-Saksamaa armee Belgiasse ja Miliband põgenes oma isaga Londonisse. Et ta nimi Adolphe seostus Adolf Hitleriga, hülgas Miliband oma sünninime ja hakkas end Ralphiks kutsuma. Milibandi emal ja nooremal õel Anne-Mariel õnnestus põgeneda talusse, kus üks prantsuse perekond neid sõja lõpuni varjas. Pärast sõda Milibandide perekond taasühines. Mitmed nende sugulased ja sõbrad hukkusid Holokausti käigus. Teismelist Milibandi hämmastas ja kurvastas Londonis kohatud antisemitism.
Miliband sai Belgia eksiilivalitsuse abiga õppima Londoni Majanduskooli (LSE). Ta huvitus marksismist ja revolutsioonilisest sotsialismist. On teada, et ta külastas Londoni Highgate'i surnuaiale maetud Karl Marxi hauda, kus vandus, et kavatseb seista tööliste huvide eest. LSE-s õppis Miliband kuulsa ajaloolase ja sotsialistist poliitteoreetiku Harold Laski juhendamisel. Laski mõjutas oluliselt Milibandi poliitilisi vaateid.
1943. aasta juunis liitus Miliband kuningliku mereväega ja teenis kolm aastat mereväe Belgia sektsioonis. Ta teenis mitmel sõjalaeval, kus tema ülesandeks oli sakslaste raadioside häirimine. Osales ka Normandia dessandi toetamises.
Pärast sõda jätkas Miliband õpinguid LSE-s ja lõpetas 1947. aastal kiitusega. Astus kohe ka doktorantuuri, kuid Prantsuse revolutsioonist rääkinud doktoritöö valmis alles 1956. aastal. 28. septembril 1948 sai ta naturalisatsiooni korras Briti alamaks. 1949 hakkas LSE-s assistendina politoloogia loenguid pidama.
Uusvasakpoolsus
Aastal 1951 astus Miliband Tööparteisse. 1958 liitus Briti uusvasakpoolsetega ja hakkas kaastööd tegema kommunistlikule ajakirjale New Reasoner, millest 1960. aastal sai New Left Review.
1961 ilmus Milibandi esimene raamat "Parliamentary Socialism", milles Miliband lahkas marksistlikust seisukohast lähtudes Tööpartei tegevust Briti poliitikas ja ühiskonnas. Miliband kirjutas, et Tööpartei tegutses kapitalistliku ühiskonnakorralduse piirides ega olnud piisavalt radikaalne. Raamat kogus 1960ndate mässumeelsete üliõpilaste seas arvestatava lugejaskonna. 1960ndate keskel lahkus Miliband parteist ja kutsus Briti sotsialiste üles ehitama elujõulist ja ehedalt revolutsioonilist sotsialistlikku liikumist, mis pakuks alternatiivi olemasolevale. Sellist liikumist siiski ei sündinud.
1964 asutas ta koos John Saville'iga väljaande Socialist Register, mis oli kriitiline New Left Review suhtes ja soovis sarnaneda varasema New Reasoneriga.
1969 ilmus raamat "The State in Capitalist Society", kus Miliband lükkas tagasi arusaama nagu poliitiline pluralism aitaks võimu ühiskonnas laiema ringi inimeste kätte levitada, ja väitis, et lääne demokraatiates on võim koondunud domineeriva klassi kätte.
Miliband kritiseeris karmilt USA osalemist Vietnami sõjas ja mõistis hukka vietnamlaste vastu sooritatud veretööd. Ta arvustas teravalt ka tolleaegset briti peaministrit Harold Wilsonit USA sõjategevuse õigustamise pärast. USA Vietnami-poliitika toetamine oli Milibandi sõnul "Tööpartei ajaloo kõige häbiväärsem peatükk".
Elu lõpus oli Milibandil probleeme südamega. Ta suri 1994. aastal ja on maetud Londoni Highgate'i surnuaeda, Karl Marxi lähedale. Milibandi viimane raamat "Socialism for a Sceptical Age" ilmus pärast tema surma.
David ja Ed Miliband
1961. aastal abiellus Miliband oma endise õpilase, poola-juudi päritolu Marion Kozakiga. 1965. aastal sündis poeg David ja 1969. aastal Edward. Mõlemad vennad on Tööpartei poliitikud. David oli 2005–2010 ametis mitmel ministrikohal, sealhulgas töötas 2007–2010 välisministrina. Ed töötas 2007–2008 kolmanda sektori ministrina ja 2008–2010 energia ja kliimamuutuste valdkonna eest vastutava ministrina. 2010. aastal kandideerisid mõlemad vennad Tööpartei esimeheks, võitis noorem vend Ed.
27. septembril 2013 avaldati ajalehes Daily Mail artikkel, mis seadis kahtluse alla sisserändajast Ralph Milibandi patriotismi. Kolm päeva hiljem avaldati Ed Milibandi vastulause, milles Ed kirjeldas oma isa elu ja süüdistas Daily Maili artiklit alusetus mustamises. Samas lehes avaldati juhtkiri, milles ajaleht keeldus vabandamast. Ed Milibandi vastulause kogus toetust poliitilise spektri eri osadest, muuhulgas avaldas toetust konservatiivist peaminister David Cameron.
Jänesekapsalised
Jänesekapsalised (Oxalidaceae) on kaheiduleheliste taimede sugukond.
Sellesse kuulub nii rohttaimi, liaane kui ka puid.
See on suhteliselt väike sugukond. Eesti pärismaistest taimedest kuulub sinna vaid üks liik – harilik jänesekapsas.
Perekonnad
Sugukonda kuuluvad järgmised perekonnad:
Eesti Laul 2016
Eesti Laul 2016 oli kaheksas Eesti Laulu võistlus ja 23. Eurovisiooni lauluvõistluse Eesti eelvoor. Toimus kaks poolfinaali – 13. ja 20. veebruaril ja finaal 5. märtsil 2016.
Võistluse võitja Jüri Pootsmann lauluga "Play" esindas Eestit 61. Eurovisiooni lauluvõistlusel Rootsi pealinnas Stockholmis.
Kardo Ploomipuu
Kardo Ploomipuu (sündinud 24. märtsil 1988 Pärnus) on eesti ujuja, paraolümpiamängude ning Euroopa ja maailmameistrivõistluste medalivõitja.
26. Juuli tänav
26. Juuli tänav (vene keeles улица 26 Июля) on tänav Narvas Kreenholmi linnaosas.
Kardo Ploomipuu
Tema treener on Õnne Pollisinski.
Pekingi paraolümpiamängudel 2008 võitis Kardo Ploomipuu kehalise puudega sportlaste klassis S-10 100 m seliliujumises ajaga 1.03,37 pronksmedali.
26. Juuli tänav
Tänav algab Kreenholmi tänavalt Gerassimovi tänava jätkuna, kulgeb läände, ristub Proletariaadi, Männiku, Metsa ja Luha tänavaga ning lõpeb Puuvilla tänavaga ristudes, jätkudes Kadastiku tänavaga. Tänava pikkus on 660 m.
Kardo Ploomipuu
Oktoobris 2009 püstitas ta Islandil 100 m seliliujumises ajaga 1.01,03 maailmarekordi ja tuli Euroopa meistriks.
26. Juuli tänav
Tänav on nime saanud 1944. aasta 26. juuli järgi, mil Narva lahingu tulemusena Punaarmee vallutas Narva ja lõpetas linnas Saksa okupatsiooni. Sellega algas linnas Nõukogude okupatsioon.
Kardo Ploomipuu
Detsembris 2009 Rio de Janeiros peetud invaujumise maailmameistrivõistlustel sai Kardo Ploomipuu 100 m seliliujumises Euroopa rekordiga 58,05 hõbemedali. Augustis 2010 Eindhovenis peetud MM-il sai ta samal distantsil ajaga 1.01,29 taas hõbemedali.
26. Juuli tänav
Aadressil 26. Juuli tänav 4 asuvad Narva Paemurru Spordikoolile kuuluvad Narva Paemurru Spordikooli Kreenholmi staadion ja Narva Jäähall.
Kardo Ploomipuu
2011. aasta Euroopa meistrivõistlustel Berliinis sai ta 100 m seliliujumises kuldmedali.
26. Juuli tänav
Aadressil 26. Juuli tänav 9 asus aastatel 1977–2008 Narva Joala Kool. Endises kooli hoones 2013. aastani tegutses Eesti-Ameerika Äriakadeemia Narva osakond. Praegu tegutseb majas Narva Koorikool.
Kardo Ploomipuu
Londoni paraolümpiamängudel 2012. aastal oma sai Ploomipuu 100 m seliliujumises neljanda koha.
Andrychów
Andrychów on linn Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas Wadowice maakonnas, Andrychówi valla halduskeskus. Andrychów asub Wadowicest ligi 12 km läänes.
San Migueli maakond
San Migueli maakond on maakond kahes Ameerika Ühendriikide osariigis:
Zdeněk Pluhař
Zdeněk Pluhař (16. aprill 1913 Brno – 18. juuni 1991 Praha) oli tšehhi kirjanik.
Zdeněk Pluhař oli pärit advokaadi perekonnast. Õppis aastatel 1931–1937 Brno Tehnikaülikoolis ja töötas seejärel ehitusinsenerina. Teise maailmasõja ajal vahistas Gestapo ta esimest korda 1942. aastal, kuid peagi ta vabastati. Teist korda vahistati ta 1944. aasta kevadel ning ta vabanes vangistusest alles 1945. aasta mais.
Sõja järel jätkas ta tööd ehitusinsenerina, rekonstrueeris sildu ning projekteeris hüdrotehnilisi rajatisi. Esikteos ilmus juba 1944. aastal. Alates 1956. aastast oli Zdeněk Pluhař vabakutseline kirjanik. 1975–1980 töötas ta dramaturgina kinostuudios "Barrandov". Üldiselt on teda peetud sotsialistliku realismi esindajaks. Eesti keeles oli ilmunud kaks tema romaani: "Kui hülgad mu ..." (1963) ja "Kell kuus õhtul "Astorias"" (1986).
Kahekordne faktoriaal
Paaritu positiivse täisarvu n kahekordne faktoriaal ehk paaritu faktoriaal n !! on kõigi paaritute positiivsete täisarvude korrutis kuni selle arvuni. Teisiti öeldes, Näiteks 9!! = 1 × 3 × 5 × 7 × 9 = 945.
Dmitri Dobrovolski
Dmitri Dobrovolski (sündinud 1971) on Ukraina jalgpallur.
1999–2004 mängis ta klubis FC Lootus.
Kahekordne faktoriaal
Arvude n = 1, 3, 5, 7, ... kahekordsete faktoriaalide jada algab nii:
Occhito järv
Occhito järv (itaalia keeles Lago di Occhito) on tehisjärv Kesk-Itaalias Puglia ja Molise maakonnas Foggia ja Campobasso provintsis. Occhito on Itaalia suurim tehisveekogu ja Euroopa suuruselt teine tehisveekogu.
Järve pindala on 13 km², valgla suurus 1012 km².
Järve kallastel asuvad järgmised asulad:
Zosēni mõis
Zosēni mõis (saksa keeles Sohsenhof, läti keeles Zosēnu muiža) oli riigimõis Liivimaal Võnnu kreisis Jaunpiebalga kihelkonnas. Tänapäeval asub Lätis Jaunpiebalga piirkonnas Zosēni vallas.
Kevin Parras
Kevin Parras (sündinud 4. oktoobril 1994 Tallinnas) on Eesti jäähokimängija.
Aastatel 2008–2010 mängis ta Saksamaa klubis Augsburger EV, 2010–2014 Soome klubis KooKoo.
2014-2015 hooajal astus ta Soome klubi TuTo Hockey U20 meeskonda, kus mängis Jr. A Mestist ja tegi seal ühe oma karjääri parima hooaja.
Eliteprospects.com
Valdur Hirvesoo
Valdur Hirvesoo (27. märts 1910 Valgjärve vald – 9. juuli 1941 Tartu) oli eesti organist, helilooja ja koorijuht.
Ta õppis aastatel 1924–1925 Tartu Õpetajate Seminaris, lõpetas 1929. aastal Otepää Ühisgümnaasiumi. Astus 1933. aastal Tartu Kõrgemasse Muusikakooli, mille lõpetas (katkestas vahepeal õpingud) 1940. aastal heliloomingu alal (Heino Elleri klassis) ja 1941. aastal oreli erialal (Jaak Karise klassis).
Ta töötas aastatel 1935–1939 Petseri Ühisgümnaasiumis muusikaõpetajana ning Petseri Peetri koguduses organisti ja koorijuhina. 1939. aastal jätkas ta Tartu Peetri koguduse I pihtkonna organisti ja meeskoori juhina. Ta juhatas teisigi koore ja puhkpilliorkestreid, neist suurim oli Ülemaalise Eesti Noorsoo Ühenduse Tartu osakonna segakoor. Ta on juhatanud ka laulupäevi, sealhulgas 1936. aastal Petserimaa I vaimulikku laulupäeva ja 1940. aastal Tartumaa IV laulupidu.
Halle (täpsustus)
Halle
Valdur Hirvesoo
Valdur Hirvesoo arreteeriti NKVD poolt 28. juunil 1941, seejuures viidi kaasa kogu tema arhiiv. Ta hukati 9. juulil 1941 Tartu vanglas.