cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mulgi keel
2011. aasta rahvaloenduse andmetel on mulgi keelel 9698 kõnelejat peamiselt Lõuna-Eestis Mulgimaal (Helme, Karksi, Halliste, Tarvastu ja Paistu kihelkond), mis jaguneb tänapäeval Viljandi ja Valga maakonna vahel.
Uma Leht
4. novembril 2021 ilmus Uma Lehe 500. number
Mulgi keel
Mulgi keele ja kultuuri arendamiseks on loodud Mulgi Kultuuri Instituut. Mulkide Seltsi (tegutsenud 1934–1940 ja alates 1989. aastast) toetusel ilmus 2004 mulgi keele lugemik "Mulgi keelen ja meelen", mille autorid on Silvi Väljal ja Lembit Eelmäe. Ilmunud on mitmeid heliplaate mulgikeelsete laulude (nt Anu Tauli "Tähe tüdär", "Engi aig", "Vikerkaart otsman") ja luulega. 2012–2014 on Mulgi Kultuuri Instituut välja andnud kolm mulgikeelset töövihikut. Ilmunud on mulgikeelne Mulgi laste laulu- ja mänguvihk (2014) ja Mulgikeelne kõnelemisraamat koos CDga "Kärt ja Märt Mulgimaa reisu pääl" (2016), autor Alli Laande. 2016. aasta sügisel anti välja ka mulgikeelne "Mütäs Mati luu".
Mulgi Kultuuri Instituut annab alates 2008. aastast neli korda aastas välja mulgikeelset ajalehte Üitsainus Mulgimaa.
Mulgi keel on tuntud eelkõige luulekeelena. Rikkalikku mulgikeelset luuleloomingut on käsitletud eesti murdeluule või lõunaeesti kirjanduse kontekstis. Eeskätt romaanikirjanikuna tuntud Nikolai Baturin luuletab mulgi keeles. Mulgi kirjandusest kõneldes peab vanematest kirjanikest kindlasti mainima Juhan Kunderit, August Kitzbergi ja Hendrik Adamsoni. Mulgikeelseid luuleraamatuid on kirjutanud Lembit Eelmäe.
Termoregulatsioon
Termoregulatsioon ehk soojusregulatsioon on organismi, organismide koosluse või isereguleeruva tehnilise süsteemi omadus toimida viisil, mis hoiab tema temperatuuri kindlais piirides ja sõltumatuna või vähesõltuvana ümbruse temperatuurist.
Temperatuuri homöostaas esineb täiskasvanud imetajatel ja lindudel, vähemal määral ka üksikuil roomajatel ja kaladel (nt. kuukala).
Inimese termoregulatiivne keskus on hüpotalamus, mis paikneb peaajus, seal kontrollitakse pidevalt vere temperatuuri. Samuti antakse hüpotalamusele naha termoretseptorite vahendusel informatsiooni väliskeskkonna temperatuuri muutustest.
Sotsiaalse termoregulatsiooni näiteiks on pesatemperatuuri hoidmine (regulaarse haudumise kaudu) püsisoojastel lindudel, samuti temperatuuri reguleerimine sipelgapesas.
Teataval määral on termoregulatiivsed ka ökosüsteemid ja Maa biosfäär tervikuna.
Tehnilised termoregulatsiooni süsteemid põhinevad soojusandurite kaudu lahendatud tagasisidel. Sel põhimõttel hoitakse kindlat temperatuuri näiteks külmkapis, samuti konditsioneeritud ruumides.
Kvindiring
Kvindiring on muusikateoreetiline skeem, mis kirjeldab helide ja helistike omavahelisi suhteid. Kvindiring põhineb seaduspärasusel, et mistahes helist (noodist) puhta kvindi kaupa üles- või allapoole liikudes jõutakse pärast kõikide teiste nootide läbimist enharmooniliselt sama noodi (heli) juurde tagasi.
Kõrvuti asuvad helistikud erinevad omavahel ühe võtmemärgi võrra ning on sugulashelistikud. Päripäeva (dieeside poole) liikudes on järgmine helistik eelmise helistiku dominant(helistik); vastupäeva (bemollide poole) liikudes on järgmine helistik eelmise helistiku subdominant(helistik).
Sündinud 1. mail
''Siin loetletakse 1. mail sündinud tuntud inimesi.
Tarmo Rüütli
Tarmo Rüütli (sündinud 11. augustil 1954 Viljandis) on eesti jalgpallitreener ja endine jalgpallur.
Ta lõpetas aastal 1973 Tallinna Ehitus- ja Mehaanikatehnikumi ning aastal 2005 treeninguõpetuse ja spordijuhtimise erialal Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna.
Treenerikarjäär
Ta oli 1999–2000 ja uuesti alates 2008. aasta jaanuarist Eesti jalgpallikoondise peatreener. 2009. aastal oli ta FC Flora peatreener.
Pärispatuta Saamise Mariaanid
Pärispatuta Saamise Mariaanid (ametliku nimega Pühima Neitsi Maarja Pärispatuta Saamise Kleerikute Mariaanide Kongregatsioon, ladina keeles Congregatio Clericorum Marianorum sub titulo Immaculatae Conceptionis Beatissimae Virginia Mariae, lühend MIC) on 1673. aastal poola preestri Stanisław Papczyński asutatud kongregatsioon katoliku kirikus, kuhu kuulub kaasajal ligi 500 preestrit ja venda 18 riigis üle maailma.
Tarmo Rüütli
Treenerikarjäär
Oma esimese koondisemängu peatreenerina tema teisel ametiajal tegi 27. veebruaril 2008 sõpruskohtumises Poola jalgpallikoondise vastu, mis kaotati 2:0.
Pärispatuta Saamise Mariaanid
Mariaanide põhitegevus on tänapäeval töö kogudustes. Nad täidavad kõiki kogudusepreestri ülesandeid ja pööravad erilist tähelepanu vaimulikule haridusele. Samuti on nad laiendanud misjonitegevust, peamiselt Aafrikas ja Lõuna-Ameerikas, vähemal määral Aasias.
Kongregatsiooni on alates asutamisest iseloomustanud pühendumine neitsi Maarjale, millest tuleneb ka nende nimi – mariaanid. Oma eriliseks kohuseks on nad pidanud puhastustules viibivate hingede eest palvetamist.
Tarmo Rüütli
Treenerikarjäär
Eesti Jalgpalli Liit teatas 13. augustil 2009 ehk päev pärast Eesti esmakordset sõprusmängu Brasiiliaga, et pikendab Rüütli aasta lõpuni kehtinud töölepingut 2011. aastani.
BMW 3. seeria (E46)
BMW E46 oli BMW 3. seeria neljas põlvkond, selle kerega 3. seeriat toodeti 1997–2006. Talle eelnes mudel E36 ja järgnes E90.
Tarmo Rüütli
Treenerikarjäär
2011. aastal pärast edukat valiksarja pikendati lepingut 2013. aasta lõpuni. Novembris 2013 teatati, et lepingut Rüütliga ei pikendata.
Isiklikku
Jalgpallur Henri Rüütli on tema poeg. Hilja Rüütli oli tema tädi.
Räätsma järv
Räätsma järv (ka Rääsma järv) asub Ida-Virumaal Alutaguse vallas. Järv asub Kurtna järvestiku lõunaosas.
Kaldaäärne põhi on valdavalt liivane, sügavamal enamasti mudane.
Taimestik on järves keskmise liigirohkusega, leidub üle 20 liigi makrofüüte.
Kaladest leidub seal särge, hauge, roosärge, ahvenat, linaskit jt.
BMW 3. seeria (E46)
Keretüüpidest olid saadavad sedaan (E46/4), universaal (Touring) (E46/3), kupee (E46/2), kabriolett (E46/2C) ja kolmeukseline luukpära Compact (E46/5).
Auto oli saadaval nii nelja- kui ka kuuesilindriliste bensiini- ja diiselmootoritega.
Algselt olid saadaval 316i ja 318i (M43B19, vastavalt 77 ja 87 kW), 320i, 323i ja 328i (M52 mootor, vastavalt 2.0L 110kW, 2.5L 125 kW ja 2.8L 142 kW) ja 320d (M47D20, 100kW).
2000. aastal toimus kuuesilindriliste mootorite uuendus, M52 mootorid vahetati välja M54 vastu. 320i sai nüüd 2.2-liitrise 125 kW mootori, 323i vahetas välja 325i (141 kW) ja 328i asemele tuli kolmeliitrine 330i (170 kW). Lisandusid ka 330d (M57D30, tegelikult 2926 cm3, 135 kW) ja M3 (S54B32 252 kW). Lisaks oli esmakordselt peale 10 aastat (E30 325iX) saadaval ka nelikvedu (eelmisel, E36 põlvkonnal seda ei pakutud), seda mudelitel 325xi, 330xi ja 330xd.
2001. aastal täiustati neljasilindrilisi mootoreid, 316i ja 318i said nüüd uue N42 mootori, vaatamata mudelitähisele oli 316i tegelikult 1.8- ja 318i 2-liitrise mootoriga, vastavalt 85 ja 105 kW, 320d võimsus suurenes 110 kWni, lisandus ka väiksema võimsusega 318d (tegelikult oli sama kaheliitrine M47D20, kuid võimsusega 85 kW).
2003. aastal uuendati mootoreid - 316i ja 318i said nüüd N46 mootori, 330d töömaht suurenes 2993 cm3-ni ja võimsus 150 kW-ni, lisaks olid 330i, 320d ja 330d nüüd kuuekäigulise manuaalkäigukastiga.
USA turul müüdi ainult kuuesilindriliste bensiinimootoritega mudeleid (välja arvatud 320i) - 1999-2000 mudeliaastatel 323i ja 328i, 2001-2006 325i, 330i ja M3.
Pärispatuta Saamise Mariaanid
Asutamine
thumb|[[Stanisław Papczyński]]
Mariaanide kongregatsiooni asutaja Stanisław Papczyński kuulus 19 aastat piaristide kongregatsiooni, kuid tema kutsumus oli asutada uus vaimulik ühendus, mis oleks pühendatud neitsi Maarjale ja tema pärispatuta saamisele. Lisaks pidi uue vaimuliku ühenduse elus kesksel kohal olema palvetamine surnute eest, eriti sõdades ja haiguste läbi hukkunud inimeste hingede eest.
Mariaanide kogukonnale pandi alus Puszcza Korabiewska piirkonnas Skierniewice linna lähistel, kus isa Papczyński sel ajal vaimulikuna töötas. Tänapäeval kannab see paik nime Puszcza Mariańska. Kuni kirikult uuele ühendusele heakskiidu saamiseni elasid mariaanid erakutena.
Kirikliku tunnustuse andis mariaanidele 1674. aastal, umbes aasta pärast nende asutamist Poznańi piiskop Stefan Wierzbowski. Tema eraldas mariaanidele nende esimeseks keskuseks kujunenud maja Varssavi lähistel Góra Kalwarias (tollane Nowa Jerozolima).
Esimene tegevusperiood
Paavst Innocentius XII andis uuele ordule (kongregatsiooniks vormistati see alles hilisemate reformide käigus) õnnistuse 1699. aastal. Esialgu moodustasid nad osa frantsisklaste kogukonnast ja andsid pühalikud tõotused vastavalt pühima neitsi Maarja kümne vooruse reeglile. Kuid juba 18. sajandi esimesel kahel kümnendil süvenes uues ühenduses lõhe erineva arusaama tõttu ordu vaimsusest: ühed soovisid elada kontemplatiivset elu, teised keskenduda pastoraaltööle ja misjonile. Kriis läks nii kaugele, et 1716. aastal lasi piiskop Adam Rostkowski mariaanide novitsiaadi sulgeda ja saatis seni kloostris elanud mariaanid tööle erinevatesse kogudustesse.
pisi|Kazimierz Wyszyński Mariaanid pöördusid tagasi kloostrisse 1722. aastal ja viisid samal ajal läbi esimese sisereformi. Aastal 1723 kinnitas paavst Innocentius XIII mariaanide uued statuudid ja vabastas nad kohalike piiskoppide alluvusest. Sellest ajast algas ordu tugevnemine, mis saavutas erilise hoo orduülema Franciszek Wyszyński (surnud 1755) ametiajal. Sel perioodil rajati mitu uut kloostrit nii Poola kui ka Leedu aladele ja kujunes selgelt välja mariaanide vaimsus. Ulatuslik misjonitegevus ületas Poola-Leedu piirid ja mariaanide liikmeskond muutus rahvusvaheliseks. Kõige kaugem klooster rajati 18. sajandi keskel Portugali.
18. sajandi teisest poolest muutus mariaanide jaoks üha olulisemaks otsene töö kogudusevaimulikena. Oma kloostrite juurde asutasid mariaanid koole.
Orduülema Rajmund Nowicki ametiajal kinnitati 1786. aastal mariaanide uued statuudid ja muudeti ordu frantsisklaste ordust iseseisvaks.
Ordu langusperiood algas 18. sajandi lõpus seoses muutunud poliitiliste oludega. Kolmas Poola jagamine Venemaa, Austria ja Preisimaa vahel 1795. aastal lõhestas mariaanide ajaloolise tegevuspiirkonna kolmeks, kusjuures enamik kloostreid jäi katoliiklusele vaenuliku Venemaa keisririigi maa-alale. Aastal 1798 kihutas Napoleon I mariaanid välja nende püha Vituse kloostrist Roomas ja ilmalike reformide tõttu kaotasid nad 1834. aastal kõik oma kloostrid Portugalis. Need lihtsalt suleti valitsuse korraldusel.
Pärast 1863. aastal toimunud Poola ülestõusu, milles osales mitu mariaani preestrit, piirasid Venemaa võimud oluliselt katoliiklike ordude tegevust Poolas. Keelati uute kandidaatide vastuvõtmine ordudesse. Mis puudutas konkreetselt mariaane, siis mitu neist saadeti ülestõusus osalemise eest asumisele Siberisse, aastal 1865 suleti aga kõik nende kloostrid peale ühe. Kõik mariaanid asustati ümber kloostrisse, mis asus Leedus Marijampolės. Aastal 1904 suleti liikmete vähesuse tõttu ka see klooster ja aastaks 1908 oli elus veel ainult üks mariaan, orduülem Wincent Sękowski. Kõik teised olid kas surnud või sunnitud ordust lahkuma ja hakkama diötseespreestriteks.
Teine tegevusperiood
Matulaitis kirjutas ordule uue põhikirja, mis vastas paremini 20. sajandi vajadustele ja millega kujundati mariaanid ordust ümber kongregatsiooniks. Paavst Pius X kinnitas uue põhikirja 28. novembril 1910. Sękowski surma järel 1911. aastal sai kongregatsiooni ülemaks Matulaitis, kes viis mariaanide novitsiaadi ja seminari üle Peterburisse, hiljem aga Šveitsi Fribourgi, kus mariaanid said piiranguteta tegutseda. Kui Matulaitis 1927. aastal suri, oli kongregatsiooni liikmete arv kasvanud kolmelt kolmesajani.
Juba aastal 1930 rajati esimene mariaanide provints Ameerika Ühendriikides. Poolakate ja leedukate kasvanud emigratsiooni tõttu rajati 1948. aastal Ühendriikides veel teinegi provints. Mõlemad tegutsevad tänapäevalgi: esimese keskus asub Illinoisis Chicagos ja teise keskus Massachusettsis Stockbridge'is.
2006. aastal muudeti kongregatsiooni struktuuri. Provintside arvu vähendati kuuelt neljale: kaotati Leedu provints ja ühendati kaks USA provintsi. Lisaks provintsidele moodustati kolm väiksemat haldusüksust ehk vikariaati: Leedus, Portugalis ja Ukrainas. 2011. aastaks taandati Läti provints vikariaadiks, lisaks omistati vikariaadi staatus Kameruni ja Rwanda misjonitele.
Sümboolika
Mariaanide esimene sümbol oli oliivioksa nokas kandev tuvi, mis sümboliseeris lootust ja veendumust, et Jumal vabastab uue ordu kõigist inimeste poolt selle teele seatud takistustest, nagu Jumal oli Noa laeva pärast suurt veeuputust kuivale maale juhtinud. Selle algse sümboli võttis kasutusele ordu asutaja Stanisław Papczyński ise.
Uus sümbol võeti kasutusele 1722. aasta ordureformi ajal ja see kujutas neitsi Maarjat. Uue sümboliga sooviti näidata selgemalt ordu pühendumist neitsi Maarjale ja tema pärispatuta saamisele. Veidi muudetud kujul on see kasutusel tänapäevani.
Sarnaselt enamiku kongregatsioonidega puudub mariaanidel nendele ainuomane riietus. Preestrid ja vennad kannavad tavalist musta sutaani, mis on traditsiooniline katoliku preestri ametiriietus. Enne 1909. aasta reformi, millega mariaanid muudeti ordust kongregatsiooniks, kandsid nad üleni valget rüüd.
Struktuur
Pärispatuta Saamise Mariaanide kongregatsiooni juhib 6 aastaks valitav kindralülem, kelleks on aastast 2011 isa Andrzej Pakuła. Kindralülemat assisteerib neljaliikmeline nõukogu. Ametlikult on nõukogu liikmeid 5, sest ka kindralülem ise kuulub nõukogu koosseisu. Kongregatsiooni peakorter ehk generalaat asub Roomas.
Struktuur aastatel 1998–2006
Sellel perioodil oli kongregatsioon jagatud kuueks provintsiks:
Peakorteri otsealluvuses olid mariaanide majad ja misjonid Portugalis, Ukrainas, Itaalias, Austraalias, Kamerunis ja Rwandas.
Struktuur aastatel 2006–2011
2006. aasta struktuurireform vähendas provintside arvu neljale:
Provintsidele lisaks moodustati 2006. aastal kolm peakorteri alluvuses tegutsevat vikariaati:
Misjonid Filipiinidel, Kamerunis ja Rwandas nagu ka mariaanide majad Austraalias ja Itaalias on endiselt peakorteri otsealluvuses.
Struktuur aastast 2011
2011. aastal toimunud struktuurireform vähendas provintside arvu kolmele ja suurendas vikariaatide arvu.
Provintsid:
Vikariaadid:
Misjon Filipiinidel ja mariaanide maja Austraalias jäid peakorteri otsealluvusse.
Liikmeskond
Aastal 2006 kuulus mariaanide kongregatsiooni 517 liiget üle maailma. Nende seas oli 2 piiskoppi, 350 preestrit, 49 venda, 68 seminaristi, 45 noviitsi ja postulanti ning 3 assotsieerunud liiget. Enamik liikmetest (290) kuulus Varssavist juhitavasse Jumaliku ettehoolduse provintsi. Rahvuselt on samuti enamik liikmeid (umbes 300) etnilised poolakad.
31. detsembri 2007 seisuga kuulus kongregatsiooni 3 piiskoppi, 348 preestrit, 50 venda, 63 seminaristi, 28 noviitsi ja postulanti. Assotsieerunud liikmeid ei olnud. Kongregatsiooni liikmete koguarv oli langenud 492 inimeseni.
31. detsembri 2010 seisuga kuulus kongregatsiooni 4 piiskoppi, 349 preestrit, 47 venda, 60 seminaristi, 35 noviitsi ja postulanti ning 2 assotsieerunud liiget. Kongregatsiooni liikmete koguarv oli tõusnud 497 inimeseni.
7. veebruari 2013 seisuga kuulus kongregatsiooni 4 piiskoppi, 343 preestrit, 45 venda, 59 seminaristi, 30 noviitsi ja postulanti ning 2 assotsieerunud liiget. Kongregatsiooni liikmete koguarv oli langenud 483 inimeseni.
Mariaanid ja Eesti
Eestis on mariaanide kongregatsiooni tegevus seotud peamiselt poola preestri Zbigniew Piłatiga. Tutvunud Lublinis Tartu kogudusepreestri Väino Niitväega, oli tollane seminarist Piłat 1992. aasta jõulude ajal ja 1993. aasta ülestõusmispühade ajal Tartus külas. Pakkunud ennast Tartu kogudusse appi, sai ta selleks nõusoleku nii Eesti apostellikult administraatorilt Justo Mullor Garcíalt kui ka oma kongregatsioonilt. Lõpetanud 1993. aasta suvel seminari, saabus ta samal suvel Eestisse ja asus vikaarpreestrina Tartu koguduses ametisse. Kui Väino Niitvägi 1994. aastal preestriametist lahkus, sai Zbigniew Piłatist Tartu koguduse preester.
Pärast preester Rein Õunapuu lahkumist Tallinna kogudusepreestri ametist sai Piłatist ka Tallinna koguduse hooldaja ja aastal 1996 kinnitati ta lõplikult Tallinna koguduse preestriks. Tallinna koguduse eest kandsid mariaanid hoolt kaks aastat, lisaks Zbigniew Piłatile tegutses seal ka mariaanide kongregatsiooni kuuluv vend Grzegorz Senkowski. 1997. aasta veebruaris külastas Eestit mariaanide kongregatsiooni tollane kindralülem Adam Boniecki.
Mariaanide tegevus Eestis lõppes aastal 1998 isa Zbigniewi õppimaasumise tõttu Rooma. Grzegorz Senkowski pöördus küll hiljem preestrina Eestisse tagasi ja teenib praegu katoliku kogudusi Ida-Virumaal, kuid ta ei ole enam mariaanide kongregatsiooni liige.
Administratiivselt allusid seal tegutsenud mariaanid oma kongregatsiooni Poola Jumaliku ettehoolduse provintsile.
Rumpo
Rumpo (kohalikus pruugis Romp (rump)) on küla Vormsi vallas Lääne maakonnas. Küla lõunaosas asuv Rumpo poolsaar asub Vormsi maastikukaitsealal.
Küla kohta kasutati aastal 1540 nime Rump, aastal 1565 Rwmppaby, aastal 1590 Rompå By ja aastal 1613 Rumpeby.
Rootsikeelne sõna rumpa tähendab loomasaba ning kujundlikult kitsast maariba. Pikk ja kitsas sabakujuline neem Sviby külast lõunas sai oma kuju järgi Rumpo nime. Kui neemele tekkis küla, hakati kohti eristama nime täpsustades: Rumpo näset oli Rumpo neem ja Rumpo by'' Rumpo küla. Viimaks võttis küla tähtsama kohana poolsaarelt algupärase nime täielikult üle.
Grey goo
Grey goo (inglise k 'hall plöga') on futuroloogide loodud piltlik väljend, kirjeldamaks hüpoteetilist maailmalõpu stsenaariumi, kus kontrolli alt väljunud nanotehnoloogilised masinad kasutavad iseend paljundades ära kogu kättesaadava aine, nii et tekib suuremate struktuurideta amorfne mass. Seda stsenaariumi on nimetatud ka ökofaagiaks ja nanokaustiks.
Esimesena kasutas grey goo mõistet USA molekulaarnanotehnoloogia teadlane Eric Drexler 1986 ilmunud raamatus "Loomise masinad" ("Engines of Creation").
Li-Fraumeni sündroom
Li-Fraumeni sündroom on haruldane autosomaalse dominantse pärandumistüübiga sündroom, mille puhul kasvajad võivad areneda samal ajal erinevates elundites. Sündroomile on omane erinevate kasvajate tekkimine varases eas (enne 45. eluaastat).
Sündinud 2. mail
''Siin loetletakse 2. mail sündinud tuntud inimesi.
Li-Fraumeni sündroom
Sündroomi põhjustab kaasasündinud mutatsioon 17. kromosoomi p13.1 kromosoomipiirkonnas kasvaja-supressorgeen p53-s, mis normaalolukorras hoiab ära rakkude kontrollimatu kasvu.
Vineer
pisi|[[Kuusepuit|Kuusepuidust vineer]] pisi|Vineerist valmistatud [[mänguasi|mänguasjad 1930. aastatest. Nikolai Willeri ettevõtte NiWi toodang]] Vineer on kihiline puitmaterjal, mida valmistatakse õhukeste puitlehtede (spoonide) kokkuliimimisel kihiti üks teise peale. Vineeri paksuse määrab spoonikihtide 1,5–55 mm arv, (eritooted on saadud mitme valmisplaadi kokkuliimimisel, kuni 92 mm). Vineertahvli spoonikihtide arv on paaritu, sest ühesuunalised välimised kihid väldivad tahvli kaardumist.
Spoonid asetatakse vineertahvlisse üksteise suhtes kiudude suunaga risti (spoonikihi paksus on 1,4–3,2 mm). Standardkonstruktsioonides on spoonikihtide arv paaritu (kindla paksuse saavutamiseks võib keskel olla lisa spoonikiht). Selline asetus võimaldab tagada vineertahvli tugevuse igas suunas. On võimalikud ka teistsugused konstruktsioonid, näiteks mitu järjestikust spooni asetatud puidusüüga ühes suunas (enamasti kohe pärast pinnaspoone või keskel). See tagab vineeri suurema tugevuse laiuse või pikkuse suunal.
Vineeri valmistamiseks kasutatakse kase- ja okaspuitu. Okaspuuvineeris kasutatakse kuuse- ja männipuitu, segavineeris peale kase- ja okaspuule ka haavaspooni. Võimalikud on erinevad kombinatsioonid, näiteks vineer, mille pinnaspoon on kask ja vahespoon okaspuu või vastupidi. Kasevineer on kõige tugevam.
Välitingimustesse sobib niiskus- ja veekindel kasevineer, mille valmistamiseks kasutatakse veekindlaid liime (fenüülformaldehüüdvaiku sisaldavad liimid). Välisvineeri puhul tarvitatakse ilmastiku- ja niiskuskindlat liimi – vineer allub niiskusele vähem kui puit. Kui kanda vineerile pinnakate, talub see niiskust veel paremini ja näiteks betoonivalu raketise kasutuskordade arv suureneb. Lisaks tulevad valupinnad siledamad. Välistingimustes ja niisketes ruumides kasutatava vineeri ääri tuleb kaitsta vastava erivärvi või muu sobivaga.
Kui vineerplaadid on soovitud mõõtu lõigatud, tuleb horisontaalpinnad 45-kraadise nurga alla freesida. Fassaadivineerina seda kasutada ei saa, sest puudub ultraviolettkiiri ärapeegeldav kiht. See tähendab seda, et vineer peab küll niiskusele ja temperatuurimuutusele vastu, kuid võib päikese toimel värvi muuta. Selleks, et vineeri hoone fassaadil viimistlusmaterjalina kasutada, tuleb võtta niiskuskindel vineer ja seda eelnevalt tööstuslikult töödelda – katta fenooli- ehk filmikihiga (valmistatakse erineva paksusega ja paljudes värvitoonides) ja vineerplaadi servad värvida ilmastikukindla värviga. Tähtsaim fassaadivineeri kestmise juures on niiskuse mittesattumine vineerikihtide vahele. Vineeri ei tohi objektil enam lõigata ning kruvipeade ja vineeri vahel peaks kasutama kummitihendiga seibe. Paigaldamisel tuleb silmas pidada ka seda, et vineer vajab küllaltki suurt paisumisruumi ja seepärast tuleb plaatide vahele jätta 5–10 mm vuuk. Pärast servade pehmendamist ja vineeri lihvimist võib seda viimistleda peitsi, laki või värviga. Kruvide asemel saab kasutada ka klambreid.
Üldiselt on okas- ja lehtpuu vineerplaatide valmistamise protsess sama: palgi koorimine, palgi aurutamine ja/või leotamine, spooni treimine, spooni kuivatamine, spooni ettevalmistamine, liimi pealekandmine, pressimine, paneeli parajaks lõikamine ja paneeli lihvimine.
Potjomkin
Nime Potjomkin (vene Потёмкин) kannavad või on kandnud:
Plaan 9 avakosmosest
"Plaan 9 avakosmosest" (originaalpealkirjaga "Plan 9 from Outer Space") on 1959. aasta USA ulmefilm, mida loetakse kõige halvemaks filmiks, mis iial tehtud.
Sile tondipea
Sile tondipea (Dracocephalum ruyschiana) on huulõieliste sugukonda tondipea perekonda kuuluv looduskaitsealune rohttaimeliik.
Välimus
Sile tondipea on harunenud risoomiga 20–60 sentimeetri kõrgune püsik. Puhmikud koosnevad mitmest püstisest lühikarvasest või paljast varrest. Pealt tumerohelised ja alt kahvatumad rootsutud lehed on peaaegu lineaalsed ning terve ja enamasti keerdunud servaga. Lehtede kaenlaist arenevad kitsamate lehtedega lühivõrsed. Kuuekaupa ebamännastesse koondunud õied kasvavad kuni 10 sentimeetri pikkuste õisikutena varte tippudes. Õied on lillakassinised. Viljadeks on mustjaspruunid pähklikesed. Õitseb juunist augustini. Viljad valmivad alates augustist. Sile tondipea on hea meetaim.
Kasvukoht
pisi|vasakul|Kasvukoht aruniidul. Kasvab kuivadel niitudel ja metsades, nõlvadel ning servadel, samuti ka kõrgendikel, seljakutel, loo- ja sürjametsades, valgusrikastel ja poolvarjulistel liivase või paese pinnasega kohtades.
Levila
Kasvab kontinentaalses Euraasias. Levila põhjapiiril asuvas Eestis on levinud paiguti, sagedam riigi põhja- ja kaguosas.
Naaberaladel on sileda tondipea sagedus vähenenud. Puudub Soomes ja Taanis, kasvab aga Lõuna-Norras ja Laadoga-Ilmeni piirkonnas. Lääne pool lõpeb levik Kesk-Euroopaga.
Looduskaitse
Sile tondipea kuulutati Eestis 1994. aastal II kaitsekategooriaaluseks liigiks. Teda leidub Elva-Vitipalu maastikukaitsealal, Ohepalu looduskaitsealal ja Jalase küla kaitsealal.
Eesti punases raamatus on ta määratletud kolmanda kategooria ehk haruldase liigina.
Sile tondipea kuulub Euroopa looduskaitselepingu Berni konventsiooni järgi rangelt kaitstavate taimeliikide nimistusse.
Izjum
Izjum on linn Ukrainas Harkivi oblastis, Izjumi rajooni keskus. Asub Harkivi ja Donetski oblastite piiri lähedal Donetsi jõe ääres.
Ajalugu
Izjumi on esmamainitud 1571. aastal. Linn asutati 1681. aastal. 17.–18. sajandil asusid seal kasakarügemendid.
Sõjategevus 2022. aastal
Venemaa 2022. aasta Ukrainasse sissetungi raames okupeerisid Venemaa Föderatsiooni relvajõud Izjumi linna 2022. aasta 1. aprillist kuni sama aasta 10. septembrini. Sissetungi alguses toimunud Izjumi lahing, mille raames Venemaa relvajõud vallutasid linna, algas 3. märtsil ja lõppes 1. aprillil. 10. septembril teavitas Venemaa kaitseministeerium Ukraina relvajõudude vastupealetungist tulenevalt, et nende väed on lahkunud Izjumi linnast. Perioodil, kui Venemaa relvajõud linna okupeerisid, oli linn nende vägedele oluliseks juhtimis- ja logistikakeskuseks. Venemaa sissetungi raames toimunud erinevate sõjaliste operatsioonide tõttu oli saanud kahjustada umbes 80% kesklinnas paiknenud hoonetest.
Ecuador
Ecuador (ametlikult Ecuadori Vabariik, hispaania keeles República del Ecuador) on demokraatlik vabariik Lõuna-Ameerikas. Riik piirneb põhjas Colombiaga, lõunas ja idas Peruuga ning läänes Vaikse ookeaniga. Ecuadorile kuuluvad ka Vaikses ookeanis asuvad Galápagose saared (Archipiélago de Colón), mis asuvad ligikaudu 1000 kilomeetrit mandrist lääne pool. Ecuador asub ekvaatoril, mille järgi on riik ka nime saanud. Ecuadori pindala on 256 370 ruutkilomeetrit. Riigi pealinn on Quito ning suurim linn on Guayaquil. Riigi keskosa (Sierra) läbib Andide mäestik; idaosas asub Amazonase vihmamets. Ecuadori ametlik riigikeel on kastiilia keel.
Ajalugu
Tänase Ecuadori alad kuulusid inkade riigi alla kuni Hispaania vallutamiseni 1533. aastal. 1563. aastal kolis Hispaania koloniaalvalitsus Quitosse, 1717. aastal sai linn osaks Uus-Granada asekuningriigist. Asekuningriigi territooriumid – Uus-Granada (Colombia), Venezuela ja Quito – saavutasid iseseisvuse aastatel 1819–1822 ning moodustasid föderatsiooni, mida teatakse Suur-Kolumbia nime all. Kui Quito 1830. aastal föderatsioonist lahkus, muudeti territooriumi nimi Ecuadori Vabariigiks. Ecuadori ametlik iseseisvuspäev on 24. mail 1822, kuid rahvuspüha tähistatakse 10. augustil.
Aastatel 1904–1942 kaotas Ecuador naaberriikidega aset leidnud konfliktide tõttu osa oma territooriumist. Aastatel 1995–1999 toimus piirisõda Ecuadori ja Peruu vahel.
1972. aastal võttis senise valitsuse üle kindral Guillermo Rodrígueze juhitud militaarvalitsus, mis püsis kuni 1976. aastani. Valitsuse kõrvaldas võimult admiral Alfredo Poveda juhitud militaarvalitsus. Sõjaline diktatuur kestis Ecuadoris kuni 1979. aastani, kui kolonel Richelieu Levoyer (tolleaegne valitsusminister) pakkus välja plaani, mis kujutas endast põhiseadusliku süsteemi juurde naasmist universaalsete valimiste abil. Valimised peeti 29. aprillil 1979. aastal uue põhiseaduse alusel. Peale ligi kümnendi pikkust diktatuurkorda sai presidendiks Jaime Roldós Aguilera, kes kogus valimistel üle 1 miljoni hääle, mis on ühtlasi suurim kogutud häälte arv Ecuadori ajaloos.
Ehkki Ecuador tähistas 2004. aastal 30 aastat tsiviiljuhtimist, valitses riigis tol perioodil siiski tugev poliitiline ebastabiilsus. Quitos toimunud protestid aitasid kaasa neljast demokraatlikult valitud presidendist kolme ametist tagandamisele enne nende ametiaja lõppu.
2008. aastal kiitsid valijad heaks uues põhiseaduse, mis on Ecuadori 20. põhiseadus iseseisvumisest saati. Viimased presidendivalimised toimusid 2021. aasta 24. mail, kui uueks riigipeaks valiti CREO parteisse kuuluv Guillermo Lasso.
Riigikord ja valitsemine
Ecuadori Rahvusassamblee koguneb aasta ringi. Rahvusassamblees on 13 alalist komiteed.
Võimuharud
Riigivõim jaguneb viieks haruks: täidesaatev, seadusandlik, kohtuvõimu- ja valimisharu ning sotsiaalse kontrolli haru. pisi|260x260px|Palacio de Carondelet, siin asub Ecuadori täidesaatev haru
Valitsuse täidesaatev haru hõlmab 23 ministeeriumi. Täidesaatev võim on presidendil. Täidesaatev haru määratleb välispoliitika, nimetab ametisse vabariigi kantsleri, suursaadikud ja konsulaadid, sel on ülemvõim Ecuadori relvajõudude, riikliku politsei ja ametisse nimetatavate asutuste üle.
Seadusandliku haru moodustab Rahvusassamblee, mille peakorter asub pealinnas Quitos ja mis valitakse neljaks aastaks. Rahvusassamblee koosneb 137 rahvasaadikust ning on jagatud kümneks komiteeks.
Ecuadori kohtusüsteemi põhiosa moodustab justiitsnõukogu, kuhu kuuluvad ka riigikohus, provintsikohtud ja madalama astme kohtud. Riigikohtu moodustavad 21 kohtunikku, kes valitakse üheksaks aastaks.
Kohtusüsteemi toetavad prokuröride ja advokaatide sõltumatud bürood.
Valimisharu põhifunktsioonid on valimiste korraldamine, kontrollimine ja valimisreeglite rikkumise eest karistamine. Valimisharu peamine organ on Quitos asuv riiklik valimisnõukogu, mis koosneb seitsmest enim hääli kogunud erakonnast, kellel on täielik finants- ja haldusautonoomia. Valimisharu moodustab valimisnõukogu koos valimiskohtuga.
Sotsiaalse kontrolli harusse kuuluvad kodanike osaluse ja sotsiaalse kontrolli nõukogu, ombudsman, riigi peakontrolör ja superintendendid. Ametiaeg kestab viis aastat. Haru vastutab eelkõige kontrollikavade avaliku edendamise eest, samuti korruptsioonivastaste mehhanismide väljatöötamise ja mõningate ametivõimude määramise eest.
Välispoliitika
Ecuador ühines 1973. aastal Naftat Eksportivate Riikide Organisatsiooniga (OPEC), kuid loobus liikmesusest 1992. aastal. Presidendi Rafael Correa ametiajal liituti organisatsiooniga taas enne uuesti lahkumist 2020. aastal, viidates soovile toornafta impordi läbi riigi tulu suurendada.
Ecuadoril on Antarktika lepingu liikmena ka sealne teadusuuringute jaam.
Ecuador on sageli suurt rõhku pannud mitmekülgsele lähenemisele rahvusvahelistes küsimustes. Riik on Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni (ÜRO) (ja enamiku selle allasutuste) liige ning paljude piirkondlike ühenduste liige, sealhulgas Rio grupp, Ladina-Ameerika majandussüsteem, Ladina-Ameerika energiaorganisatsioon, Ladina-Ameerika integratsiooni assotsiatsioon, ALBA, Andide Rahvaste Ühendus, Lõuna-Ameerika Riikide Liit ja Lõunapank (hispaania keeles Banco del Sur või BancoSur).
Rahvusvaheline Migratsiooniorganisatsioon tunnistab Ecuadori kui esimest riiki, mis on põhiseaduses loonud universaalse kodakondsuse kontseptsiooni, eesmärgiga edendada migrantide inimõiguste üldist tunnustamist ja kaitset.
2017. aastal kirjutas Ecuador alla ÜRO tuumarelvade keelustamise lepingule.
Haldusjaotus
pisi|Ecuadori provintsid Provintside kubernerid ja volikogu liikmed valitakse otseste valimiste kaudu.
Ecuador jaguneb 24 provintsiks:
Narkokaubandus
Ecuadori ja Colombia ühisel piiril tegeletakse organiseeritud illegaalsete narkootikumide kaubandusega. Samuti on riigi põhjapiiril aktuaalne inimkaubandusgrupeeringute ja Colombia mässuliste aktiivsuse suurenemine.
Ecuador on oluline transiidiriik Colombiast ja Peruust pärit kokaiini jaoks, kusjuures suur osa USA-ga seotud kokaiinist liigub läbi Ecuadori Vaikse ookeani vete.
Ecuador on narkootikumide tootmisel kasutatavate lähteainete importija ning seal on soodsad tingimused rahapesuks (põhjused dollariseerimine, nõrk rahapesuvastane režiim).
Pagulased
Ecuadoris on pagulasi Colombiast (2018. aasta seisuga 50 532) ja Venezuelast (2019. aasta seisuga 120 587).
Pinnamood ja maastiku liigestus
pisi|Ecuadori reljeefikaart Ecuadori kõrgeim mägi on Chimborazo (6267 m).
(Kuna Maa pole täiuslik kera ning ekvaatoril on omapärane mõhk, asub planeedi keskpunktist kõige kaugemal mitte Mount Everesti (kõrgeim tipp merepinnast), vaid Chimborazo tipp.)
Ecuadoril on neli peamist geograafilist piirkonda:
Kliima
pisi|308x308px|Ecuadori kliima [[Köppeni kliimaklassifikatsiooni järgi]] Ecuadori kliima varieerub ning sõltub suuresti altituudist. Rannikualadel ja vihmametsas valitseb aasta ringi niiske lähistroopiline ja ekvatoriaalne, Vaikse ookeani ääres tugevate vihmaperioodidega troopiline kliima. Mägedes on loodus iseloomuslik parasvöötmele ning sealne ilm on suhteliselt kuiv.
Geograafilise asukoha tõttu ei esine Ecuadori öö ja päeva pikkuses aasta jooksul suuri erinevusi. Nii päikesetõus kui ka -loojang leiavad aset iga päev ligikaudu samal ajal, päeva pikkus on 12 tundi.
Veestik
Andid eraldavad kahte suurt vesikonda: Amazonase ja Vaikse ookeani vesikonda. Vaikse ookeani vesikonda kuuluvad lisaks ookeanile ka jõed Mataje, Santiago, Esmeraldas, Chone, Guayas, Jubones ja Puyango-Tumbes.
Elustik
Ecuador kuulub Conservation Internationali andmetel maailma 17 kõige liigirikkama riigi hulka, riigil on maailma kõige suurem bioloogiline mitmekesisus ühe ruutkilomeetri kohta.
Ecuadori maismaa-alal elab 1600 linnuliiki (15% teadaolevatest) ning Galápagose saartel veel 38 endeemilist linnuliiki. Lisaks üle 16 000 taimeliigile leidub Ecuadoris 258 imetajaliiki, 106 endeemilist roomaja- ja 138 kahepaikseliiki ning 6000 liblikaliiki. Galápagose saared on tuntud erilise loomastiku poolest, samuti on need Darwini evolutsiooniteooria sünnikohaks ja kuuluvad UNESCO UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Ecuadori põhiseadus on esimene, mis tunnustab looduse õiguseid. Praeguste kaitsealuste alade hulka kuulub 11 rahvusparki, 10 looduslikku varjupaika, 9 ökoloogilist reservi jm.
Loodus- ja keskkonnaprobleemid
Hoolimata selle kuulumisest UNESCO nimistusse, ähvardavad Galápagose saarte eksootilist ökosüsteemi mitmed probleemid, näiteks kalade ülepüük, kohalike liikide salaküttimine ning võõrliigid, mis suurenenud turistide hulgaga saartele jõuavad.
Amazonase vihmametsas asuvate naftavarude kasutamine on viinud ulatusliku reostuseni: keskkonda satub tohututes kogustes töötlemata jäätmeid, gaasi ja toornaftat, saastades ökosüsteeme ja põhjustades terviseprobleeme sealsetele indiaanlastele.
Majandus
Aastatel 1999–2000 kannatas Ecuadori majandus panganduskriisi tõttu, mis tõi kaasa reformid, sealhulgas USA dollari kasutuselevõtu seadusliku maksevahendina. Dollariseerumine stabiliseeris riigi majandust ning järgnevatel aastatel taastus selle positiivne kasv. Alates 2008. aastast on Hiina Ecuadori suurim välislaenuandja: Hiina arvele langeb pea 77,7% Ecuadori kahepoolsest võlast. Correa valitsuse majanduspoliitikad (nt 2017. aastal avaldatud teadaanne, et Ecuador lõpetab 13 kahepoolset investeerimislepingut, sh ka USA-ga sõlmitud investeerimislepingu) tekitasid majanduslikku ebakindlust ja pärssisid erainvesteeringuid.
2013. aastal, seistes silmitsi 1,1 miljardi suuruse kaubandusdefitsiidiga, kehtestas Ecuador tariifilisa 5–45% hinnanguliselt 32% impordile. 2015. aastal langes riik majanduskriisi, mis kestis ka 2016. aastal. Langevad naftahinnad ja eksport sundisid Correa valitsust vähendama kehtestatud lisamakse. Välisinvesteeringud Ecuadori on ebastabiilse regulatsiooni ja nõrga õigussüsteemi tõttu väikesed.
2017. aasta aprillis valiti rahvahääletuse tulemusena Ecuadori presidendiks Lenín Moreno. Tema üks keerukamaid ülesandeid oli erasektori taaskaasamine majandusse, et parandada raha liikumist riigis. Ecuadori majandus hakkas aeglaselt kasvama. 2018. aasta alguses korraldas Moreno valitsus avaliku rahvahääletuse seitsmel majanduslikul ja poliitilisel teemal, soovides seista Correa valitsuse poliitika vastu, vähendada korruptsiooni, tugevdada demokraatiat, suurendada tööhõivet ja parandada majanduse olukorda. Referendumi tulemusena tunnistati kehtetuks 2016. aasta maavärinast taastumisega seotud maksud, vähendati metalli kaevandamise piiranguid Yasuni immateriaalses tsoonis (kaitsealune ala) ja viidi läbi mitmeid teisi poliitilisi reforme.
Kultuurtaimedest kasvatatakse Ecuadoris banaani, kohvi- ja kakaoube, riisi, kartulit, jahubanaani, maniokki ja suhkruroogu, kariloomadest veiseid, lambaid, sigu ja lehmi. Rannikualadel on oluline osa kalandusel. Samuti toodetakse balsapuitu.
Ecuadori peamised ekspordi sihtriigid on USA, Vietnam, Peruu, Tšiili, Panama, Venemaa ja Hiina. Eksporditakse naftat, banaani, lõikelilli, krevette, kakao- ja kohviube, puitu ja kala.
Ecuadori peamised impordi lähteriigid on USA, Hiina, Colombia, Panama, Brasiilia ja Peruu. Imporditakse tööstuslikke materjale, kütuseid ja määrdeaineid ning mittekestvaid tarbekaupu.
Rahvastik
Ecuadoris elas 2021. aasta seisuga hinnanguliselt 17 700 000 inimest. Lisaks ametlikule riigikeelele (hispaania keel) räägitakse ketšuade ning teiste indiaani hõimude keeli.
Ecuadori suur vaesus ja sissetulekute ebavõrdsus mõjutavad kõige rohkem põliselanikke, segarassist inimesi (mestiitsid) ning maapiirkondade elanikke. Valitsus on nende probleemide leevendamiseks suurendanud oma sotsiaalkulutusi, kuid kriitikud seavad selle riikliku arengukava tõhususe ja rakendamise kahtluse alla. Sellest hoolimata on tingimuslik sularahaülekande programm aidanud parandada vaesuses elavate laste haridustaset ja tervishoidu. Programm nõuab osalejate lastelt koolis käimist ja nende arstlikku kontrolli.
64,2% rahvastikust elab linnades. 2017. aasta seisuga töötas 26,1% tööealistest primaarsektoris (põllumajandus), 18,4% sekundaarsektoris (tööstus) ja 55,5% tertsiaarsektoris (teenindus).
Ränne
Hinnanguliselt elab välismaal 2–3 miljonit ecuadorlast, kuid suurenenud tööpuudus põhilistes sihtriikides (Hispaania, USA, Itaalia) vähendab väljarännet ja suurendab Ecuadori naasmise tõenäosust. Ecuadorlaste esimene ulatuslik väljaränne toimus aastatel 1980–2000, kui majanduskriis pani lõunaprovintside elanikud rändama New Yorki, kus neil olid kaubanduskontaktid. Teise üleriigilise emigratsioonilaine põhjustasid 1990. aastate lõpus järjekordne majanduslangus, poliitiline ebastabiilsus ja valuutakriis. Populaarseimaks sihtriigiks kujunes Hispaania, kuna seal puudus keelebarjäär ning väga kättesaadavad olid madala kvalifikatsiooniga mitteametlikud töökohad. Samal ajal muutis rangem piirikontroll keeruliseks ebaseadusliku rände USA-sse.
Ecuadoril on väike, kuid kasvav sisserändajate arv. Ecuador on Ladina-Ameerika suurim pagulaste vastuvõtja. Pagulastest 98% on kolumblased, kes põgenevad kodumaalt vägivalla eest. Samuti on viimastel aastatel suurenenud Venezuela põgenike sisseränne.
Rahvastiku paiknemine
pisi|324x324px|Ecuadori asustustihedus (2000. aasta) Peaaegu pool riigi rahvastikust elab mägedes ja mägedevahelistes orgudes, olulised on ka läänepoolsed rannikualad. Ecuadori idaosas paiknev vihmamets on üpris hõredalt asustatud, olles koduks vaid 3% elanikele.
Vaesus
Vaesuse määr Ecuadoris langes märkimisväärselt aastatel 1999–2010. Kui 2001. aastal elas äärmises vaesuses umbes 40% elanikkonnast, siis 2011. aastaks langes see 17,4%-ni. Mõningal määral selgitab seda väljaränne ja majanduslik stabiilsus, mis saavutati pärast USA dollari kasutuselevõttu (enne 2000. aastat oli Ecuadori sucre'l kalduvus inflatsioonile). Alates 2008. aastast on vaesuse määra vähendatud sotsiaalsete kulutuste abil, peamiselt hariduse ja tervishoiu valdkonnas.
Religioon
Enamik Ecuadori rahvastikust (92%) on usklikud: suurima osatähtsusega on roomakatoliku kirik, kuhu kuulus 2014. aastal 77% rahvastikust. Järgnevad protestandid (14%) ning ateistid (5%). Vähesel määral leidub ka kreeka-õigeusklikke, indiaani religioonide järgijaid, moslemeid, budiste, Jehoova tunnistajaid ja baha'i usklikke.
Maapiirkondades esineb sünkreetilist usundit, milles katoliiklus on segunenud indiaanlaste uskumustega. Enamik pidustusi ja iga-aastasi paraade põhineb usupühadel, paljudes on kaasatud riitused ja ikoonid.
Turism
10. augustil 1992, president Sixto Duran Balléni valitsusajal, loodi Ecuadoris Informatsiooni ja Turismi Ministeerium. President Ballén nägi turismi kui rahva majandusliku ja sotsiaalse arengu alustala. Seoses turismisektori suurenemisega ministeeriumis otsustati 1994. aastal luua turismile ja informatsioonile eraldi ministeeriumid, nii et turismiministeerium oleks täielikult pühendunud Ecuadori turismi edenemisele ja arendamisele.
Ecuadoris asub kaks UNESCO maailmapärandi nimistusse kuuluvat linna ja loodusala: linnad Quito ja Cuenca ning Galápagose saared ja Sangay rahvuspark.
Populaarsemad turistiatraktsioonid on
Regionaalne konkurents
Neli geograafilist piirkonda ei erine üksteisest mitte ainult looduslike elementide, vaid ka kultuuri poolest ning nende vahel esineb ka rivaalitsemist – kõige tähelepanuväärsem on vastasseis Guayaquileñose ja Quiteñose vahel. Regionaalsuse tunne on inimeste vahel tekitanud palju erimeelsusi, mille tõttu on kannatanud eelkõige majandus, sest kummagi poole elanikud väldivad teadlikult teise poole majanduskasvu soodustamist. Sõja ajal oli piirkondlik konkurents oluliselt vähenenud, kuid leidub teateid sellest, kuidas inimesed reetsid oma riiki sooviga kaotada teine piirkond. Enamik piirkondadevahelisest võitlusest leiab aset teismeliste ja tudengite seas.
Perekond
Ecuadorlased peavad perekonda väga tähtsaks. Erinevalt suurest osast läänemaailmast, kus vanurid paigutatakse sageli hooldusasutustesse, elavad pensionäridest ecuadorlased sageli koos oma lastega. Viimastel aastatel on eakate hooldusasutuste arv Ecuadoris siiski märkimisväärselt kasvanud.
Samuti mängivad Ecuadoris olulist rolli ristivanemad, kellelt oodatakse, et nad toetaksid oma ristilapsi nii rahaliselt kui ka psühholoogiliselt. Just sel põhjusel küsivad suhteprobleemidega paarid sageli oma ristivanematelt nõu.
Köök
Ecuadorlaste söögikordadest on tähtsaim lõunasöök, mitte õhtusöök, nagu läänekultuuridele tavaliselt omane.
Ecuadoril pole konkreetset rahvustoitu, kuna köök erineb piirkonniti. Näiteks eelistavad costeñod (rannikualadel elavad inimesed) oma toidus kalu, ube ja jahubanaane, samas kui mägipiirkondade serranod'ele meeldivad liha, riis ja valge hominy.
Sport
Ecuadori populaarseim sport on jalgpall. Sealse jalgpalli silmapaistvamad saavutused kuuluvad Barcelona spordiklubile, mis on võitnud 15 tiitlit.
Ecuadoris tegutsevad peale meeste jalgpallikoondise ka naiste jalgpallikoondis, pesapallimeeskond, riiklik kriketimeeskond ning populaarne on ka võrkpall.
Kjell Magne Bondevik
thumb|Kjell Magne Bondevik Kjell Magne Bondevik (sündinud 3. septembril 1947 Moldes) on Norra poliitik Norra Kristlikust Rahvaparteist, Norra peaminister 1997–2000 ja 2001–2005.
Ta hakkas teoloogiatudengina poliitikas osalema. 1972–1973 oli ta Lars Korvaldi valitsuses riigisekretär ja valiti 1973 Stortingi liikmeks. 1975 lõpetas ta Norra Teoloogiakooli teoloogiakandidaadi kraadiga. 1979 ordineeriti ta Norra Riigikiriku pastoriks.
Bondevik oli Kristliku Rahvapartei parlamendifraktsiooni juht 1981–1983, 1986–1989, 1993–1997 ja 2000–2001 ning erakonna juht 1983–1995. Ta oli kiriku- ja haridusminister Kåre Willochi valitsuses 1983–1986 ja välisminister Jan Syse valitsuses 1989–1990.
1997. aastal, kui tollane peaminister Thorbjørn Jagland tagasi astus, võttis ta vastu kuninga ettepaneku moodustada valitsus. Bondeviki koalitsioon toetus 42 häälele 165-kohalises parlamendis. See valitses 17. oktoobrist 1997 3. märtsini 2000.
Oma esimese ametiaja jooksul tunnistas ta, et kannatab depressiooni all. Ta on maailma esimene peaminister, kes läks haiguspuhkusele psüühiliste probleemide tõttu. Haiguspuhkus kestis kolm nädalat (30. augustist 23. septembrini 1998), ja sel ajal täitis peaministri kohustusi Anne Enger Lahnstein. Samas sai Bondevik tuhandeid toetuskirju. Bondeviki sõnul oli see üldiselt kasulik ka sellepärast, et see tegi vaimuhaiguse avalikkusele vastuvõetavamaks.
19. oktoobril 2001 astus ametisse Bondeviki teine valitsus, kuhu kuulusid lisaks Kristlikule Rahvaparteile Høyre ja Venstre. Vahepeal oli peaministriks Jens Stoltenberg. Bondeviki teine valitsus tegi mitu majandusreformi ja Norra majandus kasvas. Pärast valimiskaotust 2005. aasta parlamendivalimistel teatas ta, et loobub tipp-poliitikas osalemisest.
2006. aastal avaldas ta mälestusteraamatu "Et liv i spenning" (Elu pinge all). Samal aastal asutas ta Oslo rahu ja inimõiguste keskuse, mida ta ise juhib.
Bondevik on abielus ja tal on kolm täiskasvanud last: poeg Bjørn (sündinud 1972), tütar Hildegunn (1973) ja poeg John Harald (1976).
224
224. aasta
Tartu keel
Tartu keelel on Eesti 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 4109 kõnelejat põhiliselt Lõuna-Tartumaal (Sangaste, Otepää, Kambja, Võnnu, Rõngu, Rannu, Puhja, Nõo ja Tartu-Maarja kihelkond). See põline tartu keele ala on tänapäeval jaotunud Tartu, Valga ja Põlva maakonna vahel.
224
Sajandid: 2. sajand - 3. sajand - 4. sajand
Tartu keel
Peamiselt tuntakse tartu keelt siiski ajaloolise tartu ehk lõunaeesti kirjakeele kontekstis. Peamiselt tartu keelel põhinev lõunaeesti kirjakeel oli 17.–19. sajandi Tartu- ja Võrumaa kiriku-, kooli- ja kohtukeel. Lõunaeesti kirjakeele üks vanemaid ja tähtsamaid kirjalikke mälestusmärke on 1686. aastal ilmunud Wastne Testament.
224
Aastakümned: 170. aastad 180. aastad 190. aastad 200. aastad 210. aastad - 220. aastad - 230. aastad 240. aastad 250. aastad 260. aastad 270. aastad
Tartu keel
Tänapäeval on tartu keel väikesearvulise ja kiiresti vananeva kõnelejaskonnaga. Uuema tartukeelse kirjasõna, meedia ja kooliõpetuse puudumise tõttu on ta hääbumas. Tartu keele kaitseks ja arendamiseks pole tekkinud sellist aktiivset ühiskondlikku liikumist nagu võru, setu ja mulgi keelel.
224
Aastad: 219 220 221 222 223 - 224 - 225 226 227 228 229
Kasvaja supressorgeenid
Kasvajavastane geen (ka tuumorsupressorgeen) on geen, mis juhib oma produktide kaudu rakkude jagunemist. Neid kutsutakse ka antionkogeenideks, sest (vähemalt koekultuurides) suruvad nad alla onkogeenide talitlust ja takistavad kasvaja tekkimist eeskätt mitoosi pärssimise kaudu. Mutatsioonid kasvajavastastes geenides põhjustavad retsessiivsete alleelide tekke, mis homosügootses kombinatsioonis omakorda põhjustavad kasvajat.
Ekvatoriaal-Guinea
pisi|Kaart Ekvatoriaal-Guinea Vabariik on unitaarriik Kesk-Aafrikas Biafra lahe ääres ja saartel. Riik piirneb põhjas Kameruni ning idas ja lõunas Gaboniga.
Loodus
Ekvatoriaal-Guinea hõlmab mandriosa, Mbini, rannikulähedased saared Corisco (Mandyi), Elobey Grande ja Elobey Chico ning Bioko ja Annobóni saare. Mbini ala on valdavalt 600–900 m kõrgune mägismaa, Kristallmägedes ulatub kõrgus üle 1500 m-ni (kõrgeim tipp Mitra, 1200 m). Mägised on ka saared. Riigi suurim saar on Bioko, mis paikneb Mbinist rohkem kui 180 km loodes. Bioko koosneb kolmest liitunud vulkaanilisest massiivist, seal asub ka riigi kõrgeim tipp Pico Basilé (3008 m). Mbini keskosas voolab Mbini jõgi.