cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Der schwarze Kanal
Saadet vaadati rohkem Saksa DV nendes piirkondades, kus Lääne-Saksamaa televisioonisaateid ei olnud tehniliselt võimalik vastu võtta. Nendeks olid SDV kirde- ja kaguosa ekstreemumid – Rostocki ringkonna idaosa ja suur osa Neubrandenburgi ringkonnast, aga ka Dresdeni ringkond ja Cottbusi ringkonna lõunaosa Poola piiri lähedal. Neid piirkondi nimetati naljatades "teadmatute oruks" (saksa keeles "Tal der Ahnungslosen"). Naljatati ka, et Lääne-Saksa telekanali ARD nimetus tähendas "välja arvatud Rügenis ja Dresdenis" ("Außer Rügen und Dresden). Kui rahvusvaheliste kanalite nagu BBC ja RIASi signaale sai summutada, siis Lääne-Saksa televisiooni summutamine oleks tekitanud diplomaatilisi ja tehnilisi probleeme, kuna seda oleks olnud võimatu teha ilma, et see mõjutaks vastuvõttu Lääne-Saksamaal ja Lääne-Berliinis.
20-minutilist saadet näidati tavaliselt esmaspäevaõhtuti kell 21.30, enne või pärast filmi või mõnda populaarset saadet, lootuses, et vaatajad, kas asuvad varakult filmi vaatama, seda näevad. Viimane saade jõudis eetrisse 30. oktoobril 1989.
Osteoblast
pisi|Pildil on osteoblastid violetsed, näha on nende asukoht mitterakulise luukoe ümbruses. Pildil on osteoblastid üksteisest eraldunud, sellal kui eluskoes asuvad nad tihedas maatriksis Osteoblast on luus olev uue luukoe loomise eest (koos kondrotsüütidega) vastutav rakk. Osteoblastide nimetus tuleneb kreeka keelest (ὀστέο-, osteo- tähendab luud ja βλαστάνω, blastanō idanemist). Osteoblastid toodavad kollageeni, vähemal määral ka teisi luukoe orgaanilist osa moodustavaid valke. Osteoniks seotud rakkudena toodavad nad ka luukoe mineraalset osa hüdroksüapatiiti, mis aitab organismis reguleerida happelisuse taset, samuti on see ka kaltsiumi ja fosfori varusalveks. Osteoblastid tekivad mesenhümaalsetest tüvirakkudest.
Alovė vald
Alovė vald (leedu keeles Alovės seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Alytuse rajooni territooriumil.
Põhjakorpus
Kevadlahingud Kagu-Eestis
Märtsi alguses, tungis Punaarmee peale ka Petseri suunda kaitsvatele Eesti 2. diviisi osadele. Punaarmee 85. kütipolk ja kommunistlik rood sundisid 4. märtsil Treski piirkonnast taganema Eesti 7. jalaväepolgu 2. ja 4. roodu. Nõukogude 10. kütidiviis Peipsi lõigul alustas Lämmijärve ääres pealetungi. Podporovje–Samolva piirkonnas asunud 163. kütipolk tegi katse vallutada Piirissaart. 165. kütipolgu osad asusid edutule rünnakule Meeksi–Naha lõigus ning 84. kütipolk sealt lõuna pool. 84. kütipolk koos ühe 5. kütipolgu poolrood võtsid enda alla Räpina. 165. kütipolgu osad sundisid Nahast taganema Stanisław Bułak-Bałachowiczi ratsasalga pooleskadroni Meeksisse ning seejärel hõivas Peipsi rannakaitsepataljoni 2. roodult ja valgete kütieskadronilt Mehikoorma ning Bułak-Bałachowiczi ratsasalgalt Meeksi. Põhjakorpuse Pihkva vene valgete koondsalga juhtimise üle võtnud kindralmajor Aleksandr Rodzjanko, suunas 6. märtsil rindele appi alampolkovniku Stanisław Bułak-Bałachowiczi salga ja 7. märtsil ka hiljuti Tartusse saabunud 53. Volõõnia jalaväepolgu. 8. märtsil surusid Eesti väed vaenlase Lämmijärve läänekaldalt lõplikult välja. Peipsi rannakaitsepataljoni rood ning vene valgete üks ratsarühm ja kaks roodu Volõõnia polgust vallutasid alampolkovnik Likudi juhtimisel 8. märtsil tagasi Naha ning tõrjusid vaenlase vastukallaletungi Meeksist, misjärel vallutasid ka nimetatud asula ja Mehikoorma.
Alovė vald
Lisaks küladele asub vallas veel Kutiškėse huutor, kus aastal 2011 elanikke ei olnud. Valla rahvaarv kasvab; aastal 2001 oli seal 2503 elanikku.
pisi|Ilgai pisi|Poteronysi linnamägi pisi|Švobiškėse [[tulpkabel]] pisi|Venciūnai kabel
Põhjakorpus
Kevadlahingud Kagu-Eestis
Kindralmajor Aleksandr Rodzjanko kavandas pealetungi, seades eesmärgiks hõivata Peipsi järve idakaldal suurem platsdarm Oudovast (kaasa arvatud) kuni Soltsõ rajoonini. 11. märtsil alustasid pealetungi pea kõik Pihkva salga jõud. Paremal tiival pidid tegutsema 53. Volõõnia jalaväepolgu 6 roodu, 4 kuulipildujat ning kapten D. Smirnovi ratsapatarei (2 kahurit). Volõõnia polk alustaski varahommikul Mehikoormast pealetungi, lõi vaenlase välja Pnevost ning saavutas kella seitsmeks hommikul Tšudskaja Rudnitsa ja Tšudskije Zahhodõ joone. Tšudskije Zahhodõs asunud 165. kütipolgu staap, piirati ümber, aga punastel õnnestus suurtükitule toel siiski seda kaitsta. Pihkva salga ülejäänud osad (7 roodu jalaväge, 2 ratsaeskadroni, kütieskadron, 21 kuulipildujat, 2 kahurit) alampolkovnik S. Bułak-Bałachowiczi juhtimisel aga Piirissaarelt pealetungi alustanudki, mistõttu Volõõnia polk oli sunnitud tagasi tõmbuma. Volõõnia polku täiendati ligi 175 vangilangenud endise punaarmeelasega.
15. märtsi lasi Peipsi järve idakaldal vastase tagalasse retkele suundunud valgete lõhkajate salk leitnant Arturs Osvalds Aparnieksi juhtimisel õhku silla Berezovka jõel Pihkva–Narva raudtee Zamogilje raudteejaama lähedal, mistõttu üks rong seal ka rööbastelt välja sõitis. Eesti väeosade Räpina piirkonna lahingute ajal tegid Piirissaare garnisoni ja Bułak-Bałachowiczi ratsasalga osad 16. märtsil retke punaste Peipsi järve flotilli baasi Raskopeli Peipsi järve idakaldal ning vallutasid selle. Pärast retkelt naasmist liikus Bułak-Bałachowiczi ratsasalk 19. märtsil puhkusele Luunja mõisa ja ratsapatarei Tartusse.
Põhjakorpuse maipealetung
Põhjakorpus alustas pealetungi Virumaalt 13. mail 1919. Eelnevalt oli koondatud Tallinnast ja Kohila ümbruses paiknenud Põhjakorpuse tagavarabrigaadi üksused Jõhvi–Rakvere piirkonda ja 30. aprillil kolis Tallinnast Rakverre korpuse staap. 9. mail andis Eesti vägede ülemjuhataja 1. diviisi ülemale käsu, millega üldjuhtimine Narva jõe idakaldal jäi Põhjakorpusele. Operatsiooni tarbeks jagati jõud neljaks lahingu lõiguks, mis kõik pidid liikuma hakkama Narvast lõuna poole. Põhjakorpuse tegevuskavades oli 1919. aasta aprilli esimesel poolel tehtud plaanide muutus ja pealetung Pihkva alt asendati pealetungiga Narva alt, kuna Põhjakorpuse vastas seisva 7. armee jõud seotud Karjalas 21. aprillil alanud Aunuse vabatahtliku armee rünnakuga, mis sidus punaväe jõude juulini.
Põhjakorpuse parempoolne lõik (Bułak-Bałachowiczi ratsapolk, partisanisalk ja Balti pataljon) eesotsas polkovnik Stanisław Bułak-Bałachowicziga pidi vallutama Oudova ja seejärel Raskopeli laevastikubaasi ning tungima edasi lõunasse; keskmine lahingulõik (Volõõnia ja Talabski polgu üksused) eesotsas polkovnik Daniil Vetrenkoga ja vasakpoolne (Ostrovi polk ja ratsaväeüksused) eesotsas polkovnik Alexis von der Pahleniga pidid Konduši piirkonnast üle Gostitsõ ja Polja tungima Luuga ülekäikudeni ja sealt pöörama löögiteraviku põhja Veimarni raudteejaama suunas, et raudtee Jamburgist idas läbi lõigata. Veelgi vasemale jäi Narva salk (Tallinna polk ja ohvitseride sotnja) eesotsas polkovnik Fjodor Georgiga, mis koondus Suur-Žerdjanka – Krivasoo piirkonnas ja pidi liikuma üle Nizõ ning katma ühtlasi peajõudude vasakut tiiba. Põhjakorpuse rinde merepoolsel tiival pidid tegutsema Viru rinde Eesti 1. diviisi üksused. Merelt pidi pealetungi toetama Eesti mereväe sõjalaevastiku Peipsi laevastik, ülesandega toetada Stanisław Bułak-Bałachowiczi jõudude liikumist Oudova suunas ja vallutada võimaluse korral Raskopeli baas.
19. juunil 1919 teatas J. Laidoner A. Rodzjankole, et loobub Põhjakorpuse ülemjuhataja kohast, põhjenduseks tuues, et algselt Eesti territooriumil moodustatud ja Eesti vägede ülemjuhatusele läbi Heinrich Carl Timoleon von Neffi allunud väekoondis on täielikult Vene territooriumile asunud ning soovitas venelastel Eesti valitsusega uus leping sõlmida. Samal päeval nimetas Rodzjanko korpuse ümber Põhjaarmeeks. 1. juulil nimetati armee ümber Loodearmeeks.
Põhjakorpus Läti Vabadussõjas
Osa Põhjakorpuse väeosadest taandus pärast Pihkva ebaõnnestunud kaitsmist novembris 1918 koos Saksa vägedega Riia kaudu Liepajasse. Kuramaal (tänapäeval Kurzeme) Venta jõe joonel õnnestus Saksa vabatahtlikel pealetungivad Läti punased kütid peatada. Liepajasse sattunud vene kodanikest hakkas Mežotne mõisnik rittmeister vürst Anatol Lieven moodustama valgekaartlikku allüksust bolševismivastaseks võitluseks.
Kübarsepp
Kübarsepp on käsitööline, kes teeb kübaraid.
Eesti rahvakultuuris valmistas kübarsepp meeste kaapkübaraid. Ühe kaapkübara tegemiseks kulus kaks päeva.
Revaz Javahhišvili
pisi|Revaz Javahišvili 24. juulil 2013 esinemas Kuressaare Arensburgi ooperikohvikus Revaz Javahhišvili (sündinud 21. augustil 1978 Khuthaisis Gruusias) on gruusia dirigent.
Ta on alates 2002. aastast tööl Khuthaisi ooperi- ja balletiteatris, 2009. aastast töötab seal kunstilise juhi ja peadirigendina.
Sviby ülemine tulepaak
pisi|püsti|Sviby ülemine tulepaak (2004)
Sviby sihi ülemine tulepaak on tulepaak Läänemaal Vormsi vallas Sviby külas.
Tulepaagi geograafilised koordinaadid on.
Tulepaak moodustab sihi Sviby alumise tulepaagiga. Märkide vahekaugus on 576 meetrit ja sihi asimuut on 323,8°.
Tulepaak ehitati 1977. aastal.
Pentti Kontula
Pentti Olavi Kontula (hüüdnimega "Pena"; 4. september 1930 Lohja – 13. juuni 1987 Helsingi) oli Soome poksija.
Kontula osales 1952. aasta Helsingi olümpiamängudel I keskkaalus (kuni 71 kg), kuid kaotas II ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Mac OS X 10.1
Mac OS X (10.1) Puma on teine Mac OS X väljalase, mis toimus 25. september 2001.Mac OS X Puma on Mac OS X Cheetah järglane ning sellest järgmine versioon on Mac OS X Jaguar.
Trombotsütopeenia sündroomiga tõsine palavik
Trombotsütopeenia sündroomiga tõsine palavik (ingliskeelne lühend SFTS) on hemorraagiline viiruspalavike hulka liigitatud zoonoos.
Mac OS X 10.1
Mac OS X Puma anti Macintosh kasutajatele tasuta, kuna Mac OS X Cheetah oli vigane.
Trombotsütopeenia sündroomiga tõsine palavik
Hiinas, Jaapanis ja Lõuna-Koreas levivat zoonoosi põhjustab SFTS virus ja sellesse võivad mitmed loomad nakatuda "puukide hammustuse", nagu Haemaphysalis longicornis, vahendusel.
Mac OS X 10.1
Samuti tutvustati operatsioonisüsteemis uusi võimalusi, mida ei olnud Mac OS X Cheetah-s. Nüüdsest said kõik kasutajad kirjutada CD ja DVD plaate.
Trombotsütopeenia sündroomiga tõsine palavik
Zoonootilise nakkuskandluse ohuallikaks võivad olla ka nakatunud puukide vahendusel nakkuse saanud loomad, nii suri Jaapanis naine, keda hammustas viiruskandlusega kass.
Mac OS X 10.1
Siiski oli kriitikute sõnul Mac OS X Puma vigane ja paljud vanemad Macintosh arvutid jooksid operatsioonisüsteemi kasutades kokku ning seetõttu kasutasid paljud kasutajad Mac OS-i edasi.
Trombotsütopeenia sündroomiga tõsine palavik
SFTS virus (SFTSV) tuvastati Hiinas 2009.
Sümptomid
Trombotsütopeenia sündroomiga tõsise palaviku sümptomid avalduvad harilikult 2 nädala jooksul nakatumisest.
Viirushaiguse raviks ravimid (ka legaalsed vaktsiinid) praegu puuduvad, patsient saab nn toetavat ravi, mis aitab tal haigusest ise välja tulla.
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Severe fever with thrombocytopenia syndrome seisuga 26.07.2017.
Tuumorilüüsi sündroom
Tuumorilüüsi sündroom on potentsiaalselt eluohtlik vähiravi tüsistus patsientidel, kes saavad kehas vohavate kasvajate mõjutamiseks agressiivset onkoteraapiat.
Stepikiivitaja
Stepikiivitaja (Vanellus gregarius, Chettusia gregaria) on tülllaste sugukonda kiivitaja perekonda kuuluv kahlaja. Linnu varajasem eestikeelne nimetus oli karikiivitaja.
Süstemaatika
Taksoni kirjeldas Peter Simon Pallas 1771. aastal nimega Charadrius gregarius. Taksonit käsitletakse sageli perekonnas Chettusia. Alamliike ei eristata.
Levik
pisi|Stepikiivitaja
Stepikiivitaja pesitseb Kasahstani põhja- ja keskosas ja Venemaa lõuna-keskosas. Varem pesitses stepikiivitajaid ka Ida-Turkestanis. Peamised talvitusalad asuvad Loode-Indias, Iisraelis, Sudaanis ja Eritreas. Mõnikord võib talvitada ka Pakistanis, Sri Lankas, Omaanis ja Araabia Ühendemiraatides. Euroopas on stepikiivitaja haruldane külaline, teda võidakse leida kiivitajate hulgast. Soomes on stepikiivitajat kohatud viiel korral.
Eestis kohati stepikiivitajat esmakordselt 2010. aasta juunis Vändra lähedal Pärnumaal.
Välimus
Pikkus 27–30 cm, tiibade siruulatus 65–70 cm. Stepikiivitaja on kiivitajast natuke väiksem, üldiselt liivapruuni ülapoolega. Sugupooled on samased. Stepikiivitajal on pruunikashall selg, hallid kael ja puguala, must rind ja ruuge kõhualune. Jalad on suhteliselt kõrged ja mustad. Nokk on must ja lühike.
Toitumine
Stepikiivitaja toiduks on maas elavad putukad, peamiselt mardikalised ja sihktiivalised. Ta sööb ka taimede osi. Nagu kiivitaja, nopib ta putukaid ja teisi väikeseid saakloomi peamiselt rohust või künnilt.
Kaitse ja arvukus
Stepikiivitajat peetakse praegu äärmiselt ohustatud linnuliigiks, koguni üheks maailma enim ohustatud kaheksast kahlajaliigist. Liigi koguarvuks hinnatakse 600–1800 isendit ja tema arvukus väheneb. Stepikiivitaja maailma populatsioon on puudulikult teadaolevatel põhjustel väga kiiresti vähenenud. Hiljutised välitööd Kasahstanis ning loendused Türgis ja Lähis-Idas on viidanud stepikiivitaja suuremale arvule seni arvatust, ning edaspidised uurimused võivad välja viia liigi ohustatuse astme alandamisele madalamasse kaitsekategooriasse. Stepikiivitajat ohustab küttimine, pesitsusalade ülesharimine ja ülekarjatamine.
Andrei Mironov
pisi|Andrei Mironov pisi|Andrei Mironovi haud Vagankovo kalmistul Andrei Mironov (vene keeles Андрей Александрович Миронов; 7. märts 1941 Moskva – 16. august 1987 Riia) oli Nõukogude Liidu teatri- ja filminäitleja ning estraadiartist.
Franz Dorfer
Dorfer oli neljakordne Austria meister I keskkaalus (kuni 71 kg) aastatel 1973–1976.
Andrei Mironov
Elukäik
Tema vanemad olid tuntud Nõukogude Liidu estraadiartistid Aleksandr Мenaker ja Maria Mironova ning lapseeas kandis Andrei perekonnanime Menaker. 1940. aastate lõpul võtsid Nõukogude Liidus maad antisemitismi ilmingud, mille tõttu vanemad otsustasid panna Andreile ema perekonnanime Mironov.
Franz Dorfer
Dorfer sai I keskkaalus (kuni 71 kg) pronksmedali 21. Euroopa meistrivõistlustel (Katowice, 1975), kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Wiesław Rudkowskile (Poola) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja. Ta on seni viimane Austria poksija, kes on saanud Euroopa meistrivõistlustelt medali.
Andrei Mironov
Elukäik
Esimene katse filmis osaleda toimus suvel 1952. Kuna muinasjutufilmi "Sadko" massistseenis kandis Mironov ebasobivat riietust, ta kõrvaldati. Kooliteatris mängis ta alates seitsmendast klassist ning seejärel osales Moskva Laste Keskteatri stuudio töös. Pärast keskkooli lõpetamist õppis ta B. Štšukini nimelises Teatriinstituudis. 1960. aastal sai Mironov esimese filmirolli, see oli filmis "Ja kui see on armastus?". 1962. aastast töötas Andrei Mironov Moskva Satiiriteatris, mis jäi tema koduteatriks 25 aastaks.
Varajane muusika
Varajane muusika on muusikaajastu keskajast barokini.
Kõige vanem muusika on kirikulaul ehk psalmilaul. Esimene süstemaatiline muusikavorm oli gregooriuse laul, mis oli domineerivaks muusikastiiliks aastast 550 kuni 12. sajandi lõpuni. Kirikulaul oli ühehäälne, mida laulis üks või mitu lauljat. Mõnikord instrumentaalsaatega, millel ei olnud oma meloodiaid, vaid sama viis mis häälelgi, aeg-ajalt ainult rütmi või bassihäälega. Aja möödudes hakkasid melismid meloodiates domineerima, andes muusikale avarama, õhulise tunde. Gregooriuse laul sai oma nime paavst Gregorius I Suure järgi, kuid ei ole tõenäoline, et ta ise laule kirjutas. Oma jälje kirikulaulu jättis poeet ja müstik Bingeni abtiss Hildegard, kes lõi väga isikupärase laiendatud melismidega muusika.
Sel ajal oli ilmalik muusika trubaduuride tegevusala, rändmuusikute grupid laulsid õukondades armastuslaule. Trubatuuride muusikal oli ilmselt tugevam rütm ja lärmakam saade, kuid kindlasti oli vaid üks meloodialiin.
Aastal 1320 annab Philippe de Vitry raamatus "Ars nova" ülevaate uutest ideedest muusikalises rütmis, mis võimaldasid komplekssemalt vokaalliinide vastastikust mõjutamist. Guillaume de Machaut kasutas neid ideid ja arendas rütme edasi veelgi keerulisemaks. Ta oli esimene helilooja, kes komponeeris muusika missa kõikidele osadele. Machaut võttis kasutusele ühtlustatud ülesehitusega missa, seda kontseptsiooni kasutasid kahe järgmise põlvkonna polüfoonilised heliloojad kui kehtivat mudelit. Teiste ars nova 't iseloomustavate tunnuste hulka kuulub hokett ja varem loodud meloodiate fraaside kasutamine ühes vokaalliinis, mida kasutati uue teose raamina. Alates 15. sajandist kasutasid heliloojad põhiliselt just viimast ja näitasid üles leidlikkust, kasutades ja kombineerides oma muusikaga populaarseid laule ja varasemaid religioosseid motette.
Madalmaade koolkonna esindaja Guillaume Dufay algatas Burgundia populaarse laulu "L'homme armé" meloodia kasutamisega suuna, mida järgis enamik 15. sajandi ja barokiajastu tähtsamaid heliloojaid missade komponeerimisel. Missade seaded muutusid üha julgemaks ja leidlikumaks – lastes originaalmeloodiast kohandatud rütmilistel fraasidel liikuda tagurpidi, alt üles, pooleldi tagasi ja pooleldi edasi ja siis kohtuda keskel. Heliloojad, olles omandanud rohkem vilumusi rütmi ja meloodia alal, hakkasid paratamatult oma oskusi katsetama erinevate häälte arvu suurendades, nii et aastaks 1500 muutusid teosed kuuele või enamale häälele tavaliseks nähtuseks. Antoine Brumel komponeeris missa koguni 12 häälele.
Muusikainstrumentide tehnoloogia arenes 16. sajandil piisavalt kõrgeks, et võimaldada instrumentaalmuusika kujunemist saatemuusikast omaette tegevusalaks. Ilmalik muusika muutus komplitseeritumaks, kerkisid esile laulude heliloojad, nagu Josquin des Prez sajandi alguses ja Orlando di Lasso 1500. aastate lõpus.
Andrei Mironov
Elukäik
Novembris 1967 toimus Moskva Näitlejate Majas Mironovi esimene isiklik loominguline õhtu, mis oli kohe välja müüdud. 4. aprillil 1969 esietendus "Meeletu päev ehk Figaro pulm" Mironoviga peaosas. Lavastus oli Satiiriteatri repertuaaris 18 aastat. Sellest tehti telelavastus, mida saatis samuti menu.
28. aprillil 1969 esilinastus Nõukogude Liidus film "Briljantkäsi", millest sai ajalooline menuk: seda vaadati aastate jooksul kinodes kokku ligikaudu 76 700 000 korda.1973. aastal tegi Mironov lavastajadebüüdi ja tõi Satiiriteatris lavale "Suure maja väiksed komöödiad". Oktoobris 1974 sai ta Vene NFSV teenelise kunstniku aunimetuse. Samal ajal ei valitud teda Lukašini rolli Eldar Rjazanovi filmis "Saatuse iroonia ehk hüva leili!", millest kujunes kultusfilm.
Varajane muusika
Reformatsiooni ja selle vastase katoliikliku vastureformatsiooni levik mõjutas oluliselt ka muusikat. Missad ja motetid olid aja jooksul muutunud üha keerukamaks ja ambitsioonikamaks. Kasutati rohkem hääli ning liikumised muutusid pikemaks ja osavamaks, väljendades pigem helilooja edevust kui religioosset sõnumit. Tüüpilised esindajad olid Josquin des Prez, Antoine Brumel, Robert Carver ja Giovanni Pierluigi da Palestrina. Trento kirikukogu algatas vastureformatsiooni. Nõuti tagasipöördumist lihtsa gregooriuse laulu juurde. Juhtivatele heliloojatele saadeti hoiatus nõudmisega muuta oma muusika enam liturgilise sõna väljendusvahendiks ja vähem helilooja andekust demonstreerivaks eksponaadiks. See tähendas vabalt kulgevate iseseisvate polüfooniliste liinide lõppu muusikas ja rohkem organiseeritud, kõikides osades teksti järgiva, akordidele üles ehitatud muusika algust. Euroopa heliloojad, kes tegutsesid 16. ja 17. sajandi vahetusel, näiteks Tomás Luis de Victoria, näitavad liikumist selle uudse tehnika suunas. Thomas Tallis ja William Byrd viljelesid mõlemat stiili.
Andrei Mironov
Elukäik
1978. aasta jaanuaris tuli müügile tema esimene vinüülplaat "Laulab Andrei Mironov". Novembris näidati Kesktelevisioonis saadet "Loominguline õhtu Andrei Mironoviga Оstankino kontserdistuudios". Detsembris 1980 sai ta Vene NFSV rahvakunstniku aunimetuse.
1983. aastal ei võtnud kunstikomisjon kahel korral vastu filmi "Blondiin nurga taga", kuna seal käsitletakse letialust kaubandust, käsi peseb kätt süsteemi jms, mis on Nõukogude Liidu elule iseloomulik. Mironovil oli filmis peaosa.
Isiklikku
Esimene tõsine armulugu näitleja Tatjana Jegorovaga ei lõppenud pulmadega, kuna detsembris 1968 sai Mironovi isa infarkti. 30. novembril 1971 abiellus Mironov näitleja Jekaterina Gradovaga. 1973. aastal sündis tütar Maria Mironova, kellest sai samuti näitleja.
1974. aastal abiellus Mironov näitleja Larisa Golubkinaga, kellega oli abielus surmani. Tema kasutütar on näitleja Maria Golubkina (sündinud 1973).
Franz Dorfer
Dorfer poksis märtsist 1977 kuni detsembrini 1986 elukutselisena. Ta osales kokku 36 kohtumisel ning võitis neist 23 (neist 19 nokaudiga), kaotas 11 (neist 5 nokaudiga) ja viigistas 2 kohtumist. Ta on olnud elukutseliste Austria meister keskkaalus (kuni 160 naela ehk 72,6 kg) aastatel 1982–1983.
Hedda Hacker
Hedda Hacker (ka Hedda Hakker; 4. oktoober 1905 Moskva – 6. september 1988 Stockholm) oli eesti maalikunstnik.
Esimese kunstialase õpetuse sai ta oma ristiisalt Ants Laikmaalt. Lõpetas 1934. aastal diplomeeritud maalikunstnikuna Kõrgema Kunstikooli Pallas. Siiski ei kujunenud temast päris eneseteostuslikku näitustega esinevat kunstnikku, ehkki ta harrastas maalimist ka hiljem. Kunstikooli päevil armus ta andekasse kunstnikku Hando Mugastosse, kes illustreeris 1935. aastal ilmunud Marie Underi luulekogu "Kivid südamelt", kuid see suhe tema emale Marie Underile ei meeldinud ning Hedda jäi elu lõpuni üksikuks. Sügisest 1942 töötas ta Draamateatri dekoraatorina, sügisel 1944 põgenes koos perekonnaga Rootsi.
Hedda Hacker on illustreerinud paar Underi luulekogu: "Lageda taeva all" (1930) ja "Kivid südamelt" teise trüki (1937); samuti kujundas ta 1937. aastal ilmunud Artur Adsoni luulekogu "Lehekülg ajaraamatust" (värsse 1931–1935).
Hedda Hacker suri 6. septembril 1988 Stockholmis ja maeti Skogskyrkogårdeni kalmistule. 9. juunil 2016 maeti ta koos ema Marie Underi, viimase abikaasa Artur Adsoni ja ema õe Berta Underiga ümber Tallinna Rahumäe kalmistule.
Isiklikku
Tema ema oli poetess Marie Under, isa oli Carl Hacker, kasuisa oli kirjanik Artur Adson, õde Dagmar Stock oli tõlkija, õemees Hermann Stock oli vaimulik, luuletaja ja tõlkija.
Rannaküla tulepaak
pisi|Rannaküla tulepaak (2007)
Rannaküla tulepaak on tulepaak Saare maakonnas Saaremaa vallas Kirderanna külas.
Tulepaagi geograafilised koordinaadid on.
Terasest metallsõrestiktorni kõrgus jalamist on 16 meetrit ja tule kõrgus merepinnast on 19 meetrit.
Shooters Island
pisi|Shootersi saar nähtuna sillalt [[Bayonne Bridge, mis ühendab Bayonne'i linna Staten Islandiga]] Shooters Island on 17 hektari suurune asustamata saar, mis asub Staten Islandi põhjaranna lähedal Kill Van Kulli nimelises loodeväinas.
Saart läbib New Yorgi ja New Jersey osariigi piir.
Skisoanalüüs
Skisoanalüüs (kreeka schizo- sõnast σχίζειν skhizein, "lõhkuma" + ἀνάλυσις -analysis, "lahutamine") on filosoofiline ja psühhiaatriline kontseptsioon, mille võtsid 1972. aastal kasutusele Gilles Deleuze ja Félix Guattari ühiselt kirjutatud raamatus "Anti-Oidipus". Skisoanalüüs lähtub psühhoanalüüsist, kuid vastandub sellele, sest eeldab transversaalset teadvustamatust, milles individuaalsed ja kollektiivsed komponendid on tihedalt põimunud.
Sigmund Freudi klassikaline psühhoanalüüs tugines neurootilisele psühholoogiale ja intsesti mudelile, kus on esikohal oidipaalne kolmnurk isa/ema/laps ja sellest tulenevad psüühikasisud, mis on teadvusest välja tõrjutud. Freudi käsitust järgis ka tuntuim prantsuse psühhoanalüütik Jacques Lacan, aga keskendus neuroosi asemel psühhoosi patoloogiale, milles oidipaalseid komponente määratleda on keeruline. Skisoanalüüs tõukub Lacani teooriast, kuid läheb sellest tunduvalt kaugemale, nii et oidipaalne mudel ei ole enam ainuvalitsev.
Kõige tähtsamaks eristuseks saab skisoanalüüsis paranoilise ja skisoidse kalduvuse vastandamine. Oidipaalsus on paranoiline, sest "kõik algab isa peas" ja sellest kujuneb kinnisidee, mis kantakse üle lapse arengule. "Psühhoanalüüsi esimene viga on väita, et kõik algab lapsest. Seetõttu arendab psühhoanalüüs välja absurdse fantaasiateooria, mille järgi isa, ema ning nende reaalseid aktsioone tuleb mõista lapse "fantaasiatena"." Paranoiline kalduvus loob arusaama, et ühiskond on indiviididest moodustuv mass, mis toimib analoogselt perekonna mudelile ja mida saab nõnda ka analüüsida. "Paranoik käitab masse, ta on suurte molaarsete kogumite, statistiliste formatsioonide või karjade, organiseeritud hulganähtuste kunstnik. Ta hõivab kõike suurte arvude märgi all."
Seevastu skisoidne kalduvus on omane lapsele enesele ega ole perekonna mudeliga määratud. Skisoidsus on loovus, kuid see loovus ei ole individuaalne, vaid kollektiivne. Psüühika ongi oma olemuselt kollektiivne, selle toimimine seisneb vooludes ja katkestustes, mida Deleuze ja Guattari nimetavad ihamasinateks. Nõnda muutub ka seksuaalsuse mõiste, sest libiido on nüüd ihamasinate energia. "Me tunnistame, et seksuaalsuse võrdlemine kosmiliste nähtustega nagu "elektritormid", "sinetav udu ja sinitaevas", orgooni sinine, "Püha Elmo tuled ja päikeseplekid", selle võrdlemine vedelike ja voolude, ainete ja osakestega tundub meile lõpuks adekvaatsemana kui seksuaalsuse taandamine haledale väikesele perekondlikule saladusele."
Freudi psühhoanalüüsis põhines sugude eristamine kastratsioonikompleksil, mis on omane mehelikule psüühikale, ja peenisekadedusel, mida Freud omistas naiselikule psüühikale. Skisoanalüüs ütleb sellest eristusest lahti, sest inimese psüühika on paljusus. "Naine sisaldab sama palju mehi kui mees, ja mees sama palju naisi, kes on võimelised üksteisesse sisenema iha tootvates suhetes, mis paiskavad segi sugude statistilise korra." Nõnda vabaneb skisoanalüütiline seksuaalsusekäsitus ka antropomorfsusest, sest libiido pole enam suunatud üksnes inimestele, vaid kogu loodusele.
Félix Guattaril oli skisoanalüüs ka teraapiavorm. 1979 alustas tema juures analüüsi Miguel Norambuena, kes oli Tšiilist põgenenud pärast vangistamist ja piinamist Augusto Pinocheti režiimi ajal. Norambuena leinas tapetud sõpru ja teda vaevas süütunne, et ta on kodumaalt lahkunud, sellal kui teised on ohus. Analüüsi esimese seansi ajal ütles Guattari: "Näen, et sa oled juurteta jäänud ja kavatsed oma juuri muudkui taga nutta. Kui see nii jääbki, siis ma sind aidata ei saa. Aga kui tahad elada umbrohu moodi, risoomina, siis ma saaks midagi teha, sest see idaneb teistmoodi, teisiti kui sinu kodus." Norambuena skisoanalüüs kestis 1986. aastani. 1985 rajas ta Genfis oma psühhiaatriakeskuse. Hiljem tutvustas Norambuena skisoanalüüsi ka Tšiilis.
Skisoanalüüsi mudel on intensiivselt edasi arenenud Brasiilias, kuhu selle tõi Suely Rolnik, kes samuti käis analüüsil Félix Guattari juures. Hiljem külastas Guattari Brasiiliat korduvalt ja Rolnik korraldas rea avalikke vestlusi, kus Guattari oma ideid selgitas. 1986 avaldati need ühises kogumikus "Micropolitica. Cartografias do Desejo". Skisoanalüüs on samuti mõjutanud Brasiilia antropoloogiat, eriti Eduardo Viveiros de Castro vaateid.
Günter Blobel
Günter Blobel (21. mai 1936 – 18. veebruar 2018) oli Sileesia päritolu Saksa-Ameerika bioloog. Ta sai 1999. aastal Nobeli auhinna avastuse eest, et valkudel on sisemised signaalid, mis reguleerivad nende transporti ja asukohta rakus.
Elukäik
Blobel nimetati 1986. aastal Howard Hughesi meditsiiniinstituuti. Talle anti 1999. aastal Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna signaalpeptiidide avastamise eest.
Blobel suri 18. veebruaril 2018. aastal New Yorgis vähki.
Filantroopia
Blobel sai tuntuks enda toetuse tõttu Dresdeni ülesehitamiseks, olles 1994. aastal mittetulundusühingu "Dresdeni Sõbrad" asutaja ja president. Ta annetas kogu Nobeli auhinna raha Dresdeni taastamiseks, eriti Frauenkirche (valmis 2005. aastal) ülesehitamiseks ja uue sünagoogi rajamiseks. Ka Leipzigis aitas ta taastada mitmeid olulisi kirikuid.
Isiklikku
Blobel kaotas oma vanema õe õhurünnakus 1945. aastal, vahetult pärast Dresdeni pommitamist, kuid vanem vend elas sõja üle ja sai USAs veterinaariks. Blobel töötas alates 1968. aastast New Yorgis Rockefelleri ülikoolis. Ta elas Manhattanil Upper East Sides koos oma naise, Laura Maioglioga (omanik Barbetta restorani omanik). Ta oli Nestlé juhatuses ja Scripsi uurimisinstituudi nõukogus. Lisaks oli ta Chromocell Corporationi asutaja ja teadusliku nõuandekogu esimees. Ta oli ka Shaw' auhinna valimiskomisjonis.
Jem Karacan
Ta sündis ja kasvas üles Inglismaal. 2003. aastal liitus ta jalgpalliklubiga Reading FC. Hooajal 2008–09 debüteeris ta klubi põhimeeskonnas. Inglismaal on ta kuulunud veel Bournemouthi, Millwalli ja Bolton Wanderersi ridadesse. Premier League'is on Karacan mänginud Readinguga hooajal 2012–2013. Türgis on ta mänginud ainult hooajal 2015–16, kui kuulus Galatasaray ja Bursaspori meeskonda. 2019. aasta jaanuaris sõlmis ta lepingu Austraalia kõrgliiga klubiga Central Coast Mariners. 2021. aasta jaanuaris sõlmis ta lepingu Scunthorpe Unitediga.
Karacan pole koondises Türgit esindanud, kuid on kuulunud Türgi noortekoondistesse.
Batsillid
Bacillus'e perekonnas on arvatavasti 33 ja klostriidide perekonnas u 80 liiki.
August Topman
August Topman (10. juuli 1882 Lõpemetsa – 8. september 1968 Tallinn) oli eesti helilooja, organist, koorijuht ja muusikapedagoog.
August Topman sündis Lõpemetsa külas Kabala vallas Rapla kihelkonnas kooliõpetaja Jüri Topmanni peres. 1904. aastal lõpetas Topman Peterburi Konservatooriumi Louis Homiliuse oreliklassi ning 1911. aastal kompositsiooni eriala Anatoli Ljadovi ja Jāzeps Vītolsi juures.
1904–1937 oli organist Tallinna Jaani kirikus ning ka Tallinna Peeter Suure merekindluse kapellmeister. 1937. aastal lahkus ta organisti kohalt ja Tallinna Jaani kogudusest ning läks üle piiskoplikku Toomkogudusse.
Lisaks oli ta vahemikus 1907–1931 muusikaõpetaja erinevates Tallinna koolides. Aastal 1919 oli ta Tallinna Kõrgema Muusikakooli asutajaliige. Samast aastast töötas Topman seal oreli ja muusikateooria õppejõuna. 1925. aastal sai professoriks. August Topman oli alates 1. veebruarist 1940 Kaitseliidu muusikapealik (Kaitseliidu ülema käskkiri 23. jaanuarist 1940).
1950. aastatel oli ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi professor. Tema õpilaste hulka kuuluvad näiteks Juhan Jürme, Johannes Hiob, Edgar Arro, Villem Kapp, Hugo Lepnurm, Hella Tedder ja ka Veljo Tormis.
August Albo
August Albo (11. september 1893 Suurupi – 13. detsember 1963 New York ) oli eesti maalikunstnik, karikaturist ja skulptor.
Kunsti õppis ta aastatel 1912–1916 Stieglitzi Rakenduskunstikoolis ja 1916–1917 Peterburi Kunstiakadeemias.
Ta oli juba enne Oktoobrirevolutsiooni maalinud Moskvas tsaarile. Noorena oli ta ka öelnud, et on balletitantsija ja kutseline viiuldaja. Maalikunstniku karjääri alguses keskendus ta peamiselt abstraktsele kunstile, hiljem hakkas maalima rohkem realistlikus stiilis, mis oli väga detailne. Oma maalidel kasutas ta pseudonüüme Rod Palmer, A. Curtis või lihtsalt Albo.
1913–1914 oli ta eriti viljakas karikaturistina ajalehes Kilk, kus avaldas karikatuure baltisakslastest ja igapäevastest sündmustest. Alates 1914. aastast oli ta juba Kilgi juhtiv karikaturist ja tema karikatuure avaldati igas numbris. Tema karikatuure avaldati ka ajalehes Meie Mats ja Hommik.
Aastatel 1918–1920 töötas ta Tallinna Kaubanduskoolis kunstiõpetajana.
1921. aastal pälvis ta esimese auhinna Eesti Vabariigi paberrahade kavandite eest ja esimese auhinna Lydia Koidula mälestussamba kavandi eest.
Pärast emigreerumist elas Albo algul Saksamaal (1922–1923), siis Prantsusmaal; Saksamaal; Suurbritannias (1923–1951), alates 1953 USA-s New Yorgis.
August Albo on maetud Kensico kalmistule.
Brendan Gallagher
Brendan Gallagher (sündinud 6. mail 1992 Edmontonis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis Montreal Canadiens ründajana paremäärel. Ta on klubi meeskonna asekapten.
Aastatel 2008–2012 mängis ta Western Hockey League'i klubis Vancouver Giants.
2010. aastal valis Canadiens ta NHL-i draft'is 147. valikuna.
Hooaja 2012–13 esimeses pooles toimunud NHL-i tööseisaku ajal mängis ta American Hockey League'i klubis Hamilton Bulldogs. NHL-i hooaja alguses debüteeris ta 2013. aasta jaanuaris Canadiensi meeskonnas. Esimese värava lõi ta NHL-is 27. jaanuaril 2013 mängus New Jersey Devilsi vastu. Debüüthooajal lõi Gallagher NHL-is 14 väravat ja andis 13 väravasöötu ning valiti uustulnukate sümboolsesse koosseisu (NHL All-Rookie Team).
2016. aastal tuli Gallagher Kanada jäähokikoondise koosseisus maailmameistriks.
23. ekspeditsioon
23. ekspeditsioon oli Rahvusvahelise kosmosejaama 23. alaline meeskond.
Ekspeditsioon algas 18. märtsil 2010 kui jaamast lahkus 22. ekspeditsiooni meeskond. 4. aprillil saabusid jaama Aleksandr Skvortsov, Mihhail Kornijenko ja Tracy Caldwell Dyson, kes liitusid jaamas eesoodanud kolme meeskonnaliikmega.
23. ekspeditsioon lõppes 3. juunil 2010.
Ülevaade
Jaama meeskond koosnes kolmest Vene kosmonaudist, kahest USA astronaudist ja ühest Jaapani astronaudist. See oli esimene kord kui jaama meeskonda kuulus korraga kolm venelast. 23. ekspeditsiooni ajal monteeriti jaama külge Rassvet ning jaama külastasid missioonide STS-131 ja STS-132 raames kosmosesüstikud Discovery ja Atlantis.
Näiv olevik
Näiv olevik (inglise keeles specious present) on subjektiivselt tajutav elementaarne ajavahemik, mille jooksul tajutav püsib.
Näiva oleviku mõiste esimesi käsitlejaid oli psühholoog ja filosoof William James.
Wilfred Hansford Gallienne
Wilfred Hansford Gallienne (20. mai 1897 Guernsey – 17. juuli 1956 Guernsey) oli Suurbritannia diplomaat.
Aastatel 1935–1940 oli ta Suurbritannia ja Iirimaa Ühendkuningriigi konsul Eestis, 1940 saadik (esitas volitused 7. juunil), 1947–1954 saadik Guatemalas ja 1954–1956 (surmani) suursaadik Kuubas.
PlutoF
PlutoF võimaldab kõigil registreeritud kasutajatel sisestada ja hallata elurikkuse andmeid alates üksikutest vaatlusandmetest koos vaatluskoha koordinaatide ja kirjeldusega kuni DNA-põhise molekulaarse süstemaatika ja taksonoomiani. Samuti saab hallata loodusteaduslike kogude andmeid, koostada ja läbi viia projekte ning andmeid ja analüüse avaldada.
Algselt seente elurikkuse andmestiku talletamiseks loodud töölaud ühendab täna endas ka loomade, lindude, taimede ja putukate andmeid ning töölaua universaalsus aitab kaasa ka loodusteadlaste valdkonnaülesele koostööle.
Algselt (2005) ehitati PlutoF-i töölaud kasutades PHP programmeerimiskeelt ja MySQL andmebaasimootorit. Töölaua praegune versioon (2015) on üles ehitatud kasutades Ember.js ja DRF raamistikke ning PostgreSQL+PostGIS andmebaasi. Töölaua arendamisega tegeleb Tartu Ülikooli loodusmuuseumi elurikkuse informaatika ja digiarhiivide töörühm.
Projektide moodul
Moodul võimaldab luua, hallata, jagada ja publitseerida teadusprojekte. Iga projektiga saab siduda piiramatul hulgal vaatlusalasid ja seotud andmeid. Projekti võib muuta nähtavaks ainult koostajale, töörühma liikmetele või kõigile.
PlutoF-i töölaud ei ole ette nähtud kitsalt teadusringkonnale. Süsteem lubab igal loodusvaatlejal luua endale harrastusteadlase projekti, mille vahendusel enda kogutud andmeid talletada ja hallata. Tihti kasutavad teadlased harrastusteaduse projektide raames kogutud andmeid ka teadustöös. Harrastusteaduse projektide raames kogutud kureeritud vaatlusandmed on kättesaadavad kogu maailma teadlastele portaali Global Biodiversity Information Facility (GBIF) kaudu. Harrastusteaduse projektide raames kogutud andmete kasutamist teadlaste poolt peetakse vajalikuks ja levinuks.
Kogude moodul
Loodusteaduslikel kogudel on võimalus luua digitaalseid arhiive ja korraldada nende tööd. Eraldi moodulid on etikettide trükkimiseks, laenude korraldamiseks, aruannete kokkupanekuks, andmestike avaldamiseks elurikkuse ülemaailmse teabevõrgustiku GBIF kaudu või mujal. Kogude andmestike võimalike tüüpide hulka kuuluvad näiteks nõelastatud putukad, herbaareksemplarid, mikroorganismide eluskultuurid ja keskkonnaproovid.
Seire ja looduskaitse moodul
Seire- ja looduskaitseprojekte saab samuti luua ja hallata PlutoF-i kaudu. Ühes projektis saab siduda eri tüüpi vaatlusi taksoni esinemise kohta, seda ka DNA alusel. Samuti proove, eksemplare kogudest, viiteid jne. Siduda saab ka andmestikke kaitsealuste ja punase raamatu nimestiku liikide kohta.
Taksonoomia
Klassifikatsioonimoodul võimaldab luua ja hallata eluslooduse klassifikatsioone. Töörühmadel on võimalik arendada konsensusepõhiseid klassifikatsioone ja teha need API kaudu avalikult ligipääsetavaks. Taksonite esinemise vaatlusi, ka DNA põhiseid, ja kogudes esinemise teateid saab siduda mitme klassifikatsiooniga korraga. Taksonite kirjeldusi saab laadida üles, toimetada ja publitseerida.
Ökoloogia
Võimalik on hallata andmestikke mulla-, vee-, õhu-, kõdupuidu-, eluskoe- ja muudest proovidest. Proovide andmeid saab siduda DNA järjestustega analüüsidest, mis teostatud Sangeri ja/või mass-sekveneerimise (High Throughput Sequencing) meetoditel. Andmestikke saab täiendada seireandmetega ja muude andmetega samalt proovialalt. Süsteem võimaldab käsitleda ka katsete andmestikke.
Töölaud
PlutoF-i töölaud jaguneb kolmeks suureks jaotuseks: pisi|PlutoF-i esileht pisi|PlutoF-i otsinguvorm. Otsinguid saab teostada erinevate parameetrite järgi, näiteks otsida taksoneid, seotud isikuid, asukohariike või eksemplari vorme pisi|PlutoF-i sisestusvorm. Eksemplaride või vaatluste kohta saab sisestada mitmekülgset infot, samuti siduda kirjandusviiteid, faile ja välislinke
Taksoni esinemised
Taksoni esinemise moodulis saab sisestada kõikvõimalikke taksoni esinemisega seotud andmeid. Andmebaasistatakse nii objekt kui ka kogu sellega seotud info. PlutoF-i töölaud võimaldab salvestada eksemplari koodi, asukoha kogus, kogujad ja määrajad, tüübi, kasvu- ja vaatluskoha, interaktsioonid teiste taksonitega, substraadi ja kommentaaride abil ka ökoloogia. Eristada saab ka objekti tüüpi – vaatlus, säilitatud eksemplar, kirjanduspõhine taksoni esinemine, eluseksemplar, geenijärjestus või keskkonnaproov. Iga objektiga saab siduda erinevaid faile, kirjandusviiteid, märksõnu ja välislinke.
1. Failide repositoorium
Iga kasutaja saab lisada ja hallata faile. Lisada saab näiteks fotosid ja tekstifaile ning neid projektide, vaatlusalade ja objektidega siduda. Võimalik on kuvada failide metaandmed ning määrata CC-süsteemi kasutuslitsentse.
2. Kogude labor
Selles moodulis saab hallata loodusteaduslike kogudega, näiteks herbaariumi või muuseumi kogudega seotud andmestikku. Võimalik on hallata transaktsioone, näiteks laenud ja deposiidid. Lisada saab hinnangut eksemplaride või kogude seisundile, määrata ja muuta hooldustingimusi ning talletada pildipanka.
3. Publitseerimislabor
Publitseerimislabor võimaldab otsida ja hallata DOI-ga varustatud andmekogusid ning küsida DOI-d enda andmetele. Võimalik on lisada, otsida ja hallata kirjandusviiteid, sarju ja märksõnu, samuti koostada märksõnadest kogumikke.
4. Taksonoomia labor
Taksonoomia moodulis saab kuvada, lisada ja muuta taksoninimesid ja taksonikirjeldusi. Samuti saab vaadata ja toimetada UNITE andmebaasi kantud seente DNA-põhiseid liigihüpoteese, esindusjärjestusi, ühendklastreid, statistikat ja taksonoomiat.
5. Analüüside labor
Moodul võimaldab geenijärjestuste analüüsi eri programmide abil, näiteks ITSx (http://microbiology.se/software/itsx/), ATOSH ja massBLASTer.
6. Molekulaarlabor
Moodul võimaldab luua ja muuta laboris teostatavaid eksperimente nagu DNA eraldamine, PCR reaktsiooni läbiviimine ja DNA sekveneerimine.
7. Geoinfosüsteemide labor
Moodul võimaldab lisada, muuta ja hallata proovi- ja püsialasid.
Nime saamislugu
"Töölaua nime valik kattus ajaga, kus Pluuto oli just planeetide nimistust välja heidetud ning kogu maailma ajakirjandus seda teemat aktiivselt kajastas. Kuna mul hakkas endisest planeedist kahju, otsustasin töölaua tema järgi nimetada. F oli tähestiku esimene täht, mis Plutoga sobis, ilma et Disney autoriõigusi oleks rikutud."
Andmehulk
PlutoF-i töölaual hallatavaid andmeid majutatakse Eesti teaduse teekaardi "Loodusteaduslikud arhiivid ja infovõrgustik" (NATARC) infrastruktuuris, mida hallatakse Tartu Ülikoolis.
Mahukamad andmekirjed PlutoF-is on järgmised (seisuga 27.06.2017):
PlutoF-is esineb taksoni esinemise kirje 49 943 liigi kohta, sealhulgas 28 151 Eestis esineva liigi kohta.
Kasutajaskond
Portaali PlutoF kasutajaskonda kuuluvad:
PlutoF-i kasutamise statistika aastate lõikes: PlutoF-i sisselogimised riigiti 2016. aastal: PlutoF-i pilvesüsteemi kasutajaks on registreerunud üle 2000 kasutaja, kellest ligikaudu kolmandik on välisriikidest. Iga päev logib PlutoF-i süsteemi ligi 100 kasutajat, kes töötavad süsteemis keskmiselt 32 minutit. Välisriikidest on enim kasutajaid USA-st (keskmiselt 25 kasutajat päevas) ning Suurbritanniast ja Rootsist (keskmiselt 3 kasutajat päevas). Välisriikide teadlased kasutavad PlutoF-i peamiselt geenijärjestuste määramiseks ja andmebaaside majutamiseks. Eesti teadlased, õpetajad/õpilased, loodusvaatlejad jt kasutavad PlutoF-i pilve enda andmebaaside arendamiseks.
Luure (perekonnanimi)
Luure on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel määrati Luure uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Luurmann (1936. aastal Harku vallas ja 1937. aastal Tallinnas).
2019. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Luure Eestis 22 mehel ja 28 naisel.
Saluut
Saluut on pidustuste puhul korraldatav tulevärgiga või suurtükipaukudega tervitus.
Anton Schnedl
Anton Schnedl (sündinud 17. juulil 1942 Viinis) on Austria endine poksija.
Dorfer sai I keskkaalus (kuni 71 kg) pronksmedali 16. Euroopa meistrivõistlustel (Ida-Berliin, 1965), kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Angel Dojčevile (Bulgaaria) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja.
Dorfer poksis märtsist 1977 kuni detsembrini 1986 elukutselisena. Ta osales kokku 31 kohtumisel ning võitis neist 16 (neist 5 nokaudiga), kaotas 11 (neist 4 nokaudiga) ja viigistas 4 kohtumist. Ta on olnud 1971. aastal keskkaalus (kuni 160 naela ehk 72,6 kg) elukutseliste Austria meister.
Kochi postulaadid
Kochi postulaadid on tingimused, mis peavad olema täidetud tõestamaks, et just mingi konkreetne haigusetekitaja põhjustab seda konkreetset haigust:
Postulaadid sõnastas Robert Koch.
Saluut (täpsustus)
"Saluut" on mitmetähenduslik sõna:
Raamen
Raamen (jaapani keeles ラーメン rāmen) on Hiina päritolu Jaapani nuudliroog – supp, mille koostises on tavaliselt sea- või kanaliha, nuudlid, vetikad, talisibul, porgand, mais ja kamaboko (kalast valmistatud pikkpoiss).
Tallinna Epidemioloogia, Mikrobioloogia ja Hügieeni Teadusliku Uurimise Instituut
Tallinna Epidemioloogia, Mikrobioloogia ja Hügieeni Teadusliku Uurimise Instituut oli Eesti NSV-s tegutsenud meditsiiniline teadusasutus.
Instituut rajati 1952. aastal Eesti NSV Tervishoiuministeeriumi alluvuses. 1988. aastal nimetati see ümber Profülaktilise Meditsiini Instituudiks (PMI) ning 1997. aastal ühendati Eksperimentaalse ja Kliinilise Meditsiini Instituudiga (EKMI).
Raamen
Raamenit on mitu varianti, peaaegu igal Jaapani prefektuuril oma.
Patt Uues Testamendis
pisi|473x473px|Bellini, Giovanni Christ's Blessing, 1460
Uus Testament jätkab judaismi traditsiooni, kus sõna patt tähistab tegevust või hoiakut, mis on Jumalaga vastuolus. Lähtuvalt Jumala armust inimkonna vastu, on Jumala käskude hulgas armasta oma ligimest. Sellest tulenevalt on ka patt teise inimese vastu, patt Jumala enda vastu. Mõistete patt ja patustaja kohta saab eristada kolme (osaliselt kattuvat) suhtumist: 1. patt kui individuaalne väärtegu; 2. inimene, kes elab kuuletumata Jumala tahtele ja patustab regulaarselt; 3. patt kui teatav Jumalale vastanduv jõud, mis inimesi vallates muudab nad patustajateks.
Vanas Testamendis on oluline ja selge eristus tahtliku ja teadvustamata üleastumise vahel. Uue Testamendi autorite poolt selline rõhuasetus puudub. Lisaks eristavad juudid pattu Jumala ja pattu kaasinimese vastu. Ka see erisus Uues Testamendis puudub või esineb ähmaselt (Lk 15:18, 21 – koju naasnud poeg oma isale: olen pattu teinud taeva vastu ja sinu ees). Uues Testamendis puudub ka patu n-ö raskusastme eristus, st pattu kui sellist ei liigitata suuremaks või väiksemaks patuks.
Terminoloogia
Uues Testamendis on kasutatud rohkem kui 30 kreekakeelset sõna, mida saab seostada mõistega patt. Paulus kasutab neist vähemalt 24.
1.      Hamartia (ja tuletised samast tüvest), tõlgitakse patt, patustama, patustajad
Kõige üldisema tähendusväljaga terminid. Juba paganlikus keskkonnas oli kreekakeelne hamartia laia tähendusega. Varajases kreeka kirjanduses võis sõna patt viidata peaaegu igasugustele eksimustele (nt odaga märgist mööda viskama, tegema rituaalsel ohverdamisel protseduurilise vea, teist inimest kahjustama või austust mitte üles näitama). Hilisemas kreeka filosoofias (alates Platonist, stoikudest ja küünikutest) seostati vastavat sõna ignorantsusega.
2.      Paraptōma, parabasis vastavalt ''üleastumine. S''õna viitab individuaalsele teole (nt Mt 6: 14-15; Rm 5:15-20; Rm 4:15; Gl3: 19; Hb 9: 15).
3.      Parakoē vastavalt allumatus, sõnakuulmatus (nt Rm 5: 19, 2Kr 10: 6; Hb 2:2 ja samatüveline verb: Mt 18:17).
4.      Adikia vastavalt ebaõiglus kasutatakse tavaliselt teise inimese vastu eksimises (nt Lk 13:17).
5.      Asbeia vastavalt ''jumalakartmatus. Asbeia ja adikia'' on mõlemad kasutatud Rm 1:18.
6.      Kakia ja ponēros kui pahelisus ja kurjus (nt 1Pt 2:6). Ponēros esineb sagedasti evangeeliumites (nt Mt 5:11, 37, 39, 45).
7.      Opheiletēs kui võlglane. Vahel on sama sõna ja samatüvelist verbi kasutatud ka viidates sõnale kui võlg Jumala  või naabri ees (seotuna üleastumisega) (nt Mt 6:12, Lk 11:4, 13:4). Seesugune kasutus tuleneb aramea ja hilisemast heebrea keelest, kus hôb, hôbâh, hôbâ tähendus on nii võlg kui  patt, aga ka süü.
Patt kui üleastumine
Uues Testamendis on läbiv judaismist pärinev arusaam, et varem või hiljem patustavad kõik inimesed. Paulus väidab, et kõik on pattu teinud ja ilma jäänud Jumala kirkusest (Rm 3:23) ja viitab tagasiulatuvalt inimese pattulangemise lätetele: Sellepärast, nii nagu üheainsa inimese kaudu on patt tulnud maailma ja patu kaudu surm, nõnda on ka surm tunginud kõikidesse inimestesse, kuna kõik on pattu teinud (Rm 5:12).
Üleüldine patune olek avaldub ka Meie Isa palves: Ja anna meile andeks meie võlad, nagu meiegi andeks anname oma võlglastele  (Mt 6:12) ning anna meile andeks meie patud , sest meiegi anname andeks igaühele, kes on meile võlgu ! (Lk 11:4).
Andestus
Levinud vaade judaismisiseselt oli, et pattu või üleastumist tuli lunastada Heebrea Piiblis vastavatele nõuetele, vastasel korral saabus karistus. Karistus võis saabuda nii selles elus haiguse, kannatuste või surma näol, aga ka saabuvas elus. Sama lähenemine omastati ka (osade) kristlaste poolt. Moosese seaduse kohaselt pole andeks andmist ilma verevalamiseta (Hb 9:22), kuid edaspidi asendab vereohvri Jeesuse enda veri (nt Hb 9:14, 10:12; Mt 26:28, Rm 3:25; Ef 1:7; 1Jh 1:7; Ilm 1:5; 7:14; Rm 5:9; 1Pt 1:18-19).