Alan_Soble
Armastuse koherentsus
William Shakespeare'i "love is not love which alters when it alteration finds" näitab pinget armastuse püsivuse ja omadustepõhisuse vahel. Kui armastatu mingi omadus on tema armastamise tarvilik tingimus, siis on armastuse püsivus võimalik ainult juhul, kui armastuse aluseks olevad omadused on püsivad. Viimane on ebatõenäoline, kuigi teoreetiliselt võimalik. Shakespeare pidas nähtavasti silmas, et armastus ei muutu tujukalt ega triviaalsete muutuste tõttu armastatus. Võib-olla on asjakohased ainult vaimsed, mitte kehalised omadused. Pausaniase arvates on vaimsetel omadustel põhinev armastus kõrgema kvaliteediga kui kehalistel omadustel põhinev. Soble sellega ei nõustu, aga isegi kui see on tõsi, siis see ei taga püsivust, sest pole ilmne, et vaimsed omadused (näiteks filosoofilised positsioonid) peaksid tingimata olema püsivamad kui kehalised (näiteks sõrmejäljed). Iseasi, kui väita, et armastatakse hinge, mis on muutumatu ja väärtuslik. Ühe tavalise stsenaariumi järgi tõmbavad armastajaid teineteise poole algul välimus, seksi ootus ja ühised intellektuaalsed huvid, hiljem avastatakse teineteises uusi väärtuslikke omadusi. Omadustepõhine armastus saab olla püsiv pärast armastuse esile kutsunud omaduste kadumist juhul, kui armastaja saab keskenduda teistele väärtuslikele omadustele või leida uusi väärtusi vanades omadustes või kui armastatul on kujunenud uued armastust väärivad omadused. Armastussuhe kujuneb dünaamiliselt armastajate arengu tulemusena, mitte ei tulene püsivast loomusest, mis püsivalt armastust esile kutsub. Sel juhul ei pea armastuse püsivuse tagamiseks õppima armastama mitteomadustepõhiselt. (Sellega ei ole nõus C. S. Lewis ("The Four Loves", Kierkegaard ja Karol Wojtyła.) Soble'i klausli järgi, mis näeb ette armastuse püsivust niikaua, kuni armastatu jääb samaks isikuks, ei ole armastuse omadustepõhisus vastuolus armastuse püsivusega, kui armastus põhineb täpselt nendel moraalsetel ja psühholoogilistel omadustel, mis konstitueerivad armastatu samasuse. (Neera Badhwar, "Friends as Ends in Themselves") Ent armastus põhineb sageli teiste olemuslike ja aktsidentaalsete omaduste segul. Kui muutused armastatus tähendavad tema iseloomu radikaalset muutust, siis kaob armastuse objekt, mitte armastus. Kui muutused on armastatu psühholoogilise potentsiaali teostumine, siis nad kuuluvad tema jätkuva samasuse juurde. Dünaamilise vaate järgi ei jää armastus sel juhul püsima tingimata, vaid ainult juhul, kui armastaja väärtustab neid muutusi. Seega ei taga omadustepõhine armastus alati armastuse püsivust. Ent ka see, kui armastus ei põhine täielikult armastatu omadustel, ei taga armastatu püsivust. Ükskõik millel armastus ka ei põhineks, saab ta olla ainult nii püsiv kui tema alus, ja pole põhjust arvata, et miski muu oleks püsivam alus kui armastatu omadused. Armastuse alus võib olla näiteks armastaja loomus, tema tahe, armastuse käsu täitmine, ent kõik need on teoreetiliselt ebapüsivad, samuti teevad nad armastatu ebakindlaks, sest ta ei saa armastuse tagamiseks ise midagi teha. Inimesed ei pruugi tingimusteta armastuse tõotust täita ja nad kalduma ennast petma, kui nad arvavad, et armastavad tingimusteta.