cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jõelähtme
Ajalugu
Aastast 1506 on teada, et kõik Jõelähtme küla elanikud olid katku surnud. Samal aastal sai Jõelähtme mõisa ja küla omanikuks Jürgen Vitinghof, kes asustas kõik talud uuesti, andes igale talule 1,5 adramaad maad.
Jõelähtme küla, mõis ja veski asusid aastal 1692 vahetult Jägala jõe ääres, paiknedes kahel pool endist Tallinna–Narva teed (Jõelähtme–Kemba tee). Ent vahemikus 1837–1844 küla maad mõisastati ning aastatel 1850 ja 1858 kohta külana enam ei mainitud. Uus Jõelähtme küla tekkis 20. sajandi alguses lääne poole Jõelähtme kiriku juurde. Pärast 1930. aastaid liideti Jõelähtme külaga ka 1920. aastatel mõisa maadele tekkinud Jõelähtme asundus.
Jõelähtme küla oli pikka aega oluline keskus. Aastal 1866 moodustatud pisema Jõelähtme mõisavallaga liideti 1891. aastal suur osa ümbritsevaid valdu ning külast sai uue ühendvalla keskus. Külas asus vallamaja ning tegemist oli piirkonna keskusega ka 1920. ja 1930. aastatel. Seoses kolhooside rajamisega kaotas Jõelähtme küla aga järgnevatel kümnenditel oma tähtsuse suurema keskusena.
Jõelähtme küla lähedale Jõelähtme ja Rebala küla piirialale rajatud uusasumit hakati rahvasuus kutsuma nimedega Männisalu ja Kärmu. Küla territooriumile jääb tänapäeval ka endine Jõelähtme saunaküla Sareta.
Jõesuu (Viljandi)
pisi|Jõesuu vaatetorn Võrtsjärve põhjakaldal Jõesuu oli küla Viljandimaal Kolga-Jaani kihelkonnas. See liideti 1977. aastal Vaibla külaga.
Sealt alalt kulgeb läbi Tartu – Viljandi – Kilingi-Nõmme maantee, mis ületab küla juures Emajõge. Jõel asuvad küla juures 66-meetrine raudbetoonsild (Rannu-Jõesuu sild) ja 90-meetrine teraskaarsild (Jõesuu sild).
Hümn
Hümn (kreeka sõnast ὕμνος (hymnos)) on antiikkirjanduses pidulik laul, mis ülistab kangelasi või jumalaid.
Värssu
Värssu on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa valla idaosas Hellamaa lahe ääres. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Pühalepa valda.
Hümn
Keskajal olid hümnid gregoriuse koraalil põhinevad stroofilise värsstekstiga kirikulaulud, mida ennekõike seostatakse püha Ambrosiusega.
Värssu
Värssu piirneb põhjas Hellamaa, läänes Tempa, lõunas Kerema ja idas Puliste külaga.
Nimi
Paul Ariste pakkus kohanime vasteks sõna "värss" (’noor pull'). Asulat on 1688. aastal esmamainitud nimega Werßi.
Hümn
19. sajandil hakati hümnideks nimetama pidulikke laule, mis väljendavad ja ülistavad rahvuslikku ja riiklikku ühtsust. Näiteks Eesti Vabariigi hümn on Johann Voldemar Jannseni "Mu isamaa, mu õnn ja rõõm", mille viisi autor on soome helilooja Fredrik Pacius.
Värssu
Loodus
Värssu koosseisu kuulub Silmakrassi saar.
Elanike arv
Värssu külas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 10 inimest. Küla kõik elanikud olid eestlased.
Ajalugu
Värssu kuulus ajalooliselt Pühalepa kihelkonda, algul Vaemla ja hiljem Randvere mõisa alla. 1688. aastal elasid alal talunikud Werßi Jörgen ja Werßi Hinrich. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni järgi elasid Randvere külas talunikud Wehrso Matz, Wehrso Greiss ja Wehrso Ado.
1835. aastal oli külas kuus talu, mille elanikud said perekonnanimeks nime Hammer, Harakas (Harrakas), Havi (Hawwy), Kamm, Kimber, Kottri, Müürisepp (Mürisep), Nirk, Peenar (Penar), Reha (Rehha), Sagor (Saggor), Tammik ja Ulmer.
Aastatel 1977–1997 kuulus Värssu koosseisu Puliste.
Taristu
Värssu edelaosa piirneb Heltermaa–Kärdla–Luidja maanteega, kus algab küla edelast loodesse läbiv Värssu tänav. Küla loodeosas on Hilleste–Hellamaa tee. Külas asub Värssu sadam.
Carlo Janka
Janka hakkas FISi võistlustel osalema 2001. aasta lõpus. Esialgu ei saatnud teda edu: sel hooajal jäi tema parimaks tulemuseks 19 FISi sõidult 24. koht (alati ei õnnestunud isegi 100 parima hulka sõita), Šveitsi noorte meistrivõistlustelt 51. ja täiskasvanute meistrivõistlustelt 93. koht (mõlemad suurslaalomis).
Järgmisel hooajal toimus kerge areng. Kohe esimesel FISi võistlusel, kus ta osales, tuli ta 31. ja järgmisel juba 21. kohale (mõlemad slaalomis). Kokku osales ta 30 FISi sõidul ja kevade poole saavutas ta kaks kohta teise kümne lõpus (17. suurslaalomis ja 17. slaalomis). Šveitsi noorte meistrivõistlustel jäi parimaks kohaks 41. nii slaalomis kui suurslaalomis ja Šveitsi meistrivõistlustel 48. koht suurslaalomis.
Rõivastustüli
Rõivastustüli oli konflikt Liivi ordu ja Riia peapiiskopi vahel 14. sajandi lõpust 15. sajandi keskpaigani.
Carlo Janka
Järgmisel hooajal areng jätkus. Juba 2003. aasta lõpus saavutas ta FISi sõidul 10. ja 6. koha. See 6. koht jäigi hooaja parimaks, kuid esikümnesse sõitis ta 32 FISi võistlusel 5 korda (3 slaalomis, 2 suurslaalomis). Parimaks tulemuseks Šveitsi noorte meistrivõistlustelt jäi 11. koht suurslaalomis ja täiskasvanute meistrivõistlustelt 10. koht slaalomis.
Jaunjelgava piirkond
Jaunjelgava piirkond (läti Jaunjelgavas novads) oli 1. järgu haldusüksus Lätis.
Carlo Janka
Järgmisel hooajal saabus Janka läbilöögiaeg. 14. detsembril 2004 saavutas ta FISi võistlusel Laaxis 4. koha, 8. jaanuaril 2005 oli Wengenis esimest korda elus esikolmikus, kiirlaskumise 3., ning 19. jaanuaril võitis FISi võistluse Lenkis. Kokku oli ta hooajal 34 kaasa tehtud FISi võistluses 5 korda esikolmikus. Lenki võit jäi ainsaks FISi raames, aga samal aastal tuli ta Šveitsi noorte meistriks nii kiirlaskumises kui suurslaalomis. Šveitsi meistrivõistlustel oli tema parim koht kiirlaskumises (5.), aga kõige nõrgem oli slaalomi 13. koht ja see näitas stabiilsust. Janka arvati Šveitsi koondisse Itaalias Bardonecchias toimunud juunioride maailmameistrivõistlusteks, kus tema parimaks tulemuseks jäi kiirlaskumise 9. koht.
Rõivastustüli
Rõivastustüli polnud siiski lõppenud, sest 1420. aastateks oli ordu tunduvalt nõrgenenud (Grünwaldi lahingus 1410. aastal oli Preisi orduharu tugevalt lüüa saanud) ja Saare-Lääne ning Tartu tema mõju alt vabanenud. Ka Riias ajasid nimeliselt ordusse kuuluvad piiskopid tegelikult iseseisvat poliitikat ja 1425. aastal loobus uus peapiiskop Henning Scharpenberg ordurüüst, kehtestades taas augustiinliku reegli. Ordu oli aga liialt nõrk, et piiskopi vastu sõtta minna ja pärast pikka vaenutsemist lepiti 1435. aastal, Valga konföderatsiooni loomisel, kujunenud olukorraga. See leppimine jäi siiski lühiajaliseks ja 1440. aastatel püüdis ordu taas peapiiskopkonda oma võimu alla saada. Eriti hakkas selles liinis töötama ordumeister Johann von Mengede. 1448. aastal saigi peapiiskopiks ordumeelne Silvester Stodewescher, kes taastas 1451. aastal ordureegli toomkapiitlis. 1452. aastal sõlmiti ordu ja peapiiskopi vahel ka Kirchholmi leping, millega Riia linn läks mõlema ühisvaldusse. Kuid jätkuvad tülid Riia pärast viisid peapiiskopi ja ordu taas vastuollu ning seda isegi hoolimata Silvesteri ametlikku ordussekuulumisest. 1478. aastal saavutas ordu Silvesteri üle aga otsustava võidu ning alates sellest ajast ei suutnud peapiiskop tegelikult ordule enam tõsist väljakutset esitada. Nõnda oli ka rõivastustüli lõppenud ordu võiduga, kõik järgnevad peapiiskopid kandsid kuni Vana-Liivimaa lõpuni ordurüüd.
Jaunjelgava piirkond
Piirkond moodustati 2009. aastal neljast vallast ja Jaunjelgava linnast. 2021. aastal liideti Jaunjelgava piirkond Aizkraukle piirkonnaga.
Carlo Janka
2005. aasta lõpul saabus edu ka Euroopa karikavõistlustel. Neil oli Janka osalenud kahel eelmiselgi aastal, kuid polnud 40 parema sekka tulnud. 10. detsembril saavutas ta seevastu EK-etapil 9. ja järgmisel päeval samas juba 2. koha (mõlemad suurslaalomis). Kokku saavutas ta 24 EK-etapil 3 esikolmikukohta (2 suurslaalomis, 1 ülisuurslaalomis), võit jäi veel saamata. Seevastu võitis ta 21 FISi sõidul 4 etappi (3 suurslaalomit, sealhulgas mõlemad Laaxi etapid, 1 ülisuurslaalomis). Maailma karikavõistlustel osales ta esimest ja hooaja ainsat korda 21. detsembril 2005 Kranjska Goras suurslaalomis, kuid sõitis rajalt välja. Juunioride MM-il Kanadas Quebecis Mount Saint Anne'is saavutas ta suurslaalomis pronksmedali. Šveitsi meistrivõistlustel jäi parimaks suurslaalomi 8. koht.
Järgmisel hooajal osales Janka 13 FISi sõidul. Neist võitis ta ühe, oma kodus Obersaxenis toimunud suurslaalomi, ja esikolmikus oli veel 4 korda (2 slaalomit, 2 suurslaalomit). EK-sarjas osales ta 27 etapil ja esikolmikusse jõudis 2 korda (2. kohad suurslaalomis ja Alpi kahevõistluses). MK-etappidel osales ta 5 korda, millest 4 katkestas ja lõpuni sõitis üksnes Alta Badia kiirlaskumise (20. koht). Šveitsi meistrivõistlustel saavutas ta 4. koha nii slaalomis kui suurslaalomis.
2007. aasta lõpus hakkas Janka korrapäraselt MK-etappe sõitma. 16 MK-etapist jäid parimateks 3. veebruaril 2008 saavutatud Val-d'Isère'i Alpi kahevõistluse 8. ja Whistleri suurslaalomi 9. koht. Veel osales ta 4 EK-etapil, kus parimaks jäi 9. koht, ja 3 FISi sõidul, kust katkestamise kõrvale tuli 1. koht suurslaalomis ja 2. koht ülisuurslaalomis. Šveitsi meistrivõistlustel tuli esmalt 5. koht ülisuurslaalomis, siis 4. koht suurslaalomis ja lõpuks pronksmedal Alpi kahevõistluses.
Täiskasvanute tippvõistlusel rahvusvahelisel areenil tegi ta esimese võistluse 4. veebruaril 2009 Val-d'Isére'is 2009. aasta MM-il ülisuurslaalomis, kui sai 9. koha. Hilisemad stardid samas olid tal edukamad. Suurslaalomis tuli ta maailmameistriks ja kiirlaskumises sai ta pronksmedali. Šveitsi meistrivõistlustel tuli ta kiirlaskumises 3. ja Alpi kahevõistluses 2. kohale.
Kokku osales ta sel hooajal 27 MK-etapil. Kokku tuli ta 7 korda esikolmikusse, neist 3 korda Alpi kahevõistluses ja 2 korda kiirlaskumises. Esimest korda astus ta poodiumile 29. novembril Kanadas Lake Louise'is, kui oli kiirlaskumises teine. 13. detsembril sai ta Val-d'Isére'i MK-etapil oma esimese võidu, olles parim suurslaalomis. Hooaja kokkuvõttes võitis ta maailma karika Alpi kahevõistluses ja 2010 üldarvestuses.
Järgmisel hooajal osales ta samuti 27 MK-etapil, võitis neist 6 ja ühtlasi maailma karika üldarvestuses. Teisi-kolmandaid kohti tuli 4. Ta sai 21. sajandi esimeseks mäesuusatajaks, kes võitnud ühel nädalavahetusel kolm MK-etappi: juhtus see USA-s Colorados Beaver Creekis, kus ta võitis 4. detsembril 2009 Alpi kahevõistluse, 5. detsembril kiirlaskumise ja 6. detsembril suurslaalomi. Viimane, kes seda suutnud, oli Hermann Maier 2000. aastal.
2010. aasta taliolümpiamängudel Vancouveris osales ta 4 alal ja igalt järgmiselt tuli parem koht kui eelmiselt: ta alustas 11. kohaga kiirlaskumises, järgnesid 8. koht ülisuurslaalomis, 4. koht Alpi kahevõistluses (pärast kiirlaskumist oli 3.) ja 1. koht suurslaalomis.
Maailma karikavõistluste etapivõidud
Carlo Janka on osalenud ( <FONT COLOR=Purple>seisuga 7. veebruar 2015</FONT> ) 212 MK-etapil ja jõudnud poodiumile 24 korda, millest 11 korral kõige kõrgemale astmele.
Christophorus Cellarius
thumb|Christophorus Cellarius Christophorus Cellarius või Christoph Cellarius (kodanikunimi Christoph Keller; 22. november 1638 – 4. juuni 1707) oli saksa ajaloolane, kes on tuntud peamiselt selle poolest, et võttis kasutusele ajaloolise aja jagamise vana-, kesk- ja uusajaks.
Cellariuse isa oli Schmalkaldeni superindendent. Pärast õpinguid sealses koolis täiendas Cellarius end Jena ja Gießeni ülikoolis, õppides idamaiseid keeli, ajalugu, teoloogiat, filosoofiat ja matemaatikat. 1666. aastal sai ta Jenast filosoofiamagistri kraadi ning ta asus järgmisel aastal tööle Weißenfelsi gümnaasiumi professorina, õpetades heebrea keelt ja eetikat. Tänu silmapaistvatele teadmistele ja õpetamisoskusele sai temast 1673. aastal Weimari gümnaasiumi rektor, 1688. aastal sai ta samale ametikohale Merseburgi toomkoolis.
Pärast Halle ülikooli rajamist 1694. aastal sai Cellariusest selle ajaloo- ja retoorikaprofessor. Temast sai ka ülikooli raamatukogu juhataja ning aastatel 1697–1698 oli ta ülikooli prorektor. Lisaks õppetööle tegeles Cellarius ka kirjatööga, peamiselt latinistika ja ajaloo teemadel.
Cellarius andis oma ulatuslikus töös "Historia Universalis" (1702) uue üldajaloo periodiseeringu, jagades selle vana-, kesk- ja uusajaks. Varem oli ajalugu üldiselt periodiseeritud maailmariikide järgnevuse teel. Renessansi ajal oli kasutusele võetud keskaja mõiste, kuid eraldi uusaega ei olnud siis veel eristatud. Cellariuse antud üldine ajalooperiodiseering on kehtima jäänud tänapäevani.
Surnud 1. juunil
''Siin loetletakse 1. juunil surnud tuntud inimesi.
Eun Ji-won
Eun Ji Won (sündinud 8. juunil 1978, korea keeles 은지원) on Lõuna-Korea hiphoplaulja. Ta on olnud ansambli Sechs Kies laulja.
Šveits Eurovisiooni lauluvõistlusel
Šveits on osalenud Eurovisiooni lauluvõistlusel alates esimesest lauluvõistlusest, mis toimus 1956. aastal. Šveits oli esimese lauluvõistluse korraldaja. Riiki esindas Lys Assia, kes lauluga "Refrain" ka lauluvõistluse võitis. Lys Assia esindas Šveitsi ka järgneval kahel aastal, saavutades lisaks 8. ja 2. koha.
1988. aastal Dublinis toimunud lauluvõistlusel esindas Šveitsi Kanada laulja Céline Dion. Dion esitas lauluvõistlusel prantsuskeelse laulu "Ne partez pas sans moi", millega ta tõi Šveitsile ajaloo teise ja senini viimase võidu.
1961. aastal Franca Di Reinzo, 1982. aastal Arlette Zola ja 1993. aastal Annie Cotton viisid Šveitsi kolmandale kohale.
Pärast 1988 aasta võitu on Šveitsi pidanud enamasti leppima tagasihoidlike kohtadega. Riik on jõudnud esikümnesse vaid kolmel korral: 1991, 1993 ja 2005. aastal.
2007. aastal esindas riiki väljaspool Šveitsi tuntud DJ BoBo, kes lauluga "Vampires Are Alive" oli enne võistlust üks favoriite. Kuid Helsingis toimunud poolfinaalis pidi Šveits leppima kõigest 20. kohaga.
Šveits on pidanud leppima lauluvõistlusel viiel korral viimase kohaga. Neist neljal korral on lõpetatud 0 punktiga. Olenemata pidevatest halbadest tulemustest ja Šveitsi ringhäälingule pealsuruvatest soovitustest eemalduda võistlusest pole SRG SSR seda teinud. Ringhääling väidab, et Eurovisioonil osalemine on odavam, kui mõni muu meelelahutusprogramm.
Šveitsil on neli riigikeelt: romaani, prantsuse, saksa ja itaalia. Lauluvõistluse ajaloo jooksul on riiki esindanud 23 prantsus-, 12 saksa-, 9 itaalia-, 6 inglis- ja 1 romaanikeelne laul.
Šveits on puudunud lauluvõistlusest neljal korral. Eelneva aasta halva tulemuse tõttu on Šveits pidanud olema pealtvaataja rollis 1995, 1999, 2001 ja 2003. aasta võistlustel.
Hääletamise ajalugu (1975–2016 finaalid)
Šveits on andnud kõige rohkem punkte järgmistele riikidele:
Šveits on saanud kõige rohkem punkte järgmistelt riikidelt:
Killed by Death
"Killed by Death" on Suurbritannia hard rock ' i ansambli Motörhead laul, mis anti välja 1. septembril 1984 vinüülplaadil singlina koos looga "Under the Knife". Singel jõudis Suurbritannia edetabelis (UK Singles Chart) 51. kohale. Lugu pole ilmunud Motörheadi ühelgi stuudioalbumil, kuid see on kogumikul "No Remorse", mis avaldati 15. septembril 1984.
"Killed By Death" oli esimene lugu, mille mängis sisse Motörheadi uus koosseis: Phil Campbell, Michael Burston ja Pete Gill, kuna varasemast oli bändi jäänud vaid selle liider Lemmy.
"Killed By Death" leidis suhteliselt sooja vastuvõtu televisioonis ja raadios, kuid singli müük ei läinud siiski nii hästi, kui Motörhead lootis ning loo kõrgeimaks kohaks Suurbritannia singlite edetabelis (UK Singles Chart) jäi 51. koht. Loole tehtud videot keeldus MTV aga esitamast, leides, et seal on liigselt põhjendamatut vägivalda. Sellest hoolimata sai sellest Motörheadi üks tuntumaid lugusid, mis oli ka kontsertidel üks enimmängituid.
Kogumikul "No Remorse" oli "Killed by Death" üks neljast uuest loost, kolm ülejäänut olid "Snaggletooth", "Steal Your Face" ja "Locomotive". "Killed by Deathi" lüürikas on palju kasutatud loomade metafoore, eriti palju viidatakse madudele ja teistele roomajatele (sellega ka Motörheadi varasemale loole "Love Me Like a Reptile"), aga ka hundile.
Kaverid
"Killed by Deathi" on mänginud teisedki rokk- ja metal-bändid. Tõenäoliselt kõige tuntuma kaveri on teinud Rootsi hard rock ' i ansambel Crucified Barbara, kelle versioon on ilmunud nende esikalbumil "In Distortion We Trust" (2005).
Fatboy Slim
thumb|Fatboy Slim intervjuul, 2006 Fatboy Slim (kodanikunimega Quentin Leo Cook, tuntud ka kui Norman Cook; sündinud 31. juulil 1963) on Briti muusik.
Tema stiili nimetatakse big beatiks, mis on segu hiphopist, breakbeatist, rokkmuusikast ja R&B-st.
26. strategeem
26. strategeem 36 strategeemist on "ähvarda mooruspuud, kirudes akaatsiat".
Kaudne kriitika.
V 2. (26.) Ähvarda mooruspuud, kirudes akaatsiat
thumb|235px|9. VIII 1945: tuumaseen [[Nagasaki kohal. Ka hoiatusena lähenevas külmas sõjas ...]] 指桑罵槐 (Zhǐ sāng mà huái) Teises sõnastuses Zhǐ-huái mà-liǔ: pidades silmas akaatsiat, riielda pajuga (kuj.: rääkima ümbernurga, viidetega, mitte otse). (On olemas ka väljend: "Näidata hirvele ja nimetada seda hobuseks (kuj.: esitada valget mustana; lollitada; moonutama tõde).)
Teine nimi: Tappes kana hoiatada ahvi.
Liibanoni riigipeade loend
Liibanoni riigipeade loend loetleb iseseisva Liibanoni riigipead. Aastail 1842–1920 kuulus riik Türgi koosseisu ja aastail 1920–1941 oli riik Prantsusmaa mandaatala. 1926 sai ta autonoomia.
26. strategeem
V 2. (26.) Ähvarda mooruspuud, kirudes akaatsiat
Erinevatest näidetes antud stratageemi käsitluse eripärad:
Liibanoni riigipeade loend
Riigipead on toodud kahes tabelis. Esimeses on riigipead alates aastast 1118, mil võimule sai Banu Māni dünastia. Teises tabelis on riigi presidendid alates autonoomia saavutamisest 1926. aastal.
26. strategeem
V 2. (26.) Ähvarda mooruspuud, kirudes akaatsiat
Stratageemi on segi aetud võttega 11. Hoia virsikut, ohverda ploom ehk patuoinaga. (Võtted asuvad nende järjestuses seda ka tagurpidi lugedes samadel positsioonidel.) Sel juhul on viidatud enam sotsiaalse pinge mahalaadimisele. Põhimõttega: "Kõiges on süüdi juudid (või venelased)!" Aga miks mitte setud? Või teise väljendiga rongi kraavimineku kohta: "Kõiges on süüdi rööpaseadja!"
Põhimõtte selgitus
Kui vajalik alam ei ilmuta vastase juuresolekul alluvust, naerab käskude üle ja ei hooli ühestki katsest teda alluma panna, tuleb sihilikult karistada kedagi kõrvalseisjat, et see oleks talle varjatud hoiatuseks. Alluvate pingutusi tingivad autasud ja karistused. See on vajalik eriti tundmatu väehulgaga ringi käies.
"Sunzi:" Kui väejuht räägib sõduritega lahkelt ja arvestavalt, siis kaotab ta oma armee. Kui ta jagab arvestuseta auhindu, siis on armee raskes olukorras. Kui ta on algul julm ja siis kardab oma väge, pole ta sõjakunsti olemust mõistnud."
Võtet kasutatakse ka distsiplineerimaks, kontrollimaks või hoiatamaks teisi, kelle staatus või positsioon välistab neile otsese vastandumise. Analoogiate ja vihjete kasutus ilma otse nimesid nimetamata.
Tour du Midi
See valmis aastal 1967 ning selle kõrgus on 150 meetrit. Hoonel on 38 maapealset ja 3 keldrikorrust ning 11 lifti. 1995–1996 hoone rekonstrueeriti, mille käigus tema välispind kaeti klaaspaneelidega.
26. strategeem
Tsitaat Muutuste raamatust
Lõik 7. Shi (Vägi) kuusjoone kommentaarist “Tuan” kuusjoone otsustele. Viidatakse nõrkade joonte keskel asuvale Vee (oht) kolmjoones olevale kesksele tugevale joonele.
Tour du Midi
Hoones töötavad Belgia pensioni- ja lastetoetuste ametkond, mille jaoks hoone ehitatigi, ning muud ametiasutused. Hoones on töökohti 2500 inimesele.
26. strategeem
Näiteid
Sui dünastia (5 saj.) väejuht Yang Su oli tuntud sõdurite karmilt kohtlemise poolest. Lahingute eelõhtutel korraldas ta äkki oma alluvate vigade uurimisi ning käskis iga kord hukata kümmekond inimest. Seistes hukkamiskohas valataval verisel maapinnal, rääkis ja naeris ta sundimatult. Iga lahingu alguse eel saatis ta sada või paarsada sõdurit ette ülesandega hävitada vaenlase eelrühmad. Kui seda teoks ei tehtud lasi ta hukata kõik rünnakus osalenud. Seejärel saatis Yang Su suurema rühma. Kui seegi ei saavutanud edu, siis lasi ta ka need viimase kui meheni tappa. Pärast seda läks oma väejuhi metsikutest kommetest hirmutatud armee vapralt lahingusse ja võitis. Yang Su ei kaotanud oma elus ühtegi lahingut. (Ent tõsi on seegi, et pärast ta surma tapeti kõik ta pojad.)
Ametnik Gan Mao oli määratud Qini armee väejuhiks ja saadetud ära võtma Yiyangi linna. Kui sõjavägi lähenes Yiyangile, käskis Gan Mao kolm korda rünnakusignaaliks lüüa lahingutrumme, kuid sõdurid ei liikunud paigastki. Üks lähikondlane ütles Gan Maole: "Kui te ei pane sõdureid sõna kuulama, siis olete suures hädas." "Mind määrati väejuhiks, sest ta lubasin valitsejale Yiyangi ära võtta," vastas Gan Mao. "Kui ma homme linna ära ei võta, siis saab see mu hauaks." Siis jagas Gan Mao kõik oma säästud sõdurite vahel. Järgmisel hommikul, kui lahingutrummid taas kõlasid, läksid Gan Mao sõdurid otsustavalt rünnakule ja võtsid Yiyangi linna ära. Sunzi ütles, et isegi naistest ja lastest võib väe teha. Kuningas lasi tal seda oma 180 liignaise peal tõestada. Sunzi pani kuninga kaks lemmiknaist kapteniteks ja selgitas neile, et kui ta trummi lüüakse nii, siis tuleb neil pöörduda paremale ja kui naa, siis vasakule. Ta lasi trummi lüüa, et nad pöörduks paremale aga naised vaid itsitasid. Selgitas neile veel paar korda aga nad itsitasid taas ja taas trummi löömise peale. Sunzi ütles et see on kaptenite viga ja lasi neil pead maha võtta. Siis pani kapteneiks kaks järgmist tüdrukut. Kui nüüd trummi löödi tegid tüdrukud mis vaja. (Ainus Sunzi kohta teada olev lugu Sima Qiani "Shijist".) Näiteks on toodud ka USA Jaapanile tuumapommide viskamist augustis 1945. Seejuures pole täpsustatud kas seoses Jaapani või külmas sõjaga. Tõsi küll Jaapan oli enne seda püüdnud kaks korda algatada alistumistingimustega seotud läbirääkimisi. USA nõudis tingimusteta kapituleerumist. Keisririigi aegses Hiinas polnud kombeks keisreid otse kritiseerida. Kuna keisrit loeti vastutavaks riigis toimuva eest, siis ilmusid keisri kriitikana kroonikatesse kummalised märkused, millega algab ka romaan "Kolmevalitsus". Kuked olevat mingis provintsis munele hakanud. Kuskil olla tagurpidi lendavaid parte nähtud.
Tour du Midi
Ta asub Brüsseli Lõunaraudteejaama lähedal.
Hüperbool
pisi|Funktsiooni graafik (hüperbool) Hüperbooliks (kr hyperbōlē 'suurendus, liialdus') nimetatakse tasandile kuuluvate punktide hulka, mille iga punkti kauguste vahe absoluutväärtus kahest antud punktist, mida nimetatakse fookusteks, on jääv suurus.
Hüperbool on matemaatikas funktsiooni ehk hüperboolfunktsiooni graafik, kus a on suvaline nullist erinev konstant.
Kui parameeter a on positiivne, siis asub hüperbool koordinaatteljestiku I ja III veerandis, aga kui negatiivne, siis II ja IV veerandis. Mida lähemal koordinaatide alguspunktist, seda lähemal paikneb hüperbool koordinaattelgedele.
Kahel hüperboolil ei ole ühiseid punkte (kui nad just ei ühti). Kui kujutada samal graafikul mitut hüperbooli, siis mida väiksem on a absoluutväärtus, seda lähemal asub hüperbool koordinaattelgedele.
Hüperbooli võib vaadelda koonuse lõikena, mille ekstsentrilisus on suurem kui 1.
Värvulised
Värvulised (Passeriformes) on kõige liigirikkam lindude selts.
Sellesse kuulub üle 5000 liigi (eri allikatel 5100–5700), seega enamik maailma linnuliikidest.
Suurem osa liikidest on üsna väikesed. Kõige väiksem on pöialpoiss ja kõige suurem ronk. Enamik värvulistest on laululinnud.
Värvuliste seltsi päritolu oli kuni 20. sajandi lõpuni ebaselge. Mitmeid värvuliste sugukondi grupeeriti vaid välise sarnasuse põhjal, kuid selgus, et paljud neist on kujunenud sarnaseks evolutsiooni käigus. Värvulisi jagatakse kaheks alamseltsiks: Tyranni ja Passeri. Kõik eesti värvuliste sugukonnad kuuluvad alamseltsi Passeri (laululinnud).
Eestis
Eestis esinevad järgmiste värvuliste seltsi kuuluvate sugukondade liigid:
Kuldnokk
Kuldnokk (Sturnus vulgaris) on linnuliik kuldnoklaste sugukonnast kuldnoka perekonnast. Rahvapäraseid nimetusi: kuldnokk, rästas, türgi varblane, puurivarblane, mustmats, tulilind, nõgikikas, kullalind, rootsvarblane, rootsvilistaja, teomees.
Välimus
Kuldnokk on musta läikiva sulestikuga, mida katavad väikesed valged tähnid. Kehapikkus on 21–23 cm, kaal 65–80 g. Maapinnal liigub joostes või astudes (mitte hüpates).
Levila
Kuldnokk on levinud haudelind kogu Euroopas (välja arvatud Pürenee poolsaarel, Lõuna-Itaalias ja Koola poolsaarel), Siberi metsa- ja stepivööndis kuni Irkutskini, Väike-Aasias, Lähis-Idas, Kaukaasias ja Kesk-Aasias (v.a kõrbealad). Eestis on levinud üle kogu riigi, kuigi arvukus on viimase 20 aasta jooksul tugevalt vähenenud. Viimase arvukushinnangu järgi pesitseb Eestis 150 000 – 250 000 paari kuldnokki. Talvel on meil hinnanguliselt 100–2000 kuldnokka.
Kuldnokk on inimese poolt viidud ka Põhja-Ameerikasse, Austraaliasse ja Uus-Meremaale, kus nad on välja tõrjunud kohalikke linnuliike. Põhja-Ameerika kuldnokkade populatsiooni hinnatakse 2 miljonile, neid on lubatud igal ajal tappa. Lääne-Austraalias, kuhu kuldnokad pole veel jõudnud, on valitsus palganud püsivaid patrulle, kes peavad maha laskma kõik kuldnokad, kes sinna üritavad tulla.
Toitumine
Kuldnokk tarvitab nii loomset (putukad ja nende vastsed, ussid, teod jt selgrootud) kui ka taimset toitu (seemned, marjad, taimepungad). Pesitsusajal on valdavalt loomtoiduline.
Pesitsemine
pisi|Kuldnoka munad Kuldnokk elutseb peamiselt kultuurmaastikul, kuid ka igasugustes puistutes. Väldib paksu metsa ja laia avamaastikku. Eelistab segametsa, metsaservi ja puisniite.
Kuldnoka vaenlasteks looduses on pistrikulised ja kakulised, poegadele on ohtlikud varesed ja oravad, ka kärplased. Toob kasu kahjurputukate hävitamisega.
Pesitseb paaridena, kuid väljaspool pesitsusaega tegutseb alati salgati või suurte parvedena. Päevase eluviisiga. Suur hulk kuldnokki pesitseb inimese paigaldatud pesakastides või puuõõnsustes. Pesa asetseb maapinnast kuni 15 meetri kõrgusel. Kurn on täis aprilli lõpuks või mai alguseks ja selles on 4–7 muna. Mune hauvad emas- ja isaslind vaheldumisi, haudumine kestab 13–15 päeva. Mõnikord võivad pesitseda samal suvel ka teist korda. Pojad lennuvõimestuvad kolmenädalaselt.
Ränne
pisi|Kuldnokk Kuldnokk on rändlind. Eestisse saabub juba veebruari lõpus või märtsi alguses. Sügisränne võib alata juba juuli II poolel ja kesta oktoobri lõpuni. Talvitub Lõuna-Euroopas, Põhja-Aafrikas ja Lähis-Idas. Eesti kuldnokad talvitavad peamiselt Hollandis ja Belgias. Üksikud kuldnokad jäävad ka meile talvituma. Suur osa kuldnokki hukkub varakevadel ebasoodsate ilmaolude tõttu või kõrgepingeliinidel või lendamise käigus vastu traate põrkamisel. Rände ajal kogunevad suurtesse parvedesse (erandjuhtudel kuni 1 miljon lindu). Lõuna-Euroopa kuldnokad on enamasti paigalinnud.
Vangistuses on elanud 20-aastaseks.
Linnulaul
Kuldnokk on tuntud imiteerija, tema laul koosnebki jäljendatud häälitsustest ja helidest. Lisaks teiste lindude laulujuppidele ja häälitsustele võib kuldnokk oma laulu tuua ka muid helisid, näiteks kassi näugumist, ukse kriiksumist jm. Kõige aktiivsemaks lauluperioodiks on neil pesa ehitamise aeg aprillis.
Ühes Inglismaa maakohas tehtud uuringu kohaselt võib inimeste antidepressantide (näit Prozac) manustamine ja hilisem transport looduskeskkonda mõjutada lindude sigimiskäitumist paaritumise ajal. British Trust for Ornithology (BTO) longituuduuringud näitavad, et kuldnokkade arvukus Suurbritannias on alates 1970. aastate keskpaigast vähenenud 66 protsenti.
Kajastatavas linnukatses mõõdeti kõigepealt taimedes ja lindude söögis fluoksetiinisisaldus, seejärel manustasid uurijad kinnipüütud kuldnokkadele samas koguses fluoksetiini. Tulemusi analüüsides leidsid uurijad, et sugupooltevaheline atraktiivsus vähenes.
Eesti Jahispordi Liit
Eesti Jahispordi Liit (lühend EJSL) on praktilist jahilaskmist arendav organisatsioon (mittetulundusühing), mis loodi 1997. aastal Jahimeeste Seltsi Jahilaske Föderatsiooni õigusjärglasena.
Eesti Jahispordi Liit on 1997. aastast Federation Internationale de Tir Aux Armes Sportives de Chasse ehk FITASC liige. EJSL tegeleb Eestis jahipraktiliste jahilaskeharjutustega: Sporting, Compak Sporting, Kõrge kukk, Jahikahevõistlus (JKV) ja Eestis veel vähelevinud Helies, St. Hubert jt.
Jahipraktilise jahilaskmise alla kuuluvad ka vint ja sileraudsetest relvadest lastavad jahipraktilised kuuliharjutused liikuvatele ja seisvatele märkidele, näiteks "Jooksev metssiga" lastakse sileraudse relvaga distantsilt 35 meetrit, harjutused JM-1 ... JM-7 ja 50 meetri distantsilt, harjutused VJM-1 ... VJM-4 "Jooksev põder" lastakse vintrelvast 50 ja 100 meetri distantsilt, harjutused JP-1 ... JP-4 – VSS ehk seisvad siluetid lastakse vintrelvast 100-meetriselt distantsilt. Eesti Jahispordi Liit küll omab ja hoiab korras ka järgmisi laskeradu: kaarrada (skeet), kaevikrada (trap), paariskaevikrada (double trap), ja automaatkaevikrada (automatic trap), kuid ei tegele Eestis nende klassikaliste jahilaskmisalade arendamisega – sellega tegeleb Eesti Laskurliit.
1982. aasta Eesti meeste meistrivõistlused rahvusvahelises kabes
'''Eesti meeste 27. meistrivõistlused rahvusvahelises kabes (1982)'''
Eesti 27. meistrivõistlused rahvusvahelises kabes peeti Narvas 15. - 30. maini 1982.
Veski mõis
pisi|260px|Veski mõisa peahoone 2007. aastal Veski mõis (saksa keeles Mühlenhof) oli rüütlimõis Kambja kihelkonnas Tartumaal. Tänapäeval jääb kunagine mõis Kanepi valda Põlva maakonnas.
Ilmar Jaks
Ilmar Jaks (4. aprill 1923 Asuküla vald, Ridala kihelkond, Läänemaa – 1. september 2019 ) oli eesti kirjanik.
Õppis 1949–1953 Uppsala ülikoolis õigusteadust. Töötas Stockholmis Kammerkolleegiumis.
Isiklikku
Tema vennad olid Werner (26. veebruar 1919 – 27. detsember 1992), Uno (23. juuni 1925 – 9. november 2014) ja Sulev (1928–1947). Tema õde oli Ilo Jaks (11. veebruar 1921 – 18. juuli 1964).
Tema esimene abikaasa oli Astrid Kruus (13. oktoober 1929 – 1976) ning teine on prantsuse-vietnami päritolu Ariane Kveld Jaks (sündis 1964), kes on avaldanud mitu prantsuskeelset luulekogu.
Miguel Najdorf
pisi| Miguel Najdorf koos abikaasaga (1950) pisi| Miguel Najdorf (1973) pisi|[[1946. aasta Groningeni maleturniir|Groningeni maleturniiril. Pildil esireas vasakult Aleksandr Kotov, Mihhail Botvinnik, Salo Flohr, kohalik linnapea ja Miguel Najdorf. Tagareas Max Euwe (1946)]]
Miguel Najdorf (poola keeles Mieczysław Najdorf; 15. aprill 1910 Grodzisk Mazowiecki, Varssavi kubermang – 4. juuli 1997 Málaga, Hispaania) oli juudi päritolu Argentina maletaja, rahvusvaheline suurmeister (1950).
Najdorf oli 1930. aastatel Poola tugevamaid maletajaid. 1935. aastal ja 1937. aastal tuli ta Poola võistkonna koosseisus maleolümpial kolmandaks. Augustis-septembris 1939 mängis Najdorf maleolümpial Buenos Aireses Poola meeskonna teisel laual (esimesel laual mängis Ksawery Tartakower). Poola tuli teiseks (edestades kahe punktiga kolmandaks tulnud Eesti võistkonda). Pärast mänge otsustas Najdorf seoses puhkenud sõjaga kodumaale mitte naasta (kodumaale jäänud lähedased – abikaasa, tütar, ema ja neli venda – hukkusid selles sõjas). Kohe pärast maleolümpiat toimunud Buenos Airese turniiril jagas Najdorf esikohta koos Paul Keresega.
Najdorf tuli seitsmel korral Argentina malemeistriks (1951, 1952, 1955, 1960, 1964, 1967, 1975) ja 11 korral võitis või oli kaasvõitja Mar del Plata rahvusvahelise turniiril (1942–1947, 1956, 1959, 1961, 1965, 1969).
Sõjajärgses Euroopas jagas Najdorf 1946. aastal Groningenis tugevakoosseisulise turniiril 4.–5. kohta. Samal aastal Prahas toimunud turniiri Najdorf küll võitis, kuid Nõukogude Liidu ja Ameerika Ühendriikide tippmaletajad jäid turniirile saabumata.
1948. aastal Saltsjöbadenis peetud esimesel tsoonidevahelisel turniiril jagas Najdorf 6.–9. kohta ja pääses 1950. aastal Budapests peetud pretendentide turniirile, kus ainsa esikuuikusse jõudnud läänemaailma maletajana tuli viiendaks. Mängis ka järgmisel pretendentide turniiril 1953. aastal Zürichis (6.–7. koht). 1955. aastal Göteborgis peetud tsoonidevahelisel turniiril jagas Najdorf 12.–13. kohta. 1950. aastal võttis Rahvusvaheline Maleföderatsioon (FIDE) kasutusele rahvusvahelise suurmeistri nimetuse. Naidorf oli üks neist, kes sai selle nimetuse kohe samal aastal.
Võistkondlik esinemine
Najdorf mängis 14 maleolümpial: kolmel korral Poola (1935, 1937, 1939) ja 11 korral Argentina (1950–1956, 1960, 1962, 1966–1970, 1974, 1976) võistkonna koosseisus. Võitnud meeskonnaga neli hõbemedalit (1939, 1950–1952) ja kolm pronksmedalit (1935, 1937, 1962).
Cornelius
Cornelius (ka Kornelius) oli paavst 251–253. Ta oli 21. paavst.
Cornelius oli "Liber Pontificalise" järgi pärit Roomast ja ta oli Castinuse poeg, kes põlvnes traditsiooni järgi mõjukast patriitsisuguvõsast.
Paavstiks saamine ja skisma
Sügisel 249 andis Rooma keiser Decius (249–251) ikalduse ja näljahäda tõttu välja edikti, mis nägi ette ohvritalituste pidamist paganlikele jumalatele. Kuna paljud kristlased keeldusid keisri soovi täitmast, algas nende tagakiusamine ja paavst Fabianus (236–250) oli üks esimesi üleriigilise kristlaste tagakiusamise ohvreid.
Fabianuse surma järel viibis peamine soosik uue paavsti ametikohale preester Mooses vangis, mistõttu valitses kirikut järgmised 14 kuud kolleegium, mida juhtis preester Novatianus. Alles Deciuse surma järel oli võimalik valida uus paavst.
Kuna Mooses oli selleks ajaks surnud, lootis seni kirikut juhtinud Novatianus saada ise valituks, kuid paavstiks valiti 6. märtsil või 13. märtsil 251 hoopis preester Cornelius, kes "Liber Pontificalise" järgi oli ametis 2 (või 3) aastat 2 kuud ja 10 päeva. Novatianus ei leppinud Corneliuse paavstiks saamisega ja ta pühitseti teise piiskopi poolt paavstiks veidi hiljem, millega algas teine kirikulõhe katoliikluses.
Corneliuse ja Novatianuse vahel püsis erimeelsus tagakiusamise ajal usust taganenud kristlaste taaslubamises missale, millele "puhaste" kirikut sooviv Novatianus oli vastu.
Vältimaks anarhiat, oli mõlema jaoks kõige tähtsam leida tunnustust. Cornelius saavutas täieliku tunnustuse alles siis, kui kaks mõjukat piiskoppi: Kartaago piiskop Cyprianus ja Aleksandria piiskop Dionysios asusid teda toetama, mille järel pani Cornelius Novatianuse kirikuvande alla. 251. aasta sügisel peeti Corneliuse eesistumisel Roomas sinod, milles tunnustati usust taganenud kristlaste tagasivõtmist kirikusse pärast patukahetsust. Ehkki Cornelius sai Cyprianusega suhteliselt hästi läbi, pälvis ta suhtlemisel opositsioonilise piiskopi Fortunatusega Cyprianuse hukkamõistu. Antiookia piiskopile Fabiusele saadetud 3 kirjas soovis Cornelius enda tunnustamist ja andis ülevaate kiriku olukorrast Roomas.
"Liber Pontificalise" järgi maeti tema ajal koguduse mõjuka naise Lucina palvel ümber Peetruse ja Pauluse säilmed.
Ta ordineeris 4 presbüterit, 4 diakonit ja 7 piiskoppi.
Surm
252. aasta juunis alustas keiser Gallus (251–253) kristlaste tagakiusamist. "Liber Pontificalise" järgi paavst vahistati ja saadeti Centumcellæsse Rooma lähedal, kus ta sai kätte Cyprianuse saadetud kirja, kes manitses teda kannatustes vastu pidama. "Liber Pontificalis" vahendab lugu, mille järgi keiser sai teada, et Cornelius oli Cyprianuselt kirja saanud ning lasi Corneliuse öösel enda juurde tuua, et temalt saadud kirja kohta aru pärida. Corneliuse tabava vastuse järel lasi keiser teda suu pihta lüüa. Seejärel viidi Cornelius Marsi templisse, keda paavstil tuli austada. Cornelius keeldus Marsi austamast ja suri märtrina, "Liber Pontificalise" järgi hukati ta pea mahalöömise läbi, kuid teda ei mainita varasemates märtrite nimekirjades. "Liber Pontificalise" järgi võttis mõjukas naine Lucina ja Rooma vaimulikud Corneliuse surnukeha ja matsid maha. Corneliuse üle peetud kohtuprotsessi toimumine on ajalooliselt vaieldav. Ta on maetud San Callisto katakombidesse, kust leiti tema ladinakeelne epitaaf.
Katoliku kirikus on Püha Corneliuse mälestuspäev 16. septembril. Tema nimi on missakaanonis.
Corneliuse atribuutidena kujutatakse kolmikristi ja kõverat sarve. Ta on koduloomade ja karja kaitsepühak. Tema poole suunatud palved aitavad kõrvavalu, langetõve, palaviku ja närvihaiguste vastu.
Tema järglaseks sai Lucius I.
Shaanxi
Nimi
Provintsi nimi 陕西 on pinyinis Shǎnxī, ilma toonimärkideta Shanxi. Et see langeb kokku naaberprovintsi Shanxi nimetusega, võeti kasutusele nimekuju Shaanxi.
Ajalugu
1556. aastal toimus maailma ajaloo ohvriterikkaim maavärin, milles hukkus umbes 800 000 inimest.
Haldusjaotus
pisi|Shaanxi ringkonna õigusega linnad Provints jaguneb 10 ringkonna õigustega linnaks:
Rahvastik
2000. aasta rahvaloenduse andmetel moodustasid Shaanxi provintsi elanikest hiinlased 99,5% ja hueid 0,4%.
Postimees
Postimees (aastatel 1857–1886 Perno Postimees, 1948–1990 Edasi) on eesti päevaleht. See on 1857. aastal ilmuma hakanud Perno Postimehe järglane ja loeb oma ilmumise alguseks Perno Postimehe ilmumise algust. See ilmub viis korda nädalas: teisipäevast laupäevani.
Äripäeviti on Postimehe tiraaž ligikaudu 45 800 eksemplari, laupäevase Postimehe (Postimees Nädalavahetus) tiraaž on 56 200 eksemplari. Nädalavahetustel ilmuvad Postimehe vahel ka Postimehe ajakiri Arter ja kultuurilisa Arvamus ja Kultuur. Argipäeviti ilmub Postimehe vahel Eesti suurim maakonnaleht Tartu Postimees, mis levib Tartu- ja Jõgevamaal ning Otepääl. Lisaks ilmub igal neljapäeval Postimehe vahel ka Eesti suurima tiraažiga maaelu kajastav Maa Elu.
Postimehe väljaandja AS Postimees Grupp ainuomanik oli AS Eesti Meedia, mis kuulus 1998–2013 Norra kontsernile Schibsted, 2013. aastast aga Eesti kapitalil põhinevale UP Invest OÜ-le, mille kaudu sai suuromanikuks Eesti ärimees Margus Linnamäe. 2017. aasta aprillis ühendas AS Eesti Meedia endaga mitu tütarettevõtet, sealhulgas ASi Postimees Grupp. 2019. aasta veebruaris nimetati AS Eesti Meedia ümber ASiks Postimees Grupp, selle emaettevõtteks sai uus valdusühing Media Investments & Holding OÜ.
7. novembrist 2005 kuni 29. septembrini 2016 ilmus Postimehe venekeelne väljaanne, mille sisust umbes poole moodustasid tõlked eestikeelsest lehest ja teine pool oli originaalmaterjal. Leht ilmus kaks korda nädalas (teisipäeval ja neljapäeval). 2014. aasta veebruaris liitis Postimees oma venekeelsed väljaanded (venekeelne Postimees, nädalaleht Den za Dnjom ja venekeelse veebiväljaande toimetus) üheks tervikuks. 2016. aasta oktoobrist lõpetas Postimees Grupp paberil ilmuvate venekeelsete ajalehtede Postimees ja Den za Dnjom väljaandmise ning keskendub portaalide rus.postimees.ee, limon.ee ja krasotka.ee arendamisele.
Omanikud ja (pea)toimetajad
Päevalehe Postimees toimetus asub alates 1998. aasta kevadest Maakri tänaval Tallinnas ja ajalehe Tartu Postimees toimetus Tartus Ülikooli tänaval. Varem oli Postimees Eesti suurtest päevalehtedest ainus, mille toimetus paiknes traditsiooniliselt Tartus. Postimeest trükitakse Kroonpressi trükikojas.
Postimehe peadirektor on olnud Toomas Issak ja aastatel 1998–2012 Erik Roose.
2013. aastal müüs Schibsted oma Eesti meediaäri, sealhulgas Postimehe ja trükikoja Kroonpress Eesti Meedia senistele juhtidele, kes kaasasid rahastajana Eesti ravimiärimehe Margus Linnamäe. Ostutehingu tulemusel olid 2013. aasta sügisest Eesti Meedia Grupi uued omanikud 50% ulatuses TAMM Media OÜ ja 50% ulatuses UP Invest OÜ. 2015. aastal müüs Eesti Meedia juhtkond (Mart Kadastik, Meelis Luht, Andres Kull ja Toomas Issak) oma osaluse Eesti Meedias Margus Linnamäele kuuluvale ettevõttele UP Invest.
Ajalugu
Postimeest loetakse kõige vanemaks Eesti ajaleheks. Leht ilmus esimest korda 5/17. juunil 1857 nädalaleht nime Perno Postimees all Johann Voldemar Jannseni juhatusel.
Postimehest ja tema ajaloost on ilmunud mitmeid väljaandeid. Postimehe 50. aastapäeva puhul anti välja ajalehe senist ajalugu puudutav raamat "Postimees 1857–1907", mis trükiti Postimehe tollases trükikojas Tartus 1909. aastal. Raamatust võib leida ajale omase kirjaviisiga järgmised read: "Ajalehe 50. aastane jubileum on tähelepanemiseväärt sündmus, iseäranis meie rahwa seas, kus see leht alguses ainsaks keskkohaks oli, mille ümber rahva hariduslised ja kulturalised püüded arenema ja kosuma hakkasivad. "Postimehe" ajalugu kirjutada, tähendab siis meie tervet uuemat iseseisvat edenemislugu puudutada."
Postimees pidi algul hakkama saama poliitiliselt kitsastes oludes ning algusaastatel oli lehe sisu õpetliku iseloomuga. Alles hiljem ja järk-järgult hakkas ajaleht avaldama ka iseseisvaid poliitilisi artikleid. Kuna lehe asutaja Johann Woldemar Jansen ise oli vaga ristiinimene ja koolimees, oli toonane leht alati vaimulikust õhust kantud ning edastas enamjaolt uudised, mis puudutasid haridust. Esimene ilmunud lehenumber oli kaheveeruline, kaheksa lehekülge pikk ning koos sellega ilmus ka lisaleht, mille pikkus oli kaks lehekülge.
1864. aastal kolis leht Tartusse ning ilmus edaspidi nimega Postimees. Tartu Postimehe asutas küll Johan Voldemar Jannsen, kuid 1884. aastal ostis ühiskonnategelane Karl August Hermann lehe ära ning ühtlasi päästis ka selle tuleviku, sest ajaleht hingitses sel ajal üpris vaevaliselt. Karl August Hermann kolis Tartusse ning hakkas seal 1886. aastal Postimeest päevalehena välja andma. Sel ajal ei olnud iseseisvast poliitikaajamisest ajalehtede juures juttugi. Kodumaast ja isamaa-armastusest sai vaid üldiste kõnekäändudega kõnelda, mida Hermann ka rohkesti tegi. Mõne aastaga õnnestus tal maa ainuke eestikeelne päevaleht muuta edukaks väljaandeks. 1891. aastal sai Postimehest esimene eestikeelne päevaleht.
1896. aastal ostsid ajalehe rahvusmeelsed Tartu haritlased. Toimetaja Jaan Tõnissoni juhtimisel sai Postimehest tähtsaim eesti ajaleht, mis koondas enda ümber selliseid võimekaid kultuuritegelasi nagu August Kitzberg, Anna Haava ja Karl August Hindrey. Jaan Tõnisson oli ajalehe peatoimetaja ka iseseisvas Eesti Vabariigis.
Aastatel 1905–1917 oli ajaleht Eesti Rahvameelse Eduerakonna, 1917–1919 Eesti Demokraatliku Erakonna, 1919–1932 Eesti Rahvaerakonna ja aastatel 1932–1935 Rahvusliku Keskerakonna häälekandja. Üldpoliitilistes küsimustes oli Postimees mõõdukalt liberaalne, pooldades riigi reformimist seaduslikul teel. Moodsatesse ühiskonnaõpetustesse ja revolutsioonilisse töölisliikumisse suhtus ajaleht tõrjuvalt. Kirjandusküsimustes jäi leht konservatiivseks.
1928. aastal kirjutas Rasmus Kangro-Pool: "Kuidas võidaks näit. mujal ettekujutada, et ülikoolilinn ajab läbi ühe ajalehega. Vaimuvabadusest, iseseisva mõtte kasvatamisest, iseteadlikkude kodanikkude kujutamise mõttest jne. võidakse sarnases olukorras palju kõnelda ja sõnu teha, aga see ühe lehe ainuvalitsus kujuneb vaimusuretavaks nähtuseks. Avalikkuse ees on hea vaid see, mis ainuvõimulise ajalehe ringkonnad kuulutavad."
5. oktoobril 1927 andis Karlis Tennisons Postimehele Buddha õnnistuse.
1933. aastal oli Postimehe kirjastusühisusel linna elektrijaamale aastate jooksul tekkinud võlgu üle 5000 krooni ja gaasivabrikule 5522 krooni, mis oli tekkinud peatoimetaja Jaan Tõnissoni erakonnakaaslaste kuulumisel Tartu linnavalitsusse.
17. oktoobril 1933, pärast rahvahääletuse tulemuste teatavakssaamist, põletas Julius Juhkentaal Tartu Vanemuise einelauas Postimehe numbri, pidades ühtlasi kõne, kus ta ütles, et suuril hetkil eesti rahvas on toonud ohvreid ja ka täna on üks selliseid suuri hetki. Täna tuuakse ohvriks "Postimees", milline ohverdamine peab tähendama, et eesti rahvas vabaneb igasugu mustusest.
Ajalehel olid lisad: satiirilisa Sädemed (1905–1934), Lasteleht (1901–1940), Tervis (1903–1931), Elu (1905–1917).
Nõukogude okupatsioonivõim natsionaliseeris Postimehe teiste ettevõtetega ja viimane väljaanne ilmus 27. septembril 1940. Lehe asendas väljaanne Tartu Kommunist. Postimees leht jätkas ilmumist 13. juulil 1941, kui Omakaitse kohalikel salkadel oli õnnestunud vabastada Emajõe lõunapoolne osa kolme päeva varem. Väljastamine käis keset lahingu pidamist lähenevate sakslaste ja taganevate punaväelaste vahel. Taastamine sai alguse 11. juulil 1941, kui Jaan Kitzbergi kutsel Karl August Hindrey, Arno Raag, August Oinas, Arnold Pearand ja Viktor Männiste ilmusid Ülikooli tänava toimetusse.
1. maist 1948 kuni 1990. aastani kandis ajaleht Eesti NSV-s nime Edasi. Ajalehe nimi Postimees taastati 1991. aastal. Samal aastal erastasid ajalehe selle töötajad. Hiljem kaasati investorina Postimehe peatoimetaja Jaan Tõnissoni järeltulija, Šveitsis elav ärimees Heldur Tõnisson. Ajapikku lehe ainuomanikuks saanud Tõnisson müüs selle Norra meediakontsernile Schibsted. pisi|Postimehe endine kontorihoone Tallinnas
1998. aasta kevadel viidi Postimehe toimetus Tartust Tallinna, ajaloolisse majja Tartus Gildi tänaval jäi vaid lisalehe Tartu Postimees toimetus. Kolimisega seoses vahetus ka peatoimetaja. Tollal konkureeris Postimees peamiselt Eesti Päevalehega, hiljem on Postimehe põhikonkurendiks leheturul olnud Õhtuleht ja veebiportaalidest Delfi.
2013. aastal müüs Schibsted oma Eesti meediaäri, sealhulgas Postimehe ja trükikoja Kroonpress Eesti Meedia senistele juhtidele, kes kaasasid rahastajana Eesti ravimiärimehe Margus Linnamäe. Ostutehingu tulemusel olid 2013. aasta sügisest Eesti Meedia Groupi uued omanikud 50% ulatuses TAMM Media OÜ ja 50% ulatuses UPInvest OÜ, juhatuse esimees oli Mart Kadastik. 2015. aastal müüs Eesti Meedia juhtkond oma osaluse Eesti meedias Margus Linnamäele kuuluvale ettevõttele UP invest.
Tiraaž ja lugejate arv
2016. aasta IV kvartali seisuga oli eestikeelse Postimehe paberväljaande lugejaid 176 400, mis tegi Postimehest kõige loetuma ajalehe Eestis. Keskmine tiraaž novembris 2016 oli 56 200. Tartu Postimeest luges iga päev 39 800 inimest, keskmine tiraaž 17 200. Juuni 2016 seisuga jõudis Postimees veebi kaudu 324 995 külastajani kuus ning 189 424 külastajat jälgis Postimeest mobiili vahendusel.
Postimees Nädalavahetuse vahel ilmub Postimehe ajakiri Arter ja kultuurilisa Arvamus ja Kultuur. Argipäeviti ilmub Postimehe vahel Eesti suurim maakonnaleht Tartu Postimees, mis levib Tartu- ja Jõgevamaal ning Otepääl. Lisaks ilmub igal neljapäeval Postimehe vahel ka Eesti suurima tiraažiga maaelu kajastav väljaanne Maa Elu.
Aprillis 2019 oli Postimehe tiraaž 39 600 eksemplari.
Türisalu oja
Türisalu oja asub Türisalu külas Harku ja Lääne-Harju vallas Harju maakonnas.
Postimees
Ajakirjanikud
Postimehes on töötanud paljud Eesti tunnustatud ajakirjanikud ning lehes on tuntuks saanud mitu hilisemat poliitikut, näiteks Riigikogu liige Marko Mihkelson ja välisminister Urmas Paet.
Türisalu oja
Oja pikkus on ligikaudu 2,9 km, valgala pindala 3,1 km². Oja saab alguse Tõlinõmme järvest ning suubub Türisalu pangast läänest mööda joostes Lohusalu lahte. Suudme lähedal asub ojal Türisalu joastik.
Postimees
Veebiväljaanded
Postimees võimaldab oma veebiväljaannetes osale uudistele tasuta juurdepääsu. Postimees Plussi lood on tasulised ja nende lugemiseks tuleb endale teha konto. Uudiseid saab ka kommenteerida. Alates 31. jaanuarist 2016 kaotas Postimees oma kommentaariumis anonüümse kommenteerimise võimaluse.