cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aleksejevka
Aleksejevka on linn Venemaal Belgorodi oblastis, Aleksejevka rajooni halduskeskus. Asub Tihhaja Sosna jõe kaldal, Belgorodist umbes 300 km ida pool.
Linn asutati 1685. aastal, 1954. aastal sai linnaõigused. Linn kuulus 20. sajandi alguseni Voroneži kubermangu.
1829. aastal hakkas kohalik talupoeg päevalilleõli tootma ning sealt levis õlitootmine kogu kubermangu.
2019. aasta alguses oli elanike arv 38 179.
Koolipsühholoogia
Koolipsühholoogia on valdkond, mis rakendab kliinilise ja hariduspsühholoogia põhimõtteid laste ja noorte käitumis- ning õppimisprobleemide diagnoosimiseks ning raviks. Koolipsühholoog suhtleb õpetajate, poliitikute ja teiste vastutavate isikutega haridussüsteemis, kaasates ka lapsevanemaid, et leida ühiseid lahendusi pedagoogilistele, didaktilistele või organisatsioonilistele probleemidele. Koolipsühholoogide haridus sisaldab asjatundlikkust psühholoogias, lapse ja nooruki arengus, lapse ja nooruki psühhopatoloogias, hariduses, peresuhetes ja kasvatusviisides, õppimisteooriates ja isiksuseteooriates. Neil on põhjalikud teadmised efektiivsest juhendamisest ning efektiivselt toimivatest koolidest. Koolipsühholoogid oskavad läbi viia psühholoogilist ja psühhohariduslikku hindamist, nõustamist ja konsultatsiooni ning seda kõike oma elukutse eetiliste, seaduslike ja administratiivsete koodeksite raamides.
Ajalooline taust
Koolipsühholoogia ajalugu ulatub Ameerika psühholoogia algusaega 19. sajandi lõpus ja 20. sajandi alguses. Valdkond on seotud nii funktsionaalse kui ka kliinilise psühholoogiaga, aga kasvas välja funktsionaalsest psühholoogiast. Koolipsühholooge huvitas lapsepõlve käitumine, õppimisprotsess, eluga mitte toimetulek ja ajus aset leidvad düsfunktsioonid. Nad tahtsid mõista käitumise põhjuseid ning nende mõju õppimisele. Koolipsühholoogia on ka kõige varasem näide kliinilisest psühholoogiast algusega umbes 1890. aastal.
Tähtis sündmus tänapäevase koolipsühholoogia rajamisel oli Thayeri konverents, mis toimus 1954. aastal New Yorgis Thayeri hotellis. Selle üheksapäevase konverentsi korraldas Ameerika Psühholoogide Assotsiatsioon (APA) ning selle eesmärgiks oli arendada välja seisukoht koolipsühholoogide rollidest, funktsioonidest ja vajalikust väljaõppest. Konverentsi toimumise ajal oli koolipsühholoogia alles väga noor elukutse ning praktikuid oli umbes tuhat. Koolipsühholoog defineeriti konverentsi lõpuks kui psühholoog, kes on spetsialiseerunud haridusvaldkonda ning omab spetsiifilisi teadmisi laste hindamisest ning õppimisest. Seda teadmist kasutavad koolipsühholoogid, et abistada kooli personali laste elude rikastamisel. Samuti kasutatakse seda teadmist, et aidata identifitseerida ja aidata erivajadustega lapsi. Konverentsil oli arutluse all ka see, et koolipsühholoog peab olema võimeline hindama ja kujundama plaane riskirühma lastele ning muutma paremaks kõigi laste elu koolis. Seega otsustati, et koolipsühholoog peaks osalema ka kooli õppekava koostamisel ja rakendamisel. Samuti jõuti arusaamani, et kuna koolipsühholoogia näol on tegemist spetsiifilise erialaga, peaksid selle ala töötajad olema läbinud vähemalt kaks aastat magistritaseme õpinguid (graduate training program) või koguni nelja-aastase doktorantuuri. ning lisaks praktika selleks, et soodustada eksperimentaalsete teadmiste levikut. Kvaliteetsete kutseesindajate tagamiseks peaks neile rakenduma kindlad nõuded ja standardid.
Thayeri konverents on üks tähtsamaid sündmusi koolipsühholoogia ajaloos, sest just seal loodi algselt koolipsühholoogia sellisena, nagu see valdkond tänapäeval eksisteerib. Enne koolipsühholoogia defineerimist 1954. aastal kasutasid praktikud 75 erinevat ametinimetust. Ühtse definitsiooni ja ametinimetuse kujundamine võimaldas muuta koolipsühholoogia tuntud ning arvestatavaks elukutseks. Sellest alates on oluline, et kõigil koolipsühholoogidel on sama kvalifikatsioon ning sobilik väljaõpe. Nende alusstandardite loomisele pöörati esmakordselt tähelepanu Thayeri konverentsil.
Sotsiaalne reform 20. sajandi alguses
19. sajandi lõpp märkis lastele suunatud sotsiaalsete reformide ajastut. Just nende sotsiaalsete reformide tõttu kujunes vajadus koolipsühholoogi elukutse järele. Need reformid sisaldasid kohustusliku hariduse, alaealiste kohtu ja lapstööjõu seadusi ning ühtlasi suurenes lastele mõeldud institutsioonide arv. Ühiskonnas hakkas muutuma laste nn tähendus – enne olid nad majanduslik tööjõuallikas, aga nüüd muutusid armastuse ja kiindumuse allikaks. Thomas Fagan on öelnud, et peamine jõud, mis tekitas vajaduse koolipsühholoogia järele, oli kohustusliku hariduse seadused. Enne nende seaduste jõustumist lõpetas algkooli vaid 20% kooliealistest lastest ning vaid 8% lõpetasid keskkooli. Kohustuslik kooliharidus tõi endaga kaasa ka vaimsete ja füüsiliste puuetega õpilaste arvu märgatava kasvu ning neile oli vaja alternatiivseid õpetamismeetodeid. Aastatel 1910–1914 loodi Ameerikas nii linna- kui ka maakoolides väikseid klasse erivajadustega lastele. Nende klasside loomisega kerkis esile ka vajadus spetsialistide järele, kes aitaksid välja valida neid lapsi, kes vajavad hariduses eritingimusi. See võis olla üks põhjuseid koolipsühholoogia väljakujunemiseks.
Lightner Witmer
Lightner Witmerit on nimetatud koolipsühholoogia loojaks. Ta oli Wilhelm Wundti ja James McKeen Cattelli õpilane. Kui Wundt oli seisukohal, et psühholoogia peaks tegelema keskmise või tüüpilise sooritusega, siis Cattell rõhutas pigem individuaalseid erinevusi. Witmer järgis Cattelli õpetust ja keskendus iga individuaalse lapse vajaduste tundma õppimisele. Ta avas esimese psühholoogilise ja laste nõustamiskliiniku 1896. aastal Pennsylvania Ülikoolis. Witmeri eesmärgiks oli valmistada psühholooge ette, et abistada haritlastel lahendada laste õppimisprobleeme, sealjuures eriti neid, mis on seotud individuaalsete erinevustega. Witmerist sai nende eriliste laste kaitsja. Ta ei keskendunud mitte niivõrd nende puudustele, kui pigem puudustest ülesaamisele, jälgides pigem positiivseid edasiminekuid, mitte kõike seda, mida nad saavutada ei suuda. Witmer väitis, et tema kliinik aitab "avastada vaimseid ja moraalseid puudujääke ning ravida neid viisil, et neist puudujääkidest saaks üle ning need muutuksid kahjutuks teiste vaimsete ja moraalsete joonte arendamise kaudu". Ta uskus kindlalt, et aktiivne kliiniline sekkumine võib aidata parandada nende laste elu. Kuna Witmer oli oma kliinikuga edukas, nägi ta vajadust suurema arvu spetsialistide järele, kes neid indiviide aidata saaksid. Ta oli seisukohal, et asjatundjad, kes töötavad erikoolides eriliste lastega, vajavad spetsiaalset väljaõpet. Ta pidas vajalikuks "uue elukutse loomist, mis on eriti seotud hariduslike probleemidega, aga mille jaoks on vajalik psühholoogi väljaõpe".
Granville Stanley Hall
Veel üks suurkuju koolipsühholoogia tekke juures oli Granville Stanley Hall. Selle asemel, et vaadata last (nagu Witmer seda tegi), keskendus Hall rohkem eriliste laste vanematele ning õpetajatele ja teistele lastega kokku puutuvatele inimestele. Ta uskus, et psühholoogia võiks panustada koolipsühholoogia administratiivse süsteemi tasemele. Hall lõi lapse uurimisse liikumise, mis aitas kujundada "normaalse" lapse mõiste. Läbi oma uurimuse aitas Hall kaardistada lapse arengu ning ta keskendus keskkonna ja pärilikkuse vastasseisule inimese puudujääkide osas. Halli liikumise peamiseks fookuseks oli siiski eriline laps hoolimata sellest, et ta töötas ebatüüpiliste lastega.
Arnold Gesell
Arnold Gesell oli esimene inimene USA-s, kes sai tiitliks "koolipsühholoog". Ta ühendas lapse uurimise liikumise, kliinilise psühholoogia ning erihariduse. Gesell kombineeris psühholoogia ja hariduse, hinnates lapsi ning tehes ettepanekuid spetsiaalseks õpetamiseks. Ta oli teerajaja tulevastele koolipsühholoogidele.
Gertrude Hildreth
Gertrude Hildreth oli psühholoog Lincolni kooli õpetajate kolledžis ning seejärel Brooklyni kolledžis New Yorgis. Ta on mitmete raamatute autoriks, sh ka esimese koolipsühholoogia raamatu "Psühholoogilised teenused kooliprobleemide jaoks" (1930). Raamatu teemaks on psühholoogia rakendamine koolis tajutud probleemide lahendamiseks. Peamine fookus oli rakenduslikul hariduspsühholoogial, et parandada õppimise tulemusi. Hildreth luges üles 11 probleemi, mida saab lahendada, rakendades psühholoogilisi tehnikaid. Nende hulka kuulusid juhendamisega seotud probleemid klassiruumis, saavutuse hindamine, testitulemuste tõlgendamine, õpilaste gruppidesse jaotamine optimaalsete tulemuste saavutamiseks, kutsenõustamine, õppekava arendamine, eriliste õpilaste uurimine. Hildreth rõhutas koostöö olulisust vanemate ja õpetajatega.
Lisaks on ta tuntud Metropolitani koolivalmidustestide loojana. 1933. ja 1939. aastal avaldas Hildreth vaimsete testide ja hindamisskaalade bibliograafia, mis hõlmas 50-aastast ajavahemikku ning üle 4000 publikatsiooni. Ta kirjutas umbes 200 artiklit ning kokkuvõtet ja tema töö haridusvaldkonnas oli rahvusvaheliselt tuntud.
Ai Xia
pisi|Ai Xia (umbes 1933) Ai Xia (hiina keeles 艾霞; sünninimi Yan Yinan (hiina: 嚴以南) 29. november 1912 Tianjin – 15. veebruar 1934 Shanghai) oli Hiina näitleja ja stsenarist. Ta mängis tummfilmides.
Ta kirjutas stsenaariumi filmile "Kaasaegne naine" (現代一女性; 1933, lavastaja Li Pingqian), milles ise ka peaosa mängis.
Ta sooritas 21-aastaselt enesetapu, kui mürgitas end toore oopiumiga.
Tema elulool põhineb film "Uued naised" (新女性; 1935; lavastaja Cai Chusheng), kus nimirollis on Ruan Lingyu.
Salar de Uyuni
pisi|Vaade Salar de Uyunile kosmosest, ülal vasakul on näha ka [[Salar de Coipasa]] pisi|Kuiv soolaväli Salar de Uyuni (ka Salar de Tunupa) on soolak Boliivia edelaosas. See on maailma suurim soolatasandik; selle pindala on 10 582 km². Soolaväli asub Andide harja lähedal 3656 meetri kõrgusel merepinnast. Soolaväli jääb Potosí ja Oruro departemangu alale.
Tasandikku katab kuni mitme meetri paksune soolakoorik, mille pind on erakordselt tasane. Kogu tasandiku ulatuses on kõrguse erinevused ühe meetri piires. Kooriku all on soolane vesi, mis on ülisuure liitiumisisaldusega. Soolavälja alal peitub 50–70 protsenti maailma liitiumivarudest. Et soolaväli on piisavalt suur, väga sile ja asub pilvitu taeva all, on see ideaalne koht Maa vaatlusteks kasutatavate satelliitide altimeetrite kalibreerimiseks.
Üle soolaku kulgeb peamine Altiplanot ületav marsruut. Tasandikul pesitsevad mitut liiki flamingod.
Loodus
30 000 kuni 42 000 aastat tagasi oli praeguse soolaku ala osa hiiglaslikust Minchini järvest. Sellest kujunes hiljem (eri allikate andmetel 13 000 kuni 26 100 aastat tagasi) 140 meetri sügavune Tauca järv ning seejärel Coipasa järv. Aurumise tagajärjel järve pind aegamööda vähenes ning lõpuks moodustus kaks järve (Poopó järv ja Uru Uru järv) ja kaks soolavälja (Salar de Coipasa ja Salar de Uyuni).
Salar de Uyuni pindala on 10 582 km².
Vihmaperioodil tõuseb Titicaca järve veetase ja temast välja voolava Desaguadero jõe kaudu ka Poopó järve tase. See omakorda ujutab suurveega üle nii Salar De Coipasa kui ka Salar de Uyuni.
Soolaku keskosas on mõned kunagiste vulkaanide tippudest moodustunud saarekesed, mis on tihti kaetud koralle meenutavate fossiilidest ja vetikatest kujunenud moodustistega.
Piirkonna keskmine temperatuur on võrdlemisi ühtlane. Kõrgeim temperatuur on novembrist jaanuarini (kuni 21 °C) ja madalaim juunis (alates 13 °C). Öised temperatuurid ulatuvad −9 kuni 5 kraadini. Suhteline niiskus on väike ja aasta lõikes ühtlane, 30–45%. Sademeid on aprillist novembrini 1–3 mm kuus. Jaanuaris võib sadada kuni 70 mm. Ülejäänud kuudel on aga vihmaseid päevi alla viie.
Taimed ja loomad
Soolaku elustik on napp. Taimedest esinevad valdavalt hiigelkaktused (sealhulgas atakaama siilikkaktus ja Echinopsis tarijensis). Kaktused kasvavad umbes 1 cm aastas ja võivad ulatuda lõpuks 12 meetri kõrguseni. Leidub ka Pilaya ' t, millega kohalikud limaskestapõletikke ravivad, ja puisastrit Baccharis dracunculifolia, millest saadakse põletusmaterjali. Soolakul kasvab ka tšiili hanemalts ja Polylepis rugulosa.
Novembri alguses pesitsevad Salar de Uyunis lõunaflamingod, koldjalg-flamingod ja haruldased lühinokk-flamingod. Kokku elab soolaväljal umbes 80 linnuliiki, sealhulgas sarviklauk, mägi-nösuhani ja puunakoolibri. Imetajatest elab soolaväljadel koerlane Lycalopex culpaeus, "saartel" elavad ka veidi jänest meenutavad viskatšad.
Soolavälja majanduslik tähtsus
pisi|Soolatootmine Soolak sisaldab suures koguses naatrium-, kaalium-, liitium- ja magneesiumkloriidi ning booraksit. Liitium on saadustest majanduslikult olulisim, eriti seoses liitiumakude üha laiema levikuga. Boliivia toodab aastas umbes üheksa miljonit tonni liitiumi. Talle kuulub umbes 43 protsenti maailma liitiumivarudest. ja sellest suurem osa on Salar de Uyunis. Soolakooriku all olevas soolvees on liitiumikontsentratsioon umbes 0,3%. Liitiumi leidub ka veealuse põhja pealmises kihis. Lahusest on liitiumi siiski lihtsam eraldada. Kooriku sisse puuritakse auk ja pumbatakse soolvesi välja. Vedeliku paiknemine on tuvastatud satelliidi Landsat abil, täpsemaks määramiseks tehakse kontrollpuurimised. USA päritolu ettevõte on liitiumitootmisse investeerinud 137 miljonit USA dollarit. Välismaa ettevõtete tegevus on kohalikes pahameelt äratanud, sest nad ei usu, et soolaäri nende heaolu mõjutaks.
Ka Boliivia valitsus ei soosi eriti välisfirmade tegevust ja püüab käivitada oma tehast. Esimene Boliivia tehas avati jaanuaris 2013. Teostunud on veel mõned pilootprojektid, kuid nende käigus on selgeks saanud, et oma jõududega hästi hakkama ei saada. Läbirääkimised rahvusvaheliste koostööpartneritega pole aga erilisi tulemusi andnud. Kaevandamist raskendab asjaolu, et soolaväljad hooajaliselt üle ujutatakse, ka soola transport on problemaatiline, sest puuduvad korralikud teed ja muu infrastruktuur.
Üle soolavälja käib peamine Altiplanot ületav autoliiklus. Üleujutuse ajal ühendus katkeb.
Turism
pisi|Traditsiooniline soolatootmine
Salar de Uyunisse saabub turiste kõikjalt maailmas. Soolaväli paikneb asustusest kaugel ja külastajatele on koha peale ehitatud hotellid. Osa hotelle on ehitatud üleni soolaplokkidest. Esimene selline hotell rajati aastatel 1993–1995. Keset kõrbe ehitatud hotelli jäätmete töötlemine tõi aga kaasa sanitaar- ja keskkonnaprobleeme ja 2002. aastal hotell lammutati. Uued hotellid on ehitatud peamiselt teede äärde soolavälja äärealadele.
Rongide surnuaed
Paari kilomeetri kaugusel Uyunist asub vanade rongide surnuaed. Vanad rööpad viivad kuni asulani. Uyuni oli vanasti raudteesõlm, mille kaudu veeti mineraale Vaikse ookeani sadamatesse. Raudtee ehitasid 19. sajandi lõpus Uyunisse elama asunud Suurbritannia insenerid. 1940. aastatel hakkasid mineraalivarud ammenduma ja palju ronge jäi seisma. Aegamööda kogunes mahajäetud ronge juurde ja paika hakati nimetama rongide surnuaiaks.
Satelliitide kalibreerimine
pisi|Soolaväli vee all Satelliitide kaugusmõõturite kalibreerimiseks on soolaväli ideaalne pind, sest ta on suure ja ühtlase pinnaga ning peegeldab umbes sama hästi nagu jääpind. Et Salar de Uyuni asub merepinnast kõrgel ja selle ümbruses puudub tööstus, on kuivaperioodil taevas soolavälja kohal eriti selge. Ka õhk on kuiv (õhu suhteline niiskus on umbes 30%). Tasast pinda aitavad säilitada regulaarsed üleujutused. Kogu Salar de Uyuni ulatuses on maapinna kõrguse kõikumine vaid umbes üks meeter. Maakeral on vähe kohti, kus pind oleks sama tasane. Pinna albeedo püsib 0,69 juures peaaegu kogu päeva. Tänu neile näitajatele on Salar de Uyuni satelliitide kalibreerimiseks umbes viis korda sobivam kui ookeanipind. Salar de Uyuni abil on ICESat jõudnud kõrgusmõõtmises täpsuseni alla 2 cm.
GPS-i abil on nüüdseks välja selgitatud, et Salar de Uyuni ei ole nii tasane, kui varem arvati. Paljastunud on ka ainult ühe millimeetri kõrgused ebatasasused, mis on tingitud erinevustest aluspinna tiheduses.
Pilte
pisi|vasakul|1000px|Panoraamfoto pisi|vasakul|1000px|[[Incahuasi "saar"]] pisi|vasakul|1000px|Rongide surnuaed [[Uyuni lähedal]]
Karuvälja
Karuvälja oli küla Virumaal. Küla jääb tänapäeval Hirla küla alale. Küla kaotati 1977, mil see liideti Hirla külaga.
Külast on teateid alates 1970.
Saab Automobile
Saab Automobile AB on Rootsis registreeritud autotootja, mis kuulus Hollandi autotootjale Spyker Cars NV. Algselt oli ettevõtte puhul tegemist Svenska Aeroplan Aktiebolageti (hilisema Saab AB) autotootmisüksusega, mis asutati 1945. aastal. Esimeseks müügile tulnud autoks oli Saab 92, mis toodi turule 1949. aastal. Firma kuulus algselt Rootsi kapitalile, kuid ühines 1968. aastal Scania-Vabise kontserniga. vasakul|pisi|200x200px|Saab 900 sedaan Seitsmekümnendate aastate lõpus toodi turule läbi ajaloo parima läbimüügiga Saab 900. Saabist sai turvalisuse etalon autotootmise maailmas. Saab spetsialiseerus turbomootorite kasutamisele, olles esimene auatotootja, kes tõi turbomootorid masstootmisse.
1990. aastal omandas General Motors 50% ettevõtte aktsiatest õigusega ülejäänud aktsiad kümne aasta jooksul välja osta. Need osteti välja 1998. aastal. 2010. aastal müüs General Motors enda finantsraskuste tõttu ettevõtte Spyker Cars NV-le. Vahetult enne müüki jõudis Saab aga autotootmise peatada. 2010. aastal tehas siiski taaskäivitati ja turule tuli lisaks Saab 9-3 seeriale ka uus Saab 9-5.
2011. aastal alustas Spyker Cars läbirääkimisi Hiina firmadega Youngman ja Pang Da Saab Automobile AB müümiseks. 2011. aasta 28. oktoobril allkirjastati vastastikuse mõistmise memorandum, mille kohaselt nõustusid hiinlased tasuma umbes 100 miljonit eurot pankrotiohtu sattunud autotootja omandamiseks. Müügiprotsess peatus 7. novembril, kui Saab Automobile AB endine omanik General Motors vetostas tema poolt Saabi kasutusse antud tehnikapatentide edasiandmise Hiina ettevõtetele. Seejärel peatus autode tootmine uuesti ja firma pankrotistus.
2012. aastal ostis ettevõtte autotootmisosa (varuosi tootnud Saab Parts müügivara hulka ei kuulunud ja jäi laenu tagatisena Rootsi riigi omandisse) osaliselt Hiina kapitalile kuuluv firma National Electric Vehicle Sweden (NEVS).
Kenny Cunningham
Kenny Martin Cunningham Brown (sündinud 7. juunil 1985) on Costa Rica jalgpallur, ründaja.
Ta kuulus Costa Rica koondisse 2013. aasta CONCACAF Gold Cupil.
Nuudsaku oja
Nuudsaku oja on oja Sakala kõrgustiku keskosas, Viljandi maakonnas Viljandi ja Mulgi vallas.
2014.–2015. aasta Balti tsooniturniir males
pisi|[[Igors Kovaļenko, aastatel 2014–2015 toimunud Balti tsooniturniiri võitja]] 2014.–2015. aasta Balti tsooniturniir males oli aastatel 2014–2015 peetud Balti tsooniturniir, maailma karikaturniiri kvalifikatsioonivõistlus males.
Aastatel 2014–2015 toimunud Balti tsooniturniirist, mis koosnes kolmest osavõistlusest, võttis osa 12 maletajat – igast riigist (Eesti, Läti, Leedu) neli mängijat. Mängiti ringsüsteemis tempoga kaks vooru päevas ajakontrolliga 90 minutit partiile pluss 30 sekundit käigule. Turniiri auhinnafond oli 30 000 eurot (igal osavõistlusel 10 000 eurot).
Esimene osavõistlus toimus juunis 2014 Liepājas, teine osavõistlus peeti juunis 2014 Vilniuses ja kolmas osavõistlus jaanuaris 2015 Tallinnas. Kolme etapi koguarvestuses parim pääses tsooniturniiri võitjana mängima 2015. aasta maailma karikaturniirile.
Liepāja osavõistluse lõpptulemused
1. Igors Kovaļenko 8,5 punkti, 2. Arturs Neikšāns 7 p, 3. Aloyzas Kveinys 6,5 p, 4.–5. Šarūnas Šulskis ja Tomas Laurušas 6 p, 6. Kaido Külaots 5,5 p, 7.–9. Ottomar Ladva, Tarvo Seeman ja Toms Kantāns 5 p. Suurmeister Normunds Miezis jagas 3,5 punktiga 11. kohta.
Vilniuse osavõistluse lõpptulemused
1. Kovaļenko 9 p, 2. Šulskis 7 p, 3. Külaots 6,5 p, 4.–7. Ladva, Neikšāns, Miezis ja Kantāns 6 p, 8. Kveinys 5,5 p, 9. Laurušas 4,5 p, 10. Seeman 4 p.
Balti tsooniturniirilt edasipääseja
2014.–2015. aasta Balti tsooniturniiri võitja suurmeister Igors Kovaļenko kvalifitseerus septembris 2015 Bakuus alanud maailma karikaturniirile.
Harilik sitaseen
Harilik sitaseen (Panaeolus fimiputris, ka Panaeolus semiovatus) on kandseente hulka kuuluv seeneliik.
Väike-Kõpu tiik
Väike-Kõpu tiik on tehisjärv Sakala kõrgustiku lääneservas, Viljandi maakonnas Viljandi vallas Väike-Kõpu külas.
Harilik sitaseen
See on üks tavalisemaid Eesti lehikseeni. Esineb väga sageli karjamaadel, niitudel, sõnnikuhunnikutel, paiguti massiliselt.
Väike-Kõpu tiik
Tiigi pindala on 1 ha, valgla suurus 1 km², kõrgus merepinnast 39 m ja kaldajoone pikkus 549 m. Tiik on paisutatud Raudna jõkke suubuvale kraavile ning kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda.
Harilik sitaseen
Harilik sitaseen ei ole söödav. Võib põhjustada psilotsübiinimürgistust.
Tõukeratas
pisi|Tõukeratas Tõukeratas on jalgrattatüüp, millel edasiliikumine toimub ühe jalaga tõugates ja siis pikalt edasi veeredes. Ehituse poolest on tõukeratas palju lihtsam kui jalgratas ning koosneb ainult raamist ja ratastest. Kuna tõukerattal ei ole palju liikuvaid osi, mis ajapikku kuluvad, nagu hammasrattad ja käiguvaheti, on seade vastupidavam ja vajab vähem hooldust. Tõukeratas võib olla kahe, kolme või nelja rattaga ja on valmistatud kas alumiiniumist, terasest, plastikust või titaanist. Tõukeratas on kasutajasõbralikum kui jalgratas, puuduvad liikuvad osad mis võiksid määrida ja lõhkuda riideid. Liiklusseaduse kohaselt loetakse tõukerattal liikuvat liiklejat jalakäijaks.
Ajalugu
pisi|Tõukeratta varajane variant Tõukerataste teadaolev ajalugu Euroopas ja Ameerikas ulatub 100 aastat tagasi, mil algupäraselt valmistati neid käepäraste vahenditega. Esialgu olid need vaid laste mänguasjad, millega mööda tänavaid ringi sõita. Honda arendas sellest ideest 1970. aastatel massiliselt toodetava tõukeratta. Olles Jaapanis edukalt müünud esimesed 2000 testratast, anti toode masstootmisesse 1974. aastal. Pärast seda kogusid tõukerattad populaarsust, olles laste suured sünnipäeva- ning jõulukingi soovid. Tõukeratta tänapäevasem versioon on saanud alguse Soomest. Hannu Vierikko arendas ratast edasi ning 1994. aastast on põhiidee jäänud samaks. H. Vierikko asutas ka organisatsiooni nimega Kickbike Worldwide ltd, mis tegeleb tõukerattaspordi populariseerimise ja arendamisega.
Trikitõukeratas
pisi|Trikitõukeratas Trikitõukerattad on mõeldud spetsiaalselt rambil sõitmiseks ja trikitamiseks. Seega on trikirattad vastupidavad, rasked, pisemate ratastega kui tänavatõukerattad (98–110 mm). Trikirattad on tehtud ühes tükis. Trikirattad pole mõeldud pikemate distantside läbimiseks, puudub igasugune vedrustus. Ei ole soovitatavad alla 8-aastastele lastele.
Trikitõukeratas sai alguse 1996. aastal, kui ettevõte nimega Micro tõi turule esimese kokku volditava tõukeratta, mis oli kerge ja millega oli tänu sellele väga lihtne hüpata. Mõne aasta möödudes saadi aru, et need tõukerattad polnud hüpete jaoks piisavalt tugevad ja sealt sai alguse trikitõukerataste tootmine. Kõige esimesed firmad, kes alustasid tugevamate tõukerataste tootmist olid Razor, Madd Gear ja Grit. Praeguseks on trikitõukeratad palju kergemad, tugevamad ja mugavamad.
Tänavatõukeratas
Tänavatõukerattad on suuremate ratastega kui tänavarattad (120 mm ja üle selle), mis tagab pikema liu tõukamisel. Nad on mõeldud tasasel teel sõitmiseks, mitte trikitamiseks, vastasel juhul nad lagunevad kiiresti. Sobivad hästi pikemate distantside läbimiseks, on reguleeritavad, kergemad ja (olenevalt mudelist) ka kokkupakitavad. Mugavamaks sõiduks on tänavatõukerattal kummist rattad. Alla 8-aastastele lastele ei soovitata.
Maastikutõukeratas
pisi|Matkatõukeratas Maastiku- ehk matkatõukerattad on õhukummidega rattad, millel puuduvad pedaalid ja sadul. Tagumine ratas on pisem või sama suur kui esiratas. Suurem esiratas tagab tõukeratta kergema edasiliikumise ning kergema juhitavuse ja stabiilsuse. Matkatõukeratas on kergem kui tavaline jalgratas. Puuduvad ka jalgrattal olemasolevad hammasrattad ja käiguvahetid, mis muudab matkatõukeratta praktiliselt hooldusvabaks. Sobib sõitmiseks linnas, asfaldil, munakiviteel, kivisel maastikul, liival, mudas ja lumel. On kerged (raam enamasti valmistatud alumiiniumist), sobivad hästi matkadeks.
Lastetõukeratas
Lastetõukerattad on mõeldud pisematele lastele (alates kolmandast eluaastast), on tihti kolme või enama rattaga, mis vähendab kukkumise tõenäosust. On sõitmiseks lihtsad, kerged ja mõõtudelt väikesed.
Palu vald
Palu vald (saksa keeles Pallo) oli vald Järvamaal Peetri kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1892 ja siis liideti see vald Sargvere vallaga.
Pantherophis
Klassifikatsioon
Perekonda Pantherophis klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid :
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Pantherophis seisuga 07.09.2014.
Särevere paisjärv
pisi|Kinnikasvanud Särevere paisjärv 2023. aastal Särevere paisjärv on järv Järva maakonnas Türi vallas Särevere alevikus. Veekogu pindala on 1,3 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 944 m. Järves on üks saar.
Krimūnase vald
Krimūnase vald (läti keeles Krimūnu pagasts) on vald Lätis Dobele piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Dobele linnaga ja Bērze, Auri ning Tērvete vallaga, lisaks veel Jelgava piirkonna Glūda ja Zaļenieki vallaga.
Valla pindala on 70,8 km². 2021. aasta seisuga elas seal 1008 inimest. Valla keskus on Krimūnase küla. Vallavanem on Anita Riekstiņa.
Ajalugu
Valla tänapäevane territoorium on kujunenud Audzi (Neu-Friedrichshof), Bīlasti (Bersemünde) ja Lipsti (Klein-Friedrichshof) mõisade maadele.
Vald on kujunenud aastal 1945 Auri valda moodustatud Krimūnase külanõukogust. Aastal 1954 liideti see Auri külanõukoguga, ent moodustati taas aastal 1971. Toona arvati selle koosseisu Bite külanõukogu Lenini kolhoosi ja Austrumi külanõukogu Krimūnase sovhoosi alad. Aastal 1979 liideti sellega veel osa Dobele ja Austrumi külanõukogudest.
Aastal 1990 moodustati külanõukogust vald. 2009. aastast kuulub vald Dobele piirkonda.
Glūda luteri kirik on muinsusmälestisena kohaliku kaitse all.
Loodus
Valda jääb Gulbji tiik. Suuremad jõed on Auce jõgi ja Bērze jõgi.
Looduskaitse all on Lācīši hiidtamm, Vecmaikužase tamm, Ozoli tamm, Čēmaiši tamm, Degase mõisa tamm, Bištēviņi tamm, Lāčgalvase tamm, Lāmase tamm, Lāmase pärn, Lāmase mänd, Airese tamm ja veel kaks nimetut põlispuud.
Asustus
Aastal 2011 elas vallas 1432 lätlast, 146 venelast, 92 valgevenelast, 28 ukrainlast, 29 poolakat ja 36 leedulast.
Valla keskus Krimūnas on staatusega lielciems ja aastal 2022 oli seal 389 elanikku. Staatusega vidējciems on Akācijas 142 elanikuga aastal 2022 ja Ceriņi 133 elanikuga aastal 2022. Staatusega mazciems on Parūķis 72 elanikuga aastal 2005 ja Degu muiža 10 elanikuga aastal 2005. Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Konna
Konna on kohanimi:
Ilia Smirin
pisi |Ilia Smirin (2007)
1991. aastal repatrieerus ta Iisraeli. Smirin on kolmekordne Iisraeli malemeister (1992, 2002, 2012). 2014. aastal Jerevanis peetud Euroopa meistrivõistlustel sai ta 14. koha.
Smirin sai juulis 1993. aastal Bielis FIDE maailmameistrivõistluste tsoonidevahelisel turniiril 52. koha 74 osavõtja seas ja detsembris 1993 Groningenis PCA maailmameistrivõistluste valikturniiril (54 osavõtjat) 31. koha.
FIDE MM-il 2000. aastal New Delhis (100 osavõtjat, nokautsüsteem) kaotas ta teises ringis Aleksandr Grištšukile. 2002. aastal FIDE MM-il Moskvas sai ta turniiritabelis 11. asetuse. Jõudis kolmandasse ringi, kus kaotas Jaan Ehlvestile.
2002. aastal võitis ta Bieli suurmeistrite turniiri.
Ta on mänginud Iisraeli võistkonna koosseisus 8 maleolümpial (1992–2006).
Pidula vald
Pidula vald (saksa keeles Piddul) oli vald Saaremaal Kihelkonna kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1892 ja siis liideti see vald Kihelkonna vallaga.
Mihkel Lüdigi meeskoor
Mihkel Lüdigi meeskoor on Pärnus tegutsev meeskoor; ühtlasi ainus Pärnu meeskoor.
Koor asutati 22. jaanuaril 1947. 1961 nimetati koor Mihkel Lüdigi nimeliseks.
Koppelseen
Seent on leitud ka Eestist.
Cartoon
Cartoon on Eesti EDM trio, mis loodi 2015. aastal Tallinnas. Trio liikmed on Hugo-Martin Maasikas, Ago Teppand ja Joosep Järvesaar.
2016. aastal võttis Cartoon koos Kristel Aaslaiuga osa Eesti Laul 2016 lauluvõistlusest lauluga "Immortality". Cartoon saavutas finaalis 3. koha, kaotades Jüri Pootsmannile. 2016. ja 2017. aastal nomineeriti Cartoon EMA aasta parima laulu kategoorias 3 laulu eest.
Nende laulud on tuntust kogunud eeskätt tänu YouTube'i videotele, mida on kokku vaadatud üle 850 miljoni korra. Ka Spotifys on neil märkimisväärne arv kuulamisi, üle 500 miljoni. Cartoon on andnud oma laule välja plaadifirmade Liquicity ja NoCopyrightSound's kaudu.
Laulu "I Remember U" videoklipp oli 2016. aastal Eesti vaadatuim muusikavideo YouTube'is.
Cartoon lõpetas tegevuse 2017. aasta augustis, kuid 2020. aastal ansambli tegevus taastati.
Pia-Astrid Ott
Pia-Astrid Ott (7. detsember 1926 Tallinn – 15. aprill 2018 Tartu) oli eesti arst.
1951. aastal lõpetas Pia-Astrid Ott Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna.
Kuni aastani 1992 töötas ta Tartu naha- ja suguhaiguste dispanseris, olles 30 aastat ka labori juhataja. 1960. aastatel alustas Ott tööd süüfilise diagnostikaga. Ta hakkas tegelema tollal harva ette tulnud uuringute – «lasteta abielude proovidega» ehk spermauuringutega, millest sai tema elutöö.
Pia-Astrid Ott kuulus töörühma, mille sihikindel tegevus viis 1995. aastal esimese katseklaasilapse sünnini Balti riikides, samuti oli tal suur roll Balti riikide esimese spermapanga loomisel.
Isiklikku
Tema ema oli laulja Olga Mikk-Krull, isa dirigent ja muusikapedagoog Arkadius Krull. Tema abikaasa oli metsateadlane Paul Ott, nende poeg on hüdrobioloog Ingmar Ott, tütar on meedik Kristi Ott. Ta oli Urmas Oti onunaine.
Minu esimene raamat
"Minu esimene raamat" on algupäraste lastejuttude võistlus, mida korraldavad 2004. aastast Eesti Lastekirjanduse Keskus, ajakiri Täheke ja kirjastus Tänapäev. See on Eestis suurim lastekirjanduse konkurss. Võistluse eesmärk on leida heatasemelist algupärast lugemisvara 5–9-aastastele lastele. Võidutööd ilmuvad kirjastuse Tänapäev raamatusarjas „Minu esimene raamat”.
Võistlusel on esikoha pälvinud Piret Raud, Kristiina Kass, Siiri Laidla, Reeli Reinaus, Juhani Püttsepp, Kairi Look ja Kadri Lepp.
2004
Võistlusele laekus 61 käsikirja. Tulemused selgusid 2004. aasta juunis.
Äramärgitud tööd
2005
Võistlusele laekus 39 käsikirja. Tulemused selgusid 2005. aasta lõpus.
2008
Võistlusele laekus 27 käsikirja. Tulemused selgusid 2008. aasta aprillis.
Äramärgitud tööd
2009
Võistlusele laekus 27 käsikirja. Tulemused selgusid 2009. aasta lõpus. Esikohta otsustati mitte välja anda.
Äramärgitud tööd
2012
Võistlusele laekus 38 käsikirja. Tulemused selgusid 2012. aasta veebruaris.
Äramärgitud tööd
2014
Võistlusele laekus 32 käsikirja. Tulemused selgusid 2014. aasta veebruaris.
Äramärgitud tööd
2015
Võistlusele laekus 38 käsikirja. Tulemused selgusid 2015. aasta juulis.
2017
Võistlusele laekus 33 käsikirja. Tulemused selgusid 2017. aasta juunis.
Äramärgitud tööd
2019
Võistlusele laekus 29 käsikirja. Tulemused selgusid 2019. aasta oktoobris.
Äramärgitud tööd
2021
Võistlusele laekus 34 käsikirja.
Äramärgitud tööd
Kommi
Kommi oli küla Virumaal. Küla jääb tänapäeval Põdruse küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Rakvere kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Põdruse külaga.
Vladimir Smetanin
Vladimir "Voldemar" Smetanin (2. oktoober 1888 Tallinn – 23. september 1945 Karagandõ vangilaager) oli eesti statistik ja õigusteadlane.
Vladimir Smetanin lõpetas 1909. aastal Nikolai Gümnaasiumi Tallinnas, 1909. aastal astus Peterburi ülikooli õigusteaduskonda, mille lõpetas 1913. aastal, sooritades riigieksamid Kaasani ülikoolis samal aastal. Tallinna linna teenistusse asus 1. (14.) septembril 1913. aastal praktikandina Tallinna linnavalitsuse kantseleisse, olles siis lühikest aega linnasekretäri abi, kuni 1. detsembril 1915 linna statistika büroo juhatajaks määrati.
Ta oli Tallinna Linna Statistikabüroo ja Tallinna Perekonnaseisuameti juhataja, riigi statistika nõukogu liige, Eesti Linnade Liidu büroo juhataja, Balti riikide linnade liitude vahelise komitee liige, ning ajakirja Linnad ja Alevid toimetaja, ajakirja Eesti Linnad vastutav toimetaja, aedlinna ehitusühingu Uus Tare juhatuse esimees ja Tallinna Meestelaulu Seltsi liige.
1935. aastast oli ta Eesti-Leedu Ühingu peasekretär. Leedu riik on ta teeneid hinnanud Gediminase 3. (1937) ja 4. klassi ordeniga.
24. veebruaril 1938 anti talle Eesti Punase Risti III klassi teenetemärk, seeria 569.
Tema abikaasa Valesca Smetanina (sündinud Eichfuss) onu oli kindralmajor-meedik dr Martin Jervan.
Hällilaul
pisi|[[William-Adolphe Bouguereau, "Hällilaul" (1875)]]
Hällilaul on hällis olevale lapsele kellegi poolt (nt ema, vanaema) lauldud laul.
Eesti rahvakultuuris arvati, et hällilauluga kaitstakse last halbade jõudude eest. Samuti levis uskumus, et hällilauluga saab lapse elukäiku mõjutada soovitud suunas. Hilisemal ajal on hällilapsele laulmise eesmärk olnud eeskätt uinutamine.
Al Paldrok
Ta on rahvusvahelise performance 'i-grupi Non Grata juhtfiguur.
Elukäik
Al Paldrok on lõpetanud Tallinna Pelgulinna Gümnaasiumi, õppinud aastatel 1988–1994 Tallinna Kunstiülikoolis ja saanud skulptuuri alal magistrikraadi. Täiendanud end Helsingi kunstiakadeemia uue meedia osakonnas (1992–1994) ja Oslo kunstiakadeemias (1995).
Mariazell
thumb|[[Mariazelli basiilika]]
Mariazell on linn (Stadtgemeinde) Austrias Steiermargi liidumaa kaguosas Bruck-Mürzzuschlagi ringkonnas. Tuntud kui talispordikeskus ja palverännakute sihtkoht, asub see 143 km Grazist põhja pool. See asub maaliliselt Salza orus keset Steiermargi Alpide põhjaosa.
See on palverännukoht katoliiklastele Austriast ja naabermaadest. Austuse objektiks on pärnapuusse nikerdatud Neitsi Maarja kuju, mis on tuntud imesid teinud. See toodi kohale 1157. aastal ja on nüüd kaitstud kabelis, mida kaunistavad hõbeesemed ja muud kallid materjalid. Suur kirik, mille osa kabel moodustab, püstitati 1644. aastal väiksema kiriku laiendusena, mille ehitas Ungari kuningas Lajos I pärast võitu Osmanite üle 1363. aastal.
Ajalugu
16. aastaks pKr kasutasid roomlased Halltali ja Traisentali soolateid. Mõnede andmete kohaselt viis Neuhausi rooma tee.
600. aastal võtsid slaavlased avaaride juhtimisel maa oma kontrolli alla, asusid mägipiirkondadesse ja hakkasid põldu harima. Nende rahvaste laienemisest on tingitud ka mõnede linnade ja mägede nimede olemasolu tänapäeval.
1025. aastal kinkis keiser Konrad II oma vennatütrele Beatrixile, kes oli abielus Adalbero von Eppensteiniga, osa Mürztale krahvkonnast. Selle kingitusega tuli kaasa umbes 100 Hubenit, mis kuulusid tulevase Mariazelli turu territooriumile. Selle kingituse üle vaieldi üks aasta, kaasati Reichsgericht ja isegi paavst. Salzburgi peapiiskop Eberhard otsustas 1151. aastal St. Lambrechti kloostri kasuks. Tal lubati kontrollida osa Mariazelli kihelkonna territooriumist ja Aflenzi valdusest. Kuupäev 21. detsember 1157 on maha võetud paavst Hadrianus IV dokumendist, mida traditsiooniliselt tähistatakse endiselt Mariazelli asutamise kuupäevana, kuigi seda ei saa ajalooliselt tõestada.
1157. aastal tuli munk Magnus Neitsi Maarja pärnapuust kujuga Zellertali ja rajas sinna esimese kabeli, mille ümber hiljem linn kasvas. Linna nimi tuleneb kirjeldusest "Maarja kambris", s.t. munga kabelis.
1344. aastal ülendati Mariazell turulinna seisusse.
Aastatel 1340-1380 ehitati kirik gooti stiilis ümber.
1420. aastal tungisid Osmanitürklased esimest korda Mariazelli ning põletasid kiriku ja linna.
1474. aastal laastas linna veel üks tulekahju.
1532. aastal tulid türklased tagasi Mariazelli ja süütasid rohkem maju.
thumb|Gooti portaal thumb|Grazerstraße
1644: abt Benedikt Pierin alustab kiriku "barokseksmuutmist" ja tellimus antakse ehitusmeister Sciassiale. Pärast tema surma jätkasid ehitust mitmed teised töötajad, enne kui see 1780. aastal valmis sai.
1679: keiser Leopold I külastas pühamut ja tema saatjaskonnas olev toapoiss tõi Mariazelli katku. Hirm ja õudus said maad, kui haiguse ohvriks langes 156 linnaelanikku.
1683: Osmanite järjekordsest sissetungist tulenevad hirmud põhjustasid püha kuju ja väärispiltide saatmise St. Lambrechti, kust need hiljem samal aastal tagasi saadeti.
1742: keisrinna andis abt Eugen Inzaghile peaabti privileegid Gollradi ja Aschbachi, samuti Mariazelli malmitöökodade üle.
1782. aastal kirjutas Joseph Haydn Mariazelli basiilika palveränduritele Mariazelli missa. Missa telliti palverändurite palvel sõjaväeohvitseri vahendusel.
1786. aastal saatis keiser Joseph II oma kloostrite kaotamise käigus laiali St. Lambrechti kloostri, kust Mariazelli teenindati. Palverännakud takistati ja hiljem keelati täielikult.
1798. aastal hävitas tulekahju linna; Wiener Straße piirkond sai eriti rängalt kannatada.
1805: Kolmanda koalitsiooni sõjas toimus Mariazelli lahing, kui prantslased tungisid Austriasse.
1809: Seistes silmitsi Prantsusmaa edasitungiga Viienda koalitsiooni sõjas, viiakse kiriku aarded julgeoleku tagamiseks Ungarisse Temesvári. Mõni nädal hiljem saabuvad prantslased Mariazelli. Lahinguoperatsioonid, rekvireerimine ja saagikatkestus viivad nendel aastatel rahvaarvu massilise vähenemiseni.
1816: tekkis suur näljahäda. Ertshertsog Johann tutvustas kartulit ja istutas seda piirkonna vaestele põldudele nälja vastu võitlemiseks.
1827: Mariazelli suurim tulekahju, mis põletas peaaegu kogu linna ja jättis kirikule suuri tulekahjustusi, toimus Hingedepäeval.
1828 - 1832: linn ehitati üles suurte raskuste ja kannatustega.
1892: malmivabriku tühikäigul töötav puurmasin muudeti elektrijaamaks; järgmisel aastal sai Mariazell esimest korda elektrienergiat.
1896: alustati esimese ühisveevärgi rajamist.
Juhan Simmi nimeline meeskoor
Juhan Simmi nimeline meeskoor oli Tartus tegutsenud meeskoor.
Mariazell
Ajalugu
1898: Mariazelli malmitehas suleti.
1907: eelmisel aastal valminud Mariazellerbahn avati ühistranspordiks. Samal aastal ülendati Mariazelli basiilika Basilica Minoriks.
Ridala uus kalmistu
pisi|Ridala uus kalmistu (september 2015) pisi|Ridala uus kalmistu (september 2015) Ridala uus kalmistu on kalmistu Läänemaal Haapsalu linnas Liivakülas. Ajalooliselt jäi kalmistu Ridala kihelkonda.
Juhan Simmi nimeline meeskoor
Koor asutati 1962.
Ridala uus kalmistu
Kalmistu on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks.
Mariazell
Ajalugu
1911: Mariazellerbahn elektrifitseeriti.
Juhan Simmi nimeline meeskoor
Koori dirigent oli algusest kuni aastani 1999 Peeter Lokk.
Mariazell
Ajalugu
thumb|Mälestusmärk Mariazellerbahni ehitajatele thumb|Kalmistu sügavas lumes
1924: Algas esimene festival vastvalminud festivaliteatris.
1925: festivalid saavutasid oma kõrgpunkti. Järgnenud aastatel tõi finantslangus neile lõpu.
1928: gondlist Bürgeralpele sai esimene Austrias ehitatud funikulöör. Samal aastal laiendati veevarustust Student-Quelle ümbrusse.
1945: Punaarmee sisenes Mariazelli ja võttis majutuse 5000 mehele.
1948: Mariazell ülendati linnaks.
1955–1957: toimus kiriku üldine restaureerimine. Neil aastail ehitati ümbersõit ja uus postkontor.
1966: Kremsmünsteri kloostri isad eraldusid Schottenstifti isadest, kes olid Mariazelli kirikliku juhtimise eest vastutanud 1949. aastast. Järgnenud aastatel teostati ulatuslikke restaureerimistöid kirikus, abikloostris ja lähedalasuvas kabelis. Sel ajal ehitati ka uus roosikrantsi tee.
1976: Mariazell sai siseujula ja mõni aasta hiljem Hauptschule laienduse.
1983: paavst Johannes Paulus II külastas Mariazelli. Paavsti altar ehitati peaväljakule. Selle suure sündmuse käigus uuendati kogu linna fassaadi, kujundati ümber peaväljak ja loodi parke.
1990: tänupüha ja vabaduse palverännakud endistest idabloki riikidest tõid Mariazelli 25 000 osalejat.
1992: Kremsmünsteri benediktlased andsid palverännakute hingehoiu kohustuse üle St. Lambrechti asutajakloostri ja emakloostri hoole alla.
2004: Kesk-Euroopa katoliku päev - rahva palverännak Mariazelli tõi üle 100 000 külastaja.
2007: paavst Benedictus XVI külastas Mariazelli, et tähistada Mariazelli pühamu asutamise 850. aastapäeva.
Kultuur ja vaatamisväärsused
thumb|right|150px|Magna Mater Austriae püha pilt
14. ja 15. sajandil ehitatud, kuid suurepärase barokse interjööriga Mariazelli basiilika puhul on kõige tähelepanuväärsemad selle lääneesisel olevad kolm torni. Kirikus asub Magna Mater Austriae ("Austria suur ema") oma nn Gnadenkapelles ("Armu kabel"). Püha pilt on väike Maarja puukuju 13. sajandist, mis on riietatud suurepärastesse rõivastesse ja millel on suur roll paljude Austria katoliiklaste populaarsetes jumalateenistustes.
Transport
Mariazell asub maanteel B 20, mis kulgeb Sankt Pöltenist üle Seebergi sadula Kapfenbergi Mürzi orus. Salza oru kaudu on ühendus itta kas üle Gscheidi Sankt Aegyd am Neuwaldesse, Piestingi orgu ja sealt edasi Viini nõkku (B 21) või üle Lahnsatteli Mürzi orgu ja edasi Mürzzuschlagi (B 23).
Mariazell on ka lõunapoolne lõpp-punkt Mariazelli raudteele, mis on kitsarööpmeline elektriraudtee Sankt Pöltenist. Kuid liini lõpp-peatus Mariazelli raudteejaamas asub linnakeskusest u. 1 km põhja pool. Jaam on lõpp-peatuseks ka Museumstramway Mariazell-Erlaufseele, mis on standardrööpmeline ajalooline aurutrammiliin, mis viib lähedalasuva Erlaufseeni.
Mariazelli lennujaam on erakasutuses lennujaam, mis asub Mariazellist 2 km põhjaloodes.
Adin Ross
Varajane elu
Adin Ross sündis juudi vanematele 11. oktoobril 2000 Floridas Boca Ratonis.Ta kolis lühikeseks ajaks New Yorki, kuid otsustas elada Californias Three Riversis.Ta õppis Woodlake Unioni keskkoolis. Ross tundis voogesituse vastu huvi juba noorest peale ja on teatanud, et jättis keskkooli lõpuballi vahele, et Twitchis voogesitada.
Ross paljastas No Jumper intervjuus Adam22-ga, et 12-aastaselt pussitas teda une pealt vaimselt ebastabiilne sugulane. Rossil oli käel üheksa õmblust, kui sugulane läks enne vaimuhaiglasse viimist vangi.
Karjäär
Ross hakkas oma õe Naomi juures elades regulaarselt Twitchis voogesitama. Ta liitus NBA 2K grupiga Always Excelling ja kohtus selle kaudu Bronny Jamesiga. Ta saavutas populaarsuse, mängides Jamesiga NBA 2K20 ja tehes kihlvedusid teiste striimijate ja YouTube'i kasutajatega. 2020. aastal voogesitas Ross koos Bronnyga, kui kõnega ühines LeBron James, mis hiljem tema Twitterisse üles laaditi. 2020. aasta novembris, olles rahulolematu NBA 2K21 ja selle loojatega, käivitas Ross Twitteri hashtag #make2kfunagain, mis jõudis platvormil kogu maailmas edetabelis esikohale. Umbes samal ajal hakkas Ross korraldama "e-kohtingu" vooge, kus inimesed võistlevad, et leida kohtingut Discordi üle, mis tõi kaasa tema Twitchi konto edasise kasvu.
2021. aasta veebruaris oli ta esimene looja, kes avalikustati kollektiivis Clout Gang 2.0 ja kolis koos FaZe Banksi, Mike Majlaki, Sommer Ray ja RiceGumiga Wizza majja.
4. aprillil 2021 tabas Adin Rossi Twitchi kanalit "bot-rünnak", kus bot-jälgijate sissevoolu tõttu ületas tema jälgijate arv sel ajal 3 miljonit. Enne seda oli Adin oma kanalil juba üle miljoni jälgija kogunud ja TwitchBeati andmetel kogus ühe voo kohta umbes 30 000 otsevaatajat.
Pärast aprillis toimunud poleemikat teatas Ross 2021. aasta mais, et annetab 20% oma Twitchi tuludest heategevuseks. Ta jagas selle nii, et 10% annetati LGBTQIA eesmärkidel heategevuseks ja lubas oma vaatajatel ülejäänud 10% heategevuse üle otsustada. Teises heategevuses 2022. aasta juunis annetas ta 10 000 dollarit striimer Tony "RSGloryAndGold" Winchesterile, kes sel ajal teatas hiljuti oma ajuvähi diagnoosist. Neli kuud hiljem, 12. oktoobril 2022, Winchester suri.
Vaidlused
10. aprillil 2021 keelati Ross Twitchi kasutamisest pärast seda, kui YouTuber Zias vastas telefonikõnele ja nimetas Rossi pededeks. Ross kaitses end keelu eest väitega Twitchi töötajatele, et ta ei öelnud homofoobset solvamist ega osalenud selles. Twitch täpsustas, et selle teabe põhjal lubatakse tal voogesitada. Tema jälgijad hakkasid Twitteris räsimärki #FreeAdin levitama, püüdes Twitchi otsust survestada. Ta oli keelatud kuni 12. aprillini 2021.
Rohkem kui aasta hiljem, 20. aprillil 2022, keelati Ross määramata ajaks "vaenu tekitavate solvangute või sümbolite" kasutamise tõttu. Selle otsuse põhjuseks oli videotõendite kaudu esitatud süüdistus, et Ross kasutas Twitchi striimija YourRAGE otseülekandes homofoobset solvamist. Ta suutis hiljem 2022. aasta juunis voogesitust jätkata.
Ehituse Teadusliku Uurimise Instituut
Ehituse Teadusliku Uurimise Instituut (lühend ETUI või Ehituse TUI) oli aastatel 1946–2000 tegutsenud asutus.
ETUI asutati 1946, kuid tööle hakkas 1947. aastal Tallinnas nimega Eesti NSV Teaduste Akadeemia Ehituse ja Arhitektuuri Instituut. Aastal 1952 nimetati see ümber Ehituse ja Ehitusmaterjalide Instituudiks. Aastatel 1963–1988 oli ETUI Eesti NSV Ministrite Nõukogu alluvuses; seejärel 1988–2000 allus Eesti Ehitusministeeriumile ning tegutses kuni 1991. aastani Tallinnas Suur-Karja tänav 19 hoones.
ETUI peamised töösuunad olid põlevkivituhkbetoonidest ehitusdetailide tehnoloogia, püsivus ja kasutamistingimused, sisepingete ja deformatsioonide määramine betoon- ja raudbetoonkonstruktsioonides, vabariigi asulastiku rekonstrueerimine ning matemaatiliste meetodite rakendamine ehitustegevuse juhtimises. 1969. aastal oli instituudis 152 töötajat, neist 52 teadustöötajat.
Pärast ETUI tegevuse lõpetamist 2000. aastal asutas osa töötajaid osaühingu ETUI BetonTEST.
Eksootiline täht
Eksootiline täht (inglise keeles exotic star) on hüpoteetiline kompaktne astronoomiline objekt, mis koosneb mitte ainult elektronidest, prootonitest, neutronitest ja müüonidest, nagu tavalised tähed ja neutrontähed, vaid ka muud liiki ainetest.
Sellise tähe gravitatsioonilist kokkuvarisemist takistab kõdunud gaasi rõhk või mõni muu kvantefekt.
Eksootilisteks tähtedeks on kvarktähed (koosnevad kvarkainest), samuti tähed, mis koosnevad hüpoteetilistest osakestest, mille olemasolu ei ole tõestatud (näiteks preoontähed).
Eksootiliste tähtedena käsitletakse ka elektronõrka tähte, bosontähte ja Plancki tähte.
Piila vald
Piila vald (saksa keeles Pihla) oli vald Saaremaal Kaarma kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1891 ja siis liideti see vald Loona vallaga.
Jändja paisjärv
pisi|Pärnu jõgi Jändjal vaatega endise paisjärve suunas 2023. aasta suvel Jändja paisjärv oli paisjärv Järva maakonnas Türi vallas Jändja külas.