cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kaar (perekonnanimi)
Statistika
1930. aastate nimede muutmise kampaania käigus võeti Kaar uueks nimeks kokku 83 korral, kui loobuti nimedest Kaarmann neljal, Karlov ja Katmuk kolmel, Blekstein, Golding, Kaber, Kartohvel,	Kertner, Kleemeier, Klemmer ja Moikov kahel juhul, aga ka nimedest Buchfink, Kalbach, 	Karlsbach,	Kennberg, Kiesverk,	Korshunov, Kralle, Krauvärk,	Krischka,	Krünbork, Quarnström, Rabanas jne.
Carl Vilhelm Aagaard
Carl Vilhelm Thor Aagaard (7. august 1877 Kopenhaagen – 1960) oli taani maalikunstnik, graafik ja kirjanik.
Tema vanemad olid kaupmees Daniel Vilhelm Conrad Aagaard ja Kristine Kathrine Christensen.
Aagaard õppis jaanuarist 1895 kuni jaanuarini 1900 Kuninglikus Kaunite Kunstide Akadeemias.
Ta viibis 1900–1901 Berliinis, 1908 Prantsusmaal, Hollandis ja Saksamaal ning 1912 Saksamaal.
Oxelösund
pisi|Vaade õhust Oxelösundi sadamale Oxelösund on linn Rootsis Södermanlandi läänis, Oxelösundi valla keskus.
The Ascension
"The Ascension" (stiliseeritult the_Ascension) on Otepi kolmas stuudioalbum. Album salvestati Piety Streeti stuudios New Orleansis ja Balance'i stuudios Mandevilles Los Angeleses. Esialgu plaaniti album välja anda 20. märtsil 2007 Capitol Recordsi plaadifirma kaudu, aga kuna Capitol ja Virgin Records ühinesid, siis ilmus album 30. oktoobril 2007. 2009. aasta aprillis loobus Otep koostööst selle plaadifirmaga ja kirjutas alla lepingule Victory Recordsiga. Album jõudis Billboard 200 edetabelis 81. kohale ja seda müüdi 10 200 eksemplari.
Oxelösund
Aastal 2005 elas linnas 10 843 inimest. 2010. aasta lõpus oli linnas 10 870 elanikku.
Oxelösundi sadamakohta on kasutatud vähemalt 500 aastat. Linnal on raudteeühendus Rootsi ajaloolise rauamaagipiirkonna Bergslageniga. Suurema osa sadama käibest moodustavad metallitööstuse ja naftatooted.
Carl Vilhelm Aagaard
Aastast 1908 õpetas ta kaunite kunstide akadeemias. Oktoobrist 1924 kuni tagasitõmbumiseni 1940 oli ta seal perspektiivi dotsent.
Oxelösund
Linnas tegutseb muu hulgas metallitööstuse ettevõtteid. Suurim tööandja on SSAB tehas.
Oxelösund kuulub linnade ühendusse Douzelage.
Carl Vilhelm Aagaard
Peale maalikunsti tegeles ta radeerimiskunstiga. Maalimisest ta eemaldus üha rohkem, pühendudes õpetamisele ja kirjutamisele.
Isiklikku
Aagaard abiellus 1. juunil 1906 advokaat Harald Ditlev Klein'i ja Julie Lovisa Dabl'i tütre Marie Kristine Kleiniga (sündis 2. jaanuaril 1884).
Värviline metallurgia
Värviline metallurgia on teadus- ja tööstusharu, mis erinevalt mustmetallurgiast uurib ja töötleb kõiki teisi metalle peale raua ja selle sulamite.
Tiheduse järgi eristatakse kergmetalle (tihedus väiksem kui 5 Mg/m³; nt alumiinium, magneesium, berüllium ja titaan) ja raskmetalle (tihedus suurem kui 5 Mg/m³; vask, plii, kuld, hõbe, koobalt jt). Sulamistemperatuuri järgi eristatakse kergsulavaid (tina, plii, antimon jt) ning rasksulavaid metalle (volfram, molübdeen, tantaal ja nioobium). Värvilisi metalle kasutatakse peamiselt sulameina, kuna nende omadused on oluliselt paremad ja mitmekesisemad kui puhastel metallidel.
1954. aasta ujumise Euroopa meistrivõistlused
1954. aasta ujumise Euroopa meistrivõistlused toimusid Itaalias Torinos 31. augustist kuni 5. septembrini.
8. Euroopa ujumise meistrivõistlusi Itaalia võõrustas teist korda, kakskümmend seitse aastat pärast Bologna võistlusi. Võistlused korraldati 50-meetrises välibasseinis: vettehüppajad kasutasid külgnevat basseini ja 33-meetrises sisebasseinis toimusid veepalli võistlused.
Programmi laiendati kaheksateistkümnele alale, kus uue alana ujuti liblikujumises, ning mehed ujusid 200 m ja naised 100 m. Riikide arvestuses oli paremusjärjestuses parim Ungari. Esmakordselt osalesid meistrivõistlustel NSV Liit ja Ida-Saksamaa, kes domineerisid järgnevatel aastatel Euroopa meistrivõistlustel.
100 m vabalt
Maailmarekord: 54,8 (1954) Dick Cleveland, Euroopa meister 1950: 57,7 Alexandre Jany, <br style="clear:both;" />
400 m vabalt
Maailmarekord: 4.26,7 (1954) Ford Konno, Euroopa meister 1950: 4.48,0 Alexandre Jany, <br style="clear:both;" />
1500 m vabalt
Maailmarekord: 18.19,0 (1949) Hironoshin Furuhashi, Euroopa meister 1950: 19.48,2 Hans-Günther Lehmann, <br style="clear:both;" />
100 m selili
Maailmarekord: 1.02,8 (1954) Yoshinobu Oyakawa, Euroopa meister 1950: 1.09,4 Göran Larsson, <br style="clear:both;" />
200 m rinnuli
Maailmarekord: 2.35,4 (1954) Masaru Furukawa, Euroopa meister 1950: 2.38,6 Herbert Klein, <br style="clear:both;" />
200 m liblikat
<br style="clear:both;" />
4x200 m vabalt
Maailmarekord: 8.29,4 (1952) Wayne Moore, Jimmy McLane, Don Sheff, Dick Thoman Euroopa meister 1950: 9.06,5 Tore Sjunnerholm, Per-Olof Östrand, Olle Johansson, Göran Larsson <br style="clear:both;" />
100 m vabalt
Maailmarekord: 1.04,6 (1936) Willy den Ouden, Euroopa meister 1950: 1.06,4 Irma Heijting-Schuhmacher, <br style="clear:both;" />
400 m vabalt
Maailmarekord: 5.00,1 (1940) Ragnhild Hveger, Euroopa meister 1950: 5.30,9 Greta Andersen, <br style="clear:both;" />
100 m selili
Maailmarekord: 1.10,9 (1939) Cor Kint, Euroopa meister 1950: 1.17,1 Ria van der Horst, <br style="clear:both;" />
4x100 m vabalt
Maailmarekord: 4.24,4 (1952) 24px Ungari Ilona Novák (1.07,8), Judit Temes (1.05,8), Éva Novák (1.05,1), Katalin Szőke (1.05,7) Euroopa meister 1950: 4.33,9 Ans Massaar, Hannie Termeulen, Marie-Louise Linssen-Vaessen, Irma Heijting-Schuhmacher <br style="clear:both;" />
3 m hüppelaud
Euroopa meister 1950: Hans Aderhold, <br style="clear:both;" />
10 m torn
Euroopa meister 1950: Günther Haase, <br style="clear:both;" />
3 m hüppelaud
Euroopa meister 1950: Madeleine Moreau, <br style="clear:both;" />
10 m torn
Euroopa meister 1950: Nicole Pellissard, <br style="clear:both;" />
Veepall
Euroopa meister 1950:  Gerrit Bijlsma, Cor Braasem, Gaston Finee, Joop Gabout, Max Gabout, Henny Keetelaar, Nijs Korevaar, Nico Luchs, Frits Smol, Rudy van Feggelen, Max van Gelder <br style="clear:both;" />
Medalid
Korraldajariik
Suur tulikas
Suur tulikas (Ranunculus lingua) on tulikaliste sugukonda tulika perekonda kuuluv rohttaim.
Taim kasvab madalas vees, kallastel, üleujutatavatel niitudel. Taime leidub Eestis hajusalt.
Uussisserändajad Eestis
Kohanemisprogramm uussisserändajatele
Kõikidel uussisserändajatel, kes on alla 5 aasta Eestis elanud, on võimalus eesti keele ja kultuuriga tutvumiseks võtta osa kohanemisprogrammist. Kohanemisprogramm koosneb lühikestest ja interaktiivsetest inglis- ja venekeelsetest koolitusmoodulitest. Lisaks praktilisele infole on uues keskkonnas toimetulekuks võtmetähtsusega ka kohaliku keele oskus. Seetõttu sisaldab kohanemisprogramm ka A1-taseme eesti keele õpet. Loe rohkem
Soome Õigeusu Kirik
Soome Õigeusu Kirik (soome keeles Suomen ortodoksinen kirkko; rootsi keeles Ortodoxa kyrkan i Finland) on Soomes tegutsev usuühing, osa ülemaailmsest õigeusu kirikust. Kirikusse kuulus 2018. aasta lõpu seisuga umbes 1,1% Soome elanikest (59 560 inimest ).
Soome Evangeelse Luterliku Kiriku kõrval on Soome Õigeusu Kirik teine Soome usuühing, millel on avalik-õigusliku institutsiooni staatus. Kanooniliselt kuulub Soome Õigeusu Kirik autonoomse kirikuna Konstantinoopoli oikumeenilise patriarhaadi jurisdiktsiooni. See on ainus õigeusu kirik, mis kasutab kogu kirikuaasta ulatuses – ka ülestõusmispühade ja nendega seotud liikuvate pühade tähistamisel – uut ehk Gregoriuse kalendrit.
Soome Õigeusu Kiriku pea tiitel on alates 2018. aastast Helsingi ja kogu Soome peapiiskop. Sellel ametikohal on Leo (Makkonen).
Õigeusu saabumisest Soome iseseisvumiseni
pisi|Joensuu Püha Nikolause kirik (valminud 1887), üks uhkemaid õigeusu puukirikuid Soomes
Õigeusk levis tänase Karjala ja Kagu-Soome aladele 11. sajandil Novgorodi vabariigi aladelt. Samal sajandil allutati Karjala territoorium Novgorodi peapiiskopkonnale. Novgorodi misjonärid asutasid tõenäoliselt 12. sajandil Laadoga järve saartele Valamo kloostri ja 14. sajandil Konevitsa kloostri. 1323. aastal sõlmitud Pähkinäsaari rahu Rootsi ja Novgorodi vahel määras kindlaks nende kahe riigi vahelise piiri ning aitas sellega kaasa Soome alade jagunemisele katoliikluse ja õigeusu mõjualadeks. 16. sajandi alguseks oli õigeusk karjalaste seas kinnistunud, kuid vaatamata kiriku vastuseisule oli sellesse sulandunud mitmeid soome muinasusundi elemente.
Kurevere Jaanimägi
Kurevere Jaanimägi (ka: Jaanimägi) on kõrgendik Valga maakonnas Otepää vallas. Kõrgendik on arvele võetud ürglooduse objektina.
Soome Õigeusu Kirik
Õigeusu saabumisest Soome iseseisvumiseni
Stolbovo rahuga 1617. aastal liideti Karjala Rootsi kuningriigiga, kuid selle elanikkonnal võimaldati säilitada õigeusk. Hiljem püüdsid Rootsi võimud siiski eri meetoditega ka Karjala elanikkonda luterlusse pöörata. Seda innustas tagant niinimetatud luterliku ortodoksia levik Rootsi Kirikus ja julgeolekukaalutlused. Karjala õigeusklikke elanikke kohustati osalema luterlikel jumalateenistustel ja õigeusu preestritel lubati tegutseda vaid venekeelse elanikkonna seas. Ingeri superintendendi Johannes Gezelius noorema sõnul oli õigeusk "peaaegu võrreldav pimeduse ja kuradi, türklaste ja paganate usuga".
Turu rahuga 1743. aastal ühendati valdavalt õigeusklikud alad jälle Venemaa võimu alla ja õigeusu kirik positsioon paranes. Kui 1809. aastal läks Fredrikshamni rahuga kogu Soome territoorium Venemaa keisri võimu alla ja moodustati Soome suurvürstiriik, asutati õigeusu kogudused ka Lääne-Soome, muuhulgas Helsingi, Tampere, Turu ja Vaasa linnadesse. 1865. aastast hakati kirikuslaavikeelsete jumalateenistuste kõrval pidama ka soomekeelseid jumalateenistusi. 1892. aastal moodustati Soomes asuvatest õigeusu kogudustest eraldi Viiburi piiskopkond, mis alustas tegevust 1895. aastal. 19. sajandi lõpul püüdis Venemaa kasutada õigeusu kirikut ka venestamise tööriistana, kuid soomekeelne õigeusu vaimulikkond avaldas sellele tugevat vastupanu.
Kurevere Jaanimägi
Kõrgendiku kõrgus on 100 m üle merepinna, suhteline kõrgus (?) on 25 m.
Soome Õigeusu Kirik
Õigeusu kirik iseseisvas Soomes
pisi|Eestlane [[Herman (Aav)|Herman Aav, esimene Soome peapiiskop 1923–1960]]
Soome iseseisvumise järel tunnistas Soome valitsus kohaliku õigeusu piiskopkonna 1918. aastal iseseisvaks, kuid Vene Õigeusu Kirik tunnustas Soome Õigeusu Kirikut autonoomsena alles 1921. aastal. Soome valitsuse kindel soov oli siiski vabastada õigeusu kirik Moskva mõju alt ja seetõttu pöörduti 1922. aastal Konstantinoopoli oikumeenilise patriarhi poole, kes võttis Soome Õigeusu Kiriku juulis 1923 autonoomsena oma kanoonilisse jurisdiktsiooni. Tegelikult oli Soome kirik soovinud küll täielikku kiriklikku iseseisvust ehk autokefaaliat, kuid sellega Konstantinoopolis ei nõustutud.
Oktoobris 1917 toimunud Soome õigeusu kirikukogul oli otsustatud üle minna Juliuse kalendrilt Gregoriuse kalendrile. Hiljem kiitis selle heaks ka Moskva ja kogu Venemaa patriarh. See tekitas aga vastumeelsust mitmetes vene kogudustes ja ka Valamo kloostri munkades, pannes aluse 1920. aastate niinimetatud kalendritülile. Kalendritüli tulemusel lõid osa venekeelseid õigeusklikke Soome Õigeusu Kirikust lahku ning asutasid 1926. aastal Viiburis ja 1927. aastal Helsingis uued kogudused, mis kasutasid edasi vana kalendrit ning läksid Konstantinoopoli patriarhaadi Lääne-Euroopa vene koguduste eksarhaadi otsealluvusse.
1940. aastal kuulus Soome Õigeusu Kirikusse 81 631 inimest.
Sõda ja kanooniline kriis
Soome Õigeusu Kiriku ülesehitusperioodil vallandus ka kanoonilis-poliitiline kriis, kui Vene Õigeusu Kirik püüdis hakata allutama Nõukogude mõjupiirkonda jäänud riikide õigeusu kirikuid endale. Nii nõuti ka Soome kirikult naasmist Moskva ja kogu Venemaa patriarhi kanoonilisse jurisdiktsiooni. Valamo ja Konevitsa kloostrid läksidki üle Moskva patriarhaadi alluvusse hoolimata Soome kiriku juhtkonna vastuseisust. Soome õigeusklike enamus oli siiski jurisdiktsiooni muutmise vastu ja sai toetust ka Konstantinoopoli patriarhaadilt. 1955. aastal langetas Soome Õigeusu Kiriku kirikukogu lõpliku otsuse, mille kohaselt ei olnud kiriku kanoonilise staatuse muutmiseks mingit alust. Kui Nõukogude Liidus algas 1950. aastate teisel poolel uus kirikuvastane võitlus, loobus Vene Õigeusu Kirik oma senistest pretensioonidest, tunnistas Soome kuulumist Konstantinoopoli patriarhi võimu alla ja tagastas ka omavoliliselt Moskva alla üle läinud kloostrid.
Õigeusu kiriku lähiajalugu
pisi|Kaasaegne õigeusu kirik Tapiolas (valminud 1998)
Teise maailmasõja järel vähenes õigeusu kiriku liikmeskond pikki aastaid, vahel isegi mitmesaja inimese võrra aastas, sest luterlaste ja õigeusklike abiellumisel läks sageli õigeusklikust abikaasa üle luteri kirikusse ja seal ristiti ka abielust sündinud lapsed. Sageli oli selle taga ühiskondlik surve. Kuni 1970. aastateni moodustasid õigeusklike enamuse Soomes inimesed, kes pärinesid vene, karjala või saami perekondadest.
1969. aastal võeti vastu uus kirikuseadus, mis kehtis kuni jaanuarini 2007.
1970. aastatel olukord muutus, õigeusu tuntus ja maine soomlaste seas paranesid. See tulenes nii soome rahvusluse kui ka luterliku identiteedi muutustest 1960.–1970. aastatel. Liikmeskond küll esialgu veel kahanes, kõige vähem liikmeid oli õigeusu kirikus 1990. aastal (55 924 inimest). Edaspidi liikmeskond kasvas, eelkõige just (Venemaalt lähtuva) immigratsiooni tulemusel.
1980. aastal moodustati Oulu läänis asuvatest kogudustest kolmanda piiskopkonnana Oulu piiskopkond, kuigi suurem osa kiriku liikmetest elavad tänapäeval Lõuna-Soomes.
1990. aastatel ja 2000. aastatel on kirikuelus seoses muutustega ühiskonnas teravamalt üles kerkinud sotsiaalküsimused. Koos teiste õigeusu kirikutega on pööratud suurt tähelepanu naiste rollile kirikus. 1998. moodustati Soome Õigeusu Kirikus alaline naiste töögrupp, kuhu kuuluvad peapiiskop ja neli õigeusklike naiste esindajat. Homoseksuaalsuse ja samasooliste abielu teema on samuti kerkinud õigeusu kontekstis päevakorrale, eriti seoses sellesisuliste debattidega Soome avalikus elus ja luterlikus kirikus, kuid siin on Soome Õigeusu Kirik alati rõhutanud kiriku traditsioonilist õpetust seksuaalsusest ja abielust. Üldiselt ei ole see aga teema, mille analüüsi ja käsitlusega Soome Õigeusu Kirik aktiivselt tegeleks.
2010. aastate teises pooles hakkas kiriku liikmeskond taas vähenema. Kui 2014. aastal oli kirikus veel üle 61 000 liikme, siis 2018. aasta lõpuks oli nende arv 59 560. 2018. aasta kestel vähenes liikmeskond 626 inimese võrra. Suurenes ka kirikust lahkunud inimeste arv, neid oli kokku 981. Samal ajal liitus kirikuga 882 inimest. Kiriku liikmeskond vananeb ja 2018. aastal ületas matuste arv ristimiste arvu enam kui kolmekordselt.
Riiklik kirikuõigus
pisi|Õigeusu kirikut puudutava seadusandluse üks alusepanijaid, keeleteadlane ja poliitik [[Eemil Nestor Setälä]]
Soome Õigeusu Kiriku õigusliku staatuse määratleb 1. jaanuaril 2007 jõustunud "Õigeusu kiriku seadus", mille kohaselt on kiriku aluseks "Piibel, traditsioon, õigeusu kiriku dogmad, kaanonid ja muud kiriklikud juhised". Seadus sätestab, et Soome Õigeusu Kirik on peapiiskopkond, mille haldusalaks on Soome Vabariigi territoorium. Seadus annab kirikule õiguse teha selle ja muude kirikuelu puudutavate õiguslike dokumentide muutmiseks ettepanekuid. Kui seadusesse tehakse muutusi riigipoolselt, on riigil kohustus kuulata ära kiriku seisukoht kavandatavate muudatuste osas. Erinevalt Soome Evangeelsest Luterlikust Kirikust ei ole Soome Õigeusu Kirikul õigust ise algatada kirikut puudutavaid õigusakte. Võrreldes eelmise, 1969. aasta kirikuseadusega andis uus seadus kirikule senisest rohkem vabadust oma struktuuri kujundamisel ja moodustas uue institutsioonina piiskopkondade nõukogud.
Täpsemalt on kiriku juhtimise ja korralduse alused sätestatud kirikukogu vastu võetud põhimääruses.
Soome Õigeusu Kiriku liikmed on kohustatud tasuma sarnaselt Soome Evangeelse Luterliku Kiriku liikmetega kirikumaksu, mida kogub kiriku nimel riik. Kirikumaksu üksuseks on kogudus, just kogudustele maksab riik igakuiselt välja kogutud kirikumaksu summad. Nendest maksutuludest makstakse muuhulgas preestrite ja teiste kirikuteenijate palgad. Lisaks toetab riik kiriku ühiskondlike funktsioonide täitmist, nagu surnuaedade haldamine ja kultuuriväärtuslike kirikuhoonete korrashoidmine.
Kiriku keskvalitsus
pisi|Helsingi ja kogu Soome peapiiskop Leo
Kiriku kõrgeim seadusandlik organ on kirikukogu, kuhu kuuluvad ametikoha järgi kõik Soome Õigeusu Kiriku piiskopid ja valitavad liikmed: 11 vaimulikkonna esindajat, 3 koorijuhtide esindajat ja 18 ilmikute esindajat. Kõik kolm rühma (vaimulikud, koorijuhid, ilmikud) valivad oma esindajad eraldi ja kellelgi ei ole õigust osaleda rohkem kui ühe rühma esindajate valimistel. Kirikukogu valitud liikmete volitused kestavad kolm aastat. Kirikukogul on õigus otsustada kiriku kanooniliste suhete üle, teha ettepanekuid kiriku tegevust puudutavate õigusaktide muutmiseks, võtta vastu kiriku põhimäärus ja teha sellesse muudatusi, väljendada kiriku ametlikku seisukohta kirikule olulistes küsimustes, moodustada ja likvideerida piiskopkondi, valida piiskoppe ja kirikuvalitsuse liikmeid, võtta vastu kiriku eelarve ja kinnitada majandusaruanne, teostada üldist kontrolli ja järelevalvet kiriku tegevuse üle. Kirikukogu koguneb korraliselt igal aastal, lisaks on võimalik seda ka erakorraliselt kokku kutsuda.
Kõik Soome Õigeusu Kiriku piiskopkondade piiskopid moodustavad piiskoppide kogu. Piiskoppide kogu ülesandeks on kinnitada piiskoppide ja abipiiskoppide valimiste tulemused, pühitseda piiskopid ametisse, kiita heaks ja kinnitada teenistusraamatud, korraldada kiriku välissuhtlust ning peatada vaimulike volitusi või heita vaimulikke vaimulikuseisusest välja. Samuti peab piiskoppide kogu tagama, et kirikukogu ja kirikuvalitsuse otsused vastaksid õigeusu kiriku õpetusele ja kaanonitele.
Kirikupea on alates 1. jaanuarist 2018 Helsingi ja kogu Soome peapiiskop, enne kandis kirikupea Karjala ja kogu Soome peapiiskopi tiitlit. Peapiiskop on küll kiriku kanooniline ja administratiivne juht, kuid kelle individuaalne otsustusõigus on minimaalne. Sarnaselt teiste piiskoppidega valitakse kirikupea kirikukogul, kuid erinevalt teistest piiskoppidest peab sellele ametikohale valitud isik saama heakskiidu ka Konstantinoopoli patriarhilt. Ajalooliselt vajas peapiiskopi kandidaat ka Soome presidendi nõusolekut, kuid täna kehtiv kirikuseadus seda enam ette ei näe.
Kiriku igapäevast juhtimist teostab kirikuvalitsus, mille liikmed on kõik kiriku piiskopid ning kirikukogul kolmeks aastaks valitavad neli liiget, kellest üks peab olema tegevvaimulik ja üks kohtunikueksami sooritanud jurist.
Piiskopkonnad
pisi|Soome Õigeusu Kiriku piiskopkonnad ja kogudused
Soome Õigeusu Kirikus on kokku kolm piiskopkonda. Iga piiskopkonda juhib piiskop, kelle juures tegutseb abistava organina piiskopkonna nõukogu. Piiskopkonna nõukogusse kuuluvad piiskop, kõigi piiskopkonna koguduste esipreestrid, kõigi piiskopkonnas asuvate kloostrite ülemad ja koguduse juhtorganite esindajad. Otsevalimistel kedagi piiskopkonna nõukogusse ei valita.
Karjala piiskopkond
Piiskopkonna keskus on tänapäeval Kuopios, enne Teist maailmasõda asus see Sortavalas. Piiskopkonnas on 45 preestrit ja 20 diakonit, kes teenivad 9 kogudust ning umbes 80 kirikut ja kabelit. Sellesse piiskopkonda kuuluvad ka mõlemad Soomes asuvad õigeusu kloostrid.
Sellesse piiskopkonda kuuluvad järgmised kogudused: Iisalmi, Ilomantsi, Joensuu, Jyväskylä, Kuopio, Nurmes, Rautalampi, Taipale, Varkaus.
Helsingi piiskopkond
pisi|Helsingi Uspenski katedraal (ehitatud 1862–1868)
Viļaka piiskopilinnus
pisi|Vapp Vilaka piiskopilinnus (eestipäraselt ka Viljaka, läti Viļaka, Marienhauzena, latgali Vileks, saksa Villack, Marienhausen, vene Виляка) asub Ida-Lätis, Vilaka piirkonnas (Viļakas novads) , Vilaka linnas oleva Vilaka järve (Viļakas ezers) saarel ja see oli kõige idapoolsem Riia peapiiskopkonna linnus ja üks idapoolsemaid Vana-Liivimaal üldse. Ta ei olnud siiski peapiiskopkonna linnuste seas tugevamate hulgas ja tõenäoliselt allus lääne pool asuvale järgmisele – Kulna (Gulbene) linnusele.
Soome Õigeusu Kirik
Helsingi piiskopkond
Helsingi piiskopkond moodustati pärast Teist maailmasõda endise Viiburi piiskopkonna asemele. Selle piiskopkonna pea kandis kuni 2018. aastani tiitlit Helsingi metropoliit. 1. jaanuarist 2018 ühendati Helsingi piiskopkonna juhtimine kogu Soome Õigeusu Kiriku juhtimisega ja seoses sellega sai piiskopkonna juhi uueks tiitliks Helsingi ja kogu Soome peapiiskop.
Piiskopkonna peakirik on Helsingi Uspenski katedraal. Piiskopkonnas töötab 71 preestrit ja 29 diakonit, kes teenivad kokku 8 kogudust ning 40 kirikut ja kabelit.
Viļaka piiskopilinnus
Linnus asutamisest Liivi sõjani
XIII sajandi algul oli Vilakas muinaslinnus või maalinn ja see oli osaliselt läänemeresoomlastega asustatud Atsele maakonna lõunaosa Purnava (Pornava) kihelkonna keskuseks. Purnava tähendab läti keeles turuplatsi.
Cecil Aagaard
Cecil Aagaard (18. september 1916 Larvik – 19. detsember 1984) oli norra džässlaulja ja orkestrijuht, üks kløverjazz ' i esitajaid.
Viļaka piiskopilinnus
Linnus asutamisest Liivi sõjani
1293 on dokumentides mainitud "homiku pool ülemast Ewsti jõest" Vilaka kindlustatud kloostrit, mis pidi olema ehitatud peapiiskopi Johan de Fechte (1285–1294 Johann II von Vechten) ajal "tema katoliikliku vara ja lammaste kaitseks Novgorodi vürstide eest" ja mille ta nimetas Marienhauseniks ehk Jumalaema Maarja kojaks. Ajaloolase Arndti arvates (1753) tähendab see ka linnuse rajamise aastat.
Soome Õigeusu Kirik
Helsingi piiskopkond
Helsingi piiskopkonda kuuluvad järgmised kogudused: Hamina, Helsingi, Hämeenlinna, Kotka, Lahti, Lappeenranta, Tampere, Turu.
Oulu piiskopkond
pisi|Oulu Püha Kolmainu katedraal (valminud 1957)
Viļaka piiskopilinnus
Linnus asutamisest Liivi sõjani
1340, kui peapiiskopi Friedrich von Pernstein ajal ehitati Kristalīce jõe äärde kivist Kulna (Gulbene) linnus, siis võttis see liiga kaugel asuvalt ja nõrgalt Vilaka kindluskloostrilt üle tähtsama idapoolse kaitsepunkti ülesanded ja oli piiri kindlustamisel strateegiliselt tähtsam.
Soome Õigeusu Kirik
Oulu piiskopkond
Oulu piiskopkonda kuuluvad järgmised kogudused: Kajaani, Kiuruvesi, Lapi, Oulu, Vaasa.
Viļaka piiskopilinnus
Linnus asutamisest Liivi sõjani
1484–1509 kindlustati II ehitusjärgul peapiiskop Michael Hildebrandi ajal rajatist puidust eeslinnusega. Linnuseõu võis olla piiratud ka madalama kivist ringmüüriga, kuid olulised kaitserajatised olid valdavalt puidust.
Soome Õigeusu Kirik
Kloostrid
pisi|Valamo kloostri peakirik pisi|Lintula kloostri kirik
Viļaka piiskopilinnus
Linnus asutamisest Liivi sõjani
1509 oli klooster teistel andmetel kokkukukkumise äärel.
Soome Õigeusu Kirik
Kloostrid
Soome Õigeusu Kirikul on kaks tegutsevat kloostrit.
Viļaka piiskopilinnus
Linnus asutamisest Liivi sõjani
1509 alustati järgmise peapiiskopi Jasper Linde poolt idapiiri paremaks kaitsmiseks korraliku kivilinnuse ehitamisega ja vaatamata teiste vaenulike jõudude tegevusele viidi see ka 1516. aastaks lõpule. Püstitati ka ümmargused suurtükitornid. Vilaka võttis nüüd Kulna piiskopilinnuselt tugevama piirikaitselinnuse positsiooni jälle tagasi. Kulna jäi strateegiliseks tagalaks.
Soome Õigeusu Kirik
Kloostrid
Uus Valamo klooster loodi 1940. aastal pärast vana Valamo kloostri munkade evakueerimist Nõukogude vägede rünnaku alla langenud Laadoga järve Valamo saartelt. See on Soome Õigeusu Kiriku ainus meesklooster. Administratiivselt kuulub see Karjala piiskopkonda.
Viļaka piiskopilinnus
Linnus Liivi sõja ajal
1558 hõivasid linnuse Liivi sõja ajal Vene väed, kuid olid aga sunnitud selle peatselt maha jätma.
Soome Õigeusu Kirik
Kloostrid
Uus Lintula klooster rajati 1939. aastal pärast vana Lintula kloostri nunnade evakueerimist Nõukogude vägede rünnaku alla langenud Karjala kannaselt. See on Soome Õigeusu Kiriku ainus naisklooster. Administratiivselt kuulub see Karjala piiskopkonda.
Varem Soome Õigeusu Kirikule kuulunud ja seoses sõjaga samuti asukohta vahetanud Konevitsa meesklooster suleti munkade vähesuse, halbade elutingimuste ja majanduslike raskuste tõttu 1966. aastal.
Viļaka piiskopilinnus
Linnus Liivi sõja ajal
1559. aasta augustis, pärast lüüasaamist lahingus Tirza all, pantis peapiiskop Wilhelm von Brandenburg linnuse koos Lielvarde, Berzaune ja Lubānaga Venemaa agressiooni vältimiseks 100 000 kuldna eest Poola kuningale Zygmunt II Augustile. Detsembri keskpaiku tungisid venelased Alulinna piirkonda ja Vilaka alla. Vilakas oli ainult 8 sakslast ja kohalikud talupojad; kuna linnus pidi poolakatele üle antama, olid ülejäänud sakslased ära läinud. Venelased saagisid linnust ümbritseva palktara katki ja hakkasid ründama. Talupojad loopisid neid ägedalt kividega ja venelased taandusid.
1560 pandi linnusesse leedukatest koosnev poola garnison. Mai keskel tungisid venelased jälle Vilakasse, röövisid kokku palju loomi ja viisid endaga kaasa. Sakslased ja leedukad läksid neile järgi ja võtsid röövsaagi uuesti ära. Juuli algul tungisid venelased uuesti Vilakasse. Nende vastu läks kuninglik kuberner Liivimaal Jan Chodkiewicz oma leedulastega ja lõi neid lahingus, järelejäänud põgenesid.
1577 juunis kogus tsaar Ivan Groznõi Pihkvas 50 000-mehelise sõjaväe ja tungis sellega Riia peapiiskopkonda. Kõigepealt ründasid nad juulis Vilakat (Marienhausen), hõivasid linnuse, milles oli 25 meest ja 7 kahurit, ilma vastupanuta. Linnus lasti nende poolt osaliselt õhku. Edasi suundusid venelased Lutsi ja Räisaku linnuste peale. Seejärel, pärast venelaste taandumist Liivimaalt, läks Vilaka Stefan Bathory vägede kätte ja linnus seati uuest korda.
1582 vallutasid linnuse rootslased ja purustasid selle taas. Hiljem läks kogu piirkond Poola-Leedu riigi koosseisu, Vilaka sai staarostkonna keskuseks ja uue poola administraatori elukohaks. Staarostiks sai Jan Karol Chodkiewicz. Kuigi linnus oli hiljem (aastast 1712) Hilzenite perekonna omand, teenis see siiski eelkõige Poola sõjaväegarnisoni vajadusi.
Annika Vait
Annika Vait (sündinud 26. veebruaril 1982) on eesti advokaat.
Soome Õigeusu Kirik
Kogudused
Kogudused on Soome Õigeusu Kirikus moodustatud territoriaalsel põhimõttel: õigeusklik inimene kuulub automaatselt oma koduvalla kogudusse. Kogudus ei ole ilmtingimata seotud konkreetse kirikuga, ühe koguduse alla võib kuuluda mitu samas vallas või isegi maakonnas asuvat kirikut. Nii näiteks on Soome Õigeusu Kiriku struktuuris olemas vaid üks Helsingi kogudus, kuid selle koosseisu kuuluvad 5 kirikut Helsingi linnas, 2 kirikut Helsingi eeslinnades ja 7 kirikut muudes Uusimaa maakonna asulates, lisaks mitmed kabelid.
Viļaka piiskopilinnus
Linnus Liivi sõja ajal
1582 koostas paavsti Gregorius XIII legaat Põhja-Euroopas jesuiit Antonio Possevino, kes oli juhtinud ka Poola ja Venemaa vahelise Jam Zapolski vaherahu sõlmimist, ilmselt paavsti ülesandel Liivimaa linnade ja kindluste kaardi, kus iga linnus oli kujutatud oma kordumatu silueti ja vastavalt tähtsusele ka suurusega. Vilakat on kujutatud 3 torniga järvesaarel asuvana ja keskmise suurusega. Nimekuju Marienhuis kõrval on kasutatud ka paralleelnime Wliorh.
Annika Vait
Ta on 4. märtsist 2008 Eesti Advokatuuri liige, alates 1. detsembrist 2009 vandeadvokaat. Kuni 2012. aastani töötas ta advokaadibüroos Glikman Alvin & Partnerid (endise ärinimega Advokaadibüroo Glikman & Partnerid) vandeadvokaadi ning tehingute ja ühinguõiguse valdkonna juhina. Alates 2013. aastast on ta advokaadibüroo Alterna vandeadvokaat ja partner.
Soome Õigeusu Kirik
Kogudused
Kogudust juhib koguduse volikogu, kuhu kuulub ametikoha järgi koguduse esipreester ja lisaks koguduse üldkoosolekul neljaks aastaks valitavad liikmed. Volikogu liikmete arv võib ulatuda 9–21 inimeseni. Volikogu valib omakorda koguduse igapäevast, nii vaimulikku kui ka majandustegevust korraldava koguduse nõukogu, kuhu ametikoha järgi kuuluvad ka koguduse esipreester ja koguduse peakiriku vöörmünder.
Viļaka piiskopilinnus
Vilaka Poola-Rootsi ja Vene tsaaririigi ajal
thumb|Liivimaa vojevoodkonna (Inflanty Polskie) vapp
Annika Vait
Annika Vait on ärinõustamise ja tehingute ekspert. Ta on üks Äripäeva väljaantava "Ettevõtja käsiraamatu" kaasautoritest ja Eesti Advokatuuri äriõiguse komisjoni liige.
Arnold Mitt
Arnold Mitt (sündinud 2. juunil 1998 Võrus) on Eesti korvpallur.
Tema isa on rammumees Tarmo Mitt.
Viļaka piiskopilinnus
Vilaka Poola-Rootsi ja Vene tsaaririigi ajal
1601 okupeerisid Rootsi väed ajutiselt linnuse. Peatselt olid nad sunnitud lahkuma.
1629 Altmarki vaherahuga jäi Latgale Poolale ja seal moodustati Liivimaa vojevoodkond (Inflanty Polskie, Väike-Liivimaa), mille koosseisu kuulus ka Vilaka staarostkond.
1700–1721, Põhjasõja ajal lõhuti linnus tõenäoliselt täielikult. Hilisematel sajanditel Vene võimu all oli Vilaka väike tähtsusetu asula.
1772. aasta 30. septembril läks Latgale koos Vilaka piirkonnaga seoses I Poola jagamisega Venemaa kätte.
1797 külastas linnust Johann Christoph Brotze ja joonistas varemed üles. Linnus oli säilinud 2 korruse kõrguselt ja alles olid ka 2 torni jäänused.
1869 kirjutas G. Mannteuffel oma märkmetes, et kohalikud talupojad tassivad linnusemüüre vaikselt oma taludesse ehitusmaterjaliks laiali.
1890 koostas linnusest plaani Karl von Löwis of Menar. Linnusest olid säilinud vähesed maakividest müürilõigud ja maa sees vundamendid.
Ehitus
Vilaka oli Pihkva-suunalise neljast linnusest koosneva I kaitseliini lõunapoolseim kindlustus. Vilakale lähim linnus asus loode pool ja oli ordu piirilinnus Alulinna otsesuunas 45 km (u 6 miili) kaugusel. Kaitseliini järgmine linnus – Tartu piiskopi Vastseliina – jäi samuti loode-põhja suunas juba 65 km (9 miili) eemale. Veidi lähemal oli Riia Peapiiskopkonna enda II kaitseliini linnus Kulna, mis asetses 56 km (8 miili) kaugusel. Veelgi kaugemal asusid juba Väina jõe (Daugava) suunal Polotski vastu suunatud Lutsi (Ludza) ja Räisaku (Rezekne) ordulinnused. Otsejoones vastavalt 72 km (üle 10 miili) ja 78 km (üle 11 miili). Piiriäärne piirkond enam kui 100 km laiuselt oli praegusel Lätimaal linnustega hõredalt kaetud. Vasallilinnuseid pole sealkandis üldse teada.
Linnus asetses ida-läänesuunalisel ning umbes 200 m pikkuse ja 70 m laiuse saare lääneosa keskel, olles järvekaldast 10–12 m kaugusel ja saare idapoolsest osast eraldatud 8 m laiuse ja 2 m sügavuse kraaviga. Vilaka tugines peaasjalikult veekaitsele ja algne ehitis tundub olevat lai nelinurkne tornilaadne hoone, mille ehitusaeg võiks olla lähedane Tartu Piiskopkonna piirilinnuste Kirumpää ja Vastseliina tornide omadele. Ka peapiiskopkonna aladel on tornlinnus olnud kõikjal piiride lähedusse ja sadamate juurde eelistatuim ehitis. Hiljem tornlinnuse ühele küljele rajatud suletud kindlusehitis on Liivimaa kaitsearhitektuuris harv nähtus. Siin oli oluline juba loodusega seotud ringkaitse printsiip, milles avalduvad seoses tulirelvade võimsamaks muutumisega kaitsearhitektuurile hoopis uued mõjutused, mis keskaegsetest kindluseehitustraditsioonidest suuresti erinevad. Domineerivate ümartornide rajamist müüriliini võib selgitada ka lähedalasuva vene kaitsearhitektuuri mõjutustega, kui seal valmisid Jaanilinna (Ivangorodi), Irboska (Izborsk) jmt linnused oma võimsate ümartornsüsteemidega.
Vilaka kindlus, umbkaudse pindalaga 50 * 50 meetrit kujutas endast ebaregulaarset hulknurka, mille loodeservas asus neljakandiline torn mõõtmetega 9 * 10 meetrit. 3 flankeerivat ümartorni läbimõõduga 8–9 meetrit asetsesid loodemüüris ning linnuse edela- ja kagunurgas. Vastu loodepoolset ringmüüri asetses 8 meetri laiune eluhoone tiib. Ülejäänud linnuse külgedel on tõenäoliselt olnud kergemad puidust ehitised.
Praegune seisukord
Tänaseks on linnuseala kaetud puude ja põõsastega ja üksikuid linnusemüüri lõike on säilinud kuni 2 meetri kõrguselt.
Soome Õigeusu Kirik
Kogudused
Soome Õigeusu Kirikus on kogudusel õigus valida endale vastava kvalifikatsiooniga inimeste hulgast ise kirikuteenijad. Koguduse esipreester ehk kirikhärra valitakse salajasel hääletusel koguduse üldkoosoleku poolt, muud preestrid, diakonid ja koorijuhi valib aga koguduse volikogu.
Kiriku tegevus
Õpetuslikult järgib Soome Õigeusu Kirik õigeusu doktriine ja kaanoneid. Peamiseks erinevuseks teistest õigeusu kirikutest on see, et Soome kirik kasutab kogu kirikuaasta lõikes, ka ülestõusmispühade tähistamisel Gregoriuse kalendrit. Ülejäänud õigeusu kirikud tähistavad vähemalt ülestõusmispühi Juliuse kalendri järgi.
Soome Õigeusu Kiriku ametlik liturgiline keel on soome keel. Kuna kirik kannab hoolt ka immigrantide kogukondade eest, peetakse paljudes kogudustes ja kirikutes teenistusi ka muudes keeltes, eelkõige vene ja kirikuslaavi keeles. Näiteks Helsingi õigeusu koguduses tegeleb venekeelse hingehoiu ja kirikuslaavikeelsete teenistuste pidamisega Eestist pärit preester ja kirikuloolane Andrei Sõtšov.
1988. aastal sulges Soome Õigeusu Kirik oma vaimuliku seminari ja viis vaimulikukandidaatide ettevalmistamise täielikult üle Joensuusse Ida-Soome Ülikooli filosoofiateaduskonda. Ülikooli juures tegutseb õigeusu seminar, mis tagab vaimulikukandidaatidele võimalused ülikooli akadeemilise õppe kõrval kirikliku praktika saamiseks. Ülikoolis on õigeusu teoloogia üliõpilastel võimalik valida kolme õppesuuna vahel: kirik ja kultuur (kohustuslik vaimulikukandidaatidele), usuõpetus ja kirikumuusika.
Noortetöö on peamiselt koondunud kahte ühendusse: Õigeusu Noorte Liitu ja Õigeusu Õpilaste Liitu.
Misjonitöö
Sisemisjoniga tegeleb 1885. aastal asutatud Pühade Sergei ja Hermani Vennaskond. Vennaskonna peamised ülesanded on usuõpetuse korraldamine, kirikukooride asutamine, klubilise tegevuse elavdamine ja ikoonikirjutamise ringide asutamine. Lisaks annab vennaskond välja Soome õigeusklike häälekandjat, ajalehte Aamun Koitto. Vennaskonda kuulub umbes 3000 inimest.
2013. aastal võttis välismisjoni üle ühing Filantropia. Selle fookus on olnud misjonist laiem: ühingu eesmärkideks on ka arenguabi ja katastroofiabi andmine ning rahvusvaheline diakooniatöö. Kui Keenias jätkub traditsiooniline misjonitöö, siis Etioopias on osaletud maaparandusprojektides, Lähis-Idas osutatud pagulasabi, Moldovas panustatud inimkaubandusevastasesse võitlusse, Tansaanias on panustatud üldhariduse ja õigeusu vaimulike koolituse parandamisse ning Venemaal Karjalas on tegevuse fookus diakooniatööl. Väiksemaid projekte on läbi viidud ka muudes riikides.
Alo Aasma
Alo Aasma (sündinud 15. jaanuaril 1986 Paides) on Eesti omavalitsustegelane ja ettevõtja, endine Paide linnapea ja Järva maavanem.
Soome Õigeusu Kirik
Suhted teiste kirikutega
Soome Õigeusu Kirik osaleb aktiivselt kristlike kirikute koostöös ja oikumeenilises liikumises. Kirik kuulub Soome Oikumeenilisse Nõukogusse, Euroopa Kirikute Konverentsi ja Kirikute Maailmanõukogusse.
Soome Evangeelse Luterliku Kirikuga alustati oikumeenilist dialoogi 1989. aastal. Nii nagu enamikus õigeusu kirikutes, on ka Soome Õigeusu Kirikus neid vaimulikke ja ilmikuid, kelle meelest on oikumeenia pigem kahjulik kui kasulik, kuid kiriku juhtkonna suhtumine oikumeenilisse koostöösse on olnud positiivne. Luterlastega on arutatud pastoraalküsimusi, kiriku rolli keskkonnaprobleemide lahendamisel, piiblitõlgendusi, kristlikku eluviisi, jm küsimusi.
Adelheid (film)
"Adelheid" on 1969. aastal valminud Tšehhoslovakkia mängufilm. Filmi stsenaarium põhineb Vladimír Körneri 1967. aastal ilmunud samanimelisel romaanil.
Alo Aasma
Haridus ja karjäär
Aastatel 1993–2005 õppis ta Paide ühisgümnaasiumis, mille lõpetas hõbemedaliga.
Aasmal on bakalaureusekraad riigiteaduste (2008) ning magistrikraad majandusteaduse erialal (2011) Tartu Ülikoolist.
Ta töötas Paide linnavalitsuse teabenõunikuna (2007–2011), SA Paide Haldus arendus- ja hankejuhina (2010–2013) ning Paide ühisgümnaasiumis ajaloo- ja ühiskonnaõpetuse õpetajana.
Aastatel 2013–2014 oli Alo Aasma Paide linnapea ning 1. novembrist 2014 kuni 31. detsembrini 2017 Järva maavanem.
2018–2020 töötas ta metallkonstruktsioone eksportiva OÜ Terasman tehase juhatajana. Alates 18. oktoobrist 2020 asus ta tööle Maaeluministeeriumi halduse asekantslerina.
Adelheid (film)
Süžee
Filmi tegevus toimub Teise maailmasõja järel 1945. aasta sügisel ja talvel. Sõja ajal Inglismaal viibinud Viktor Chotovický saadetakse Põhja-Moraavias sudeedisakslastelt Heidemannidelt äravõetud mõisahäärberi järelevaatajaks. Endise omaniku tütar Adelheid määratakse talle majateenijaks. Esialgu suhtuvad nad teineteisesse umbusu ja võõristusega, kuid vähehaaval hakkavad nende suhted muutuma soojemaks. Ootamatult saabub aga koju Adelheidi idarindel võidelnud vend Hansgeorg, keda oli seni hukkunuks peetud. Sündmused hakkavad arenema ettenägematult ning lõpevad Adelheidi jaoks traagiliselt.
Inga (eesnimi)
Inga on naisenimi.
Adelheid (film)
Süžee
"Adelheid" oli esimene Tšehhoslovakkia mängufilm, kus käsitleti sudeedisakslaste väärkohtlemist ja väljasaatmist.
Alo Aasma
Ühiskondlik tegevus
Aasma kuulub Kaitseliidu Järva malevasse, on seal malevapealiku abi ning osalenud paljudel sõjalis-sportlikel ja rahvusvahelistel sõjaväelangevarjurite võistlustel. Ta on ka Eestimaa Talupidajate Keskliidu liige
Soome Õigeusu Kirik
Suhted teiste kirikutega
pisi|Moskva patriarhile alluv Helsingi Püha Nikolai kirik
Kirikul on traditsiooniliselt head suhted Eesti Apostlik-Õigeusu Kirikuga. Need ulatuvad tagasi 1919. aastasse, mil kavandati kahe kiriku liitumist ja ühise autokefaalse kiriku loomist. Samuti pärines Eestist Soome Õigeusu Kiriku esimene kirikupea, peapiiskop Herman (Aav).
Kui Eesti Apostlik-Õigeusu Kirik taastas 1990. aastatel oma tegevuse Eestis, oli Soome peapiiskop Johannes (Rinne) aastatel 1996–1999 Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku peapiiskopi kohusetäitja (locum tenens).
Uue dimensiooni kahe kiriku suhetes tekitas 1990. aastatel kasvanud emigratsioon Venemaalt Soome. 2012. aastaks oli Soomes umbes 60 000 vene immigranti, kes moodustavad põhiosa Soome Õigeusu Kiriku uutest liikmetest, aidates hoida selle liikmeskonda kerges kasvus või vähemalt stabiilsena. Samas soovib Vene Õigeusu Kirik ka ise Soome vene kogukonna eest hoolt kanda. Nii on pingeid tekitanud Vene kiriku tänane tegevus Soome territooriumil. Ametlikult ei ole Vene Õigeusu Kirik küll õigeusu kaanoneid rikkunud, sest ei ole moodustanud Soome territooriumil oma paralleelstruktuuri, kuid reaalselt tegutseb Soomes seitse Vene Õigeusu Kiriku kogudust, mis on Moskva ja kogu Venemaa patriarhi otsealluvuses. Neist viis on asutatud pärast 1994. aastat.
Tihedate sidemete tõttu Eesti Apostlik-Õigeusu Kirikuga süüdistas Vene Õigeusu Kirik Soome kirikut 1990. aastate Eesti kirikutüli ajal korduvalt Vene Õigeusu Kiriku siseasjadesse sekkumises. Suhted küll normaliseerusid hiljem, kuid jäid kuni peapiiskop Johannese ametisoleku lõpuni küllaltki jahedaks. 2001. aastal Soome peapiiskopiks saanud Leo (Makkonen) oli juba varem Vene Õigeusu Kiriku suhtes positiivsemalt meelestatud ning tema ajal hakkasid suhted taas soojenema.
2015. aastal puhkes skandaal, kui Helsingi metropoliit Ambrosius kutsus uute preestrite ordineerimise ajal altarisse Soome Evangeelse Luterliku Kiriku naispiiskopi Irja Askola. Paljud Soome õigeusukiriku vaimulikud ja lihtliikmed olid sellise kanooniliste traditsioonide rikkumise vastu. Lõpuks pidi sekkuma Konstantinoopoli patriarh Barthalomeus I, kes mõistis selle teo hukka ja hoiatas võimalike karistuste eest tulevikus. Ambrosius leidis siiski oma teole õigustust. Ta on väljendanud feministlikke seisukohti ja arvab, et naiste ordineerimist tuleks õigeusu kirikus kaaluda.
Metropoliit Ambrosius on samuti olnud vabamüürluse lubamise eestkõnelejaks SÕK-s.
Soome kirikus toimub ka terav debatt homoseksualismi küsimuses, kuid üldiselt oldakse sellel teemal toetaval seisukohal (küll mõnikord püüdes eristada vaimulikele esitatavaid kriteeriume lihtliikmetest).
Alo Aasma
Ühiskondlik tegevus
2014-2018 kuulus Alo Aasma Sotsiaaldemokraatlikku Erakonda.
Isiklikku
Alo Aasma on abielus ja tal on kolm last.
Mitsubishi X-2
Mitsubishi X-2 on Jaapani konstrueerimisbüroos projekteeritud ühekohaline eksperimentaalne ülehelikiiruseline, viienda põlvkonna hävituslennuki tasemel komposiitkonstruktsiooniga demonstrator, mille alusel jätkatakse otse kuuenda põlvkonna sõjalennuki arendamist.
Inga (eesnimi)
2018. aasta seisuga oli see Eestis populaarsuselt 132. naisenimi. 1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Inga 1456 naisel.
EMedicine
eMedicine on internetipõhine meditsiinialaste teadmiste andmestik, mis rajati 1996. aastal kahe arstiteadlase – Scott Plantzi ja Richard Lavely poolt.
Muraka tänav (täpsustus)
Muraka tänav on mitmes Eesti asulas.
Muraka tänava nime on varem kandnud:
Jaanimägi
Jaanimägi on Võrumaa kõige levinum mäenimi ja kõige sagedasem kohanimi.
Sardiinia ralli
thumb|[[Jaan Mölder juunior 2008. aasta Sardiinia rallil]] Sardiinia ralli (Rally di Sardegna) on Itaalias Sardiinia saarel toimuv autoralli maailmameistrivõistluste etapp.
Jaanimägi
Kõige levinum on see Rõuge kihelkonnas. Palju on sellenimelisi paiku ka Vastseliina, Karula ja Urvaste kihelkonnas.
Jaanimäe nime kannavad:
Loojang (film 2018)
"Loojang" (ungari keeles "Napszállta", ingliskeelne pealkiri "Sunset") on 2018. aastal linastunud Ungari-Prantsuse koostööfilm, mille lavastas László Nemes, kellel on see juba teine täispikk film.
Keskkonnahariduskeskus
Keskkonnahariduskeskus (ka loodushariduskeskus) on loodusest hoolivat ja keskkonnasäästlikku eluviisi (keskkonnaharidus) propageeriv asutus (keskus).
Loojang (film 2018)
Film esilinastus 2. septembril 2018 75. Veneetsia filmifestivalil ja sai FIPRESCI auhinna. Filmi näidati ka 2018. aasta Toronto rahvusvahelisel filmifestivalil. "Loojang" valiti Ungarit esindama 91. Oscarite jagamisele, kuid ei osutunud nomineerituks. Eestis esilinastus "Loojang" PÖFFil.
Keskkonnahariduskeskus
Eesti keskkonnahariduskeskusi:
Loojang (film 2018)
Sisu
Filmi tegevus leiab aset 1913. aastal Austria-Ungari pealinnas Budapestis. Majandus kasvab ja moes on laiad peenepitsilised daamikübarad. Kõige kuulsam ja nooblim Leiteri kübaratöökoda valmistub tähistama oma 30. tegutsemisaastat. Ootamatult astub kontorisse keegi Irisz Leiter (Julia Jakab), kes esitleb end segastel asjaoludel hukkunud äri asutajate tütrena. Uuele omanikule Oszkár Brillile (Vlad Ivanov) taoline ootamatu sissetung ei meeldi ning ta püüab Iriszest lahti saada. Irisz kuuleb, et kusagil Budapestis elab ja tegutseb ka tema ammu kadunud vend, ning ta asub Kalmanit otsima linna kuritegelikust ja anarhistlikust allilmast. See on tume paheliste aristokraatide, revolutsionääride ja seksuaalsadistide maailm, mis ka Iriszt üha sügavamale endasse tõmbab.
TGS Baltic
TGS Baltic (endise nimega VARUL; ka Tark & Co ja Advokaadibüroo Tark Grunte Sutkiene) on majandusõigusele keskendunud advokaadibüroo, millel on kontorid Tallinnas, Tartus, Riias ja Vilniuses. Seal töötab ligi 150 advokaati ja juristi.
Advokaadibüroo Varul asutati 1994. aastal. 2017. aastal sai advokaadibüroo Varulist TGS Baltic. 2016 aastal partnerluskokkuleppe allkirjastanud advokaadibüroo Varul ning varem Aare Targa advokaadibürooga koostööd teinud Läti advokaadibüroo Grunte ja Leedu suuruselt teine advokaadibüroo Sutkiene läksid 8. mail 2017 üle ühisele kaubamärgile TGS Baltic.
2020. aasta algusest on advokaadibüroo TGS Baltic juhtivpartner Sander Kärson, lisaks on büroos vanempartner Paul Varul, partnerid Martin Tamme, Helmut Pikamets, Leonid Tolstov, Peeter Viirsalu, Kadri Kallas, Kirsti Pent ja assotsieerunud partnerid Triin Kaurov, Martti Peetsalu ning Chirag Mody.
Varasem ajalugu
2008. aastal lõid Eesti, Läti ja Leedu advokaadibürood Tark & Co, Loze, Grunte & Cers ja Sutkienė ning Pilkauskas & Partners Balti riikide äriõiguse ühenduse TLS Alliance.
2016. aastal teatas 1991. aastal asutatud Tark & Co ning 2010. aastast Tark Grunte Sutkiene ärinime all tegutsenud büroo, et jaguneb kaheks ning partnerid jätkavad tegevust eraldi büroodes: Aare Tark jätkab juhtivpartnerina advokaadibüroos TARK (partneritena liitusid Allar Aru, Tanel Tark, Marit Savi, Hannes Küün ja Lada Riisna) ning Hannes Vallikivi juhtivpartnerina büroos TGS (partnerid Hannes Vallikivi, Erki Kergandberg, Toomas Taube, Margo Lemetti, Piret Blankin ja Rolan Jankelevitš, lisandusid Elmer Muna ja Andres Siigur), millest hiljem sai advokaadibüroo Derling. Samal ajal büroost lahkunud partner Risto Vahimets liitus advokaadibürooga Raidla Ellex.
Peale oma büroode kolmes Balti riigis on TGS Balticul pikaajalised partnerlussuhted Valgevene suurima advokaadibürooga Vlasova Mikhel & Partners.
Büroost
Neli bürood:
Pikk penikeel
Pikk penikeel (Potamogeton praelongus) on taimeliik penikeeleliste sugukonnas penikeele perekonnast.
Taim kasvab järvedes, harva tiikides ja jõgedes. Taime leidub Eestis hajusalt, ent kõige rohkem Kagu-Eestis.
Ahti Rääst
Ahti Rääst (29. detsember 1948 – 23. aprill 2010 Tallinn) oli eesti dirigent ja orkestrijuht.
1968. aastal lõpetas ta Tartu Muusikakooli trompeti erialal (õpetaja Kaupo Antzon). 1973. aastal lõpetas Tallinna Riikliku Konservatooriumi puhkpilliorkestri dirigeerimise erialal, kus õppis Helmut Orusaare klassis.
Aastatel 1975–1993 juhatas ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi (1992–1993 Tallinna Pedagoogikaülikooli) puhkpilliorkestrit ning oli samal ajal instituudi kultuuriteaduskonna orkestridirigeerimise õppejõud. Tema õpilasi on Harry Illak ja Jaak Ojakäär.
Corrida
pisi|1900. aastast pärit plakat, mis teatab [[Barcelonas toimuvast härjavõitlusest]]