cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vene-Poola sõda (1632–1634)
Sõjategevus
Tsaaririigi väed (32 000 meest, 151 kahurit ja käsikahurit, 7 suurtükki-müüsrit) bojaar Mihhail Šeini ja okolnitši Artemi Izmailovi juhtimisel asusid 3. augustil sõjakäigule Moskvast, 110 km läänes asunud piirilinna Možaiskisse. Kohtamata piirialadel vastupanu, vallutasid nad teel Kritševi, Serpeiski, Dorogobuži, Neveli, Roslavli, Starodubi, Potšepi, Sebeži, Krasnõi, Trubtševski ja teised linnad ning jõudsid 1632. aasta detsembris Smolenski linna alla, mida asusid piirama. pisi|vasakul|Smolenski piiramine 1633. aastal pisi|vasakul|Smolenski piiramine 1634. aastal
Moskva tsaaririigi väed piirasid Smolenski sisse, kuid piiramissuurtükkide puudumise tõttu piirdusid piiramisrajatiste ja kantside ehitamise ning linna blokeerimisega. 1633. aasta märtsis jõudsid linna alla piiramissuurtükid ning algas linna pommitamine. Tsaaririigi väed tegid linnale kaks tulemusteta tormijooksu (26. mail ja 10. juunil).
1633. aastal alustas Krimmi khaaniriik Moskva tsaaririigi vastu sõda ning laastas Rjazani, Tula, Kolomna ja Kaluuga piirkondi. Smolenski piiramisel ja sõjakäigul osalenud maakaitseväe aadlikud lahkusid Šeini väest ning suundusid oma pärus- ja teenismõisu kaitsma.
pisi|Rzeczpospolita ja Moskva tsaaririigi vahelised [[Poljanovski rahuleping järgsed piirialad]] 28. augustil saabusid Smolenski alla Rzeczpospolita väed Poola kuninga Władysław IV Waza juhtimisel. Septembris-oktoobris toimunud linna blokaadist vabastamise lahingute järel piirasid Rzeczpospolita väed 18. oktoobril piiramisrajatistes asunud Moskva väed sisse ning need alistusid 15. veebruaril 1634. Moskva vägede alistumise ja Smolenski alt lahkumise järel suundusid Rzeczpospolita väed Loode-Venemaa poole, kus asusid piirama 1634. aasta Belõi kindlust. Kindluse edutu piiramine toimus veebruaris-märtsis. pisi|vasakul|Smolenski ajaloolise kindluse rekonstrueering
Sõja lõpp ja rahuleping
Sõja lõpetas Smolenski lähedal Poljanovka jõe juures sõlmitud Poljanovka rahuleping, millega Poola kuningas Władysław IV Waza loobus kõigist Segaduste aegsetest nõuetest Moskva tsaaririigi troonile. Territooriumid, mille nimel Moskva tsaaririik sõda alustas, jäid aga Rzeczpospolita valdusse.
Üllar Rammul
Üllar Rammul (sündinud 13. märtsil 1967 Põlvas) on eesti bioloog.
Reinhold Carl Intelmann
Reinhold Carl Intelmann (19. september 1892 Iisaku – 8. mai 1921 Iisaku) oli Eesti vaimulik.
Üllar Rammul
Elulugu
Üllar Rammul on õpetaja poeg.
Reinhold Carl Intelmann
Ta õppis aastatel 1901–1906 Tartus Zeddelmanni erakoolis, aastatel 1906–1911 Tallinna toomkoolis. Aastatel 1912–1916 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Prooviaastal oli ta Koeru ja Viru-Nigula koguduses. Ordineeriti 8. oktoobril 1917 õpetajaks.
Üllar Rammul
Elulugu
Lõpetas 1985 Põlva Keskkooli ja 1992 Tartu Ülikooli bioloogiaosakonna; bioloogiamagister (1995, TÜ), väitekiri "Mittelendavate maismaaimetajate levikut mõjutavatest teguritest Eesti meresaartel". Täiendas end 1993 Helsingi ja 1999 Umeå Ülikoolis. Oli 1993–1995 Pirita Keskkooli õpetaja, 1996–1998 Oulu Ülikoolis teadur. 1993–1999 Tallinna Pedagoogikaülikooli assistent, aastast 2000 Tallinna Loomaaia teenistuse juhataja, aastast 2005 Tallinna Tehnikaülikooli geenitehnoloogia instituudi assistent.
Reinhold Carl Intelmann
Ta oli aastal 1917 Narvas adjunktõpetajaks, aastal 1918 oli ta Simuna Siimona ja Juuda koguduse adjunktõpetajaks, aastatel 1918–1921 oli ta Iisaku koguduse adjunktõpetajaks.
Üllar Rammul
Teadustöö
Uurimisvaldkonnad: Eesti meresaarte teriofauna; rohusööjate (peamiselt pisinäriliste) populatsioonidünaamika lähisarktilises elupaigakompleksis (Põhja-Norras) ja Eestis, rõhuasetusega talveökoloogiale; rohusööja-taim suhted; toidu ja abiootiliste tingimuste mõju leethiirte ja uruhiirte dünaamikale lähisarktilises elupaigakompleksis, rõhuasetusega talveökoloogiale; uruhiirte-taimestiku suhted, kiskjatevabas taiga pinnahorisondi süsteemis. 10 teaduspublikatsiooni.
Reinhold Carl Intelmann
Isiklikku
Tema isa Carl Albert Intelmann oli Iisaku koguduse õpetaja. Vend Carl Helmut Intelmann oli Varbla Püha Urbanuse koguduse õpetaja. Tema kaks õde: Erika (1898–1935) ja Renata (1901–1975) olid abielus Lüganuse Ristija Johannese koguduse õpetaja Bruno Hörschelmanniga.
Ene Peiker
Ene Peiker (6. juuni 1943 – 21. august 2020) oli eesti dirigent, koormeister, hääleseadja ja õpetaja.
Ta lõpetas 1957 Valga 1. Keskkooli ja 1970 Tallinna Riikliku Konservatooriumi koorijuhtimise alal, kus tema õpetajaks oli Harri Ilja.
Ene Peiker lõi aastakümneid kaasa Tartu kultuurielus. Ligi 40 aastat oli Peiker Tartu Akadeemilise Meeskoori koormeister ja abidirigent ning õpetas Tartu Õpetajate Seminaris dirigeerimist. Ene Peiker oli tegev ka Tartu Kultuurihoone Sõprade Seltsingu tegevuses, kogudes ja talletades Tartu kultuurielu ajaloolisi materjale, ning osales üle 25 aasta Tartu mälumängurite žüriis. Ta võttis osa Eesti Naislaulu Seltsi ja Meestelaulu Seltsi tegevusest.
Kameškovo rajoon
Kameškovo rajoon (vene keeles Камешковский район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Vladimiri oblasti põhjaosas. Rajooni keskus on Kameškovo linn.
Ene Peiker
Aastatel 1961–1968 juhendas ta Tartu Kunstikoolis ansambleid ja soliste, 1965–1966 töötas laulmisõpetajana Luunja 8-klassilises koolis. 1966–1974 juhendas ta ENSV Ametiühingute Nõukogu Tartu Kultuurihoones soliste ja oli naiskoori Leelo koormeister.
Kameškovo rajoon
Rajoon piirneb põhjas Ivanovo oblasti, idas Kovrovi rajooni, lõunas Sudogda rajooni ja läänes Suzdali rajooniga.
Ene Peiker
Aastatel 1974–1980 töötas Ene Peiker Tartu Pedagoogilise Kooli muusikaõpetajana, 1980–1984 Tartu 3. Keskkooli muusikaklassi õpetajana ja 1984–2001 Tartu Õpetajate Seminaris dirigeerimise õppejõuna, olles mitme kursuse juhataja ja paljude kursusetööde juhendaja. Aastatel 2001–2010 oli ta Tartu Ülikooli Õpetajate Seminari koolimuusika lektoraadi dirigeerimise lektor, kooripraktika ja lõputööde juhendaja, lõputööde hindamiskomisjoni liige. Aastatel 1979–2016 töötas Peiker Tartu Akadeemilise Meeskoori juures koormeistrina.
Ene Peiker maeti 28. augustil 2020 Raadi kalmistule.
Kameškovo rajoon
Rajooni pindala on 1089 km². Elanike arv oli 2012. aastal 30 462, 2009. aastal 32 096 ja 2002. aastal 37 961.
Kameškovo rajoonis on 118 asulat, mis kuuluvad ühe linnaasunduse (Kameškovo linna) ja nelja külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Kljazma ja Uvod.
Torsten Haß
Torsten Haß (sündinud 21. novembril 1970 Neumünsteris), tuntud ka kirjanikunimega Kim Godal, on saksa luuletaja, näitekirjanik, romaanikirjanik ja raamatukoguhoidja.
Tema sulest on ilmunud "Bibliotheken für Dummies", mis anti välja 2019. aasta oktoobris ja mida tehti suure nõudluse tõttu kaks kordustrükki. 2020. aasta lõpuks oli tellitud ligi 60 000 raamatut. Raamat on saanud mitmeid arvustusi ja seda kasutatakse paljudes ülikoolides, sealhulgas Tübingeni Ülikooli Raamatukogus , Bochumi Ruhri Ülikooli Raamatukogus ja Bingeni Tehnikaülikooli Raamatukogus.
Kilbik
Kilbik (Lobularia) on taimeperekond ristõieliste sugukonnas.
Tanel Mällo
Tanel Mällo (sündinud 12. aprillil 1980) on eesti psühholoog ja isikuandmete uurija.
Alates 2018. aastast on ta Aalto Ülikooli arvutiteaduste osakonna teadur. Tema uurimisteema on isikuandmete isiklik kasutamine.
Mällo sai 2008. aastal doktorikraadi psühholoogias kaitstes Tartu Ülikoolis väitekirja "Uudistav käitumine ning 50-kHz ultrahelihäälitsused rottidel: indiviididevaheliste erinevuste käitumuslikud ja neurokeemilised profiilid" (juhendaja Jaanus Harro). Aastatel 2009–2011 oli ta järeldoktor Jyväskylä Ülikoolis ja 2016–2018 Tallinna Ülikooli teadusosakonna juhataja.
Aastatel 2009–2018 oli Tanel Mällo raamatusarja "Transpersonaalse psühholoogia varamu" toimetaja. Sari kajastab transpersonaalse psühholoogia temaatikat ja sellega seonduvaid distsipliine.
Nanotoksikoloogia
Nanotoksikoloogia on teadusharu, mis keskendub nanoosakeste võimalike kahjude uurimisele elusorganismidele. Ainete mürgisuse hindamiseks kasutatakse erinevaid lähenemisi, et välja selgitada, kuidas kemikaal elusorganismile mõjub nii oma keemiliste omaduste kui organismi iseärasuste tõttu ning kuidas organism ainele reageerib ja sellest vabaneda suudab. Toksilisust ehk kemikaali kahjustavat mõju elusorganismidele uuritakse algloomade, bakterite, vesikirpude, hiirte ja muude organismide peal esmajoones laboratoorsetes tingimustes.
Nanotehnoloogiaga kaasnevad uudsed füsikokeemilistel reaktsioonidel põhinevad toksilisusmehhanismid. Kui tavaliselt uuritakse kemikaalide mürgisust hinnates ainult nende keemilist toimet, siis nanoosakeste puhul peab arvestama ka osakeste füüsikalist mõju.
Kõige suuremaid tervisekahjustusi inimestel ja loomadel ilmneb nanoosakeste sissehingamisel, näiteks on kahjulikud atmosfäärsed aerosoolid ja osakeste esinemine töökeskkonnas. Nanoosakestel on suur eripind, mistõttu võivad nad siduda mürgiseid raskmetalle ja neid edasi kanda, mis hõlbustab seondunud saasteainete sisenemist rakkudesse.
Nanotehnoloogiate abil parandatakse toiduainete maitset ja kosmeetikatoodete väljanägemist, kuid ometi on nanotöötluse kasutegurid ja võimalikud riskid toiduainetele suuremal jaol veel teadmata.
Nanoosakeste mürgisuse eripärad
Võrreldes tavasuuruses osakestega võib nanosuuruses osakeste eripind olla miljoneid kordi suurem, suurendades sellega aine keemilist reaktiivsust. See on suurim põhjus, miks nanorevolutsioonile suurt tulevikku ennustatakse, sest sama aine nanosuuruses osakestel on hoopis teised omadused, millest võib võita nii meditsiin kui tööstus. Samas võivad nanoskaalas materjalide uudsed füüsikalis-keemilised omadused suurendada nende mõju organismidele (nt biosaadavust) ning seega ka mürgisust.
Nanoosakeste erilised omadused võib omistada nende suurele eripindalale, puhtusele, kristalsusele, elektrijuhtivusomadustele, lahustuvusele, kujule, pinna reageerimisvõimele, asendusrühmadele, erinevatele anorgaanilistele ja orgaanilistele katetele jne. Kõik eelpool nimetatud omadused mõjutavad nanoosakeste toksilisust.
Nanoosakeste väikese suuruse tõttu pääsevad nad igale poole, isegi rakkude sisse, kus võivad tekitada häireid rakuorganellide talitluses ja suurendada organismi vähiriski.
Oma elutsükli käigus võivad sihipäraselt toodetud nanoosakesed sattuda keskkonda ehk sinna, kuhu neid üldjuhul ei soovita – veekogudesse, pinnasesse ja setetesse. Seda on juhtunud ja ilmselt juhtub ka edaspidi kõigi suuremas mahus toodetud tööstuskemikaalidega. Nanode puhul piisab kahest grammist sajananomeetristest osakestest, et iga maakera elanik oleks "varustatud" 300 000 osakesega, seega piisab "nano-reostuseks" väga väikesest aine kogusest.
Giulio
Giulio on itaalia mehenimi. Sarnast päritolu on näiteks ka Julio.
Nanotoksikoloogia
Kõige kahjulikumad nanoosakesed
Teadlased on välja selgitanud 14 kõige kahjulikumat nanomaterjali, mida peaks ohutuse eesmärkidel kõigepealt teaduslikult uurima.
Fullereeni ja grafeeni nanoosakesed
C60-fullereenid olid esimesed laboris valmistatud nanoosakesed ja nad on väga püsivad molekulid. Neid kasutatakse nanoosakestest kõige enam tarbekaupades ning lisaks paiskavad diiselmootorid kahjulikke fullereene igapäevaselt keskkonda. Kuigi nanotorude mürgisust pole veel piisavalt uuritud, võib analoogiana asbestiga oletada, et sisse hingatuna on need kahjulikud. Inimeste tervist kahjustabki enim fullereenidest saastunud õhu sissehingamine.
Vähese valguse tingimustes ei tohiks fullereen ja grafeen mürgised ega vähki tekitavad olla, kuid päikesevalguse või halogeenlampide käes tekitavad õhuhapnikust toodetud singletse hapniku kaudu elusrakkudele ja organismidele kahjulikku oksüdatiivset stressi. Grafeen ja fullereen on vees praktiliselt täiesti lahustumatud, seepärast kasutatakse paljudes ökotoksikoloogilistes katsetes nende lahustamiseks veeloomadele mürgist orgaanilist solventi tetrahüdrofuraani. Seega, kui organismile mõjuvate omaduste suhtes uuritava fullereeni vees lahustamiseks on kasutatud muid aktiivseid abiaineid, tuleb uuringutulemusi tõlgendada ettevaatlikult.
Kihilisele pliiatsikirjast tekkiva grafiidikristalli pinnale kleeplindi kleepimisel jääb lindi eemaldamisel selle pinnale grafiidikihte, mis sarnanevad struktuurilt aromaatsete vähki tekitavate süsivesinikega. Samas on pliiatsikirjast tekkinud grafiidikristalli osakesed liialt palju suuremad, et DNA kaksikspiraali tasandite vahele liituda. Kristallide erineva suuruse tõttu ei pea kartma, et pliiatsikiri vähki tekitaks, kuigi see kindlasti sisaldab alati ka ühest kihist moodustunud grafeenihelbeid.
Sünteetiliste nanoosakeste ohtlikkusele viitavad esimesed teadusuuringud publitseeris 2004. aastal USA teadlane Eva Oberdörster, kelle uuringutest selgus, et juba 0,5 mg/l C60-fullereene kalade akvaariumivees tekitas kalade ajukoes oksüdatiivseid kahjustusi. Oberdörster täheldas ka akvaariumivee mikrobioloogilise kvaliteedi paranemist ning oletas, et fullereenid on kontsentratsioonis 0,5−1 mg/l baktereid hävitava toimega ehk bakteritsiitsed.
Titaandioksiidi nanoosakesed
Titaan on keemiliselt püsiv, kuid mida väiksemaks muutuvad osakesed, seda suuremaks saab nende kogupindala ja seda ulatuslikumalt mõjutab nende pind keskkonda. Paljud teadusuuringud, näiteks Los Angelese California ülikooli vähiuuringukeskuses hiirtega tehtud katsed, on leidnud, et titaandioksiidi nanoosakesed tekitavad geneetilisi kahjustusi. Ilmnes, et TiO2 nanoosakeste toimel katkes hiirtel DNA-ahelaid, tekkis põletikke ja kahjustus kromosoome. Kõik need kahjustused tõstavad vähiriski. TiO2 nanoosakesi leidub mitmetes tarbekeemia toodetes, kosmeetikas, päikesekreemides, seinavärvides ja vitamiinides. Päikesekreemis kasutatakse titaandioksiidi selle heade katmisomaduste pärast, kuna ta neelab päikeselt tulevaid ultraviolettkiiri. Organismil ei ole mehhanismi TiO2 osakestest vabanemiseks, seega kogunevad osakesed paljudesse organismi elunditesse.
Nanotoksikoloogia uurimine ja rahastus
Nii kaua, kuni ei ole kogutud piisavalt teavet nanoosakeste võimalike ohtude hindamiseks, on parem kasutada põhimõtet "parem karta, kui kahetseda". Nanoosakestest tulenevaid riske on 2004. aastast alates üha rohkem teadvustatud, kuid siiski on jätkuvalt ebapiisavalt nanotoksikoloogia ja eriti nanoökotoksikoloogia alast teaduskirjandust.
Andmebaas Thomson Reuters ISI Web of Science andis 1. veebruaril 2010 otsingusõnaga nanoparticle (nanoosake) kokku üle 100 000 publikatsiooni. Kõigi kirjete seas oli ainult 87 leitavad otsingusõnaga occupational ehk tööohutus, 73 kirjega hazard ehk oht ja ainult 16 sõnaga ökosüsteem ehk ecosystem. Ilmselgelt on vähe teadmisi nanoosakeste mõjust ökosüsteemidele.
2009. aastal ilmunud artikkel ajakirjas European Respiratory Journal seostas ühes Hiina ettevõttes mitme töölise surma tööprotsessi käigus nanoosakestega kokkupuutumisega. Artiklile reageerisid paljud nanoosakestega seotud terviseriskide eksperdid, kes kutsusid üldsust ettevaatlikkusele järelduste tegemisel, kuid samas tunnustasid probleemi olulisust.
Seitsmendas Euroopa Liidu teadus- ja arendustegevuse raamprogrammis (Framework Programmes for Research and Technological Development) on 3467 miljonit ehk ligikaudu seitse protsenti eraldatud temaatikale "Nanoteadused, nanotehnoloogiad, materjalid ja uued tootmistehnoloogiad".
Ameerika Ühendriikide 2010. aasta nanotehnoloogiate toetuse eelarvest oli 5,3 protsenti ehk 88 miljonit dollarit suunatud nanotehnoloogiatega seotud tervise-, tööohutuse ja keskkonnakaitselistele uuringutele. Nanotehnoloogiate uurimisele oli kokku eraldatud 1640 miljonit dollarit.
Nanotoksikoloogia uurimine Eestis
Keemilise ja Bioloogilise Füüsika Instituudis (KBFI) keskkonnatoksikoloogia laboratoorium hakkas Anne Kahru juhtimisel 2004. aastal uurima nanoosakeste bioloogilist mõju, toksikoloogia valdkonnas on tegev oldud juba üle kümne aasta. Teadusajakirjas Chemosphere ilmus 2008. aastal uurimisrühma esimene nanoökotoksikoloogiaalane artikkel "Nano- ja tavasuuruses ZnO, CuO ja TiO2 toksilisus bakterile Vibrio fischer’i ja vähilistele Daphnia magna ja Thamnocephalus platyurus".
Uurimisrühm on avaldanud arvukalt nanoosakeste bioloogilisi mõjusid käsitlevaid artikleid ning uurimisgrupi teadlasi ja doktorante on teadustöö eest tunnustatud mitme parima ettekande auhinnaga rahvusvahelistel konverentsidel.
Nanotoksiliste omaduste hindamiseks kasutab rühm selgrootuid organisme, mis võimaldab vähendada loomkatseid. Rühma töös osaleb Eesti Maaülikooli ja Tallinna Tehnikaülikooli liikmeid.
Dr. Anne Kahru juhitav töögrupp osaleb ka rahvusvahelistes projektides, mille eesmärkideks on välja selgitada nanomaterjalide võimalikud keskkonnamõjud ja ohud. Samuti ollakse tegevad käimasolevates Eesti riigieelarvest finantseeritud (Eesti Teadusfond, sihtfinantseerimine) nanoohutuse alastes uurimisprojektides. Sellega annavad oma panuse nanotehnoloogiaalaste probleemide lahendamisse ka Eesti teadlased.
Tiia Kuresoo
Tiia Kuresoo on Elva Gümnaasiumi põhikooli bioloogiaõpetaja.
Ta on abielus Rein Kuresooga, neil on kolm last: Siim Kuresoo, Liis Kuresoo ja Kail Kuresoo.
Gembloux
Gembloux' kellatorn on üheks 2005. aastal UNESCO poolt maailmapärandi nimistusse kantud Belgia ja Prantsusmaa kellatornidest.
Asulad
Valla piirides paiknevad järgmised asulad: Gembloux, Beuzet, Bossière, Bothey, Corroy-le-Château, Ernage, Grand-Leez, Grand-Manil, Isnes, Lonzée, Mazy ja Sauvenière.
Raudondvaris
pisi|left|Raudondvaris Raudondvaris on küla Leedus endise Kaunase maakonna aladel Kaunase rajoonis, Raudondvarise valla keskus. Asub Kaunasest loode pool Nevėžise jõe kaldal.
Külas on gümnaasium ja algkool. Seal asuvad raamatukogu ja kultuurikeskus. Külas tegutseb 1956. aastal asutatud Aleksandras Stulginskise Ülikooli põllumajandusinseneride instituut, külas on ka puukool. Vaatamisväärsusteks on Raudondvarise mõisa hoonetekompleks, küla kalmistu ja 1938. aastal valminud katoliku kirik.
Shemar Moore
Shemar Franklin Moore (sündinud 20. aprillil 1970 Oaklandis) on USA näitleja.
Raudondvaris
Ajalugu
Aastal 1914 rajati esimene sild üle Nevėžise jõe. Puidust sild lammutati aastal 1928 ja aastal 1931 valmis selle asemele praegune sild. Sild oli 106 meetrit pikk ja toona oli see pikim sild Leedu aladel. Aastal 1956 rajati külla põllumajanduse mehhaniseerimise ja elektrifitseerimise instituut. Aastal 1966 liideti Raudondvarisega Šiaudinė (ka Solomenka, Salomenka või Salamenka) küla.
Shemar Moore
Ta on Eesti televaatajale tuntud seriaalist "Kurjuse kannul" (Derek Morgan) ja filmist "Kuidas abielluda miljardäriga" (2000).
Mäetaguse külanõukogu
Mäetaguse külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s.
Mäetaguse külanõukogu moodustati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 13. septembri 1945 seadlusega Virumaa Mäetaguse valla koosseisus. Külanõukogu keskus asus Mäetaguse asunduses.
Seoses valdade likvideerimise ja maarajoonide moodustamisega Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 26. septembri 1950 seadlusega Mäetaguse vald likvideeriti ning Mäetaguse külanõukogu territoorium arvati Jõhvi rajooni koosseisu.
1954. aasta juunis liideti Mäetaguse külanõukoguga likvideeritud Kiikla külanõukogu alad. 1954. aasta seisuga tegutsesid Mäetaguse külanõukogu piirides "21. Juuni", "Juuni Võidu" ja "Oktoobri" kolhoos.
Aastatel 1954–1960 asus külanõukogu halduskeskus Kiikla külas, 1960. aastast Mäetaguse külas. 1960 septembris liideti Mäetaguse külanõukoguga likvideeritud Pagari külanõukogu alad.
1961. aastast likvideeriti senine Jõhvi rajoon ja selle koosseisu kuulunud alad allutati Kohtla-Järve linnapiirkonnale. 1. jaanuarist 1965 arvati Mäetaguse külanõukogu Kohtla-Järve rajooni koosseisu.
18. jaanuaril 1973 avati Mäetaguse külanõukogu maadel Väike-Pungerja lähedal Estonia põlevkivikaevandus.
1977. aasta seisuga oli külanõukogu pindala 269 km².
1978. aasta seisuga kuulusid Mäetaguse külanõukokku Mäetaguse alevik ning Arvila, Atsalama, Ereda, Kalina, Kiikla, Metsküla, Pagari, Rajaküla, Ratva, Tarakuse, Võide, Võrnu ja Väike-Pungerja küla.
Mäetaguse külanõukogu tegutses kuni Mäetaguse valla omavalitsusliku staatuse kinnitamiseni 9. aprillil 1992.
Julia Simon
pisi|Julia Simon maailmakarikavõistlustel Saksamaal Oberhofis 2020. aasta jaanuaris Julia Simon (sündinud 9. oktoobril 1996 Albertville'is) on Prantsusmaa laskesuusataja. Ta on 2022. aasta taliolümpiamängudel Pekingis segateatesõidu hõbemedali võitja.
2019. aastal saavutas ta maailmakarikavõistlustel Östersundi oma esimese poodiumikoha 15 km eraldistardiga sõidus, kui sai kolmanda koha, seejärel saavutas oma esimese individuaalse võidu MK-etapil 14. märtsil 2020. aastal, võites Soomes Kontiolahtis jälitussõidu. 2021. aasta MM-il Pokljukas võitis ta koos Antonin Guigonnatiga segateate paarissõidus maailmameistri tiitli. Individuaalse MM-i kulla võitis ta maailmameistrivõistlustel Oberhofis jälitussõidus
Laose talu
Talu hooned ehitati enamikus 19. sajandil.
Herman Perna
Herman Perna (10. august (vkj)/ 22. august 1883 Abja vald, Halliste kihelkond, Pärnumaa – ? aprill 1969 Tallinn) oli eesti ehitusinsener ja tehnikateadlane.
Elulugu
Lõpetas 1903 Tartu Reaalkooli ja 1913 Riia Polütehnilise Instituudi ehitusinsenerina.
Oli aastani 1918 Soome sõjaväes, 1919 Eestis Teedeministeeriumi veeteede ja sadamate süvendamise ja parandamise ameti ülem, 1919–1927 tehnikaosakonna juhataja, 1927–1929 direktor, 1929–1934 maanteede ja ehituse osakonna direktor, 1934–1939 raudteevalitsuse abidirektor, 1939–1940 Teedeministeeriumi peainspektor ning raudteede talituse nõukogu liige.
Ta oli 1920–1934 Tallinna Tehnikumi õppejõud, ehitusosakonna juhataja ja hoolekogu liige. Õpetas geodeesiat, raudteede, signalisatsiooni, maanteede ja tunnelite kursusi. Oli 1942–1943 Tallinna Õhtutehnikumi õpetaja, seejärel Eesti Tööstusprojekti insener.
Herman Perna maeti Tallinna Rahumäe kalmistule 19. april 1969 nime German Perna all.
Isiklikku
Tema vend oli arhitekt ja arhitektuuriõppejõud Artur Perna.
Nurme sild
Nurme sild on sild Pärnu maakonnas Tallinna–Pärnu maanteel üle Sauga jõe.
Nurme vana sild ehitati 1904–1906. Vana sild hävitati 1944. Osaliselt vana silla baasil ehitati 1957–1958 uus sild.
Gary Fanelli
Gary Fanelli (sündinud 24. oktoobril 1950) on USA päritolu Ameerika Samoa pikamaajooksja.
Gary Fanelli osales 1988. aasta suveolümpiamängudel maratonijooksus ja sai 51. koha ajaga 2:25.35, mis on siiani Ameerika Samoa rekord.
Isiklikku
Gary Fanelli on taimetoitlane. Ta elab alates 2006. aasta jaanuarist Philadelphias.
Meenäiturlased
Meenäiturlased (Indicatoridae) on lindude sugukond rähniliste seltsis.
Nad on levinud Vana Maailma troopilises vööndis, põhiliselt Aafrikas ja Lõuna-Aasias.
Malkolmia
Malkolmia (Malcolmia) on taimeperekond ristõieliste sugukonnas.
Jeravna rajoon
Jeravna rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Venemaa Burjaatia Vabariigis.
Rajooni halduskeskus on Sosnovo-Oserskoje.
2015. aastal oli rajooni elanike arv 17 626, neist 54% burjaadid ja 44% venelased.
Rajoon jaguneb 14 kohalikuks omavalitsuseks, kus on kokku 22 asulat.
Akolüüt
Akolüüt - Acolyte tuleneb kreekakeelsest sõnast ἀκόλουθος (akolouthos), mis tähendab saatja, ladina keeles acolythus. Metodisti kirikus liigub jumalateenistuse alguses protsessiooni eel, et süüdata küünlad (küünal kui Kristuse valguse sümbol) altaril ja jumalateenistuse lõppedes võtta altariküünaldelt valgus kaasa, mis sümboliseerib Kristuse valguse viimist maailma. Akolüüdid toovad ka armulaua annid pühitsemiseks altarile.
Mary Pinchot Meyer
pisi|Mary Pinchot Meyer John F. Kennedy 46. sünnipäeva peol 29. mail 1963 presidendi jahi "Sequoia" pardal Mary Eno Pinchot Meyer (14. oktoober 1920 New York – 12. oktoober 1964 Washington) oli Ameerika Ühendriikide seltskonnategelane ja kunstnik.
Maizières (Pas-de-Calais)
pisi|Tuvimaja ja kirik
Mary Pinchot Meyer
Mary Pinchot Meyeri isa Amos Pinchot oli jurist, kes toetas vasakpoolset ajakirja The Masses ja oli üks Progressiivse Partei juhtfiguure. Ema Ruth Pinchot oli ajakirjanik.
Maizières (Pas-de-Calais)
Maizières on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Mary Pinchot Meyer
Juba Vassari Kolledžis õppides oli Mary Pinchot Meyer vasakpoolsete ja patsifistlike vaadetega. Ta astus Ameerika Tööparteisse (American Labor Party) ja Föderaalne Juurdlusbüroo avas tema kohta toimiku. Kolledži lõpetamise järel töötas ta ajakirjanikuna United Press Internationalis.
1944. aastal tutvus Mary USA Mereväe leitnandi Cord Meyeriga, nad abiellusid 19. aprillil 1945. Nende esimene poeg Quentin sündis 1945. aastal ja teine poeg Michael 1947. aastal. Seejärel jäi Mary Pinchot Meyer koduseks ja tegeles ka kunstiõpingutega. Nende kolmas poeg Mark sündis 1950. aastal. Samal aastal kutsuti Cord Meyer tööle Luure Keskagentuuri. 1954. aasta suvel said Mary Pinchot Meyer ja Cord Meyer endale uued naabrid. Nende Washingtoni Georgetowni linnaosas asuva maja lähedale ostsid häärberi senaator John F. Kennedy ja tema naine Jacqueline Kennedy. Mary Pinchot Meyer ja Jacqueline Kennedy said peagi sõbrannadeks. 18. detsembril 1956 jäi Mary Pinchot Meyeri ja Cord Meyeri üheksa-aastane poeg Michael auto alla ja sai surma. 1958. aastal lahutasid Mary Pinchot Meyer ja Cord Meyer abielu.
Maizières (Pas-de-Calais)
pisi|tühi|
Mary Pinchot Meyer
1962. aasta jaanuaris sai Mary Pinchot Meyerist John F. Kennedy armuke. Alates 1962. aasta aprillist sai ta Timothy Learylt LSD-d, mida nad tarvitasid ka koos John F. Kennedyga. ,
Pärast John F. Kennedy mõrva helistas Mary Pinchot Meyer 1. detsembril 1963 Timothy Learyle ja ütles: "Nad ei suutnud teda enam kontrollida. Ta muutus liiga kiiresti. Nad on kõik kinni mätsinud. Ma tahan sind näha. Ma kardan."
Mary Pinchot Meyer mõrvati 1964. aasta 12. oktoobril umbes kell 12:20 keskpäeval oma kodu lähedal Washingtonis Georgetowni linnaosas. Teda tulistati kaks kord püstolist, esimene lask pähe. Mary Pinchot Meyer suri silmapilkselt. Kahtlusalusena peeti kinni 25-aastane afroameeriklane Ray Crump. Mõrvarelva ei leitud kunagi. Kuid süütõendeid ei olnud ja 29. juulil 1965 mõisteti Crump kohtus õigeks. Mary Pinchot Meyeri mõrv jäi lahendamata.
Mary Pinchot Meyeri tapmist on püütud seostada president John F. Kennedy mõrvaga. Peter Janney avaldas 2012. aastal raamatu "Mary's Mosaic", milles ta väitis, et Mary Pinchot Meyeri mõrvas Luure Keskagentuur.
Ojaveer
Ojaveer on eesti perekonnanimi.
Perekonnanime Ojaveer (Oijaweer, Ojaweer) on antud Sangaste mõisas Sangaste kihelkonnas Tartumaal, Võru mõisas Põlva kihelkonnas ja Pindi mõisas Rõuge kihelkonnas Võrumaal. Nimede eestistamisel määrati Ojaveer uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Klimberg, Ojasev ja Smitt. Osvald Ojaveere palvel kanti Ojaveer perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 135 all (Siseministeeriumi teadaanne 24. juulist 1935).
2017. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Ojaveer Eestis 50 mehel ja 39 naisel.
Eesti NSV Vabariiklik Rahukaitsekomitee
Eesti NSV Vabariiklik Rahukaitsekomitee oli aastal 1951 loodud organisatsioon, mis nende endi järgi kooskõlastas Eesti NSV rahupooldajate tegevust. Organisatsioon tegi koostööd ÜRO ja Ülemaailmse Rahunõukoguga.
Aastast 1962 oli Rahukaitsekomitee esimees Endel Puusepp.
Salento
pisi|Piirkonna asend Itaalias
Salento (salento murdes Salentu, bari ja taranto murdes Salènde, kreeka keeles Σαλέντο Salénto, albaania keeles Salento) on ajaloolis-geograafiline piirkond Itaalias Apuulia lõunaosas.
Samanimelisel poolsaarel, mida tuntakse ka "Itaalia saapa kannana", asuv Salento piirneb edelas Joonia mere Taranto lahega ja kirdes Aadria merega.
Piirkonna pindala on 5329 km² ja elanike arv 1 536 969 (2011).
Suuremad keskused
Salento omavalitsusüksused elanike arvuga üle 30 000;
Leiki
Leiki on naisenimi.
Salento
Brindisi provints
Brindisi, Carovigno, Cellino San Marco, Ceglie Messapica, Erchie, Francavilla Fontana, Latiano, Mesagne, Oria, Ostuni, San Donaci, San Michele Salentino, San Pancrazio Salentino, San Pietro Vernotico, San Vito dei Normanni, Torchiarolo, Torre Santa Susanna, Villa Castelli.
Lecce provints
(kogu provints)
Taranto provints
Avetrana, Carosino, Faggiano, Fragagnano, Grottaglie, Leporano, Lizzano, Manduria, Maruggio, Monteiasi, Montemesola, Monteparano, Pulsano, Roccaforzata, San Giorgio Ionico, San Marzano di San Giuseppe, Sava, Taranto, Torricella.
Omavalitsusüksused, mis asuvad geograafiliselt Salentos, kultuuriliselt aga Apuulias
Valle d'Itria: Martina Franca (TA), Locorotondo (BA), Cisternino (BR), Fasano (BR) ja omavalitsusüksused Tarantost loodes: Crispiano (TA), Massafra (TA), Statte (TA).
Square One (BLACKPINK)
Square One on Lõuna-Korea ansambli BLACKPINK (stiliseeritult BLΛƆKPIИK) 2016. aastal ilmunud debüütalbum.
Album sai avalikult saadavaks 8. augustil 2016. Mõlemad lood sellel albumil said esimese ja teise koha Billboard World Digital Songs edetabelis samuti 8. augustil 2016.
Suure Rannavärava eesvärav
Suure Rannavärava eesvärav on keskaegse Tallinna kaitseehitise Tallinna linnamüüri osa linna põhjaküljel, Pika tänava ja Rannamäe tee ristmikul.
thumb|Suure Rannavärava eesvärav, vaade [[Rannamäe teelt, 2012. aasta kevad]] left|thumb|Suure Rannavärava eesvärav ja vasakpoolne kaitsetorn, vaade [[Pikk tänav|Pikalt tänavalt, 2012. aasta talv]]
Eesvärava ehitus
Linnamüüri valmimise järel hakati sellele ehitama eeskaitsesüsteemi. Müüris asuvate väravatornide ette ehitati täienevad eesväravad.
Suure Rannavärava eesvärav ehitati algselt 15. sajandil aastatel 1448–1460 ning see koosnes kahest sihvakast tornist ja allalastavast võreväravast analoogselt Viru värava eesväravaga. Eesväravast kirde pool oli 15. ja 16. sajandil üks Tallinna vanemaid aedu – Roosiaed. Järjekordsed ehitustööd 16. sajandil olid nähtavasti tingitud suhete teravnemisest Liivi ordu ja Vene suurvürstiriigi vahel.
1510. aastal alustati töid, mille käigus lisati uus eesvärav ja idapoolse torni asemele ehitati eelkõige sadama kaitseks uut tüüpi suurtükitorn, mis pidi juba oma välisilmega mõjuma imposantselt. Läänepoolne väike sihvakas torn säilis.
Ehitustöid juhtis aastatel 1518–1529 Vestfaalist pärit ehitusmeistri Gert Koningki poolt. Tööd lõpetati 1531. aastal. pisi|Suure Rannavärava eesvärava kaitsetornid, vaade [[Rannamägi|Rannamäe lõunapoolselt nõlvalt, 2008. aasta talv]] left|pisi|Suure Rannavärava eesvärav 1924. aastal
Eesvärava hilisem aeg
Algul nimetati uut ehitist "väravaks", siis lihtsalt "uueks torniks".
Aastatel 1518–1529 rajati eesvärava kõrvale Suure Rannavärava bastion.
1570. aastal toimunud Tallinna piiramisest on jäänud Moskva suurvürsti Ivan Groznõi vägede poolt torni pommitamise vigastused "uue torni" välimikku.
17. sajandil lammutati suurtükitorni mašikulii ja ehitati tornile katus. Suurtükitorn omas tähtsust veel Tallinna piiramise ajal 1710. aastal ning ka 1790. aastal Rootsi laevastiku poolt Tallinna ründamise ajal. Selle lahingu mälestuseks paigutati hävinenud Rootsi laevadelt pärit laevakahurid lahtiselt Suure Rannavärava bastionile.
1842. aastast tuntakse torni Paksu Margareetana. 1870. aastal lammutati eesvärava kõige merepoolsem vallivärav.
19. sajandi keskpaigast hakati Paksu Margareeta torni kasutama vanglana, milleks ehitati ka tornist edela poole (torni ja Suure Rannavärava vahihoone vahele) uus vangla kantseleihoone.
1902. aastal rajati Margareeta aiast Tallinna sadama poole vanakraamiturg ja seal korraldati laatu.
Maohabe
Maohabe  (Ophiopogon) on asparilaadsete seltsi aspariliste sugukonda kuuluv taimeperekond.
Suure Rannavärava eesvärav
2018. aasta leiud
2018. aastal ehitustööde käigus leiti Paksu Margareeta tornist seniteadmatuid müürikatkeid ilmselt Suure Rannavärava eesvärava varasemast ehitusetapist (15. sajandi keskpaigast). 16. sajandi alguse müür kulges läänepoolsest eesväravatornist sadama suunas. Tõenäoliselt pöördus see ilmselt üsna pea piki looduslikku nõlva Väikese Rannavärava suunas.
Maohabe
Perekonna nimetus tuleneb vanakreeka sõnadest ὄφις (ophis, 'madu') ja πώγων (pogon, 'habe').
Liike
Allikas: Eestikeelsete taimenimede andmebaas
Glinojeck
Glinojeck on linn Poolas Masoovia vojevoodkonnas Ciechanówi maakonnas, Glinojecki valla halduskeskus. Glinojeck asub umbes 22 km Ciechanówist lääneedelas ja Varssavi kesklinnas ligikaudu 80 km loodes.
Glinojeckit on ürikutes esmamainitud 1403. aastal, linnaõigused sai 1993. aastal.
Aastatel 1975–1998 kuulus Glinojeck Ciechanówi vojevoodkonda.
Suurim tööstusettevõte Glinojeckis on suhkruvabrik, mis tänapäeval kuulub firmale Pfeifer & Langen.
‘Abd Rabbuh Manşūr al-Hādī
pisi|‘Abd Rabbuh Manşūr al-Hādī (2013) ‘Abd Rabbuh Manşūr al-Hādī (araabia keeles عبد ربه منصور الهادي; sündinud 1. septembril 1945) on Jeemeni sõjaväelane ja poliitik, kes oli aastatel 2012–2022 Jeemeni president. Alates 22. jaanuarist 2015 ta reaalselt presidendi kohuseid ei täitnud.
‘Abd Rabbuh Manşūr al-Hādī astus 1970. aastal Jeemeni Demokraatliku Rahvavabariigi sõjaväkke. Aastal 1990 sai temast Jeemeni armees kindralmajor. Ta oli 1994. aastal lühikest aega kaitseminister.
Enne presidendiks saamist oli ta alates 3. novembrist 1994 asepresident. Pärast seda, kui president ‘Alī ‘Abdullāh Sāliḩ atentaadis vigastada sai, oli ‘Abd Rabbuh Manşūr al-Hādī 4. juunist 23. septembrini 2011 ja 23. novembrist 2011 kuni 27. veebruarini 2012 presidendi kohusetäitja.
Ta on valitseva partei Üldine Rahvakongress liige.
22. jaanuaril 2015 teatas president šiiitide mässu tulemusel vallandunud poliitilise kriisi tõttu, et astub ametist tagasi, kuid Jeemeni parlament keeldus tema tagasiastumispalvet rahuldamast. Seega tema tagasiastumine ametlikult ei jõustunud. Reaalselt oli president juba mitu päeva enne tagasiastumist mässuliste valve all koduarestis.
6. veebruaril 2015 läks kogu täitevvõim Sanaas mässuliste kätte. 21. veebruaril vabanes al-Hādī koduarestist presidendi residentsis Sanaas ja põgenes seejärel kohe oma kodulinna Adenisse, kus tegi avalduse, et ta on endiselt riigi seaduslik president.
Claude Gensac
pisi|Claude Gensac 1993. aastal Claude Gensac (tegelikult Claude Jeanne Malca Gensac; 1. märts 1927 – 27. detsember 2016 Pariis) oli prantsuse komöödianäitlejanna.
Ta sai tuntuks Louis de Funèsi partnerina "Sandarmi"-sarja filmides.
1960.–1970. aastatel mängis ta kümnes filmis Louis de Funèsi kehastatud sandarmi Ludovic Chruchot' abikaasat.
Hiljem esines ta tohutu menuga teleseriaalides, mängides koomilisi vanemate daamide rolle.
Kaubahoov
pisi|[[Tartu Kaubahoov, umbes 1907]] pisi|[[Paide kaubahoovi ärihoone]] Kaubahoov ehk ärihoov ehk passaaž on siseõuega või käiguga kauplemispaik hulga kauplustega.
Polühistor
Tüüpiliseks polühistoriks peetakse tihti renessansiaja leiutajat-kunstnikku-teadlast Leonardo da Vincit.
Niisamuti nimetatakse isikut, kellel on erandlikult laialdased teadmised ja/või oskused mitmes kunsti- ja/või teadusharus renessansiinimeseks. Erudiidiks (< ld eruditus, 'õpetatud') nimetatakse isikut, kellel on laialdased teadmised mitmel alal.
Braunschweig-Wolfenbütteli vürstkond
Braunschweig-Wolfenbütteli vürstkond oli Braunschweig-Lüneburgi hertsogkonna alajaotus, mille ajalugu ilmestasid arvukad jagunemised ja taasühinemised. Welfide erinevad dünastilised liinid valitsesid Braunschweig-Wolfenbüttelit kuni Saksa-Rooma riigi lõpetamiseni aastal 1806. Viini kongressi tulemusena loodi aastal 1814 selle järglasriik Braunschweigi hertsogkond.
Keskaeg
Pärast seda, kui Heinrich Lõvi lapselapsele Otto Lapsele anti keiser Friedrich II poolt 21. augustil 1235 keiserliku läänina endised perekonna pärusvaldused (paiknesid tänapäeva Alam-Saksi ida- ja Saksi-Anhalti põhjaosas) Braunschweig-Lüneburgi hertsogkonna nime all, jagati hertsogkond aastatel 1267/1269 tema poegade vahel.
Albrecht I-le (kutsutud ka Albrecht Suureks) (1236–1279) anti alad Braunschweigi-Wolfenbütteli, Einbecki-Grubenhageni ja Göttingeni-Oberwaldi ümbruses. Seega asutas ta Braunschweigi vanema liini ja pani aluse sellele, mida hiljem kutsuti Braunschweig-Wolfenbütteli vürstkonnaks. Tema vend Johann (1242–1277) päris maad Lüneburgi ümbruses ja asutas Lüneburgi vanema liini. Braunschweigi linn jäi ühisvalitsemise alla.
Braunschweigi(-Wolfenbütteli) ala jagunes järgnevatel aastakümnetel edasi. Näiteks jagunesid mõneks ajaks Grubenhageni ja Göttingeni liinid. Sarnasel viisil jagunesid aastal 1432 valdused Deisteri mägede ja Leine jõe vahel, mis olid vahepeal saadud Braunschweigi keskmiselt liinilt, edasi Calenbergi vürstkonna moodustamiseks. Edaspidi toimus uusi taasühinemisi ja jagunemisi.
thumb|Hertsogkonna vapp [[Schedeli maailmakroonikas aastast 1493]]
Vahepeal sai hertsogitel villand pidevatest vaidlustest Braunschweigi linna kodanikega ja aastal 1432 viisid nad oma residentsi Wolfenbüttelisse, mis asus Okeri jõe soises nõos umbes 12 km Braunschweigist lõunas. Braunschweig-Lüneburgi hertsogitele siia ehitatud loss – koos hertsogi kantselei, konsistooriumi, kohtute ja arhiividega – sai hiiglasliku regiooni juhtimiskeskuseks, kust valitseti hertsogkonna Wolfenbüttel-Braunschweigi osa. Pikka aega valitses see ka Calenberg-Göttingeni ja Grubenhageni vürstkondi, Halberstadti piiskopkonda, suuri osasid Hildesheimi piiskopkonnast, Hohnsteini ja Regensteini krahvkondi, Klettenbergi ja Lohra parunkondi ja osi Hoya krahvkonnast Weseri alamjooksul. Selle kohtu tähtsus oli tähendusrikas paljudele käsitöölistele. Sadu puitraamistuses hooneid ehitati kohtule, kodanikele ja hertsogi vajadusteks, algul juhuslikult, hiljem vastavalt hertsogi ja tulekaitse nõuetele. Linna arengu õitseaegadel nimetati selle osad erinevate hertsogite järgi: Auguststadt läänes, Juliusstadt idas ja Heinrichstadt.
Varauusaeg
Järgnevalt valitsesid hertsogid Heinrich Noorem, Julius ja Heinrich Julius, kelle juhtimisel Wolfenbütteli linn laienes ja vürstkond saavutas ülesaksamaalise tähtsuse.
Aastatel 1519–1523 pidas vürstkond Hildesheimi ja Lüneburgi vürstkondadega Hildesheimi piiskopkonna vaenuse sõda, mis, vaatamata hävitavale kaotusele Soltau lahingus andis lõpuks Braunschweig-Wolfenbüttelile suure lisaterritooriumi.
thumb|Ducatus Brunsvicensis aastal 1645
Kolmekümneaastases sõjas oli Wolfenbüttel tugevaim kindlus Põhja-Saksamaal, kuid sai sõjas tugevasti kannatada. Wolfenbütteli liin suri sõja ajal välja.
Aastal 1635 võttis hertsog August Noorem teisejärgulisest Lüneburg-Dannenbergi liinist võimu vürstkonnas oma kätte ja asutas uue Braunschweigi liini. Tema valitsemise ajal saavutas Wolfenbüttel oma kultuurilise õitsengu tipu. Üks tema suurimatest saavutustest oli Wolfenbütteli raamatukogu hoone, suurim sel ajal Euroopas. Aastal 1671 sai vana Welfi hertsogite soovunelm tõeks, kui erinevate dünastiliste liinide ühendarmee oli võimeline vallutama Braunschweigi linna ja lisama selle oma valdustega.
Aastal 1735, kui dünastiline liin välja suri, tekkis veel üks kõrvalliin: aastal 1666 asutatud Braunschweig-Bevern liin.
Aastatel 1753/1754 naasis Wolfenbütteli hertsogite residents Braunschweigi, äsjaehitatud Braunschweigi lossi.
Seega kaotas linn iseseisvuse, mida oli nautinud alates 15. sajandist. Mõju Wolfenbüttelile oli katastroofiline, nagu oli näha hiljemehitatud puitraamistusega hoonetest. 4000 linlast järgnes hertsogiperele ja Wolfenbütteli elanikkond vähenes 12 000 elanikult 7000 elanikuni. Ainult arhiivid, kirikuamet ja raamatukogu jäid kui side möödunud aegadega. Braunschweigist pilgati, et Wolfenbüttel oli mandunud "leskede linnaks" (Witwensitz).
Ulatuslikud aiad kolme linnavärava (Herzogtor, Harztor ja Augusttor) ees anti endistele aednikele pikaajkalisele rendile. Selle tulemusel loodi moosivabrikud, mis ilmestasid Wolfenbüttelit kuni 20. sajandini. Herzogtori esised arvukad aiad kasvasid, kuni jõudsid lõpuks Lechlumi metsani (Lechlumer Holz). Ala lõunaserva jäi väike aastal 1733 ehitatud Antoinettenruh suveloss. Wolfenbüttelist sai koolide linn. Aastal 1753 asutati õpetajate kool, mis alustas lastekodus ja kolis hiljem tänapäevase Harztorwalli kooli hoonesse.
Poliitiliselt oli Braunschweig-Wolfenbüttel üks Preisimaa lähemaid liitlasi. Kuigi veidi varem oli Habsburgist keiser kõige tähtsam liitlane poliitiliste abielude kaudu, sai Welfide Wolfenbütteli liin lähedaseks Hohenzollernitega Preisi kroonprintsi Friedrichi ja Elisabeth Christine abielu kaudu. Abielu organiseerisid Friedrich Wilhelm I ja Ferdinand Albrecht. Nad algatasid ka "relvavendluse" väikeriigi ja suure Preisi kuningriigi vahel. Arvukalt Braunschweig-Wolfenbütteli ohvitsere teenis Preisi armee kõrgetel kohtadel, kõige tuntumad Seitsmeaastases sõjas. Vürstkonna rügemendid esinesid liitlasarmees Lääne-Preisimaal ja eriti liitlas-Braunschweig-Lüneburgi kuurvürstkonnas. Braunschweigi ja Preisimaa vahelise sõjalise liidu silmapaistev esindaja oli Braunschweigi ja Lüneburgi hertsog, troonipärija Ferdinand von Braunschweig-Wolfenbüttel.
Karl I ajal oli suuri saavutusi kultuuri- ja teaduspõllul: edendati teatrit ja julgustati haridust. Aastal 1753 asutati hertsogi kunsti ja loodusloo kollektsioon – Loodusloo muuseumi eelkäija. Need olulised kollektsioonid olid kogutud Braunschweigi hertsogite poolt. Kuigi Wolfenbüttel taandus, koges Braunschweig nüüd kultuurilist tõusu.
Augustis 1784 jäi Johann Wolfgang von Goethe Braunschweigi poliitilisele missioonile koos hertsog Karl Augustiga. Ajal, kui poliitiline olukord Austria ja Preisimaa vahel hakkas taas kord üle kuumenema, plaanisid väikesed ja keskmised Saksa riigid luua tasakaalustavaks jõuks suurema riigi. Hertsog Karl Wilhelm Ferdinandil paluti ühineda vürstide liiduga (Fürstenbund), mida ta tegi 30. augustil.
Salamissioon oli maskeeritud perekonna visiidiks sügislaada ajal. Õukonnaelu määras ajastuse viibida Bohlwegi residents-lossis.
Napoleoni ajastu ja muundumine Braunschweigi hertsogkonnaks
Saksa väikeriikide arvu vähendamise tulemusel anti 25. veebruaril 1803 vürstkonnale ilmalikustunud Gandersheimi ja Helmstedti kloostrite territooriumid. Aastal 1806 sai hertsog Karl Wilhelm Ferdinand Preisi kindralina Auerstedti lahingus surmavalt haavata. Pärast lühikest segadusteaega okupeeriti Braunschweig aastateks 1807–1813 prantslaste poolt ja anti Vestfaali kuningriigile.
Pärast Napoleoni valitsemise lõppu taasasutati riik Braunschweigi hertsogkonna nime all.
Beverni kõrvalliin
Braunschweig-Wolfenbüttel-Beverni vürstkond tekkis pärimisvaidlustes Ferdinand Albrecht I ja tema vendade vahel. Aastal 1667 anti Ferdinand Albrechtile Beverni loss Holzmindeni lähistel. Tema – ja hiljem tema poeg Ferdinand Albrecht II – olid Braunschweig-Wolfenbüttel-Beverni vürstid. Aastal 1735 võttis Ferdinand Albrecht II Braunschweig-Wolfenbütteli vürstkonna üle, alluv vürstkond läks tagasi Braunschweig-Wolfenbütteli vürstkonnale.
Braunschweig-Wolfenbütteli valitsejate loend
Braunschweig-Wolfenbütteli vürstkond oli vürstkond Braunschweig-Lüneburgi hertsogkonnas, mille ajalugu iseloomustasid arvukad jagunemised ja taasühinemised. Arvukad Welfide dünastilised liinid valitsesid Braunschweig-Wolfenbüttelit kuni Saksa-Rooma riigi lõpetamiseni aastal 1806. Viini kongressi tulemusena loodi aastal 1814 järglasriik Braunschweigi hertsogkond. Järgnev on kõigi Braunschweig-Wolfenbüttelit valitsenud vürstide loend. Pane tähele, et lisaks tiitlile "Braunschweig-Wolfenbütteli vürst" kasutasid kõik vürstid (mitte ainult valitsejad) ka tiitlit "Braunschweigi ja Lüneburgi hertsog".
Frank Packard
Frank Packard (2. veebruar 1877 Montréal – 17. veebruar 1942 Lachine) oli Kanada kirjanik. Ta on tuntud suurseikleja Jimmie Dale'i (hüüdnimega Hall Pitser) tegelaskuju loojana.
Elulugu
Kõrgema hariduse omandas Packard oma kodulinnas McGilli ülikoolis, õppides ehitusinseneriks. 1910. aastal abiellus ta Marguerite Pearl MacIntyrega. Suurema osa oma elust töötas kirjanik raudtee-ettevõttes Canadian Pacific Railway. Tema esimene romaan "The Miracle Man" ("Imemees") ilmus 1914. aastal. Packard suri 65-aastaselt Lachine'i linnas.
Kostivere liukivi
pisi|Kostivere liukivi (august 2009) Kostivere liukivi on Harju maakonnas Jõelähtme vallas Kostivere alevikus Väikeniidu maaüksusel asuv liukivi. Kivi on arvele võetud arheoloogiamälestisena.
Selliseid kive, millele inimene on kulutanud sisse ümmargused lohud, on kaitseala territooriumil 100 ringis. Lohkude tegemise komme oli meil levinud I a.t. e.Kr ning seda on seotud viljakus- ja sigivusmaagia rituaalidega. Kostivere Liukivi on Rebala muinsuskaitseala kõige suurem väikeselohuline kultuskivi (kõrgus kuni 3,5 m).
Kivil on ühtekokku 6 väikest nõgusat lohku. Kui üldiselt asetsevad lohud kivi peal, siis sellel kivil on pooled lohud külgedel (need lohud ei ole ohvriandide jaoks, sest üks neist paikneb kivi püstjal küljel).
Kivi peal on näha ka liulaskmisrenn. Selliseid niinimetatud liukive on Eestis suhteliselt vähe teada.
Eesti Teadus- ja Tehnikainformatsiooni Instituut
Eesti Teadus- ja Tehnikainformatsiooni ning Majandusuuringute Instituut (lühendatult: Eesti Informatsiooni Instituut) oli Eesti NSV ajal tegutsenud teadus- ja tehnikateabe vahendamise ning informatsioonivaldkonnaga tegelenud asutus.
Kostivere liukivi
Kostivere Liukivil usuti olevat viljatust raviv toime. Selleks tuli õnnetul naisel palja tagumikuga kivilt alla sõita.
Eesti Teadus- ja Tehnikainformatsiooni Instituut
Instituut asutati 1967. aastal Eesti Vabariikliku Teaduslik-Tehnilise Propaganda Maja ja Tehnilise Informatsiooni Büroo baasil.
Instituut osales Balti liiduvabariikide ühtse infosüsteemi Infobalt loomises.
Instituudi alluvuses olid eksperimentaalkombinaat Bit, ENSV Vabariiklik Teaduslik Tehnikaraamatukogu ja Eesti NSV Rahvamajanduse Saavutuste Näituste Direktsioon.
2018.–2019. aasta maailma karikasari kahevõistluses
2018.–2019. aasta maailma karikasari kahevõistluses oli 36. ametlik maailma karikasarja hooaeg.
MK-sarja paremusjärjestus
<font color="#9933ff">Pärast 21/24 etappi