cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Krasnaja Gorka operatsioon
Pealetungi takerdumine
Saanud juurde toetusvägesid, püüdis vasaku grupi juht alates 16. oktoobrist arendada edasitungi Krasnaja Gorka vallutamiseks kolmes suunas – Novoje Kalištšest üle Lendovštšina, Staroje Kalištšest ja Kandõkjulast üle Šepeleva ning üle Gora-Valdai. Kuperjanovlased ja soomusrongi nr 3 dessant tegutsesid peamiselt Novoje Kalištše ja Lendovštšina suunas, Meredessantkomando ja Scoutspataljon Sjurjevskoje ja Saarisoo soode vahelisel kitsusel ning Kandõkjula, Gora-Valdai ja Šepeleva suunas. Otsustav löök pidi antama Garavai küla juurest mööda raudteed, mis viis Kalištše vabrikust Krasnaja Gorkani. Kõigis suundades selgus aga varsti, et Eesti väed olid Kovaši jõe üldjoonel jõudnud vastase kindlustatud kaitsepositsiooni ette.
17. oktoobril teatas admiral Pitka ülemjuhatajale, et vastane on Krasnaja Gorka ees end tugevasti kindlustanud, samas kui operatsiooni raskendab tormine ilm – vägede varustamine toimus nimelt meritsi. Väeosad tundsid puudust toidust, laskemoonast ja Ingeri polk oma värskelt mobiliseeritud meestega ka saabastest. Vastavalt Pitka palvele järgnes Laidoneri käsk 1. diviisile varustada Pitkat maismaad mööda ning kõiki tema varustusalaseid nõudmisi täita.
pisi|vasakul|[[152 mm Canet' suurtükk Krasnaja Gorka fordis Kroonlinna kindluses]] Järgnenud päevadel kuni 21. oktoobrini tegi Eesti jalavägi laevastiku ja välisuurtükiväe tule toetusel korduvaid katseid vastase kaitsepositsioonide läbimurdmiseks, mis aga ebaõnnestusid järjekindlalt. Vaenlase kaevikud, piiratud mitmekordse traattõkkega, seisid künka harjal, valitsedes kitsa oru üle, millest oli võimatu läbi pääseda. Seetõttu mindi igal hommikul välja positsioonidele ja võeti vastane kuulipilduja- ja püssitule alla. Ööseks tuldi külla tagasi, jättes välja vaid valvetõkked. Selline positsioonisõja pidamine kahjustas moraali.
Ebaõnnestumise peamine põhjus oli liiga nõrk suurtükituletoetus, mis ei võimaldanud hävitada vastase traattõkkeid ega neutraliseerida ta automaatrelvi kaevikuis. Vastase positsioone kaitsesid kindlameelsed kommunistlikud osad, kes ei piirdunud ainult passiivse vastupanuga, vaid võtsid ette ka vastukallaletunge. Vaenlase ülekaaluka suurtükitule all kandis Eesti jalavägi tõsiseid kaotusi.
Krasnaja Gorka all tegutsevate Eesti vägede meeleolu näitas samas languse märke. Vaenlase vastupanu murdmine fordi ees näis võimatu ja nii kirjutas üks Scoutspataljoni sõdur oktoobri lõpus koju, et "keegi siin enam sõdida ei taha".
Lahingud parema tiiva kindlustamiseks
Dessantvägede parempoolne grupp sattus vastase tõsisele vastupanule Tšernaja jõel, Ust-Ruditsõ küla piirkonnas, 20 km Krasnaja Gorkast. Püüdes arendada sellest rajoonist edasitungi põhja ja kirdesse, oli dessandi eesmärgiks haarata Krasnaja Gorka forti lõunast, eraldades ta sellega vastase üldisest kaitserindest. Kuid vastase vastupanu nii Eesti dessandile Ust-Ruditsõ piirkonnas kui ka Ingeri polgule Petrovskaja–Mišelovo üldjoonel kujunes niivõrd tugevaks, et katsed üle minna pealetungile äpardusid.
23. oktoobril teatas Pitka Cowanile lausa, et on sunnitud operatsiooni suurte kaotuste tõttu lõpetama. Cowan pani ette seda siiski mitte teha, pakkudes Pitkale Soome lahele saabuva monitori Erebus toetust. Pitka nõustus sellega.
24. oktoobril sai polguülem Aleksander Seiman ülesande liikuda Lopuhhinka rajooni ja võtta enda käsutusse Ingeri polk, kes tegutses Gostilitsõ–Mišelovo piirkonnas, ja Kuperjanovi partisanide kaks roodu ühes ratsasalgaga Ust-Ruditsõ külast. Tegevuse eesmärk oli üleminek pealetungile Oranienbaumi ja Borki suunas, et haarata Krasnaja Gorkat lõunast.
Nimetatud korralduste täitmisel tõrkusid 4. polgu III pataljoni kaks roodu hetkeks minemast sügavamale Venemaa sisse. Põhjusena toodi ette, et pealetung Krasnaja Gorkale ei olevat enam kodumaa kaitsmine, vaid Vene valgete toetamine, kes on eestlaste vastu vaenulikud. Krasnaja Gorka operatsioonisse suhtus ka Eesti avalik arvamus eitavalt.
Säärane suhtumine oli võimalik seetõttu, et avalikkusele ei olnud teada Krasnaja Gorka operatsiooni tõelised põhjused. Et see oli sõjasaladus, siis ei võidud neid põhjusi avaldada ka väeosadele, mispärast sõdurid ja ohvitseridki ei olnud küsimusest teadlikud. Ohvitseride energilisel kaasabil lahenes aga arusaamatus pataljonis kohe ja edaspidi võitles see üksus sama vapralt kui teisedki väeosad.
24. oktoobril lasi Ingeri polgu allohvitser Sergejev kergekuulipildujaga alla vastase vesilennuki, mis ühes sellele monteeritud kuulipildujaga kätte saadi. Lendur põgenes.
Vahepeal oli värskete vägedega tugevdatud Nõukogude Vene 7. armee läinud Petrogradi all üleüldisele pealetungile, sundides Loodearmee raskete kaotustega taganema. 26. oktoobril, mil Eesti 4. polk jõudis Lopuhhinka ümbrusse, oli Nõukogude Vene 6. diviis ootamatu kallaletungiga purustanud Loodearmee vasaku tiiva ja vallutanud Ropša piirkonna. Vaenlase löök pani raskesse seisukorda ka Ingeri polgu. Kandnud raskeid kaotusi, ei suutnud vähese kaadriga ja mõjuva suurtükituletoetuseta Ingeri väeosa vastase survele vastu panna ning taandus korratuses, kusjuures osa koosseisust valgus laiali oma kodukohtadesse.
Ingeri polgu I pataljon kaotas selle ainsa päevaga 37% oma koosseisust ja osutus lahinguvõimetuks. Väejooksikute arv oli polgus operatsiooni vältel võrdlemisi suur. Väejooksu olid mehed läinud suuremates salkades, näiteks 9. oktoobril – 13, 19. oktoobril – 19 meest, mis lubab oletada jooksuminekut kihutustöö või omavahelise kokkuleppe järele. Teatud määral võis Ingeri polgu laostumist soodustada väeosa rahvuslik ebaühtlus: suur protsent sõdurkonnast olid arvatavasti venelased või venestunud ingerlased, kes ei suhtunud soojalt ei eestlaste ega puhtingerlaste ettevõtmistesse.
pisi|4. jalaväepolgu poolt võetud sõjavangid Gostilitsõ külas novembri algul 1919 Dessandi paremal tiival tekkis korraga väga sügav lõhe Eesti vägede ja Loodearmee vahel. Lõhe sulgemiseks sai 4. polk käsu paisata vastane energilise vastulöögiga tagasi ja jätkata siis edasitungi. 4. polgu pealetung algas tegelikult 27. oktoobri hommikul välipatarei nr 1 toetusel. Osava manöövriga õnnestus sel päeval vallutada tähtis teedesõlmpunkt – Gostilitsõ küla – haarates seda põhjast ja lõunast. Võeti 100 vangi ja sõjasaagiks 2 kuulipildujat, ratsahobuseid ja vooriveokeid. Sellega ei olnud aga vastase vastupanu kaugeltki murtud. Saanud juurde värskeid jõude, asus ta uuesti pealetungile, mille tulemusena järgnenud päevil arenesid Gostilitsõ–Djatlitsõ piirkonnas rasked võitlused, kus külad ja asulad käisid käest kätte.
Toetus merelt
pisi|vasakul|Briti monitor Erebus Üheaegselt 4. polguga alustasid 27. oktoobril uut pealetungi Krasnaja Gorkale ka mõlemad dessantvägede grupid. Pealetungi toetamiseks võtsid Briti ja Eesti sõjalaevastik vastase kaevikud ja fordi ägeda tule alla. Briti sõjalaevastiku tugevdamiseks oli vahepeal kutsutud Koporje lahte Valgest merest Inglismaale sõitev monitor Erebus kapten John Alfred Moretoni juhatusel. Alates 27. oktoobrist asus Erebus oma 15-tolliste suurtükkidega kavakindlalt vastaste forte tulistama.
Kahjuks jõudis Erebus kohale alles siis, kui see teistkordne pealetungimise katse saatuslikule nurjaminekule oli määratud. Ka ilmad olid selleks ajaks halvemaks muutunud ja ei olnud sobilikud lennuoperatsioonideks, nõnda polnud võimalik lennukite abil Erebusi tuld juhtida. Ka Briti lendurid polnud raske suvise teenistuse järel enam kõige paremate võimete juures. Samuti oli võimatu käepärast olevate lennukitega (firma Short Brothers vesilennukid) vajalikku kõrgust kätte saada, et hoiduda Krasnaja Gorka ja Seraja Lošadi õhutõrjekahurite raske ja täpse tule eest.
pisi|Briti laevastik Krasnaja Gorka all oktoobris 1919 Sõjalaevade tule toetusel püüdsid Eesti jalaväeosad rünnata vastase kaevikuid, sunniti aga iga kord peatuma vastase püssi- ja kuulipildujatulega. Järgmisel päeval korrati kallaletungikatseid, kuid samade tagajärgedega. Sõjalaevade tulega purustati fordi Seraja Lošadi patarei ja sunniti vaikima ka osa Krasnaja Gorka suurtükke. Küllalt mõjuvaid tagajärgi siiski ei saavutatud, sest monitori Erebus mürsud lõppesid varsti otsa ja ta oli seetõttu sunnitud lahkuma.
Ka vastaspool püüdis merel aktiivselt tegutseda. Nii tegi ta 20./21. oktoobri ööl katse tungida nelja Noviku tüüpi hävitajaga Azard, Gavril, Konstantin ja Svoboda Koproje lahte, eesmärgiga veesata miinitõke, mis kaitseks kindlustusi merelt pommitamise vastu. Seejuures sattus aga punalaevastik brittide väljapandud miinide otsa, mille tagajärjel hukkusid Gavril, Konstantin ja Svoboda.
Taandumine Krasnaja Gorka alt
pisi|vasakul|Taandumine Krasnaja Gorka alt novembris 1919 Oktoobrikuu lõpul selgus Loodearmee Petrogradi vallutamise operatsiooni täielik ebaedu. Ühenduses sellega kaotas ka mõtte Eesti vägede ühest päevast teise veniv tegevus Krasnaja Gorka suunas. Novembri algul märgib 4. polgu ülem oma ettekandes diviisiülemale: "Vähemalt minu arvates on polgu siia paigale jäämine üleliigne ning polgu sõdurite vahekordi ja tundeid Loodearmee vastu arvesse võttes, sugugi mitte soovitav."
Väeosa seisukorda Krasnaja Gorka all raskendasid eriti halvad transpordiolud. Veovahendite vähesuse tõttu osutus võimatuks korralikult varustada kaugele itta tunginud väeosa. Ka haigete ja haavatute evakuatsioon oli samadel põhjustel seotud raskustega. Diviisist nõuti küll välja veo- ja sanitaarautosid, mis jäid aga saamata, sest neid polnud sealgi.
pisi|Kindral Nikolai Judenitš, Vene valgete Loodearmee juht Loodearmee äkiline taganemine Petrogradi alt ja vastase ülekaalukas vastupanu Krasnaja Gorka all sundis mõtlema selle operatsiooni lõpetamisele. Pitka oli samas juba kaotanud lootuse Krasnaja Gorka operatsiooni edukaks lõpetamiseks. Oma 1. novembril ülemjuhatajale suunatud ettekandes osutas ta kogu ettevõtmise liiga hilisele algusele, mistõttu vastane jõudis end koguda. Ta kaebas ka, et Briti laevastiku toetus on "nõrk, puudulik ja tujukas ja mitte järjekindel".
2. novembril peeti Narvas Briti sõjaväelise esindaja kindral Richard Hakingi juhatusel nõupidamine, millest võtsid osa kindral Laidoner, admiral Pitka ja kindral Judenitš. Nõupidamisel selgus, et kindral Judenitš ei soovi enam jätkata pealetungi, põhjendades seda Loodearmee lõunatiiva läbimurdmisega ning toetuse mittesaamisega merelt. Need asjaolud sundisid Eesti väejuhatust lõpetama pealetungi Krasnaja Gorkale. Edaspidine võitlus fordi vallutamiseks muutus mõttetuks ja ka hädaohtlikuks.
Juba 3. novembril anti taganemiskäsk Scoutspataljonile, Kuperjanovi partisanidele ja soomusrongide osadele; jalgsi rännati Narva. 5. novembril lahkus Eesti laevastik koos dessandiga Koporje lahest, välja arvatud Lembit, kes veel mõnda aega jätkas valveteenistust Lauga ja Koporje lahes. Seejärel tõmbusid tagasi ka 4. polk ja Ingeri väeosa, jõudes 9. novembril endistele seisukohtadele Ingeri järvede joonel. Sellega lõppes Krasnaja Gorka operatsioon.
Tulemused
pisi|Soomusrongi nr 3 luurajate komando pärast Krasnaja Gorka operatsiooni novembris 1919 Krasnaja Gorkat – pealetungi lõppeesmärki – ei suudetud vallutada, sest fort oli tugevasti kindlustatud ja selle kaitse oli tugevdatud värskete ja kindlameelsete vägedega. Kuid et Loodearmee ei suutnud vallutada Petrogradi, siis fordi vallutamiseks ei olnudki erilist vajadust.
Pealetung Krasnaja Gorkale andis Eesti vägedele siiski tähtsaid tulemusi: merel hävis 3 vastase moodsat sõjalaeva ja mandril hävitati neli 6-tollist suurtükki. Sõjasaagiks võeti üks allatulistatud vesilennuk, kaheksa 3-tollist moodsat suurtükki, 9 kuulipildujat, mitusada püssi, suurtükkide osi, 2 ristlejate kaugusemõõtjat, 1 väliköök, vankreid, regesid, ratsa- ja veohobuseid, hulk suurtüki, kuulipilduja ja püssi laskemoona ja mitmesugust muud varustust mitme miljoni selleaegse marga eest. Ka elavjõus olid Punaarmee kaotused suured: surnutena umbes 1000 meest, nendest 450 meremeest; vangi langes 675 meest, nende seas 2 rooduülemat.
Eesti vägede kaotused Krasnaja Gorka operatsiooni kestel olid 41 langenut ja 278 haavatut ning põrutatut:
Langenud
Kuperjanovi partisanide pataljon:
Soomusrongi nr 3 dessantkompanii:
Scoutspataljon:
Sulgjagune leht
Sulgjagune leht on leht, mille lehelaba on sulgjalt jagunenud.
Iteratsioonimeetod
Iteratsioonimeetod on matemaatiline meetod võrrandite, ekstreemum- jm ülesannete lahendi lähisväärtuste järkjärguliseks leidmiseks.
Iteratsioonimeetodite eriliigid on teiste seas gradientmeetodid ja Newtoni meetod.
Sulglõhine leht
Sulglõhine leht on leht, mille lehelaba on 1/2 osas sulgjalt lõhestunud.
Euroopa Komisjoni peadirektoraatide ja talituste loend
Selles artiklis on loetletud Euroopa Komisjoni peadirektoraadid ja talitused neljas rühmas: poliitika, välissuhted, üldtalitused ja sisetalitused.
Kõrvik
Kõrvik (Galeopsis L.) on taimede perekond huulõieliste sugukonnast.
Teatmemõõdud
Teatmemõõdud ehk teatmemõõtmed on sellised mõõtmed joonisel, mille järgi detaili ei töödelda. Teatmemõõdud antakse vaid joonise lugemise hõlbustamiseks. Teatmemõõtmetele ei lisata tavaliselt tolerantsi.
Tohvri
Tohvri on:
Higashiōsaka
Higashiōsaka (jaapani 東大阪 'Ida-Ōsaka') on linn Jaapanis Ōsaka prefektuuris. Asub Ōsakast vahetult idas.
Linn loodi 1967 Fuse, Hiraoka ja Kawachi linna liitmise teel.
Energia tänav (Narva)
Energia tänav on tänav Narvas Kerese linnaosas. Tänava pikkus on umbes 360 m. Tänav algab Tallinna maanteelt ja lõpeb Paul Kerese tänavaga ristudes.
1905. aasta linnaplaanil oli oletatavasti samas kohas Средняя Форштадская улица, 1912. aasta plaanil Kesk Alewi tänav ja 1927. aasta plaanil Kesk Aguli tänav.
Olympia
Olympia on linn Ameerika Ühendriikides, Washingtoni osariigi pealinn. Asub Thurstoni maakonnas Pugeti väina lõunatipus.
Bissau
Bissau on Guinea-Bissau pealinn.
Mõõtemeetod
Mõõtemeetod on antud mõõteriistaga teostatavate mõõtmisvõtete ja tingimuste kogum. Eristatakse otsest mõõtmismeetodit ja kaudset mõõtmismeetodit. Otsese meetodi puhul saadakse tulemus vahetult katseandmetest. Kaudse meetodi puhul saadakse tulemus katseandmete töötlemise käigus.
Bissau
See on Guinea-Bissau suurim linn ja seal asub riigi peamine sadam.
Seisuga 1. jaanuar 2005 oli linna elanike arv 388 000.
pisi|left|Satelliidipilt linnast 2002. aastal
Kategooriaviga
Kategooriaviga seisneb mingi asja, fakti või nähtuse paigutamises kategooriasse, kuhu see tegelikult ei kuulu.
Kategooriaviga on olulisel kohal Gilbert Ryle'i filosoofias, tema järgi põhineb kartesiaanlik vaimufilosoofia kategooriaveal.
Kategooriaveaks võidakse nimetada mingi omaduse omistamist entiteedile, millel seda omadust olla ei saa. Näiteks tehakse kategooriaviga lausetes 'See mälestus on täpiline' ja 'Caesar on algarv'.
Hachiōji
Hachiōji on linn Jaapanis Tōkyō prefektuuris.
Linn on ümbritsetud mägedest, millest tuntumad on Takao ja Jinba.
Hachiōjis asub keiserlik mausoleum, kuhu on maetud keisrid Taishō ja Shōwa.
Zimbabwe valitsusjuhtide loend
Zimbabwe valitsusjuhtide loend loetleb alates Lõuna-Rodeesia kolooniale omavalitsuse andmisest 1923. aastal tänase Zimbabwe territooriumil ametis olnud valitsuste juhid.
Lõuna-Rodeesia peaministrid (1923–1965)
1. oktoobril 1923 moodustati tänase Zimbabwe aladest Suurbritannia koloonia, mis hakkas kandma Lõuna-Rodeesia nime. Koloonial oli alates selle loomisest laialdane omavalitsus, mida teostas kohalikest briti asunikest koosnev valitsus eesotsas peaministriga.
1. augustist 1953 kuni 31. detsembrini 1963 kuulus Lõuna-Rodeesia Rodeesia ja Njassamaa Föderatsiooni koosseisu, kuid säilitas ka selle koosseisus omavalitsuse. Pärast föderatsiooni likvideerimist jätkas Lõuna-Rodeesia eksisteerimist eraldi kolooniana.
Rodeesia ja Njassamaa Föderatsiooni peaministrid (1953–1963)
1. augustil 1953 ühendati kolm Suurbritanniale kuuluvat territoriaalset üksust – Lõuna-Rodeesia, Põhja-Rodeesia ja Njassamaa – pooliseseisvaks riigiks Rodeesia ja Njassamaa Föderatsiooni nime all, mis ei olnud ei koloonia ega dominiooni staatuses. Riik pidi kujutama endast alternatiivi nii iseseisvale neegrite riigile kui ka iseseisvale valgete asunike riigile; kuivõrd see kompromiss kumbagi osapoolt ei rahuldanud, likvideeriti föderatsioon 31. detsembril 1963.
Kolme territooriumi ühine valitsus loodi 7. septembril 1953. Uue riigi valitsusjuhi ametinimetuseks oli samuti peaminister.
Rodeesia peaministrid (1965–1979)
11. novembril 1965 kuulutas Lõuna-Rodeesia peaminister Ian Smith koloonia ühepoolselt iseseisvaks Rodeeesia nime all. Suurbritannia ega rahvusvaheline üldsus Rodeesia iseseisvust ei tunnistanud, kuid de facto eksisteeris Rodeesia sõltumatu riigina.
Rodeesia Zimbabwe peaministrid (1979)
Pärast valgete asunike ülemvõimu kokkuvarisemist seitse aastat kestnud kodusõja tulemusel moodustati aprillis 1979 toimunud valimiste järel sama aasta 1. juunil neegrite juhitav Rodeesia Zimbabwe riik, mille valitsusel ei õnnestunud aga lõpetada kodusõda ega pälvida rahvusvahelist tunnustust.
Pärast Rodeesia Zimbabwe likvideerimist detsembris 1979 taastati ajutiselt Rodeesia staatus Suurbritannia kolooniana, kuid omavalitsust sellele kolooniale enam ei antud.
Zimbabwe peaministrid (aastast 1980)
18. aprillil 1980 taasiseseisvus Rodeesia koloonia Zimbabwe nime all ja kodusõjas valgete asunike vastu võidelnud neegritest iseseisvuslaste juhtimisel.
Pärast Robert Mugabe asumist presidendi ametisse 31. detsembril 1987 ühendati riigipea ja valitsusjuhi ametikohad. Peaministri amet taastati alles 11. veebruaril 2009 vastavalt Robert Mugabe ja opositsioonijuhi Morgan Tsvangirai kokkuleppele. 2013. aasta põhiseadusega kaotati peaministri ametikoht.
Tartu Ülikooli Akadeemiline Naiskoor
Tartu Ülikooli Akadeemiline Naiskoor (TÜAN) on naiskoor Tartus, mis asutati 3. märtsil 1945.
Koori asutas Richard Ritsing, kes oli ka koori esimene dirigent. 1963. aastal asus TÜANi dirigendina tööle Vaike Uibopuu ning 2005. aastast juhatab koori Triin Koch.
Enamik koori lauljatest on Tartu Ülikooli üliõpilased ja vilistlased ning Heino Elleri Muusikakooli õpilased. Koor on osalenud kõikidel Eesti laulupidudel, olnud üks üliõpilaslaulupidude Gaudeamus traditsiooni algatajaid ja kandjaid.
Triljon
Triljon on kümnendarvu järguühik, miljon miljonit ehk 1 000 000 000 000 ehk 1012.
SI-süsteemi mõõtühikute puhul kasutatakse triljonikordse väljendamiseks eesliidet "tera-" (tähis T).
Märkus
Triljoni tähendus on riigiti erinev. Kui lisaks Eestile mõistetakse ka näiteks Venemaal, Prantsusmaal ja Ameerika Ühendriikides selle all arvu 1012, siis näiteks Soomes, Suurbritannias ja Saksamaal tähendab triljon arvu 1018.
Askälä
Askälä ehk Askele (Taani hindamisraamatus Askælæ) oli muinaskihelkond ajaloolisel Virumaal.
Askälä tähtsaimaks linnuseks on peetud Purtse jõe äärset Tarakalda linnust. Sellest 2,5 km allavoolu, mere lähistel, paikneb Taramägi, mis Mauri Kiudsoo arvates võis olla pealinnuse valvekoht, kus näiteks süüdati märgutuld. Tarakaldast 3,5 km ülesvoolu asub pika ning kõrgete ja järskude nõlvadega neemiku tipul Lüganuse kirik – arvatakse, et ka seal võis kunagi linnus olla. Sellele viitavad lisaks paiga kaitseomadustele ka lähedusest leitud savinõukillud ja jõe vastaskaldal olnud suur asulakoht. Kihelkonna idapiiril oli Alulinna soolinnus, mille kasutusaeg pole aga teada.
13. sajandi algusest pärineva Taani hindamisraamatu (ladina Liber Census Daniae, taani Kong Valdemars Jordebog) andmetel oli Askäläs 221 adramaad (talu).
Askälä ajaloolise kihelkonna maadele moodustati 13. sajandil Lüganuse kirikukihelkond.
Sügav töö
Sügav töö (inglise keeles deep work) on Georgetowni ülikooli professori Cal Newporti järgi inimese kognitiivsete võimete maksimumpiiril läbi viidud keskendunud professionaalne tegevus.
Sügav töö loob uusi väärtusi, võimendab inimese võimeid ja suurendab oskusi.
Sügavat tööd võib olla väga keeruline korrata.
Espírito Santo osariik
Espírito Santo osariik on Brasiilia 1. järgu haldusüksus Kagupiirkonnas. Asub Atlandi ookeani rannikul.
Osariik jaguneb 78 omavalitsuseks. Suuremad linnad on Vila Velha, Serra, Cariacica ja Vitória.
Nõianõges
Nõianõges (Stachys L.) on taimede perekond huulõieliste sugukonnast.
Eesti liigid
left|thumb|[[Tõnnike]]
Aadu Aavik
Aadu Aavik (sündinud 26. september 1937 Põltsamaal) on eesti ehitusinsener ja majandustegelane, endine Eesti NSV riigitegelane.
Ta lõpetas 1956. aastal Põltsamaa Keskkooli ning 1961. aastal TPI tööstus- ja tsiviilehituse erialal insenerina.
Ta töötas aastatel 1959–1970 erinevates ametites kuni osakonnajuhatajani TPI Mustamäe kompleksi ehitusel.
Aastatel 1970-1983 oli ta Eesti NSV varumisministri asetäitja, kes kureeris Keila ja Tamsalu Teraviljakombinaadi ehitamist.
Alates 1984. aastast töötas ta Eesti Kolhoosiehituse juhatuse esimehe asetäitjana. Hiljem oli ta EKE Ehituse peadirektor.
Kamardumine
Kamardumine on mullatekkeprotsess, mille puhul huumushorisont on tugevasti läbi kasvanud püsikute ehk mitmeaastaste rohttaimede juurtest ja risoomidest, see tähendab: mille korral on tekkinud ja tekib mullakamar.
Peeter Vaga
Teenis 5. Üksikus Jalaväepataljonis.
Pühajõe kirik
Pühajõe kirik on kirik Ida-Viru maakonnas Toila vallas Pühajõe külas. Kirik on olnud Jõhvi kihelkonnakiriku abikirik.
Pühajõe küla on esmamainitud 1241. aastal Taani hindamisraamatus. Kirik ehitati küla hiide Jõhvi kihelkonnakiriku abikirikuna aastal 1467. Esimene kirikuhoone oli puidust ja asus nüüdse kiriku lähedal. Ei ole aga teada, kas vana kirik hävines või lammutati.
Aastatel 1654–1744 oli Pühajõe kogudus iseseisev kogudus, kuid pärast seda muudeti uuesti Jõhvi kihelkonnakiriku juurde kuuluvaks abikoguduseks.
Kivikiriku nurgakivi pandi 26. mail 1836. Kiriku ehitamise patrooniks olid Pagari mõisnik Otto von Stackelberg ja Jõhvi kihelkonna kohtunik Reinhold von Arnold Järve mõisast. Kiriku ehitamiseks eraldas Eestimaa rüütelkond 3000 rubla. Kirikuõpetajaks oli sel ajal Carl Friedrich Johann Koch ja köstriks Karl Gustav Masing. Ehitusmeistriks oli Madis Strauh Künnapõhjalt. Hiljem töötas ta Päite koolis õpetajana. Uus kirik sai valmis 1838 ja sisseõnnistamine toimus 1839. aastal. 1893. aasta 6. veebruaril põles kirik maha, kuid ehitati 1894. aastal suurendatult jällegi üles.
1968. aastal Pühajõe kogudus likvideeriti, kirik jäi kasutuseta ja lagunes. 1980. aastate lõpuks olid järgi vaid müüride varemed.
1988. aastal hakati kirikut taastama plaaniga võtta see kasutusele tavandi-kontserdihoonena, kuid plaanid muutusid ja otsustati taastada kirik. Esimene jumalateenistus taastatud kirikus peeti jõuluõhtul 1989.
7. märtsil 1990 registreeriti Pühajõe kiriku juurde Pühajõe kogudus, mille nõukogu esimeheks valiti Kalju Metsalu, koguduse hooldajaõpetajaks Peeter Kaldur. 23. juunil 1990 pühitses kiriku peapiiskop Kuno Pajula. 1993. aastal sai koguduse õpetajaks Ülo Vaher, kes teenis kogudust aastani 2008. Seejärel on koguduse hooldajaõpetajaks olnud Peeter Kaldur.
Yvert et Tellier
Yvert et Tellier ehk Yvert & Tellier on 1896. aastal asutatud Prantsusmaa firma, mis avaldab filatelistide tarbeks margikatalooge, sealhulgas CD-ROM-idel, ning müüb postmarke ja filateeliatarvikuid.
Kirjastuse peakorter on Põhja-Prantsusmaal Amiens'is. Logol on kujutatud ring, mis on jaotatud lumehelbe ja naerva päikese vahel.
Yvert et Tellieri väljaanded on põhilised teatmeteosed Prantsusmaa ja teiste prantsuskeelsete maade markide kohta. Siiski katavad nad kõik maad. Koos Théodore Championi seltsiga annab ta välja möödunud aastal ilmunud maailma postmarkide kataloogi. Aastatel 1840–1940 ilmunud postmargid on hiljuti mahutatud ühte köitesse.
Algul anti kataloogi välja kolmes köites:
Alates 1970. aastatest koosneb iga köide mitmest andest. Aastal 2005 on kataloogis kokku 16 annet.
Alates 2001. aastal on konkurendiks saanud Dallay kataloog, kus markide pildid on suuremad ning on ära toodud andmed joonistaja või graveerija, ilmumiskuupäeva, väljalaske- ja käibelt kadumise aja jne kohta. Yvert ja Tellier on lasknud kohtulikult kinnitada oma autoriõigust numeratsioonile. Peale selle annab ta 2005. aastast kataloogiga kaasa tasuta CD-ROM-i, on alandanud Prantsusmaa markide kataloogi hinda ning on lisanud andmed jooksval aastal välja anda kavatsetavate markide kohta.
Karbokatioonid
pisi|[[Tertsiaarne süsinikuaatom|Tert-butüülkatioon (planaarne geomeetria)]] pisi|400px|Karbokatioonid (R+) võivad olla assotsieerunud vastasiooniga ([[aniooniga X–): kovalentne side, ioonpaar, solvent-eraldatud ioonpaar ja vabad ioonid]] Karbokatioonid ehk karbkatioonid on orgaaniliste ühendite reaktsioonides esinevad lühiealised ebastabiilsed intermediaadid, millel on positiivne laeng süsiniku aatomil.
Positiivselt laetud süsiniku aatomil on välises elektronkihis 6 elektroni (sekstett). Laenguta süsiniku aatomil on valentskihis 8 elektroni (oktett). Viimane on maksimaalselt stabiilne olek, mida püüab saavutada ka väga reaktsioonivõimeline karbokatioon ühinedes (vaba) elektronpaari loovutava nukleofiiliga.
Karbokatiooni olemus vastab sp2 hübridisatsioonile, mis on trigonaalse planaarse geomeetriaga.
Kaasaegses keemias tähendab karbokatioon kahte tüüpi positiivse laenguga süsiniku aatomit: karbeeniumioonid on 3-valentsed ja karbooniumioonid, mis on 5- või 6-valentsed. Nende terminite kasutamisel esineb ebajärjekindlust: õpikutes nimetatakse karbeeniumioone tihti karbokatioonideks või karbooniumioonideks.
Kontseptsioon lühiealiste karbokatioonide moodustumisest reaktsiooni kiirust limiteerivas staadiumis on osutunud edukaks SN1, E1, SE, AdE, katioonse polümerisatsiooni ja katioonse telomerisatsiooni reaktsioonide interpreteerimisel.
Moodustumine
Orgaanilises sünteesis moodustuvad karbokatioonsed intermediaadid põhiliselt kahel teel:
Alk3C–OH + H+ → Alk3C+ + H2O
PhCH2Cl + ZnCl2 → PhC+H2 + ZnCl3-
RC=C + HCl → RC+–CH
C6H6 + RC+ → RC–(C6H6)+
RCHO + H+ → RCHO+H
Omadused
+CH2R < +CHRR’ < +CRR’R’’
+CH2–Alk < +CH2–CH=CH2 < +CH2–Ph < +CH2–OAlk
Lisaks mõjutavad karbokatioonide stabiilsust, reaktsiooni võimet ja moodustuvate produktide koostist steerilised faktorid, see on katioonse tsentri ekraneerimine asendusrühmade poolt, ja nähtus, mida nimetatakse naaberrühma osalemiseks (neighbouring group participation). Viimasel juhul on tegemist karbokatioonse reaktsioonitsentri sisemolekulaarse stabilisatsiooniga läbi tsükli moodustumise, milles osaleb sobivas asendis (sobivas kauguses, tavaliselt läbi 3-, (4-), 5- või 6-lülilise tsüklilise süsteemi) asuv ja vaba elektronpaari omav naaberrühm. See intermediaadi stabilisatsioon põhjustab oodatust (oluliselt) suurema reaktsiooni kiiruse ja/või reaktsiooniproduktide mitteoodatava isomeerse koostise.
Asendus- ja elimineerumisreaktsioonid ei toimu SN1 ja E1 mehhanismi järgi primaarsete alküülühendite korral, kuna primaarne alküülkatioon oleks väga ebasoodus. Karbokatioonsete protsesside läbiviimiseks kasutatakse inertse solvendina tihti polükloriide nagu CH2Cl2, CHCl3, ClCH2CH2Cl, ClCH=CHCl2 jmt. Teisalt, molekulid, mis moodustavad allüül- või bensüültüüpi katioone, on kõrge reaktsioonivõimega.
Karbokatioonide olulisem omadus on elektronide defitsiit ja sellest tulenevalt äärmiselt suur aktiivsus interaktsiooniks nukleofiilset tsentrit omavate molekulidega, see tähendab "kättesaadavat" elektronpaari omava aatomi või sidemega. Ka sisemolekulaarne "ümberkorraldus" võib viia stabiilsema katiooni moodustumisele. Siis on selle tulemuseks isomerisatsioon.
Eeltoodu iseloomustab orgaanilistes reaktsioonides tavaliselt moodustuvaid katioonseid intermediaate. Siiski, efektiivsete elektronodonoorsete rühmade "kuhjamine" molekuli võib anda ka stabiilseid karbokatioone. Nii on "ekstra-juhtudel" saadud ioonsele soolale iseloomulikud värvilised lahused. Näiteks trifenüülmetanool kontsentreeritud väävelhappega:
Ph3C–OH + H2SO4 → Ph3C+HSO4- + H2O
Saadud on tsükloheptatrienüül (tropüülium), heksametüülbensüül, norbornadienüül jt stabiilseid karbokatioone ning mõnel juhul ka nende TMR spektrid.
Karbokatioonide reaktsioonid
Reaktsiooni kiirust limiteerivale karbokatiooni (RC+) moodustumise staadiumile järgneb tema kiire interaktsioon "kättesaadavat" elektronpaari omava aatomi või sidemega. Paljudel juhtudel konkureerivad mitmed intramolekulaarsed ja intermolekulaarsed reaktsioonid, millest põhilised on toodud alljärgnevalt koos mõne kommentaariga.
1. Rekombinatsioon (neutralisatsioon) aniooniga:
RC+ + HSO4- → RC–SO3OH
RC+ + Br3- → RC–Br + Br2
See on võimalik produktide saamise tee paljudes SN1 ja AdE protsessides. Katalüüsil prooton- või Lewis’i hapetega ei osutu anioon väga madala kontsentratsiooni tõttu sugugi peamiseks kättesaadavaks nukleofiiliks.
2. Ühinemine heteroaatomit (O, S, N jm) sisaldava molekuliga (interaktsioon n-doonoriga):
RC+ + R’OH → RC–OR’ + H+
See on tee SN1 asendusproduktide ja AdE segaproduktide moodustumiseks vees, alkoholis, karboonhapetes jmt.
3. Liitumine kordsele sidemele (interaktsioon π-doonoriga):
RC+ + C6H6 → RC–C6H6 + H+
RC+ +C=CR’ → RC–C–C+R’ → …
Siin esimene on aromaatse alküleerimise SE reaktsioon. Alkeenide alküülimiseks on vajalik järgnevas staadiumis efektiivse ahela ülekandja osalemine (reaktsioon 4.). Katioonse polümerisatsiooni tingimustes toimub monomeeriga ahela kasv (propargation).
4. Interaktsioon σ-doonoriga, see on halogeniid- või hüdriidiooni ülekanne (transfer) karbokatiooni, kusjuures tekib uus stabiilsem karbokatioon.
RC+ + ArCH2–Cl → RC–Cl + ArCH2+ → …
RC+ + Alk3C–H → RC–H + Alk3C +  → …
Lewisi happekatalüütilises alkeenide alküülimise reaktsioonis (telomerisatsioon) tagab ahela ülekanne aktiivse kloroderivaadi (ROCH2Cl, ArCH2Cl jmt) osalusel madalamate liitumisproduktide moodustumise.
Naftakeemias kasutatakse isobutaani alküülimist alkeenidega tugeva prootonhappe juuresolekul, kusjuures on vaja säilitada isobutaani oluline ülehulk.
5. Deprotoneerumine – see on prootoni ülekanne katioonist nukleofiili (Nu), milleks võib olla anioon, heteroaatomit (O, S, N) sisaldav solvent, kergelt protoneeruv alkeen jm.
Me3C+ + Nu → H2C=CMe2 + HNu+
β-Deprotoneerumine on sisemiselt eriti omane tertsiaarsetele katioonidele RR’R"C+, kusjuures alküülrühmade korral saab β-prootoni loovutamine toimuda kolmes suunas.
See reaktsioon viib E1 elimineerimisproduktide tekkele ja teada-tuntud SN1 ja E1 konkurentsile.
Deprotoneerumine esineb kõrvalreaktsioonina paljudes katioonsetes protsessides. Trialküülasendatud eteenidest RCH=CR’R" (isoalkeenid) ei ole võimalik happelisel katalüüsil saada kõrgpolümeere, sest ahela katkestab kasvavast kabokatioonist prootoni ülekanne monomeeri alustades nii uut ahelat. Ka ei saa isoalkeenide ioonsel kloorimisel normaalseid AdE adukte (dikloriide), vaid saadakse allüülsed kloriidid (nimetatakse allüülne kloorimine). Ioonse kloorimise reaktsiooni võib vaadelda kui vastava karbokatiooni deprotoneerumisele kalduvuse indikaatorit: tetrametüületüleen (99%), isobuteen (87%), trimetüületüleen (85%), metallüülkloriid (80%), isopreen (50%), stüreen (46%), tsüklohekseen (20%), 1- või 2-buteen (3%).
6. Ümbergrupeeringud enamstabiliseeritud karbokatiooniks. Tuntud on hüdriidi või alküülrühma 1,2-nihe (1,2 shift). See on iseloomulik hargnenud struktuuriga sekundaarsetele alküülkatioonidele, mis isomeriseeruvad tertsiaarseteks katioonideks.
MeC+H–CHMeR → MeCH2–C+MeR → …
Seda tüüpi ümbergrupeeringud annavad alkeenide korral 1,3-liitumisproduktid või alkeeni 1,3-polümerisatsiooni.
7. Tsüklisatsioon. See saab võimalikuks kui karbokatiooni struktuuris esineb nukleofiilne rühm, eelistatult asendis 5 või 6 arvestades katioonsest tsentrist. Tsüklisatsiooni võib vaadelda kui sisemolekulaarset ühinemist analoogselt eeltoodud reaktsioonidega 2. ja 3., kus Nu on kaksikside, aromaatne tsükkel, -OH, -COOH, -CHO jmt.
Sisemolekulaarsete reaktsioonide nagu 6. ja 7. osatähtsus on suurem lahjades lahustes, kuna nende kiirus ei sõltu kontsentratsioonist.
Lisaks ülaltoodud enamesinevatele karbokatioonide reaktsioonidele võib väga spetsiifiliste struktuuride korral ilmneda veel teisigi reaktsioone. Näiteks fragmentatsioon (prootoni asemel elimineerub stabiliseeritud karbokatioon) või sisemolekulaarne 5- või 6-alkoksürühma (näiteks OCH3) osavõtt soodustades oodatust enam cis-produkti teket.
Kääpa jõgi
Kääpa jõgi on jõgi Tartu- ja Jõgevamaal. Seda tuntakse ka Alajõena, Välgi, Uhmardu ojana või Saare jõena.
Jõgi saab alguse Keressaare rabast ja suubub Kullavere jõkke. Jõe pikkus on 50 km ja valgla pindala 372,5 km². Tähtsaim lisajõgi on Haavakivi jõgi.
Kalevipoeg
Eesti rahvuseepose "Kalevipoeg" üheteistkümnendas loos jutustatakse, kuidas Kalevipoeg käis Pihkvas laudu toomas. Tulnud läbi Peipsi järve tagasi, heitis vägimees puhkama. Kohalik sorts otsustas Soome sepa taotud mõõga varastada. Salasõnade abil suutis ta mõõga endale kaenla alla kergitada. Põgenedes üle Kääpa jõe, pillas sorts mõõga vette. Kui Kalevipoeg pärast pika otsimise peale mõõga leidis, ei andnud see ennast enam veest kätte - tal oli meeles, kuidas Kalevipoeg tüli käigus Soome sepa vanema poja surmas. Kalevipoeg otsustas mõõga varastanud sortsile needuse peale panna, et mõõk selle jalad murraks. Kuna ta ise oli Soome sepa needuse all, eksis ta sajatades sõnadega.
Eepose kahekümnendas loos, peale rasket lahingut, jõudis Kalevipoeg uuesti Kääpa jõe äärde. Jõepõhjas olnud mõõgal tuli meelde varasem sajatus (Kui aga juhtub kõndidessa, Jalakanda pistma jõkke, Kes sind enne isekannud: Siisap, mõõka, sõbrakene, Murra jalad tal mõlemad!) ning ta lõikas vägimehe jalad alt.
Olav Mullas
Olav Mullas (kuni 1940. aastani Osvald Vilhelm Mullas; 3. november 1894 Tallinn – 31. märts 1975 Tallinn) oli Eesti (kolonelleitnant) ja Nõukogude Liidu sõjaväelane (polkovnik).
Osvald-Vilhelm Mullas sündis 1894. aastal Rapla vallas, lõpetas Tallinna Kaubanduskooli, osales Eesti Vabadussõjas, kus oli 1919. aasta aprillist Laiarööpmelise soomusrongi nr. 5 dessantroodu ülem, 1919. aasta juulist LRSR nr. rongiülema kohusetäitjaks, kellena tegutses 3 kuud.
1919. aasta oktoobrist nimetati Soomusrongide Divisjoni Tagavarapataljoni rooduülemaks.
Pärast Eesti okupeerimist 1940. aastal teenis ta Punaarmees, võttes Teisest maailmasõjast osa 8. Eesti Laskurkorpuse 249. Eesti Laskurdiviisi koosseisus. Polkovnik Mullas oli 921. laskurpolgu ülem.
Ta osales Porkuni lahingus 21. septembril 1944. Järgmisel päeval võttis tema väeosa vangi Eesti ohvitseri Hando Ruusi.
1950. aastal vahistati ta Nõukogude julgeolekuorganite poolt ning ta oli mitu aastat uurimise tõttu vahi all.
Seattle
Seattle on linn Ameerika Ühendriikides Washingtoni osariigis, Kingi maakonna halduskeskus.
Olav Mullas
Olav Mullas suri 31. märtsil 1975 Tallinnas ja on maetud Rahumäe kalmistule.
Seattle
Seattle on rahvaarvult osariigi ja USA Pacific Northwesti regiooni suurim linn. Linn asub Pugeti väina ja Washingtoni järve vahel, umbes 155 km USA-Kanada piirist lõuna pool.
Olav Mullas
Isiklikku
Tema tütar oli teatriteadlane Karin Kask (1919–1998).
Seattle
Seattle'it tuntakse kui grungemuusika, Jimi Hendrixi, Boeingi, Starbucksi, Amazon.comi ja Microsofti sünnilinna. Linna ametlik hüüdnimi on Smaragdilinn (Emerald City), kuid seda hüütakse ka Vihmaseks linnaks (Rainy City). Kunagisest metsatööliste linnast on tänapäevaks saanud üks USA olulisemaid kultuuritrendide suunajaid ning noorusliku ettevõtluse ja kõrgtehnoloogia keskusi.
Ajalugu
pisi|Alaska-Yukoni-Pacificu näitus 1909. aastal Inimasustus on praeguse Seattle'i alal olnud juba vähemalt 4000 aastat, eurooplased jõudsid sinna alles 19. sajandi keskel, kui pettunud California kullaotsijad põhja poole suundusid. Seattle on saanud nime indiaanipealik Noah Sealthi järgi. Asustus rajati 1850. aastatel, linnastaatuse sai Seattle 1869. aastal.
Seattle'i ajaloo suuremateks sündmusteks on olnud 1889. aasta tulekahju, 1909. aasta Alaska-Yukon-Pacificu näitus, 1919. aastal toimunud USA esimene üldstreik, 1962. aasta maailmanäitus (Century 21 Exposition), 1990. aasta Hea Tahte mängud ja 1999. aasta Maailma Kaubandusorganisatsiooni (WTO) tippkohtumine, millega kaasnesid suured meeleavaldused.
Majandus
pisi|left|Boeingi tehas Everettis, maailma suurima kubatuuriga hoone Seattle on paljude tuntust kogunud firmade kodulinn. Linna jõukus on kasvanud ja kahanenud lainetena. Asustuse algusaastatel sai linn elatise metsatööstusest. 19. sajandi lõpus lisas majandusele hoogu Klondike'i kullapalavik, mis muutis linna tähtsaks transpordisõlmeks. 20. sajandi alguses saabus laevaehituse õitseaeg. Transpordifirma UPS asutas muide 1907. aastal 19-aastane Seattle'i noormees sõbralt laenatud 100 dollariga.
Pärast Teist maailmasõda hakkas kiirelt laienema Boeingi lennukitootmine. Seattle oli Boeingi ametlik kodulinn kuni 2001. aastani, mil firma peakontor koliti Chicagosse. Lennukeid toodetakse aga siiani Seattle'i piirkonnas Rentoni ja Everetti tehastes.
Seattle'i elanikke peetakse suurteks kohvijoojateks. Selles võib oma roll olla ka ilmselt maailma tuntuimal kohvikuketil Starbucks.
Seattle on kodulinnaks ka kaubamajaketile Nordstrom, lennundusfirmale Alaska Airlines ja kindlustusfirmale Safeco. Seattle'i sadam on siiani oluline transpordisõlm.
Rahvastik
pisi|Vaade Seattle'ile läbi pilvede Seattle'i linnastusse kuuluvad Tacoma, Bellevue ja Everett, linnastus elab umbes 3,2 miljonit inimest. Umbes 73,4% elanikest on valged; see näitaja on üks kõrgemaid USA suurlinnade hulgas. Linnas on palju aasia päritoluga elanikke.
Hiljutised uurimused näitavad, et Seattle torkab USA suurlinnade hulgas silma suurima kirjaoskajate osakaalu ja kõige haritumate elanike poolest (48,8%-l üle 25-aastastest elanikest on vähemalt bakalaureusekraad). 2005. aastal nimetas ajakiri Men's Fitness Seattle'i USA kõige treenituma elanikkonnaga linnaks.
Kultuur
Saja-aastane Seattle'i sümfooniaorkester on üks maailma kõige enam lindistanud orkestreid. Tuntud on ka Seattle'i ooperiteater ja Pacific Northwesti balletiteater.
Linna juhtiv ajaleht on päevaleht Seattle Times.
Seattle'is asub üks USA mainekamaid ülikoole, Washingtoni Ülikool.
Linnas on neli põhiliiga spordivõistkonda – Seattle Mariners (pesapalliliiga MLB), Seattle Seahawks (ameerika jalgpalli liiga NFL), Seattle SuperSonics (korvpalliliiga NBA) ja Seattle Storm (naiste korvpalliliiga WNBA).
Seattle on grungemuusika kodulinn, kust on pärit Nirvana, Pearl Jam, Alice in Chains ja Soundgarden.
Vaatamisväärsused
pisi|left|Space Needle Seattle'i tuntuim vaatamisväärsus on 184 meetri kõrgune Space Needle, mis ehitati 1962. aasta maailmanäituse auks. Väga populaarne nii kohalike elanike kui ka turistide hulgas on Seattle'i turg, Pike Place Market. pisi|Mereannid Seattle'i turul
Leda
Zeus võrgutas Leda, tulles tema juurde luigena, ning Leda sünnitas Zeusile poja Polydeukese ja tütre Helena, maailma kõige ilusama naise. Mõne legendi järgi olevat Leda munenud kaks muna, millest lapsed olevat koorunud. Tyndareosega sai Leda poja Kastori ning tütred Timandra, Phoebe, Philonoe ja Klytaimestra.
Zeus lõi Leda mälestuse jäädvustamiseks Luige tähtkuju.
Oma lastele abikaasade otsimise legendides Ledat ei mainita, mis tekitab kahtluse, et ta suri enne oma meest, kui tema lapsed veel abielus polnud.
Koonduslaager
Koonduslaagrid leiutati Suurbritannias 19. ja 20. sajandi vahetusel. Esimesena kasutati neid Buuri sõja ajal.
Leda
Leda järgi on nimetatud planeedi Jupiter kuu Leda ja asteroid 38 Leda.
Koonduslaager
Teistes riikides olid 20. sajandil veel eriliigilised interneeritute laagrid ja eraldi sõjavangide laagrid.
Leda
Leda kunstis
Antiikkunstis oli Leda luigega üks meelisteemasid. Ledat kujutati mosaiigis, seinamaalidel, reljeefidel, gemmidel ja savinõudel.
Koonduslaager
Koonduslaagreid kasutati võimuvõitluse vahendina Nõukogude Venemaal ja Nõukogude Liidus, hiljem reorganiseeriti need siseministeeriumile allunud kinnipidamisasutusteks, osa ka suleti.
Leda
Leda kunstis
Ledat on maalinud (harilikult koos luigega) Antonio da Correggio, Michelangelo, Gustave Moreau, Louis de Silvestre, Paul Tillier, Tintoretto, Paolo Veronese ja Leonardo da Vinci.
Koonduslaager
Nõukogude Liidus ja Saksamaal jagunesid koonduslaagrid peamiselt kaheks: töölaagriteks ja ( surmalaagriteks).
Leda
Leda kunstis
Skulptuuris on Ledat kujutanud Timotheos ja Bartolomeo Ammanati.
Koonduslaager
Saksamaa koonduslaagrite süsteem
Natsionaalsotsialistliku Saksamaa kõigi laagrite kohta kasutatakse vahel nimetust "koonduslaager" (saksa keeles Konzentrationslager, lühend KZ või KL). Tegelikult koosnes laagrite süsteem eri liiki laagritest. Nii oli tollal ametlikult tegemist ka nn kasvatus- ja/või töölaagritega. Kuni 1940. aastani oli koonduslaagreid 20 ringis.
Leda
Leda kunstis
William Butler Yeats kirjutas poeemi "Leda ja luik".
Koonduslaager
Saksamaa koonduslaagrite süsteem
Natsionaalsotsialistliku Saksamaa laagritesüsteem sai arvatavasti alguse SA poolt käibele võetud üksikutest laagritest, nagu Dachau, Oranienburgi ja Esterwegeni laager, kuhu paigutati esmalt natsionaalsotsialistliku režiimi poliitilisi vastaseid, režiimikriitilisi haritlasi, kommuniste, aga ka nn isiklikke vaenlasi (näiteks Berghofi pottsepp jpt).
Arvatakse, et vangilaagrite süsteemi rajamisel oli eeskujuks Lenini rajatud vanglavõrgustik Venemaal.
Natsionaalsotsialistliku Saksamaa laagrite süsteem jagatakse tinglikult kolme perioodi:
Koonduslaagrid Eestis Saksa okupatsiooni ajal
21. juunil 1943 andis Reichsführer-SS Heinrich Himmler korralduse luua sõjalis-tööstuslikeks vajadusteks Eestis ja Riias laagrid ning transportida sinna juute Ostlandi getodest.
Pealaagrid (KZ-Stammlager)
Saksa okupatsiooni ajal moodustati 1943. aastal Allgemeine SS-ile alluv KZ Vaivara Vaivara piirkonnas, mille ülem oli SS-Hauptsturmführer Hans Aumeier. Vaivara ühes harulaagritega allus SS-i Majanduse ja Halduse Peaametile.
Pealaagrile Vaivaras allusid välilaagrid kogu Eestis. Vaivaras oli kaks laagrit: üks Vaivara raudteejaama lähedal, teine viie kilomeetri kaugusel raudteejaamast, bensiinivabriku lähedal.
Ajaloolaste Toomas Hiio ja Meelis Maripuu andmetel toodi 1943. aasta sügisel Eestisse umbes 10 000 juuti Kaunase ja Vilniuse getost, mõnedel andmetel ka Riiast ja Bystritzast Transilvaaniast. Juudid koondati Vaivara koonduslaagrisse, kust nad saadeti edasi harulaagritesse, mis toimisid nn töölaagritena.
Vaivara koonduslaagrite võrgustik koosnes järgmistest laagritest: Auvere, Aseri, Ilinurme, Ereda, Goldfields (Kohtlas), Hungerburg (Narva-Jõesuus), Vaivara (nii raudteejaama kui utmisvabriku juures olevad laagrid), Viivikonna, Jõhvi, Lagedi (kaks transpordi-vahelaagrit), Narva, Sonda, Soski, Putki, Kunda, Kuremäe, Kiviõli, Klooga (harulaagrid Laokülas ja Paldiskis), Kukruse, Petseri ja Kudupe (Põhja-Lätis). Kiviõli laager kuulus teadaolevalt suuremate hulka.
Välilaagrid ehk filiaalid (KZ-Außenlager)
thumb|Mälestusmärk [[Holokaust Eestis|holokausti ohvritele Klooga koonduslaagri kunagises asukohas]]
Töö- ja kasvatuslaagrid (Arbeits- und Erziehungslager)
Loend ei ole täielik.
Anna Pavlova
thumb|Anna Pavlova postkaardil, u 1910
Anna Pavlovna Pavlova (vene keeles Анна Павловна Павлова) (12. veebruar (vkj 31. jaanuar) 1881 Peterburi – 23. jaanuar 1931 Haag) oli vene baleriin, kelle tippaeg jäi 20. sajandi alguspoolde.
Elukäik
Anna sündis 2 kuud enneaegselt. Hiljem on Anna öelnud, et tema isa suri, kui ta oli 2-aastane. Kaheksa-aastaselt ei võetud teda Peterburi keiserliku teatrikooli vastu, kuna ta oli oma ea kohta liiga väike, tal soovitati 10-aastaselt tagasi tulla. Kümneselt pääses ta balletikooli ning aprillis 1891 oli tema esimene tantsuetteaste Marius Petipa "Muinasjutus", rolliks Amor. Tema õpetajad olid oma aja prominentseimad: Christian Johansson, Pavel Gerdt, Nikolai Legat ja baleriin Jekaterina Vazem. 1899. aastal, olles 16-aastane, lõpetas ta kooli ning asus tööle Peterburi Maria teatrisse. Ta arenes seal kiiresti ning oli maestro Petipa lemmik.
1902. aastal oli ta samas teine solist ning pärast Giselle'i osa, mille Petipa oli spetsiaalselt temale kirjutanud, 1906. aastast priimabaleriin. Sel ajal oli Annal Peterburis palju austajaid, kes kutsusid teda Pavlovtziks.
Pavlova ei muutnud kunagi baleriini ideaali. 1890. aastatel oodati Peterburi Maria teatri baleriinidelt, et nad oleks tehniliselt tugevad, mis aga tavaliselt tähendas tugevat, musklilist ja täiuslikku keha. Kui priimabaleriin Matilda Kšessinskaja jäi 1901. aastal rasedaks, andis ta Pavlovale Nikya rolli "Bajadeerist". Kšessinskaja oli kindel, et Pavlova ei saa rolliga hakkama, kuna Anna oli tehniliselt nõrk. Vaatajaskonda aga lummas Pavlova nõtkus ja õrnus. Pavlova oli kõhn ja õrnuke: talle sobisid hästi romantilised rollid nagu näiteks Giselle.
Balletitrupis Ballets Russes töötas ta lühikest aega koos Sergei Djagileviga. Pavlova pidi tantsima Mihhail Fokini "Tulilindu", kuid keeldus. Pavlova ei nõustunud Igor Stranvinski, kes oli "Tulilinnule" muusika kirjutanud, nõudmistega. Rolli sai Tamara Karsavina.