cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Postiteenistus
Eesti keeles ilmus Postiteenistus Varraku kirjastuselt 2009. aastal Allan Eichenbaumi tõlkes.
NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komitee Viies Valitsus
RJK 5. valitsuse organisatsioon
9. osakond – loodi 1974. aastal ja tegeles nõukogudevastaste gruppidega, kellel olid sidemed välismaiste ideoloogiliste diversioonide keskustega; Raadio Vaba Euroopa, Ameerika Hääl, Vabadusraadio,
Postiteenistus
2010. aastal tehti kirjandusteose põhjal kaheosaline telesari.
NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komitee Viies Valitsus
RJK 5. valitsuse organisatsioon
10. osakond – loodi 1974. aastal ja tegeles koos Esimese Peavalitsusega välismaiste eriteenistuste plaanide väljaselgitamise, nendesse keskustesse sisseimbumise ning tegevuse paralüseerimisega.
11. osakond – loodi juunis 1977 enne 1980. aasta suveolümpiamänge ja tegeles operatiiv-tšekistlike ürituste läbiviimisega vaenlase ideoloogiliste aktsioonide ja vaenulike elementide tõkestamiseks; Osakond koostöös Teise Peavalitsusega tegeles ka rahvusvahelise terrorismi vastase võitlusega.
12. osakond – tegeles avaliku julgeoleku tagamisega massiüritustel Moskvas – festivalid, foorumid jne;
14. osakond – loodi veebruaris 1983 ja tegeles ideoloogiliste diversioonide tõkestamisega, mis olid suunatud NSV Liidu Ajakirjanike Liidu, ajakirjanike, massiteabevahendite töötajate ja avalik-õiguslikke organisatsioonide vastu.
15. osakond – loodi novembris 1983 ja tegeles vastuluurega kõigis spordiühingu Dünamo allasutustes ja objektidel.
Ajalugu
Läbi aegade kandis nõukogude võimu poliitiline politsei nimetusi:
GPU salajane osakond
Vene SFNV Siseasjade Rahvakomissariaadi juures asuva Riikliku Poliitvalitsuse Salajas-Operatiivvalitsuse salajane osakond, nõukogude poliitiline politsei võitluseks nõukogude võimu vastastega,
OGPU salajane osakond
NSV Liidu RKN juures asuva ÜRPV Salajas-Operatiivvalitsuse salajane osakond tegeles nõukogudevastaste parteide, organisatsioonide, gruppidega ja antud keskkonnast pärit üklsikisikute järelevalvega. Osakonda kogunes informatsioon isikute kohta, kes varem kuulusid mittebolševistlikkesse parteidesse; isikute kohta, kes enne revolutsiooni töötasid Venemaa Keisririigi Siseministeeriumi allükstustes, monarhistlikes ja mustasajalisteorganisatsioonides. Samuti kogus informatsiooni Vene Õigeusu Kiriku kohta; isikute kohta, kes olid välja näidanud ebalojaalsust nõukogude võimu suhtes; isikute, kohta, kes olid töötanud transportsfääris; isikute kohta, kes olid tegutsenud kultuuri-, haridussfääris või "vana keisririigi" õppeasutustes.
OGPU salajas-poliitiline osakond
5. märtsil 1931 liideti salajase osakonnaga senine informatsiooni- ja poliitkontrolli osakond (Отдел информации и политконтроля') ning uue osakonna nimetuseks sai NSV Liidu RKN juures asuva ÜRPV Salajas-Operatiivvalitsuse salajas-poliitiline osakond 16. aprillil 1932 SOV likvideeriti ja SPOsakond sai iseseisva osakonna staatuse otsealluvusega ÜRPV esimehele ja kolleegiumile.
SARK-i RJPV 4. osakond
NSV Liidu SARK-i RJPV 4. osakonna (4 отдел (СПО) ГУГБ) ülem Mihhail Litvin (1892–1938)
NSV Liidu MN j.a RJK 4. valitsus
NSV Liidu MN j.a RJK 4. valitsus
Anti Marguste
Anti Marguste (5. august 1931 Eavere – 12. jaanuar 2016) oli eesti helilooja ja muusikapedagoog.
Anti Marguste lõpetas 1953 Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonna ning 1960 kompositsiooni erialal Tallinna Konservatooriumi Mart Saare ja Anatoli Garšneki klassis.
Aastatel 1959–1962 töötas ta ajalehe Sirp ja Vasar muusikaosakonna juhatajana.
Aastast 1962 õpetas helilooja Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis muusikateoreetilisi aineid.
Looming
Anti Marguste helilooming põhineb suures osas regilaulul. Rahvamuusika lakoonilistest kujunditest on ta tuletanud uudseid arendusvõtteid ja tundevarjundeid. Sage on eemaldumine selgesti tunnetatavast helistikust tunglevasse kromaatikasse.
Tämbrikontrastide huvides kasutas ta ebatavalisi instrumentaalkoosseise.
Tema rohkete teoste hulka kuulub nii suur- kui ka väikevorme, nii sümfooniaid kui ka koorilaule.
Marguste teoseid on juhatanud dirigendid Roman Matsov, Eri Klas, Neeme Järvi, Paul Mägi jt. Mitmed tema koorilaulud on kõlanud ka üldlaulupidudel ning lisaks Eestile on neid esitatud Tšehhis, Soomes, Saksamaal, Itaalias ja mujal.
Aleksander Kalamees
Isiklikku
Kuulo Kalamees on tema poeg.
Võika
Võika on küla Põlva maakonnas Räpina vallas. Küla lähistel voolab Võika oja.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Veriora valda.
Küla kuulus Räpina kihelkonda.
Zyzzyva (ajakiri)
Zyzzyva on kirjanikele ja kunstnikele mõeldud ingliskeelne ajakiri, mida antakse välja USAs Californias alates 1985. aastast.
Ajakiri avaldab ainult USA lääneranniku autoreid. Sellest ajakirjast on tuule tiibadesse saanud mitmed California kirjanikud, sealhulgas Robert Clark Young.
Zyzzyva avaldab ka romaane ja luuleantoloogiaid.
Ristisõjad Venemaal
Richard Kleis nägi (1934. aastal ajaloomagistri kraadi kaitsmisel) järgnenud sündmustes võimalikku Soome piiskopi ja Vana-Liivimaa plaanitud ühistegevust. Ordu lõi vallutusplaanide koostamisel kaasa, sest Ingerimaal loodeti oma valdusi edasi laiendada. Näis valitsevat üldine arvamus, et Kiievi suurvürst ei suuda novgorodlasi ega pihkvalasi sõjategevuses aidata.
Stensby lepinguga sõlmiti uute paganlike maade vallutamiseks liit, millest Liivi ordu pidi edaspidi saama ühe kolmandiku ja Taani kaks kolmandikku.
Lepingu raames sai tolleaegne Euroopa suurriik Taani voli vallutada Läänemere kaguosa piirkonna (Ingerimaa), et laiendada Taani võimu all olevaid maa-alasid, mis ulatusid vaid Narvani.
Rootsi mõjusfääri loeti Soome Karjala ja Neeva suudmeala. pisi|Novgorodimaa, 1400 Saksa ordu haru Liivi ordu mõjusfääri loeti aga Pihkvamaa.
Sõjategevus Venemaal
Stensby lepingupooled (katoliku usu vastuvõtnud) kasutasid sõjategevuse alustamiseks soodsat olukorda: aastail 1237–1240 rüüstas Batu-khaan kogu lõunapoolset Venemaad, kannatas ka Pihkva ja Novgorodi võimalik liitlane Vladimiri-Suzdali vürstiriik. Venemaa vürstiriikidele idast kallale tunginud mongolite sõjategevuse tulemusena olid vallutatud ning kaotanud iseseisvuse või sattunud sõltuvusse kõik senised tugevad vürstiriigid. Vallutamata olid vaid Pihkva ja Novgorod, kes olid Konstantinoopoli õigeusu kiriku, mitte Rooma paavsti esindatava Rooma katoliku kiriku pooldajad. pisi|Aleksander Nevski
1240. aasta Lahing Neeva jõel
15. juulil 1240 toimus Ižora jõe Neevasse suubumise kohas Soome piiskopi Thomase (1220–1245) juhitud vägede ning Novgorodi vürsti Aleksander Jaroslavitši juhitud Novgorodi vägede vahel lahing. Soome piiskopi vägedega olid kaasas soomlased, hämelased ja murmannid. Novgorodi väed ründasid maabunud Rootsi vägede laagrit ja võitsid neid lahingus. Pärast lahingu võitu sai Aleksander Jaroslavitš austava hüüdnime Nevski, kuid tema ainuvõimupüüdluste tõttu halvenesid suhted Aleksander Nevski sõjapealikuks valinud Novgorodi vabariigi bojaaridega ning ta aeti Novgorodist minema.
Liivimaalaste vallutused Pihkvas
1240. aasta septembris toimus Pihkva piirkonnas Liivi ordumeistri asemiku Andreas de Velveni, Taani kuninga vasallide ja Tartu piiskopkonna piiskopi Hermann von Buxhövdeni vägede kallaletung, milles toimunud lahingus purustati Novgorodi vürsti Aleksander Nevski pooldaja sõjapealiku-vojevoodi Gavriil Gorislavitši juhitud väed ja vallutati Irboska ja Pihkva. Buxhövdeni vägedega olid kaasas printsid Knuti ja Abel, Viljandi orduvennad, Otepää pihkvalased ja eestlastest abivägi. Kuna vürst Aleksander Nevski ei olnud võimeline sissetungijaid takistama ning vallutatud linnu vabastama, otsustas linnaelanike kogunemine (veetše) ta tagandada ning vürst lahkus Novgorodist Perejaslavli. Liivi ordu, Taani kuninga Valdemar II ja Tartu piiskopkonna väed ning neid toetavad kohalikud bojaarid (Tverdilo Ivanovitš) valitsesid Pihkvas kuni 1242. aasta Jäälahingu kaotuseni.
Pärast Pihkva vallutamist ning võimu esmast kindlustamist jätkasid 1240.–1241. aasta südatalvel Liivi ordu, Taani kuninga ja Tartu piiskopkonna väed lahingutegevust. Edasi liiguti nn Novgorodi mõjupiirkonda kuuluval Vadjamaa kõrgendikul ning sealseid elanikke sunniti maksma andamit. Kindlustatud punkti rajati Koporje kivilinnus. Vaata Novgorodi vabariik: Riigi sisepoliitika
13. aprillil 1241 sõlmis ordu Stensby lepingu sätete vastaselt separaatlepingu Riia piiskopi Alberti poolt Saaremaa piiskopiks nimetatud Hermanniga, kes pidi saama vallutatud alade piiskopiks. Seda tehti Taani võimu neutraliseerimiseks Ingerimaal.
Sõjategevus Ingerimaal
Ordu loodud Koporje tugipunkt asus Novgorodist vaid 30 km kaugusel. Kuna Novgorodil puudus sel ajal vürst oma družiinaga, tunti end ohustatuna. Seepärast pöördusid Novgorodi esindajad taas Kiievi suurvürsti Jaroslav Vsevolodovitši poole, paludes tal saata sõjategevuse juhiks vürsti. Jaroslav Vsevolodovitši saadetud poja Andrei Vsevolodovitši korraldatud sõjategevus ei olnud edukas ning novgorodlased palusid taas vürstiks Aleksander Nevskit, kes saabus 1241. aasta märtsis.
1241. aasta Koporje lahing
Pärast vägede kogumist vallutas Aleksander Nevski Koporje linnuse. 1242. aasta alguses liitus Aleksander Nevskiga tema vend Andrei Jaroslavitš abivägedega Vladimiri-Suzdali vürstiriigist. Ühise sõjategevuse tulemusena vallutati tagasi Pihkva linn, sama aasta suvel ka Ingerimaa ja ordu kaotas oma äsjased vallutused.
1242. aasta Jäälahing Peipsi järvel
Märtsis 1242 saabus Aleksander Nevskile taas appi vend Andrei Jaroslavitši juhitud Suzdali vägi ning suleti Pihkvasse minevad teed. Pihkva andis alla ja saksameelsed vangistati. Aleksander Nevski saatis seejärel rüüstajad Tartu piiskopkonda, et oma vägedele moona koguda. Varakevadel olid taas liitlaseks saanud Pihkvas talvevarud otsakorral, seepärast tuli vägesid vaenlase arvel toita. Arvatavasti läksid rüüstajaid tõrjuma vaid piiskopi mehed, kes lõid teatud osa nondest tagasi. Lahing toimus eri autorite arvates kas Moostes või Hammastes. Kuna tegu oli novgorodlastega, polnud piiskopil ikka veel täit selgust Pihkvas toimunust. Kuna enamik orduvägesid olid sel ajal koondatud leedulaste vastu, ruttas Hermann oma vasallide ja kaaskonnaga, millega oli liitunud ka endisi orduvendi, pihkvalastele appi. Jäälahingus (5. aprillil 1242) juhtis Aleksander Nevski koos venna Andrei Jaroslavitšiga Vene vägesid Tartu piiskopi, Tartu piiskopkonna ja teiste Saksa ordusse kuuluvate Liivi ordu vägede vastu.
pisi|[[Vana-Liivimaa, 1260]] 1253. aastal tungisid Liivi ordu väed uuesti Pihkva maa-aladele ning piirasid Pihkva linna, kuid ei suutnud seda vallutada.
1254. aastal tegid Taani kuninga vasallid, Riia piiskopkonna väed Otto von Lüneburgi ja Didrich von Kiweli juhtimisel sõjaretke Narva taha, vadjalaste ja karjalaste maale, kus alustasid ka Narva jõe äärde püsiva kantsi ehitamist. Paavst Aleksander IV käskis sel puhul 19. märtsil 1255 piiskop Albert Suerbeeril mainitud paganad kiriku kaitse alla võtta, kuid novgorodlaste vastusõjakäigu tõttu oldi sunnitud vallutatud aladelt taanduma. 12 aastaks sõlmiti rahuleping. Ehkki Novgorodimaa aladel valitses õigeusk, andis paavst 3. augustil 12al volituse õnnistada ametisse piiskop Vadjamaa, Ingeri ja Karjala roomakatoliku kiriku usku pöördunud paganate jaoks, kelle kohta oli Albert paavstile teatanud, et nad olevat endale piiskoppi palunud. Alates 1255. aastast kandis Albert Suerbeer ametlikult Riia peapiiskopi nime. 31. märtsil 12al määras Paavst Aleksander IV peapiiskop Albert Suerbeeri ja tema järglastele kuuluvaks Saaremaa, Tartu, Kuramaa, Virumaa, Kulmi, Ermlandi, Pomesaania, Samlandi, Vene ja Varssavi piiskopkonnad (Episcopatus quoque inferlus annotatos, Rjgensl vero ecclesiae prout dicitur metropolitico iure subiectos, tibi tuisque successorlbus... apostolica auetoritate confirmamus, vldelicet episcopatum Ozlliensem, Tarbatensem, Curoniensem, Vironiensem, Culminensem, Varmiensem, Pomezanlensem, Sambiensem, Ruteniensem et Varsoviensem).
1256. aastal (Aleksander Nevski Vladimiris viibimise ajal) tegid Liivimaa sakslased, Taani kuninga vasallid, hämelased, soomlased ja Rootsi väed Didrich von Kiweli juhtimisel retke Novgorodimaa valdustesse Ingerisse Narva jõe idakaldapiirkonda. Vastusõjakäigus suundusid Novgorodi väed sõjaretke juhtima naasnud Aleksander Nevskiga Rootsi võimu all olevasse Soomesse Koporje ja Laadoga ääres asunud hämelaste piirkonda. Samal aastal sõlmis Aleksander Nevski Liivi orduga uue rahulepingu, mille kohaselt oli kahe riigi vaheliseks piiriks Narva jõgi.
1262. aastal sõlmis Aleksander Nevski sõjalise koostöölepingu Leedu kuninga Mindaugasega, et hävitada Liivi ordu tugipunktid Vana-Liivimaal. Ühise sõjategevuse alguseks pidi olema mõlema osapoole vägede koondumine Wendeni ordulinnuse alla selle piiramiseks, vallutamiseks ja hävitamiseks, kuid kuna Aleksander Nevski ja tema väed hilinesid, siis ei alustanud sõjategevust ka Leedu suurvürst Traidenis ning naasis vägedega Leedumaale. Kuu aega hiljem kohale jõudnud Aleksander Nevski ja vend Andrei Jaroslavitš piirdusid Tartu piiskopkonna maade riisumisega ning suundusid seejärel Venemaale.
Ristisõdade jätkuks olid 13. sajandi lõpu poole toimunud sõjaretked, mille põhjuseks olid tol ajal tavapärased naabrite vastu suunatud röövretked ja territooriumide hõivamine. Nendes osales ka Pihkva vürst Daumantas (venepäraselt Dovmont), kes oli esimese Leedu suurvürsti ja hilisema kuninga Mindaugase sugulane. 1264. aastal põgenes Daumantas kaotatud võimuvõitluse tulemusel koos mitmete teiste Mindaugase vastaste ülikutega Pihkvasse, kus lasi end õigeusku ristida. 1268. aastal osales ta Pihkva-Novgorodi sõjaretkel Eestisse, sealhulgas Rakvere lahingus. Hiljem pidi ta aga Pihkvat Liivi ordu piiramise vastu kaitsma. 1299. aastal, kui Liivi ordu taas Pihkvat ründas, suri Daumantas ootamatult, arvatavasti mingisse haigusse.
Surnud 2000
Siin on loetletud 2000. aastal surnud inimesi ja loomi.
Ameerika Ühendriikide kõrgkoolide loend
''Siin on loetletud suuremaid Ameerika Ühendriikide kõrgkoole.
Männilised
Männilised (Pinaceae) on okaspuude klassi okaspuulaadsete seltsi kuuluv paljasseemnetaimede sugukond.
Männiliste sugukonda kuulub 220–250 liiki 11 perekonnast. Sinna kuuluvad paljud levinud okaspuud, nagu mänd, kuusk, lehis, nulg, tsuuga ja seeder. Peamiselt kasvavad männilised põhjapoolkeral ning eriti parasvöötmes, kuid neid leidub troopikast lähisarktilise kliimavöötmeni. Taigas, ranniku- ja mägimetsades on nad sageli domineerivad taimeliigid.
Kirjeldus
Männilistel on lehed muundunud okasteks. Okkad on rohelised, pikad ja peenikesed, nõeljad või mõõkjad. Okkad on tavaliselt teravad, mõnel liigil ka pehmed. Paljudel liikidel kasvavad okkad kahe-kolmekaupa. Enamik männilistest (kõik peale lehiste ja ebalehise) on igihaljad. Kuna okaste pindala on lehtpuude lehtede pindalaga võrreldes väiksem, ei auru nende kaudu nii palju vett ja neid pole vaja ebasoodsaks aastaajaks langetada.
Paljunemine
Männilised on ühekojalised. Paljunemisorganitena esinevad neil käbid. Emaskäbi on 2–60 cm pikk ja tavaliselt puitunud. See koosneb käbiteljest ja arvukatest spiraalselt paiknevatest soomustest. Igal soomusel paikneb kaks lendtiibadega varustatud seemet. Isaskäbid on väikesed (0,5–6 cm pikad) ja varisevad varsti pärast tolmlemist. Männilised on tuultolmlejad.
Väiksed seemned (alla 90 mg) levivad harilikult tuule abil, kuid mõnel liigil on suured (üle 100 mg) taandarenenud lendtiibadega seemned, mis on kohastunud levimiseks loomade ja lindude abil. Piirkondades, kus elab palju oravaid, ei ole männilised üldiselt kohastunud lindude abil levimiseks.
Perekonnad
Perekondi ja liike eristatakse peamiselt okaste ja käbide põhjal.
Männilisi kasvatatakse sageli kultuurmaastikul, näiteks heki saamiseks, samuti ilutaimedena. Nende okkad on märksa väiksemad kui lehtpuude lehed, mistõttu männilised sobivad bonsai jaoks lehtpuudest paremini.
Kuna männilised moodustavad põhjapoolkeral suure osa okasmetsadest, on paljud liigid tähtsad puidutööstuses. Mõnesid liike, peamiselt kuuski, mände ja nulge kasvatatakse istandustes jõulupuude saamiseks.
Muhu Muuseum
pisi|300px|Muhu Muuseum Muhu Muuseum asub Koguva külas Muhu saarel Saare maakonnas. Osalt kajastab see ka kirjanik Juhan Smuuli elu.
Ajalugu
Muuseum asutati 1973 Juhan Smuuli memoriaalmuuseumina, mis tollal oli Saaremaa muuseumi filiaal. Aastast 1990 kannab muuseum Muhu Muuseumi nime ja see on Muhu valla asutus.
Püsiekspositsioonid
Muhu Muuseumis on 3 püsiekspositsiooni:
Tooma talu
Tooma talu on Juhan Smuuli sünnikodu.
Kooli talu
Seal paikneb vana koolimaja ekspositsioon.
Välja talu
Seal asub tekstiili väljapanek.
Pöial-Liisi (audioraamat)
"Pöial-Liisi" on Eesti heliraamat, mis anti välja 2010. aastal. Hans Christian Anderseni sama nimelise muinasjutu muusikalise kuuldemängu autor ja lavastaja on Venno Loosaar.
Árpád
Kuna eri allikad sisaldavad tema kohta vasturääkivaid andmeid, ei ole suuremas osas tema elu puudutavatest üksikasjadest ajaloolaste seas jätkuvalt täielikku üksmeelt. Vaatamata sellele kutsuvad paljud ungarlased teda oma riigi rajajaks ja mõned hilisemad kroonikad on rõhutanud tema kõige silmapaistvamat rolli Pannoonia madaliku hõivamisel. Temast põlvnev Árpádi dünastia valitses Ungari kuningriiki aastani 1301.
Varajane elu
Árpád oli Álmose, keda mainitakse kõigis Ungari kroonikates madjarite hõimuliidu esimese juhina, poeg. Tema ema ja ema pere kohta andmed puuduvad. Ajaloolase Gyula Kristó järgi sündis Árpád aasta 845 paiku. Tema nimi tuleneb ungari sõnast "oder" (árpa).
Bütsantsi keiser Konstantinos VII Porphyrogennetos (valitses 913–959) nentis, et ungarlastel ei olnud enne Árpádi "iial olnud mingit teist vürsti"; see on teravas vastuolus Ungari kroonikate teatega Árpádi isa positsiooni kohta. Porphyrogennetose jutustuse järgi käivitas kasaaride kagaan ungarlaste hõimude valitsemise tsentraliseerimise, et nii oma süseräänsust nende üle tugevdada. Algselt soovis kagaan määrata ungarlasi juhtima pealik Levedi. Ent Levedi ei võtnud seda pakkumist vastu ja pani ette, et tema asemel saaks juhiks Álmos või Árpád. Kagaan pöördus selle uue pakkumisega ungarlaste poole. Viimased eelistasid Árpádi tema isale, kuna teda "imetleti väga tarkuse, nõu andmise ja mehisuse poolest ning [teda] peeti selle valitsemise jaoks suutlikuks". Seejärel sai Árpádist "vürst kasaaride kommete järgi, teda kilbi peale tõstes". Konstantinos Porphyrogennetos nimetab Árpádi "Ungari suureks vürstiks" (kreeka keeles μέγας Τουρχίας άρχωυ).
Kaasaegsed ajaloolased diskuteerivad Bütsantsi keisri teate üle Árpádi valimise kohta: näiteks Victor Spinei nendib, et see on "üsna ebamäärane ja hädavaevalt usutav", kuid András Róna-Tas kirjutab, et selle tuumik on usaldusväärne. Róna-Tas lisab veel, et Árpádi hõimuliidu juhiks valimisele aitas kaasa isa Álmos, kes sundis kende Levedit sellest positsioonist loobuma. Järelikult oli Árpád Levedi järglane püha valitseja ehk kende rollis; see võimaldas ta isal Álmosil säilitada oma roll ungarlaste tegeliku juhina (gyula).
Maahõivamise suunas
Varaseim usaldusväärne allikas Árpádi elu kohta on 10. sajandi algusest pärinev munga ja krooniku Georgios Monachose kirjutatud kroonika jätk. See teos jutustab, et Bütsantsi keiser Leo VI Tark (valitses 886–912) saatis aastal 894 või 895 ungarlaste juurde oma saadiku Nicetas Scleruse, et "anda kingitusi" ja ässitada neid üles Bulgaaria tsaaririigi vastu. Sclerus kohtus nende kahe pealiku Árpádi ja Kurszániga Doonau alamjooksul. Scleruse ülesanne õnnestus: Ungari sõjavägi ületas Bulgaaria vastu minnes peagi Bütsantsi laevadel Doonau. Porphyrogennetose tekstis olev vahelekirjutus esitab arvamuse, et sisse tungivaid ungarlasi juhtis Árpádi poeg Liüntika.
Ajaloolased vaidlevad ka selle üle, milline oli Árpádi ja Kurszáni roll ajal, mil nad Sclerusega läbirääkimisi pidasid. Spinei kirjutas, et Árpád oli gyula ja Kurszán oli kende. Vastupidi sellele väitis Kristó, et Kurszán oli gyula ja Árpád esindas oma isa Álmost, kes oli kende.
190px|pisi|vasakul|Árpádi kuju Bereni (ungari keeles Székelybere) külas [[Mureși maakond|Mureși maakonnas Rumeenias]]
Ungarlaste sõjavägi alistas küll bulgaarlased, kuid viimased palkasid nende vastu appi petšeneegid. Bulgaarlased ja petšeneegid tungisid aastal 895 või 896 üheaegselt Ponto-Kaspia stepi läänealadel asunud ungarlaste territooriumile. Et petšeneegid hävitasid ungarlaste elukohti, siis sundis see neid üle Karpaatide Pannoonia madaliku suunas uue kodumaa poole lahkuma.
14. sajandi teisel poolel valminud Ungari illustreeritud kroonika "Chronicon Pictum" väidab, et Árpádi isa Álmos "ei saanud Pannooniasse siseneda, kuna ta tapeti Erdelwis" ehk Transilvaanias. Ajaloolased Engel, Kristó ja Molnár, kes tunnustavad selle allika usaldusväärsust, kirjutasid, et Álmosi surm oli rituaalne tapmine, mis sarnanes kasaari kagaanide ohverdamisega nende rahvast tabanud katastroofi korral. Vastupidi neile väidab Róna-Tas, et isegi kui teade Álmosi tapmisest "peegeldab tegelikku sündmust, oleks ainus võimalik selgitus see, et Árpád või keegi tema kaaskonnast" tappis eaka vürsti. Spinei heidab kõrvale illustreeritud kroonika teate Álmosi tapmise kohta Transilvaanias, kuna sellega vastuolus olevas allikas "Gesta Hungarorum" mainitakse Álmost viimast korda seoses Ungvári (Užgorod Ukrainas) piiramisega ungarlaste poolt. Viimati mainitud kroonika räägib, et Álmos määras Árpádi selle sündmuse puhul ungarlaste "juhiks ja isandaks".
Valitsusaeg
190px|pisi|[[Aquincumi varemed – kuningas Attila linn kroonika "Gesta Hungarorum" järgi ]] Árpádi nimi "on täiesti tundmatu" kõigis Ida-Frangi riigis kirja pandud allikates; Ida-Frangi riik oli 9. ja 10. sajandi vahetumisel üks Pannoonia madaliku suurimaid jõude. Need allikad, sealhulgas "Annales Alamannici" ja "Annales Eisnidlenses", mainivad vaid teist ungarlaste juhti Kurszáni. Kristó ja teiste ajaloolaste järgi võib nende allikate põhjal oletada, et Kurszán pidi olema ungarlaste vägesid juhtiv gyula ning Árpád oli oma isa järglane kui püha kende. Sellele vastanduvas teoorias kirjutab Rumeenia ajaloolane Curta, et Kurszán oli kende ja Árpád gyula ning viimane sai Kurszáni järglaseks selle tiitli kandjana alles siis, kui baierlased Kurszáni aastal 902 või 904 tapsid.
Erinevalt Árpádi tegutsemisega peaaegu ühel ajal kirja pandud allikatest rõhutavad sajandeid pärast sündmusi kirja pandud kroonikad (nt "Gesta Hungarorum" ja illustreeritud kroonika) just Árpádi kõige olulisemat rolli Pannoonia madaliku hõivamisel. "Gesta Hungarorum" tõstab esile ka Árpádi sõjalisi oskusi ja tema suuremeelsust. See kroonika rõhutab sedagi, et Tétény, üks madjari hõimude seitsmest pealikust, omandas "Transilvaania maa endale ja oma järeltulevatele põlvedele" alles pärast seda, kui Árpád oli lubanud tal selle vallutada.
Kroonika "Gesta Hungarorum" järgi andis Árpád "Ungari juhtivate meeste ja võitlejate vande" ja "lasi oma poja vürst Zoltáni ülendada" vürstiks juba oma eluajal. Kuid nii selle teate kui kroonikas "Gesta Hungarorum" oleva suurvürstide loetelu usaldusväärsus on kaheldav. Näiteks jätab see tähelepanuta Fajszi, kes valitses sellal kui Konstantinos VII Porphyrogennetos aasta 950 paiku oma teost "De Administrando Imperio" lõpetas.
Surm
190px|pisi|Árpádi kuju [[Veľký Mederi (ungari keeles Nagymegyer) linnas Slovakkias]] Árpádi surmakuupäeva osas puudub üksmeel. "Gesta Hungarorum" väidab, et ta suri aastal 907. Ent Kristó on kirjutanud, et ta suri tegelikult aastal 900 või hiljem, kuna "Gesta" väidab, et ungarlaste maahõivamise algusaasta on 903, mitte selle tegelik aeg aasta 895 paiku. Kui "Gesta" teade tema matuse kohta on usaldatav, siis maeti Árpád "ühe väikese jõe, mis voolab läbi kivist truubi kuningas Attila linna, lätte juures" ehk kohas, kus sajand hiljem kujunes Buda lähedal välja Fehéregyháza küla.
Pärand
Ungarlased jõudsid oma uuele kodumaale Karpaatides Árpádi juhtimise all. Árpád on peategelane kroonikas "Gesta Hungarorum", mis omistab talle "ungarlaste maahõivamise" "pea kõik mälestusväärsed sündmused". Lisaks sellele valitses Ungarit kuni tema dünastia meesliini väljasuremiseni aastal 1301 "üks liin vürste", kes kõik põlvnesid Árpádist. Árpádi tunnustatakse jätkuvalt ungarlaste seas tiitliga honalapító ehk "meie riigi rajaja".
Perekond
190px|pisi|Árpádi naine. Detail [[Árpád Feszty jt ringpanoraamist "Ungarlaste saabumine" (Ópusztaszer, Ungari)]] Porphyrogennetos kirjutab, et Árpádil "oli neli poega: esmalt Tarkatzous; teiseks, Ielech; kolmandaks, Ioutotzas; neljandaks, Zaltas". Kuid ta viitab ka isikule "Liuntikas, Árpádi poeg"; Kristó kirjutas, et Liuntikas (Liüntika) on Tarkatzouse (Tarhose) alternatiivne nimekuju. Árpádi poegade ema nimi ja päritolu ei ole teada. Järgnev sugupuu esitab Árpád esivanemad ja järeltulijad kuni 10. sajandi lõpuni:
*Eeldatakse, et Liüntika ja Tarkatzus on üks ja sama isik. **Tasi isa oli üks Árpádi neljast või viiest pojast, kuid tema nimi ei ole teada. ***Kõik hilisemad Ungari suurvürstid ja kuningad põlvnevad Taksonyst.
Heegelnõel
pisi|Heegelnõelad Heegelnõel on konksuga käsitöövahend, mille abil heegeldatakse.
Heegelnõelu on mitmesuguse jämedusega ja mitmesugusest materjalist (puust, luust, terasest, alumiiniumist, tselluloidist, plastmassist). Tüüpiline heegelnõel on 15–20 sentimeetrit pikk. Heegelnõela otsas on terava otsa, kuid kumera peaga konks, millele eelneb varres väike õnarus.
Püroklastiline kivim
Püroklastiliste kivimite hulka kuuluvad näiteks tuff ja ignimbriit.
Väike-Veerksu
Väike-Veerksu (kohalik hääldus Väiku-Viirksu, kasutatakse ka nime Veerksu) on küla Põlva maakonnas Räpina vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Veriora valda.
Küla kuulus Räpina kihelkonda.
Külas asub looduskaitse all olnud Kübara kattai.
3-bensülideenftaliid
3-bensülideenftaliid (inglise keeles 3-Benzylidenephthalide) on kasulik vahelüli karbotsükliliste ja heterotsükliliste ühendite sünteesil.
Keemiline valem C15H10O2. Molekulmass 222,2387 g/mol.
3-bensülideenftaliid on bioloogilistes testides näidanud sarnast aktiivsust nagu ravimtaimes Porteri memmjuures sisalduv (Z)-ligustiliid. Nimetatud ravimtaime kasutatakse peavalude, aneemia, ebaregulaarse menstruatsiooni ravis.
Désappointementi saared
pisi|300px|Napuka ja Tepoto saar. Pukapuka on sinine täpp neist idas Désappointementi saared (prantsuse Îles du Désappointement) on saared Prantsuse Polüneesias, kõige kirdepoolsemad Tuamotu saartest.
Saarte pindala on 12 ruutkilomeetrit. Saared on madalad ja kuivad, inimeluks vähesobivad.
Saarestik koosneb kolmest väikesest koralliatollist Tepoto, Napuka ja Puka-Puka. 2002. aasta rahvaloenduse põhjal elab saartel vastavalt 54, 257 ja 197, kokku 508 inimest, peamiselt polüneeslased. Ajaloolistel põhjustel moodustavad Tepoto ja Napuka ühise vala, Pukapuka moodustab eraldi valla.
Kolm isamaa kõnet
Esimene kõne
Esimeses kõnes "Eestirahva valguse-, pimeduse- ja koiduaeg. Vana aearaamatutest ülespandud" (peetud 6/18. oktoobril 1868) idealiseeris Jakobson eestlaste muistset priiust kui valguse aega, kirjeldas sakslaste võimupäevi kui pimeduse perioodi ning kujutas oma kaasaega kui algavat koiduaega Vene tsaarikotka rahuliste tiibade varjus.
Jakobsoni järgi oli "vana Eestirahva" usk, seadused, eluviisid, kunstid ja teadused äraarvamata kõrgel tasemel, olles võrreldavad Vana-Kreeka omadega. Kui vanad aearaamatud neist ei kirjuta, siis seepärast, "et naad tast, et head ei tahtnud, paha ei teadnud tunnistada ". Seevastu kristlike sakslaste juures toimunud ebausk ja nõidade tagakiusamine ajab jälestuse peale. Eestlaste jumalad olid, Faehlmanni järgi, Jumal (ehk Vanaisa või Vanataat), Vanemuine, Ilmarine, Lämmeküne, Viboane, ja teised, kes elasid Kaljoves ehk Kaljovallas. "Mis nüüd see vana Eestlaste usk meile avaldab? Ta näitab meile Eestirahvast ühes nii kõrges vaimu olekus, nagu meie seda üksi kõige rohkem haritud vana-aegse rahva juures leiame. Õiguse pärast teenisid meie esivanemad jo üht ainust elavat vägevat Jumalat..." . Paganlike sakslaste omast oli see igatahes palju ülem ja vaimu harimises kõrgema järje peal.
Désappointementi saared
Fernão de Magalhães avastas eurooplaste jaoks Pukapuka saare 1521. Ekslik kuulujutt räägib, et saarestikule andis nime just Magalhães, kes ei suutnud sealt leida magedat vett. Tegelikult oli selleks Briti maadeavastaja John Byron 1765. Tema oli esimene eurooplane, kes Napukale jõudis. Ta nimetas Napuka ja Tepoto Pettumuse saarteks (Disappointment Islands) sellepärast, et pärismaalased suhtusid neisse vaenulikult.
Kolm isamaa kõnet
Esimene kõne
Eestirahva vanemad ehk kuningad elasid kindlais kantsides ja neist ei või muud arvata, kui et naad ühe kaunis kõrge vaimuharimise järje peal seisid. Eestlased sõdisid vahvasti maa ja mere peal, nii et rootslaste suus liiguvad praegu (1868) veel kõiksugused juttud Sigtuna ärarikkumisest ja iseäranis Eestlaste vahvusest seal juures .Üks auväärt ja tähtjas asi on veel, et meie eesvanemad sõdades millaski naisi ja lapsi ära ei tapnud, mis näitab kui haritud nad südame poolest olid.
12. sajandil, kui sakslased ja saksa keel (kuna kõik tehti ladina keele) veel harimata olid, käisid vana Eestlased vabalt Araabia, Persia, Kreeka ja Itaalia rahvastega, kes sel aeal kõige kõrgema vaimu järje peal seisid, ammust aeast läbi.
"Mis meie teame, on siis lühidalt see, et vanad Eestlased kui üks prii rahvas hoolsaste põldu harisid, mere peal palju kauplesid ja vahva sõameeste nime al kõigis põhjapoolseis maades kuulsad ja kardetud olid. Naad pidasid tõiste kuulsa rahvaga sõbrust, ja nende saadikud käisid kunni Itaalia maale. Neil oli üks korraline valitsus, sest nende vanemad käisid iga aasta koos nõuu pidamas, kell al naad ka sõdisid. Neil ei olnud aga mite üksi seadusi sõa- ja rahu-aea kohta, vaid ka peenemaid eluviisisi ja harjutusi, kes kõrgema vaimuharimise korrast tunnistust annavad. Naad mõistsid võeraid keelesi, sest Theodoriku kirjas seisab, et ta neile ka veel suusõnaga sõnumeid koju kaasa annud. Neil oli ehk ka jo oma kiri, sest üks imeliku runni-kirjadega kirjutud vana-aegne eesti kalender on veel alles. Nad ehitasid kindlaid lossisi ja kõrgeid kantsisi, ning nende templid olid kulla ja kalli kividega ehitud. Seda leiame kõik oma rahva juurest ligi tuhat aastat tagasi, kus veel palju Eüroopa maid metsa pimedusega olid kaetud, ja kus Eüroopas rahvast elas, kes metsloomadest palju paremad ei olnud. Kui meie nüüd sellepeale mõtleme, ja meele tuletame, mis pärast tuli, siis peame hüüdma: tõeste, see aeg oli Eestirahva valguse aeg !"
1186. aastal algas pime aeg, kus esimene "ristiusu apostel" Meinhard meie maale jõudis. "Kes neid taplusi ja verevalamisi jõuab ära nimetada ja rääkida, mis nüüd algasid! Vaba eestlased tehti kõik pärisorjadeks ja raiuti neil üks jalg otsast ära, et naad põgeneda ei saaks . "Et see aeg Eestirahva pimeduse aeg olnud, kes tahaks seda valeks teha ?"
"Aga pimedus ei kesta igaveste, jo tõusis koit hommiku poolt ja kuulutab heledat valgust: Meie Keisri herra arm oli see koit, kelle ees pimeduse teudel enam pidamist ei ole. Seepärast, nii mittu kui kastetilkasi hommikuse koidule vastu säravad, nii mittu rõõmu-silmapisarat läigivad eesti silma laudel meie Keisri auuks, nii mittu eesti veretilka on valmis ennast tema eest ära valama! "
Teine kõne
Teises kõnes "Võitlemised eesti vaimupõllul" (24. juunil/6. juulil 1870), mille Jakobson pidas "Vanemuise" seltsi 5. aastapäeval, ennustas ta eesti kultuuri peatset tõusu ja hoiatas selle saksastumise eest. "Andkem sellepärast vaimus ka sel tunnil tõine tõisele, selle südamest voolava toutusega, et meie ühel meelel ja hukkamatas kindmauses oma kalli Keisri herra kaitsmise al sellel pealehakkatud teel edasi tahame astuda ja tast mitte jätta, olgu ta meile ka nii raske kui ta on, ''tõusku meie vaenlaste leerid ehk ka veel sadakord suuremaks, kui naad jo on!
Kolmas kõne
Kolmandas kõnes "Nõia usk ja nõia-protsessid. Aearaamatutest ja kohtu prottukollidest ülespandud" (26. augustil/7. septembril 1870) kirjeldas ta nõiaprotsesse ja nõiausku, kasutades tavapärast "pimeda keskaja" retoorikat.
Nõiausku on olnud igal ajal ja igal pool ("Seesuguseid juttusi nimetame nüüd ennemuistese juttudeks, ja meil Eestlastel on neid väga ilusaid."), aga nõiaprotsessid suuremalt jaolt algatas katoliku kiri oma jesuiitidega, mis on kõike muud, üksi mitte üks kristlik kirik. "Kõiki piinamise viisisi, nööri otsas üles ripputamisest kunni küünte ärakiskumiseni seppa tangidega, ei ole mul siin võimalik nimetada, naad on liiga hirmsad ."
Eestis on suhteliselt harva nõiaprotsesse ette tulnud, kuna meie maa saksa-rüütlid ja linna-kodanikud lühikese ajaga lutheruse usku läksid.
Võõramaalt toodud nõiausku ja nende kasvatajaid ei ole meie maal enam nii rohkeste, kui seda möödanikus leiame, sest kloostrid oma mungade ja nõiapaatritega on siit jo kadunud. Peale selle, kui meie rahvas Meie Keisrite armu läbi priiuse kätte sai, on oma vaimu valgustamise eest suure hoolega muret hakanud pidama. Nüüd on ebausku Sakste hulgas hoopis rohkem leida, milline järelejäänud risu tuleks ka meie rahva seast välja pühkida.
Vastukajad
Jakobsonile üritas vastu vaielda Wilhelm Friedrich Eichhorn oma brošüüris Rahu kosutab, vaen kaotab (Tallinn 1873), kuid ta ei mõjunud veenvalt ja on praegu unustatud.
Slovakkia valitsusjuhtide loend
Siin on loetletud Slovakkia valitsusjuhte.
Euroopa piison
pisi|Euroopa piison pisi|Pürg [[Tallinna Loomaaed|Tallinna Loomaaias 2023. aasta märtsis]] Euroopa piison ehk pürg (omastav pürja) (Bison bonasus) on veislaste sugukonda kuuluv imetaja, kes on Eestis loodusliku liigina välja surnud.
Jääajajärgsest soojaperioodist pole Euroopa piisoni luid Eestist teada ning seetõttu arvatakse, et see liik saabus esmalt Lõuna-Eestisse pehmema subatlantilise kliimaperioodi teise poole alguses, mis kestis aastatel 100–1100. . Samad kliimatingimused lubasid Eestisse keskaegse väikese jääajani naasta ka metssigadel, metskitsedel ja hirvedel. Esimesest aastatuhandest pärit Euroopa piisoni luid on leitud Rõngust. Leedus ja Lätis oli Euroopa piisonit subatlantilisel perioodil arvukalt, sügavama lumikattega Eestis oli neid ilmselt vähem, peamiselt Lõuna-Eesti metsades. Tõenäoliselt erines Euroopa piisoni elukeskkond tollal Eestis tavalisema tarva omast. Tarvas eelistas lagedamaid rohumaid jõgede luhtadel ja lagendikel, Euroopa piison aga võis toituda metsas. Eestis ja Lätis pole Euroopa piisoni luid keskajast enam teada, mil Euroopa piison arvatavasti üleküttimise ja kliimamuutuse koosmõjul lõplikult välja suri.
Eestis pole Euroopa piisonit loodusesse reintrodutseeritud, samuti ei ole Euroopa piison siia looduslikult taaslevinud. Euroopa piisoneid on Eestis võimalik näha Tallinna Loomaaias ja Elistvere loomapargis. Virumaal Põlulas eraomanduses oleva karja näol on tegemist ameerika piisonitega.
Pürjad on kitsama kerega kui ameerika piisonid.
Levik ja arvukus
Piison oli levinud kogu Euroopas kuni Volga jõeni idas ja Kaukaasiani kagus, kuid nende arvukus vähenes kiiresti inimasustuse leviku ja sellega kaasneva küttimise tõttu. Suuremas osas Prantsusmaast suri piison välja juba 8. sajandil. Ardennides ja Vogeesides säilisid nad 15. sajandini. Tänapäeva Poola aladel oli piison haruldane juba 11. sajandil ja Zygmunt I kehtestas surmanuhtluse piisonite salaküttimise eest. Põhja-Rootsis suri piison välja 11. sajandil ja Inglismaal 12. sajandil. Leedus suri piison välja 18. sajandi keskel. Ungaris Transilvaanias leidus piisoneid veel 18. sajandi lõpus, viimane suri umbes 1790. 1795 võeti piisonite viimane elupaik Białowieża ürgmets kaitse alla ja 1857 loendati seal 1900 piisonit. 1890 ja 1910 tabas seal elanud piisoneid haigus, mis vähendas nende arvukust tunduvalt. 1915. aasta alguses elas seal vaid 770 piisonit. Sügiseks 1917 oli järel vaid 150 piisonit. Esimese maailmasõja ajal ja vahetult pärast selle lõppu langesid paljud piisonid marodeerivate sõdurite saagiks. 4. aprillil 1919 leiti viimased surnud piisoni jäänused. 1920. aastatel oli euroopa piison väljasuremisohus. Euroopa piisonite asurkond oli ka Kaukaasias. 1890. aastatel oli neid jäänud alles vaid 442. 1919 tabas sealseid piisoneid koduveistelt saadud haigus, mis vähendas asurkonda 50 isendini. Viimane Kaukaasias vabas looduses elanud piison tapeti 1927. Kõik tänapäeval elavad euroopa piisonid pärinevad vaid 12 loomaaedades ja loomaparkides elanud piisonist. Vähene geneetiline mitmekesisus on liigi pikaajalise säilimise seisukohalt oluliseks ohuteguriks.
Vändra (Räpina)
Vändra (kohalik hääldus Vändrä, kasutatakse ka nime Vändramaa) on küla Põlva maakonnas Räpina vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Veriora valda.
Küla kuulus Räpina kihelkonda.
Aleksander Teder
Aleksander Teder (3. veebruar 1903 Pihkva – 1. detsember 1924 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kadett).
Teder langes 1. detsembri riigipöördekatse ajal Tondi kasarmute kommunistide poolt vallutamise katse ajal. Mässus langenute ühine matusetalitus toimus 4. detsembril 1924. aastal Tallinna Kaarli kirikus. Kirstud viidi vankritel mööda Kaarli puiesteed Vabaduse väljakule. Sealt viidi osa kirste (ka Tedre oma) Balti jaama ning sealt rongiga Tartusse.
Teder maeti 5. detsembril 1924. aastal Tartu sõjaväekalmistule. Tema haual on Vabadusristi kujutisega lubjakivist maapinnaga tasa olev plaat (see on üks väheseid seda tüüpi säilinud algseid plaate). Hauaplaat säilis omal kohal läbi terve Nõukogude aja, ehkki kalmistule maeti ka Nõukogude sõjaväelasi.
Klaus Mann
Klaus Heinrich Thomas Mann (18. november 1906 München – 22. mai 1949 Cannes) oli saksa kirjanik, Thomas Manni vanim poeg.
Kirjandusse tuli ta juba 19-aastaselt.
Elas tormilist rändurielu.
Mann oli avalikult homoseksuaalne, mis kajastus ka tema loomingus. Klaus Manni romaan "Vaga tants" (1925) oli üks esimesi avalikult homoseksuaalsust käsitlevaid romaane saksa kirjanduses.
Klaus Mann oli tõsiseltvõetav kirjanik, kuid tema looming jäi isa loomingu varju. Sooritas 1949. aastal Cannes'is enesetapu.
Erich Krieger
pisi|Erich Krieger 2006. aastal pisi|Erich Krieger 2013. aastal Erich Krieger (sündinud 14. juulil 1961 Almatõs) on eesti laulja.
Ta kasvas üles ja käis koolis Tallinna külje all Lehmja kaheksaklassilises koolis. Ta lõpetas Tallinna Reaalkooli. Tema isa oli rahvuselt sakslane.
Ta osales tõsielusarjas "Džunglistaar".
Albumid
DVD
Allergeen
Allergeen on allergiat tekitav aine.
Allergeenideks osutuvad ained varieeruvad eri inimestel (ja ka teistel loomadel). Mõne inimese jaoks on keskkonnas allergeene palju, teise jaoks vähe.
Allergeeniks võivad olla näiteks tolmulesta eritis, tolmuterad, loomakarvad jne. Toiduallergiad pole nii tavalised kui teatud toiduainete talumatus, kuid mõned toiduained, näiteks pähklid, võivad olla väga tugevaks allergeeniks.
Neil Gaiman
Neil Richard Gaiman (sündinud 10. novembril 1960 Portchesteris Inglismaal) on juudi päritolu inglise ulmekirjanik ja koomiksiautor.
2005. aasta seisuga elas ta Wisconsinis Madisoni ja Minneapolise vahel Minnesotas USAs.
Neil Gaimani tuntuim teos on koomiksisari "Sandman", mille peategelane, gootiliku (ja Gaimanit ennast meenutava) välimusega Morpheus on une mütoloogiline kehastus või jumal.
Gaimani abikaasa on laulja Amanda F. Palmer.
Zubin Mehta
pisi|Zubin Mehta 2007. aastal Zubin Mehta (sündinud 29. aprillil 1936 Mumbais) on India dirigent.
Ta kuulub parside usurühma. Mitmekülgne ja rahvusvaheliselt tegev dirigent kasvas üles zoroastristidest muusikute perekonnas.
Mehta lõpetas Viini muusikaakadeemias Hans Swarowsky dirigeerimisklassi. 1958. aastal võitis ta Liverpoolis rahvusvahelise dirigentide konkursi ja sai samas abidirgendi koha.
1962–1978 oli ta Los Angelese Filharmoonikute kunstiline juht ning on alates 2019 audirigent.
David Zogg
David Zogg (18. detsember 1902 – 26. juuli 1977) oli Šveitsi kahevõistleja ja mäesuusataja, kolmekordne maailmameister mäesuusatamises.
Zubin Mehta
1978–1991 oli Mehta New Yorgi Filharmoonikute kunstiline juht ja peadirigent.
David Zogg
Zogg osales 1928. aasta taliolümpiamängudel Sankt Moritzis, saavutades kahevõistluses 16. koha. Hiljem siirdus mäesuusatamise juurde.
Zubin Mehta
Mehta on Viini Filharmoonikute, Müncheni Filharmooniaorkestri, Los Angelese Filharmoonikute, Teatro del Maggio Musicale Firenze ja Baieri Riigiorkestri audirigent.
Viiel korral, aastatel 1990, 1995, 1998, 2007 ja 2015 on ta juhatanud Viini uusaastakontserti.
David Zogg
Zogg tuli esimest korda meeste slaalomi maailmameistriks kodumaal Šveitsis Mürrenis korraldatud esimestel mäesuusatamise maailmameistrivõistlustel 1931. aastal. 1934. aastal korraldati MM-võistlused jälle Šveitsis Sankt Moritzis, kus Zogg tuli maailmameistriks kiirlaskumises ja Alpi kahevõistluses. Kiirlaskumises võitis Zogg hõbemedali MM-il Cortina d'Ampezzos 1932. aastal ja Innsbruckis 1933. aastal ning slaalomis hõbemedali Sankt Moritzis 1934. aastal ja Mürrenis 1935. aastal.
1930. aastatel mängis Zogg kolmes talisporti kajastavas filmis.
Zubin Mehta
Mehtal on USA ja India kodakondsus.
Zubin Mehta on abielus endise näitleja ja saatejuhi Nancy Kovackiga. Tal on neli last.
Ari Vatanen
pisi|Ari Vatanen 28. septembril 2013 esinemas [[Estonia kontserdisaalis konverentsil "ERSP 25 – milleks meile erakonnad?"]] Ari Pieti Uolevi Vatanen (sündinud 27. aprillil 1952 Tuupovaaras) on soome poliitik ja endine rallisõitja.
Aastatel 1970–1998 oli Ari Vatanen elukutseline rallisõitja. Autoralli maailmameistrivõistlustel osales ta alates 1974. aastast, kuid kordagi ei teinud ta kaasa kogu autoralli MM-hooaega, mõnel hooajal sõitis ainult ühe või paar etappi.
Päärdu
Päärdu küla asub Tallinna–Pärnu magistraaltee ääres Märjamaa valla lõunaosas. Külast lähtub tugimaantee Velise kaudu Raikkülla ning kohalikud teed Leibresse (nn vana Tallinna–Pärnu maantee) ja Araste kaudu Vanamõisa. Päärdust voolab läbi Velise jõgi. Kuni 1980. aastateni oli Velise jõgi tuntud Päärdu jõena.
Ari Vatanen
Ari Vatanen on 1981. aasta autoralli maailmameister. Läbi aegade on ta võitnud kümme MM-etappi, 13 korda tulnud teiseks ja neli korda kolmandaks, kuid hooaja kokkuvõttes tuli ta esikolmikusse ainult ühel korral. Esimest korda sai ta poodiumikoha 1977. ja viimast korda 1998. aastal.
Päärdu
Enne 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi kuulus küla Vigala valda.
Päärdu on valdavalt hajaküla. Tihedam hoonestus on vaid mõisasüdame naabruses, kus leidub ka kahekorruselisi kortermaju.
Ari Vatanen
Pariisi–Dakari ralli võitis ta neli korda, aastatel 1987, 1989, 1990 ja 1991. Ka 2004. ja 2005. aastal sõitis ta Dakari ralli lõpuni, 2007. aastal katkestas seitsmendalt kohalt.
Päärdu
Küla tähtsamad vaatamisväärsused on Päärdu mõisakompleks ja jõe ääres väike siluri lubjakividest koosnev paljand. Külas asub ka Velise mõisa Maydellide kalmistu.
Ajalugu
Päärdu maanteesillast allavoolu jõekaldalt on leitud luuahing, mis lubab oletada, et Päärdu alal võis olla kiviajal inimasustus. Oletatavasti oli tänapäevane Päärdu ala mererannikul.
Küla varasem nimi oli Kose. Tõenäoliselt on Päärdu mõis (Kose mõis, saksapäraselt Kosch) asutatud 15. sajandi teisel poolel. Tänini säilinud häärber valmis 1792. aastal. Päärdu nimi pärineb 18. sajandist ja mugandus selleaegse mõisa omaniku Bernt Tuwe eesnimest.
Ari Vatanen
2009. aasta Euroopa Parlamendi valimistel kandideeris ta taas Soome Rahvusliku Koonderakonna nimekirjas, kuid ei osutunud valituks.
Päärdu
Ajalugu
18. sajandil asutati mõisa poolt Velise jõele vesiveski, mille hoone hävis 1941. aastal Teises maailmasõjas Märjamaa lahingus.
Ari Vatanen
Oktoobris 2009 kandideeris ta Rahvusvahelise Autoföderatsiooni FIA presidendiks, kuid kaotas häältega 49:135 endisele Ferrari juhile Jean Todtile.
Märtsis 2013 valiti Vatanen Eesti Autospordi Liidu esimeseks välismaalasest presidendiks, Eesti Autospordi Liidu president oli ta 17. juunini 2021, mil valiti Eesti Autospordi Liidu presidendiks Toivo Asmer.
Päärdu
Ajalugu
1905. aasta mässu ajal sai Päärdus Paiba talu (Mihkel Aitsami (1876–1917) kodutalu) koosolekute ja kogunemiste kohaks.
1970. aastate asulate reformimise ajal liideti Päärdu külaks samanimeline asundus, osa Pikk-külast (tänapäevase Päärdu lääneosa) ja Veneküla (Vene; tänapäevase Päärdu põhjaosa).
Arorae
thumb Arorae on atoll Mikroneesias, lõunapoolseim Gilberti saartest.
Saare pindala on 9,5 km². Aastal 2000 elas seal 1225 inimest. Atoll on madal.
Arorae kuulub Kiribatile.
Kong Fuzi
pisi|Kong Fuzi. "Myths & Legends of China", E. T. C. Werner 1922 Kong Fuzi (Kǒng Fūzǐ, hiina 孔夫子 [khung fu tsõ] 'õpetaja Kong', eesti keeles ka Konfutsius ja Kung Futse, ladina keeles Confucius) ehk Kongzi (hiina 孔子 'filosoof Kong') (551–479 eKr) oli Vana-Hiina poliitik ja filosoof. Tema õpetus, mida nimetatakse konfutsianismiks, on kogu ajaloo vältel olnud väga mõjukas Hiinas ja selle naabermaades. Konfutsianism on mõjuvõimas ka tänapäeval, eriti Taiwanil.
Nimed
Fuzi tähendab õpetaja. Kong Fuzid hüüti nii sellepärast, et Hiinas ei peetud viisakaks õpetaja nimetamist eesnime pidi. Pinyin 'is ehk uushiina keele standardses transkriptsioonis on levinud ka kirjapildid Kong fuzi ja Kong fu zi. Lisaks kasutatakse vormi Kong zi. Vorm Kongzi on üldlevinud Taiwanil. Wade'i-Gilesi transkriptsioonis kirjutatakse K'ung fu-tze.
Kong Fuzi sünninimi oli Kǒng Qiū (hiina 孔丘 [khung tsjhõu]).
Tema viisakusnimi (zi) oli Zhóngnì (hiina 仲尼 [tšungni]).
Aastal 1 pKr (Hani dünastia Yuanshi ajastu 1. aastal) anti Kong Fuzile esimene postuumne nimi bāochēngxūn Nì gōng (hiina 褒成宣尼公 'kiiduväärseks kuulutatav isand Ni'). Tema tuntuim postuumne nimi Zhisheng Xian shi (hiina 至聖先師 'endine õpetaja, kellest sai pühak') pärineb aastast 1530 (Mingi dünastia Jianingi ajastu 9. aastast). Taiwanil on tema üldtuntud nimi 萬世師表 'musttuhande põlvkonna eeskujulik õpetaja'.
Ladinapärast nime Confucius hakkasid 17. sajandil kasutama jesuiidi mungad.
Elulugu
Konfutsius sündis Hiinas Lu riigis (tänapäeva Shandongis) 551 eKr kevade ja sügise (Chunqiu) ajastul äsja Songi riigist põgenenud ülikuperekonnas.
Sündimisega seotud legendid
Linnart Mäll kirjutab, et Kong Fuzi isa Shuliang Ho oli Zou väikelinna haldur, kes oli poisi sündides juba 70 aastat vana. Tema esimene naine oli sünnitanud talle neli tütart, kuid poega soovides võttis ta endale noore liignaise, kes sünnitas peale Niqiu mäel palvetamas käimist poja.