cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vaabina vasallilinnus
Linnuse ajalugu algusaegadest Liivi sõjani
Mõnedel andmetel on Vaabina varemalt olnud Hülsenite (von Eckeln genannt Hülsen) aadliperekonna pärusmõis. Liivimaa kastellaani Johann August Hülseni kroonikas "Liivimaa tema vana ja teistsuguse ajaloo järgi" on kirjas, et Hülsenite perekonnale kuulusid Liivimaal mitmed linnused ja mõisad: Salisburg (Mazsalaca), Hylsenberg (Patkule mõis Lazdona kihelkonnas), Brackhusen, Ass (Kiltsi) ja Uelzen (Vaabina). Viimane nimi on siis tulnud Hülsenitest. Kõik Liivimaa Gilsenite nimelised aadlimehed ja ordukomtuurid on loetud samuti Hülsenite perekonna hulka kuuluvateks. 1385–1388 valitsenud ordumeister Robin von Eltzi (Eltzin) hüüti ka Lobbe Hülseniks, viimase vennapojad Jacob ja Heinrich aga valitsenud ülalloetletud valdusi. Hülsenitest on teada, et nad olevat friisi päritolu, Eltzenid aga pärinevat Saksa keskmaalt Reini jõe äärest. Eesti kunstiajaloolaste viimaste uurimuste põhjal jälle saab väita, et Urvaste Püha Urbanuse kihelkonnakirik, mille rajajatena on patronaažiõiguse tõttu alati arvatud Antsla ja Vaabina mõisnikke, on püstitatud mitte enne XIV sajandi III veerandit. Valdavalt on Urbanusele pühitsetud kirikud rajatud samanimelise paavsti valitsusajal. Eelnevast lähtuvalt võib oletada, et Urvaste kirikut hakati rajama paavst Urbanus V (1362–1370) või Urbanus VI (1378–1389) ajal. Mitmed daatumid langevad ühte ajajärku. Ajaloolane Arndt tsiteerib üht käsikirja, kus ordumeister Robin von Eltzini nime kirjutatakse kujul Robbert von Ultzen.
1413. aastast on Poola allikates säilinud kirjalik ülestähendus, mille järgi paavst Johannes XXIII ülesandel käis kogudust Antslas külastamas apostlik saadik Antonius Firenzest (saksa Florenz). Võimalik, et Vaabina sellal vähemalt mõisana juba eksisteeris.
1419 on mainitud Uldemetsa vakust (Uldemetze Wacke), millest arvatakse olnud tulevat saksapärane nimi Uelzen
Vaabina linnuse ehituse algust pole teada, ja samuti ei teata millal täpselt Vaabina Tiesenhausenite kätte sattus, A. W. Hupel kirjutab vaid Hülzenite kroonikale toetudes, et see toimus ilmselt siis ordumeistri vennapoegadelt ostu teel. Kroonik Arndt kirjutab, et Vaabina linnuse ehitas üks Tiesenhausenite suguvõsa liikmetest. Küll aga tunti Tiesenhauseneid tõesti kõikjal oma valdustes agarate linnuseehitajatena
1477 on kirjalikult esmamainitud Antsla kihelkonda, mille peakirik oli Urvaste Püha Urbanuse kihelkonnakirik. Mõned baltisaksa uurijad on oletanud, et Vaabina linnus ja Urvaste kirik on ehitatud üheaegselt. Igal juhul kuulusid selle kihelkonna alla tollal suured mõisad ja linnusepiirkonnad, millest lähimad olid Antsla (5 km) ja Vaabina (6 km). XV sajandi II poolel kuni aastani 1484 (või 1483), oma surmani, tegutses ja elas Vaabina naaberlinnuses Antsla vasallilinnuses Tartu piiskopkonnas aktiivne ehitusmees olnud Peter von Üxküll, kes aitas ehitada näiteks ka Tartu toomkirikut. Mõnede ajaloolaste arvates ehitati koostöös Vaabina omanikega tema ajal basiilikaks ümber ka Urvaste kirik; jällegi on teinekord omanikena oletatud Tiesenhauseneid. Sellel ajajärgul (1430–1484) elas esimene Fromholdi nimeline Berzaunest pärit Tiesenhausen ja kuna tema poja kohta on teada, et ta ei saanud Vaabinat omale ostu teel, vaid tõenäoliselt pärides, siis võis esimene Fromhold sellal koos Peter von Üxkülliga kihelkonnas tegutseda. Ka Fromholdi isa Peter von Tiesenhausen (1397–1435) kuulus Tartu rüütelkonda.
1513 kuulus Vaabina Berzaune suguvõsaharru kuuluvale Kavilda vasallilinnuse omanikule, Fromholdi poeg Fromhold von Tiesenhausenile (Vromholdile), kelle omanduses olid veel ka Berzaune, Kalsnava ja Tirza vasallilinnused ning Uderna, Restu ja Fehjeni (Fehden) mõisad. Samal aastal sai Fromhold nende valduste kuulumisest Tiesenhausenite "ühistesse kätesse" kinnituse ka paavst Leo X (Giovanni de Medici).
1522. aasta 9. septembri pärandijaotuse transaktiga sai Vaabina koos sinna juurde kuuluva Uuemõisaga omale Fromholdi poeg Fabian von Tiesenhausen, kes valdas seda 36 aastat – kuni Liivi sõjani. 1530. aastast kuulus Fabianile ka Järvakandi vasallilinnus (mõis) Harjus.
Linnuse täpset ehitusaega ei teata, tõenäoliselt rajati see 15. või 16. sajandil. Linnuse rajamist või mõisa ümberehitamist ja kindlustamist on seostatud ka Fabian von Tiesenhauseniga, kelle eesnime järgi hakati kohta hiljem eesti keeles kutsuma.
Ekvatoriaal-Guinea jalgpallikoondis
Ekvatoriaal-Guinea jalgpallikoondis on Ekvatoriaal-Guinea jalgpalluritest koostatud riigi esindusmeeskond, mille liikmed valib välja koondise peatreener ning mida haldab Ekvatoriaal-Guinea Jalgpalliliit (hispaania Federación Ecuatoguineana de Fútbol). Peamine kodustaadion on Malabos asuv Nuevo Estadio de Malabo.
Pole kordagi pääsenud maailmameistrivõistlustele. Ekvatoriaal-Guinea korraldas 2012. aastal Gaboniga kahasse Aafrika rahvaste karikavõistlusi, mis oli Ekvatoriaal-Guinea jalgpallikoondise jaoks ühtlasi esimene osavõtt nendest maailmajao tiitlivõistlustest.
Vaabina vasallilinnus
Linnuse ajalugu algusaegadest Liivi sõjani
Linnust on kirjalikult esmamainitud 1555. aastal Tartu piiskopkonna aadlike linnuste nimekirjas Tiesenhausenitele kuuluvana (Nobilium Episcopatus Dorpatens arces: Rannen, Congtal, Kawelecht, Ultzen Thiesenhausiorum). Ülejäänud linnused kuulusid samuti Tiesenhausenitele ja asetsesid Tartu piiskopkonna lääneosas, selle Võrtsjärve-poolsel küljel.
Vaabina linnuse ajalugu Liivi sõjast tänapäevani
1558. aasta jaanuaris algas Liivi sõda. Ordu- ja piiskopiväed taganesid põlemasüüdatud Kirumpää piiskopilinnuse alt Valga poole ja jäid Vaabina mõisasse laagrisse. 4. juulil viibis ordumeister Fürstenberg veel Vaabinas. Pärast tema lahkumist tungisid venelased laagrisse ja ilmselt põletati siis ka linnus maha. Vene leetopissid kirjutavad, et samal sõjakäigul põletati paljudel linnustel, nagu Aluliina (Alukme), Sõmerpalu (Korslav), Vaabina (Babini), Tartu, Rakvere, Kärkna, Konguta, Laiuse, Narva ja Kiltsi (Askislus) eeslinnad ja ümberkaudu külad maha, inimesi (lahinguid) võideti ja võeti palju vangi. Samal aastal surid Fabian von Tiesenhausen ja tema poeg – samuti Fabian. Nad on maetud ilmselt Järvakanti, kust leiti ka nende hauaplaat (...de olde Vabian vnd syn Sohn...).
1582. aasta jaanuaris paavsti legaadi, jesuiit Antonio Possevino vahendusel sõlmitud Jam Zapolski vaherahuga said Rzeczpospolita poolakad Moskva Suurvürstiriigilt endise Tartu piiskopkonna alad endale. Omandatud varade üle korraldati otsekohe revisjone. Samal aastal on vasallilinnust kirjeldatud Tartu staarostkonna inventariseerimise nimekirjas. Seal teatatakse, et Vaabina – varem Fabian Tyzenhauzenile kuulunud kivist linnus (maja) on nüüd kokku kukkunud ja rusudega kaetud. Mullavallid linnuse ümber olevat sakslased aga siis ehitanud, kui moskvalased seda piirasid.
Poola kuninga Stephan Bathory ajal läänistati Vaabina koos kogu Tartu staarostkonna ja Tartu majandusmõisatega Rzeczpospolita (Poola-Leedu kuningriik) suurkantslerile Jan Zamoyskile
1587 on linnust taas kirjalikult mainitud. Varsti pärast seda see aga hävis ja tänapäeval pole temast peaaegu midagi säilinud. Seetõttu pole ka teada, milline see välja nägi ja milliseid funktsioone võis täita. Poola ajal kujundati Vaabinast tulundusmõis – folvark (Oeconomiehof).
1588 kinnitas Poola kuningas Zygmunt III Waza Vaabina mõisa (linnusepiirkonna) koos samuti endises Tartu piiskopkonnas asuvate Rannu ja Kavilda kihelkonna mõisatega (Rannu, Kavilda ja Konguta vasallilinnuste piirkonnad) tänapäeval Lätis asuva Berzaune vasallilinnuse omanikule Heinrich von Tiesenhausen zu Behrsohnile, kes oli kunagise omaniku Fabiani vennapoeg. Tiesenhausenitel olid ulatuslikud maavaldused ka kunagise Riia peapiiskopkonna ida- ja keskosas. Heinrichil oli Poola krooni ees suuri teeneid – ta oli orduajal olnud piiskop Wilhelmi nõunik ja orduriigi sekulariseerimise ning tugeva Poola-orientatsiooni pooldaja. 1577 põletasid venelased maha Heinrichile kuuluvad Riia peapiiskopkonna mõisad ja linnused ning ilmselt andsid poolakad talle lisaks kompensatsiooniks kunagised Tiesenhausenite Tartu piiskopkonna valdused. Üleandmine venis siiski mingil põhjusel, ning Vaabinat ja Kongutat Heinrich lõpuks tagasi ei saadudki. Oletatavalt seetõttu, et mainitud linnused ei kuulunud kuni Liivi sõjani otseselt Tiesenhausenite Berzaune suguvõsaharu kätte. Heinrich ise suri aastal 1600.
1590. aastal Poola võimude koostatud nn "Leedu meetrikas" on suure täpsusega kirjeldatud sellal Vaabina mõisas olnud ehitisi. Teiste seas on üles loetud ka Tiesenhausenite vana kivihoone vare – ilmselt linnuse vana eluhooneblokk. Mõisas oli kirjelduse järgi (ilmselt linnuseala ühel küljel) vana elamu lihtsa ahju ja laastukatusega ning (teisel küljel) 6 ruumist koosnev ait ühise pika katuse all. Nende vahel aga paikneski vana mahajäetud kivist maja, millest vaid seinad järel olid. Lisaks kuulusid mõisa hoonete hulka hobusetallid, köök, saun ja kivist kelder juurviljaaias; mõisa all tiigi ääres oli ka väike veski. Arvatavasti taastati "ökonoomiamõisas" Poola ajal eelkõige majandushooned, sest mõisast pidi omanikule eelkõige tulu saadama. Linnuse peahoone taastamiseks polnud aga vahendeid, ega vajadustki, kuna suurhetman Zamoyski ise vaevalt oma mõisaid külastas.
Alles 1605, pärast Poola riigi suurhetmani Zamoyski surma said Tiesenhausenid Vaabinat haldama hakata; mõisa sai omale Poola ja Rootsi õuejunkur, Kirumpää, Aluksne ja Kulna (Gulbene) linnustepealik Gotthard Johann von Tiesenhausen, kunagise omaniku Fabiani pojapoeg. 1625 taandus ta koos poolakatega aga Rootsi vägede eest ja jäi nii oma valdustest ilma.
1627 viisid rootslased läbi oma maarevisjoni, milles teatati lühidalt, et Vaabina on olnud Tiesenhausenite pärusmõis (erbgutt der Thisenhausen) ja poolakate ajal juhtis seda nendest Gotthard Johann. Mainitakse ka mõisa veskit. Rootsi kuningas Gustav II Adolf annetas Vaabina ooberst Friedrich Rosladinile (Rotzladus), kes aga ei omanud seda eriti pikka aega.
1636, 28. septembril läänistas Rootsi tulevase kuninganna Kristiina eestkoste-regentvalitsus Vaabina mõisa truu teenistuse eest ooberstile, hilisemale kindralmajorile, Liivimaa maanõunikule ja Rootsi vabahärrale, parun Johann Eberhard von Bellingshausenile, kes oli keskajal Lübeckist Saaremaale tulnud ja Kihelkonda asunud Billinghusenite järeltulija. 1638 korraldati uus maarevisjon, kuid teated Vaabina kohta jäid sama lakoonilisteks, nagu eelmisegi rootslaste revisjoni ajal Endine omanik Gotthard Johann von Tiesenhausen püüdis küll protsessida ja Vaabinat omale tagasi saada, kuid 1643. aasta kohtu otsusega vabastati uus omanik kõigist endise omaniku nõuetest. Bellingshausenite kätte jäi Vaabina ligi 90 aastaks.
Pärast Põhjasõda langes Vaabina 1723. aastal abielu kaudu Schreiterfeldidele, neilt Igelströmidele, Gersdorfidle ja 1811 Rennenkampfidele. Bellingshausenite Eestimaa-suguvõsa meesliin suri XIX sajandiks välja.
1802 väljaantud käsikirjas teatab ajaloouurija Ed. Ph. Körber, et tollase Vaabina mõisa juures on linnusest veel säilinud rusukuhil ja mõned vallikraavid.
Kunstiajaloolane Armin Tuulse kirjutab oma II maailmasõja ajal välja antud linnusteraamatus, et Vaabina linnusest on säilinud üksikuid müürijäänuseid, kuid lähemat ta neid ja nende paiknemist ei kirjelda, paigutab aga linnuse vabatüübiliste laagerkastellide hulka kuuluvaks
1967 lammutati lõplikult vana Vaabina mõisa härrastemaja varemed, kuna selle koha pealt tõmmati otse läbi linnuseala ja mõisapargi uus Võru–Antsla maantee. Härrastemaja oli kunagi ehitatud linnuseala lõunakülje valli peale. Teesüvendi kaevamisel leiti veel ligi 3 m sügavuselt endiste ehitiste (mõisa härrastemaja) vundamendi osi, mille all oli õhuke söestunud kiht.
1973, kui ajaloospetsialist Uno Hermann koostas Vabariiklikule Restaureerimisvalitsusele Vaabina vasallilinnuse ajaloolist õiendit, sai ta Urvaste kirikuõpetajalt Kannukeselt kirja, milles viimane teatas, et kohaliku vanema inimese mälestuste järgi olla mõisapargis varemalt olnud kahe- või kolmekorruseline kivist (tellistest ja maakividest) hoone, mille lammutamisel saadud kive kasutatud Vaabina koolimaja ja selle lähedal asuva magasiaida ehituseks. Arvatavasti veeti kive kaugemalegi.
Ehitus
Ehitusstiililt on Vaabinat paigutatud vabakujulise kastellitüübi hulka kuuluva laagerkastelli alla, kus nelinurkse kivist ringmüüri sees olid linnuse peahoone ja ülejäänud hooned toetusid vabas planeeringus kaitsemüüri seinte vastu. Teada on, et Vaabinas oli veel pärast linnuse hävitamist kivist suurem eluhoone, ning et linnuse territooriumil paiknevat hilisemat mõisaala ümbritses ka kivist aed-ringmüür, mis ühes küljes oli ehitatud maakividest ja teises küljes punastest tellistest. Liivi sõja ajal ehitasid sakslased linnuse tugevduseks tollal kindluste arhitektuuris juba levima hakanud muldkindlustusi. Säilinud muldvallide ja vallikraavide asetuse järgi saab oletada, et linnus oli nelinurkne ja selle küljed paiknesid põhiilmakaarte suundades.
PH (täpsustus)
PH või Ph või pH võib tähendada mitut asja.
Emirates Stadium
Ashburton Grove, sponsori järgi Emirates Stadium või ka lihtsalt The Emirates, on jalgpallistaadion Londonis, Suurbritannia suuruselt viies staadion.
Emirates Stadium kuulub klubile Arsenal FC. Staadion avati juulis 2006. Selle tribüünid mahutavad 60 355 inimest. Staadioni ehitus läks maksma 390 miljonit naelsterlingit (470 miljonit tänapäeva naelsterlingitesse arvutatult).
Suriname
Suriname [surin'aame] (1948. aastani Hollandi Guajaana) on riik Lõuna-Ameerika põhjarannikul.
Asend
Suriname asub Guajaana kilbil. Riik paikneb 1. ja 6. põhjalaiuskraadi ning 54. ja 58. läänepikkuskraadi vahel. Riik piirneb põhjas Atlandi ookeaniga, läänes Guyanaga, idas Prantsuse Guajaanaga ja lõunas Brasiiliaga. Guyanaga on ühist piiri 600 km, Prantsuse Guajaanaga 510 km ja Brasiiliaga 597 km.
Põllumaad on peamiselt riigi põhjaosas, kuhu on koondunud enamik elanikke. Lõunapoolsel alal, mis moodustab 80% riigi pindalast, on vihmamets ja piki Brasiilia piiri kulgev hõredalt asustatud savann.
Loodus
Surinames on troopiline kliima. Lühem vihmaperiood kestab detsembri algusest veebruari alguseni ja pikem aprilli lõpust augusti keskpaigani. Augustist detsembrini ja veebruarist aprillini on kuivaperioodid. Suriname keskmine temperatuur on 21–32 °C. Aastane sademetehulk rannikul on umbes 1500 mm ja riigi kaguosas ligi 3000 mm.
Rahvastik
Suurima osa Suriname elanikest moodustavad Lõuna-Aasia (37%) ja Jaava päritolu inimesed (16%), kelle esivanemad toodi pärast orjanduse kaotamist istandustesse tööle. 30% elanikest on orjapidajate ning 18. ja 19. sajandil Aafrikast toodud orjade järeltulijad. 12% surinamelaste esivanemad olid orjapidajate eest vihmametsa põgenenud neegrid. Vähem elab Surinames hollandlasi, hiinlasi, portugallasi ja liibanonlasi. Põliselanikud moodustavad elanikkonnast 2%.
Haldusjaotus
pisi|Suriname ringkonnad
Halduslikult jaguneb Suriname kümneks ringkonnaks:
Majandus
Riigi põhiline majandusharu on boksiidi kaevandamine, mille osakaal SKTst on 15% ja eksporditulust 70%. Teised olulised väljaveoartiklid on nafta, kuld, riis, tuun, kooskospähklid, banaanid ja krevetid. 2010. aastal olid riigi peamised ekspordipartnerid Kanada, Belgia, Araabia Ühendemiraadid, Holland ja Norra. Teeninduses oli 2004. aasta seisuga hõivatud 78% tööjõust, tööstuses 14% ja põllumajanduses 8%.
Ajalugu
Piirkonna asustasid 3000 eKr indiaanlased. Suurimad rahvad olid aravakid ja kariibid, kes elasid ranniku- ja savannialal. Väiksemad rahvad elasid sisemaa vihmametsades.
Lauri Luud
Lauri Luud (25. august 1933 – 12. mai 1989) oli eesti astrofüüsik.
Suriname
Ajalugu
Esimeste eurooplastena jõudsid Surinamesse Hollandi kaupmehed. Inglased rajasid sinna asunduse kahel korra, 1630. ja 1650. aastal. Esimene kord läks asumaa pidamine liiga kulukaks ja 20 aastat hiljem rajatud asunduse vallutasid 1667. aastal hollandlased. Aastatel 1799–1816 oli maa taas inglaste käes ja hiljem jälle hollandlaste käes. Orjapidamise, millest inglased sajandi alguses loobunud olid, kaotasid hollandlased 1863. aastal.
Lauri Luud
Ta lõpetas 1962. aastal Tartu Riikliku Ülikooli. 1981. aastal kaitses ta füüsika-matemaatikadoktori väitekirja.
Suriname
Ajalugu
Pärast ligi 300 aastat kestnud Hollandi ülemvõimu saavutas Suriname 1975. aastal iseseisvuse. 1980. aastal toimus sõjaväeline riigipööre. Pärast uue põhiseaduse kehtestamist 1987. aastal taastus järk-järgult demokraatlik kord. Holland on tänapäevani peamine abiandja.
Lauri Luud
Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta Füüsika ja Astronoomia Instituuti. Aastatel 1971–1989 oli ta Füüsika ja Astronoomia Instituudi (aastast Astrofüüsika ja Atmosfäärifüüsika Instituudi) teadusdirektor, 1986. aastast professor.
Tal on uurimusi mittestatsionaarsete tähtede füüsika alalt.
Aristide Briand
pisi|Aristide Briand Aristide Briand (28. märts 1862 Nantes – 7. märts 1932 Pariis) oli Prantsuse poliitik.
Ta oli kuuel korral Prantsusmaa peaminister (24. juuli 1909 – 2. märts 1911, 21. jaanuar 1913 – 22. märts 1913, 29. oktoober 1915 – 20. märts 1917, 16. oktoober 1921 – 15. jaanuar 1922, 28. november 1925 – 19. juuli 1926, 29. juuli 1929 – 3. november 1929).
Ribosoom
pisi|[[70S ribosoomi 50S alaühik. Kollane osa on rRNA ja sinine märgib valgulist osa. Punasega on märgitud aktiivsait]] pisi|Ribosoom [[translatsioonil. Näha on ka kahe alaühiku vahel olevad tRNA-d]] Ribosoom (inglise ribosome) on nii eel- kui ka päristuumse raku tsütoplasmas esinev kaheosaline molekulaarne masin, mis koosneb ribosomaalse RNA (rRNA) ja valgu molekulidest. Selle ülesanne on katalüüsida peptiidahelate moodustumist, lähtudes raku DNA pealt transkribeeritud informatsiooni-RNA (mRNA, inglise messenger RNA) järjestusest. Seda protsessi nimetatakse translatsiooniks.
Samalt valku kodeerivalt DNA järjestuselt võidakse mRNAd sünteesida korduvalt. Eukarüootides toimub seejärel mRNA töötlemine, mille käigus eemaldatakse intronid. Saadud lõpp-produktidele kinnituvad ribosoomid. Nad kasutavad RNA järjestust matriitsina, millele vastavalt seatakse õige koodon vastavusse õige aminohappega. Aminohappeid toovad kohale transport-RNA (tRNA) molekulid, mis sisenevad ribosoomi ja mille antikoodonid paarduvad mRNA järjestusele komplementaarsuse alusel. Ribosoomid on ribosüümid, sest peptiidsideme moodustamine toimub just rRNA abil, millel on peptidüüli transferaasi katalüütiline aktiivsus. Pärast peptiidahela moodustumist pakitakse see funktsionaalseks struktuuriks.
Bakterite, arhede ja eukarüootide ribosoomid erinevad üksteisest oma suuruse, järjestuse, struktuuri ja valk-rRNA suhte poolest. Bakterites võib ühelt mRNA molekulilt transleerida korraga rohkem kui üks ribosoom. Mõned rakuorganellid, näiteks mitokondrid ja kloroplastid, sisaldavad ribosoome, millelt transleeritakse mitmeid just nendes organellides vajaminevaid valke. See on andnud põhjust arvata, et need organellid on evolutsioneerunud algselt eraldiseisvatest prokarüootidest, mis on elama asunud teise raku sisse. Sellest räägib endosümbioositeooria ehk sümbiogenees.
Ribosoom koosneb kahest alaühikust, millest väiksem seondub mRNAga ja suurem tRNA ja ribosoomi saabuvate aminohapetega. Pärast translatsiooni lõppemist jaguneb ribosoom taas kaheks. Prokarüootidel on 70S ribosoomid, mis koosnevad väikesest (30S) ja suurest (50S) alaühikust. Eukarüootidel on 80S ribosoomid, mille alaühikud on vastavalt 40S ja 60S.
Ribosoomide avastajaks võib lugeda George Emil Palade’i, kes kirjeldas 1953. aastal elektronmikroskoobis "tihedaid osakesi või graanuleid". 1974. aastal sai ta koos Albert Claude’i ja Christian de Duvega oma teadustöö eest Nobeli meditsiiniauhinna. 2009. aastal said Venkatraman Ramakrishnan, Thomas A. Steitz ja Ada E. Yonath Nobeli keemiaauhinna ribosoomi struktuuri ja töömehhanismi detailse kirjeldamise eest.
Termini "ribosoom" võttis kasutusele Richard B. Roberts 1958. aastal. 1970. aastate algul püüti terminit eestindada ja pakuti välja "pihukeha", kuid see ei läinud kasutusse ning nii loetakse eesti keeles ainuõigeks tõlkevasteks "ribosoomi".
Üldiseloomustus
Ribosoomid koosnevad kahest alaühikust, mis omavahel seondudes moodustavad funktsionaalse organelli. Mõlemad alaühikud koosnevad ühest või mitmest rRNA molekulist ja nendega seondunud valkudest. Kristallograafia abil on näidatud, et valgud asuvad ribosoomi reaktsioonitsentrist väljaspool. See paneb aluse arvamusele, et peptiidsidemete moodustamist katalüüsib RNA. Kirjeldatud teooria kohaselt on ribosomaalsete valkude ülesandeks võimendada RNA sünteesivõimet ja stabiliseerida ribosoomi struktuuri.
Ribosoomid katalüüsivad valkude sünteesi mRNAsse kodeeritud informatsiooni põhjal, kasutades aminohappeid, mille tRNA molekulid on kohale toimetanud. Ribosoomid võivad olla kinnitunud tsütoplasmaatilistele membraanidele, moodustades karedapinnalise endoplasmaatilise retiikulumi, või paikneda tsütoplasmas vabalt.
Ribosoomi alaühikute suuruseid väljendatakse Svedbergi ühikutes (tähis S või Sv), mis iseloomustavad ribosoomi alaühikute sedimentatsioonikiirust tseesiumkloriidi gradiendis tsentrifuugimisel ning sõltuvad nii alaühikute molekulmassist kui ka nende kujust.
Prokarüootsed ribosoomid
pisi|[[E. coli 70S ribosoom. 50S alaühik on punane ja 30S alaühik sinine. Ribosomaalsed valgud on tähistatud roosa ja helesinise värviga]] Prokarüootsete ribosoomide diameeter on ligikaudu 20 nm (200 Å) ja nad koosnevad 65% ulatuses rRNAst ja 35% ulatuses valkudest. Prokarüootidel on 70S ribosoomid, mis koosnevad väikesest (30S) ja suurest (50S) alaühikust. Väikese alaühiku moodustab 16S rRNA (1540 nukleotiidi) ja temaga seondunud 21 valku. Suures alaühikus on 5S rRNA (120 nukleotiidi), 23S rRNA (2900 nukleotiidi) ja 31 valku. Kõiki molekule leidub ühes koopias, välja arvatud valke L12 ja L7. 16S rRNAd saab jagada neljaks ja 23S rRNAd kuueks domeeniks. 5S rRNAd võib lugeda suure alaühiku seitsmendaks domeeniks. Mitokondrid ja kloroplastid, mis on endosümbioositeooria kohaselt evolutsioneerunud bakteritest, sisaldavad samuti 70S ribosoome.
Prokarüootides toimub ribosoomi biogenees tsütoplasmas. Ribosomaalseid valke kodeerib kokku 52 geeni, mis paiknevad 20 operonis. Biogeneesi reguleerib otseselt RNA hulk rakus.
Eukarüootsed ribosoomid
Eukarüootsete ribosoomide diameeter jääb 25 ja 30 nm (250–300 Å) vahele. Nende rRNA-valk suhe on ligikaudu üks. Eukarüootidel on 80S ribosoomid, mis moodustuvad väiksest (40S) ja suurest (60S) alaühikust. Väike alaühik koosneb 18S RNAst (1900 nukleotiidi) ja 33 valgust, suur alaühik 5S RNAst (120 nukleotiidi), 28S RNAst (4700 nukleotiidi), 5,8S RNAst (160 nukleotiidi) ja umbes 49 valgust.
Eukarüootide ribosoomi biogenees toimub üle 200 erineva valgu kaasabil, mis sünteesitakse tsütoplasmas ja transporditakse läbi 120 nm diameetriga pooride tuuma. Ribosomaalne RNA sünteesitakse tuumas piirkonnas, mida nimetatakse tuumakeseks (erandiks on 5S rRNA). Seal seonduvad valgud RNAle ning toimub kompleksi transport tuumast välja. RNAd ei saa üksi transportida, sest ta ei sisalda oma järjestuses vastavat signaali.
Prokarüootide ja eukarüootide ribosoomide erinevusi kasutatakse ära farmakoloogias, et luua antibiootikume, mis pärsiksid bakterinfektsioonide põhjustajate valgusünteesi, kuid ei omaks mingit mõju organismi enda rakkude ribosoomidele. Mitokondrite ribosoomid on kaitstud tänu neid ümbritsevale kahekordsele membraanile, millest antibiootikumid läbi tungida ei suuda.
Asukoht rakus
Ribosoomid võivad olla kas vabalt tsütoplasmas või kinnitunud endoplasmaatilisele retiikulumile (ER). Mõlemal juhul on aga ribosoomid ise identsed ja nende asukoht sõltub vaid selleks, kas hetkel transleeritava valgu järjestuses on läbi ER transportimiseks vajalik signaal või mitte.
Vabalt tsütoplasmas olevatelt ribosoomidelt sünteesitakse valke, mida kasutatakse hiljem rakus sees. Valgud, mida vajatakse mõnes organellis või mis sekreteeritakse väliskeskkonda, sünteesitakse ERile kinnitunud ribosoomidelt. Sellised valgud liiguvad paralleelselt translatsiooni toimumisega läbi plasmamembraani, kus nad pakitakse vesiikulitesse ja kantakse nende lõpp-sihtkohta. Endoplasmaatilise retiikulumi piirkonda, kuhu sellised ribosoomid on koondunud, nimetatakse "karedaks ERiks".
Funktsioon
pisi|Translatsioon Ribosoomide ülesandeks on transleerida mRNAs peituv informatsioon valgujärjestuseks. mRNA lugemine käib kolmenukleotiidiste koodonite (tripletite) kaupa, millest igale seatakse vastavusse õige aminohape. Igale aminohappele vastab konkreetne tRNA, mis selle ribosoomi transpordib. Aminohappe ja tRNA kompleksi nimetatakse aminoatsüül-tRNAks. Viimane sisaldab oma järjestuses kolmenukleotiidist antikoodonit, mis paardub mRNAl asuva koodoniga komplementaarsuse alusel. Translatsioon toimub suunal 5’ -> 3’.
Valgusüntees algab AUG koodoniga, mis asub mRNA 5’-otsa lähedal. Sellega paardub tRNA molekul, mis transpordib aminohapet metioniin. Prokarüootides on ribosoom võimeline stardikoodonit ära tundma tänu Shine-Dalgarno järjestusele, mis asub sellest 8 nukleotiidi 5’-otsa suunas. Sellega paardub 16S rRNA 3’-otsas leiduv anti-Shine-Dalgarno järjestus. Eukarüootides on sarnane tähtsus Kozaki järjestusel.
Ribosoom sisaldab kolme RNAga seondumise saiti: A, P ja E. A-saidis toimub aminoatsüül-tRNA seondumine. P-saidis sünteesitakse peptiidside. Selle tulemusena jääb tRNA seotuks kogu seni sünteesitud peptiidahelaga. E-saidis seotakse vaba tRNA enne, kui see ribosoomilt vabaneb.
Kahe alaühiku rollid on translatsiooni käigus erinevad. Väike alaühik seondub mRNAga ning sisaldab piirkonda, kus toimub koodoni ja anti-koodoni vaheline interaktsioon. Suur alaühik sisaldab peptidüüli transferaasi tsentrit, kus toimub peptiidsidemete süntees A-saiti seondunud ja P-saiti liikunud tRNAde külge kinnitunud aminohapete vahel ja valmiva peptiidahela hüdrolüüs P-saidi tRNA küljest translatsiooni lõppfaasis. Peptidüüli transferaasi tsentri juurest algab ka polüpeptiidide väljutamiseks mõeldud tunnel, mida mööda valguahelad saavad stabiilselt läbi väikese alaühiku liikuda.
Ian Khama
thumb|Ian Khama Ian Khama (täisnimega Seretse Khama Ian Khama; sündinud 27. veebruaril 1953) on Botswana poliitik, kes oli 1. aprillist 2008 kuni 31. märtsini 2018 Botswana president. Enne seda oli ta kümme aastat Botswana asepresident.
Ian Khamal on kindralleitnandi auaste ja 1990. aastatel oli ta Botswana armee ülemjuhataja. Ühtlasi on ta Bamangwato hõimu ülempealik.
Ta on riigi esimese presidendi Seretse Khama vanim poeg.
Oktoobris 2014 valiti ta ametisse uueks ametiajaks.
2022. aasta aprillis kutsus tema riigi kohus Ian Khama välja. Endist riigipead süüdistatakse muu hulgas tulirelva ebaseaduslikus omamises. Juhtum pärineb aastast 2016.
Republic P-47 Thunderbolt
See oli ühekohaline, võimsa Pratt & Whitney R-2800 Double Wasp 18-silindrilise turboülelaadimisega tähtmootoriga, kesktiivaline monoplaan. Lennuki tiivas oli kokku kaheksa suurekaliibrilist (12,7 mm) kuulipildujat M2 Browning. Lennukile võis laadida kuni 1100 kg pomme või paigaldada tiiva alla õhk–maa-tüüpi rakette. P-47 lennukiirus oli kuni 700 km/h ja lennulagi kuni 12 km.
Lennukit valmistas Republic Aviation. Konstrueerimisel oli peakonstruktor Alexander Kartveli ülesandeks saada kiire ja suurele kaugusele lendav hävituslennuk. Esmalend toimus 16. mail 1941. Esimene lennuk anti sõjaväele üle novembris 1942; P-47 võeti Ameerika Ühendriikide õhuväes relvastusse 8. aprillil 1943. P-47 kasutasid Teise maailmasõja ajal liitlasväed, põhiliselt Ameerika Ühendriigid, Suurbritannia ja Prantsusmaa. Lennukeid P-47 ehitati kokku umbes 15 700. Mitme riigi relvastuses olid need lennukid kuni 1966. aastani.
Jean-Gaspard Deburau
pisi| Jean-Gaspard Deburau [[Pierrot'na (1832)]]
Jean-Gaspard Deburau (sünninimi Jan Kašpar Dvořák; 31. juuli 1796 Kolín – 16. juuni 1846 Pariis) oli Böömimaalt pärit Prantsusmaa näitleja ja miim.
Deburau vanemad oli rändtsirkuseartist Philippe-Germain Deburau ja tšehhi teenijanna Kateřina Gráffová. 1810. aastatel sattus Deburau rändtsirkusega Pariisi. Seal esinedes Théâtre des Funambules'is commedia dell'arte 'i etendustes tõusis ta varsti lavatäheks. Populaarseks sai tema mängitud Pierrot' lavakuju. Funambules' teatris mängis ta oma elu lõpuni. Pärast Deburau surma esines miimina tema poeg Charles Deburau.
1945. aastal linastus filmiklassika varamusse kuuluv Marcel Carné film "Les Enfants du paradis" ("Ülemise rõdu lapsed"), milles Jean-Gaspard Deburau'd lavanimega Baptiste kehastas Jean-Louis Barrault. 1946. aastal lõi Carné koos Marcel Marceau'ga pantomiim-balleti "Baptiste".
Glehni kuusk
Liigi nime päritolu
Kuusk on nime saanud Eestis sündinud baltisaksa botaaniku Peter von Glehni (1835–1876) järgi, kes leidis Glehni kuuse Sahhalini saarelt 1861. aastal koos liigi esmakirjeldaja Friedrich Schmidtiga (1832–1908) Ida-Aasia ekspeditsiooni ajal.
Kirjeldus
pisi|vasakul|Okkad pisi|vasakul|Tüvi Puu kasvab 30–40 (50) m kõrguseks. Tüvi on sirge ja suhteliselt peenike, 0,6–0,7 (1,5) m. Tüve koor on hallikaspruun, lõhenenud ja kestendav. Oksad on lühikesed, horisontaalsed või rippuvad.
Martens
Martens võib tähendada järgmist:
Glehni kuusk
Kirjeldus
Pungad on punakaspruunid ja vaigused. Võrsed on esimesed paar aastat punakaspruunid, hiljem tumepruunid, tihedalt pruunide karvakestega kaetud. Okkad on üsna lühikesed, 0,6–1,2 (1,5) cm pikkused, läikivrohelised, terava tipuga, neljatahulised, kõikidel külgedel on 3–5 õhulõherida, kahe vaigukäiguga.
Isasõisikud on punakaspruunid, silinderjad, 7–14 mm pikkused. Käbid on silinderjad, 4–6 (8) cm pikkused, mõlemast otsast ümarad, noorelt sinakaspunased, valminult läikivpruunid. Seemnesoomuste servad on ümarad ja ebaühtlaselt hambulised. Seemned on helepruunid, umbes 3 mm pikad, 5–6 mm pikkuse tiivakesega. Seemne mass on keskmiselt 3 mg.
Glehni kuusk õitseb mais-juunis, seemned valmivad oktoobris. Puu suudab alumiste okste juurdumisega ka vegetatiivselt paljuneda.
Levila ja ökoloogia
Glehni kuuse levila paikneb Kirde-Aasia saartel: Sahhalini lõunaosas, Lõuna-Kuriilidel (Iturupil, Kunaširil ja Šikotanil), Hokkaidol ja isoleerituna Honshū kirdeosas Hayachine mäe nõlvadel. Kasvukoha kõrgus on 0–1650 m üle merepinna. Suurimad isendid kasvavad Hokkaido keskosa mägedes metsa ülapiiril. Glehni kuusk kasvab vulkaanide nõlvadel, rabades, liivaluidetel ja solfataaride ümbruses.
Kliima
Loodusliku levila keskmine õhutemperatuur on +3,8...+8,5 °C ning keskmine sademete hulk on 800...1500 mm. Sademeid esineb märkimisväärselt kogu aasta jooksul, rohkem aasta teises pooles ja eriti rohkesti augustis-septembris.
Kasvupinnas
Kasvupinnaseks on peamiselt leedemuld (rohttaimedeta okasmetsa happeline muld, milles huumushorisont puudub või selle paksus on alla 5 cm), turvasmuld ja savimuld. Muldade lähtekivimitest on esindatud andesiit, graniit, basalt, lipariit, kiltkivi, liivakivi, konglomeraat ja kristalne kilt. Kasvupinnas võib olla kuiv, parasniiske või veega küllastunud.
Glehni kuuse metsad
pisi|vasakul|Jaapani punarind elutseb Glehni kuusikutes Glehni kuuse looduslikku levilat iseloomustavad rasked kasvutingimused: kuivad mäenõlvad, soode ümbruse kõdurohke pinnas ja vulkaanide nõlvad metsa ülapiiril. Vulkaanilistel ja soostunud aladel kasvab Glehni kuusk puhtpuistuna, mujal segametsades. Glehni kuusk on üldjuhul domineeriv puuliik oma levila kõrgustel 5–1460 m. Seguliikidena esinevad temaga koos sahhalini nulg (Abies sachalinensis), kivikask (Betula ermanii), ajaani kuusk (Picea jezoensis), Tschonoski vaher (Acer tschonoskii), kollane vaher (Acer ukurunduense), suuretiivaline kikkapuu (Euonymus macropterus), lühiviljaline rodo (Rhododendron brachycarpum ), sahhalini pihlakas (Sorbus commixta) jt. Alusmetsas domineerib sageli viietolmukaline mensiisia (Menziesia pentandra).
Loomadest võib Glehni kuusikutes kohata tähnikhirve (Cervus nippon), punaoravat (Sciurus vulgaris), siberi vöötoravat (Tamias sibiricus), punarebast (Vulpes vulpes) ja pruunkaru (Ursus arctos), lindudest jaapani punarindu (Erithacus akahige), jaapani raati (Prunella rubida), leevikest (Pyrrhula pyrrhula), pöialpoissi (Regulus regulus) ja sinisaba (Tarsiger cyanurus).
Kasutamine
pisi|Puu [[Müncheni botaanikaaias]] Glehni kuuse puit on heleda tooniga, ilusa tekstuuriga ja hinnatud ehitusmaterjal (rohkem kui samas kasvav ajaani kuusk). Puitu kasutatakse ehituskonstruktsioonide, muusikainstrumentide, tselluloosi jm valmistamisel. Puid kasvatatakse ilupuuna aedades, parkides, maastike haljastamisel ja väikeste okaste tõttu ka bonsaina. Ta võib kasvada väga happelisel ja aluselisel pinnasel, kasvukoht peaks olema valgusküllane või poolvarjus. Noored okkad on C-vitamiinirikkad ja nendest saab valmistada värskendavat teed. Toitude valmistamisel kasutatakse ka kuivatatud kambiumist valmistatud pulbrit, mida lisatakse suppide ja muude toitude paksendamiseks.
Kasvatamine Eestis
Eelmise sajandi keskpaigas Eestisse introdutseeritud Glehni kuusk oli meil algselt üsna külmakartlik ja katsetused ei andnud häid tulemusi. Tõenäoliselt kasvatati puid seemnetest, mis pärinesid levila soojemast osadest. Samas saab levila kõrgemas osas, kus on külmemad talved, kasvavaid Glehni kuuski edukalt kasvatada ka meil, kuid seda on tehtud vähe. Ta talub talvel külma kuni –29...–34 °C ja kasvab nii kuivadel kui ka veega küllastunud muldadel. Tänapäeval saab neid vaadata Agali arboreetumis Järvseljal ja Tallinna Botaanikaaias.
Pakruojis
Pakruojis on linn Põhja-Leedus, Pakruojise rajooni ja Pakruojise valla halduskeskus. Linn asub Kruoja jõe kaldal, merepinnast 76 meetri kõrgusel.
Linna ümber on suured dolomiidi varud, selle kaevandamine on ka üks linna tähtsamaid tööstusharusid. Vaatamisväärsusteks on Pakruojise mõisa hoonetekompleks, aastal 1887 valminud katoliku kirik ja aastal 1801 püstitatud sünagoog (vanim säilinud puidust sünagoogihoone Leedus).
Elanikkond
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Pakruojise elanikest leedulasi 98,6%, venelasi 0,51% ja teiste rahvaste esindajaid 0,9%.
Ajalugu
Pakruojis asub vanal semgalite alal. Asulat on esimest korda mainitud 1531. aastal. Kui aastal 1581 mainitakse sealset mõisa, oli Pakruojis juba alev. Aastal 1613 ehitati sinna esimene katoliku kirik. Kuni XVIII sajandini kandis asula saksa keeles nime Pockroy. Aastal 1801 valmis sealne sünagoog. Asula kuulus pikka aega Roppide suguvõsale. Linnaõigused sai 1950. aastal. Aastal 1982 valmis linna Radviliškisega ühendav raudtee.
Veririisikas
Veririisikas (Lactarius sanguifluus) on pilvikuliste sugukonda riisika perekonda kuuluv seeneliik.
Veririisikas oranžookerja või purpurpunaka seenelihaga riisikas, väga hea söögiseen, mida võib süüa värskelt, ilma kupatamata.
Välimus
Veririisikal on kahvatuoranž ringvöödiline kübar. Kübara maksimaalne läbimõõt on 15 cm. Riisikas eritab veinpunast piimmahla, mis värvust ei muuda. Eoslehekesed on veinpunakad. Seenejalal on punakad koobaslaigud.
Sarnased liigid
Veririisikaga sarnanevad porgandriisikas, mis kasvab liivastes männikutes, ja kuuseriisikas, mis kasvab kuusikutes ja kuuse-segametsades. Veririisika ja porgandriisika sarnasus on põhjustanud segadusi Lääne-Euroopas, kus veririisikat korjatakse porgandriisika pähe. See segadus kajastab seente nimetustes ja nende viitamisel teistes maades. Selle segaduse põhjustas enesele teadmata rootsi loodusteadlane Carl von Linné, kes andis 1753. aastal ekslikult nimetuse Agaricus deliciosus (deliciosus tähendab ladina keeles "maitsev") porgandriisikale, mis osutus tegelikult veririisikaks. See avastati alles 20. sajandi lõpus ning tänapäeval peavad Lääne-Euroopa mükoloogid veririisikat paremaks söögiseeneks kui porgandriisikas selle krõbeduse tõttu.
Loodusseadus
Loodusseadus on üldkehtiv loodusenähtusi kirjeldav seaduspärasus, mille aluseks on tehtud vaatlused või katsed, mida on edasi arendatud matemaatiliselt ja mida seletab lõpuks teooria. Mõiste on käibel kõigis reaalteaduse valdkondades (füüsika, keemia, astronoomia, maateadus, bioloogia). Loodusseadus on enamasti esitatud väidete või valemite kujul, mis võimaldavad ette ennustada katse või vaatluse tulemust. Loodusseaadused ei taotle täielikku kindlust, nagu matemaatikaseadused. Loodusseadust võivad täiendada, piirata või ümber lükata tulevased vaatlused. Loodusseaduste olemusega tegeleb filosoofia.
Ühistegevuskoda
Ühistegevuskoda oli Eesti ühistegelaste kutsealane omavalitsus aastail 1936–1940.
Loodusseadus
Omadused
Loodusseadus on üldkehtiv ja kirjeldab kõiki oma valdkonna nähtusi. Loodusseadus sõnastatakse teatud sündmustejadade või koosesinevate omaduste mustrina.
Ühistegevuskoda
Koja alla kuulus umbes 3000 ühistegeliku organisatsiooni kaudu ümmarguselt 350.000 inimest.
Loodusseadus
Omadused
Filosoofia uurib, kas loodusseadustele omane paratamatus on loogikast või mõistetest tulenev või on olemas looduses eneses. Samuti epistemoloogilist küsimust, kuidas saab miski olla üldkehtiv. Filosoofia jaoks tektitab ka loodusseaduste paratamatus uurimisküsimuse, kuidas seda paratamatust seletada.
Ühistegevuskoda
13. detsembril 1935 moodustas majandusminister Karl Selter Ühistegevuskoja elluviimise komitee järgmises koosseisus: esimees majandusministri abi August Reinart, liikmed Peeter Kõpp, Madis Käbin, Elmar Just ja Artur Eckbaum.
Loodusseadus
Kolm põhilist arusaama loodusseadustest
Loodusseadusi võidakse pidada:
Ühistegevuskoda
Koja valimised toimusid 4. juunil 1936. 2160 valimisõiguslikust kooperatiivühingust osales valimistel 80%, Eesti Ühistegeline Liit sai 40 ja Põllumajanduslikkude Ühisuste Revisjoniliit 20 kohta.
Loodusseadus
Kolm põhilist arusaama loodusseadustest
Kui loodusseadused väljendavad mõistetevahelisi seoseid, siis on selge, miks nad on paratamatud ja kuidas õigustada kontrafaktuaalidena väljendatud seadusi. Et kontrafaktuaalid käivad võimalike asjade seisude kohta ning mõistetevahelised seosed katavad kõik tegelikud ja võimalikud juhtumid, siis on tegelike ja võimalike juhtumite vahel loogiline seos.
Ühistegevuskoda
Ühistegevuskoja võimkonnas olid rida ühistulisi ekspordiorganisatsioone (näiteks Eesti Võieksport, Eesti Lihaeksport, Eesti Munaeksport, ühispangad, ühiskindlustus, ühiskasutus jt.
Loodusseadus
Loodusseaduste idealiseeritus
Loodusseadused kirjeldavad sündmusi lihtsustatud maailmas. Näiteks inertsiseadus, mille kohaselt keha jätkab oma paigalolekut või ühtlast sirgjoonelist liikumist, kui talle ei mõju ükski jõud, räägib olukorrast, mida maailmas ei esine. See paneb kahtleja arvama, et loodusseadused ehk ei käigi otseselt tõeluse kohta, vaid on abstraktsioonid või mudelid.
Ühistegevuskoda
V (ühiskasutuse) sektsioon
Ühistegevuskoja esimene üldkoosolek toimus 10. septembril 1936, valiti esimees, juhatus, nõukogu ja revisjonikomisjon.
Loodusseadus
Seadused ja nende sõnastused
Sõna "loodusseadus" on kahemõtteline: selle all võidakse mõista nii toimivaid seadusi endid kui ka nende kirjeldusi (sõnastusi, formuleeringuid). Teadusfilosoofias on oluline nende kahe tähenduse vahel vahet teha.
Seaduste sõnastuste loogiline vorm
Tundub, et loodusseadusi ei saa sõnastada lihtsalt üldiste väidetena selle kohta, mis tegelikult aset leiab, vaid nad peavad rääkima ka sellest, mis oleks siis, kui oleks teisiti: nad peavad sisaldama ka kontrafaktuaale.
Loodusseadused ja juriidilised seadused
Juriidilistest seadustest erinevad loodusseadused eeskätt selles, et inimene ei saa neid välja anda ega rikkuda.
Seaduste matemaatilisus
Loodusseadused esitatakse enamasti matemaatilisel kujul, sest nii vaatlused kui ka seaduste rakendused põhinevad üldjuhul mingite füüsikaliste suuruste mõõtmisel. Viimaseid saab avaldada valemite kaudu, kus ühed füüsikalised suurused on seoses teiste füüsikaliste suurustega (ja tihti ka konstantidega) matemaatilistes tehetes.
Mõisteajalugu
Loodusteadus on algusest peale näinud loodusnähtustes mingeid seaduspärasusi ning otsinud sügavamaid seaduspärasusi, üldistusi ja seoseid näiliselt kaootiliste nähtuste taga.
Loodusseaduste mõiste moodustati juriidilise seaduse mõiste eeskujul. Loodusseadust on käsitanud juriidilise seaduse taolisena näiteks veel George Berkeley, kelle meelest loodusseadused tulenevad reeglitest, mis Jumal endale ette kirjutab maailma, inimesi ja inimeste kogemusi mõeldes.
Tänapäeva teadusfilosoofias leitakse enamasti, et loodusseaduste formuleeringud kirjeldavad tegelikult olemasolevaid, kirjeldamisest sõltumatuid tendentse ja seaduspärasusi looduses. Siiski on väidetud ka, et meie uskumused mõjutavad seda, mida me looduse vaatlemisel otsime. See mõju leiab aset juba taju tasandil: taju oleneb nii eelnevalt omandatud uskumustest kui ka kaasasündinud kalduvustest teatud tajumustritele.
Aristoteles
Aristotelese järgi ei saa olla teaduslikku teadmist üksikute asjade kohta, vaid ainult liikide kohta. Kui me räägime sellest, mis peab paratamatult olema tõene mingi üksiku asja kohta, siis me räägime sellest asjast kui mingi liigi esindajast.
Teaduse meetod on Aristotelesel tõestus, mis alustab fundamentaalsetest vaieldamatutest paratamatutest alustest. See paratamatus ilmneb liikide definitsioonides (logostes). Logos toob välja liigi olemuse. Kui näiteks müristamine on oma olemuselt tule kustutamise müra pilvedes, siis see seletabki üksikuid müristamisjuhte.
Lõppkokkuvõttes taanduvad loodusseadused Aristotelesel sugude ja liikide hierarhiale, mis määrab olemuslike omaduste seosed. Selle hierarhia kaudu on loodusseadusi võimalik ka tõestada.
Hume
David Hume'i järgi sisaldab põhjuslikkuse mõiste kolm ideed:
Esimesed kaks ideed ei valmista Hume'ile raskusi, sest ta usub, et neile vastavad meeltemuljete mustrid. Kolmandale ideele ei vasta aga ükski meeltemulje. Me vaatleme üksnes omavahel loogiliselt sõltumatute sündmuste järgnevust. Põhjuslikkuse (loodusseaduse) paratamatus ei ole loogiline, sest põhjuse olemasolu ja tagajärje puudumise vahel ei ole loogilist vastuolu. Paratamatu põhjuslikkuse ideele vastab üksnes mulje, mis seisneb ootuses, et põhjusetüüpi sündmusele järgneb seda tüüpi sündmus, mille seaduspärast järgnevust põhjusetüüpi sündmusele on vaadeldud. Selle mulje tekitab sündmuste seaduspärasest kaasnemisest tingitud harjumus.
Mach
Ernst Machi järgi on Newtoni teine seadus, mis määrab massi, kiirenduse ja jõu vahelise seose, lihtsalt jõu mõiste definitsioon. See ei saa väljendada vaadeldavate suuruste vahelist korrelatsiooni, sest jõudu ei saa mõõta sõltumatult kiirendusest ja teistest kinemaatilistest suurustest.
Wittgenstein
Ludwig Wittgenstein kasutas mõneti Machi vaimus "Filosoofilistes uurimustes" raami ja pildi metafoori, et näidata, kuidas loodusseaduse vormi võtnud definitsioonid mängivad teistsugust rolli kui vaatluste ja katsete tulemuste kirjeldused. Raamlaused (loodusseadused kui definitsioonid) annavad keele, milles sõnastada piltlauseid (vaatluslauseid). Raamlauseid ei saa empiiriliselt kontrollida ning nad pole ei tõesed ega väärad. Nad määravad "grammatika". Öelda, et jõud ei võrdu massi ja kiirenduse korrutisega, ei ole väär, vaid mõttetu, sest Newtoni teine seadus määrab, kuidas jõu, massi ja kiirenduse mõistet tuleb kasutada.
Looduse koostisosa või konstruktid looduse kirjeldamiseks?
Vaieldakse selle üle, kas loodusseadused on looduse koostisosa või on nad konstruktid looduslike protsesside kirjeldamiseks. Esimese arusaama järgi on loodusseadused möödapääsmatud reeglid, mille kohaselt loodus käitub. Loodusteaduste eesmärk on siis neid seadusi uurida. Teadlane on loodusseaduste avastaja. Loodusseaduste avastamise vahendina eelistatakse kas katset ja vaatlust (empirism) või mõistust ja analüütilist mõtlemist (ratsionalism). Viimatimainitud arusaama järgi luuakse loodusseadused inimese poolt abstraktsioonidena vaadeldud looduslikest protsessidest. Teadlane on loodusseaduste leiutaja. See arusaam on näiteks konstruktivismi aluseks. Sageli ka välditakse loodusseadustest rääkimist, sest õigeks peetava seaduse hilisem falsifitseerimine ei ole kunagi välistatud.
Charles Deburau
Jean Charles Deburau (15. veebruar 1829 Pariis – 19. detsember 1873 Bordeaux) oli prantsuse miim, Jean-Gaspard Deburau poeg.
Pärast Jean-Gaspard Deburau surma (1846) pakkus Théâtre des Funambules'i direktor 17-aastasele Charlesile esineda laval isa loodud lavakujudes. Debüüt toimus novembris 1847. Deburau jäi lavale aastateks, kuid isa lavamenuni ei küündinud. Pealegi pakkus tugevat konkurentsi Paul Legrand (1816–1898). 1850. aastate lõpust mängis Deburau Bordeaux' ja Marseille teatrites. Tema õpilasi oli Louis Rouffe (1849–1885).
Aastakümned
Aastakümme ehk kümnend on 10 aasta pikkune ajavahemik.
Nathan Söderblom
thumb|Nathan Söderblomi büst Kungsholmeni kirikus [[Stockholmis]] Lars Olof Jonathan (Nathan) Söderblom (15. jaanuar 1866 Trönö, Hälsingland – 12. juuli 1931 Uppsala) oli rootsi vaimulik, alates 1914. aastast Rootsi Kiriku peapiiskop, Nobeli rahuauhinna laureaat (1930 ja Rootsi Akadeemia liige (1921).
Söderblom sündis Trönö talus vaimuliku peres. Ta asus 1883 õppima Uppsala ülikoolis. 1892–1893 oli ta algul Uppsala Üliõpilaste Liidu asepresident ja hiljem president. 1892 avaldas ta raamatu Martin Lutherist. 1893 ordineeriti ka tema vaimulikuks ja see toimus USA-s.
Mõnda aega töötas Söderblom Uppsala psühhiaatriahaigla vaimulikuna, seejärel seitse aastat Rootsi Kiriku pastorina Pariisis. Selle kõrvalt õppis ta Pariisis ülikoolis religioonilugu, lõpetas ja sai professoriks. Tema väitekiri käsitles hauataguse elu mõistet zoroastrismis. Pärast Alfred Nobeli surma 10. detsembril 1896 juhtis ta tema matusejumalateenistust.
Aastakümned
Tavaliselt rühmitatakse aastad aastakümneteks nii, et aastakümne esimene aasta number algab 0-ga ja viimane number 9-ga (enne Kristust ümberpöördult). Aastakümneid nimetatakse aastakümne esimese aasta järgi (enne Kristust aastakümne viimase aasta kaudu). Näiteks 1980. aastad hõlmavad selle määrangu järgi perioodi 1980–1989.
Erijuhtivus
Erijuhtivus on füüsikaline suurus, mis iseloomustab kvantitatiivselt aine või materjali võimet elektrivoolu juhtida.
Nathan Söderblom
1897 abiellus Söderblom Uppsala ülikooli tudengi Anne Forselliga. Abielust sündis 10 last.
Aastakümned
Sellise lähenemise korral ei ole uue sajandi algus ühtlasi uue aastakümne algus, välja arvatud 1. sajandi algus, sest 0. aastat ei olnud (kuna ajaarvamises on ajaskaalal vaid ajahetk 0). Nii et 0. aastate puhul ei ole sellise lähenemise korral õigupoolest tegemist mitte kümne, vaid üheksa aastaga.