Paul_Grice
Mõned märkused meelte kohta
Väljendi "visuaalne tunnus" tähenduse fikseerimiseks võib kasutada ka teist liigitusalust. Mõne omaduse O puhul võidakse öelda, et M paistab O, ilma et saaks öelda, mis selles, kuidas M paistab, paneb ta paistma O. Üldisemalt, miski selle juures, kuidas M paistab, ei seleta ega määra seda, et ta paistab O. See on nii näiteks sinine olemise puhul. Selliseid tunnuseid nimetab Grice visuaalselt lihtsateks. Visuaalsel mittelihtsusel on mitu varianti. 1. Võib-olla see, mis paneb või määrab asja paistma P, seisneb teatud visuaalselt määratavates omadustes, mis M-il on või paistavad olevat ning mille olemasolu näitab enam-vähem usaldusväärselt, et M on O. Niisugune omadus on näiteks soojus. Sel juhtumil O ei ole visuaalselt määratav, ja Grice ütleks, et O ei ole visuaalne tunnus ega ole visuaalselt lihtne ega visuaalselt liitne, vaid ainult visuaalselt näidatav. 2. Võib-olla teatud omaduste omamine on O-olemise loogiliselt piisav tingimus. Näiteks näo ebasümmeetrilisuseks vist piisab, kui üks kõrv on teisest madalamal. Selliseid tunnuseid nimetab Grice visuaalselt tihedalt liitseteks. 3. Võtame näited "X-i nägu paistab sõbralik" ja "X-i nägu paistab ebasõbralik". Sõbralikkus ja ebasõbralikkus ise ei ole visuaalselt määratavad. Võib aga, küsida, mis selles, kuidas nägu paistab, paneb selle paistma sõbraliku või ebasõbralikuna. Vastata on raske, ja igatahes ei räägi vastus sellest, mis näitab enam-vähem usaldusväärselt, et X on sõbralik või ebasõbralik. Ebasõbralikkus ei ole visuaalne tunnus, küll aga ebasõbralikuna paistmine. 4. Võidakse arvata, et seda tüüpi tunnuse puhul tuleb lõdvendada algtingimust, mida visuaalsed tunnused peavad rahuldama, sest ei saa öelda, et keegi paistab paistvat ebasõbralik. Siiski aga saab öelda näiteks, et keegi paistab hämaruses ebasõbralikuna paistvana, valguse käes aga lahkena. a) Ebasõbralikuna paistmine sõltub kuidagi visuaalselt määratavate tunnuste omamisest: loogiliselt absurdne oleks öelda, et kahel inimesel on täpselt samad visuaalselt määratavad omadused, aga üks paistab ebasõbralik ja teine mitte. b) Isegi kui on täiesti selgeks tehtud, mis selles, kuidas X paistab (välja näeb), paneb ta paistma ebasõbralikuna, ei ole sellega antud ebasõbralikuna paistmise loogiliselt piisavat tingimust. X-i visuaalselt määratavatest tingimustest, mis faktiliselt panevad ta ebasõbralikuna paistma, ei saa dedutseerida, et X paistab ebasõbralikuna. Veendumiseks peab ise vaatama. c) Kuigi primaarne test määramiseks, kas X paistab ebasõbralik, on vaadata, kuidas ta paistab (näeb välja) kõige soodsamates vaatlustingimustes, ei pruugi (ja võib-olla ei saa) see test olla absoluutselt otsustav. Kui pärast X-i uurimist mina ja mu sõbrad ütleme, et X paistab ebasõbralik, ning keegi teine ütleb, et ei paista, siis ei pruugi see teine inimene eksida ega keelt mitte osata. Võib-olla teda mõjutab mingi mittesarnasus X-i ja tavaliste ebasõbralike klientide vahel mis mind ja mu sõpru ei mõjuta. Sel juhul võib tema hinnangut võib-olla nimetada ekstsentriliseks, kuid mitte valeks. Sääraseid tunnuseid nagu ebasõbralikuna paistmine võiks nimetada visuaalselt ligikaudu määraravateks. Neid võiks pidada ka visuaalselt liitseteks, sest need sõltuvad visuaalselt määratavatest tunnustest, kuid lõdvalt liitseteks, sest puuduvad nende olemasolu loogiliselt piisavad tingimused. 5. Nende kahe skaala vahelisi loogilisi suhteid on võib-olla tarvis üksikasjalikumalt uurida. Võtame väite "Plahvatuse heli tuli paremalt" või "Plahvatuse heli kostis, nagu see oleks paremal." See omadus on võib-olla auditoorselt lihtne, aga kindlasti mitte auditoorselt määratav. See võib huvi pakkuda, kui me kõhkleme, kas ruumilised tunnused võivad olla auditoorsed.