cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Luunja vald
Nõukogude periood
Nõukogude ajal oli tänapäevase Luunja valla territooriumi haldusorgan Luunja külanõukogu. Majandusüksustena tegelesid rida ühismajandeid. Need liideti aja jooksul kaheks suuremaks majandiks – Luunja sovhoosiks ja Emajõe kolhoosiks.
Luunja sovhoosi lõpuaastatel sai Luunja valla tuntus hoo sisse tänu majandusolude paranemisele. Luunja sovhoos rajas heakorrastatud keskasula, kuhu kuulusid muuseas renoveeritud mõisaaegsed tootmishooned ning mõisaaegses stiilis kultuurikeskus. Vana mõisapark korrastati ja selle juurde rajati roosiaed. Alus pandi hobuste pidamise ja ratsaspordi traditsioonidele, mis kestavad tänapäevani. Lohkvasse rajati kasvuhoonete kompleks ja selle tarbeks suure võimsusega katlamaja; saadud köögivilju ja roose müüdi lisaks Eestile ka Venemaal.
Eesti Vabariigi taasiseseisvumine
Pärast Eesti taasiseseisvumist taastati omavalitsuste kord sarnaselt sellega, nagu see oli olnud enne Nõukogude aega. Luunja sai vallaõigused 1991. aasta kevadel, millega kaasnesid ülesanded hoolitseda heakorra ja sotsiaalobjektide eest. Majandiaegsed tootmishooned erastati.
Sümboolika
Luunja valla vapil ja lipul kasutatud roheline värv ning rukkihakk sümboliseerivad põlluharimist ja rukkileiba. Sinine sektsioon ning kuldne lainelõikeline varras viitavad Emajõele.
Vapp ja lipp kinnitati 29. septembril 1994.
Vallavolikogu
Luunja Vallavolikogus on 17 liiget.
Luunja Vallavolikogu esimees on Kaire Vahejõe ja aseesimees on Margo Lempu.
Sør-Trøndelagi maakond
pisi|Kjeungskjæri majakas Sør-Trøndelagis, Ørlandeti lähistel 2016. aastal Sør-Trøndelagi maakond oli 1. järgu haldusüksus (maakond) Kesk-Norras. Piirnes Nord-Trøndelagi, Møre og Romsdali, Opplandi ja Hedmarki maakonnaga ning idas Rootsiga.
2018. aastal moodustati Nord-Trøndelagi ja Sør-Trøndelagi maakonnast Trøndelagi maakond.
Vallad
Sulgudes on elanike arv 1. jaanuaril 2006.
tühi|500px
Luunja vald
Vallavalitsus
Luunja vallavalitsus on viieliikmeline. Vallavalitsuses töötab kokku seitseteist inimest, neist kaks juhtkonnas, kolm kantseleis, kaks finantsosakonnas, kuus majandusosakonnas, kolm sotsiaalosakonnas ning üks haridus- ja kultuuriosakonnas.
Luunja vallavanem on Aare Anderson. Luunja valla abivallavanem on Tarvo Laas.
Vallavanemad
Haridus
Luunja vallas on kaks lasteaeda: Lohkva lasteaed ja Luunja Lasteaed Midrimaa. 2021. aastal sai Luunja Lasteaed Midrimaa endale uue hoone, mille maksumus oli 3,3 miljonit. Samal aastal liideti Kavastu lasteaed Luunja Lasteaed Midrimaaga.
Luunja vallas tegutseb üks keskkool – Luunja Keskkool. 2020/2021. õppeaastal õppis seal 475 õpilast, kellest 66 õppis gümnaasiumiastmes.
Majandus
Luunja valla peamised tuluallikad pärinevad tootmisest ning põllumajandusest, vähemal määral mängivad rolli ka kaubandus, teenindus ning puhkemajandus. Vallas on registreeritud kokku üle 300 ettevõtlusega tegeleva firma ja organisatsiooni.
Vallas asub kolm toidu- ja esmatarbekaupade müügiga tegelevat kauplust Luunja, Veibri ja Kavastu külas. Majutusteenuseid pakuvad Luunja vallas hotell ja turismitalu. Samuti tegeletakse jõeturismiga, ning renditakse välja jõesauna, jõelaeva ning paate. Muri külas asub loodusravikeskus. Ratsutamise ja hobuste pidamise teenust osutavad Luunja vallas mitmed ettevõtted. pisi|Lohkva kasvuhooned ja katlamaja
Tööstus
Luunja vald on tuntud kurgikasvanduse poolest. Lohkva külas tegutseb Eesti suurim katmikaladel värske kurgi ja maitserohelise kasvataja.
Viimaste aastakümnete jooksul on valla territooriumil ehitatud mitmeid suure tootmismahuga ettevõtteid. 2009. aastal ehitati Fortum Tartu soojuse ja elektri koostootmisjaam (Tartu elektrijaam). Samuti avas 2009. aastal OÜ Greif Luunja vallas uue trükikoja. Mööbitootja AS Tarmeko on toonud oma tootmise Luunja valda.
Elekter
Luunja valla tarbijaid varustatakse elektriga Anne 110 kV alajaamast keskpinge jaotusvõrgu kaudu.
Veevarustus ja kanalisatsioon
Lohkva, Veibri, Rõõmu, Pilka ja Kakumetsa külas ning Luunja alevikus osutavad ühisveevärgi- ja kanalisatsiooniteenust eraettevõtted. Hajaasustusega piirkondade veevarustus toimub lokaalsete salv- või puurkaevude baasil.
Luunja alevikus teostati 2010. aastal ühisveevärgi-ja kanalisatsioonitorustike rekonstrueerimine; sama projekti raames rajati ka uus reovee puhastusseade ja veetöötlusjaam. Projekti rahastasid Euroopa Liidu Ühtekuuluvusfond, KIK ning Luunja vald.
Transport
pisi|Rõõmu–Viira maantee Luunja valla haldusterritooriumi läbivad 15,2 kilomeetri ulatuses kaks tugimaanteed: Tartu-Räpina ja Aovere-Luunja. Luunja valla kõrvalteed, kogupikkusega 49 kilomeetrit, on Pilka-Tähemaa, Luunja-Kavastu-Koosa, Luunja-Põvvatu, Lohkva-Kabina-Vanamõisa, Rõõmu-Viira, Põvvatu-Sahkapuu, Haki-Savikoja ja Sava-Sääsküla. Kohalike teede kogupikkus on 143,3 kilomeetrit.
Rajatud on kolm kergliiklusteed :
Luunja valla territooriumil asuvad üle Kitseoja kulgevad Vanamõisa ja Kabina sild.
1930. aastatel plaaniti Luunjasse rajada Emajõe-alune tunnel, kuna pikka aega ületati sealkandis jõge parvega. Silla ehitamist ei peetud otstarbekaks, kuna selles piirkonnas oleks talvel tuul sillalt lume ära puhunud, mis muutnuks ajastukohase hobuse ja reega sillaületuse võimatuks. Sama aasta lõpuks sai aga selgeks, et ka tunnelit pole mõtet ehitada, kuna ka tunnelis sulaks saanitee jaoks vajalik lumi maapinna soojuse tõttu ära; seetõttu jäi tunneli ehitus katki.
2012. aastal käivitati esimene ühine bussiliin Tartu linnaga.
Tervishoid
1. jaanuarist 2021 sulges Luunja valla elanikke seni teenindanud perearst oma praksise. Seetõttu suleti ka valla velskripunktid. Valla perearsti vastuvõtud toimuvad Tartus.
Kultuur
Luunja Kultuuri- ja Vabaajakeskus korraldab Luunja vallas kultuuri-, spordi- ja noorsootööd. Keskus avati 1985. aastal Luunja Kultuurimajana, 2013. aastal muudeti keskuse nimi Luunja Kultuuri- ja Vabaajakeskuseks. Keskuses toimub igas aastal üle 150 ürituse.
Luunja Kultuuri- ja Vabaajakeskuses tegutseb 2014. aasta seisuga 19 huviringi, millest 11 on suunatud täiskasvanutele ning 8 noortele ja lastele. Pikima traditsiooniga huviringid on naisrahvatantsurühm Klopandi, kellel täitus 2014. aastal 35. tegevusaasta, ning laulukoor Jõeõed, kes on 2014. aasta seisuga tegutsenud 10 aastat.
Festivalid
Üks suuremaid üritusi Luunja Kultuuri- ja Vabaajakeskuses on Tartu Folklooriklubi Maatasa korraldatav Tartu Noorte Folkloorifestival.
Rahvusvaheline muusikafestival Luunja Suvekantri jõudis Eesti tuntumate suviste traditsiooniliste vabaõhuürituste hulka ning pidas 2016. aastal oma 20. juubelit.
Noorsootöö
Luunja vallas koordineerib noorsootööd Luunja Vallavalitsus. Luunja vallas asub kaks noortekeskust, Luunja Noortekeskus ning Kavastu noortekeskus.
Aastatel 2009–2013 tegutses Luunja vallas Luunja Noortevolikogu, mille eesmärgiks oli ürituste korraldamine, volikogu komisjonide töös osalemine ning nii maakondlikul kui ka riiklikul tasandil noortepoliitika arendamine.
Raamatukogud
Valla keskraamatukogu loodi Lohkva raamatukogu baasil, harukogudega Luunjas ja Kavastus. Lohkva raamatukogu on suurima teavikute koguga külaraamatukogu Tartumaal. Kavastu haruraamatukogu asutati 1949. aastal Emajõe raamatukogu nime all, kuid alates aastast 1996 kannab see harukogu Kavastu raamatukogu nime. Luunja haruraamatukogu asutati aastal 1908. Raamatukogu ruumidesse rajati 2014. aastal ka Jaan Jaago tubamuuseum.
Meedia
Luunja vallas ilmub kord kuus valla infoleht Kodu Uudised. Samuti annab vallavalitsus iga aasta lõpus välja seinakalendri järgmise aasta olulisemate sündmustega.
Henrik Visnapuu nimeline kirjandus- ja kultuuriauhind
Henrik Visnapuu sündis 2. jaanuaril 1890 Helme kihelkonnas Luunja vallas ja suri 3. aprillil 1951 Ameerika Ühendriikides New Yorgi osariigis Long Islandil. Pärast Visnapuu surma hakkas Ülemaailmne Eesti Kirjanduse Selts andma välja Visnapuu-nimelise kirjanduspreemiat. Preemia väljaandmine katkes, kuid 2020. aasta novembris otsustas Eesti Rahvuskomitee Ühendriikides koostöös Luunja vallaga taastada Henrik Visnapuu nimelise kirjandus- ja kultuuriauhinna, mis kuulutatakse välja igal teisel aastal laureaadi silmapaistva teose, uurimuse või elutöö eest.
Vaatamisväärsused
pisi|left|Peipsiveere looduskaitseala algus Kavastu poolt
Peipsiveere looduskaitseala, endise nimega Emajõe-Suursoo maastikukaitseala, kuulub juba 1981. aastast riikliku looduskaitse alla. Ala kuulub Natura 2000 linnu- ja loodusalade hulka ning on pindala suuruselt viies Eesti soostik, ühtlasi Eesti suurim deltasoostik. Looduskaitsealal asub Kantsi kõrtsihoone juurest algav kolme kilomeetri pikkune laudtee. pisi|Luunja mõisapark
Luunja mõisa park asub Luunja aleviku kõrval Emajõe ürgoru serval. Mõisapark on umbes 2,5 hektari suurune ja rajati 19. sajandi alguses. See on arvatud looduskaitsealuste objektide hulka. Märkimist väärib ka Luunja sovhoosi ajal rajatud Luunja mõisapargi roosiaed.
Sirgu külas Urmas Saksa Ratsatalus kasvatatakse võistlushobuseid, korraldatakse treeninglaagreid ja ratsavõistlusi. Ratsatalus on Emajõe-äärne piknikukoht, mis on lisaks ratsatalu külastajatele avatud ka jõel liikuvatele paadimatkajatele. pisi|Kabina karjäär
Kabina küla oli tänu mõisapargile ja männimetsadele populaarne puhkekoht juba 19. sajandil. Tänapäeval on populaarne ka endises kruusakarjääris olev ujumis- ja puhkekoht. Kabina pargis asub 1995. aastal avatud mälestuskivi 1870. aastal toimunud esimese ülemaailmse laste laulupeo mälestuseks. pisi|Kavastu parve asupaik pisi|Kavastu meierei
Kavastu küla mõisapark on koos teiste Emajõe-äärsete mõisaparkidega võetud looduskaitse alla. Lisaks parkidele on märkimisväärsed loodus- ja huviväärtused ka Kavastu Kohtukivi Koosa maantee ääres ja Luunja Suurkivi Kikaste külas. Kavastu mõisakompleksi lähedusse ehitatud maakivist hoones, kus varem tegutses Kavastu meierei, asub majutuskoht Varastatud Parve hotell. Kavastu on tuntuks teinud Kavastu parv. Parveliiklus avati Kavastus juba 1899. aastal.
Org (perekonnanimi)
Org on eesti perekonnanimi.
Luunja vald
Vaatamisväärsused
Kavastust Emajõge pidi kolm kilomeetrit allavoolu asub Põhjasõja-aegne Kastre jõelahingu paik, kus 1704. aastal toimunud lahingus uputati Rootsi laevastiku lipulaev Carolus. Laeva jäänused lebavad tänapäevani Emajõe põhjamudas.
Kantsi kindlus oli sajandeid Tartu linna jaoks oluline valvepost Emajõe veeteel. Esimene märge Kantsi kindluse kohta pärineb juba 1392. aastast Hansa kaupmeeste ja novgorodlaste vahelisest liidulepingust. 1784. aastal rajati kindluse kõrvale Kantsi kõrts, mis tegutses 20. sajandi esimese pooleni. 2004. aastal rajas Keskkonnaministeerium ajaloolise Kantsi kõrtsi asukohale Emajõe-Suursoo looduskeskuse.
Org (perekonnanimi)
2020. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Org 447 inimesel: 213 mehel ja 234 naisel. Perekonnanimede levikult on Org meeste puhul 267. kohal ja naiste puhul 265. kohal. Nimi on levinuim Võru maakonnas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 16,75.
Luunja vald
Vaatamisväärsused
Eesti esimese klaverite püsinäituse ehk Eesti Klaverimuuseumi Luunja filiaali eesmärk on tähtsustada Luunjas sündinud rahvusvahelise tähtsusega klaverimeistrit Ernst Hiisi. Püsiekspositsiooni põhiosaks on kaheksa Hiisi valmistatud klaverit. Enamik klavereid pärineb Eesti Klaverimuuseumi kogust. Näitus sündis Luunja Kultuuri- ja Vabaajakeskuse ja Eesti Klaverimuuseumi koostöös ning filiaali avamist toetas Eesti Kultuurkapital. Klaverinäituse koostaja oli Alo Põldmäe.
Religioon
2013. aasta seisuga on 19% Luunja elanikest usklikud, neist 9% luterlased, 7% õigeusklikud ja 3% muud usku.
Sport
Luunja vallas on kuus registreeritud spordiehitist :
Luunja alevikus on valgustatud suusarada (pikkusega umbes 1 km).
Luunja vallas tegutseb korvpallinaiskond.
Aastatel 2005-2016 tegutses Luunja vallas jalgpalliklubi JK Luunja. Klubi lõpetas tegevuse, kui JK Luunja ja Tammeka II asemel alustas Esiliiga B-s Tammeka U-21.
Luunjas toimub ka iga-aastane Luunja Triatlon, mida korraldab Luunja Kultuuri- ja Vabaajakeskus koostöös rahvatantsuseltsiga Trambali.
Ratsasport
Ratsutamistraditsioon pärineb Luunjas juba Nõukogude ajast. Ratsutamisega tegutsevad Luunjas Liivimaa Ratsaklubi, OÜ Talliteenused ning Tartumaa Ratsaspordiklubi.
Tartumaa Ratsaspordiklubi liikmete seast on sirgunud mitmeid Eesti meistreid :
Alates 1980. aastast toimub Luunjas ratsavõistlus Luunja Karikas.
Kliima
Luunja vald asub parasvöötme mereliselt mandrilisele ülemineku kliimavöötmes.
Pinnamood
Luunja vald asub Ugandi lavamaal aluspõhja keskdevoni Burtnieki ja Aruküla liivakivi lademe avamusalal. Luunja valla piirkonnas domineerivad peamiselt näivleetunud (kahkjad leetunud) mullad. Valla idasuunas on ka Peipsi soostunud, soo- ja leetunud muldasid. Luunja valla pinnakatte moodustab enamasti kvaternaari moreen, v.a Peipsiäärse madaliku piirkond, kus domineerivad rohkem soosetted. Aluspõhja moodustavad Kesk-Devoni liivakivid.
Veestik
pisi|Emajõgi Jõed
Järved
Peakraavid
Ojad
Tehisjärved
Kaitsealused alad ja objektid
pisi|Kavastu kohtukivi pisi|Luunja suurkivi Luunja vallas on kaitse all :
Kuritegevus
Kuritegevus on Luunja vallas aastate jooksul vähenenud. Näiteks 2010. aastal registreeriti Luunja vallas 4937 väärtegu, kuid 2016. aastal vaid 2917 väärtegu.
Tuntud isikuid
pisi|Jaan Jaago
Sõprussuhted
Luunja valla sõprusvald on Jämsänkoski. Jämsänkoski on endine linn Soomes Lääne-Soome läänis Kesk-Soome maakonnas, praegune Jämsä linnaosa. 1. jaanuaril 2009 liitus Jämsänkoski linn Jämsä linnaga.
269
269. aasta
Sajandid: 2. sajand - 3. sajand - 4. sajand
Aastakümned: 210. aastad 220. aastad 230. aastad 240. aastad 250. aastad - 260. aastad - 270. aastad 280. aastad 290. aastad 300. aastad 310. aastad
Aastad: 264 265 266 267 268 - 269 - 270 271 272 273 274
GUI
GUI on mitmetähenduslik sõna või lühend.
Puugaas
pisi|Generaatorgaasil töötav Adler Diplomat 3 (1941) Puugaas tekib biomassi (eeskätt puidu) kuumutamisel (üle 700 °C) ilma õhu juurdepääsuta pürolüüsi meetodil. Puugaas koosneb süsinikoksiidist ehk vingugaasist, metaanist ja süsihappegaasist. Energiatihedus on ligikaudu 1,25 kWh/nm³.
1 kg puidust saab 2.5 nm³ puugaasi.
Puugaasikatlaid kasutatakse soojusenergia tootmiseks.
Puugaasi saab kasutada autokütusena. Teise maailmasõja ajal ja järel olid puugaasikütusel sõitvad autod mitmes Euroopa riigis tavalised. 1 kg puitu asendab autokütusena tavalistes sõidutingimustes eri andmetel 0.2 – 0.35 liitrit bensiini.
Esimese puidu gaasistamise seadme valmistas teadaolevalt Gustav Bischof aastal 1839. Esimese puugaasil sõitva auto ehitas Thomas Hugh Parker aastal 1901.
Soome endine peaminister Juha Sipilä omab puugaasil sõitvat Chevrolet El Caminot, millele ta pani nimeks "El Kamina". Tal tekkis huvi puugaasi vastu peale seda, kui oli endale ostnud 1998. aastal suvilakoha Kesk-Soomes, mille elektrivõrku ühendamise hind olnuks üüratu, seejärel katsetas ta tuuleenergia ja diiselgeneraatoritega enne puugaasini jõudmist. Hiljem rajas ta ettevõtte Volter Oy, mis toodab puugaasil töötavaid koostootmisjaamu.
.ni
.ni on Nicaragua Interneti tippdomeen. Domeen on kasutusel alates 1989. aastast.
William Lawrence Bragg
pisi|1915
William Lawrence Bragg (31. märts 1890 Adelaide, Austraalia – 1. juuli 1971 Ipswich, Inglismaa) oli Briti füüsik, Nobeli auhinna laureaat.
Lapsepõlv ja noorus
Bragg sündis Lõuna-Austraalia osariigi pealinnas Adelaides. Juba varases eas näitas ta üles huvi matemaatika ja teaduse vastu. Tema isa William Henry Bragg oli Adelaide'i ülikooli matemaatika ja füüsika vanemprofessor.
Läinud äsja kooli, kukkus Bragg kolmerattalise ratta pealt ning murdis käeluu. Tema isa, kes oli lugenud Wilhelm Röntgeni eksperimentide kohta Euroopas ning eksperimenteeris ka ise, kasutas värskelt avastatud röntgenikiirgust ja oma eksperimenteerimisvarustust, et poja murtud kätt uurida. See oligi esimene dokumenteeritud juhtum röntgenikiirguse kirurgilisest kasutamisest Austraalias.
16-aastaselt läks Bragg Adelaide'i ülikooli matemaatikat, keemiat ja füüsikat õppima ning lõpetas 1908. aastal. Samal aastal võttis ta isa vastu Leedsi ülikooli füüsika vanemprofessori koha pakkumise ning tõi oma pere Inglismaale. 1909. aasta sügisel asus Bragg Cambridge'i ülikooli Trinity College'isse ning sai suure stipendiumi matemaatikas, olgugi et eksami sooritas ta voodis kopsupõletikku põdedes. Saavutanud matemaatikas kõrge taseme, asus Bragg oma õpingute hilisematel aastatel ümber füüsikakursusele, mille ta lõpetas 1911. aastal summa cum laude. 1914. aastal valiti Bragg Trinity College'i stipendiaadiks, mis eeldab teesi esitamist ja kaitsmist kandidaadiks.
Braggi huvide hulka kuulus veel teokarbikogumine. Tema kogusse kuulus isendeid 500 liigist, mis kõik olid Lõuna-Austraalias isiklikult kogutud. Bragg avastas uue seepialiigi – Sepia braggi, millele pani Braggi auks nime Joseph Verco.
Töö röntgenkristallograafiaga
Bragg on tuntuks saanud eelkõige tänu omanimelisele seadusele, mis käsitleb kristallide põhjustatud röntgenikiirte difraktsiooni. Braggi seadus tegi võimalikuks määrata aatomite positsiooni kristallis selle järgi, kuidas kristall tekitab röntgenikiirte difraktsiooni. Selle avastuse tegi Bragg 1912. aastal, mil ta oli esimest aastat aspirant Cambridge'is. Ta arutas oma ideid isaga, kes oli Leedsis välja töötanud röntgenikiirte spektromeetri. See vahend tegi võimalikuks eri kristallitüüpide analüüsimise.
Töö valkudega
1948. aastal hakkas Braggi huvitama valkude struktuur ning ta lõi grupi, mis kasutas füüsikat bioloogiliste küsimuste lahendamisel. Braggil oli oma roll ka DNA avastamises 1953. aastal, nimelt toetas ta Francis Cricki ja James D. Watsonit, kes töötasid tema egiidi all Cavendishis.
Braggi algne teadaanne DNA struktuuri avastusest leidis aset 8. aprillil 1953 Solvay valkude konverentsil Belgias, kuid meedia seda ei kajastanud. Seejärel pidas Bragg 14. mail 1953 Londonis Guys Medicali haiglas kõne, millest Richie Calder kirjutas 15. mail 1953 artikli "Why You Are You. Nearer Secret of Life." ajalehte The News Chornicle of London.
Isiklik elu
Bragg abiellus Alice Hopkinsoniga (1899–1989) aastal 1921 ning neil oli neli last: Stephen Lawrence (1923–2014), David William (1926–2005), Margaret Alice (sündis 1931 ja abiellus Mark Heathiga) ning Patience Mary (sündis 1935). Alice töötas Withingtoni tüdrukutekoolis, kuni Bragg nimetati riikliku füüsikalabori (National Physical Laboratory) direktoriks 1937. aastal.
Braggi hobideks olid maalimine ja kirjandus, kogu oma elu vältel oli ta suur aiandushuviline. Londonisse kolides hakkas Bragg isiklikku aeda igatsema ning otsustas alustada töötamist osalise koormusega aednikuna. Braggi tööandja ei tundnud teda ära, kuni üks majas peatuv külaline üllatus aednikku nähes.
Bragg suri haiglas oma kodu lähedal Waldringdieldi külas Suffolki krahvkonnas. Ta maeti Cambridge'i Trinity College'i surnuaeda, tema poeg ja sõber Cecil Hopkinson on maetud samuti surnuaeda Cambridge'is.
Välislingid
https://collection.sciencemuseumgroup.org.uk/objects/co13190/bragg-x-ray-spectrometer-england-1910-1926-x-ray-spectrometer
Kvint
Kvint ( < ladina k quintus "viies") on
400px (a)puhas kvint (b) vähendatud kvint (c) suurendatud kvint
Kvint on konsoneeriv intervall. Oktavi ja kvindi kaugusel olevate helide sagedused suhtuvad teineteisesse nagu 1 : 3. Igast helist oktavi ja kvindi võrra kõrgemalt kõlav heli on tema teine ülemheli. Viiuli, vioola (altviiuli) ja tšello keeled häälestatakse üksteisest kvintide kaugusele.
Berežanõ
Berežanõ (ukraina Бережани, poola Brzeżany) on oblastilise alluvusega linn Ukrainas Ternopili oblastis, Berežanõ rajooni halduskeskus (Berežanõ ise rajooni koosseisu ei kuulu). Berežanõ asub Ternopilist umbes 48 km läänes ja Lvivist ligikaudu 80 km kagus.
.nf
.nf on Norfolki saare ala Interneti tippdomeen. Domeen on kasutusel alates 1996. aastast.
Berežanõ
Ajalugu
Berežanõt on esmamainitud 1375. aastal, Magdeburgi linnaõigused sai 1530. aastal.
Rahvastik
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Berežanõ elanikest ukrainlasi 98,10%, venelasi 1,40%, poolakaid 0,17% ja valgevenelasi 0,08%.
Tuuslar (ajakiri, 1928)
pisi|Tuuslari (1928) esikaas Tuuslar oli ajakiri, mis ilmus 20 detsembril 1928 Tallinnas.
Väljaandja ja vastutav toimetaja oli J. Ratassepp.
Ajakirja maht oli 16 lehekülge ja seda trükiti Tallinnas J. Zimmermanni trükikojas.
Kvart
Kvart ( < ladina k quartus "neljas") on
400px (a) puhas kvart, (b) suurendatud kvart (c) vähendatud kvart
Lüüdia mažoor (mažoorne helirida) erineb joonia mažoorist kõrge IV astme poolest, mida nimetatakse lüüdia kvardiks (suurendatud kvart)
thumb|left|400px|[[lüüdia helilaad|Lüüdia helireas „lüüdia kvart“]]
Kvarti peetakse klassikalises harmoonias dissoneerivaks intervalliks. Suurendatud kvarti nimetatakse ka tritooniks ning seda on keskajal peetud kas äärmiselt dissoneerivaks või siis lausa lubamatuks intervalliks ("Kurat muusikas", Diabolus in musica). Klassikalises harmoonias laheneb IV ja VII astme vahel asuv diatooniline suurendatud kvart vastavalt III ja I astme vahel asuvasse seksti.
Karepa
Karepa on hajaasustusega rannaküla Lääne-Viru maakonnas Haljala vallas Soome lahe ääres.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vihula valda.
Karepa nimi esineb kirjalikes allikates esimest korda 1541. aastal metsa nimena (Wald von Karrepso). Rannapiirkonnas paiknev asustus jäi Selja mõisa maadele. Olulised tegevusalad olid kalapüük, põllumajandus ja sõbrakaubandus. 20. sajandi algul kujunes Karepa suvituspiirkonnaks. Tänapäeval on Karepa küla Karepa kandi keskus.
Külas asub Karepa sadam. Külas tegutsevad Karepa raamatukogu ja Karepa rahvamaja. Aastatel 1919–1962 oli külas Karepa algkool. Lähipiirkonna elanike koondab MTÜ Karepa Selts.
Mööda küla läänepiiri voolab Selja jõgi. Seda ümbritsevat ala kaitstakse Selja jõe maastikukaitseala koosseisus. Küla läbib ka Karepa oja.
Asend
Enne 2017. aasta haldusreformi oli Karepa Vihula valla idaosa kohalikuks keskuseks. Pärast Vihula ja Haljala valla ühinemist 2017. aastal nihkus vallakeskus Karepale lähemale, Karepa paikneb Haljala valla kirdeosas.
Lähim linn on Kunda ligi 10 km kaugusel, maakonnakeskus Rakvere on umbes 30 km kaugusel, vallakeskus Haljala umbes 20 km kaugusel.
Rahvastik
Karepa on hajaasustusega rannaküla. Asustus paikneb valdavalt rannapiirkonnas, Selja jõe ääres ja Võle–Vainupea–Kunda maantee ääres.
Eesti 2000. ja 2011. aasta rahvaloenduse andmetel olid kõik Karepa elanikud eestlased.
Karepa koos Andi, Eisma, Kiva, Rutja, Tidriku, Toolse ja Vainupeaga moodustavad Karepa kandi, mille rahvaarv 1. jaanuari 2014 seisuga oli 179.
Loodus
pisi|Terendus Karepal pisi|Selja jõe suue pisi|Karepa rannamännik
Pinnamood
Soome lahe rannikumadalikul on pinnavormideks peamiselt liivikud ja madalad luited. Rannajoonest umbes 700 meetri kuni 1 kilomeetri kaugusel, Võle–Vainupea–Kunda maanteest lõunas kulgeb kuni 20-meetrise suhtelise kõrgusega rannikunõlv Karepa-Rutja rannamoodustistega. Nõlva pealne on tasane platoo.
Veestik
Rannikumeri Karepa juures on suhteliselt madal. Rannast kuni 10 kilomeetri kaugusele ulatub Selggrundi madal, kus vee sügavus ei ületa 7 meetrit.
Rand on valdavalt liivane, kuid rannikumeres on palju väiksemaid rahne. Rannajoon on suuremas osas sirge, ent seda liigendavad Karepa küla piires kolm väiksemat neeme: Laikneeme, Türineeme ja Karepa neem.
Selja jõe org koos sealsete looduskooslustega on võetud kaitse alla ning moodustatud Selja jõe maastikukaitseala. Selja jõe oru nõlvadel esineb savimoreeni paljandeid. Karepa küla läbib ka Karepa oja.
Selja jões ja Karepa ojas on aastaringselt keelatud kalapüük, välja arvatud silmupüük ning vähipüük mõrra ja nataga. Samuti on keelatud kalapüük rannikumeres Selja jõe suudmele lähemal kui 1 kilomeeter.
Taimestik
Karepa küla riigimetsad kuuluvad RMK Lääne-Virumaa metskonna Kunda metsandikku. Klindiesise rannikumadaliku liivikutel ja kamardunud luidetel kasvab valdavalt männik, nõlvapealsel platool peamiselt sega- ja lehtmetsad. Rannikualal Türineeme poolsaare piirkonnas on looduskaitsealuste III kaitsekategooria taimede aas-karukella, rand-seaherne ja pruunika pesajuure kasvukohad.
Ajalugu
Karepat on esmamainitud 1541. aastal metsa nimena (Wald von Karrepso).
Talud
20. sajandi alguses on Karepa külas olnud järgmised talud: Allika, Kaarepi, Kalamehe, Kiviku, Kubukalda, Laitmäe, Madipõllu, Möldri, Mölloja, Nõmme, Oja, Oja metsavahi, Orumäe, Oruveski, Rätsepa, Tammepõllu, Uuejõe, Uuepoe.
Kohalikud talunikud tegelesid kalapüügi, põllumajanduse ja rannakaubandusega.
Suvilad
19. sajandi lõpuaastatel ja 20. sajandi alguses hakkas Karepa kujunema suvituspiirkonnaks. Sel perioodil ehitas Girard de Soucantoni aadlisuguvõsa Karepale neli historitsistlikus stiilis suvilat:
pisi|[[Villa Taormina]]
Suvila lasi ehitada Kunda tsemendivabriku rajaja, Prantsuse päritolu Kunda ja Selja mõisa omaniku John Karl Girard de Soucantoni lesk Meta Rosenfeldt pärast abikaasa surma. Suvila on nimetatud Itaalia väikelinna Taormina järgi, kus abielupaar oli veetnud mesinädalaid.
1948. aastal võeti hoone kasutusele Karepa pioneerilaagri peahoone ja sööklana, 1990. aastatest on see Kullo noortelaagri kasutuses.
Villa Dombrovka lasi tõenäoliselt rajada John Karl Girard de Soucantoni tütar Josephine Henriette Eleonore, kes oli abielus arst Xaver Dombrowskyga. Kahe maailmasõja vahepealsel perioodil kuulus villa Tallinna ärimehele Jaan Zimmermannile ja seda nimetati Villa Metsarahuks. Hoones on suvitanud laulja Milvi Laid ning Karl Robert Pusta. 1948. aastast 1990. aastateni oli Villa Dombrovka pioneerilaagri, hiljem lastelaagri kasutuses. Praegu seisab hoone tühjalt ja kasutuseta.
Samas piirkonnas asus ka neljas suvila, mis nõukogude perioodil lammutati.
Karepa kool ja rahvamaja
Aastatel 1919–1962 tegutses Karepa algkool. Kool asutati 1919. aastal esialgu Rutjal. Karepale koliti 1920. aastal. Kool oli algselt kolmeklassiline, 1930. aastatel muudeti kuueklassiliseks, kuid Karepal asusid vaid I, III ja V klass. II, IV ja VI klass asusid Seljal. Karepa koolis on õppinud ajakirjanik Ott Kool ja kultuuritegelane Arno Kasemaa.
1938. aastal ehitasid Karepa külaelanikud talgute korras Karepa rahvamaja. Rahvamaja oli tegelikult endine Rutja supelhoone, mis võeti koost, toimetati Karepale ja pandi seal uuesti kokku.
Nõukogude periood
1948. aastast tegutses endise Girard de Soucantoni aadlisuguvõsa suvemõisa hoonetes Karepa pioneerilaager.
Nõukogude perioodil oli Karepa piiritsoonis, kus liikumine oli piiratud ning rannas patrullisid piirivalvurid. Karepal asus Nõukogude Armee piirivalveväeosa nr 2294 Karepa valvepost. Türineeme poolsaarele rajati piirivalve metallist valvetorn.
19. mail 1984 põgenesid kummipaadiga Karepa rannast Aleksander Lepajõe, André Hildebrandt, Harry Gelstein ja Raivo Roosna.
Teed
Karepa küla läbib Võle–Vainupea–Kunda maantee, mis on riiklik kõrvalmaantee. Küla idapiiril kulgeb Haljala–Karepa tee.
Vihula valla avalikeks teedeks on Karepa külas:
Transport
Ääremaalise piirkonnana on Karepa ühistranspordi ühendused suhteliselt halvad. Tööpäevadel (esmaspäevast reedeni) on bussiühendus Kundaga ja kolm korda nädalas (kolmapäeval, reedel ja pühapäeval) bussiühendus Rakverega. Esmaspäevast-reedeni ka Tallinna ja Võsuga.
Sadam
Karepa sadam asub Türineeme poolsaare idakaldal. Sadam on olnud kasutusel kalasadamana. Sadama rajatised on ehitatud kolhooside algaastatel ja praeguseks lagunenud. Sadama juures on madal kividest muul. Sadama ala kuulub eraomanikele. Käesoleval ajal ei ole Karepa sadam kantud sadamaregistrisse sadama ega lautrina.
2013. aastal kehtestas Vihula vallavolikogu Karepa sadama detailplaneeringu, mille järgi on kavandatud sadama väljaehitamine harrastuskalurite väikesadamaks S3. Planeeringu järgi rajatakse seisukai 16 paadile ja teeninduskai kolmele silduvale paadile. Sadamas valmis 2019 aasta uus põhjapoolne muul.
Supelrand
Karepal on avalik supluskoht, mille valdajaks on Tallinna Huvikeskuse Kullo noortelaager.
Rahvamaja
2003. aastal taastati talgute korras Karepa rahvamaja, mida haldab samal aastal moodustatud Karepa Selts.
2010. aastast kaunistab Karepa rahvamaja tekstiilidisainer Elna Kaasiku loodud gobelään lavapannoo "Kodurand".
Karepa Kalame talumuuseum
pisi|Kalame talu elumaja Karepal asub Kalame talumuuseum, mis on Sihtasutuse Virumaa Muuseumid filiaal. Muuseum tutvustab Selja mõisa kalamehe elupaika. Talu hooned – tüüpiline põhjaranniku rehielamu, ait ja silmuköök – on ehitismälestistena kantud kultuurimälestiste riiklikku registrisse.
Karepa ravimtaimeaed
Karepa ravimtaimeaed toodab ja müüb ravimtaimedest taimeteid ja salve ning korraldab koolitusi ja õppepäevi ravimtaimedega ravimisest.
Haridus ja tervishoid
Karepal puuduvad haridus- ja tervishoiuasutused. Karepa külas elavate 1.–9. klassi laste elukohajärgseks põhikooliks on Kunda Ühisgümnaasium. Karepa-Toolse piirkonna elanikke teenindavad Kunda perearstid.
Külaliikumine
2003. aastal moodustati MTÜ Karepa Selts endise Karepa raamatukogu sõprade seltsi õigusjärglasena. Samal aastal taastas Karepa Selts Karepa rahvamaja ning on sellest ajast rahvamaja omanik ja haldaja.
Karepa Selts korraldab igal aastal Karepa kodukandipäevi.
Karepa külavanem on Jaan Känna.
Külas tegutsevad veel MTÜ Karepa Kalurite Selts ja MTÜ Karepa Kalasadam.
Karepaga seotud silmapaistvaid isikuid
Madipõllu talus sündis 1898 Villem Alttoa, hilisem kirjandusteaduse doktor, Tartu Riikliku Ülikooli väliskirjanduse professor ning Lääne-Euroopa kirjanduse ja klassikalise filoloogia kateedri juhataja. Ka Tartus töötamise ajal veetis ta suved Karepal. Ta on kirjutanud artikli vanade randlaste soome keele mõjuga "selja keelest" ehk Karepa rannamurdest ning käsikirjalised mälestused Rutja, Karepa ja Toolse minevikust. pisi|[[Nikolai Triik|Nikolai Triigi maal "Karepa rand" 1930ndatest]] pisi|[[Kaarel Liimandi "Rannamaastik" (Karepa maastik), 1936]] Kalame talus sündis 1910 Richard Sagrits, kes kujutas kodukoha ümbruse maastikku paljudel maastiku- ja meremaalidel. Pärast Sagritsa abikaasa surma pärandati Kalame talu Rakvere Muuseumile (nüüd Virumaa Muuseumid) ja seal tegutseb nüüd Kalame talumuuseum.
Karepal oli kunstnik Valli Lember-Bogatkina suvekodu. Lember-Bogatkina suvila – Villa Valli – asub Selja jõe kaldapealsel. Suvila on ehitatud 1960. aastatel arhitekt Allan Murdmaa projekti järgi ning esindab 20. sajandi modernismi.
Karepal sündis 1915 õpetaja ja kultuuritegelane Arno Kasemaa, kes õppis Karepa algkoolis. 1938 asutas ta Karepa noorte meeste ansambli ja oli selle dirigent. Hiljem (1947–1962) töötas ta Karepa rahvamaja juhatajana ja juhatas Karepa sega- ja naiskoori.
Karepal oli suvila graafikul ja maalikunstnikul Eduard Einmannil ning kirjanik Villem Grossil.
Karepa kunstis, kirjanduses, heliloomingus
Arno Kasemaa on kirjutanud romaani "Rannamännid" (1986), mis kujutab Käsmu ja Karepa rannarahva elu 1930. aastatel. Romaani peategelasteks on salapiiritusevedajatest rannapoisid.
Harri Kõrvits kirjutas 1961. aastal "Karepa valsi" sõnad ja meloodia. "Karepa valssi" on esitanud Ivo Linna ja ansambel Kukerpillid.
Aleksander Blumberg kirjutas 1964. aastal Karepa pioneerilaagri laulu, sõnade autor Siiri Kaasik.
GEO
Geo võib tähendada järgmist:
Unisoon
Unisoon (ladina sõnast unisonus – hilisladina keeles 'monotoonne', keskaja ladina keeles 'unisoonis') on mitme sama helikõrgusega heli üheaegsus.
Unisoonis võivad laulda mitu lauljat või mängida mitu muusikainstrumenti. Sellist praktikat nimetatakse ka ühehäälsuseks.
Keskajal enne mitmehäälsuse laialdasemat kasutuselevõttu lauldi liturgiatel üksnes unisoonis (gregoriaani koraali). Paljude rahvaste rahvalaulud on unisoonsed (ühehäälsed).
Juminda tuletorn
Juminda tuletorn on tuletorn Harju maakonnas Kuusalu vallas Juminda poolsaare põhjatipul.
Tuletorn ehitati 1937. aastal ja tänase kõrguse ja kuju sai 2006. aastal.
Kunst (kirjastus)
Kunst oli kirjastamisega tegelev Eesti ettevõte, mis loodi 1957. aastal ning mille põhitegevuseks oli kunstiraamatute väljaandmine. Samuti on kirjastus välja andnud kunstiromaane, memuaare ja elulooraamatuid. 2019. aasta seisuga on kirjastus Äriregistri andmetel pankrotis.
Ajalugu
Kirjastus Kunst oli asutatud 1957. aastal. Otsus moodustamiseks tehti 27.augustil 1958, algne nimi oli Eesti NSV Kunst, novembrist 1964 Kunst.Tollane Nõukogude võim lõi kirjastusi valdkondade kaupa ja Kunsti ülesanne oli anda välja raamatuid eesti kunstist. Algusaastatel olid trükisteks peamiselt albumid, monograafiad ja uurimused. Edaspidi teemadering laienes ning välja hakati andma teoseid Euroopa ja laia maailma kunstipärandi kohta. Aastaid oli Kunst ainus visuaalsete kunstidega tegelev kirjastus Eestis.
Eesti taasiseseisvumise järel muutus kirjastamise valdkond ja raamatuturg oluliselt ning endine riiklik kirjastus Kunst reorganiseeriti aktsiaseltsiks, mille aktsionärideks said kõik tol ajal kirjastuses töötanud inimesed. Omanikeringi moodustavad tänini praegused ja endised töötajad.
Kirjastus on avaldanud ka kultuuriajalugu ja -teooriat käsitlevaid raamatuid. "Andy Warholi filosoofia" ilmus oktoobris 2009. Autorite hulgas on olnud Georges Duby, Lucien Febvre, Emmanuel le Roy Ladurie, Susan Sontag, Jürgen Habermas, Jean Baudrillard ja Dominic Strinati.
Kirjastuse populaarsemaid sarju on läbi aegade olnud kuldsete kaantega "Kuningaraamat", milles avaldati kuulsate valitsejate elulugusid tuntud biograafide sulest.
Positiivne pinnavorm
Positiivne pinnavorm on pinnavorm, mis on ümbritsevast alast kõrgem.
Kunst (kirjastus)
Ajalugu
2009–2010 kuulus kirjastuse juhatusse Mart Helme, seejärel jätkas samas ametis 2016. aasta veebruarini Martin Helme. Kuni firma likvideerimiskoosolekuni oli suurim osanik Mart Helme eksabikaasa Sirje Helme.
Positiivne pinnavorm
Positiivsed pinnavormid on näiteks mäed, kõrgendikud.
Kunst (kirjastus)
Ajalugu
Kirjastust võis pidada suuresti Helmete pereettevõtteks lisaks eelmainitule ka selles mõttes, et seal avaldati Helmete tütre Triin van Doorslaeri (Triin Pappeli) tõlkeid saksa keelest ning tema toimetatud teoseid.
Kirjastuse pankrot
2019. aasta algul hoiatas Inforegister, et "soovitab hoiduda koostööst Kirjastus Kunst OÜ kui koostöövõimetu ettevõttega, kes ignoreerib oma kohustusi ja võlausaldaja püüdlusi kontakti saada". Peagi hakkas ajakirjanduses ilmuma teateid, et kirjastus on likvideerimisel. 17. mail 2019 kuulutatigi pankrott välja, kirjastusel oli siis rohkem kui 70 000 eurot võlgu.
Positiivne pinnavorm
Positiivne pinnavorm võib olla suurema negatiivse pinnavormi osa, näiteks keskkõrgendik komplekskraatris või vulkaanikoonus kaldeeras.
Indrilased
Indrilased (Indriidae) on sugukond strepsiriinsete primaatide alamseltsist. Nad elutsevad Madagaskaril ning on herbivoorid, toitudes eelkõige lehtedest, õitest ja puuviljadest.
Trevor Berbick
Trevor Berbick (1. august 1955 Port Antonio, Portlandi vald, Jamaica – 28. oktoober 2006 Port Antonio, Portlandi vald) oli Jamaica ja Kanada poksija.
Berbick osales raskekaalus (kuni 91 kg) 1976. aasta Montréali olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis hilisemale hõbemedalivõitjale Mircea Simonile (Rumeenia) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Berbick lahkus peale olümpiamänge Jamaicalt ja asus võistlema Kanada eest. Ta oli ka kahekordne Kanada meister.
Berbick poksis septembrist 1976 kuni maini 2000 elukutselisena. Ta pidas kokku 61 kohtumist, millest võitis 49 (neist 33 nokaudiga) ja kaotas 11 (neist 2 nokaudiga) kohtumist ning 1 kohtumine jäi viiki.
Berbick oli viimane Muhammad Ali vastu võidelnud poksija, võites legendaarse Ali 11. detsembril 1981. Aastal 1986 tuli ta lühikeseks ajaks World Boxing Councili ehk WBC raskekaalu maailmameistriks, alistades Pinklon Thomasi, kuid sama aasta 22. novembril kaotas ta Las Vegases toimunud tiitlimatšis 20-aastasele Mike Tysonile.
28. oktoobril 2006 mõrvati Berbick Jamaical Portlandi vallas. Kohaliku politsei teatel leiti tema surnukeha Norwichi kiriku sisehoovist.
Maximilian von Götzen-Itúrbide
Maximiliano Gustav Richard Albrecht Agustin von Götzen-Itúrbide (sündinud 2. märtsil 1944) on Mehhiko keiserliku perekonna pea alates novembrist 1949.
.hn
.hn on Hondurase Interneti tippdomeen. Domeen on kasutusel alates 1993. aastast.
GAM
GAM on
Olümpiarituaalid
Olümpiarituaalid on kaasaegsete olümpiamängudega kaasnevad rituaalid: olümpiatule süütamine ja olümpiastaadionile viimine, olümpialipu kasutamine, avatseremoonial toimuv olümpiatule süütamine staadioni juures, olümpiamängude avatuks kuulutamine riigipea poolt, olümpiatõotuse andmine, olümpiahümni esitamine, delegatsioonide rongkäik, lõputseremoonial toimuv olümpiamängude lõppenuks kuulutamine ja olümpiatule kustutamine.
.mq
.mq on Martinique Interneti tippdomeen. Domeen on kasutusel alates 1997. aastast.
Rein Otsason
pisi|Rein Otsason 1993. aastal Rein Otsason (24. mai 1931 Tartu – 30. oktoober 2004 Tallinn) oli Eesti majandusteadlane ja pankur, üks 1992. aasta rahareformi peamisi ettevalmistajaid.
Elulugu
Rein Otsason kasvas üles Lõuna-Eestis. Pärast keskkooli lõpetamist suundus ta õppima Tallinna Polütehnilisse Instituuti, mille lõpetas 1954 ökonomistina. Aastaid tegutses ta majandusteadlasena, avaldades uurimusi majandusharude ökonoomikast, rahvamajanduse plaanimisest ja efektiivsusest. 1984 kaitses Rein Otsason majandusteaduste doktori kraadi.
1988–1989 töötas ta Eesti NSV Riikliku Plaanikomitee esimehena, uurides paralleelselt rahanduse ja Eesti isemajandamisega seotud küsimusi.
Eesti Pank
Rein Otsasoni õlule langes Eesti Panga juhtimine aastatel, kui alles valmistati ette pangandust reguleerivaid õigusakte ja kavandati üleminekut Eesti kroonile. 15. märtsil 1990 kinnitati Eesti Panga põhikiri; 15. mail 1990 kinnitas Eesti Panga nõukogu kommertspankade asutamise korra. Novembriks 1990 lõpetasid Eesti valitsus ja Eesti Pank oma rahale ülemineku kontseptsioonide välja töötamise. Eesti Panga poolt juhtis seda tööd Rein Otsason isiklikult.
27. märtsil 1991 loodi seaduse alusel Rahareformi Komitee, mida asus juhtima peaminister Edgar Savisaar ja mille töös osales Eesti Panga presidendina ka Rein Otsason. Tema allkirjastas 10. mail 1991 lepingu firmaga Thomas De La Rue & Co Ltd. 5–500-krooniste kupüüride trükkimiseks.
Rein Otsasoni töö oli rahareformi õnnestumiseks elulise tähtsusega, kuid tema soov reform edasi lükata, et leida esmalt lahendused reformist tulenevatele sotsiaalsetele probleemidele, ei pälvinud valitsuse ja Rahareformi Komitee toetust. 23. septembril 1991 asendati ta Eesti Panga presidendi ametikohal Siim Kallasega, kelle juhtimisel viidi rahareform lõpule 20. juunil 1992. 1- ja 2-kroonised kupüürid, mis valmisid varem, kannavad veel Rein Otsasoni allkirja, sel ajal kui hiljem valminud 5–500-kroonistele kupüüridele andis presidendina allkirja juba Siim Kallas.
Nende vastutava rolli tõttu rahareformi ettevalmistamisel ja läbiviimisel nimetatakse nii Rein Otsasoni kui ka Siim Kallast "Eesti krooni isaks". Rahareformi ettevalmistamise eest autasustas Vabariigi President Rein Otsasoni 2003. aastal Riigivapi III klassi teenetemärgiga.
Eesti Krediidipank
Rein Otsason asus looma uut kommertspanka, mis sai nimeks Eesti Krediidipank ja alustas tegevust 15. märtsil 1992. Panga asutamisest kuni oma surmani oli Otsason Eesti Krediidipanga president, 1992–2000 ühtlasi panga juhatuse esimees ja 2000–2004 panga nõukogu esimees. Oma abikaasa Valentina Otsasoniga olid nad ka panga suuromanikud. Kasutades ulatuslikku suhete võrgustikku ja oma laialdasi rahandusalaseid teadmisi õnnestus Rein Otsasonil tagada Eesti Krediidipanga püsima jäämine kriisiaastatel 1997–1999, mil mitmed finantsasutused pankrotistusid.
1990. aastate lõpul alustas Rein Otsason koostööd Moskva linnavalitsusele kuuluva Moskva Pangaga, mille tulemusel omandas viimane 2003. aastal oma Läti tütarettevõtte Latvian Business Banki kaudu 18,695% Eesti Krediidipanga aktsiatest. Pärast Otsasoni surma sai Latvian Business Bank Krediidipanga suuromanikuks, omandades 2. augustil 2005 60 protsenti panga aktsiatest.
Eesti Krediidipank oli augustis 2005 sõlmitud tehinguni üks viimaseid kõiki traditsioonilisi pangateenuseid pakkuvaid finantsasutusi, mille enamusosalus kuulus Eesti omanikele.
Poliitiline tegevus
Rein Otsason oli erakonna Ühendus Vabariigi Eest – Res Publica liige ja osales 2003. aasta parlamendivalimistel. Ta valiti Riigikogusse, kuid loobus oma kohast, et jätkata tööd pangas.
Pärand
Rein Otsasoni 75. sünniaastapäeval 24. mail 2006 asutas Eesti Krediidipank sihtasutuse Rein Otsasoni Fond, mille eesmärgiks sai heategevus ning Eesti noorte õpingute ja teadustegevuse toetamine. Fond andis esimesed kolm stipendiumi välja aasta hiljem, 24. mail 2007.
Ühtlasi ilmus tema kohta 75. sünniaastapäevaks Juhan Aare koostatud mälestusraamat "Rein Otsasoni kolm elu" (Rakvere: VR Kirjastus, 2006. ISBN 978-9949-13-600-1).
Rising in the East
"Rising in the East" on Judas Priesti kontsert-DVD, mis salvestati Jaapanis, Tōkyō Budōkani kontserthallis ning ilmus 2005. aastal.
.so
.so on Somaalia Interneti tippdomeen. Domeen võeti kasutusele 1997. aastal, kuid oli pikka aega tegelikult mittetöötav. Domeeni haldas Pennsylvanias tegutsenud firma Monolith Innovations kuni 2009. aastani. Domeeni hakati uuesti reaalselt kasutama 2010. aastal. Veebisaite saab registreerida ka alamdomeenide .com.so, .net.so ja .org.so alla.
Ararat
Ararat (armeenia keeles Արարատ, türgi keeles Ağrı Dağı, kurdi keeles Agirî, pärsia keeles آرارات) on vulkaaniline massiiv Armeenia mägismaal tänapäeva Türgi territooriumil. Ararat asub Türgi kirdeosas 16 km kaugusel Iraani piirist ja 32 km kaugusel Armeenia piirist.
Ararati massiivil on kaks tippu, ühise jalamiga kaks vulkaanikoonust: Ararat ehk Suur-Ararat ja Väike-Ararat peatipust 13 km kagu pool.
Suur-Ararat (türgi keeles Büyük Ağrı dağı, armeenia keeles Մեծ Արարատ (Mets Ararat) ehk Մասիս (Masis)) on 5137 m kõrge (teistel andmetel 5165 m). 4250 m kõrgemal on ta kaetud igilumega ning temalt laskub umbes 30 liustikku. Väike-Ararat (türgi keeles Küçük Ağrı dağı, armeenia keeles Փոքր Արարատ (Phokhr Ararat) ehk Սիս (Sis)) on 3925 või 3896 m kõrge. Tippude vahel 2600 kõrgusel asuv sadul kannab nime Serdarbulak.
Ararat on uinunud vulkaan. Teadaolevalt ei ole ta pursanud, kuid 1840. aastal toimus piirkonnas tugev maavärin.
Piiblis jäi Noa laev pärast veeuputust Ararati mäele pidama.
Suur-Araratile tõusid esimestena 9. oktoobril (vkj. 27. septembril) 1829 pärastine Tartu ülikooli rektor Johann Jakob Friedrich Wilhelm Parrot ning tema viis kaaslast Hatšatur Abovjan, kaks Vene sõdurit Aleksei Zdorovenko ja Matvei Tšalpanov ja kaks armeenia külameest Hovhannes Aivazjan ja Murad Pogosjan. Parrot mõõtis elavhõbebaromeetriga mäe kõrguseks 5250 m. Ta kaevas mäetipus jäässe augu ja püstitas sinna puust risti. Tüki jääd võttis ta pudeliga kaasa, pidades selle sulavett pühaks. Ararat oli tollal teadaolevalt kõrgeim vallutatud mäetipp (inkade mäevallutused Andides polnud siis veel teada) ja vahel loetakse Ararati vallutamist alpinismi alguseks.
pisi|500px|tühi|Keskel Suur-Ararat ja vasakul Väike-Ararat (Landsat)
Olümpiaküla
pisi|Olümpiaküla Salt Lake City [[2002. aasta taliolümpiamängudeks, nüüd kasutusel üliõpilaste ühiselamutena]] Olümpiaküla on olümpiamängudel osalejatele mõeldud elamisala.
.ms
.ms on Montserrati Interneti tippdomeen. Domeen on kasutusel alates 1997. aastast.
Kairiai vald
Gruzdžiai vald (leedu keeles Kairių seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Šiauliai rajoonis.
695
695. aasta
Sajandid: 6. sajand - 7. sajand - 8. sajand
Kümnendid: 640. aastad 650. aastad 660. aastad 670. aastad 680. aastad - 690. aastad - 700. aastad 710. aastad 720. aastad 730. aastad 740. aastad
Aastad: 690 691 692 693 694 - 695 - 696 697 698 699 700
Kairiai vald
Valla pindala on 92 km². 2011. aasta seisuga elas vallas 3300 inimest. Valla keskuseks on Kairiai alev (2011. aasta seisuga 1822 elanikku). Vallamaja asub aadressil Plento g. 2. Vallavanem on Artūras Šulčius.
268
268. aasta
Sajandid: 2. sajand - 3. sajand - 4. sajand
Aastakümned: 210. aastad 220. aastad 230. aastad 240. aastad 250. aastad - 260. aastad - 270. aastad 280. aastad 290. aastad 300. aastad 310. aastad
Aastad: 263 264 265 266 267 - 268 - 269 270 271 272 273
267
267. aasta
Sajandid: 2. sajand - 3. sajand - 4. sajand
Aastad: 262 263 264 265 266 - 267 - 268 269 270 271 272
Čechy
Čechy (eesti keeles on kasutatud ka nime Tšehhia; tšehhi keeles Čechy [ˈtʃɛxɪ]) on Tšehhi Vabariigi läänepoolseim ajalooline piirkond, kaks kolmandikku riigi pindalast.
KNAB peab Tšehhia asemel õigeks ka nimekujusid Tšehhi ja Tšehhimaa, mis märgivad ka Tšehhi Vabariiki. Ajaloolises kontekstis võib eesti keeles kasutada ka nime Böömimaa (ladina Bohemia, saksa Böhmen).
Nimi
Nimi pärineb Vltava vasakkaldal elanud tšehhide hõimu nimest. Neid valitsenud vürstid (Přemysliidide dünastia; tšehhi keeles Přemyslovci) liitsid oma võimu alla ka ümberkaudsed slaavi hõimud.
Ladinakeelne nimi pärineb enne slaavlasi (viimasel neljal sajandil eKr) Čechys elanud keltide hõimu (boilased) nimest.
Čechy nimi on:
Graafikute loend
Siin on loetletud graafikuid – graafikat viljelnud kunstnikke.
Knud Rasmussen
Knud Johan Victor Rasmussen (7. juuni 1879 Ilulissat, Gröönimaa – 21. detsember 1933 Kopenhaagen) oli taani polaaruurija ja antropoloog.
Tema isa oli Taanist pärit misjonär ning ema inuiti-taani päritolu. Rasmussen veetis lapsepõlve Gröönimaal, kus õppis rääkima grööni keelt, pidama jahti ja sõitma koerarakendiga. Hiljem sai ta Taanis hariduse ning proovis teha karjääri näitleja ja ooperilauljana, kuid see ebaõnnestus.
Ta käis oma esimesel ekspeditsioonil inuittide kultuuri uurimas aastatel 1902–1904. 1908. aastal ta abiellus. 1912. ja 1933. aasta vahel käis ta seitsmel ekspeditsioonil, mis on tuntud kui Thule ekspeditsioonid.
Surm
Ta suri kopsupõletikku pärast toidumürgistushoogu, olles söönud kiviakki.
Paul Tergat
pisi|Paul Tergat Paul Kibii Tergat (sündinud 17. juunil 1969 Kabarnetis Barengos) on Keenia endine kergejõustiklane (distantsid 3000 meetrist maratonini). 1996. ja 2000. aasta olümpiamängude hõbemedalist, viiekordne maailmameister krossijooksus ja endine maratoni maailmarekordi omanik.
Olümpiamängudel
1996 hõbemedal 27.08,17 2000 hõbemedal 27.18,29