cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aleksander Mäe
Pärast sõda oli ta Tartu maakonna täitevkomitee aseesimees ja Harju maakonna täitevkomitee esimees. 19. aprillist 1946 kuni 15. juulini 1948 oli ta Eesti NSV põllutööminister. Seejärel oli ta Eesti NSV põllumajandusministri asetäitja, NSV Liidu Varumise Ministeeriumi volinik Eesti NSV-s ja ETKVL-i juhatuse aseesimees. Aastal 1959 jäi ta pensionile.
Aleksander Mäe suri 26. juunil 1967 ja ta maeti 28. juunil 1967 Metsakalmistule.
Mustasõstra tänav
pisi|Mustasõstra tänav pisi|Mustasõstra tänav Mustasõstra tänav on tänav Tallinnas Kristiine linnaosas Lilleküla asumis.
Mustasõstra tänav on Keemia tänavalt algav umbes 100 meetrit pikk umbtänav, mis sai nime 2014. aastal. Tänav oli varem Sõstra tänava lõpuosa.
Tänavalt on juurdepääs eramutele ja maa-alustele garaažidele.
Kratisitt
Kratisita all võidakse mõelda
Emmanuel Bove
Emmanuel Bove (kodanikunimega Emmanuel Bobovnikoff; 20. aprill 1898 Pariis – 13. juuli 1945 Pariis) oli prantsuse kirjanik.
Emmanuel Bove sündis Pariisis Venemaalt väljarännanud juudist isa ja Luksemburgist pärit ema pojana; isa oli klient hotellis, kus töötas ema. 1906. aastal hülgas isa pere ja asus kokku elama inglise maalikunstniku Emily Overwegiga. Emily Overweg spondeeris Emmanuel Bove'i õpinguid erakoolides École alsacienne'is ja lycée Calvinis Genfis, 1915. aastal saadeti ta internaatkooli Inglismaal, kust ta sai keskhariduse.
1916. aastal tuli ta Inglismaalt tagasi, tema isa oli tuberkuloosi surnud ja kasuema Emily Overweg rahalistesse raskustesse sattunud. Ta töötas kõikvõimalikes ameteis: kelnerina, nõudepesijana, vabrikutöölisena ja trammijuhina. Segastel aegadel kandis ta kuu aega ka vanglakaristust, kuna tal ei olnud püsivat töökohta ja ta nimi kõlas kahtlaselt. Aastal 1918 mobiliseeriti ta Esimesse maailmasõtta, kuid kuna mobiliseerimine toimus hilja, pääses ta lahingutegevusest.
Pärast sõja lõppu ta abiellus ja asus elama Austriasse, seal sündis esimene laps ja valmis esimese raamatu "Minu sõbrad" (Mes amis) käsikiri. Aastal 1922 naasis ta Pariisi, ta püüdis leida tööd ajakirjanikuna ja kirjutas Jean Vallois' pseudonüümi all rämpskirjandust. Aastal 1923 saatis ta ajalehele Le Matin ühe novelli, mida toimetaja Colette soovis avaldada. Ta andis toimetajale lugeda ka romaani "Minu sõbrad", romaan ilmus aastal 1924 ja sellest sai alguse tema tähelend tõsiseltvõetava kirjanikuna.
Eesti keeles on Emmanuel Bove'ilt ilmunud aastal 2015 Loomingu Raamatukogus ilmunud romaan "Minu sõbrad", mille on tõlkinud Indrek Koff.
Mórahalom
Mórahalom on linn Ungaris Csongrád-Csanádi komitaadis, Mórahalomi kreisi halduskeskus. Mórahalom asub Serbia piirist ligi 6 km kaugusel, komitaadikeskusest Szegedist umbes 21 km läänes.
Mórahalomit on ürikutes esmamainitud 1729. astal. Alevi staatus anti Mórahalomile 1970. aastal. Linnaõigused sai Mórahalom 1989. aastal.
Herne tänav (Tallinn)
pisi|Vaade Herne tänavale [[Vana-Lõuna tänava poolt, ees paistavad Herne ja Veerenni tänava ristmiku foorid (aprill 2010)]] pisi|Vaade Herne tänavale [[Magasini tänava ristmikult. Vasakul hoone Herne 20 ja paremal uusehitis Herne 23 (august 2011)]]
Herne tänav saab alguse Vana-Lõuna tänavalt. Suundudes ida poole, ristub Herne tänav Veerenni ja Magasini tänavaga, seejärel võtab Herne tänav suuna kirdesse.
Kui liikuda Vana-Lõuna tänavast mööda Herne tänavat Veerenni tänava poole, jääb paremat kätt endine Baltika tehase ala, kus tänapäeval on Moetänav.
Veerenni ja Magasini tänava ristmike vahel algab Herne tänavalt Õpetajate tänav, mis suundub lõuna poole.
Tiigiveski pargi juures võtab Herne tänav taas suuna ida poole ning pärast Kalevi spordihalli ja Kalevi kergejõustikuhalli vahelt kulgemist lõpeb Staadioni tänaval.
Herne tänava pikkus on umbes 890 meetrit. Peale Tiigiveski pargi on Herne tänava lähedal veel Siselinna kalmistu ja Poolamägi.
Hoonestus
Herne 24 asub elamugrupp (Herne 24a, 24b, 24c,24d hooned), mille projekteeris Herbert Johanson 1924. aastal Tiigi tänavale Tallinna linna keskhaigla ametnike jaoks. Herne tänava kõrgemal künkal paiknev elamugrupp koosneb kolmest ümber õue ehitatud kahekorruselisest elamust ja nende taha asümmeetriliselt paigutatud ühekorruselisest majast. Kõrge kelpkatusega majadel on esimene korrus kivist, teine aga puust, mis lisab vaheldusrikkust. Korteris on kaks tuba, köök ja klosett. Suurema eraldatuse ja parema kodutunde loomiseks on esimese korruse korteritel kummalgi omaette sissepääs õue poolt ja teise korruse korteritest väljub ühine trepp hoone vastasküljele. Hooned ehitati Tallinna linna tellimusel koostatud esimeste tüüpsektsioonide alusel.
Ajalugu
Tänava nimi Erne võeti kasutusele 1908. aastal. Saksa keeles nimetati tänavat Erbsenstraße, vene keeles Гороховая ул. Herne on tänavanimena kasutusel 1938. aastast. .
Kodusõja kangelaste mälestusmärk
Kodusõja kangelaste mälestusmärk või kommunaaride monument on Tartu Keskpargis asunud Eesti Töörahva Kommuunile ja Eesti punastele küttidele pühendatud mälestusmärk.
Hallikas parthein
Hallikas parthein (Glyceria declinata) on kõrreliste sugukonda kuuluv taimeliik.
Kodusõja kangelaste mälestusmärk
Mälestusmärk püstitati 1978. aastal, see paiknes Keskpargi Poe tänava poolses otsas Vabaduse puiestee poolses servas seal paiknenud tribüüni taga, selle autorid olid Endel Taniloo ja Stanislav Netšvolodov.
Hallikas parthein
Taim kasvab ka Eestis.
Kodusõja kangelaste mälestusmärk
Mälestusmärk eemaldati volikogu otsusega 1990. aastal.
Maisijahu
pisi|Maisijahu pisi|Maffin maisijahust Maisijahu on maisi jahvatamisel saadud toiduaine, mida kasutatakse pagaritoodete tegemiseks, pudru valmistamiseks jne.
Riho Laanemäe
Riho Laanemäe (hiljem Riho-Mart Marjak; 21. aprill 1963 – 25. märts 2005) oli Eesti ajakirjanik ja diplomaat.
Laanemäe õppis Tartu Ülikoolis eesti filoloogiat, seejärel slaavi filoloogiat.
Ta töötas ajakirjanikuna Raadios Vaba Euroopa, samuti toimetajana ning tõlkijana Euroopa Komisjoni Tallinna tõlkeosakonnas. Diplomaadina rajas charge d'affaire Laanemäe Eesti saatkonnad Varssavis ja Prahas.
Marie Vetsera
Marie Alexandrine Freiin von Vetsera (19. märts 1871 Viin – 30. jaanuar 1889 Mayerling) oli Austria-Ungari uusaadelkonna liige, kes oli ühtlasi üks kroonprintsi Rudolfi armukestest. Paruness ja Rudolf leiti 1889. aasta jaanuaris Mayerlingi jahimajast surnuna, ilmselt oli kroonprints mõrvanud noore naise ja siis sooritanud enesetapu.
Brasiilia suurimate linnade loend
Siin on loetletud elanike arvu järgi Brasiilia suurimad linnad, kus elanike arv on vähemalt 100 000.
2018. aasta seisuga oli Brasiilias 317 linna, kus elas üle 100 000 inimese. 2010. aasta rahvaloenduse kohaselt oli neid linnu 268.
Peaaegu kõikide osariikide pealinnad on ka osariigi suurimad linnad. Ainsad erandid on Santa Catarina osariigi pealinn Florianópolis, mis on osariigi suuruselt teine linn, ja Espírito Santo osariigi pealinn Vitória, mis on osariigi suuruselt neljas linn.
Loend
Paksus kirjas on märgitud osariikide pealinnad.
618 eKr
Aasta 618 enne Kristuse sündi ehk meie ajaarvamist. Vana-Roomas oli see CXXXVI (136.) aasta ab urbe condita.
Kaerajahu
pisi|Kaerajahust toodetud nudlid Kaerajahu on kaera jahvatamisel saadud toiduaine. Kuna see jahu ei sobi hästi küpsetamiseks, siis kasutatakse seda lisandina pagaritoodete (nt kaeraküpsuse) tootmisel.
Kadjaste-Lõuna
Kadjaste-Lõuna oli küla Pärnumaal. Küla jääb tänapäeval Kadjaste küla alale. 1977 liideti Kadjaste-Lõuna ja Kadjaste-Põhja küla taas üheks, Kadjaste külaks (jagamine oli toimunud 1920.–1930. aastatel).
Žiežmariai maavald
Žiežmariai maavald (leedu keeles Žiežmarių apylinkės seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Kaišiadoryse rajooni territooriumil.
Jonathan Huberdeau
pisi|Jonathan Huberdeau (2012) Jonathan Huberdeau (sündinud 4. juunil 1993 Saint-Jérôme'is, Québeci provintsis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis Calgary Flames ründajana vasakäärel.
Hall kevadik
Hall kevadik (Draba incana) on ristõieliste sugukonda kuuluv taimeliik.
Jonathan Huberdeau
Aastatel 2009–2012 mängis ta Quebec Major Junior Hockey League'i klubis Saint John Sea Dogs.
Žiežmariai maavald
Valla pindala on 140 km². 2011. aasta seisuga elas seal 3472 inimest. Valla keskus on Žiežmariai linn, mis aga valla koosseisu ei kuulu. Vallamaja asub aadressil Žaslių g. 62, vallavanem on Albinas Kmeliauskas.
Aastal 2002 liideti Žieižmariai maavallaga osa Kietaviškėse vallast.
Jonathan Huberdeau
2022. aasta juulis kaubeldi Calgary Flamesi, misjärel sõlmis ta klubiga kaheksa-aastase lepingu.
Žiežmariai maavald
pisi|Vallamaja pisi|Dainiai kalmistu pisi|Kairiškės pisi|Kaukinė pisi|Kiemeliai pisi|Pakertai pisi|Strėvininkai mõisa häärber pisi|Stoniava
Jonathan Huberdeau
Huberdeau kuulus Kanada jäähokikoondisse 2014. aasta maailmameistrivõistlustel.
Kóza Móstra
pisi|Kóza Móstra (2017) Kóza Móstra on Kreeka ansambel, mis alustas tegevust 2011. aastal.
2013. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Malmös esindas ansambel koos laulja Agathonas Iakovidisga Kreekat lauluga "Alcohol Is Free". Laul saavutas finaalkontserdil 152 punktiga kuuenda koha.
Kyzikos
Kyzikos (ladina Cyzicus) oli Vana-Kreeka linn Propontise (Marmara mere) lõunarannikul Müüsia maakonnas. Ta paiknes alles 1. sajandil pKr maismaa osaks saanud Arktonnesosel (Kapıdağ).
Ajalugu
Linna rajas tõenäoliselt üsna 7. sajandi alguses eKr Mileetos. Kyzikos jagas oma emalinna ja teiste Väike-Aasia kreeka linnade saatust. Umbes 364 eKr vabastas ateenlane Timotheos Kyzikose pärslaste piiramisest. Sellest ajast alates oli see hästi kindlustatud ja rikas linn sõltumatu, kui mitte arvestada lühemaajalist Süüria ülemvõimu 3. sajandil eKr. Tänuks vapra vastupanu eest Pontose Mithridatesele (74/73 eKr) sai Kyzikos Roomalt kõik vaba linna õigused. Aastal 20 eKr võttis keiser Augustus need ajutiselt ära ning 40. aastal pKr tegi Tiberius seda lõplikult. Siiski jäi Kyzikos õitsvaks kaubalinnaks kuni laastava maavärinani keiser Justinianus I ajal 543.
Kadjaste-Põhja
Kadjaste-Põhja oli küla Pärnumaal. Küla jääb tänapäeval Kadjaste küla alale. 1977 liideti Kadjaste-Põhja ja Kadjaste-Lõuna küla taas üheks, Kadjaste külaks (jagamine oli toimunud 1920.–1930. aastatel).
Mokhtar Belmokhtar
Mokhtar Belmokhtar (araabia keeles مختار بلمختا; tuntud ka kui Ühesilmne, Nelson, Püüdmatu; sündinud 1. juunil 1972) on Alžeeria terrorist, salakaubitseja, relvaärimees, rühmituse al-Mourabitoun juht, endine grupeeringu al-Qaeda islamistlikus Magribis (AQIM) sõjaline juht. Ta on kaks korda Alžeeria kohtutes in absentia surma mõistetud: 2007. aastal terrorismi ja 2008. aastal mõrva eest. 2004. aastal mõisteti talle tagaselja terrorismi eest eluaegne vanglakaristus.
Belmokhtar sündis Alžeerias. 1991. aastal läks ta Afganistani, et seal pärast Nõukogude Liidu vägede lahkumist nõukogudemeelse valitsuse vastu sõdida. Afganistanis kaotas ta lõhkeainega valesti ümber käies silma. Hiljem naasis ta kodumaale, et Alžeeria Relvastatud Islamigrupi (GIA) ridades kodusõjas võidelda. Malisse jõudes tõusis ta AQIM-i juhiks.
Detsembris 2012 teatas Belmokhtar, et lahkub AQIM-st ja asutab organisatsiooni al-Mulathameeni brigaad (maskides brigaad), mida tuntakse ka kui al-Mua'qi'oon Biddam (need, kes kirjutavad alla verega). Jaanuaris 2013 võttis tema rühmitus Alžeeria gaasitöötlustehases üle 800 inimese pantvangi. Välismaalastest vangidest hukati 39, alžeerlastest 1. Valitsusvägedel õnnestus pantvangid lõpuks vabastada, tulevahetuses sai surma 29 terroristi. Detsembris 2013 lisas Ameerika Ühendriikide välisministeerium al-Mulathameeni brigaadi terrorirühmituste nimekirja.
2. märtsil 2013 teatasid Tšaadi riigitelevisioon ja sõjavägi, et Belmokhtar hukkus Malis toimunud sõjaväeoperatsiooni käigus. Kaks kuud hiljem selgus, et need teated ei pidanud paika, kuna Belmokhtar võttis vastutuse kahe enesetapupommitamise eest – üks oli suunatud Prantsusmaa uraanikaevanduse vastu Arlitis Nigeris ning teine 240 km eemal asuva Agadezi sõjaväebaasi vastu.
14. juunil 2015 teatas Liibüa valitsus, et Belmokhtar hukkus Liibüas toimunud USA õhulöögis. Ameerika Ühendriikide ametnikud kinnitasid, et õhulöögi sihtmärk oli Belmokhtar, kuid ei saanud tema surma kinnitada. Novembris 2016 korraldasid Belmokhtari surmamiseks õhulöögi Prantsusmaa relvajõud, tugineti USA vihjetele. Ka sel korral ei osanud ametnikud Belmokhtari hukkumist kinnitada.
Eda Tammelo
Eda Tammelo (neiupõlvenimega Eda Karp; 23. aprill 1947 – 16. oktoober 2012) oli eesti inglise filoloog, tõlkija ja Tartu Ülikooli inglise keele lektor.
619 eKr
Aasta 619 enne Kristuse sündi ehk meie ajaarvamist. Vana-Roomas oli see CXXXV (135.) aasta ab urbe condita.
Eda Tammelo
Tammelo lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli (TRÜ) romaani-germaani filoloogia osakonna 1970. aastal ning kaitses Suurbritannias magistritöö inglise keele võõrkeelena õpetamise alal 1998. aastal.
1971. aastast töötas ta TRÜ võõrkeelte kateedris, hiljem TRÜ keelekeskuses. Tema peamised uurimisvaldkonnad olid inglise keele kui võõrkeele õpetamise metoodika, autonoomse ja selveõppe võimalused traditsioonilistel kursustel ning kultuuridevaheline kommunikatsioon.
Eda Tammelo oli abielus füüsik Risto Tammeloga. Nende lapsed on Eva Tammelo (sündinud 1978, pärast abiellumist Eva Kiisler) ja Runo Tammelo (sündinud 1981).
Nikolai Krutšina
1953. aastal lõpetas ta Aasovi-Musta Mere Põllumajandusinstituudi. Aastatel 1952–1959 oli ta komsomolitööl Rostovi oblastis ja mõnel pool mujal. 1959–1962 oli ta Komsomoli Keskkomitee Maanoorte osakonna juhataja. 1962–1963 töötas Krutšina Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei Keskkomitee põllumajandusosakonna instruktorina. Aastatel 1963–1965 oli ta Kasahhi NSV-s Tselinogradi oblasti partei oblastikomitee sekretär ja 1965–1978 esimene sekretär.
Aastatel 1978–1983 oli Nikolai Krutšina NLKP Keskkomitee põllumajandusosakonna juhataja esimene asetäitja. Alates 1983. aastast töötas ta NLKP Keskkomitee asjadevalitsejana. Väidetavalt oli ta seotud suurte valuutasummade ülekandmisega välismaistele kommunistlikele parteidele.
Pärast augustiputši ebaõnnestumist sooritas Krutšina 26. augustil 1991 enesetapu, viskudes alla oma korteri rõdult.
Kambja Vabadussõja mälestussammas
pisi|Kambja Vabadussõja ausammas (2014) Kambja Vabadussõja ausammas on ausammas Kambja alevikus.
Vabadussõja ausammas avati Kambja alevikus 27. oktoobril 1929. a. Pronkskuju valmis kunstnik Aleksander Elleri kavandi järele AS Teguri vabrikus Tartus. Samba alus valmistati meister Jürgensoni juhatusel kividest, mida langenute perekonnad ja Kambja ümbruse elanikud kodu põldudelt ning niitudelt kokku tõid. Raha samba valmistamiseks saadi korjandustest ja valdade toetusena.
Rahvajutu järgi oli kuju prototüübiks Villemi talu peremees ja Riigikogu liige Jüri Ottas.
1940 võeti kuju aluselt maha, 1942 pandi oma kohale tagasi, 1948 lõhuti kuju koos alusega ja 28. juunil 1989 avati ausammas taastatud kujul.
Mati Brauer
Mati Brauer (24. september 1945 Tallinn – 16. detsember 2015 Tallinn ) oli eesti helirežissöör.
Kaapre
Kaapre oli küla Pärnumaal, ajalooliselt Pootsi mõisa alal. Küla jääb tänapäeval Lao küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Tõstamaa kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Lao külaga.
1888 on esimest korda mainitud nime Kapri, seejärel umbes 1900 Мурро. Küla staatuses alates 1922.
Retno Marsudi
Retno Lestari Priansari Marsudi (neiupõlvenimi Retno Lestari Priansari; sündinud 27. novembril 1962 Semarangis) on Indoneesia diplomaat ja poliitik.
620 eKr
Aasta 620 enne Kristuse sündi ehk meie ajaarvamist. Vana-Roomas oli see CXXXIV (134.) aasta ab urbe condita.
Retno Marsudi
1985. aastal lõpetas ta Yogyakartas Gadjah Mada Ülikooli rahvusvaheliste suhete erialal. Alates 1986. aastast töötas ta Indoneesia Välisministeeriumis. 1990–1994 töötas ta Indoneesia saatkonnas Canberras ja 1997–2001 Haagis. 2001–2003 oli ta Indoneesia Välisministeeriumi Ameerika ja Euroopa osakonna juhataja. 2003–2005 oli ta samas Lääne-Euroopa osakonna juhataja. 2005–2008 oli ta Indoneesia saadik Norras ja Islandil. 2008–2012 oli ta välisministeeriumi Ameerika ja Euroopa osakonna juhataja. 2012–2014 oli ta Indoneesia saadik Hollandis.
Stasiūnai
pisi|left|Vana koolimaja on muudetud raamatukoguks Stasiūnai on küla Leedus Kaišiadoryse rajoonis Žiežmariai maavallas.
Retno Marsudi
Alates 27. oktoobrist 2014 on Retno Marsudi Indoneesia välisminister. Ta on esimene naissoost Indoneesia välisminister.
Stasiūnai
Küla tekkis aastal 1922 maareformi käigus, mil 250 hektarit Vladikiškėse mõisa maad jagati väikemaaomanikele ja maatameestele; neile maadele ehitatud majadest küla kujuneski. Aastail 1971–1990 liideti Stasiūnaiga ka naabruses asuv Kiemeliai küla.
Tammistu mõis
pisi|Tammistu mõisa peahoone Tammistu mõis oli rüütlimõis Tartu-Maarja kihelkonnas Tartumaal. Nüüdisajal jääb mõis Tartu maakonda Tartu valda Tammistu küla territooriumile.
Mõis rajati 18. sajandi algul Kavastu mõisast eraldatud alast.
Mõisa hilisklassitsistlik peahoone on ehitatud 1850. aastatel, kui mõisa omanikuks oli Paul von Krüdener.
2015. aasta augustis avas Eesti Agrenska Fond Tammistu mõisas Tammistu perekeskuse erivajadustega noortele ja nende peredele.
Kaessoo
Kaessoo oli küla Pärnumaal. Küla jääb tänapäeval Piistaoja küla alale. Küla kaotati 1977, mil see liideti Piistaoja külaga.
Küla staatuses alates 1970.
Energia avastuskeskus
Energia avastuskeskus (aastani 2009 ka Energiakeskus; juriidilise nimega Tallinna Tehnika- ja Teaduskeskus) on aastal 1999 Tallinnas asutatud tehnika- ja teaduskeskus; õiguslikult sihtasutus.
Energia avastuskeskus tegutseb Tallinna elektrijaama masinahoones aadressil Põhja puiestee 29. Keskuse eelkäija selles hoones oli Energeetikamuuseum, mis avati 17. detsembril 1993 ja tegutses 5 aastat.
Keskuse rajamiseks asutasid Eesti Energia AS, Tallinna linn, Tallinna Tehnikaülikool ja AS Tallinna Soojus 1999. aastal SA Tallinna Tehnika- ja Teaduskeskuse. 2009. aastal muudeti nimi Energia avastuskeskuseks. Keskuse renoveerimise projekt algas 2012. aastal, seda toetas EAS. Uuenenud Energia avastuskeskus avati külastajatele 13. juunil 2014.
Sihtasutuse juhtorganid on juhatus ja nõukogu. Energia avastuskeskuse juhataja on Martin Sõmer. Nõukogus on seitse liiget.
Energia avastuskeskus on ühtlasi Põhjamaade Teaduskeskuste Ühingu NSCF ja Euroopa Teaduskeskuste ja -muuseumide võrgustiku ECSITE liige.
Ekspositsioon
Teaduskeskuse eesmärk on innustada lapsi loodus- ja reaalteaduste õppimisel. Selleks on keskuses rohkem kui sada eksponaati, mis võimaldavad füüsikanähtusi turvaliselt ise uurida ja katsetada. Energia avastuskeskuses saavad külastajad ise neid ümbritsevat keskkonda avastada. Peale selle on koolidel võimalus teha loodus- ja reaalainete õpet vaheldusrikkamaks – avastuskeskuse programmis on palju õpitube, mis aitavad klassiruumis õpitut täiendada ja kinnistada. Vana elektrijaama masinamaja keskkond aitab kaasa elektri toimimise ja selle tootmise selgitamiseks.
Koostöös OÜ KAOS Arhitektidega valmis lisaks hoone renoveerimise projektile ka täielikult uue disainiga näituste projekt. Külastajatele on avatud:
Peep Ehasalu
pisi|Peep Ehasalu esinemas [[HeadReadi proosavõistulugemisel Tallinna kirjanike maja musta laega saalis Foto: Ave Maria Mõistlik, 28. mai 2015 ]] Peep Ehasalu (pseudonüüm Pärtel Ekman; sündinud 29. oktoobril 1966 ) on eesti kirjanik ja toimetaja, Eesti Kirjanike Liidu liige.
Ta on avaldanud kolm ajaviiteromaani: "Murtud truudus" (2000, saksa keeles "Tallinner Trio" 2004), "Unikiri" (2002) ja "Hullu munga päevik" (2014) ning koos poja Pärtel Ehasaluga lasteraamatud "Väikeste rüütlite õhtujutt" (2006), "Kõik kanged mehed" (2008) ja "Ajahädaliste jõulud" (2012). Lasteraamatud "Printsid poisid" (2013), "Hambad ja haldjad" (2017) ja novellikogu "Aeg on selline" (2013) Kogumike "Did you know that there are over 100 exciting, quirky, unique and important reasons to visit Estonia" ja "Polkuja ja mansikkapaikkoja. Tallinna suomalaisten suosittelemana" koostaja ja kaasautor (koos Jussi-Pekka Aukiaga). EÕM 50 juubelikogumiku "Hiline vastus lapsevanemale õpilasmaleva asjus" (2016) autor. "Kubija kaudu Võrumaale" (2018) koostaja ja kaasautor (koos Margit Kilumetsaga). 2019 romaan "Roomaja. Romaan armastusest."
Mitmed Ehasalu raamatud on Andres Varustini illustreeritud.
Töötanud Viru hotellis kommunikatsioonijuhina.
Novembrist 2018 on ta Eesti Noorsooteatri kommunikatsioonijuht.
UEFA Meistrite Liiga 2017–2018
UEFA Meistrite Liiga 2017–18 hooaeg oli Euroopa parimate klubimeeskonnade vaheliste võistluste 26. hooaeg (UEFA Meistrite Liiga eelkäija, Euroopa karika 63. hooaeg).
UEFA Meistrite Liiga hooaja 2017–2018 finaal toimus Kiievi olümpiastaadionil. 13. korda ja kolmandat korda järjest tuli Euroopa klubide meistriks Madridi Real.
Kaheksandikfinaalid
Juventus võitis väravatevahega 4:3.
Alain Blanchard
Ta kaitses Rouenit, kui Inglise kuningas Henry V seda 1418–1419 piiras. Tema komme sõjavange linna müüridele puua tekitas piirajates viha. Kui linn jaanuaris 1419 alla andis, käskis Henry üles puua kolm linna ülikut, kellest üks oli Blanchard.
UEFA Meistrite Liiga 2017–2018
Kaheksandikfinaalid
Manchester City võitis väravatevahega 5:2.
Liverpool võitis väravatevahega 5:0.
Sevilla võitis väravatevahega 2:1.
Madridi Real võitis väravatevahega 5:2.
''Väravatevahe 2:2. Roma pääses edasi tänu võõrsil löödud väravale.''
Barcelona võitis väravatevahega 4:1.
Müncheni Bayern võitis väravatevahega 8:1.
Veerandfinaalid
Müncheni Bayern võitis väravatevahega 2:1.
Madridi Real võitis väravatevahega 4:3.
Nīca piirkond
Nīca piirkond (läti Nīcas novads) oli 1. järgu haldusüksus Lätis Kuramaal.
UEFA Meistrite Liiga 2017–2018
Veerandfinaalid
Liverpool võitis väravatevahega 5:1.
Nīca piirkond
Läti rahvastikuregistri andmetel oli 1. jaanuaril 2012 Nīca piirkonna elanikest lätlasi 92,89%, venelasi 3,63%, leedulasi 1,37% ja teistest rahvustest inimesi.
Piirkond loodi 2009. aastal Nīca ja Otaņķi vallast. 2021. aastal liideti Nīca piirkond Lõuna-Kuramaa piirkonnaga.
UEFA Meistrite Liiga 2017–2018
Poolfinaalid
Madridi Real võitis väravatevahega 4:3.
Liverpool võitis väravatevahega 7:6.
Mõisamaa mõis
Mõisamaa mõis (saksa keeles Moisama) oli rüütlimõis Läänemaal Märjamaa kihelkonnas. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Rapla maakonda Märjamaa valla territooriumile.
Tõnu Tamm (füüsik)
Tõnu Tamm (25. märts 1946 – 4. aprill 2015) oli eesti füüsik.
Mõisamaa mõis
Ajalugu
Mõisamaa mõis eraldati Vaimõisa mõisast Põhjasõja järel. Selle omandas Jacob Flemmingi pärijatel ooberst Adolf Friedrich von Rosenthal, kes mõisa omakorda assessor Karl Friedrich von Huenele edasi müüs. Viimane tegi 1733. aastal vahetust Karl Gustav von Lilienfeldtiga (suri 1738), loovutades oma Mõisamaa ja Tolli mõisa Adila mõisa vastu Hageri kihelkonnas. Karl Gustavi von Lilienfeldti poeg ja pärija Jakob Heinrich von Lilienfelt müüs 1756. aastal Mõisamaa mõisa 10 000 hõberubla eest kapten Magnus Johann von Fockile.
Tõnu Tamm (füüsik)
Ta töötas TA füüsika instituudis. Ta sai teaduste kandidaadi kraadi aastal 1973.
Mõisamaa mõis
Ajalugu
1768. aastal müüs Magnus Johann von Fock Mõisamaa 14 000 hõberubla eest kapten Justus Friedrich von Stackelbergile (1737–1800). Justus Friedrichi surma järel jääb osa mõisast tema lese Katharina Elisabethi (sündinud Mohrenschildt; 1750–1824) valdusse kuni viimase surmani, osa aga läks ülejäänud pärijatele. 1825. aastal kinnitatakse mõis nende poja Peter Alexander Gottfried von Stackelbergi (1784–1851) omandisse. Mõisa väärtuseks on 40 000 rubla.
Tõnu Tamm (füüsik)
Pere
Tema isa oli Nõukogude sõjaväelane ja marksismi õppejõud, Tallinna Polütehnilise Instituudi prorektor ja professor Boris Tamm.
Mõisamaa mõis
Ajalugu
1849. aastal pantis Peter von Stackelberg Mõisamaa mõisa kolmeks aastaks Eduard von Wendrichile (suri 1892). Panti pikendati Peter von Stackelbergi pärijate poolt 1855. aastal. 1858. aastal müüsid Stackelbergi pärijad mõisa hinnaga 41 000 hõberubla Wendrichile päriseks. Wendrichi surma järel läheb mõis tema abikaasa Emiliele (sündinud Oesterreich).
1894. aastal ostis Tallinna kodanik Paul Schmeling 76 690 rublaga Emilie Wendrichi käest Vaimõisa mõisa.
1902. aastal omandas mõisa 93 000 rublaga Eduard von Lueder.
Mõisakompleks
Osaliselt kahekorruseline härrastemaja ehitati pärast 1905. aasta põletamist, ehitamisel kasutati ära varasema kiviehitise varemeid. Endises peahoones asub tänapäeval hooldekodu.
Säilinud on ka hulk kõrvalhooneid, mis on paljuski ümber ehitatud.
Kalvarija vald
Kalvarija vald (leedu keeles Kalvarijos seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Kalvarija omavalitsuse territooriumil. Vald moodustati aastal 2000.
pisi|Kamšai pisi|Brukai pisi|Kalvarija gümnaasium pisi|Kamšai kalmistu pisi|Nemunaičiai põhikool pisi|Brukai paisjärv pisi|Kalvarija raudteejaam pisi|Endine Kesteniai koolimaja pisi|Orija järv pisi|Raudeniškiai pisi|Kalvarija park
Linda Rosin
Linda Rosin (20. november 1904 Lesnoi, Venemaa – 26. juuli 1981 Tallinn) oli eesti kujur.
Elukäik
Linda Rosin sündis puusepa perekonnas ning õppis aastatel 1915–1918 Petrogradi algkoolis, 1918–1920 Tartu kommertskoolis ja seejärel Tallinna Kunsttööstuskoolis. Ta lõpetas Riigi Kunsttööstuskooli 1927. aastal naiskäsitöö ajal, õppis 1928–1929 veel raamatuköitmist ja nahatööd ning omandas joonistus- ja käsitööõpetaja kutse.
Zvíkovi loss
Zvíkovi loss (tšehhi keeles Hrad Zvíkov, saksa keeles Klingenberg, ladina keeles Zuecov) on 13. sajandist pärinev kindlus ja endine kuningaloss Vltava ja Otava liitumiskohal, umbes 15 kilomeetrit Písekist põhja pool Lõuna-Tšehhi maakonnas. Lossi lähistel asub Zvíkovské Podhradí küla. Loss on keskaegse ilmaliku arhitektuuri näitena ehitismälestis, üks olulisemaid varagooti kindlusi Tšehhis.
Linda Rosin
Elukäik
Töötas aastatel 1930–1939 Rotterdamis ja Amsterdamis kompvekivabrikus joonistajana. Õppis 1942–1944 Tallinna Rakenduskunsti Koolis rakendusskulptuuri ja 1945–1948 Tallinna Riiklikus Tarbekunsti Instituudis; jäi pärast skulptuuriala lõpetamist samasse tööle (1950. aastast skulptuuriõppejõud). Oli 1960. aastast Tallinnas vabakunstnik.
Zvíkovi loss
Tšehhi ajaloolane ja kindlusarhitektuuri uurija August Sedláček (1843–1926) on Zvíkovi lossi nimetanud Tšehhimaa kindluste kuningaks.
Ajaloost
Kindlus ehitati 13. sajandi esimesel poolel, tõenäoliselt Böömimaa kuninga Otakar I Přemysli või Václav I käsul, kuid täpset aega ei teata. Esimene mainimine kirjalikes allikates pärineb 1234. aastast, kus on öeldud, et linnus kuulub Tšehhi kuningatele ja selle linnusekrahv on Konrad Janovice isandate hulgast. Järgmine valitseja Otakar II Přemysl jätkas ehitustöid kindluses, ta nimetas 1250. aastal linnusekrahviks oma õukondlase Hirzo, kelle käe all algas kindluse keskele kuningalossi ja seda ümbritsevate kaitseehitiste ehitus.
1306. aastal, kui Přemysliidide valitsejasugu katkes, anti kindlus Henry Rožmberkile. Oma suurima hiilguse elas loss läbi Karl IV valitsusajal, kui ehitised täielikult taastati ja uuendati. Enne Karlštejni valmimist oli Zvíkovi loss kroonijuveelide hoidmise koht. Kui see eristaatus kadus, vähenes koha tähtsus kuningalossina. Mõni aeg hiljem vahetas kindlus sageli omanikke, seda kingiti autasuna või kasutati laenu tagatisena. Enim oli ta kahe kuulsa suguvõsa, Rožmberkide ja Švamberkide valduses.
Linda Rosin
Elukäik
1948. aastast Kunstnike Liidu liige.
Zvíkovi loss
Ajaloost
1429. aastal, kui loss oli keiser Sigismundi omand, piirasid seda hussiitide sõdade ajal taboriidid, kuid loss jäi vallutamata. 1437. aastal sai katoliku aadli juht Oldřich Rožmberk lossi keisrilt. Zvíkov jäi kuninglikuks lossiks aastani 1575, mil keiser Maximilian II müüs selle Švamberkidele. Švamberkid kohandasid lossi hooneid renessansi maitse järgi, kuid see säilitas suuresti oma varasema ilme. Tänu suurepärastele kaitseehitistele pääses Zvíkovi loss vallutamisest ka Kolmekümneaastases sõjas. Alles 1622. aastal pidi arvult napiks jäänud lossi garnison alla vanduma ja keiserlikud sõjaväed rüüstasid kindluse.
Eggenberkide suguvõsa omandas lossi 1623. aastal ja nende valduses oli see suguvõsa hääbumiseni 1719. aastal. Loss läks Schwarzenbergidele ja pärast suguvõsa harunemist kaheks oli marssal Karl Schwarzenbergi valduses, kes elas lähedal Orlíkis. Ka tema võttis ette ulatuslikke restaureerimistöid. Kabel ja veel kaks ruumi parandati ja avastati tööde käigus hilisgooti seinamaalingud, kuid seinad olid niivõrd lagunenud, et 1829. aastal varises kokku kindluse Uus värav ja suur osa kuningalossist varises jõkke. 1880. aastal otsustati taastada nii kuningaloss kui ka selle kaitsesüsteem. Rekonstrueeritud osa on tänapäeval hästi äratuntav kivide värvuse järgi – 13. sajandi originaalkivid olid kergelt roosaka tooniga, uued enam mitte. Tööd jõudsid lõpule 19. sajandi lõpul ja Zvíkovi loss oli jälle Tšehhi fortifikatsioonisüsteemide kroonijuveel.
Linda Rosin
Looming
Viljeles 1930. aastail Hollandis nahkehistööd, pärast sõda Eestis põhiliselt skulptuuri, eeskätt figuurikompositsiooni ja portreed. 1950. aastate kompositsioonides valdab ajastule omane pateetiline inimesekujutus, hiljem sugenes (ms Saksa DV 1960.–1970. aastate skulptuuri mõjul) karge tundeline varjund. Portreedele on iseloomulik veidi maneerlik stilisatsioon. Loonud ka ehiskujusid. 1972. aastast keskendus rohkem õlimaalile.
Zvíkovi loss
Kvaadritest torn
Lossi vanim osa on 13. sajandist pärinev suur ruudukujulise põhiplaaniga kaitsetorn, mis on laotud rustreeritud kantkividest tüüpiliselt Hohenstaufenite arhitektuurile, tornialused esimese korruse ruumid ja lossikabel. Torni esimene korrus on üheainsa võlvikuga, võlvitud ristroidvõlviga, mille roided toetuvad püramiidja kujuga konsoolidele. Võlvisiilud on tellistest ja neil on säilinud ehitusaegseid puitvormide jälgi. Ruume valgustavad kaks graniitraamidest ümbritsetud kitsast laskeava taolist akent ja sinna viib kaks teravkaarset ukseava.
Esimese korruse eluruumil on servjoonvõlvid, mida toetavad konsoolid. Tornist itta ja läände jäävad kõrvalruumid. Linnuse lõunapoolne osa on säilitanud oma algse kuju kahe roidvõlvidega ruumiga esimesel korrusel ja asümmeetrilise puukatusega eesruumiga, mis avaneb linnuseõue. Torni võlviroiete profiilid sarnanevad tsistertslaste kloostriehitistega Zwettlis ja Lilienfeldis, lastes arvata, et esimesed ehitusmeistrid tulid Zvikovisse Doonau-äärselt alast, mis tänapäeval jääb Austriasse.
Uuemad eluruumid
Uue linnusekrahvi Hirzo ajal ehitatud osa 13. sajandi teisel poolel hõlmas nelja tiiba eluruume keskse arkaadidega ääristatud linnuseõue ümber, uudse põhiplaani järgi, mida oli juba rakendatud Plzeňis. Peamiselt muutus suure saali funktsioon: see polnud enam ainuke põhiline eluruum, vaid igas tiivas oli nüüd kolm tuba: keskne kahevõlvikuline võlvsaal, mille ühele küljele jäi paneelidega kujundatud ruum ja teisele küljele kaminaga köetav ruum. Neid kolme kasutati ja täiendati vastavalt vajadusele. Sellest ehitusetapist on kõige paremini säilinud läänetiib ja astmikportaaliga ukseava selle esimesel korrusel. Kaks ümarkaarset akent ja ümaraken sissepääsu kohal on rühmitatud püramiidjalt. Kamin on säilinud kantkividest torniga külgnevas seinas. Põhjatiiva ruumid on sarnased, kuid idatiivas on kuuevõlvikuline kahelööviline suur saal, mille võlve toetab kaks oktogonaalset piilarit ruumi keskel. Nagu Plzeňis, on ruumid omavahel ühendatud siseõue ümbritseva arkaadiga, samal põhimõttel nagu ristikäik ühendab kloostriruume.
Linda Rosin
Looming
Näitustel hakkas osalema 1947. aastal. Isikunäitused toimusid 1964. aastal kunstniku 60. sünnipäeval ja 1979. aastal kunstniku 70. sünnipäeval Tallinna kunstisalongis. 1964 ja 1974 esines koos Jaan Jenseni, Ilmar Linnati, Valerian Loigu, August Pulsti ja Henn Roodega ühisnäitusel Tallinna Kunstihoones.
Zvíkovi loss
Kabel
Lossi kunstiliselt rikkalikem ehitis on Püha Vaclavi kabel, mis ehitati lõunatiiba ja asub selle esimesel korrusel, sissepääsuga lääneseinas. Kabel on ühekambriline ehitis, selle võlvlagi koosneb kahest kuueosalise roidvõlviga võlvikust. Seinad on eendiga jagatud tasandiks: ülemises on aknaavad, alumises eenduvas osas ümber terve ruumi ulatuv petikkaarte rida, mille kapiteelid on kaunistatud looduslähedaste lehe- ja marjamotiividega. Võlvikannad toetuvad seinast eenduvatele rippsambakestele ja -kimppiilaritele. Kabeli lääneosas on kuninglik loož, mille kolm võlvikut toetuvad raiddekooriga kapiteelidele ja kaheksakülgsetele piilaritele. Bifoorsed aknad on kolmiksiirkaartega ja ehisraamistikuga. Kabeli põhjaküljel on neitsi Maarjale pühitsetud käärkamber, mille kahe võlvikuga roidvõlvid toetuvad inimpeadega kaunistatud seinakonsoolidele.
Kabelis on säilinud originaalaltar. Seinad on kaunistatud värviliste freskodega, kunagi akendes olnud vitraažid on hävinud. Kabeli ja käärkambri põrandad on kaetud glasuuritud keraamiliste kividega, millel on heraldilisi kujundeid ja saksakeelne tekst Otakar II kiituseks. Arvatavasti teda ongi kujutatud kabeli lääneportaali tümpanonil ühe donaatorina, kes põlvitab inglitest ümbritsetud Jumalaema jalge ees. Kabel, mis lõpetati arvatavasti enne 1263. aastat – siis kutsuti Hirzo rajama uut České Budějovice linna – on ilmselt kohalike meistrite looming, kes sulatasid Prantsusmaa gooti arhitektuuri eeskujud üheks tervikuks tsistertslaste arhitektuuristiiliga.
Välised kaitseehitised
Umbes 1270. aastal püstitatud uus ringmüür sai linnuse juurde viival kitsal maaribal linnuse lõunaosas täiendavaks kaitseks väravatorni ja kõrge kaitsetorni, mille teravnurkne külg jääb eeldatava rünnaku suunda nagu oli see Pernštejni kindluses.
Ihor Smeško
Haridus ja elukäik
Semaško lõpetas 1977. aastal kuldmedaliga Kirovi-nimelise Kiievi Kõrgema Seniitraketi-insenerikooli raadiotehnikainsenerina, seejärel samas 1982. aastal adjunktuuri ja 1991. aastal Vassilevski-nimelise Maavägede Õhutõrjekaitse Sõjaväeakadeemia doktorantuuri. 2002. aastal sai ta Tarass Ševtšenko nimelisest Kiievi Rahvusülikoolist õigusteaduse erialal juristi diplomi. Täiendas end 1996. aastal Harvardi Ülikooli John F. Kennedy School of Governmentis riikliku julgeoleku valdkonnas.
Kaitses 1982. aastal tehnikateaduste kandidaadi väitekirja juhitavate rakettide juhtimissüsteemide alal ja sai 1992. aastal tehnikadoktori kraadi sõjaküberneetika alal.
Oli aastatel 1997–2000 Ukraina Kaitseministeeriumi Luure Peavalitsuse ülem ja 2003–2005 Ukraina Julgeolekuteenistuse (SBU) ülem. Pärast erruminekut 2005. aasta detsembris osaleb poliitikas.
Ukraina poliitikas
2009. aastast juhib poliitilist parteid Jõud ja Au. 2014. aasta oktoobris määras president Petro Porošenko Smeško enda nõunikuks. Smeško kandideeris 2019. aasta Ukraina presidendivalimistel Ukraina presidendiks. Rahvusliku exit-poll'i andmetel (31. märts) sai Smeško 6,5% valijate häältest ja jäi selle tulemusega valimistel kuuendaks.
Isiklikku
Smeško valdab ukraina, vene, inglise, saksa ja prantsuse keelt.
Mariann Raisma
Mariann Raisma (sündinud 2. juulil 1974) on eesti ajaloolane ja museoloog.
Aastatel 1981–1992 õppis Raisma Tallinnas Kopli Kunstikeskkoolis, 1992–1997 ajalugu Tartu Ülikoolis ning 2000–2002 Reinwardti akadeemias Hollandis. 2003. aastal sai ta Hollandis magistrikraadi museoloogias.
2006. aastast töötas ta Eesti Ajaloomuuseumi arendusdirektorina, 2010. aastal sai Tartu Ülikooli muuseumi direktoriks.
Isiklikku
Tema vanavanaisa oli ärimees Isaak Citron.
Jānis Kurelis
Jānis Kurelis (6. mai 1882 Härgmäe vald – 5. detsember 1954 Chicago) oli läti kindral. Võttis osa Vene-Jaapani sõjast, I ja II maailmasõjast, Läti Vabadussõjast. Läti Kesknõukogu memorandumile (Latvijas Centrālās padomes memorands; 17. märts 1944) üks 189-st allakirjutanust. 1944. aastal kindral Kurelise grupi ametlik juht. Karutapja ordeni kavaler.
Jānis Kurelis sündis aastal 1882 Härgmäe vallas sulase perekonnas. Aastal 1899 lõpetas ta Pihkva reaalkooli, aastal 1901 lõpetas ta Odessa sõjakooli.
Aastatel 1904–1905 võttis ta osa Vene-Jaapani sõjast. Aastal 1910 sai ta kapteni auastme ja ta viidi üle kindralstaabi peavalitsusse. Esimese maailmasõja ajal (aastal 1915) osales ta pataljonikomandörina lahingutes Rumeenia rindel; alates 15. jaanuarist 1916 sai temast roodukomandör 5. Zemgale pataljonis (pataljoni ülemaks oli Jukums Vācietis).
Hall kogelejarohi
Hall kogelejarohi (Berteroa incana) on ristõieliste sugukonda kuuluv taimeliik.
Taim kasvab ka Eestis.
Cinque Terre
Cinque Terre ("viis maad") on Itaalia Liguuria piirkonnas La Spezia linnast läänes asuv osa Itaalia Riviera rannikust. Nn "viis maad" koosneb viiest külast: Monterosso al Mare, Vernazza, Corniglia, Manarola ja Riomaggiore. Rannajoon, viis küla ja neid ümbritsevad mäenõlvad on kõik osa Cinque Terre rahvuspargist ja tegemist on ka UNESCO maailmapärandi nimistusse kuuluva kohaga.
Sajandite jooksul on elanikud hoolikalt ehitanud sakilistele ja järsakuid täis maastikule terrassid kuni mere kohal kõrguvate kaljudeni välja. Külad on omavahel ühendatud teeradade ning rongi- ja paadiliiklusega, kuid väljastpoolt neile autodega ligi ei pääse. Cinque Terre piirkond on väga populaarne turistide seas.
Cinque Terre külasid mõjutasid rängalt 2011. aasta 25. oktoobril üleujutusi ja mudalihkeid põhjustanud vihmavalingud. Üleujutustes sai surma vähemalt üheksa inimest ja nende tekitatud kahju küladele (eriti Vernazza ja Monterosso al Mare küladele) oli ulatuslik.
Ajalugu
Esimesed Cinque Terre piirkonna kohta käivad ajaloolised dokumendid pärinevad 11. sajandist. Esimesena tekkisid Monterosso ja Vernazza külad; teised külad kujunesid välja hiljem, Genova vabariigi sõjaväelise ja poliitilise ülemvõimu all. 16. sajandil tugevdasid sealsed elanikud vanu kindlusi ja ehitasid türklaste rünnakutele vastu panemiseks uus kaitsetorne. Aastast 1600 alates toimus Cinque Terre piirkonna arengus langus, mis pöördus tänu La Spezia sõjaväearsenali ehitamisele ja Genova – La Spezia raudteeliini rajamisele taas tõusuks alles 19. sajandil. Raudtee võimaldas küll kohalikel elanikel oma isolatsioonist pääseda, kuid tõi kaasa ka traditsiooniliste tegevusalade hülgamise. Selle tulemuseks oli vaesuse kasv, mis sundis vähemalt 1970. aastateni, mil turism tõi jõukuse tagasi, paljusid välismaale emigreeruma.
Piirkonna majade värvierinevus tuleneb sellest, et kui kalamehed tegelesid ranna ligidal kalapüügiga, soovisid nad kergesti just oma maja silmas pidada. Sel viisil said nad veenduda, et nende naised olid ikka kodus oma naisekohuseid täitmas. Enamik nende viie küla elanikest teenisid raha kalapüügi ja nende kalade väikestes sadamakülades müümisega. Kala oli ka nende põhitoidus.
Transport ja turism
Cinque Terre asulate lähedale viivad vaid üksikud autoga ligipääsetavad teed ja ka alates 2012. aasta juunist kasutatav Vernazza külla viiv tee on mitmes kohas väga kitsas. Seegi viib aga asulast endast veidi vähem kui kilomeetri kaugusel olevasse parklasse. Seetõttu võib olla parim sinna autoga üldse mitte reisida, vaid jätta auto La Spezia linna ja liikuda edasi rongiga.
La Spezia linnast Genovasse suunduvad rongid ühendavad Cinque Terre külasid ülejäänud piirkonnaga. Linnadevaheliste rongide abil on seega Cinque Terre ühendatud ka Milano, Rooma, Torino ja Toscanaga. Riomaggiore ja Monterosso vahel kulgeb raudtee suuremas osas tunnelites.
Genova vanast sadamast ja La Spezia, Lerici ning Porto Venere asulatest lähtuv praam ühendab viiest külast nelja (v.a. Corniglia).
Viite küla ühendab omavahel ka itaaliakeelset nime Sentiero Azzurro ("Taevasinine rada") kandev jalgrada. Riomaggiore ja Manarola külasid ühendavat rada kutsutakse aga nimega Via Dell'Amore ('Armastuse rada') ja see on ka ratastoolidega läbitav. Kõige kergemini oli matkatav Manarola külast Corniglia külla viiv osa (mis on aga pärast 2011. aasta oktoobri kahjustusi suletud), kuigi selle peamine Cornigliasse viiv rada lõppes 368 astmest koosneva tõusuga.
Toit ja vein
Tänu oma Vahemere-äärsele asukohale kasutatakse kohalikus köögis rohkelt mereande. Monterosso anšoovis on kohalik toit, millele on Euroopa Liit omistanud ka kaitstud geograafilise tähise. Cinque Terre mäed on väga suures ulatuses terrassideks kujundatud ja seal kasvatatakse viinamarju ning oliive. Nii Cinque Terre piirkond kui ka kogu Liguuria on tuntud basiiliku lehtedest, küüslaugust, soolast, oliiviõlist, seedermännipähklitest ja pecorino juustust valmistatud kastme pesto poolest. Iseäranis tavapärane kohalik küpsetatud leivatoode on Focaccia. Kohalikest pagariäridest ja pizzeria ' dest leitav farinata on tüüpiline kikerhernejahul põhinev pannkoogilaadne pikantne ja krõbe suupiste. Corniglia on eriti tuntud oma miele di Corniglia ehk kohalikust meest valmistatud jäätise (gelato) poolest.
Cinque Terre viinamarju kasutatakse kahe kohaliku veini valmistamiseks. Nii samanimelist veini Cinque Terre (DOC-tähisega) kui ka Sciachetrà veini valmistatakse samadest viinamarjasortidest – Bosco, Albarola ja Vermentino. Neid veine toodab Manarola ja Volastra vahel asuv Cooperative Agricoltura di Cinque Terre. Teised DOC-tähisega tootjad on Forlini-Capellini, Walter de Batté, Buranco ja Arrigoni. Lisaks veinidele on teised populaarsed kohalikud joogid veini valmistamisest üle jäänud massist valmistatud brändi grappa ja sidrunitega maitsestatud magus liköör limoncello.
Kaitsmine
Sellest hoolimata kujutas vähenev huvi terrassidel maa harimise ja sealsete müüride hooldamise vastu kohale ohtu ja sel põhjusel lisati Cinque Terre aastatel 2000 ja 2002 Maailma mälestusmärkide fondi jälgimisnimekirja. Organisatsioon suutis kindlustada toetused ettevõttelt American Express, et viia läbi Cinque Terre säilitamisele pühendatud uuring. Selle valmimise järel loodi koha haldamise plaan.
Karuga
Karuga oli küla Pärnumaal, ajalooliselt Seli mõisa alal. Küla jääb tänapäeval Kõima küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Tõstamaa kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Kõima külaga.
1624 on esimest korda mainitud nime Karrokill, seejärel 1839 Karogakülla.
Alisson Becker
Alisson Ramses Becker (tuntud lihtsalt kui Alisson Becker või Alisson; sündinud 2. oktoobril 1992 Novo Hamburgos) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib väravavahina Inglismaa Premier League'i klubis Liverpool ja Brasiilia jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri kodumaal Sport Club Internacionalis, mille noortesüsteemiga liitus ta 2002. aastal. Brasiilia kõrgliigas debüteeris ta Internacionali meeskonnas 2013. aastal. Internacionaliga võitis ta neljal korral Rio Grande do Suli osariigi meistrivõistlused Campeonato Gaúcho.
2016. aasta juulis liitus ta Itaalia kõrgliiga klubiga Roma. Esimesel hooajal oli ta Roma varuväravavaht. Hooajal 2016–17 kuulus ta Roma koosseisu 15 mängus, kuid liigas ta ühtegi mängu kirja ei saanud. Hooajal 2017–18 sai ta Roma põhiväravavahiks. Ta valiti hooajal 2017–18 Itaalia kõrgliiga parimaks väravavahiks ja hooaja sümboolsesse koosseisu. 2017–18 valiti ta UEFA Meistrite Liiga sümboolsesse koosseisu.
2018. aasta juulis liitus ta 66,8 miljoni naelsterlingi (72,5 miljoni euro) eest Liverpooliga. Ta sai sellega läbi aegade kallimaks väravavahiks, kuid mõni nädal hiljem ostis Chelsea Kepa Arrizabalaga veel kallimalt, 71,6 miljoni naelsterlingi eest. Hooajal 2018–2019 tegi Premier League'is väravavahtidest enim nullimänge – kokku 21. Samal hooajal valiti ta liiga parimaks väravavahiks. Lisaks võitis ta 2018–19 Liverpooliga Meistrite Liiga. Hooajal 2019–20 tuli ta Liverpooliga Inglismaa meistriks.
16. mail 2021 lõi ta Inglismaa kõrgliigas mängu viiendal lisaminutil värava West Bromwich Albioni vastu, saades kuuendaks väravavahiks, kes on Premier League'is skoori teinud.
SKYbrary
SKYbrary on portaal, mis koondab kokku erinevaid lennundusalaseid ohutusreegleid ja kogemusi ning võimaldab kasutajatel üksteistega suhelda, et omavahel teadmisi jagada. SKYbrary lõid 2008. aastal Eurocontrol, Rahvusvaheline Tsiviillennunduse Organisatsioon (ICAO) ja Lennundusohutuse Sihtasutus (FSF). Samuti võimaldab SKYbrary uurida ühest kohast erinevate regulatsioonide, teenuste, koolituste, lennukimudelite ning ka erinevate lennuõnnetuste ja nende põhjuste kohta. SKYbrarys olev info on avalik nii huvilistele kui ka asjatundjatele.
Alisson Becker
Brasiilia jalgpallikoondises tegi Becker debüüdi 13. oktoobril 2015 MM-i valikmängus Venezuela vastu. Ta on kuulunud Brasiilia koondisse 2016. aasta Copa América Centenariol, 2018. aasta maailmameistrivõistlustel, 2019. aasta Copa Américal, 2021. aasta Copa Américal ja 2022. aasta maailmameistrivõistlustel. 2019. aasta Copa Américal tuli ta Brasiilia koondisega turniiri võitjaks ja Alisson valiti turniiri parimaks väravavahiks.
Tema vanem vend Muriel Becker on samuti jalgpalli väravavaht.
SKYbrary
Eesmärk
SKYbrary põhieesmärgiks on koondada kõik lennundusohutusega seotud teadmised, mis on kogutud erinevate organisatsioonidel või huvilistel. Selleks, et info oleks võimalikult ajakohane ja täpne, toetub andmebaas aktiivsete professionaalide ja huviliste toele, kes jagavad erinevaid teadmisi ning töövõtteid.
Koostöö
Sarnaselt Vikipeediale põhineb SKYbrary kasutajate koostööl ning kõigil on võimalik artiklite loomisesse panustada. SKYbrary lehel on karm kontroll, et tagada info täpsus, kvaliteet ning asjakohasus.
Artikleid kontrollib perioodiliselt ning ka juhuslikult SKYbrary arendusmeeskond. Artikleid luua või muudatusi välja pakkuda ja teha on võimalik igaühel, kuid nende kasutusse võtmise luba on ainult SKYbrary toimetajatel ja sisuloojatel.
Funktsioonid
•	lennunduses olevad ohud
•	inimkäitumine
•	ohutuse edendus
•	ihutuse regulatsioonid
621 eKr
Aasta 621 enne Kristuse sündi ehk meie ajaarvamist. Vana-Roomas oli see CXXXIII (133.) aasta ab urbe condita.
Horoski järv
Horoski järv on järv Võru maakonnas Rõuge vallas Horoski külas. Veekogu pindala on 0,6 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 287 m.
SKYbrary
Funktsioonid
•	lennuõnnetused
•	õhusõiduki tüübid
•	lennujaamad
•	ICAO liikmed ja territooriumid
•	lennuoperaatorid
•	lennunduskirjandus
•	õpetused
•	tööriistad
•	koolitused
•	väljaanded
•	foorumid
Andres Varustin
Andres Varustin (sündinud 28. veebruaril 1968 Võrus ) on eesti kunstnik (karikaturist ja raamatukujundaja).
Muu hulgas on ta kujundanud Peep Ehasalu ja Arvo Valtoni raamatuid.
Tema karikatuure on avaldatud ajalehtedes Õhtuleht, Eesti Päevaleht ja mujal.
Alfred Lillema
Alfred Lillema (sünninimi Alfred Blumberg; 25. juuli 1897 Lepiksaare küla, Avinurme vald – 13. detsember 1965 Tallinn) oli eesti mullateadlane.
Ta õppis Mustvee Algkoolis. 1918. aastal lõpetas ta Pihkva Maamõõdu Kooli. 1933. aastal lõpetas Tallinna Kõrgema Tehnikumi alamastme.
1955. aastal kaitses ta põllumajandusteaduste kandidaadi kraadi väitekirjaga "Eesti NSV mullastik ja mullastiku valdkonnad".