cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mohni (laev)
Üldist
Laev oli ehitatud Ungaris 1971. aastal ja kasutuses kuni 2003. aastani. Selle klassi laevu ehitati Nõukogude Liidule 15, nendest 9 kodusadamaks sai Tallinn.
Mohni oli laeva nimeks nii Nõukogude Liidu kui ka Eesti lipu all.
1997. aastal läks laev Belize'i lipu alla ja sai nime Fighter.
2000. aastal hakkas Belize'i lipu all kandma nime Laagna.
Lecideaceae
Lecideaceae on kottseente sugukond.
Mohni (laev)
Üldist
2001. aastal müüdi laev Venemaa Föderatsiooni lipu alla, kodusadamaks sai Viiburi ja nimeks Forvard.
Prantsuse jahimeeskonna päästmine 1978. aastal
Laiemat tuntust on saanud juhtum 1978. aasta oktoobris, kui Mohni meeskond päästis Vahemerel tormis viga saanud jahilt kolm prantslast ja koera.
Vahemerel purjetades puhkes 19. oktoobril väga tugev 12-palline torm, mida ilmateade ei olnud ennustanud. Laine keeras öösel jahi korra üle kiilu, purunes katus ja jahi kere täitus veega. Vett välja loopides leidsid mehed karbi kolme signaalraketiga. Kolmest süttis ainult viimane rakett.
Mohni liikus sel ööl samas piirkonnas. Sel reisil oli Mohni kapten Aleksei Seppen (suri 2002), vanemmehaanik Gunnar Niglas, teine tüürimees Ülo Kirt.
Mohni teine tüürimees märkas raketti ja laev siirdus merehädalisi päästma. Esialgu otsustati jaht slepis lähemasse sadamasse pukseerida, sest suure lainega merehädaliste pardale võtmine olnuks väga keeruline. Kui jaht hakkas uppuma, õnnestus mehed siiski pardale võtta. Kõige keerulisemaks osutus koera pardale saamine, sest koer kartis, ujus ringi ja hammustas, kui keegi temast kinni haaras. Lõpuks õnnestus saada siiski Mohni pardale ka koer Dick.
Merehädalised viidi Hispaaniasse Algecirase sadamasse.
Kolme kuuga õnnestus koguda nii palju materjali, et juulis toimus päästetute liigutav kohtumine Tallinnas Mohni toonase meeskonna liikmetega.
Prantsuse suursaadik andis Mohni meeskonnaliikmetele Prantsuse Merepääste Assotsiatsiooni medalid.
Teosed
Sellest juhtumist, päästjate otsinguist ja järgnevast kohtumisest on tehtud telesaade "Tormi vennad" (2012). Stsenarist Mihkel Kärmas, režissöör Märten Vaher, produtsent Piret Priisaar, esmaeeter ETV-s 25. detsembril 2012.
Raamat: Herve Recanati "Kolmas rass. Pääsemine eestlaste abiga" (eesti keeles ilmunud Mirt Väli tõlkes 2010. aastal)
Eduard von Gebhardt
thumb|Mehe portree (1911). Eskiis. Õli puutahvlil. 62x45 cm
Eduard Karl Franz von Gebhardt (13. juuni 1838 Järva-Jaani – 3. veebruar 1925 Düsseldorf) oli baltisaksa päritolu Eesti historitsistlik maalikunstnik ja Düsseldorfi Kunstiakadeemia professor.
Elukäik
Gebhardt sündis Järva-Jaani kirikuõpetaja Ferdinand Theodor von Gebhardti pojana ning Tallinna Niguliste koguduse ülemõpetaja, Ida-Preisimaalt pärit Johann Bernhard von Gebhardti pojapojana. Tema vend Peter Bernhard Ferdinand von Gebhardt oli Järva-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetaja ning onu Carl Bernhard von Gebhardt Tõstamaa Maarja koguduse õpetaja. Gebhardti õemehe isa Carl Sigismund Walther oli samuti maalikunstnik.
Käpp
thumb|[[Koera käpp]] Käpp on looma (sh putuka) jala kõige alumine (küünistega) osa .
Käppasid kasutab loom kõndimiseks, hõõrde suurendamiseks toetava pinnaga, saaklooma kinnihoidmiseks jne.
Eduard von Gebhardt
Elukäik
1890. aastal pälvis Gebhardt Saksamaa aumärgi Pour le Mérite rahuklassi.
Eduard Karl Franz von Gebhardt suri 1925. aastal.
Looming
Paljud Gebhardti teosed on usulistel teemadel. Neid iseloomustab sügav ja jõuline varjundirohke usutunnetus. Sageli matkis ta neis 15.-16. sajandi hollandi ja saksa meistreid mitte üksnes keskkonna ja rõivastuse, vaid ka figuuride kujutuslaadi poolest. Tema maalide ilu ja idealiseeritus tõid talle nii imetlejaid kui ka vastaseid. thumb|left|"Rikas mees ja vaene Laatsarus" (1865). Õli lõuendil, 88,9 cm x 75,57 cm. Crocker Art Museum Sacramentos
Reformatsiooni teemat kajastab maal "Reformaator töös" (1877, Leipzigi muuseum), samuti maalid "Usuline vaidlus", "Saksa majaperenaine" ja "Kloostrikooli õpilane". Kunagises tsistertslaste kloostris Lokkumi kloostri refektooriumis Wunstorfis võib näha kuut seinamaali Gebhardti sarjast "Stseenid Kristuse elust" (1884–1891). Tema peateos, viis samateemalist seinamaali, asub Düsseldorfi Rahukirikus (Friedenskirche), kus maalide sissepühitsemisel 1907. aastal osales keiser Wilhelm II. thumb|Üks seinamaalidest Düsseldorfi Rahukirikus Florastraßel, 1896–1899, hävitati II maailmasõjas
Gebhardt maalis ka palju suurepäraseid portreid (osa neist on eksponeeritud Firenzes Uffizi galeriis), muuhulgas 15.-16. sajandi usureformaatoritest ja teadlastest (Johannes Müllerit ehk Regiomontanust ja Bernhard Waltherit kujutab maal "Pendlivõnked" (1874)). Ta sai kuldmedaleid Berliinist (Berliini Kunstinäituse suur kuldmedal), Dresdenist, Münchenist, Viinist ja Pariisist ning oli Antwerpeni, Berliini, Brüsseli, Müncheni ja Viini akadeemia liige.
thumb|left|Eduard von Gebhardt "Eesti talumees". Õli paberil. 19x25 cm Eestit külastades kasutas Gebhardt sageli modellidena kohalikke talupoegi. Tema juures õppisid mitmed Eesti kunstnikud, näiteks Tõnis Grenzstein, Ants Laikmaa, Kristjan ja Paul Raud, samuti baltisakslane Rudolf von zur Mühlen. thumb|Eduard von Gebhardt "Eesti talumees". Õli paberil. 19x25 cm.
Gebhardti loodud on Narva Aleksandri Suurkiriku kolmest altarimaalist keskmine, mis kujutas ristilöömist; selle kinkis kogudusele Kreenholmi manufaktuuri direktor J. Prowe. Tallinna toomkirikus altarimaali "Kristus ristil" koopia tundmatult kunstnikult on Risti kirikus Harju-Ristil. Pärast tema surma, 1926. ja 1938. aastal, toimusid Gebhardti isikunäitused ka Tallinnas.
thumb|Naise portree. Eskiis. Õli paberil. 40x30 cm
Teoseid
Gebhardti tähtsamate piibliteemaliste teoste sekka kuuluvad:
Teivaslohisti
Teivaslohisti oli eesti talupoegadel künniriistade vedamise vahend. Võru murdes nimetati seda vahendit kõnerus, Saaremaal vedemed.
Teivaslohistiks olid üks või kaks lühikest teivast, millele oli tõstetud hark- või vannasader. Lohistit vedas tavalisel viisil adra ette rakendatud hobune.
Aerosoolvärvimine
pisi|Aerosoolijuga
Aerosoolvärvimine (inglise k. spray painting) on värvimistehnika, mille korral pihustatakse värv või mõni muu pinnakattevahend pihusti (tavaliselt värvipritsi) abil töödeldavale pinnale.
Wendell Anderson
Wendell Richard Anderson (1. veebruar 1933 Saint Paul, Minnesota – 17. juuli 2016 St. Paul) oli USA poliitik ja jäähokimängija. Ta oli demokraat.
Aerosoolvärvimine
Üldiselt kasutatakse aerosoolijoa pihustamiseks rõhu all olevaid gaase, tavaliselt suruõhku. Värvipritsid arenesid välja õhupintslitest (inglise k. airbrush), mis on käeshoitavad ja mida kasutatakse pintslite asemel täppistöödes, nagu fotode viimistlemine, küünte värvimine või maalikunst.
Wendell Anderson
Ta lõpetas 1954. aastal Minnesota Ülikooli (1960. aastal õigusteaduste kooli) ja teenis aastatel 1956–1957 sõjaväes. Ta oli aastatel 1959-1963 Minnesota esindajatekoja ja seejärel kuni 1971. aastani senati liige. Aastatel 1971–1976 oli ta Minnesota kuberner.
Joseph-Louis Lagrange
Joseph-Louis Lagrange (sünninimega Giuseppe Lodovico Lagrangia; 25. jaanuar 1736 Torino – 10. aprill 1813 Pariis) oli Itaalia valgustusajastu matemaatik ja astronoom. Ta on tuntud oma töödega matemaatilise analüüsi, arvuteooria, klassikalise ja taevamehaanika alal.
Aerosoolvärvimine
Värvipritsid on õhupintslitest tavaliselt massiivsemad ning esmajoones kasutatakse neid suurte pindade katmisel ühtlase vedelikukihiga. Vastavalt vajadusele on need kas automatiseeritud või käes-hoitavad ning tavaliselt vahetatavate otsikute, düüsidega, et oleks võimalik muuta pihuse jälge.
Wendell Anderson
30. detsember 1976 sai ta Walter Mondale'i asemel USA Senatisse. Ta oli sellel ametikohal kuni 1978. aastani.
Joseph-Louis Lagrange
25. eluaastal loeti teda tänu lainete levimise ning kõverate ekstreemumi kohta käivate artiklite kirjutamise eest juba üheks olulisemaks elavaks matemaatikuks ja füüsikuks. 1780. aastatel ilmus kahes köites tema käsitlus analüütilisest mehaanikast, "Mécanique analytique", mis oli aluseks tema hilisemale tööle selles valdkonnas. Tegemist oli kõige ulatuslikuma käsitlusega klassikalise mehaanika kohta pärast Isaac Newtoni 1687. aasta teost "Philosophiæ Naturalis Principia Mathematica", mida peetakse kogu klassikalise mehaanika alustekstiks. Langrange'i saavutuste hulka kuuluvad veel Lagrange'i punktide avastamine ja töö diferentsiaalarvutuse valdkonnas.
Aerosoolvärvimine
Üheks näiteks aerosoolvärvimisel kasutatavatest pihustitest on käeshoitavad aerosoolvärvid, kus värv on purgis rõhu all ja gaas surub selle läbi düüsi välja.
Wendell Anderson
Anderson mängis ka jäähokit. 1956. aasta taliolümpiamängudel Cortina d'Ampezzos võitis ta USA meeskonnaga hõbemedali.
Surnud 7. mail
Siin loetletakse 7. mail surnud tuntud isikuid.
Aerosoolvärvimine
Ajalugu
Aerosoolvärvimise loojaks peetakse Francis Davis Millet'd. 1893. aasta Chicago maailmanäituse lähenedes tekkis eksponaatide valmissaamisega probleeme ja Daniel Burnham, maailmanäituse töödejuhataja, vahetas värvimistööde eest vastutava isiku tema vastu välja. Pärast mõningast katsetamist jõudis Millet tulemuseni, kus kasutades õlisegu ja pliivalget oli vooliku ning spetsiaalse otsiku abil võimalik kanda värvi pinnale märgatavalt kiiremini, kui traditsioonilise pintsliga värvimise korral.
Joseph-Louis Lagrange
1766. aastal sai temast Leonhard Euleri ja Jean le Rond d'Alembert soovitusel Berliini Preisi Teaduste Akadeemia matemaatika teaduskonna direktor. 1787. aastal, 51-aastaselt, kolis ta Berliinist Pariisi, kuhu ta jäi elama oma elu lõpuni, ja sai Prantsuse Teaduste Akadeemia liikmeks.
Terence McKenna
pisi|Terence McKenna Terence Kemp McKenna (16. november 1946 Paonia, Colorado – 3. aprill 2000 San Rafael, California) oli ameerika etnobotaanik, filosoof, psühhonaut, lektor, kirjanik ja müstik, kes kõneles ja kirjutas paljudel teemadel, näiteks inimese teadvus, keel, psühhedeelikumid, taimsed enteogeenid, tsivilisatsioonide areng, universumi päritolu ja lõpp, alkeemia ja maavälised olendid.
Joseph-Louis Lagrange
Mälestuse jäävustamine
Tema järgi on nimetatud asteroid 1006 Lagrangea, tänav Pariisi 5. ringkonnas ja Torinos ning kuukraater Lagrange.
Terence McKenna
Teda on nimetatud 1990ndate Timothy Learyks, üheks juhtivaks autoriteediks šamanismi ontoloogiliste aluste alal, ja reivikultuuri intellektuaalseks hääleks.
Aerosoolvärvimine
Suruõhuga pihustamine
Õhuga pihustamisel kasutatakse pinna värviga katmiseks värvipritsi. Värviprits koosneb värvipüstolist ja selle düüsist, kinnisest värvinõust ning õhukompressorist. Päästikule vajutades seguneb suruõhu juga värviga ja tekib värviosakestest ning õhust koosnev kõrgel rõhul olev aerosoolijuga. Sellist aerosooli nimetatakse pihussüsteemiks ja ainet, mis on pihustunud aerosoolis, nimetatakse pihuseks. Suruõhuga pihustamisel kasutatakse kõrgel rõhul suurt kogust õhku.
Käpp (täpsustus)
Sõna "käpp" võib tähendada erinevaid asju:
Aerosoolvärvimine
Suruõhuga pihustamine
pisi|Düüside ja pihuse jälgede tüübid Värvi omadused, nagu viskoossus, mõjutavad oluliselt pihuse jälje kuju ja düüsi valikut. Kuna vajadus erinevate omadustega värvide kasutamise ja erinevate pihuse jälgede kuju järele on suur, eksisteerib lai valik erinevate kujude ja suurustega düüse. Laiemalt levinud on kolm tüüpi: täiskoonus, õõneskoonus ja lapik juga (inglise k. vastavalt full cone, hollow cone, flat stream).
Terence McKenna
Ta esitas ka aja loomuse käsituse (uudsusteooria ), mis põhineb fraktalimustritel, mille ta enda sõnul avastas "Yijingist" ning ennustas nende põhjal aja lõppu 2012. aastal. Tema esitatud uudsusteooriat ja selle seost maiade kalendriga peetakse üheks 2012. aasta maailmalõpuennustuste allikaks. Sõltumatud hindajad on nimetanud uudsusteooriat pseudoteaduseks.
Aerosoolvärvimine
Suruõhuga pihustamine
Aerosoolpihustamine jaguneb kahte liiki: käsitsi ja automaatne pihustamine. Käsitsi pihustamise korral hoitakse värvipüstolit 15–25 sentimeetri kaugusel pinnast ja liigutatakse edasi-tagasi niimoodi, et toimub värvimisjälgede servade ülekattumine, et tagada ühtlane värvikiht. Automaatses protsessis on tegemist robotsüsteemiga, kus värvipüstol on paigaldatud kinnitusele ja pihustab värvijoa sellest punktist. Värvitav ese on tavaliselt liikuval konveieril või pöördlaual ja pihustipead on kas statsionaarsed või neid liigutatakse selle kohal edasi-tagasi.
Terence McKenna
Lapsepõlv ja noorpõlv
Terence McKenna sündis ja kasvas üles Colorado osariigis Paonias. McKenna isa oli iiri ja ema kõmri päritolu.
Aerosoolvärvimine
HVLP (High Volume Low Pressure)
Traditsioonilistel suruõhuga värvipritsidel ei ole võimalust reguleerida rõhku ja värv väljub düüsist nii suure hooga, et tekitab probleeme, nagu ülepihustamine ja värvi tagasipõrkumine- värv tabab pinda liiga suure hooga, ei jää pidama ja põrkab tagasi, jättes pinna ebaühtlaselt kaetuks.
HVLP sarnaneb traditsioonilisele värvipritsile, kuid vajab madalamat rõhku (inglise k. low pressure – LP). Värvi pihustamiseks madalamal rõhul tuleb kasutada see-eest suuremat kogust õhku (inglise k. high volume – HV). Tagajärjena jõuab rohkem värvi värvitava pinnani, samaaegselt vähendades ülepihustust, materjalikulu ja õhusaastet. Rusikareegel on, et kaks kolmandikku pihusest jääb pinnale ja kolmandik paisatakse õhku.
Kui kompressor on eelnevalt olemas, tuleb HVLP värvipritside soetamisel ettevaatlik olla, sest odavamad HVLP värvipüssid vajavad tihti rohkem õhku kui kallimad. Odavamatele värvipüssidele võib piisava õhuvoolu tagamiseks vaja minna vähemalt 5-hobujõulist (3,7 kW) tööstuslikku kompressorit.
HVLP plussid võrreldes traditsioonilise värvipritsiga on suur töökiirus ja -kindlus, vähene vajadus hoolduseks, väiksem värvikulu ja ülepihus.
HVLP miinuseks on, et suure tootlikkuse saamiseks on vaja piisavalt võimsat kompressorit või turbiini, mis on võrdlemisi kallid.
LVLP (Low Volume Low Pressure)
LVLP värvipritsid on samm edasi HVLP pritsidest. Sarnaselt HVLP-le töötavad need madalal rõhul (LP), aga uuendusena kasutavad väikesemat kogust õhku (inglise k. low volume – LV), kus õhukoguse kompenseerimiseks kasutatakse spetsiaalset düüsi. Sellise meetodiga suurendatakse katmise efektiivsust (umbes 5% efektiivsemad kui HVLP), rohkem värvi jääb pinnale ja vähem paisatakse ümbritsevasse õhku. Samaaegselt hoitakse kokku kasutatud suruõhu arvelt. Viimane on eriti tähtis juhul, kui puuduvad võimsad kompressorid või kui värvimisprotsessi spetsiifiliselt on vaja kasutada minimaalselt õhku. Soovitatavalt peaks kompressori jõudlus olema 2–3 hobujõudu.
LVLP eelis on kõige väiksem ülepihus, nad on kõige efektiivsemad ja kõige konkreetsema pihusejäljega värvipritsid, mille tõttu on neid hea kasutada täppistöödes ja lõppviimistlusel. Lisaks saab LVLP lahenduse puhul kasutada väikese jõudlusega odavamapoolseid kompressoreid.
Elektrostaatiline aerosoolvärvimine
Elektrostaatilisel aerosool- või pulbervärvimisel pihustatud värviosakesed laetakse elektriliselt, mistõttu nad tõukuvad üksteisest ja jaotuvad düüsist väljumisel ühtlaselt. Värvitav pind laetakse vastasmärgiga laenguga või maandatakse, mille tagajärjel laetud värviosakesed tõmbuvad pinnale ja moodustavad ühtlase kihi. Selline meetod on palju efektiivsem kui suruõhuga värvimine, sest tagab ühtlasema kihi ja suurendab katmise efektiivsust. Lisaks saavad raskesti ligipääsetavad kohad kergemini kaetud. Pulbervärvimise korral kuumutatakse seejärel pulbriga kaetud pinda: pulber muutub tugevaks plastikuks.
Pihustatud aerosooliosakeste elektriliselt laadimiseks kasutatakse kolme põhilist meetodit:
Elektrostaatilist värvimist kasutatakse näiteks rattaraamide ja auto keredetailide värvimisel.
Õhuvabad värvipritsid
Õhuvabades pritsides kasutatakse kõrgerõhulist pumpa, mis vedelikule rõhku avaldades (2–50 MPa) pihustab selle. Pumba abil saavutatakse soovitud vedelikurõhk, tänu millele on võimalik pihustada ka palju raskemaid materjale, kui on tavalise värvipritsiga võimalik. Siin kasutatakse erinevaid düüsi suurusi, et saada soovitud parameetritega aerosoolijuga ja pihuse jälg. Selliseid süsteeme kasutatakse kõrge vastupidavusega tööstuslike, keemiliste ja mereliste pinnakatete värvimiseks.
Õhuvaba värvipritsi eelised on järgmised:
Sellel meetodil saab enamasti pinnakatteid väga vähese lahjendi abil pihustada, mille tagajärjel lüheneb kuivamise aeg ja vähendatakse keskkonnaohtlike lahustite kasutamist.
Mõnedel elektrilistel õhuvabadel värvipritsidel on juurde lisatud kompressor, et vajadusel saaks seda kasutada ka õhuga assisteeritud õhuvaba värvipritsina.
Õhuvabade värvipritside kasutamisel tuleb olla väga ettevaatlik, sest esiteks on seade ise kõrge rõhu all ja teiseks väljub värv düüsist kõrgel rõhul. Kui seadmega peaks midagi juhtuma või keegi peaks sattuma värvijoa ette, võivad vigastused olla väga tõsised.
Õhuga assisteeritud õhuvabad värvipritsid
Need pritsid kasutavad suruõhku ja vedeliku rõhku koos, et pinnakattematerjal pihustada. Vedelik surutakse suure rõhuga läbi düüsi ja suruõhk lastakse düüsist väljumisel juurde, et pihuse osakesed aerosoolis peenemateks muutuksid. See tehnoloogia võimaldab kiiresti ja efektiivselt kanda pinnale suure koguse värvi.
Kuumpihustamine
Pinnale on võimalik kanda paksem kiht kuumutades värvi 60–80 kraadini. Kuumpihustamise korral põrkuvad värviosakesed vähem tagasi ja vähendavad seega värvi kadu. Värv kuivab kiiremini, kuna seda pihustatakse kõrgemal temperatuuril, mis kiirendab oluliselt värvimisprotsessi mitme kihi pealekandmise korral.
Automaatsed lineaarsed pihustussüsteemid
Automaatsed lineaarsed pihustussüsteemid koosnevad konveierist ja statsionaarsetest ülalt alla suunatud värvipüstolitest. Tavaliselt kasutatakse sellist lahendust toodete jaoks, mis asuvad pikali konveierlindil, mis omakorda söödab need ette pihustussüsteemile. Värvipüstolid alustavad pihustamist hetkel, kui värvitav pind jõuab otse nende alla. Värvitavateks pindadeks on piklikud ja lihtsad tooted, nagu näiteks aknaraamid, põrandaliistud, puitvormid või suvalised muud lihtsa disainiga tooted, mille laius ei ületa 30 cm.
Automaatsed pihustussüsteemid omavad üldjuhul värvi säästvaid süsteeme, mis võtavad uuesti kasutusse ülepihustatud ja õhku tagasi põrganud värvi, mida tootele esimese hooga ei õnnestunud kanda.
Sellist värvimisliini kasutavad näiteks puutoodete masstootjad, et minimaalse personaliga värvida tooteid suure tootlikkuse ja kiiruse juures. Neid kasutatakse üldjuhul peitsi, värvi kinniti ja laki pealekandmisel, aga neis saab kasutada ka nii vee kui ka õli baasil värve. Kuna viimaste aastatel on hakatud järjest rohkem rõhku pöörama UV-kuivatatud pinnakatetele, siis on olemas ka liinid, mis on spetsiaalselt selleks tööks sobitatud.
Automaatsed liikuvate pihustipeadega pihustussüsteemid
Liikuvate peadega pihustussüsteemid on spetsiaalselt välja töötatud värvimaks keerulise geomeetriaga tooteid, mis on õhemad kui 10 cm, nagu näiteks kaunistustega kapiuksed või sahtlite esiküljed. Värvipüstolid on asetatud värvitavatest esemetest kõrgemale ja on kogu aeg liikumises, et katta värviga kõik raskesti ligipääsetavad sooned. Päid liigutatakse tsükliliselt, kas ringikujuliselt või edasi-tagasi, et pind ühtlaselt värviga katta. Tüüpiliselt on liikuvate peadega süsteemid suured ning nendega värvitakse näiteks uksi, kappe või muid suuri pindu.
Näide: link YouTube’is
Värvimiskamber
pisi|Värvimiskambri kasutamine Värvimiskamber (inglise k. spray booth) on suletud keskkond, kus saab muuta temperatuuri, õhurõhku, -voolu ja -niiskust, et tagada ideaalsed olud värvimiseks. Sellised keskkonnad on varustatud ühe või mitme ventilatsioonisüsteemi ja põletiga, et soojendada ventileeritavat õhku.
Värvimiskambreid kasutatakse näiteks autotöökodades autokerede värvimisel.
Tallinki büroohoone
pisi|Tallinki büroohoone (enne 2015) Tallinki büroohoone on ehitis Tallinnas aadressil Sadama tänav 5/7. Hoone projekteeris AS Meelis Pressi Arhitektuuribüroo eesotsas Meelis Pressiga. Hoone kuulub Tallinkile.
2009 valiti ehitis aasta betoonehitiseks.
Käärimine (kangas)
Käärimine on lõnga korrutamine lõimeks. Käsitsi kangakudumisel nimetatakse käärimist ka kanga loomiseks.
Kanga käärimine eelneb kudumisele. Kanga lõimelõngad veetakse korrapäraselt valmis ja vahelik jaotatakse vajalikus pikkuses ja laiuses. Kudumi laiusest ja tihedusest lähtudes keritakse vastav arv lõimelõngu kudumi pikkuselt spiraalina ümber käärpuude. Nii saadud lõngapalmik keritakse kangaspuude lõimepoomile.
Kanga käärimisel on tähtis, et lõimelõngad jookseksid käärpuudele ühtlase pingusega. Seetõttu tegeleb selle tööga algusest lõpuni üks inimene. Enne käärimisest veetakse nii pikk pael ümber käärpuude, kui pikka kangast soovitakse käärida. Käärpuudel jäävad vedukordade vahed hästi näha ning on võimalik määrata, mitme käärimisringiga peab jõudma ülemiste vahelikupulkadeni. Kui lõng on sile, kääritakse 4–12 lõngaga. Takuse, sõlmelise või villase lõimematerjali korral kääritakse ühe, kahe või nelja lõngaga. Kääritavate lõimelõngade otsad sõlmitakse lihtsa hobusesabasõlmega kokku.
Lumisamblikulaadsed
Lumisamblikulaadsed (Pertusariales) on kottseente selts.
Kohatu kadastik
Kohatu kadastik on kaitsealune kadastik Rapla maakonnas Märjamaa vallas Kohatu külas. Kadastik võeti kaitse alla 1981.
Năsăud
Năsăud (saksa keeles Nassod, Nußdorf, ungari keeles Naszód) on linn Rumeenias Transilvaanias Bistrița-Năsăudi maakonnas. Linn asub Someșul Mare jõe ääres, maakonnakeskusest Bistrițast ligikaudu 17 km põhjaloodes.
Linna haldusalasse kuulub kaks küla: Liviu Rebreanu (kuni 1958. aastani Prislop, Priszlop) ja Lușca (Szamospart).
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Năsăudi elanikest rumeenlasi 87,67%, mustlasi 4,83%, ungarlasi 0,63% ja teistest rahvustest inimesi 0,19%. Rahvus oli teadmata 6,66%-l elanikest.
Asulat on esmamainitud 1245. aastal.
Soome politsei
2015. aastal töötas Soomes 7800 politseinikku.
Soome politsei peadirektor on alates 2015. aastast Seppo Kolehmainen.
Organisatsioon
Soome politsei koosneb järgnevatest üksustest:
Õlisalvei seemned
pisi|Õlisalvei seemned Õlisalvei seemned (inglise keeles chia seeds) ehk tšiiaseemned pärinevad õistaime õlisalvei viljadest. Õlisalvei kuulub huulõieliste sugukonda. Õlisavei on pärit Lõuna-Ameerikast, kus seda kasvatati juba eelajaloolistel aegadel. Mehhikos asteekide juures oli õlisalvei koguni nii hinnatud taim, et sellele pühendati iga-aastaseid pidustusi. Kolumbuse vallutuste järel vajus tšiiaseemnete tarvitamine unustustehõlma, kuna hispaania vallutajad keelasid pärismaalastel selle rituaalse tähendusega taime kasvatamise.
Kirjeldus
Tšiiaseemed on toitainete sisalduse poolest linaseemnetest väärtuslikumad. Neid kutsuti indiaani jooksjate toiduks, sest seemned annavad palju energiat ning kaitsevad organismi vedeliku kaotuse eest. Tšiiaseemned sisaldavad suures koguses oomega-3-rasvhappeid, antioksüdante, k.a. kvertsetiini, kiudaineid, kaltsiumi, magneesiumi, fosforit, rauda ja boori.
Hilariuse kool
Hilariuse kool on Tallinnas aadressil Sõle tänav 40 asuv Waldorfi kool, kus õpivad erivajadusega lapsed.
Õlisalvei seemned
Kirjeldus
Pole leitud tõendeid, et tšiiaseemnete kasutamine avaldaks mõju retseptiravimite toimele.
Hilariuse kool
Kool kuulub Eesti Vabade Waldorfkoolide ja -lasteaedade Ühendusse.
Õlisalvei seemned
Kasutamine toidus
Tšiiaseemneid kasutatakse erinevates toitudes: smuutides, hommikuhelvestes, energiabatoonides, jogurtis, tortiljades ning ka pagaritoodetes. Aastal 2009 lubas Euroopa Liit kasutada tšiiaseemneid kuni 5% leiva-saiatoodete kogu massist. Iraanis kasutatakse tšiiaseemneid šerbeti serveerimisel. Tšiiaseemnetest tehakse ka želatiinisarnast substantsi.
Hilariuse kool
Kool asutati 2006. aastal.
Õlisalvei seemned
Dekoratiivne kasutus
1970ndatel levis Ameerika Ühendriikides savikujukeste müük, mille peal olevaid õlisalvei seemneid kastes ja kasvatades sirgusid õlisalveitaimed.
Titan (arvuti)
Titan on Oak Ridge'i riiklikus laboris asuv superarvuti, mis on ehitatud Ameerika superarvutite tootja Cray Inc. poolt. Titan on uus variant Jaguarist, eelmisest Oak Ridge'i superarvutist. Titan on hübriidne superarvuti, see kasutab korraga nii keskprotsessoreid kui ka graafikakaarte. Ühtlasi on see esimene hübriidne superarvuti, mille jõudlus ületab 10 petaFLOPP-i. Arvuti väljatöötamine sai alguse 2011. aasta oktoobris ning see oli teadustööks valmis 2013. aasta alguseks. Uuenduste maksumus oli ligikaudu 60 miljonit dollarit ja arvuti kogumaksumus on 97 miljonit dollarit.
Riistvara
Titan kasutab Cray Jaguari 200 kappi, mida on täiustatud ja mis võtavad enda alla 404 m². Igat kappi läbiv pinge on 480 V ja arvuti täisjõudlusel töötamisel on Titani koguvõimsus 8,2 MW. Elektrikatkestuse korral saab Titan jätkata töötamist 16 sekundi jooksul tänu süsinikkiust inertsmootorile. 2 sekundit pärast voolu kadumist lülituvad sisse diiselgeneraatorid, millel kulub maksimaalse võimsuse saavutamiseks 7 sekundit.
Titan koosneb 18 688 sõlmest (4 sõlme serveris, 24 serverit kapis), millest igaüks sisaldab 16-tuumalist AMD Opteron 6274 keskprotsessorit, millel on 32 GiB muutmälu, ja Nvidia K20X graafikakaarti, millel on 6 GiB muutmälu. Arvutil on kokku 299 008 tuuma ja 710 TB muutmälu. Algselt suutis Titan säilitada 10 PB informatsiooni ja andmeedastuskiirus on 240 GB/s, aga aprillis 2013 tehti uuendus, misjärel oli arvuti võimeline säilitama 40 PB informatsiooni ja andmeedastuskiirus oli 1,4 TB/s. Arvuti jahutamiseks kasutatakse ventilaatoreid, mis paiknevad igas kapis. Õhk jahutatakse enne ventilaatorisse suunamist. Ventilaatorite müra on nii vali, et inimesed, kes viibivad ruumis rohkem kui 15 minutit, on kohustatud kandma kaitsvaid kõrvaklappe.
Arvuti juurde kuulub ka 2 ekraani, millest suurema mõõtmed on 10 × 3 meetrit ja mille lahutusvõime on 37 megapikslit.
Rakendused
Kuigi arvutil on ligikaudu 50 rakendusvõimalust, otsustati 2009. aastal, et arvuti hakkab peamiselt kasutama kuut rakendust:
2013. aastal planeeriti kokku proovida 31 rakendust. Üheaegselt töötab Titanil enamasti neli või viis rakendust.
Henrique Adriano Buss
Henrique Adriano Buss (tuntud lihtsalt kui ka Henrique; sündinud 14. oktoobril 1986 Marechal Cândido Rondonis) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Brasiilia kõrgliigaklubis Coritiba. Ta võib mängida ka paremkaitsja või kaitsva poolkaitsjana.
Ta alustas Coritibas ka klubikarjääri. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 2006. aastal Brasiilia esiliigas.
2008. aasta alguses asus ta mängima Brasiilia kõrgliigaklubis Palmeiras. 2008. aasta juulis siirdus ta Hispaania kõrgliigaklubisse FC Barcelona, kuid ei mänginud seal kordagi. Hooajal 2008/09 oli ta Barcelonast laenul Saksamaa kõrgliigaklubis Leverkuseni Bayer ja aastatel 2009–2011 kaks hooaega Hispaania kõrgliigaklubis Racing Santander. 2011. aasta juulis naasis ta laenule Palmeirasesse. Aasta hiljem sõlmis ta Palmeirasega püsiva lepingu.
2014. aasta jaanuaris sõlmis Henrique lepingu Itaalia kõrgliigaklubiga Napoli. 2014. aastal võitis ta Napoliga Itaalia karikavõistlused ja Itaalia superkarikafinaali.
Aastatel 2016–2017 mängis ta Brasiilia kõrgliigaklubis Fluminense, 2018–2019 Brasiilia kõrgliigaklubis Corinthians, 2019–2020 Araabia Ühendemiraatide klubis Ittihad Kalba ja 2020–2021 Portugali kõrgliigaklubis Belenenses.
2021. aasta juunis naasis Henrique Coritibasse.
Brasiilia jalgpallikoondises mängis Henrique aastatel 2008–2014 kokku kuus korda. Ta kuulus Brasiilia koondisse 2014. aasta maailmameistrivõistlustel.
Rauschert
Rauschert võib tähendada järgmist:
Drieliņi
Drieliņi on küla (mazciems) Lätis Limbaži piirkonnas Pāle vallas.
Küla asub valla lõunaosas Svētupe jõe ääres. Külas asub Drieliņi bussipeatus.
Asula on tekkinud endise Dreiliņi mõisa (Badenhof) keskuse juurde. Mõisa uksed on muinsusmälestisena riikliku kaitse all.
Looduskaitse all on Drieliņi lehis, Drieliņi saar, Lanči tamm ja nimetu tamm Svētupe luhal.
Aastal 2006 oli külas 18 elanikku.
Icmadophilaceae
Icmadophilaceae on kottseente sugukond.
Molekulaarne assembler
Molekulaarne assembler ehk molekulaarassambleerija on Eric Drexleri määratluse kohaselt on "kavandatud seade, mis suudab juhtida keemilisi reaktsioone, paigutades reaktiivseid molekule aatomi täpsusega". Molekulaarassembler on omamoodi molekulaarmasin. Mõned bioloogilised molekulid, näiteks ribosoomid, vastavad sellele määratlusele. Seda seetõttu, et nad saavad juhiseid sõnumitooja RNA-lt ja seejärel panevad kokku spetsiifilisi aminohapete järjestusi, et ehitada valgumolekule. Mõiste "molekulaarassambleerija" viitab tavaliselt siiski teoreetilistele inimtekkelistele seadmetele.
Alates 2007. aastast on Briti inseneriteaduste ja füüsikauuringute nõukogu rahastanud ribosoomisarnaste molekulaarsete assemblerite arendamist. On selge, et molekulaarsed assemblerid on selles piiratud tähenduses võimalikud. Battelle Memorial Institute'i juhitud ja mitme USA riikliku laboratooriumi korraldatud tehnoloogia tegevuskava projektis on uuritud mitmesuguseid aatomitähtsaid valmistustehnoloogiaid, sealhulgas nii varase põlvkonna kui ka pikemaajalisi programmeeritava molekulaarse koostamise väljavaateid; aruanne avaldati 2007. aasta detsembris. 2008. aastal rahastas inseneriteaduste ja füüsikauuringute nõukogu 1,5 miljoni naela ulatuses kuue aasta jooksul mehhaniseeritud mehhanosünteesi alaseid teadusuuringuid, muu hulgas koostöös Institute for Molecular Manufacturingiga (molekulaarse tootmise instituut).
Samamoodi on terminit "molekulaarassembler" kasutatud ulmes ja popkultuuris, et viidata mitmesugustele fantastilistele aatomit manipuleerivatele nanomasinatele, millest paljud võivad olla tegelikkuses füüsiliselt võimatud. Suur osa "molekulaarassembleritega" seotud vastuoludest tuleneb sellest, et seda nimetust kasutatakse segi ajades nii tehniliste kontseptsioonide kui ka populaarsete fantaasiate puhul. Drexler võttis 1992. aastal kasutusele sellega seotud, kuid paremini mõistetava termini "molekulaarne tootmine", mida ta defineeris kui programmeeritud "keeruliste struktuuride keemilist sünteesi mehaaniliselt reageerivate molekulide paigutamise, mitte üksikute aatomite manipuleerimise teel".
Käesolevas artiklis käsitletakse peamiselt "molekulaarseid monteerimisseadmeid" selle üldlevinud tähenduses. Nende hulka kuuluvad hüpoteetilised masinad, mis manipuleerivad üksikuid aatomeid, ja masinad, millel on organismilaadsed isekordistumisvõimed, liikuvus, võime tarbida toitu jne. Need on täiesti erinevad seadmetest, mis lihtsalt (nagu eespool määratletud) "juhivad keemilisi reaktsioone, paigutades reaktiivseid molekule aatomi täpsusega".
Kuna sünteetilisi molekulaarassambleereid ei ole kunagi konstrueeritud ja kuna mõiste tähendus on segane, on olnud palju vaidlusi selle üle, kas "molekulaarassamblerid" on võimalikud või lihtsalt ulme. Segadus ja vaidlused tulenevad ka nende liigitamisest nanotehnoloogiasse, mis on aktiivne laboratoorsete uuringute valdkond, mida on juba rakendatud reaalsete toodete valmistamiseks; siiski ei ole kuni viimase ajani tehtud mingeid teadusuuringuid "molekulaarsete assemblerite" tegeliku ehitamise kohta.
Sellegipoolest kirjeldab David Leigh' töörühma 2013. aastal ajakirjas Science avaldatud artikkel üksikasjalikult uut meetodit, mille abil sünteesitakse peptiidi järjestusspetsiifiliselt, kasutades selleks kunstlikku molekulaarmasinat, mida juhitakse molekulaarahela abil. See toimib samamoodi nagu ribosoom, mis ehitab valke, koostades aminohappeid vastavalt sõnumitooja RNA plaanile. Masina struktuuri aluseks on rotaxane, mis on mööda molekulaartelge libisev molekularõngas. Rõngas kannab tiolaatrühma, mis eemaldab telgilt järjestikku aminohappeid, viies need peptiidide kokkupanekukohta. 2018. aastal avaldas sama töörühm selle kontseptsiooni arenenuma versiooni, milles molekulaarrõngas pendeldab mööda polümeerset rada, et monteerida oligopeptiid, mis võib voltida α-spiraaliks, mis suudab teostada kalkoonderivaadi enantioselektiivset epoksüdeerimist (viisil, mis meenutab ensüümi monteerivat ribosoomi). Teises 2015. aasta märtsis ajakirjas Science avaldatud artiklis teatasid Illinoisi ülikooli keemikud platvormist, mis automatiseerib 14 klassi väikemolekulide sünteesi tuhandete ühilduvate ehitusplokkide abil.
2017. aastal teatas David Leigh' töörühm molekulaarrobotist, mida saab programmeerida molekulaarse toote mis tahes ühe neljast erinevast stereoisomeerist konstrueerimiseks, kasutades selleks nanomehaanilist robotkätt, mis liigutab molekulaarset substraati kunstliku molekulaarmasinas erinevate reaktiivsete kohtade vahel. Kaasnevas News and Views artiklis pealkirjaga "A molecular assembler" kirjeldati molekulaarroboti kui molekulaarse assembleri toimimise prototüüpi.
Nanotehased
Nanotehas on kavandatud süsteem, milles nanomasinad (mis sarnanevad molekulaarassemblerite või tööstuslike robotkäte vahel) ühendaksid reaktiivseid molekule mehhanosünteesi abil, et ehitada suuremaid aatomitähtsaid osi. Need omakorda pannakse kokku eri suuruste mehhanismide abil, et luua makroskoopilisi (nähtavaid), kuid siiski aatomitähtsaid tooteid.
K. Eric Drexleri Nanosystems'is avaldatud visioonis mahub tüüpiline nanotehas lauaarvuti kasti: Molecular Machinery, Manufacturing and Computation (1992), mis on tähelepanuväärne "uurimuslik inseneriteos". 1990. aastatel on nanotehase kontseptsiooni laiendanud ka teised, sealhulgas Ralph Merkle'i analüüs nanotehase konvergentse kokkupaneku kohta, J. Storrs Halli replitseeriva nanotehase arhitektuuri süsteemidisain, Forrest Bishopi "Universal Assembler", Zyvexi patenteeritud eksponentsiaalne kokkupanekuprotsess ja Chris Phoenixi (vastutustundliku nanotehnoloogia keskuse teadusdirektor) "primitiivse nanotehase" tipptasemel süsteemidisain. Kõik need nanotehase projektid (ja muud) on kokku võetud Robert Freitas' ja Ralph Merkle'i raamatu "Kinematic Self-Replicating Machines" (2004) 4. peatükis. Nanofactory Collaboration, mille Freitas ja Merkle asutasid 2000. aastal, on sihipärane jätkuv jõupingutus, milles osaleb 23 teadlast 10 organisatsioonist ja 4 riigist, kes töötavad välja praktilist teadusuuringute kava, mis on suunatud konkreetselt teemantmehaanosünteesi ja teemantoid-nanofactory arendamisele.
2005. aastal koostas John Burch koostöös Drexleriga arvutianimatsiooniga lühifilmi nanotehase kontseptsioonist. Selliste visioonide üle on palju arutatud mitmel intellektuaalsel tasandil. Keegi ei ole avastanud ületamatut probleemi nende aluseks olevate teooriate puhul ja keegi ei ole tõestanud, et neid teooriaid oleks võimalik praktikas rakendada. Siiski jätkub arutelu, millest osa on kokkuvõtlikult esitatud artiklis "Molekulaarne nanotehnoloogia".
Enesereplikatsioon
Üks meetod molekulaarsete assemblerite ehitamiseks on jäljendada bioloogilistes süsteemides kasutatavaid evolutsioonilisi protsesse. Bioloogiline evolutsioon toimub juhusliku muutumise teel, mis on ühendatud vähem edukate variantide väljapüüdmisega ja edukamate variantide paljunemisega. Keerukate molekulaarsete koosteüksuste tootmine võib olla arenenud lihtsamatest süsteemidest, sest "alati leitakse, et toimiv keerukas süsteem on arenenud lihtsast toimivast süsteemist. Kompleksne süsteem, mis on loodud nullist, ei tööta kunagi ja seda ei saa lappida, et see töötaks. Tuleb alustada otsast peale, alustades toimivast süsteemist." Siiski sisaldab enamik avaldatud ohutusjuhiseid "soovitusi mitte arendada ... replikaatorite konstruktsioone, mis võimaldavad ellu jääda mutatsiooni või läbida evolutsiooni".
Enamik assembleri disainilahendusi hoiab "lähtekoodi" füüsilisest assemblerist väljaspool. Tootmisprotsessi iga sammu puhul loetakse see samm tavalisest arvutifailist ja "edastatakse" kõigile assembleritele. Kui mõni assembler satub selle arvuti levialast välja või kui ühendus selle arvuti ja assemblerite vahel katkeb või kui see arvuti eemaldatakse, lõpetavad assemblerid replikatsiooni. Selline "ülekandearhitektuur" on üks ohutusfunktsioonidest, mida soovitatakse "Foresight Guidelines on Molecular Nanotechnology" (Molekulaarse nanotehnoloogia suunised), ning Freitas ja Merkle'i hiljuti avaldatud 137-mõõtmelise replikaatorite disainiruumi kaart pakub mitmeid praktilisi meetodeid, mille abil saab replikaatoreid hea disaini abil ohutult kontrollida.
Drexleri ja Smalley arutelu
Üks kõige otsekohesemaid kriitikuid mõnede "molekulaarsete assambleerijate" kontseptsioonide suhtes oli professor Richard Smalley (1943–2005), kes sai Nobeli auhinna oma panuse eest nanotehnoloogia valdkonnas. Smalley uskus, et sellised assemblerid ei ole füüsiliselt võimalikud, ja esitas neile teaduslikke vastuväiteid. Tema kaks peamist tehnilist vastuväidet nimetati "rasvasõrmede probleemiks" ja "kleepuvate sõrmede probleemiks". Ta uskus, et need välistavad "molekulaarassemblerite" võimaluse, mis töötavad üksikute aatomite täpse valimise ja paigutamise teel. Drexler ja kolleegid vastasid nendele kahele probleemile 2001. aasta publikatsioonis.
Smalley uskus ka, et Drexleri spekulatsioonid "molekulaarsete assembleritega" võrdsustatud isekordistuvate masinate apokalüptiliste ohtude kohta ohustavad avalikkuse toetust nanotehnoloogia arendamisele. Drexleri ja Smalley vahelise molekulaarsete assemblerite üle peetud debati käsitlemiseks avaldas Chemical & Engineering News punkt- ja vastukirjade vahetusest koosneva vastukirja, milles käsitleti neid küsimusi.
Reguleerimine
Spekulatsioonid "molekulaarseteks assembleriteks" nimetatud süsteemide võimsuse üle on tekitanud laiema poliitilise arutelu nanotehnoloogia mõjude üle. See on osaliselt tingitud asjaolust, et nanotehnoloogia on väga lai mõiste ja võib hõlmata ka "molekulaarseid koosteaparaate". Arutelu fantastiliste molekulaarsete koostajate võimalike tagajärgede üle on kutsunud üles reguleerima praegust ja tulevast nanotehnoloogiat. On väga reaalne mure seoses nanotehnoloogia võimaliku tervise- ja keskkonnamõjuga, mida toodangusse integreeritakse. Näiteks Greenpeace tellis nanotehnoloogiat käsitleva aruande, milles nad väljendavad muret keskkonda sattunud nanomaterjalide toksilisuse pärast. Selles viidatakse siiski vaid möödaminnes "assembler-tehnoloogiale". Ühendkuningriigi Kuninglik Kuninglik Ühing ja Kuninglik Inseneride Akadeemia tellisid samuti aruande "Nanoteadus ja nanotehnoloogiad: võimalused ja ebakindlus", mis käsitleb nanotehnoloogia ulatuslikumaid sotsiaalseid ja ökoloogilisi mõjusid. Selles aruandes ei käsitleta potentsiaalsete nn molekulaarsete assemblerite tekitatud ohtu.
Ametlik teaduslik ülevaade
2006. aastal avaldas USA Riiklik Teaduste Akadeemia molekulaarse tootmise uuringu aruande osana pikemast aruandest "A Matter of Size: Triennial Review of the National Nanotechnology Initiative Uuringukomisjon vaatas läbi nanosüsteemide tehnilise sisu ja märgib oma järeldustes, et ühtegi praegust teoreetilist analüüsi ei saa pidada lõplikuks seoses mitmete võimalike süsteemide jõudluse küsimustega ning et optimaalseid teid suure jõudlusega süsteemide rakendamiseks ei saa kindlalt ennustada. Komitee soovitab eksperimentaalseid uuringuid, et edendada teadmisi selles valdkonnas:
"Kuigi teoreetilisi arvutusi saab praegu teha, ei saa praegu usaldusväärselt ennustada selliste alt-üles tootmissüsteemide keemiliste reaktsioonitsüklite, veamäärade, töö kiiruse ja termodünaamilise efektiivsuse lõppkokkuvõttes saavutatavat vahemikku. Seega ei saa kindlalt ennustada valmistatavate toodete lõpuks saavutatavat täiuslikkust ja keerukust, kuigi neid saab teoreetiliselt arvutada. Lõpuks ei saa praegu usaldusväärselt ennustada optimaalseid uurimisviise, mis võivad viia süsteemide juurde, mis ületavad oluliselt bioloogiliste süsteemide termodünaamilist tõhusust ja muid võimeid. Selle eesmärgi saavutamiseks on kõige sobivam teadusuuringute rahastamine, mis põhineb uurijate suutlikkusel esitada eksperimentaalseid demonstratsioone, mis on seotud abstraktsete mudelitega ja suunavad pikaajalist visiooni."
Grey goo
Üks võimalik stsenaarium, mida on ette kujutatud, on kontrolli alt väljunud isekordistuvad molekulaarsed assambleed halli plöga kujul, mis tarbib süsinikku, et jätkata oma paljunemist. Kontrollimatult võib selline mehaaniline replikatsioon potentsiaalselt tarbida terveid ökoregioone või kogu Maad (ökofaagia) või lihtsalt konkureerida looduslike eluvormidega vajalike ressursside, näiteks süsiniku, ATP või UV-valguse pärast (millega mõned nanomootorite näited töötavad). Kuid ökofaagia ja "halli mulla" stsenaariumid, nagu ka sünteetilised molekulaarassamblerid, põhinevad veel hüpoteetilistel tehnoloogiatel, mida ei ole veel eksperimentaalselt demonstreeritud.
Rabasamblik
Rabasamblik (Icmadophila) on kottseente perekond.
Louisville
Louisville on Ameerika Ühendriikide Kentucky osariigi suurim linn. Asub Ohio jõe ääres.
Linna asutas 1778. aastal sõjaväelane ja maadeuurija George Rogers Clark ning pani sellele nime Prantsusmaa kuninga Louis XVI järgi.
1798. aastal avati linnas Louisville'i ülikool, mis oli Ameerikas esimene linnale kuuluv avalik ülikool ning üks esimestest ülikoolidest Allegheny mäestikust läänes.
2003. aastast kattuvad linna omavalitsuse piirid Jeffersoni maakonna piiridega. Ilma 83 endise maakonnas asunud omavalitsuste elaniketa oli linna elanike arv endistes piirides 2010. aastal 597 337. Sellega oli Louisville suuruselt 27. linn riigis.
Louisville'is on mitme kiirtoiduketi omaniku Yum! Brands peakontor.
Linnas korraldatakse ratsavõistlusi Kentucky Derby.
Louisville'i lennujaam on UPS Airlinesi kodulennujaam.
Raadio Ringhääling
Raadio Ringhääling oli 1. novembril 1924 asutatud osaühisus, mille eesmärgiks oli raadioringhäälingu arendamine Eestis. O/ü Raadio Ringhääling riigistati 1. juulil 1934. Selle tegevust jätkas Riigi Ringhääling. Raadio Ringhääling on tänapäevase Eesti Rahvusringhäälingu eelkäija.
Eellugu
Oletatavasti oli üks esimesi raadiovastuvõtja ehitajaid Eestis Järvamaa telegraafitehnik F. Viedenbaum, kes oli saanud raadiokogemusi esimeses maailmasõjas, kus ta juhtis ühe suurema sõjaväeosa raadiojaama tööd. Viedenbaum katsetas oma aparaati esimest korda 1920. aasta veebruaris. See oli ehitatud Telefunkeni firmalt tellitud osadest. Esimesed välismaised vastuvõtjad jõudsid Eestisse 1922. aasta lõpus.
Raadiojaama asutamise mõte tekkis 1924. aastal kahel sõbral – kooliõpetajast riigikogu liikmel Aleksander Tammel ja raamatupidajal Hans Oll-Reinsonil, kui nad vaimustusid kaubandus-tööstuskoja näitusel nähtud raadiovastuvõtjast ning ostsid ühe kaasa.
Esimesed katsesaated
Ringhäälingu katsed algasid Eestis juba 16. jaanuaril 1924, kui Tallinna ja Saksa raadiojaama Königs Wusterhauseni vahel tehti kõneproov. Selleks kasutati Haapsalu saatjat. Kuna kõneproovi kuuldavuse kohta puudub informatsioon, siis peetakse katsesaadete ametlikuks alguseks Eestis 11. maid 1924. Sel päeval anti Haapsalust edasi Läänemaa Ühisgümnaasiumi õpilaste segakoori kontsert. Katsesaade läks eetrisse kell 9.35 hommikul ja seda kuuldi lainepikkusel 2500 m (raadiosagedusel 119,9 kHz) Tallinnas, Pärnus, Vändras ja valvetehniku jutu järgi isegi naaberriikides.
Ettevalmistused
Esialgu oli kavas Raadio Ringhäälingu saatejaam avada 13. detsembril 1926. Saatejaama detailid jõudsid Tallinna mereteed pidi juba oktoobris.
Tallinna raadiosaatejaama lainepikkus oli 285,7 m (raadiosagedus 1049,3 kHz) ja võimsus 2,2 kW (võrdluseks ‒ Riia saatejaama võimsus oli 1,05 kW ja Helsingi saatejaama võimsus oli 0,5 kW). Tallinna saatejaama suur võimsus võimaldas seda hästi kuulata Pariisis ja Londonis.
Esmaülekandeks oli Eestis paigaldatud umbes 2000 raadioaparaati (ligikaudne raadioabonentide arv). Tollal kehtinud korra järgi tuli kõik raadioaparaadid kontrollida riiklikus proovikojas. Aparaadi kontroll maksis 500 marka. Raadiomaks aastaks oli 1926. aastal 1800 marka, Raadioaparaatide hinnad algasid 13 000 margast. Abonentmaksust olid vabastatud koolide, sõjaväeosade, posti- ja politseiasutuste aparaadid.
Esimene eetripäev
Saatejaama tegelik avamine toimus aga 18. detsembril 1926 kell 19.00. Esimestena kõnelesid raadio teel haridusminister Jaan Lattik ja teedeministri abi Karl Jürgenson. Kõnedele järgnesid muusikalised vahepalad. Ülekannet olevat olnud kuulda Tallinnas, kuid mujal Eestis oli leviga probleeme.
Ruumid ja meeskond
pisi|Pikk tänav 43 aastal 2011 Esimesed saated valmisid Tallinnas aadressil Pikk 43 asuvas üürikorteris, kus oli neli ruumi. Suurimas stuudios oli pinda 55 m2 ja selles toas asusid klaver ja tolle aja kohta moodne Reiszi marmorplokk-mikrofon, mida "andis kahe käega tõsta". Koplis asuva saatjaga peeti ühendust tavalise telefoniga.
1927. aasta sügisel koliti Estoniasse, kuhu jäädi 17 aastaks. 1944. aasta märtsipommitamise ajal hävis teatrihoone koos ringhäälingu stuudiote, fonoteegi ja arhiividega.
Saatekava
Esialgu oli saatepäeva pikkuseks kavandatud kolm tundi. Raadio Ringhäälingu saateid plaaniti edasi anda õhtuti kell 18.00–21.00. Saatepäeva alguses pidid kõlama börsiteated, turuhinnad ja ilmateade. Neile järgnesid päevauudised ja kõne. Kõnelejateks kavatseti paluda kõiki "enam-vähem tuntud" avaliku elu tegelasi, aastas umbes 365 kõnelejat. Kõnele pidi järgnema orkestrimuusika ja sooloesinemised. Selleks oli kavas sõlmida leping Eesti parimate solistidega ja võtta ametisse esmalt trio, hiljem aga salongiorkester. Samuti oli võimalik kuulda Estonia teatri ja Kaarli kiriku ettekandeid.
Rahulolematus levi ja saatekavaga
Raadio Ringhäälingu suurimaks väljakutseks läbi selle ajaloo oli halb levi. Paljud neist, kes maksid suhteliselt kallist aastamaksu, ei olnud rahul heli kvaliteediga. Rahulolematus kasvanud nii suureks, et mitmed raadioklubid ja -seltsid ähvardasid streigiga.
Nii teatas 1932. aasta 10. veebruari Postimees, et kõrge raadio abonentmaks ja saatejaama halb kuuldavus on "Iisaku raadioharrastajate peres kutsunud esile palju nurinat". Paljud senised raadiokuulajad olid oma antennid maha võtnud ning asusid ootama abonentmaksu alandamist ja saatejaama levi parandamist. Ka ei rahuldanud kuulajaid raadiojaama saatekava.
Paar päeva hiljem võis sarnase sisuga sõnumeid lugeda Elvast. Seal olevat raadiost loobunud isegi suuremate ja kallihinnaliste aparaatide omanikud, kes "lasevad aparaatidel nurgas kasutamatult seista".
Kriitilistel kõnekoosolekutel, mis toimusid Pärnus, Võrus, Narvas ja Viljandis nõuti abonentmaksu alandamist poole võrra. Vastasel juhul ähvardati loobuda raadiokuulamisest.