cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Otseliin Vladimir Putiniga
2. otsesaade
Teine otsesaade toimus 2002. aasta 19. detsembril. Vladimir Putinile esitati 51 küsimust. President märkis muu hulgas ka seda, et mööduval aastal on vene inimesed hakanud elama paremini, riik aga muutunud rikkamaks.
3. otsesaade
Kolmas otsesaade toimus 2003. aasta 18. detsembril. Suurema osa küsimustest esitasid mehed, telefonitsi rääkis riigipeaga ka neli last.
/.../
13. otsesaade
2014. aasta 17. aprillil toimunud otsesaatest võtsid videosilla teel esmakordselt osa annekteeritud Krimmi ja Sevastopoli elanikud. Putin tunnistas esimest korda avalikult, et Krimmi omakaitseüksuste selja taga tegutsesid "korrektselt, kuid otsustavalt ja professionaalselt" Venemaa sõjaväelased, et võimaldada referendumit poolsaarel vabalt läbi viia ning takistada relvade kasutamist tsiviilelanikkonna vastu.
Kui varem on Vladimir Putinile küsimusi esitatud telefonitsi või SMS-sõnumiga, siis seekord sai seda teha ka video teel.
14. otsesaade
Saade toimus 2015. aasta 16. aprillil ning kestis 3 tundi ja 57 minutit. Esitati rekordarv küsimusi, üle 3 miljoni.
Putin kinnitas, et Venemaa hakkab tegema koostööd ükskõik kellega, kelle ameeriklased presidendiks valivad ning lisas, et Venemaa ("meie") ei tee koostööd mitte ühe konkreetse füüsilise isikuga, vaid suurima ja väga mõjuvõimsa riigiga.
16. otsesaade
Moskvas 2017. aasta 15. juuni keskpäeval alanud otsesaade kestis kolm tundi ja 56 minutit, esitati 73 küsimust.
17. otsesaade
Saade edastati vaatajatele 2018. aasta 7. juunil.
18. otsesaade
Saade toimus 2019. aasta 20. juunil.
19. otsesaade
Saade toimus 2020. aasta 17. detsembril.
20. otsesaade
Saade toimus 2021. aasta 30. juunil.
Tahkuranna kirik
Tahkuranna kirik on luteri kirik Pärnu maakonnas Häädemeeste vallas Võiste asulas.
Kirik on varemetes, kiriku hävitas aastal 1941 hävituspataljon. Kiriku käärkambris tegutseb Tahkuranna kogudus.
Jürgen Untermann
Jürgen Untermann (24. oktoober 1928 – 7. veebruar 2013) oli saksa keeleteadlane, filoloog ja epigraafikateadlane.
Untermann oli 1965. aastast Kölni Ülikooli ajaloolise lingvistika professor.
Untermann spetsialiseerus indoeuroopa keeltele, indoeuroopaeelsetele keeltele ja epigraafikale. Peamiselt uuris itaalia ja paleohispaania keeli. Viimaste kohta võttis ta kasutusele termini Trümmersprachen ('keelevaremed').
Marquise
pisi|Marquise'i kirik
Marquise on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Marquise on põllumajandus-, karjääri- ja kergetööstuslinn, mis asub u. 16 km Boulogne-sur-Merist kirdes, teede D191, D231 ja D238 ristumiskoha ümbruses. Slacki jõgi voolab läbi valla, nagu kulgeb ka Autoroute A16. Marquise-Rinxenti raudteejaamal on raudteeühendused Calais' ja Boulogne-sur-Meriga.
pisi|tühi|
Ajalugu
Olles kuni 1346. aastani osa flaamikeelsest territooriumist, sai Marquise kuningas Edward III ajal pärast Crécy lahingut Inglise krahvkonnaks ja kuusnurkne kellatorn pärineb inglise ajast. 1420. aastal abiellus kuningas Henry V Marquise'i agulis Leulinghenis, mille kirikut läbis Prantsuse-Inglise piir, Charles VI tütre Catherine de Valois'ga. Marquise pälvis riikliku meedia tähelepanu 2006. aasta sügisel, kui kohalik sandarmeeria otsis välja Maurice Boiteli kuulsa maali, mis varastati 40 aastat varem ja viidi Prantsusmaalt välja.
Évora Monte leping
Évora Monte leping (ka Évora Monte konventsioon või Évora Monte kontsessioon) on 26. mail 1834 Portugalis Alentejo piirkonnas Évora Montes sõlmitud leping, mis lõpetas kuus aastat (1828–1834) kestnud miguelistide sõjad.
Grenader (kirjastus)
Grenader on Tallinnas 2003. aastast tegutsev Eesti kirjastus, mille omanik on Grenader Grupp OÜ.
Évora Monte leping
Lepingu põhipunktiks oli kuningas Miguel I loobumine nõuetest Portugali troonile ja lahkumine eluaegsesse eksiili.
Grenader (kirjastus)
Grenader toodab kolme liiki trükiseid: militaarotstarbelisi (märklehed, laskepäevikud, militaarraamatud), Eesti-teemalisi postkaarte, plakateid ja muid turismitrükised (kaubamärgi PhotoTour all) ning raamatud Eesti ajaloost, suures osas just sõjaajaloost. Kirjastuse juhataja on Aimur Kruuse.
Évora Monte leping
Liberaalide (Dom Pedro ja Maria II toetajad) nimel kirjutasid lepingule alla Terceira hertsog António José Severim de Noronha ja Saldanha krahv João Carlos de Saldanha Oliveira e Daun, konservatiivide (Miguel I toetajad) nimel allkirjastas lepingu kindralleitnant José António Azevedo e Lemos.
Mis Koosta peres uudist?
"Mis Koosta peres uudist?" oli Eesti Televisiooni päevakajaline draamasari aastatel 1965–1973, sealhulgas 1971–1973 pealkirja all "Käime külakorda". Sarjas mängisid harrastusnäitlejad, tol ajal määratleti see žanrilt "dokumentaaldraamaks". Telesari oli esimene omataoline mitte üksnes Eestis, vaid kogu tollases Nõukogude Liidus.
Grenader (kirjastus)
Muuhulgas on Grenader kirjastanud ekspeaminister Mart Laari ajalooraamatuid ja kokaraamatu ning poliitik Henn Põlluaasa raamatu „Sotsid. Interrinde teine tulemine“.
Évora Monte leping
Lepingu artiklid
Lisaartiklid:
Mis Koosta peres uudist?
Saatesarja idee autor ja režissöör oli tollane Tallinna Televisiooni (hilisem Eesti Televisioon) pearežissöör ja kunstiline juht Tõnis Kask, 1971. aasta jaanuarist oktoobrini Hillar Peep, "Käime külakorda" ajal Virve Aruoja. Eeskujudeks võisid olla Poola, Soome ja Ameerika Ühendriikide seriaalid nagu "Suomineni pere", "Peyton Place" ning "Barbara ja Jan". Stsenaristid olid Helgi Oidermaa ja Rein Karemäe. Säilinud on vähesed stsenaariumid.
Grenader (kirjastus)
2008. aastal pälvis rahvusvahelist tähelepanu ja kriitikat Grenaderi kirjastatud kalender Teise maailmasõja aegsete SS-i värbamisplakatitega, kus mõnelt pildilt eemaldati SS-i sümbolid.
Évora Monte leping
Genova protest
Kohe oma uude elukohta Genovasse saabumise järel 20. juunil 1834 saatis Dom Miguel pöördumise kõigile Euroopa õukondadele, milles ta rõhutas, et Évora Monte leping on õigustühine, sest selle surusid talle jõuga peale Nelikliidu valitsused:
Mis Koosta peres uudist?
Saade läks otse eetrisse ja oli algselt kavas kaks korda kuus, 1968. aastast kord kuus (vaheaegadega).
Grenader (kirjastus)
2005. aastast on firmal Lätis tütarettevõte Astlandia SIA, mis kirjastab peamiselt kaubamärgi PhotoTour all Lätit tutvustavaid turismi- ja ajalootrükiseid.
Mis Koosta peres uudist?
Peategelase Aleksander Koosti ehk Koosta Sassi prototüübiks oli Rein Karemäe abikaasa Ruth Karemäe lell, Kessulaiu majakavaht Aleksander Kipper. Sari kajastas lihtsate külainimeste elu rannaäärses kolhoosis. Usutavuse huvides võeti tööle rahvateatrite näitlejad: Rein Vaharo oli Tallinnas bussijuht, Vilma Kuusk müüja Viru tänava rõivapoes, Aarni Rompainen töötas Eesti Televisioonis režissöörina (endine Karjala TV pearežissöör ja Karjala teatri näitleja), Ilmar Mikkor õppis lavakunstikateedris ning Kaisa Kask oli Tõnis Kase tütar. Osatäitjaid ei avalikustatud ning osatäitjaid tuntigi vaid tegelaskujude nimede järgi. Võtted toimusid valdavalt laupäeviti stuudiosse ehitatud Koosta pere köögis, mille kujundas telekunstnik Linda Andreste.
Esimene saade läks eetrisse ülekandejaama abil Jüri poest laupäeval, 30. oktoobril 1965. 24. detsembril 1966 esilinastus telesarjaga seostuv kuuldemäng "Koosta pere jõulud", kus Koosta peret külastas raadioreporter Härmo Saarm ning arutleti jõulude üle, mis oli toonases Nõukogude ajakirjanduses ülimalt haruldane juhtum. Pealkirja "Mis Koosta peres uudist" all jõudis viimane, 60. saade televisiooni laupäeval, 3. juulil 1971. Laupäevast, 23. oktoobrist 1971 kandis sari pealkirja "Käime külakorda", muudatuse eesmärk oli "vaadata elule otsa pisut laiemast vaatevinklist". Uus sari algas külas traktoriühistu moodustamisega. Sari lõppes ootamatult, viimane "Käime külakorda" saade järjekorranumbriga 75 oli eetris 16. juunil 1973.
Avalikku vastukaja pälvis sari vähe, kolm kajastust ilmus 1966. aastal ajalehes Rahva Hääl.
Sarja "Mis Koosta peres uudist?" kogemused on mõjutanud Eesti hilisemat teleajalugu. Režissöör Tõnis Kask oli ka 1993. aastal alanud Eesti pikima telesarja "Õnne 13" kaasautor, sarja esimene režissöör-lavastaja ja kaasstsenarist 1993–2003.
Llobregati jõgi
pisi|Llobregati jõgi
Llobregat on jõgi Hispaanias, Kataloonia pikkuselt teine jõgi.
Jõgi saab alguse Castellar de n'Hugist 1259 m kõrguselt Serra del Cadí mäelt. Suubub Vahemerre Barcelona lähedal El Prat de Llobregatis.
Jõe kogupikkus on 175 km ja valgala pindala 4948 km.
Ei ole laevatatav.
Ogre Zilie Kalni looduspark
Ogre Zilie Kalni looduspark on kaitseala Lätis Vidzemes Ogre piirkonna Ogre linnas ja Tīnūži vallas. Looduspark asub Zilie kalni ('sinimäed') nime kandva oosi nõlvadel. Kaitseala loodi 2004. aastal, kaitsmaks sealse oosi okasmetsasid ja taimestikku.
Kaitsealale jääb kolm kaitstavat elupaigatüüpi. Valdava osa (68% kaitseala territooriumist) moodustavad okasmetsad oosidel või glatsiofluviaalsetel mõhnadel. Seal esinevad ka siirdesoo- ja rabametsad ning looduslikus seisundis rabad.
Kaitseala on valdavalt SIA "Rīgas meži" omandis, osa selle territooriumist kuulub ka Ogre piirkonna omavalitsusele. Eraomandis alasid kaitsealal pole.
Kaitsealale jääb Zilais kalnsi linnamägi, mis on riikliku kaitse all olev muinsusmälestis. See puhastati aastal 1907 metsast. Linnamäe pikkus on 60, laius 25 meetrit. Seda piiravad loodest vall ja kraav, ülejäänud külgedel oli kaitseks mäe 37 meetri kõrgune nõlv. Arheoloogilisi leide mäelt leitud pole, ent oletatakse, et tegu on liivlaste linnusega. Aastal 1913 rajati mäele tuletõrje vaatlustorn, aastal 1934 aga suusahüppetorn, mis hiljem jäi kasutuseta.
Kaitseala maastikus on kesksel kohal Ogres Kangari nime kandev ooside süsteem. Tegemist on deltalise iseloomuga oosidega, kus sageli mitu oosiahelikku kõrvuti paiknemas. Sinna jäävad Zilie Kalni, Augstkalni, Lazdukalni, Grantskalni ja Ozolkalni oosid.
Looduskaitsealustest taimedest kasvavad seal palu-liivkann, vaevakask, nõmmnelk, mets-vareskold, sile tondipea, suur näär, kattekold, karukold, liiv-esparsett, mägi-piimputk, kahelehine käokeel, sinine kopsurohi, aas-karukell, palu-karukell ja alpi ristik. Varem on piirkonnast leitud ka niidu-kuremõõka ja jalgtarna.
Lindudest elavad kaitsealal jääkoskel, jõgitiir, laanepüü, musträhn, väike-kärbsenäpp ja nõmmelõoke. Selgrootutest elavad seal harilik viinamäetigu, must seenesultan, Peltis grossa, kevadpaabusilm, pääsusaba, puumurelane, Laphria gibbosa ja ruuge-küttkärbes. Varem on sealt leitud ka selliseid liike nagu Nothorhina muricata, vaablassikk, Ceruchus chrysomelinus ja apteegikaan.
Kaitsealal on probleemiks liig intensiivne inimtegevus, mille korraldamiseks on asutud sinna rajama radasid. Ka on sinna tunginud mitmed võõrliigid – tähk-toompihlakas, saarvaher ja kanada kuldvits, samuti levib seal antud piirkonnale võõras punane leeder.
Tebäne
Tebäne oli küla Põlvamaal. Küla jääb tänapäeval Erastvere küla alale (varem Soodoma küla alale). Kihelkondlikult kuulus küla Kanepi kihelkonda. Küla kaotati 1940. aastatel.
Üks riik, kaks süsteemi
Üks riik, kaks süsteemi (traditsioonilises hiina kirjas 一國兩制, lihtsustatud hiina kirjas 一国两制, pinyinis yī guó liǎng zhì) on põhimõte, mille formuleeris Deng Xiaoping 1981. aasta aprillis. Vastavalt sellele põhimõttele oleksid Hongkong, Macao ja Taiwan Hiina Rahvavabariigiga taasühinemise korral säilitanud oma majandus- ja haldussüsteemi.
Tiksi (Kõlleste)
Tiksi oli küla Põlvamaal. Küla jääb tänapäeval Piigaste küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Kanepi kihelkonda. Küla kaotati 1970. aastatel.
Gaming Innovation Group
GIG on USA-s registreeritud äriühing, mis tegutseb Maltal ja viis täiendavat asukohta kogu Euroopas (Marbella, Oslo, Kristiansand, Gibraltar, Kopenhaagen). Ettevõte on noteeritud Oslo börsil numbrikoha sümboliga 'GIG'.
Ajalugu
Gaming Innovation Group Ltd. asutati aastal 2008 Donkr International Ltd. Maltal. Gaming Innovation Group oli Oslos börsil noteeritud 2015. aasta juunis. 2016. aasta juunis omandas Gaming Innovation Group Betit Holdings 54 miljoni euro väärtuses.
2018. aasta jaanuaris on ettevõte avanud uue peakorteri Malta.
Tuderna oja
Tuderna oja on Piusa jõe üks lisaojadest.
Veekogu kuulub lõhe, jõeforelli, meriforelli ja harjuse kudemis- ja elupaikade nimistusse.
Kuni 1944. aastani kulges üle oja Tuderna raudteesild.
Peter Wells
Peter Neil Temple Wells (1936 Bristol – 22. aprill 2017) oli Briti biomeditsiinitehnikateadlane.
Ta oli tähtsamaid ultrahelitehnoloogia meditsiinilise rakenduse arendajaid.
Nadia Kurem
Nadia Kurem (ka Nadežda Kurem; sünninimi Nadežda Gasparjan, sündinud 22. aprillil 1960 Tartus) on eesti laulja (sopran) ja laulupedagoog.
Nadia Kurem lõpetas 1981. aastal Heino Elleri nimelise Tartu Muusikakooli (õpetaja Alma Kurtna) ja 1986. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi (Hendrik Krummi klass).
Aastatel 1983–1985 laulis ta Eesti Raadio segakooris ja 1985 Estonia kooris, aastatel 1986–2009 oli Rahvusooper Estonia solist.
Alates aastast 1999 on Nadia Kurem töötanud Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias laulupedagoogina (aastast 2009 osakonnajuhataja, 2016 professor); Tema õpilaste hulgas on: Angelika Mikk, Kädy Plaas, Taavi Tampuu, Julia Botvina, Pirjo Püvi, Risto Joost, Arete Teemets, Marlēna Keine. Ta on juhendanud ka meistrikursusi mitmel pool Euroopas: Musica Santa Cecilia Konservatooriumis Roomas, Taani Kuninglikus Muusikaakadeemias, Göteborgi Muusika- ja Teatriakadeemias, Sibeliuse Akadeemias Soomes, Leedu ja Läti muusikaakadeemias ja mujal.
Lev Dodin
pisi|Lev Dodin esinemas Tallinna raekojas teatrifestivali "Kuldne mask" vastuvõtul 5. oktoobril 2012 Lev Abramovitš Dodin (sündinud 14. mail 1944 Siberis) on vene teatrilavastaja ja -pedagoog.
Ta oli 1983. aastast Peterburi Väikese Draamateatri pealavastaja. 2003. aastast on ta sama teatri direktor ja kunstiline juht.
Veerandnoot
Veerandnoot ehk semiminima on muusikas helivältus, mis võrdub ühe neljandikuga tervenoodist või tervepausist.
Veerandnooti tähistatakse noodikirjas täidetud ovaalse noodipea ja sirge liputa varrega. Keskmisest noodijoonest allpool asuvatel nootidel on vars tavaliselt suunatud noodipea paremalt küljelt üles, keskmisest noodijoonest ülevalpool asuvatel nootidel on vars suunatud noodipea vasakult küljelt alla. Veerandnoodi Unicode'i sümbol on U+2669 (♩).
Veerandpaus tähistab noodikirjas veerandnoodiga sama kestusega muusikalist vaikust.
Tille
Tille oli küla Põlvamaal. Küla jääb tänapäeval Varbuse küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Kanepi kihelkonda. Küla kaotati 1970. aastatel.
Kajanberd
thumb|Kajanberd (2016) Kajanberd (ka Dsevankh, armeenia Կայանբերդ või Դսեվանք) on kindlus ja endine Armeenia Apostliku Kiriku klooster Põhja-Armeenias Lori maakonnas.
Asukoht
Berd asub Haghpati ja Sanahini kloostri vahel. Kajanberd ehitati strateegiliselt Debedi jõe kohal asuva kahe kanjoni vahele jääva seljandiku serva.
Spetsifikatsioonid
Lossi täpne ehitusaasta pole teada. On võimalik, et kuningas Ašot II Erkath ehitas selle mingil hetkel 10. sajandil. Loss on suures osas hävinud. Müürirõngas on ümbritsetud kolmnurkse alaga ja selle moodustasid poolringikujulised kaitsetornid. Piirkonda jäid Astvatzatzini kirik Surb (Սուրբ Աստվածածին 'Püha Jumala ema', läänearmeenia Surp Asdwadsadsin, muud transkriptsioonid Surp Astvatsatsin, Surb Astuacacin) Dsevankhist. See oli ehitatud mustast tufist. Selle sinine, punane ja valge kuppel sai kahjustada 1827. aasta maavärinas. Kuppel ehitati linnuse paremasse nurka, millega see jagab välismüüri. Ümbruskonnas võib näha ka arvukalt majade varemeid, tsisternaid ja savist veetorusid. Seotud külas on varasem rauaaegne matmispaik.
Lugu
11. sajandi keskel ehitati Lori usukeskuse Haghpat, mis konkureeris vendkloostriga Sanahin. Keskaegse ajaloolase Kirakos Gandzaketsi sõnul ehitas Haghpati peapiiskop Hovhannes kindluse 1233. aastal massiivsete kaitsemüüridega kloostriks Sanahini pinnasele. Ta pärines Gruusia-Armeenia Zakaridi dünastiast ning oli Armeenia vürstide Zakare Zakarian ja Ivane Zakariani õe poeg. Taim kandis algselt nime Surb Nshani klooster. Surp Nschan (läänearmeenia 'püha märk') on pühaku nimi. Nimed Dsevankh ja Kajanberd on uuemat päritolu.
Olukord Sanahini pinnal viis konflikti kahe kloostri vahel. Pärast piiskopi surma lammutasid tatarlased 1241. aastal kloostri müürid. Seejärel taastasid ja hävitasid Timuri väed selle 14. sajandi lõpus; hiljem seda enam ei ehitatud.
Lastekaitsepäev
pisi|2015. aasta Tartu lastekaitsepäeva sümbol, sinine kass, [[Barclay de Tolly monument|Barclay de Tolly monumendi piirdeaia küljes. Kassidega tähistati kohti, kus lastekaitsepäeval, 1. juunil, toimusid temaatilised üritused]] Rahvusvaheline lastekaitsepäev (International Day for Protection of Children) on 1. juunil tähistatav tähtpäev, millega juhitakse tähelepanu laste kaitsmise tähtsusele.
Tähtsus
Lastekaitsepäeva tähistamise eesmärk on juhtida tähelepanu laste heaolule ja õigustele ning lastekaitsele.
Sel päeval toimuvad üleriigiliselt mitmesugused tasuta lasteüritused.
Lastekaitse Liit kutsub lastekaitsepäeval üles mõtlema mitte ainult laste tuleviku üle, vaid keskenduma ka nende oleviku muredele.
Ajalugu
Eestis tähistatakse lastekaitsepäeva alates 1990. aastatest Eesti Lastekaitse Liidu eestvedamisel. Alates 2021. aastast on lastekaitsepäev esmakordselt riiklik tähtpäev ja lipupäev.
Lastekaitsepäeva tähistamise algus ulatub 1857. aastasse, mil Chelsea pastor dr Charles Leonard pühendas spetsiaalse jumalateenistuse lastele ja lastest. Oli juunikuu teine pühapäev ja päeva esialgseks nimeks Roosipäev, edasi Lillepäev ja siis Laste Päev.
Esmakordselt kuulutati lastekaitsepäev välja ülemaailmsel laste heaolu konverentsil 1925. aastal. Järjekindlalt hakati seda kindlal päeval tähistama 1954. aastast. Lastekaitsepäeva tähistatakse 1. juunil alates 1950. aastast, selle kehtestas Rahvusvaheline Demokraatlik Naisliit oma kongressil Moskvas 22. novembril 1949. Paljudes riikides (nt Albaanias, Cabo Verdes, Ecuadoris, Mongoolias, Poolas) peetakse lastekaitsepäeva 1. juunil; samas soovitab ÜRO tähistada 20. novembril rahvusvahelist lastepäeva.
FC Kupiškis
Futbolo klubas Kupiškis (ka FC Kupiškis) oli Leedu jalgpalliklubi, mis tegutseb Kupiškise linnas.
Ajalugu
Klubi loodi 2018 (FC Kupiškis). Tegevuse lõpp 2020.
Sybiracy
Sybiracy (Eesti keeles Siberlased) on Siberisse ümberasustatud isik. Sybiracy võib viidata igale Siberi elanikule, kuid täpsemalt viitab see poolakadele, kes on 1940. aastatel vangistatud või Siberisse pagendatud või isegi neid, kes saadeti Venemaa Arktikasse või Kasahstani.
Ajalugu
Vene ja Nõukogude võimud saatsid paljud poolakad Siberisse, alustades 18. sajandi vastastest Vene impeeriumi kasvavale mõjule Poola-Leedu Rahvaste Ühenduses (eelkõige Bari konföderatsiooni liikmed aastatel 1768–1772). Matúš Móric Beňovský küüditati ja emigreerus Madagaskarile.
Pärast Vene karistusseaduse muutumist 1847. aastal muutusid pagulus ja sunnitöö (katorga) Vene impeeriumi siseriiklikes ülestõusudes osalejatele tavaliseks karistuseks. See tõi kaasa üha suurema hulga poolakate saatmise Siberisse sunnitööle, kui nad said seejärel tuntuks kui Sybiracy. Osa neist jäi sinna, moodustades Siberis poola vähemuse. Enamik neist olid Novembriülestõusu (1830–1831), Jaanuariülestõusu (1863–1864) osalejad ja toetajad. 1905–1907 rahutustes osalejate ja toetajate seast ja sajad tuhanded inimesed küüditati Nõukogude Liidu sissetungi Poolasse tagajärjel 1939. aastal.
19. sajandi lõpu paiku kolis Siberisse piiratud arv poola vabatahtlikke asunikke, keda meelitas piirkonna majanduslik areng. Poola sisserändajad ja pagulased, kellest paljudel keelati piirkonnast ära kolida isegi pärast karistuse kandmist, moodustasid seal elava poola vähemuse. Trans-Siberi raudtee ehitamisel osalesid sajad poolakad. Siberit uurisid märkimisväärsed Poola teadlased, nagu Aleksander Czekanowski, Jan Czerski, Benedykt Dybowski, Wiktor Godlewski, Sergiusz Jastrzębski, Edward Piekarski (1858-1934), Bronisław Piłsudski, Wacław Sieroszewski, Mikołaj Witkowski jt.
Mõiste Sybiracy võib viidata ka endistele pagulustele, näiteks neile, kellel lubati pärast 1857. aasta amnestiat naasta Venemaa valduses olevasse Poolasse. Jaanuariülestõusu puhkemisele eelnenud perioodil noorte seas populaarne rühmitus toetas mahetöö ideed. Jaanuariülestõusu ajal see aga lakkas olemast, kuna osa selle liikmetest toetas punaseid, teised aga valgeid. Rühma silmapaistvamate liikmete hulgas olid Agaton Giller, Henryk Krajewski, Karol Ruprecht ja Szymon Tokarzewski.
1860. aastate paiku elas Siberis umbes 20 000 poolakat. 1866. aastal puhkes poolakate poliitiliste pagulaste ebaõnnestunud ülestõus Siberis.
Nõukogude aeg
Teise maailmasõja alguses küüditasid Nõukogude Liit sadu tuhandeid Poola kodanikke, enamik neist neljas massilaines. Mõned allikad väidavad, et küüditatuid on kuni 1,5 miljonit. Kõige konservatiivsemad arvud kasutavad hiljuti leitud NKVD dokumente, mis näitavad 309 000  kuni 381 220.
Nõukogude võimud ei tunnistanud etnilisi poolakaid Poola kodanikeks. Lisaks põhinevad mõned arvud amnestia saanud isikutel, mitte väljasaadetutel ja mitte kõigil polnud õigust amnestiale. Seetõttu võivad ametlikel tõenditel põhinevad arvud olla alahinnatud.
Surnuaiavahi tütar
Filmis mängisid Maria Avdjuško, Rain Simmul, Kerttu-Killu Grenman ja Arvo Kukumägi.
Filmi tootsid ettevõtted Estinfilm ja Content Provider.
2011. aasta jooksul kogus film "Surnuaiavahi tütar" Eesti kinodes 6291 vaatajat.
Sergei Fedotov
pisi|Sergei Fedotov esinemas Tallinna raekojas teatrifestivali "Kuldne mask" vastuvõtul 5. oktoobril 2012 Sergei Pavlovitš Fedotov (sündinud 11. jaanuaril 1961 Permis) on Venemaa teatrilavastaja.
Ta on Permi teatri "U Mosta" asutaja ja kunstiline juht.
Krogaskols
Krogaskols (ka Krāgaskalns) on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Alūksne piirkonnas Alsviķi vallas.
Krogaskols asub valla idaosas. Külast põhjas maantee P39 ääres asub Krāgaskalnsi bussipeatus.
Küla asub endise Tūja mõisa Krāgeskalnsi karjamõisa alal. Mõisa hoonetekompleks (laut-küün, laut suletud tagahooviga ja mõisavalitseja maja) on muinsusmälestistena kohaliku kaitse all.
Calhouni maakond (Georgia)
Calhouni maakond (Calhoun County) on maakond Ameerika Ühendriikides Georgia osariigis.
Maakonna halduskeskus on Morgan.
Ajalugu
Maakond moodustati 1854. aastal.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 6694.
Rahvaarvu muutus (hinnanguline 1. juuli seisuga) :
Mandri-Hiina
pisi|upright=1.4| Mandri-Hiina on nii geograafiline kui ka geopoliitiline piirkond, mis kuulub Hiina Rahvavabariigi jurisdiktsiooni alla. Mandri-Hiina alla loetakse ka Hainani saar. Mandri-Hiina alla ei loeta tavaliselt Hongkongi ja Macaud.
Nové Strašecí
Nové Strašecí (saksa keeles Neustraschitz, ka Neu Straschitz) on linn Tšehhis Kesk-Tšehhi maakonnas Rakovníki ringkonnas. Nové Strašecí asub Rakovníkist 13 km idakirdes, Kladnost umbes 15 km läänes ja Praha kesklinnast ligikaudu 38 km lääneloodes.
2012. aasta Ameerika Ühendriikide presidendivalimised
2012. aasta Ameerika Ühendriikide presidendivalimised olid USA 57. presidendivalimised, mis toimusid 6. novembril 2012.
Aas-vahulill
Aas-vahulill (Polygala vulgaris) on vahulilleliste sugukonda vahulille perekonda kuuluv taimeliik.
Kirjeldus
Aas-vahulille varrelehed on kitsassüstjad, 2–4 mm laiad ja 10–20 mm pikad. Õierao alusel olev kandeleht ainult õierao pikkune. Õied on aas-vahulillel helesinised, harva valged või roosad, 6–8 mm pikad. Sisemised tupplehed viljast 1–2 mm pikemad. Taimed kasvavad 10–25 cm kõrguseks, õitsevad juunis–juulis.
2012. aasta Ameerika Ühendriikide presidendivalimised
Presidendikandidaadid
Presidendikandidaadid valiti parteide kokkutulekutel, mis toimusid Vabariiklikul Parteil 27.–30. augustil 2012 ja Demokraatlikul Parteil 3.–6. septembril 2012. Lõplike kandidaatide leidmiseks toimusid osariikides alates 2012. aasta jaanuarist parteide eelvalimised.
Aas-vahulill
Kasvukoht
Aas-vahulill kasvab niitudel ja puisniitudel.
Indrek Särg
pisi|Indrek Särg kohtumas tartlastega. Indrek Särg (sündinud 26. aprillil 1966) on eesti kirjandustegelane, pedagoog ja poliitik.
Aas-vahulill
Levik
Eestis paiguti, saartel harva.
2012. aasta Ameerika Ühendriikide presidendivalimised
Demokraatliku Partei kandidaadid
Teiseks ametiajaks kandideeris Demokraatliku Partei esindajana Barack Obama.
Vabariikliku Partei kandidaadid
Vabariikliku Partei eelvalimistel kandideerimisest teatasid Michele Bachmann, Herman Cain, Newt Gingrich, Jon Huntsman, Gary E. Johnson, Ron Paul, Rick Perry, Mitt Romney ja Rick Santorum.
27.–30. augustil 2012 toimunud Vabariiklikul Partei kokkutulekul valiti partei kandidaadiks Mitt Romney.
Indrek Särg
Haridus
Indrek Särg lõpetas Tartu Ülikooli eesti filoloogina 1990. aastal ning täiendkoolituse juhtimise alal 2005. aastal Tallinna Ülikoolis.
Aas-vahulill
Sarnased liigid
Tups-vahulill
Indrek Särg
Akadeemiline tegevus
Ta on töötanud õpetajana Hugo Treffneri Gümnaasiumis, majandusdirektorina Tartu Lastekunstikoolis, õppejõuna Tartu Õpetajate Seminaris, Tartu Ülikoolis ja Tartu Teoloogia Akadeemias, külalisõppejõuna Mordva Riiklikus Ülikoolis ning esinenud külalisloengutega Helsingi ja Tampere ülikoolides. 1998. aasta lõpul õpetas ta Avatud Eesti Fondi toel Tartu Ülikooli magistrandina Saranski Ülikoolis eesti keelt ja kirjandust.
Muu keele ja kirjandusega seotud töö ja tegevus
Ta on töötanud 1980. aastatel Kostabi lehe toimetajana ja kooliõpetajana, avaldanud kirjandusest ja kultuuripoliitikast retsensioone, ülevaateid ja esseid ajakirjades Vikerkaar ja Looming.
Särg on korraldanud rahvusvahelisi teaduskonverentse, ekspeditsioone sugulasrahvaste uurimiseks ja ühistegevuse konverentse. Särg kuulub Eesti Kirjanduse Seltsi juhatusse ja MTÜ Kesk-Eesti Metsaomanikud toimkonda. Ta on Tartu Noorte Autorite Koondise liige. Särg on toimetanud NAKi almanahhe "AlmaNAK" (1988–1989) ja "Hea raamat" (1998).
Poliitiline tegevus
Jaanuaris 2015 astus Särg Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna liikmeks. pisi|Indrek Särg rääkimas rahvaga Konservatiivide Klubis 8.10.2021 Ta kandideeris Tartus 2015. aasta Riigikogu valimistel ja kogus 116 häält.
Pärast valimisi sai Särjest erakonna Tartu ringkonna esimees. Ta lubas hakata korraldama Tartus väitlusüritusi, kaasata senisest enam erakonna töösse seeniore ja korraldada noorteliikumise Sinine Äratus üritusi.
2017. aasta KOV valimistel valiti ta 1604 häälega Tartu linnavolikokku.
2019. aasta Riigikogu valimistel Tartus sai Indrek Särg 2223 häält. Eesti merekooli Tartu filiaali juhataja ja EKRE Tartu ringkonna juht Indrek Särg kogus valimistel 2223 häält.
28. mail 2019. aastal heideti ta EKRE juhatuse koosoleku otsusel erakonnast välja, kuna ta olevat korduvalt ja jämedalt rikkunud erakonna põhikirja. Rikkumiste seas toodi välja erakonnatöö takistamine ning valimiskampaania ajal teistele EKRE kandidaatidele Jaak Valgele ja Ruuben Kaalepile vastu töötamine. Väljaheitmise tõttu kaebas Särg hiljem erakonna kohtusse.
14.09.2021 asutas Tartus koos Sten-Hans Vihmariga MTÜ Konservatiivide Klubi.
Lõhnav neitsikummel
Lõhnav neitsikummel (Tanacetum parthenium) ehk lõhnav püreeter on korvõieliste sugukonda soolikarohu perekonda kuuluv mitmeaastane rohttaim.
Kirjeldus
Taime kõrgus on 60–120 cm. Valged, kollase südamikuga õied puhkevad juulis-augustis. Lehed meenutavad härjasilma lehti.
Levila ja kasvukoht
Algne levila on Balkani poolsaar, Anatoolia ja Kaukasuse mäestik. Tänu kultiveerimisele on taim nüüdseks levinud kõikjale Euroopas, Põhja-Ameerikasse ning Tšiilisse. Eelistab kuivemat, hästi vettläbilaskvat pinnast.
Kasutamine
===Ravimina ===
Botaanik John Gerard soovitas kasutada lõhnavat neitsikummelist "peapöörituse ja uimasuse" raviks. 17. sajandil soovitas Culpeper kasutada taime peavalu ja külmetusnähtude leevendamiseks. 18. sajandi lõpus kasutati lõhnavat neitsikummelit oopiumisõltuvusest võõrutamise nähtude leevendamiseks. Tänapäeval valmistatakse neitsikummelist peavaluravimeid.
Käesoleval ajal peab droog Euroopa farmakopöa nõuete kohaselt sisaldama vähemalt 0,2% partenoliidi.
Ohud ja vastunäidustused
Lõhnav neitsikummel võib raseduse ajal lootele tugevat farmakoloogilist toimet avaldada, põhjustades nurisünnitusi.
Ilutaimena
Meie kliimas kasvatatakse üheaastasena. Madalad sordid sobivad ideaalselt peenra ääriseks, õuevaasidesse, rõdukastidesse. Lõikelillena säilivad kaua värsked.
Huawei Honor
Huawei Honor või lihtsalt Honor (stiliseeritult ka honor) on Huawei alam-kaubamärk, mis on põhiliselt keskendunud nutitelefonidele ja on eksklusiivne online-turule.
Egeri piiramine (1552)
right|220px|thumb|Egeri linnus 16. sajandil right|220px|thumb|Egeri linnuse müürid 220px|thumb|Egeri linnuse piiramine
Egeri piiramine toimus 16. sajandi Osmanite sõdade ajal Euroopas. 1552. aastal piirasid Kara Ahmed Paša juhitud Osmanite riigi väed Egeri linnust Ungari kuningriigi põhjaosas, kuid István Dobó juhitud kaitsjad lõid rünnakud tagasi ja kaitsesid linnust. Piiramisest on Ungaris saanud riigikaitse ja isamaalise kangelaslikkuse võrdkuju.
Taust
Osmanite sultan Suleiman I alustas riigi laiendamist 1520. aastal pärast Selim I valitsusaega. Ta alustas rünnakuid Ungari ja Austria mõjutatud alade vastu, tungides 1526. aastal Ungari pinnale. Ungari armee purustati Mohácsi lahingus ja rajati tee rünnakuks Doonau madalikule. Lahingus hukkus ka Ungari ja Čechy kuningas Lajos II, mis tõi kaasa vaidlusaluse trooninõude. Austria keiser Ferdinand I tõusis Čechy troonile, kuid Ungari trooni vaidlustas nõudleja János I Zápolya, kelle nõuet toetasid aadlikud ja sultan. Võimuvõitlus jätkus ka pärast Jánosi surma 1540. aastal, kui troonile tõusis tema poeg János II Zápolya. Seda ei lahendatud enne, kui ta 1570. aastal troonist loobus, mil tema järglaseks sai Maximilian I.
Osmanid kohtasid vastupanu Köszegi piiramisel 1532. aastal, kus Nikola Jurišići juhitud 800-meheline vägi suutis Osmanite armeed tagasi tõrjuda. Kuid see lükkas nende kampaaniat ainult 25 päeva võrra edasi ja nad jätkasid Budale lähenemist, hõivates pealinna lõpuks 1541. aastal. Budast sai selle piirkonna Osmanite võimu asukoht, kust okupeeritud alasid valitses Osmanite toetatud János II.
Kristlike kindluste Temesvári ja Szolnoki kaotamises 1552. aastal süüdistati Ungari ridades olevaid palgasõdureid. Kui türklased pöörasid samal aastal pilgu Põhja-Ungari linnale Egerile, ootasid vähesed, et kaitsjad osutavad suurt vastupanu, eriti siis, kui kaks suurt Osmanite isandate Ahmedi ja Ali armeed, mis olid varem kogu vastupanu purustanud, Egeri ees ühinesid.
Eger oli oluline tugipunkt ja ülejäänud Ungari pinna kaitsmise võti. Egerist põhja pool asus nõrgalt kindlustatud Kassa linn (tänapäeva Košice), mis oli olulise kaevanduste ja nendega seotud rahapajade piirkonna keskus, mis varustas Ungari kuningriiki suurel hulgal kvaliteetsete hõbe- ja kuldmüntidega. Lisaks selle tuluallika ülevõtmise võimaldamisele võimaldanuks Egeri langemine Osmanite riigil kindlustada alternatiivne logistika ja vägede marsruut edasiseks läänesuunaliseks laienemiseks, mis võimaldanuks türklastel Viini sagedamini piirata.
Linnus
Egeri kindlus rajati varasema kivilinnuse varemetele, mis asendas iidset, võib-olla hunnide püstitatud muldlaagrit. See muutis Egeri vundamendi tavapärasest tugevamaks ja takistas suuresti Osmanite kaevurite tööd. Nagu tolleaegsete piiramiste ajal tavaks, püüdsid nii ründajad kui kaitsjad kaevata müüride alla tunneleid ja paigutada püssirohulaenguid, et avada linnusesse lõhesid või hävitada ründaja kaevikuid. Ükski neist katsetest ei olnud Egeri piiramise ajal edukas.
Piiramine
Vanadel Ungari andmetel ja Gárdonyi hinnangul oli Osmanite armee suuruseks 150–200 000 meest. Tegelikult oli Osmanite armees 35–40 000 meest Rumeelia armeest (ja Anatoolia üksusest) ning Ahmed Paša väed Budast.
Osmanitel oli 16 zarbuzani (väga suured piiramiskahurid), 150 keskmist ja väikest suurtükki ning 2000 kaamelit, mis osutusid väga kasulikuks puidu kogumisel ja transportimisel ajutiste piiramisplatvormide ehitamise kohta. Kaitsjatel oli kuus suurt ja kümmekond väiksemat kahurit ning umbes 300 kaevikurelva koos ohtrate laskemoonavarudega.
Vaatamata vägede arvu erinevusele võimaldasid Egeri tugevad müürid ja selle kaitsjate kõrge moraal kindlusel vastu pidada viiele suurele pealetungile ja pidevale kahuritulele (peale linnuse müüridesse kinnijäänute maandus kindluse sisse enne piiramise lõppu ligi 12 000 kahurikuuli).
Kindlust kaitses 2100-2300 inimest, segu elukutselistest sõduritest, talupoegadest ja mõnekümnest naisest. Kaitsjaid juhtisid István Dobó ja tema asetäitja István Mekcsey, kes asusid juhtima 1549. aastal. Umbes 1530 lahinguvalmis inimese hulgas oli vaid käputäis välismaiseid palgasõdureid: Dobó oli palganud Saksamaalt kuus kahurimeistrit, et Egeri suurtükiväge võimalikult efektiivselt ära kasutada. Veel üks tuntud ohvitser, kes on kuulus ungari kirjanduses ja folklooris, oli Gergely Bornemissza. Ta juhtis 250 Ungari jalaväelast; aga just oskus lõhkeainetega tegi sellele noorele ohvitserile nime. Piiramise ajal mõtles Bornemissza välja lihtsad, kuid surmavad granaadid ja püssirohutünnisuurused pommid, mida kasutada ründajate vastu, samuti püssirohuga täidetud vesiveski ratta, mille ta veeretas Osmanite ridadesse. Tema saladus peitus püssirohus, mis mitte lihtsalt ei plahvatanud, vaid tekitas veelgi rohkem tuld. Ta laadis need relvad õli, väävli ja tulekiviga, et kasta vaenlast põlevate mürskudega.
Osmanid ootasid kerget võitu, kuid linnuse kaitsjate vaprus ja Dobó inspireeritud juhtimine viisid korduvate Osmanite rünnakute tõrjumiseni. Isegi pärast seda, kui 24 tonni musta püssirohtu sisaldav laotorn plahvatas ja ulatuslikke konstruktsioonikahjustusi tekitas, ei leidnud sissetungijad ikkagi teed linnusesse. Pärast 39 päeva kestnud verist, jõhkrat ja intensiivset võitlust tõmbus Osmanite armee tagasi, lööduna ja alandatuna. Kaitsjate kaotused moodustasid umbes kolmandiku nende ridadest, sealhulgas lahingus hukkunud ja jäädavalt sandistatud. Dobó kaotas mõlemad oma maamehed.
Eger on muutunud riigikaitse võrdkujuks, isamaalise kangelaslikkuse ja rahvusliku sõjaväe üleoleku sümboliks motiveerimata võõrpalgaväe ees.
Kunstis ja kirjanduses
Alles 19. sajandil haarasid Ungari kirjanikud piiramisest kui väljamõeldud jutustuste alusest. Esimene oli 1827. aastal Mihály Vörösmarty luuletus Eger.
Kõige kuulsam lugu oli Géza Gárdonyilt, kes kirjutas selle perioodi sündmustest 1899. aastal oma populaarse ajaloolise romaani Egeri tähed. See kirjeldab sündmusi, mis viisid piiramiseni, ja piiramisest ning jutustab Gergely Bornemisszast, samuti kapten Dobóst ja tema kaaskomandörist István Mekcseyst. 1960. aastatel kohandati romaan täispikaks filmiks, mida näidatakse siiani regulaarselt Ungari televisioonis.
Bertalan Székely maal Az Egri Nök (Egeri naised) kujutab kindluse kaitsmist, eriti naiste poolt, ja see ripub Ungari Rahvusgaleriis Budapestis.
Tobraotsa
Tobraotsa oli küla Põlvamaal. Küla jääb tänapäeval Kassilaane küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Räpina kihelkonda. Küla kaotati 1930. aastatel.
Tõnis Saadoja
Tõnis Saadoja (sündinud 5. detsembril 1980) on eesti maalikunstnik.
Ta lõpetas aastal 2004 Eesti Kunstiakadeemia maali erialal bakalaureuseõppes ja aastal 2006 Ida-Londoni Ülikooli vabade kunstide erialal magistrikraadiga.
Bakerville (LAV)
Bakerville on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Loodeprovintsis Ngaka Modiri Molema ringkonnas Ditsobotla vallas.
Alates 1920. aastatest on Bakerville'is tegeldud teemantide kaevandamisega.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Bakerville'i elanikest mustanahalisi aafriklasi 94,02%, värvilisi 5,04%, India või Aasia päritolu inimesi 0,29%, valgeid 0,04% ja teisi 0,57%. Tsvana keelt pidas emakeeleks 91,85% inimesi, inglise keelt 2,01%, afrikaani keelt 1,76% ja sotho keelt 1,47%.
Toivo Sikka
Toivo Sikka (22. mai 1962 – 23. mai 2015) oli eesti etnograaf.
Ta õppis aastatel 1969–1970 Luunja 8-klassilises koolis, aastatel 1970–1977 Pikasilla 8-klassilises koolis ja aastatel 1977–1980 Tartu 7. Keskkoolis. Aastatel 1980–1985 õppis ta Tartu Riikliku Ülikooli (lõpetas aastal 1985) ajaloo erialal, spetsialiseerudes etnograafiale.
Pärast ülikooli lõpetamist asus ta tööle Eesti NSV Riiklikku Etnograafiamuuseumi (aastast 1988 taastatud nimega Eesti Rahva Muuseum).
Ta oli Õpetatud Eesti Seltsi ja Eesti Muuseumiühingu liige. 1994–2007 oli ta MTÜ Fenno-Ugria Asutuse juhatuse liige.
Nuku Hiva
Saare pindala on 339 km², see on Markiisaartest kõige suurem ning Prantsuse Polüneesias suuruselt teisel kohal pärast Tahitit. Nuku Hival elas 2007. aasta seisuga 2260 inimest.
Saar sai laiemalt tuntuks pärast Herman Melville'i romaani "Typee" ilmumist 1846. aastal. Romaani tegevus toimub nimelt Nuku Hiva saarel.
Loodus
pisi|Saar kosmosest
Kliima
Nuku Hival valitseb soe ja niiske kliima. Õhutemperatuur on aasta soojemal kuul keskmiselt 28° C (märtsis) ja külmemal kuul 26° C (juulis). Aasta keskmine sademete hulk on 1030 mm.
Maastik
pisi|Vaipō juga Saart katavad ohtlikud mäed ja vulkaanid, mille maksimaalne kõrgus ulatub ligikaudu kuni 760 meetrini. Nuku Hival leidub palju vulkaanilist kivimit basalti. Väga mitmekesine taimestik, mis katab peaaegu kogu saare, annab sellele pealtnäha läbiva rohelise värvuse. Nuku Hival esinevad peamiselt liivarannad, millest populaarseim tänu oma valgele liivale on maaliline rand Anaho lahes. Lisaks esineb saarel palju jugasid, koski ja joastikke. Neist kuulsam on Vaipō juga, mis oma 350 meetri kõrgusega on maailmas 199. kohal ja Polüneesias esimesel.
Loomastik
Nuku Hiva endeemset faunat on ulatuslikult mõjutanud inimtegevus, sealhulgas kahjurite sissetoomine. Lisaks sellele esineb maismaal elavate looma-ja linnuliikide vähesus mandrivööndi maastike kauguse tõttu (Nuku Hiva koos teiste Markiisaartega pole küll kõige isoleeritumad, kuid asuvad mandrist kõige kaugemal). Aastaid tagasi elas Nuku Hival väga palju endeemseid linnuliike, mis on sissetoodud liikide tõttu praeguseks hävinud ning paljud allesolevad liigid on väljasuremisohus. Markiisaartel esineb 19 liiki merelinde ja 11 liiki maismaalinde, millest endeemsed on 8. Sellegipoolest on Nuku Hiva võrreldes teiste Markiisaartega üks kõige mitmekesisema faunaga saari.
Endeemsed maismaa-linnuliigid:
Sissetoodud loomadest esineb saarel juba esimestest laevade külastustest sigu, koeri, kanu (eriti puna-džunglikanu), kelle hulgas sattusid saarele ka nüüdseks laialdaselt levinud Polüneesia rotid (rattus exulans) ning mitmesugused skingi, tigude ja geko liigid. 1842. aastal tõi Dupetit-Thouars Tšiilist saarele esimesed hobused. Umbes sellel ajal tõid ka eurooplased saarele uusi loomaliike. Euroopast toodi näiteks lambaid, kitsi ja veiseid.
Edmunds Sprūdžs
right|220px|thumb|Edmunds Sprūdžs [[2011. aastal]] Edmunds Sprūdžs (sündinud 21. juunil 1980 Riias) on Läti poliitik, kes oli Läti keskkonnaminister Valdis Dombrovskise kolmandas valitsuses alates 25. oktoobrist 2011 1. detsembrini 2013.
Nuku Hiva
Vanem ajalugu
pisi|Kivitrükipilt "Cases de naturels à Nouka-Hiva" aastast 1846 Arvatakse, et Nuku Hiva on 3,1 kuni 4,8 miljonit aastat vana saar. Iidsetel aegadel oli Nuku Hiva jagunenud kaheks provintsiks. Suuremat osa, mis võttis enda alla 2/3 kogu saare läänepoolsest pindalast tuntakse nime all Te I′i. Idapoolse ala nimi on Tai Pī.
Edmunds Sprūdžs
Ta oli Zatlersi Reformipartei asutajaliige ja oli partei peaministrikandidaat 2011. aasta Läti parlamendivalimistel. 2013. aastal astus ta parteist välja.
Nuku Hiva
Vanem ajalugu
Usutakse, et esimesed inimesed, kes tulid Lääne-Polüneesiast, avastasid saare ligikaudu 2000 aastat tagasi, enne kui Uus-Meremaa, Hawaii ja Tahiti koloniseeriti. Saare legend räägib, et loovusejumal ′Ono oli lubanud oma naisele ehitada ühe päevaga maja. Selleks kogus ta kokku hulga maad ning lõi saarestiku, mille iga saare nimi on nimetatud maja osade järgi. Nuku Hiva tähendavat katust. Kogu ülejäänud maa olevat ta visanud ühte kohta, mida praegu tuntakse kui ′Ua Hukat. Arvatakse, et sel ajaperioodil kasvas saare elanike hulk meeletult, 50 000–100 000 elanikku.
pisi|left|Tätoveeritud sõdalane Kuna inimesi elas väiksel maa-alal palju, sai esmatähtsaks toit. Paljude teiste troopiliste viljade seas oli peamiseks toiduallikaks leivapuu vili ehk jako. Kuigi saarel kasvatati ning söödi ka sigu, kanu ja isegi koeri, oli kala siiski rahva seas eelistatum.
Sarnaselt teiste Vaikse ookeani saartega harrastati ka Nuku Hival kannibalismi. Tänapäevani ei teata, miks just nii paljudel Prantsuse Polüneesia saartel seda harrastati. Üks teooria on, et inimesed kannatasid tegelikult suure toidunappuse käes ning selle mõju oli otsustavam kui kohalikud rituaalid ja tavad. Ohverdusi jumalatele kutsuti Ikaks, mis tõlkes tähendab kala. Sarnaselt kaladega riputati ohvrid konksudega pühapaika rippuma.
Ohvrid, kes ära söödi, riputati puu otsa rippuma seniks, kuni arvati õige olevat. Pärast seda purustati spetsiifiliste hukkamiseks mõeldud plokkidega nende pead. Arvatakse, et naisi ja lapsi tapeti ainult toidu pärast. Lahingutes langenud sõdalased aga söödi vaenlaste poolt ära selleks, et omandada ohvrite jõudu. Sõdalase tapja jättis alati ohvri kolju alles samal põhjusel.
Koloniaalaeg
21. juulil 1595 peatus Álvaro de Mendaña de Neira Fatu Hival ning nimetas saared oma naise järgi Markiisaarteks. 1774. ja 1791. aastal külastas saari James Cook. Vähe tõestust on sellele, et need külastused viisid haiguste levikuni, kuna aeglased läbisõidud pärssisid haiguste levikut laevast välja. Arvatakse, et hoopis kaubalaevad, mis vedasid sandlipuud, ja vaalapüügiga tegelevad laevad olid need, mis viisid saarele epideemiaid, mis põhjustasid surma.
Popkultuuris
2001. aastal kasutati Nuku Hiva saart ameerika telesarja "Survivor" võttekohana. Tegemist oli tõsielusarjaga, kus viimane võistleja, kes üksinda vabas looduses ellu jäi, võitis rahalise auhinna. Saade läks eetrisse 2002. aastal.
Briti uuriv ajakirjanik ja telesaatejuht Ben Fogle filmis 2015. aastal ühe osa sarjast "Ben Fogle: New Lives in the Wild" Nuku Hival.
Trohvõ
Trohvõ (ka Trohve) oli küla Põlvamaal. Küla jääb tänapäeval Aarna küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Põlva kihelkonda. Küla kaotati 1930. aastatel.
Messier 6
Messier 6 (ka M6 ja NGC 6405) on hajusparv, mis asub Skorpioni tähtkujus.
Parve avastas Itaalia astronoom Giovanni Battista Hodierna, kes vaatles seda 1654. aastal. 1746. aastal vaatles parve Jean-Philippe Loys de Chéseaux, keda peeti pikka aega parve avastajaks kuna Hodierna vaatluste andmed polnud enne 1980ndaid üldtuntud. Charles Messier vaatles hajusparve 23. mail 1764 ja lisas selle oma kataloogi.
Messier 6 asub Maast umbes 1600 valgusaasta kaugusel ja on umbes 100 miljonit aastat vana.
Camdeni maakond (Georgia)
Camdeni maakond (Camden County) on maakond Ameerika Ühendriikides Georgia osariigis.
Maakonna halduskeskus on Woodbine.
Ajalugu
Maakond moodustati 1777. aastal.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 50 513.
Rahvaarvu muutus (hinnanguline 1. juuli seisuga) :
Grand-Popo
pisi|Grand-Popos asuva Gbegoni küla inimesed tantsivad mere auks Grand-Popo on kuuekümnest külast koosnev vald Benini kagurannikul. Grand-Popo kuulub Mono departemangu.
Grand-Popo on kuulus oma voodoo-pidustuste, kaunite liivarandade ja koloniaalaja arhitektuuri poolest.
Nord-du-Québec
Nord-du-Québec on Kanada provintsi Québeci üks seitsmeteistkümnest halduspiirkonnast. Selle provintsivalitsusele alluvad keskused asuvad Chibougamaus, Nemaskas ja Kuujjuaqis.
Trongi
Trongi oli küla Põlvamaal. Küla jääb tänapäeval Tuulemäe küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Kanepi kihelkonda. Küla kaotati 1970. aastatel.
Viktor Živov
Viktor Živov (Виктор Маркович Живов; 5. veebruar 1945 Moskva – 17. aprill 2013 Berkeley) oli vene filoloog, Tartu–Moskva semiootikakoolkonna liige.
Villu Järmut
Villu Järmut (sündinud 26. juunil 1948 Tallinnas) on eesti kunstnik.
Ta on lõpetanud 1964. aastal Tallinna 24. Keskkooli ja 1974. aastal Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi tööstuskunsti erialal.
1974. aastast töötas ta Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi graafilise disaini õppejõuna, 1993. aastast Tallinna Kunstiülikooli (hiljem Eesti Kunstiakadeemia) meediagraafika ja graafilise disaini professor, 2013. aastast emeriitprofessor.
Ta on Eesti Kujundusgraafikute Liidu liige.
Isiklikku
Tema abikaasa on keraamik Mai Järmut-Winnal.
2022. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlused jalgpallis
2022. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlused jalgpallis (inglise keeles ametlikult 2021 Africa Cup of Nations, prantsuse keeles Coupe d'Afrique des Nations 2021) oli Aafrika jalgpalliriikide 33. meistrivõistlused jalgpallis. Turniir toimus Kamerunis 9. jaanuarist 6. veebruarini.
Algselt pidi turniir toimuma 2021. aasta juunis ja juulis, kuid ebasoodsate klimaatiliste olude tõttu toodi turniir sama aasta jaanuarisse ja veebruarisse. Koroonapandeemia tõttu lükati turniir 2020. aasta juunis 2022. aastasse.
Issaak Levitani maalide loend
Tabelis on esitatud vene maalikunstniku Issaak Levitani maalide loend (170 teost).
Strautiņi (Ziemeri vald)
Aastal 2007 oli külas 9 elanikku.
2022. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlused jalgpallis
Valikturniiril osales 52 koondist, kellest kvalifitseerus lisaks korraldajamaale Kamerunile veel 24 koondist. Esmakordselt osalesid turniiril Gambia ja Komooride jalgpallikoondis.
Kaitsev meister oli 2019. aastast Alžeeria. Esimest korda tuli 2022. aastal Aafrika meistriks Sengal, alistades finaalis penaltiseeria järel seitsmekordse Aafrika meistri Egiptuse.
Staadion
pisi|[[Olembe staadion Yaoundés, kus toimus 2022. aasta Aafrika rahvaste karikavõistluste finaalmäng]]
A-alagrupp
Burkina Faso ja Roheneemesaared kogusid mõlemad neli punkti, kuid Burkina Faso edestas Roheneemesaari tänu omavahelisele kohtumisele (1:0).
-
B-alagrupp
Guinea ja Malawi kogusid mõlemad neli punkti, kuid Guinea edestas Burkina Fasod tänu omavahelisele kohtumisele (1:0).
C-alagrupp
--
E-alagrupp
-
F-alagrupp
--