cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
20. jaanuar
20. jaanuar on Gregoriuse kalendri 20. päev. Juliuse kalendri järgi 7. jaanuar (1901–2099).
Suuremõõtkavaline kaart
pisi|Suuremõõtkavaline kaart Suuremõõtkavaline kaart on suure mõõtkavaga kaart, millel on kujutatud suhteliselt väikese pindalaga maa-ala. Nende hulka kuuluvad kaardid, mille mõõtkava on alla 1:100 000. Igapäevaelus kasutatakse kõige rohkem linnaplaane. Üldgeograafilisi suuremõõtkavalisi kaarte nimetatakse topograafilisteks kaartideks. Nõukogude ajal olid kõik topograafilised kaardid salajased.
Mustoja (täpsustus)
Mustoja on mitme Eesti koha nimi:
Oblast
Oblastiteks nimetatakse mitme riigi haldusüksusi.
Mustoja (täpsustus)
Vooluveekogud:
Aednik
pisi|[[Gustave Caillebotte. Les jardiniers (1875)]] Aednik on aiandusspetsialist, kes juhib puukooli tööd või tegeleb parkide, aedade ja muude haljasalade hooldamisega.
Haljasala hooldamisspetsialisti kohta kasutati varem nimetust kärner, sõna pärines saksakeelsest aedniku nimetusest Gärtner.
Arbuus
Arbuus ehk harilik arbuus on kõrvitsaliste sugukonda arbuusi perekonda kuuluv rohttaimeliik.
Kirjeldus
Vars on lamav, harunenud, kuni 4 m pikk. Lehed kolmnurkjas-munajad, karvased. Vili on suur, enamasti elliptiline, pealt rohelisevöödiline. Koor on tugev, selle muster ja värvus erinevad sorditi. Valminud viljaliha on roosakaspunane, harvemini valge või kollane, õrn ja meeldiva maitsega.
Arbuus on kõrbetaim, mis tähendab, et ta nõuab sooja ja talub päris hästi põuda. Arbuus pärineb Aafrikast. Ka on arbuus väga valgusnõudlik. Enamikule arbuusisortidest on Eesti suvi liiga jahe ja lühike, mistõttu nende viljad sellistes oludes ei valmi. Siiski on ka sorte, mida Eestiski avamaal edukalt kasvatada saab. Eestis siiski on avamaal kasvatamiseks vaja vähemalt katteloori.
Arbuusi vili
Ka arbuusi vilja nimetatakse arbuusiks.
Arbuus on väga hea janukustutaja.
Sotsioloogide loend
''Siin on loetletud sotsiolooge.
Eesti Päevaleht
thumb|Eesti Päevalehe hoone Tallinnas, Narva maantee 13.
Eesti Päevaleht (EPL) on Eestis ilmuv eestikeelne päevaleht.
Ajalehe peatoimetajad
5. juunil 1995 ühinesid Hommikuleht, Päevaleht (endine Noorte Hääl) ja Rahva Hääl uueks väljaandeks, mille nimeks sai Eesti Päevaleht. 29. septembril 1995 liideti Eesti Päevaleht ja Eesti Sõnumid.
Alates 2011. aastast kuulub Eesti Päevaleht täielikult Ekspress Grupi kontserni. Varem kuulus Eesti Päevalehe AS võrdsetes osades Ekspress Grupile ja Jaan Manitski valdusettevõttele Vivarone OÜ.
Märtsis 2011 omandas Vivarone OÜ seni Eesti Päevalehe omandis olnud bürooruumid aadressil Narva maantee 13 ning Ekspress Grupp omandas täielikult Eesti Päevalehe äritegevuse. Eesti Päevalehe AS jätkas seniste kontoriruumide üürimist Vivarone OÜ-lt.
Mais 2011 sõlmisid täielikult Ekspress Grupile kuuluv AS Eesti Ajalehed ja Eesti Päevalehe AS ühinemislepingu, millega Eesti Päevalehe AS ühendati seni Maalehte ja Eesti Ekspressi kirjastanud AS-iga Eesti Ajalehed.
Märtsis 2012 andis AS Ekspress Grupp teada, et moodustab ajalehe Eesti Päevaleht ja internetiportaali Delfi toimetuste baasilt uue päevauudiste toimetuse, mida asub juhtima Delfi senine peatoimetaja Urmo Soonvald.
Eesti Päevalehe raamatusarjad
Eesti Päevalehe laupäevalehe LP raamatusarjad:
Eesti Päevalehe digileht
Eesti Päevaleht tuli digilehega turule 2011. aastal ning uuendas seda ulatuslikult 2015. aasta kevadel.
Tegemist on tellijate arvult suurima Eesti digilehega. Mais 2016 jõuti 18 000 tellijani.
Levi (Soome)
thumb|300px|Levi suusakeskus 2003. aasta kevadel thumb|300px|Laskumisrada Levi Black suvel Levitunturi (lühendatult Levi) on tundur ja suusakeskus Soomes Kittilä vallas.
Levi on Soome suurim suusakeskus. Kõrgus on 531 m merepinnast.
Suusakeskuse tegevus toimub põhiliselt talvel. Levil tegutseb Soome suurim suusakool. Levil on ka kaks Soome kolmest gondeltõstukist.
Levil korraldatakse igal aastal maailma karikavõistlusi mäesuusatamises slaalomis.
thumb|300px|Levi gondeltõstuk
Korjažma
Korjažma on linn Venemaal Arhangelski oblastis. Asub Võtšegda jõe ääres.
Asutatud 1535. aastal, kui linna kohale rajati Nikolo-Korjažemski klooster. Klooster suleti 1918. aastal. Korjažma sai linnaõigused 1985. aastal.
Linnas asuv tselluloosi- ja paberitehas on üks Venemaa suurimaid.
Viljandi komtuur
Viljandi komtuur (saksa keeles Komtur von Fellin) oli Liivi ordu käsknik, kes valitses Viljandi komtuurkonda.
Süsteemibioloogia
Süsteemibioloogia ehk süsteembioloogia on suhteliselt uus lähenemisviis bioloogias, mis püüab molekulaar-, raku-, organismi- ja teiste tasandite struktuure tervikuna uurides mõista, kuidas bioloogilised süsteemid töötavad. Uurides suhteid ja interaktsioone bioloogilise süsteemi eri osade (näiteks geeni- ja valguvõrgustikud, signaliseeriv süsteem, metaboolsed rajad, organellide süsteem jne) vahel, loodetakse lõpuks aru saada, kuidas kogu tervik töötab. Molekulaarbioloogiaga võrreldes ei ürita süsteemibioloogia süsteemi tükkideks lammutada, uurida tükke eraldi ja siis üritada nendest tükkidest tervikut kokku panna. Kasutades molekulaarbioloogia teadmisi, on süsteemibioloogid võimelised esitama hüpoteese, mis seletavad terviksüsteemi käitumist. Mis veel tähtsam, nad on ka võimelised nende hüpoteeside järgi looma süsteemi matemaatilise mudeli. Neid mudeleid aga saab kasutada, et ennustada, kuidas erinevad muutused süsteemis mõjutavad süsteemi ja nende usaldusväärsust saab päris elus testida. Uued meetodid üritavadki selleni jõuda, et teha võimalikult täpseid mudeleid, millega saaks ennustada, millised muutused leiavad aset organismis, kui me teda teatud viisil mõjutame.
Süsteemibioloogia põhiprintsiibid on sõnastanud Denis Noble.
Viljandi komtuur
Viljandi komtuur korraldas nii komtuurkonna kui ka Viljandi linna kaitset ning oli ka kõrgeim kohtumõistja ja valitsusvõimu rakendaja.
Süsteemibioloogia
Eestis on süsteemibioloogiat õpetanud Toomas Neuman. Süsteemibioloogiale oli pühendatud 39. teoreetilise bioloogia kevadkool aastal 2013.
Viljandi komtuur
13.–14. sajandist on teada ka Viljandi foogte, kes kohati valitsesid samal ajal komtuuridega.
Viljandi komtuurile allus neli ordumõisa. Linnuse juurde tekkis mõis ilmselt juba 13. sajandil. 1414. aastal mainitakse Tarvastu ametimõisat. Laiuse mõis allutati Viljandile 1480. aastal. 1559. aastal on allikais teateid Vastemõisa ordumõisa kohta.
Kreeka-Rooma maadlus
Kreeka-Rooma maadluses võisteldi esimestel nüüdisaegsetel olümpiamängudel 1896. aastal Ateenas ning pärast seda on ala kavas olnud kõikidel olümpiamängudel alates 1908. aastast.
Esimesed maailmameistrivõistlused toimusid aastal 1905. Mõlema maadlusviisi harrastajaid ühendav Rahvusvaheline Maadlusliit FILA (Fédération Internationale de Lutte Amateur) loodi aastal 1912. Liidul on 162 liikmesriiki.
Eesti esimene olümpiavõitja Kreeka-Rooma maadluses oli Eduard Pütsep 1924. aasta olümpiamängudel Pariisis. Hiljem on olümpiavõitjaks tulnud ka Voldemar Väli 1928. aastal Amsterdamis, Kristjan Palusalu 1936. aastal Berliinis ja Johannes Kotkas 1952. aastal Helsingis. Maailmameistriks on Kreeka-Rooma maadluses tulnud Georg Baumann (1913), August Englas (1953) ja Heiki Nabi (2006 ja 2013).
Varem nimetati Kreeka-Rooma maadlust klassikaliseks maadluseks.
Looduskomponent
Looduskomponent on maastiku üksik komponent. Looduskomponendid on omavahel seotud ja mõjutavad üksteist. Looduskomponentide hulka kuuluvad maastiku aluspõhi, pinnamood, kliima (sooja ja niiskuse suhe), pinna- ja põhjavee iseloom ja rikkus, mulla tüübid, taimkate, mikroorganismid ja loomad.
Celje
Celje (ladina Celeia) on linn Sloveenias Savinja jõe ääres Štajerskas.
Ajalugu
Celje asutasid keldid. Alates 4. sajandi keskpaigast 9. sajandi alguseni oli Celje piiskopilinn. 2006. aastast on Celje taas piiskopilinn.
Silvi Vrait (album)
"Silvi Vrait" on Silvi Vraidi 1986. aastal heliplaadifirma Meloodia välja antud kauamängiv heliplaat. Plaadiümbrisel on pealkiri nii eesti kui vene keeles «Silvi Vrait = Поет Сильви Врайт».
Claus von Stauffenberg
Claus Philipp Maria Schenk von Stauffenberg (15. november 1907 Jettingen, Saksamaa – 21. juuli 1944 Berliin) oli aadlisoost (krahv) Saksamaa sõjaväelane. Stauffenberg oli üks juhtivaid sõjaväelasi 20. juuli vandenõus 1944, mille eesmärk oli Saksamaa diktaatori Adolf Hitleri tapmine ja Natsionaalsotsialistliku Saksa Töölispartei võimult kukutamine. Ta oli Saksamaa vastupanuliikumise keskne tegelane.
Päritolu ja haridus
Claus Schenck von Stauffenberg sündis viimase Württembergi kuningriigi ülemõuemarssali krahv Alfred Schenk von Stauffenbergi ja krahvinna Caroline Schenk von Stauffenbergi (sündinud krahvitar von Uexküll-Gyllenband) kolmanda pojana (kaksikutest vendade Bertholdi ja Alexanderi järel). Claus sündis Stauffenbergi lossis Jettingenis Švaabimaa idaosas Ulmi ja Augsburgi vahel Baieri kuningriigis, mis sel ajal oli Saksa keisririigi osa.
Stauffenbergid on Lõuna-Saksamaa üks vanemaid ja tähelepanuväärsemaid suguvõsasid. Tema emapoolsete protestantlike esivanemate hulgas oli mitmeid kuulsaid preislasi, sealhulgas feldmarssal August von Gneisenau.
Noorpõlves oli ta koos vendadega Neupfadfineri liige: Saksa skaudiühingu ja Saksa noorteliikumise liige.
Sarnaselt vendadega koolitati teda hoolikalt ja kallutati kirjanduse poole, kuid viimaks valis ta siiski sõjaväelise karjääri.
Sõjaväeline karjäär
1926. aastal astus ta peretraditsioonina rügementi Bamberger Reiter- und Kavallerieregiment 17 (Bambergi 17. ratsavägi). Umbes sel ajal tutvustas kolme venda Albrecht von Blumentahl poeet Stefan George'i mõjukale Georgekreisi grupeeringule, millest hiljem kerkisid mitmed väljapaistvad vastupanuliikumise liikmed. George pühendas "Das neue Reich" ("Uus Reich") 1928, sealhulgas "Geheimes Deutschland" ("Salajane Saksamaa"), kirjutatud 1922. aastal Bertholdile. Teoses kujundatakse uut ühiskonda, mida valitseb hierarhiline spirituaalne aristokraatia. George lükkas tagasi kõik katsed selle kasutamiseks ilmalikel poliitilistel eesmärkidel, eriti natsismi jaoks.
pisi|vasakul|Stauffenberg 17. ratsaväerügemendis [[1926. aastal]]
Stauffenberg edutati 1930. aastal leitnandiks (teiseks leitnandiks). Ta õppis moodsate relvade kohta Berlin-Moabiti Kriegsakademies, kuid jäi pooldama hobuste kasutamist moodsas sõjapidamises, mis endiselt mängis suurt rolli transpordis läbi kogu Teise maailmasõja. Tema rügement ühines Saksa 1. valgusdiviisiga kindral Erich Hoepneri juhtimise all, kes oli osalenud 1938. aastal Saksa vastupanuliikumise riigipöördeplaanis, kuid mis katkes Hitleri ootamatu eduga Müncheni kokkuleppes. Üksus kuulus väeossa, mis vastavalt Müncheni sobingule sisenes Sudeedimaale, Tšehhoslovakkia ossa, kus oli saksa keelt rääkiv vähemus.
Meelis Atonen
pisi|Meelis Atonen Otepää-Tartu maratonil 2012. Ta on Eesti meestest kõige rohkem maratone jooksnud. Meelis Atonen (sündinud 5. detsembril 1966 Viljandis) on Eesti ettevõtja ja endine poliitik.
Haridus
Meelis Atonenil on keskharidus. Lõpetas 1985 C. R. Jakobsoni nimelise Viljandi 1. Keskkooli.
Claus von Stauffenberg
Sõjaväeline karjäär
Saksa aristokraatia sügavalt juurdunud veendumus oli, et idaterritooriumid, mis olid enne Esimest maailmasõda Saksamaa alla kuulunud, kuid olid ülekaalukalt poolakatega asustatud, tuleks koloniseerida, nagu Teutooni rüütlid seda keskajal teinud olid. Endiselt on märkimisväärne vastuolu selle üle, kas Stauffenberg tõepoolest kiitis heaks natsirežiimi sellise tee. Igatahes on kindel, et sõja varastel etappidel hoidis ta kinni tüüpilistest hilise imperialismiajastu aristokraatlikest väärtushinnangutest.
Meelis Atonen
Haridus
Lisaks õppis 1985–1988 Tartu Ülikoolis matemaatikat (õpingud jäid pooleli), 1989–1992 Tallinna Pedagoogikaülikoolis vene filoloogiat (õpingud jäid pooleli) ja oli 1991–1992 Eesti Humanitaarinstituudis ühiskonnateooria vabakuulaja.
Claus von Stauffenberg
Sõjaväeline karjäär
Stauffenbergile olid mõned natsipartei seisukohad vastumeelsed; olgugi et ta pooldas mõningaid natsionalistlikke seisukohti, ei saanud temast kunagi partei liiget. Sealjuures jäi ta endiselt katoliiklaseks. Rooma-Katoliku Kirik oli 1933. aastal alla kirjutanud Reichkonkordat'ile, samal aastal, kui Hitler ja natsipartei võimule tuli. Natsid rikkusid peagi seda kokkulepet, mis viis juhtivate Saksa katoliiklike piiskoppide ja paavsti protestini. See kulmineerus 1937. aastal paavsti ringkirjaga "Mit brennender Sorge" ("Tulise murega"), mis muuhulgas mõistis hukka rassistlikud ideoloogiad. Peale selle solvas suurenev juutide väärkohtlemine ja religiooni mahasurumine Stauffenbergi religioosset moraali ja õiglustunnet, ta arvas näiteks, et 1938. aasta kristalliöö tõi häbi kogu Saksamaale. Kuigi Stauffenbergi onu krahv Nikolaus von Üxküll-Gyllenband oli talle juba varem teinud ettepaneku liituda Hitleri-vastase vastupanuliikumisega, sai määravaks Poola sõjakäik, mille ajel olid tema südametunnistus ja usulised veendumused valmis seda otsust tegema. Osalemaks löögis Hitleri vastu, õhutasid Peter Yorck von Wartenburg ja Ulrich Schwerin von Schwanenfeld Stauffenbergi saama sel ajal kõrgeima Saksa armee komandöri Walther von Brauchitschi adjutandiks. Tollal Stauffenberg keeldus, tuues põhjuseks asjaolu, et Saksa sõdurid polnud truudust vandunud mitte Saksa Reichi presidendiinstitutsioonile, vaid andnud ustavusvande Adolf Hitlerile, kes oli 1934. aastal kasutusele võtnud Führerheidi.
Meelis Atonen
Töökäik
Atonen on töötanud Viljandi Metsakombinaadis transporditöölisena 1988–1989, Tallinna Pedagoogikaülikooli Üliõpilaskonna Esinduse aseesimehena 1990–1992, AS Dominuses ettevõtjana 1992.
Claus von Stauffenberg
Stauffenberg Teises maailmasõjas
Sõjakäigus Prantsusmaa vastu teenis Stauffenberg 6. Suurtükidiviisi staabis. Sõjakäigu eest autasustati teda I klassi raudristiga.
Meelis Atonen
Töökäik
9. aprillil 2007 asus tööle valuutavahetus ja investeerimiskulla müügiga tegelevasse ettevõttesse Tavid.
Claus von Stauffenberg
Stauffenberg Teises maailmasõjas
Seisakukuude kestel, nn Kummalise sõja ajal, enne sõjakäiku Prantsusmaa vastu (1939–1940), viidi ta üle Oberkommando des Heeresi organisatoorsesse ametkonda, Saksa armee kõrgemasse juhtkonda, mis juhtis idarinde operatsioone. . Ta üritas pehmendada Saksa okupatsioonipoliitikat Nõukogude Liidu aladel, osutades kasule, mis saadakse Nõukogude Liidu elanike vabatahtlike värbamisel Idaleegionitesse, mis olid tema ametkonna juhtimise all. 2. juunil 1942 väljastati direktiivid väegrupi A poolt hõivatud Kaukasuse regiooni sõjavangide sobilikuks kohtlemiseks. Nõukogude Liit polnud Genfi konventsiooniga ühinenud (1929). Sellegipoolest tehti kuu aega pärast Saksa 1941. aasta invasiooni ettepanek Haagi konventsiooni vastastikuseks kinnipidamiseks. Sellele "märkusele" jätsid aga Kolmanda Reichi võimud vastamata. Stauffenberg ei sidunud end sel ajal ühegi riigivastase vandenõuga. Hitler oli 1942. aastal oma võimu tipul. Vennad Stauffenbergid hoidsid kontakti endiste komandöridega, näiteks Hoepneri ja Kreisau Ringiga; samuti kaasasid nad tsiviilisikuid ja sotsiaaldemokraate, näiteks Julius Leber, oma Hitleri-järgse administratsiooni plaanidesse.
Meelis Atonen
Töökäik
Atonen on olnud AS Eesti Post ja AS Valga Haigla nõukogu esimees, AS Eesti Energia nõukogu ja SA Tehvandi Spordikeskus, AS Wermo nõukogu liige ja on AS Eesti Talleks nõukogu liige. Ta on olnud Eesti esindaja Põhjamaade Investeerimispanga kontrollikomitees.
Ruu–Ihasalu tee
Ruu–Ihasalu tee (registrinumbriga 11262) on kõrvalmaantee Jõelähtme vallas. Tee pikkus on 11,3 km.
Meelis Atonen
Poliitiline tegevus
Atonen oli Eesti Liberaaldemokraatliku Partei (ELDP) liige 1993 ja on alates 1994 Eesti Reformierakonna liige.
Atonen oli Riigikogu Kantselei Isamaa fraktsiooni konsultant, Liberaalide fraktsiooni nõunik 1993–1994, ELDP poliitiline sekretär 1993–1994, kaitseministri nõunik 1994. Ta oli Valga linnapea 1994–1996, Reformierakonna nõunik 1997–1998.
Ta oli Valga Linnavolikogu liige 1996–2003, IX Riigikogu liige 1999–2003, X Riigikogu liige 2003, 2004–2007, XI Riigikogu liige 2007–2008. Meelis Atonen oli majandus- ja kommunikatsiooniminister Juhan Partsi valitsuses 2003–2004. Ametist tagasiastumise avalduse esitas 9. septembril 2004, sest tegi enda sõnul vea parvlaevaliikluse korraldamise ülesande andmisega Tallinna Sadamale.
Muud
Atonen oli Korp! Rotalia liige 1990–2023. Atonen on Kuku Raadios juhtinud saateid "Olukorrast ajakirjanduses" ning "Nädala Tegija". Aastaks 2021 on ta läbinud 199 maratoni.
Meelis Atonen on avaldanud arvamust anonüümsete kommentaaride ja üldse anonüümsuse kohta: "... anonüümsed kommentaarid ei ole üldse vajalikud – pigem võiks võtta selle võimaluse ära kõigilt."
Ruu–Ihasalu tee
Tee saab alguse Jõelähtme–Kemba tee üheksandal kilomeetril Ruu külas ja lõpeb Neeme külas.
Tee kulgeb läbi Ruu, Jägala-Joa, Jõesuu, Ihasalu ja Neeme küla.
Tee ületab ühe silla (Kanali sild tee teisel kilomeetril) ja 13 truupi. Teele jääb 7 bussipeatust: Jägala tee, Jägala joa, Jõesuu, Metstoa, Ihasalu tee, Pärnasalu ja Neeme.
Tee on mustkattega. Tee on klassita. Liiklussagedus on teel 500–1000 autot ööpäevas. Tee lõpus on kiiruspiirang 50 km/h. Teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
Eesti uusaeg
Eesti uusaeg on Eesti ajaloo periood, mil Eesti alal kujunes eestlaste rahvuslik eneseteadvus ning arenes välja kapitalistlik majandussüsteem. Tartu Ülikooli ajaloo osakonna eesti ajaloo õppetooli praeguse määratluse järgi eelneb Eesti uusajale varauusaeg ning järgneb uusim aeg.
Eesti uusaja ulatuseks võib lugeda laias laastus 19. sajandit. Sümboldaatumeid kasutades võib selle alguseks lugeda eestlaste vabastamist pärisorjusest 1816/1819 või ka asehalduskorra kehtestamist 1783. aastal.
Uusaja lõpuks võib lugeda nn Tartu renessanssi ehk poliitilise rahvusluse võidukäigu algust 1896. aastal, 1905. aasta revolutsiooni, esimese maailmasõja algust või lõppu või Eesti Vabariigi väljakuulutamist 24. veebruaril 1918. thumb|[[Vene tsaar Aleksander I]] thumb|[[Johann Voldemar Jannsen ajalehe Perno Postimees väljaandja]] thumb|right|[[Carl Robert Jakobson]] thumb|[[Friedrich Reinhold Kreutzwald]] thumb|[[Jaan Tõnisson]]
Claus von Stauffenberg
Stauffenberg Teises maailmasõjas
1943. aastal edutati Stauffenberg ooberstleitnandiks (kindralstaabi kolonelleitnandiks) ja ta saadeti Aafrikasse, kus temast sai 10. suurtükidiviisis kindralstaabi kõrgeim ohvitser. Sel ajal kui ta oli parajasti maad kuulamas uue võimuala jaoks, pommitasid tema sõidukit 7. aprillil 1943 Briti pommitajad ja ta sai raskelt vigastada. Ta viibis kolm kuud Müncheni haiglas, kus teda ravis Ferdinand Sauerbruch. Stauffenberg kaotas vasaku silma, parema käe ning vasaku käe neljanda ja viienda sõrme. Ta ütles naljatledes sõpradele, et ta tegelikult polnud ta teadnudki, mida nii paljude sõrmedega teha. Oma vigastuste eest ja julguse eest tasustati Stauffenbergi vastavalt 14. aprillil 1943 Kuldse Haava märgiga ja Kuldse ristiga 8. mail 1943.
Riigipöörde ja atentaadi ettevalmistamine
Stauffenberg saadeti pärast vigastada saamist taastuma oma koju Lautlingeni lossi (tänapäeval muuseum), mis sel ajal oli üks Stauffenbergide lossidest Lõuna-Saksamaal. Algselt oli ta frustreeritud, et tal puudus positsioon lavastamaks riigipööre. 1943. aasta septembri alguseks, pärast mõnevõrra aeglast paranemist, tõstsid vandenõulased, peamiselt staabiohvitser Henning von Tresckow, ta Ersatzheeri peakorterisse ("asendusarmee" – koosnedes väljaõppel olnud tagavarajõududest eesliini diviiside tugevdamiseks), mis asus Berliinis Bendlerstrassel (hiljem Stauffenbergstrasse).
Seal oli Stauffenbergi üks ülemusi kindral Friedrich Olbricht, vastupanuliikumise truu liige. Ersatzheeril oli ainulaadne võimalus riigipöörde läbiviimiseks, kuna üks selle funktsioone oli Operatsioon Valküür. See oli situatsiooniline meetod, mis laseks enda peale võtta kontrolli Reichi üle, kui sisemised segadused blokeerivad kommunikatsiooni kõrge militaarjuhtkonnaga. Paradoksaalselt oli Valküüri plaani Hitler isiklikult heaks kiitnud, mida nüüd aga salaja muudeti, et pärast füüreri surma kogu tema režiim võimult minema pühkida.
Koostati detailne militaarplaan mitte ainult Berliini okupeerimiseks, vaid ka sõjajõududega peakorteri ülevõtmiseks Ida-Preisimaal pärast Axel von dem Bussche enesetapuatentaati Hitleri vastu 1943. aasta novembri lõpus. Stauffenberg lasi need korraldused von dem Bussche kaudu isiklikult edastada major Joachim Kuhnile, kohe pärast seda, kui ta Wolfsschanzesse (Hundikoobas), Rastenburgi lähedal, Ida-Preisimaal (tänapäeva Kętrzyn, Poola) oli jõudnud. Ent von dem Bussche oli Wolfsschanzest idarindele siirdunud pärast seda, kui Hitleriga kohtumine jäi ära ning koos sellega ka kavandatav vandenõu ebaõnnestus. Kuhn peitis need kompromiteerivad dokumendid Wolfsschanze lähedal asuva OKW vaatlustorni alla.
. Ta juhatas Nõukogude ametnikud 1945. aasta veebruaris dokumentide peidukohta. (1989. aastal Mihhail Gorbatšov tutvustas neid dokumente tolleaegsele saksa kantslerile Helmut Kohlile. Need Stauffenbergi ja tema kaasohvitseride poolt moodustatud dokumendid 1943. aastal osutavad vastupanuliikumise idealistlikele ootustele. Selles kaheldi ja see oli Saksamaal pärast sõda suureks vaidlusobjektiks. Mõned arvavad, et vandenõulased tahtsid Hitlerit tappa selleks, et lõpetada sõda ning säilitada oma privileegid kõrgete ohvitseridena ning olla seega nobiliteedi liikmed).
Kuna kõik Stauffenbergi organiseeritud atentaadid (näiteks von Kleisti, von Gersdorffi, von Breitenbuchi poolt) ebaõnnestusid peamiselt Hitleri ettearvamatu käitumise tõttu, olid vandeseltslased sunnitud metoodilise planeerimise vahetama improviseerimise vastu.
6. juunil 1944 maabusid lääneliitlased Prantsusmaal Normandias (D-Day). Stauffenberg, nagu enamik teisigi Saksamaa elukutselisi sõjaväelasi, ei kahelnud, et sellega oli sõda samahästi kui kaotatud. Ainult kohene relvarahu suutnuks ära hoida järgneva mõttetu verevalamise ja kahju Saksamaale – selle inimestele ja paljudele teistele rahvastele Euroopas. Siiski 1943. aasta lõpus kirjutas ta välja nõudmisi, kus ta arvas, et lääneliitlased peaksid nõustuma kohese rahuga Saksamaa poolelt vaadatuna. Nendes korraldustes sisaldus muuhulgas punkt, milles Saksamaa säilitab oma 1914. aasta idapiirid, Poola territooriumid Wielkopolska ja Poznań kaasaarvatud. Teised nõuded sisaldasid, et Saksamaale jääksid Reichi piirides sellised territooriumid nagu Austria ja Sudeedimaa, autonoomia andmise Alsass-Lorraine'ile ning isegi Saksamaa sõjaaegsete piiride laiendamise lõunasse annekteerides Tirooli kuni Bolzano ja Meranoni. Mitte-territoriaalsetes nõudmistes keelduti igasugusest lääneliitlaste Saksamaa okupatsioonist, nagu ka sõjakurjategijate väljaandmisest, nõudes õigust, milles "igale rahvale kehtivad ainult oma rahva seadused". Need ettepanekud tehti vaid lääneliitlastele – Stauffenberg tahtis taganeda ainult lääne-, lõuna- ja põhjapositsioonidelt, nõudes samas õigust jätkata militaarset okupatsiooni idas. Pärast liitlaste maabumist oli aga von Tresckowile ja Stauffenbergile selge, et nende üritusel oli vaid sümboolne tähendus. Sõda lõpeb tingimusteta rahuga.
Stauffenberg oli teadlik, et Saksa seaduse järgi (siis ja praegu) oli ta sooritamas suurt riigireetmist. Ta rääkis avameelselt noorele konspiraatorile Axel von dem Busschele 1943. aasta lõpus: Ta õigustas oma kavatsust Busschele loodusseadusega ("Naturrecht), kaitsmaks miljonite inimeste elusid Hitleri kriminaalse agressiooni eest ("Nothilfe" - hädaabi)
Stauffenberg oli vandenõu initsiaator 1943. aasta septembri algusest kuni 21. juulini 1944. Tema kindlameelsus, organisatoorsed võimed ja tema radikaalne revolutsiooniline lähenemine tegid lõpu seisakule, mis oli põhjustatud kahtlustest, pikkadest aruteludest selle üle, kas militaarvoorused olid vananenud Hitleri käitumise tõttu. Oma sõbra Henning von Tresckowi kaasabil ühendas ta vandenõulased ja pani nad tegutsema. Stauffenberg otsustas kohe pärast vandeseltslase kindral Helmuth Stieffi ebaõnnestunud atentaati Hitleri vastu mundrite väljapanekul Klessheimi lossis Salzburgi lähedal 7. juulil 1944, Hitleri personaalselt tappa ja teostada vandenõu Berliinis. Selleks ajaks olid Stauffenbergil suured kahtlused vandenõu õnnestumise osas. Tresckow veenis teda asjaga lõpuni minema ka juhul, kui see ei pruukinud õnnestuda, sest see oleks olnud ainus viis maailma tõestada, et Hitleri režiim ja Saksamaa polnud üks ja seesama, ja et mitte kõik sakslased ei toetanud valitsevat korda.
20. juuli atentaat
Esialgse plaani kohaselt pidi Stauffenberg viibima Bendlerstrasse kontoris Berliinis, kust ta oleks ühendust võtnud Euroopa ja Reichi regulaararmee üksustega, veenmaks neid vahistama natsipartei poliitiliste organisatsioonide jõuametkondade liidreid, näiteks Sicherheitsdienst ja Gestapo. Paraku oli ta sunnitud samal päeval ise toime panema katse Hitlerit tappa ja vallandama militaaraktsiooni Berliinis. Ta oli ainus vandenõulane, kellel oli tänu "asendusarmee" staabiülema ametikohale võimalus pääseda Ersatzheeri peakorterisse briifingutele.
Niisiis 1944. aastal nõustus Stauffenberg, kes selleks ajaks oli edutatud Ooberstiks (koloneliks), isiklikult Saksa füüreri atentaati läbi viima – vajadus, mis sai üha silmanähtavamaks pärast mitmeid ebaõnnestunud suitsiidirünnakuid (Axel von dem Bussche ja Ewald von Kleisti üritused). Pärast paljusid luhtumisi õnnestus Stauffenbergil 20. juulil 1944 Wolfsschanzes korraga samal ajal kohtuda nii Hitleri, Göringi ja Himmleriga. Albert Speer oli Stauffenbergiga kokku puutunud koosolekutel Berchtesgadeni lähedal ja Ida-Preisimaal 1944. aasta suve jooksul. Speer kirjeldas pikka ooberstit oma memuaarides "müstiliselt hea väljanägemisega" mehena.
20. juuli 1944. Stauffenbergi kohvris oli kaks väikest pommi, mõlemal Briti "ajapliiats", mida oli võimalik seadistada detoneerima 10–15-minutilise viivitusega. Pärast lennureisi Berliinist Ida-Preisimaale (tänapäeva Poola) sisenes ta enne Hitleri ilmumist briifinguruumi. Ootamatult viidi nõupidamine aga maa-alusest Führerbunkerist Speeri puubarakki. Stauffenberg ütles Hitleri teenrile, et tal on vaja oma särki vahetada ja lahkus nõnda nõupidamisruumist, võttes endaga oma kohvri. pisi|vasakul|Stauffenbergi mälestusplaat Bambergis
Hukkamine
Tulevikus nurjumisele määratud katses päästa enese elu, määras kaasvandenõulane, asendusväe ülemjuhataja kindralooberst Friedrich Fromm Bendlerblockis (armee peakorteris) loodud kunstlikus tribunalis atentaadi sepistajatele surmanuhtluse. Ooberst Claus von Stauffenberg, tema abi leitnant Werner von Haeften, kindralooberst Fredrich Olbricht ja ooberst Albrecht Mertz von Quirnheim hukati laskekomando poolt 21. juuli öösel natuke enne kella 01.00. Hukkamiskohaks oli Bendlerblocki sisehoov, mida valgustasid veoki esituled.
Stauffenberg oli enne leitnant von Haeftenit hukkamisjärjekorras kolmas. Kui saabus Stauffenbergi kord, hüppas von Haeften aga laskekomando ja Stauffenbergi vahele, saades viimasele ettenähtud kuulitabamused. Stauffenbergi viimased sõnad enne hukkamist olevat olnud "Elagu meie püha Saksamaa!" ("Es lebe unser heiliges Deutschland!"). Väidetakse, et ta olevat öelnud hoopis "Elagu salajane Saksamaa!" ("Es lebe das geheime Deutschland!"). Fromm käskis hukatud ohvitserid (oma endised kaasvandenõulased) kohe sõjaliste austusavaldustega matta Schönebergi linnaosas asuvale Matthäusi kalmistule. SS kaevas siiski järgmisel päeval Stauffenbergi surnukeha välja. Temalt eemaldati aurahad ja ametimärgid ning laip tuhastati.
Vandenõu teine keskne persoon oli Stauffenbergi vanim vend Berthold Schenk Graf von Stauffenberg. Bertholdi üle mõisteti kohut 10. augustil 1944 president-kohtunik Roland Freisleri ees erilises "Rahvakohtus" (Volksgerichtshof). Nimetatud kohus loodi Hitleri initsiatiivil poliitiliste väärtegude menetlemiseks. Berthold oli üks kaheksast vandenõulasest, kes hukati samal päeval läbi piinarikka aeglase lämmatamise (väidetavalt klaverikeelt kasutades) Berliini Plötzensee vanglas. Enne tapmist oli Bertholdi korduvalt kägistatud ja taaselustatud. Kogu hukkamine ja korduv elluäratamine võeti Hitleri jaoks filmilindile vabal ajal vaatamiseks. Rohkem kui 200 inimest mõisteti avalikult süüdi ja hukati. Hitler kasutas 20. juuli vandenõud ettekäändena kõrvaldamaks kõiki, kes võisid talle ohtlikuks muutuda. Traditsiooniline auandmine asendati natsliku "Sieg Heiliga". Puhastuste käigus tapeti või saadeti koonduslaagritesse üle 20 000 sakslase.
Mälestuse jäädvustamine
Tänapäeval on Saksamaal Claus von Stauffenbergi järgi nimetatud tänavaid rohkem kui kellelgi teisel. Ludwig van Beethoven asub selles arvestuses teisel kohal.
Isiklikku
Stauffenberg abiellus Nina Freiin von Lerchenfeldiga 26. septembril 1933 Bambergis. Neil oli viis last: Berthold, Heimeran, Franz-Ludwig, Valerie ja Konstanze, kes sündis pärast Stauffenbergi hukkamist Frankfurdis Oderi ääres. Berthold, Heimeran, Franz-Ludwig ja Valerie, kellele isa teost ei räägitud, pandi kuni sõja lõpuni kasuperre. Kuna Stauffenbergi peeti sestpeale tabuks, olid lapsed sunnitud võtma uue perekonnanime. Nina suri 2. aprillil 2006 Bambergi lähedal Kirchlauteris 92 aasta vanuselt. Berthold tõusis pärast sõda Lääne-Saksamaa Bundeswehris kindraliks. Franz-Ludwig oli Baieri liidumaa esindajana nii Saksamaa kui ka Euroopa Parlamendi liige. 2008 avaldas Konstanze von Schulthess-Rechberg raamatu oma emast krahvinna Nina Schenk von Stauffenbergist.
Pius XI kanoniseeritud pühakud
Paavst Pius XI kanoniseeris 36 isikut ja kuulutas õndsaks 512 isikut.
Kurgjärve spordibaas
Kurgjärve spordibaas on suurim aastaringne puhke- ja spordibaas Lõuna-Eestis. Spordibaas asub Võru maakonnas Rõuge vallas Kurgjärve külas. Spordibaas on rajatud kahe järve, Kurgjärve ja Väikjärve, vahele. pisi|236x236px|Osa spordibaasi majutusest
Üldine info
Kurgjärve spordibaas loodi 1964. aastal, kui kahevõistluse suusatreener Uno Kajak otsis Haanjas spordibaasi rajamiseks kohta ning tollane Kurgjärve talu omanik pakkus müügiks oma talu. Kurgjärve talu hoonete baasil rajati spordibaas, kuhu saab suviti majutada 230 ja talviti 150 inimest. Suviti on spordibaasis ametis 17 inimest ja talviti 12-13 inimest.
Kurgjärve spordibaasis korraldatakse suviti laagreid, mis on mõeldud treeningurühmadele. Baasi kasutavad peamiselt Tallinna Nõmme spordiklubi kasvandikud, aga ka teiste Tallinna ja Tartu spordiklubide ning koolide noored. Viimati renoveeriti spordibaasi 2011. aastal.
Sportimisvõimalused
pisi|201x201px|Kurgjärve spordibaas Spordibaasis on
Teenused
Spordibaasis saab rentida sauna järve ääres ning sõita paadiga. Õhtuseks meelelahutuseks töötab baar. Paik sobib ka suuremate ürituste korraldamiseks, koos telkimisega ollakse võimelised teenindama kuni 2000 inimest. Ürituste tarbeks on võimalik paigaldada ka lava.
Mitrovica
Mitrovica on mitme Serbia ja Kosovo linna nimi:
Berdsk
Berdsk on linn Venemaal Novosibirski oblastis. Asub Novosibirskist 33 km lõuna pool. Berdsk on Novosibirski järel oblasti suurim linn.
Ajalugu
Rajati 1716. aastal Berdski ostrogi kindlustusena Berdi jõe äärde. Aastal 1944 sai asula linnaõigused.
Aḩmad ibn Faḑlān
Aḩmad ibn Faḑlān ibn al-‘Abbās ibn Rāshid ibn Ḩammād (Araabia: أحمد بن فضلان بن العباس بن راشد بن حماد‎) oli 10. sajandi Araabia rännumees.
Ta on tuntud peamiselt Põhja-Euroopa rahvaste kirjeldajana, sealhulgas oli ta tunnistajaks laevapõletusmatusele.
Narva klindilõik
Narva klindilõik on umbes 15 km pikkune lõik Põhja-Eesti pangast Ida-Viru maakonnas Narva-Jõesuu linnas ja Narva linnas vahemikus Puhkovast Narvani, edasi Narva jõe vasakult kaldalt jätkub juba Ingeri klindilõik. Puhkovast kuni Tõrvajõeni on paelasundi kõrguseks 25...30 meetrit üle merepinna, mis Narva suunas muutuvad madalamateks. Narva klindilõik jaguneb Puhkovo-Olgina klindiplatooks ja Narva klindioruks.
Hääletamine
Hääletamine on hääle andmine valimistel või hääletusel.
Narva klindilõik
Narva klindilõiku iseloomustab sarnaselt Vaivara klindilõiguga paelasu tugev lõhelisus, kuid selles osas on klint vähem liigendatud ja tektooniliselt lõhutud. Klindilõigus on pank osaliselt mattunud kohati kaheastmelise kuni mõnesaja meetri laiuse kambriumi settekivimtest terrassi alla. Hiiemetsa ja Laagna külas ääristab panga lõunakülge mitme kilomeetri ulatuses Vaivara klindilõigust pärit Sinimägedega sarnaseid kerkestruktuure. Narva klindilõigu moodustavad järgmised pangad läänest itta: Puhkova pank, Orasoja kanjon, Tõrvajõe kanjon, Olgino pank, Narva pank ja Narva joaastangud.
Riigi infosüsteemide osakond
Riigi infosüsteemide osakond ehk RISO on Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumi struktuuriüksus.
RISO põhiülesandeks on riigi infosüsteemide arendamise koordineerimine, vastavate arengukavade väljatöötamine, nende elluviimise koordineerimine, Euroopa Liidu struktuurifondidega seotud tegevus infoühiskonna arendamise meetme valdkonnas ning infotehnoloogiaalaste õigusaktide eelnõude ettevalmistamine.
Osakond juhindub oma tegevuses seadusest, Vabariigi Valitsuse ning majandus- ja kommunikatsiooniministri õigusaktidest, majandus- ja kommunikatsiooniministri ning ministeeriumi kantsleri käskkirjadest, sisekorraeeskirjast, asjaajamiskorrast ning osakonna põhimäärusest.
Tundlad
Enamiku lülijalgsete tundlad on üheharulised (sealhulgas kõikidel putukatel), vähilaadsete tundlad on kaheharulised ning tundlad puuduvad lõugtundlaste (Chelicherata) ja tõukjalaliste (Protura) rühmade esindajatel.
Tundlad koosnevad enamasti kolmest osast: peale kinnituvast aluslülist, pöördlülist ja harilikult mitmelülilisest tundlapiust.
Tsopa järv
Tsopa järv ehk Põrmu järv (ka Põrmujärv, Kogrejärv) on looduslik järv Võrumaal Võru vallas. Järv asub keset muidu tasast ja lagedat Navi küla, küllalt sügavas, pikas ja järskude kallastega orus. Järve läbib Tsopa oja.
2008. aasta Eurovisiooni lauluvõistlus
2008. aasta Eurovisiooni lauluvõistlus oli 53. Eurovisiooni lauluvõistlus, mis toimus Serbia pealinnas Belgradis Beogradska Arenal. Võistluse finaal toimus 24. mail ning poolfinaalid 20. ja 22. mail. Lauluvõistluse korraldas Serbia riigitelevisioon RTS. Aasta varem Helsingis oli võitjaks kuulutatud Serbia lauljar Marija Šerifović lauluga "Molitva".
Retinool
Retinooli avastasid 1913 Wisconsin-Madisoni ülikooli biokeemikud Elmer McCollum ja Marguerite Davis, kes eraldasid piimarasvas ja tursamaksaõlis lahustuva toitaine. Sellega kinnitasid nad samal aastal Yale'i ülikooli biokeemikute Thomas Burr Osborne'i ja Lafayette Benedict Mendeli oletust, et piimarasvas leidub rasvas lahustuv toitaine.
Hercule Poirot (telesari)
Aastatel 1989–2013 valminud kriminaalsari jõudis algupäraselt eetrisse kanalil ITV1. Kokku toodeti sarja 70 osa.
Retinool
Bioloogilised omadused ja leidumine
Retinooli esinemist ja funktsioone eluslooduses on käsitletud artiklites A-vitamiin ja retinoidid.
Hercule Poirot (telesari)
Eestis on telesarja näidanud Eesti Televisioon.
Osatäitjad
Väidetavalt soovitas David Suchet'd Hercule Poirot' rolli Agatha Christie perekond, kes nägi teda lühisarjas "Blott on the Landscape". Enne võtete algust luges Suchet läbi kõik romaanid ja lühijutud, kus Christie Poirot'st oli jutustanud ning tegi Poirot' isikuomaduste põhjal hulga märkusi, et hiljem rolli võimalikult hästi sisse elada.
2008. aasta Eurovisiooni lauluvõistlus
53. Eurovisiooni lauluvõistluse võitis Venemaa, keda esindas Dima Bilan lauluga "Believe", mis saavutas 272 punktiga esikoha. Dima Bilan oli ka varem Eurovisiooni lauluvõistlusel osalenud ning saavutanud 2006. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Soome järel teise koha.
Hercule Poirot (telesari)
Osatäitjad
Teiste korduvate tegelaste osatäitjad:
2008. aasta Eurovisiooni lauluvõistlus
28. septembril 2007 teatati, et minnakse üle uuele formaadile, kus on kaks poolfinaali. Uue formaadi järgi pääsesid otse finaali ainult eelmisel aastal võitnud riik ja Euroopa Ringhäälingute Liidu (EBU) valitud neli suurriiki.
Hercule Poirot (telesari)
Jaod
52-minutised osad põhinevad Agatha Christie lühijuttudel, mis on enamjaolt 1920ndatel avaldatud. Lugude mugandamise käigus on tegevustikke oluliselt ilustatud ning mõni lugu leiab ekraniseeringus 1920ndate asemel aset 1930ndatel. Nii mainitakse telesarjas selliseid 1936. aasta ajaloolisi sündmusi nagu Fred Perry võit Prantsusmaa lahtistel meistrivõistlustel ja Jarrow' protestimarss.
2008. aasta Eurovisiooni lauluvõistlus
2007. aasta detsembris jagas EBU osalevad riigid geograafilise asukoha ja hääletamise ajaloo järgi kuueks, et vältimaks poolfinaalides poliitilist hääletust. 2008. aasta jaanuaris toimus esinemisjärjekorra loosimine. Kõik riigid pidid tegema teleülekande ja hääletuse selles poolfinaalis, kus nad ise osalesid. Teise poolfinaali näitamine oli valikuline ja selles mitteosalevad riigid hääletada ei saanud. Automaatselt finaali pääsenud riigid nägid mõlemat poolfinaali, kuid hääletada said nad vaid ühes neist. See, kummas poolfinaalis nad hääletasid, selgitati välja loosiga.
Hercule Poirot (telesari)
Jaod
103-minutised jaod põhinevad Christie romaanidel. Nende jagude eetrisse jõudmise ajaline järjestus erineb märgatavalt romaanide ilmumise omast. Nii nagu lühijuttude puhul, on ka romaanide tegevustiku toimumisaega ühe või kahe aastakümne võrra edasi nihutatud.
2008. aasta Eurovisiooni lauluvõistlus
Poolfinaalidest pääses edasi üheksa paremat, kümnes kvalifitseeruja selgus varužürii otsusega. Finaalis osales 25 riiki.
Eesti osales I poolfinaalis, kus Kreisiraadio laulis laulu "Leto Svet", mis jäi 8 punktiga eelviimaseks ehk 18. kohale ega pääsenud finaali. thumb|{{legend|#22b14c|Osalevad riigid}}{{legend|#d40000|Riigid, mis ei kvalifitseerunud finaali}}{{legend|#ffc20e|Riigid, mis olid varem osalenud, kuid ei osalenud sellel aasta}} right|thumb|275px|Beogradska Arena, kus toimus 2008. aasta Eurovisiooni lauluvõistlus thumb|Õhtujuhid [[Jovana Janković ja Željko Joksimović]]thumb|Võitja [[Dima Bilan (Venemaa)]]
Grupid
Poolfinaalides osalevad riigid on jaotatud kuude rühma nende geograafilise asukoha ja 2004.–2007. aastal hääletamise järgi. 28. jaanuaril 2008 loositi riigid poolfinaalidesse. Mõlemasse poolfinaali jaotati võrdne arv riike ühest rühmast.
Esimene poolfinaal
Esimene poolfinaal toimus 20. mail 2008. Automaatsetest finalistidest hääletasid esimeses poolfinaalis Hispaania ja Saksamaa. thumb|Kreisiraadio (Eesti) thumb|Kalomira (Kreeka)
Teine poolfinaal
Teine poolfinaal toimus 22. mail 2008. Automaatsetest finalistidest hääletasid teises poolfinaalis Prantsusmaa, Suurbritannia ja Serbia. Žüriide lemmikuna pääses lisaks esimesele üheksale kohale finaali Rootsi. thumb|Ani Lorak (Ukraina) thumb|Charlotte Perelli (Rootsi)
Rand-luidekaer
Rand-luidekaer (Ammophila arenaria) on kõrreliste sugukonda kuuluv taimeliik.
Taim kasvab ka Eestis, peamiselt rannaluidetel.
Rand-luidekaer võib vahel hübridiseeruda jäneskastikuga. Hübriidi nimeks on balti luidekastik, Calammophila baltica (sünonüüm Ammocalamagrostis baltica). Hübriidi on leitud ka Eestis.
Indus
Indus on jõgi, mis voolab Lõuna-Aasias.
Indus algab Tiibetist. Ülemjooksul voolab loodesse ja laskub sügavasse orgu Karakorami ja Himaalaja vahel. Seejärel pöördub Indus edelasse ümber Nanga Parbati mäe ja voolab läbi Himaalaja eelmägede. Pärast Soolaaheliku läbimist jõuab tasandikule (Induse-Gangese madalikule). Suubub Araabia merre, moodustades delta.
Harry Roots
Harry Roots (26. juuni 1950 – 29. jaanuar 2010) oli eesti juhtimisteadlane ja poliitik.
Indus
Olulisemad lisajõed on Shyok, Gilgit, Kabul ja Panjnad.
Harry Roots
Ta lõpetas 1968. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1973. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajaloolasena.
Indus
Nimi
Tiibeti keeles ཧིན་དའུ (Hindau), hindi keeles सिंध (Sińdh), urdu keeles سندھ (Sindh).
Sanskriti keeles sapta sindharas 'seitse jõge (jõgikond)', vanakreeka keeles ᾽Ινδός (Indos).
Harry Roots
Aastatel 1973–1974 töötas ta Tallinna Reaalkoolis õpetajana ja 1975–1977 oli Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudi aspirant, ajalookandidaadi väitekirja kaitses 1977. aastal.
1978–1986 oli ta EKP KK Partei Ajaloo Instituudi arenenud sotsialismi sektori vanemteadur ja sektorijuhataja kuni sektori likvideerimiseni. Kogus materjali doktorikraadi kaitsmiseks. Aastatel 1986–1987 Majandusjuhtide Kvalifikatsiooni Tõstmise Instituuti dotsent ja 1987–1988 oli ta Eesti NSV Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudi juhtteadur.
Aastatel 1988–1990 oli ta EKP Tallinna Linnakomitee osakonnajuhataja, 1990–1992 EKP KK sekretär ja teine sekretär. Aastatel 1992–1994 oli ta Riigikantselei Koolituskeskuse asedirektor, 1994–1995 Eesti-Balti Majandusakadeemia tegevdirektor ja 1998–2001 Sisekaitseakadeemia õppeprorektor.
2001. aastast töötas ta Tallinna Ülikooli psühholoogia instituudis organisatsiooni- ja juhtimisteooria õppejõuna.
Albeedo
pisi|300px Albeedo (ladina sõnast albedo 'valgesus') on pinna peegeldumisnäitaja.
Pinna albeedo väärtus on arv 0 ja 1 vahel, mis näitab peegelduva kiirguse intensiivsust võrreldes pealelangeva kiirgusega. Heleda pinna albeedo on suurem kui tumedal. Väljendatakse ka protsentides 0–100%.
Looduslike pindade albeedo jääb reeglina vahemikku 5–95%. Albeedo on tähtis füüsikaline suurus astronoomias ja meteoroloogias.
Paljude pindade puhul oleneb albeedo valguskiirte langemisnurgast. Näiteks merepinna albeedo võib muutuda vahemikus 2...99%, sõltuvalt sellest, kas Päike on seniidis või horisondil.
Planeedi Maa keskmine albeedo on 37%, Kuu albeedo aga 12%, seega on Kuu märksa tumedam taevakeha kui Maa.
Absoluutselt musta keha albeedo on null.
Andrea Palladio
Andrea Palladio (sünninimega Andrea di Pietro della Gondola; 30. november 1508 Padova – 19. august 1580 Vicenza) oli Itaalia arhitekt, üks Lääne arhitektuuriajaloo mõjukamaid isikuid.
Palladio tegutses põhiliselt Vicenzas ja Veneetsias. Ta on projekteerinud kirikuid, maamaju, linnapaleesid jm. Palladio oli tugevalt mõjutatud antiikarhitektuurist. Vicenza linna tuntakse Palladio linnana, kuna seal asub arvukalt tema arhitektuuriloomingut. Alates 1994. aastast kuuluvad Vicenza linn ja Palladio villad Venetos UNESCO maailmapärandi nimistusse (mõned villad on hiljem lisandunud). Palladio kirikud kuuluvad samuti nimistusse nimetuse „Veneetsia ja selle laguun“ all.
Arhitektuur
Palladio oli mõjutatud Vana-Rooma ja Vana-Kreeka arhitektuurist. Olles mitmel korral külastanud Roomat, uuris ta antiikarhitektuuri põhjalikult oma silmaga. Lisaks järgis ta 1. sajandi arhitekti Vitruviuse loomingut ja põhimõtteid ning 15. sajandi arhitekti Leon Battista Alberti ideid, mis vastasid klassikalisele Vana-Rooma arhitektuurile.
Tema hooned on tihti kaunistatud rohkete sammastega. Üle kõige valitseb Palladio arhitektuuris harmoonia, millele on mõnikord ohvriks toodud ruumide otstarbekas paigutus. Projekteerimisel pööras Palladio suurt rõhku ka matemaatilistele mõõtmistele, proportsioonile ja sümmeetriale. Palladio maavillad olid tüüpiliselt keskelt kolmekorruselised, kummalegi küljele jäävad tiivad võisid olla madalamad. Need olid sageli kahe funktsiooniga hooned, mis mõeldud nii põllumajanduslikuks otstarbeks kui ka jõukate maamajaks. Tallid ja aidad paiknesid hoone tiibades ja olid ühekorruselised, aga et nad lossi keskosale liiga lähedale ei jääks, olid tiivad väga pikad ja vahel keskse hoonega üksnes kolonnaadi abil ühendatud. Seega oli kogu mõisaansambli plaan põhjalikult ja praktiliselt läbi mõeldud ning moodustas omakorda ümbritseva keskkonnaga harmoonilise terviku.
Palladio loomingul, joonistel ja arhitektuurilistel nõuannetel on olnud suur mõju hilisemale arhitektuuri arengule, eriti klassitsismile. Tema stiilist mõjutatud ehituslaadi nimetatakse palladionismiks.
Esimesed villad
Tema varaste tööde hulka kuulub seeria villasid Vicenza lähistel (rajatud enamjaolt 1540. aastatel). Mõned neist on inspireeritud arhitekt Giulio Romano ehitistest ning sarnanesid Trissino villaga Cricolis, mille ümberehitusel Palladio 1530. aastatel osales. Kõige varasemaks Palladio villaks peetakse Villa Godit (alustatud 1537). See hoone näitas juba Palladio kontseptsiooni originaalsust.
Linnapaleed
Vicenzat nimetatakse õigustatult Palladio linnaks (la città di Palladio). Palladio oli Vicenza linnaplaneerimise võtmeisik, tehes seda antiigi mõjutustel. Vicenza linnas on tänaseni mitmeid Palladio originaalehitisi, näiteks Palazzo Chiericati, Basilica Palladiana, Teatro Olimpico, Palazzo del Capitaniato, Palazzo Porto, Palazzo Thiene, Palazzo Valmarana jt. Linnas asub ka Casa Cogollo, tuntud "Palladio majana", mis tegelikult ei olnud arhitekti residents. 1549. aastal alustas Palladio 15. sajandist pärineva linnavalitsuse hoone Basilica ümberehitust. Basilica Palladiana valmis alles pärast arhitekti surma, 1616. aastal. Hoone oli üks esimesi, kus Palladio kasutas lodžat, mida hiljem on nimetatud "Palladio aknaks". Linnapaleede puhul kasutas ta peamiselt kolme tüüpi: 1) kolonnaadiga ehitis nagu Palazzo Chiericati puhul 2) Rooma renessansiaegset elamut järgiv konstruktsioon nagu Palazzo Porto, ja 3) ruudukujulise põhiplaaniga hoonetüüp nagu Palazzo Antonini.
Maavillad (Villa rustica)
Palladio projekteeris Veneto piirkonnas Vicenza ümbrusse eri aegadel ka üle kahekümne maavilla (Villa Rotonda, Villa Foscari, Villa Barbaro, Villa Cornario, Villa Serego jt). Mitmed neist olid loodud aristokraatide suveresidentsideks ja teenisid samuti põllumajanduslikku eesmärki. Nendegi puhul olid antiigi mõjud märgatavad ning arhitekt järgis Rooma villa (villa rustica) eeskujusid. Palladio jäljendas oma villade fassaadil klassikalise templi vormi, mis andis sissepääsule suursugususe ja väärikuse.
Kirikud, templid, kloostrid
Pärast 1570. aastat keskendus Palladio kirikute ehitamisele Veneetsias, varem oli ta mõne kiriku rajanud Veneto piirkonnas. Tema esialgsete jooniste hulgas ei ole kirikute plaane, esimene kirikuplaan oli loodud San Pietro di Castello fassaadi tarbeks (Veneetsia, 1558), plaan pole säilinud. 1560. aastatel töötas ta Veneetsia Santa Maria delle Carità kloostri rajamisel ning kujundas Rooma katoliku kiriku San Francesco della Vigna fassaadi (ehitatud 1534, lõpetamata), mis sai edaspidi mitmete kirikute prototüübiks (nt San Giorgio Maggiore, ehitatud 1566–1610, ja Il Redentore, ehitatud 1576–1592). Oma elu lõpul, 1579. aastal, projekteeris Palladio templi Maseris (Tempietto di Villa Barbaro) – Kreeka risti kujulise põhiplaaniga ja ümara kupliga hoone. Sellele järgnes lõpetamata projekt, San Nicola di Toletino Veneetsias (alustatud 1579). Need demonstreerivad Palladio ideaalset kirikuplaani, järgivad tema Pantheoni rekonstruktsiooni teoses "Neli raamatut arhitektuurist" ja Rooma arhitekti Giacoma da Vignola projekte.