cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kaimri
1944. aasta lahingud
Sõrves hävis II maailmasõja sõjategevuse tõttu peaaegu täielikult 14 küla (4). Kaimri, Hindu, Vintri sõjaeelse tiheasustusega külad II maailmasõja ajal 1944. aasta sügisel taanduvad Saksa okupatsiooniväed lahinguteks valmistudes küüditasid nende külade elanikud Saksamaa laagreisse. Tsiviilelanikel oli siis veel kaks võimalust – paadipõgenikena üle Läänemere või minna kodust perega.
Lahingute ajal hävitati 99% maatasa Kaimri ja Hindu talude hooned-rajatised, ka Vintri külas valdav enamus hooneid said 1944. aasta lahinguis ulatuslikke purustusi. Sõjaajaloo teavikuis on Kaimrit korduvalt mainitud – 29. oktoobril sai 11-2 õhutõrjetules tabamuse Kaimri küla juures. Lennuk rammis telefoniposti ja lõikus maasse 300 m Kaimri külast põhja pool. (2) Kaimri piirkonnas toimunud õhulahingus alla lastud JAK-9 raami säilitatakse aga Sõrve militaarmuuseumis. (2) Kaimri küla Kalda talu (kus elamus paiknes Saksa väeosa I/GR397 ja I/GR67 staap) hoovi vana rehielamu otsa kuuse juurde maetud allakukkunud lendurite (2) säilmed. Punaarmee hästi ettevalmistatud suurrünnak kulges algusest peale edukalt. Saksa kaitsesse murti mitmes kohas sügavale sisse. Idapoolses sektoris murdsid punaarmeelased rinde Kaimri küla juures ja lõid kiilu kaitsel olevate Saksa pataljonide (I/GR397 ja I/GR67) vahele. Nad arendasid pealetungi edasi mööda maanteed ja õhtuks jõudsid Hindu külani.
Raskete kaotuste hinnaga läks Punaarmeel küll lõpuks korda sakslaste kaitsesse kiiluda kuid edasiliikumine oli väga aeglane, kuna piirkond metsane ja vähe teid ning Saksa väed kasutasid Kaimrisse jõudnud Punaarmee vastu seistes merelt laevakahureid. Sellele vaatamata sai Saksa väejuhatusele selgeks, et lõputult nad Sõrve säärel vastase ülekaalule vastu seista ei suuda. Kuigi Hitler oli andnud käsu Sõrve poolsaart lõpuni kaitsta, andis väegrupi Nord ülemjuhataja kindral Schörner 23. novembril korralduse Sõrve kaitsjad järgmisel ööl evakueerida. 24. novembri 1944 varahommikul lahkusid Sõrve säärelt viimased transpordilaevad, liikudes Saksa laevastiku kaitsel Ventspilsi suunas, ööga evakueeriti Sõrvest 4696 (sh 700 haavatut) Saksa sõjaväelast Viimaste minejate hulgas olid Kaimri küla Kalda talu elumajas staabis paiknenud tulevane Saksamaa liidupresident Richard von Weizsäcker ja Tehumardi öölahingu komandör Klaus Ritter, kes [http://www.saarlane.ee/uudised/prindi.asp?newsid=20138&kat=1 2004. aasta Saaremaad külastasid]. Saksa vägesid Sõrves aastatel 1941–1944 kokku ligi 8500 sõjaväelast.
Lisaks tankitõrjeliinile on sõjarajatistest Kalda talu naabertalu, Männiku talu hoovis sügavad kaitsekraavid säilinud tänini. Siiani avastatakse Kaimris-Hindul igal aastal pinnasest metallidetektoristide ja metssigade poolt väljatuhnitud lõhkekehi (9).
Raudteejaam
Kuna II maailmasõjas lüüasaanud Saksamaalt naasnud sõrulastel Kaimris, Hindul, Vintris kodu leida ei olnud, vaid vähesed majad alles jäänud, inimesed sinna sõjast räsitud piirkonda enam ei naasnud. Sõjajärgsel ajal rajati esmalt Kaimri jaam 1951. aastal, millelt hargnes kahes suunas Sõrve poolsaarele, selle lähedal olid vaid mõneks aastaks mõned barakid koduks. Jaamahoone on tänaseni säilinud Puhkebaasi kinnistul. Raudtee oli mõeldud raskete (kaal 348 t) 16-teljeliste raudteesuurtükkide vedamiseks. Ajutine liiklus avati esimestel lõikudel 1952. aasta suvel, ehitustööd jätkusid 1953. aastal (11). Süsteemi ehitamine pidurdus 1953. aastal ja lõpetati 1955. aastal, põhjuseks oli NSV Liidu raketiteaduse kiire areng ja sellest tulenevalt raudteesuurtükkide mõttetus. 1956. aastal anti Saaremaa raudtee Eesti Raudtee bilanssi, kuid peagi leiti, et majanduslikel kaalutlustel oleks see õigem likvideerida. Algas kibekiire raudtee demonteerimine ning materjalide ja veeremi väljavedu Roomassaare sadama kaudu. Kogu raudtee võeti üles hiljemalt 1960. aastaks. Teedevalitsus aga võttis Saaremaa 500 km raudteetammidest maanteedeks üle vaid 60 km.
Põhi (hüdroloogia)
pisi|Liivane merepõhi Põhi on jõesängi või veekogu kõige alumine osa, kus lõpeb vesi ja algab pinnas. Põhi võib olla liivane, mudane, kivine jne.
Saamueli raamatud
Saamueli raamatud ehk Esimene Saamueli raamat ja Teine Saamueli raamat kuuluvad Vana Testamendi nn Ajalooraamatute hulka. Raamatud hõlmavad aega, mil Iisrael muutus laialipillutud hõimude asualadest kindlapiirliseks monarhiaks.
Olulisemateks isikuteks on Saamuel ise ning kaks Iisraeli kuningat - Saul ja Taavet.
Nikolai Langebraun
thumb|220px|Nikolai Langebraun Nikolai Heinrich Wilhelm Langebraun (19. mai 1877 Tallinn – 1960 Schliersee, Saksamaa) oli Eesti ärimees, Nikolai Langebrauni portselanitööstuse rajaja.
Elulugu
thumb|left|220px|[[Langebrauni portselan: alus dekooriga "Draakon". Dekoori autor Astrid Tiits 1930. aastate II pool Diameeter 25,5 cm Käsimaal Eesti Ajaloomuuseum]] Nikolai Heinrich Wilhelm Langebraun sündis Tallinnas 19. mail 1877 eestlasest kaupmehe Carl Gustav (Karel Kustav) Langebrauni ja tema naise Marie Sophie Elisabeth (neiuna Lieberg) pere viienda lapsena. Carl Gustav Langebraun kuulus III üldlaulupeo peotoimkonda.
Aastatel 1888–1892 õppis ta Tallinna Kubermangugümnaasiumis, kuid kool jäi lõpetamata.
Töömeheteed alustas ta Theodor Kaarmannile kuuluvates raua- ja majapidamispoodides müüjana. Neis poodides müüdi ka kallihinnalist Eestisse sisse toodud portselani ning võib arvata, et sealt sai Langebrauni idee hakata kohapeal tootma odavamat dekoreeritud portselani.
1924. aastal ostis ta Tallinnas Ahju tänaval asuva kinnistu, et rajada sinna portselanimaalimisega tegelev ettevõte. Portselanimaali töökoda alustas kolme töölisega tegevust 1928. aasta oktoobris – sellest algas ka Eesti portselanimaali traditsioon.
Äri edenes hästi ja 1932. aastal ostis Nikolai Langebraun Vene tänaval veel teisegi töökoja.
1940. aastal müüs Nikolai Langebraun oma ettevõtte heale sõbrale Helmar Gerrentzile ning siirdus koos abikaasaga Elleniga (sünd Tiits) Saksamaale. Väga odav müügihind (12 000 krooni) lubab oletada, et Nikolai Langebraun kavatses olude paranedes naasta ja tootmise taas üle võtta, kuid Eestisse ta enam tagasi ei tulnudki.
Viimastel eluaastatel viibis Nikolai Langebraun Müncheni lähedal hooldekodus, kus ta 1960. aastal suri. Ta on koos abikaasa Elleniga maetud Schliersee kalmistule.
Praegu asub Nikolai Langebrauni ostetud hoonetes Vene tänaval Katariina Gild. Teise tehase hooned on hävinud.
Mihkel Usai
Mihkel Eduard Usai ( Ninasi, Lohusuu vald, Torma kihelkond, Tartumaa – 9. aprill 1991 Tallinn) oli eesti matemaatikaõpetaja ja -õppejõud.
Haridus
Lõpetas 1922. aastal Jõhvi gümnaasiumi. Aastatel 1922–1927 õppis ta Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonnas, lõpetas selle ning sai matemaatika-, füüsika- ja astronoomiaõpetaja kutse.
Tainod
Paljude teadlaste arvates on tainod genotsiidi ja haiguste tagajärjel välja surnud, kuid mõned põliselanike grupid peavad ennast siiani tainodeks.
Mihkel Usai
Elutee
Töötas 1926–1932 Viljandimaa poeglaste gümnaasiumis, 1932 Viljandi Eesti Haridusseltsi Gümnaasiumis, 1932–1938 Tallinnas Kaarli koguduse gümnaasiumis, Elfriede Lenderi gümnaasiumis, Jakob Westholmi gümnaasiumis ja Õhtugümnaasiumis matemaatikaõpetajana.
Tainod
Kui Christoph Kolumbus 1492 Haiti saarele saabus, oli seal viis tainode kuningriiki, millest igaühte valitses kuningas (cacique), kellele anti andamit. Tainod olid sõjajalal kariibidega, kuid said nähtavasti hästi läbi siboneidega.
Hispaanlaste vallutuse ajal elas suuremates tainode asulates umbes 3000 inimest.
Kultuur ja elulaad
Tüüpilise tainode küla (yucayeque) keskel oli tasane õu (batey), kus mängiti mänge ja peeti pühasid. Seda õue ümbritsesid majad.
Tainod mängisid tseremoniaalset kummipalliga pallimängu, milles olid võistlevad võistkonnad (10 kuni 30 mängijat võistkonnas). Võitjatele tõi see mäng head saaki ja terveid lapsi.
Ühiskond jagunes neljaks põhiklassiks:
Tavalised inimesed elasid pikkades ümmargustes majades (bohío 'des), mis ehitati puitpostidest, põimitud õlgedest ja palmilehtedest. Sellises majas elas sageli 10–15 perekonda. Cacique 'd elasid samalaadse ehitusega nelinurksetes hoonetes, millel olid puidust eeskojad.
Mihkel Usai
Elutee
1938–1940 Tallinna 5. Gümnaasiumi inspektorina, 1940–1941 Tallinna 3. Keskkoolis õppealajuhatajana ja 1944–1948 Tallinna 5. ja 7. keskkoolis direktorina, aastatel 1949–1952 oli ta klassijuhataja Tallinna 20. Keskkooli 1.–3. lennule
Aastatel 1947–1952 oli ta õppejõud Tallinna Õpetajate Instituudis ja aastatel 1952–1967 Tallinna Pedagoogilises Instituudis matemaatika õppemetoodika ja kõrgema matemaatika õppejõud.
Ta suri 9. aprillil 1991 ning 13. aprillil maeti ta Tallinna Metsakalmistule.
Teoseid
Mihkel Usai on avaldanud pedagoogilises ajakirjanduses metoodikaartikleid. Tõlkinud mitmeid füüsika õpikuid:
Isiklikku
Vanemad Joosep ja Lovisa Usai (neiuna Sepp).
Vincennesi velodroom
pisi|Velodroom 1900. aasta suveolümpiamängude ajal Vincennesi velodroom (prantsuse Vélodrome de Vincennes, ka la Cipale, Cipale, ametlikult Vélodrome Jacques Anquetil) on staadion Prantsusmaal Pariisis Vincennesi metsas. Selle geograafilised koordinaadid on.
Seal peetakse jalgpalli- ja ragbivõistlusi.
Ajalugu
Algselt ehitati see 1894 velodroomina (Vélodrome municipal de Vincennes (Vincennesi munitsipaalvelodroom), kuid sellest sai 1900. aasta suveolümpiamängude peastaadion, kus toimusid ava- ja lõputseremoonia ning  jalgrattaspordi-, kriketi-, ragbi-, jalgpalli- ja võimlemisvõistlused. Staadionil toimusid ka 1924. aasta suveolümpiamängude jalgrattaspordi- ja jalgpallivõistlused. Kuni 1934. aastani asus see Vincennesi linna territooriumil.
Aastatel 1968–1974 oli Vincennesi staadionil Tour de France'i finiš (Tour de France'i Cipale'i etapp).
Kergejõustik 1956. aasta suveolümpiamängudel
Kergejõustik 1956. aasta suveolümpiamängudel Melbourne'is.
Vincennesi velodroom
Ajalugu
Aastast 1987 on staadioni ametlik nimi Jacques Anquetili velodroom (Vélodrome Jacques Anquetil).
Kergejõustik 1956. aasta suveolümpiamängudel
100 m jooks
Finaal: 24. november Osavõtjaid: 65 Maailmarekord: 10,1 Willie Williams, USA (3. august 1956, Berliin) 10,1 Ira Murchison, USA (4. august 1956, Berliin) 10,1 Leamon King, USA (20. oktoober 1956, Ontario) Olümpiarekord: 10,3 Eddie Tolan, USA (1. august 1932, Los Angeles) 10,3 Jesse Owens, USA, (3. august 1936 Berliin) 10,3 Harrison Dillard, USA(31. juuli 1948, London) Olümpiavõitja 1952: 10,4 Lindy Remigino, USA (21. juuli 1952, Helsingi) <br style="clear:both;" />
200 m jooks
Finaal: 27. november Osavõtjaid: 67 Maailmarekord: 20,6 Andrew Stanfield, USA (26. mai 1951, Philadelphia) 20,6 Bobby Joe Morrow, USA (16. juuni 1956, Berkeley) 20,6 Thane Baker, USA (23. juuni 1956, Bakersfield) Olümpiarekord: 20,7 Jesse Owens, USA (5. august 1936, Berliin) 20,7 Andrew Stanfield, USA (23. juuli 1952, Helsingi) Olümpiavõitja 1952: 20,7 Andrew Stanfield, USA (23. juuli 1952, Helsingi) <br style="clear:both;" />
400 m jooks
Finaal: 29. november Osavõtjaid: 42 Maailmarekord: 45,2 Louis Jones, USA (30. juuni 1956, Los Angeles ) Olümpiarekord: 45,9 George Rhoden, Jamaica (25. juuli 1952, Helsingi) Olümpiavõitja 1952: 45,9 George Rhoden, Jamaica (25. juuli 1952, Helsingi) <br style="clear:both;" />
800 m jooks
Finaal: 26. november Osavõtjaid: Maailmarekord: 1.45,7 Roger Moens, Belgia (3. august 1955, Oslo) Olümpiarekord:  1.49,2 Mal Whitfield, USA (2. august 1948, London) 1.49,2 Mal Whitfield, USA (22. juuli 1952, Helsingi) Olümpiavõitja 1952: 1.49,2  Mal Whitfield, USA (22. juuli 1952, Helsingi) <br style="clear:both;" />
1500 m jooks
Finaal: 1. detsember Osavõtjaid: 37 Maailmarekord: 3.40.6 Istvan Rozsavolgyi, Ungari (3. august 1956, Tata) Olümpiarekord: 3.45,1 Joseph Barthel, Luksemburg (26. juuli 1952, Helsingi) Olümpiavõitja 1952: 3.45,1 Joseph Barthel, Luksemburg (26. juuli 1952, Helsingi) <br style="clear:both;" />
5000 m jooks
Finaal: 28. november Osavõtjaid: 23 Maailmarekord: 13.36,8 Gordon Pirie, Suurbritannia (19. juuni 1956, Bergen) Olümpiarekord: 14.06,6 Emil Zátopek, Tšehhoslovakkia (24. juuli 1952, Helsingi) Olümpiavõitja 1952: 14.06,6 Emil Zátopek, Tšehhoslovakkia (24. juuli 1952, Helsingi) <br style="clear:both;" />
10 000 m jooks
Finaal: 23. november Osavõtjaid: 25 Maailmarekord: 28.30,4 Vladimir Kuts, NSV Liit (11. september 1956, Moskva) Olümpiarekord: 29.17,0 Emil Zátopek, Tšehhoslovakkia (20. juuli 1952, Helsingi) Olümpiavõitja 1952: 29.17,0 Emil Zátopek, Tšehhoslovakkia (20. juuli 1952, Helsingi) <br style="clear:both;" />
Cocklebiddy
thumb Cocklebiddy on asula Austraalias Lääne-Austraalia osariigis.
Kergejõustik 1956. aasta suveolümpiamängudel
Maraton
Finaal: 1. detsember Osavõtjaid: 46 Maailmarekord: 2:17.39 Jim Peters, Suurbritannia (26. juuni 1954, Cheswick) Olümpiarekord: 2:23.03,2 Emil Zátopek, Tšehhoslovakkia (27. juuli 1952, Helsingi) Olümpiavõitja 1952: 2:23.03,2 Emil Zátopek, Tšehhoslovakkia (27. juuli 1952, Helsingi) <br style="clear:both;" />
110 m tõkkejooks
Finaal: 26. november Osavõtjaid: 24 Maailmarekord: 13,4 Jack Davis, USA (22. juuni 1956, Bakersfield) Olümpiarekord: 13,7 Harrison Dillard, USA (24. juuli 1952, Helsingi) Olümpiavõitja 1952: 13,7 Harrison Dillard, USA (24. juuli 1952, Helsingi) <br style="clear:both;" />
400 m tõkkejooks
Finaal: 24. november Osavõtjaid: Maailmarekord: 49.5 Glenn Davis, USA (29. juuni 1956, Los Angeles) Olümpiarekord: 50,8 Charles Moore, USA (21. juuli 1952, Helsingi) Olümpiavõitja 1952: 50,8 Charles Moore, USA (21. juuli 1952, Helsingi) <br style="clear:both;" />
3000 m takistusjooks
Finaal: 29. november Osavõtjaid: 23 Maailmarekord: 8:35.6 Sándor Rozsnyói, Ungari (16. september 1956, Budapest) Olümpiarekord: 8.45,4 Horace Ashenfelter, USA (25. juuli 1952, Helsingi) Olümpiavõitja 1952: 8.45,4 Horace Ashenfelter, USA (25. juuli 1952, Helsingi) <br style="clear:both;" />
4×100 m teatejooks
Finaal: 1. detsember Osavõtjaid: 18 võistkonda Maailmarekord: 39,8 USA (9. august 1936, Berliin) Jesse Owens, Ralph Metcalfe, Foy Draper, Frank Wykoff Olümpiarekord: 39,8 USA (9. august 1936, Berliin) Jesse Owens, Ralph Metcalfe, Foy Draper, Frank Wykoff Olümpiavõitja 1952:  40,1 USA (27. juuli 1952, Helsingi) Dean Smith, Harrison Dillard, Lindy Remigino, Andrew Stanfield <br style="clear:both;" />
4×400 m teatejooks
Finaal: 1. detsember Osavõtjaid: 15 võistkonda Maailmarekord: 3.03,9 Jamaica, (27. juuli 1952, Helsingi) Arthur Wint, Leslie Laing, Herbert McKenley, George Rhoden Olümpiarekord: 3.03,9 Jamaica, (27. juuli 1952, Helsingi) Arthur Wint, Leslie Laing, Herbert McKenley, George Rhoden Olümpiavõitja 1952: 3.03,9 Jamaica, (27. juuli 1952, Helsingi) Arthur Wint, Leslie Laing, Herbert McKenley, George Rhoden <br style="clear:both;" />
20 km käimine
Finaal: 28. november Osavõtjaid: 21 Maailmarekord: 1:30.00 Josef Doležal, Tšehhoslovakkia (25. juuli 1999, Praha) Olümpiarekord: oli esimest korda olümpiamängudel kavas <br style="clear:both;" />
Kõrgushüpe
Finaal: 23. november Osavõtjaid: 28 Maailmarekord: 2.15 Charles Dumas, USA (29. juuni 1956, Los Angeles) Olümpiarekord: 2.04 Walt Davis, USA (20. juuli 1952, Helsingi) Olümpiavõitja 1952: 2.04 Walt Davis, USA (20. juuli 1952, Helsingi) <br style="clear:both;" />
Teivashüpe
Finaal: 26. november Osavõtjaid: 19 Maailmarekord: 4.77 Cornelius Warmerdam, USA (23. mai 1942, Modesto) Olümpiarekord: 4.55 Robert Richards, USA (22. juuli 1952, Helsingi) Olümpiavõitja 1952: 4.55 Robert Richards, USA (22. juuli 1952, Helsingi) <br style="clear:both;" />
Kaugushüpe
Finaal: 24. november Osavõtjaid: 32 Maailmarekord: 8.13 Jesse Owens, USA (25. mai 1935, Ann Arbor) Olümpiarekord: 8.06 Jesse Owens, USA (4. august 1936, Berliin) Olümpiavõitja 1952: 7.57 Jerome Biffle, USA (21. juuli 1952, Helsingi) <br style="clear:both;" />
Kolmikhüpe
Finaal: 27. november Osavõtjaid: 32 Maailmarekord: 16.56 Adhemar da Silva, Brasiilia (16. märts 1955, Mexico) Olümpiarekord: 16.22 Adhemar da Silva, Brasiilia (23. juuli 1952, Helsingi) Olümpiavõitja 1952: 16.22Adhemar da Silva, Brasiilia (23. juuli 1952, Helsingi) <br style="clear:both;" />
Kuulitõuge
Finaal: 28. november Osavõtjaid: 14 Maailmarekord: 19.25 Parry O'Brien, USA (1. november 1956, Los Angeles) Olümpiarekord: 17.41 Parry O'Brien, USA (21. juuli 1952, Helsingi) Olümpiavõitja 1952: 17.41 Parry O'Brien, USA (21. juuli 1952, Helsingi) <br style="clear:both;" />
Kettaheide
Finaal: 27. november Osavõtjaid: 20 Maailmarekord: 59.28 Fortune Gordien, USA (22. august 1953, Pasadena) Olümpiarekord:  55.03 Sim Iness, USA (22. juuli 1952, Helsingi) Olümpiavõitja 1952:  55.03 Sim Iness, USA (22. juuli 1952, Helsingi) <br style="clear:both;" />
Vasaraheide
Finaal: 24. november Osavõtjaid: 22 Maailmarekord: 68.54 Harold Connolly, USA (2. november 1956, Los Angeles) Olümpiarekord: 60.34 József Csermák, Ungari (24. juuli 1952, Helsingi) Olümpiavõitja 1952: 60.34 József Csermák, Ungari (24. juuli 1952, Helsingi) <br style="clear:both;" />
Odavise
Finaal: 25. november Osavõtjaid: 21 Maailmarekord: 83.66 Janusz Sidlo, Poola (30. juuni 1956, Milano) Olümpiarekord: 73.78 Cyrus Young, USA (23. juuli 1956, Helsingi) Olümpiavõitja 1952: 73.78 Cyrus Young, USA (23. juuli 1956, Helsingi) <br style="clear:both;" />
100 m jooks
Finaal: 26. november Osavõtjaid: 34 Maailmarekord: 11,3 Shirley Strickland, Austraalia (4. august 1955, Warsaw) Olümpiarekord: 11,5 Marjorie Jackson, Austraalia (22. juuli 1952, Helsingi) Olümpiavõitja 1952: 11,5 Marjorie Jackson, Austraalia (22. juuli 1952, Helsingi) <br style="clear:both;" />
200 m jooks
Finaal: 30. november Osavõtjaid: 27 Maailmarekord: 23,2 Berry Cuthbert, Austraalia (16. september 1956, Sydney) Olümpiarekord: 23,7 Marjorie Jackson, Austraalia (26. juuli 1952, Helsingi) Olümpiavõitja 1952: 23,7 Marjorie Jackson, Austraalia (26. juuli 1952, Helsingi) <br style="clear:both;" />
80 m tõkkejooks
Finaal: 28. november Osavõtjaid: 22 Maailmarekord: 10,6 Kreszentia Gastl Saksamaa 1956 Olümpiarekord: 10,9 Shirley Strickland-de la Hunty, Austraalia (24. juuli 1952, Helsingi) Olümpiavõitja 1952: 10,9 Shirley Strickland-de la Hunty, Austraalia (24. juuli 1952, Helsingi) <br style="clear:both;" />
4×100 m teatejooks
Finaal: 1. detsember Osavõtjaid: 9 võistkonda Maailmarekord: 45.1 Saksamaa (30. september 1956, Dresden) Erika Fisch, Christa Stubnick, Gisela Köhler, Barbara Mayer Olümpiarekord: 45,9 USA (27. juuli 1952, Helsingi) Mae Faggs, Barbara Jones, Janet Moreau, Catherine Hardy Olümpiavõitja 1952: 45,9 USA (27. juuli 1952, Helsingi) Mae Faggs, Barbara Jones, Janet Moreau, Catherine Hardy <br style="clear:both;" />
Kaugushüpe
Finaal: 27. november Osavõtjaid: 19 Maailmarekord: 6.35 Elżbieta Krzesińska, Poola (20. august 1956, Budapest) Olümpiarekord: 6.24 Yvette Williams, Uus-Meremaa (24. juuli 1952, Helsingi) Olümpiavõitja 1952: 6.24 Yvette Williams, Uus-Meremaa (24. juuli 1952, Helsingi) <br style="clear:both;" />
Kuulitõuge
Finaal: 25. november Osavõtjaid: 18 Maailmarekord: 16.76 Galina Zõbina, NSV Liit (13. oktoober 1956, Taškent) Olümpiarekord: 15.28 Galina Zõbina, NSV Liit (26. juuli 1952, Helsingi) Olümpiavõitja 1952: 15.28 Galina Zõbina, NSV Liit (26. juuli 1952, Helsingi) <br style="clear:both;" />
Odavise
Finaal: 28. november Osavõtjaid: 19 Maailmarekord: 55.48 Nadezda Konjajeva, NSV Liit (6. august 1954, Kiiev) Olümpiarekord: 50.47 Dana Zatopková, Tšehhoslovakkia (24. juuni 1952, Helsingi) Olümpiavõitja 1952: 50.47 Dana Zatopková, Tšehhoslovakkia (24. juuni 1952, Helsingi) <br style="clear:both;" />
Victoria Ruffo
Victoria Ruffo (sünninimi Maria Victoria Eugenia Guadalupe Martínez del Río Moreno-Ruffo; sündinud 31. mail 1962 Mexicos) on Mehhiko näitleja.
1980. aastad
Ruffo alustas näitlejakarjääri 1980. aastatel kõrvaltegelasena seebiooperis "Conflictos de un Médico" ja seejärel sarjas "Al Rojo vivo". 1983. aastal andis Valentín Pimsteín talle võimaluse mängida sarjas "La fiera" peaosas Natalie Ramirezena koos Guillermo Capetilloga.
1985. aastal mängis ta Carlos Téllezi sarjas "Juana Iris" koos Valentín Trujjilo ja oma õe Gabrielaga. Ta mängis ka Ernesto Alonso sarjas "Victoria" 1987. aastal. Ernesto Alonso andis talle ka veel ühe peategelase rolli sarjas "Simplemente María".
1990. aastad
1995. aastal mängis ta peategelast Enrique Segoviano sarjas "Pobre Niña Rica" Consuelo Villagránina.
1998. aastal näitles ta sarjas "Vivo por Elena" Elena Carvajalina.
Muusikaline parameeter
Muusikaline parameeter, ka aspekt, atribuut (Ross 2007: 97), dimensioon, domeen, kriteerium (Schaeffer 1966), mõõde, omadus, tahk, tunnus, osamoment on muusikalise objekti (näiteks substantsi, omaduse, sündmuse, seisundi, protsessi) suurus, mille väärtusi on võimalik hinnata ja mille väärtused määravad mingi kindla muusikalise objekti või klassi. Muusikaline parameeter ise on ka muusikaline objekt.
Muusikalise parameetri mõiste kohandati seoses seriaalse meetodi rakendamisega 1950. aastate alguses loodusteadustes kasutatavast suuruse, täpsemalt füüsikalise suuruse mõistest, vt ka parameeter.
Muusikaliseks objektiks olla näiteks üksik heli või paljudest helidest või muudest muusikalistest objektidest koosnev muusikaline struktuur.
Üksiku heli muusikalisteks parameetriks võib olla näiteks kestus või koostis, helistruktuuri määravaks parameetriks aga paiknemise teljel konsoneeriv-dissoneeriv.
Helistruktuuri parameetriteks on näiteks helikõrguslik ulatus ehk ambitus, helistruktuuri kestus, nobedus, helikogus (helide hulga suurus muusikalise struktuuri määratud osas), kronomeetriline tihedus (üksikute helide või kooskõlade kõlama hakkamiste arv teatud ajaühikus), domineeriv artikulatsiooniviis muusikalise struktuuri määratud osas, faktuuritüüp, vormi seisund jne.
Joseph Schillinger ja parameetri mõiste kasutuselevõtt raamatus "Kunstide matemaatiline alus"
Juba ukraina-ameerika muusikateoreetik Joseph Schillinger (1895–1943) propageeris algoritmilisi kompositsioonitehnikaid ning kasutas parameetri mõistet oma raamatus "Kunstide matemaatiline alus" (raamatu eessõna on kirjutatud 27. veebruaril 1942; Schillinger 1948:56). "Oma "Üld- ja erirelatiivsusteooria" eessõnas lähtub Albert Einstein universumi füüsikalises tõlgenduses Minkovsky ja Riemanni geomeetrilistest eeldustest. Niisiis, nad ühendavad kõik aegruumi momendid (momenta) ... hüpoteetilisse parameetrite (mõõtjoonte) geomeetrilisse süsteemi: X1, X2, X3, X4... See omandab puhtalt matemaatilise (loogilise) tähenduse kui töövahend, mis võimaldab meil selgitada, mida me teame füüsikalisest universumist. Ei ole põhjust, miks kunstimaailma analüütiline uurimine peaks metodoloogiliselt erinema füüsikalise universumi uurimisest."
Werner Meyer-Eppler ja parameetri mõiste varases seriaalses muusikas
Koos esimeste seriaalset meetodit rakendavate heliteoste loomisega otsisid heliloojad 1950. aastate alguses muusikateoreetiliselt koormamata termineid, et kirjeldada uudseid kompositsioonitehnikaid, -printsiipe ja -meetodeid. Seriaalse meetodi abil komponeerimisel seati tihti eesmärgiks heliloomingu protsessi "teaduslik" läbiviimine. Selline mõtlemine oli tihedalt seotud elektroonilise muusika loomisel kasutatavate teiste matemaatika või loodusteaduste mõistetega "aleatooriline", "statistiline", "väli", "rühm", "mass", mis võeti üle uude muusikateooriasse.
Werner Meyer-Eppler kujunes uue muusika üheks juhtfiguuriks, kuna ta tegeles juba 1951. aastast peale elektrooniliste helide sünteesimisega ja õpetas avalikult. Parameetri mõiste leidub juba tema varasemates akustika- ja foneetikaalastes töödes, näiteks raamatus "Heli elektriline produtseerimine" ("Elektrische Klangerzeugung", Bonn 1949), kus ta heli mähisjoont puudutavas ülevaates seoses helirõhu, helisageduse ja helitugevusega pakub välja võimaluse "rääkida helitugevuse kõrval ka teistest muutujatest kui parameetritest" (an Stelle der Lautstärke eine der beiden anderen Veränderlichen als Parameter, Meyer-Eppler 1949:16 ).
Seriaalse meetodi varastes rakendustes räägiti muusikalistest parameetritest kui üksikult või üheskoos organiseeritud heli tunnustest, näiteks helikõrgusest, helivältusest, helitugevusest ja tämbrist. Meyer-Eppler (1955:22 ) räägib neist kui "muusikaliselt relevantsetest parameetritest /.../ kõlaelementide helikõrgusest, helitugevusest, tämbrist ja kestusest" (musikalisch relevanten Parametern /.../ Tonhöhe, Lautstärke, Klangfarbe und Dauer der Klangelemente).
Seriaalse muusika algusaegadel räägiti muusikalise materjali olulistest suurustest ka sõna "dimensioon" abil. Näiteks Karlheinz Stockhausen kirjutab oma Tekstide I kõites teose "Kontrapunktid kümnele instrumendile" kohta: "Tegelikult on selles teoses kontrapunkteeritud kõlalisi dimensioone, mida nimetatakse ka "parameetriteks", ja nimelt piiritletud neljadimensioonilises ruumis: vältused (kestused), kõrgused (sagedused), valjused (helitugevus), lainekujud (tämbrid)" (Im eigentlichen Sinne kontra-punktiert werden in diesem Werk die Klangdimensionen, auch, 'Parameter' genannt, und zwar im umschriebenen vierdimensionalen Raum: Längen (Dauern), Höhen (Frequenzen), Volumina (Lautstärken), Schwingugsformen (Klangfarben))
Kuigi päris algselt kasutati muusikalise parameetri mõistet eelkõige elektroonilise muusika kontekstis – Ernst Křenek mainib oma artiklis "Bereich über Versuche in total determinierter Musik", et "totaalselt ette ära määratud muusikas" seisneb kompositsiooniline lähteülesanne selles, et "reguleerida /.../ kõiki muusika aspekte ('parameetreid', nagu ütlevad elektroonikud)" – hakkasid nii Karlheinz Stockhausen kui ka Henri Pousseur peaaegu kohe rääkima parameetritest seoses akustilise muusikaga. Näiteks analüüsides Anton Weberni Kuue bagatelli op. 9 rütmilist faktuuri, analüüsib Pousseur helikõrguse, helikestuse ja helitugevuse vastastikust toimet (Pousseur 1955:63).
Pierre Schaeffer ja kompleksse "kõlafenomeni" määratlemine mitut parameetrit ühendava referentstasandi abil
Oma raamatus "A la recherche d'une musique concrète" ilmunud, koos André Molesiga kirjutatud tekstis "Esquisse d'un solfège concret" (Schaeffer 1952:205), käsitleb Pierre Schaeffer erinevaid parameetreid heli karakteriseerijatena (paramètres caractérisant un son). Selliseid parameetreid on Schaefferi meelest kolme tüüpi:
Kompleksset kõlafenomeni (phénomène sonore) soovitab Schaeffer ette kujutada kolme referentstasandi abil, milleks on:
Henri Pousseur ja kompleksse helistruktuuri parameetrid
Kuna seriaalset meetodit hakati lisaks punktmuusika loomisele kasutama ka kompleksseid helistruktuure sisaldavate grupikompositsioonide (saksa keeles Gruppenkomposition) loomisel, laienes ka uute kasutusele võetavate muusikaliste parameetrite kaudu muusikalise parameetri mõiste maht. Selle protsessi näiteks on Henri Pousseuri artikkel "Metoodikast", mis ilmus Die Reihe III numbris "Muusikaline käsitöö" (Pousseur 1957:68–69) ), milles Pousseur kirjeldab oma klaveritsükli "Exercices de piano" (1956) kompositsioonimeetodeid.
Esimest osa "Variations I" nimetab Pousseur materjali ettevalmistuseks kuues "parameeter-dimensioonis", mille abil kontrollitakse helide gruppe kui teose struktuurikomponente, "struktuurirakke" (Strukturzelle). Need kuus parameetrit on järgmised:
Samal moel vormis Pousseur eelnevalt ka "Variations II" materjali, vaid selle vahega, et seal reastas ta parameeter-dimensioonid mõju järgi hierarhiliselt ning sätestas nende karakterit kujundava võimekuse:
Pousseuri muusikalise materjali sellist esitlust võib pidada pöördeliseks, kuna üksiku heli parameetritele – helikõrgusele, helikestusele, helitugevusele ja tämbrile – lisaks tegeldakse heliteose kui terviku parameetritega. Rudolph Stephan (1962:37) leiab, et sellega "loobus seriaalne muusika lõplikult dodekafooniast Schönbergi või Weberni tähenduses." Samuti hakati lisaks kvantitatiivsetele seeriatele koostama ka kvalitatiivseid seeriaid. Pousseuri parameeter-dimensioonide hierarhia, mida ta kasutas "Variations II" alusena, põhineb "mõjul" ning "karakterit looval võimel". Seega on paljudel uutel Pousseuri poolt kasutusele võetud parameetritel tugev seos tajukvaliteetide ja -kategooriatega ning neid ei tohiks enam käsitleda ka omavahel isoleeritult.
Mauricio Kagel ja Karlheinz Stockhausen ning uute muusikaliste parameetrite tormiline kasutuselevõtt
Muusikalise parameetri mõiste juurdumine toimus eelkõige uute parameetrite tormilise kasutuselevõtu kaudu. Näiteks Mauricio Kagel formuleerib 1959. aastal idee klastrite kohandamisest seriaalse meetodiga ning pakub välja klastri laiuse parameetri.
Karlheinz Stockhausen hakkab 1970. aastatel tegelema muusikateatri erinevate vormidega ja kohandab seriaalset meetodit teatrielementide organiseerimisel. Näiteks teoses "Inori. Palved ühele või kahele solistile ja orkestrile" ("Inori. Anbetungen für 1 oder 2 Solisten und Orchester", 1973–1074) seob ta muusikalise struktuuri palvežestide kahemõõtmelise visuaalse struktuuriga, avades nii uue perspektiivi kolmemõõtmelist muusikateatrit kontrollivatele parameetritele: "INORI on /.../ esimene näide, milles on kasutatud täpset notatsiooni, et kirjeldada inimkeha iga žesti täpselt muusikalise notatsiooni abil. /.../ Leitud põhimõte /.../ toob kaasa muusikalise ja visuaalse struktuuri väga lähedase seose. Järgmise teose jaoks vajan ma veel ainult uusi parameetreid, et kirjeldada täpselt kolmemõõtmelist ruumi, milles inimesed tavaliselt liiguvad; nad niisiis ainult ei istu või põlvita või seisa, vaid liiguvad lavaruumis või saalis ükskõik millises suunas: taha ja ette, küljele, üles ja alla."(Stockhausen 1978:234)
Muusikalise parameetri mõiste mahu muutumine: füüsikalisest suurusest muusikalise protsessi valdkonnaks
Koos heliloojate huvi ja tähelepanu suundumisega üksikult helilt komplekssetele helistruktuuridele ning muusika seostele teiste kunstivaldkondadega toimunud uute muusikaliste parameetrite kasutuselevõtt muutis paratamatult ka muusikalise parameetri mõiste mahtu: muusikalist parameetrit ei mõistetud enam mitte ainult üksiku heli füüsikalise suurusena, vaid kogu muusikalise struktuuri kõlalisi omadusi piiritleva valdkonnana. Sellist muutust panid 1966. aastal tähele Carl Dahlhaus ja Ulrich Dibelius. Dahlhaus (1966:44) kirjutab, et "väljend [parameeter], mis iseloomustab helisündmuse füüsikalist korrelaati, on kantud üle helisündmusele endale" ning Dibelius (1966:337) leiab, et erinevalt matemaatikast "[nimetatakse] muusikas /.../ parameetriks kõiki muusikalise protsessi dimensioone, mida on võimalik isoleeritult muuta."
Samal ajal kinnistus ka termin "parameeter" tähenduses, mida veel 1958. aastal Křenek tähistas väljendiga "muusika aspekt". Samuti loobuti järk-järgult sõnast "dimensioon", mis on mitmetähenduslik, tähistades lisaks matemaatika mõistele "mõõde" ka 'levimist', 'laienemist', 'suurenemist', 'paisumist', 'pikenemist' (Ausdehnung) või 'ulatust', 'suurust', 'mastaapi' (Ausmaß) või tavakeeles hoopis 'valdkonda' (Bereich).
1960. aastate lõpus juurdus muusikaline parameeter erinevates leksikonides mitte ainult kui seriaalse muusika muutuvaid omadusi või valdkondi puudutav mõiste, vaid mõiste, mis puudutas "valdkondi, mis on igas muusikas varieeritavad": "Tänase sõnakasutuse kohaselt iseloomustab parameeter muusikalise protsessi iseseisvalt muutuvaid kihte /.../" (Nach dem heutigen Gebrauch des Wortes werden als Parameter die einzelne variablen Schichten des musikalischen Verlaufs bezeichnet /.../) (Eimert & Humpert 1973:243b)
Muusikaline parameeter kui arvuti abil formaliseeritava kompositsiooniprotsessi muutuja
Juba 1956. aastast alguse saanud arvutimuusikas kasutati parameetri mõistet tema algses matemaatilises tähendusega kooskõlas kui formaliseeritud kompositsiooniprotsessi muutujat, mille abil on võimalik kontrollida ükskõik millist muusikalise struktuuri omadust.
Arvutimuusika praktikast pärineb ka vajadus muusikalisi parameetreid olulisuse järjekorda seada ning sellest tulenevalt n-ö põhiparameetri mõiste. Gottfried Michael Koenig nimetab 1969. aastal põhiparameetriks programmi iga sellist parameetrit, mille mõju on muusikalisele struktuurile kõige tugevam ja karakteersem ja mis oma muusikalise toime tõttu teised muusikalised parameetrid allutab: "Me võime parameetrit, mis panustab [muusikalise struktuuri] karakterisse kõige enam, nimetada põhiparameetriks (näiteks teiste, aeglasemate lõikudega võrreldes "väga kiiresti" või "ainult kõrged helid" vms) ning tõdeda, et teised omavahel sõltuvad parameetrid on oma tähtsuse järjekorras struktuuri omadustele pingeritta asetatavad. Sellega peetakse silmas, et kui REGISTER on põhiparameeter ja struktuuri karakteriseerimiseks kasutada ainult kõrgeid helisid, on kaasatud vaid sellised instrumendid, mis sellesse registrisse ulatuvad – madalad instrumendid on seega välistatud. Ning vastupidi: kui põhiparameetriks on TÄMBER ja välja on valitud teatud instrumentide rühmad, võime me töötada üksnes nendes registrites, mis nendele instrumentidele on kättesaadavad /.../." (Koenig 1969:88)
Clarence Barlow kasutas oma teose "ço-gluotobüsişletmesi" (1975–1978) loomisel arvutiprogrammi, mis põhineb kaheksal tekstilisel parameetril, mis on grupeeritud neljaks keskseks ja neljaks perifeerseks parameetriks (Barlow 1980:115b) :
Muusikalise parameetri mõiste tänapäeval
Tänapäevaseks arusaamiseks muusikalise parameetri mõistest sobib Ulrich Dibeliuse tõdemus, et "väljend [parameeter] ise pärineb matemaatikast. Nii nagu mõni teinegi loodusteaduslik termin, mille uus muusikateooria adopteeris, kaotas ka see oma algse tähenduse. Muusikas nimetatakse parameetriteks muusikalise protsessi kõiki mõõtmeid (alle Dimensionen des musikalischen Verlaufs), mida on võimalik sõltumatult muuta. [...] Pärast otsust asetada kõik selline, mida on võimalik järjestada seeriateks, see tähendab serialiseerida, parameetri mõiste alla, viis see uute parameetrite kujunemiseni. [...] [Muusikalist] parameetrit võikski defineerida kui valdkonda (Bereich), mida on võimalik kompositsioonitehniliselt valitseda (verwalten), niisiis tingimusteta kohandada ükskõik millisele abstraktsele reeglite süsteemile (Regelungsschema) ."
Sõltuvalt autorist on parameetri mõistet suurtes muusikaentsüklopeediates määratletud erinevalt.
Ingliskeelses kirjanduses räägitakse parameetrist eelkõige kui muusika aspektist ning tuuakse seejärel mõned näited, milleks tavaliselt on helikõrgus (pitch, helikestus (duration), helitugevus (volume) ja tämber (timbre).
Näiteks Paul Griffithi koostatud Thamesi ja Hudsoni kirjastuses välja antud 20. sajandi muusika entsüklopeedias on [muusikaline] parameeter määratletud kui muusikalise heli aspekt (helikõrgus, helikestus, helitugevus või tämber) ning on seotud 1950. aastate alguse euroopas sündinud totaalse serialismi ideega, mille järgi kõik muusika aspektid allutati sõltumatult seriaalsele kontrollile. (parameter – A aspect of musical sound: pitch, duration, volume or timbre. The term gained currency with the advent of total serialism in Europe in the early 1950s, when all these aspects were subjected to separate serial control.)
The New Grove Dictionary of Music and Musicians veebiväljaandes Oxford Music Online / Grove Music Online määratlevad Paul Lansky ja George Perle muusikalist parameetrit kui algselt matemaatika mõistet, mis muusikas tähistas heli 'dimensiooni': selle kõrgust, valjust, vältust (kestust), rütmi ja (vasturääkivalt) ka tämbrit. Seriaalse meetodi kontekstis tekkis muusikalise parameetri mõiste siis, kui heliloojad hakkasid erinevates muusika aspektides looma seeriaid. Muusikaterminoloogiasse toodi sel ajal nii mitmeidki matemaatika mõisted, kuid muusikalise parameetri mõiste puhul on keeruline tuvastada, kuidas on selle kasutamine muusikas seotud matemaatilise tähenduse interpretatsiooniga. Funktsioonidega tegelevas matemaatikas on parameeter üldiselt konstant (In the mathematics of functions a parameter generally is a constant) [sic!?, parameeter on muutuja, mitte konstant?], mida on võimalik määrata erinevate väärtuste abil. Kui sünteesitud muusikas on heli teatud parameetreid lihtne määratleda, siis vähem kvantiseeritavates muusikavaldkondades muutub selle mõiste tähendus eksitavaks. Teise seisukoha järgi on muusikaline parameeter kohandatud füüsika mõistest ning tähistab ükskõik millist kompositsioonilist muutujat, näiteks helikõrgust, heli kestust, instrumentatsiooni, helivaljust. Termin võeti kasutusele 1950ndate alguses, kui Boulez, Stockhausen ja teised allutasid võimalikult kõik muusikalised parameetrid seriaalsele kontrollile.
Saksakeelses muusika üldentsüklopeedias "Die Musik in Geschichte und Gegenwart" MGG ei ole parameetri mõiste pälvinud omaette artiklit. Parameetri mõiste määratlust kohtame Hermann Danuseri koostatud artiklis "Neue Musik" (MGG 7: 96): "Erinevalt anglosaksi keelekasutusest, kus serial composition tähendab igat liiki ridadel põhinevat kompositsiooni – ka uusviini koolkonna kaksteisttoontehnikat – tähistab saksakeelne mõiste Serielle Musik selliseid reatehnikal põhinevaid kompositsioone, mida loodi Euroopas Schönbergi dodekafooniast loobumise tulemusel tekkinud arenguprotsessi osana. Rea kategooria, mis Schönbergi puhul on seotud helikvaliteetidega (inglise keeles 'heliklass', pitch class), üldistati kompositsioonilistes regulatiivides ka teistele muusika dimensioonidele. Selle asemel et tegelda vaid komplekssete kategooriate – meloodia, harmoonia, rütmiga – muutusid komponeerimise lähtekohtadeks järjest enam heli üksikud omadused, millel iseenesest puudus reaalne kuuldav eksistents. Nende tähistamiseks võeti füüsiakst muusikateooriasse üle mõiste 'parameeter'. Parameetritena hakati kõigepealt käsitlema helikõrgust (Tonhöhe), helikestust (Tondauer), helivaljust (Lautstärke) ja tämbrit (Klangfarbe), veidi hiljem ka kõlasündmuse helitugevust (Volume) ja ruumilist asukohta (räumlicher Ort) ning veelgi hiljem helistruktuuri (Tonsatz) kontekstis helistruktuuri kestust (Strukturdauer), helihulga suurust (Tonmenge), helide massiivi tihedust (Tondichte), ambitust (Ambitus), registripiirkonda (Registerlage) jne."
Parameetri justkui iseenesest selget mõistet kasutab ka Rudolf Frisius oma entsüklopeediaartiklis "Seriaalne muusika" ("Serielle Musik") (MGG 1998:1328–1354), mille peaaegu identne koopia leidub ka autori kodulehel) . Frisius räägib integratiivse seriaalse mõtlemise kontekstis nii üksikute detailide kui ka suurte muusikaliste koosluste seriaalsest määratlemisest ja struktureerimisest ning toob näiteid ridade loomisest ja reamanipulatsioonidest nii üksikute helide ja helirühmade helikõrguste, mikrointervallika, müra omaduste, heliruumis liikumise, glissando 'de omaduste kui ka ajaliste väärtuste, helivaljuste, artikulatsiooni ja kõlavärvide parameetrites. Samas ei nimeta ta neid kategooriaid muusikalisteks parameetriteks. Muusikalise parameetri mõistet ta teksti sees siiski kasutab: "heli- või intervallistruktuuri kirjeldamisel on oluline ka teiste heli omaduste ehk parameetrite fikseerimine" (''als Konkretisierung der Ton- bzw. Intervallstruktur beschreiben läßt sich auch die Festlegung anderer Toneigenschaften bzw. Parameter), "lisaks tuleb mainida, et seriaalses muusikas on sagedasemad detaili määratlemisest lähtuvad konstruktsioonid kui tõenäosusarvutustel või hulgaõpetusel põhinevatele matemaatilistele mudelitele tuginevad globaalset ette ära määramist eeldavad tehnikad, millel on oluline roll eelkõige parameetrilisel [mõtlemisel], mitte aga ridade struktureerimisel põhinevates Iannis Xenakise heliteostes. (dennoch kann gesagt werden, daß in der seriellen Musik die von Detailbestimmungen ausgehenden Konstruktionen häufiger sind als von globalen Bestimmungen ausgehende Techniken, die eine wesentliche Rolle spielen in ebenfalls parametrisch, aber nicht in Reihen strukturierten (nach mathematischen Modellen z. B. der Wahrscheinlichkeitsrechnung und der Mengenlehre entwickelten) Kompositionen von Iannis Xenakis) või "nii heli- ja ajastruktuuride kui ka järgmiste teoste puhul erinevalt fikseeritud struktuursete diferentseerimiste abil pöördub Cage tagasi seriaalse mõtlemise poole, kusjuures parameetrite fikseerimine polnud mitte deterministlik, vaid juhusele põhinev" (in Ton- und Zeitstrukturen sowie in weiteren, für verschiedene Stücke unterschiedlich fixierten strukturellen Differenzierungen kehrt Cage zum seriellen Parameterdenken zurück, wobei allerdings Parameter-Fixierungen gegebenenfalls nicht deterministisch, sondern in Zufalls-Entscheidungen vorgenommen werden.''
Eckehard Kiem defineerib muusika üldentsüklopeedias "Das neue Lexikon der Musik" artiklis "Parameter" parameetri mõistet matemaatikas ja teistes valdkondades "mõõdetavate suurustena, mille abil suure terviku üksikelemendid on omavahel võrreldavad" (messbare Grössen, durch die einzelne Elemente einer grösseren Gesamtheit miteinander vergleichbar sind). Muusikas esineb parameetri mõiste esimest korda 1940. aastatel ja tähendab selliseid matemaatikast ülekantud tähenduses algselt erinevaid täpselt mõõdetavaid "osamomente" (Teilmoment) nagu helisagedust (Frequenz), ülemhelispektrit (Obertonspektrum) ja amplituudi (Amplitude). Algselt kasutatakse muusikalise parameetri mõistet muusikateoreetilistes ja -teaduslikes tekstides tihedas seoses 1950ndate alguses tekkinud muusika seriaalse kompositsiooni- ja analüüsimeetodiga. Sisuliselt laiendatuna hakkas parameetri mõiste tähistama kõiki eraldatavaid ja komponeeritavaid muusikalisi üksikvaldkondi, näiteks helikõrgust, helivältust (Tondauer), artikulatsiooni ja tämbrit. Veelgi hiljem kasutati parameetri mõistet muusika kõige erinevamatel tasanditel asuvate rühmade (Gruppen) ja struktuuride omaduste (Merkmal) tähistamiseks: näiteks staatiline või arenev tüüp (statischer oder entwickelnder Typus), erinevad tihedused (unterschiedliche Dichte), pidevus või katkelisus ehk kontinuiteet või diskontinuiteet (Kontinuität oder Diskontinuität), kompositsiooniline fikseeritus või avatus (kompositorische Fixierung oder Offenheit). Sellist muusikaliste koostisosade kompositsioonilist eraldi kasutatavust ja iseseisvumist on seriaalse muusika olulisemate esindajate Karlheinz Stockhauseni ja Pierre Boulezi poolt omistatud ka Anton Weberni hilisemale loomingule. Sellest hoolimata on Kiemi meelest tänapäeval vahel rakendatav mitteajalooline parameetriline lähenemine serialismieelsele muusikale siiski problemaatiline. (Kiem 1996: 587)
Muusikaliste parameetrite klassifitseerimise aluseid
Üks võimalus on jaotada muusikalised parameetrid kahte suurde rühma: liht- ja liitparameetrid. Muusikalise lihtparameetri väärtused on objektiivselt mõõdetavad või subjektiivse võrdluse tulemusena hinnatavad. Lihtparameetrid on paigutatud viide heli põhiomaduste valdkonda: helikõrgus, helikestus, helitugevus, tämber ja heli asukoht ruumis. Liitparameetri puhul toimivad vastastikuses koosmõjus mitu lihtparameetrit. Seetõttu nõuab liitparameetriga määratud väärtuste hindamine kõigepealt hinnanguid liitparameetri igas lihtparameetris ning alles seejärel summeerituna liitparameetris.
Muusikaliste parameetrite klassifitseerimiseks on ka muid võimalusi:
Ricardo Maduro
Ricardo Rodolfo Maduro Joest (sündinud 20. aprillil 1946) oli 2002–2006 Hondurase president.
Ta võitis 2001. aastal Rahvusliku Partei (Partido Nacional) kandidaadina presidendivalimised ja astus ametisse 27. jaanuaril 2002. Teiseks ametiajaks Ricardo Maduro ei kandideerinud. 27. jaanuaril 2006 võttis temalt ameti üle Manuel Zelaya.
Tõotatud maa
Tõotatud maa on nimetus, millega Piiblis viidatakse Kaananimaale või Palestiinale kui maale, mille Jumal tõotas anda Aabrahami järeltulijatele (1 Mo 12:1).
Kuigi teoreetiliselt ulatus tõotatud maa Eufrati jõest kuni Egiptuse piirideni (1 Mo 15:18), valitsesid iisraellased niivõrd suurt ala vaid väga lühikest aega (1 Ku 5:1).
Northrop Grumman B-2 Spirit
thumb|Northrop Grumman B-2 Spirit Northrop Grumman B-2 Spirit on Northrop Grumman Corporationi esimene operatiivkasutusse võetud vaidtiib-tüüpi Ameerika Ühendriikide õhuvägede strateegiline kaugpommituslennuk. Lennuki ehituses on rakendatud ulatuslikult stealth-tehnoloogiat, mis võimaldab jääda radaritele piisavalt nähtamatuks. Lennuki B-2 esmalend toimus 17. juulil 1989. Esimene seerialennuk anti Ameerika Ühendriikide õhujõududele üle 1993. aastal.
Möldri (Saaremaa)
Möldri on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas Möldri lahe ääres.
Tõotatud maa
Väljend "maa, mis piima ja mett voolab" (2 Mo 33:3) annab edasi tõotatud maa viljakust ja ihaldatavust.
Möldri (Saaremaa)
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Salme valda.
Ajalooliselt asus küla Anseküla kihelkonnas.
Seal on Möldri nina ja Möldri oja.
Northrop Grumman B-2 Spirit
B-2 Spirit relvastuses on nii tavalised pommid (raketid) kui ka kuni 16 tk B61 või B83 tuumapommid (-raketid), kogukaaluga 22,7 tonni, mis paiknevad kahes pommišahtis, lisaks kuni 16 AGM-69 SRAM II või AGM-129A tiibraketti, AGM-137 TSSAM ja GPS-juhitav JDAM Mk82/ Mk84 või BLU-109 relvasüsteemid. Lennukid asuvad peamiselt Missouris Whitemani õhujõudude baasis.
Ehitatud on 21 B-2-te, kõik Ameerika Ühendriikide õhuvägedele. 23. veebruaril 2008 kukkus üks B-2 Guamil asuvas Anderseni õhujõudude baasis pärast õhkutõusmist alla ja hävis täielikult.
B-2 Spiritit on kasutatud Kosovo sõjas, Afganistani ja Iraagi sõjas.