cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jan Vertonghen
Aastatel 2012–2020 mängis ta Inglismaa Premier League'i klubis Tottenham Hotspur. Enne Tottenhami siirdumist mängis ta pikka aega Hollandi kõrgliiga klubis Ajaxis. 2012. aastal valiti ta Hollandi aasta jalgpalluriks.
Bastien ja Bastienne
Helisalvestused on aastatest 1940, 1952, 1956, 1957, 1965, 1969, 1976, 1986, 1989, 1990,1991 ja 2006.
Jan Vertonghen
2012. aasta juulis suundus ta 12 miljoni euro eest Tottenhami. Esimesel hooajal Inglismaa kõrgliigas lõi ta 34 mängus kokku neli väravat ning valiti kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu.
Norvel Lee
Norvel LaFollette Ray Lee (22. september 1924 Eagle Rock, Botetourti maakond, Virginia – 19. august 1992 Bethesda, Montgomery maakond, Maryland) oli USA poksija.
Bastien ja Bastienne
Tegelased
Norvel Lee
Lee võitis poolraskekaalus (kuni 81 kg) 1952. aasta Helsingi olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks. Ta sai nendel olümpiamängudel parima tehnikaga poksijale mõeldud Val Barkeri karika.
Jan Vertonghen
2020. aasta augustis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Lissaboni Benficaga.
Bastien ja Bastienne
-         Bastien (tenor), lambur
Jan Vertonghen
Koondisekarjäär
2007. aasta kuulus ta Belgia noortekoondisse Euroopa alla 21-aastaste meistrivõistlustel.
Bastien ja Bastienne
-         Bastienne (sopran), lamburtüdruk
Jan Vertonghen
Koondisekarjäär
2008. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril kuulus ta Belgia koondisse. Belgia sai turniiril neljanda koha.
Bastien ja Bastienne
-         Colas (bass), külaennustaja
Jan Vertonghen
Koondisekarjäär
2014. aasta maailmameistrivõistluste viimases alagrupimängus lõi ta värava Lõuna-Korea vastu.
Bastien ja Bastienne
Süžee
Jan Vertonghen
Koondisekarjäär
Vertonghen kuulus Belgia koondisse ka 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
Bastien ja Bastienne
Külast pärit lamburtüdruk Bastienne valutab südant, sest kardab, et tema armastatud lamburpoiss Bastien on ta lossiproua pärast maha jätnud. Karjamaal kohtab ta külaennustajat Colast, kellelt ta oma mure kohta nõu küsib. Kaval Colas soovitab tal käituda „nagu linna daamid". Nimelt olla Bastieni suhtes ükskõikne ja demonstreerida, et ta on julge isiksus.
Jan Vertonghen
Koondisekarjäär
2018. aasta maailmameistrivõistluste kaheksandikfinaalis lõi ta värava Jaapani vastu.
Bastien ja Bastienne
Veidi aega hiljem satub ka Bastien kokku ennustajaga, keda ta imetleb tolle võime pärast anda tarku õpetusi. Bastien kinnitab, et tahab peagi abielluda oma armastatud Bastienne'iga. Kaval külaennustaja väidab, et tema neiu on juba kellessegi teise armunud ja Bastienil pole enam šansse. Bastien ei suuda seda alguses uskuda ja küsib lõpuks Colaselt nõu, kuidas ta saaks oma Bastienne'i tagasi võita. Colas annab noormehele lootust ja soovitab tal edaspidi oma õnne eest paremini hoolt kanda. Bastien üritab suhteid taastada, tunnistab oma armastust Bastienne vastu ja tüdruk lepib temaga ära. Noored lamburid kallistavad ja tänavad Colast, et too aitas oma „võlujõudude" abil neil taasühineda. Finaalis ühinevad kolm tegelast rõõmulauluks.
Muusikalood
DFT
DFT võib tähendada:
Bastien ja Bastienne
-         Bastienne’i aariad „Wenn mein Bastien einst im Scherze”, „Mein liebster Freund hat mich verlassen", „Ich geh' jetzt auf die  Weide", „Er war mir sonst treu und ergeben" ja „Würd' ich auch, wie manche Buhlerinnen"
Arvi Mägi
Arvi Mägi (sündinud 25. veebruaril 1949 Tartus) on eesti näitleja ja lavastaja.
Bastien ja Bastienne
-         Bastieni aariad „Geh’, du sagst mir eine Fabel”, „Grossen Dank dir abzustatten"  ja „Meiner Liebsten schöne Wangen"
Arvi Mägi
Ta lõpetas 1971. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi näitejuhtimise erialal. Töötas aastatel 1971–1989 Rakvere Teatris näitlejana.
Bastien ja Bastienne
-         Colas’ aariad „Befraget mich ein zartes Kind" ja „Diggi, daggi, shurry, murry”
Arvi Mägi
Oli aastatel 1989–1993 Rakvere Teatri kunstiline juht ja 1993–1994 taas sama teatri näitleja. 1994–2015 töötas näitlejana Viljandi Ugala Teatris ja 2016–2017 Kuressaare Teatris.
Bastien ja Bastienne
-         Bastieni ja Bastienne’i duett „Geh’, geh!, Herz von Flandern”
Arvi Mägi
On mänginud filmis Klassikokkutulek ja teleseriaalides Kelgukoerad ja Kättemaksukontor.
Isiklikku
Tema elukaaslane on Kiiri Tamm.
Bastien ja Bastienne
-         Colas’, Bastienne’i ja Bastieni tertsett „Kinder! Seht, nach Sturm und Regen”
Mary Midgley
pisi|
Mary Beatrice Midgley (sündinud Scrutton; 13. september 1919 – 10. oktoober 2018) oli inglise filosoof, kes on tegelnud moraalifilosoofiaga (sealhulgas loomaõigustega) ja teadusega.
Bastien ja Bastienne
Allikad
Mary Midgley
Ta on osalenud paljudel avalikel debattidel eetika teemadel.
Bastien ja Bastienne
-         Daniel Heartz. Mozart’s Operas, Los Angeles, 1990
Mary Midgley
Midgley töötas Newcastle'i Ülikoolis vanemlektorina (Senior Lecturer).
Bastien ja Bastienne
-         Deutsche Grammophon. Bastien und Bastienne CD, Berlin, 1976
-         Tiit Made. Ooperimaailm I köide, Tallinn, 2012
Mary Midgley
Midgley vastustas ägedalt reduktsionismi ja stsientismi ja katseid asendada humanitaariat loodusteadusega. Ta on kirjutanud palju sellest, mida on filosoofidel õppida looduselt, eriti loomadelt. Ta on oma kirjutistes arutanud populaarteaduses ringlevaid ideid, sealhulgas Richard Dawkinsi ideid, ning pooldab Gaia hüpoteesi moraalset tõlgendust. Ajaleht The Guardian on teda nimetanud metsikult võitlevaks filosoofiks ning Suurbritannia peamiseks filosoofilise pretensioonikuse piitsaks.
Evald Carlos Kullerkup
Evald Carlos Kullerkup (pseudonüüm Bernhard Munter; Ambla – 16. november 1949 Tšeljabinski oblast) oli eestlasest seikleja, eradetektiiv ja tõlk.
Elulugu
Evald Carlos Kullerkup sündis Raka vallas Ambla nahavabriku omaniku Gustav Kullerkupu (1853–1906) ja tema abikaasa Anna Magdaleena (neiupõlvenimi Koort; 1865–1941) pojana. Mõlemad vanemad olid pärit Lääne-Virumaalt. Kui nahavabrik läks pankrotti, lahkus isa Venemaale, Evald jäi aga emaga ning haridustee viis teda Rakvere linnakooli. Evald elas isa lahkumist raskelt üle. Hiljem elas ta vaestemajas Paides ning 13-aastaselt põgenes sealt Tallinna, kaasas ainult padi. Tallinnas õnnestus tal oma padi maha müüa ning Balti jaamas kohtus ta juhuslikult ühe Peterburi kaupmehega, kellele avaldasid poisi südikus ja vene keele oskus muljet ning ta andis poisile natuke raha. Selle rahanatukese abil algas Evaldi peadpööritav reis mööda maailma.
Kullerkup õppis esialgu Peterburis juuksuriametit ning rändas läbi erinevate Venemaa linnade. Sevastopolis peitis ta end kaubalaeva söekambrisse ning seejärel hakkas laeval tööle. Alates 1902. aastast teenis Kullerkup erinevatel laevadel ning reisis läbi mitmete Euroopa riikide, Põhja- ja Lõuna-Ameerika, Austraalia ja Uus-Meremaa.
1906–1908 elas Kullerkup Uus-Meremaal, enne kui suundus Austraaliasse Brisbane'i, kus töötas parvepoisi ja tõlgina ning alates 1910. aastast eradetektiivina Bernhard Munteri nime all. Ta töötas eradetektiivifirma Universal Inquiry Agency heaks ning osales üle 50 lahutuskaasuses. 1909. aastal ta abiellus ja sai seejärel 3 last. Hiljem lahutas ja 2 tütart adopteeriti.
1920. aasta juunis lahkus Kullerkup Austraaliast, et külastada ema Eestis. Filipiinidelt suundus ta Hongkongi ning soovis sealt jõuda Shanghaisse, kuid kohalike sõjapealike vahelised konfliktid sundisid teda suunduma Hongkongist Jaapanisse ning sealt läbi Korea Harbini, kuhu jõudis augustis 1920. Sealt oli ta lootnud mööda Siberi raudteed läbi Venemaa Eestisse jõuda, ent selle tee olid sulgenud Venemaa kodusõda ja epideemiad. Teise poole aastast veetis ta Shanghais, kus osales Shanghai Eesti Seltsi asutamisel ning teenis taas elatist eradetektiivina. Detsembris kirjutas ta oma Austraalia kolleegidele, et on Hiinas edukalt lahendanud juba kolm juhtumit. Ta tegeles ka eestlase Leonhard Mursi kaduma läinud tütre Linda juhtumiga, kuid kahjuks edutult. Shanghaist jõudis Kullerkup lõpuks kodumaale pika laevareisiga Suurbritannia kaudu.
Pärast Eesti külastamist jätkas Kullerkup seikluslikku elu. Ta töötas eradetektiivina 1920. aastate lõpuni Ameerika Ühendriikides. Samuti seikles ta Brasiilias, Argentinas ja Indias ning külastas teisigi riike üle maailma.
Pärast ligi 30 võõrsil veedetud aastat naasis ta kodumaale, kus tema ema oli saanud Rakveres oma õe rikka mehe päranduse. Selle abil alustas Kullerkup uut elu. Esialgu abiellus ja lahutas ta mitu korda, kuid 1934. aastal tutvus Lõuna-Eestist Pangodi vallast pärit Anna Nolgiga (1907–2000). Nad abiellusid ja said 5 last.
Isiklikku
Evald Carlos Kullerkupu viimasest abielust sündinud laste hulgas on kergejõustiklane Alma Kullerkupp ja Eesti Rahvusmeeskoori pikaaegne inspitsient Martin Kullerkupp. Evald Kullerkupu poja Peeter-Ülev Kullerkupu tütar on rahvaluuleteadlane Irene Saal, kelle poeg on poliitik ja luuletaja Ruuben Kaalep. Evald Kullerkupu tütre Elisabethi tütretütar on laulja ja muusikaprodutsent Vivian Avent.
Streptomyces
Streptomyces on bakteriperekond, milles on kirjeldatud üle 700 liigi. Sarnaselt teiste aktinobakteritega on Streptomyces’ed grampositiivsed ja nende genoom on väga GC-rikas. Neid leidub põhiliselt mullas ja lagunevates taimedes. Enamik selle perekonna liikidest moodustavad spoore ja on tuntud oma iseloomuliku mulla lõhna järgi, mida põhjustab üks nende bakterite toodetud metaboliit – geosmiin.
Perekonda Streptomyces iseloomustab keerukas sekundaarne metabolism. Aktinobakterid toodavad umbes kaks kolmandikku kliiniliselt kasutatavatest looduslikest antibiootikumidest (näiteks neomütsiin, kanamütsiin, tetratsükliin ja klooramfenikool), millest suurem osa on toodetud just Streptomyces’te poolt. Lisaks antibiootikumidele leidub Streptomyces’te sekundaarsete metaboliitide seas ka näiteks immunosupressante, tsütotoksikuid, viirustevastaseid ja vererõhku alandavaid ühendeid.
Perekonnas Streptomyces leidub ka väike hulk patogeene. Taimepatogeenidest on tuntuimad S. acidiscabies, S. turgidiscabies ja S. scabiei, mis põhjustavad kartulitel kärntõbe. Inimese patogeenidest on teada vaid mõni üksik liik. S. somaliensis ja S. sudanensis põhjustavad naha või naha aluskoe infektsioone ehk aktinomütsetoome.
Morfoloogia ja elutsükkel
Perekonda Streptomyces kuuluvad aeroobsed grampositiivsed filamentsed bakterid, mis moodustavad hargnevaid, hästi arenenud vegetatiivseid hüüfe, mille diameeter jääb vahemikku 0,5–1 μm, ning vähem hargnevaid aeraalseid hüüfe. Vegetatiivsetest hüüfidest moodustunud kompleksne mütseel aitab substraadilt orgaanilisi ühendeid omastada. Hüüfide kasv toimub tipu pikenemise ja hargnemise teel ning ei toimu mitte rakujagunemine nagu enamikul bakteritest, vaid hüüfid jaotatakse osadeks vaheseinte abil ning igas tekkinud segmendis on mitu kromosoomi koopiat. See tunnus teeb neist haruldase näite hulkraksetest prokarüootidest. Aeraalsed hüüfid erinevad substraatsetest selle poolest, et need on umbes kaks korda suuremad ning nende kasv toimub palju kiiremini. Need on ümbritsetud kestaga, millest hiljem saab spooride ümbris. Selle kesta välimine külg on hüdrofoobne, mis aitab neil rakusisese turgori kaasabil tungida läbi niiske mulla, sarnaselt seeneniidistikuga. Mütseel ja aeraalne hüüfistik on liikumatu, kuid mobiilsus saavutatakse spooride dispersiooniga. Spooride pind võib olla kurruline, ogaline, näsaline, sile või kaetud karvakestega. Mõnede liikide aeraalne hüüfistik koosneb pikkadest sirgetest filamentidest, mis kannavad 50 või enamat spoori. Iga haru tipust väljuvad sarikana kaks või enamat sfääriliste, ellipsoidsete, pikerguste või silindriliste spooride ahelat. Ahelad võivad olla keerdunud spiraali, aasadeks või kerasse. pisi|left|Streptomyces hygroscopicus, aeraalne mütseel
Paltoga
pisi Paltoga (Палтога) on küla Lääne-Venemaal Vologda oblastis Võtegra rajoonis, Kazakovo külaasunduse keskus.
Küla loodi 2001. aastal mitme endise küla liitmisel. 2002. aastal elas seal 295 inimest.
Streptomyces
Morfoloogia ja elutsükkel
Streptomyces’te elutsükkel algab spoori idanemisega, mille järel areneb vegetatiivne hüüfistik. Vegetatiivsed hüüfid harunevad ja moodustavad mütseeli. Ebasoodsate tingimuste tekkimisel, näiteks toitainete ammendumisel, areneb vegetatiivsest mütseelist aeraalne hüüfistik, mille eesmärk on toota jälle uusi spoore. Toitainete otsa lõppemisel algab vegetatiivse mütseeli autolüütiline lagundamine, mida juhib programmeeritud rakusurma laadne mehhanism. See on vajalik, et saada "ehituskive" uue biomassi tootmiseks. Kuna suur hulk vabanenud aminohappeid, nukleiinhappeid, suhkruid ja lipiide meelitab kohale teisi mikroobe, on loogiline, et antibiootikumide tootmine algab just selles kasvufaasis. Aeraalne mütseel annab Streptomyces’te kolooniatele iseloomuliku koheva välimuse. Geene, mis vastutavad aeraalse mütseeli moodustumise eest, nimetatakse bld geenideks. Nende nimetus tuleb ingliskeelsest sõnast bald, mis tähendab "karvutu". Nende elutsüklis toimub ka teine programmeeritud rakusurm. Kui aeraalne hüüfistik on tekkinud, moodustuvad nende külge ühe kromosoomikoopiaga spooride ahelad ning kui spooride idanemine on algatatud toimubki teine programmeeritud rakusurm, mille käigus lagundatakse aeraalne mütseel.
Genoom
Esimene perekonda Streptomyces kuuluva bakteriliigi täielikult sekveneeritud genoom avaldati 2002. aastal ajakirjas Nature, kus oli järjestatud S. coelicolor A3(2) genoom. Selle ajani ei olnud ühestki teisest bakterist leitud nii suurt hulka geene. Tema kromosoom on 8 667 507 aluspaari (bp) pikk, GC sisaldus on 72,1% ja eeldatav valke kodeerivate geenide hulk on 7825. Järgmisena valmis S. avermitilise genoom 2003. aastal. Streptomyces’e perekonna liikidel on lineaarne genoom, suure GC sisaldusega, mis jääb tavaliselt 70% juurde. Võrdluseks, näiteks Escherichia coli genoomi GC sisaldus on ligikaudu 50%. Lineaarse kromosoomi DnaA box järjestuste rikas replikatsiooni alguspunkt (ingl. k origin) paikneb üsna kromosoomi keskel ning replikatsioon toimub korraga kahele poole telomeeride suunas.
Streptomyces’te kromosoomil on "tuumikregioon" (ingl. k core region), kus paiknevad üsna konserveerunud "koduhoidja" geenid (ingl. k housekeeping genes) ja kaks sellega külgnevat regiooni, kus on divergeerunud ja horisontaalselt ülekanduvad geenid. Kromosoomi terminaalsed regioonid on väga ebastabiilsed ning kahe kromosoomi otsa vahel toimub ristsiire. 17 Streptomyces’e genoomi võrdlusel selgus, et sekundaarse metabolismi geenidest paikneb tuumikregioonis vaid 5%. Sinna gruppi kuulub näiteks geosmiini tootmise eest vastutav geen.
Klassifikatsioon
Perekonda Streptomyces liigitatakse nüüdisajal rohkem kui 500 bakteriliiki (osaline):
Inimeste patogeenid
Juhtumeid Streptomyces’te tekitatud infektsioonidest on dokumenteeritud vähe, põhiliselt on tegu naha ja naha aluskoe püsivate infektsioonide, aktinomütsetoomidega, mida põhjustavad S. somaliensis ja S. sudanensis. Üksikuid teateid on ka kopsupõletike ja abstsesside kohta.
Taimepatogeenid
Ka taimede patogeene on Streptomyces’te hulgas üsna vähe. Teada on üle 10 patogeeni, millest mõned on allpool loetletud. Nende mõju põllukultuuridele on siiski suur. Üks olulisemaid haigusi on harilik kärntõbi või harilik kartulikärn (ingl. k common scab), mida esineb peamiselt kartulil, kuid nakatuvad ka redis, peet, porgand ja teised juurviljad. Harilikku kärntõbe põhjustavad peamiselt S. scabiei ja S. turgidiscabies. See tekib kuivades ning neutraalsetes või leeliselistes muldades. Harilik kärntõbi kahjustab juurvilja koort ja soodustab sellega teiste taimehaiguste teket ning saagikuse ja säilivuse vähenemist. Taime maapealsetes osades aga pärast nakatumist mingeid nähtavaid kahjustusi ei teki. Veidi vähem levinud on happeline kärntõbi (ingl. k acid scab), mida põhjustab S. acidiscabies, kes erinevalt eelnevalt mainitud patogeenidest suudab taluda happelist mulda (pH<5,2). Teadaolevalt põhjustavad Sterptomyces’ed veel maguskartuli mullamädanikku (ingl. k soil rot of sweet potato), russet’i kärntõbe, võrkjat kärntõbe (ingl. k netted scab) ja maapähklite kärntõbe (ingl. k peanut pod wart). Lisaks suudavad mõned liigid inhibeerida ka ühe- ja kaheiduleheliste taimede seemikute kasvu.
Taimehaigusi põhjustavatest fütotoksiinidest on enim uuritud takstomiin (ingl. k thaxtomin), millel on oluline roll nii hariliku kartulikärna, happelise kärntõve kui ka maguskartuli mullamädaniku tekkimisel. Veel on fütotoksiinidest kirjeldatud näiteks concanamycin’id, FD-891 ja borrelidiin (ingl. k borrelidin). Virulentsust põhjustavad geenid on koondunud genoomis ühte klastrisse, mida nimetatakse patogeensussaareks. See võib horisontaalse geeniülekande teel mittepatogeensete liikide genoomi integreeruda, mille tagajärjeks on uued patogeensed tüved.
Streptomyces’e perekonna taimepatogeene (sulgudes on taimehaigus, mida konkreetne liik põhjustab): pisi|right|S. scabiei’ga nakatunud kartul
Antibakteriaalsed ühendid
Perekonda Streptomyces liigitatud bakterid leiavad rakendust biotehnoloogias, arvatakse et nende elusorganismide abiga toodetakse ligi 2/3 kliiniliselt tähtsatest looduslikest antibiootikumidest. Esimeste aktinomütseetide toodetud antibiootikumidena avastati aktinomütsiin (leiti 1940. aastal bakterist S. antibioticus), streptotritsiin (1942, S. lavendulae) ja streptomütsiin (1944, S. griseus). Need avastas Waksman koos oma kolleegidega. Järgnevalt on välja toodud suuremad antibiootikumide klassid, mida toodavad Streptomyces’ed: right|pisi|Streptomütsiini molekuli struktuur
Seenevastased ühendid
Seenevastaseid ühendeid leidub Streptomyces’te sekundaarsete metaboliitide seas üsna palju. Allpool on välja toodud mõned olulisemad.
Nüstatiin ja amfosteritsiin B on suhteliselt laialdaselt kasutatavad inimesel esinevate seeninfektsioonide raviks. Neid eritavad vastavalt S. noursei ja S. nodosus. Need makroliidsete polüeenide hulka kuuluvad ühendid seonduvad seene rakukestas paikneva ergosterooliga, suurendavad rakukesta läbilaskvust ja põhjustavad seeneraku hukkumise. Samasse rühma kuulub ka S. natalensis’e toodetav natamütsiin, mis on leidnud kasutust nii meditsiinis kui ka toiduainetööstuses säilitusainena.
Põllumajanduslikult on olulised näiteks kasugamütsiin ning polüoksiin B ja D. S. kasugaensis’est pärit kasugamütsiin toimib valkude biosünteesi inhibiitorina ja seda kasutatakse riisi lehemädanikku põhjustava Magnaporthe grisea vastu. Polüksiin B ja D on pärit S. cacaoi var. asoensis’est ning takistavad seente rakukesta sünteesi. Esimest neist kasutatakse puuviljadel, aedviljadel ja ilutaimedel esinevate seenpatogeenide tõrjeks ning teist Rhizoctonia solani poolt põhjustatud mädaniku tõrjeks riisil. pisi|right|Ivermektiini molekuli struktuur
Parasiitidevastased ühendid
Milbemütsiinid on makroliidide hulka kuuluvad ühendid, mida toodavad näiteks S. hygroscopicus ja S. bingchenggensis Milbemütsiine kasutatakse veterinaarias usside, täide ja kirpude tõrjeks ette nähtud ravimites.
Tetranaktiin on S. aureus’e toodetud tsükliline ühend, mida kasutatakse tee ja puuviljade peal parasiteerivate lestade vastu.
Ivermektiin on avermektiini dehüdroderivaat, mida produtseerib S. avermitilis. Sellel on lai aktiivsusspekter nii sise- kui välisparasiitidena tegutsevate ümarusside ja lülijalgsete vastu ning on tavameditsiinis ja veterinaarias laialdaselt kasutusel. Ivermektiin seondub ainult selgrootutel esinevate ioonkanalitega ning seeläbi häirib närvisüsteemi ja lihaste tööd. Avermektiini avastamise eest said Satoshi Omura ja William C. Campbell 2015. aastal ka Nobeli auhinna.
Immunosupressiivsed ühendid
Siroliimust ehk rapamütsiini toodab S. hygroscopicus. Algselt märgati tema seenevastast toimet, kuid tänapäeval on see kasutusel pärast neerusiirdamist äratõukereaktsiooni ennetamiseks. Siroliimus inhibeerib tsütokiinide retseptorsõltuvaid signaaliülekande mehhanisme ja sellega blokeerib B- ja T-rakkude aktivatsiooni.
Takroliimus avastati 1975. aastal S. tsukubaensis’e kultuurist. See toimib kaltsineuriini inhibiitorina, mille kaudu pärsib T-lümfotsüütide jagunemist ja aktiivsust.
right|pisi|Daunorubitsiini molekuli struktuur
Vähiravimid
Ka mitmed kasutusel olevad vähiravimid on pärit Streptomyces’telt:
Birznieki (Dzelzava vald)
Birznieki on küla (mazciems) Lätis Madona piirkonnas Dzelzava vallas.
Birznieki asub valla põhjaosas.
Aastal 2003 oli külas 11 elanikku.
Lootusring
Lootusring oli Eesti kristlik karskusorganisatsioon.
Organisatsioonil oli 1930ndate II poolel 15 000 liiget.
Naiskodukaitse Lääne ringkond
Naiskodukaitse Lääne ringkond on Eesti Kaitseliidu allorganisatsiooni Naiskodukaitse piirkondlik organisatsioon, mis tegutseb Läänemaal ja Hiiumaal.
Ajalugu
Esimesed Naiskodukaitse osakonnad tekkisid 1925 Haapsalus, Emmastes ja Ristil. 2. mail 1925 organiseeriti Haapsalus Lääne malevkonna juures esimene naiskodukaitse jaoskond. Naiskodukaitse Lääne ringkond asutati 25. märtsil 1928. aastal, Lääne ringkond taasasutati 29. novembril 1996. aastal.
Lääne ringkond moodustati Lääne maleva pealiku kapten Villem Väedeni poolt Kaitseliidu Lääne maleva staapi kokku kutsutud jaoskondade esindajate koosolekul 25. märtsil 1928. aastal. Sel koosolekul valiti ringkonna esinaiseks M. Michelson, sekretäriks Hendrikson ja juhatuse liikmeteks H. Vaus, Olga Helene Blaubrück (hiljem Arumaa) ja Kask. 1929. aasta sügisel lahkus Michelson aja puudusel Lääne ringkonna esinaise kohalt. Sama aasta 20. oktoobril kutsuti kokku erakorraline jaoskondade esindajate koosolek, kuhu oli ilmunud kuue jaoskonna esindajad, kelle hulgast valiti Lääne ringkonna esinaiseks H. Raja, sekretäriks N. Supronenko ja juhatuse liikmeteks H. Vaus, H. Lassur ja L. Mauer.
1930. aastal oli Lääne ringkonnas 28 jaoskonda, 1933. aastal 30 jaoskonda, kuhu kuulus 818 naiskodukaitsjat. 1937. aastal oli Lääne ringkonnas juba 40 iseseisvat jaoskonda.
Risti jaoskonna asutamine
Naiskodukaitse Risti jaoskonna asutamiskoosolek peeti 20. veebruaril 1928. Koosoleku avas Johannes Lillioja, toonitades naiskodukaitse vajadust kompanii juures. Malevkonna instruktor leitnant Linnas selgitas pikemas kõnes naiskodukaitse ülesandeid ja kohustusi, mida jälgiti suure huviga. Selle järel peeti veerandtunnine vaheaeg, mille vältel Haapsalu naiskodukaitse liige Blaubrück tutvustas üksikasjalikult naiskodukaitse üksikasju ja sihte. Peale vaheaega valiti juhatus koosseisus Anna Lillioja (esinaine), Hendrikson, Rang, Riimann, kandidaatideks Martson ja Valk. Revisjonikomisjon valiti koosseisus Vinkmann, Johanson ja Pikver, kandidaatideks Krusel ja Saksakulm. Ringkonnakogusse valiti esindajaks Anna Lillioja.
Juhtimine
Esinaised
Aseesinaised
Koosseis
Lääne ringkond jaguneb viieks jaoskonnaks:
Lääne ringkonnas on kaheksa erialagruppi:
Sümboolika
NKK Lääne ringkonna lipu erimärk:Pikuti poolitatud hõbehall-punasel sõõril on vastasvärvides kaheksaharuline täht, mille heraldiliselt parempoolse (läänepoolse) haru peal on musta kontuuriga ümbritsetud kuldkollane täht W. Selgituseks: hõbedane ja punane on Hiiumaa, punane ja hõbedane Läänemaa vapivärvid. Kaheksaharuline täht on muinasajast tuntud kaitsev ja õnnetoov sümbol, tähistab ka taassündi ja kompassiristi. Täht W märgib läänekaart ja osutab sellega NKK Lääne ringkonnale. (Priit Herodes)
Äraspidimunajas leht
pisi|[[Harilik kukerpuu|Harilikul kukerpuul on äraspidimunajad lehed]] Äraspidimunajas leht või leheke on leht või leheke, mille laba kõige laiem koht on keskkohast lehe või lehekese tipu poole.
Stsintigraafia
Stsintigraafia on nukleaarmeditsiini valdkonna gammauuring, mille läbiviimiseks seotakse erinevad radioaktiivsed isotoobid vajalike märkainetega ning viiakse nüüd juba märgistatud radioaktiivsed isotoobid elusorganismi parenteraalselt, kas suu või inhalatsiooni kaudu. Seejärel teostatakse gammakaameraga radioaktiivse märkaine laialivalgumine ning kogunemine elusorganismis.
Eesti meditsiinisüsteemi nukleaarmeditsiinile spetsialiseerunud meditsiiniasustustes või meditsiiniasutuste spets osakondades pakutakse vastava koolituse läbinud personali ning vastavate seadmete ning ravimite olemasolul ravikindlustuse seaduse alusel Haigekassas kindlustatud isikutele paljusid maailmatasemel gammauuringuid nagu:
Jõgeva Maakohus
Jõgeva Maakohus oli Eesti Vabariigi esimese astme kohus aadressil Jõgeva, Pargi tänav 1.
1. jaanuaril 2006 liideti Jõgeva Maakohus Tartu Maakohtuga.
Elo Mõttus-Leppik
Elo Mõttus-Leppik (sündinud 18. aprillil 1978) on eesti teleajakirjanik.
Elo Mõttus-Leppik on töötanud telejaamas Kanal 2 alates 1996. aastast, alustades koos kaksikõe Katrin Tibariga tööd telediktorina. Ta on olnud saatejuht ja uudistereporter.
2005. aastal sai tuntuks fraas tema reportaažist uudistesaatele "Reporter", kus Tallinna linnavolikogu liige Vladimir Belõi ütles Mõttus-Leppiku intervjuusoovile vastuseks: "Ei kommentaari!"
2013. aastal juhtis Mõttus-Leppik koos Raadio 2 saatejuhi Ingrid Peegiga Kanal 2 jutusaadet "Stereo".
Elo Mõttus-Leppik on abielus advokaat Indrek Leppikuga. 5. juunil 2009 sündis tütar Liisi.
Sotíris Kaïáfas
pisi| Sotíris Kaïáfas (kreeka keeles Σωτήρης Καϊάφας; sündinud 17. detsembril 1949 Nikosias) on Küprose endine jalgpallur.
Sotíris Kaïáfast peetakse Küprose kõigi aegade parimaks jalgpalluriks ja üheks väljapaistvamaks Küprose sportlaseks.
Ta mängis Küprose koondises 33 mängu ja lõi 19 väravat. Aastatel 1967–1984 mängis ta klubis AC Omonia. Aastal 1976 võitis ta Euroopa kuldsaapa.
Du Fu
pisi|Du Fust ei ole säilinud tema kaasajal tehtud pilte, see on hilisema kunstniku looming Du Fu (杜甫; 712 Luoyangi lähedal – 770 Tanzhou (praegune Changsha)) oli silmapaistev hiina luuletaja Tangi dünastia valitsusajal, keda koos Li Boga nimetatakse tihti hiina luuletajate seas kõige märkimisväärsemaks.
Hõlmikpuu sündroom
Hõlmikpuu sündroom on kujuteldav meditsiiniline diagnoos, mida omistatakse mõne kasuliku teo või suure ürituse takistajatele väidetavalt ebaoluliste asjaolude ületähtsustamisega. Sündroomist hakati Eesti avalikkuses rääkima 1980. aastate lõpus, mil Tallinna taheti ehitada Estonia teatri uut hoonet ja tribüüni oktoobri- ja maiparaadide vastuvõtmiseks, kuid selle püstitamiseks oleks hävitatud Euroopa põhjapoolseim, looduskaitsealune Süda tänava hõlmikpuu (Ginkgo biloba), sadu teisi elujõulisi puid ja 35 hoonet.
Tegu pole tegeliku meditsiinilise diagnoosiga, vaid retoorilise vahendiga oponentide motiivide madaldamiseks ja nende rühmade killustamiseks. Fraasi algse kasutuse eesmärk oli jaga ja valitse meetodil "tülli ajada keskkonnakaitsjaid ja teatrisõpru, looduskaitset ja osa kultuuritegelastest". Seetõttu on väärtuskonfliktides hõlmikpuu sündroomile apelleerijatele vastandudes räägitud ka "hõlmikpuu sündroomi sündroomist".
Áthose poolsaar
pisi|Chalkidike poolsaare kaart pisi|Áthose poolsaare satelliidipilt Áthose poolsaar (kreeka keeles Χερσόνησος του Άθω) ehk Ágio Órose poolsaar on poolsaar Kreeka põhjaosas, Chalkidike poolsaare idaosa. Poolsaarest põhjas ja kirdes on Traakia meri ning edelas Ágio Órose laht.
Poolsaare kaguosas asub Áthose mägi (2033 m).
Kiil (perekonnanimi)
Statistika
2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Kiil 320 inimesel: 146 mehel ja 174 naisel. Perekonnanimede levikult oli Kiil meeste puhul 480. kohal ja naiste puhul 416. kohal.
Kiil oli levinumaks nimeks vanuserühmas 80–84 aastat, kus seda oli 10 000 elaniku kohta 2,98. Nime kandja oli keskmiselt 43 aasta vanune. Perekonnanimi Kiil oli kõige sagedasem Saare maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta keskmiselt 22,90 inimest.
19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupoegadele Kodavere, Võnnu, Karja, Püha, Kihelkonna, Ambla, Hanila, Valjala, Kaarma, Pühalepa, Sangaste ja Nissi kihelkonna 16 mõisavallas perekonnanimeks Kiel ja Kiil.
1930. aastate nimede muutmise kampaania käigus võeti Kiil uueks nimeks ühel korral, kui loobuti nimest Treiberg.
Friedrich Wilhelm von Lohmann
Friedrich Wilhelm von Lohmann (Venemaal tuntud kui Fjodor Jakovlevitš, vene keeles Фёдор Яковлевич Ломен) (26. mai (vkj) 1753 Taagepera − 11. juuni 1822 Tallinn) oli Venemaa mereväelane (viitseadmiral) ja Tallinna eskaadri komandör aastatel 1809−1822.
Rečiņi
Rečiņi on küla (mazciems) Lätis Alūksne piirkonnas Jaunalūksne vallas. Küla jääb piirkonna keskusest Alūksnest 17 ja Riiast 219 km kaugusele.
Friedrich Wilhelm von Lohmann
Elulugu
1803. aasta 5. veebruaril (vkj) võeti ta Eestimaa rüütelkonna matriklisse.
Mõisavaldused
1801. aastal sai ta ukaasiga 12 aastaks tasuta rendile Eži mõisa (Eschenhof). Lepingu tähtaeg oli 1807−1819, tema nimel oli see veel 1818. aastal. 1817. aastal sai ta 12 aastaks tasuta rendile ka Pati (Pattenhof) ja Suigu (Suick) mõisad. Leping pidi jõustuma 1820. aastal ja kehtima 1832. aastani. Tema nimel olid need veel 1825. aastal, ehkki ta oli siis juba surnud.
Rečiņi
Külast läheb läbi maantee P40. Seal asub Rečiņi bussipeatus.
Aastal 2007 oli külas 5 elanikku.
Amfreville
lisaks kasutavad veel nime järgmised prantsuse vallad:
Saļņi
Saļņi on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Alūksne piirkonnas Jaunalūksne vallas. Küla jääb piirkonna keskusest Alūksnest 8 ja Riiast 209 km kaugusele.
Külast läheb läbi maantee P41. Seal asub Saļņi bussipeatus.
Aastal 2007 oli külas 12 elanikku.
Tūjāni
Tūjāni (vahel ka Tūjāņi) on küla (mazciems) Lätis Madona piirkonnas Dzelzava vallas.
Tūjāni asub valla lääneosas. Seal asuvad Tūjāni muinaskalmed on kohaliku kaitse all olev muinsusmälestis.
Aastal 2008 oli külas 15 elanikku.
Eesti Noorte Punane Rist
Eesti Noorte Punane Rist on Eesti noorteorganisatsioon; Eesti Punase Risti allorganisatsioon.
Organisatsioon loodi 1923. aastal Tallinnas. 1930ndatel kuulus organisatsiooni u 20 000 noort, kes tegutsesid koolides loodud noorterühmades. Organisatsiooni tegevus lakkas Nõukogude võimu ajal. Organisatsioon jätkas tööd 1992. aastal, mil taasasutati Eesti Punane Rist ja samal aastal loodi ka Tallinnas esimene noorterühm.
Põlva Maakohus
Põlva Maakohus oli Eesti Vabariigi esimese astme kohus aadressil Põlva, Võru tänav 12.
1. jaanuaril 2006 liideti Põlva Maakohus Tartu Maakohtuga.
Karim Bagheri
Karim Bagheri (pärsia keeles کريم باقری; sündinud 20. veebruaril 1974 Tabrīzis) on endine Iraani jalgpallur (poolkaitsja).
Ta mängis sellistes klubides nagu Persepolis, Bielefeldi Arminia ja Charlton Athletic.
Eesti Skautide Malev
Eesti Skautide Malev oli Eesti noorteorganisatsioon; Eesti skaudiliikumisele alusepanijaid ja edendajaid. Organisatsiooni järjepidevust jätkab 1995. aastal loodud Eesti Skautide Ühing.
Eesti Skautide Malev oli 1922. aastal loodud Skautide Maailmaorganisatsiooni üks asutajaliikmeid.
Robert Abolin
Robert Abolin (18. mai 1886 Riia kreis – 27. jaanuar 1938 Leningrad; vene keeles Роберт Иванович Аболин; läti keeles Roberts Āboliņš) oli läti päritolu geobotaanik, mullateadlane ja loodusgeograaf, Ida-Siberi ja Kesk-Aasia uurija, üks maastikuteaduse rajajaid.
Mucenieki (Dzelzava vald)
Mucenieki on küla (mazciems) Lätis Madona piirkonnas Dzelzava vallas.
Robert Abolin
Ta arreteeriti 1937. aastal. Ta hukati Leningradis. Teiste versioonide järgi suri ta 1939 laagris või vabastati 1938.
Mucenieki (Dzelzava vald)
Mucenieki asub valla kirdeosas Liede jõe kaldal. Seal asuv kirjanik Doku Atise elupaik on regionaalse kaitse all olev muinsusmälestis. Kirjaniku kodumajas asub ka muuseum.
Külas on alla kümne elaniku.
pisi|tühi|Doku Atise majamuuseum
Püha Piiskop Platoni orden
thumb|Püha Piiskop Platoni orden (II järk)
Püha Piiskop Platoni orden (ka Püha Platoni orden või Platoni orden) on kiriklik teenetemärk, mida alates 1924. aastast antakse Eesti Apostlik-Õigeusu Kirikule osutatud teenete eest. Orden asutati eesti piiskopmärtri Platoni mälestuse jäädvustamiseks.
1922. aastal võttis Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku täiskogu vastu otsuse põlistada piiskop Platoni märtrielu mälestus temanimelise teenetemärgi (alusdokumendis: Piiskop Platoni mälestusmärgi) asutamise läbi. Kõrge autasu andmise õigus jäi vastavalt statuudile metropoliidile, mida võidi anda kirikule osutatud teenete eest – nii vaimulikele kui ka ilmalikele isikutele. Ühena esimestest sai selle tunnustuse osaliseks 14. detsembril 1924 riigivanem Konstantin Päts.
1944. aastal anti näiteks Püha Platoni III järgu orden Obinitsa koguduse köstrile Timofei Viinapuule. Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku Sinodi tunnistuse selle kohta kujundas kunstnik Axel Roosmann.
Nõukogude okupatsiooni ajal andis Eesti Apostlik-Õigeusu Kirik ordenit paguluses.
Ordenil on I, II ja III järk.
Prima ballerina assoluta
pisi|[[Pierina Legnani, esimene baleriin, kes pälvis nimetuse prima ballerina assoluta (foto 1891)]] pisi|[[ Matilda Kšessinskaja, teine baleriin, kes pälvis nimetuse prima ballerina assoluta (foto 1898)]]
Prima ballerina assoluta (itaalia keelest 'absoluutne esibaleriin') on nimetus, mida on antud kõige väljapaistvamatele balletitantsijannadele. Sedalaadi tunnustamine on haruldane auavaldus, mis on traditsiooniliselt antav ainult oma põlvkonna kõige erakordsematele tantsijatele. Algselt inspireeritud vararomantilise balleti itaalia ballettmeistritest, mis sõna otseses mõttes tähendas absoluutset esibaleriini, anti aunimetus priimabaleriinile, keda peeti erakordselt talendikaks ja kelle taset peeti teiste juhtivate baleriinide omast kõrgemaks.
Tänapäeval seda austavat nimetust kasutatakse väga harva ja hiljutised sedalaadi auavaldused on olnud tavaliselt sümboolsed, kas tunnustuseks mainekale rahvusvahelisele karjäärile või erakordse teenistuse eest konkreetsele balletikompaniile. Puuduvad universaalsed protseduurireeglid selle nimetuse määramiseks. Tavaliselt annab sellise nimetuse balletikompanii, kuid mõnele tantsijatarile on valitsus või riigipea selle nimetuse ametlikult heaks kiitnud, mõnikord pigem poliitilistel kui kunstilistel põhjustel.
Esimesed sedalaadi auavaldused
Esimene, kellele nimetus prima ballerina assoluta anti, oli itaalia baleriin Pierina Legnani, kes lepingu alusel töötas Peterburis Maria teatris. Ballettmeister Marius Petipa pidas Legnanit Euroopa parimaks tantsijaks.
Vaatamata Maria teatri baleriini Matilda Kšessinskaja suurele andekusele tantsijana, võlgnes ta suure osa oma karjääri edukusest Vene keiserlikule õukonnale. Pärast seda, kui Petipa andis nimetuse prima ballerina assoluta Pierina Legnanile, muutus Kšessinskaja oma Itaalia kolleegi suhtes veelgi kiivamaks ja nördinumaks, sest pidas ennast keiserliku balleti tipuks. Kui Petipa talle assoluta'-kategooriat ei andnud, pöördus Kšessinskaja kaebusega Keiserliku õukonna ministeeriumi poole, kus tema kaebus rahuldati. 1896. aastal sai ta teisena nimetuse prima ballerina assoluta.
Oskar Abori
Oskar Abori (3. juuni 1907 Rakvere – 7. september 1958) oli Eesti kommunist ja Eesti NSV poliitik.
Elulugu
Abori sündis Rakvere linnas. Alghariduse sai ta kohalikus algkoolis, hiljem täiendas end iseõppimise teel. Õpingute lõpetamise järel asus ta tööle kingsepana, mida pidas 1940. aastani. 1932. aastatel hakkas Abori Rakveres osa võtma enamlasi toetavast Virumaa Tööliste Üldühingust, kuhu ta juhatusse valiti. 1935. aastal suleti Abori juhitud töölisliikumine ja määrati Abori politseidirektori otsusega väljasaatmisele, kuid enne kui otsus jõustus, hankis ta välispassi ja lahkus Eestist.
Veel samal aastal naasis Abori Tallinna, kus tegutses Nahatööliste Ametiühingu ja Tallinna Ametiühisuste Tarvitajate Ühisuse juhatuses töölisi organiseerides. Sellele lisaks võttis ta osa MOPR-i tegevusest, vabatahtlike värbamisest Hispaania kodusõtta ja kommunistliku kirjasõna levitamisest. Kokku tegutses Abori Tallinnas kolm aastat, mis päädis 1938. aasta mais arreteerimisega. Seejärel saadeti Abori siseministri otsusega asumisele Viljandisse.
Viljandis jätkas Abori ametiühingutes tegutsemist, osaledes spordiseltsis Võitlus ja kultuuriühingus Idee. 1938. aasta juunis liitus ta Eestimaa Kommunistliku Parteiga. Juunipöördest peale oli Abori aktiivne organisaator Viljandi punase töölisliikumise korraldamises. EKP legaliseerimise järel töötas ta partei maakonna-organisaatorina. Ta osales 14.-15.07 toimunud Riigivolikogu valimistel Eesti Töötava Rahva Liidu kandidaadina ja osutus valituks Viljandis valimisringkonnas Riigivolikogu II koosseisu ning jätkas tööd ümberkorraldatud ajutises ENSV Ülemnõukogus.
1940–1941 oli Aberi EK(b)P Viljandimaa Komitee esimene sekretär, kuid sakslaste sissetungi järel aitas ta korraldada Viljandimaa hävituspataljonide organiseerimist. Sakslaste lähenedes taganes ta koos hävituspataljoniga Narva, kus ta määrati formeeritava Narva töölispolgu ühe pataljoni komandöriks. Sealt taganes ta edasi Leningradi, kust ta 1941. aasta oktoobris haigena evakueeriti Nõukogude tagalasse. Tagalas liitus Aberi 1942. aasta jaanuaris vabatahtlikult Punaarmeega, kus asus tööle Eesti korpuses ühe laskurpolgu parteibüroo sekretärina. 1942. aastal ta haigestus, pärast paranemist töötas Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu volinikuna abistama evakueerituid Tatari ja Udmurdi autonoomsetes vabariikides.
Balfour
Balfour on olnud mitme inimese ja asula nimi:
Makroon
pisi|Makroonid. Makroon on väike, sõmera koorikuga, seest pehme, ümmarguse kuju ning 3–5 cm läbimõõduga küpsis. Makroon on mitmetele Prantsusmaa linnadele ja regioonidele (nt Amiens, Boulay, Chartres, Cormery, Joyeuse, Le Dorat, Montmorillon, Nancy, Saint-Émilion, Sainte-Croix või Sault) iseloomulik maiustus, mille retsept ja välimus sõltub valmistamise asukohast. Seejuures ei pea maius olema ilmtingimata segu martsipanist või kookospähklimassist.
Beseepõhine makroon on valmistatud mandlijahust, tuhksuhkrust, suhkrust ja munavalgest. Valmis tainas asetatakse ahjuplaadile ning küpsetatakse seni, kuni tainale tekib peale iseloomulik koorik.
Ajalugu
Makroon jõudis Euroopasse keskajal, muutudes aja jooksul nii maitselt kui ka kujult. Itaaliast jõudis see Prantsusmaale 16. sajandil, renessansiajastul, mil Katariina di Medici maiust prantslastele tutvustas. Huvitaval kombel ei ole makrooni mainitud Nostradamuse 1552. aastal ilmunud teoses "Traité des confitures et fardements". Makrooni on esimesena kirjasõnas maininud prantsuse kirjanik Rabelais, kes kirjeldab seda kui "väikest ümmargust mandlimaiust". Ometi ei saa me selle põhjal kindlaks teha retsepti, millele ta vihjas.
Leitud on mitmeid makrooniretsepti märkmeid Louziehi nime all. Seda küpsetist pakuti Süürias 15. sajandil Umayyadi dünastia kaliifile Ottomanile.
Pavel Blažek
pisi|Pavel Blažek (2013) Pavel Blažek (sündinud 8. aprillil 1969 Brnos) on Tšehhi jurist ja poliitik, ta on Kodanike Demokraatliku Partei liige. Ta on 17. detsembrist 2021 Tšehhi justiitsminister. Veel oli ta Tšehhi justiitsminister aastatel 2012–2013 (Petr Nečase valitsuses).
Makroon
Ajalugu
Keskajal tähistas sõna "makroon" nii väikest koogikest kui ka jahuklimpidega püreesuppi, mida söödi riivitud juustu, kaneeli ja safraniga. See asjaolu tekitab ajaloolastele aeg-ajalt tõsist peamurdmist mõistatamaks, millist hõrgutist ajalooallikates silmas peetakse.
Pavel Blažek
Ta sündis aastal 1969 Brnos. Ta lõpetas aastal 1992 Masaryki ülikooli õigusteaduskonna õigusteaduse magistrina. Aastal 1996 lõpetas ta samas haldus- ja maaõiguse doktorantuuri. Aastal 1992 läbis ta ka kuuenädalase praktika Hollandis Utrechti Ülikoolis, keskendudes Euroopa kultuurile, poliitikale ja õigusele.
Aastatel 1992–2002 töötas ta Brnos Masaryki ülikooli õigusteaduskonnas haldusõiguse osakonnas dotsendina.
Makroon
Ajalugu
Enne kui makroon sai tänapäevase kuju – magus kreem kahe beseeketta vahel – pakuti koorikuosi eraldi. Rabelais’ sõnul on maiustuse päritolu siiski teadmata, mis omakorda on andnud ainest legendide tekkele.
Pavel Blažek
3. juulist 2012 kuni 10. juulini 2013 oli ta Tšehhi justiitsminister (Petr Nečase valitsuses).
Makroon
Ajalugu
Mõned väidavad, et see "munga naba" valmis esimest korda 791. aastal Cormey lähedal kloostris. Kirjasõnas ilmus esimene makrooniretsept XVII sajandil.
Pavel Blažek
17. detsembrist 2021 on ta Tšehhi justiitsminister (Petr Fiala valitsuses)
Isiklikku
Ta on abielus Alena Blažkovága, neil on kaks last.
Makroon
Ajalugu
Ardeche’i departemangu Joyeuse’i valda toodi makrooniretsept 1581. aastal, mil see sai tuttavaks Henri III või tema ema Katariina di Medici õukonnas. Sel ajal oli Henri III seotud hertsog Anne de Joyeuse’i abielu korraldamisega. Joyeuse’i makroon põhineb mandlijahul ning on tekstuurilt üdini krõbe.
William A. Wheeler
pisi|William A. Wheeler pisi|1876. aasta presidendivalimiste plakat William Almon Wheeler (30. juuni 1819 Malone, New York – 4. juuni 1887 Malone) oli USA poliitik, asepresident 1877–1881 Rutherford B. Hayesi presidendiks oleku ajal.
Makroon
Ajalugu
Baskimaale tõi makrooni kondiiter M. Adam, kes valmistas maiustusi 1660. aastal kuningas Louis XIV pulmas. Sellest ajast alates jätkavad järeltulijad Baskimaa küpsiste valmistamise traditsiooni nii Saint-Jean-Pied-de-Portis kui ka Louhossoas.
William A. Wheeler
Ta õppis õigusteadust Vermonti ülikoolis, kuid õpingud jäid pooleli. 1845 võeti ta advokatuuri liikmeks ning ta tegutses kodulinnas Malone'is.
Makroon
Ajalugu
Pariisi, täpsemalt Versailles’ õukonnas rajas kuninga meisterkokkade (les officiers de bouche) järeltulija Dalloyau dünastia nime kandva "gastronoomiamaja", mis pakkus kuninglikke makroone alates 1682. aastast kuni Louis XVI ja Marie-Antoinette’i valitsemisajani.
Lorraine’i tõid makrooni Nancy nunnad (Les Dames du Saint-Sacrement). Et kloostris kehtisid karmid reeglid, mis keelasid süüa liha, siis otsustasid kaks nunna, Marguerite ja Marie-Elizabeth, valmistada Nancy makroone, et oma toidulauda mitmekesistada. Õdesid hakati kutsuma makrooniõdedeks (Les Soeurs Macarons). Boulay makroonide retsept pärineb 1854. aastast ning selle retsepti järgi valmistatud makroon on kõva kooriku ja sulapehme sisuga.
Vürtside ja magusainetega rikastatud beseekettad vormiti kokku kihiliseks küpsiseks 1830. aastal. Sajandi lõpus sündis nn pariisi makroon ehk gerbet, kus kahe beseeketta vahele oli lisatud võikreem või moos/keedis. Küpsetise populariseerimisele aitas kaasa nüüdseks kadunud kohvik Thé Pons ning samuti kondiitriäri Ladurée, mille omanik makroonid aromaatsete pastelsete värvidega kattis.
Tänapäeva makroonid on õigupoolest Lorraine’i makroonid – mandlilõhnalised, kahe mureda kooriku ja pehme sulava täidisega nende vahel.
2010. aastast valmistatavate makroonide kreemjale sisule on antud hoopis teine maitse ja lõhn kui beseel. Nii varieeruvad omavahel mitmed maitse- ja lõhnakombinatsioonid, näiteks roos ja virsik, roheline sidrun ja basiilik, pirn ja apelsin jne.
Šveits
Šveitsi luxembourger on väiksem kui prantsuse makroon, pisut kergem ja õhulisema konsistentsiga.
Jaapan
Jaapanlased nimetavad oma makroone makaronideks. Sama nimega on teine versioon küpsisest, mille üheks koostisaineks on mandlijahu asemel pähklijahu ning mis maitsestatakse wagashi stiilis.
Virtsu Kalur
pisi|Virtsu Kalur silt Virtsi Kalur oli 1949–1975 tegutsenud kalurikolhoos. Pärast liitumist kolhoosiga Haapsalu Kalur moodustati kalurikolhoos Lääne Kalur.
Makroon
Lõuna-Korea
Makroonid on populaarsed ka Lõuna-Koreas, kus neid hääldatakse "ma-ka-rong". Et muuta maius aasiapärasemaks, lisatakse roheliste makroonide valmistamisel taina sisse rohelise tee puru või lehti.
Virtsu Kalur
Ajalugu
13. aprillil 1949. aasta aprillis ühinesid kolhoosiga 27 Virtsu kaluriperet. Majandile anti nimeks Virtsu Kalur ja selle esimeheks sai Aadu Kruus. Juhatusse valiti Kirill Rahu, Vladimir Soop, Mihkel Noor, Aleksander Küla jt., revisjonikomisjoni esimeheks sai Timofei Maas. Virtsu poolsaarel oli siis 3 mootor- ja 5 sõudepaati, 18 liiki väikemõrdu, kilu- ja räimevõrke. Esimesel kolhoosiaastal saadi 2,5 tonni kala. Kolhoosil oli ka põllumaad ja kalapüügi osatähtsus võrreldes põllumajandusega oli siis veel väike.
1962 ja 1964 aastal liitusid kalurikolhoosiga mitmed lähedased väikesed kalurikolhoosid - 1962. aastal “Sangar” ja 1964. a. “Uus Kalur” ning “Kiideva Kalur”. Kuna kolhoosi põhiliseks tegevusharuks oli kalapüük, siis andis kolhoos 1965. aastal enamuse oma põllumajanduslikust maast üle kolhoosidele ja Ridala sovhoosile.
1973. aastaks oli “Virtsu Kalur” üks suuremaid kalurikolhoose Eesti NSVs. Püügimere kaldaäärt oli üle 150 km. Kolhoosi traalrid püüdsid kala ka Atlandi ookeanil. 1968. aastal osteti Pärnu Kalakombinaadilt Virtsu tsehh. Peale seda oli “Virtsu Kaluril” oma konservitööstus, külmhoone, plekitööstus, metallitoodete tsehh ja muud abitootmisettevõtted, mis olid vajalikud kalapüügiks ja -töötlemiseks. Peale selle oli majandil veel karusloomakasvandus, aiand ja veisefarm.
1975. aastaks oli kalapüük tõusnud 7000 tonnini. Tõus toimus avamere- ja ookeanipüügi arvel. Väinameres, Riia ja Soome lahes kehtestatud püügilimiidi tõttu kaldapüük vähenes.
Kalakonserve hakati tootma ka ookeanikalast, mis andis aastaringset tööd. 1973. aastal viidi preservide valmistamine üle Puise tsehhi, Virtsu tsehh spetsialiseerus konservide tootmisele. Sprottide valmistamiseks seati üles tunnelahjud ja uus tootmisliin. 1975. aastal laskis kalurikolhoos välja 8 miljonit tingtoosi konserve ja preserve, 1000 tonni jahutatud kala, 400 tonni vürtsi-soolakala ja 220 tonni suitsukala. Rahalised tulud ilma sisekäibeta tõusid 10 miljoni rublani. Viimased 16 aastat juhtis kolhoosi Mart Leiumaa.
26. detsembril 1975. aastal otsustasid “Virtsu Kalur” ja “Haapsalu Kalur” ühineda “Lääne Kaluri” kolhoosiks. Suurmajandi juhatuse esimeheks sai Otu Sukles, kes enne oli töötanud Pärnu Kalakombinaadi peainsenerina ja Haapsalu Kalakombinaadi direktorina. 1978. aastal anti ühinenud kolhoosile kõrge tootmiskultuuriga ettevõtte nimetus. 1979. aasta püügiplaan oli juba 10 500 tonni, mis täideti edukalt, preserve toodeti üle 21 miljoni tingtoosi.
William A. Wheeler
1861–1863 ja 1869–1877 oli ta USA Esindajatekoja liige.
Iivi Lepik
pisi|Iivi Lepik esinemas [[Rahvusvaheline luulepäev|rahvusvahelise luulepäeva luulemaratonil Tallinna Keskraamatukogus 21. märtsil 2014]] Iivi Lepik (sündinud 13. oktoobril 1942 Pollis Karksi vallas) on eesti näitleja.
Aastatel 1991–1997 (vaheaegadega) on ta õpetanud Eesti Muusikaakadeemia Kõrgemas Lavakunstikoolis lavakõnet.
Ta on esinenud luulekavades („Hingetulv”, 1968, „Hamleti laulud”, 1978, „Maarjamaa”, 1988), koostanud kirjandusõhtute kavasid ja esinenud neis („Ununenud naisi”), mänginud telelavastustes („Koidikud on siin vaiksed”, 1972; „Väikevend ja Karlsson katuselt”, „Karlsson tembutab jälle”, mõlemad 1988) ja aastast 2011 Nava Lava suvelavastustes. Koostanud teatriraamatuid („Ma jutustan teile oma loo. Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri teisest lennust”, 2006, „GITIS. Eesti stuudio Moskvas 1948–1953”, 2011, mõlemad koos Anne Tuulinguga; „Tants Kalevipoja ümber. Helmi Tohvelmani päevaraamat”, 2008).
Isiklikku
Tema elukaaslane on olnud Uno Vark.
Ancerville
vaata kaː Ancerviller, Meurthe-et-Moselle'i departemangus
XP
XP on mitmetähenduslik lühend:
Kaudne kõneviis
Kaudne kõneviis ehk kvotatiiv väljendab kaudset (st kelleltki kolmandalt kuuldud) teatelaadi,
Kvotatiivi funktsioonis toimivad mõningad tarindid ja vormid, millel on enamasti vaid üks aeg.