cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kuralased
Hilisem ajalugu ja assimileerumine
Hoolimata ristiusustamisest säilisid esialgu mitmed vanad kombed veel pikalt, nt põletusmatus kuni 14.–15. sajandini. Teatud määral jätkus poliitiline autonoomia: vähemalt veel 1348. aastal moodustasid kuralased ordu väes omaette üksuse, mis võis ka peaväest eraldi tegutseda. Kuralaste ülikud moodustasid osa Kuramaa läänimeestest ja mõned nende järeltulijad, tuntud kui kura kuningad, säilitasid teatud privileegid 20. sajandini välja. 1413. aastal kirjutas Guillebert de Lannoy oma reisimärkmetes, et kohtas Kuramaal teiste rahvaste seas ka kuralasi, kes rääkisid omaette keelt. 16. sajandil kinnitas Balthasar Russow, et Kuramaal räägitakse kura, liivi ja leedu keelt. Siiski toimus 14.–15. sajandil Kuramaal jätkunud sagedase lahingutegevuse tõttu (sõjad Leeduga) kuralaste väljaränne, hajumine ja assimileerumine. Väljarändega on seletatud komponendi kurš laia levikut kogu Läti, Põhja-Leedu ja kujul kurs-, kure-, kura-, kuuri- võib-olla isegi Eesti aladel. Lätistumise ja leedustumise tagajärjel alates 17. sajandist kurši keelest ja kuralastest enam rääkida ei saa. Kurši keele substraat säilis läti keele kurši murrakutes (Lõuna-Kuramaal ja Kura säärel), leedu keele žemaidi murdes ja liivi keele Põhja-Kuramaa murrakutes.
Kurseniekid
pisi|Kurseniekkide asuala aastal [[1649]] Kuigi Kura säär oli algselt preislaste asuala, hävis see rahvas ristisõdade käigus. Nii asusid sinna ja teistelegi rannaaladele ilmselt XVI sajandil elama kurseniekid, kes kõnelesid leedu, alamsaksa ja saksa keele mõjudega kurseniekkide keelt, mis kuulus läti keele kurši murrakute hulka. Nende keelt kirjeldas esimest korda P. Einhorn oma teoses "Historia Lettica" (1649). Kuna nende päritolu pole selge, siis tänapäeva teaduskirjanduses tehakse kuralaste ja kurseniekkide vahel vahet, ent mitmedki teadlased on varem väljendanud seisukohti, et neid tuleks kuralaste hulka lugeda. Ka pidasid nad endid ise kuralasteks. J. Endzelīns on nende kohta öelnud:
Kurseniekid olid kalurid, kelle kultuur eristus selgelt teiste ümbritsevate rahvaste kultuurist. XX sajandi alguseks oli neid 3000; valdavalt elasid nad Kura säärel, aga ka Kretingas ja tänapäeva Klaipėda aladel.
Kurseniekkidele sai saatuslikuks teine maailmasõda. Suurem osa neist asus ümber Saksamaale, osa küüditati ka Siberisse. Saksamaale ümber asunud kurseniekid hakkasid emakeelena kasutama saksa keelt. Aastaks 2002 oskas kurseniekkide keeles kirjutada vaid Richard Pietsch, ülejäänud oskasid selles keeles rääkida, aga mitte kirjutada. Aastaks 2002 oli alles jäänud vaid seitse kurseniekkide keele kasutajat.
Valdis Dombrovskis
pisi|Valdis Dombrovskis (2011) pisi|Valdis Dombrovskis (vasakul) koos USA riigisekretäri abiga Euroopa ja Euraasia asjade alal [[Philip Gordoniga (2009)]] Valdis Dombrovskis (sündinud 5. augustil 1971 Riias) on Läti poliitik.
Aastatel 2002–2004 oli ta Läti rahandusminister ja 2009–2014 Läti peaminister. Alates 2014. aastast on Dombrovskis Euroopa Komisjoni volinik.
Ta lõpetas 1995 Riia Tehnikaülikooli majandusteaduskonna bakalaureusekraadiga ja 1996 Läti Ülikooli füüsikamagistri kraadiga. 1995–1996 töötas ta Saksamaal Mainzi ülikooli füüsikainstituudis, 1997 Läti Ülikooli tahke keha füüsika instituudis ja 1998 USA-s Marylandi ülikoolis assistendina.
2014. aasta juunist novembrini oli ta Euroopa Parlamendi liige ja asus seejärel Junckeri komisjonis Euroopa Komisjoni majandus-, rahandus- ja eurovoliniku ametikohale. Ühtlasi oli ta Junckeri komisjonis Euroopa Komisjoni asepresident. Alates 1. detsembrist 2019 on ta von der Leyeni komisjonis üks kolmest juhtivast asepresidendist, kes juhib volinikerühma, mis vastutab inimeste hüvanguks toimiva majanduse eest.
Poliitiline karjäär
Alates 2002 on Valdis Dombrovskis konservatiivse partei Uus Aeg (Jaunais Laiks) volikogu liige. 2002 valiti ta seimi liikmeks. 2002–2004 oli ta Läti rahandusminister. 2003–2004 oli ta Euroopa Liidu Nõukogu vaatlejaliige.
Aastast 2004 kuni peaministriks saamiseni oli ta Euroopa Parlamendi liige. Seal kuulus ta kolme komisjoni: eelarvekomisjoni, Aafrika, Kariibi ja Vaikse ookeani maade ning Euroopa Liidu ühise parlamentaarse assamblee delegatsiooni ning Euroopa ja Ladina-Ameerika parlamentaarse assamblee delegatsiooni. Lisaks kuulus ta asendusliikmena nelja komisjoni: majandus- ja rahanduskomisjoni, revisjonikomisjoni, Euroopa Liidu ning Kasahstani, Kõrgõzstani ja Usbekistani parlamentaarse koostöö komisjoni ning Tadžikistani-, Türkmenistani- ja Mongoolia-suhete komisjoni. Dombrovskis oli üks kuuest Euroopa Parlamendi liikmest, kes osalesid Euroopa Liidu vaatlusmissioonil 2007. aasta Togo parlamendivalimistel.
2005. aasta detsembris soovitas ta hulga meetmeid, millega Euroopa Parlament vähendaks halduskulusid 7,5 miljoni euro võrra aastas. Üks tema ettepanekutest oli järgmine: mitte väljastada vastuvõetud dokumente automaatselt kõigile Euroopa Parlamendi liikmetele ja töötajatele, vaid ainult nendele, kes vastava avalduse esitavad. Selle algatuse tulemusena kulus bürokraatiaaparaadil igal nädalal 2,5 miljonit lehte vähem. Selle algatuse tõttu tunnistati Dombrovskis Lätis 2005. aasta lätlaseks.
Läti peaminister
Ta oli 12. märtsist 2009 kuni 22. jaanuarini 2014 Läti peaminister.
Rõuge vald
Rõuge vald on vald Võru maakonnas.
Valdis Dombrovskis
Läti peaminister
2010. aasta parlamendivalimiste järel moodustas ta teise valitsuse, kuhu lisaks valmisliidule Ühtsus (Vienotība) kuulus Roheliste ja Talurahva Liit. Dombrovskis täitis valitsuses ka regionaalarengu ja kohalike omavalitsuste ministri ülesandeid.
Rõuge vald
Vald moodustati 2017. aastal Mõniste, Misso, Varstu, Haanja ja Rõuge valla liitumisel.
Valdis Dombrovskis
Läti peaminister
Pärast 2011. aasta parlamendivalimisi moodustas ta kolmanda valitsuse, kuhu lisaks Ühtsusele kuulusid Zatlersi Reformipartei ja Rahvuslik Liit Kõik Läti Eest! – Isamaale ja Vabadusele / LNNK.
Isiklikku
Dombrovskis on poola ja eesti päritolu (tema vanaema oli Haapsalust pärit Herta Saar).
Rõuge vald
Vallas asuvad looduskaitse all olnud Murati männid.
2017. aastal moodustatud valla sümboolika autor on Raul Vinni.
Alevikud
Rõuge vallas on kolm alevikku: Misso, Rõuge ja Varstu
Külad
Vallas on 273 küla: Aabra, Ahitsa, Ala-Palo, Ala-Suhka, Ala-Tilga, Andsumäe, Augli, Haabsilla, Haanja, Haavistu, Haki, Hallimäe, Handimiku, Hanija, Hansi, Hapsu, Harjuküla, Heedu, Heibri, Hino, Hintsiko, Hinu, Holdi, Horoski, Horosuu, Horsa, Hotõmäe, Hulaku, Hurda, Hämkoti, Härämäe, Häärmäni, Hürova, Hürsi, Hüti, Ihatsi, Jaanimäe, Jaanipeebu, Jugu, Järvekülä, Järvepalu, Kaaratautsa, Kadõni, Kahrila-Mustahamba, Kahru, Kaku, Kaldemäe, Kallaste, Kaloga, Kaluka, Kangsti, Karaski, Karba, Karisöödi, Kaubi, Kaugu, Kavõldi, Kellämäe, Kergatsi, Kiidi, Kilomani, Kimalasõ, Kirbu, Kiviora, Koemetsa, Kogrõ, Kokõ, Kokõjüri, Kokõmäe, Kolga, Korgõssaarõ, Kotka, Krabi, Kriguli, Kuiandi, Kuklase, Kuklasõ, Kundsa, Kurgjärve, Kurvitsa, Kurõ, Kuuda, Kuura, Kuutsi, Kõomäe, Kõrgepalu, Käbli, Kähri, Kängsepä, Kärinä, Käänu, Kääraku, Külma, Laisi, Laitsna-Hurda, Laossaarõ, Lauri, Laurimäe, Leoski, Liguri, Liivakupalu, Lillimõisa, Listaku, Loogamäe, Lutika, Luutsniku, Lükkä, Lüütsepa, Mahtja, Mallika, Matsi, Mauri, Meelaku, Metstaga, Miilimäe, Mikita, Missokülä, Misso-Saika, Muduri, Muhkamõtsa, Muna, Muraski, Murati, Murdõmäe, Mustahamba, Mutemetsa, Mõniste, Mõõlu, Mäe-Lüütsepä, Mäe-Palo, Mäe-Suhka, Mäe-Tilga, Märdi, Märdimiku, Möldre, Möldri, Naapka, Nilbõ, Nogu, Nursi, Ortumäe, Paaburissa, Paeboja, Paganamaa, Palanumäe, Palli, Palujüri, Parmu, Parmupalu, Pausakunnu, Pedejä, Peebu, Peedo, Petrakuudi, Piipsemäe, Pillardi, Plaani, Plaksi, Posti, Preeksa, Pressi, Pugõstu, Pulli, Pundi, Punsa, Pupli, Purka, Puspuri, Põdra, Põdramõtsa, Põnni, Põru, Pähni, Pältre, Pärlijõe, Püssä, Raagi, Rammuka, Rasva, Raudsepa, Raudsepä, Rebäse, Rebäsemõisa, Resto, Riitsilla, Ristemäe, Ritsiko, Rogosi-Mikita, Roobi, Rusa, Ruuksu, Ruusmäe, Rõuge-Matsi, Saagri, Saagrimäe, Saarlasõ, Sadramõtsa, Saika, Saki, Sakudi, Sakurgi, Saluora, Sandi, Sandisuu, Sapi, Sarise, Saru, Savimäe, Savioja, Savioru, Sika, Sikalaanõ, Siksälä, Simmuli, Simula, Singa, Soekõrdsi, Soemõisa, Soodi, Soolätte, Soomõoru, Sormuli, Suurõ-Ruuga, Suurõsuu, Sänna, Söödi, Tagakolga, Tallima, Taudsa, Tialasõ, Tiidu, Tiitsa, Tika, Tilgu, Tindi, Toodsi, Trolla, Tsiamäe, Tsiiruli, Tsiistre, Tsirgupalu, Tsilgutaja, Tsolli, Tsutsu, Tummelka, Tundu, Tursa, Tuuka, Tõnkova, Tüütsi, Udsali, Utessuu, Uue-Saaluse, Vaalimäe, Vaarkali, Vadsa, Vakari, Vanamõisa, Vana-Roosa, Vastsekivi, Vastse-Roosa, Vihkla, Viitina, Viliksaarõ, Villa, Villike, Viru, Vodi, Vorstimäe, Vungi, Väiku-Ruuga, Väiko-Tiilige ja Vänni.
Siiri Oviir
pisi|Siiri Oviir (2010)
Siiri Oviir (sünninimi Tavel; sündinud 3. novembril 1947 Tallinnas) on Eesti poliitik.
Hariduskäik
Ta lõpetas 1966. aastal Tallinna 42. Keskkooli ja 1975. aastal Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna.
Töökäik
Oviir on töötanud Riiklikus Arbitraažis sekretärina ja konsultandina 1966–1972, Eesti NSV Justiitsministeeriumis konsultandina 1972–1975, Eesti NSV Ülemkohtu esimehe abina 1975–1990 ning Tallinna Pedagoogikaülikoolis dotsendina 1992–2003.
Ta on Lääne-Tallinna Keskhaigla nõukogu liige ning Tallinna Ülikooli Kuratooriumi aseesimees alates 2001.
Liikmesus
Ta on ka Rahvusvahelise Naisteklubi Zonta Tallinna Klubi liige, Eesti Invaspordi Liidu president 1991–2014, Vabariigi Valitsuse Teadusnõukogu liige alates 1995, Eesti Juristide Liidu liige ja Eesti Assotsiatsiooni Anti-AIDS president 1993–1998 ja aupresident.
Tegevus NLKP-s
Ta oli NLKP liige aastatel 1976–1990.
Poliitiline tegevus
Oviir on olnud Keskerakonna asutajaliige alates 12. oktoobrist 1991 ja juhatuse liige.
Ta oli Tallinna Linnavolikogu liige 1996–2002.
Ta oli VII, VIII, IX ja X Riigikogu liige 1992–2004 ning Riigikogu aseesimees 1999–2001.
Ta oli sotsiaalhooldusminister Edgar Savisaare valitsuses 1990–1992 ning sotsiaalminister Tiit Vähi teises valitsuses 1995 ja Siim Kallase valitsuses 2002–2003.
Aastatel 2004–2014 oli ta Euroopa Parlamendi liige.
11. aprillil 2012 lahkus Siiri Oviir Keskerakonnast, olles 9. aprillil koos veel seitsme poliitikuga teinud sellesisulise ühisavalduse.
Siiri Oviir popkultuuris
Eesti Naisliidu esinaine Siiri Oviir sõnas 19. aprillil 2017 Eesti Televisiooni saates "Ringvaade" mõni nädal enne 2017. aasta aasta ema valimist:
Oviiri tsitaadist lähtuvalt lõi Kristiina Ehin ansambliga Naised Köögis laulu "Aasta ema".
Isiklikku
Tema abikaasa on riigikontrolör Mihkel Oviir. Neil on kolm tütart: Liisa Oviir, Maarja Oviir-Neivelt ja Aina Oviir.
Jaanus Tamme
Jaanus Tamme (sündinud 6. mail 1973) on eesti purjetaja, ettevõtja ja disainer.
Elulugu
Lõpetanud Eesti Kunstiakadeemia arhitektuuri eriala. Pärast ülikooli töötas mõne aasta arhitektina, seejärel asutas reklaamibüroo Tank.
Purjetamine
Purjetamisega tegi tutvust juba viieaastaselt, nüüdseks on mehel soolopurjetajana ette näidata ridamisi auhindu.
Võistles aastatel 2000–2019 Soolo Ookeani võistluspurjetaja klassis Minitransat Open 650. Osalenud iga-aastastel soolo ookeani võistluspurjetamise 300–700-miilistel regattidel. Sealhulgas osalenud ka MiniTransat Soolo Atlandi ületamise regatil. Läbinud Soolo Ookeani võistlustel kokku üle 50 000 meremiili. 2016 aastal saavutas ülemaailmsetel Soolo Ookeani seeriavõistlustel FFVoile Course Au Large 2. koha. On esimene eestlane, kes on Ülemaailmsel Soolo Ookeani purjetamise seeriavõistlustel professionaalide klassis saavutanud nii kõrge koha.
Ettevõtlus
Jaanus Tamme alustas äritegevust 1997. aastal.
Linnaarendus, arhitektuurne planeerimine ja Place Marketing
Aastatel 2008–2015 Noblessneri Sadama kvartali arendaja. Osalenud ranna-ala planeerimises koostöös Tallinna Linnaplaneerimisameti ja BLRT-ga. Noblessneri sadama asutaja ja arenduse looja.
Tootedisain, tootmine ja globaalne turustamine
Asutas 2013. aastal firma Ropeye OÜ. Firma tegeleb purjekate väikedetailide leiutamise, arendamise ja müügiga. Ropeye kaubamärk ja tooted on kõik patenteeritud tema ettevõttele, kus kõik tooted on innovaatilised ning kus Jaanus Tamme on olnud tootearenduse juht. Firmas töötab 2020. aasta seisuga 7 inimest. 3 aastat olnud eksklusiivses lepingus maailma juhtiva purjetamistarvikute tootjaga HARKEN Inc USA. Ropeye tooted on pälvinud rahvusvahelisi auhindu tootedisaini ja insenerlahenduse eest.
Kommunikatsioon ja disain
Tema praegune kommunikatsiooniettevõte on JAANUS TAMME CONSULTANCY OÜ. Valdkondadeks: Ärinõustamine kommunikatsiooni alal, Digital Marketing, Disain ja kommunikatsioon. Tema kommunikatsiooni, brändingu ja disaini tööd on võitnud nii kohalikke kui ka rahvusvahelisi auhindu. Tema disainitud tuntumad kaubamärgid on Kaubamaja, GoGroup, Starman, Onefly (France), Reverso (France) ja paljud teised.
Magda Bormeister
Magda Bormeister (2. veebruar 1918 – 11. juuli 1995) oli eesti maalikunstnik.
Magda Bormeister õppis aastatel 1936–1940 Riigi Kunsttööstuskoolis August Janseni (1881–1957), Friedrich Koppeli (1909–1941) ja Roman Nymani (1881–1951) juhendamisel. Ta õppis ka Moskva Kunstiinstituudis Aleksandr Deineka (1899–1969) maaligrupis.
Alates 1960. aastast esines ta vabariiklikel kunstinäitustel umbes 30 maali ja monotüüpiaga. Tema töid on välja antud postkaartidena. Ta on maalinud maastikke, linnavaateid, lillepilte ja abstraktseid kompositsioone.
Isiklikku
Ta oli kunstnik Märt Bormeisteri abikaasa, ning kunstnik Marju Bormeisteri ja kunstnik ning fotograaf Märt Bormeister noorema ema.
Pihtla valla lipp
thumb|Pihtla valla lipp Pihtla valla lipp on endise Eesti haldusüksuse Pihtla valla lipp.
Lipp kinnitati 12. juunil 1997.
Lipu kirjeldus
Pihtla valla lipuks on ruudukujuline vapilipp. Kangas on jagatud kahe ümberpööratud S-lõikega, mis moodustavad kaldjaotuse lehvipoolsest ülanurgast vardapoolsesse alanurka, siniseks ja kollaseks väljaks. Vardapoolne väli on sinine, lehvipoolne kollane. Mõlemal väljal on üks S-lõikest lähtuv vastandvärvi tähtrist.
Lipu normaalsuurus on 105×105 cm.
Ripskõhtsed
Ripskõhtsed (Gastrotricha) on loomade riiki kahekülgsete põhikonda kuuluv hõimkond.
Varem, näiteks "Loomade elus", arvati ripskõhtsed ümarloomade hõimkonda omaette klassina.
Ripskõhtsed on mikroskoopilised organismid, ehkki suuremad on ka palja silmaga näha (0,06–3 mm). Nad elavad nii mage- kui ka merevees. Enamik magevees elavaid ripskõhtseid kuulub perifüütonisse või bentosesse. Merevees elavad ripskõhtseid tavaliselt interstitsiaalselt (liivaterade vahel). Mõni liik elab ka maismaal. Ehitustüübilt on nad bilateraalse sümmeetriaga. Ripskõhtseid on umbes 700 liiki
Ripskõhtsete hõimkond sisaldab ühe klassi, mis jaguneb kaheks seltsiks: Macrodasyda ja Chaetonotida.
Ripskõhtsed põlvnevad torusoolelistest ripsussidest. Selle arenguga on kaasnenud mõõtmete vähenemine ja osaline taandareng.
Ripskõhtsetel puuduvad hingamiselundkond ja ringeelundkond. Hingamine toimub läbi naha ja sooleseina kaudu. Kehaõõnt täidab vedelik, mis "uhub" siseelundeid ja osaleb ainevahetuses.
Liikumine
Ripsmed töötavad kooskõlastatult nagu ripsussidelgi ja tagavad looma küllalt kiire kulgemise. Ripskõhtsed oskavad ka ujuda ja teevad sealjuures sageli neile väga iseloomulikke hüppeid. Ühtlasi toimivad ripsmed mehhanismina, mis juhib toidu nende suuavani. Ripskõhtsed toituvad mitmesugustest pisiorganismidest, sealhulgas väikestest ripsloomadest.
Avastuslugu
Ripskõhtsed avastati 18. sajandil. Mikroskoopide puudulikkuse ja teadmiste vähesuse tõttu peeti neid esialgu ripsloomadeks, kellega nad on ühesuurused.
Ripskõhtsete olemuse selgitasid välja niisugused teadlased nagu O. Bütschli, I. Metšnikov ja C. Zelinka. Zelinka kirjeldas juba 1889 olulisi tunnuseid, millega selgitati ripskõhtsete iseärasused. Suur tähtsus ripskõhtsete uurimisel on olnud P. Schultze töödel. 20. sajandil on kõige suuremad teened ripskõhtsete süstemaatika, bioloogia ja ökoloogia uurimisel A. Remanel.
Negližee
1920. aastal hakkas negližee meenutama ühekihilist satäänist õhtukleiti. Termin "negližee" tuli kasutusele aastal 1927 ja tähendas üheosalist, põlveni ulatuvat, siidist või viskoosist, pitsiga kaunistatud naiste ööpesu.
Julius Erlemann
Robert Julius Erlemann (13. märts 1851 Rõuge kihelkond Võrumaa – 18. aprill 1898 Tartu) oli eesti õpetaja ja kultuuritegelane.
Negližee
Kuigi õhtukleidi stiilis öörõivas sarnanes juba tol ajal tänapäevasega (pitskaunistused, läbikumavad materjalid jne), muutus see alles pärast teist maailmasõda sensuaalseks ja erootiliseks pesutooteks.
Julius Erlemann
Haridustee
Alghariduse omandas Erlemann kodus, edasi õppis Kanepi kihelkonnakoolis, Võru kreiskoolis ja aastail 1868–1871 Valga kihelkonnakooliõpetajate ja köstrite seminaris (nn Cimze seminar).
Negližee
Tänapäeval kantav negližee koosneb tihti kahest detailist: kombineest ja hommikumantli või -keebiga sarnanevast osast. Sageli on see avaram, valmistatud satäänist või läbikumavast materjalist ning kaunistatud pitsi, lipsukeste, paelte ja teiste peente materjalidega. Lühikest mantlilaadset negližeed kantakse vahel koos aluspesuga. Negližee valmistamiseks kasutatakse mitmekihilist riiet või üksteise peale laotud riidekihte. Seoses masstootmise ja supermarketite laia levikuga on negližeed tihti tehtud aga odavatest sünteetilistest materjalidest, nagu nailon ja polüester.
Julius Erlemann
Teenistuskäik
Töötas algul Helme kihelkonnakoolis ja aastail 1871–1888 Kanepi kihelkonnakoolis, tegutsedes samal ajal Kanepi kiriku organistina. Aastatel 1888–1891 oli Erlemann Põltsamaa lähedal Kaarlimõisas asunud Eesti Aleksandrikooli usuõpetuse, eesti ja saksa keele ning laulmise õpetaja. Õpetajana jättis õpilastesse sügava mulje, lõi koolis usaldusliku õhkkonna õpilaste ja õpetajate vahel. Juhatas kooli laulukoori, millega esineti koolipidudel, kohalikus seltsimajas ning 1891. aasta IV üldlaulupeol Tartus.
Negližee
Aastatel 1940–1970 toodetud negližeed on üle maailma jõudnud kollektsionääride huviorbiiti. 1998. aastal moodustas negližee Inglismaal naiste öörõivaste turust vaid 4%, sest siiani domineerib pidžaama, kuid negližee turuosa kasvab just seal tänapäeval kõige kiiremini.
Julius Erlemann
Teenistuskäik
1891. aastast tegutses Tartus ettevõtjana.
Ühiskondlik tegevus
Oli Kanepi Laulu Seltsi asutaja ning selle koori juht aastail 1869–1888. Kanepi meeskoori ja meeskvartetiga esineti Eesti linnades, Helsingis ja Peterburis ning võideti 1879. aasta II üldlaulupeol 1. auhind. Aleksandrikoolis töötamise ajal juhatas Erlemann Põltsamaa meeskoori, mis koosnes peamiselt Põltsamaa ja Pilistvere kihelkonna kooliõpetajatest.
Erlemann oli 1891. aasta IV üldlaulupeo ühendkooride üldjuht.
Isiklikku
Tema vend Andreas Erlemann (1833–1915) oli kihelkonnakooliõpetaja, köster ja rahvusliku liikumise tegelane.
Ida-Aafrika kiltmaa
thumb|250px|Ida-Aafrika kiltmaa Ida-Aafrika kiltmaa on kiltmaa Aafrika idaosas, mis hõlmab suurt piirkonda Etioopia mägismaast põhjas kuni Njassa järve põhjaotsani lõunas ning Kongo jõe nõost läänes India ookeani rannikutasandikeni idas. Kiltmaa pikkus on 1750 km, laius on 1400 km. Ida-Aafrika kiltmaa territooriumil paiknevad täiesti või osaliselt Keenia, Uganda, Rwanda, Burundi, Tansaania, Sambia, Malawi.
Kiltmaa kõrgus on 500–1500 m, lääneosas on Ruwenzori mäed (Margerita mägi, 5109 m) ja Virunga massiiv. Lõuna pool paiknevad Mitumba mäed (3305 m). Kiltmaa kirdeosas asuvad vulkaanid Elgon (4221 m), Kenya (5199 m), Meru (4566 m), Kilimanjaro (5895 m), keskel asub Ngorongoro vulkaani kaldeeraga Kratri kiltmaa. Ida-Aafrika kiltmaal asub Ida-Aafrika alanguvööde, kuhu kuulub murrangute ja alangute (riftide) ahelik.
Kiltmaa koosneb vanadest kristalsetest ja noortest vulkaanilistest kivimitest. Piirkond on väga seismiline, toimub vulkaanipurskeid.
Kiltmaa piirkonnas on kivisöe, fluoriidi, polümetalli maagide ja haruldaste metallide leiukohad, vääriskivid ja teemantidega Mwadui diatreem.
Ida-Aafrika kiltmaalt saavad aluse Aafrika suurimad jõed Niilus, Kongo jõgi ja Sambesi; seal asuvad suured järved Viktoria järv, Edwardi järv, Tanganjika järv, Turkana järv. Kõrgemate mägede tippudes on liustikud.
Kiltmaa paikneb ekvatoriaalses ja lähisekvatoriaalses kliimavöötmes, kliima on palav ja ajuti niiske.
Ülekaalus on savanni hõredad metsad ja põõsastikud. Mägedes on levinud niisked troopilised metsad, lähisalpi- ja alpiniidud.
Ida-Aafrika kiltmaal asuvad muu hulgas Virunga ja Serengeti rahvuspark.
Kiltmaad uurisid 19. sajandi teisel poolel Euroopa maadeuurijad John Hanning Speke, Richard Francis Burton, James Augustus Grant, David Livingstone, Henry Morton Stanley.
Sisepõlemismootor
[[Pilt:4-Stroke-Engine.gif|right|thumb|154px| Otto-mootor ehk neljataktiline sisepõlemismootor
1. Sisselasketakt
2. Survetakt
3. Töötakt
4. Väljalasketakt ]] right|thumb|154px|Kahetaktiline sisepõlemismootor thumb|154px|Pöördkolb- ehk Wankel-mootor [[Pilt:Four_stroke_engine_diagram.jpg|right|thumb|154px| I – nukkvõll
V – klapid
P – kolb
R – keps
C – väntvõll
W – veesärk
E – nukkvõll
S – süüteküünal ]]
Sisepõlemismootor on mootor, mis muundab selle sisemuses toimuvast vedel- või gaasikütuse põlemisest saadud energia mehaaniliseks energiaks.
Tööpõhimõte
Põlemise tagajärjel paisunud gaaside energia kantakse üle kolvile, mis omakorda hakkab liikuma ning kannab kepsu kaudu jõu üle väntvõllile. Viimane hakkab pöörlema ning seda pöörlemist saab rakendada erinevate mehhanismide käitamiseks.
Et vältida mootori ülekuumenemisest tekkida võivat üleliigset kulumist või ebaühtlast soojuspaisumist, mis tekitab omakorda pragunemist, tuleb seda jahutada. Populaarsemad jahutusviisid on õhkjahutus ja vedelikjahutus. Tänapäevased automootorid võivad kasutada mõlemat, kuid suuremad mootorid on vedelikjahutusega. Mõnel mootoril on ka lisatud mootoriõli jahutus.
Nõukogude sõjavangilaagrid Eestis
Nõukogude sõjavangilaagrid Eestis on ülevaade Eesti territooriumil pärast 1944. aastat tegutsenud sõjavangilaagritest.
Sisepõlemismootor
Tööpõhimõte
Et põlemisprotsessi käivitada, on sisepõlemismootoril vaja välist abi – tavaliselt starteri näol.
Nõukogude sõjavangilaagrid Eestis
Eesti NSV-s allusid Teise maailmasõja NSV Liidu võidu tulemusena vangi langenud Saksa sõjaväelaste ning ka Saksa armees ning relvastatud formeeringutes teeninud eesti päritolu isikute kinnipidamisasutused Eesti NSV Siseasjade Rahvakomissariaadi Sõjavangide ja interneeritute osakonnale, ülesandeks oli Eestis asuvate sõjavangilaagrite töö juhtimine ning sõjavangide sunnitööle rakendamine.
Sisepõlemismootor
Töötaktide järgi
Eksisteerib kahte põhiliiki sisepõlemismootoreid: Tänapäeval on levinud neljataktilised sisepõlemismootorid, mis on suurema kasuteguriga, keskkonnasõbralikumad ja vaiksemad. Kahetaktilisi mootoreid kasutatakse tänapäeval mootorratastel, paatidel, mootorsaanidel ning muudel väiksematel liiklusvahenditel. Kahetaktilist mootorit kasutatakse veel ka väiksemate statsionaarsete seadmete nagu generaatorid, pumbad käitamiseks ning ka väiksemate tööriistade nagu mootorsaed, muruniitjad ja muud töövahendid, mis vajavad autonoomset jõuallikat.
Kütuse ja jahutuse järgi
Kahe- ja neljataktilised mootorid jagunevad omakorda bensiini (gaasi) ja diiselmootoriteks. Sisepõlemismootoreid liigitatakse veel, sõltumata kütusest või taktide arvust, õhkjahutusega ja vedelikjahutusega mootoriteks.
Nõukogude sõjavangilaagrid Eestis
Eesti NSV loodi 16. oktoober 1944. aastal sõjavangilaagrid:
Sisepõlemismootor
Silindrite arvu ja asetuse järgi
Sisepõlemismootorid erinevad ka silindrite arvu ja silindrite asetuse poolest:
Nõukogude sõjavangilaagrid Eestis
Maardu vangilaager
Tallinna lähedal Maardus asus Saksa sõjavangilaager, mille kinnipeetavad töötasid Maardu keemiatehase kaevandustes, teine osa Peterburi maantee ehitusel ning kolmas osa Tallinna ehitusobjektidel, näiteks Tallinna Külmhoone, Paekivitoodete tehase, Liiva jaama, Peterburi tee 39 asunud ehitatud algse Autoremonditehase Sirp ja Vasar tootmishoone jne ehitusel.
Saksa sõjavangid elasid mitmes kasarmus (barakis) nii Maardu alevis kui ka Üleorus (Üleoru barakid olid hiljem ühiselamuteks Maardu keemiatehase uuele tööjõule, kuni sai valmis Kallavere elamurajoon). Teine osa vange töötas Peterburi maantee ehitusel. Peterburi maantee ääres, kuhu on ehitatud kütusehoidla, oli seal kõrval sõjavangide kalmistu, kuhu on maetud 300–350 surnud sõjavangi. Nimetatud kalmistu oli piiratud kasepuust aiaga ning sissekäiguks oli samuti ehitatud kasepuust võlvkaarega värav, kõikidel haudadel olid ristid koos nimetahvliga. Kui Saksa sõjavangid 1953. aastal koju lasti, olevat kõik buldooseriga tasandatud, et ei oleks jälgegi.
Peterburi maantee ehitus
Peterburi maantee ehitusel kasutatud Saksa sõjavangilaager liikus koos tee-ehitusega, kõigepealt Maardus, siis Jägalas Ruu tee otsas, Kiius Tehometi asukohas, Kiiu küla Kuusalu-poolses otsas. 1952. aastal jõuti Loksa teeristini. Laagrite järjekord sõjavang Gundekar Stökli isikliku päeviku põhjal: Pirita 09.06.46 – 06.11. 46 Vahastu 08.09.49 – 19.10.4?-; Maardu 06.11.46 – 01.16.47 Kiiu 19.10.49 – 26.10.49; Loo 01.06.47 – 02.09.47 Tallinn – Brest 26.10.49 – 29.10.49. Nelja aastaga jõudsid sakslased ehitada 50 kilomeetrit betoonteed. Saksa sõjavangide vabastamise järel, jätkasid tee-ehitust poliitvangid, kes jätkasid ehitusega kuni enne Valgejõed asuva Ojamäeni. Ehitatud maanteed hakati lõiguti asfaltbetooniga katma juba 1960. aastate alguses ja aastatel 1964–1967 valmis Tallinna ja Maardu vaheline 7,1 km pikkune kahe eraldatud sõidusuunaga uus betoonteelõik. Viimased lõigud vangide poolt tehtust kaeti 1980. aastate alguses.
Mustametsa laager asus Harju maakonnas Kuusalu vallas Mustametsa küla kohal, seal kus tee keerab paremale Sigula külasse. Tallinna–Narva maantee ääres Kuusalust 5 kilomeetrit ida poole on Vahastu–Sigula teeristis oli sõjavangide sunnitöölaager. Sõjavangide laager asus Kolga tee bussipeatuse juures, sealsamas seisab Vahastu silt, üks tee keerab Sigula–Hirvli poole ja teine Vahastu külasse. Sigula teest Kuusalu poole viiva tee ääres paremal pool olid vangide barakid, vasakul pool aga valvurite majad ja hobutallid, vange oli laagris 300 ringis. Tee-ehitusel surnud vangide täpne arv ei ole teada, ametlik matmispaik asub Tallinnas Kloostrimetsas.
Kanalisaared
pisi|Vaade [[Jersey saarele põhjast]] Kanalisaared on saared La Manche'i väina Saint-Malo lahes. Pindala 196 ruutkilomeetrit. Suuremad saared on Jersey ja Guernsey, väiksemate asustatud Kanalisaarte hulka jääb Sark. Saared on künklikud, kõrgus kuni 148 meetrit. Kuuluvad Briti kroonile.
Sisepõlemismootor
Kasutegur ja efektiivsus
Sisepõlemismootori negatiivne külg on selle madal kasutegur – üle poole põlemisel vabanenud energiast on soojus, millest tuleb mootoril omakorda vabaneda. Enamiku diiselmootorite kasutegur jääb 40–45% vahele, bensiinimootorite madalama surveastme tõttu on bensiinimootorid veel väiksema efektiivsusega. Kolbmootorite efektiivsust saab tõsta näiteks levinud turbokompressori või muud moodi ülelaadimise abil, mille puhul surutakse põlemiskambrisse rohkem õhku.
Põhimõisted
Takt – kolvi liikumise ajal ühest surnud seisust teise toimuvaid protsesse nimetatakse taktiks.
Nõukogude sõjavangilaagrid Eestis
Laagri laager
Üks laager olevat asunud Pääsküla külje all Laagris.
Sisepõlemismootor
Põhimõisted
Surnud seis – kolvi ülemist ja alumist piirasendit, kus kolb muudab oma liikumise suunda, nimetatakse vastavalt ülemiseks ja alumiseks surnud seisuks.
Nõukogude sõjavangilaagrid Eestis
Välislingid
‎
Sisepõlemismootor
Põhimõisted
Kolvikäik – teekond, mille kolb läbib liikumisel ühest surnud seisust teise.
Töömaht – ruumi, mille kolb vabastab liikudes ülemisest surnud seisust alumisse nimetatakse silindri töömahuks. Ruumi, mis jääb pealepoole kolbi, selle ülemises surnud seisus nimetatakse põlemiskambri mahuks. Töömahu ja põlemiskambri mahu summat nimetatakse üldmahuks. Mitmesilindriliste mootori kõigi silindrite töömahtude summat nimetatakse mootori töömahuks. Väiksematel mootoritel tähistatakse töömahtu kuupsentimeetrites, suurematel mootoritel liitrites.
Surveaste – on üldmahu ja põlemiskambri mahu suhe.
Silinder – moodustab ruumi, kus toimub küttesegu põlemine ja soojusenergia muundamine mehaaniliseks tööks.
Kolb – silindris tihedalt liikuv vahesein. Mootori töötamisel sooritab kolb silindris sirgjooneliselt edasi-tagasi liikumist.
Aleksei Kolodeznikov
Aleksei Zassimovitš Kolodeznikov (vene keeles Алексей Засимович Колодезников; sündinud 1. jaanuaril 1974 Džebariki-Hajas Tompo rajoonis Jakuudi ANSV-s ) on Venemaa riigitegelane, Sahha valitsuse esimehe kohusetäitja (2020. aasta aprillist).
Kolodeznikov lõpetas 1996. aastal Plehhanovi-nimelise Peterburi Riikliku Mäeinstituudi mäeinseneri-ökonomistina ja 2006. aastal Venemaa Föderatsiooni Presidendi juures asuva Venemaa Riigiteenistuse Akadeemia riikliku ja munitsipaaljuhtimise erialal. Pärast mäeinstituudi lõpetamist töötas kaks aastat mäetööstuses, seejärel viis aastat koduulussis – Venemaa Föderatsiooni Rahandusministeeriumi föderaalse riigikassa valitsuse Tompo osakonna juhina (1998–2003). Aastatel 2003–2007 oli ta Tompo munitsipaalrajooni pea esimene asetäitja ja 2007–2009 Mirnõi ulussis asuva Aihhali linnasunduse pea.
2009. aastast töötab Kolodeznikov Jakutskis kõrgetes riigiametites. Oli aastatel 2009–2011 Sahha (Jakuutia) Vabariigi Kaubanduse ja Materiaal-Tehnilise Riikliku Komitee aseesimees ning 2011–2016 Sahha (Jakuutia) Vabariigi elamu, kommunaalmajanduse ja energeetika minister.
Juunis 2016 määrati Kolodeznikov Sahha (Jakuutia) Vabariigi pea seadlusega Sahha (Jakuutia) Vabariigi Valitsuse esimehe esimeseks asetäitjaks ja 4. aprillil 2020 Sahha valitsuse esimehe kohusetäitjaks.
Aeronautika
Aeronautika (aero + kreeka keeles nautikē) on lennunduse haru, mis käsitleb õhust kergemaid lennuvahendeid, näiteks õhupalle, aerostaate ja stratostaate (stratosfäärlennuks kohandatud õhupall).
Areng
Esimesed ideed
Üheks esimeseks lennunduse arendajaks loetakse Leonardo da Vincit, kes 16. sajandi alguses pühendus linnuvaatlusele, mille pealt ta õppis lendamise tehnikaid. Vaatluste käigus tegi ta erinevaid märkmeid lendamise kohta ja pani aluse aerodünaamikale. Ta disainis ka erinevaid lennumasinaid, kuid ükski neist õhku ei tõusnud.
Kuumaõhupall
Esimesed lennud toimusid 18. sajandil Prantsusmaal, kus vennad Joseph ja Stephen Montgolfier leiutasid kuumaõhupalli. Nende esimeseks mehitamata lennuks loodud kuumaõhupall oli tehtud paberist ning see saadeti avalikkuse ees õhku 5. juunil 1783. See tõusis 305 meetri kõrgusele ning lend kestis kokku kümme minutit. Seejärel ehitasid vennad uue õhupalli veekindlast linasest kangast, mis saadeti õhku 19. septembril 1783 Versailles ning mille pardale pandi kukk, lammas ja part. Lend kestis kokku kaheksa minutit. Kaks kuud hiljem, 21. novembril sooritati esimene mehitatud lend Montgolfier’de ehitatud õhupalliga Pariisis. pisi|DirižaabelÕhulaev
Kuumaõhupalliga tehti küll esimesed lennud, kuid nende navigeerimine osutus raskeks, kuna lennusuund sõltus tuulesuunast. Sellele probleemile leidis lahenduse Henri Giffard, kes 1852. aastal ehitas valmis täismõõtmelise õhulaeva, millele ta kinnitas väikese aurumootori ning propelleri, mille abil suutis ta lennata aeglaselt vastutuult. Suurema innovatsiooni tegi Alberto Santos-Dumont, kes kinnitas õhulaevale sisepõlemismootori, millega ta sooritas esimese lennu 1898. aastal Pariisis.
Lõpliku arenduse õhulaeva ehituses tegi krahv Ferdinand von Zeppelin, kes disainis esimese jäiga kerega dirižaabli, mis sooritas esmalennu 2. juulil 1900. Järgenavd 17 eluaastat pühendas Zeppelin just õhusõidukite ehitamisele. 1910. aastaks valmis tal esimene kommertslendudeks mõeldud õhulaev. Zeppelin suri 1917. aastal ja selleks hetkeks oli ta loonud terve laevastiku. Tema leiutisi kasutati ka esimeses maailmasõjas pommitamises, kuid suure kere ja aeglase kiiruse tõttu ei osutunud need kasulikuks ja olid vastasele kergesti tabatavad sihtmärgid.
Tänapäev
Lennukite ja teiste õhust raskemate õhusõidukite tulekuga hakkasid kuumaõhupallide ja õhulaevade kasutamine järjest vähenema, kuna need on suuremad ning aeglasemad võrreldes teiste õhusõidukitega. Tänapäeval kasutatakse neid rohkem hobi korras ning lõbulendudeks, samas ka teaduslikel eesmärkidel. Viimane suur saavutus aeronautikas leidis aset 14. oktoobril 2012, kui austria langevarjur Felix Baumgartner tõusis heeliumiga täidetud õhupalli abil spetsiaalselt ehitatud kapslis 38 969,4 meetri kõrgusele ning sooritas sealt langevarjuhüppe, purustades sellega mitu maailmarekordit, sealhulgas õhupalli abil saavutatud kõrguse rekordi.
Vanilla Ninja
Vanilla Ninja on 2002. aastal Sven Lõhmuse loodud Eesti bänd.
Bänd on lisaks Eestile populaarne Saksamaal ja Šveitsis. 2005. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas Vanilla Ninja Šveitsi lauluga "Cool Vibes".
Bändi ajalugu
Bänd sai alguse aastal 2002, mil Sven Lõhmus juba varem casting 'u teel leitud lauljatele Piretile ja Katrinile lisas juurde Eesti Eurovisiooni eelvoorus silma jäänud lauljatari Maarja ja tema kooliõe, konkursil Fizz Superstar osalenud Lenna. Bändi muusikaliseks stiiliks sai pop-rokk.
Esimeseks looks oli plaadifirma TopTen poolt välja antud "Nagu rockstaar", millele valmis ka muusikavideo, aga mis eriti edukaks ei osutunud. Bändi kuulsus kerkis alles 2003. aastal, mil nad osalesid Eesti Eurovisiooni eelvoorus lauluga "Club Kung Fu", mis valiti ka publiku lemmikuks. Seejärel andis bänd välja oma esikalbumi "Vanilla Ninja" ja hakkas andma kontserte üle Eesti.
2003. aasta sügisel hakkas Vanilla Ninja sisenema Saksamaa muusikaturule. Produtsent David Brandese käe all ja koostöös plaadifirmaga Bros Music anti välja esimene rahvusvaheline singel "Tough Enough", mis osutus vägagi edukaks. Sellele järgnesid mitmed teised edukad singlid, kuni lõpuks aasta 2004 suvel anti välja plaat "Traces of Sadness". Plaati esitleti kontserditurneedel tervel Saksamaal. Plaat oli edukas ja pälvis mitmeid "Kuldplaadi" auhindu.
2004 juunis tabas bändi ja fänne suur ehmatus, kui solist Maarja otsustas bändist lahkuda lapseootuse tõttu. Mõnda aega esinesid Vanilla Ninja tüdrukud kolmekesi, kuid varsti hakati otsima uut neljandat liiget, kelleks valiti Triinu Kivilaan.
Järgnes mitu singlit ning 2005. aasta kevadel ilmus Vanilla Ninjal kolmas plaat "Blue Tattoo".
2005. aasta Eurovisioonil esindas Vanilla Ninja Šveitsi lauluga "Cool Vibes", millega sai finaalis 128 punktiga 8. koha.
pisi|right|Vanilla Ninja 2005. aasta seisuga. Vasakult: [[Triinu Kivilaan (bändist lahkunud), Piret Järvis, Lenna Kuurmaa ja Katrin Siska]]
Pärast mitut skandaali Bros Musicu ja David Brandesega otsustas Vanilla Ninja neist 2005. aasta sügisel lahku lüüa. Tüdrukute uueks plaadifirmaks sai EMI Capitol ja uueks mänedžeriks Christoph Heiblig.
Piret Järvis, Katrin Siska ja Lenna Kuurmaa otsustasid jätkata kolmekesi. 2006. aastal ilmusid neilt singlid "Dangerzone" ja "Rockstarz" ja uus album "Love Is War". 9. juulil 2006 andis bänd kontserdi Tallinnas Õllesummeri raames.
2006. aasta sügisel esines Vanilla Ninja Riias P!nki soojendusbändina. 10. detsembril 2006 oli neil Club Hollywoodis kontsert. Raadio 2 Aastahitt 2006-l laulis Lenna Unistuste Bändiga (koosseisus Elmar Liitmaa, Kallervo Karu, Raul Vaigla, DJ Critical ja Lenna Kuurmaa) Justin Timberlake'i lugu "Sexyback". Peaaegu oleks seda lugu laulnud Tanel Padar. 7. märtsil 2007 oli ka neil autogrammitund Starshopis.
2008 aasta novembris saavutas ansambel Vanilla Ninja Saksamaa juhtiva muusikakanali VIVA edetabelis "TOP 100 kõige kaunimat staari läbi aegade" 12. koha.
Fänniklubid
Bändi populaarsus on tinginud ülemaailmse fännibaasi ja mitmete fänniklubide asutamise.
VN-LINN, The International Vanilla Ninja Fanclubi nimeline fänniklubi sai alguse 14. septembril 2006. Fänniklubil oli 2006. aasta lõpu seisuga rohkem kui 300 liiget 43 maalt.
Taani troonipärimisjärjekord
Taani troonipärimissüsteem on alates 1953. aastast samasugune kui Briti troonipärimisjärjekorra süsteem, kus eesõigus troonile on kõrgeimal positsioonil oleva meessoost isiku kõigil järeltulijatel, alles seejärel tema nooremate vendade järeltulijatel, ja seejärel naissoost järeltulijatel.
1953. aasta määrusega piirati troonipärimisjärjekorda kuningas Christian X ja tema abikaasa kuninganna Alexandrine järeltulijatega, kui järeltulijad on sündinud kuninglikult heakskiidetud abieludest. Kui tekib olukord, kus sobivaid troonipärijakandidaate pole, määrab uue kuninga Taani parlament.
Enne 1953. aastat kehtis Taanis Saali õigusel põhinev troonipärimissüsteem, mille järgi naistel puudus võimalus saada Taani troonile – troonipärija leidmiseks mindi meesliini pidi tagasi nii kaugele kui võimalik.
Kuigi Briti, Norra ja Kreeka kuninglikud perekonnad on Taani kuningliku perekonnaga suguluses, ei ole neil alates 1953. aastast õigust Taani troonile. Kreeka kuninga järeltulijad kasutavad siiani tiitlis viidet Taanile (näiteks Kreeka ja Taani printsess Alexia).
Taani parlament on esimesel lugemisel vastu võtnud seadusemuudatuse, mille kohaselt saaks troonile vanim järeltulija sõltumata soost (sarnaselt Rootsi troonipärimisjärjekorra süsteemiga). Enne muudatuse jõustumist peab selle heaks kiitma ka teine parlamendi koosseis ja rahvahääletus.
Troonipärimisjärjekord
Praegune monarh: kuninganna Margrethe II
1. kroonprints Frederik (kuninganna Margrethe II vanem poeg, s. 1968) 6. prints Joachim (kuninganna Margrethe II noorem poeg, s. 1969) 11. printsess Benedikte (kuningas Frederik IX tütar, kuninganna Margrethe II õde, s. 1944)
Plotinos
pisi|Plotinos
Plotinos (Πλωτίνος või Πλωτῖνος; umbes 204/205 – 270) oli Vana-Kreeka filosoof. Teda koos tema õpetaja Ammonios Sakkasega peetakse uusplatonismi rajajaks.
Elu
Plotinose elu kohta teatakse eelkõige tema õpilase Porphyriose sissejuhatusest Plotinose teosesse "Enneaadid". Porphyrios arvas, et tema õpetaja sündis umbes aastal 205 ning suri umbes 66-aastaselt keiser Claudius II valitsusajal. Plotinos tundis vastumeelsust "kehas viibimise" vastu, nii et ta ei rääkinud mitte kunagi oma minevikust, sünnikohast ega -ajast. Eunapios siiski kirjutab, et ta oli sündinud Lykos (st Lykopolises) Egiptuses. Porphyriose kinnitusel oli Plotinos taimetoitlane.
Plotinos alustas oma filosoofiaõpinguid 27-aastaselt, umbes aastal 232, ning kolis õpinguteks Aleksandriasse. Ta ei olnud rahul ühegi oma kohatud õpetajaga, kuni lõpuks üks ta sõber soovitas tal minna Ammonios Sakkase juurde. Pärast Ammoniose loengu kuulamist ütles Plotinos oma sõbrale, et "see on mees, keda ma olen otsinud", ning alustas agaralt oma õpinguid tema juures. Järgmised 11 aastat oma elust veetis Plotinos Aleksandrias. 38-aastaselt otsustas ta aga hakata uurima pärslaste ja indialaste filosoofiat. Seetõttu ta lahkus Aleksandriast ning liitus Gordianus III armeega, mis tungis parajasti Pärsiasse. Pärast ebaõnnestunud sõjaretke lõppu ning Gordianuse surma ta aga leidis ennast üksiku ja hüljatuna vaenulikult maalt, ning naasis pärast mitmeid sekeldusi oma kodumaale Antiookiasse.
40-aastaselt, keiser Philippus Araablase valitsemisajal, läks Plotinos Rooma, kus ta elas suure osa oma elu lõpupoolest. Elades Roomas, kogus ta endale palju õpilasi. Siseringi kuulusid Porphyrios, Gentilianus Amelius, senaator Castricius Firmus, ja Eustochios Aleksandriast – arst, kes pühendas oma elu Plotinose järgimisele kuni oma surmani.
Teiste õpilaste seas olid veel ka Zethos, kes oli päritolult araablane ning kes pärandas oma vara Plotinosele; Zotikos, kriitik ja poeet; Paulinus, arst Skythopolisest; ja Serapion Aleksandriast. Peale Castriciuse oli Plotinosel ka teisi õpilasi Rooma senatist, nagu näiteks Marcellus Orontius, Sabinillus ja Rogantianus. Plotinosel oli ka arvukalt naisõpilasi, nagu näiteks Gemina, kelle majas ta elas Roomas olles jm. Plotinos oli ka kirjavahetuses filosoof Cassius Longinusega.
Plotinos sai ka keiser Gallienuse ja tema naise Salonica soosingusse. Plotinos pakkus keisrile välja ka idee muuta üks hüljatud asundus Campanias "filosoofide linnaks", mille elanikud elaksid Platoni "Seaduste" järgi. Keiser siiski ei toetanud seda ideed.
Oma elu viimased päevad veetis Plotinos üksinda Campanias oma maakohas, mille tema sõber Zethos oli talle pärandanud. Suremise hetkel olevat madu roomanud välja ta voodi alt ning seinas olevast august välja putkanud.
Plotinose tööd kogus kokku Porphyrios, "Enneaadid" pani ta kokku aastatepikkuse töö järel, alates aastast 253, lõpetades paar kuud enne surma. Töö võttis sedavõrd palju aega, sest Plotinose käekiri olevat olnud väga halb, tal ei olevat olnud head silmanägemist, samuti ei hoolinud ta kuigi palju grammatika- ega õigekirjareeglitest. Plotinos tundis ka vastumeelsust juba kirjutatud teksti uuesti ümberkirjutamisele, seega andis ta selle töö Porphyriosele, kes mitte ainult ei parandanud õigekirjavigu, vaid pani ka tekstid ka järjekorda, milles me neid teame.
Plotinos ründas gnostitsismi, aga ei rääkinud sõnagi kristlusest, millest ta ometi pidi olema teadlik. Kõikide allikate järgi vastas tema enda isiklik ja sotsiaalne elu kõikidele moraalsetele ja vaimsetele standarditele.
Filosoofia
Plotinos õpetas, et on olemas täielikult teispoolne Üks, mis on kõigest ülim, ning kõigi olemise ja mitteolemise kategooriate väline. "Olemine" on inimese arusaam sellest kogemusest, mida me saame oma aistingutega, aga lõputu, teispoolne Üks on kõigest sellisest väljaspool, ning seetõttu ka kõikidest aistingutest lähtuvatest käsitlustest väljas. "Olemine" või "olemasolemine" on omadus, atribuut, ning Üks on kõikidest omadustest väljaspool, sest see on kõikide nende läte. Üks ei saa olla "mingi olemasolev asi" ega saa ka olla kõikide olemasolevate asjade summa, sest "see oli olemas enne olemasolemist."
Sellest Ühest on alguse saanud kogu muu universum, mis on hulk temast väiksemaid asju ja olendeid. Hiljem lisasid uusplatonistlikud filosoofid, eriti Iamblichos, sadade kaupa kujuteldavaid olendeid Ühe ja inimeste vahele. Plotinose esialgne mõte oli aga märksa lihtsam.
Üks ei sisalda endas mingeid osasid ega erinevusi, Üks on täiesti jagamatu. Seda võib võrrelda näiteks hinduistliku advaita koolkonna ideedega. Ühele ei saa seetõttu omistada mingeid omadusi. Ühele ei saa omistada mõtlemisvõimet, sest mõtlemine nõuab erinevust mõtleja ja mõeldava vahel. Samadel põhjustel ei saa omistada talle tahet ega aktiivsust, sest see nõuaks erinevuse loomist subjekti ja objekti vahel.
Et Üks on väljaspool kõiki omadusi, sealhulgas ka olemist ja mitteolemist, ei pärine maailm mingist loomisaktist, sest Ühe jaoks ei ole võimalik mitte mingisugune tegutsemine. Siin tugineb Plotinos loogilisele printsiibile, mille järgi "vähem täiuslik" saab alguse või lähtub alati "täiuslikust" või "täiuslikumast". Kõik on alguse saanud Ühest, ent mitte hetkelise loomise tulemusel, vaid kogu aega hõlmava jatkuva voolamise tulemusena, kus on erinevaid tasandeid täiuslikust üha väiksema täiuslikkuseni.
Plotinos ei nõustu kristlastega, kelle järgi loomine on toimunud "ex nihilo" (loomine eimillestki), ent ta ei poolda ka panteismi, sest ta ütleb alati, et Üks ei ole loomises toimunud voolamise tulemusena mitte mingil moel muutunud. Üks ei jaga ennast mitmeks väiksemaks tükiks ega väiksemateks olenditeks. Pigem võrdlem Plotinos Üht päikesega, kust voolab välja lõputult valgust, ilma et päike väheneks, ja peegliga, mis peegeldab objekti, ilma et peegeldatav objekt väheneks.
Esimene Ühest sündinu oli Plotinose järgi Mõte või aru (nous), millele vastab Platoni demiurg, loojajumal. Sellele järgnes Maailmahing, mille Plotinos jagab "ülemiseks" ja "alumiseks". Maailmahingest lähtuvad üksikud inimhinged, ja lõpuks mateeria, olemise ja täiuslikkuse madalaim tase.
Ehkki materiaalne maailm on Plotinose järgi trepi alumisel astmel, kritiseeris ta gnostikute praktiseeritud mateeria ja keha põlastamist. Plotinose arvates on ka mateerial jumalik loomus, sest see on Maailmahinge produkt.
Uusplatonismi peeti filosoofiliseks põhjenduseks paganlusele ning seda kasutati ennast kaitstes kristluse vastu, aga sellest said mõjutusi ka paljud kristlased. Plotinose õpetused mõjutasid paljuski varakristlasi ja kirikuisasid, sealhulgas Augustinust.
Edwin Linkomies
Edwin Linkomies kuulus Rahvuslikku Koonderakonda. Aastatel 1943–1944 oli ta Soome peaminister. 1946–1949 oli ta vangis.
Linkomies oli 1932–1943 Helsingi Ülikooli prorektor, 1956–1962 rektor ja 1962–1963 kantsler.
Ta on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.
Polenta
thumb|Polenta
Polenta on Põhja-Itaalia köögile omane maisijahust puder.
Lisaks Itaaliale on polenta populaarne ka mujal Vahemere piirkonnas, Austrias, Šveitsis, aga ka näiteks Argentinas ja Brasiilias.
Polentat süüakse soojalt vähese võiga, kuid sellel võib ka jahtuda ja kõvemaks tõmbuda lasta, siis tükkideks lõigata ja praadida või grillida. Mõnikord segatakse polentat juustu, näiteks parmesani või gorgonzolaga; selline valmistusviis on eriti levinud Lombardias.
Lübecki õigus
Lübecki õigus (ius lubicense) oli keskaegne Mandri-Euroopa õigusnormide kogumik (linnaõigus), mis oli kehtiv ühtekokku ligi sajas linnas, teiste hulgas Lübeckis, Kielis, Rostockis, Wismaris, Stralsundis, Greifswaldis, Tallinnas, Rakveres ja Narvas.
15. sajandi alguses elas "Lübecki õiguse linnades" kokku umbes 300 000 inimest.
Trükis anti Lübecki õigus esimest korda välja 1586. aastal. Eestis on Lübecki õigus avaldatud Friedrich Georg von Bunge raamatus "Die Quellen des Revaler Stadtrechts" 1842. aastal.
Lübecki õigus Tallinnas
1586. aastal retsipeeriti Tallinnas revideeritud Lübecki õigus sama aasta trükitud väljaandes. Veel kohaldati Tallinnas 1591. ja 1614. aasta laevanduskorda, 1655. aasta merekohtu protsessikorda ja 1662. aasta veksliseadust. Lübecki õiguse tõlgendamisel olid aluseks Friedrich Meviuse kommentaarid 1642. aastast.
Lübecki raad oli Tallinnale kuni 1584. aastani apellatsiooniinstantsiks, kuhu võis edasi kaevata Tallinnas langetatud kohtuotsuste peale (Tallinna raad oli omakorda Rakvere ja Narva apellatsioonikohus). Teisalt oli Tallinn kui Hansa Liidu liige seotud Lübeckiga kui Hansa juhtlinnaga. Nii oli Tallinn alates 13. sajandist integreeritud Kesk-, Ida- ja Põhja-Euroopa linnu hõlmavasse õigus-, kultuuri- ja majandusruumi.