cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Paldiski
pisi|Paldiski ajalooline merekooli hoone, oktoober 2009 pisi|Paldiski jaamahoone (2013) pisi|[[Amandus Adamsoni ateljee ]] pisi|Paldiski Püha Georgi õigeusu kirik pisi|Paldiski Nikolai kirik pisi|Baltiiski Port, Pakri (1840)
PS/2
Liidese nimi pärineb 1987 välja lastud IBM-i Personal System / 2 sarja personaalarvutitelt. PS/2 vahetas välja varasema D-sub DE-9 RS-232-hiire jadaliidese ning PS/2-klaviatuuriliides vahetas välja varasema 5-viigulise DIN-pistikühenduse. Hiire- ja klaviatuuriliides on sarnased ning kasutavad andmete edastamiseks sama sideprotokolli. Sellegipoolest ei ole PS/2 süsteemi hiire- ja klaviatuuripordid omavahel vahetatavad, kuna neis kasutatakse eri käsusüsteeme. Vältimaks portide segiajamist, tähistatakse neid eri värvidega, klaviatuuriliidest lilla ja hiireliidest rohelisega. Seoses USB-liidesega klaviatuuride ja hiirte tulekuga on PS/2-liides hakanud kasutusest taanduma.
Paldiski
Paldiski (aastani 1933 Baltiski) on sadamalinn Harju maakonnas Pakri poolsaarel. Ajalooline rootsi päritolu nimi on Rågervik.
PS/2
PS/2-liidese kasutamine
Vanematel sülearvutitel oli tavaliselt ainult üks port, mis toetas kas hiirt või klaviatuuri. Mõnel mudelil kasutati liidese kahte vaba viiku nii klaviatuuri kui hiire ühendamiseks arvutiga sama pordi kaudu. Mõlemad sisendseadmed ühendati samasse porti erihargmiku abil.
Paldiski
Alates oktoobrist 2017 on Paldiski vallasisene linn, mis kuulub Lääne-Harju valla koosseisu. Pärast Venemaa sõjaväe lahkumist Paldiskist kuulus see aastatel 1994–1996 linnaosana Keila linna koosseisu. Aastatel 1996–2017 oli Paldiski linna staatuses iseseisev kohaliku omavalitsuse üksus.
8. sajand eKr
8. sajand ekr ehk VIII sajand eKr ehk ema oli kaheksas sajand enne kristlikku ajaarvamist, mis algas 1. jaanuaril 800 eKr ja lõppes 31. detsembril 701 eKr.
Paldiski
Administratiivselt kuuluvad Paldiski linna koosseisu ka Suur- ja Väike-Pakri.
8. sajand eKr
Kümnendid ja aastad
800. aastad eKr: 800 eKr
PS/2
PS/2-liidese kasutamine
Tänapäeva sülearvutid tavaliselt enam PS/2-liidest ei kasuta, vaid eelistatakse vabaksjäänud ruumi hoida täiendavate USB- või muud tüüpi uuemate portide jaoks. Samas võib PS/2-liidese veel leida enamiku lauaarvutite küljest. PS/2-liidesega hiire ja klaviatuuri kasutamiseks USB-pordis on olemas eriadapterid. Kuigi USB- ja PS/2-liidesed kasutavad erinevaid andmeedastusprotokolle, suudab porti juhtiv mikrokontroller tuvastada, milline seade on pordiga ühendatud ja valida vastavalt sellele sobiva andmeedastusprotokolli.
8. sajand eKr
Kümnendid ja aastad
790. aastad eKr: 799 eKr, 798 eKr, 797 eKr, 796 eKr, 795 eKr, 794 eKr, 793 eKr, 792 eKr, 791 eKr, 790 eKr
780. aastad eKr: 789 eKr, 788 eKr, 787 eKr, 786 eKr, 785 eKr, 784 eKr, 783 eKr, 782 eKr, 781 eKr, 780 eKr
770. aastad eKr: 779 eKr, 778 eKr, 777 eKr, 776 eKr, 775 eKr, 774 eKr, 773 eKr, 772 eKr, 771 eKr, 770 eKr
750. aastad eKr: 759 eKr, 758 eKr, 757 eKr, 756 eKr, 755 eKr, 754 eKr, 753 eKr, 752 eKr, 751 eKr, 750 eKr
740. aastad eKr: 749 eKr, 748 eKr, 747 eKr, 746 eKr, 745 eKr, 744 eKr, 743 eKr, 742 eKr, 741 eKr, 740 eKr
730. aastad eKr: 739 eKr, 738 eKr, 737 eKr, 736 eKr, 735 eKr, 734 eKr, 733 eKr, 732 eKr, 731 eKr, 730 eKr
720. aastad eKr: 729 eKr, 728 eKr, 727 eKr, 726 eKr, 725 eKr, 724 eKr, 723 eKr, 722 eKr, 721 eKr, 720 eKr
710. aastad eKr: 719 eKr, 718 eKr, 717 eKr, 716 eKr, 715 eKr, 714 eKr, 713 eKr, 712 eKr, 711 eKr, 710 eKr
700. aastad eKr: 709 eKr, 708 eKr, 707 eKr, 706 eKr, 705 eKr, 704 eKr, 703 eKr, 702 eKr, 701 eKr
Oda Krohg
right|thumb|200px|[["Oslofjordil (jaapani latern)" (1886)]] Oda Krohg sünninimi Othilia Pauline Christine Lasson (11. juuni 1860 Åsgårdstrand – 19. oktoober 1935 Oslo) oli norra kunstnik.
Paldiski
Paldiski linna tunnuslause on "Rohelise energia linn".
Oda Krohg
Elukäik
Sündis advokaat Christian Lassoni (1830–1893) ja Alexandra von Munthe Morgenstierne teise tütrena. Oda Krohg kasvas kümnelapselises peres. Tema vend Per Lasson oli tunnustatud helilooja, õde Caroline Bokken Lasson tuntud laulja ja kirjanik.
Aastal 1881 abiellus ta Jørgen Engelhardtiga, kellega tal oli kaks last. Abielu lahutati alles 1888. aastal, kuid pere ei elanud koos 1883. aastast.
1885 alustas õpinguid Erik Werenskioldi ja Christian Krohgi käe all. Viimasega ta abiellus oktoobris 1888. Aastal 1889 sündis abikaasade teine ühine laps, poeg Per Krohg, kellest sai samuti tuntud maalikunstnik. Nende esimene ühine laps, tütar Nana, sündis 1885. Aastail 1901–1909 elas pere Pariisis.
Pariisis elades oli tal ateljee Montparnasse'il. Aastal 1903 olid tema teosed näitusel Salon de Paris's ja aasta hiljem oli tal esimene näitus Salon d'Automne'is, kus Oda osales regulaarselt aastani 1909. Samal ajal oli tal armulugu luuletaja ja kunstikriitiku Jappe Nilsseniga. Oda siiski oma abikaasast ei lahutanud ning pere pöördus tagasi elama Oslosse.
Oda Krohg suri 19. oktoobril 1935. Ta on maetud Oslo Vår Frelsersi kalmistule (Vår Frelsers gravlund).
Portreed
Kasutatud on saksakeelse ja norrakeelse Vikipeedia artiklit seisuga 03.05.2009.
Paldiski
Linnal on Tallinnaga nii elektrirongi- kui ka bussiühendus. Seetõttu käib palju linna elanikke Tallinnas tööl.
Paldiskis asub Paldiski Ühisgümnaasium ja Paldiski Vene Põhikool. Paldiskis tegutses 20. sajandi algul Paldiski Merekool.
Linnas tegutsevad EELK Paldiski Nikolai kogudus (Paldiski Nikolai kirikus), EAÕK Paldiski Püha Georgi kogudus (Paldiski Püha Georgi kirikus), MPEÕK Paldiski Püha Suurmärter Panteleimoni kogudus (Paldiski Suurmärter Panteleimoni kirikus), EKNK Paldiski Kogudus ning EMK Paldiski kogudus.
Linnas asub kujur Amandus Adamsoni ateljeemuuseum.
Rahvastik
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Paldiski elanikest eestlasi venelasi 53,4%, eestlasi 32,8% ja muid rahvusi 13,7%. 2000. aasta rahvaloenduse andmetel oli Paldiski elanikest venelasi 52,19%, eestlasi 29,66% ja muid rahvusi 18,85%. 1989. aastal moodustasid eestlased Paldiski elanikest 2,4%.
Ajalugu
Muistse asustuse jäljed on Paldiski ümbruses olemas juba 1. aastatuhandest.
17. sajandil ehitasid rootslased sinna sadama nimega Rogerwiek või Rågervik. Pärast Eestimaa vallutamist Põhjasõjas 1710. aastal ja rahulepingu sõlmimist Rootsiga alustas Vene keiser Peeter I 1718. aastal kindlustatud süvasadama ja lainemurdjate ehitust, mis aga tema surmaga katkes. Pakri poolsaarele ehitati Peetri kindluse hoone, kasarmud, linna garnisoni ohvitseridele majad ja majandushooned, sõjaväeasula, laevatehas ja tsaari maja. Ehitasid sõdurid, kohalikud elanikud ja sunnitöölised.
Vene valitsejaist käisid peale Peeter I Paldiskis ka Jelizaveta Petrovna 1746., Katariina II 1764. ja Nikolai II 1912. aastal. Jelizaveta Petrovna valitsusajal ehitused lõpetati ja 1762. aastast alates hakkas asula vene keeles kandma nime Baltiiski Port (Балтийский Порт), eestikeelses tõlkes 'Balti sadam'. Pakri lahel oli teiste võimalike sadamakohtade ees kolm suurt eelist: ta on praktiliselt jäävaba, väga sügav (oluline suurte sõjalaevade jaoks) ning kaitstud tormide eest Pakri saartega. Aastal 1783 sai sadama juures olev asula linnaõigused. Linna juhtis foogtikohus. 1763. aastal määrati Läänemere sadamate peadirektoriks krahv Burchard Christoph von Münnich, kes kontrollis arengus seisma jäänud Tallinna sadama seisukorda. Kuni selle ajani oli Tallinna sõjasadama asutamisel põhirõhk Peeter I soovi arvestades Paldiski suunal, kus oli laevastikule tormide eest varjumiseks soodsam kliima. Tallinna sadama olukorda arutanud komisjon otsustaski rakendada kõik jõud ja vahendid uute kivipulvärkidega sadama rajamiseks Tallinna, säilitades seejuures Paldiski kohana, kuhu laevad saaksid tormi eest pakku minna. Tallinna sadam tuli ehitada Johann Ludwig Luberas von Potti projekti järgi endisest lääne poole ning mahutama pidi ta 10 liinilaeva, 10 fregatti ja mõned väiksemad laevad. Sadamamüüride kõrguseks nähti ette 19 jalga (umbes 5,8 m) veepinnast.
Paldiski sai Venemaa keisririigi Tallinna asehaldurkonnas linnaõigused 1783. aastal ja oli aastatel 1783–1796 Paldiski kreisi maakonnakeskus. Paldiski kreisi kuulusid Risti kihelkond, Harju-Madise kihelkond, Nissi kihelkond, Keila kihelkond, Hageri kihelkond, Kullamaa kihelkond, Märjamaa kihelkond. Pärast asehaldurkondade likvideerimist 1796. aastal taastati endine ühine Harju kreis.
1870. aastal valmis Paldiski – Keila – Tallinn – Tapa – Narva – Gattšina – Tosno raudteeliin ehk Balti raudtee. Paldiski raudteejaam oli selle läänepoolseks lõppjaamaks.
5. juulil 1912 toimus Läänemerel ajalooline kohtumine Vene keisri ja Saksa keisri vahel. Wilhelm II jõudis jahil SMY Hohenzollern II sõjalaeva Moltke saatel Paldiski reidile. Nikolai II vastu tulnud jahil Štandart peeti lõuna 50 inimesele ja läbirääkimised poliitilisest olukorrast Euroopas, mis siiski ei mänginud hiljem rolli Esimese maailmasõja ära hoidmisel. Paldiskis võttis Wilhelm II vastu Viiburi polgu – mille patroon ta oli – paraadi.
Esimene maailmasõda
1910. aastal allutati Paldiski kindlus Venemaa meredepartemangule. Esimese maailmasõja ajal paiknesid Paldiskis kui manööverbaasis väeosad, mis tagasid Venemaa Põhjarinde 12. armee ja Balti laevastiku mereväe tegevuse ohutust.
Paldiski Eesti ajal
Vabadussõja ajal asusid Paldiskis Traalimise Ekspeditsioon (hilisem Traalerite Divisjon) ja Tankide Klass. Alates 1921. aastast viibisid suviti Paldiskis soomusrongid, tehes linnalähedastel laskeplatsidel laskeharjutusi.
Linnaelu juhtis Paldiski linnapea, Paldiski Linnavalitsus ja Paldiski Linnavolikogu (vt. ka Paldiski linnavolinike loend 1919, 1921 , 1924, 1927 , 1930, 1934, 1939)
1921. aastal asutati Paldiski vabasadam.
1933. aastal nimetati Baltiski ümber Paldiskiks. Alates 1. maist 1938 oli Paldiski kolmanda astme linn. 1939. aasta kevadel olid linna uute nimedena kaalumisel Paeneeme ja Pakre. 1939. aasta septembris valis linnavolikogu linna uueks nimeks Lahe.
Paldiski pärast baaside lepingut
1939. aastal Eestile peale sunnitud baaside lepingu järgi said NSV Liidu punaarmee ja merevägi õiguse baaside rajamiseks Saaremaale, Hiiumaale ja Paldiskisse. Esimesed Nõukogude Liidu transpordilaevad saabusid Paldiskisse kohe oktoobris 1939. Samal ajal saabusid ka Nõukogude Liidu 24. allveelaevade divisjoni kuus M-tüüpi allveelaeva ("Maljutka").
Paldiski sõjamerebaas (Paldiski SMB) moodustati 1940. aasta jaanuaris. Baasi ülem oli 1. järgu kapten Stepan Grigorjevitš Kutšerov, baasi koosseisus: 30. allveelaevade brigaad; 3. miiniristlejate divisjoni eskardon; 3. torpeedokaatrite divisjon; Paldiski veerajooni valve; PSMB kaldakaitse; õhutõrjebaasid ja tugiteenistused. 1940. aastal viidi PSMB üksused üle Tallinna, kuna Paldiski väikelinnas puudus sellise sõjalise kontingendi jaoks infrastruktuur (kütus, remondivõimalused, elamud isikkoosseisule jne). Puuduste likvideerimiseks ja sõjamerejõududele vajaliku materiaaltehnilise baasi loomiseks asutati Punalipulise Balti laevastiku (PBL) ülema asetäitja ehituse alal ametikoht. Ehitustööde teostamiseks Eestis asutati ka spetsiaalsed ehitusosakonnad ja nende liiniallosakonnad. Eestis tegutsenud 1. ehitusosakonna ülem oli A. Jevstignejev ja peainsener А. Kuzmin. Paldiski piirkonnas läbiviidavate ehitustööde teostamiseks aga spetsialiseeritud ehitusettevõte 01 (особое линейное строительство 01), ülem N. Zagvozdkin, peainsener S. Kalašnikov. Ehitustegevuse tulemused olid aga tagasihoidlikud ja 1940. aasta maiks oli ette valmistatud ainult neli kasarmuelamut, kus igas kohta 326 inimesele, leivatehas ja neli arteesia kaevu. Paldiski SMB Tallinna SMB koosseisus tegutses kuni 1940. aasta juunipöördeni, pärast Eesti annekteerimist muudeti Tallinn Punalipulise Balti laevastiku peabaasiks ja Paldiski SMB likvideeriti 6. septembril 1940.
1939. aasta sügisel alustas ka PBL PSMB kaitsepiirkonnas kindlustusehitiste ehitamist, kaitsepiirkonna (Balti laevastiku Läänemere rajooni rannakaitse, hiljem Läänemere rannikukaitse komandandi valitsus (управление коменданта БО БВМБ)), mille staap asus Saaremaal Kuressaares ja ülem oli brigaadikomandör/kindralmajor S. Kabanov. Kaitsepiirkonna koosseisus olid algselt PBL patareide baasil moodustatud 11., 12., 21., 26. ja 27. rannakaitse suurtükipatareid, 12. raudteepatarei, 83. ja 202. üksikud seniit-õhutõrjesuurtükiväe divisjonid.
31. märtsil 1941 kinnitati Paldiski Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega vabariikliku alluvusega linnaks. Samast päevast kinnitati ametisse Paldiski linna täitevkomitee järgmises koosseisus: esimees Mihhail Niilus, esimehe asetäitja Georgi Svirsdin, sekretär Aleksander Raidma; liikmed: Lev Reznikov, Pavel Krom ja Nikolai Opperman.
Tuumaallveelaevade õppekeskus
1962. aastal loodi Paldiskisse NSV Liidu mereväe tuumaallveelaevade Õppekeskus nr 93 (sõjaväeosa nr 56190 Paldiski aatomiallveelaevade õppekeskus, (vene k. Учебный Центр атомных подводных лодок)). 1964. aastal suleti linn koos Pakri saartega ja salastati. Isegi linna elanike arv (umbes 14 000) oli riigisaladus. Paldiskist sai Nõukogude garnisonilinn. Linna garnisoni ülem oli pikka aega Juri Bondartšuk, väeosa nr 56190 poliitosakonna ülem oli 1980. teisel poolel Aleksandr Beloussov. .
pisi|Mahajäetud nõukogude sõjaväehooned Paldiskis 1990. aastail Linna ehitati üks kolmest NSV Liidu tuumaallveelaevade allveelaevnike väljaõppekeskusest koos tuumaallveelaeva maketiga, mis oli varjatud allveelaevnike õppekorpuse hoonega (Pentagon). Teised olid Musta mere laevastiku baasis Sevastopolis Ukrainas ning kolmas – Sosnovõi Bori tuumajaama lähedal Leningradi oblastis. Õppekeskuses oli kaks allveelaeva esimese ja teise põlvkonna tuumareaktorit Delta-I ja Ehho-II ning trenažöörid allveelaevnike ettevalmistamiseks Taifun, Janki ja Delta I–IV klassi tuumaallveelaevadele.
Pärast Nõukogude Liidu kokkuvarisemist lahkus Nõukogude sõjavägi 1994 Paldiskist ja linn avati.
Paldiski tuumareaktorid
Reaktorite sulgemisel keevitati nende külgedele metallplaadid ja peale ehitati 38 sentimeetri paksune betoonsarkofaag. Esialgu on kavas lasta reaktoritel sarkofaagis oma radioaktiivsust kaotada umbes 50 aastat. Sarkofaagi jäeti kaks avaust, üks mõõteriistade sisselaskmise tarvis, teine juhuks, kui peaks olema vajalik inimsekkumine.
2005–2008 läbi viidud Euroopa Liidu projekti "Paldiski sarkofaagide pikaajaline ohutu hoiustamine ja sellega seotud demonteerimistööd" raames paigaldati hoiustamistingimuste parandamiseks ja korrosioonikindluse tõstmise eesmärgil reaktorisektsioone ümbritsevatesse betoonsarkofaagidesse õhukuivatussüsteem, paigaldati reaktorisektsioonidele võimaliku saaste lekkimise operatiivseks avastamiseks seiresüsteem ja renoveeriti reaktoreid ümbritsev peahoone, parandades nii hoone ilmastikukindlust.
Aastatel 2014–2015 teostatud Euroopa Liidu projekt "Endise sõjaväeala Paldiski tuumaobjekti reaktorisektsioonide dekomissioneerimise ning radioaktiivsete jäätmete lõppladustuspaiga rajamise eeluuringud" selgitas välja reaktorisektsioonide lammutamise sobivaima viisi ja maksumuse ning Eestis tekkinud ja tulevikus tekkivate radioaktiivsete jäätmete lõppladustamiseks vajaliku lõppladustuspaiga tüübid koos maksumustega.
Paldiski objekti valitsejaks on Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium.
Tuumareaktorite avamine
Paldiski tuumareaktorite demonteerimise suhtes jõudsid Eesti ja Venemaa kokkuleppele 30. juulil 1994. 26. septembril 1995 kirjutas Eesti alla aktile, millega Vene Föderatsioon andis Paldiski Nõukogude Liidu tuumaallveelaevnike õppekeskuse tuumaobjekti üle Eesti Vabariigile. Akti sõlmimise aluseks oli see, et Vene Föderatsioon eemaldab objektilt kasutatud tuumkütuse ning viib selle Eestist välja. Eesti riigi kohustuseks jäi kogu objekt koos seal asuva radioaktiivse- ja mitteradioaktiivse saastega, sealhulgas allveelaevade reaktorisektsioonidega ohutuks muuta. Akt oli üheks eelduseks Paldiski objektile jäänud vene vägede lahkumisele Eestist (ülejäänud Eestist olid väed lahkunud juba 1994. aastal). Venemaa lubas reaktoritest ära viia tuumakütuse ning anda tuumareaktorid ja radioaktiivsete ainete hoidlad Eestile üle 30. septembriks 1995.
1995–2011 viidi Paldiski objektil läbi põhjalikud konserveerimis-, puhastus- ja rekonstrueerimistööd, sest objektil leidus hulgaliselt radioaktiivset- ja mitteradioaktiivset jääkreostust, mis oli ohuks pinna- ja põhjaveele ning pinnasele.
Reaktoreid saabus demonteerima 27 spetsialisti, 2 inimest reaktorikompleksi projekteerinud asutusest, sealhulgas peakonstruktor, ja 3 asjatundjat Venemaa ühest suurimast allveelaevade ehitamise keskusest Severodvinskist. 24. augustil 1994 kell 9.27 alustasid 8 Vene spetsialisti uuema, 90-megavatise reaktori kaane avamist. Töö kestis 3 tundi ja 3 minutit ning kulges kava kohaselt. Spetsialistid tõstsid kaane kõigepealt 5 sentimeetri kõrgusele, siis tehti mitu tundi mõõdistustöid ja lõpuks tõsteti kaas pealt. 20. septembril 1994 avasid tuumaspetsialistid 70 megavatise reaktori.
Tobia mõis
Tobia mõis (saksa keeles Tobja) oli Rakvere mõisa karjamõis Rakvere kihelkonnas Virumaal, tänapäeva Tobia külas Rakvere vallas Lääne-Virumaal.
Paldiski
Allveelaevade baas
Paldiskis dislotseerusid PBL 37. allveelaevade divisjoni 157. brigaad, sama divisjoni 22. ja 40. brigaad asusid Liepājas.
Interaktsioon
Interaktsioon (ladina keele sõnadest inter vahel, seas, hulgas + actio tegevus)  ehk vastastikmõju (üldkeeles ka kujul "vastasmõju") on objektide (kehade, osakeeste, nähtuste, isikute) omavaheline mõju, mille tagajärjeks on mõlemapoolne muutus.
Pevek
Pevek on linn Venemaal Tšuktšimaal, Tšauni rajooni halduskeskus. Asub Ida-Siberi mere Tšauni lahe ääres.
Paldiski
Allveelaevade baas
Paldiskis asus ka NSV Liidu sõjamerelaevastiku õppekeskus, mille koosseisus olevad laevad kuulusid Balti laevastiku koosseisu, erinevalt õppekeskusest, mis oli Põhjamere laevastiku alluvuses.
Pevek
Ajalugu
Asula rajati 1933. aastal, 1967. aastal sai linnaõigused. 1949–1957 asus linnas Tšaunlag, osa GULAGist. Kui 1989 elas linnas 12 900 inimest, siis 2008. aastal vaid 4400. Elanike arvu vähenemise üheks põhjuseks on väljaränne tinakaevanduste sulgemisest põhjustatud töökohtade kadumise tõttu.
Interaktsioon
Viited
Interaction (sciences sociales)
Paldiski
Allveelaevade baas
Paldiskis on nähtud ka väikeseid, umbes 30 meetri pikkuseid Piranha-tüüpi luure-diversiooniallveelaevu. Need on veeväljasurvega 150–220 tonni, meeskonnas on 4 inimest pluss 6 allveediversanti, kes vajaduse korral laevast välja lastakse. Seesuguste allveelaevade põhibaas oli Liepājas.
Pevek
Majandus
Linna lähedal asub kullakaevandus.
Paldiski
Intsidendid allveelaevadega
Kinnitamata andmetel on Eesti vetes uppunud 3 M-tüüpi allveelaeva (Maljutka) ja 1 Whiskey-tüüpi allveelaev. Üks vana Whiskey-tüüpi allveelaev uppus 1970. aastate keskel poolel teel Paldiskist Tallinna. See laev oli kasutusest maha võetud ja määratud vanarauaks.
1956. aasta oktoobris sõitis üks Tallinna poolt tulnud miiniristleja Suurupi väinas pooleks Paldiskist lahkunud M-tüüpi allveelaeva (Maljutka) pardanumbriga M-200. Laev vajus põhja, kuid tänu veekindlatele vaheseintele jäi osa meeskonnast laevas ellu. Soome ja Rootsi pakkusid abi laeva ülestõstmisel, kuid Nõukogude Liit keeldus abist, soovides sõjasaladust hoida. Selleks ajaks, kui nad ise laeva said üles tõstetud, oli meeskond ära lämbunud. Poolekssõidetud allveelaeva meeskonnast on 28 meest maetud Paldiskisse ühiskalmistule. Paldiskis töötanud laevastikuajaloo uurija Voldemar Grossbergi andmetel pääses sellest laevaõnnetusest siiski 7 meeskonnaliiget.
1956. aastal puhkes tulekahju allveelaeval M-257, kust 32 meeskonnaliikmest pääses samuti 7.
Samal aastal oli plahvatus laeval M-259. Kogu meeskond hukkus koos laevaga.
28. oktoobril 1981 sattus segastel asjaoludel Paldiskis paiknenud Whiskey-tüüpi diiselallveelaev S-363 Rootsi lähedal Karlskrona sissesõiduteel karile.
PS/2
Füüsiline liides
pisi| [[Mini-DIN pesa viikude nummerdus eestvaates]] PS/2-ühendus kasutab hiire ja klaviatuuri ühendamiseks arvutiga 6 kontaktiga mini-DIN-pistikut läbimõõduga 9,5 mm. PS/2-pistikud ei ole mõeldud sagedaseks kokku- ja lahtiühendamiseks. Pistiku viigud võivad üsna kergelt painduda ja murduda. Pistik ühendub ainult ühes kindlas asendis. Enamikul pistikutel näitab õiget ühendussuunda nool või lame ala pistiku korpusel. Pistiku vale ühendamise vältimiseks ja viikude kaitseks on pistiku metallümbris painutatud selliselt, et pesaga ühendamine on võimalik ainult õiges asendis.
kuueviiguline Mini-DIN-ühendus (PS/2):
Värvikood
Esimesed PS/2-pistikud olid kas mustad või sama värvi ühenduskaabliga (tavaliselt valged). Hiljem võeti kasutusele PC 99 standardi värvikood, mille kohaselt on klaviatuuriliides lilla ja hiireliides roheline. Logitech kasutas mõnda aega klaviatuuri tähistamiseks oranži värvi, kuid vahetas selle peagi standardis ette nähtud lilla vastu. Kirjeldatud värvikood on kasutusel tänapäevani.
Juhtmete värv ühenduskaablis võib olla teistsugune, kuid enamik standardseid klaviatuure kasutab selliseid värve:
Harvemini kasutatakse järgmist värviskeemi:
Elektrilised parameetrid
Viik Vcc varustab sisendseadmeid toitega. Sisendseadme tarbitav vool ei tohi ületada 275 mA. PS/2-liides ei näe ette töötava arvuti korral juhtme pesast eemaldamist, sel juhul tekkiv PS/2-liides ei ole mõeldud toetama kuumühendust. Pistiku arvuti töö ajal eemaldamine või ühendamine võib põhjustada emaplaati kahjustava voolutõuke.
PS/2-liidese toite spetsifikatsioon
Andmeedastus
PS/2-hiir ja -klaviatuur kasutavad arvutiga suhtlemiseks kahesuunalist sünkroonset andmeedastusprotokolli. Ühendussiin on jõudeolekus, kui mõlemal liinil on kõrge pingetase (loogiline 1). See on ainus olek, milles sisendseadmel on lubatud arvutile teavet edastada. Arvutil on siini üle täielik kontroll ja ta saab suvalisel ajahetkel ühenduse katkestada, viies taktliini madalale tasemele.
Nii hiire kui klaviatuuri PS/2-liidese kontrollimisega tegeleb emaplaadil sama mikrokontroller. Taoline lahendus lihtsustab ja odavdab arvuti disaini ja tootmist. Sellise lahenduse puuduseks on asjaolu, et ühise kontrolleri kasutamise tõttu võivad vead ühes sisendseadmes põhjustada probleeme ühenduses teise sisendseadmega.
Taktsignaali tekitab alati sisendseade. Kui arvuti tahab alustada andmeedastust, peab ta kõigepealt katkestama andmeedastuse sisendseadmest, viies selleks taktliini madalale tasemele. Seejärel viib arvuti andmeliini madalale tasemele ja vabastab taktliini. Taoline edastusnõue annab sisendseadmele teada, et arvuti soovib alustada andmeedastust, ja sisendseade alustab taktsignaalide tekitamist.
Andmete edastus klaviatuuri või hiire poolt arvuti suunas toimub taktsignaali langevast frondist, andmete edastus vastupidises suunas toimub taktsignaali tõusvast frondist. Taktsignaali sagedus peab jääma vahemikku 10–16,7 kHz.
Kaadri vorming
Andmeid edastatakse liideses baithaaval. Iga bait edastatakse 11 või 12 bitist koosneva kaadrina. Bittide asukoht ja tähendus kaadris on järgmine:
Andmeedastus sisendseadmest arvutisse
frame| Andmeedastus sisendseadmelt arvutisse PS/2-liidese kaudu Andmesiinil on jõudeolekus mõlema liini pinge kõrge. Kui hiir või sõrmistik soovib arvutile andmeid edastada, kontrollib edastust alustada sooviv seade kõigepealt taktliini taset, selgitamaks, kas viimane on loogiliselt kõrgel tasemel. Kui kontrollitud tase on madal, on ühendus arvuti poolt keelatud ja sisendseade ei saa andmeid edastada enne, kui taktliin on arvuti poolt kõrgele tasemele viidud ja vähemalt 50 μs seal püsinud. Andmed edastatakse järjestikku kaaderhaaval. Biti väärtust muudab sisendseade siis, kui taktsignaali tase on kõrge, ja seda loeb arvuti siis, kui taktsignaali tase on madal. Aeg taktsignaali tõusva frondi ja andmebiti väärtuse muutuse vahel peab olema vähemalt 5 μs. Aeg andmebiti väärtuse muutumisest taktsignaali langeva frondini vahel peab jääma vahemikku 5–25 μs.
Arvuti võib peatada andmeedastuse suvalisel ajahetkel, viies taktliini vähemalt perioodiks 100 μs madalale tasemele. Kui ülekanne peatatakse enne 11 taktimpulssi, siis peab sisendseade peatama käimasoleva infoedastuse ja valmistuma poolelijäänud andmete uuestiedastamiseks kohe, kui arvuti vabastab taktliini. Kui andmeedastus peatati kahebaidise koodi teise baidi edastamisel, siis edastatakse ühenduse taastumisel uuesti mõlemad baidid. Kui arvuti peatab andmeedastuse enne taktsignaali esimest tõusvat fronti või pärast viimast langevat fronti, siis ei pea sisendseade andmeid uuesti edastama.
Kui uusi andmeid tekitatakse ajal, mil andmeedastus on juhtarvuti poolt keelatud, salvestatakse edastamist ootavad andmed eripuhvrisse. PS/2-liidesega klaviatuuridel on selleks otstarbeks 16-baidine puhvermälu. Kui katkestatud andmeedastuse korral tekitatakse klahvivajutustega rohkem kui 16 baiti andmeid, eiratakse edasisi klahvivajutusi seni, kuni andmeedastus taastub ja puhvrisse tekib taas vaba ruumi. Hiire mälupuhvris hoitakse edastamiseks andmeid ainult kõige viimase asendimuutuse kohta.
Paldiski
Intsidendid allveelaevadega
1968. aasta 27. detsembri Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega laiendati Tallinna, Keila ja Paldiski linna piire. Seejuures Paldiski linnale lisandus 2800 hektarit koos 110 või 241 inimesega Klooga külanõukogust.
Duke'i Ülikool
Duke'i Ülikool on kõrgkool Ameerika Ühendriikides Põhja-Carolina osariigis Durhami lähedal.
Ainar Ruussaar
Ainar Ruussaar (sündinud 30. oktoobril 1966 Tartus) on eesti ajakirjanik ja meediategelane.
2018. aastal keelas Venemaa Ainar Ruussaarel riiki sisenemise.
Isiklikku
Tema isa on Madis Ruussaar. Ainar Ruussaar on abielus kunstiajaloolase Anne Ruussaarega. Neil on poeg Otto (sündinud 2004) ja tütar Itti (sündinud 2009). Eelmisest abielust on Ainar Ruussaarel poeg Indrek.
Paldiski
Intsidendid allveelaevadega
9. märtsil 1994. aastal võttis Riigikogu vastu Paldiski omavalitsuse korraldamise seaduse, mille kohaselt Suur-Pakri ja Väike-Pakri saare ning Pakri poolsaare maa-ala otsustati jagada Padise ja Keila valla ning Keila linna haldusterritooriumiks, lähtudes majanduslikust otstarbekusest, ajalooliselt väljakujunenud haldusterritoriaalsest korraldusest. Sama seaduse kohaselt Paldiski linna maa-ala liideti Keila linna haldusterritooriumiga Keila linna Paldiski linnaosaks. 1996. aasta 20. oktoobril toimunud kohaliku omavalitsuse volikogude valimise järgselt taastati Paldiski kui iseseisva linna staatus.
PS/2
Andmeedastus arvutist sisendseadmetesse
frame| Andmeedastus arvutist sisendseadmele PS/2-liidese kaudu Andmeedastus vastupidisel suunal erineb ülalkirjeldatust veidi.
Kuna PS/2-liidese taktsignaal tekitatakse alati sisendseadme poolt, siis kui arvuti tahab alustada andmeedastust, peab ta kõigepealt tekitama edastusnõude, andmaks sisendseadmele teada oma soovist alustada andmeedastust. Sisendseade kontrollib edastusnõude olemasolu vähemalt korra iga 10 ms tagant. Kui sisendseade tuvastab arvutipoolse edastusnõude, alustatakse taktsignaali tekitamist. Edastusnõude edastamise algusest kuni taktsignaali tekitamise alguseni ei tohi kuluda rohkem kui 15 ms. Edastusel muudab arvuti andmebiti väärtust, kui taktsignaali tase on madal, ja andmeid loetakse sisendseadme poolt, kui taktsignaali tase on kõrge.
Pärast stopp-biti vastuvõtmist kinnitab sisendseade andmete vastuvõtmist kinnitusbiti edastamise ja viimase taktimpulsi tekitamisega. Kui arvuti ei vabasta andmeliini pärast 11 taktimpulssi, jätkab sisendseade taktimpulsside tekitamist, kuni andmesiin vabastatakse. Andmete edastamine ei tohi kesta kauem kui 2 ms. Kui edastatud andmeteks on nõue edastada arvutile sisendseadme poolt teavet, ei tohi viimase edastamiseks kuluda rohkem kui 20 ms.
Arvuti võib ülekande peatada igal ajahetkel enne kinnitusbiti edastamist, viies taktliini vähemalt 100 μs perioodiks madalale tasemele.
Imerina
Imerina on merinade maa Madagaskari keskosas ümber Antananarivo. Kuningas Ralambo nimetas 16. sajandil maa ametlikult Imerina Ambaniandroks. Kuningas Andrianjaka ühendas selle 1610. See hakkas järk-järgult suurenema ning sellest sai Madagaskari tuumikala.
Arvatakse, et "i" nime alguses on kas artikkel nagu näiteks bali keeles ja bugi keeles või lokatiivi tunnus nagu malai keeles di.
Pärast Imerina ühendamist Andrianampoinimerina valitsemise alla jagati see kuueks suureks provintsiks (toko):
Keskel oli kuningriigi pealinn Antananarivo linn.
Eripärase ajaloo tõttu oli eristaatusega ala Imamo Imerina lääneosas. See oli puhuti Ambodirano osa, puhuti eraldi ala.
Metal Gear Solid 4: Guns of the Patriots
"Metal Gear Solid 4: Guns of the Patriots" (sageli lühendina MGS4) on konsooli hiilimis-tulistamismäng, mille tuntud Jaapani videomängude tootja Konami tootis eksklusiivselt Sony PlayStation 3-le. Mäng anti välja 12. juunil 2008.
"Metal Gear Solid 4" on tunnustatud "Metal Geari" sarja viimane mäng, kus jõuab lõpule sarja peategelase Solid Snake'i lugu. Nagu sarjale juba omaseks saanud, on ka MGS4-s endiselt tähtsal kohal varitsemine, hiilimine ja kaval planeerimine.
"Metal Gear Solid 4" on kriitikutelt saanud väga kõrgeid hinnanguid ning mäng on ületanud kõik senised PS3-konsooli mängude müügirekordid.
Gižiga jõgi
Gižiga jõgi (vene keeles Гижига, Ижига, Чендон) on jõgi Venemaa kirdeosas Magadani oblastis.
Saab alguse Jablonovõi ahelikust, voolab kagu suunas ja suubub Ohhoota mere Gižiga lahte. Jõe pikkus on 150 km.
Suudme lähedal asub Gižiga alev.
Söögitoruahend
Söögitoruahend (ladina keeles strictura oesophagi) on söögitoru valendiku ebanormaalne kitsenemine.
Kliinilised tunnused
Kliinilised tunnused sõltuvad ahenemise ulatusest. Olulisemaks tunnuseks on süvenev regurgitatsioon ja düsfaagia. Samuti taluvad söögitoruahendiga patsiendid vedelat toitu paremini kui tahket.
Karl Tiitso
Karl Tiitso VR II/3 (1. juuli 1893 Tähtvere vald, Tartumaa – 28. aprill 1945 Weinsberg, Saksamaa (suri sõjavangilaagris)) oli Eesti sõjaväelane (kolonel, 1939).
Tiitso lõpetas 1914. aastal Peterburi Konstantini suurtükiväekooli.
Ta osales esimeses maailmasõjas, teenis 9. Siberi kütisuurtükiväebrigaadis ja IV Siberi korpuse staabis. Eesti rahvusväeosade moodustamisel tuli teenima Eestisse. Ta määrati 26. veebruaril 1918 Eesti suurtükiväebrigaadi ülemaks ning jäi sellele kohale kuni Eesti väeosade laialisaatmiseni sakslaste poolt. Võttis osa Vabadussõjast, alates 12. juunist 1919 kuni sõja lõpuni Kalevlaste Maleva patarei ülemana. Autasustati lahingus ülesnäidatud vapruse eest II liigi 3. klassi Vabadusristiga. Pärast Vabadussõja lõppu läks reservi.
1925. aastal asus uuesti tegevteenistusse, teenis eri ametikohtadel sõjaväe varustusvalitsuses. Tervislikel põhjustel läks erru 16. märtsist 1939 Varustusvalitsuse ülema teise abi ametikohalt. Teise maailmasõja ajal astus Saksa armeesse.
Aidi Vallik
thumb|Kirjanik Aidi Vallik
Aidi Vallik (sündinud 11. mail 1971) on eesti kirjanik.
Aidi Vallik on õppinud Palivere algkoolis aastatel 1978–1981, Taebla Keskkoolis 1981–1986, Tartu Kunstikoolis 1986–1988, Haapsalu Õhtukeskkoolis 1988–1989 ning Tartu Ülikoolis eesti keelt ja kirjandust 1991–1996.
Ta on töötanud kunstnikuna Haapsalu Kultuurimajas ja Haapsalu KEK-is ning 1996–2004 õpetajana Haapsalu Wiedemanni Gümnaasiumis. Alates aastast 2004 on Aidi Vallik vabakutseline kirjanik. Ta räägib kaasa Eesti hariduselu puudutavates küsimustes ning on MTÜ Lugu-Loo asutajaliige ja liige. Samuti on ta olnud ajalehe Lääne Elu kolumnist.
Looming
Aidi Vallik on tuntud peamiselt laste- ja noorsookirjanikuna, kuid on avaldanud ka luulekogusid. Varase perioodi luulekogud avaldas pseudonüümi Ats all.
Aidi Vallik on tuntud eelkõige Anni-lugude autorina. Kõige enam on tunnustust pälvinud tema esimene noorsooromaan "Kuidas elad, Ann?", mis võitis 2000. aastal toimunud noortejutustuste võistluse peapreemia, sai 2002. aasta Nukitsa konkursil II koha ja pääses 2002. aastal Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali lastekirjanduse aastapreemia nominentide hulka. Raamatust on 2007. aastaks tehtud 9 trükki, see on pääsenud kooliprogrammidesse ning kirjandusõpikutesse ning on tõlgitud soome, läti ja leedu keelde. Lätis võitis jutustus 2004. aasta parimate tõlkelasteraamatute preemia.
Aidi Vallik on Rainer Sarneti ja Peeter Sauteri kõrval filmi "Kuhu põgenevad hinged" stsenaariumi kaasautor. Filmi keskseks tegelaskujuks on Aidi Valliku noorsooromaanidest tuntud Ann. Pärast filmi linastumist avaldas Aidi Vallik samadel sündmustel põhineva romaani "Mis sinuga juhtus, Ann?".
Aidi Vallik oli Kanal 2 saate "Saladused" (2009–2018) ja TV3 saate "Suletud uste taga" (2011–2018) stsenarist, samuti kirjutas ta stsenaariumi režissöör Jaak Kilmi filmile "Tagurpidi torn" (2022).
Isiklikku
Ta on abielus kunstnik Ott Vallikuga (Moritz). Mari Vallik on tema tütar.
Biljoon
Biljooniks (inglise bullion) nimetatakse numismaatikas münti, mis on valmistatud sulamist, milles on hõbedat 50% või vähem.
Gerhard von Rossem
Gerhard von Rossem oli Liivi ordu liige ja Dobele komtuur aastal 1523.
Rossemi suguvõsa pärines Geldernist, kuuludes vähetähtsamate hulka. Tema täpset põlvnemist teada ei ole.
1500. aastal oli Rossem kumpan Siguldas, 1502. aastal sai aga Kandava foogtiks. 1523. aastal on teda märgitud Dobele komtuurina ja seejärel teated temast lõppevad.
Teater. Muusika. Kino
'''Teater. Muusika. Kino (mitteametlik lühend TeMuKi''') on Eesti kultuuriajakiri, mis ilmub alates 1982. aastast.
Peatoimetaja on 2003. aastast Madis Kolk.
Tuder
Tuder (Camelina) on taimeperekond ristõieliste sugukonnas.
Liike
thumb|left|Põldtuder
Hamilton (Bermuda)
Linn on nime saanud Henry Hamiltoni järgi, kes oli Bermuda kuberner aastatel 1786–1793. Linn on olnud Bermuda keskus aastast 1815.
Hamiltonis on ehituspiirang, mis keelab ehitada hooneid, mis oleksid kõrgemad kui linna katedraal või varjaksid vaadet sellele.
2010. aastal elas seal 1010 inimest, kuid üle 13 000 inimese (40% Bermuda rahvastikust) töötas seal. Hamilton on püsielanike arvult teine linn Bermudal.
Bermudal on ka Hamiltoni vald, kuid see ei ole kuidagi seotud Hamiltoni linnaga.
Transport
Bermuda 11 bussiliinist 10 algavad Hamiltonist.
Tüflopedagoogika
Vaegnägijate ja pimedate õpetajat nimetatakse tüflopedagoogiks.
Tüflopedagoogika ajalugu
Tüflopedagoogika alguseks loetakse 1784. aastat, kui Valentin Haüy asutas Pariisis maailma esimese pimedate kooli. 19. sajandi alguses levisid pimedate koolid ka Saksamaale ja Austriasse. 1819 ilmus seal ka esimene pimedatele mõeldud õpik (Johann Wilhelm Kleini "Lehrbuch zum Unterrichte der Blinden"). Pimedate arendamisel sai murdeliseks Louis Braille poolt 1825. aastal välja töötatud punktkiri ehk Braille kiri. Kuid esialgu kohtas see ometigi palju vastuseisu. Eestis rajati esimene pimedate kool (Tallinna Pimedate Kool) 1883. aastal.
Tüflopedagoogika Eestis
Eestis avati esimene pimedate kool 1883 Tallinnas. Koolis õppis neli õpilast, õppetöö toimus saksa keeles. Kuid juba 1886. aastal ehitati uus koolimaja Tõnismäele, kool lõpetas tegevuse 1914. aastal. Järgmine pimedate kool asutati 1922. aastal Tartus – Tartu Pimedate Töökool, kus õppis üheksa õpilast. 1925. aastal alustas tööd Pimedate Koolkodu. 1948. aastal eraldati sellest õppetöökojad ning moodustati kaks iseseisvat asutust: Tartu Pimedate Kool ja Pimedate Ühingu Tartu Õppe- ja Tootmiskombinaat. Praegu kannab see nime Tartu Emajõe Kool, mis on ainuke pimedate erikool Eesti. Tänapäeval on Eestis võetud suund kaasava hariduse poole. Sotsialiseerumise seisukohalt peetakse tähtsaks puudega lapse õppimist tavakoolis, kuigi leidub ka vanemaid, kes eelistavad panna lapse erikooli.
Gerhard von Rossem (rüütelvend)
Gerhard von Rossem oli Liivi ordu rüütelvend 15. sajandil.
Gerhard pärines Geldernist Rossemi asulast 's-Hertogenboschi lähedalt. Tema otseseid sugulussidemeid pole aga teada.
Gerhardit on 1442. aastal mainitud orduvennana Riias. Rohkem temast teateid pole.
Parafüleetiline rühm
Parafüleetilised rühmad on näiteks kalad, roomajad, sammaltaimed ja protistid.
Pilvelõhkuja
pisi|[[New York|New Yorgi pilvelõhkujad Esiplaanil: 8 Spruce Street Tagaplaanil: Three World Trade Center, One World Trade Center, Transportation Building, Barclay Tower, Woolworth Building ning 30 Park Place]] Pilvelõhkuja on väga kõrge hoone, mis leiab enamasti kasutust kontori-, elamis- või majutuspindadena. Selle alumised korrused võivad olla kasutusel ka äripindadena. Kõrghoonena ulatub pilvelõhkuja korruste arv kümnetesse, superkõrgete pilvelõhkujate puhul üle viiekümne, megakõrgete pilvelõhkujate puhul isegi üle sajakahekümne. Linnapildile silmnähtavalt mõju avaldavaid pilvelõhkujaid leidub rohkem just majanduslikult jõukate suurlinnade siluettides.
Etümoloogia
pisi|Pikk 36 Sõna "pilvelõhkuja" on tuletatud ingliskeelse sõna skyscraper (toortõlkes 'taevakraabits' või 'taevakraapija') eeskujul. Ingliskeelne termin pärineb merendusest, kus sellega tähistati purjelaeva väikest ülemist kolmnurkset purje. Kõrghoonete kohta hakati seda sõna kasutama 19. sajandi lõpul, kuna nende kõrgus võis linnakodanikke kohutada. Näiteks kutsusid tallinlased 1920. aastatel praeguse kuju saanud hoonet aadressil Pikk 36 omaniku järgi rahvasuus Samuelitchi pilvelõhkujaks, sest 6-korruselise elumajana mõjus see vanalinna tavapäraste mõnekorruseliste elumajade seas hiiglaslikuna. Tõenäoliselt tuletati pilvelõhkuja nimetus selle järgi, kuidas Põhja-Ameerika suurlinnades kutsuti sealseid kõrghooneid, mitmetel eestlastel oli olnud võimalus juba Uude-Maailma reisida.
Emporis Standards Committee
Mahukat andmebaasi haldav erafirma Emporis defineerib kõrghooneks ehitist, mille arhitektuuriline kõrgus on 35–100 meetrit. Ehitist loetakse nende järgi kõrghooneks ka siis, kui sellel on 12–39 korrust, olenemata sellest, kas kõrgus on teada või mitte.
Tallinna Linnavalitsus
Tallinnas määratletakse kõrghoonetena vähemalt 45-meetri kõrguseid või vähemalt 15-korruselisi hooneid. Ülikõrgeteks hooneteks ehk pilvelõhkujateks liigitatakse hooneid, mis on kõrgemad kui 124 meetrit või 35 korrust. Sellise jaotuse aluseks on võetud Oleviste kiriku kõrgus maapinnast – 123,7 meetrit. Eesti pealinnas ei ole seega seni pilvelõhkujaid ehitatud.
Pilvelõhkujad
pisi|632-meetrine [[Shanghai Keskuse Hoone (上海中心大厦), Shanghai Maailma Finantskeskus (上海环球金融中心), Kuldse Rikkuse Hoone (金茂大厦), Idamaine Pärlitorn (東方明珠塔) paljude teiste pilvelõhkujate taustal]] Ingliskeelses inforuumis loetakse tänapäeval pilvelõhkujaks valdavalt sellist kõrghoonet, mille kõrgus on üle 150 meetri.
Ülikõrged pilvelõhkujad
Ingliskeelses inforuumis on hakatud kasutama väljendit supertall kirjeldamaks hooneid, mis on kõrgemad kui 300 meetrit. Esimese taolise hoonena valmis 1930. aastal Chrysler Building, see ületas esimese hoonena maailma kõrgeima ehitise Eiffeli torni tollast täpset 300-meetrist kõrgust.
2018. aasta seisuga on maailmas 142 superkõrget pilvelõhkujat, millest vaid 50 on tarindatud enne 2009. aastat. Nendele peaks aastate jooksul lisanduma 135 seni veel ehitamisjärgus olevat ülikõrget pilvelõhkujat, kuigi paljud ehitusprojektid tõenäoliselt katkestatakse.
Hiiglakõrged pilvelõhkujad
Ingliskeelses inforuumis on hakatud kasutama väljendit megatall kirjeldamaks hooneid, mis on kõrgemad kui 600 meetrit. 2018. aasta seisuga on maailmas kolm sellist kõrghoonet (Burj Khalīfah, Shanghai torn ja Abraj Al-Bait) ning lisaks on veel kolm ehitamise algstaadiumis.
Asukohad
Tänapäeval on pilvelõhkujad tavalised paikades, kus maad on vähe ja see on kallis, näiteks suurlinnade keskmes. Kui omanik hoone korrused välja rendib, on tal võimalik saada hoonealuse maa pindalaühiku kohta väga suurt sissetulekut. Kuid pilvelõhkujaid ei ehitata üksnes ruumi säästmiseks. Nagu templeid ja paleesid peeti minevikus vaimuliku ja ilmaliku võimsuse sümboliteks, peetakse tänapäeval pilvelõhkujaid linna majandusliku jõukuse sümboliteks. Samuti muudetakse pilvelõhkujate abil linna siluetti, mis on sageli linna sümbol ja aitab linnu üksteisest eristada. Seetõttu on paljudes linnades, mis soovivad oma siluetti säilitada, teatud piirkõrgusest kõrgemate hoonete ehitamine keelatud.
Antennid
Pilvelõhkuja tippu pannakse sageli teleraadioantenne, et massiteabe edastamiseks ei oleks vaja eraldi suuri translatsioonirajatisi püstitada. Hoone kõrguse määramisel on sageli vaidlusi tekitanud, kas mõõta tuleb maapinnast katuseharjani või antenni ülemise tipuni: sellest on sõltunud ka see, missugust ehitist peetakse maailma kõrgeimaks.
Modernismieelsed pilvelõhkujad (1884–1939)
thumb|[[Manhattanil asus Park Row tänaval linnavalitsuse hoone kõrval mitu varast kõrghoonet. Need kuulusid ajalehetoimetustele: New York World Building (1890-1955), New York Tribune Building (1875-1966) ja New York Times Building. Koloreeritud foto umbes aastast 1906.]]
Esmased pilvelõhkujad rajati aastatel 1884–1939 enamasti Ameerika Ühendriikide Idarannikul ja sisemaal Kesk-Läänes. Maailma liidriks tõusnud riigi suurlinnad arenesid kapitalistlikult – industrialiseerimine progresseerus ning Euroopa emigrantidega ülerahvastatud elanikkond sotsialiseerus. 19. sajandi lõppedes algas Manhattani saarel New Yorgis, mis oli Põhja-Ameerika peamine rahvusvaheline kaubanduse ja rahanduse sõlmpunkt, massiline kõrghoonete ehitus ja arendus. Teised varajaselt kõrghoonestatud linnad olid Chicago kõrval veel Philadelphia, Detroit, Cleveland, Boston, Baltimore ja Pittsburgh.
Nood pilvelõhkujad olid enamasti rohkete ornamentide ja skulptuuridega kaunistatud ning neil puudusid kaasaegsed postmodernistlikud klaaslahendused. Hoonete aknaavadega fassaadid olid valmistatud kivimaterjalidest, mida toetasid terasest raamsõrestikud. Kunstiliselt olid läbivad prantsuspäraselt toretseva beaux-arts ning eksootiliselt elegantse art déco arhitektuuristiilide iluideaalid või muud historitsistlikud esteetikad, nagu algselt populaarne uusgootika. Tänapäeval kannavad need hooned endas ajaloomälestusmärgilist tähendust möödunud ajastustest.
Sageli väidetakse, et maailma esimene pilvelõhkuja oli 1885. aastal Chicagos valminud Kodukindlustuse hoone. Siiski valmis New Yorgis juba 15 aastat varem, 1870 Õiglase Elukindlustuse hoone, mis oli 7,5 korrust kõrge, poole kõrgem ümberkaudsetest hoonetest, ja milles oli maailma üks esimesi lifte. Selleks, et ehitist kergemaks ja odavamaks muuta, kasutas arhitekt George Post algelist sõrestikku. See hoone hävis tulekahjus 1912.
1890. aastatel hakati kõrgete hoonete ehitamisel juba üldiselt sõrestikku kasutama. 1901 valminud Philadelphia linnavalitsuse hoone on siiamaani maailma kõrgeim sõrestikuta ehitis (167 m). Selle raskust kannavad hoone välisseinad. Siiski ehitatakse tänapäeval paljud väga kõrged ehitised peaaegu üksnes tugevdatud betoonist.
1931 valmis Empire State Building New Yorgis, millel on 102 korrust. See on läbi aegade esimene hoone, millel oli üle 100 korruse. See on 380 meetrit kõrge ja ta jäi maailma kõrgeimaks hooneks kuni 1972. aastani, mil New Yorgis valmis Maailma Kaubanduskeskus. 1951 lisati hoone katusele antenn, mis suurendas ta kõrguse 449 meetrini.
Teise maailmasõja järel hakati moderniseerimise käigus hoogustunud tempoga teostama teiseseid rahvusvahelisest stiilist kantud klaaskõrghoonete projekte raudbetoonist struktuuridega. Manhattanil lammutati muuhulgas ka arhitektuuriliselt ilusaks peetud Singer Building, samuti nagu võeti maha terveid vanema hoonestusega kvartaleid, kus asusid peamiselt üürikorterid.
Modernsed ja postmodernsed pilvelõhkujad (umbes 1952–2007)
thumb|[[Maailma Rahanduskeskus ja Maailma Kaubanduskeskus (1973–2001) umbes sajandivahetusel New Yorgis]] thumb|[[City of London. Vaade Thamesi jõe lõunakaldalt]]
Tänapäeval nimetatakse pilvelõhkujateks rohkem kui 150 meetri kõrgusi hooneid, mis on igapäevases kasutuses. Madalamaid hooneid võidakse kõnekeeles samuti pilvelõhkujaiks kutsuda, kui nad ümbruskonnas domineerivad. Kuid pilvelõhkuja tingimustele ei vasta kirikud ja katedraalid, ka mitte Egiptuse püramiidid ega 1884. aastal rajatud Washingtoni monument, mis valmimise ajal oli maailma kõrgeim ehitis (169 m), sest need polnud alaliselt, igal tööpäeval elanike ega töötajate poolt kasutusel.
Mida suurema hoonega on tegemist, seda olulisemaks muutub pilvelõhkujate projekteerimisel ja ehitamisel tuule mõjudega arvestamine. Sõltuvalt piirkonnast võib lisatakistusi tekitada hoone maavärinakindlaks muutmine.
Kuni 1970. aastateni valitses pilvelõhkujate ehitamisel modernne arhitektuur, nagu seda Bauhaus propageeris, mistõttu pilvelõhkujad olid üldiselt risttahukakujulised. Hiljem hakkasid levima postmodernsed mõjud ja sellest ajast saadik on ehitatud pilvelõhkujad pigem peegeldanud oma maa traditsioone. Näiteks Petronase kaksiktornide konstrueerimisel võeti malli Aasia pagoodide arhitektuurist, nii nagu ka Taipei 101 puhulgi.
2018. aasta seisuga on maailma kõrgeim pilvelõhkuja Dubais asuv 828 m kõrgune Burj Khalīfah, mis avati 4. jaanuaril 2010. See on saanud inspiratsiooni aga traditsioonilisest islami kunstist.
Svieržań
Svieržań (transkribeerituna Sveržan) on küla (endine alev) Valgevenes Homieli oblasti Rahačoŭ rajooni Doŭski külanõukogus. Asula asub Rakutuni jõe ääres, oblasti keskusest Homielist 104 ja rajooni keskusest Rahačoŭist 20 kilomeetri kaugusel.
Asulas on algkool ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on mõisa varemed, sünagoogi hoone, kaks õigeusu kirikut ja püha allikas.
Ajalugu
Esimesed kirjalikud teated asulast pärinevad XV sajandist. Aastal 1772 läks Svieržań esimesel Poola jagamisel Vene impeeriumi koosseisu. Küla hakkas kuuluma Mogiljovi kubermangu ja Rogatšjovi maakonda. Toona tegutses seal katoliku kirik, mis valmis aastal 1786.
Aastast 1784 on esimesed teated Svieržańist kui alevist. Asula kuulus Sulistrowskitele, kes ehitasid sinna nii katoliku kiriku kui ka uniaadikiriku. Sealse püha allika juures oli ka kabel. Uniaatide kirik lammutati aastal 1824, põhjenduseks toodi selle halb seisukord. Aastal 1835 ehitati selle asemele uus õigeusu kirik. Sulistrowskid rajasid alevi juurde ka kivist mõisahoone, mis aga aastal 1829 maha põles. Aastal 1847 elas alevis 405 juuti.