cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Joseph Haydn
Viimased aastad
Viimast korda saatis Haydnit tema elu ajal edu 27. märtsil 1808, kui helilooja auks kanti ette tema oratoorium "Loomine". Väga nõrk Haydn toodi kontserdisaali ratastoolis trompeti- ja timpanimängu saatel. Teda tervitasid Ludwig van Beethoven, kontserti juhatanud Antonio Salieri ning teisedki muusikud ja aristokraadid. Paljude jaoks oli see juba teadlik hüvastijätt eaka heliloojaga. Haydn oli samaaegselt nii liigutatud kui ka kurnatud ning ta pidi vaheajal kontserdilt lahkuma.
Haydn elas veel ühe aasta. Ta suri 77-aastaselt 31. mail 1809, varsti pärast Napoleoni juhitud Prantsuse armee rünnakut Viinile. Viimaste sõnadega püüdis Haydn rahustada oma teenreid, kui kahurikuulid maandusid naabrusse. Ta ütles: "Mu lapsed, ärge kartke. Seal, kus on Haydn, puudub häda." Kaks nädalat hiljem saadeti Haydn Viini Schottenkirches viimsele teele. 15. juunil toimunud tseremoonial kanti ette Mozarti Reekviem.
Iseloom ja välimus
Muusikateadlane James Webster on Haydni karakteri kohta kirjutanud nii: "Haydni avalik elu on kui näide valgustusajastu ideaalist – honnête homme'ist ("ausast mehest"). Tema tagasihoidlikkus ja moraalikindlus olid igal pool tuntud. Need omadused ei olnud eelduseks ainult tema edule kapellmeistri, ettevõtja ja avaliku elu tegelasena, vaid aitasid kaasa ka tema muusika menule". Haydnit hindasid eriti kõrgelt Esterházy õukonna muusikud, keda Haydn juhatas. Õukonna kapellis hoidis Haydn südamlikku atmosfääri, samas esindas ta väga tõhusalt muusikute huve, kui suhtles oma tööandjaga. Näiteks hoolitses Haydn, et mängijad saaksid puhkusele (45. sümfoonia). Tema hüüdnimeks sai Papa Haydn. pisi|Haydni signatuur ühel tema teose käsikirjal. Haydn kasutas muusikaalaselt tihti itaalia keelt, nii ka siin. Di me giuseppe Haydn tähendab tõlkes "minult, Joseph Haydnilt"
Haydni peamine halb iseloomuomadus oli ahnus, eriti kui oli vaja jõuda ärilistele kokkulepetele. Samas märgib Webster, et halastamatus äris on arusaadav, arvestades, kui raske oli Haydnil vaese vabakutselisena. Samuti tuleb tähelepanu pöörata sellele, et väljaspool ärimaailma, näiteks makstes sugulastele ja teenritele või toetades heategevuskontserte, oli Haydn helde mees.
Tema nina oli suur ja kongus ning selle kuju oli polüübi (limaskestakasvaja) tõttu muutunud. Polüüp oli 18. sajandil piinav ja kurnav tõbi ning aeg-ajalt pidi Haydn loobuma seetõttu komponeerimisest.
pisi|300px|Näide Haydni käsikirjast: originaalkoopia laulust "Jumal, hoia Keiser Franzi"
Teoste ülesehitus ja karakter
Haydn oli vormikäsitluses eriline ka selle poolest, et kasutas klassitsistlikes teostes fuugalõike ning rikastas rondot sonaadiliku teemaarendusega, luues rondo-sonaadi vormi. Haydn oli ka üks põhilisi topeltvariatsioonide kirjutajaid. Topeltvariatsioon on variatsioon kahe teemaga, mis on tavaliselt omavahel sarnased, kuid erinevas laadis. Rohkem kui ühegi teise helilooja oma, on Haydni looming tuntud huumori poolest. Tuntuim näide on järsk vali akord 94. sümfoonia ("Üllatussümfoonia") aeglases, teises osas. Teiste naljade seas on arvukad "katkestatud lõpud", kus oodatava lahendusakordi asemel on paus. Nii on Haydn teinud näiteks Keelpillikvartetis nr 2, op 33 ("Nali"), ja nr 3, op 50.
Haydni helikeele areng
Haydni varased teosed jäävad aega, mil kõrgbaroki suurkujude Johann Sebastian Bachi ja Georg Friedrich Händeli muusika oli moest läinud. See oli avastuste ja ebaselguse periood, kus Haydn, kes oli sündinud 18 aastat enne Bachi surma, oli üks oma aja "muusikalistest maadeavastajatest". Oluliselt mõjutas Haydni loomingut aga tema vanem kaasaegne Carl Philipp Emanuel Bach.
Haydn kirjutas muusikat üle kuue aastakümne (umbes vahemikus 1749–1802). Selle aja jooksul muutus tema looming järk-järgult ja pidevalt keerukamaks, kuivõrd Haydn arenes enda kogemustele tuginedes ja võttis teistest heliloojatest eeskuju.
1760. aastate lõpus ja 1770. aastate alguses kirjutatud teostega sai temast tormi ja tungi ("Sturm und Drang") stiili esindaja muusikas. Seda mõistet kasutati algul vaid kirjanduses, kuigi sellele omane väljendusrikkus (muusikas eriti minoorsetes teostes) jõudis muusikasse enne (1760. aastate lõpus) kui kirjandusse (1770. aastate keskel). James Webster on kirjeldanud selle perioodi Haydni teoseid kui "pikemaid, kirglikumaid ja uljamaid". Selle aja tuntumad teosed on 44. ("Trauer") ja 45. sümfoonia ("Lahkumissümfoonia"), Klaverisonaat c-moll (Hob XVI/20, L. 33) ja kuus keelpillikvartetti op. 20 ("Päikesekvartetid"), kõik kirjutatud vahemikus 1771–1772. Sel perioodil hakkas Haydn tundma huvi barokkstiilis fuugade vastu, nii lõppevad ka kolm "Päikesekvartetti" fuugaga.
Pärast "tormi ja tungi" naasis Haydn helgema ja selgelt meelelahutusliku stiili poole. Sellest ajast ei pärine ühtegi keelpillikvartetti ja sümfooniate esituskoosseisu lisandusid tihti trompetid ja timpanid. Selline käik on tingitud ilmselt Haydni töökohustuste muutustest: ta pidi loobuma "puhta muusika" eelistamisest ja keskenduma koomiliste ooperite esitamisele. Mitmed neist olid Haydni enda kirjutatud ja tänapäeval esitatakse neid väga harva. Mõnikord kasutas Haydn oma ooperite muusikalist materjali taas sümfoonias. , mis aitas tal püsida sümfoonikuna ka sellel heitlikul kümnendil.
1779. aastal sõlmitud lepingu kohaselt ei pidanud Haydn enam küsima oma tööandjalt luba teoste kirjastamiseks. See võis olla põhjus, miks ta pöördus just siis tagasi "tõsise muusika" juurde. Kõige selgemalt näitab Haydni loomingu muutust 1781. aastal ilmunud kuus keelpillikvartetti op. 33, kui Haydn kirjutas teoste potentsiaalsetele kirjastajatele, et need on komponeeritud "uut ja täiesti erilist moodi". Ameerika pianisti ja muusikateoreetiku Charles Roseni väitel ei olnud see vaid kaupmehelik jutt, vaid Haydn mõtles seda tõsiselt, sest ka teosed näitavad Haydni komponeerimistehnika muutust. Neile on omane vormiterviklikkus, kus muusikalised motiivid järgnevad üksteisele vormi lõhkumata, ja kontrapunkt, kus iga partii säilitab oma sõltumatuse.
1790. aastatel arenes eelkõige tänu Inglismaa reisidele välja Haydni "populaarne stiil", kus ta kirjutas teoseid, mis olid eeldatavalt publiku seas populaarsed, kuid milles säilis akadeemiline ja range stiil. Oluline elemendina kasutas Haydn oma "populaarse stiili" teostes rahvaviise või kirjutas ise rahvaviisisarnaseid meloodiad. Haydn nägi vaeva, et leida nende meloodiate jaoks sobilik koht, milleks said näiteks ekspositsiooni lõpp või viimaste osade algus. "Populaarses stiilis" on Haydn kirjutanud praktiliselt kõik oma hilised teosed, sealhulgas kõik 12 Londoni sümfooniat, hilised keelpillikvartetid ja klaveritriod ning oratooriumid "Loomine" ja "Aastaajad".
pisi|Maja Viinis, kus Haydn elas oma viimastel aastatel. Nüüd on seal Haydni majamuuseum Tagasitulek Viini tähistab viimast pöördepunkti Haydni karjääris. Kuigi tema helikeel arenes siis vähe, muutusid tema kavatsused heliloojana. Kuivõrd varem oli ta olnud kui teener ja hiljem hõivatud ettevõtja, oli ta oma teoseid kirjutanud kiiresti ja silmas pidades sagedasi tähtaegu. Nüüd, rikka mehena, võis ta võtta endale aega ja kirjutada teoseid, mõeldes järeltulevatele põlvkondadele. Seda tõestavad oratooriumid "Loomine" (1798) ja "Aastaajad" (1801), mis viitavad muuhulgas sellistele kaalukatele teemadele kui elu mõte ja inimkonna eesmärk. Haydni uued taotlused heliloojana tähendasid ka seda, et Haydn soovis nüüd töötada ühe teosega kaua. Mõlema oratooriumi valmimine võttis aega üle aasta. Haydn on ise öelnud, et ta kirjutas "Loomist" nii kaua, sest ta tahtis, et see teos jääks kauaks püsima. Haydni uus lähenemine kujunes klassikalise muusika ajaloo jaoks väga oluliseks, sest peagi hakkasid oma teoseid põhjalikult viimistlema ka teised heliloojad, nagu näiteks Beethoven.
Haydni teoste kataloogid
Haydni teosed on ühte loendisse, Hobokeni kataloogi, kogunud Anthony van Hoboken. Selles loendis on igal teosel oma number, mida nimetatakse "Hobokeni numbriks" ning kasutatakse koos lühendiga kujul "Hob või H., žanrit kajastav kategoorianumber ja teose järjekorranumber selles kategoorias", näiteks Hob I/45. Ka keelpillikvartettidel on Hobokeni numbrid, kuid tavaliselt kasutatakse nende asemel oopusenumbreid, sest korraga välja antud kuuest teosest koosnevad grupid on ühise oopusenumbri all. Nii on näiteks Keelpillikvartett op. 76, nr 3 kolmas kvartett kuuest, mis anti 1799. aastal välja oopusenumbriga 76.
Teoste loetelu
Haydn on kirjutanud:
Fashioncore
Fashioncore (ka fashionXcore) on halvustava alatooniga väljend, mida kasutatakse üpris erinevaid stiile viljelevate bändide kohta. Kõige suuremal määral, aga siiski post-hardcore ' i ja metalcore ' i bändide ja üksikute bändiliikmete kohta, kes riietuvad väga moekalt. Kuigi moevoole, mida võidakse fashioncore ' iks nimetada, on väga erinevaid, on põhilised tunnused välimuses, mida fashioncore ' iks nimetatakse, poolt nägu varjav tukk ja triibutatud juuksed ning meeste puhul naiste teksade kandmine.
Segaduse tõttu emomoe ümber seostatakse fashioncore ' i tihtipeale ka emoga.
Bändid, mida kõige tihedamini fashioncore ' i viljelevana nimetatakse, on Atreyu, From First to Last, Avenged Sevenfold, Aiden, Bring Me The Horizon ja Eighteen Visions.
Music! Not Haircuts!
'Music! Not haircuts!' (eesti keeles: muusikat! mitte soenguid!) on hardcore ' i austajate seas levinud üleskutse, millega protestitakse bändide vastu, kes püüavad fänkonda koguda ja pilku püüda oma riietusstiiliga, ning ühtlasi ka fännide vastu, kes järgivad sama stiili.
Tänapäeva hardcore-skeenet pilav bänd The Mighty Moshin Emo Rangers on teinud loo "Go Fashioncore", mille sõnad on järgmised:
Attention teenagers! The world is under attack! There are the emo rangers?
Go fashioncore! A purple ranger from the fashion store! Go fashioncore! She drinks, she smokes, she breaks the law!
Laulusõnadest võib välja lugeda ka viite MySpace'ile, mida peetakse tihtipeale hardcore ' i moega kaasaminejate interneti kogunemispaigaks. Lisaks sellele viitab laul ka suitsetamisele ja joomisele, mille vastu oli hardocore pungiga tihedalt seotud straight edgerlus.
Välislingid
Emo
Kaltenkirchen
Kaltenkirchen (alamsaksa keeles Kolenkarken) on linn Saksamaal Schleswig-Holsteini liidumaal Segebergi kreisis.
thumb|Kaltenkircheni raekoda
Pappel
pisi|Must pappel
Pappel (Populus L.) on pajuliste sugukonda kuuluv mitmeaastaste heitlehiste lehtpuude perekond.
Perekonnas on kokku umbes 35 liiki (erinevate autoriteetide järgi on liikide arv 30–40). Paplid on levinud tervel põhjapoolkeral.
Looduses on tavalised ka mitmed papliliikide hübriidid. Lisaks on haljastuses levinud looduslike liikide ja nende hübriidide kultivarid. Eestis on hübriidsetest kultivaridest tuntumad hübriidhaab, mis on aretatud insenergeneetilisi meetodeid kasutades hariliku haava (Populus tremula) ja ameerika haava (Populus tremuloides) ristamisel.
Klassifikatsioon
Looduslike paplipopulatsioonide liikideks klassifitseerimine on keeruline. Liigi määramiseks on sageli vajalik määratavat isendit vaadelda kolmel aastaajal – õitsemisajal, seemnekuparde valmimisajal ja vahetult enne lehtede langemist (et vaadelda preformseid ja neoformseid lehti ning talvepungi).
Papli liigid jagunevad järgmistesse sektsioonidesse:
Eesti liigid
Eestis on pärismaine üks papli perekonna liik:
Vahel kasvatatakse veel introdutseeritud liikidena:
Gneisenau (soomusristleja)
thumb|Gneisenau
50-sendine euromünt
50-sendine euromünt on eurotsooni ringluses olev münt. See münt on käibel alates aastast 2002. Euromündi avers ehk esikülg on kõikidel riikidel ühine, kuid revers on riikidel erinev.
Gneisenau (soomusristleja)
Gneisenau oli saksa merelaevastikku ristleja aastast 1908. Maximilian von Spee juhitud Ida-Aasia eskaadrisse kuulunud Gneisenau hukkus Inglismaa laevastikga Falklandi saarte juures, toimunud merelahingus 8. detsembril 1914.
Laev oli Scharnhorsti sõsarlaev.
50-sendine euromünt
Mündid on tehtud materjalist, mida kutsutakse Nordic Goldiks. Selle mündi läbimõõt on 24,25 mm, paksus 2,38 mm ja kaal 7,8 grammi. Mündi serva on stiliseeritult rihveldatud.
Gneisenau (soomusristleja)
Laeva üldandmed
Pikkus: 144,6 m
50-sendine euromünt
Ühine külg
Mündi pealmise külje kujundas Luc Luycx. Sellel on Euroopa kaart, kus pole peal Islandi ja mis lõikab Euroopa kaheks üle Venemaa (piir läheb Kandalakša lahe juurest Bosporuseni välja). Küpros on viidud rohkem lääne poole ja Maltat on suurendatud, et neid mündil näha oleks. Maapind on tasapinnaline, aga mere kohad on madaldatud. Kuus joont läbivad kaarti, v.a need kohad, kus on maapind. Joonte mõlemas otsas on täht, mis kokku teeb 12 tähte, nagu on ka Euroopa Liidu lipul. Paremal pool on kiri "50 Euro Cent" kõrgemal tasemel kui mündi ülejäänud pind. Disaineri initsiaalid LL on 0 kõrval arvus 50.
Luc Luycxi esialgne kujundus oli peaaegu samasugune, aga siis oli mündil kujutatud ainult 15 liikmesriiki ja nende vahel oli väike tühimik.
Rahvuslik külg
Belgia euromündid kujundas Turnhouti kunstiakadeemia direktor Jan Alfons Keustermans. Ringluses on kaks mündiseeriat, mõlemad kehtivad seadusliku maksevahendina. 1. seeria münte vermiti 2002–2007, teise seeria münte alates 2008. Teise seeria mündil paiknevad kuningas Albert II portree, kuninga monogramm ja mündi väljalaskeaasta mündi siseosas.
Eesti 2004. aasta detsembris korraldatud konkursi võitis rahvahääletuse teel Lembit Lõhmuse kujundus. Sellel kujutatakse Eesti kaarti ja sõna "EESTI". Eesti liitus eurotsooniga 1. jaanuaril 2011.
Hispaania mündil kujutatakse Hispaania kirjanduse suurkuju Miguel de Cervantest, kajastamaks kirjaniku ja tema teoste universaalsust.
Iirimaa valitsus otsustas kasutada kõigi nimiväärtustega müntidel ühesugust rahvuslikku kujundit. Müntidel kujutatakse traditsioonilist Iiri sümbolit keldi harfi, mündi väljalaskeaastat ja sõna "Éire", mis tähendab iiri keeles Iirimaad). Harfi kujundas Jarlath Hayes.
Itaalia mündil kujutatakse keiser Marcus Aureliuse ratsamonumenti Roomas.
Kreeka mündil kujutatakse Kreeka prominentset poliitikut Eleftherios Venizelost (1864–1936). Ta oli sotsiaalreformi algataja ja diplomaat ning etendas keskset rolli Kreeka riigi reformimisel ning Põhja-Kreeka ja Egeuse mere saarte vabastamisel Türgi võimu alt. Kujunduse autor on Georgios Stamatopoulos.
Küprose nündil kujutatakse Kyrenia kaupmeeste laeva, mis on pärit 4. sajandist eKr ning sümboliseerib Küprose meresõiduajalugu ja saare tähtsust kauplemiskeskusena. Motiiv valiti rahvahääletusel ning selle autorid olid Erik Maell ja Tatiana Soteropoulos. Küpros on eurotsooni liige 1. jaanuarist 2008.
Luksemburgi mündid kujundas Yvette Gastauer-Claire Luksemburgi suurhertsogi ja valitsuse tellimusel. Kõigil Luksemburgi müntidel kujutatakse suurhertsogit Henrid. Lisaks on müntidel väljalaskeaasta ja sõna "Luksemburg" luksemburgi keeles.
Hollandi müntidel kujutatakse kuninganna Beatrixi profiilis ning sõnu „Beatrix, Madalmaade kuninganna” hollandi keeles.
Malta mündil kujutatakse Malta sümbolit kilpi, millel on vapikujuline Malta lipp. Kilbi kohal asetseb linnriigi tunnus ehk kroon, mis sümboliseerib Malta kindlusi. Kilpi ümbritsevad vasakult oliivioks ja paremalt palmioks. Mõlemad on Maltaga seotud traditsioonilised rahusümbolid. Oksad moodustavad pärja, mille paelale on kirjutatud "Repubblika ta' Malta" (Malta Vabariik). Malta liitus eurotsooniga 1. jaanuaril 2008.
Monaco esimese seeria müntidel kujutati Monaco vappi koos kirjaga "MONACO" üleval ääres ja aastaarvuga all. Pärast vürsti Rainier III surma 2005 hakati 2006 vermima münte Albert II monogrammiga.
Portugali mündil kujutatakse Portugali kuninglikku pitsatit aastast 1142.
Gneisenau (soomusristleja)
Laeva üldandmed
Laius: 21,6 m
50-sendine euromünt
Rahvuslik külg
Saksamaa mündil kujutatakse Brandenburgi väravat, mis sümboliseerib Saksamaa lõhenemist ja taasühinemist. Reinhard Heinsdorffi loodud mündil kujutatakse värava avamist, rõhutades Saksamaa ja Euroopa ühinemist.
Gneisenau (soomusristleja)
Laeva üldandmed
Süvis: 7,3 m
Veeväljasurve: 11600 t
Võimsus: 26 000 hj
50-sendine euromünt
Rahvuslik külg
San Marino mündil kujutatakse kolme torni: Guaita, Cesta ja Montale.
Gneisenau (soomusristleja)
Laeva üldandmed
Kiirus: 22,5 sõlme
50-sendine euromünt
Rahvuslik külg
Slovakkia mündil kujutatakse Bratislava lossi ja Slovakkia riigivappi. Slovakkia liitus eurotsooniga 1. jaanuaril 2009.
Gneisenau (soomusristleja)
Laeva üldandmed
Meeskond: 726 inimest
Ehitusmaksumus: 19 200 000 kuldmarka
50-sendine euromünt
Rahvuslik külg
Sloveenia mündil kujutatakse Triglavi mäge.
Soome mündil kujutatud vapilõvi kujundas skulptor Heikki Häiväoja. Mitmel Soome mündil on kujutatud vapilõvi, näiteks 1-margasel mündil ajavahemikus 1964–2001.
Vatikani müntide disain on muutunud kaks korda. Esimesel mündiseerial kujutatakse paavsti Johannes Paulus II ja nime "CITTA DEL VATICANO" (Vatikani linnriik). Paavsti surma järel loodi uus münt, millel kujutatakse Camera Apostolica embleemi ja Camerlengo vappi. Kui ametisse valiti Benedictus XVI, siis hakati tema näopildiga münte väljastama.
Viited
€
Tugiheli
Tugiheli on heli, mis jätab mulje rahunemisest ja mõjub lõpetavalt. Tugihelid on helirea püsivad astmed. Need on I, III ja vahel ka V aste. Ülejäänud astmed väljendavad lõpetamatust ja vajadust edasiliikumiseks, omades tunglevust lähimasse püsivasse astmesse.
Igal keskaegsel laadil on kaks tugiheli:
Telg
Telg on masinaelement, mis on ette nähtud temal paiknevate detailide toetamiseks. Telg ei kanna üle pöördemomenti ning töötab ainult paindele.
Canopus (soomuslaev)
thumb|Canopus Canopus (ehitatud 1897–1899 Portsmouthsis, lammutatud 1920) oli soomuslaev, mis kuulus Inglismaa merelaevastikku ning osales Maximilian von Spee juhitud Saksamaa Ida-Aasia eskaadri hävitamises Esimeses maailmasõjas.
Laeva üldandmed (eri allikate andmeil)
Pikkus: 118,9 või 131,4 m
Laius: 22,6 m
Süvis: 7,9 m
Veeväljasurve: 13 150 või 12 950 t
Võimsus: 13 500 või 15 400 hj
Meeskond: 737 või 750 inimest
Geezer Butler
Geezer Butler (sündinud Terence Michael Joseph Butler 17. juulil 1949 Birminghamis Inglismaal) on inglise muusik ja laulukirjutaja.
Eeskätt on ta tuntud Black Sabbathi basskitarristi ja laulusõnade kirjutajana.
2006–2010 oli ta bändi Heaven & Hell liige.
Volga (auto)
thumb|300px|Sõiduauto Volga GAZ-21 Volga oli Venemaal Nižni Novgorodis toodetud keskklassi GAZ-sõiduautode mark. thumb|300px|GAZ-24 Sõiduautol Volga GAZ M-21 on 70 hj mootor. Bensiinikulu 100 km kohta on 9 liitrit. Maksimaalne sõidukiirus on 130 km/h.
Volga mudelid:
Kuigi GAZ arendab viimase Volga GAZ-3111 "vaimset järeltulijat", neljarattaveolist GAZ-3115, teatas GAZ-i omanikettevõte RusPromAvto detsembris 2005, et Volga sõiduautode tootmine lõpetatakse paari lähema aasta jooksul. Selle asemel keskendutakse kasumlikumale veoki- ja bussitootmisele.
Sel ajal, kui see avaldus tehti, esitles GAZ parajasti uut mudelit GAZ-31105. Kuid 2006. aasta suvel teatas GAZ, et seda mudelit ei hakata veel tootma, sest selle retrostiilis salongi interjöör ja tehnika vajavad täiendavaid investeeringuid. 2006. aasta lõpul kirjutas GAZ alla lepingu DaimlerChrysleriga ning pärast seda teatas GAZ, et uus auto ei kannagi Volga kaubamärki.
Välislingid
ГАЗ М-21
Albert Vollrat
Albert Vollrat ( Tallinn – 10. aprill 1978 Tallinn) oli Eesti maadleja ja jalgpallitreener.
Treenerikarjäär
1927–1928 töötas Ungaris jalgpalliklubi Ferencváros massöörina ja abitreenerina. Töötas massöörina ka Amsterdami olümpiamängudel Ungari jalgpallikoondise juures. Aastatel 1928–1931 oli Hispaania jalgpalliklubi CE Europa hooldaja-abitreener.
1932. aastal sai Vollratist Eesti jalgpallikoondise esimene eestlasest peatreener. Vollrati juhendamisel peetud seitsmest kohtumisest võideti üks ja kaotati kuus.
Hooajal 1932–1933 oli üks Londoni Arsenali abitreeneritest, kui klubi tuli Inglismaa meistriks. 1933–1938 juhendas Tallinna Puhkekodu ja 1942–1943 Pärnu Tervise jalgpallimeeskonda.
1944–1945 oli Tallinna Spartaki treener.
1945–1947 oli Moskva Spartaki peatreener. Võitis Spartakiga kaks Nõukogude Liidu karikat (1946 ja 1947). Moskvast tagasi tulnuna juhendas 1948–1951 Nõukogude Liidu meistrivõistluste B-grupis esinenud Tallinna Kalevit ning oli spordikooli treener.
Ameerika Riikide Konföderatsioon
Ameerika Riikide Konföderatsioon (The Confederate States of America) oli riik, mis eksisteeris Põhja-Ameerikas 1861–1865.
Ajalugu
Pärast Vabariikliku Partei kandidaadi Abraham Lincolni võitu presidendivalimistel 1860 lõid Lõunaosariigid 4. veebruaril 1861 11 osariigi konföderatsiooni, mille presidendiks sai Jefferson Davis. Konföderaalide rünnakuga Fort Sumterile 14. aprillil 1861 algas Ameerika kodusõda. Hoolimata põhjaosariikide majandusliku potentsiaali ja inimressursside ülekaalust, saavutas konföderatsioon esialgu tunduvat edu. Murrangu tõid Homesteadi akt 1862, neegerorjade vabaks kuulutamine 1. jaanuaril 1863 ja armeesse mobiliseerimine, mis andsid sõjale liberaalse revolutsiooni ilme. 9. aprillil 1865 lõppes sõda konföderatsiooni purustamisega.
LEI kood
LEI kood (inglise Legal Entity Identifier) on ettevõtetele väljastatav rahvusvaheline identifitseerimistunnus, mille väljastab G20 riikide poolt asutatud sihtasutus GLEIF. Finantsinstitutsioonid ja järelevalveasutused kasutavad LEI koodi väärtpaberitehingute osapoolte tuvastamiseks.
LEI kood põhineb ISO standardil 17442:2012 annab informatsiooni ettevõtete struktuuri kohta ja vastab küsimustele kes on kes ja kes kellele kuulub. Lihtsamalt öeldes on LEI koodide andmebaas avalikult kättesaadav ettevõtete kataloog.
Maailmas on mitu LEI koodide väljastajat, kes haldavad ja valideerivad LEI koode. LEI koode tohivad väljastada ainult GLEIF-i (Global Legal Entity Identifier Foundation) poolt akrediteeritud LOU-d (Local Operating Unit). Akrediteerimine on protsess, mille käigus GLEIF hindab ettevõtte võimekust ja stabiilsust opereerimaks rahvusvahelises LEI süsteemis LEI koodide väljastajana.
LEI koodi ajalugu
2012. aasta alguses LEI (Legal Entity Identifier) koodi süsteemi veel välja töötatud ei olnud. Iga riik kasutas finantstehingute jälgimiseks oma koode ja süsteeme. Kuna kindlat süsteemi polnud, siis oli väga raske jälgida ja tuvastada finantstehinguid. Seetõttu oli turuosalistel ja eranõustajatel väga keeruline arvutada nii üksikute ettevõtete kui ka kogu turu riskipositsiooni. Finantskriisi ajal (2007-2008) mõistsid seadusandjad, et aina enam suureneb vajadus ühtse süsteemi järele, mis võimaldaks reguleerivatel asutustel ja keskpankadel rahvusvahelisi finantstehinguid paremini jälgida. Iga riik kasutas finantstehingute jälgimiseks oma koode ja süsteeme, seetõttu oli võimatu kindlaks teha üksikute ettevõtete tehingute üksikasju, tuvastada finantstehingutes vastaspool ja arvutada kogu riski suurus. See tähendas, et turuosalistel ja eranõustajatel oli uskumatult keeruline arvutada nii üksikute ettevõtete kui ka kogu turu riskipositsiooni.
2011. aastal kutsusid G20 juhid kokku finantsstabiilsuse nõukogu (FSB), et panna alus LEI koodi süsteemile ja LEI koodi süsteemi järelevalvet teostavale asutusele. 2012. aasta keskel võeti vastu otsus hakata kasutama LEI koode ja esimesed koodid anti välja mõni kuu hiljem 2012. LEI koodi järelevalve komisjon LEI ROC loodi 2013. aasta jaanuaris.
Jurisdiktsioonidel on õigus otsustada, kas nad nõuavad LEI koodide olemasolu.
LEI kehtivus
LEI kehtivusaeg on 1 aasta alates LEI koodi registreerimisest. LEI iga-aastane uuendamine on kohustuslik kui soovitakse jätkata finantstehingute tegemisega. Uuendamist saab teha ükskõik millise akrediteeritud registreerimisagendi kaudu ja kood jääb samaks ka siis, kui LEI kood viiakse üle teise teenusepakkuja (LOU) juurde.
LEI koodi saamine
Globaalne LEI koodide sihtasutus GLEIF ei väljasta LEI koode otse, vaid väljastamine toimub läbi akrediteeritud LEI väljastajate.
Lisaks akrediteeritud LEI väljastajatele, on võimalik LEI koodi taotleda ka läbi ametlike registreerimisagentide. Eestis on peamisteks LEI koodide väljastajateks Baltic LEI ja LEI Register.
Kuigi LEI kood on standardne, võivad hinnad erineda kuni kolm korda.
LEI koodi kohustuslikkus
Üle maailma asuvatel organisatsioonidel, kes sooritavad tehinguid finantsturgudel ja kellel on tehingute aruandluskohustus, peab olema LEI-kood. Nõue LEI-koodi olemasolu kohta tuleb vastavatelt riiklikelt finantsregulaatoritelt.
Kõigil organisatsioonidel on õigus taotleda LEI-koodi. See on suurepärane idee saada LEI-koodi, sest tema rakendusala pidevalt laieneb.
Veepall
Veepall on võistkondlik pallimäng, mis toimub vees (basseinis).
Mänguala kummalgi poolel olevad tähised tähistavad kaugust väravast (2, 4 ja 7 m). Värava kõrgus peab olema veepinnast 0,9 m ja postide vahe 3 m. Vettpidava palli ümbermõõt on 68–71 cm ja kaal 400–500 g.
Võistkonda võib kuuluda kuni 13 mängijat, kellest mängida saab korraga 7. Mängijad kannavad mängu ajal erinevaid mütse: ühel võistkonnal on tumesinised ja teisel valged. Väravavahil on punane peakate.
Puhas kvint
thumb|Puhas kvint
Puhas kvint on intervall, mille astmeline suurus on 5 ja tooniline suurus 3½ tervetooni.
Puhta kvindi enharmooniline intervall on vähendatud sekst. Puhas kvint on konsoneeriv intervall ja kuulub akordi helide hulka. Dissoneerivatest intervallidest lahendatakse puhtasse kvinti vähendatud septim.
Gheorghe Tătărescu
pisi|Gheorghe Tătărescu Gheorghe Tătărescu (21. detsember 1886 – 28. märts 1957 Bukarest) oli Rumeenia poliitik, peaminister 3. jaanuarist 1934 kuni 28. detsembrini 1937 ja 24. novembrist 1939 kuni 4. juulini 1940.
Puhas kvint
Kuula
Quinta justa
Constantin Argetoianu
pisi|Constantin Argetoianu Constantin Argetoianu (1871 – 6. veebruar 1952) oli Rumeenia poliitik, peaminister 28. septembrist 1939 kuni 24. novembrini 1939.
Europa saar
Europa on Prantsusmaale kuuluv atoll Mosambiigi väinas.
Nojim Maiyegun
Ta sai I keskkaalus (kuni 71 kg) 1964. aasta Tōkyō olümpiamängude poksivõistlusel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Joseph Gonzalesile (Prantsusmaa) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja. See oli Nigeeria poksijate ja üldse sportlaste esimene medal kaasaegsetelt olümpiamänguselt alates Nigeeria sportlaste debüüdist 1952. aastal.
Ta poksis aprillist 1971 kuni detsembrini 1973 elukutselisena. Ta osales kokku 16 kohtumisel ning võitis neist 12 (neist 10 nokaudiga) ja kaotas 4 kohtumist. Ta asus seetõttu elama Austriasse ja elab seal senini.
Havis Amanda
Kuju valmistas 1906. aastal skulptor Ville Vallgren ning see püstitati Helsinki Kauppatoril 20. septembril 1908. Havis Amanda on viie meetri kõrgune juugendstiilis pronkskuju, mis kujutab merest tõusnud merineitsit toetumas neljale vettpurskavale merilõvile. Eliel Saarise kujundatud bassein on valmistatud punasest graniidist.
Tänapäeval on Havis Amanda korduvalt valitud Helsingi kõige tähtsamaks ja kõige ilusamaks kunstiteoseks.
Kuju nime päritolu pole päris selge. Levinuima legendi järgi on see tulnud kohe alguses kasutusele võetud rootsikeelsest nimest Havets Amanda ('Mere Amanda'). Soomlased mugandasid selle nimeks Haaviston Manta ehk lihtsalt Manta. Vallgren ise nimetas kuju Merineitsiks ning see sümboliseeris tema jaoks Helsingi sündi merest.
Iga aasta 1. mail pesevad Helsingi üliõpilased Havis Amanda puhtaks ning panevad talle pähe eritellimusel valmistatud suure tekli. Esialgu roniti mööda kuju üles; aastal 1990 see aga keelati ning nüüd kasutatakse tõstukit.
Jack Kerouac
pisi|Jack Kerouac (umbes 1956) Jack Kerouac (tegelikult Jean-Louis Lebris de Kérouac; 12. märts 1922 Lowell, Massachusetts, USA – 21. oktoober 1969 St. Petersburg, Florida, USA) oli ameerika kirjanik ja kunstnik. Koos William Burroughsi, Allen Ginsbergi ja Gregory Corsoga oli ta biitnike põlvkonna tuntud esindaja.
Tema tuntuimad teosed on "Teel" ("On the Road"), "The Dharma Bums", "Big Sur", "The Subterraneans" ja "Visions of Cody".
Kerouaci teosed on enamasti autobiograafilised ja olid juba tema eluajal populaarsed, kuid ei leidnud alguses kriitikutelt kuigi sooja vastuvõttu. Tänapäeval peetakse teda oluliseks ja mõjukaks autoriks, kelle teosed on mõjutanud ameerika kirjandust ning selliseid muusikuid nagu The Beatles, Bob Dylan, Tom Waits, Simon & Garfunkel ja Jim Morrison.
Kerouac sündis Kanada prantslaste, kartulikasvatusega tegelevate Léo-Alcide Kérouaci ja tema naise Gabrielle-Ange'i (sündinud Lévesque) pojana. Tal oli viis aastat vanem vend Gérard, kes suri üheksa-aastaselt reumaatilisse palavikku.
Sünnitunnistusele kirjutati tema nimeks Jean-Louis Kirouac ja tema emakeel oli prantsuse keel. Inglise keelt hakkas ta õppima alles kuueaastaselt ja veel hilisteismelisena rääkis ta seda ebakindlalt.
Sportlike võimete tõttu pakkusid mitu USA tippülikooli Kerouacile stipendiumi ameerika jalgpalli mängimiseks ja Kerouac valis Columbia ülikooli. Kuid juba 1940 sai ta vigastada ja see lõpetas tema sportlaskarjääri. Seejärel langes ta ülikoolist välja.
Siis astus ta mereväkke, aga sai sõjaväes aktiivses teenistuses olla vaid kaheksa päeva, siis diagnoositi tal isiksuse skisoidne häire, mis väljendus selles, et ta ei talunud sõjaväe distsipliini, ja ta lasti kodumaale.
1944 viibis Kerouac koos oma sõbra Lucien Carriga, kui nad sattusid kokku homoseksuaalse David Kammereriga, kes oli jälitanud Carri ja viimase aasta jooksul talle korduvalt soovi väljendanud sugulisse vahekorda astuda. Carr polnud sellega nõus. Sel korral muutus Kammerer vägivaldseks ja Carr pussitas ta surnuks. Carr ja Kerouac püüdsid asitõendeid hävitada, aga William Burroughsi nõuandel andsid end politseile üles. Enesekaitse piiride ületamise ja kuriteo varjamise eest istus Carr kaks aastat vanglas.
Kerouac vahistati samuti ja talle määrati kautsjon, mida tema isa polnud suuteline tasuma. Kerouac oli sunnitud vastu võtma Edie Parkeri pakkumise sõlmida abielu, misjärel tema pere tasuks kautsjoni. Abielu sõlmiti vanglas ja pärast kautsjoni tasumist Kerouac vabanes. Abielu lahutati aasta pärast. Hiljem abiellus Parker Burroughsiga.
1950. aasta novembris abiellus Kerouac ootamatult Joan Havertyga. 1951. aasta lõpul jättis Haverty Kerouaci maha ja lahutas. 1952. aasta veebruaris sünnitas ta tütar Janeti, keda Kerouac omaks ei tunnistanud kuni 1961. aastani, mil vereanalüüs näitas, et ta oli siiski Janeti isa. Janet oli Kerouaci ainus laps ja tänapäevaks on tema järeltulijate liin välja surnud.
Kerouac abiellus kolmandatki korda, nimelt Stella Sampasega. See abielu kestis Kerouaci surmani.
1957. aastal ilmunud "Teel" kirjeldab Kerouaci (raamatus Sal Paradise) matka läbi USA ja Mehhiko koos Neal Cassadyga (Dean Moriarty). See on keskne biitpõlvkonda kirjeldav teos. Hiljem selgus, et ta alustas romaani kirjutamist prantsuse keeles ja pärast kirjutas selle ümber inglise keeles.
Kerouac tahtis loobuda tavalisest elust ja ühiskonna survest, ta tutvus budismiga ja katsetas paljusid narkootikume.
Ta suri pikaajalisest alkoholi kuritarvitamisest tekkinud maksatsirroosi, mis põhjustas sisemise verejooksu.
Bang Kho Laem
Bang Kho Laem (tai บางคอแหลม) on Bangkoki linnaosa (khet).
Elanike arv on 106 500 (2004) ja pindala 10,9 km².
Bass (muusika)
Bass kirjeldab madala (võib öelda ka sügava) helisageduse, helikõrguse ja diapasooniga 16–256 Hz (C0 kuni C4) helisid ning basspille, mis tekitavad madalaid helisid diapasooniga C2-C4.
Narathiwati provints
Haldusjaotus
Provints jaguneb halduslikult 13 maakonnaks (amphoe), mis omakorda jagunevad 77 vallaks (tambon) ja 551 külaks (muban).
Viited
🇹🇭
Aivar Sarapik
pisi|Ülempreester Aleksander Sarapik (Aivar Sarapik) [[Konstantin Pätsi monumendi avamisel Tallinnas 2022. aastal]] Aivar Sarapik (ristinimi Aleksander; sündinud 7. detsembril 1965) on Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku ülempreester ja Kaitseliidu peakaplan (kolonelleitnant).
Õppinud arvuti eriala Tallinna Polütehnikumis, sotsiaaltööd Tallinna Pedagoogikaülikoolis ning teoloogiat EELK Usuteaduste Instituudis ja Tartu Teoloogia Akadeemias, kaitsnud magistrikraadi USA-s Püha Risti Kreeka Teoloogia Koolis.
Porss (perekond)
Morfoloogia
Porsaliste sugukonnas leidub nii 1 meetri kõrguseid põõsaid kuni 20-meetriseid puid. Mõned on suvehaljad, kuid enamik liike on igihaljad. Juured elavad sümbioosis lämmastikku siduvate bakteritega, mis võimaldab taimedel kasvada väga väikese lämmastikusisaldusega muldadel.
Aivar Sarapik
Aivar Sarapik on Kaitseliidu peakaplan, aastatel 2003–2006 oli ta Kaitseliidu eriorganisatsiooni Noored Kotkad peavanem.
Porss (perekond)
Levik
Porsaliste sugukonna esindajaid leiab nii Aafrikast, Aasiast, Põhja-Ameerikast kui Lõuna-Ameerikast.
Aivar Sarapik
Ta on töötanud muu hulgas arvutite parandajana tehases Impulss, majandusjuhina Tallinna Issanda Muutmise peakirikus, noorsootöö juhina Eesti Punases Ristis, spetsialistina sotsiaalministeeriumis, diakonina Tallinna Issanda Muutmise peakirikus, preestrina Hiiumaal, Haapsalus ja Arusaares, nõustajana firmades, abipreestrina Tallinna Issanda Muutmise peakirikus. Ta on kujundanud kodulehti.
Aivar Sarapik oli nõunik Moskva Patriarhaadi ja Konstantinoopoli Oikumeenilise Patriarhaadi läbirääkimistel; ta on korraldanud laagreid ja seminare ning on mitme fondi asutaja.
Porss (perekond)
Levik
Eestis kasvab looduslikult ainult harilik porss (Myrica gale L.)
Cessna 152
Cessna 152 on Ameerika kahekohaline fikseeritud telikutega mitmeotstarbeline lennuk. Lennuk on ehitatud Cessna 150 baasil ja esimesena mainitud 1977. aastal. Cessna 152-l on võimsam mootor ja väikesed konstruktsiooni muudatused. Esimene proovilend tehti 1978. aastal ja lennukit toodeti 1985. aastani.
Tootmine
Cessna 152 kuulutati esimest korda välja 1977. aastal. Cessna 152 tootmise peamine põhjus oli uue 100 LL kütuse kasutamise algus. Lennuki tootmine lõppes 1985. aastal ja kokku toodeti 7584 lennukit. Nende seas olid A152 ja FA152 Aerobat mudelid.
Tehnilised omadused
Maailmas on tuhandeid erinevaid Cessna 152 tüüpi lennukeid. Seetõttu on igal lennukil erinevad tehnilised omadused.
Lennukikere
Lennukikere oli peamiselt metallist (alumiiniumist). Tiibadel on kahepoolne nurk, mis on tavaliselt 1 kraadi all.
Juhtimisseadmed
Topeltkontrollerid olid Cessna 152 mudelis kohustuslikud, kuna lennukis olid topeltkontrollerid baasvarustuses.
Tagatiibade maksimum väljamineku nurk on 30 kraadi ja need tulevad välja elektrilise kontrollseadiste abiga.
Cessna 152
Kõige klassikalisem tüüp on kahe istekohaga kerglenduv õhusõiduk. Tavaline telik on fikseeritud ja kolmnurksel telikul on üks ninatelik ja kaks põhitelikut.
Cessna A152 Aerobat
Kahe istekohaga trikilennuk. Kokku toodeti 315 lennukit, millel olid +6/-3G sertifikaadid. Selle lennuki põhimõte on intensiivne manööverdamine. Lennukile anti sertifikaat 1977. aastal ja toodeti samal ajal (1978–1985) nagu tüüpi Cessna 152.
Kasutamisalad
Tüübil Cessna 152 on ainult kaks istekohta. See muudab lennuki kommertslennu jaoks ebapopulaarseks. Samas on paljud Cessna 152 lennukid isiklikus kasutuses Ameerikas ja Lõuna-Euroopas.
Tartu maantee
pisi|Tartu maantee [[Tallinna bussijaama lähedal]]
Tartu maantee on kohalik tee (tänav) Tallinnas. Tänava pikkus on 4,9 km. Pronksi tänava ristmiku ja linnapiiri vahel kattub tänav Tallinna–Tartu–Võru–Luhamaa maanteega. Tänav kattub ühtlasi samanimelise aadressiobjektiga (liikluspind), mis erinevalt tänavast ulatub Tallinnast välja Assaku viaduktini.
Tänava kulg
219px|pisi|püsti|City Plaza, Tartu maantee 2 pisi|[[Tallinna Jaani seegi kirik]] Tartu maantee algab Kesklinnas Kompassi asumis Ants Laikmaa tänavalt jalgteena. Kivisilla tänava piirkonnas muutub Tartu maantee sõiduteeks ja ristudes Kivisilla tänavaga siseneb Maakri asumisse, jäädes Kompassi ja Maakri vaheliseks piiriks. Üle Kompassi platsi tuleb Tartu maanteele trammitee, kuid tänav on siin veel kitsas ja ühesuunaline. Maakri poolt suubub Tartu maanteele Tornimäe tänav, Kompassi poolt tulevad Eduard Viiralti ja Pronksi tänav.
Gheorghe Argeșanu
pisi| Gheorghe Argeșanu (28. veebruar 1882 – 26./27. november 1940) oli Rumeenia kindral ja poliitik, peaministri kohusetäitja 21. septembrist 1939 kuni 28. septembrini 1939.
Tartu maantee
Tänava kulg
Pronksi tänava ristmikust edasi saab Tartu maanteest suur läbisõidutee, mis jätkub Rävala puiestee sihil kesklinnast välja viival suunal. Trammid peavad leppima neile eraldatud alaga tänava põhjaservas. Tartu maantee kulgeb nüüd Keldrimäe piiril, põhjaserv jääb Torupilli asumisse. Esmalt ristub Friedrich Reinhold Kreutzwaldi tänav. Keldrimäelt tulevad Tartu maanteele Torupilli ots ja Gildi tänav, Torupillist suubuvad Carl Robert Jakobsoni tänav, Juhan Kunderi põik, Laulupeo, Karl August Hermanni, Konstantin Türnpu, Johannes Kappeli ja Lubja tänav.
Pärast Keldrimäed riivab Tartu maantee lääne pool laiuvat Juhkentali asumit, kuhu suunduvad Odra ja Masina tänav. Siin tõuseb Tartu maantee mäkke: ees seisab Lasnamäe serv, millelt avaneb vaade seljatagustele vanalinna kirikutornidele. Idas algab Lasnamäe linnaossa kuuluv Sikupilli asum. Tramm hülgab siin Tartu maantee, pöördudes enne Lasnamäe tänavat piki mäenõlva kirde suunas. Sikupillist jõuab Tartu maanteele ka Pallasti tänav.
Juhkentali ja Ülemiste piiril haarab Tartu maantee endasse võimas Ülemiste liiklussõlm, kus üksteise järel ületavad tänava kolm suurt silda. Esmalt ristub Tartu maantee Peterburi teega, seejärel jääb pea kohale Tallinna–Narva raudtee ja kohe selle järel kõrgub kolmas viadukt, mis ühendab Suur-Sõjamäe tänavat Järvevana teega.
Pärast liiklussõlme jääb läände Ülemistejärve asum, kuhu maanteelt avaneb kohati vaade Ülemiste järvele ja ära paistab ka Linda kivi. Idas ääristab maanteed Ülemiste keskuse ja Tallinna lennujaama parklate avarus, nende vahel siirdub Ülemiste asumisse Lennujaama tee. Selles lõigus iseloomustavad Tartu maanteed vaade lennujaamale ning tihti madalal üle pea vihisevad maanduvad või õhku tõusvad lennumasinad.
Seal, kus Tartu maantee alt läheb läbi Vaskjala–Ülemiste kanal, algab viimaks Mõigu. Tartu maanteega ristuvad Mõigus Vana-Tartu maantee, Kanali tee, Kaabli tänav, Kuldala tee, Juhtme tänav, Lambi tänav (mis jätkub Peetri alevikus kui Raudkivi tee), Vati ja Oomi tänav. Alates Raudkivi teest on maantee lääneserval Rae vald. Kuna Mõigu on osa Kesklinna linnaosast, jõuab Tartu maantee Tallinna kagupiirile kordagi Kesklinnast väljumata. Linnapiiril jõuab Tartu maanteele lõunast tulev Mõigu tee.
Hoonestus
pisi|Tartu mnt 17 pisi|Tartu maantee 23 219px|pisi|püsti|Tartu maantee 26 // [[Liivalaia tänav|Liivalaia 44 // Lastekodu 1]] pisi|Vaade Tartu maanteele, [[Konstantin Türnpu tänava ristmikult. Paremal pool Tartu maantee 71, 67/1, 63 hooned]]
Ajalugu
pisi|Härjapea jõe kunagine säng tänapäevasel kaardil Viru väravate juurest lõuna poole suunduv Tartu maantee on üks vanemaid Tallinna sisemaaga ühendavaid teid. Kuna oluliseks ühendusteeks Tartuga oli ka Narva maanteelt ära pöörav Piibe maantee, on teed varem kutsutud ka Paide ja Põltsamaa maanteeks. Juba 13. sajandi alguses oli Tartu maantee lähtealas eeslinn, kus asus 1237. aastal esimest korda mainitud Jaani seek. Jaani Seegi ehk Püha Ristija Johannese hospidali keskaegne kompleks paiknes Tallinna linnamüürist umbes poole kilomeetri kaugusel kagus, Härjapea jõe ja Vana-Tartu maantee ristumiskohal. Seegiümbrus jäi ulatuslikult asustatuks pikaks ajaks – 1688. aasta Waxelbergi plaan näitab seal tihedat hoonestust, samas kui Narva maantee ääres paiknesid vaid üksikud suvilad ja kõrtsid. Tartu maantee algus oli üks vanemaid asustusalasid väljaspool Tallinna vanalinna, kui meri veel ulatus kesklinna piirkonnas Narva maanteeni ja kaugemale, kulges Tartu maantee tee mööda praegust Raua tänavat Pirita ja Viimsi kanti. Tartu maantee alguses üle Härjapea oja ehitatud kivisilla järgi sai eeslinn hiljemalt 18. sajandil nime Kivisilla eeslinn.
Vanemal ajal siirdus osa Narva maanteed pidi Tallinna suunduvaid sõidukeid Lasnamäelt laskumise kohal Tartu maanteele, kuna Narva maantee lõik Filmi tänavast mäetõusuni oli veel 19. sajandil merevee kõrgseisu ajal vee all ja üldiselt raskesti läbitav. Toonased maanteede kirjeldused tõendavad seda. Sellepärast nimetati Tartu maanteed 1676. aastal Wierscher und Jerwischer Weg (Viru ja Järva maantee). Hiljem kasutati teed üle Lasnamäe esmajoones taliteena, see on märgitud Waxelbergi plaanil kui Winter wäg uthur Landet.
Tartu maantee 4,27 kilomeetri pikkusel lõigul oli 1817. aastal kuus silda. Maantee algust kuni Härjapea jõe sillani nimetati Silla ja Kivisilla tänavaks (Steinstrasse, Brückstrasse, Steinbrückstrasse). 1723. aastal on toodud selle eestikeelne nimetus Prügulits, mis on ilmselt moonutatud saksa keelest. 19. sajandi algul nimetati Tartu maantee piirkonda Tartu eeslinnaks.
Kivisilla-taguse osa kohta on kasutatud mitmeid lähematele ja kaugematele sihtpunktidele viitavaid nimetusi, näiteks Viru ja Järva maantee, Järva ja Tartu maantee, Paide ehk Tartu maantee, Põltsamaa maantee, Mõigu tee.
1817. aastal, reformatsiooni 300. aastapäeva mälestuseks asutati Tallinnas Lutheri nimeline lastekodu, mis tegutses 1852. aastast hoones Suur-Tartu maantee 62 (hilisem aadress Tartu mnt 50, Laulupeo tänava vastas). Lastekodu asutajaks ja esialgseks ülalpidajaks oli Tallinna Oleviste kogudus, tolleaegne Tallinna bürgermeister Carl Johann Salemann ja Oleviste koguduse õpetaja Meyer. 1919. aastani kandis asutus Dr. Martin Lutheri nimelise Kasvatusmaja nime. Selle asutuse ülalpidamiseks saadi vahendeid vabatahtlikest annetustest, kapitali inertsidest ja 1853–1882 linna omanduses olnud Vanamõisa mõisa tuludest, kui 1842. aastal läks lastekodu Tallinna linna ülalpidamisele ja 1887. aastast Tallinna Linnavalitsuse ülalpidamisele. Aastatel 1919–1922 kandis asutus Martin Lutheri Vaeslaste Kasvatusmaja ja Kool nime (kool oli ühtlasi 26. algkool) ning 1940. aastast kandis sealne asutus Tallinna Linna III Lastekodu nime. Tallinnas tegutses 20. sajandi esimesel poolel ka Jaan Poska nimeline lastekodu Suur-Pärnu maantee 29, Lutheri vabriku kõrval ja Piiskop Plato nimeline lastekodu.
1867. aasta üleujutus
5. juunil 1867 toimus Suur-Tartu maanteel suur üleujutus, kui tormi tekitatud lained murdsid läbi muldtõkke, mis oli rajatud kaitseks Ülemiste järve üleujutuste eest. Ülemiste mäel oli lahtine linna suubuv magistraaltoru, kust Härjapea jõgi voolas Suur-Tartu maantee kohalt paesse raiutud kanalit mööda mäest alla. Jõe vesi täitis ääreni veskitiigi Juhkentalis (praegu asub sel kohal Tiigiveski park ja Kalevi spordihall), mis peagi üle ajas, ujutades üle Suur-Tartu maantee ja Maakri tänava lähikonna. Suur-Tartu maantee oli Mõigust kuni seegini järvelaadseks veekoguks muutunud, Narva maanteed mööda voolas suur jõgi. Lühikese ajaga oli Suur-Tartu maantee kuni Kivisillani vee all. Pärast üleujutustest rikutud Suur-Tartu maantee parandamist ja veemagistraali kraavi katmist paigaldati 1867. aastal Suur-Tartu maanteele 10 kilomeetri pikkune malmtorustik. pisi|Suur-Tartu maantee 1930. aastate [[Tallinna kaart|Tallinna kaardil]]
pisi|left|Tartu maantee piirkond (1942) 1890. aastal ehitati aadressile Suur Tartu maantee 11 Vene tütarlastegümnaasiumi hoone. 1917. aastal asus hoonesse Tallinna Linna Kunsttööstuskool. Suur-Tartu maantee 11 kunsttööstuskooli krundil asusid neli hoonet: kooli kivist peahoone, väiksem hoone kantselei ja korteritega, kooliteenija ja pesuköögi maja ning veel üks väike, ühekorruseline puust majake. Selles väikeses majakeses asus tütarlastekooli ajal raamatukogu, hiljem elas seal kooli kojamees. 1917. aasta lõpus tegutses majakese salakorteris kolmeliikmeline Eestimaa Päästmise Komitee ööl vastu ajaloolist 24. veebruari 1918. 1933. aastal pandi Päästekomitee kasutatud majakesele valgest marmorist kuldsete tähtedega mälestustahvel. 1922 ehitati Tallinna Linna Kunsttööstuskooli hoonele peale kaks korrust. Kool vahetas ka nime. 1968. aastal valmis ENSV Riikliku Kunstiinstituudi hoone juurdeehituse I järk ja seejärel tehti vanale peahoonele keerukas ümberehitus ja valmis koolimaja juurdeehituse II järk. Kõik need hooned lammutati 2010. aastal.
Suur Tartu maantee 24 tegutses Tallinna linna Jaani vanadekodu, Suur Tartu maantee 9 tegutses K. Fürbergi eraalgkool.
Alates 1934. aastast teostas Eesti valitsus ambitsioonikat plaani Tartu maantee uue trassi rajamiseks, mis pidi kulgema sirgjooneliselt Tallinnast Põltsamaani. Sirgel teel oleks autode maksimumkiirus olnud 150 kilomeetrit tunnis. Tallinna tööbörsi kaudu värvati ehitusele töötuid, sest projekti üks eesmärk oli võidelda majanduskriisi vastu. Parematel päevadel oli Tallinna lähedal tee-ehitusel ametis ligi 450 inimest.
Detsembrist 1934 kuni 1940. aasta suveni jõuti valmis ehitada kaheksa kilomeetrit uut teed Tallinnast Assakuni. Uut teelõiku nimetati algul Riia maanteeks.
Suur–Tartu maantee
Tartu maantee (Suur Tartu maantee 4 ) 4 asus kino Modern, kinohoone hävis 1944. aasta märtsipommitamise käigus. Suur Tartu maantee 79 ja S. Raevalla tänaval asusid Ühisus Estonia Eksporttapamajade hooned.
1958. aastal laiendati Tartu maantee nimetust ka uuele trassile, vana maanteelõik nimetati Vana-Tartu maanteeks.
Balti Ekspress
Balti Ekspress oli rahvusvaheline kiirrongiliin marsruudil Tallinn–Tartu–Valga–Riia–Kaunas–Šeštokai–Varssavi.
Liin avati 22. mail 1993 ja suleti suure kahjumi tõttu 1997. aastal.
Kuna Balti riikide rööpmelaius (laiarööpmeline raudtee, 1520 mm) erineb Poolas kasutatavast (standardrööpmeline raudtee, 1435 mm), tuli rongiga Varssavisse jõudmiseks istuda Šeštokai jaamas ümber teise rongi.
1995. aasta sõiduplaani järgi kestis sõit Tallinnast Varssavisse koos ooteaegadega kokku 22 tundi ja 15 minutit.
Gavril Kolesov (kabetaja)
pisi|2017 Gavril Kolesov (jakuudi keeles Гаврил Колесов ; sündinud 7. septembril 1979 Djabõla külas Tšuraptša rajoonis Jakuudi ANSV-s) on jakuudi rahvusest Venemaa kabetaja, mitmekordne maailmameister, rahvusvaheline suurmeister.
Ta on 7-kordne maailmameister 64-ruudulises kabes (vene kabes 1996, 1997, 2000, 2004, 2006, 2012 ja brasiilia kabes 2002, 2012). Lisaks seitsmele MM-i kuldmedalile on ta saanud vene kabes kaks hõbemedalit (2003, 2013) ja ühe pronksmedali (2014).
Kaustineni vald
Kaustinen on vald Soomes Kesk-Pohjanmaa maakonnas. Vallas elab 4300 inimest ja rahvastiku tihedus on 12,1 in/km². Vallas räägitakse soome keelt. Kaustiseni naabervallad Halsua, Kruunupyy, Kälviä, Ullava ja Veteli.