cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Loosalu raba
pisi|Loosalu raba pisi|Väike mänd Loosalu rabas, taustal Loosalu järv Loosalu raba (ka Loosalu soostik) on soomassiiv Rapla maakonnas Rapla vallas. Raba on 3373 hektari suurune.
Soos asub Loosalu järv, mille pindala on 35,6 hektarit.
Turbalasundi paksus on kuni 8 meetrit, turba all on leitud järvemuda, liivsavi ja kruusa.
Raba toitub põhja- ja sademeveest.
Janne Ahonen
pisi|Janne Ahonen Janne Petteri Ahonen (sündinud 11. mail 1977 Lahtis) on Soome suusahüppaja.
Suusahüpetega hakkas Ahonen tegelema seitsmeaastaselt. Ta imetles 1980. aastate suuri suusahüppajaid Matti Nykäneni, Jens Weissflogi ja Andreas Felderit ning tema suurim soov oli olla ühel päeval sama edukas kui nemad.
Soome esindusmeeskonda jõudis ta juba 15-aastaselt. Oma esimese maailma karikasarja etapi võitis ta 1993 Šveitsis Engelbergis. Alates sellest on ta pidevalt olnud suusahüppemaailma tipus ja oma rahvusmeeskonna kindel liige.
Lillehammeri olümpiamängudel 1994. aastal oli ta suurel mäel 25. ja meeskondlikult 5.
1995 tuli ta Kanadas Thunder Bays esimest korda maailmameistriks, sedapuhku meeskondlikult.
1997 Norras Trondheimis tuli Ahonen esimest korda individuaalselt maailmameistriks, võites normaalmäel.
Hiljem sai Ahonen endale igavese neljanda maine. Neljas oli ta normaalmäel nii Nagano olümpiamängudel 1998 kui ka Salt Lake City olümpiamängudel 2002. 1999. aasta maailmameistrivõistlustel Ramsaus suutis ta neljas olla kõigil kolmel alal: suurel mäel, normaalmäel ja meeskonnavõistluses.
Täistabamusest jäi pisut puudu ka Salt Lake City olümpiamängude meeskonnavõistluses, kus Saksamaa meeskonnale kaotati 0,1 punktiga ning saadi hõbemedalid.
Lisaks neljandatele kohtadele on vahepeal siiski tulnud ka medaleid. Kodustel Lahti maailmameistrivõistlustel 2001 sai Ahonen suurel mäel pronksi. Ka suusalennu maailmameistrivõistlustelt on ta medaleid saanud.
Aastal 2005 valiti ta Soome aasta sportlaseks.
5. märtsil 2011 teatas ta, et lõpetab selle hooajaga oma tippsportlase karjääri.
Jaanuaris 2013 teatas Ahonen, et kavatseb siiski sportlaskarjääri jätkata ning pürgida Sotši olümpiamängude koondisse, et võita puuduolev individuaalne olümpiamedal.
Maailma karikasarjas
Janne Ahonen on osalenud 344 maailmakarikavõistluste etapil (seisuga 17. mai 2008) ja jõudnud poodiumile 105 korda, millest 36 korral kõige kõrgemale astmele.
Isiklikku
Ahoneni hobiks on kõik autode ja mootorratastega seotu. Tal on ka oma võidusõidumeeskond. 2007. aastal tegi Ahonen debüüdi Top Fueli auto roolis Euroopa meistrivõistluste etapil Soomes Alastaros.
Samuti on ta tuntud disainerina: tema loodud on Põhjamaade hüppenädala (Lahti, Falun, Lillehammer) logo.
Ali Smith
Ali Smithi romaan "Juhuslik" ("The Accidental") võitis 2005. aasta Whitbreadi kirjanduspreemia romaani kategoorias. Teos on ilmunud ka eesti keeles 2007. aastal kirjastuses Varrak Triin Taela tõlkes.
Hammerfest
Hammerfest on linn Norras Troms og Finnmargi maakonnas, Hammerfesti valla keskus. Asub Kvaløya saarel.
Melkøya saarel asub sadam ja Statoili LNG gaasiterminal.
pisi|tühi|Hammerfest
Maarja aasta
Maarja aasta oli periood 28. november 2007 kuni 27. november 2008, mille katoliku kiriku organisatsiooni Opus Dei prelaat Javier Echevarría pühendas Jumalaemale ja organisatsiooni 80. aastapäevale.
Aleksei Tolstoi
pisi|Aleksei Tolstoi
Tema isa oli erruläinud husaar ja maaomanik ning ema lastekirjanik. Kui Tolstoi ema oli kaks kuud rase, põgenes ta koos oma armukese Aleksei Apollonovitš Bostromiga kodust. Vastsündinud Aleksei kirjutas ta samuti Bostromi nimele. 13-aastaselt sai Aleksei Tolstoi teada, et ta bioloogiline isa on hoopis krahv Nikolai Aleksandrovitš Tolstoi, kuid sellest hoolimata jätkas ta elamist teda üles kasvatanud isa juures. Kuid Nikolai Tolstoi jättis oma pojale pärast surma 30 000 rubla ja väärika perekonnanime.
1917. aasta Oktoobrirevolutsiooni ajal emigreerus ta Saksamaale ja hiljem Prantsusmaale. 1923. aastal naasis ta kodumaale, leppides ühtlasi ka kommunismiga. Tema tööd tasustati kolme Stalini preemiaga.
Tema sulest on ilmunud palju kuulsaid romaane, teiste seas ka "Insener Garini hüperboloid", “Aeliita” ja lastejutt "Kuldvõtmeke ehk Buratino seiklused", Carlo Collodi Pinocchio töötlus. Oma mahukate ajalooromaanidega "Kannatuste rada" ja "Peeter Esimene" üritas heakskiitvalt mõtestada ja õigustada bolševismi.
Prokne ja Philomela
Prokne ja Philomela olid vanakreeka mütoloogias Ateena kuninga Pandion I ja Zeuxippe tütred ning kuninga Erechtheuse õed. Nagu paljud Ateena kuningasoo liikmed, olid nemadki tuntud oma traagilise saatuse poolest.
Šahh
Šahh on Pärsia (Iraani) aristokraat, valitseja, kuningas (monarh).
Prokne ja Philomela
Vanem õde Prokne pandi mehele sõjajumala Arese pojale Tereusele, kes oli Traakia kuningas. Nad said poja Ityse. Kui too sai 5-aastaseks, palus Prokne luba Philomela külla kutsuda. Tereus läks isiklikult oma naiseõele Ateenasse järele. Ta armus Philomelasse, kes oli väga kaunis (ning Proknest ka üksjagu noorem).
Kui nad laevalt maale tulid, teatas Tereus, et oli saanud teate Prokne surmast, ning vägistas Philomela. Philomela ähvardas selle avalikuks teha. Selle vältimiseks lõikas Tereus Philomelal keele suust, pani ta vangi ja läks Prokne juurde teatega, et Philomela on surnud.
Philomela ei saanud oma saatusest küll rääkida ning ta oli ka kirjaoskamatu, ent ta oli hea kuduja. Ta kudus vanglas kangastelgedel suure vaiba, millel kujutas oma saatust, ja saatis selle Proknele. Prokne tundis nägude järgi kohe oma õe ja mehe ära ning laskis salaja Philomela enda juurde kutsuda.
Kättemaksuks tappis Prokne pistodahoobiga oma poja Ityse, sest see oli väga oma isa moodi, valmistas tema lihast eine ja viis selle samal õhtul Tereusele. Pärast sööki teatas Prokne, mida ta oli mehele sisse söötnud. Tereus ehmatas nõnda, et ei saanud end esialgu liigutadagi, ning Prokne ja Philomela põgenesid. Pärast tuli mehele eluvaim sisse ning ta tormas naisi taga ajama.
Daulise lähedal jõudis Tereus neile järele ja tahtis neid juba surmata, kui jumalad muutsid nad lindudeks: Prokne ööbikuks ja Philomela pääsukeseks, kes ainult sädistab ega saa laulda, sest tal on keel ära lõigatud. Roomlased ajasid nad segamini ning kinnitasid, et Philomelast sai ööbik, mis aga tundub absurdsena. Philomela esineb vahel ka inglise kirjanduses ööbikuna. Tereuse muutsid nad haukaks, vaenukäoks või kanakulliks.
Peter Paul Rubens on maalinud "Tereuse eine".
Hammerfesti vald
Hammerfesti vald (põhjasaami Hámmárfeasta) on vald Norras Troms og Finnmargi maakonnas. Ta hõlmab Kvaløya, Seilandi põhjaosa ja Sørøya idaosa.
Valla suuremad asulad on Hammerfest (umbes 6800 elanikku) ja Rypefjord (umbes 1700 elanikku).
2019. aastani kuulus vald Finnmargi maakonda.
Klass (programmeerimine)
Klass on objektorienteeritud programmeerimisel keelekonstruktsioon, mille põhjal luuakse objekte. Klass kirjeldab kindla objekti tüübi ja käitumise. Selle kirjelduse järgi loodud objektid on klassi instantsid. Klassiga seotud funktsioone nimetatakse klassi meetoditeks – neid funktsioone ei saa kasutada ilma konkreetse klassi või objektita.
Klasse toetavaid programmeerimiskeeli on palju ja ka nendes kasutatavate klasside võimalused on erinevad. Enamasti toetavad need siiski klasside pärimist ja ka kapseldamist (ligipääsu piiramine).
Märtsiaasta
Märtsiaasta ehk Maarja-aasta on minevikus kasutusel olnud kalendriaasta, mis algab 25. märtsil, Maarja kuulutamise päeval ehk paastumaarjapäeval.
Märts oli Vana-Roomas aastani 154 eKr aasta esimene kuu. 525. aastal lõi Dionysius Exiguus süsteemi Anno Domini, mis järk-järgult levis kogu kristlikus maailmas. Ka selles süsteemis arvestati aasta algust Maarja kuulutuse (eostumise) ehk Jeesuse Kristuse lihaks saamise arvatavast päevast alates.
Kõige kauem kasutasid märtsiaastat paavstid. Katoliku kiriku mõjul kasutasid maarja-aastat ka Liivimaa ristiusustajad. Henriku Liivimaa kroonika kronoloogia tekitas seetõttu varasemate uurijate seas palju arusaamatusi, mis lahenesid siis, kui ajaloolane August Heinrich Hansen 1853. aastal näitas, et kroonikas pole kasutusel mitte jaanuari-, vaid märtsiaasta.
Maa-alused
Maa-alused (ka maahaldjad) olid algselt surnud olendid, kes hiljem elasid maa või põranda all. Maa-alused olid tuntud pisikeste inimesekujuliste mütoloogiliste olenditena põhiliselt Põhja-Eestis, nende olemasolust andsid märku hääled. Nad tegutsesid seppade (taovad tiks-tiks) ja kangrutena, maa peale ilmusid ka putuka või loomana (harilikult konnana). Neile tehtud heategude eest tasusid rikkalikult.
Maa-aluste ja maahaldjate (kes esinesid Lõuna-Eesti rahvapärimustes) pahandamine võis kaasa tuua maast saadud haiguse (haigust nimetati samuti maa-alused). Peamiselt Saaremaal ei olnud lubatud putukate peale või nende teeradadele astumine, et mitte pahandada maa-aluseid. Rahvapärimuses oli uskumus teispoolse ilma asukate haigestavast mõjust inimesele ning teatud iseloomuliku hääle kuulmine võis olla haiguse, hävingu, isegi surma ettekuulutajaks.
Üleloomulike olendite ringi kuulus ka toonesepa nimetust kandev mardikas. Tooneseplaste (mööbli- ja suur-toonesepp) tiksumist on käsitatud kui surnuteilma märguannet elavaile. Seosele toonelaga viitavad ka mardika liiginimetused toonesepp ja toonetikas.
21. juuni
21. juuni on Gregoriuse kalendri 172. (liigaastal 173.) päev. Juliuse kalendri järgi 8. juuni (1901–2099).
Siena
thumb|right|Piazza del Campo ja Palazzao Comunale Siena on linn Itaalias Toscana maakonnas, Siena provintsi halduskeskus.
Ajalugu
Legendi järgi asutas Siena Romuluse venna Remuse poeg Senius, kuid arheoloogilised väljakaevamised on näidanud, et linn on vanemgi kui Rooma. Enne roomlaste tulekut elas selles piirkonnas etruskide hulka kuuluv sainade hõim, kes ongi arvatavasti linnale nime andnud (on ka teisi seletusi). Siiski on linna embleemil kujutatud kaht poissi imetavat emahunti ning see motiiv on Sienas ja selle ümbruskonnas väga populaarne.
Rooma ajal oli Siena tähtsusetu. Ta kandis siis nime Saena Julia. Suured maanteed läksid linnast mööda. Seetõttu jõudis ka kristlus Sienasse hilinemisega, 4. sajandil, ja väidetavalt alles langobardide vallutuse tulemusena võitis kristlus selles piirkonnas otsustavalt paganluse.
1167. aastani oli Siena piiskopi kontrolli all, siis sai ülestõusu tulemusena vabalinnaks. 1179 sai ta põhiseaduse. Sellest algas linna pidev tõus. Linna tähtsaimad majandusharud olid pangandus ja villatööstus. Kõige tähtsam konkurent oli naaberlinn Firenze. Kui Firenze pooldas gvelfe, asus Siena gibelliinide poolele. 4. septembril 1260 purustas Siena sõjavägi Monteperti lahingus märksa ülekaalukama Firenze armee. 1348. aastal tabas katk seevastu Sienat eriti rängalt ja ta ei saavutanud enam kunagi senist kuulsust. Sellegipoolest säilitas ta iseseisvuse kuni 1557. aastani.
Vaatamisväärsused
1995. aastal kanti Siena linna ajalooline keskus UNESCO maailmapärandi nimekirja.
Siena südameks, mille ümbruses asuvad ka linna olulisimad vaatamisväärsused, on Piazza del Campo, kuhu jooksevad kokku tänavad linna 17 piirkonnast (contrada 'st).
Kultuur
1203. aastal asutati Siena ülikool.
Sienas peetakse igal aastal 2. juulil ja 16. augustil Piazza del Campol Palio festivali.
Żywieci õlu
thumb|Żywiec Porter Żywiec on Poolas populaarne õllemark. Seda toodab Żywieci õlletehas, mis kuulub firmale Grupa Żywiec S.A. Żywieci õlut müüakse 0,33-, 0,5- ja 0,65-liitristes pudelites ja 0,5-liitristes plekkpurkides.
Seda õlut pruulitakse Żywiecis 19. sajandi keskpaigast.
Poola Kaubandus-Tööstuskoja ning Poola majandusministeeriumi uuringute järgi peab 43% poolakatest seda õlut rahvuslikuks (kolmas koht) ning 39% kõige tugevamaks ja väärtuslikumaks margiks (samuti kolmas koht).
Marimetsa raba
pisi|Marimetsa raba. pisi|Marimetsa raba. Marimetsa raba on lageraba Lääne maakonnas, mis paikneb Lääne-Nigula vallas.
Nõo soostumine algas mineraalmaa soostumisel pärast Antsülusjärve taandumist.
Turbakihi paksus on kuni 7 meetrit.
Aastal 1998 moodustati eriilmelise soomassiivi kaitseks Marimetsa looduskaitseala.
Billy Lee Riley
pisi
Billy Lee Riley (5. oktoober 1933 Pocahontas, Arkansase osariik – 2. august 2009 Jonesboro, Arkansase osariik) oli USA rockabilly-muusik, laulja, laulukirjutaja ja produtsent.
Billy Lee Riley sündis Pocahontas Arkansase osariigis. Kitarrimängu õppis ta tumedanahalistelt farmitöölistelt. 1955. aastal pärast nelja aastat armeeteenistuses lindistas ta Memphises Tennessee osariigis oma esimese loo. Edaspidi hakkas ta tegema koostööd Sam Phillipsiga Suni stuudiost. Tema esimene hittsingel oli "Flyin' Saucers Rock and Roll" / "I Want You Baby". Pärast seda lindistas ta "Red Hot" / "Pearly Lee", milles klaverit mängis Jerry Lee Lewis, kuid kuna Sam Phillips panustas promomisel Jerry Lee "Great Balls of Fire" peale, siis selle müügiedu jäi kesiseks. Ka järgmistest salvestistest ei saanud hitte promo puudumise tõttu.
Billy Lee Rileyst koos oma taustabändiga The Little Green Men kujunes välja Suni peamine stuudiobänd.
1960. aastal lahkus ta Sunist ja tegi koostööd mitme teise stuudioga. 1962. aastal kolis ta Los Angelesse, kus hakkas koos Dean Martini, The Beach Boysi, Herp Alperti, Sammy Davis juuniori ja teistega taas tööle stuudiomuusikuna.
1970. aastate algul lõpetas Billy Lee Riley musitseerimise ning kolis tagasi Arkansasesse, et alustada äri ehitusel, kui 1978. aastal kaverdas Robert Gordon ja Link Wray tema lood "Red Hot" ja "Flyin' Saucers Rock and Roll" ja see viis ta 1979. aastal tagasi Sun stuudiosse lindistama, millele järgnesid täiskohaga esinemised.
2005. aastal ta vigastas end kukkudes libedal põrandal ja talle tehti kaks operatsiooni.
Võideldes 4. astme käärsoolevähiga, suri Billy Lee Riley 2. augustil 2009 Jonesboros Arkansase osariigis.
Aleksin
Asutatud 1236. aastal. 15. ja 16. sajandil oli tähtis kindluslinn, hiljem kaotas oma olulisuse. 2010. aastal oli linna elanike arv 63 900.
Linnas on jõesadam, keemia- ja masinatööstuse ettevõtted.
Karinu mõis
pisi|Karinu mõisa peahoone pisi|Karinu mõisa peahoone Karinu mõis (saksa keeles Kardina) oli rüütlimõis Järva-Jaani kihelkonnas Järvamaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Järva valda Järva maakonnas.
Ajalugu
Karinu mõis eraldati 1666. aastal Andreas von Roseni poolt Väinjärve mõisast. 1686. aastast nimetatakse Kardinat oma 21 1/2 adramaaga iseseisva mõisana.
1805. aastal toimusid talurahvarahutused Järvamaal Järva-Jaani kihelkonnas Karinu ja Orina mõisas, öise rehepeksu vastu. Karinu mõisa juurde kuulus ka Kuusna karjamõis.
Rosenite suguvõsale kuulus Karinu kuni 1919. aasta võõrandamiseni.
Mõisakompleks
17. sajandil rajati mõisa härrastemaja, mis oli lihtne puust hoone koos väikese iluaiaga.
1770. aastatel lasi Hans Heinrich von Rosen rajada uue barokse peahoone. Kivist härrastemaja oli ühekorruseline ja kelpkatusega.
1821. aastal lisati Karl Wilhelm von Roseni nõudmisel klassitsistlik sammasrõdu.
19. sajandi lõpul lasi tollane mõisnik Paul Alexander von Rosen juurde ehitada klassitsistliku tiibhoone.
Pärast võõrandamist hakkas peahoones tööle Karinu kool, mis tegutses seal 2000. aastani.
Agent Sinikael
Film esilinastus Tallinnas 19. septembril 2002, selle režissöör on Marko Raat ja peaosa mängib Mait Malmsten.
Sisu
Vana kooli tööstusspioon agent Sinikael hakkab maadvõtvale õhumüüjate hiilgeajale jalgu jääma. Spionaažifirmasse, kus ta töötab, toob värskeid tuuli karismaatiline sakslane Florian, kes ei hooli endisaegsete luurajate käsitööoskustest, vaid tegutseb moodsate äriteooriate vaimus. Uustulnuka sarmi ohvriks langevad nii Sinikaela kolleegid kui ka tüdruksõber.
Tunnustus
Eesti Filmiajakirjanike Ühing valis selle Eesti aasta filmiks.
Andrus Albrecht
pisi|Bonzo toetuskontserdil "Laulame Ilvese presidendiks". 2006 Andrus Albrecht (kasutanud ka esinejanime Bonzo; sündinud 2. augustil 1973) on eesti laulja, kitarrist, laulukirjutaja ja näitleja.
Nime Bonzo sai Albrecht 1980. aastate lõpus Rakveres, tegutsedes trummarina punkbandis Alice Tisler, sest tema mängustiil sarnanes Led Zeppelini trummari John Bonhami ehk Bonzoga. Ta on töötanud Rakvere Teatris lavatöölisena, helirežissöörina, mänginud ka väiksemaid rolle.
Omaloomingu kirjutamisega ja salvestamisega alustas Albrecht 2004. aastal, olles nüüdseks avaldanud 8 heliplaati. Ta laulab bluesi, folki, ka jazzi.
2012. aastast on Albrecht tegutsenud ansambli Kõrsikud liikmena. Ta on mänginud tudengifilmis "Codex Gigas" (2012).
2021. aastal avas Andrus Albrecht Rakveres jaapani toidu restorani Bonzai.
Lauluvõistluse Eesti Laul 2023 poolfinaalis esitas duett Bonzo ja Linalakk laulu "Aeg".
Aglona piirkond
Aglona piirkond (läti keeles Aglonas novads) oli 1. järgu haldusüksus Lätis.
Piirkond moodustati 2009. aastal Aglona, Kastuļina, Grāveri ja Šķeltova vallast. 2021. aastal jagati Aglona piirkond kahe piirkonna vahel: Aglona vald liideti Preiļi piirkonnaga ja ülejäänud kolm valda Krāslava piirkonnaga.
Klin
Klin on linn Venemaal Moskva oblastis, Klini rajooni keskus. Asub Moskvast 90 km loodes, Sestra jõe ääres.
Esmamainitud 1317. aastal, linnaõigused sai 1781. 1851. aastast alates läbib linna Moskva-Peterburi raudtee.
Linnas asub Pjotr Tšaikovski majamuuseum.
Samir Nasri
Samir Nasri (sündinud 26. juunil 1987 Marseille's) on endine Prantsusmaa jalgpallur.
Nasri oli ründav poolkaitsja ning tema loovust ja mängustiili on võrreldud Zinédine Zidane'i omaga.
Ta kuulus Prantsusmaa koondisse 2008. aasta Euroopa meistrivõistlustel ja ka 2012. aasta EM-il, kus Inglismaa vastu mängides lõi avavärava.
2010. aastal valiti ta Prantsusmaa aasta jalgpalluriks.
Acre osariigi lipp
thumb|Acre osariigi lipp. Proportsioonid on 7:10. Acre osariigi lipp on Brasiilia Acre osariigi lipp.
Lipp on ametlikult kinnitatud 1. märtsil 1963.
Janne Nurmik
Janne Nurmik (sündinud 11. septembril 1971 ) on eesti ajakirjanik ja poliitik.
Ta töötas Kuressaare Vanalinna koolis klassiõpetajana. Pärast seda töötas ta Saaremaa ajalehes Meie Maa ja Saarte Hääl reporteri ja toimetajana.
Ta töötab Raadio Kadis uudistetoimetaja ning diktorina.
Ta astus 2. detsembril 2014 Keskerakonda ning on alates 2015. aastast Keskerakonna Saaremaa piirkonnajuht.
Aizkraukle piirkond (2001–2021)
Aizkraukle piirkond (läti Aizkraukles novads) oli 1. järgu haldusüksus Lätis.
Piirkonna keskus oli Aizkraukle linn.
2016. aastal oli piirkonna elanikest 68,3% lätlasi, 21,2% venelasi ja 3,2% valgevenelasi.
Piirkond moodustati 2001. aastal Aizkraukle linnast ja Aizkraukle vallast. 2021. aastal moodustati senisest Aizkraukle piirkonnast ning Jaunjelgava, Koknese, Nereta, Pļaviņase ja Skrīveri piirkonnast uus Aizkraukle piirkond.
Eduard Imhof
Eduard Imhof (25. jaanuar 1895 Schiers – 27. aprill 1986 Erlenbach) oli Šveitsi kartograaf.
Aastail 1914–1919 õppis ta Zürichi Tehnikaülikoolis topograafiat. Tuntuse saavutas väga realistlike ja kvaliteetsete reljeefikaartidega.
Stortorvet
Teeviitadel arvatakse see alguspunktiks, kust hakatakse lugema kaugust Osloni.
Aastal 1736 sai sellest vana turu (Christiania Torv) asemel linna keskturg. Praegu on seal lilleturg.
Väljakul on Christian IV mälestussammas. Kuningas näitab parema käega: "Siia tuleb linn." Pronkskuju autor on Carl Ludvig Jacobsen. Alus on Grefseni graniidist. Ausammas avati 1880. Avamise ajal kritiseeriti ajalehtedes "Taani kuninga" kuju toomist linna.
Väljaku ääres on majad numbritega 1...13 ja 2...8.
Koszarawa jõgi
pisi Koszarawa jõgi on mägijõgi Poolas, Soła parempoolne lisajõgi. Jõe pikkus on 33,7 km.
Jõgi voolab läbi Koszarawa valla, Jeleśnia valla, Świnna valla ja Żywieci linna.
Koszarawa jõe ääres on järgmised asulad: Koszarawa, Przyborów, Jeleśnia, Mutne, Pewel Mała, Świnna ja Żywiec.
Ylakiai
thumb Ylakiai on alev Leedus Skuodase rajoonis, Ylakiai valla halduskeskus.
Ylakiais asuvad gümnaasium ja raamatukogu.
Nimetus
Kohalike legendide kohaselt pääsenud Bareikiai kiriku vaimulik linna hävingust ja asunud elama Ylakiaisse, kuhu asutas siis uue kiriku. Tema terava silmanägemise järgi (toonases murdes oli terav silm yla akis) sai siis Ylakiai ka oma nime.
Muinsusmälestised
Vana Ylakiai keskus ja sealne tänavaplaneering on kaitse all. Muinsusväärsusteks on 1894. aastal ehitatud katoliku kirik ja aastal 1904 ehitatud kabel, maja aadressil Dariaus ir Girėno g. 6 ja hooned aadressil Sedos g. 11.
Väljaspool keskust asuvad samuti mõned mälestised. Ylakiai vana juudi surnuaed on kultuurimälestisena kaitse all, samuti on seda alevi elanike hukkamis- ja matmispaik. Kaitse all on ka mälestusmärk Jonas Basanavičiusele.
Ajalugu
Asulat on esmamainitud 1568. aastal. Kuni XVIII sajandini kuulus asula Sapiehadele.
1701 ehitati esimene kirik. Aastal 1773 kanti asula esimest korda kaardile alevina. Tegemist oli siiski väikese aleviga, mis mõnele kaardile jõudis külana.
Aastal 1894 avati alevis kool, samuti hakkas tegutsema salakaubavedajate pood, kus müüdi leedukeelseid raamatuid. Pood hakkas avalikult tegutsema aastal 1905. Kuni aastani 1917 olid Ylakiai hooned valdavalt puidust, seetõttu laastasid alevit tihti tulekahjud.
Teise maailmasõja ajal hukkasid Saksa okupatsioonivõimud 475 alevi elanikku, nende seas 465 juuti. Nende hukkamis- ja matmispaik on muinsuskaitse all. Alev kaotas sõja ajal üle poole oma elanikkonnast. Pärast sõda tegutsesid alevi ümbruskonnas Leedu metsavennad.
2004 avati helilooja Bronius Jonušase muuseum.
Gustav Beermann
Gustav Heinrich Beermann (7. mai (vkj) / 29. mai 1832 Vaimõisa, Märjamaa kihelkond, Läänemaa – 17. jaanuar 1917) oli Põltsamaa kihelkonna kooliõpetaja ja kirikute ehitusmeister (Tallinna Kaarli kirik, Tartu Peetri kirik, Narva Peetri kirik), kesg juhatas veel mitme kiriku remonti.
Isiklikku
Ta oli tolleaegsete Vaimõisa mõisa omanike Wilckenite ristipoeg.
Ta oli abielus Caroline Julianaga (sündinud Jürgens) (5. aprill (vkj) / 17. aprill 1835 Haapsalu – 1905), kellega sündisid lapsed:
Bergisch Gladbach
thumb|Vana loss ja raekoda on linn Lääne-Saksamaal Nordrhein-Westfaleni liidumaal, Rheinisch-Bergische kreisi keskus.
Bergisch Gladbach asub Reinist kümmekond kilomeetrit idas. Ta piirneb näiteks Kölni ja Leverkuseniga. Tema kõrgus merepinnast on 51–267 m.
Nimi
Nime esimene osa ei tulene asula paiknemisest Bergi krahvkonnas ega ole mõeldud eristamiseks Mönchengladbachist, mis asub 50 km kaugusel loodes. See pärineb hertsogitelt, kes andsid oma nime kogu piirkonnale.
Nime teine pool tuleb alamsaksakeelsetest sõnadest bach ('oja') ja gelaat ('asetatud'). Oja on asetatud siis, kui talle on tehtud kunstlik säng. Vooluveekanal oli selles piirkonnas juba varakeskajal ning sajandite jooksul on kohanimi lühenenud.
Ajalugu
Varased asulad olid Bergisch Gladbachis olemas juba 13. sajandil, kuid linn asutati ametlikult 1856.
1975 liideti linnaga Bensberg. Elanike arv küündis 1977. aastal 100 000-ni ja seetõttu anti sel aastal Bergisch Gladbachile linna õigused.
31. augustil 2009 peeti kohalikud valimised, millega linna volikogu koosseisu vähendati 66 liikmelt 62-le. Jõudude vahekorda volikogus valimised ei muutnud. Valitsevad erakonnad on Kristlik-Demokraatlik Liit (25 kohta, +1), Saksamaa Sotsiaaldemokraatlik Partei (16, –2), Rohelised (8, –1), Vabade Demokraatide Partei (6, –1), Bergisch Gladbachi ja Bensbergi Linnakodanike Valimisliit (3, –1), Die Linke (2, +2) ja KIDitiative (2, –2). Põhimõtteliselt sama tulemuse on andnud kõik kohalikud ja parlamendivalimised alates 2004. aastast: kõik need on võitnud kristlikud demokraadid sotsiaaldemokraatide ees ja teistegi erakondade toetus pole oluliselt muutunud.
Majandus
Peamised tootmisharud on paberitootmine, trükkimine, klaasvill ja kõrgtehnoloogia.
Et Köln asub ainult 10 km lääne pool, ei ole Bergisch Gladbachis – hoolimata rohkem kui 100 000 elanikust – kõrgkooli.
Ilmub kohalik nädalaleht Bergisches Handelsblatt, mida jagatakse tasuta, ja kaks igakuist ajakirja. Põhiliselt ilmuvad kohalikud uudised Kölni ajalehtedes.
Alates 2005. aastast töötab oma raadiojaam Radio Berg, mis on eraomanduses.
Sport
Bergisch Gladbachil on võistkond ameerika jalgpallis, meeste ja naiste jalgpallis, jäähokis, meeste ja naiste korvpallis, naiste käsipallis, meeste ja naiste maahokis, meeste ja naiste saalihokis, sulgpallis, naiste tennises ja ujumises. Hooajal 2009/2010 on neist Saksamaa kõige kõrgemas liigas üksnes korvpallinaiskond TV Bensberg (alates 2006).
Sõpruslinnad
Bergisch Gladbachil on kaheksa sõpruslinna: Bourgoin-Jallieu (Prantsusmaa, aastast 1956), Luton (Suurbritannia, 1956), Velsen (Holland, 1956), Joinville-le-Pont (Prantsusmaa, 1960), Runnymede (Suurbritannia, 1965), Marijampole (Leedu, 1989), Limassol (Küpros, 1991) ja Pszczyna (Poola, 1993).
Inimesed
Esimene aukodanik valiti Bergisch Gladbachile aastal 1904. Sellest ajast on linnal olnud 18 aukodanikku, kellest tuntumad on Paul von Hindenburg (1917) ja Adolf Hitler (1933). Viimane on ainus, kellelt on aukodaniku staatus ära võetud (1988). Kuni 1979 nimetatud 12 aukodanikust olid 9 poliitikud, alates 1993 nimetatud 6 aukodanikust on ainult 1 poliitik.
Autoriõiguse seadus
Autoriõiguse seadus (lühend AutÕS) on Eestis Riigikogu poolt vastuvõetud seadus, mis käsitleb autorite õigusi nende loomingule. Seaduse eraõiguslik osa reguleerib autorite juriidilisi suhteid, tsiviilõiguslik osa autorsusega kaasnevaid varalisi ja mittevaralisi suhteid.
Eesti autoriõiguse seaduse esmaversiooni koostamist juhtis jurist Heiki Pisuke, see võeti vastu 11. novembril 1992. aastal. Enne Eesti okupeerimist 1940. aastal kehtis Eestis Tsaari-Venemaa 1911. aasta seadus, Nõukogude okupatsiooni ajal reguleeris autoriõigust Eesti NSV tsiviilkoodeksi IV osa. Pärast 1992. aastat on seaduses tehtud arvukalt muudatusi, mille põhjuseks on niihästi tehnika ja majanduse areng (arvutite ja interneti levik, uued salvestustehnoloogiad, muutused loomemajanduses) kui ka Eesti liitumine Euroopa Liidu, rahvusvaheliste konventsioonide ja organisatsioonidega (1971. aasta Berni konventsioon, WIPO) ning kohustus võtta Eestis üle Euroopa Liidu direktiivid (infoühiskonna direktiiv).
Seaduse eesmärk
Autoriõiguse seaduse eesmärk on tagada kultuuri järjepidevus ja kultuurisaavutuste kaitse, autoriõigusel põhinevate tootmisharude ja rahvusvahelise kaubanduse areng ning luua autoritele, teose esitajatele, fonogrammitootjatele, raadio- ja televisiooniorganisatsioonidele, filmi esmasalvestuse tootjatele, andmebaasi tegijatele ning teistele seaduses nimetatud isikutele soodsad tingimused teoste ja muude kultuurisaavutuste loomiseks ja kasutamiseks.
Hélesmes
Hélesmes on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Saint-Amand-les-Eaux' kantonis.
Autoriõiguse seadus
Seaduse eesmärk
Samuti reguleerib seadus rahalisi suhteid ja autori teoste vaba kasutamist nii, et ei oleks kahjustatud autoriõigust.
Vikipeedia ja autoriõigus
Vikipeediasse materjalide lisamisel ei tohiks unustada autoriõigust. Olulised väljavõtted seaduse versioonist, mis jõustus 29. oktoobril 2004:
Näljastepp
Näljastepp ehk Lõuna-Näljastepp (kasahhi Мырзашөл (Mõrzašöl), usbeki Mirzacho‘l) on kõrb Aasias. Piirneb lõunas Turkestani ahelikuga, idas Sõrdarja oruga ja loodes Kõzõlkumi kõrbega. Valdavalt lössikõrb.
Canon EOS 450D
Canon EOS 450D (mujal regioonides tuntud ka nimega EOS Rebel XSi ja EOS Kiss X2) on 12,2 megapikslise CMOS-sensoriga peegelkaamera. Antud EOS seeria peegelkaamera toetab EF- ja EF-S-seeria objektiive ja EX-seeria välklampe.
Murdmaasuusatamine 2010. aasta taliolümpiamängudel
Murdmaasuusatamine 2010. aasta taliolümpiamängudel Vancouveris toimus 15.–28. veebruarini. Võistlused peeti Whistler Olympic Parkis ja välja jagati 12 komplekti medaleid.
Medalitabel
Murdmaasuusatamises jagatud medalid riigiti.
Sprint klassikastiilis
Finaal: 17. veebruar Osavõtjaid: 62 Ametlikud tulemused:Kvalifikatsioon-Veerandfinaal-Poolfinaal-Finaal Kvalifikatsioonis ebaõnnestus Anti Saarepuu ja Kein Einaste sõit täielikult kukkumise tõttu. Poole distantsi peal kukkus Einaste ning veidi peale teda ka Anti Saarepuu. Hiljem selgitas Saarepuu pressile: „Ei saanudki täpselt aru mis juhtus. Rajalt öeldi, et korralikku sõitu teen. Nägin, et Kein kukkus ja sain ta kätte, jäise raja peal läksid endal suusad alt ära.“ 2006. aasta OM-il Torinos edukalt esinenud sprinteril oli kaotatust tõsiselt kahju, sest kvalifikatsiooni võitjale Aleksandr Panžinskile kaotas ta vähem kui 11 sekundit ja edasipääsust jäi puudu kõigest 3,56 sekundit. „Kukkumine võttis kindlasti rohkem aega kui see kaotatud aeg oli. Hea sõit läks nahka,“ laiutas Anti Saarepuu käsi ETV-le antud usutluses. <br style="clear:both;"/>
Sprinditeatesõit vabastiilis
Finaal: 22. veebruar Osavõtjaid: 22 võistkonda Ametlikud tulemused: Poolfinaal - Finaal Anti Saarepuu ja Peeter Kümmel sõitsid esimeses poolfinaalis ning said seal üheteistkümne võistkonna seas 8. koha. Otse said edasi sellest poolfinaalist Venemaa, Norra ja Saksamaa ning aegade põhjal pääsesid finaali Kanada ja Soome. Soomele kaotasid meie mehed 33,3 sekundiga.
Teise poolfinaali kolm paremat olid Tšehhi, USA ja Prantsusmaa ning aegadega said finaali Itaalia ja Kasahstan. <br style="clear:both;"/>
15 km vabastiilis
Finaal: 15. veebruar Osavõtjaid: 96 Ametlikud tulemused <br style="clear:both;"/>
30 km suusavahetusega sõit (15 km kl + 15 km vaba)
Finaal: 20. veebruar Osavõtjaid: 64 Ametlikud tulemused <br style="clear:both;"/>
4x10 km teatesõit (kl + vaba)
Finaal: 24. veebruar Osavõtjaid: 14 võistkonda Olümpiavõitja 2006: Itaalia Fulvio Valbusa, Giorgio Di Centa, Pietro Piller Cottrer, Cristian Zorzi Ametlikud tulemused Sportlaste aegade taga sulgudes olev number näitab võistkonna kohta vahetuse lõpus. <br style="clear:both;"/>
Sprint klassikastiilis
Finaal: 17. veebruar Osavõtjaid: 54 Ametlikud tulemused: Kvalifikatsioon-Veerandfinaal-Poolfinaal-Finaal thumb|250px|[[Marit Bjørgen, kolmekordne olümpiavõitja Vancouveri OM-il]] <br style="clear:both;"/>
Sprinditeatesõit vabastiilis
Finaal: 22. veebruar Osavõtjaid: 36 Ametlikud tulemused <br style="clear:both;"/>
10 km vabastiilis
Finaal: 15. veebruar Osavõtjaid: 78 Ametlikud tulemused <br style="clear:both;"/>
15 km suusavahetusega sõit (7,5 km kl + 7,5 km vaba)
Finaal: 19. veebruar Osavõtjaid: 68 Ametlikud tulemused <br style="clear:both;"/>
30 km ühisstardist klassikasõit
Finaal: 27. veebruar Osavõtjaid: 55 Ametlikud tulemused <br style="clear:both;"/>
4x5 km teatesõit (kl + vaba)
Finaal: 25. veebruar Osavõtjaid: 16 võistkonda Olümpiavõitja 2006: Venemaa Natalja Baranova, Larissa Kurkina, Julija Tšepalova, Jevgenija Medvedeva-Arbuzova Ametlikud tulemused Sportlaste aegade taga sulgudes olev number näitab võistkonna kohta vahetuse lõpus. <br style="clear:both;"/>
22. juuni
22. juuni on Gregoriuse kalendri 173. (liigaastal 174.) päev. Juliuse kalendri järgi 9. juuni (1901–2099).
Alagoase osariigi lipp
thumb|Alagoase osariigi lipp Alagoase osariigi lipp on Brasiilia Alagoase osariigi lipp.
Lipp on ametlikult kinnitatud 23. septembril 1963.
Amapá osariigi lipp
200px|pisi|Amapá osariigi lipp pisi|150px|Osariigi lipp enne 1984. aastat Amapá osariigi lipp on Brasiilia osariigi Amapá lipp.
Lipp kehtestati osariigi lipuks 23. aprillil 1984. Enne seda oli osariigil olnud puna-valge-punane lipp, mis sarnanes Peruu lipuga.
Lipu sinine osa sümboliseerib sinist taevast Amapá ja õigluse kohal, roheline sümboliseerib vihmametsa ja kollane osariigi loodusvarasid. Kitsad mustad triibud sümboliseerivad lahkunud esivanemaid, kes osariigi heaks töötasid, ning valge osariigi tahet elada rahulikult ja stabiilselt. Vasakul paikneb sümbol märgib São José kindlust, millest arenes osariigi keskus.
Maljuta Skuratov
pisi|[[Grigori Sedovi maal "Ivan Julm ja Maljuta Skuratov" (1870)]] Grigori Lukjanovitš Skuratov-Belski (Григорий Лукьянович Скуратов-Бельский, rohkem tuntud kui Maljuta Skuratov (Малюта Скуратов); surnud 1. jaanuaril 1573) oli üks opritšnina juhtidest Ivan IV valitsusajal.
Nooruses oli ta kirikus kellalööja ja ikoonide lambisüütaja.
Ta astus tsaar Ivan Julma loodud opritšninasse ning võttis nimeks Maljuta Skuratov. Õige pea paistis ta silma eriti julmade vägivallategude tegijana ja oma halastamatusega. Ta võitis sellega tsaari usalduse. Koos tsaariga tapsid nad avalikult inimesi, enamasti neid tükkideks raiudes, elusalt põletades või kividega surnuks loopides. Maljuta tappis tihti rohkem kui 100 inimest päevas. 1569. aastal kägistas ta surnuks Moskva endise metropoliidi Filipp II. Bojaar Ivan Tšeljadnin-Fjodorovi karistamise osana kägistas Maljuta surnuks umbes nelikümmend inimest. Ta viis bojaaride naispereliikmeid tsaarile ja tema lähikondlastele vägistamiseks.
1567. aastal lisati Maljuta Liivimaale tehtud sõjakäigus osalenud rügemendi nimekirja.
1569. aastal vahistas ta tsaari käsul vürst Vladimir Staritski kahtlustatuna vandenõus.
1570. aastal korraldas ta Tveri, Toržoki ja Novgorodi veresauna. Pärast veresaunu sai ta duuma liikmeks. 1572. aastal osales Skuratov koos tsaariga Leedu ja Krimmi vaherahude läbirääkimisel, sai vojevoodiks.
Skuratov juhtis Ivan Julma käsul opritšnina laiali ajamist. Maljuta tütar abiellus Boriss Godunoviga, kellest sai hiljem tsaar.
Maljutat on hinnanud Jossif Stalin ja Vladimir Putin.
Maljuta Skuratov ja Eesti
pisi|Mäo külla püstitatud mälestusmärk 1. jaanuaril 1573 osales Maljuta Paide piiramisel ning sai surma musketikuuli tõttu. Paide garnisoni vangilangenud praeti elusalt ja loobiti mööda põlde laiali. Maljuta Skuratov maeti Jossif-Volokolamski kloostrisse Venemaal.
1886. aastal püstitati Mäo väljale Vene riiki admiralina teeninud parun Olaf von Stackelbergi eestvedamisel 8,5 meetri kõrgune Mündi dolomiidist obelisk 1573. aastal Paide piiramisel hukkunud venelastele, sealhulgas Maljuta Skuratovile.
Mikael Forssell
Mikael Kaj Forssell (sündinud 15. märtsil 1981 Steinfurdis) on Soome endine jalgpallur.
Soome koondises on ta mänginud 86 matši ning löönud neis 29 väravat.
Mängufilm
Peale filmikunsti väljendusvahendite rakendab mängufilm näitekunsti, muusika, kujutava kunsti, arhitektuuri jm vahendeid. Filmitööstus mängufilm on tehtud esialgse jaotuse teatrites ning on "tõmbekeskuseks" läbivaatusseadmete (erinevalt mis tahes lühifilmid, mis võivad olla vaadatakse enne seda). Mõistet kasutatakse ka täispikk otse video ja televisiooni filmi tootmisega.
Kirjeldus
AMPAS (Academy of Motion Picture Arts and Sciences), Ameerika Filmiinstituut ja Briti Filmiinstituut defineerivad "mängufilmi" kui filmi, mis kestab vähemalt 40 minutit. Kinematograafia keskus Prantsusmaal (CNC) määratleb seda 35 mm filmina, mis on pikem kui 1600 meetrit ja helifilmide puhul ilmub täpselt 58 minutit ja 29 sekundit ning SAG (Screen Actors Guild) peab minimaalseks kestuseks 80 minutit. Tänapäeval kestab mängufilm tavaliselt 80–210 minutit ja lastefilm tavaliselt 60–120 minutit. Antoloogiafilm on lühikeste ühesuguse teemaga osade kindel järjestus, mis on ühendatud mängufilmiks.
Ajalugu
Aastal 1895 näitasid Auguste ja Louis Lumière Pariisis muude "elavate piltide" hulgas ka esimest, pooleteiseminutist mängufilmi "Kastetud kastja". Mängufilmi mõiste arenes, kui kinoskäija vaatas enne filmi nägemist mitmeid lühikesi stseene. Stseenid sisaldasid tavaliselt ringvaateid, seriaale, animeeritud multifilme ja komöödiaid ja dokumentaale. Sellised lühikesed filmid ehk stseenid arenesid ning neid kutsuti "mängulisteks esitlusteks": filmideks, mille eest esitati kõige vingemaid arveid ja mille jaoks kulus tohutu kogus filmilinti. Muutus tänapäeva definitsioonini mängufilmi pikkuse kohta võttis aega. "Mängulised esitlused" arenesid 1910. esimese poole filmiprogrammis kahest filmirullist kolme-nelja filmirullini. Varajased foto-omadused toodeti Ameerikas ja Prantsusmaal, kuid anti välja eraldi stseenidena, jättes näitajale võimaluse neid koos lasta (fotot ja heli). Ameerika firma S. Lubin andis 1903. aasta jaanuaris 31 osas välja kiremängu (passion play), mis ulatus kuni 60 minutini. Prantsuse firma Pathé Frères andis 1903. aasta mais 32 osas välja teistsuguse kiremängu (passion play), "La Vie et la passion de Jésus Christ", mis oli 44 minutit pikk. Ka poksimängudest oli täispikki lindistusi.
Kui arvestada filmi kestust, siis esimene dramaatiline mängufilm oli 70-minutine Austraalia film "The Story of the Kelly Gang" (1906). Esimene Euroopa mängufilm oli 90-minutine "L'Enfant prodigue" (Prantsusmaa, 1907), kuigi see oli lavamängu töötlemata salvestis. Euroopa esimene mängufilm, mis kohandati spetsiaalselt kinoekraani jaoks, "Les Misérables", tuli 1909. aastal ka Prantsusmaalt. Esimene Venemaa mängufilm oli 1911. aasta film "Defence of Sevastopol". Esimene Suurbritannia mängufilm oli dokumentaal "With Our King and Queen Through India" (1912) ja "Oliver Twist" (1912). Esimene Ameerika mängufilm oli Oliver Twisti teistsugune produktsioon (1912), "From the Manger to the Cross" (1912) ja "Richard III" (1912), kus mängis peaosa Frederick Warde. Esimene Aasia mängufilm oli "Tasuke Shiobara elulugu" (1912), esimene India mängufilm oli "Raja Harishchandra" (1913), esimene Lõuna-Ameerika mängufilm oli Brasiilia "O Crime dos Banhados" (1913), ja esimene Aafrika mängufilm oli Lõuna-Aafrika Vabariigi "Die Voortrekkers" (1916). 1913 anti välja esimene Hiina, Zhang Shichuani Nan Fu Nan Qi. 1915. aastaks toodeti Ameerikas igal aastal üle 600 mängufilmi. USA kõige viljakam mängufilmide tootmise aasta oli 1921, kui valmis 682 filmi. Kõige vähem mängufilme valmis 1963. aastal – 213. Aastatel 1922–1970 haarasid filmitootmise juhtpositsiooni enda kätte vaheldumisi USA ja Jaapan. Alates 1971. aastast on kõige suurem mängufilmitootja olnud India, kes toodab igal aastal tuhandeid filme rohkem kui 12 india keeles.
Amazonase osariigi lipp
thumb|Amazonase osariigi lipp Amazonase osariigi lipp on Brasiilia osariigi Amazonase lipp.
Lipp võeti kasutusele 14. jaanuaril 1982.
Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 15:21. Lipp jaguneb kolmeks võrdse laiusega väljaks: punane all ning sinine ja valge ülal. Sinisel väljal on 25 valget tähte, keskmine täht on suurem kui teised. Tähed sümboliseerivad 1897. aastal riigi jaotamist 25 osariigiks. Valge värvus sümboliseerib lootust ning punane raskustest võitusaamist.
Bahia osariigi lipp
Praegune lipp võeti kasutusele 11. juunil 1960. Lipu külgede pikkuste suhe on 2:3.
Loomulik iive
Loomulik iive on teatud piirkonna (riigi, maakonna, valla vms) sünni- ja surmajuhtude arvu vahe, st elussündide arvu ja surmajuhtude arvu vahe.
Piirkondade loomuliku iibe võrdlemiseks kasutatakse loomuliku iibe kordajat.
Creixement vegetatiu
Singapuri jõgi
thumb Singapuri jõgi on jõgi Singapuri saarel Singapuris Kesk-Singapuri ringkonnas.
Jõgi saab alguse saare keskosast. Selle pikkus on 11 km.
Jõe suudmes asus 13. sajandil asula, mille juurde tekkis sadam.
Üle jõe on rajatud üle kümne silla.
Efraim Allsalu
Efraim Allsalu (1936. aastani Efraim Peterson; 20. veebruar 1929 Tartu – 7. september 2006 Tartu) oli eesti maalikunstnik.
Lõpetanud Tartu 1. Keskkooli, astus ta 1948. aastal Tartu Riiklikku Kunstiinstituuti. Kui see õppeasutus aastal 1951 suleti, jätkas Allsalu õpinguid Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis Tallinnas, mille ta lõpetas aastal 1954. Oli aastatel 1954–1961 Tartu Kunstikooli õppejõud.
Veresoon
Veri ringleb mööda veresooni, liikudes südamest kudedesse ja kudedest tagasi südamesse. Kõrgematel loomadel moodustavad veresooned koos südamega suletud süsteemi, kus voolav veri on alati seinte vahel. Vere ja teiste kudede vaheline põhiline ainevahetus toimub kõige väiksemate veresoonte, juuspeente kapillaaride seinte kaudu.
Efraim Allsalu
Looming
Efraim Allsalu on end Eesti kunstiellu jäädvustanud tänu rikkalikule loomingule ja isikupärasele väljenduslaadile. Kunstnikku hinnatakse eksperimenteerivate maaliliste otsingute ja isikupärase autoritehnika – tundlik värvikasutus, reljeefselt krobeline alusmaalingu pind – väljatöötamise tõttu. Allsalu loomingu kõrgaeg jääb 1960.–1980. aastatesse, mil vaatamata ametlikule nõukogulikule propagandale lõi Allsalu valdavalt elurõõmsa temaatikaga maale, kust võib leida ka iroonia- ja sürrealismielemente. Arvestatava peatüki tema loomingus moodustavad väljendusrikkad ja isikupärased vaimuinimeste karakterportreed. Pulbitseva kultuuri- ja teaduseluga Tartus sai ta jäädvustada legendaarseid kultuuritegelasi, nagu Villem Ernits, Aira Kaal, Jaan Kiho, Elmar Kits, Leonhard Merzin, Helend Peep, Lembit Saarts. Kunstniku loomingust leiame ka tundlikke lillemaale ja vaikelusid.
Veresoon
Südamest kudede poole viivaid veresooni nimetatakse arteriteks. Kõige suurem neist on aort, mis imetajatel (sealhulgas inimesel) väljub südame vasakust vatsakesest. Aort hargneb väiksemateks arteriteks. Kõige väiksemaid artereid nimetatakse arterioolideks. Need suubuvad kapillaaridesse.
Efraim Allsalu
Looming
Efraim Allsalu hakkas näitustel osalema 1956. aastal. Ta kogus maalikunstnikuna kiiresti tuntust ning juba 1960. aastast kuulusid tema tööd Eesti Kunstimuuseumi püsiekspositsiooni. Laia vastukaja pälvis Efraim Allsalu, Ilmar Malini ja Kaljo Polli grupinäitus Tartu Kunstimuuseumis aastal 1964. Aastal 1983 korraldati Eesti Kunstimuuseumis tema isikunäitus. 2015. aastal toimus Adamson-Ericu muuseumis kunstniku loomingu näitus "Efraim Allsalu. Elurõõm ja lüürika karmil ajal".
Veresoon
Verd südame suunas juhtivaid veresooni nimetatakse veenideks. Kapillaarid suubuvad kõige väiksematesse veenidesse, mida nimetatakse veenuliteks. Sealt kulgeb veri suurematesse veenidesse. Kõige suuremad veenid on kaks õõnesveeni, mille kaudu imetajatel jõuab veri südame paremasse kotta.
Efraim Allsalu
Looming
Efraim Allsalu suri 7. septembril 2006 Tartus ja ta maeti 10. septembril 2006 Tartu Vana-Peetri kalmistule.
Veresoon
Inimeste ja teiste kõrgemate selgroogsete suures vereringes kannavad arterid hapnikurikast verd (arteriaalset verd) ja veenid hapnikuvaest verd (venoosset verd), väikeses vereringes ümberpöördult.
Friedrichshafen
Friedrichshafen on linn Saksamaal Baden-Württembergi liidumaal, Bodenseekreisi keskus. Asub Bodeni järve kaldal.
Veresoon
Inimesel algab väike vereringe südame paremast vatsakesest kopsutüvega, suur vereringe saab alguse südame vasakust vatsakesest aordiga.
Efraim Allsalu
Isiklikku
Maalikunstnik Vano Allsalu on tema vennapoeg.
Friedrichshafen
Ajalugu
Friedrichshafen loodi 1811. aastal Buchhorni linna liitmisel Hofeni vallaga ja nimetati Württembergi kuninga Friedrich I järgi.
Veresoon
Klassifikatsioon
Veresooned liigitatakse ehituse, jämeduse ja kulu järgi
Friedrichshafen
Kultuur ja sport
Friedrichshafenis asub Zeppelini muuseum.
Linna spordiklubi VfB Friedrichshafen võrkpallimeeskond mängib Saksamaa kõrgliigas.
Veresoon
Veresoone ehitus
Arteri või veeni sein koosneb:
Sisekest
Sisekesta kaudu toimub gaasi-, vedeliku- ja ainevahetus vere ja ümbritseva koe vahel.
Kapillaari sein koosnebki põhiliselt endoteelirakkude kihist, basaalmembraanist ja mõnikord sidekoest
Keskkest
Kummalgi pool lihaseid asetseb elastne kiuline sidekude. Suurte veenide keskkestas asuvad ka soonte sooned. Südamele lähedasemad arterid on elastset tüüpi, distaalsemad on lihaselist tüüpi.
Väliskest
Väliskest ehk adventiitsia (lad. k. ''tunica adventitia) on veresoont ümbritsev kohev sidekude, millega soon kinnitub oma ümbrusse.
Suuremate veresoonte väliskest sisaldab peeni soonte sooni, mis varustavad verega veresoone seina. Väiksemate veresoonte seinu varustab veresoone enda õõs (luumen).
Kapillaarid
Elundi puhkeolekus on suurem osa kapillaare suletud ja verevool neis sel ajal seisab.
Kapillaaride seinaks on ühest rakkude kihist koosnev epiteel.
Ainevahetus kudede ja vere vahel toimub ainult kapillaarides. Läbi nende lähevad verest kudedesse mitmesugused toitained, hapnik ja osa vereplasmast, millest moodustub lümf. Kudedest tuleb verre süsihappegaas ja teised ainevahetuse jääkproduktid.
Marie Heiberg
Marie Heiberg (varjunimed Marie Heinamägi, Vesta Miitra, Meeri Tuuletare; 29. august (vkj) / 10. september 1890 Urvaste vald, Võrumaa – 15. veebruar 1942 Tallinn) oli eesti kirjanik.
Elulugu
Marie Heiberg on pärit Urvaste vallast Siimo talu popsitarest. Isa Mihkel Heiberg oli kingsepp ja käsitööline, kes sai hariduse kihelkonnakoolis. Peres oli palju lapsi ning majanduslik olukord oli kehv. Marie Heiberg sai hariduse Urvaste vallakoolis, kus ta õppis kolm talve, ning Sangase kihelkonnakoolis, kus käis vaid mõned juhuslikud nädalad.
Heiberg otsustas 1906. aasta lõpul (või 1907. aasta alguses) kolida Tartusse, et täiendada enda haridust. Heibergi plaan oli end ära elatada kirjutamisega, kuid majanduslik seisund oli tal Tartus elades kehv ja ta vaevles pidevalt rahapuuduses. Elatist teenis ta juhutöödega, peamiselt eraõpetaja või majateenijana. Tema otsust Tartusse kolida ja kutselise kirjanikuna tegutseda on nimetatud lausa enesetapjalikuks.
Heiberg osales aastatel 1912–1914 Eesti Rahva Muuseumi vanavara korjamisel (1912. aastal Äksi kihelkonnas ja 1913. aastal Laiuse kihelkonnas).
Esimese maailmasõja ajal Heibergi majanduslik olukord halvenes veelgi, samuti halvenes tema vaimne tervis.
Proosateosed
Marie Heiberg paistis oma kirjanduslike kalduvustega silma juba noores eas. Oma esimese luuletuse „Sõudja laul“ avaldas ta 1905. aastal ajakirjas Linda nime N. H-rg all. Tol ajal kasutas ta peamiselt pseudonüümi Marie Heinamägi, mille alt avaldas Lindas kuus luuletust ja ühe proosapala. Oma kirjutistega jõudis ta 1905. aastal ka Noor-Eesti koguteosesse  „Võitluse päevil“, kus avaldas viis laulu ja ühe proosaluuletuse.
Heibergi esimene luulekogu „Mure-lapse laulud“ ilmus 1906. aastal Tartus, mil poetess oli vaid 16-aastane. Arvatakse, et luulekogu pealkirja pakkus välja Tuglas. Heiberg oli pidevas kirjavahetuses Tuglasega, kes koos Gustav Suitsuga olid ka ta luulekogu koostajad ja toimetajad. Oma esimeses luulekogus kirjutab Heiberg palju oma kodumaast, mida ta nimetab enda suurimaks murelapseks. Luulekogus domineerivad pessimistlikud ja kurvad meeleolud. Heibergi luuletustes peegeldub lootusetus, väsimus ning üksildustunne. Rütmiliste üksustena kasutab ta kõige rohkem neljarealist trohheust ja jambi, värsiread on valdavalt ristriimis. Samuti kasutab ta „Mure-lapse lauludes“ rahvaluule võtteid, vabavärssi ja rütmilist proosat, neist viimane pälvis teravat kriitikat.