Michael_Stocker
Uusaja eetikateooriate skisofreenia
Viimase aja eetikateooriad keskenduvad liiga palju kohusele, õigsusele ja kohustusele. Seda on sallitud ainult sellepärast, et pole tegeldud motiividega ning motiivide ja väärtuste suhetega. Need teooriad on puudulikud veel sellepärast, et nad vajavad eluliselt tähtsates ja läbivates väärtusvaldades põhjendite ja motiivide vahelist skisofreeniat, teiste sõnadega, võimaldavad meile moraalselt vaesustunud, väärtuslikust sügavalt ilma oleva elu harmooniat. Moraalsed inimesed, st inimesed, kes tahaks saavutada väärtuslikku, ei saa toimida nende eetikateooriate järgi, lasta neil saada oma motiivideks. Inimestel, kes lasevad neil saada oma motiivideks, on elu, milles väärtuslik on sügavalt puudu. Eetikateooriatena on nad kõlbmatud, sest nad teevad inimesel võimatuks saavutada hüve integreeritud moel. Vaimu, põhjendite ja motiivide, inimelu ja -tegevuse teooriatena on nad kõlbmatud, sest nad panevad meid psühholoogiliselt ebamugavasse, raskesse ja õigustamatusse olukorda, ja veel enam, teevad meid ja meie elu olemuslikult fragmenteerituks ja ebasidusaks. Vaatleme üht hedonistliku egoisti probleemi. Armastus, sõprus, kiindumus, seltsimehelikkus ja ühisus on isikliku naudingu olulised allikad. Kas need naudingud on niisugusele egoistidele võimalikud? Stocker leiab, et ei ole, niikaua kui tema motiiv on iseenda nauding. Mitte et egoistid ei võiks kokku saada ja otsustada hakata teineteist armastama (jätame kõrvale, kas niisugust asja saab otsustada). Ja nad võivad teha asju, mis peaksid säärast naudingut tekitama: uppuda vestlustesse, armatseda, süüa maitsvaid toite, vaadata huvitavaid filme jne. Aga neil ei ole armastust, sest nad ei hooli teineteisest ega tee midagi teise pärast. Armastaja hoolimise ja tegevuse omaette eesmärk peab olema armastatu, tema heaolu ja huvi. Kui ma arvestan sinuga või isegi püüan teha sind õnnelikuks soovist elada häirimatut elu, mis on mulle isiklikult nauditav, siis ma ei tegutse sinu pärast. Kui mu eesmärk on saada naudingut või üldse hüve iseendale, siis ma ei tegutse sinu pärast. Sellepärast öeldaksegi, et egoist on olemuslikult üksildane. Sest egoismi vaatekohast pakuvad huvi ainult välised suhted teistega; üks isik ei ole erinev, tähtsam, väärtuslikum ega erilisem kui ükski teine isik või asi, kui mitte arvestada tema mõju mulle. Indiviidid on olemuslikult asendatavad millegi muuga, mille mõju on samasugune. Stocker leiab, et see on isiklikult talumatu. Talumatu on mõelda endast niiviisi või uskuda, et armastatu mõtleb minust niiviisi. Ja see on nii mõisteliselt kui ka psühholoogiliselt ühitamatu armastusega. Võidakse väita, et kui kellelgi on niisugune armastus, siis sellest pole suurt midagi. Aga siin on mõeldud igasugust armastust, ka armastust perekonnaliikmete ja lähedaste sõprade vastu. Mis laadi elu oleks inimestel, kes kunagi ei hooli kellestki teisest, välja arvatud vahendina omaenda huvide teenistuses? Ja missugune elu oleks inimesel, kes usub, et mitte keegi ei armasta teda tema enda pärast, vaid selle pärast, kuidas ta on teise huvi teenistuses? Millegi tegemine kellegi teise pärast või kellestki hoolimine tema enda pärast on peale armastuse olemuslik ka sõprusele ja kõigile kiindumussuhetele. Muidu meil oleks paremal juhul head, sõbralikud suhted. Niisugune hoolimine ja austus on olemuslik ka seltsimehelikkusele ja ühisusele. Stockeri järgi ei saa hedonistlikud egoistid armastada ega olla sõbrad, kui nad ei loobu sellest egoistlikust motiivist. Nad ei saa kehastada oma põhjendit oma motiivis, sellepärast on nende moraalielu skisofreeniline. Tavaliselt öeldakse egoistide kohta nii, et nad lihtsalt ei saa neid mitteegoistlikke hüvesid saavutada, et nende tegutsemissuund hoiab iseenesest neid armastusest jne eemal. Ent on täiesti mittevastuoluline, et egoist kasutab strateegiat, mis lubab tal otsekui unustada, et ta on egoist, ning lubab tal välja arendada teisest inimesest hoolimise tema enda pärast ja isegi julgustab seda tegema; sageli väidetakse, et tark egoist teebki seda. Aga kas see teisenenud inimene oleks ikka veel egoist? Kas egoismi kaitsmise seisukohast on oluline, et ta jääks egoistiks? Või on oluline ainult, et ta elaks nii, et egoist kiidaks selle heaks? Egoistist hoolijaks teisenemisele on muidugi olemuslik, et kaotatakse kontroll enda üle. Kas teisenenud inimesed suudavad kontrollida, kui hästi nad teisenenuna saavutavad egoistlikult heakskiidetud eesmärke? Kas neil pole vaimset äratuskella, mis neid ühtelugu üles äratab, nii et nad saavad oma teisenenud kuju muuta, kui nad ei saa piisavalt isiklikku naudingut või üldse piisavalt hüve? Stocker arvab, et see poleks võimatu, aga vaevalt oleks see ideaalne või isegi kuigi rahuldav elu. Juba see on halb, kui sul on privaatne isiksus, mida pead teiste eest varjama. Aga kujuta ette, et sul on isiksus, mida pead iseenda eest varjama; võib-olla seegi on võimalik. Võib-olla sel juhul langeb tavaline kriitika egoistide aadressil ära, kuid Stockeri kriitika jääb jõusse: nad ei saa oma põhjendit oma motiivides kehastada, hea saavutamiseks peavad nad elama lõhestatud elu.