cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Top Gear Cheap Car Challenges
Enne 1982. aastat valmistatud autode võistlus (13. hooaeg, 6. saade)
Saatejuhid pidid 3000 naelsterlingi eest oksjonilt ostma enne 1982. aastat valmistatud auto. Jeremy ostis 1969. aasta Austin-Healey Sprite'i, Richard 1952. aasta Lanchester LJ200 ja James 1976. aasta Citroën Ami.
Top Gear challenges
Kromosoomistik
thumb|Naise kromosoomistik (Y-kromosoom puudub). thumb|250px| Kromosoomistik ehk karüotüüp on kromosoomide kogum indiviidi keha- või generatiivse raku tuumas.
Õpetust kromosoomistikust nimetatakse karüoloogiaks.
Kromosoomistik võib sisaldada erineva arvu liigiomaseid kromosoomikomplekte – näiteks ühekordne (haploidsus), kahekordne (diploidsus) või rohkemakordne (polüploidsus).
Inimese kromosoomistik sisaldab 46 kromosoomi: naistel 44+XX ja meestel 44+XY. Inimahvidel on 48 kromosoomi.
Karüogrammis (kromosoomistiku pilt) on kromosoomid korrastatud kujul (kromosoomid on paarides ja ritta seatud suuruse järgi). Kromosoomistiku värvimise põhjal eristatakse klassikalist karüogrammi ja spektraalset karüogrammi (SKY tehnika).
Jõe veerežiim
Jõe veerežiim on jõe vooluhulga ja veetaseme seaduspärane muutumine päeva, hooaja või aasta jooksul, mis on tingitud jõgikonna loodusgeograafiliste omadustega, esmajärjekorras kliimatingimustest.
Soojakliimaga aladel mõjutavad jõe veerežiimile peamiselt sademed ja aurumine. Külma- ja paraskliima aladel aga mõjutab ka oluliselt õhutemperatuur.
Ekvatoriaalses kliimavöötmes on jõgede veerežiim üsna ühtlane ja vee hulka aasta jooksul sõltub lisajõede veerežiimist.
Lähisekvatoriaalses kliimavöötmes on suurvesi suvel vihmase aastaaja jooksul ja madalvesi talvel kuiva aastaaja jooksul.
Troopika kliimavöötme jõgedele on iseloomulik väike vooluhulk ja madal veetase aasta jooksul. Ainult ookeanilistel saartel on sademete hulk suur ja ühtlane ning veetase jõgedel on kõrge kogu aasta jooksul.
Parasvöötmes jõgede veerežiim samuti sõltub kliimatüübist. Üldiselt seda iseloomustab suurvesi kevadel lume sulamise tõttu ja sügisel paduvihmade tagajärjel. Madalvesi on iseloomulik talvel, millal sajab peamiselt lumi ja jõgede suurim osa on jääga kaetud, ning suvel, millal sademete hulk väheneb aga aurumine suureneb. Parasvöötme mussoonikliimaga aladel on jõgede veerežiim lähistroopilise mussooni kliima alade omaga sarnane.
Lähisarktilises kliimavöötmes on jõed aasta suurim osa jääga kaetud. Selletõttu on veetase jõgedel madal ja suureneb natuke kevade lõppus lume sulamisel.
Polaaraladel jõed peaaegu puuduvad.
Mäejõgedele on iseloomulik suvine suurvesi, mida põhjustab jää sulamine kõrge õhutemperatuuride tõttu.
Suured järved ja veehoidlad ühtlustavad jõgede veerežiimi, muutavad suurvett madalamaks.
HSH Nordbank Arena
pisi| HSH Nordbank Arena, tuntud ka nimega Volksparkstadion, on jalgpallistaadion Hamburgis Saksamaal. Staadion on Bundesligas mängiva Hamburgi SV kodustaadion. Staadion on ka üheks 2006. aasta maailmameistrivõistluste toimumispaigaks.
Staadion valiti 1974. aasta maailmameistrivõistluste toimumispaigaks, kus peeti kolm alagrupi mängu. Saades ka 1988. aasta Euroopa meistrivõistluste toimumispaigaks, peeti seal üks alagrupi mäng.
Kui Saksamaa sai 2006. aasta MM-i korraldamise õigused, otsustati ebasoositud ja vananenud staadioni asemele ehitada täiesti uus. 1998. aastal alustatud ja kaks aastat hiljem valminud staadion läks maksma 97 miljonit eurot. Uueks pealtvaatajate kohtade arvuks sai 57 000 istekohta. Ehitustöid raskendas see, et tuli saada eriluba selle ehitamisel, sest staadion asus Hamburi lennujaama maandumisradade lähedal.
2001. aastal müüdi neljaks aastaks nime õigused AOL kontsernile 15,3 miljoni euro eest. 2005. aastal pikendati lepingut veel kaheks aastaks. 2006. aasta MM-il kannab staadion nime FIFA WM-Stadion Hamburg, kuna AOL ei kuulu MM turniiri ametlike sponsorite hulka.
Staadionil mängiti 2006. aasta MM-i neli alagrupimängu ja üks veerandfinaalmäng. Staadion on ka üks UEFA viie tärni staadionist, mis annab õiguse Euroopa jalgpalli karikavõistluste finaalmängu pidamiseks.
Meelste
Meelste on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Tahkuna poolsaare lääneosas Läänemere ääres. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda ja kuni 2013. aastani Kõrgessaare valda.
Nimi
Kohanimi tuletub isikunimest Meel. Kohanime on esmamainitud 1525.
Loodus
Küla läbib Meelste oja. Küla ala hõlmab Tahkuna looduskaitseala.
Talud
Meelste ajaloolised talud 1917
Ajalugu
Meelste kuulus ajalooliselt Kõrgessaare mõisa alla ja oli rannarootslaste asuala. 1525 elas mõisa alal talunik Jurghen Mattiszon van Melis. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni järgi oli külas 6 talu, mille peremehed olid Hans Bertelson, Michel Hansson, Magnus Knutson, Hinrich Magnusson, Pumpri Hinrich ja Sigala Michel.
Kui rannarootslased 1781 Ukrainasse küüditati, asustati alale eestlased. 1835 oli külas kaks talu, mille peremeesteks olid Pent Tee ja Pent Vaks, sulasrahvas sai perekonnanimedeks Aro, Kops ja Käär (Kär).
Meelste liideti pärast Teist maailmasõda Kaustega, kuid taastati omaette külana 1997. aastal.
Taristu
Meelste küla läbib Tahkuna majaka tee.
Thiendorfi vald
Kuni 2008. aastani kuulus vald Riesa-Großenhaini kreisi.
Vallaosad
Lötzschen, Lüttichau, Lüttichau-Anbau, Naundorf bei Ortrand, Ponickau, Sacka, Stölpchen, Welxande
Šaakal (täpsustus)
Šaakal (Canis aureus) on loomaliik.
Maja järve ääres
"Maja järve ääres" (inglise keeles "The Lake House") on 2006. aastal valminud Ameerika Ühendriikide mängufilm, mille lavastas režissöör Alejandro Agresti. Peaosi mängivad Keanu Reeves ja Sandra Bullock.
Film on uusversioon Lõuna-Korea filmist "II Mare".
Ringrada (album)
"Ringrada" on Röövel Ööbiku viies album. See anti välja 2009. aastal.
2010. aasta Eesti Muusikaauhindade galal sai see aasta albumi auhinna.
Uue albumi esitluskontserdid toimusid 2009. aasta 30. oktoobril Tartus klubis Plink Plonk ja 4. detsembril Tallinnas Von Krahli Teatris.
Lugu "Kids' Stuff Rokk" on Kanal 2-s näidatava seriaali "Ühikarotid" tunnusmeloodia.
Ajalugu
Stuudio­plaat tuli müüki plaadifirma Universal Music Balticsi levitamisel korraga nii Baltimaades kui ka Skandinaavias.
"Thulelohe" esmaettekanne toimus Eesti Vabariigi 91. aastapäeva pidulikul kontserdil 24. veebruaril 2009 Jõhvi kontserdimajas. Sama aasta märtsis ilmus lugu singlina sarjas "Eesti Ekspressi singel 16".
Suvel 2009 said kõik Raadio 2 "Indisaate" kuulajad hääletasid, kas uuele plaadile tuleb loo "Let's Do Your Hair " dubstep- või rokiversioon. Napilt võitis kitarrilisem versioon
Topeltsingel "Päike Maa (erostratos)/ Kids Stuff Rokk" võeti meedias hästi vastu. Eelmiselt albumilt ("Supersymmetry", 2005) pärit "Kids' Stuff Rokk" on siin rohkem elektrooniline ning kaasa teeb ka külalislauljana Lotte Jürjendal. Laulu video valmis Veiko Õunpuu ja Jan-Erik Nõgisto poolt. "Kids Stuff Rokk" oli esikohal nii MTV Baltic Zen MTV Balti Top 20 kui ka MTV Eesti hittide edetabelis "World Chart Express".
Laul "Sol Dat d'Or" kandis algselt pealkirja "Soldat d'Or" ("Kuldsõdur"). Kui 2009. aasta alguses toimus pronksiöödest inspireeritud kunstnik Kristina Normani performance kuldsõduriga, otsustas Röövel Ööbik veidi teksti muuta. Soovides igati korrektseks jääda, lõigati esimene sõna pooleks ja väikeste grammatiliste apsudega muutus pealkirja tõlkeline tähendus "Üleküllatud päikeseks".
Ichirō Mizuki
thumb|200px|Ichirō Mizuki, 2007 Ichirō Mizuki (水木 一郎 Mizuki Ichirou, sünninimega Toshio Hayakawa (早川 俊夫 Hayakawa Toshio; 7. jaanuar 1948 Tōkyō – 6. detsember 2022) oli jaapani anison-laulja, helilooja ja filminäitleja, kes sai tuntuks ansambli JAM Project liikmena.
Okupatsioon
Okupatsioon on võõra riigi territooriumi oma võimule allutamine ja selle oma valduses hoidmine ning seal enese võimu kindlustamine (prantsuse keelest: occupation – action d’occuper, de s’installer par la force). Okupeerida võidakse ka osa riigi territooriumist.
Ichirō Mizuki
Ichirō Mizuki kasv on 170 cm. Tema veregrupp on O.
Okupatsioon
Okupatsiooniolukorrale kohaldatav rahvusvaheline õigus
Enne 19. sajandit oli okupeerivatel võimudel kombeks territoorium annekteerida ning pidada seda enda omaks. Sellest ajast peale on seoses relvastatud jõu kasutamise taunimisega seisukoht muutunud ning nüüd peetakse okupatsiooni ajutiseks olukorraks, millega ei ole võimalik territooriumi omandada. Sellele on kaasa aidanud Stimsoni doktriin ning ÜRO põhikirjas sisalduv riikide territoriaalse terviklikkuse austamise põhimõte.
Ichirō Mizuki
Rolle
Anime Tokusatsu Videomängud
Okupatsioon
Haagi õigus
Maasõja õiguste ja tavade konventsioonide kohaselt (Haagi konventsioonid aastatest 1899 ja 1907) loetakse okupatsiooniks üksnes olukorda, kus territoorium on tegelikult allutatud võõrale võimule ja viimane on territooriumi oma valdusse võtnud, st suudab oma võimu säilitada ning tagada avaliku korra ja julgeoleku. Seetõttu ei teki okupatsioon kohe invasiooniga. Haagi konventsioonide kohaselt peab okupeeriv võim "austama, kui see absoluutselt võimatu pole, riigis kehtivat õigust."
Genfi õigus
'''Tsiviilisikute sõjaaegse kaitse 12. augusti 1949 Genfi (IV) konventsiooni artikkel 6 piirab okupatsiooni ajalist kestust ühe aastaga'''. Hoolimata sellest jääb okupeerinud võim, juhul kui ta jääb territooriumi haldama, seotuks mõningate okupatsiooni reguleerivate IV konventsiooni normidega.
Okupeeriv võim ei või sundida okupeeritud maa-ala elanikke teenima oma relvajõududes, samuti on keelatud sellesuunaline propaganda (Art 51). Okupeeriv võim ei või muuta avalike teenistujate ega kohtunike seisundit ega rakendada nende suhtes sanktsioone (Art 54).
Okupeeritud territooriumil kehtinud karistusõigust ei tohi muuta, välja arvatud juhul kui see ohustab okupeerivat võimu või Genfi konventsioonide rakendamist (Art 64).
'''12. augusti 1949 Genfi konventsioonide 8. juuni 1977 (I) lisaprotokolli rahvusvaheliste relvakonfliktide ohvrite kaitse kohta''' artikkel 75 loetleb samuti mõned õigused, mis peavad okupatsiooniolukorras tagatud olema.
Vittorio Emanuele, Napoli prints
Vittorio Emanuele di Savoia (täisnimega Vittorio Emanuele Alberto Carlo Teodoro Umberto Bonifacio Amedeo Damiano Bernardino Gennaro Maria; sündinud 12. veebruaril 1937 Napolis) on Napoli prints. Ta on viimase Itaalia kuninga Umberto II ja kuninganna Maria José ainus meessoost järglane.
Alates 1946. aastast, kui referendumiga kaotati Itaalias monarhia, elas ta koos emaga Šveitsis Merlinges eksiilis. 1948. aastal vastuvõetud Itaalia konstitutsiooniga keelati Itaalia vabariikliku riigikorra muutmine ja kõikidel Savoia perekonna meessoost liikmetel keelati Itaaliasse siseneda.
11. jaanuaril 1970 sõlmis ta Las Vegases tsiviilabielu endise Itaalia ujumis- ja tennisemeistri Marina Ricolfi Doriaga. 7. oktoobril 1971 pidas paar kirikliku laulatuse Teheranis. Umberto II ei kiitnud poja abielu mitteaadlisoost isikuga heaks.
Vittorio Emanuelel ja Marina Dorial on üks poeg, Emanuele Filiberto di Savoia, kes sündis 22. juunil 1972 Genfis.
23. oktoobril 2002 tühistati Savoia perekonna meesliikmete Itaaliasse sisenemiskeeld. Kokkuleppega kirjutas Vittorio Emanuele alla leppele, millega ta tunnistas Itaalia vabariikliku riigikorda ning loobus trooninõudlusest. 10. novembril 2002 lubati tal tagasi Itaaliasse tulla, esimest korda tuli ta Itaaliasse tagasi 56 aasta järel.
Tahhomeeter
Tahhomeeter ehk pöördeloendur on mõõteriist pöörlevate masinaosade nurkkiiruse mõõtmiseks.
Weißig am Raschützi vald
Weißig am Raschützi vald oli vald Saksamaal Saksimaa liidumaal Meißeni kreisis.
Kuni 2008. aastani kuulus vald Riesa-Großenhaini kreisi. 1. jaanuaril 2012 liideti Lampertswalde vallaga.
Vallaosad
Weißig, Blochwitz, Brößnitz ja Oelsnitz-Niegeroda
Elukaar (ajaleht)
Ajalehe väljaandja oli Sotsiaalministeeriumi eakate poliitika komisjon.
Eddad
"Eddadeks" nimetatakse keskaegsel Islandil kirja pandud teoseid "Vanem Edda" ja "Noorem Edda", mis räägivad Skandinaavia mütoloogiast.
Õigeusu pühakute loend
Õigeusu pühakute loend loetleb õigeusu kirikus austatavaid pühakuid.
Aeronaut
Eesti Õhusõidu Aktsiaselts Aeronaut oli Eesti lennukompanii, mis tegutses aastatel 1921–1927. Aeronaut asutati 22. märtsil 1921 Robert Holsti ja Jakob Tillo eestvedamisel. Aktsiaseltsi põhikapital oli 10 000 000 Eesti marka. Aeronaudi asutajaliikmed olid Robert Holst, Jakob Tillo, Madis Jaakson, Otto Strandman ja Martin Luther.
1921. aasta juulis sooritas AS Aeronaut postilennuk esimese lennu Riiga. Reise alustati renditud Sablatnig P III lennukiga 29. juulil 1921 postilennuga Tallinnast Helsingisse. 1921. aastal tegi aktsiaseltsi Aeronaut lennuk 175 üksiklendu 673 sõitjaga. 1922. aasta juuli lõpus ostis Aeronaut Sablatnig Flugzeugbault miljoni marga eest kaks LVG C.V ja ühe Sablatnig P III lennuki. Augustis valmis esimene kuuest Dvigateli tehastes litsentsi alusel ehitatud Sablatnig P III lennukist, ülejäänud said valmis järgmisel kuul. 1922. aastal kohustus Aeronaut pidama regulaarset lennuühendust Tallinna ja Riia vahel ning lendama sisemaistel lennuliinidel 40 000 kilomeetrit. Ühtlasi avati 31. augustil Junkers F.13-ga Tallinna–Riia lennuliin.
Aeronaut kasutas maalennukitel Lasnamäe lennuvälja. Aeronaut kasutas algul ka Eesti õhuväe angaare ning teenindust. Lepingu alusel sai Aeronaut endale eraldi Lasnamäe lennuvälja angaari (algul angaari nr 4, hiljem nr 5) ning lepiti kokku lennuvälja teenuste hinnas. 1922. aasta juulis sai Aeronaut Lasnamäel 12 aastaks rendile 4000-ruutsüllase maatüki ja 1. augustil algasid sellel raudbetoonist angaari ehitustööd. Angaari pikkus oli 16 meetrit ning laius 10 meetrit, lisaks angaarile rajati ka töökoda koos teenindus- ning olmeruumide ja reisijate ooteruumiga. thumb|right|280px|Aeronaudi angaar ja lennukid Junkers F.13 ning Sablatnig P III [[Lasnamäe lennuväli|Lasnamäe lennuväljal 1925. aastal]] 9. veebruaril 1923 algasid regulaarsed postilennud Soome Ülemiste lennusadamast. Lennud toimusid igal teisipäeval ja reedel. Aprillis ostis Aeronaut Saksamaalt Soome liinile kaks Junkers F.13 tüüpi vesilennukit, kasvatades lennukipargi 11 masinani.
Mai teisel poolel 1924 pikendas Aeronaut Tallinna–Riia liini Memeli kaudu Königsbergini. Päevas toimus üks lend, mis kestis koos vahepeatustega 7 tundi ja 15 minutit.
24. jaanuaril 1926 kukkus Aeronaudi lennuk Tallinnas alla. Surma sai ettevõtte asutajaliige Jakob Tillo.
11. aprillil 1927 lõpetas Aeronaut segaste rahaasjade tõttu tegevuse. Viis päeva hiljem vallandati kogu personal ning järgmise aasta aprilli alguses Aeronaut likvideeriti.
12. septembril 1929 müüdi aktsiaseltsi viimased varad oksjonil. Kaks mootorita lennukit müüdi 3,50 krooni eest.
20. septembril 2021 ilmus postmark, mis on pühendatud Eesti tsiviillenunduse 100. aastapäevale. Margil on kujutatud Sablatnig P III lennuk.
2013
2013. aasta (MMXIII) oli 21. sajandi 13. aasta.
Marie-José Pérec
pisi|Marie-José Pérec Atlanta olümpiamängudel (1996) Marie-José Pérec (sündinud 9. mail 1968 Basse-Terre'is Guadeloupe'is) on Prantsusmaa endine naiskergejõustiklane (peamiselt 200 m ja 400 m jooksja). Kolmekordne olümpiavõitja (1992 ja 1996) ja kahekordne maailmameister (1991, 1995).
Jaan Kolberg
thumb|Jaan Kolberg, märts 2010 Jaan Kolberg (sündinud 21. novembril 1958 Pärnus) on Eesti dokumentaal- ja mängufilmirežissöör, stsenarist, operaator, monteerija ja produtsent. Jaan Kolbergi idee on pakkuda läbi filmi elule ja teemadele huvitavaid vaatenurki ning otsida teistsuguseid lähenemisi.
Haridus
Jaan Kolberg on lõpetanud 1976. aastal Lydia Koidula nimelise Pärnu 2. Keskkooli ja asus seejärel õppima Tartu Riiklikus Ülikoolis inglise filoloogiat. Ülikooli ajal, aastatel 1977–1979 osales ta näitlejana Vanemuise teatri juures tegutsenud Evald Hermaküla lavastuudio töös. Filoloogiaõpingud Tartus jäid 1980. aastal pooleli. Aastal 1985 läks ta Üleliidulisse Riiklikku Kinematograafiainstituuti Moskvas V. Naumovi meistriklassi tudeerima mängufilmi ja telerežiid. Ta lõpetas kooli 1990. aastal.
Isiklikku
Ta abiellus 1991. aastal näitleja Terje Penniega.
Marie-José Pérec
1994. aasta Euroopa meistrivõistlustel tuli ta kahekordseks Euroopa meistriks, võites nii 400 m jooksus kui ka 4×400 m teatejooksus kuldmedali.
1996. aasta olümpiamängudel Atlantas tuli ta teist korda järjest 400 m jooksus olümpiavõitjaks ajaga 48,25, mis oli ka olümpiamängude rekord. Tal õnnestus võita ka 200 m jooks ja nii sai temast esimene naissportlane, kes on sellise saavutusega hakkama saanud. Pérec tegi paarkümmend minutit varem selle, enne kui tegi sama Michael Johnson.
Pérec oli ka Sydney 2000. aasta olümpiamängudel algul kohal, lootes kolmandat korda tulla 400 m jooksu olümpiavõitjaks, kuid lahkus ootamatult olümpiakülast ega võistelnud. Tema seletus oli see, et üks tundmatu mees jälitas teda hotellis, mille peale ta otsustas sealt lahkuda.
Ta on IAAFi kuulsuste halli liige.
Olümpiamängudel
olümpiavõitja 400 m jooksus (48,83) olümpiavõitja 200 m jooksus (22,12) olümpiavõitja 400 m jooksus (48,25)
Maailmameistrivõistlustel
maailmameister 400 m jooksus (49,13) maailmameister 400 m jooksus (49,28)
Euroopa meistrivõistlustel
pronksmedal 400 m jooksus (50,84) Euroopa meister 400 m jooksus (50,33) Euroopa meister 4×400 m teatejooksus (3.22,34)
1. armee (Saksamaa)
'''Saksa 1. armee' (saksa keeles 1. Armee'') oli Saksa Wehrmachti väliarmee Teises maailmasõjas.
Ajalugu
1. armee aktiveeriti 26. augustil 1939. 1939. ja 1940. aasta alguses oli armee Maginot' liini vastas Läänerindel. Peale Prantsusmaa alistumist jäi armee kaitsele Edela-Prantsusmaale peakorteriga Bordeaux's.
Peale liitlaste invasiooni Prantsusmaale 1944. aastal võitles 1. armee alates augustist taganemislahingutes Loire'i ja Ülem-Seine'i piirkonnas taganedes lõpuks Saari piirkonnas Läänevallile kaitsesse. Armee alistus 6. mail. thumb|[[Erwin von Witzleben]]
Allunud väeosad
9. september 1939.: 10. mai 1940.: 7. august 1940.: 5. aprill 1941.: 2. jaanuar 1942.: 8. juuni 1942.: 8. november 1942.: 7.juuli 1943.: 12. juuni 1944.: 26. november 1944.: 12. aprill 1945
Kukkur
"Kukkur" on mitmetähenduslik sõna.
William Butler Yeats
thumb|W. B. Yeats (Alice Boughton, 1903) William Butler Yeats (13. juuni 1865 Dublini lähistel – 28. jaanuar 1939 Prantsusmaa, Roquebrune-Cap-Martin) oli iiri kirjanik ja avaliku elu tegelane, keldi taassünni keskne autor, üks mõjukamaid 20. sajandi lüürikuid.
Nobeli kirjandusauhinna laureaat 1923.
William Butler Yeats oli 1904–1938 Dublini Abbey Theatre direktor ja 1922–1928 Iiri Vabariigi senaator.
Looming
Varasem luulelooming. Töötles prerafaeliitilikus ja sümbolistlikus vaimus iiri folkloori.
Hilisem looming on laadilt selline, kus jõulises loomingus põimuvad isiklikud ja poliitilised pettumused müstiliste nägemustega.
Värss- ja proosanäidendid. Neis on rahvusromantika asendunud isikupärase sümbolismiga.
Peale selle kogus ja töötles William Butler Yeats iiri legende.
On avaldanud esoteerilise traktaadi
Eesti Vabariigi ja NSV Liidu vaheline vastastikuse abistamise pakt
Eesti Vabariigi ja NSV Liidu vaheline vastastikuse abistamise pakt ehk niinimetatud baaside leping (ja selle juurde kuuluv salajane protokoll) oli 1939. aasta 28. septembri keskööl Eesti Vabariigi ja NSV Liidu vahel Moskvas sõlmitud leping, millega Eesti sunniti lubama oma territooriumile Punaarmee üksused.
Baaside lepingut peetakse tänapäeval Molotovi-Ribbentropi pakti kõrval teiseks põhjuseks, miks Eestist sai ligi pooleks sajandiks NSV Liidu osa.
Olulisi sündmusi ja arenguid kuni Teise maailmasõja alguseni
1939. aasta suvel toimusid Inglise-Prantsuse-Vene läbirääkimised, talitsemaks Saksamaad. Balti riigid kahtlustasid, et nende seljataga tehakse mõjusfääride või nö garanteerimise otsuseid Nõukogude Liidu kasuks ja tundsid end ebamugavalt. Läbirääkimised lõppesid aga tulemusteta. Hiljem selgus, et Nõukogude Liit oli samaaegselt alustanud salaja läbirääkimisi ka Saksamaaga.
14.-17. augustil toimusid kogu Soome lahe ulatuses suuremahulised Balti laevastiku manöövrid, kus harjutati tegevust peamiselt Saksa sõjalaevade vastu, kes saabuksid toetama Eesti kaitsmist Punaarmee maismaarünnaku korral.
21. augustil, keset pingestuvat aega, viibis president Konstantin Päts pidulikul külaskäigul Saaremaal.
23. augustil 1939 kirjutasid Saksamaa välisminister Joachim von Ribbentrop ja Nõukogude Liidu Rahvakomissaride Nõukogu esimees Vjatšeslav Molotov Moskvas üllatuslikukt alla mittekallaletungilepingule, mille salajases lisaprotokollis jagati omavahel Ida-Euroopa: Berliin sai Poola lääneosa ja Leedu (viimane läks hilisema täienduslepinguga siiski Nõukogude Liidule), Moskvale jäid Soome, Eesti, Läti, Ida-Poola ja Bessaraabia. Loetud päevadega jõudis info salaprotokollist tegelikult ka Eesti ametkondadeni, kuid seda ei avalikustatud.
Maailmasõja algus ja olukorra pingestumine
pisi|Saksa mootorratturid ja Vene tank ühisparaadil Poolas 22. septembril 1939 '''1. septembril 1939. algas Saksamaa kallaletungiga Poolale Teine maailmasõda.''' Sõja puhkemise järel kuulutas President Konstantin Päts oma otsusega nr 179 1. septembrist 1939, et Eesti jääb välisriikide vahel puhkenud sõjas erapooletuks. 17. septembril 1939. tungisid Poolasse Nõukogude Liidu väed. Suurbritannia ja Prantsusmaa kuulutasid sõja Poolat rünnanud Saksamaale, aga mitte paar nädalat hiljem samuti Poolat rünnanud NSV Liidule. Juba 22. septembril 1939 pidasid Poola pinnal kokku saanud Wehrmacht ja Punaarmee koos võiduparaadi Brestis, tähistamaks ühist võitu Poola üle. See tekitas Eestis kõhklusi, et Nõukogude Liidul on Ida-Euroopas nö vabad käed.
Sõjategevus Poolas tähendas, et Balti riigid lõigati maismaalt praktiliselt ülejäänud Euroopast ära, mis põhjustas lisaks veel Saksamaa poolt Suurbritanniale kehtestatud mereblokaadiga tarbekaupade tarneraskusi.
1939. aasta sügiseks olid Eesti sõjavägede staabi andmeil koondunud Eesti idapiiride taha suured Punaarmee väekoondised, mille arvukust hinnati septembri teisel poolel 160 000 mehele, 700 suurtükile, 600 tankile ja 600 lennukile (tegelikult oli piiridel u 135 000 meest, aga hinnangust märksa enam raskerelvastust). Eesti sõjaväe ja Sõjaministeeriumi rahuaegne ette nähtud koosseis oli 16 671 inimest (tegelikult oli 1939. aasta kevadel rivis u 15 665) ja sõjaaegne koosseis 105 749 meest. Olemas oli u 230 suurtükki, 12 vananenud tanki ja u 40 suuresti vananenud lennukit. 1930-ndate lõpul oli küll tellitud ka moodsat relvastust, kuid sõja aimuses Euroopas hoogu võtnud relvastumise ning eriti alanud sõja tõttu lükkus paljude tellimuste täitmine edasi. Mobilisatsioon, millega ei tahetud varakult provotseerida, oli vajadusel plaanitud teostada vaid 3 päevaga. Rahva ja sõjaväe kaitsetahe ning moraal olid samas üsna kõrged.
Sündmused kaubandusläbirääkimistest ultimaatumi esitamiseni
Sõja puhkemine põhjustas Eestile majanduslikke raskusi ja selgus, et Nõukogude Liit on huvitatud vastastikuse kaubavahetuse laiendamisest ja transiidist. 1939. a 12. septembril sõitiski Eesti välisministeeriumi väliskaubanduse osakonna direktor Georg Meri uue kaubanduslepingu sõlmimiseks Moskvasse läbi rääkima. pisi|Artikkel Poola allveelaevast ja Eesti mereväelastest ajalehes [[Uus Eesti septembris 1939]] 14. septembri öösel saabus ootamatult Tallinna reidile sõjas osaleva Poola allveelaev Orzeł ja soovis kasutada neutraalses riigis abi - komandör olevat haige ja laeval rike. Laev interneeriti peagi Eesti võimude poolt, kuid meeskond jäi veel laeva. Kui aga NSV Liit 17. septembril Poolale kallale tungis, õnnestus Orzeł-il järgmise päeva ööl Tallinnast põgeneda. Tulemusi ei andnud laeva otsingud Eesti vetes järgmistel päevadel. Nõukogude Liit aga kasutas olukorda ära, et tungida vaenuliku allveelaeva otsingute ettekäändel mitmel korral Eesti territoriaalvetesse ja õhuruumi. Üks täpselt teadmata Nõukogude allveelaev teostas ka ebaõnnestunud torpeedorünnaku Eesti miiniveeskajale Suurop, mis oli Poola allveelaeva otsimas. Välisminister Vjatšeslav Molotov teatas Moskvas saadik August Reile, et Nõukogude Liit laseb otsida Poola allveelaeva ka Tallinna ümbruses. Järgmisel päeval teatas Rei vastuseks, et Eesti valitsus peab otstarbekaks, et Nõukogude Liit käivitab Poola allveelaeva otsingud. 19. septembril ilmusid Nõukogude sõjalaevad Aegna ja Naissaare juurde, üle Tallinna lendasid aga madalalt 10 Nõukogude sõjalennukit. 21. septembril jõudis kadunud allveelaev viimaks Rootsi rannikule, kus saadeti paadiga maale Tallinnast põgenemisel vangistatud Eesti mereväelased.
Eesti-Vene kaubandusläbirääkimised Moskvas kestsid 10 päeva ja kulgesid soodsalt. Allveelaeva intsidenti ei arutatud. 22. septembril saabus Eesti välisminister Karl Selter isiklikult koos abikaasaga Moskvasse, et Eesti – NSV Liidu kaubanduslepingule alla kirjutada. 24. septembril esitas NSV Liidu valitsus välisministrile aga ootamatult nõudmise sõjaväebaaside rajamiseks Eesti territooriumile. Ettekäändeks toodi Poola allveelaeva põgenemine nädal varem. Moskva süüdistas nüüd Eestit Nõukogude Liiduga sõjas oleva riigi abistamises – Poola meremeeste mahitamises ja "nende põgenema aitamises" – ning nõudis Eestilt ultimatiivselt vastastikuse abistamise pakti allakirjutamist, ähvardades keeldumise korral sõjalise jõuga. Eesti välisminister pidi sõitma kokkuleppe kohaselt esmalt Tallinna nõu pidama, kuid kutsuti kaaskonnaga keskööks tagasi nõupidamisele, kus esitati juba valmis abistamise pakti projekt.
24. septembri keskpäeval tungisid Nõukogude Liidu sõjalaevad Loksa piirkonnas Eesti territoriaalvetesse ja üks hävitaja tulistas ka mõned suurtükimürsud Eru lahe suunas.
Sündmused arutelust pakti sõlmimiseni
25. septembril lendas välisminister K. Selter Riia kaudu Tallinna ja informeeris riigi- ja sõjaväe juhtkonda kujunenud olukorrast.
26. septembril toimus Eesti Vabariigi valitsuse koosolek, kus otsustati NSV Liidu nõudmised vastu võtta, kuna oli selgunud, et Eestil polnud lootust välisabile. Läti ega Soome esindajad polnud isegi valmis kohtuma ja Saksamaa ei saanud liitlassuhete tõttu Nõukogude Liiduga abi võimaldada. Erinevalt samal ajal peetud Nõukogude Liidu-Soome läbirääkimistest, millest ei olnud teadlikud isegi kõik Soome valitsuse liikmed, sai Eesti valitsus lepingu sõlmimiseks üksmeelse nõusoleku Riigivolikogu ja Riiginõukogu välis- ja riigikaitsekomisjoni ühiselt koosolekult. Jaan Tõnisson leidis isegi, et "Venemaal pole vallutamise tahet ning ta nõuab ainult seda, mis on tema julgeolekuks vajalik."
27. septembri varahommikul sisenes Narva lahte Toila meresideposti vaatluspiirkonda NSV Liidu kaubalaev Metallist, mis jäi ankrusse. Pärast lõunat tulid Metallisti juurde kolm Balti laevastiku sõjalaeva. Metallistilt võeti meeskond maha ja õhtupimeduses uputati laev samasse. Kohe alustasid Nõukogude Liidu raadiojaamad aga teate levitamist, nagu oleks "tundmatu allveelaev" uputanud torpeedoga Narva lahes Nõukogude kaubalaeva. Laeva SOS-signaali (koos uppumise põhjusega) pidanuks aga Eesti raadiojaamadki sel juhul kuulma.
Neil päevil jätkasid õhuruumi rikkumist ka üksikud Nõukogude sõjalennukid (ilmselt luurati, kas Eestis toimub vägede liikumisi või mobiliseerimisi), mida ei lubatud tulistada. Rahuaegne Eesti sõjavägi viidi võimalikult lahinguvalmidusse, kuna polnud kindel, et Punaarmee ei alustaks invasiooni juba enne läbirääkimiste lõppu. Mobilisatsiooni ega kordusõppusi siiski ei alatud, vaid oli piirdutud ajateenijate reservi arvamise erakorralise edasilükkamisega.
28. septembril sõlmiti NSV Liidu ja Eesti vahel Moskvas vastastikuse abistamise pakt. Pakti sõlmimise läbirääkimistest võtsid osa NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu esimees Vjatšeslav Molotov ja Stalin ühelt poolt ja Eesti Vabariigi välisminister Karl Selter, Riigivolikogu esimees Jüri Uluots, Ants Piip ja Eesti saadik Moskvas August Rei teiselt poolt. Alla kirjutasid Molotov ja Selter päeva viimastel minutitel. Alla kirjutati ka kaubanduslepe ja pakti konfidentsiaalne protokoll, mis täpsustas garnisonide suuruse ja paiknemise. Pakti sõlmimise järel toimunud koosviibimisel tõstis Stalin pitsi Eesti ja Pätsi terviseks.
Pakti rakendamine
29. septembril 1939 esines Eesti president Konstantin Päts seoses eelmisel päeval sõlmitud Eesti Vabariigi ja NSV Liidu vahelise vastastikuse abistamise paktiga raadiokõnega. Ta rõhutas, et sõlmitud leping ei riiva Eesti suveräänseid õigusi ja riik jääb iseseisvaks.
30. septembril tegi NSV Liidu kaitserahvakomissar Leningradi Sõjaväeringkonna Sõjanõukogule ülesandeks paigutada Punaarmee üksused mitte üksnes lepinguga saavutatud baasidesse Saaremaal ja Hiiumaal ning Paldiski piirkonnas, vaid ka Haapsalu–Tallinna, Viljandi–Valga, Haapsalu–Pärnu ja Paide piirkonda.
Lepingu elluviimiseks moodustati Eesti ja NSV Liidu vahelise vastastikuse abistamise pakti segakomisjon, kuhu kuulusid Eesti poolt Sõjavägede Staabi ülem kindralleitnant Nikolai Reek, kolonel Richard Maasing, kolonel Tomberg, kolonel Villem Saarsen, mereväekapten Johannes Santpank, direktor Aavik ja saadik Aleksander Warma. NSV Liidu poolt kuulusid komisjoni Leningradi sõjaväeringkonna juhataja 2. järgu armeekomandör Kirill Meretskov, korpusekomandör Pavlov, lennuväekomandör Ptuhhin, diviisikomandör Aleksandr Tjurin, brigaadikomandör Kalmõkov, korpusekomandör Vašugin ja neid saatvad staabiohvitserid. 2.–10. oktoobril toimusid Tallinnas läbirääkimised. 10.–11. oktoobril allkirjastati protokollid, mis täpsustasid vägede sissetoomist ning Punaarmee maa-, õhu- ja merejõudude paiknemiskohti. NSV Liidu mereväebaaside kaitseks sai NSV Liit õiguse rajada ranna- ja õhukaitsepatareisid ning vaatlus- ja sideposte. Kahe aasta jooksul võisid Nõukogude sõjalaevad kasutada ka Tallinna sadamat ja Rohuküla sadamat. pisi|Lahingulaev Oktjabrskaja revolutsija 1934 11. oktoobril saabusid Balti laevastiku sõjalaevad Tallinna: liider Minsk ja 3 hävitajat. 15. oktoobril saabusid Tallinna lisaks lahingulaeva Oktjabrskaja revolutsija juhtimisel ristleja Kirov, 4 hävitajat ja 4 vahilaeva. pisi|Punaarmee siseneb Eestisse sügisel 1939 18. oktoobril liikusid Punaarmee üksused Eestisse üle maismaapiiri. Sissemarss maanteedel toimus kahel põhisuunal: Narva–Kohila–Keila kaudu Paldiskisse ja Haapsalu piirkonda ning Irboska–Võru–Pärnu kaudu Saaremaale. Raudteel saabus kokku 82 rongitäit.
Novembris-detsembris lükkas Eesti valitsus tagasi ettepaneku, lubada Eestisse elama baasides teenivate Nõukogude ohvitseride perekondadel, keda oli kokku 5000 inimest.
Veebruaris 1940 esitas NSV Liit maavägede paigutamiseks vajaminevate kapitaalsete püsiehitiste programmi projekti ja veebruaris-märtsis nõuti täiendavaid baasialasid Osmussaarele, Saare- ja Hiiumaale.
Veebruaris-märtsis 1940 nõustus Eesti Valitsus aga 10 000 ehitustöölise toomisega baasidesse, kellele lisaks palgati Eestist veel 10 000 töölist. NSV Liit soovis Eestisse tuua "8–9 pataljoni inseneriväeosi või niinimetatud sõjaväestatud töölisi – 1200 meest igas pataljonis, 5000 meretehniliste tööde spetsialisti ja 1200 meest insener-tehnilist personali".
Tagajärjed
14. oktoobril ilmus seni teadmata asukoha ja sõidusihiga allveelaev Orzeł lõpuks välja Suurbritannia rannikul. Nõukogude Liit ei ilmutanud siiski huvi lepingut ümber vaadata. 18. oktoobril algas Hitleri kutsel baltisakslaste ümberasumine.
Eestisse saabunud Nõukogude Liidu sõjaväelased olid sügavalt hämmastunud neile harjumatust elatustasemest ja kaupade küllusest, mis ei olnud kooskõlas Nõukogude Liidu propagandaga, mida nad seni kuulnud olid. Nad küsisid avalikult, kui kaua suudab Eesti valitsus seda näitust ülal hoida ja millal see lõpeb. Nõukogude Liidu sõjaväelaste kultuurikonfliktidest ja kogenematusest neile harjumatute esemete (nagu WC) kasutamisel on teada arvukalt kirjeldusi.
Nõukogude Liidu välisasjade rahvakomissar Vjatšeslav Molotov saatis täievolilisele esindajale Eestis Kuzma Nikitinile 23. oktoobril 1939 telegrammi, kus oli muuseas öeldud: "Te olete kohustatud lõpuks mõistma, et igasugune selliste Eesti "sovetiseerimise" meeleolude õhutamine või isegi sellistele meeleoludele mittevastuastumine on vaid meie vaenlaste Nõukogude-vastaste provokaatorite huvides. Sellise ebaõige käitumisega Te viite segadusse ka eestlased, näiteks Piibu, kes näib arvavat, et tal on nüüd 7. novembril vaja pidada Nõukogude-sõbralikke kõnesid. Te peate hoolitsema vaid selle eest, et meie inimesed, sealhulgas ka sõjaväelased Eestis, täpselt ja hoolikalt täidaksid abistamispakti ja Eesti asjadesse mittesekkumise printsiipi, ja hoolitsema, et ka Eesti pool suhtuks pakti samamoodi ."
30. novembril algas Nõukogude Liidu kallaletungiga Soomele Talvesõda. 2. detsembril otsustas Soome valitsuse väliskomisjon pöörduda Rootsi poole, palvega teatada Nõukogude Liidu valitsusele, et Soome on valmis jätkama katkenud läbirääkimisi ja tegema uusi konstruktiivseid ettepanekuid. Rootsi sõjaväeatašee Kempfi hinnangul oli välisminister Väinö Tanner sõja lõpetamise nimel nõus enam-vähem mistahes tingimustega.
3. veebruaril 1940 esitas Eesti saadik Moskvas protesti Eesti sõjalennuki tulistamise asjus Nõukogude Liidu laevade poolt. Nõukogude Liidu välisasjade rahvakomissar avaldas 4. veebruaril kahetsust.
7. veebruaril 1940 protesteeris Eesti valitsus Eesti territooriumi pommitamise vastu Talvesõja käigus, Nõukogude Liidu lennukite maandumise vastu väljaspool neile määratud baaside maa-ala ja lepinguga ettenähtud Eestis asuva Nõukogude Liidu kontingendi suuruse (25 000 meest) ületamise vastu Nõukogude Liidu poolt (siis oli 27 300 meest)
Saksa sõjaväeatašee abi kapten Körneri hinnangul 21. veebruarist 1940 relvastusid eestlased kiirendatud korras, valmistudes juhuks, mil Nõukogude Liit lisaks Soome rindele peab võitlema mõnel teisel rindel – Kaukaasias. Eestlastele oleks üksnes Eesti pinnal asuv Nõukogude sõjavägi võinud vaenlasena arvesse tulla. Tõenäoliselt oleksid Balti riigid sel juhul tegutsenud üheskoos. Nikolai Reek olevat kapten Körnerilt korduvalt küsinud: "Kui palju meil veel aega on ?"
Aprillis 1940 levitatud illegaalse EKP häälekandja Kommunist numbris on öeldud: "...just sellepärast, et valitsuse seisukord ühenduses rahvusvaheliste sündmustega on muutunud äärmiselt ebakindlaks, muudetakse politseilik terror ennekuulamatult teravaks ja rakendatakse töörahva kaelakondi murdmiseks tööle uued nuhkide armeed .."
Paldiski elanikele tähendas baaside leping sunniviisilist kodude maha jätmist. Eesti võimud täitsid lepingut lootuses, et ka teine osapool seda täidab, mistõttu Vene vägede tulekuks oli linn elanikest juba tühjaks tehtud. Paldiskist kujunes venelaste üks tähtsamaid baase. Kohe alustati merekindlustuste ehitamist vastavalt plaanile panna Soome laht lukku. Patareisid hakati ehitama Suur- ja Väike-Pakrile ning Pakri poolsaare tippu. Samaaegselt ehitati ka raudteekahuritele tulistamiseks mõeldud platvorme, mis on veel tänapäeval alles, kuigi võsastunud ning kõrvalises kohas.
Pakri saartel agiteerisid Nõukogude Liidu sõjaväelased kohalikke elanikke mitte ära minema, kui Eesti valitsus neid sealt ära ajama peaks, sest Nõukogude Liidu pärast võivad nad seal edasi elada. Juhuks, kui elanikkonda oleks ikka saartelt lahkuma sunnitud, õpetasid sõjaväelased neid taludesse rahulikult edasi jääma ja Eesti valitsuselt lahkumise eest raha küsima.
Osmussaare elanikkond evakueeriti ja 12. juunil 1940 hakati saarele rajama rannakaitsepatareid number 314.
Baaside lepingu alusel Eestisse toodud Nõukogude üksused
NSV Liidu relvajõud Eestis seisuga 1. mai 1940
Lisaks asusid Eestisse Balti laevastiku laevad ja maismaaüksused.
Georg Leets
Georg Leets VR I/3 ja II/3 (7. august 1896 Pärnu, Liivimaa – 18. oktoober 1975 Tallinn) oli eesti ajaloolane ja sõjaväelane (kolonel, 1929).
Elulugu
Georg Leets võttis osa 1918. aasta 28. novembril alanud Eesti Vabadussõjast ning sai ka haavata 28. novembril 1918 (esimene Vabadussõjas haavata saanud Eesti sõjaväelane).
1919. aasta kevadel oli G. Leets 2. Suurtükiväepolgu väljapatareis nr. 9, mille formeerimist alustati Tallinnas 17. märtsil 1919. aastal, patarei ülem, 1919. aasta novembris teenis leitnandi auastmes 2. Suurtükiväe polgus. Ülendati 7. novembril 1919 kiiduväärt teenistuse eest alamkapteniks, vanusega 18. juuni 1919.
Pärast Vabadussõja lõppu jätkas teenistust Eesti Rahvaväes, kus ülendati majoriks 24. veebruaril 1923. aastal.
Aastatel 1924–1934 oli G. Leets 1. Diviisi suurtükiväe ülem, ülendati kolonelleitnandiks 24. veebruaril 1926. aastal ja koloneliks 24. veebruaril 1929. aastal.
Aastatel 1934–1939 Tartu sõjaväeringkonna ülem ning 15. novembrist 1939 kuni 1940. aastal Sõjavägede Staabi Suurtükiväe inspektor.
Eesti Vabariigi ajal uuris G. Leets ka Vabadussõja ajalugu.
1941. aastal arreteeriti ta NKVD poolt ja saadeti GULAGi vangilaagrisse, kust vabanes 1951. aastal, ent tagasi Eestisse sai ta tulla alles 1956. aastal.
Seejärel uuris ta peamiselt Aleksandr Puškini vaarisa Abram Hannibali elu ja tegevust, eriti tolle Tallinna komandandiks oleku ajal. Ta sai oma uurimistulemused ka raamatu kujul avaldada, kuid see sai tuntuks alles pärast tema surma. 1981. aastal sai ta postuumselt Juhan Smuuli kirjanduspreemia.
Ada (eesnimi)
Ada on naisenimi.
Georg Leets
Elulugu
Georg Leets oli korporatsiooni Ugala liige.
Isiklikku
Tema isa Aleksander Leets (1870–1961) oli Rakvere Jumalaema Sündimise koguduse ülempreester, onu Dimitri Lebedev oli Venemaa keisririigi ja hiljem Eesti sõjaväelane, kindralmajor, vanaisa Kapiton Lebedev (1848–1911) oli Kergu Püha Suurkannataja Sinaiida koguduse preester.
Ada (eesnimi)
Praegu levinud nime tõlgendatakse saksa lühendina nimedest, mis algavad Ada-, Adal-, Ade-, Adel- (näiteks Adelheid).
Mõju on avaldanud ka Piiblis kahel isikul (Lemeki naine Aada ja Eesavi naine Aada) esinev nimi Aada, mis tähendab ('[Issanda poolt] ehitud', 'õilis võitlejatar' või 'õilsa olemusega'. Selle nime kreeka- ja ladinakeelne kuju on Ada.
Nimi on levinud ristinimena püha Ada järgi.
Rööpvorm on Adda.
Ameerika Ühendriigid
Nimi on populaarsuselt esimese 1000 hulgas, 1900. aastatel antud nimedest 80. kohal.
Eesti
Eestis elas Rahvastikuregistri andmetel 9. mai 2012 seisuga 172 Ada-nimelist inimest. 1995. aastal oli Rahvastikuregistris 311 Adat. Rööpvormid on Aada ja Ade.
1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Ada 140 naisel. Ada oli Eestis populaarsuselt 636. naisenimi. Kõige populaarsem oli eesnimi Ada vanuserühmas 85+, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 7,27 ning Järva maakonnas, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 2,89. Ada oli keskmiselt 64 aasta vanune (mediaanvanus oli 68).
2021. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis eesnimi Ada 131 naisel. Ada oli populaarsuselt 668. naisenimi.
Itaalia
Rööpvorm on Adina, mehenimevasted Ado ja Adino.
Nimepäevad on püha Ada mälestuspäev 4. detsember, kohati 4. mai, 28. juuni ja 16. detsember.
Norra
Norras on 2008. aasta 1. jaanuari andmetel 1490 naist, kelle esimene eesnimi on Ada, ja 653 naist, kelle ainus eesnimi on Ada. Nime populaarsus on hakanud kasvama 1980. aastatel. Nimi on populaarsuselt esimese 100 hulgas.
Nimepäev on 4. märts.
Poola
Nimi on sageli Adrianna või Adelajda lühend.
Nimepäevad on 6. aprill, 28. juuli, 8. juuni ja 12. detsember.
Rootsi
Nimepäev on 10. märts.
Saksamaa
Nimepäevad on 4. mai ja püha Ada mälestuspäev 28. juuli.
Soome
Soomes kasutatakse ka rööpnimesid Aada, Aata ja Aatukka. Nimepäev on 16. detsember. Aprillis 2010 oli nimi Ada antud Soomes 3410 isikule, neist kaks olid mehed. Nimi Aada oli antud 5152 isikule, kes kõik olid naised.
Taani
Taanis oli 2004. aastal 240 ja 2005. aastal 226 Adat.
Ungari
Rööpnimi on Adina. Nimepäevad on 28. juuli ja 4. detsember.
Läti
Lätis oli 2021. aasta 30. juuni seisuga eesnimi Ada 73 inimesel.
Nime kandjaid
Eestis on tuntud näitleja Ada Lundver. Üle maailma on tuntud esimene programmeerija Ada Lovelace.
3. armee (Saksamaa)
'''Saksa 3. armee' (saksa keeles 3. Armee'') oli Saksa väliarmee Teises maailmasõjas.
Ajalugu
Moodustati 28. augustil 1939. Võttis osa Poola vallutamisest. Saadeti laiali 21. oktoobril 1939. Enamik staabist läks 16. armee käsutusse.
Wildenhaini vald
Wildenhaini vald oli vald Saksamaal Saksimaa liidumaal Meißeni kreisis.
Kuni 2008. aastani kuulus vald Riesa-Großenhaini kreisi. 1. oktoobril 2009 liideti Großenhaini linnaga.
Keskküla
Keskküla võib tähendada järgmist:
2. armee (Saksamaa)
Ajalugu
Formeeriti 20. oktoobril 8. armee vägedest, mis oli just lõpetanud Poola kampaania. Võttis osa sõjakäigust Prantsusmaa ja Beneluxi maade vastu, pärast nende alistumist viidi tagasi Saksamaale garnisonivägedeks. Osales 1941. aasta märtsist kuni maini Balkani maade vallutamisel. Juunist 1941 osales sissetungil Nõukogude Liitu. Armee liikus väegrupi Mitte lõunatiival ja jõudis kuni Voronezini. 1944. aasta suve Punaarmee suurrünnaku käigus taganes armee läbi Pripeti soode, jõudes sügiseks Narevi liinile Varssavist põhjas. 7. aprillil 1945 formeeriti ümber armeeks Ostpreussen.
Allunud väeosad
1. mail 1940: 8. juunil 1941: 3. septembril 1941: 2. jaanuaril 1942: 1. jaanuaril 1943: 7. juulil 1943: 26. detsembril 1943: 15. aprillil 1944: 16. septembril 1944: 31. märtsil 1945:
Bass
right|90px| Bass (itaalia keeles basso 'madal') on kõige madalam meeshääl, ulatusega umbes E–f1. Bass on ka madalaim partii heliteoses.
Bassihääl kujutab ooperis tavaliselt isa, vanemat riigimeest või kõige süngemat kaabakat. Varased ooperid kirjutati kindlale lauljale, sest võimekaid bassilauljaid oli vähe.
Mozart kirjutas kergemale bassihäälele.
Kuulsamaid bassiosi Mozarti ooperites:
Osmini rolli looja on laulja Ludvig Fischer, keda võib pidada ka tigekoomilise bassi traditsiooni rajajaks.
19. sajandi itaalia ooperis oli bassil suurem tähtsus.
Kuulsamaid bassiosi itaalia ooperites:
Vene ooperi "Elu tsaari eest" (Glinka) peaosa oli kirjutatud bassile. Pärast seda hakati süngekõlalist vene bassihäält eriti kõrgelt hindama. Suur edu oli Mussorgski ooperil "Boriss Godunov". Fjodor Šaljapin (1873–1938) pani selle ja teiste vene ning prantsuse ooperi bassirollidega aluse uuele stiilile. Seda stiili järgisid Boris Hristov, Nikolai Gjaurov ja ameeriklane Samuel Ramey.
Kuulsaid basse: Fjodor Šaljapin, Boris Christoff, Matti Salminen.
"Guinnessi rekordite raamatus" on kõige madalama inimese tekitatud ja helikandjale salvestatud noodi tekitajateks J. D. Sumner, Dan Britton ja Tim Storms.
Theodorus I
Theodorus I (ka Theodor I) oli paavst 642–649. Ta oli 73. paavst.
Theodorus (Theodoros) sündis Jeruusalemmas millalgi ajavahemikus 607–612. Ta oli kreeklane ja oli piiskop Theodorose poeg.
Ta siirdus 638 või 639 Rooma, kus sai Johannes IV ajal diakoniks (kardinaldiakon).
Paavstiks saamine
Theodorus I valiti paavstiks 12. oktoobril 642 ja pühitseti ametisse 24. novembril. Arvatavasti tunnustas teda Bütsantsi eksarh Isaakios.
Kirikuajaloolane J. N. D. Kelly on tema valimist paavstiks põhjendanud Rooma vaimulike sooviga valida isikut, kes suudaks takistada monoteletismi levitamist.
Ta oli ka esimene Lähis-Idast pärit paavst pärast islami teket.
Monoteletismi taunimine
Theodorus I saatis paavstiks saades kirjad Bütsantsi keisrile Konstans II-le ja Konstantinoopoli patriarhile Paulos II-le, milles taotles Herakleios I "Ekthesise" tühistamist. Ta keeldus Paulos II-t tunnustamast patriarhina, kuna tema eelkäijat Pyrrhos I-t ei tagandatud kanooniliselt. Ta nõudis Paulos II-lt "Ekthesise" kõrvaldamist avalikelt kuulutustetulpadelt.
Kelgutamine 2010. aasta taliolümpiamängudel
Kelgutamine 2010. aasta taliolümpiamängudel toimus 13. – 17. veebruarini Whistler Sliding Centre'is. Välja jagati kolm medalikokplekti. Osales 25 riiki 109 sportlasega.
Theodorus I
Monoteletismi taunimine
Kui senine patriarh Paulos II tunnustas "Ekthesist", ekskommunitseeris paavst aastal 649 tema. Vahepeal oli Pyrrhos siirdunud Ravennasse, kus ta tegi õukonnaga rahu ja taganes oma patukahetsusest ("Liber Pontificalise" järgi pöördus ta “lugupidamatusest nagu koer oma okse juurde” – canis ad proprium impietatis vomitum repredavit), kuna ta ei saanud asuda tagasi patriarhi ametisse. Seejärel ekskommunitseeris paavst aastal 648 peetud Rooma sinodil ka Pyrrhose ja kinnitas vastava otsuse pühitsetud armulauaveiniga.