cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Virnastamine
Kaubahoiustamisviis, mille puhul kaubaalused kaubaga või kaup ilma alusteta asetatakse mitmes kihis üksteise peale. Virnastamine on efektiivne hoiustamisviis, mille puhul hoiustatakse kaupa harilikult 2-5 kihis ning ei kasutata riiulikonstruktsioone. Virnastada võib kaupa ainult juhul, kui tootja lubab sellist hoiustamisviisi kasutada. Mitmeid kaubagruppe (nt kodumasinad) hoiustatakse üldjuhul vaid virnastatult.
Sutlepa vald
1939. aasta vallareformiga liideti enamus valla territooriumist Noarootsi valla koosseisu. Metsküla piirkond liideti aga Riguldi vallaga.
Ebaheinik
Perekonda kuulub umbes 50 liiki.
Grand Hotel Viljandi
Grand Hotel Viljandi on:
Suurupi kihistik
Suurupi kihistik (inglise keeles Suurupi Member) on ordoviitsiumi ladestu Kunda lademe Pakri kihistusse kuuluv kihistik. Seda hakkas esimesena eristama Karl Orviku aastal 1958. Kihistik on nime saanud Suurupi küla järgi.
Kihistiku stratotüübiks on Suurupi paljand. Paljand asub Suurupi pangal ja seal paljandub ligi 2 meetrit paekivi. Ülemised 1,1 meetrit moodustab Malla kihistiku ooididega lubjakivi, selle all on 20 cm Osmussaare kihistiku suure pruunide götiitsete ooididega lubjakivi, selle all on aga Suurupi kihistiku monoliitne suure liivasisaldusega lubjakivi. Alumised 30 cm moodustavad Tõlinõmme kihistiku savikas lubjakivi ja mergel.
Suurupi kihistik on Pakri kihistu alumine kihistik. Kihistikul lasub Osmussaare kihistik. Kihistik koosneb põhiliselt suure lubjasisaldusega liivakivist.
Leida Sõrmus
Leida Sõrmus (sünninimi Leida Talli; 13. detsember 1915 Vaivara – detsember 2001) oli eesti arst.
Ta lõpetas 1933. aastal Narva 1. Gümnaasiumi ja 1940. aastal Tartu Ülikooli arstiteaduskonna arstina. Oli Eesti Naisüliõpilaste Seltsi liige.
Aastatel 1937–1939 oli ta Tartu Ülikooli farmakoloogia instituudi ja 1939–1940 silmakliiniku ajutine abijõud. Aastatel 1940–1941 töötas Viru-Nigula jaoskonnaarstina.
Aastatel 1941–1944 oli ta Tallinna I Haigla sisehaiguste osakonna ordinaator, 1944. aasta oktoobrist 1949. aastani sisehaiguste osakonna juhatajana. 1949. aastast töötas Eesti NSV Tervishoiu Ministeeriumi IV Valitsuse Vabariikliku Haigla osakonnajuhatajana ja jaoskonnaarstina.
Ta oli Eesti NSV Ülemnõukogu IV ja V koosseisu saadik.
Piraadipartei (Eesti)
pisi|Piraadipartei logo Piraadipartei on Eestis tegutsev poliitiline organisatsioon, mille põhikirjaline eesmärk on piraadiliikumise vaimus erakonna moodustamine. Piraadipartei poliitilist tegevust määratlevad ametlike dokumentidena põhimõtted ja põhiväärtused.
Mallorca lambakoer
Mallorca lambakoer on Hispaanias Baleaaride saarestikus asuvalt Mallorca saarelt pärinev koeratõug.
Piraadipartei (Eesti)
Piraadipartei aktivistid osalesid 2013. aasta kohalikel valimistel Tartu valimisliidu Vabakund ridades, mis sai kolm kohta Tartu linnavolikogus.
Vabalinn Frankfurt
Peaaegu viis sajandit oli Saksa linn Frankfurt linnriik kahes suures Saksamaa üksuses:
Mallorca lambakoer
Tõustandardis on koera käitumise/iseloomu kohta muuhulgas kirjas: "Hästi väärikas koer. Ta tunnistab ainult oma peremeest ja laseb vaid äärmiselt vastumeelselt võõraid oma lähedusse; intelligentne, hästi õpetatav, ustav..."
Vabalinn Frankfurt
Frankfurt oli suur linn Saksa-Rooma riigis, olles keisri valimise koht aastast 885 ja keisri kroonimise linn aastast 1562 aastani 1792 (varem oli keisri kroonimise koht Vaba riigilinn Aachen). Frankfurt kuulutati vabaks riigilinnaks (Reichsstadt) aastal 1372, mis tegi linnast vahetult keisrile alluva üksuse, mis tähendas otsealluvust Saksa-Rooma keisrile ja mitte piirkondlikule valitsejale või kohalikule aadlimehele.
Jüri Suurküla
Jüri Suurküla (kuni 1935. aastani Gottfried Suurküla; 21. september 1907 Haapsalu – 28. august 1970 Göteborg) oli eesti oftalmoloog.
Aastast 1932 töötas ta Tartu silmakliinikus. 1944. aastal põgenes ta Rootsi.
Piraadipartei (Eesti)
Eesti Piraadipartei on rahvusvahelise piraadiparteide liidu Pirate Parties International liige ja Euroopa Piraadipartei asutajaliige.
Vabalinn Frankfurt
Tänu oma keiserlikule tähtsusele elas Frankfurt üle mediatisatsiooni aastal 1803. Pärast Saksa-Rooma riigi kokkuvarisemist aastal 1806 langes Frankfurt Napoleon I võimu alla, kes andis linna Karl Theodor von Dalbergile; linn sai tuntuks kui Frankfurdi vürstkond. Dalberg vabastas katoliku vaimulikkonna katoliiklasteks, kes elasid linna piires. Aastal 1810 liitis Dalberg Frankfurdiga Aschaffenburgi vürstkonna, Wetzlari krahvkonna, Fulda ja Hanau, moodustus Frankfurdi suurhertsogkond. Pärast Napoleoni kaotust ja Reini Liidu kokkuvarisemist anti 1815. aasta Viini kongressil Frankfurdile tagasi tema Napoleoni-eelne põhiseadus ning temast sai suveräänne linnriik ja Saksa Liidu liige.
Piraadipartei (Eesti)
Ajalugu
MTÜ Piraadipartei asutati 2009. aasta juunis Rootsi Piraadipartei eeskujul, erakonna staatust sel veel ei ole. Kuigi mõni kuu pärast MTÜ loomist avaldati oma põhiseisukohad ja kutsuti inimesi liituma, siis kuni 2012. aasta alguseni ei tõustud tegelikult millegagi avalikkuse huviorbiiti ja 2011. aasta domeenireformiga kadus mõneks ajaks ka Piraadipartei koduleht. Siiski kogus MTÜ endale jälgijaid Twitteri ja Facebooki kontodel, kus postitati temaatilisi uudiseid.
Vabalinn Frankfurt
Saksa Liidu perioodil oli Frankfurt jätkuvalt suur linn. Liidu valitsus, Bundestag (ametlikult Bundesversammlung) paiknes Thurn und Taxise palees Frankfurdi linna keskuses. 1848. aasta revolutsioonide ajal moodustati Frankfurdi rahvuskogu püüdega ühendada Saksa riigid demokraatlikul viisil. Just siin keeldus Preisimaa kuningas Friedrich Wilhelm IV "Väike-Saksamaa" krooni pakkumisest.
Piraadipartei (Eesti)
Ajalugu
6. veebruaril 2012 avaldas Piraadipartei oma seisukohad ACTA kohta ja 18. märtsil 2012 korraldati Tallinna Ülikoolis aruteluüritus, mille eesmärgiks oli tutvustada Eestis "piraadipoliitikat". Üritusel esinesid kõnedega Rootsi Piraadipartei asutaja Rick Falkvinge ja MTÜ liige ning üks ürituse korraldajatest Märt Põder, kõnedele järgnesid arutelud töögruppides.
Vabalinn Frankfurt
Aastal 1866 läks Preisi kuningriik Austria keisririigiga sõtta Schleswig-Holstein pärast, põhjustades Austria-Preisi sõda. Frankfurt, jäädes ustavaks Saksa Liidule, ei ühinenud Preisimaaga. Pärast Preisimaa võitu annekteeris Preisimaa Frankfurdi ja sellest sai äsjaloodud Hessen-Nassau provintsi osa.
Linna areng
Peatänava Zeili kõrval, Roßmarktil piki linnaringi ja Maini jõe kaldail püstitati arhitektide nagu Salins de Montfort ja Friedrich Rumpf poolt rikastele linnaelanikele avaraid maju. Viimased toetasid ka mitmeid teadusühinguid, näiteks Polytechnische Gesellschaft ja Physikalischen Verein. Aastal 1819 asutas Heinrich Friedrich Karl vom und zum Stein Gesellschaft für ältere deutsche Geschichtskunde ("Monumenta Germaniae Historica"). Aastal 1825 ehitas linnaarhitekt Johann Friedrich Christian Hess esindusliku linnaraamatukogu. Samal ajal ehitati Senckenbergische Naturforschenden Gesellschaft tarvis ümber Eschenheimer Turm. Sealt alustas Eduard Rüppell oma laiaulatuslikke uurimisretki Aafrikasse. Städelschule, mis avati aastal 1829, meelitas tuntud kunstnikke kogu Euroopast, teiste seas Bertel Thorvaldsen, Philipp Veit, Eduard von Steinle ja Moritz von Schwind. Kodanike sihtasutused ja klubid soodustasid samuti linna kultuurielu, näiteks Frankfurter Kunstverein, Museumsgesellschaft, Cäcilienverein ja Städtische Theater.
Piraadipartei (Eesti)
Ajalugu
2013. aasta kevadest on Piraadipartei rahvusvahelise piraadiparteide liidu liige. 2014. aasta kevadel asutas Eesti Piraadipartei koos 16 Euroopa piraadiparteiga Euroopa Piraadipartei.
Vabalinn Frankfurt
Linna areng
Aastal 1828 tegi linnaaednik Sebastian Rinz jäätmaast uue peakalmistu ja uue juudikalmistu, umbes 15 minutit vanast linnamüürist. Vanad kalmistud, mis pärinesid keskajast, Peterskirchhof ja vana juudikalmistu suleti. Samuti aastal 1828 hakkas Knoblauch & Schiele, esimene gaasitööstusettevõte, kodumajapidamistele gaasi andma.
Aastal 1830 korraldas linn linna omanduses olnud kirikute hooldamist, preestrite palku ja vaimulikku koolisüsteemi kahe sihtkapitali lepinguga. Hulk vanemaid ja väiksemaid kirikuid, eriti endisi kloostreid, mis olid aastal 1803 ilmalikustatud, lagunesid või neid kasutati labastel eesmärkidel. Kuid teisest küljest, Pauluse kiriku ülesehitus, mis oli olnud varemetes aastast 1789, saadi lõpuks valmis.
Piraadipartei (Eesti)
Ajalugu
2016. aasta Eesti presidendivalimistel toetas Piraadipartei presidendikandidaadina Kaur Kenderit.
2019. aasta Riigikogu valimistel kandideerisid Piraadipartei liikmetest Raul Kübarsepp ja Märt Põder roheliste nimekirjas, kelle programmi viimaseks peatükiks oli lisatud piraatide koostatud IT-programmi osa "Eesti kui infoühiskond".
Vabalinn Frankfurt
Linna areng
Linna ala kasvas aeglaselt väljapoole valle, mis olid ehitatud vanade linnakindlustuste alale, esialgu piki vanu maanteid. Aastani 1837 suleti videvikus linna sepisrauast väravad. Kes jäi hiljaks, pidi maksma lõivu – nagu keskajal – nimega "Sperrbatzen", mis viis verise võitluseni ("Sperrbatzenkrawall") aastatel 1830 ja 1831.
Frankfurt kui tähtis transpordi- ja kaubanduskeskus
thumb|Alte Börse (Vana börs) aastal 1845
Aastatel, mil Frankfurt oli "vabalinn", omas traditsiooniline Frankfurdi kauple ausalt vähe tähtsust. Sellest hoolimata kasvas Frankfurt üheks suurimaks kaubandus- ja rahanduskeskuseks Euroopas. Kõige tähtsam pangamaja Frankfurdis kuulus Rothschildide perekonnale, kes rajasid pangandus- ja rahandusasutusi üle kogu Euroopa. Ainuke teine pangamaja, mis oli võrreldav Rothschildi pangaga, oli Bethmanni pank Christiani omanduses. Mõlemad pangad domineerisid võlakirjakaubanduses erinevates Euroopa riikides.
Oli mitu olulist ülestõusu plaanide vastu liituda Preisi Tolliliiduga, kuna see ähvardas kahandada Frankfurdi rolli transpordi- ja kaubanduskeskusena. Aastal 1828 ühines linn Kesk-Saksamaa kaubandusliiduga, mis oli Preisi tegevuse vastu. Kuid nad ei suutnud takistada naaberlinna Hessen-Darmstadti ühinemist piirkonnaga, kus rakendati Preisi maksusüsteemi. Pärast Saksamaa Tolliliidu asutamist aastal 1834, mille liige oli ka Nassau, oli Frankfurt ainus linn, mis ei olnud osa Preisi Tolliliidust, erinevalt ümberkaudsetest aladest. Lühikese ajaga vähenes kaubandus Frankfurdis tõsiselt. Samas naaberlinnade, nagu Offenbach, Höchst ja Bockenheim, kaubandus õitses. Aastal 1836 oli vabalinn Frankfurt viimane, kes ühines Saksa Tolliliiduga.
Linna õnnelik asukoht viis Frankfurdi arenemiseni transpordisõlmpunktiks. Aastal 1832 sõlmisid Inglismaa ja Frankfurt lepingu, mis võimaldas vabakaubandust ja -laevandust. Seetõttu kujundati linna lipp, kasutades traditsioonilisi Frankfurdi värve: kaks punast ja kaks valget triipu koos Frankfurdi kotkaga üleval vasakus nurgas.
Algusest peale oli linnal juhtiv roll Saksa raudteesüsteemi laiendamisel. Kõik Frankfurdi pankurid toetasid initsiatiivi ja esimesed raudteeaktsiad pakkusid suurt huvi. Kuid läbirääkimised venisid ja raudtee-ehitus algas alles aastal 1839.
Frankfurdist saab liidupealinn
thumb|[[Palais Thurn und Taxis, foto 1900. aasta paiku, oli Bundestagi, Saksa suveräänide kogu endine asukoht]]
Must-punane-kuldne
Frankfurt oli üks suurtest revolutsioonilise liikumise "Vormärz" ("märtsieelne") keskustest. Ajakirjanik Ludwig Börne sündis aastal 1786 tänaval nimega "Judengasse" ("juudirada") Frankfurdi juudi getos. Ludwig Börne oli satiiriliste kirjutiste autor ja sai hiljem kirjandusliku liikumise "Noor-Saksamaa" üheks olulisimaks tegelaseks. Kuna Liidunõukogu ja Frankfurdi linnavõimud kartsid nende mainet, üritasid nad keelustada poliitilisi liite ja maha suruda liberaalsete väljaannete ringlemist. Kuid nad olid oma püüetes edutud. Innustatuna 1830. aasta Juulirevolutsioonist särasid opositsioonilised rühmitused Frankfurdi linnas revolutsioonilise vaimuga. Kuid samm idealistlikust kirglikkusest otsustavate tegudeni kukkus täielikult läbi. Koosnedes peamiselt tudengitest ja maapaos Poola ohvitseridest, reedeti Saksamaal revolutsiooni alustada püüdev rühm (kutsutud politseijaoskondadele (saksa: Wachen) tehtud rünnakute järgi Frankfurter Wachensturm) 3. aprillil 1833 politseile ja suruti linna väikese armee poolt jõhkralt maha. Vahejuhtum, kuigi suuresti vähetõhus, oli siiski pidurdava mõjuga linna kodanlikule eliidile, kuna selle tõttu paigutati linna 2500 Austria ja Preisi sõdurit, kes esitasid otsese väljakutse linna suveräänsusele, mis omakorda tõi kaasa kuningliku valitsuse diplomaatide halvustava suhtumise vabalinna kui "liberaalsesse lampkasti".
thumb|left|[[Ludwig Schwanthaleri 1844. aastal loodud Goethe mälestussammas]]
Saksa rahvuslik eneseteadvus kasvas läbi 1840. aastate: skulptor Ludwig Schwanthaler tegi aastal 1844 Goethe monumendi ning ausamba avamisest, näiteks, sai rahvuslaste koondumispunkt, nagu ka germanistika-õpetlaste kohtumisest Frankfurdi tähtsas ja hästituntud raekojas, mis enne seda kohtumist oli kaunistatud kõigi 52 Saksa-Rooma riigi keisri piltidega, mille olid maalinud kunstnikud, nagu Philipp Veit, Alfred Rethel ja Eduard von Steinle. Frankfurdi demokraatlike klubide katusorganisatsioon, "Montagskränzchen" ("esmaspäevaklubid"), pidas kohtumisi 1845/1846. aasta talvest.
1848. aasta märtsi alguses kandus revolutsiooniline vaim Prantsusmaalt üle Saksamaa. Nagu kõikjal mujalgi, nõudis Frankfurdi rahvas õigusi ajakirjandusvabadusele ja koosolekutevabadusele, põhiseaduslikku võrdsust kõigile kodanikele, amnestiat kõigile neile, kes olid vangistatud poliitilise tegevuse tõttu, ja igale kodanikule õigust kanda relva. 3. märtsil 1848 andis linna senat kõik õigused peale juutide täieliku vabastamise. Reformistid, kes kogunesid "Montagskränzchen" käigus, nõudsid linna põhiseaduse reformi. Kõik kodanikud said valida linnale asutava kogu liikmeid. Kogu pidi siis välja töötama uue põhiseaduse, et asendada seadused, mis olid tehtud kõigest lisaks vanale põhiseadusele.
9. märtsil 1848 heisati must-puna-kuldne lipp esmakordselt Palais Thurn und Taxis katusele Frankfurdis. 31. märtsil pidas niinimetatud "eelparlament" koosolekut Pauluse kirikus, mis muudeti kirikust kiirustades parlamendihooneks. Kiriku seinad ja aknad kaunistati must-puna-kuldsete lippudega, kantsel kaeti riidega ja orel peideti suure kardinaga, mis kujutas Philipp Veiti maali, millel "Germaania" kandmas lippu ja mõõka. Kujundit ümbritsesid mõlemalt poolt loorberivanikud ja patriootilised värsid. Presidendi laud oli pandud kohale, kus tavaliselt seisis altar.
18. mail 1848 kogunesid Frankfurdi rahvuskogu parlamentaarid, üks esimesi vabalt valitud Saksa parlamente, pidulikult Pauluse kirikusse. Friedrich Siegmund Jucho, praktiseeriv jurist, valiti vabalinna esindajaks 28. aprillil. Ta oli nii rahvuskogu raportöör kui ka liitunud vasaktsentristliku parlamendirühmaga Westendhall ja kuulus hiljem niinimetatud "Erbkaiserlichen", poliitilisse rühma, mida juhtis Heinrich von Gagern.
Koos kasvava vastupanu ja visadusega parlamendiaruteludes kadus Frankfurdi rahva entusiasm.
Vabalinna lõpp
Pärast rahvuskogu laialisaatmist ja Bundestagi diplomaatia taaselustamist aastal 1850 jätkas demokraatlik opositsioon oma nõudmiste esitamist, vaatamata senati restaureerivale poliitikale, mis soosis Saksa pealikke. Sellest hoolimata reformiti järk-järgult linna iganenud põhiseadust. Aastal 1853 andis valimisreform maapiirkondade elanikele õiguse hääletad. Jättes senaatorid välja kohtutest ja õigusloomest, rajas 1856. aasta õigus- ja haldusreform võimude lahususe. Kohtuistungid olid nüüdsest avalikud ning loodi suulised ülekuulamised ning mujal juba tavaline vandekohus.
Preisi suursaadik Otto von Bismarck esindas Preisimaa huve Saksa Bundestagis Frankfurdis aastatel 1851–1859. Frankfurdi keskklassi liberaalsus ja ajakirjandusvabadus olid piisavad, et talle mitte meeldida. 14. aprillil 1853 kirjutas ta Manteuffeli ministrile: "Seoses demokraatliku vaimu ja rahutusega linna ja selle naaberalade rahvastiku seas... Ma olen kindel, et me suudame nendele ohtudele edukalt vastu seista, allutades selle konkreetse Saksamaa osa sõjalisele diktatuurile, ilma õigusnorme kaalumata või neid säilitades."
Pärast aastaid konflikte keskaegse gildisüsteemi jäänukitega kaotati see lõpuks aastal 1864. Majanduslik vabadus valitses ja isegi viimased piirangud juudi kodanike õigustele kaotati. Juunis 1866, vahetult enne oma vabalinna staatuse kaotamist, kehtestati seadusandlikule harule otsene majoritaarne hääletussüsteem kõigile kodanikele, eelmise valimisprotseduuri asemele, mis oli korraldatud elukutsete järgi. See uus süsteem eeldas siiski kodakondsust, mis tähendas vähemalt 5000 kuldnat. Kuid seda uut valimisseadust ei kasutatud kunagi enne Preisi anneksiooni.
Kaubandusele ja käsitööle orienteeritud majandusstruktuuri tõttu ja majandusvabaduse puudumise tõttu ei olnud Frankfurdis tööstusproletariaati aastani 1866. Esimeses, aastal 1863 asutatud tööliste liidus oli vaid 67 liiget, kellest 33 olid rätsepad.
Preisi-Austria konflikt oli selleks ajaks surumas Saksamaad üha rohkem sõja suunas. Isegi Austria poolt augustis 1863 kokku kutsutud kongress, Frankfurter Fürstentag, ei saanud Preisi boikoti tõttu lahendust anda. Tippkohtumise nurjumise tulemusena asus Frankfurdi avalikkus, kes oli juba kaua olnud Austria-meelne, täielikult Preisimaa vastu. Liberaalne Frankfurdi ajakirjandus oli samuti valdavalt Preisi-vastane, eriti aastal 1617 asutatud Frankfurt Ober-Postamts-Zeitung, prantsuskeelne Journal de Francfort ja aastal 1856 asutatud Handelszeitung. Esmakordselt aastal 1860 avaldatud satiiriajakirjas Frankfurt Lantern kritiseeris toimetaja Friedrich Stoltze Bismarcki poliitikat üha karmimates kommentaarides ja karikatuurides. See tõi kaasa Preisimaa vahistamismääruse Stoltzele, nii et ta ei saanud oma kodulinnast lahkuda.
thumb|Frankfurdi okupeerimine Preisi ratsaväe poolt 16. juulil 1866, Johann Heinrich Hasselhorsti pliiatsijoonistus. [[Frankfurdi ajaloomuuseum]]
16. juulil 1866 okupeeriti kaitsetu linn Preisi vägede poolt kindral Eduard Vogel von Falckensteini juhtimisel, kes kehtestas kohe range kättemaksu linnale. Vaid üks päev hiljem, 17. juulil kehtestati linnale esimene makse, 5,8 miljonit kuldnat.
Edwin von Manteuffel, kes nimetati Falckensteini järglaseks, püstitas 20. juulil teise kontributsiooninõude, 25 miljonit kuldnat. Selle kontributsiooni pidid maksma 35 000 vabalinna kodanikku, kelle hulgast ligikaudu 8000 olid maksukohuslased. Arvukatele kodanikele, nende seas kõik senati liikmed, kehtestati majutuskohustus. Kodanikud pidid andma oma ratsahobused armeele ning kaubitsejaid ja mõisnikke sunniti andma suurel hulgal varustust, veini ja sigareid Preisi armee käsutusse. Avaldamine keelustati kõigile Frankfurdi ajalehtedele peale Journali. Peapostkontori ajalehe toimetaja ja salanõunik Fischer-Goullet vahistati ja sai surmava insuldi. Senaatorid Bernus, Müller ja Speltz olid pantvangis Kölni kindluses, kuid neil lubati naasta Frankfurti pärast ausõna andmist. Arvukalt Frankfurdi kodanikke põgenes välismaale, nagu Friedrich Stoltze põgenes Stuttgarti ja loodusteadlane Eduard Rüppell põgenes Šveitsi. 1866. aasta lõpus lubati emigrantidel naasta vastavalt üldisele amnestiale.
Territoorium
thumb|Frankfurdi kaart 1840. aasta paiku. "Avaldatud [[Kasulike teadmiste levitamise ühingu järelevalve all."]]
Vabalinn Frankfurt oli iseseisev riik. Riik kattis toona laias laastus tänapäeva linna piirid. See laius Maini mõlemal kaldal ja jäi alates 15. sajandist muutumatuks. Frankfurdi naaberriigid olid Hesseni suurhertsogkond lõunas (Starkenburgi provints) ja põhjas (Ülem-Hesseni provints), Hesseni kuurvürstkond (Hanau kreis) põhjas ja idas, Hessen-Homburgi maakrahvkond loodes ja Nassau hertsogkond läänes.
Vabalinna territooriumile jäid tegelik Frankfurdi linn kui linnakreis, 8 küla kui maakreis, samuti metsakreis.
Linnakreis
Linnakreisi kuulusid peamiselt Staufide ajastu Altstadt või vanalinn ja 14. sajandil asutatud Neustadt või siselinn. Mõlemad jäid 19. sajandi alguses ehitatud linna kindlustuste taha Maini jõe kallastel.
Peamiselt koosnes see Staufide vanalinnast ja 14. sajandil rajatud uuslinnast. Mõlemad jäid linna endise kindlustuse taha Maini paremkaldal, mis rajati vallidena 19. sajandi alguses. Üle 40 000 asuka elas vaid ligi 2 km² alal. See arv kasvas 70 000 asukani aastaks 1866. 5000 inimest, peamiselt käsitöölised ja kodanlased, elasid samuti müüridega ümbritsetud Sachsenhauseni linnakreisis Maini vasakkaldal.
Ala 3–4 km raadius väljaspool linnamüüre kasutati enamasti põllumajanduslikult. Otse linna ees olid aiad ja viinamäed. Kuid eeslinnad piki tänapäeva Alleenringi kasvatasid vanamoodi Flurzwang stiilis, mis kasutas keskajast pärit külvikorra süsteemi põhimõtteid. Ühel osal maast kasvatati suvivilja, teisel osal talivilja, samas kolmas osa jäeti sööti. Nende osade vahele jäid väikesed metsased alad ja aakrid, sealhulgas Knoblauchsfeld (küüslauguväli) Nordendi kreis, mis oli linna veevarustuse allikas. Veevarustuse ehitamine aastatel 1827–1834 oli üks tähtsamaid vabalinna avalikke projekte.
Metsakreis
Frankfurdi metsakreis oli üle 22,123 morgeni (4480 ha). Linnamets, mis kuulus Frankfurdile aastast 1372, oli tähtsaim osa kreisist. See paiknes Maini jõest lõunas, laiudes peaaegu 40 km². Riederwald Bornheimist lõunas, samuti Hohemarki eksklaav Taunuses, mis oli Niedererlenbachi osa, Bonames, Niederursel ja Dortelweil kuulusid samuti metsakreisi. Kuigi metsa tähtsus sigade nuumamisel vähenes, oli puidusaak üks suuri majanduslikke tegureid. Metsasalupäeval, teisipäeval pärast nelipühi, läheb suurem osa kodanikke metsnikumajja linna metsas, et osaleda Frankurdi suurimal rahvamuusikafestivalil.
Koolisüsteem
Aastani 1803 oli Frankfurdis vaid üks linnakool, linnagümnaasium, mis asutati aastal 1520 ja mis oli mõeldud vaid luterlike kodanike poegadele. Gümnaasiumi kõrval oli keskajast veel 9 "Quartierschulen", need olid linnasoodustusega erakoolid, mida sai pärandada ja müüa. Üldiselt oli igas koolis vaid üks õpetaja. Kõiki õpetajaid ühendas mingi gild. Kuna kooli õppemaksud olid vaevalt piisavad äraelamiseks, tegid nad sageli lisatööd, näiteks suleroodude lõikamine. Kuna igaüks neist pidi hoolt kandma mitmesajast õpilasest, oli "Quartierschulen" hariduse kvaliteet äärmiselt madal. Gümnaasium oli 18. sajandil samuti kehva mainega, kuna õppekavad olid täiesti vananenud ja õpilaste distsipliin tõi sageli kaebusi.
Aastast 1728 lasus järelevalve kõigi koolide üle luterlikul konsistooriumil, linnanõukogu poolt loodud komiteel, koosnedes ilmalikest ja vaimulikest liikmetest. Selle esimehe Friedrich Maximilian von Günderrode ja Wilhelm Friedrich Hufnageli algatusel algatas luterliku jutlustaja ministeeriumi dünaamiline vanem aastal 1803 lõpuks täieliku koolireformi.
Aastal 1803 asutas Hufnagel Frankfurdi esimese noorema keskkooli, Musterschule, mis põhines Johann Heinrich Pestalozzi pedagoogilisel kontseptsioonil.
Katoliku kirik
Saksamaa mediatisatsiooni käigus ilmalikustas ja omastas linn lõpuks ülejäänud katoliku omandi, kuid jättis olemasolevate katoliku kihelkondade kasutusse. Seega nautisid luterlased ja katoliiklased tasuta usufrukti linna omandis olevates kirikuhoonetes. Täielik võrdsus seaduse ees saavutati samaaegselt vaba riigilinna (saksa: Freie Reichsstadt) lõpuga ja Sallivusediktiga, 1806.
Varsti pärast Frankfurdi vaba riigilinna põhiseadustamist katkesid suhted Mainziga. Aastal 1821 muutusid katoliiklikud frankfurtlased uue Limburgi diötseesi koguduseliikmeteks.
Juudikogukond
Juudid, kes elasid Frankfurdis juba enne reformatsiooni, olid kõrgelt maksustatud, ajutiste elamislubadega ja paljude muude piirangutega. Nad olid ilma jäetud ka kodakondsusest ja riigiametitest.
Luterliku riigikiriku põhiseadus
Luterlik kirik muudeti aastast 1533 riigikirikuks, rahanduslikult ja halduslikult lahutamatult linna eelarve ja valitsusega läbipõimunuks. Linnamüüride vahel elavad luterlikud kodanikud ja nende õed-vennad moodustasid ühtse luterliku koguduse, samas need luterlased, kes elasid maal naaberkülades linnriigi võimu all, moodustasid eraldi üksused, mida haldas linn, mitte kogudused. Kõik luterlikud kirikud linnamüüride vahel olid linna omanduses ja kasutasid põhjendamatult ühtset kogudust.
Dalbergi valitsemise ajal koheldi kõiki kristlikke nimetamisi võrdselt vastavalt 1806. aasta kiriku põhiseaduse parandusele. Täiendakt 1816. aasta Frankfurdi põhiseadusele ütles artiklis 35: Iga kristlik kogudus ja iga muu kogudus, kuigi neil on õigus riigi kaitsele, allub riigi järelevalvele ja ei tohi moodustada eraldi riiki riigis.
Seda järelevalvet korraldas Frankfurdi senat, mis taasasutas varem olemas olnud luterliku konsistooriumi. Vastavalt artiklile 36 koosnes see kahest luterlikust senaatorist, luterlikust ülempastorist (seenior), kahest muust luterlikust pastorist ja juristist. Välja arvatud abielu küsimustes, mille võttis üle linnakohus, jätkas kiriku jurisdiktsioon kinni pidamist 1728. aasta järel kehtestatud reeglitest. Artikkel 37 jättis kalvinistliku kiriku luua ka konsistooriumi; see teostati senati korraldusega 8. veebruaril 1820. Aastal 1820 oli linna valdustes 6 tegutsevat luterlikku kirikut koos 12 pastori ja umbes 28 000 luterlasega.
Aastal 1830 andis vabalinn välja annetustoimingud (Dotationsurkunden), kinnistades oma kauakestva praktika kiriku hoonete omamises ja säilitamises vanalinna keskuses (vaata niinimetatud dotatsioonikirikud; Dotationskirchen), kuid jättis need luterliku riigikiriku koguduste või katoliku kiriku kihelkondade kasutusse. Annetustoimingud kehtestasid seaduslikult igavese tasuta usufrukti üheksale linna omanduses kirikuhoonele 6 luterliku koguduse tarvis ja 3 kirikuhoonele 3 katoliku kihelkonna tarvis. Täiendav kindel summa, mida hiljem enam ei muudetud ja mis on seega tänapäeval kohatult väike, makstakse täiendavalt nende kirikute vaimulikkonna palkadeks. Muud usurühmad, nagu juudid ja kalvinistid, ei kuulunud valitsuse rahastamise alla. Annetustoimingud on tänaseni siduv seadus Frankfurdis.
Erinevalt Saksa ala riikidest ei olnud Frankfurdi luterlikul riigikirikul territoriaalset kihelkonnasüsteemi, millega kogukonna liikmed seostati kindla kirikuga, vaid kõik Frankfurdi luterlased moodustasid linnasuuruse kogukonna ühe presbüteeriumiga (Gemeindevorstand, koosnedes 36 vanemast), kelle valisid valimisõigusega kogukonnaliikmed, aga valimisaktiivsus oli alati alla 3% valijaskonnast. Ainult Frankfurdi viis luterlikku maakogudust Bonames, Bornheim, Hausen, Niederrad, Niederursel ja Oberrad moodustasid eraldi kihelkonnad. Aastast 1833 tegid juhatus ja presbüteerium koostööd uute pastorite nimetamisel, moodustades aastast 1835 sel ja teistel eesmärkidel püsiva segaorgani.
5. veebruaril 1857 lahutas uus seadus religiooni ja riigi, seega ei kuulunud luterlikku konsistooriumisse enam linnavalitsuse senaatorid. Juba aastal 1851 tegi tsiviilabielu kirikliku laulatuse pelgalt võimaluseks, mille valis umbes pool paaridest. Linnaala jagati uuesti kuueks kihelkonnaks, igas üks kuuest luterlikust kirikust, maakogudused said nüüd ka valitava organi. Uus kiriku põhiseadus jäi Preisi anneksioonivõimu poolt aastal 1866 puutumata, kuid kiriku üle korraldas järelevalvet Preisi kultuse ja hariduse ministeerium, mis lõpetas taas religiooni ja riigi lahususe.
Kalvinistlik kirik
Kalvinistid Prantsusmaalt ja Madalmaadest võeti 1550. aastatel vabas riigilinnas vastumeelselt vastu, neil keelati aastal 1561 oma usku tunnistada, kuid neil oli alaline elamisluba, aga mitte kodakondsust. Seega kolis arvukalt kalvinistlikke frankfurtlasi Pfalzi, kus nad aastal 1562 uue linna Frankenthali asutasid. Teised pidasid kalvinistlikke riitusi oma kodus.
1590. aastatel võeti veel kalvinistlikke põgenikke linnas vastu, kuid paljud lahkusid hiljem, kui leidsid parema varjupaiga. Aastal 1601 lubati kalvinistidel rajada teenistusteks kabel väljapoole linnamüüre. Pärast kabeli segastel asjaoludel mahapõlemist aastal 1603 võisid kalvinistid avalikke kalvinistlikke teenistusi pidada vaid välismaal, naabruses Bockenheimis, siis Hanau krahvkonnas.
Kui pärast Fontainebleau edikti aastal 1685 pidi kümneid tuhandeid hugenotte katoliiklikult Prantsusmaalt lahkuma, võimaldas linn neil kasutada Frankfurti vahepeatusena, mille 26 000 põgenikku läbisid oma teel teistesse riikidesse, kes lubasid neil sisse rännata. Alles aastal 1787 lubas luterlik nõukogu ehitada linna tagasihoidlikud kalvinistlikud kirikud ilma tornide ja kelladeta.
Aastal 1820 ühinesid kahe koguduse (saksa kalvinistid ja prantsuse kalvinistid) umbes 2000 liiget, et moodustada eraldi protestantlik kalvinistlik konsistoorium. Pärast parandusaktide sisseviimist põhiseadusse sunniti kirikuid rahastama kõiki oma religioosse kultuse kulutusi vastavalt aluslepingutele ilma linna-aerariumiga konkureerimata. Seega nad ei saanud osa 1830. aasta sihtkapitalist (dotatsioonist).
Välissuhted
Frankfurdi vabalinnal olid diplomaatilised suhted mitme Euroopa riigiga, samuti Ameerika Ühendriikidega. Baden, Baieri, Belgia, Taani, Prantsusmaa, Suurbritannia, Hannover, Hessen-Darmstadt, Hessen-Kassel, Naussau, Austria, Preisimaa, Venemaa, Saksimaa, Rootsi ja Norra, Mõlema Sitsiilia kuningriik, USA ja Württemberg omasid Frankfurdis saatkondi ja konsulaate. Järgmistel riikidel oli ühisdelegatsioon:
Sõjavägi
Frankfurdi vabalinna sõjavägi, millest linn andis 579 meest liidukontingenti, koosnes 700-mehelisest liinipataljonist kolonelleitnandi juhtimisel. Liinisõjavägi koosnes Lõuna-Saksamaa palgasõduritest. Selle kuus kompaniid asusid oma barakkides ja valvasid ruume, kui Frankfurt 16. juulil 1866 okupeeriti. Õhtul läks liinipataljoni peakaart Preisi armeele koos kõigi sõjaliste auastmetega. Kümme päeva hiljem, 26. juulil 1866 saadeti pataljon pärast viimast kogunemist laiali ja sõdurid saadeti erru. Sõltuvalt oma teenistusajast said nad pistist 50 ja 250 kuldna vahel. Paljud neist lasid end hiljem Prantsuse võõrleegioni värvata.
Raha
Tähtsaim Frankfurdi rahaühik oli kulden (saksa: Gulden). See oli nimiväärtusega münt, mille hind oli alates 1837. aasta Müncheni mündilepingust defineeritud kui 24 kuldnat ühe marga hõbeda kohta. Seega sisaldas üks kulden 9,545 untsi puhast hõbedat. Frankfurdis vermitud müntidel oli esiküljel kujutatud Frankfurdi kotkast ning tagaküljel kirja 1 Gulden (1 kulden) koos aastaarvuga, mida ümbritses tammepärg. Oli ka erimünte, näiteks Goethe 100. sünniaastapäeval aastal 1849. Mündi servale oli graveeritud linna moto "Stark im Recht".
Kulden jagunes 60 kroitseriks. Olid ka sekundaarsed mündid väärtusega 1, 3 või 6 kroitserit, samuti hõbemündid väärtusega 12, 24 või 20 kroitserit. Batzen oli väärtusega 4 kroitserit.
thumb|120px|Vereinstaler aastast 1865 thumb|120px|Mündi tagakülg
Alates aastast 1857 vermiti vereinstalerit hinnaga 14 taalrit ühe marga hõbeda kohta. Seega võrdus kaks taalrit poole kuldnaga. Mündi esiküljel oli Francofurtia, skulptor August von Nordheimi loodud allegooriline naisekuju. Selle modell pidi olema näitlejanna Fanny Janauschek. Tagaküljel oli kujutatud ringikujuliselt kirja "Ein Vereinstaler – XXX ein Pfund fein". Ka taalrist oli erimünte.
Ostukorvi puudumise tõttu pole kuldna täpset ostujõudu võimalik määrata. Kuldna puhta hõbeda väärtus võib olla umbes 3,65 eurot. Ostujõu võrdlus, mis põhines Hamburger Staatsarchiv ja Statistisches Bundesamt andmetel andis aastal 1666 ostujõuks 16,50 eurot.
Mõõtühikud
Frankfurdi vabalinnas olid tavalisena kasutusel järgmised mõõtühikud:
Rahvastik
Frankfurdi vabalinnas ja selle eeslinnades toimus järsk rahvaarvu kasv 1840. aastatest alates. Kuid see ei puudutanud maapiirkondi, kus ei toimunud märkimisväärseid muudatusi.
Carlos Alazraqui
pisi|Carlos Alazraqui ([[2019)]] Carlos Jaime Alazraqui (sündinud 20. juulil 1962 Yonkersis) on Ameerika Ühendriikide näitleja.
Meelejahutaja kirjastus
Meelejahutaja AS oli kirjastus, mis tegutses aastatel 1989–1996 Tallinnas ja kirjastas eeskätt huumoriväljaandeid:
ajalehte Meelejahutaja ja raamatusarja "Meelejahutaja raamatukogu".
Evangeelne Töörühm
Eesmärgid
Saksamaa Kristliku-Demokraatliku Liidu (CDU) ja Kristliku-Sotsiaalse Liidu (CSU) liikmete seas on küllaltki suur hulk katoliiklasi. Saksamaa Liitvabariigi algusaastatel oli usutunnistuslikel erinevustel veel tähtis roll. EAK-l oli sellest tulenevalt eelkõige kolm eesmärki: ühelt poolt soovisid CDU ja CSU evangeelsed poliitikud oma usklikke valijaid mõjutada ja erakonna võiduvõimalusi parandada. Nii loodeti CDU ja CSU konfessioonidevaheline koostöövõime avalikkuse ees paremini nähtavale tuua. Teisalt püüti CDU ja CSU konfessioonidevahelisi proportsioone säilitada. Organisatsiooni roll oli ka toetada protestante ülekaalukalt katoliiklikus keskkonnas. Täna näeb EAK oma ülesannet selles, et olla koostööpartneriks Saksamaa evangeelsetele kirikutele ja pakkuda foorumit kirikuga seotud protestantlikele valijatele.
pisi|Töörühma kohtumine 1966. aastal [[Bochumis]]
Ajalugu
EAK loodi 1952. aastal. Konkreetne põhjus oli Konrad Adenaueri ja Gustav Heinemanni vaheline tüli taasrelvastuse küsimuses. Heinemann oli siseministri kohalt tagasi astunud ning pakkus CDU-le Kogu Saksamaa Rahvaerakonna (GVP) loomisega tõsist konkurentsi. Ta oli samaaegselt Saksamaa Evangeelse Kiriku (EKD) nõukogu esimees ja seega üks juhtivaid evangeelse kiriku esindajaid Saksamaal. See fakt ei meeldinud protestantlikele CDU poliitikutele. GVP põrumine 1953. aasta Liidupäeva valimistel oli CDU-le ja CSU-le Evangeelse Töörühma (EAK) uue võimaluse märgiks. Seoses aina suureneva ilmalikustumisega alates 1960. aastate lõpust toimusid muudatused ka EAK-s. Alates 2004. aastast autasustab EAK Hermann-Ehlersi medaliga neid inimesi poliitika ja kiriku ringkonnast, kellel on eriteeneid Jumala ja inimeste ees.
Kopsutüvi
Kopsutüveks (ladina keeles truncus pulmonalis) nimetatakse paljude suletud kardiovaskulaarsüsteemiga loomade südames paiknevat ja südamevatsakesest lähtuvat arterit. Kopsutüvi loetakse väikese vereringe arteriks.
Kopsutüve areng, anatoomia, morfoloogia, histoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti kui ka indiviiditi.
Madudel
Madude südamevatsakeste arvus pole lõplikult selgusele jõutud kuid vatsakesest väljub paaritu kopsutüvi. Kopsutüvi annab 2 haru: parem kopsuarter suundub paremasse kopsu ja vasak vasakusse kopsu, kopsuarterid moodustavad rohkelt anastomoose.
L. D. Brongersma uurimuse kohaselt annab parem kopsuarter boalastel, rullmadulastel, kiirikmadulastel, Colubridae ja mürknastiklastel harusid ka vasakusse kopsu.
Inimestel
Inimestel lähtub paaritu kopsutüvi südame paremast vatsakesest ja hargneb paremaks ja vasakuks kopsuarteriks.
Parema koja-vatsakese suistiku kohal, kopsutüve alguses, paiknevad kolm poolkuuklapikut.
Orienteerumisklubi Ilves
Orienteerumisklubi Ilves (lühendatult OK Ilves) on Eesti orienteerumisklubi.
Aastatel 1979 kuni 2010 korraldas klubi teateorienteerumise mitmepäevajooksu Ilvesteade.
Lavamaa tänav
pisi Lavamaa tänav on tänav Tallinnas Lasnamäe linnaosas Loopealse ja Paevälja asumis.
Lavamaa tänav sai nime 4. juunil 1993. Tänav on saanud nime selle järgi, et asub Harju lavamaal.
Eurütmia
Eurütmia (kr. εὖ eu 'hea', 'õige' ja ῥυθμὀς rythmos 'rütm', seega 'ühtlane liikumine' või 'ilus liikumine') on liikumiskunst, mis loodi 20. sajandi alguses (vahemikus 1908–1925) Saksamaal ja Šveitsis Rudolf Steineri, antroposoofia rajaja juhendamisel. Eurütmiat etendatakse eraldiseisva kujutava kunstina, aga ka lavastuste osana. Ravieurütmia on kasutusel teraapilistel eesmärkidel. Waldorfi koolides on eurütmia korraliselt õppekavas.
Eurütmias kasutatavad liigutused on seotud kõnerütmi ja -meloodia, muusika rütmi ja helidega ning tundmustega (näiteks rõõm ja kurbus). Nendest moodustuvad repertuaari elemendid, n-ö põhiliigutused, mida kasutatakse vabaks loominguliseks väljenduseks. Tähtsaks peetakse ka sirg- ja kõverjoonte vastandust, liikumise suunda ruumis (edasi, tagasi, üles, alla, vasakule, paremale), kokkutõmbumist ja paisumist ning värvusi. Värvuseelementi rõhutatakse nii kostüümide kui ka valgustuse abil. Mitmesugustes eurütmiaharjutustes kasutatakse ka vaskkeppe ja palle.
Eurütmia eesmärk on viia esitaja liikumine ning esitaja ja publiku tajukogemused harmooniasse esituse sisuga; eurütmiat on sellepärast mõnikord nimetatud ka "nähtavaks muusikaks" või "nähtavaks kõneks". Eurütmia looja Rudolf Steiner kirjeldas eurütmiat kui "hinge kunsti". Tänapäeval esitatakse valdav osa eurütmiast Euroopa klassikalise muusika või tekstide (luule, proosa) saatel. Mõnikord esitatakse ka ilma helita eurütmiat.
Mukri maastikukaitseala
pisi|[[Mukri raba matkarada]]
Mukri maastikukaitseala on maastikukaitseala Rapla maakonnas Kehtna vallas. Kaitseala pindala on 2147 ha.
Kaitseala on moodustatud 1992. aastal, et kaitsta Mukri ja Ellamaa raba ning seal olevaid kaitsealuseid liike.
141th Street
141th Street on New Yorgi keskse linnaosa Manhattani tänavajoonestikus rõhtsirge tee.
Uhuru Kenyatta
pisi|Uhuru Kenyatta (2014) Uhuru Muigai Kenyatta (sündinud 26. oktoobril 1961 Nairobis) on Keenia poliitik, alates 9. aprillist 2013 kuni 13. septembrini 2022 Keenia president.
Uhuru Kenyatta on Keenia esimese presidendi Jomo Kenyatta poeg. Ta on päritolult kikuju. Tema eesnimi tähendab suahiili keeles 'vabadus'.
Ta õppis Nairobi katoliku koolis ning seejärel politoloogiat Ameerika Ühendriikides Amhersti kolledžis.
Ta on erakonna The National Alliance esimees.
2001. aastal valiti ta esimest korda parlamenti. Aastatel 2001–2002 oli ta haldusminister, seejärel 2003–2007 opositsiooniliider, 2008. aastal uuesti haldusminister, seejärel kaubandusminster ja aastatel 2009–2012 rahandusminister.
Oktoobris 2021 mainiti teda Pandora paberite skandaalis.
Pihkane liimik
Pihkane liimik (Gomphidius glutinosus) on liimikuliste sugukonda liimiku perekonda kuuluv seeneliik.
Pihkane liimik on hea söögiseen.
Lauri Bambus
Lauri Bambus (sündinud 31. mail 1969 Valgas) on Eesti diplomaat.
Ta on lõpetanud kahel korral Tartu Ülikooli: 1993. aastal cum laude filosoofiateaduskonna ja 2004. aastal õigusteaduskonna. Bambus on end täiendanud Turu Ülikoolis rahvusvahelise õiguse erialal ning Viini Diplomaatia Akadeemias.
Välisministeeriumis töötab Lauri Bambus alates 1995. aastast, mil ta asus tööle konsulaarosakonda. Ta on töötanud Eesti suursaatkonnas Varssavis aastatel 1995–1998 ja Brüsselis 1999–2002 ning ministeeriumi konsulaarosakonnas Schengeni büroo direktorina. Aastatel 2005–2007 oli ta peakonsul Eesti peakonsulaadis Peterburis ja seejärel kuni 2010. aastani välisministeeriumi konsulaarosakonna peadirektor. Aastatel 2010–2014 oli Bambus välisministeeriumi asekantsler juriidilistes ja konsulaarküsimustes.
Aastatel 2014–2017 oli Lauri Bambus Eesti suursaadik Suurbritannia ja Põhja-Iirimaa Ühendkuningriigis. Kuninganna Elizabeth II-le andis suursaadik Lauri Bambus üle volikirja 19. novembril 2014.
2012. aastast kuni veebruarini 2021 oli Bambus Eesti suursaadik Omaanis, esialgu resideerimisega Tallinnas, seejärel alates 2014. aasta augustist Londonis ning siis taas 2017. aasta septembrist Tallinnas.
1. septembrist 2017 töötas Lauri Bambus välisministeeriumi Riikliku protokolli osakonna peadirektorina.
Isiklikku
Võõrkeeltest kõneleb Lauri Bambus inglise, vene, poola ja prantsuse keelt. Lauri Bambus on abielus, tal on tütar ja poeg.
Tema ema õe lapselaps on vasaraheitja Anna Maria Orel.
Jägala kihistik
pisi|Jägala kihistiku stratotüübiks on Jägala joa paljand Jägala kihistik (inglise keeles Jägala Member) on ordoviitsiumi ladestu Kunda lademe Pakri kihistusse kuuluv kihistik.
Kihistiku stratotüübiks on Jägala joa paljand. Jägala kihistik on sealses paljandis ülevalt kolmas ja selle moodustab suure liivasisaldusega lubjakivi.
Kihistikku eristatakse Tallinnast idas. Kihistik koosneb lubjakivist, mis sisaldab teradena kvartsi ja glaukoniiti; kohati esineb selles ka konglomeraati.
Tanel Olev
Tanel Olev (sündinud 9. septembril 1992) on eesti jalgpallur (kaitsja). Ta mängib Eesti klubis Viljandi JK Tulevik.
Poogen (portaal)
Poogen (ka Poogen.ee) on Eesti kirjandusportaal, kus peamiselt amatööridest autorid avaldavad oma loomingut.
Portaal pakub nii võimalust kirjandusteoseid avaldada kui ka neid hinnata ja tekstide üle diskuteerida. 2011. aastast ilmub Poognas ka e-ajakiri Kratt.
Nime Poogen on tõlgendatud akronüümina sõnadest Pole Oluline Olla Geenius, Et Näha. Portaali algataja ja eestvedaja on Madis Mätlik.
Poogna eelkäijaks võib pidada 2000. aastal Heiki Vilepi loodud kirjandusportaali KLOAAK.
Tetraklorometaan
Tetraklorometaan ehk süsiniktetrakloriid on mittepõlev vees lahustumatu värvuseta „magusa lõhnaga” vedelik.
Tetraklorometaan keemilise valemiga CCl4 on anorgaaniline ühend, mida vahel loetakse ka orgaaniliste ühendite klassi.
Tetraklorometaani saadakse peamiselt metaani (CH4) või süsinikdisulfiidi (CS2) kloorimisel. Ainet kasutatakse solvendi ja tulekustutusvahendina. CCl4 toodang maailmas väheneb.
David Premack
David Premack (26. oktoober 1925 – 11. juuni 2015) oli Ameerika Ühendriikide psühholoog, Pennsylvania Ülikooli psühholoogia emeriitprofessor.
Ta õppis Minnesota Ülikoolis loogilise positivismi hiilgeajal, mil ülikooli psühholoogia ja filosoofia teaduskonnad olid väga tihedalt seotud. Herbert Feigl, Wilfred Sellars ja Paul Meehl viisid läbi filosoofia seminare ning grupidünaamikat õpetasid Leon Festinger ja Stanley Schacter.
Teadustöö
Premack alustas primaatide uurimisega 1954. aastal Yerkesi primaatide bioloogia laboratooriumis Floridas. Tema kaks esimest katsealust šimpansid Sarah ja Gussie alustasid Missouri Ülikoolis ja reisisid Premackiga California Ülikooli Santa Barbarasse. Seejärel liikusid nad Pennsylvania ülikooli, kus Premackil oli kokku üheksa šimpansit. Premacki esimene teadustöö (1959) oli sarrustuse teooria, mis sai tuntuks kui Premacki printsiip. Selle teooria järgi sarrustavad tõenäolisemad käitumised vähem tõenäolisemaid käitumisi.
Premack lõi 1978. aastal koos Guy Woodruffiga vaimuteooria, mis on osutunud kasulikuks psühholoogias ja neuroteaduses. Vaimuteooria kohta on avaldatud sadu artikleid erinevatel teadusaladel, nagu näiteks võrdlev psühholoogia, arengupsühholoogia ning sotsiaalne neuroteadus.
Premack leidis koos kolleegidega sarnane/erinev analüüsi abil, et šimpansid oskavad kasutada analoogiat. Sarnasus/erinevus ei ole seotud objektidega (nt A sarnaneb A-ga, A erineb B-st) või omadustega, see on seos suhete vahel: Näiteks: AA ja BB, CD ja EF ning AA ja CD. AA ja BB on omavahel sarnased, suhe nende vahel on sarnane. CD ja EF on üksteisest erinevad, kuid nendevaheline suhe jääb samaks. Nende seoste alusel õpetati šimpansitele sõna "sarnane" nagu AA ja "erinev" nagu CD. Sõnade õppimisel kasutasid šimpansid spontaanseid analoogiaid füüsiliselt (nt väike ring on suurele ringile nagu väike kolmnurk on suurele kolmnurgale) ja funktsionaalselt (nt võti on lukule nagu avaja on pudelile) sarnase reaktsiooni vahel.
Premack leidis mitteverbaalse meetodiga testides, et nii lapsed kui šimpansid suudavad teha põhjuslikke järeldusi.
Premack näitas, et šimpansid oskavad tükkidest kokku panna näo kujutise, asetades silmad, nina ja suu õigesse kohta. Samuti oskavad šimpansid sümboolset käitumist. Erinevates olukordades enda peeglist jälgimisel mütsi, prillide ja kaelakeega, oskasid nad 48h hiljem näo pildil ära märkida pealae (mütsi), silmad (prillid) ja kaelapiirkonna (kaelakee) asukoha.
Premack väitis, et lapsed jagavad maailma kahte sorti: teiste poolt liigutatavateks ja iseseisvalt liikuvateks objektideks. Ta tõi välja, et imikud omistavad eesmärgipäraselt iseliikuvatele objektile kavatsuse, mis on aluseks hinnangule, nt positiivne hinnang antakse õrnale tegevusele, kui üks objekt hoolitseb teise eest, negatiivne hinnang karmile tegevusele, kui üks objekt lööb teist. Seega hindavad imikud positiivselt, kui üks objekt aitab eesmärgi saavutamiseks teist, ja negatiivselt, kui üks objekt takistab teisel eesmärgi saavutamist. Kokkuvõtvalt leidis Premack koos Ann Premackiga, et imikud võrdustavad hoolitsemise aitamisega ja löömise takistamisega (hoolimata füüsilistest erinevustest).
Premack uuris ka loomade ja inimeste intelligentsuse erinevusi. Inimesed on võimelised saavutama mitmeid eesmärke, loomad vaid ühte. Inimese kompetents koosneb mitmetest evolutsiooniliselt sõltumatutest komponentidest (erinevad oskused ja tegevused), loomade kompetentsus koosneb ühest evolutsioonilisest komponendist (toitumisega seonduv).
Teosed
Premack on järgmiste teoste autor:
Briti ladina keel
pisi|Romaniseeritud Britannia enne roomlaste lahkumist Briti ladina keel oli vulgaarladina keel, mida räägiti Rooma riigi hõivatud aladel Suurbritannia saarel. Eliit jõudis eelkõige latiniseerida saare lõuna- kui ka idaosa rahvastikku. Pärast roomlaste lahkumist võeti 5. ja 6. sajandil kogu Inglismaal kasutusele anglosaksi keel. Briti ladina keel suri välja 8. sajandi alguseks.
Kallaste kihistik
Kallaste kihistik (inglise keeles Kallaste Member) on ordoviitsiumi ladestu Kunda lademe Pakri kihistusse kuuluv kihistik. Kihistiku esmaseks määratlemiskohaks on Harku vallas asuv Kallaste pank.
Kihistikku eristatakse Tallinna ümbruskonnas ja Tallinnast idas. Kihistik koosneb lubjakivist, mis sisaldab teradena kvartsi ja glaukoniiti; kohati esineb selles ka konglomeraati.
Luite tänav
thumb|Luite tänav
Luite tänav on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Luite asumis.
Tänav sai nime 15. veebruaril 1933.
Jumalarahu
Jumalarahu on keskaegselt Prantsusmaalt pärinev algatus, mille eesmärgiks oli vägivaldse tegevuse eest spetsiifilisi inimgruppe, esemeid ja asukohti kaitsta. Jumalarahu deklareeriti igasuguse vägivaldse tegevuse taustal, et kaitsealuseid kahjude kandmise eest hoida. Rahutingimuste rikkujaid ähvardati ekskommunikatsiooni ja muude karmide karistustega. Algatuse eestvedajateks olid vaimulikud ning selle ilmaliku analoogina kasvas hiljem välja Maarahu.
Mõiste
Jumalarahu (ladina keeles pax et treuga Dei) mõiste võeti esmakordselt kasutusele ilmselt 989. aasta Charroux' kirikukogul, mida võib ühtlasi pidada ka esimeseks Jumalarahu kontsiiliks. Termini kasutuselevõttu seostatakse viie Akvitaania piiskopiga. Algatus levis piiskoppidelt edasi üle kaasaegse Prantsusmaa alade, jõudes isegi Saksamaale. Jumalarahu kontsiile toimus Akvitaanias teadaolevalt veel vähemalt neli, viimane neist Le Puys umbes aastal 1000.