cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lääne-Frangi riik
"Lääne-Frangi riigi" muutumist "Prantsusmaaks" ei saa kinnitada ühegi kindla kuupäevaga, vaid esitatakse järkjärgulise arenguga varakeskaegsest feodaalmaast moodsaks rahvusriigiks. Mõned ajaloolased peavad Hugues Capeti valimist ja kroonimist Lääne-Frangi riigi Prantsusmaa kuningriigiks muutumise sündmuseks, kuigi Capet ise ja tema järglased krooniti kui "Rex Francorum" või "frankide kuningaks" kuni Philippe II Auguste võttis 12. sajandi lõpul tiitli "Franciae Rex" või "Prantsusmaa kuningas". Pariisi krahvi Hugues Capeti troonile asumine (987) rajas Kapetingide dünastia, mis selle Valois ja Bourboni harudega valitses Prantsusmaad rohkem kui 800 aastat.
Lääne-Frangi riik jagati järgmisteks suurteks läänideks: Akvitaania, Bretagne, Burgundia, Kataloonia, Flandria, Gascogne, Gothie, Île-de-France ja Toulouse.
Verduni leping
Kui Ludwig Vaga aastal 840 suri, taotles vanim poeg Lothar kogu keisririiki olenemata jaotamisest. Vaidlus sütitas uue sõja, seekord ühinesid Charles II ja Ludwig Sakslane Lothari vastu. Pärast kaotust Fontenay lahingus oma noorematele vendadele, põgenes Lothar oma pealinna Aachenisse ja kogus uue armee. Uued väed olid kehvemad kui noorematel vendadel. Aastal 842 leppisid Charles II ja Ludwig Strasbourgi vannetega kokku kuulutada Lothar keiserlikule troonile kõlbamatuks. Strasbourgi vanded tähistasid enne Verduni lepingut keisririigi jagamist Ludwigi ja Charles II vahel ida ja lääne osaks. Lothar sai keisritiitli, Itaalia kuningriigi ning territooriumi Reini ja Rhone jõe vahel, mida kokku kutsuti Kesk-Frangi riigiks. Ludwig Sakslane sai kõik valdused Reinist idas ning Itaaliast põhjas ja idas, mida kutsuti Ida-Frangi riigiks ja mis oli tänapäeva Saksamaa eelkäija. Charles II sai kõik maad lääne pool Rhone jõge, mida kutsuti Lääne-Frangi riigiks.
9. sajandi teisel poolel allutasid viikingid sõja- ja röövretkedega Ida-Inglismaa ning moodustasid Inglismaa piirkondlikud kuningriigid ning kehtestasid aastateks 886–954, ida- ja Põhja-Inglismaal taanlaste ülemvõimu, Danelaw alad. Kesk-Frangi riigi Frisia Magna okupeeriti osaliselt viikingite poolt 840. aastatel, kuni nende väljaajamiseni 885. ja 920. aasta vahel. Pärast Frangi keisri (814–840) Ludwig Vaga surma aastal 840 autasustas tema poeg, keiser Lothar I, Kesk-Frangi riigi kuningas, Taani vendi Rorikit ja Haraldit katse eest vastata viikingite rünnakutele Friisimaaga – tänapäeva Friisimaa ja Hollandi provintsid.
Akvitaania kuningriik
thumb|280px|Akvitaania alad pärast Poitiers' lahingut (734–743) Keiser Ludwig Vaga oli andnud Akvitaania kuningriigi teisele pojale Pippinile. Gootia lahutati Akvitaania kuningriigist ja hallati keisri poolt otse, seega taasloodi endise Akvitaania hertsogkonna piirid. 817. aastal korraldas Ludwig Vaga varajase osadeks jaotamise tulevases keisririigi pärimises: Pippin kinnitati kuningaks Akvitaanias, Ludwig Sakslane tehti kuningaks Baieris, samas vanem poeg Lothar tehti kaaskeisriks koos tulevase võimuga oma vendade üle. 823. aastal sündinud Charles II Paljaspea. 838. aastal Akvitaania Pippin I suri ning Ludwig Vaga ja tema naine kavatsesid Charles II Paljaspea uueks Akvitaania kuningaks teha. Wormsi riigipäeval aastal 839 jagati keisririik ümber selliselt: Charles II Paljaspeale anti keisririigi lääneosa (Neustria ja Austraasia), Lotharile kesk- ja idaosa, samas Ludwig Sakslasele jäi vaid Baieri. Pippin I poeg Pippin II ei nõustunud sellise otsusega. Teda tervitati akvitaanlaste poolt (kuid mitte baskide poolt, kes selleks ajaks lahku lõid ja lahutasid Vaskoonia Akvitaaniast) kuningana ja ta hakkas oma vanaisale vastu.
840. aastal Ludwig Vaga surma järel, puhkes üldine sõda. Alguses liidus oma vennapoja Pippin II-ga, liitus Ludwig Sakslane varsti oma poolvenna Charles II Paljaspeaga ja üheskoos võitsid nad Lotharit. Verduni lepinguga keisririik jagati kolmeks. Pärast Verduni lepingut liikus Charles II Paljaspea lõunasse alistama Pippin II ja lisama Akvitaaniat oma territooriumile. Esmalt vallutas ta Gootia oma mässuliselt krahvilt (kes oli ära kasutanud Karolingide vaenu) ja hukkas ta. Aastal 844 liikus ta läände ja asus piirama Toulouse'i, Akvitaania kuninga Pippin II pealinna. Siiski pidi ta taanduma, olles võimetu linna vallutama. 845. aastal sõlmis kuningas Charles II Paljaspea Pippin II-ga lepingu, milles ta tunnistas viimast Akvitaania kuningana, mille vastutasuks andis Pippin II Charles II Paljaspeale Akvitaania põhjaosa (Poitiers' krahvkonna). Siiski muutusid akvitaanlased väga vihaseks oma kuninga Pippin II suhtes, võib-olla tema sõbraliku suhtumise pärast viikingitesse, kes tekitasid kohutavat kahju rahvastikule, ja nii kutsusid nad aastal 848 Charles II Paljaspea kukutama Pippin II-st. Aastal 849 oli Charles II Paljaspea taas lõunas ja talle anti hiljuti Pippin II poolt nimetatud Toulouse'i krahvi Frédoloni poolt üle Akvitaania pealinn Toulouse. Charles II Paljaspea kinnitas Frédoloni siis ametlikult Toulouse'i krahviks. Varsti langes kogu Akvitaania Charles II Paljaspeale ning aastal 852 vangistati Pippin II baskide poolt ja anti üle tema onule, Charles II Paljaspeale, kes pani ta kloostrisse. Aastal 852 krahv Frédolon suri ja Charles II Paljaspea nimetas Frédoloni venna Raymondi (Raimond) uueks krahviks. See Toulouse'i krahvide dünastia alguseks, kõik järgnevad olid krahv Raymond I (Raimond I) järeltulijad. Aastal 855, järgides oma vanaisa Karl Suure näidet, taasasutas Charles II Paljaspea Akvitaania kuningriigi (ilma Gootiata) ja ta andis krooni oma pojale Charles Lapsele (Charles l'Enfant). Vahepeal põgenes Pippin II aastal 854 kloostrist ja ta korraldas Akvitaanias ülestõusu. See ei osutunud akvitaanlaste seas väga populaarseks ja ta oli edutu. Siis kutsus ta viikingid appi. Aastal 864 piiras Akvitaania Pippin II viikingiarmee eesotsas Toulouse'i, kus Toulouse'i krahv pani raevukalt vastu. Piiramine ebaõnnestus ja viikingid läksid röövima teisi Akvitaania alasid. Pippin II, kõigist hüljatud, nägi oma ambitsioonide varemeid. Ta püüti kinni ja onu pani ta uuesti kloostrisse, kus ta varsti pärast seda suri. Aastal 866 Charles Laps suri. Charles II Paljaspea tegi siis oma teisest pojast Louis Kogelejast uue Akvitaania kuninga.
Meersseni leping
300px|pisi|Karolingide keisririik pärast [[Meersseni lepingut (870)]] Lothar I suri aastal 855, jagades oma Kesk-Frangi riigi kolmeks osaks, Ludwig II, olles rahulolematu, et ei saanud seoses isa surmaga rohkem territooriume, liitus aastal 858 oma onu Ludwig Sakslasega oma venna Lothari ja oma onu Charles II Paljaspea vastu. Lothar leppis varsti pärast seda oma venna ja onuga ära. Charles II Paljaspea oli nii ebapopulaarne, et ei suutnud koguda vägesid võitluseks sissetungijatega ja põgenes Burgundiasse. Teda päästsid vaid piiskopid, kes keeldusid Ludwig Sakslast kuningaks kroonimast. Aastal 860 tungis Charles II Paljaspea Burgundia kuningriiki, kuid tõrjuti tagasi.
861. aastal rajas Charles II Paljaspea Neustrias kaks marki, üks bretoonide vastu ja teine viikingite vastu. Neid kahte marki on sageli kutsutud vastavalt Bretooni mark ja Normanni mark. Neid valitsesid krooni poolt nimetatud ametnikud, tuntud kui valvurid või markkrahvid (prantsuse "marquis"). Karolingide ajal oli Neustria kuninga põhikohustus olnud kaitsta frankide suveräänsust bretoonide vastu.
Lothar II suri aastal 869 ilma seaduslike pärijateta ning tema Lotharingia kuningriik jagati Charles II Paljaspea ja Ludwig Sakslase vahel aastal 870 Meersseni lepinguga. Lotharingia lääneosa läks Lääne-Frangi riigile ja idaosa Ida-Frangi riigile. 300px|pisi|[[Neustria, Austraasia, frankide kontekstis]] Ida-Frangi riigi kuningas 843–876 Ludwig II suri ja nimetas oma pärijaks vanema poja Karlmanni. Karlmann ei valitsenud riiki ainuvalitsejana, sest Karl Paks oli Alemannia ja Reetia kuningas, Ludwig Nooremale kuulus aga Saksimaa. Charles II Paljaspea, keda toetas Rooma paavst Johannes VIII ja krooniti nii Itaalia kuningaks (875–877) kui ka Saksa-Rooma keisriks (875–877).
Charles II Paljaspea valitsusaeg
Charles jätkas traditsiooni nimetada Neustriat valitsema vanem poeg oma õukonnaga Le Mansis, kui ta aastal 856 tegi kuningaks Louis Kogeleja. Louis abiellus Bretagne'i kuninga Erispoe tütrega ja sai bretooni monarhilt frangi suurnike nõusolekul regnumi. See ainulaadne suhe Neustriaga rõhutas, kui väikseks Neustria oli selleks ajaks jäänud ilma Île-de-France'i ja Pariisita, kui see eemaldus Charles II Paljaspea keskvõimust ja lähenes Erispoe omale. Louis oli viimane Frangi monarh, kes nimetati Neustriasse oma isa poolt ja poegadele alamkuningriikide loomise praktika hääbus hilisemate Karolingide seas.
Aastal 876 tungis Charles Lotharingia idaossa, kuid kaotas Andernachis Ludwig II-le. 877. aastal tungis Itaaliasse Ida-Frangi kuningas Karlmann, Charles Paljaspea aga suri 877. aastal. Kui Lääne-Frangi riigi Charles II Paljaspea aastal 877 suri, nõudsid nad Charlesi pojalt Louis II Kogelejalt taas Kesk-Frangi kuninga Lothar I pärandit, samuti keisritiitlit. Seoses Lääne-Frangi riigi nõrgenemisega sai Karlmann Itaalia kuningaks, samas sisenes Ludwig Noorem Lääne-Lotringi, mille Charlesi pojapojad Louis III ja Karlmann II aastal 880 Ribemonti lepinguga talle loovutasid. Frangi keisri surma järel nõudis Ida-Frangi kuningas Karlmann Frangi keisrikrooni endale, kuid paavst ei tahtnud seda talle anda. Karlmanni haigestumisel tungisid tema liitlased Spoleto hertsog Lamberto I ja Toscana margi markkrahv Adalberto I Rooma ning vangistasid paavsti, nõudes Rooma elanikelt truudusvannet Karlmannile. Paavst Johannes VIII keeldus okupeerijate nõudmisi täitmast ja põgenes Lääne-Frangi riiki, kus ta kroonis 7. septembril 878 Troyes' kuningaks Louis II. Frangi keisriks Louis II siiski ei saanud, sest juba järgmise aasta aprillis ta suri, olles valmistumas retkeks viikingite vastu. Et ta valitsusaeg kestis vaevalt poolteist aastat, ei jõudnud ta midagi erilist korda saata.
Selleks ajaks oli keskriik kiiresti kaotamas võimu. Charles II Paljaspea oli üsna edutu ohjeldama viikingeid, kohalik elanikkond pidi toetuma oma kohalikele krahvidele, et seista viikingitele vastu, ja krahvid muutusid varsti peamiseks võimuallikaks, esitades väljakutse Charles II Paljaspea keskvõimule Pariisis. Kui nende võim kasvas, hakkasid nad oma ametit perekonnas pärandama ja rajasid kohalikke dünastiad. Tekkisid sõjad keskvõimu ja krahvide vahel, samuti sõjad võistlevate krahvide vahel, mis veelgi kurnas kaitsjaid viikingite vastu. Viikingite sissetungid põhjas ja araabia piraatide rüüsteretked lõunas tõid kaasa Lääne-Frangimaa tegeliku võimu langemise kuninga kohalike vasallide krahvide õlule, kes võtsid endale peaaegu kuningliku sõjalise, fiskaalse ja kohtuvõimu.
Charles II Paljaspea sõlmis 877, aastal Quierzy kapitulaari, mis võimaldas Toulouse'i krahvidel pärandada amet poegadele, kui nad surid. See oli feodalismi nurgakivi Lääne-Euroopas. Louis Kogeleja ei valinud ühtegi oma poega uueks Akvitaania kuningaks, tehes seega lõpu Akvitaania kuningriigile, mida ei taastatud enam kunagi. Tegelikult oli keskvõim aastatel 870–890 nii nõrgenenud, et krahvid Lõuna-Prantsusmaal saavutasid täieliku autonoomia. Rajatud dünastiad valitsesid sõltumatult. Keskriik Pariisis ei suutnud oma võimu Lõuna-Prantsusmaal kinnistada järgmised neli sajandit.9. sajandi lõpuks muutus Toulouse sõltumatu Toulouse'i krahvkonna pealinnaks, seda valitses Frédoloni asutatud dünastia, kes teoorias oli Prantsusmaa kuninga ülemvõimu all, kuid tegelikult oli täielikult iseseisev.
Aastal 879 kutsuti Ludwigi poeg Ludwig Noorem Lääne-Frangi aadlikildkonna poolt Charlesi poja, Louis Kogeleja järglaseks troonile. Vastuseks loovutasid Louis Kogeleja pojad, Karlmann ja Louis III Lotharingia lääneosa Ludwig Nooremale. Piir kahe kuningriigi vahele loodi Saint-Quentinis järgmisel aastal (880). [[Pilt:Karte Hoch und Niederburgund EN.png|thumb|300px|Burgundia umbes aastal 900
Burgundia eraldumine
Segaduses pärast Louis II Kogeleja surma aastal 879 kasutas Lääne-Frangi krahv Boso juhust ja rajas Alam-Burgundia kuningriigi (Bourgogne Cisjurane) Arles'is. Paralleelselt asutas Welfi Auxerre'i krahv Rudolf aastal 888 pärast Ida-Frangi riigi keisri Karl Paksu surma Ülem-Burgundia kuningriigi Saint-Maurice'is. Kui tema poeg ja pärija Rudolf II omandas aastal 933 kuningas Hugues'lt lõpuks Alam-Burgundia, taasühendati Burgundia kuningriik. Burgundia kuningriik kukkus kokku seoses feodaalse anarhiaga pärast valitseva suguvõsa hääbumist aastal 1032. Arelaat läks Saksa-Rooma riigi kontrolli alla, kui selle päris keiser Konrad II Saali dünastiast, Burgundia hertsogkonda hakkas valitsema Prantsuse Kapetingide kõrvalharu.
Pärast Louis II surma sai kuningaks tema vanem poeg, Louis III, kes aga sai surma juba 882, kui ta veel 20-aastanegi polnud, hobuse seljast kukkudes. Siis sai Lääne-Frangi kuningaks Karlmann II, kes aga suri jahiõnnetusel 884, samuti enne 20. sünnipäeva. Järgmiseks kuningaks ei valitud noorimat Charlesi, kes oli veel liiga noor, vaid tema onu Karl Paks, kes oli ühtse Frangi riigi viimane valitseja.
Karl III valitsusaeg
Ludwig Sakslase poeg Karl III Paks 882–887 Ida-Frangi kuningas, Frangi keiser 879–887 oli viimane valitseja, kes suutis taastada ajutiselt Frangi impeeriumi ühtsuse (välja arvatud Alam-Burgundia). Karl III suutis rohkem tänu õnnele kui isiklikele omadustele Frangi impeeriumi ühtsuse küll taastada, kuid ta osutus saamatuks monarhiks. Tema katsed peatada viikingite ja araablaste röövretki kukkusid läbi ning tema vennapoeg Arnulf haaras 887. aastal Ida-Frangi riigis võimu enda kätte. Karl ei teinud midagi, et seda vältida või oma võimu taastada, ning taandus Neidingeni, kus ta suri 888. aasta algul. Sellega oli Karl Suure loodud impeeriumil ka lõpp.
885. aastal tegid viikingid rüüsteretke Neustria aladele ning piirasid Pariisi.
Karl III Paksu surma järel valisid Lääne-Frangi ülikud kuningaks (888–898) Pariisi krahvi Odo. Odo suri 898 ja tal oli kaks poega, kellest mõlemad elasid isast kauem, aga kumbki ei saanud täiskasvanuks. Charles ei saanud siis nooruse tõttu riiki valitseda ja tema eestkostjaks nimetati Ramnulf II, kes ei tunnistanud Odot kuningana. Ramnulf suri juba 890, sest mürgitati. Peatselt suri ka tema ainus seaduslik laps, poeg Ramnulf III. Kuid 893 krooniti Charles Ida-Frangi kuninga Arnulfi toetusel Lääne-Frangi kuningaks. Täieliku tunnustuse kuningana sai ta siiski alles pärast Odo surma.
Charles III Lihtsameelse valitsusaeg
911. aastal andis ta Normandia valitseda viikingitele, selle esimeseks valitsejaks sai Rollo (Hrolf Ganger). See tehing lõpetas viikingite retked Lääne-Frangi riigi alale.
Prantsuse alade ülikud polnud aga Charlesi valitsemisega rahul. Vastumeelsust tekitas eeskätt see, et ta oli enda soosikuks ja nõunikuks määranud Hagano, kes oli küll aadlik, aga mitte kõrgaadlik. Ta oli Frederuna sugulane ja pärit Lotringist, aga kuningakotta tuli alles pärast Frederuna surma 917. Ülikute mõõt sai täis siis, kui Charles hakkas Haganole annetama benefiitse ja muid valdusi, mis kuulusid teistele. Siiski ei olnud vastuseis Charlesile päris üksmeelne. Umbes 921. aastal kasvas rahulolematus Charlesi üle, ta pagendati ning 29. juunil 922 krooniti vastukuningaks Odo vend Robert I.
Kui läänefrangid Charlesi aastal 922 kukutasid, jäi Charles III Lihtsameelne Lotharingias kuningaks, kust ta püüdis aastal 923 oma teist kuningriiki tagasi vallutada. Charles kogus kokku sõjaväe ning asus vastulöögile, ta püüti kinni ja vangistati, kus ta aastal 929 suri. 15. juunil 923 toimunud lahingus aga Robert I hukkus. Tema perekond, hilisemad Kapetingid (Hugues Suur, 922–956 ja Hugues Capet, 956–987), valitses kogu Neustriat aastani 987, kui Hugues Capet valiti kuningaks.
Konik (hobune)
pisi|Konik Konik on Poolast pärit väike vastupidav poolmetsik hobune, kes on välja arenenud metshobusest nimetusega tarpan (Equus ferus).
Konikud on vastupidavad ja kõrge elueaga: keskmiselt elavad 25–30 aastaseks.
Ajalugu
Konikud pärinevad kunagi Ida-Euroopa steppides ja metsades elanud metshobusest tarpanist. 18. sajandi lõpus ja 19. sajandi alguses kodustati väike osa tarpaneid, et peaaegu välja surnud tõugu säilitada. Säilitusprogramm ei osutunud edukaks. 20. sajandi alguseks oli tarpanitest pärinevaid loomi ristatud erinevate veo- ja ratsahobustega. Selle tulemusena tekkis eraldi tõug, mida tuntakse tänapäeval koniku nimetuse all.
1955. aastal loodi Poolas konikute tõuraamat.
1999. aastal kehtestati rangem tõustandard, mille kohaselt saavad peatõuraamatusse kuuluda ainult need hobused, kelle vanemad on tõuraamatusse kantud ja kellel esineb hiirjas värvus koos dorsaalse tumeda triibuga.
Välimik
pisi|Mära ja varss Konikute kehavärvus on hiirekarva ning lakk ja saba tumedamad. Tõule on iseloomulik dorsaalne tume triip ja jalgadel esinevad sebroidsed tumedad märgised. Hobuse turjakõrgus jääb 130–140 cm vahele ja kaal on ligikaudu 350–400 kg.
Kasutus
Konikuid kasutatakse peamiselt veoloomana nende tugeva luustiku ja lepliku loomu tõttu. Väiksematele lastele on konik sobiv ratsahobune. Poolmetsikuid konikute karju kasutatakse Poolas ka pärandkoosluste (niidud, puis- ja rannaniidud) säilitamiseks ning metsade ja liigniiskete alade hooldamiseks.
Iseloom
Konikud on iseloomult rahulikud, vaiksed, intelligentsed, lojaalsed ja sõnakuulelikud.
Tervis
Kõige levinumad haigused, mida konikud põdeda võivad, on heinaallergia ja kabjahaigused.
Herbert Rappaport
Herbert Jacob Otto Rappaport (vene keeles Герберт Морицевич Раппапорт; 7. juuli 1908 Viin, Austria – 5. september 1983 Leningrad) oli Austria juudi päritolu stsenarist ja režissöör, kes tegutses Nõukogude Liidus.
1936. aastal kutsuti ta Nõukogude Liitu, et Rappaport muudaks Nõukogude kino rahvusvahelisemaks. Rappaport võttis kutse vastu ja töötas seal 40 aastat filmitegijana. Ta lavastas aastatel 1947–1960 Eesti NSV-s neli mängufilmi: "Elu tsitadellis", "Valgus Koordis", "Andruse õnn" ning "Vihmas ja päikeses".
Tomáš Hubočan
Tomáš Hubočan (sündinud 17. septembril 1985 Žilinas) on Slovakkia jalgpallur, kes mängib kaitsjana Slovakkia kõrgliiga klubis AC Omonia ja Slovakkia jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri kodulinna klubis MŠK Žilina, debüteerides Slovakkia kõrgliigas hooajal 2004–05.
2008. aasta veebruaris siirdus ta Venemaa kõrgliiga klubisse Peterburi Zenit. Zenitiga tuli ta kaks korda Venemaa meistriks. Aastatel 2014–2016 mängis ta Venemaa kõrgliigas Moskva Dinamo ridades.
2016. aastal liitus ta Prantsusmaa kõrgliiga klubiga Marseille Olympique. Hooajal 2017–18 oli ta laenul Türgi kõrgliiga klubis Trabzonspor. 2019. aastal siirdus ta Omoniasse, kellega tuli hooajal 2020–21 Küprose meistriks.
Slovakkia jalgpallikoondises debüteeris Hubočan 11. detsembril 2006 mängus Araabia Ühendemiraatide vastu. Ta on kuulunud Slovakkia koondisse 2016. ja 2021. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
Top, bottom ja verse
pisi|Meeste suguühe ülemises ja alumises asendis Inimseksuaalsuses on top, bottom ja verse/versatile sekuaalpositsioon, eriti meeste vahel, kes on seksuaasuhetes meestega. "Top" on tavaliselt isik, kes oraalselt või anaalselt penetreerib, "bottom" on isik, keda penetreeritakse ning "verse" osaleb mõlemas tegevuses või on valmis mõlemaks tegevuseks. Need mõisted võivad olla eneseidentiteedi elemendid, mis osutavad üksikisiku tavalistele eelistustele, kuid võivad ka kirjeldada laiemaid seksuaalseid identiteete.
Peni Barboss ja ebatavaline kross
"Peni Barboss ja kentsakas kross" on 1961. aastal valminud Nõukogude Liidu lühifilm. Stsenaariumi aluseks ukraina humoristi Stepan Oleiniku (1908–1982) följeton. Film kuulus ühena viiest 1961. aasta komöödiafilmide almanahhi "Täiesti tõsiselt". See oli esimene film, milles olid tegelasteks sulid Trus, Balbes ja Bõvalõi. Seda kolmikut kehastades said näitlejad Georgi Vitsin, Juri Nikulin ja Jevgeni Morgunov üleliidulise populaarsuse.
Film sai nominatsiooni Kuldse Palmioksa peaauhinnale 1961. aasta Cannes'i filmifestivalil lühifilmide kategoorias.
Filmivõtted
Filmiti Moskva lähistel maalilise Istra jõe ääres. Filmitud materjalist oleks jätkunud ka poole tunni pikkuse filmi jaoks, kuid režissöör Leonid Gaidai otsustas jätta osa ideid ja lahendusi oma järgmise filmi jaoks, milleks osutus "Puskariajajad". Näitleja Juri Nikulinile otsustas Gaidai iseloomuliku detailina kleepida suured ripsmed. Silmi tihedalt pilgutades paistis tema tegelane Balbes eriti koomiline.
Sisu
Film kujutab kolme röövpüüdja – Trusi, Balbesi ja Bõvalõi – seiklust dünamiidiga kala püüdes. Kui mööda jõge sõidab kalakaitseinspektor, istuvad mehed õngede taga kui ausad kalamehed. Hiljem heidavad mehed jõkke kepi, mille külge on seotud dünamiidipakk põleva süütenööriga. Nendega kaasas olev koer Barboss sööstab ustavalt jõkke, et visatu peremeestele kaldale tagasi tuua. Järgneb röövpüüdjate paaniline põgenemine lõhkeainet hambus hoidva koera eest. Viimases hädas ronitakse puu otsa. Koer jätab dünamiidipaki puu alla ning jookseb ära. Järgneb tugev, raputav plahvatus.
Eeltoodud süžeed on varem käsitlenud oma teostes ka kirjanikud Henry Lawson ja Jack London.
Luuletuse eestikeelne tõlge
Koer Barboss ja kentsakas "kross"
Ees Gavrilo tähtsal sammul, kaks Mikolat järelväes. Ruske peni nende kannul - valverelv Gavrilo käes.
Ees on lilli poolest säärest, kõik nad maha tallavad. "Päral, poisid! Järve ääres!" Peatselt riidest valla nad...
Ajand peni kaugemale, troppis koos, Gavrilo toob lõhkeaine lagedale, ja tal rangeks muutub toon.
"Et teil suitsud suus ei tolmaks! See ei ole padespaan. Eksid veidi - kisub kolmeks kõiki meid see põrgukraam!"
Sidund toika kõlge kapsli, kätt Gavrilo sirutab, tule süütenööri rapsab, kepi vette virutab.
Mehed heitsid pajuvõssa, nagu ootaks pehme põhk. Varsti kõu! Ei enam kõssa haug või säga - ülal kõht...
Aga seni aeg ei veni. (Ei see püük küll lõbu tee!) Enne märkas ustav peni: viskas kepi peremees!
Haugatus... Koer järves juba, nii on teda treenitud. Keppi välja tuua luba - pärast kiitus teenitud!
Süütenööris tuli lõkkab, kalaröövlid, hoidke eest!... "Elul lõpp!" Gavrilo rõkkab. Hirm on valland igameest.
Oi see tamp, mis nüüd küll algas! Ületand kõik rekordid, sõbrad kaldalt lasksid jälga nagu paljad tokerdid.
Pilk veel korraks selja taha... Tossab nöör! Ja kestab "kross"! Meetrit ei jää meestest maha, kapsel hambus, truu Barboss.
Õnnelugu - seal on vaher... Kas või latva kohemaid! Olemine siin on lahe... Sõbrad veidi kindlust said.
Aga koer just vahtra alla lõhkelaengu pillutas. Prauhh!... Õhk tolmu, suitsu kallas, mürin kõiksust killustas.
Trussikute räbalatest terve pilv sai taevateel. Pole möödund nädalatel meeste mütse näha veel...
Tõlkinud A. Tulik "Uusaastaööl" Ukraina satiirivalmik 1966. a.
Claudia Ševtšenko flamenkotantsu stuudio
Claudia Ševtšenko flamenkotantsu stuudio on aastal 1991 Tallinnas asutatud flamenkostiili (eriti flamenkotantsu) tutvustav ja õpetav stuudio.
Asutamise aastast peale on stuudio juht ja ühtlasi peaballettmeister olnud Claudia Ševtšenko. Stuudios on õpetanud (1991–2003) ka Lehti Kostabi.
Okaspuu-võrsevähk
Okaspuu-võrsevähiks ehk okaspuu-krumenuloosiks ehk vihmavarjutõveks ( ka skleroderrioos, inglise keeles Scleroderris canker) nimetatakse osadel okaspuudel elava virulentse parasiitseene Gremmeniella abietina põhjustatud haigust.
Okaspuu-võrsevähi tekitaja levib harilikult õhu kaudu ja nakatamisvõime oleneb ka seene alamliigist. Euroopa rass nakatab kevaditi peremeespuid, peamiselt männipuid - näit harilik mänd jt) aga ka kuusepuid, nulgi, lehiseid ja ebatsuugasid. Gremmeniella abietina kodustab kasvavad võrsepungad ja liigub edasi okastesse ning tüveni. Kui seene kasvulava on ulatuslik ja peremeespuu vastupanu ei osuta siis võib peremeespuu hukkuda. Puude surma põhjustab ta sagedamini puukasvanduses kasvavate okaspuude võõrliikidel.
Franz Burchard Dörbeck
pisi|Ainsa teada oleva pildi [[Kristjan Jaak Petersonist on teinud Franz Burchard Dörbeck (1822)]] Franz Burchard Dörbeck (21. veebruar 1799 Viljandi – 2. oktoober 1835 Viljandi) oli baltisaksa kunstnik ja Eesti esimene tuntud karikaturist.
Koolihariduse sai Franz Viljandi kreiskoolis. Aastatel 1814–1816 õppis ta gravüüri Peterburis. Peale oma esimese abikaasa varajast surma kolis ta Riiga, kus ta oli alates 1820. aastast aktiivne portreekunstnik. 1823. aastal kolis ta Berliini, kus ta jätkas graafikuna ja raamatute illustraatorina. Tema avaldatud karikatuurid ajalehtedes on kogunud talle kuulsust.
1835. aasta suvel reisis tuberkuloosi haigestunud kunstnik arstide soovitusel Viljandisse, kus ta mõni kuu hiljem suri.
1960. aastal anti tema nimi Berliini Spandau linnarajooni ühele uusarenduse tänavale – Dörbeckweg.
Looming
Eestiga seoses on tuntud tema Kristjan Jaak Petersoni portree, mis on üldse ainus teada olev pilt Petersonist.
Reti Saks
Reti Saks (1984–1992 Reti Laanemäe; sündinud 3. juunil 1960 Pärnus) on eesti graafik.
Elulugu
Reti Saks sündis puusepa perekonnas. Ta lõpetas 1978. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1987. aastal Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi graafika erialal. Ta on 1991. aastast Eesti Kunstnike Liidu liige.
Looming
Reti Saks on näitustel esinenud 1983. aastast. Ta on spetsialiseerunud graafikale, raamatuillustratsioonile ja skulptuurile. Kunstniku loomingu hulka kuuluvad graafilised lehed, pronksist pisiskulptuurid, reljeefid ja õlilambid. Esimese pronksskulptuuri tegi ta 1996. aastal. Oma elutööks peab ta illustratsioone Villem Grünthal-Ridala regivärsilisele poeemile "Püha rist". Aastatel 1988–1990 andis Ajaloo Instituut talle tööd kunstnikuna, edaspidi tegutses ta vabakunstnikuna. Saks tõusis esile eksistentsiaal-mütoloogilise sisuga teostega, milles on märgata 1970. aastate Eesti graafika mõju. Ta kasutab palju sügavtrükitehnikaid. Kevadel 2001 avas ta koos kunstiteadlase Vappu Thurlowiga Tallinnas Vene tänaval kunstigalerii Põlendruum. Reti Saks on ligi 30 aastat esinenud näitustel nii Eestis kui mujal maailmas, mis on teinud tema nime tuntuks eriti rahvusvahelistel väikegraafikanäitustel. Ta on saanud auhindu Tallinna graafikatriennaalil, Riia minigraafika triennaalil, Caixanova graafikabiennaalil Hispaanias ning raamatuillustraatorina. 2009. aastal saavutas Reti Saksa töö võidu rahvusvahelisel väikegraafika näitusel Cadaques Kataloonias. Kevadel 2010 avas ta Tallinna kesklinnas korraga kaks isikunäitust – Tallinna Jaani kirikus ja Vabaduse galeriis.
Rootsi köök
pisi|[[Lihapallid (köttbullar) koos kartulipüree ja pohlamoosiga on rootslaste seas väga populaarsed.]] Rootsi köök kätkeb endas Rootsi toiduvalmistamise traditsioone. Seda iseloomustavad regionaalsed erinevused ning see on väga avatud uutele maitsetele. Palju kasutatakse liha, kala, piimasaaduseid, kartuleid ja leiba.
pisi|left|[[Surströmming ehk hapendatud räim on Põhja-Rootsi päritolu delikatess, mille valmistamine sarnaneb hapukapsa valmistamisega.]] Rootsi põhjaosas on traditsiooniliselt olnud suurem roll põhjapõdra- ja ulukite lihal, riigi lõunaosa toidulaual on kõrgelt hinnatud värskeid juurvilju. Pikk merepiir ja arvukad siseveekogud on tinginud rahvusköögis kalatoitude rikkaliku valiku. Toitudes eelistatakse kalafileed ja tihti keeratakse kalad rulli, maitsestades rikkalikult lihapoolt.
Maitsestamise juures on rootslastele iseloomulik sage suhkru kasutamine – magusad võivad olla isegi kõikvõimalikud kalatoidud, supid, pasteedid ja liharoad. Maitsetaimedest tarvitatakse rohkelt porrulauku ning salatites on populaarsed nii roos-, leht- ja käharkapsas kui ka spargel.
Väga tuntud on Rootsi laud (smörgåsbord 'võileivalaud'), mis on lauakatmisviis, mille puhul pannakse toidud lauale valmis ja võetakse sealt pärast ilma lauas istumata.
Lihtsat ja kohalikest toorainetest valmistatud toitu tähistatakse mõistega husmanskost. Toiduvalmistamisel eelistatakse aga sageli praeahjus küpsetamist ning tihti pakitakse küpsetatavad toiduained fooliumi, et küpsetatav säilitaks oma mahlasuse.
Mäekalda-Liivoja paljand
Mäekalda-Liivoja paljand on paljand Tallinnas Lasnamäe linnaosas Kadrioru kaguosas Mäekalda teesüvendi juures, kus oli endine loomaaed. Paljand on arvele võetud ürglooduse objektina.
Juhan Sütiste tee
Tänava nimi võeti kasutusele 1968. aastal.
Juhan Sütiste tee on nimetatud Juhan Sütiste auks.
Hoonestus
Sütiste tee ääres asub Sütiste parkmets.
Toomas Raadik
Toomas Raadik (sündinud 15. augustil 1990 Pärnus) on eesti korvpallur.
Ta on mänginud järgmistes klubides:
Rakvere Püha Mihkli klooster
Kloostri ehitamist alustati arvatavasti 1503. Muud andmed kloostri ehitamise ja valmimise kohta puuduvad.
Kloostri purustasid Liivi sõja algul 1559 venelased. Kloostri varemed lammutati lõplikult 1635.
Kaukaasia rahvad
Kaukaasia rahvad on Kaukaasias elav rahvaste grupp, mis on etniliselt ja keeleliselt üks maailma mitmekesisemaid.
Kaukaasia on Musta mere ja Kaspia mere vahele jääv piirkond, mis seob omavahel Lähis-Ida ning Ida-Euroopa lauskmaad, jagunedes Põhja- ja Lõuna-Kaukaasiaks, mis on üksteisest eraldatud Suur-Kaukasuse mäestikuga.
Rahvad
Kaukaasias elab rohkem kui 50 rahva esindajaid, kes räägivad kokku seitsmesse keelkonda kuuluvaid keeli. Neist kolm – nahhi-dagestani, kartveli ja abhaasi-adõgee – on piirkonna põliskeelkonnad. Kartveli keelkond lahknes teistest üle 14 000 aasta tagasi, mis tähendab, et keeled on omavahel väga kauges suguluses.
Nixie toru
pisi|200x200px|Kümme GN-4 toru numbrit Nixie toru on huumlahendusel põhinev elektrooniline külmkatoodseade või -lamp, mis on loodud kuvamaks numbreid, kuid vahel ka muid sümboleid. pisi|Nixie toru siseehitus Klaasist kesta sisse on asetatud võrgukujulise ehitusega anood ning iga kuvatava numbri või sümboli kohta üks katood. Tekitades anoodi ja katoodi vahele piisavalt suure pinge, hakkab viimane oranžikalt helendama. Seade on täidetud madala tihedusega Penningi seguga, mis koosneb peamiselt neoonist, kuid leidub lisandina ka elavhõbedat või argooni.
Ajalugu
pisi|Systron-Donneri sagedusloendur aastast 1973. mis kasutab kuva jaoks Nixie lampe Esimene teadaolev patent indikaatorlambile võeti 9. mail 1934 USAs, kui Hans Paul Boswau esimesena selletaolist seadet kirjeldas. Tähelepanuväärne on, et see juhtus juba aastal 1934, kuna sel ajal ei ole teada mitte ühegi indikaatorlambi tootmist.
Esimesed patendid, mis kirjeldavad loetava kuvaga lampe, võeti aastal 1950 firmale Nortrop Aircraft Inc., mis tegeles lennukite tootmisega Ameerika Ühendriikide armeele. Siiski pole ühtki tõendit, et nad oleksid kunagi selliseid lampe tootnud. Mõni aeg hiljem, aastal 1954, tuli firma National Union välja oma seadmega, GI-10, mida nad kutsusid Inditroniks
Kaukaasia rahvad
Põhja-Kaukaasia
Põhja-Kaukaasia kuulub Venemaa Föderatsiooni haldusalasse, hõlmates mitmeid etnilisi ja keelelisi gruppe.
Loode-Kaukaasia põlisrahvad räägivad abhaasi-adõgee (näiteks vaid natuke üle poole miljoni esindajaga kabardiinid) ning kirdes nahhi-dagestani keeli. Seda keelterühma esindavad näiteks umbes poolemiljonilise rahvaarvuga avaarid, dargid, lesgid ja ingušid ning üle miljoni küündiva rahvaarvuga tšetšeenid, kes on ühtlasi ka suurim rahvakild Põhja-Kaukaasias.
Nixie toru
Ajalugu
Aastatel 1950–1990 tootsid mitmed eri firmad oma versioone. Nad kasutasid nimesid nagu Digitron, Inditron ja Numicator, kuna Burroughs oli esimene, kes tõi Nixie torud turule ning omas vastava nimega kaubamärki. Kuigi seadme tehniline nimetus on külma katoodiga neoonlamp, siis rahvasuus on see siiski tuntud kui Nixie toru.
Kaukaasia rahvad
Põhja-Kaukaasia
Suure osa siinsest rahvastikust (üle kolmandiku ) moodustavad tänapäeval venelased ja ukrainlased, kes on endaga kaasa toonud slaavi keeled.
Nixie toru
Disain
Nixie torus on tavaliselt 10 painutatud traadist numbrit (0–9), tähte või muud sümbolit, mõnikord ka punkt või koma, mis toimivad lambi katoodidena ning üks võrestik anoodiks. Katoodid ja anood on kõik omavahel elektriliselt eraldatud keraamiliste seibidega. Kogu seadeldis paigutatakse hermeetiliselt suletud klaasist kesta sisse, millest tuuakse välja vajalikud elektrilised ühendused.
Kaukaasia rahvad
Põhja-Kaukaasia
Üheks indoeuroopa keelkonna esindajaks Põhja-Kaukaasias on osseedid, kelle elupiirkond ulatub üle Kaukasuse mäestiku ka Lõuna-Kaukaasiasse. Osseedid põlvnevad ilmselt Ida-Euroopa lauskmaal elanud nomaadidest, kes 4. sajandil hunnide eest Kaukaasiasse taganesid.
Nixie toru
Tööpõhimõte
Selleks, et kuvada soovitud numbrit, tuleb tekitada elektriline pinge anoodi ja katoodi vahele. Tavaliselt on see umbes 170–180 V alalispinget, mille juures hakkab vastav number oranžikalt helendama või n-ö süttib. Samas on lambi tööpinge 20–30 V madalam ning kasutab oma tööks umbes 1–5 mA voolu, mille piiramiseks kasutatakse tavaliselt anoodiga jadamisi takistit suurusega mõningad tuhanded oomid.
Kaukaasia rahvad
Põhja-Kaukaasia
Turgi keeli kõnelevad Põhja-Kaukaasias kumõkid, nogaid, karatšaid ja balkaarid. Nogaid jagunevad pika eraldatuse tõttu kolme gruppi, kes räägivad erinevaid dialekte.
Boriss Volodarski
Boriss Volodarski (sündinud 14. augustil 1955 Sõzranis) on peamiselt luure ajaloole keskendunud Briti kirjanik ja ajaloolane.
Kaukaasia rahvad
Põhja-Kaukaasia
Mongoli keelkonda esindavad stepirahvas kalmõkid.
Lõuna-Kaukaasia
Lõuna-Kaukaasia riigid on Armeenia, Aserbaidžaan, Georgia, Türgi ja Iraan (viimased kaks ulatuvad ka Kaukaasiast väljapoole).
Siinseks põliskeelkonnaks on kartveli keelkond, mida räägivad näiteks georglased, kes on ühtlasi suurimaks kaukaasia põliskeelt kõnelevaks rahvaks (rahvaarv 3,7 miljonit).
Suurimaks indoeuroopa keelkonna esindajaks Lõuna-Kaukaasias on armeenlased (rahvaarv üle 3 miljoni), kes jõudsid sinna 1. aastatuhande alguses enne Kristust. Sama keelkonda esindavad näiteks ka kurdid.
Turgi keelkond on arvukalt esindatud, sest aserite rahvaarv üksnes Aserbaidžaanis ulatub üle 8 miljoni.
Arheoloogia
Kaukaasiast, täpsemalt tänapäeva Georgiast leitud Homo erectus’e koljud, mis on dateeritud 1,77 miljoni aasta vanusteks, on vanimad perekond Homo esinemise tõendid väljaspool Aafrikat.
Neoliitikumis hakati esmakordselt tegelema põlluharimisega, mis levis samu teid mööda kui varasem Aurignaci kultuur ning jõudis Kaukaasiasse umbes 8000 aastat tagasi. Leiva valmistamiseks kasutatav nisu (Triticum aestivum) võeti umbes 10 000 – 8000 aastat tagasi kasutusele tõenäoliselt just Lõuna-Kaukaasias, täpsemalt tänapäeva Armeenia aladel. Hiljuti tõestati geneetiliselt, et viinamarjakasvatus on pärit just Lõuna-Kaukaasiast.
Vase kaevandamine ja sulatamine, mis sai rohkem kui 7000 aastat tagasi alguse Lõuna-Euroopast, jõudis kiiresti ka Kaukaasiasse. See tõi endaga kaasa intensiivsema kaubandus]]e ja inimeste suurenenud liikuvuse mööda kaubateid.
Geneetika
Kaukaasia rahvaste geneetiline varieeruvus ei ole kuigi suur, kuid esineb järsk üleminek Ida-Euroopa lauskmaa suunas, samas kui Lähis-Ida ja Kaukaasia vahel on üleminek sujuv.
Soterioloogia
Soterioloogia (kreekakeelsest sõnast σωτηρία sotēría 'päästmine, lunastus' ning λόγος logos 'õpetus') on õpetus paljudes religioonides ja ideoloogiates sisalduvast lunastuse, pääsemise või vabanemise ideest.
Kaukaasia rahvad
Geneetika
Dagestani rahvaste omavaheline geneetiline erinevus on suur, kuid ühe populatsiooni siseselt väike, mis viitab sellele, et tegemist on eraldatud populatsioonidega, mille vahel olulist rännet ei toimu (järglasi saadakse üldiselt sama etnilise grupi esindajaga). Tänapäeva Türgis elavad armeenlased on samas geneetilise materjali põhjal türklaste ja balkani rahvastega segunenud.
Korrelatsioon keelte ja geograafiaga
Mitokondriaalse DNA uuringutest selgub, et kaukaasia rahvad jagunevad geneetiliselt pigem geograafia, mitte keele alusel, mis tähendab, et sarnasemad on kõrvuti elavad, mitte sama keelt kõnelevad rahvad. Seda illustreerib nii indoeuroopa keelkonda esindavate armeenlaste kui ka türgi keelt kõnelevate aserite suurem sarnasus oma naabritega kui sama keelkonna esindajatega. Põliskeeli kõnelevate rahvaste siseselt saab Y-kromosoomi alusel rääkida ka keelelise jaotuse korreleerumisest geneetikaga, mis võib aga olla tingitud sellest, et populatsioonid paiknevad geograafiliselt üksteisest kaugel.
Soterioloogia
Elmar Salumaal on soterioloogia tähendanud ka õndsusõpetust.
Nixie toru
Tööpõhimõte
Tekitades anoodvõre ja ühe katoodi vahele piisavalt kõrge pinge, lõhustuvad mõned klaaskestas oleva madalarõhulise gaasi molekulid positiivselt laetud ioonideks ja elektronideks. Ioonid tõmmatakse negatiivselt laetud katoodi poole (traadist sümbol) ning elektronid anoodvõre poole – kõik see liikumine tekitabki voolu läbi toru.
Oma teekonnal katoodi poole põrkuvad ioonid lõhustumata molekulide vastu, lükates neidki katoodi poole. Ioonide ja gaasimolekulide põrkumine vastu katoodi põhjustab viimase küljest metalliaatomite eraldumise ehk pihustumise keskkonda. Need pihustatud aatomid omakorda saavad kokku elektronidega, neelavad energiat, ergastuvad, muutuvad ebastabiilseks ning kaotavad oma energia kiirates footoneid ning tekitades nähtava kuma.
Tähelepanelikul jälgimisel võib näha, et katoodi ja helenduse vahel on õhuke täiesti tume nn Astoni ala. Seda põhjustab fakt, et katoodi lähedal on elektrone väga vähe ja neid ei ole palju energiat, seega kokkupõrke tõenäosus metalli aatomiga on väike ja isegi kui see juhtub, ei ole sel piisavalt energiat, et aatomit valgust kiirgama ergastada. Seetõttu ongi ala tume. Natuke eemal on elektronid kiirust kogunud ja neid on rohkem, seal saavad elektronid aatome ergastada ja panna neid valgust kiirgama.
Kasutusviisid ja eluiga
pisi|Nixie lambi ZM1210 reastatud katoodid Numbrilise kuva jaoks mitmetes vanades digitaalsetes voltmeetrites, multimeetrites, sagedusloendurites ja muudes tehnilistes mõõteriistades kasutati just Nixie torusid. Samuti võis neid leida kallites sõjaväele ja teadusloomele mõeldud digitaalsetes kellades. Lisaks kasutati Nixie'sid mitmetes lauakalkulaatorites, kaasa arvatud esimeses, ANITA Mk VII ning isegi telefonikeskjaamades ja mõningates liftides korrusenumbri tähistajana. Hilisemad 14-segmendilised tähtnumbrilised versioonid leidsid kasutust lennujaamade teadetetahvlites ja börside ekraanides.
Kaukaasia rahvad
Y-kromosoomi uuringud
Üldiselt arvatakse, et Kaukaasia tänapäevane Y-kromosoom on pärit Lähis-Idast, kuid ühe teooria kohaselt jõudis see Armeeniasse põlluharijatega pärast viimast jääaega.
Y-kromosoomi alusel jaguneb Kaukaasia selgelt kirde, loode ja lõunaosaks. Kirdes on levinuimad haplogrupid J1*, J2a2* (põhiliselt tšetšeenid ja ingušid) ja R1b1b2. Loodes ja lõunas seevastu on ülekaalus haplogrupid G2a, RR1a1* ja J2a*, kuid erinevas järjekorras.
Suure osa Kaukaasia Y-kromosoomi geenitiigist moodustavad Lähis-Idast pärineva haplogrupp J-i alamharud J1 ja J2. Haplogrupp J1e* jõudis Kaukaasiasse oluliselt hiljem kui teised J-i alamhaplogrupid (umbes 6000 aastat tagasi). See on seostatav neoliitikumi põlluharijate sisserändamisega Lähis-Idast.
Loode- ja Lõuna-Kaukaasias on väga levinud ka haplogrupp G, täpsemalt alamhaplogrupp G2, mille sagedus on suurim (70%) põhjaosseetidel. Kirde-Kaukaasias on selle haplogrupi keskmine sagedus samas vaid 5%.
Haplogrupp L3-e arvestatav sagedus kirdekaukaaslastel viitab geenivoolule Lõuna-Aasiast.
Mitokondriaalse DNA uuringud
Lõuna-Kaukaasia levinuimateks haplogruppideks on HV, H4, H20, U1, U3, U6 ja X.
Nixie toru
Kasutusviisid ja eluiga
Nixie torud on oma ehituselt haprad ning on vastuvõtlikud mitmetele erinevatele riknemistele, nagu näiteks Üks olulisimaid põhjuseid Nixie'de enneaegseks riknemiseks on neile pinge ja eriti voolu rakendamine, mille suurused jäävad kõrgemale määratletud tasemetest. See toob kaasa suure elektroodi osakeste pihustumise, mis omakorda vähendab seadme eluiga. Eriti ekstreemsetes olukordades võib esineda toru täielik mahapõlemine ja hävinemine.
Vikipeedia lihtsustatud inglise keeles
pisi|Logo Lihtsustatud inglise keelne Vikipeedia (inglise keeles Simple English Wikipedia) on Vikipeedia lihtsustatud inglise keelne (Basic English) versioon.
Nixie toru
Kasutusviisid ja eluiga
Nõukogude Liidus toodeti Nixie torusid veel kuni aastani 1980, seega on neid Venemaal ja Ida-Euroopa riikides alles veel hulgi.
Vikipeedia lihtsustatud inglise keeles
See Vikipeedia sai alguse 17. novembril 2003.
Seal on artiklit, millega see on artiklite arvult. keeleversioon, ja lehekülge. Seal on registreeritud kasutajat (kellest aktiivseid on ) ja  administraatorit.
Nixie toru
Alternatiivid ja järeltulijad
pisi|Silt, milles on kasutatud neoonlampe Samaaegselt Nixie'dega kasutati numbrilise kuva jaoks ka mitmeid teisi tehnoloogiaid. Näiteks olid kasutusel taustvalgustusega pooläbipaistvad ekraanid, valgustorud, taustprojektsiooni ja äärvalgustust kasutavad kuvarid – kõik, mis kasutasid oma valguse kiirgamiseks hõõg- või neoonlampe. Lisaks leidus 7-segmendilisi seadmeid nagu Numitroni ja Panaplexi. Veel üheks oluliseks kasutusel olnud tehnoloogiaks olid esimesed luminofoorlambid. Enne Nixie torude tulekut kasutati numbrite kuvamiseks peamiselt mehaanilisi lahendusi, kas otseselt samm-mehhanismidega liigutati silindrile prinditud numbreid või kaudselt ühendades kontakte kokku vastavate indikaatorlampidega.
Umbes aastast 1970 hakkasid uued tehnoloogiad nagu valgusdioodid (LED) ja luminofoorkuvarid (VFD), peamiselt seitsmesegmendilistena, Nixie torusid välja tõrjuma. Peamiseks põhjuseks oli uute lahenduste suurem töökindlus ja efektiivusus ning lihtsam kasutamine. Kui Nixie torud vajavad oma tööks võrdlemisi kõrgeid pingeid (180 V), siis LEDid ja VFDd saavad hakkama palju vähemaga, mis muudab neid kontrollivad seadmed tunduvalt lihtsamaks ja odavamaks.
Taassünd
pisi|Kuue ZM1210 Nixie toruga Telefunkeni poolt tehtud kell.Kuigi tänapäevased tehnoloogiad on odavamad, lihtsamad ja efektiivsemad kui kunagised Nixie torud, siis leidub palju elektroonikaentusiaste, kes leiavad, et uued tehnoloogiad on võitnud igas kategoorias peale ilu. Tänapäevased LED ja LCD ekraanid kiirgavad vaid külma valgust. IEEE assotsiatsiooni liige ja Sphere Research Corporationi omanik Walter Shawlee II on Nixie'de kohta öelnud: "Need on kui väiksed elektroonilised lõkked." Tõenäoliselt just seetõttu on tänapäeval entusiastid hakanud looma seadmeid, mis kasutavad Nixie torusid.
Müümata jäänud Nixie'd tuuakse ladudest välja ja võetakse kasutusele peamiselt kellades, mis on mõnevõrra irooniline, kuna vanasti olid need liiga kallid, et kasutada majapidamisseadmetes. See äkiline nõudluse suurenemine ja Nixie'de haruldus on tõstnud nende hinna kahe- või kolmekordseks (vahemikus 1998–2005). Kõige suurem teadaolev kollektsionääri poolt omatud Nixie toru on Rodan CD47/GR-414 (220 mm kõrge), mida on müüdud sadade dollarite eest, kuid sellised torud on väga haruldased.
Nixie torusid võib näha ka filmis "Tomorrowland", kus nendest on valmistatud maailma lõpuni jäänud aja loendur.
Rahvamajanduse Saavutuste Näitus
pisi|Sissepääs (august, 2008) pisi|1968 oli kosmosepaviljoni ees [[Vostok (kanderakett)|kanderakett Vostok]] Rahvamajanduse Saavutuste Näitus (vene keeles Выставка достижений народного хозяйства, lühend ВДНХ) on Venemaal Moskvas asuv alaline messikeskus ja lõbustuspark. See on suuruselt teine messikeskus Moskvas ja on maailmas 50 suurima messikeskuse seas. Keskuse pindala on pärast 2014. aasta laienemisi 520 ha, millest paviljonide alla jääb 134 000 m² (13,4 ha).
Keskus ehitati 1935–1954. 1939–1959 kandis see nime Üleliiduline Rahvamajanduse Saavutuste Näitus (vene Всесоюзная сельскохозяйственная выставка, lühend ВСХВ). 1959–1991 kandis nime NSV Liidu Rahvamajanduse Saavutuste Näitus (vene Выставка достижений народного хозяйства СССР, lühend ВДНХ СССР) ja 1992–2014 Üle-Venemaaline Näitusekeskus (vene Всероссийский выставочный центр, lühend ВВЦ).
Francesco Ferruccio
pisi|250px|Francesco Ferruccio kuju [[Uffizi galeriis.]] Francesco Ferruccio (ka Ferrucci; 1489 – 3. august 1530) oli Itaalia sõdades osalenud Itaalia väepealik Firenzest.
Ta alustas väeteenistust Giovanni de' Medici käe all Bande Nere väesalkades. Mõlemad tõsteti ausse Rinascimento ajal, Francesco nimi on toodud ära XIX sajandi Itaalia rahvushümnis 1867.
Udmurdi ANSV
Udmurdi Autonoomne Nõukogude Sotsialistlik Vabariik (lühinimi Udmurdi ANSV; udmurdi keeles Удмурт Автономной Советской Социалистической Республика; vene keeles Удмуртская Автономная Советская Социалистическая Республика) oli autonoomne nõukogude sotsialistlik vabariik Vene NFSV koosseisus.
Udmurdi ANSV moodustati Votjaki Autonoomse Oblasti järglasena 28. novembril 1934.
Udmurdi ANSV ülemnõukogu kuulutas 20. septembril 1990 välja suveräänsuse ja 11. oktoobril 1991 nimetati Udmurdi ANSV ümber Udmurdi Vabariigiks.
Saint Médardi evangeliaar
Saint Médardi evangeliaar ehk Soissonsi evangeliaar on Karolingide aegne illumineeritud käsikirjaline evangeliaar, mis loodi oletatavasti Aachenis enne 827. aastat, mil Ludwig Vaga ja tema abikaasa Judith kinkisid raamatu Soissonsi Saint-Médardi kloostrile. Käsikiri on karolingide kunsti silmapaistev näide, see kuulub stiililt Ada gruppi ja võidi luua Karl Suure viimastel eluaastatel tema õukonnas asutatud koolis. 1790. aastal Pariisi viidud käsikiri asub tänapäeval Prantsusmaa Rahvusraamatukogus kohaviida Ms. Lat. 8850 all.
Kirjeldus
Evangeliaar koosneb 239 pärgamentlehest mõõdus 362 x 267 mm. Käsikiri sisaldab lisaks tekstile kuut terve lehekülje suurust miniatuuri ja kahtteist kaanonitahvlit. Illustratsioonidel on Kristus auhiilguses, nelja evangelisti täisfiguurid, elu allikas ja Talle kummardamine. Peaaegu kogu tekst on kirjutatud untsiaalkirjas kuldtindiga.
Elu allikat kujutav miniatuur on silmapaistvalt sarnane samateemalise pildiga Godescalci perikoopideraamatus.
Ayumi Morita
pisi|Ayumi Morita 2013 Ayumi Morita (森田 あゆみ, Morita Ayumi; sündinud 11. märtsil 1990 Ōtas) on Jaapani naistennisist.
Austraalia lahtistel meistrivõistlustel on ta jõudnud 2 korda 3. ringi (2011 ja 2013).
WTA edetabelis on ta kõrgeim koht olnud 40. (3. oktoober 2011).
Ta on 163 cm pikk ja kaalub 55 kg.