cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vladislav Rjazanov
Elulugu
Lõpetas 1970 Tallinna 23. Keskkooli, 1977 Leningradi Sanitaar-Hügieeni Meditsiiniinstituudi sanitaarhügieeniteaduskonna ja 1981 NSVL Meditsiiniakadeemia Tööhügieeni ja Kutsehaiguste Teadusliku Uurimise Instituudi aspirantuuri; meditsiinikandidaat (1985, samas), väitekiri "Особенности влияния транспортно-технологических вибраций на женский организм и меры профилактики ". Oli 1981–88 Eksperimentaalse ja Kliinilise Meditsiini Instituudi nooremteadur, aastast 1988 vanemteadur (aastast 2003 Tervise Arengu Instituut).
Teadustöö
Uurimisvaldkond: tootmiskeskkonna füüsiliste faktorite mõju töötajatele, üldvibratsiooni mõju naistele, hügieen põlevkivitööstuses ja transpordis. Üle 30 teadustrükise.
Kuusiku tänav (täpsustus)
Kuusiku tänav on tänav järgmistes Eesti asulates:
Dranouter
Dranouter on hollandikeelne osavald ja asula Belgias Flandria piirkonnas Lääne-Flandria provintsis Heuvellandi vallas.
Enne 1977. aastat oli Dranouter omaette vald.
pisi|tühi|[[Ristija Johannese kirik]]
Punane elavhõbe (film)
"Punane elavhõbe" on Eesti 2010. aasta põnevusfilm, mille on lavastanud Andres Puustusmaa. Film põhineb Andres Anvelti esikromaanil "Punane elavhõbe", Anvelt on kirjutanud ka filmi stsenaariumi ja oli võtteplatsil konsultant.
Filmi võtted kestsid 2009. aasta 6. augustist 15. septembrini. Filmimas käidi peale Tallinna ja Harjumaa, Narva ja Ida-Virumaa ka Venemaal Moskvas Šeremetjevo lennujaamas. Filmis teevad kaasa ka vene näitlejad Aleksandr Baširov ja Kirill Käro.
Algselt planeeriti filmi esilinastus 1. märtsile 2010, mil möödus 19 aastat Eesti politsei tööleasumisest, kuid lõplikuks kuupäevaks jäi 9. aprill 2010.
Süžee
Filmi tegevusajaks ja -paigaks on 1990. aastate alguse Eesti kriminaalmaailm, mida raputavad jutud "punasest elavhõbedast". Sündmustik keerleb ümber värskelt vanglast vabanenud Repsi (Juhan Ulfsak), tema sõprade Korba (Kristjan Sarv) ja Holtsi (Mait Malmsten) ning noorpolitseinik Sanderi (Märt Avandi), kurja politseiülemuse Buldooseri (Peeter Oja) ja Repsi tüdruksõbra (Inga Salurand).
Film arvudes
2010. aastal käis filmi Eesti kinodes vaatamas 27 235 inimest.
Norra džäss
1927–1940
Kristian Hauger tõi Norra džässi professionaalsuse. Muusikasse tuli midagi uut: puhkpillid ja topeltbass lõid orkestris uue ja põneva värvingu. Improvisatsioon muutus tavapäraseks. Sixpence'i kollektiivi liitusid uued tegijad ja ansamblist sai populaarseim džässbänd Norra pealinnas. Mängiti nii kuninglikel ballidel, saatkondades kui ka mujal kõrgema seltskonna seas. Iga-aastasel Norra Muusikute Ühenduse koosolekul otsustati, et saksofoni tunnustatakse orkestripillina. Küsimus, kas džässmuusikud võiksid ühenduse liikmeks saada, viis tulise vaidluseni. 1930. aastast oli vähemalt Oslo muusikutele uks avatud. Harrastusmuusika õitses, nagu ta seda kunagi enne polnud teinud. Trondheimis tekkisid uued kollektiivid, milles tuntuim oli The Jazz Kings. Tromsø's Bonny Band ja Melody Boys ning Bergenis Charley Band. Tõeline džäss hakkas tekkima aga alles 1935. aastast. Kuulsaks sai ansambel Funny Boys, kes andis välja albumi kvaliteetdžässiga 1938. Bergenis oli džässmuusikutel 1930. aastate keskel vähe tööd. Endi tegevuses hoidmiseks moodustati bigbänd The Rhythmicans, kes mängisid nii kontsertidel kui ka kinoseansi sissejuhatuseks kinodes. 1936 tekkisid Oslos ja Trondheimis "rütmiklubid" ja aasta pärast asutati Norra Rütmiklubide Assotsiatsioon. Enne uut maailmasõda õitses džäss ja populaarsust kogus ka sving. Viiul oli läbi aastate Norra džässi keskseks instrumendiks. Kuldajal võtsid selle koha aga kitarr ja bass, kuid leidis uue koha string-swing-liikumises. Paljudele džässmuusikutele tundus vabakutselisus väga ahvatlevana. Moodustati svingorkestreid. Džässi haripunkti ja svingi melu katkestas Teine maailmasõda.
1941–1945
Džässmuusikute klubid pandi kinni ning tegutseti salaja naiste õmblusringidena. 1941 keelati kõigil mittenatsidel raadiokuulamine ja raadioid konfiskeeriti üle terve maa. Sellega tekkis aga taas vajadus elava muusika järele. Kuid enamik tegutsevaid gruppe olid mittetuuritavad ja vaid kohalikule publikule. Erandiks oli Bergeni Rütmimuusikaorkester. 1942. aasta alguses imporditi endiselt Ameerika muusikat saksa sildi all, kuid ingliskeelsete laulupealkirjadega muusika oli rangelt keelatud. Sama aasta kevadel keelustati avalikud tantsupeod. Samuti halvustasid natsid avalikult džässmuusikat, juute ja bolševikke. Allesjäänud ajalehtedes räägiti džässist väga vähe ja enamasti negatiivselt.
Magneeto
Magneeto on sisepõlemismootori süütepingeallikana kasutatav väike püsimagnetergutusega elektrigeneraator. Püsimagnetid paiknevad masina rootoril (pöörleval osal). Staatori mähised moodustavad trafo, kusjuures primaarmähise vooluahelas on katkesti ja sekundaarahelas jaotur, mis jaotab kõrgepinget (kuni 20 kV) süüteküünaldesse.
Norra džäss
1941–1945
Mõned muusikud pagesid Rootsi. 1943 kaks tuntud džässmuusikut Rowland Greenberg ja Nils Jacobsen (Norra Rütmiklubide Assotsiatsiooni president) vahistati, kuna nad näitasid ebaseaduslikult džässifilme Oslo kinos. Kuid 1945. aasta paiku teadsid inimesed juba, et sõda hakkab lõpule jõudma. Svingmuusikale anti veidi vabamad käed, muusikud hakkasid taas harjutama ning kõik valmistusid džässi tagasitulekuks. Kui sõda lõppes, pidas Norra taas rahvuspäeva 17. mail. Sellega seotud pidustustel üle terve Norra hakkas džäss taas pead tõstma.
Magneeto
Magneetoga süütesüsteem võeti bensiinimootoriga autodes kasutusele 1897. aastal. Akutoitega sisepõlemismootorites tekitab magneeto asemel kõrgepinget süütepooliga süütesüsteem.
Karl Gottlob Sonntag
Ta õppis teoloogiat Leipzigi ülikoolis 1784–1788. Kaitses ülikooli juures ka doktorikraadi. Ülikooliõpingute ajal töötas professori ja teoloogi Johann Georg Rosenmülleri peres koduõpetajana.
Kutsuti pärast ülikooli lõpetamist (23-aastaselt) Riia toomkooli juhatajaks. Töötas ka Riia Keiserliku Lütseumi juhatajana ja Jakobi kiriku ülempastorina.
1875. aasta Liivimaa rüütelkonna maapäeva avajutlusel pidas Sonntag kõne, milles keelitas rüütelkonda töötama talurahva olukorra kergendamise suunas.
Ta oli aastatel 1803–1827 Liivimaa kindralsuperintendent.
Oli tuttav Johann Gottfried Herderiga.
HP ProBook
HP ProBook on Hewlett-Packardi keskmise hinnaga äriklassi sülearvutite seeria. ProBooki seeria on mõeldud tavakasutajatele ja on odavam kui esmaklassiline EliteBooki seeria.
S-seeria
Aprillis 2009 tutvustati HP ProBooki S-seeria sülearvuteid, milleks olid Inteli protsessoriga 4410s, 4510s ja 4710s (vastavalt 14", 15,6" ja 17,3" ekraaniga) ja AMD protsessoriga 4415s ja 4515s (vastavalt 14" ja 15,6" ekraanidega). Sama aasta juunis tutvustati 13" ProBook 4310s sülearvutit. S-seeriat uuendati 2010 Intel Core i3, i5 ja i7 protsessoritega, harjatud alumiiniumist korpusega, saarekujulise klaviatuuridisainiga ja mitmepuutelise puuteplaadiga.
B-seeria
ProBooki B-seeriat, mis asendas HP Compaqi B-seeria, tutvustati 13. oktoobril 2009. Esialgu esitleti kaht AMD protsessoriga mudelit: 14" ProBook 6445b ja 15,6" Probook 6545b. Kolm kuud hiljem toodi välja Inteli protsessoriga 14" ProBook 6440b ja 15,6" Probook 6540b.
M-seeria
HP viis septembris 2009 turule 13" ProBook 5310m sülearvuti. 5310m kaalus ligi neli naela ja selle paksus oli alla tolli. M-seeriat uuendati 2010. aasta septembris 5320m-iga ja järgmise aasta mais kahetoonilise alumiiniumist korpusega 5330m-iga.
Fessendeni ostsillaator
Fessendeni ostsillaator on Reginald Fessendeni leiutatud elektroakustiline muundur, mille arendamine algas 1912. aastal Submarine Signal Company's Bostonis. See oli esimene edukas akustiline kauguse mõõtmise seade. Tegemist oli varajase muunduriga, mis on toimimispõhimõttelt sarnane elektrodünaamilise valjuhääldiga. Antud seade on võimeline tekitama veealuseid helisid ja vastu võtma nende kajasid.
Selle seadme loomise ajendiks oli 1912. aasta katastroof Titanicuga. Katastroofi järel prooviti leida tehnoloogiat, mis kaitseks laevu edaspidiste kokkupõrgete eest jäämägede-, takistuste- ja teiste laevadega. Suhteliselt madala töötamissageduse tõttu on see kaasaegsetes muundurites enamasti asendatud piesoelektriliste seadmetega.
Ostsillaator
Nimes olev ostsillaator viitab asjaolule, et seade hakkas võnkuma vahelduvvoolu rakendamise järel. Tegemist ei ole elektroonilise, vaid mehaanilise ostsillaatoriga, kuna see tekitas korduvaid mehaanilisi võnkumini. Elektrongeneraatoreid selle seadme loomise ajal veel ei eksisteerinud. Kuna seadme toimimine ei sõltu resonantsest reaktsioonist, ei tohiks seda pidada harmooniliseks ostsillaatoriks.
Tööpõhimõte
Fessendeni ostsillaator sarnaneb ehituselt mõnevõrra tänapäeval kasutusel olevate dünaamiliste mikrofonide või dünaamiliste valjuhäälditega. Servadest kinnitatud ümmargune metallplaat on oma ühe poolega kokkupuutes veega. Plaat kinnitati teiselt poolt vasktoru külge, mis sai magnetitega ümbritsetud ümmarguses avauses vabalt liikuda. Magnetitel oli alalisvoolumähis, et tagada avauses polariseeriv magnetväli. Vahelduvvoolu mähis indutseeris vasktorus voolu. See indutseeritud vool tekitas magnetvälja, mis töötas polariseeruvale väljale vastu. Tekkinud jõud kandus edasi membraanile ja sealt omakorda vette.
Fred Karu
Fred Karu (sündinud 8. märtsil 1993 Tallinnas) on endine eesti ujuja. Aastatel 2009–2014 kuulus Eesti koondisse. Ta lõpetas 2011. aastal Tallinna 21. Kooli. Aastatel 2013–2015 õppis ta Drury ülikoolis Missouri osariigis, USA-s bioloogiat. 2017. aastas on ta Orca Swim Clubis ujumistreener.
Fessendeni ostsillaator
Tööpõhimõte
Erinevalt varasematest veealustest heliallikatest nagu veealused kellad, töötas Fessendeni ostsillaator nii saatja kui vastuvõtjana. Ostsillaatori vahelduvvoolu mähise võis ühendada peakomplektiga ning seeläbi kuulda veealuseid helisid ja peegeldusi (kaja). Selle seadme abil suutis Fessenden avastada jäämägesid ligikaudu 2 miili kauguselt ja tuvastas ka merepõhja peegeldusi.
Seadet sai kasutada ka veealuse telegraafina, võimaldades veekeskkonnas saata ja vastu võtta Morse koodi. Fessendeni veealune signaaliseerimise seade või tavalisemalt lihtsalt "Fessenden" paigaldati Kuningliku mereväe allveelaevadele I maailmasõjas. Briti K-seeria allveelaevad varustati Fessendeni ostsillaatoritega alates 1915. aastast. Kuna süsteemi kasutavat allveelaeva võis kuulda iga läheduses olev (vaenlase) hüdrofon, piirati süsteemi kasutamist patrullimise ajal.
Rannamõisa kivikalmed
Rannamõisa kivikalmed on kivikalmed Harju maakonnas Harku vallas Rannamõisas.
Kivikalmete rühma moodustavad kolm kalmet: I, II ja III.
I kalmet uuriti 1912 Artur Spreckelseni juhendamisel. I kalmest leiti nii põletatud kui põletamata luid, samuti paar rauast karjasekeppnõela, noa, pandla, naaskli jt asjade tükke.
II kalmest leiti proovikaevamistel luusid ja savinõukildusid.
III kalmet, mis on ühtlasi kalmeterühmast suurim, uuriti 1913-1914.
Servituut
Servituut on kinnisasja koormatis, mis kohustab omanikku lubama kellelgi teisel midagi sellel kinnisasjal teha või seda kinnisasja mingil otstarbel kasutada. Samuti võib servituut kohustada mingist tegevusest hoiduma. Servituutide näol on tegemist asjaõiguslike kasutusõigustega, mille puhul õigustatud isikul on ühel või teisel viisil õigus võõrast kinnisasja kasutada ning kinnisasja omanikul lasub kohustus taluda õigustatud isiku tegevust oma kinnisasjal.
Servituudi seadmine eeldab sellekohast notariaalselt tõestatud kokkulepet ja kinnistusraamatu kannet. Servituudi seadmise lepingus lepitakse kokku servituudi ala, poolte õigused ning kohustused, tähtaeg ning tasu või ka asjaolu, et servituut seatakse tasuta.
Servituudi liigid
Servituute liigitatakse reaalservituutideks ja isiklikeks servituutideks, sõltuvalt sellest kas servituut on seatud kindla kinnisasja või isiku kasuks.
Reaalservituudi korral koormatakse maatükk teise maatüki kasuks. Maatüki koormamine reaalservituudiga toob kaasa selle, et koormatise järgseks õigustatud isikuks on valitseva kinnisasja igakordne omanik. Teeniv kinnisasi ja valitsev kinnisasi ei pea olema naaberkinnisasjad, kuid teisalt on teatud lähedus nimetatud kinnisasjade vahel reaalservituudi teostamiseks vajalik. Reaalservituut annab õiguse teostada vaid neid tegusid, mis servituudi sisust tulenevalt on valitseva kinnisasja huvides vajalikud. Reaalservituuti tuleb teostada viisil, mis koormaks teenivat kinnisasja kõige vähem.
Reaalservituudid jagunevad omakorda kaheks: talumisservituudiks ja loobumisservituudiks. Talumisservituudi puhul on teeniva kinnisasja omanik kohustatud taluma omal kinnisasjal valitseva kinnisasja igakordse omaniku tegevust. Lisaks võib talumisservituudi alla kuuluda ka muude mõjutuste talumise kohtustus, mida valitsev kinnisasja omanik tekitada võib. Sellisteks mõjutusteks võivad olla erinevate helide, aurude, lõhnade jms tekitamine. Loobumisservituudi puhul on teeniva kinnisasja omanik kohustatud ise oma tegevuses hoiduma valitseva kinnisasja igakordse omaniku kasuks teatud käitumisest, ilma et valitseva kinnisasja omanikul oleks õigust teenivat kinnisasja reaalselt kasutada. Antud servituudi puhul üritatakse vältida olukorda, kus teeniva kinnisasja omanik võiks ehitustegevuse käigus kahjustada valitsevat kinnisasja (nt valguse ja vaatevälja piiramine).
Vana-Rooma servituudid
Vana-Rooma servituudid on võõra kinnisasja piiratud ulatuses kasutamise õigused Vana-Roomas. Asjaõiguses kehtib absoluutne õigus ehk omanikul on õiguslik kaitse oma asja suhtes kõigi teiste õigussubjektide vastu. Lihtsustatuna tähendab see, et näiteks naabri aeda ei tohi niisama sisse jalutada, aga kui seda on pidevalt oma asjaajamiseks vaja, siis on võimalik endale saada see kohtulikult kaitstava õigusena servituutidega. Servituudiga annab asja omanik õiguse kellelgi teisel oma maatükki kasutada nii, nagu kokkuleppe ette näeb. Seda kõike muidugi üldreeglina quid pro quo 'kaup kauba vastu' põhimõttel.
Vana-Roomas jagunesid servituudid kaheks:
Jagunemisest on räägitud alliktekstis "Digesta" 8.1.1. pr: Marcianus libro tertio regularum Servitutes aut personarum sunt, aut usus et ususfructus, aut rerum, ut servitutes rusticorum praediorum et urbanorum. 'Marcianus "Reeglite" kolmandas raamatus: "Servituudid on seotud kas isikutega, nagu kasutusõigus ja kasutusvaldus, või [on nad seotud] asjadega, nagu küla- ja linnaservituudid."'
Reaalservituudid
Servitutes praediorum ehk ühe maatüki koormamine teise kasuks. Üks on õigustatud maatükk (praedium dominans ehk valitsev maatükk) ja teine on koormatud maatükk (praedium serviens ehk teeniv maatükk). See tähendab, et kui ühe maatüki suhtes on servituudiga antud kellelegi õigus karja mööda jalgrada ajada, on praedium dominans see maatükk, mille omanik tohib jalgrada kasutada, sest on antud õigus valitseda teist maatükki ja sealt üle käia. Praedium serviens on maatükk, millel jalgrada asub – see on servituudiga koormatud.
Reaalservituudid jaotuvad omakorda kas küla- või linnaservituudideks. Kõige vanemad servituudid on kolm teeservituudi liiki: iter ehk õigus läbi kõndida võõrast maatükist; actus ehk õigus ajada loomi läbi võõra maatüki koos õigusega sealt läbi kõndida; via ehk õigus sõita, loomi ajada ja läbi kõndida.
Külaservituute kirjeldab hästi "Institutiones". 2.3. pr: ''Rusticorum praediorum iura sunt haec: iter actus via aquae ductus. Iter est ius eundi, ambulandi homini, non etiam iumentum agendi vel vehiculum: actus est ius agendi vel iumentum vel vehiculum. Itaque qui iter habet, actum non habet. Qui actum habet, et iter habet eoque uti potest etiam sine iumento. Via est ius eundi et ambulandi: nam et iter et actum in se via continet. Aquae ductus es ius aquae ducendae per fundum alienum.'' 'Külaservituudid on järgmised: jalgtee-, karjatee-, sõidutee-, veejuhtimisservituut. Jalgteeservituut on õigus inimesel [mööda teed] käia või jalutada, aga mitte ajada veolooma või sõita vankriga. Karjateeservituut on õigus ajada veolooma või sõita vankriga. Seega, kellel on jalgteeservituut, sel pole õigust karja ajada; kellel aga karjateeservituut, sel on õigus käia ning ta võib kasutada teed ka ilma veoloomata. Sõiduteeservituut on õigus käia, karja ajada ja sõidukiga sõita ning jalutada, sest sõiduteeservituut sisaldab nii jalg- kui ka karjateeservituuti. Veejuhtimisservituut on õigus juhtida vett läbi võõra maatüki.'
Järgnevas alliktekstis on neid ilmekalt kirjeldatud "Institutiones". 2.3.1.: ''Praediorum urbanorum sunt servitutes, quae aedificiis inhaerent, ideo urbanorum praediorum dictae, quoniam aedificia omnia urbana praedia appellantur, etsi in villa aedificiata sunt. Item praediorum urbanorum servitutes sunt hae: ut vicinus onera vicini sustineat: ut in parietem eius liceat vicino tignum immittere: ut stillicidium vel flumen recipiat quis in aedes suas vel in aream, vel non recipiat: et ne altius tollat quis aedes suas, ne luminibus vicini officiatur.'' 'Linnaservituudid on need, mis on seotud hoonetega; seepärast võib rääkida linnamaatükkidest, sest kõiki hooneid nimetatakse linnamaatükkideks, isegi kui need on ehitatud [linnast välja asuvale] maale. Linnaservituudid on järgmised: et naaber peab taluma naabermaja toetamist [tema omale], et naaber tohib tema maja seina palgi panna, et ta lubab vihmavee tilkumist või voolamist oma majja või hoovi – või mitte – ja et ta ei tohi oma maja kõrgemaks ehitada ega tohi varjata naabri valgust.'
Isiklikud servituudid
Isiklikud servituudid ehk servitutes personarum tekkisid Vana-Roomas reaalservituudidest hiljem ja Justinianuse "Institutsioonides" neid veel ühise nimetaja all "isiklikud servituudid" kokku ei võeta. Eesmärk on anda isikule õigus asja kasutada (aga kindlasti mitte käsutada). Kasutusõigus pidi olema laiaulatuslik ja sellel pidi olema asjaõiguslik kaitse. Üldiselt anti kasutusõigus teisele eluks ajaks. Vana-Rooma õiguses oli kõige laiemate õigustega isiklik servituut ususfructus ehk kasutusvaldus (varem ka viljakasutusõigus), see andis isikule eluaegse kasutusõiguse koos õigusega asja pealt vilja koguda ehk tulu saada, aga asja ennast õigustatud isik (ususfructarius) mis iganes moel muundada ei tohtinud (salva rerum substantia). Piiratud ulatusega isiklikeks servituudid oli usus ehk asja eluaegne kasutusõigus, vilja võis võtta, aga ainult enda tarbeks, müüa ei tohtinud; habitatio ehk õigus elada võõras majas; operae servorum vel animalium ehk õigus kasutada teisele isikule kuuluva orja tööd või teise looma.
Isikliku servituuti iseloomustab hästi üldnorm Institutiones" 2.4. pr: Usus fructus est ius alienis rebus utendi fruendi salva rerum substantia. Est enim ius in coprore: quo sublato et ipsum tolli necesse est.'' 'Kasutusvaldus on õigus võõrast asja kasutada ja sellest tulu saada, säilitades seejuures asja olemuse. See on nimelt kehalise asja kohta käiv õigus: kui asi kaob, siis on paratamatu, et ka õigus kaob.'
Servituudiõiguse omandamine, lõppemine ja kaitse
Servituudiõigus lõpeb:
Servituudiõiguse kaitseks loodi actio confessoria. Hagi on suunatud teeniva maatüki omaniku vastu, samuti ka võõra krundi omaniku vastu, kui viimane rikub servituudist tulenevaid õigusi ja kohustusi. Servituute kaitsti veel inderdiktidega. Omanik võis end aga actio negatoria ehk negatoorhagi abil kaitsta servituudi etamisega isiku vastu, kes omandas endale servituudiõiguse.
Baar (Šveits)
pisi|Baari raekoda Baar on asula ja vald Šveitsis Zugi kantonis. Asub Lorze jõe ääres. Keskasula asub 443 m üle merepinna.
Valla pindala on 24,8 km², millest 55% on põllumajandusmaa, 24,5% metsamaa ning 20% on hoonete ja teede all. Lisaks keskasulale on valla suuremad külad Allenwinden, Blickensdorf ja Inwil.
Baari elanikud on valdavalt saksakeelsed (83%). 2010. aastal oli 25,9% elanikest välismaalased. Valdav usund on katoliiklus - 60% elanikest on katoliiklased. Protestante on 16%. Töötute osakaal on 2,07% (2011. aasta keskmine).
Valda läbib Thalwil–Zugi raudtee.
Signe
Signe on skandinaavia päritolu naisenimi. See on levinud ka Eestis. Nimi on pärit muinasskandinaavia nimest Sighne, mis on moodustatud sõnadest sigr ('võitja') ja nýr ('uus').
Eestis
1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Signe 1469 naisel. Signe on Eestis populaarsuselt 130. naisenimi.
Kõige populaarsem on eesnimi Signe vanuserühmas 45–49, kus neid on 10 000 elaniku kohta 32,15 ning Võru maakonnas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 19,23. Signe on keskmiselt 44 aasta vanune (mediaanvanus on 44).
Norras
Norras oli 2012. aastal 5939 naist, kelle eesnimi oli Signe. 2017. aastal oli neid 5740, neist 3009 oli Signe ainuke eesnimi. Signe oli populaarsuselt 112. naisenimi.
Rootsis
Rootsis hakkas nimi levima 19. sajandi lõpus ja muutus 20. sajandi alguses üheks tavalisemaks naisenimeks. 31. detsembril 2007 elas Rootsis 16 980 isikut, kelle üks eesnimi oli Signe, neist 7853 oli Signe esimene või ainuke eesnimi. 2017. aasta seisuga elas Rootsis 19 634 naist eesnimega Signe, neist 8002 oli see esimene või ainuke eesnimi. Signe oli Rootsis populaarsuselt 104. naisenimi.
Soomes
Soomes hakkas nimi levima 19. sajandi lõpus ja muutus eriti populaarseks 20. sajandi alguses. 1900–1919 sai eesnime Signe 3498 tüdrukut, 1920–1939 1378 ja 1940–1959 vaid 159 tüdrukut.
Taanis
Taanis elas 1. jaanuaril 2018 kokku 13 889 naist, kelle eesnimi oli Signe (2015 – 13 661 ja 2017 – 13 793). Taanis on levinud ka nime variant Sine, mis oli 2018. aastal 1954 naise eesnimi.
Lätis
Lätis elas 2018. aasta 31. märtsi seisuga 1626 Signe-nimelist isikut.
Anti
Anti võib tähendada järgmist:
Tornimäe külanõukogu
Tornimäe külanõukogu moodustati 1945 septembris Saaremaal Pöide vallas. Külanõukogu keskus asus Kärneri külas.
Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ning maarajoonide moodustamisega arvati Tornimäe külanõukogu 1950 septembris Orissaare rajooni koosseisu.
1954. aasta seisuga tegutsesid külanõukogu maadel "Murrangu", "Paeranna", "Randlase" ja "Vambola" kolhoos.
Seoses Orissaare rajooni likvideerimisega 1959. aastal arvati Tornimäe külanõukogu Kingissepa rajooni koosseisu.
1960 septembris Tornimäe külanõukogu likvideeriti ja selle territoorium arvati Pöide külanõukogu koosseisu.
Teiichi Matsumaru
Teiichi Matsumaru (jaapani keeles 松丸 貞一 Matsumaru Teiichi; 28. veebruaril 1909 Tokyos – 6. jaanuaril 1997) oli Jaapani jalgpallur, poolkaitsja.
Koondisekarjäär
Jaapani jalgpallikoondises mängis ta 1934. aastal 3 mängu.
Saha kivikalmed
Saha kivikalmed on kivikalmed Harju maakonnas Jõelähtme vallas Saha külas.
Sahalt on leitud vähemalt 16 kivikalmet ja paar kalmeaset. Kalmerühma tähelepanuväärseima osa moodustavad kuus Välja talu juures paiknevat kivikalmet. Need kalmed rajati vahemikus I aastatuhat eKr kuni I aastatuhande alguses pKr.
Calcasieu vald
Calcasieu vald (Calcasieu Parish) on 2. järgu haldusüksus (vallaks nimetatav maakond) Ameerika Ühendriikides Louisiana osariigis. Läänes piirneb vald Texase osariigiga.
Valla halduskeskus ja suurim linn on Lake Charles.
Ajalugu
Vald moodustati 24. novembril 1840 St. Landry valla osast. Valla nimi tuleneb prantsuse keele kaudu atakapa keelest ja tähendab 'kisendav kotkas'.
Rahvastik
Elanike arv oli 2020. aasta rahvaloenduse järgi 216 785. Aastal 2010 oli elanikke 192 768.
Arvestuslik rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga) :
Visuaalne kuristik
"Visuaalne kuristik" (inglise Visual cliff) on eksperiment, mida 1960. aasta keskpaigas alustasid Eleanor J. Gibson ja Richard Walk, et uurida sügavustaju.
Sissejuhatus
Teadlaste arvates on üks inimese olulisemaid visuaalseid oskusi sügavustaju, ilma milleta oleks peaaegu võimatu maailmas hakkama saada. Usutakse, et sügavustaju on kaasasündinud. Gibson ja Walk arvasid, et üks võimalus, kuidas testida seda, kas loomad või inimesed on võimelised tajuma sügavust, on panna nad kuristiku äärele ja vaadata, kas nad on võimelised allakukkumist vältima. Et mitte panna katseisikuid ohtlikku olukorda, arendasid eksperimentaatorid välja visuaalse kuristiku süsteemi, kus keegi tegelikult ei saa kuristikku kukkuda.
Eesmärk
Eksperimendi eesmärk on hinnata, kui oluline on inimese ja teiste katses kasutatud loomade jaoks visuaalne sügavustaju. Samuti sooviti leida, millises vanuses sügavuse tajumine tekib, kuidas see oleneb kasvutingimustest (pimeduses ja normaalsetes oludes kasvatatud loomad) ning millised omadused keskkonnas viimase võime tekkimises kõige suuremat rolli mängivad. Lisaks sooviti teada, kas erinevatel arenguastmetel olevatel loomadel (erinevas vanuses) esineb sügavustajus muutusi.
Katses osalejad
Katses osales kokku 36 last vanuses 6–14 kuud ning loomadest tibud, rotid, kitsed, kassid, lambad ja kilpkonnad.
Meetod
Uurimisküsimustele otsiti vastust kasutades nn „visuaalse kuristiku“ nimelist katseaparatuuri. Sisuliselt on tegemist kõrge neljakandilise väljaulatuva klaasosaga lauaga, mille alla on sarnane muster nagu ülejäänud lauda katva klaasi all. Katses asetati lapsed lauale ning nende ema kutsus neid enda poole roomama, milleks nad pidid ületama ka väljaulatuva klaasosa. Hoolimata sellest, et lapsed said käega katsudes veenduda, et nende ees on kandev pind, ei nõustunud ükski väike katsealune teekonda emani ette võtma. Kontrollitava tingimusena oli tähtsaim klaaspinna peegeldumise vältimine, mis saavutati valguskiirte eelnevalt leitud nurga all hoidmisega klaaspinna suhtes.
Lapsed
Väljaulatuva klaasplaadi all oleva ruudulise mustri suurendamine, et muuta see sarnaseks laual olevaga (kompenseerimaks kaugusest põhjustatud ruutude subjektiivselt tajutud suuruse erinevust) ei muutnud lapsi enam valmimaks visuaalset kuristikku ületama. Sellest järeldasid eksperimentaatorid, et eemaldades keskkonnast tekstuurigradiendil põhinevad sügavusvihjed, säilib siiski viimane taju läbi liikumisparallaksi – erineval kaugusel olevate mustrielementide subjektiivselt tajutud muutunud liikumiskiirus katseisiku jaoks. Kirjeldatud mustriga manipuleerimine ei andnud tulemusi ka loomade puhul.
Lisaks eelnevalt kirjeldatud katsetulemustele selgus, et 36 lapsest keeldus absoluutselt liikumast 9. Ülejäänud lapsed tegid vähemalt 1 liigutuse visuaalse kuristiku poole, kuid hoolimata taktiliselt tajutud klaaspinna kandvusest ei ületanud ükski laps väljaulatuvat klaasiosa (seda ei muutnud ka eelkirjeldatud mustriga manipuleerimine). Autorid tegid saadud tulemuste põhjal järelduse, et sügavustaju on lastel kaasa sündinud. Viimane väide on saanud kriitikat, kuna väidetakse, et juba 6 kuu pikkune elukogemus on piisavalt pikk aeg, et sügavuste hindamise oskus omandada katse ja eksituse meetodil kogemuste põhjal.
Loomad
Loomadest eelistasid kilpkonnad erandlikult visuaalset kuristikku lauapinnale, mis on seletatav nende ökoloogilise keskkonnaga. Nimelt ei kujuta kukkumine nende elukeskkonnas ohtu ning autorite sõnul võisid kilpkonnad näha väljaulatuvas klaasosas veepinda, kuhu sukelduda. Rotid eelistasid võrdselt nii sügavamat kui ka madalamat osa, mida põhjendati asjaoluga, et tegemist on ööloomadega, kes võrreldes nägemisega oma tegevuses enam taktilisi meeli (vurrud) kasutavad ning seeläbi visuaalse kuristiku kohal olevat klaaspinda enam usaldasid.
Ülejäänud loomad eelistasid sarnaselt inimestele pea täielikult madalamat osa sügavamale. Kassid, kitsed ja lambad, asetatuna väljaulatuvale klaaspinnale, tardusid eranditult kaitseasendisse ning madalamal poolel olles keeldusid nad visuaalsesse kuristikku astumast. Tulemused kehtisid nii täiskasvanud kui ka äsja iseseisvalt liikuma hakanud loomade puhul. Väikse erandina ei omanud suurt eelistust sügavama ja madalama poole vahel pimedas kasvatatud kassipojad, mis on aga seletatav nende visuaalse süsteemi alaarenguga, mis avaldus faktis, et nad ei suutnud ka tavakeskkonnas normaalselt orienteeruda end näiteks pidevalt nurkade ja esemete vastu juhtides. Normaalse nägemismeele taastumisega (7 päeva jooksul) taastus nii normaalne opereerimisvõime tavamaailmas kui ka tekkis valges kasvatatud loomadega sarnanev eranditu eelistus madalama poole suhtes visuaalse kuristiku katses. Kiire, 7-päevane taastumisperiood pimedas kasvatatud katsealuste puhul koos teiste loomkatsete tulemustega kinnitavad autorite sõnul fakti, et sügavustaju on suures osas kaasa sündinud.
Eetilised küsimused
Huvitava faktina võib välja tuua väikelapsi kasutanud katseosa teaduseetilise küsitavuse. Nimelt võib noorele katsealusele selline ohtliku situatsiooni simuleeriv olukord traumeerivalt mõjuda ning negatiivselt mõjutada edasist arengut. Samuti võib katse mõjuda kahjulikult ema ja lapse suhet, kus tavaolukorras lapsevanem oma hoolealust ehmatava ja hirmutava eest kaitseks kutsu viimane teda liikuma negatiivset emotsiooni tekitava olukorra suunas.
Mõjukus
Tänu nendele on käitumisteadlased saanud uurida sügavustaju selgel ja süstemaatilisel viisil. Siiani vaieldakse, kas sügavustaju on kaasasündinud või õpitud nähtus. Äkki interaktsioon nende mõlema vahel. Mitmed uurimused on näidanud, et sügavustaju on mingil määral vähemalt kaasa sündinud, kuid võib-olla on hirm kukkumise ees õpitud nähtus, mis kujuneb pärast seda, kui laps on õppinud roomama.
Surnud 28. jaanuaril
Siin loetletakse 28. jaanuaril surnud tuntud isikuid.
Mati Roasto
pisi|Mati Roasto toiduteemaliste teadusartiklite taustal Maaülikooli toiduhügieeni õppetooli koridoris 2017. aastal Mati Roasto (sündinud 5. veebruaril 1973 Kärdlas Hiiumaal) on eesti toiduteadlane.
Elulugu
Mati Roasto on talupidaja poeg.
Lõpetas 1991. aastal Kärdla Keskkooli, 1992. aastal Arkna katsesovhoos-kooli ja 1998. aastal Eesti Põllumajandusülikooli veterinaarmeditsiini teaduskonna loomaarstina. Aastatel 1998–2000 oli samas toiduhügieeni ja veterinaarkontrolli magistriõppes (2001, väitekiri "Kampülobakterid Eesti toores linnulihas"), seejärel doktoriõppes (2008, väitekiri "Campylobacter spp, in poultry and raw poultry meat products in Estonia with special reference to subtyping and antimicrobial susceptbility").
Oli 2000–2002 Eesti Põllumajandusülikooli veterinaarmeditsiini ja loomakasvatuse instituudi assistent, 2002–2006 lektor, õppetooli hoidja, aastast 2006 veterinaarmeditsiini ja loomakasvatuse instituudi toiduteaduse ja -hügieeni osakonna juhataja.
Teadustöö
Uurimisvaldkond: toiduohutus (toidupatogeenid), toidu ja keskkonna mikrobioloogia. Umbes 30 teadustrükist.
Großwilfersdorf
Großwilfersdorf on vald (Gemeinde) Austrias Steiermargi liidumaal Hartberg-Fürstenfeldi ringkonnas.
pisi|tühi|Großwilfersdorfi kihelkonnakirik
Volatiilsus
Volatiilsus on väärtpaberi hinna kõikumine lühikese perioodi jooksul. Mida rohkem aktsia hind lühikese perioodi jooksul kõigub, seda suurem on ka volatiilsus. Tavaliselt mõõdetakse aktsia volatiilsust beeta abil. Portfelli volatiilsust saab alandada hajutamisega.
Sauleskalns
Sauleskalns on küla (lielciems) Lätis Madona piirkonnas, Bērzaune valla halduskeskus.
Küla asub merepinnast 165 meetri kõrgusel. Sauleskalns jääb piirkonna keskusest Madonast 12 ja Riiast 158 kilomeetri kaugusele. Külas on rahvamaja, seal asuvad ka Bērzaune õigeusu kiriku varemed. Sinna jäävad Kailenese ja Sauleskalnsi bussipeatus. Sauleskalns on faktiliselt naaberküla Bērzaunega kokku kasvanud.
Sauleskalns rajati Teise maailmasõja järel kui rajooni põllumajandustehnika koondise asula.
Küla jääb osaliselt Vestiena maastikukaitsealale. Looduskaitse all on tammed ümbermõõduga 4,19 ja 6,7 meetrit.
Tsolli külanõukogu
Tsolli külanõukogu oli külanõukogu Võru rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1954 ja seejärel liideti see Vastseliina külanõukoguga.
Vabatküla
Vabatküla on Eesti kohanimi:
Triigi külanõukogu
Triigi külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s.
Külanõukogu moodustati 1945 septembris Virumaa Vao vallas. Külanõukogu keskus asus Avispea külas. Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ja maarajoonide moodustamisega arvati Triigi külanõukogu 1950 septembrist Väike-Maarja rajooni koosseisu.
1954. aasta seisuga tegutsesid külanõukogu piirides "Koidu", "Õiguse" ja Eduard Vilde nimeline kolhoos ning Triigi sovhoos.
1960 oktoobrist Triigi külanõukogu likvideeriti ja selle alad liideti Väike-Maarja külanõukoguga.
Salisbury (album)
"Salisbury" on ansambli Uriah Heep 1971. aasta jaanuaris ilmunud, teine stuudioalbum. Selle andis Suurbritannias välja Vertigo Records.
Soomes tõusis see aprillis 1971 albumimüügiedetabeli tippu.
Luol Deng
pisi|Luol Deng mängimas Chicago Bullsis 2008. aastal Luol Deng (sündinud 16. aprillil 1985 Waus) on Lõuna-Sudaanist pärit Briti korvpallur. Dengi koduklubi oli aastatel 2004–2014 korvpalliliigas NBA osalev Chicago Bulls, kus ta mängis väikese ääre positsiooni.
Deng sündis Sudaanis Wau linnas (praeguses Lõuna-Sudaanis). Kui ta oli noor, põgenes tema perekond kodusõja eest Egiptusse, kus talle ja ta vennale õpetas korvpalli endine NBA tsenter Manute Bol. Mõne aja pärast emigreerusid nad Suurbritanniasse Lõuna-Londonisse. Inglismaal kutsuti ta mängima U15-koondisse. 13-aastaselt mängis ta Inglismaa koondises noorte EM-i valikmängudel, kus ta viskas mängus keskmiselt 40 punkti ja noppis 14 lauapalli. Tema eestvedamisel pääses koondis ka finaalmängudele, kus Deng viskas keskmiselt 34 punkti ja nimetati tänu sellele kõige väärtuslikumaks mängijaks.
2004. aastal valis Phoenix Suns Luaoli NBA draft ' ist seitsmenda mängijana, kuid vastavalt meeskondade kokkuleppele vahetati ta kohe Chicago Bullsi. Deng mängis oma esimesel hooajal NBAs 61 mängu ja viskas keskmiselt 11,7 punkti mängus. Ta mängis Chicago Bullsis kuni 2014. aasta alguseni.
2012 ja 2013 valiti ta NBA tähtede mängu.
Jaanuaris 2014 vahetati ta Cleveland Cavaliersi ja juulis 2014 allkirjastas ta lepingu meeskonnaga Miami Heat. Juulis 2016 liitus Luol Deng Los Angeles Lakersiga, kuid alates 2017. aastast sai ta vähe mänguaega. 2018 liitus ta meeskonnaga Minnesota Timberwolves.
Instruktsioon TGMS
Eestis tegi instruktsiooni täitmise järelevalvet Riias asunud GKP riikliku geodeetilise järelevalve Balti territoriaalne inspektsioon.
Andreas Zöge von Manteuffel
Andreas Zöge von Manteuffel (1665–1706) oli Rootsi sõjaväelane, rittmeister ja ooberst, kes osales Põhjasõjas.
Elulugu
Andreas Zöge von Manteuffel sündis 9. jaanuaril 1665 Tallinnas. Tema vanemad olid Andreas von Zöge ja Helena Maria von Taube.
Põhjasõja ajal juhatas ta aastatel 1700–1704 Liivimaa jalaväepataljoni, olles siis ooberstleitnandi auastmes. Sellel ajal oli ta ka Tartu linna asekomandant.
1701. aasta juunis anti talle Tartu rae bürgermeister Bohle kutsutud linnanotari poolt aru, et Rootsi sõjaväelased olid tänaval ühele kodanikule kallale tunginud ja ta vangi pannud.
Andreas Zöge von Manteuffel suri 23. oktoobril 1706.
Isiklik elu
Andreas Zöge von Manteuffel abiellus Margaretha Anna von Üxkülliga. Abielust sündis Gotthard Johann von Zöge.
Hiroshi Kanazawa
Hiroshi Kanazawa (jaapani keeles 金澤 宏 Kanazawa Hiroshi) oli Jaapani jalgpallur, väravavaht.
Koondisekarjäär
Jaapani jalgpallikoondises mängis ta 1934. aastal 2 mängu.
Teine Bulgaaria tsaaririik
Teine Bulgaaria tsaaririik (bulgaaria: Второ българско царство) oli keskaegne Bulgaaria riik aastatel 1185–1396 või 1422. Esimese Bulgaaria tsaaririigi järglasena jõudis see oma võimu haripunkti tsaaride Kalojani ja Ivan Asen II ajal enne järkjärgulist vallutamist osmanite poolt 14. sajandi lõpus ja 15. sajandi alguses. Selle järglaseks said Bulgaaria vürstkond ja hiljem Bulgaaria tsaaririik aastal 1878.
Aastani 1256 oli Teine Bulgaaria tsaaririik domineeriv jõud Balkani poolsaarel. Bütsantslasi võideti mitmes suures lahingus ja aastal 1205 võitis tsaar Kalojan äsja loodud Ladina keisririiki Adrianoopoli lahingus. Tema vennapoeg Ivan Asen II võitis Epeirose despootkonda ja tegi Bulgaariast taas piirkondliku suurvõimu. Tema valitsemisajal laius Bulgaaria Aadria merest Must mereni ja majandus õitses. Kuid 13. sajandi lõpus nõrgenes tsaaririik mongolite, bütsantslaste, ungarlaste ja serblaste pidevates sissetungides, samuti sisemiste rahutuste ja mässude tõttu. 14. sajandil toimus ajutine taastumine ja stabiliseerumine, kuid ka Balkani feodalismi haripunkt, kui keskvõim kaotas järk-järgult paljudes piirkondades võimu. Bulgaaria jagunes osmanite sissetungi eelõhtul kolmeks osaks.
Vaatamata tugevale Bütsantsi mõjule lõid Bulgaaria kunstnikud ja arhitektid oma eristuva stiili. 14. sajandil, ajal, mida tunti Bulgaaria kultuuri teise kuldajastuna, kirjandus ja kunst õitsesid. Pealinn Tǎrnovo, mida peeti "Uueks Konstantinoopoliks", muutus riigi peamiseks kultuurikeskuseks ja tolleaegsetele bulgaarlastele õigeusu maailma keskuseks. Pärast osmanite vallutusi emigreerusid paljud Bulgaaria vaimulikud ja õpetlased Serbiasse, Valahhiasse, Moldovasse ja Vene vürstkondadesse, kus nad tutvustasid Bulgaaria kultuuri, raamatuid ja hesühastlikke ideid.
Mõistestik
pisi|[[Püha Demetriose kirik (Veliko Tǎrnovo)|Püha Demetriose kirik Tǎrnovos, ehitatud Aseni ja Peteri poolt ülestõusu alguses]]
Kaasaegsete poolt tsaaririigi kohta kõige sagedamini kasutatud nimi oli Bulgaaria, nagu riik ennast kutsus. Kalojani valitsusajal oli riik mõnikord tuntud kui bulgaarlaste ja valahhide oma. Paavst Innocentius III ja teised välismaalased, nagu Ladina keiser Henri, mainisid ametlikes kirjades riiki kui Bulgaaria ja Bulgaaria tsaaririik.
Tänapäeva historiograafias kutsutakse riiki Teiseks Bulgaaria tsaaririigiks, et eristada seda Esimesest Bulgaaria tsaaririigist. Alternatiivne nimi, mida kasutati seoses perioodiga enne 13. sajandi keskpaika, on Valahhide ja bulgaaride tsaaririik; variantnimed on Valahhia–Bulgaaria tsaaririik, Bulgaaria–Valahhia tsaaririik või Rumeenia–Bulgaaria tsaaririik; viimast nime kasutab üksnes Rumeenia historiograafia.
Taust
pisi|330px|Bulgaaria tsaaririik ja [[Bütsantsi keisririik 1025. aastal]] Aastal 1018, kui Bütsantsi keiser Basileios II (valitses 976–1025) vallutas Esimese Bulgaaria tsaaririigi, valitses ta seda ettevaatlikult. Olemasolev maksusüsteem, seadused ja alamaadli võim jäid muutmata kuni tema surmani aastal 1025. Autokefaalne Bulgaaria patriarhaat allutati oikumeenilisele patriarhile Konstantinoopolis ja alandati peapiiskopkonnaks keskusega Ohridis, samas säilitati selle autonoomia ja diötseesid. Basileios nimetas bulgaarlase Joan I Debarist esimeseks peapiiskopiks, kuid tema järglased olid bütsantslased. Bulgaaria aristokraatia ja tsaari sugulased said erinevaid Bütsantsi tiitleid ja nad viidi keisririigi Aasia ossa. Vaatamata raskustele säilisid Bulgaaria keel, kirjandus ja kultuur; ellujäämisperioodi tekstid viitavad ja idealiseerivad Bulgaaria tsaaririiki. Enamus äsja vallutatud territooriume arvati Bulgaaria, Sirmiumi ja Paristrioni teemadesse.
Kui Bütsants Basileiose järglaste ajal nõrgenes, aitasid petšeneegide sissetungid ja kasvavad maksud kaasa rahulolematuse kasvule, mis tekitas aastatel 1040–1041 ning 1070. ja 1080. aastatel mitu suurt ülestõusu. Vastupanu esmane keskus oli Bulgaaria teema, praegune Põhja-Makedoonia, kus leidsid aset suured Peter Deljani (1040–1041) ja Georgi Voitehi ülestõusud (1072). Bütsantsi võimud surusid mõlemad suurte raskustega maha. Nendele järgnesid mässud Paristrionis ja Traakias. Komnenoste taassünni ja Bütsantsi ajutise stabiliseerumise ajal 12. sajandi esimesel poolel rahustati bulgaarlased maha ja suuri mässe ei toimunud enne sajandi lõppu.
Vabastamine
Viimase Komnenosest keisri Andronikos I (valitses 1183–85) hukatuslik valitsemine halvendas Bulgaaria talurahva ja aadli olukorda. Tema järglase Isaakios II esimene tegu oli kehtestada täiendav maks oma pulmade rahastamiseks. Aastal 1185 palusid kaks aristokraadist venda Tǎrnovost, Todor ja Asen, keisrilt nende armeesse värbamist ja maad, kuid Isaakios II keeldus ja andis Asenile kõrvakiilu. Pärast Tǎrnovosse naasmist tellisid vennad kiriku ehitamise, mis pühitseti pühale Demetriosele Saloníkist. Nad näitasid rahvale kuulsa pühaku ikooni, kes väidetavalt lahkus Saloníkist, et toetada Bulgaaria põhjust, ja kutsusid ülestõusule. See tegu oli religioossele rahvale soovitud mõjuga, kes haarati innukalt ülestõusu bütsantslaste vastu. Vanem vend Todor krooniti Bulgaaria tsaariks Peter IV nime all, pühakuks kuulutatud Peter I (valitses 927–969) järgi. Peaaegu kogu Bulgaaria Balkani mägedest põhjas – Möösiana tuntud piirkond – ühines kohe ülestõusnutega, kes tagasid ka polovetside abi (turgi hõim, kes asustas maid Doonau jõest põhjas. Polovetsid muutusid varsti Bulgaaria armee tähtsaks osaks, mängides suurt rolli järgnenud edus. Varsti pärast ülestõusu puhkemist püüdis Peter IV hõivata vana pealinna Preslavit, kuid ebaõnnestus; ta kuulutas Tǎrnovo Bulgaaria pealinnaks.
Möösiast käivitasid bulgaarlased rünnakuid Põhja-Traakiasse, kuna Bütsantsi armee võitles normannidega, kes ründasid Bütsantsi valdusi Balkani poolsaare lääneosas, ja rüüstasid Saloníkit, keisririigi suuruselt teist linna. Bütsantslased vastasid 1186. aasta keskpaigas, kui Isaakios II korraldas kampaania ülestõusu purustamiseks, enne kui see veelgi laieneb. Bulgaarlased kindlustasid mäekurud, kuid Bütsantsi armee leidis oma tee üle mägede päikesevarjutuse tõttu. Kui bütsantslased jõudsid tasandikule, ei riskinud mässajad suuremale, paremini korraldatud väele vastu astuda. Peter IV teeskles, et on valmis alla andma, kuni Asen reisis Doonaust põhja poole armeed koguma. Rahulolev Bütsantsi keiser põletas bulgaarlaste saagi ja läks tagasi Konstantinoopolisse. Varsti pärast seda tuli Asen tagasi üle Doonau koos polovetside abiväega, kuulutades võitluse jätkamist, kuni kogu Bulgaaria on vabastatud. Uus Bütsantsi armee koguti keisri onu Ioannes Doukas Angelose juhtimise alla, kuid kui Isaakios II kartma lõi, tõugati ta troonilt. Doukast asendas Ioannes Kantakouzenos, trooni jaoks kõlbmatu pime mees. Bulgaarlased ründasid Kantakouzenose laagrit öösel, tappes suurel arvul sõdureid. 1186. aasta keskpaigas saadeti veel üks armee kindral Alexios Branase juhtimisel. Kuid mässuliste vastu võitlemise asemel suundus Branas Konstantinoopolisse, et trooni endale nõuda; ta mõrvati varsti pärast seda. Kasutades ära kaost, ründasid bulgaarlased Põhja-Traakiat, rüüstates maa enne Bütsantsi vägede vasturünnakut. Ühel juhul seisid kaks armeed teineteise vastas Lardea kindluse juures kõhklevas lahingus; bulgaarlased säilitasid oma röövsaagi ja taandusid segamatult Balkani mägedest põhja poole.
1186. aasta lõpul käivitas Isaakios II oma teise kampaania Bulgaaria vastu. Tema armee oli sunnitud talvituma Sofias, andes bulgaarlastele aega sissetungi ette valmistada. Järgmise aasta alguses piirasid bütsantslased Lovetši, kuid ei suutnud seda hõivata; nad sõlmisid vaherahu, mis tunnistas de facto Bulgaaria sõltumatust. Aastal 1189, kui Kolmanda ristisõja juht, Saksa-Rooma keiser Friedrich I Barbarossa oli sõja lävel bütsantslastega, pakkusid Asen ja Peter IV talle 40 000-mehelist armeed vastutasuks ametliku tunnistamise eest, kuid suhted ristisõdijate ja bütsantslaste vahel paranesid lõpuks. Aastal 1190 juhtis Isaakios II veel üht Bulgaaria-vastast kampaaniat, mis lõppes hävitava kaotusega Trjavna mäekurus. Keiser põgenes napilt eluga; keiserlik varalaegas, sealhulgas kroon ja rist, langes võidukate bulgaarlaste kätte. Pärast edu krooniti Asen tsaariks ja sai tuntuks kui Ivan Asen I. Peter IV astus vabatahtlikult tagasi, et teha teed oma palju energilisemale vennale; Peter IV säilitas tiitli, kuid Ivan Asen võttis võimu.
Tõus
pisi|Bulgaaria tsaaririigi kaart, territoriaalne ulatus ja kampaaniad aastatel 1185–1197 pisi| [[Püha Neljakümne märtri kirik (Veliko Tǎrnovo)|Püha Neljakümne märtri kirik, kuhu on maetud Kalojan]]
Troonil järgnes Aseni ja Peter IV noorem vend, Kalojan (1197–1207). Auahne ja halastamatu valitsejana tahtis ta saavutada rahvusvahelist tunnustust ja Bulgaaria täielikku vabastamist. Kalojan tahtis bütsantslastele ka 14 000 tsaar Samuili sõduri pimedakstorkamise eest kätte maksta. Kalojan kutsus ennast Romanoktonoseks ('roomlastetapja') Basileios II järgi, keda kutsuti Bulgaroktonoseks ('bulgaarlastetapja'). Ta asus kiiresti liitu oma venna mõrvari Ivankoga. Bütsantslased tapsid Ivanko, kuid bulgaarlased võtsid Constantia linna. 1201. aastal vallutas Kalojan Varna, viimase Bütsantsi linnuse Möösias, mida kaitses suur garnison. Vaatamata linna vallutamisele Ülestõusmispühade ajal käskis Kalojan kõik bütsantslased vallikraavi heita. Siis pidas ta bütsantslastega rahuläbirääkimisi, tagades 1202. aasta alguses Bulgaaria vallutused. Kui bulgaarlased okupeerisid lõunas, annekteerisid Ungari kuningas András II ja tema Serbia vasall Vukan Belgradi, Braničevo ja Niši, aga pärast rahuläbirääkimisi pööras Kalojan oma tähelepanu loodesse. Aastal 1203 ajasid bulgaarlased serblased Nišist välja, võitsid Ungari armeed mitmes lahingus piki Morava jõe orgu ja vallutasid oma endise territooriumi tagasi.
Kalojan teadis, et bütsantslased ei tunnista kunagi tema tsaaritiitlit; ta alustas läbirääkimisi paavst Innocentius III-ga. Ta tugines nõuetes oma eelkäijatele Esimeses Bulgaaria tsaaririigis: Simeon I, Peter I ja Samuil. Paavst oli valmis Kalojani kuningana tunnistama tingimusel, et Bulgaaria kirik allutatakse Rooma katoliku kirikule. Pärast pikki läbirääkimisi, milles mõlemad tegutsesid diplomaatiliselt, kuid oma positsioone muutmata, krooniti Kalojan 1204. aasta lõpul kuningaks. Peapiiskop Basileios kuulutati priimaseks. Kalojan ei kavatsenud sellele otsusele alluda; ta saatis paavstile kirja, milles väljendas tänu saadud tsaaritiitli ja Bulgaaria kiriku patriarhaadiks ülendamise eest. Lõpuks nõustus paavst vaikivalt Bulgaaria seisukohaga tsaaritiitli suhtes. Liit Bulgaaria ja Rooma vahel jäi rangelt ametlikuks; bulgaarlased ei muutnud oma õigeusu riitusi ja tavasid.
Mitu kuud enne Kalojani kroonimist huvitusid Neljanda ristisõja juhid Bütsantsist ja vallutasid Konstantinoopoli, luues Ladina keisririigi. Bulgaarlased püüdsid ladinlastega sõbralikke suhteid luua, kuid neile öeldi ära ja ladinlased nõudsid nende maad, vaatamata paavsti tunnustusele. Seistes silmitsi ühise vaenlasega tegid Kalojan ja Bütsantsi aristokraatia Traakias liidu ning viimane lubas Kalojani oma keisriks kuulutada. Otsustav lahing Bulgaaria armee ja ristisõdijate vahel leidis aset 14. aprillil 1205 Adrianoopoli juures, kus ladinlased võideti ja nende keiser Baudouin I vangistati. Lahing oli löök äsja loodud Ladina keisririigile, mis langes kaosesse. Pärast võitu võtsid bulgaarlased tagasi suure osa Traakiast, sealhulgas tähtsa Philippopolise linna. Bulgaaria ootamatu edu põhjustas Bütsantsi aadli vandenõu Kalojani vastu ja liidu ladinlastega. Tǎrnovos avastati vandenõu kiiresti; Kalojan korraldas jõhkrad repressioonid bütsantslaste vastu Traakias. Samuti jätkus kampaania ladinlaste vastu; aastal 1206 olid bulgaarlased võidukad Rusioni lahingus ja vallutasid mitu Ida-Traakia linna. Järgmisel aastal tapeti lahingus Thessaloniki kuningas ja Montferrat' markii Bonifacio I, kuid Kalojan mõrvati enne, kui ta sai alustada rünnakut pealinnale.