cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Soomuselised
Seltsi liikmed on levinud üle kogu maakera, välja arvatud igikeltsa ja püsilumega piirkonnad. Neid iseloomustab lõualuu kinnitumine kolju külge vaid lihaste abil. Hästi on seda näha madudel, kes suudavad oma suu eriti lahti ajada ja neelata nii endast kordi suuremaid saakloomi. Soomuseliste seltsi liikmeid eristab teistest nende nahk, mille peal on sarvainest soomused, sealhulgas sarvkilbised ehk sarvplaadid.
Soomuseliste seltsis on roomajate klassi kõige suurem kehasuuruse varieerumine. Lühim soomuseline on 16 mm pikkune kääbusgeko (Sphaerodactylus ariasae) ja pikim soomuseline on kuni 10 m pikkuseks kasvav võrkpüüton. Väljasurnud mosasauruse pikkus ulatus 14 meetrini.
Evolutsioon
Soomuselised on soomussisalike monofüleetiline rühm ja nad kuuluvad diapsiidide rühma. Soomuseliste sõsarharu on kärsspealised, kellest on säilinud ainult tuataara. Soomussisalike sõsarrühm on ürgsisalikud (Archosauromorpha), kelle hulgas ainus elusaid liike sisaldav selts on krokodillilised.
Vanimad leitud soomuseliste fossiilid pärinevad varajasest Juurast, aga mitokondri fülogeneesi järgi oletatakse, et nad arenesid välja Permi lõpus.
Et madude suhe teiste rühmadega on keeruline, siis ei ole soomuseliste evolutsioonipuu täielikult valmis. Et madudel on kiirem molekulaarne kell ning esimeste madude ja nende eellaste fossiile on leitud väga vähe, on keeruline välja selgitada madude suhet teiste soomuseliste rühmadega. Morfoloogilise info järgi arvatakse, et iguaanlased eraldusid teistest soomuselistest juba varakult, aga viimased molekulaarsed andmed nii mitokondri kui tuuma DNA-st ei toeta seda seisukohta.
Paljunemine
Isastel soomuselistel on hemipeenis. Hemipeeniseid võib olla üks või kaks. Enamiku ajast on hemipeenis looma keha sees, aga sigimisajaks tuleb üks või tulevad mõlemad avause kaudu välja. Mõnede andmete kohaselt kasutavad isased neid kordamööda erinevatel kopuleerumistel. Eri liikidel on ka hemipeenise kuju ja suurus erinev. Mõnel liigil on hemipeenise ots isegi harunenud kaheks. Enamik neist on varustatud ogade ja konksukestega, nad on arenenud nii, et ka vastava liigi emasloomadel on hemikliitor, ja nende sobivusel toimub kopulatsiooniakt. Näiteks hiidanakondal esineb sigimisperioodil nn sigimispall: ühe emase ümber on keerdunud ja kuni 12 isast, kes kõik püüavad kopulatsiooniaktis osaleda.
Lisaks tavalistele ovipaaridele ehk munejatele leidub roomajate klassis vaid soomuseliste hulgas ka veel vivipaare ehk eluspoegijaid ja ovovivipaare ehk munaspoegijaid (munad kooruvad ema kehas).
Mõned liigid, näiteks komodo varaan, suudavad paljuneda aseksuaalselt ehk partenogeneetiliselt ".
Mürk
Viimased uurimuste andmed näitavad, et mürk tekkis evolutsiooniliselt soomuseliste fülogeneesis juba ammu, sest umbes 60% neist on mürgised. Mürgiste liikide jaoks on loodud ka hüpoteetiline rühm nimega Toxicofera. Mürki teatakse olevat sugukonnal Caenophidia, infraseltsil Anguimorpha ja alamseltsil Iguania. Uurimused näitavad, et mürk on nende evolutsiooni käigus tekkinud vaid ühel korral ja seda enne, kui need kolm sugukonda lahknesid, sest neil kõigil on mürgis 9 sarnast toksiini. Fossiilide järgi on kindlaks tehtud, et see lahknemine toimus umbes 200 miljonit aastat tagasi Hilis-Triiases või Juura ajastu alguses. Vastupidi varasemale arvamusele, mille kohaselt mürk tekkis süljenäärme valkude modifitseerumisel, on tegelikult tekke taga normaalse kehavalgu geeni duplikatsioon. Koopiale leidsid organismid oma evolutsiooni käigus uue otstarbe mürginäärmetes mürgi näol. Evolutsiooni jooksul on mürgid läinud järjest toksilisemaks, et võita saaklooma kaitsemehhanisme paremini ja kiiremini. See annab madudele, kes kasutavad enamasti varitsevat jahitaktikat, võimaluse püüda suuremaid ja rohkem erinevaid saakloomi. Mõned maoliigid on maomürgi vastu aga immuunsed. Näiteks on kuningkobra, kes on ka maailma pikim mürgimadu ja toitub peamiselt teistest madudest (esineb isegi kannibalismi), immuunne saagiks valitud mao hammustustele.
Mürgi toime
Põhilised kaks madude süljenäärmete eritiste toimemehhanismi on
Eestis vabas looduses elutsevatest madudest on ainsa hemotoksilise toimega hariliku rästiku (Vipera berus) märja hammustuse korral eritunud sülge sattunud vereringesse.
Droogina
Soomuseliste seltsi kuuluvate Heloderma perekonna sisalike sülje baasil on valmistatud sünteetilised hormoonpreparaadid (exendin-3, kaubamärk Exenatide), mida määratakse manustamiseks diabeedi, Alzheimeri tõve ja HIV-i korral.
Hammustused ja surmad
pisi|Eefa (Echis carinatus) pisi|Žilatjee (Heloderma suspectum) Igal aastal sureb mürkmadude hammustuste tõttu hinnanguliselt 125 000 inimest. Ameerika Ühendriikides registreeritakse aastas umbes 8000 maohammustust, Indias on vastav number 250 000. Kuna aga enamikule maomürkidele on olemas ka vastumürk, siis õigeaegse ravi korral on surmajuhtumite arv oluliselt väiksem kui hammustuste arv. Tihti on nooremate madude hammustused ohtlikumad, sest nemad veel ei oska kontrollida oma mürgi doosi ja seega annavad nad ühe hammustusega märgatavalt rohkem mürki kui sama liigi vanem ja kogenum esindaja. Maailma kõige mürgisemaks maoks peetud sisemaataipan (Oxyuranus microlepidotus), kes elutseb Austraalia sisemaal, ei ole aga samas kõige ohtlikum (tapvam) madu, sest tema mürgile on olemas vastumürk ja ta ei ole oma loomult nii agressiivne kui mõni teise liiki kuuluv madu. Näiteks on kõige rohkem dokumenteeritud surmasid registreeritud eefa (Echis carinatus) ja ahelrästiku (Daboia russelii) arvele. Väga harva tuleb ette ka juhtumeid, kus mürgita madu (suured boad ja püütonid), keda inimene on pidanud lemmikloomana, oma peremehe tapab. Sisalike hammustused ei ole erinevalt mürgiste madude hammustustest surmavad, erandiks on ainult komodo varaan, kes on tänu oma suurusele võimeline inimese tapma. Juba ammu teada olnud mürgistele sisalikele nagu žilatjee (Heloderma suspectum), avastatakse järjest ka mürgiseid liike, aga seni pole teada, et ükski inimene oleks nende mürgi tõttu surnud.
Soomuseliste kaitse
Kuigi soomuselised elasid üle suuremad muutused Maa ajaloos, on praegu siiski suur osa neist väljasuremisohus elukohtade kadumise, jahi ja salaküttimise, loomakaubanduse, võõrliikide toomisega nende aladele ja muude põhjuste tõttu. Mõned on juba nende põhjuste tõttu välja surnud (enim on väljasurnud liike Aafrikas), siiski mitmed looduskaitseprogrammid ja metsloomapargid püüavad päästa paljusid hävimisohus olevaid liike. Ka mitmed loomaaiad ja aretajad tegelevad teavitustööga ja püüavad inimesi harida madude ja sisalike tähtsuse koha pealt.
Klassifikatsioon
Klassikaliselt on soomuseliste selts jagatud kolmeks alamseltsiks:
Selle klassifikatsiooni järgi moodustavad sisalikud parafüleetilise grupi. Uuema klassifikatsiooni järgi, mis paigutab roomajad ja linnud ühise nime alla Sauria, jaotuvad soomuselised teisiti:
Mpumalanga provints
Mpumalanga provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Lõuna-Aafrika Vabariigis.
1995. aastani oli provintsi nimi Ida-Transvaal.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel moodustasid Mpumalanga provintsi elanikkonnast mustanahalised aafriklased 90,7%, valged 7,5%, värvilised 0,9%, India või Aasia päritolu inimesed 0,7% ja teised 0,2%. Svaasi keelt pidas emakeeleks 27,7% rahvastikust, suulu keelt 24,1%, tsonga keelt 10,4%, ndebele keelt 10,1%, pedi keelt 9,3%, afrikaani keelt 7,2%, sotho keelt 3,5%, inglise keelt 3,1%, tsvana keelt 1,8% ja koosa keelt 1,2%.
Karl von Brevern
Alexander Hermann Karl von Brevern (24. september 1880 Viru kreis – 7. detsember 1943 Saksamaa) oli baltisaksa mõisnik ja riigitegelane.
Tema omanduses oli Jägala mõis.
Ta oli Tallinna kreisi talurahvaküsimuse komissar.
1910–1912 oli ta Tallinna-Tapa piirkonna rahukohtunik.
Ta oli IV Riigiduuma saadik Eestimaa kubermangust.
Soomuselised
Klassifikatsioon
Hüpoteetiline rühm Toxicofera, mida vahel eristatakse, moodustub aga järgmiselt:
Roomajate andmebaasi järgi jagunevad tänapäevased soomuselised alamsugukondadeni nii:
Tiiu Bolzmann
pisi|Tiiu Bolzmann (2003) Tiiu Bolzmann (sünninimega Lepik, sündinud 26. märtsil 1946 Saksamaal eesti põgenikelaagris) on eesti päritolu pereterapeut ja konstellöör. Ta on õppinud Frankfurdi ülikoolis filosoofiat, pedagoogikat ja sotsioloogiat, hiljem pereteraapiat. 1990 tutvus saksa psühhoterapeudi Bert Hellingeri ja tema loodud perekonstellatsioonide süsteemiga. 2000. aastast elab ja töötab Tiiu Argentinas. Ta on Bert Hellingeri instituudi asutaja Argentinas ja praegu Ladina-Ameerika Perekonstellatsioonide Instituudi juht. Tema kirjastus Editorial Alma Lepik annab alates 2003. aastast välja perekonstellatsioonide alast kirjandust hispaania keeles.
Püha Gertrud
Püha Gertrud Helftast ehk Gertrud Suur (6. jaanuar 1256 – u 1302) oli Saksa benediktiini nunn, müstik ja teoloog, katoliku pühakuna Lääne-India kaitsja.
Gertrud Helftasti tunnistas pühakuks 1677. aastal paavst Clemens XII, kes samal ajal kanoniseeris ka Gertrudi Nivellesist. Helfta Gertrudi päev katoliku kirikukalendris on 16. november.
Informatsioonidisain
Informatsioonidisain (ehk teabe kujundamine; ingl information design) on tava esitada informatsiooni viisil, mis soodustab selle tõhusat ja selget mõistmist. See termin on kasutusele võetud spetsiaalselt graafilise disaini valdkonna jaoks ning on mõeldud teabe tõhusaks kuvamiseks, seega tegu ei ole lihtsalt kunstilise väljendiga. Informatsioonidisain on tihedalt seotud andmete visualiseerimise valdkonnaga ning seda õpetatakse sageli graafilise disaini kursuse raames.
Informatsioonidisain on seletav kujundamine. See avab mõistete sisu ning toob kaasa teadmised ja informeeritud tegevuse.
Vennaskond. New York
"Vennaskond. New York" on 2006. aasta Eesti film. Filmi režissöör on Tõnu Trubetsky. Filmi tootis Trubetsky Pictures.
Informatsioonidisain
Ajalugu
Mõiste "informatsioonidisain" kerkis esile 1970. aastatel multidistsiplinaarsetes õppevaldkondades. Sellest ajast alates hakkasid seda terminit kasutama graafilised disainerid. See mõiste konsolideeriti ajakirja Information Desing Journal avaldamisega 1979. aastal ning natuke hiljem selle publikatsiooniga seotud International Institute for Information Design (IIID) asutamisega aastal 1987 ja Information Design Association (IDA) asutamisega aastal 1991.
Edward Tufte kirjutas informatsioonidisainist 1982. aastal raamatu "The Visual Display of Quantitative Information". Terminit "teabegraafika" hakati sellest ajast alates kasutama peamiselt kvantitatiivsete teadmiste visuaalse kujutamise korral.
Rakendused
Informatsioonidisainil on väga palju rakendusvaldkondi. See leiab rakendust nii laiemalt (nt lennujaamas olevate märkide abil) kui ka kitsamalt (nt personaliseeritud telefoniarved). Sellest tuleneva töö eesmärk on parandada tarbija usaldust toote suhtes (nagu näiteks meditsiinipakendite lisad, tööstuslike masinate kasutusjuhendid või hädaolukorra teave).
Valitsused ja teised reguleerivad asutused on võtnud vastu õigusakte, mis käsitlevad mitmesuguseid informatsioonidisaini puudutavaid küsimusi. Näiteks kui väike võib olla kirja suurus finantsdokumendil, samuti ka töödeldud toidu ja ravimite koostise kirja suurus. Professor Edward Tufte selgitas, et informatsiooniekraanide kasutajad täidavad teatud analüütilisi ülesandeid, näiteks võrdluste ja põhjalikkuse kindlakstegemine. Disainiaspekt informatsioonigraafikal peaks toetama analüütilisi ülesandeid, väljendades võrdlust või põhjalikkust.
Lihtsus
Lihtsus on informatsioonidisaini puhul peamine püüeldav väärtus – eesmärk on selgus. Sõnumite lihtsus võib teinekord tähendada selle kvantitatiivset vähendamist, kuid mitte alati. Mõnikord edastab suurem infohulk rohkem selgust. Kuna lihtsus on väga individuaalne, siis selleni püüdlemisel tuleks alati võtta arvesse keskmist teabekasutajat. Lihtsust saavutada võib olla kerge, kui jälgida informatsiooni kujundamisel viit põhimõtet: Need põhimõtted aitavad informatsioonidisaineril oma tulemusi kitsendada ning hoida oma vaatajaskonda kaasatuna.
Eesti Ühistegeline Liit
EÜLi põhitegevusteks on:
Liidu liikmeks võib olla vähemalt 18-aastane teovõimeline Eesti kodanik, kes toetab Liidu põhikirja ja põhimõtteid.
EÜLi häälekandja oli Ühistegelised Uudised, mis ilmus 1922–1940 ja taasiseseisvunud vabariigis ilmus aastatel 1997-2009. Alates aastast 2011. on EÜLi häälekandja Ühistuleht.
Heino-Taavi Kään
Heino-Taavi Kään (sündinud 24. jaanuaril 1935) on eesti toimetaja.
Ta lõpetas 1953. aastal Tartu 1. Keskkooli.
1980. aastatel oli ta kirjastuse Eesti Raamat peatoimetaja.
Georg V (Hannover)
Georg V (27. mai 1819, Berliin – 12. juuni 1878, Pariis) oli viimane Hannoveri kuningas.
Azawadi sisesõda
Azawadi sisesõda on 2012. aastal Põhja-Malis alanud võitlus Azawadi Rahvusliku Vabastusliikumise (MNLA) ja islamiterroristlike grupeeringute liidu vahel.
Konflikt sai alguse, kui MNLA kuulutas Põhja-Malis välja iseseisva Azawadi riigi. Enne seda olid pooled teinud koostööd võitluses Mali valitsusvägede vastu, lahkhelid tekkisid, kui islamistid soovisid kehtestada šariaati ning MNLA demokraatlikku riigikorda. Islamistid kogusid toetust mittetuareegidest elanikkonna seas ning neil õnnestus enda kontrolli alla saada Gao linn. Gao lahinguga tõrjuti MNLA välja nii Gaost kui ka Timbuktust. Järgnevate kuude jooksul kaotas MNLA kõik oma suuremad tugipunktid ning võitlejad olid sunnitud pakku minema.
Aastal 2013 algas Prantsusmaa sekkumine ning piirkond läks taas Mali valitsuse kontrolli alla. MNLA toetas Prantsuse ja Tšaadi vägesid mägedes toimunud lahingutes. MNLA-l õnnestus saada paar Kidali piirkonna tähtsamat linna enda kontrolli alla, kuid nad keeldusid neid Mali valitsusvägedele üle andmast. Islamistid vastasid MNLA tegevusele terrorirünnakutega baasidele ja kontrollpunktidele. Juunis sõlmis MNLA Mali valitsusega rahulepingu ning andis valitsusvägedele loa MNLA poolt okupeeritud piirkondades liikuda. Pinged lahvatasid taas, kui tuareegide valitsuse liikme perekond mõrvatuna leiti, MNLA hakkas kättemaksuks fulbesid taga kiusama ja tapma; fulbed moodustasid enamuse islamistidest. Islamistid vastasid sellele omapoolsete rünnakutega, ühel juhul hukati korraga koguni 30 tuareegi.
Alexander von Igelström
Krahv Alexander von Igelström (vene Александр Евстафьевич Игельстром; 1770 Käravete mõis – 1855 Tallinn) oli Venemaa keisririigi sõjaväelane (kindralmajor).
Ta osales 1812. aasta isamaasõjas.
Ta oli Eestimaa kubermangu Käravete, Kabina, Albu, Jõhvi mõisnik.
Siiri Angerkoski
pisi|Siiri Angerkoski 1930. aastate alguses Siiri Saimi Angerkoski (sünninimi Palmu; 21. august 1902 Oulu – 28. märts 1971 Helsingi) oli soome näitleja.
Tema kõige tuntum roll oli Justiina Puupää komöödiafilmides "Pekka ja Pätkä" aastatel 1953–1960. Lisaks mängis ta muu hulgas filmides "Nõmmekingsepad" ("Nummisuutarit") ja "Suomisen perhe".
Isiklik elu
Siiri Angerkoski ja tema abikaasa oma maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.
Andrew Moravcsik
thumb|Andrew Moravcsik (2011) Andrew Maitland Moravcsik (sündinud 1957. aastal Oregoni osariigis ) on Ameerika Ühendriikide politoloog, Princetoni Ülikooli politoloogiaprofessor ja sama ülikooli Euroopa Liidu Programmi direktor. Ta on tuntud oma Euroopa integratsiooni, rahvusvaheliste organisatsioonide ja inimõiguste alaste uuringute poolest. Ta on liberaalse valitsustevahelise teooria looja.
Artemisia Gentileschi
pisi|Artemisia Gentileschi. Autoportree maalikunsti allegooriana ("La Pittura"). 1638–1639 pisi|"Susanna ja vanamehed" ("Susanna e i vecchioni", 1610) pisi|"Juudit tapab Olovernese" ("Giuditta decapita Oloferne", 1614-1620) pisi|"Juudit ja tema teenija", 1623–1625 pisi|"Kleio", 1632 pisi|"Simson ja Delilah", ajavahemikus 1630–1638 pisi|"Batseba" (u 1645–1650)
Bahreini saar
Saar moodustab Bahreini territooriumist suurema osa, kus elab enamik riigi rahvastikust. Bahreini saare rannikut ümbritseb suhteliselt madal Pärsia lahe osa, Bahreini laht. Merepõhi on kaljune ja saarest põhja pool on ulatuslikud korallrifid.
Artemisia Gentileschi
Artemisia Gentileschi (8. juuli 1593 Rooma – 1652 või 1653 Napoli) oli Itaalia maalikunstnik, Caravaggiost mõjutatud dramaatilise realismi esindaja.
Andrew Moravcsik
Haridus ja töö
Moravcsik sai bakalaureusekraadi ajaloos Stanfordi Ülikoolis, mille ta lõpetas 1980. aastal. Pärast tööperioodi Ameerika Ühendriikides ja Aasias asus ta vahetusüliõpilasena õppima Saksamaal: Bielefeldi Ülikooli Hamburgis ja Marburgi Ülikooli Lääne-Saksamaal. 1984. aastal sai ta magistrikraadi Johns Hopkinsi ülikoolist. 1992. aastal kaitses ta doktoriväitekirja Harvardi Ülikoolis politoloogia erialal ja asus tööle samas ülikoolis. Hiljem sai ta Harvardi professoriks politoloogias. 2004. aastal lahkus ta Harvardist ja asus tööle Princetoni ülikooli, kus ta hakkas Euroopa integratsiooni uurima ja asutas ka selle tarvis vastava programmi.
Bahreini saar
Suurema osa saarest moodustab madal liivakõrb. Saare põhjarannikul on 5 km laiune viljaka mullaga riba, kus kasvavad datlipalmid, mandlipuud, viigipuud ja granaatõunapuud. Saare kõrgeim tipp on Jabal ad-Dukhān (134 m), mis sai nime seal sageli esineva udu tõttu. Enamik naftapuurauke paikneb mäe ümbruses.
Bahreini Kuningriigi pealinn Manama asub saare kirderannikul. Saare peamine sadam on Mīnā‘ Salmān. Kolm tammi ühendavad saart Al-Muḩarraqi saarega. Kuningas Fahdi tamm ühendab saart Umm an-Na‘sāni saare kaudu Saudi Araabiaga.
Artemisia Gentileschi
Eluloolist
Artimisia sündis maalikunstnik Orazio Gentileschi peres. Ta oli vanim viiest lapsest ja ainuke tütar, tema ema suri, kui tüdruk oli 12-aastane. Artemisia õppis maalimist oma isa käe all, kuid muud haridust ta ei saanud ja õppis lugema ning kirjutama alles täiskasvanueas. Perspektiivi kujutamise õpetust sai ta isa sõbralt maastikumaalija Agostino Tassilt, kellega Orazio koos freskosid maalis. Ühe sellise tunni käigus vägistas Tassi Artemisia ja taganes hiljem lubadusest temaga abielluda. Orazio Gentileschi andis Tassi 1612. aastal kohtu alla. Kohtuprotsess äratas avalikku tähelepanu ja hävitas Artemisia reputatsiooni, ehkki kohus mõistis Tassi süüdi, määras talle vanglakaristuse ja pagendas ta hiljem Roomast. Artemisia pidi kohtus oma tunnistust tõendama tortuuri all. Kohtuprotsessi üleskirjutused on säilinud ja kättesaadavad ka tänapäeval.
Viļāni mõis
Viļāni mõis (läti keeles Viļānu muiža, poola keeles Wielony, saksa keeles Welonen) oli mõis Vitebski kubermangus Režitsa maakonnas Viļani vallas. Tänapäeval asub mõisasüda Lätis Rēzekne piirkonnas Viļāni linnas aadressil Brīvības iela 34, osa mõisakeskusest jääb ka Viļānu muiža küla aladele.
Artemisia Gentileschi
Eluloolist
Veidi aega pärast kohut abiellus Artemisia Firenze maalija Pierantonio Stiattesiga, kolis Firenzesse ja liitus 1616. aastal esimese naisena Firenze kunstiakadeemiaga. On arvatud, et enneolematu au saada Firenze kunstiakadeemia liikmeks tabas teda tänu Firenze patrooni, võimsast Medici perekonnast pärit Toscana suurhertsog Cosimo II soosingule. Suurhertsog tellis Artemisialt Firenze-aastatel mitu maali ning pärast hertsogi surma pöördus kunstnik 1621. aastal tagasi Rooma. Ta viibis ka Genuas ja Veneetsias ning umbes 1630. aasta paiku asus Napolisse, kus tegutses edukalt kunstnikuna. Aja jooksul hakkas ta otsima uut patrooni.
1638. aastal saabus Artemisia Inglismaale, et koos oma isaga töötada Londonis kuningas Charles I teenistuses. Nende loodud on laemaalingud kuninganna Henriette Maria jaoks ümber kujundatud Queen's House'i saalis Greenwichis. Pärast Orazio surma 1639. aastal jäi Artemisia veel vähemalt mõneks aastaks Londonisse. Artemisia Gentileschi biograafi teatel maalis ta palju portreesid ja sai kiiresti oma isast kuulsamaks.
Viļāni mõis
Ajalugu
Aastal 1753 sai mõisa omanikuks Michał Ryk, kes kutsus Viļānisse bernardiinide ordu mungad, rajas sinna kloostri ja kiriku. Toona oli mõis üks Latgale alade suuremaid, sellele kuulus üle 49 000 hektari maad. Sealne mõis läks aastal 1839 Karol Mannteuffeli valdusse, aastal 1840 sai sellest Löwis of Menarite omand ja aastal 1842 hakkas see kuuluma Janowskitele.
Artemisia Gentileschi
Eluloolist
Hiljem, arvatavasti 1640. või Inglismaa kodusõja algusajal 1641. aastal, asus ta Napolisse, kus lõi veel arvukalt maale. Tema peamine patroon oli Don Antonio Ruffo – säilinud on 28 kirja patroonile ja nendest järeldub, et 1650. aastal oli kunstnik veel elus ja tegutses.
Viļāni mõis
Ajalugu
Wincenty Janowski muutis Viļāni tööstusasulaks, rajades Malta jõe teisele kaldale linatöötlemisvabriku, kus aastal 1869 oli ligi 200 töölist. Mõisale kuulusid seal veel kõrtsid, vesiveski, nahatööstus, telliselööv, kaks lubjaahju ja pruulikoda. Aastal 1920 riigistati maareformi käigus sealne mõis ja maad jagati uusmaasaajatele, osa selle valdusi läks ka Viļāni linnale. Aastani 1941 jäi mõisakompleksi haldama Julian Janovski.
Artemisia Gentileschi
Eluloolist
Artemisia Gentileschi elu lõpuaastatest on vähe teada. Kunstiajaloolane Charles Moffat on arvanud, et Artemisia võis oma elu lõpetada enesetapuga, seda kinnitab tõsiasi, et tema surma põhjus pole teada. Samuti on arvatud, et kunstnik suri katku, mis levis Napolis 1656. aastal.
Viļāni mõis
Mõisaansambel
Mõisa häärberisse rajati kool aastal 1949, tänapäeval asub seal Viļāni kunsti- ja muusikakool. Viļāni mõisa häärber on muisnsusmälestisena kohaliku kaitse all. Häärberi juures asub ka Malta jõeni ulatuv park.
Artemisia Gentileschi
Eluloolist
240px
Vaselõikes portreed Joachim von Sandrarti kunsti tutvustavast koguteosest "Teutsche Academie" (ilmus 1675, illustratsioonid 1683): Orazio ja Artemisia Gentileschi, Hendrick Steenwijck, Simon Vouet, Roelant Savery, Joris Hoefnagel
Viļāni mõis
Mõisaansambel
Mõisale kuulunud vabriku ruumidesse rajati XX sajandi viiekümnendatel aastatel Viļāni hüdroelektrijaam, mis aastal 1994 H. Janovskise eestvedamisel taas käivitati.
Artemisia Gentileschi
Looming
Artemisia Gentileschi teostes äratab tähelepanu teemavalik: palju kujutab ta võimsaid naistegelasi vanast testamendist, ei puudu ka Maarja ja muud pühakud, allegooriad ning antiikmütoloogia.
Rooma periood
Esialgu maalis Artemisia Gentileschi samamoodi nagu ta isa, mõnevõrra lüürilisemalt Caravaggiost. Üks tema esimesi teadaolevaid teoseid on "Susanna ja vanamehed" (1610), mille autoriks peeti kaua aega tema isa. Kohtuprotsessi ajal ja selle järel maalis ta esimese versiooni Juuditist tapmas Olovernest (u 1612–1613; teine versioon valmis u 1614–1620), süžeest, mida maalis Caravaggio, kuid mida tema isa kunagi ei üritanud. Lisaks tehnilisele meisterlikkusele äratas tähelepanu viis, kuidas Artemisia Juuditit portreteeris, väljendades peaaegu katartilist raevu ja kujutades naist palju jõulisemana kui Caravaggio või mõni teine kunstnik. Artemisia Gentileschi värvid olid säravamad kui Oraziol ja ta jätkas Caravaggio populaarseks tehtud dramaatilise heletumeduse (chiaroscuro) rakendamist oma maalikunstis, ka kaua aega pärast seda, kui ta isa oli sellest võttest loobunud.
Firenze periood
Firenzes hakkas välja kujunema Artemisia Gentileschi isikupärane stiil. Erinevalt teistest 17. sajandi naismaalikunstnikest valis ta oma põhižanriks ajaloomaali, mitte portree või vaikelu. Selle perioodi teostest on tuntud "Jael ja Siisera" (1620) ning esimene "Magdaleena" (1620). Firenzes oli kunstnik skulptor Michelangelo Buonarroti vennapoja protežee. Viimane soosis teda ja maksis talle Casa Buonarroti jaoks, Michelangelo mälestuseks maalitud freskode eest heldelt (u 1616). Selle perioodi töödest on tuntud paneel "Inclinazione".
Napoli, Inglismaa, Napoli
Hiljem kujunes tema maalistiil õrnemaks ja vähem dramaatiliseks, muutus tervikuna kaunimaks ja peenemaitselisemaks. Napoli perioodist on pärit "La Pittura" (1630), unikaalne teos, milles on koos kunst, kunstnik ise ja muusa, "Kuulutamine Maarjale" (1630), allegooriline "Kleio" (1632), "Lucretia" ja "Kleopatra" teised variandid, "Batseba" (1636–1637) ning "Lott tütardega" (1635–1638). Kunstnikul oli küllalt varandust, et 1637. aastal oma tütrele abiellumisel kaasavara maksta.
Inglismaal valmistas peale Queen's House'i hiiglasliku laemaali "Rahu allegooria" veel "Aleksandria Katariina", "Minerva" ning mitmeid portreesid. Pärast Inglismaa perioodi Napolisse naasnuna maalis veel vähemalt viis varianti "Batsebast" ja veel ühe "Juuditi".
Feministlik vaade
Esimese faktidega kinnitatud ülevaate kunstniku elust avaldas feministist kunstiajaloolane Mary Garrard 1989. aastal raamatus "The Image of the Female Hero in Italian Baroque Art", millele järgnes 2001. aastal "Artemisia Gentileschi around 1622: The Shaping and Reshaping of an Artistic Identity". Garrard kritiseerib kunstiajaloolasi, kes ei püüa kunstniku loomingut tõlgendada laiemas kunstiajaloo kontekstis, väljaspool 17. sajandi naiskunstnike loomingu oma.
Teadlane Griselda Pollock on väitnud, et Artemisia Gentileschi õnnetu käekäik teismeeas on kahjuks muutunud "kunstniku teoste tõlgendamise teljeks". See tähendab, et kuigi ta on imetletud ajalooline isik, siis kahjuks mitte niivõrd oma teoste kui sensatsioonilisuse pärast, mille tekitas vägistamine ja kohtuprotsess. Pollock analüüsib kunstniku teoseid ja keeldub näiteks nägemast "Juuditi ja Olovernese" motiivis kättemaksu kujutamist, vaid kahe naise vaprust panna toime poliitiline mõrv. Üksi sureva "Kleopatra" motiivis näeb ta kunstniku noorpõlve leina ja kaotust. Samuti väidab Pollock, et Gentileschi edu kunstnikuna sõltus valitud teemadest, mis pidid kõnetama tema patroone. Nii püüab ta panna Gentileschi karjääri 17. sajandi maitse ajaloolisse konteksti, et põhjendada piiblist või antiikkirjandusest pärit kangelanna narratiivi.
Rattaorienteerumine
pisi|Rattaorienteerumine Rattaorienteerumine on üks IOF-i poolt tunnustatud orienteerumisalasid.
Oma põhimõtetelt ei erine see oluliselt orienteerumisjooksust – kaardi ja kompassi abil läbitakse maastikul kontrollpunktidest rada võimalikult kiiresti. Peamine erinevus on selles, et liikumiseks kasutatakse jalgratast. Rattaorienteerumine on oma iseloomult sarnasem suusaorienteerumisega, sest liigutakse peamiselt teedel ja radadel, kuid võimalikud on ka lõiked läbi metsa.
Rattaorienteerumine on sobilik neile, kellele meeldib nii orienteeruda kui ka rattaga sõita. Lisaks on see sobilik ka suusaorienteerujatele suvise alternatiivse kaarditreeninguna, orienteerumisjooksjatele vahelduse jaoks ning kindlasti on sealt võimalik saada tavapärasest erinevaid kaardilugemis- ja orienteerumiskogemusi. Inimestel, kellel on probleeme jalavigastustega (nt põlved) ja ei saa seetõttu joosta, saavad rattaga sõites siiski ka orienteerumiselamusi nautida. Rattaorienteerumisel esineb üldjuhul vähem vigastusi, kuid samas võivad need olla tõsisemad kukkumiste tõttu.
Kontrollpunktid asuvad suures osas teede ja radade ääres, harva lagendikel või muudel objektidel. Hea tava kohaselt ei peaks kontrollpunkte asetama sinna, kuhu ei ole võimalik rattaga sõites ligi pääseda. Võistlejal pannakse proovile teevaliku langetamise oskus ning suurelt kiiruselt teede-radade täpne lugemine kaardilt. Üldiselt proovib rajameister teha raja sellisena, et lõiked ei annaks olulist eelist. Rattaorienteerumise puhul võiks olla ideaalne maastik selline, kus on palju erinevaid teid ja radu, et panna lisaks teevaliku valimisele proovile ka võistleja täpne ja kiire orienteerumisoskus.
Reljeefi liigestatus maastikul lisab juurde keerukust raja läbimisel, sest mägistel maastikel võib olla vajalik lugeda iga erineva rajavaliku puhul selle kõrgusmeetrite ligikaudne arv, et vältida liigset tõusuvõtmist. Ka rattaorienteerumisel eksitakse tihti – vale rajavalik võib põhjustada suure ajakao võrreldes orienteerumisjooksuga, kus suuna korrigeerimine ei pruugi põhjustada nii suurt ajalist kadu. Eksimuse parandamine võtab rohkem aega, sest liikumiseks on kasutusel vaid rajad.
Tavadistantsidel antakse kaart 1 minut ja sprindis vahel ka hiljem (30 sekundit) enne stardihetke, mille jooksul asetatakse kaart kaardihoidja vahele ning vaadatakse kiirelt ära raja üldine kulgemine – loetakse ette raskemad kohad, tehakse esimeste etappide rajavalikud jne. Sprindis (üldjuhul) ja teatevõistlustel saadakse kaart stardihetkel. Teatevõistlustel on tavaks, et stardihetkel haaratakse kaart maast, joostakse mõnikümmend meetrit eemaloleva rattani, asetatakse see kaardihoidikule ja sõidetakse rajale.
pisi|Väljavõte rattaorienteerumiskaardist
Peamine erinevus kaardi puhul on selles, et rattaorienteerumiskaart on oma sisult lihtsam ning rajad on jagatud kahte laiuskategooriasse ning omakorda veel nelja kategooriasse eeldatava sõidukiiruse järgi (kokku 8 erinevat leppemärki). Rattaorienteerumiskaart peab olema sõidult lihtsasti loetav, mistõttu on teed ja rajad kujutatud seal “rasvasemalt” ning lisaks ei pea sellel olema kajastatud kõiki vähem tähtsamaid või pisiobjekte nagu orienteerumisjooksu kaardi puhul, nt ei ole oluline kajastada kaardil väikeseid lohukesi, alustaimestikku jms ning üldse objekte, mida pole teedelt – radadelt märgata ega saa seetõttu orientiiridena kasutada. Metsa läbitavusel on rattaorienteerumise kaardil vaid kaks klassi – valge ja heleroheline. Helerohelisega on kujutatud mets, mida on rattaga kehv läbida.
Rattaorienteerumisel on alati kohustuslik kanda kiivrit. Vastutulevate ratturite ja möödasõitude puhul lähtutakse meil parempoolse liikluse põhimõtetest (vasakpoolse liiklusega maades, näiteks Austraalias ja Suurbritannias aga kohalikest liikluseeskirjadest), sest rattaorienteerumise rajad võivad kulgeda osaliselt ka avatud liiklusega teedel – tänavatel. Rattaorienteerumises on alati võimalik ka ratas käekõrval joosta, kui nõlv on liiga järsk ülessõitmiseks või on vaja muul põhjusel ratta pealt maha tulla (nt kraavi või muu tõkke ületamine).
Varustus
Jalgrataste hooldamine on pigem odavam kui näiteks suusaorienteerumises suuskade määrimine. Võrreldes suusaorienteerumises suuskade purunemisega, ei sõideta jalgratast üldjuhul nii katki, et seda ei ole võimalik remontida. Äärmisel juhul puruneb rehv või mõni osa läheb katki. Ning võrdluses suuskade määrimisega võib öelda, et rattal on soovitatav ketti aeg-ajalt õlitada.
Pikematel distantsidel ning ka teatevõistlustel on võistlejatel kaasas veidi lisavarustust, et vajadusel rehvi pumbata/vahetada või teha muud pisiparandusi. Varustuse hankimine raja kõrvalt on keelatud, seetõttu võib kasutada vaid varustust, mis on võistlejal endal kaasas või saadud kaasvõistlejatelt.
Väga soovitatav on kasutada pööratavat kaardihoidjat, kuhu saab kaardi sõidu ajaks asetada, sest kaarti on äärmiselt ebamugav hoida käes. Kaardihoidja kasutamisel on alati võimalik visata pilk kaardile ning seda on võimalik pöörata vastavalt suunale. Kaardihoidikuid on võimalik soetada või valmistada ise. Kaardihoidja plaate suuruselt erinevaid, kuid selle külje pikkus võiks olla vähemalt 25 cm või rohkem, et ei peaks kaarti liigselt voltima, ning ta võiks olla kilekattega, mis kaitseks ka vihmase ilma korral. Kaardihoidikuid toodavad vähesed firmad ning neil on erinev kvaliteet ja hind. Tuntuimad kaardihoidikufirmad on Miry, Nordemark, Autopilot ja Orifix.
Rattaorienteerumisel on võimalik kasutada ka suusaorienteeruja planšetti, millelt on isegi lihtsam kaarti lugeda, sest see ei värise nii palju keha küljes, kui ratta külge kinnitatud kaardihoidik, kuid ta on siiski kokkuvõttes ebamugavam. Kuigi suusaorienteeruja planšetti kasutatakse väga harva, ei tasu tunda ennast seda kasutades kehvema rattaorienteerujana.
Varustuse soetamisel on kasulik küsida nõu rohkem kogenud rattaorienteerujatelt. Päevakutel ja võistlusel olevad müügikohad ning ka mõned kauplused (Matkasport, Lupine Estonia jt) müüvad rattaorienteerumiseks vajalikku varustust.
Elżbieta Witek
Elżbieta Barbara Witek (neiupõlvenimi Elżbieta Barbara Zbanuch; sündinud 17. detsembril 1957 Jaworis) on Poola poliitik (Õigus ja Õiglus).
Ta on lõpetanud Wrocławi Ülikooli magistrikraadiga. Ülikooli lõpetamise järel töötas õpetajana ja koolidirektorina. Alates 2005. aastast oli ta Poola Seimi liige.
Alates 4. juunist kuni 9. augustini 2019 oli ta Poola siseminister. Alates 9. augustist 2019 on ta Poola Seimi marssal.
Linghem
pisi|Linghemi vallamaja
Linghem on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Linghem asub u. 19 km Béthune'ist loodes ja 55 km Lille'ist läänes, maantee D90 ääres. Autoroute A26 moodustab valla läänepiiri.
pisi|tühi|
Leedu Eestlaste Selts
Leedu Eestlaste Selts (kasutatud ka nime: Leedu Eesti Selts; leedu keeles Lietuvos estų draugija) on Leedus Vilniuses alates 1987. aastast tegutsev eesti selts.
Seltsi eestvõttel tegutseb 2013. aastast eesti keelt ja kultuuri edasi andev pühapäevakool.
Seim (Leedu)
pisi|Seimi vapp pisi|Seimi lossi sisevaade Seim (leedu keeles Seimas) on Leedu parlament. Seim on 141-liikmeline ühekojaline parlament.
Rõuge valla vapp
alt=|pisi|Rõuge valla vapp Rõuge valla vapp on Võru maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Rõuge valla vapp.
Seim (Leedu)
Sõna "seimas" tuleb leedukeelsest sõnast "Sueiga, suėjimas", mis tähendab 'kogunemine, kokkusaamine'.
Rõuge valla vapp
Vapp on kinnitatud 19. juunil 2018.
Seim (Leedu)
Seimi istungid toimuvad Vilniuses Seimi lossis. Seimi loss valmis aastail 1976–1980. Selle arhitektid olid vennad Algimantas ja Vytautas Nasvytis ning Robertas Stasėnas.
Rõuge valla vapp
Rõuge valla vapil on valgel kilbil kumerlõikes jalus, mille jagab roheliseks ja siniseks väljaks valge lainelõikes tala. Jaluse kohal on kolm kuuske. Jalus tähistab valla rohkeid järvi ja jõgesid ning kuppelmaastikku. Kuused viitavad metsarohkusele, mida rõhutab ka roheline värv vapil. Valge tähistab uut algust ja Rõuge valla puhast, rahulikku ning puutumata keskkonda.
Seim (Leedu)
Seim valitakse 4 aastaks, kusjuures 70 saadikut valitakse võrdeliste valimiste põhimõttel, kusjuures kasutatakse Hare'i kvooti, ja 71 ühemandaadilistes ringkondades. Kokku on seimis 141 saadikut. Leedus kehtib 5% valimiskünnis erakondadele ja 7% künnis valimisliitudele.
Rõuge valla vapp
Valla vapi kasutamine
Valla vapi kujutist kasutatakse:
Seim (Leedu)
Seni viimased parlamendivalimised toimusid 2008. aastal, järgmised toimuvad 2012. aastal.
Rõuge valla vapp
Valla vapi kasutamine
Valla vapi kujutist võib kasutada:
Seim (Leedu)
Igal nädalal toimub neli seimi istungit: kaks teisipäeval ja kaks neljapäeval. Istungit juhatab kas seimi eesistuja või tema asetäitja. Seimi istungid on reeglina avalikud.
Rõuge valla vapp
Valla vapi kasutamine
Valla vapi värvideta (mustvalgel) kujutamisel tähistatakse värve vastavalt heraldikareeglitele.
Seim (Leedu)
Seimi esimees oli alates 2008 Arūnas Valinskas, kes tagandati ametist 15. septembril 2009, sest avalikustati foto, kus ta oli koos kuritegeliku grupi liikmega. Aastatel 2004–08 oli seimi esimees Česlovas Juršėnas.
Rõuge valla vapp
Endise Rõuge valla vapp
thumb|Endise Rõuge valla vapp Enne 2017. aasta haldusreformi kasutusel olnud Rõuge valla vapp oli kinnitatud 21. juunil 1999.
Seim (Leedu)
Alates 17. septembrist 2009 kuni 14. september 2012 oli parlamendi esimees Irena Degutienė. Tema järel olid seimi esimehed Vydas Gedvilas (16. september 2012 – 3. oktoober 2013) ja Loreta Graužinienė (3. oktoober 2013 – 14. november 2016). Alates 14. novembrist 2016 kuni 13. novembrini 2020 oli seimi esimees Viktoras Pranckietis. Alates 13. novembrist 2020 on parlamendi esimees Viktorija Čmilytė-Nielsen.
Rõuge valla vapp
Endise Rõuge valla vapp
Vapil on rohelisel kilbil kuldne lind (ööbik) ja hõbedane kaarlõikeline vapitüvi. Lainelõikega põikjaostatud vapitüve allosa on sinine.
Mugulkõrkjas
Mugulkõrkjas (Bolboschoenus) on lõikheinaliste sugukonda arvatud taimeperekond.
Eestis kasvab üks sellesse perekonda kuuluv pärismaine liik:
Jääkild
Jääkild (kasutatud ka nime Jääkild FSC) on Tallinnas aastast 1993 tegutsev iluuisutamis klubi.
Klubi on Eesti Uisuliidu ja Tallinna Uisuklubide Liidu liige.
Klubi treener on Lea Rand.
Eesti ettevõtete loend
Siin loetletakse Eesti ettevõtteid.
Columbus
Ameerika avastaja kohta vaata artiklit Christoph Kolumbus.
Kolumbuse järgi on nimetatud mitmeid asulaid ja objekte. Teiste seas:
Abdulla Aripov
Abdulla Aripov (sündinud 24. mail 1961) on Usbekistani poliitik (Usbekistani Liberaaldemokraatlik Partei), 2016. aasta detsembrist peaminister.
Aastatel 1995–1996 oli Aripov ühisettevõtte TashAfinalAL peadirektor. Ühtlasi töötas ta Usbekistani sideministeeriumi erastamise ja konkurentsiarengu osakonna juhatajana. 1997. aastal töötas ta Usbekistani Posti- ja Telekommunikatsiooni Agentuuri turuümberkorralduse ja väärtpaberite osakonna juhatajana. Aastatel 1997–2000 oli ta Posti ja Telekommunikatsiooni Riikliku Toetuse Fondi direktor. 2000–2001 oli ta Usbekistani Posti- ja Telekommunikatsiooni Agentuuri peadirektori asetäitja ja 2001–2002 peadirektor.
Alates 14. detsembrist 2016 on Abdulla Aripov Usbekistani peaminister.
Lääne-Kapimaa provints
Lääne-Kapimaa provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Lõuna-Aafrika Vabariigis.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel moodustasid Lääne-Kapimaa provintsi elanikkonnast värvilised 48,8%, mustanahalised aafriklased 32,8%, valged 15,7%, India või Aasia päritolu inimesed 1,0% ja teised 1,6%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 49,7% rahvastikust, koosa keelt 24,7% ja inglise keelt 20,2%.
Maido Ajaots
Maido Ajaots (sündinud 17. septembril 1940 Tallinnas) on eesti insener.
Haridus
Maido Ajaots on õppinud Märjamaa Keskkoolis 1947–1958, TPI mehaanikateaduskonnas masinaehituse tehnoloogia, metallilõikepinkide ja -instrumentide erialal, mehaanikainsener 1958–1963; tehnikateaduste kandidaadi väitekirja kaitses taotlejana lepinguliste uurimistööde materjalide põhjal 1977. aastal TPIs. Täiendusõpe: Budapesti Tehnikaülikool 1966–1967; Leningradi Täppismehaanika ja Optika Instituut, õppejõudude kvalifikatsiooni tõstmise kursused 1974; erialane täiendus Varssavi Tehnikaülikoolis 1980; Dresdeni Tehnikaülikoolis 1985; Stockholmi Kuninglik Tehnikaülikoolis 1987, 1992; Kieli Tehnikakõrgkoolis 1993. Kuni paarinädalasi õppereise (harilikult ka loengute pidamisi) on olnud Moskva, Leningradi, Viini tehnikaülikoolides (1991, 1998, 2002), Dresdeni Tehnikaülikoolis 1996, Kemptenis 2001, Kielis 2003 jm.
Tehnikateaduste kandidaat (triboloogia erialal TPIs, teema "Isemäärivate miniatuurliugelaagerduste uurimine") 1977; dotsent 1982.
Töökäik
TTÜs 1963–…: masinaelementide kateederi assistent 1963–1967; masinatööstuse automatiseerimise kateedri (a-st 1975 peenmehaanika kateeder) vanemõpetaja 1967–1977, dotsent 1978–1987, kateedri juhataja 1987–1992; kulumise ja dispergeerimisprotsesside labori juhtivteadur (0,5 koormusega) 1988–1990; aparaadiehituse instituudi peenmehaanika professor 1992–2000, direktor 1992–2000; mehhatroonika instituudi peenmehaanika professor ja direktor 2000–2005; peenmehaanika professor, masinaelementide ja peenmehaanika õppetooli juhataja 2005–2009; emeriitprofessor 2009-..
Teadustöö
Aparaatide jt täppistoodete mehaaniliste süsteemide projekteerimine, konstrueerimine, katsetamine ja eksperimentaalne ning teoreetiline uurimine; tribosüsteemid, aparaadidetailid ja -elemendid; üldkonstruktsiooniõpetuse probleemid. Avaldanud üle 150 teaduspublikatsiooni, sealhulgas 18 leiutist. Tema juhendamisel on kaitstud 12 magistri- ja 6 doktoritööd.
Teadusorganisatoorne ja -administratiivne tegevus
Teaduslik-tehnilise ühingu laagrite ja hõõrdeaparaatide sektsiooni esimees 1981–92; NSV Liidu delegatsiooni liige 1986, 1989; Üleliidulise Õppemetoodikakoondise liige 1987–1991; aparaadiehituse eriala teaduslik-metoodilise nõukogu (Leningradi Täppismehaanika ja Optika Instituudi juures) liige 1988–1991; TTÜ nõukogu asejuhataja ja juhataja 1999–2000; Eesti Teadlaste Liidu juhatuse liige; Eesti Mehaanikainseneride Liidu liige; ISO Tehnilise Komitee 123 "Liugelaagrid" Tallinnas toimunud istungite korralduskomisjoni liige; Eesti Rahvusliku Mehaanika Komitee liige; mitme teaduskonverentsi rahvusvahelise programmikomitee liige; Masinatööstuse Liidu kutsekomisjoni esimees (kuni käesoleva ajani); Eesti Teadusfondi ekspert, üliõpilaste teadustööde vabariikliku konkursikomisjoni liige (mitu koosseisu).
Prototäht
Prototähed on tähtedevahelises aines leiduvad kerajad tihendid (nn gloobulid), mis on tähtedeks alles kujunemas.
Valgjärve külakeskus
Valgjärve külakeskus on kultuurikeskus Põlva maakonnas Kanepi vallas Valgjärve külas. Külakeskus asub endisaegse Valgjärve kooli hoones.
Karvane maarjalepp
Karvane maarjalepp (Agrimonia pilosa) on roosõieliste sugukonda maarjalepa perekonda kuuluv rohttaim.
Karvane maarjalepp on mitmeaastane rohttaim. Taim sarnaneb hariliku maarjalepaga.
Tal on püstine kuni meetrikõrgune vars, mille tipus on väikestest kollastest õitest koosnev õisik.
Kasvukohad
Taim eelistab parasniisket mitte lauspäikeselist kasvukohta.
Raviomadused
Maarjalepal on vere hüübimist soodustav ja antibakteriaalne toime. Kasutatakse taime maapealset osa.
Välislingid
http://www.loodusajakiri.ee/eesti_loodus/artikkel86_71.html Karvane maarjalepp
Rauno Võsaste
Rauno Võsaste (sündinud 30. mail 1971 Jõgeval) on eesti kirjanik, endine politseinik.
Haridus
Ta on lõpetanud 1989. aastal Jõgeva 1. Keskkooli. 1992–1996 õppis Sisekaitseakadeemias.
Töökäik
1991 asus tööle Jõgeva kriminaalpolitseis kordnik-autojuhina. 1996–2004 töötas kriminaalpolitsei inspektori ja ülemkomissarina Jõgeva Prefektuuris. 2004–2009 Lõuna Prefektuuri kriminaalosakonna juhi asetäitja. 2009 asus Ida Prefektuuri kriminaalpolitsei direktori kohale, ent lahkus viie kuu pärast politseist. Peale politseist lahkumist on ta töötanud AS Atria Eestis turvajuhi ja Eesti Energia ASi sisekontrolli osakonna juhatajana. Nüüd tegutseb enda ettevõttes Ferricrux OÜ.
Isiklikku
Abikaasa Liina ning tütred Sandra ja Johanna Elisabeth.
Kapten Nemo
pisi|Kapten Nemo sekstandiga allveelaeva lael|253x253px pisi|256x256px|Kapten Nemo aarded allveelaevas pisi|Kapten Nemo enne surma Nautiluse salongis|248x248px Kapten Nemo (ka prints Dakkar) on väljamõeldud kirjanduslik tegelane, kelle kuju lõi prantsuse kirjanik Jules Verne (1828–1905).
Tegelase kujutamine teostes
Kapten Nemo, kes on allveelaeva Nautilus kapten, esineb kahes Verne’i seiklusromaanis – "20 000 ljööd vee all" (1870) ja "Saladuslik saar" (1875). Ta esineb põgusalt ka Jules Verne'i ja Adolphe d'Ennery koostöös kirjutatud näidendis "Teekond läbi võimatuse".
Nemo tegelaskuju on esinenud erinevate Verne'i romaanide filmitöötlustes, mida on tehtud üle kahekümne. Filmides ja telefilmides on teda kehastanud sellised näitlejad nagu James Mason, Lionel Barrymore, Herbert Lom, Patrick Stewart, Omar Sharif, Ben Cross, Michael Caine jt.
Mitmed kirjanikud on teda tegelasena kasutanud oma romaanides, sealhulgas Alan Moore, Kevin O'Neill, Philip José Farmer, Howard Rodman jt.
Tegelaskuju on kasutatud ka koomiksi sarjades, arvutimängudes, anima sarjades ja mujal.
Tegelase iseloomustus
Nemo tähendab ladina keeles "ei keegi" või "mitte keegi". Nemo on salapärane tegelane, kes enda kohta ütles, et tal pole nime. Kuigi Verne’il oli ta algselt teadmata kodakondsusega, kirjeldatakse teda hiljem kui India maharadža poega. Nagu paljud selle aja tegelikud India vürstid, sai Nemo lääneliku hariduse ning veetis ta oma nooruspõlve Euroopas. Pärast 1857. aasta India esimest iseseisvussõda, mille käigus prints Dakkar kaotas nii oma perekonna kui ka kuningriigi, pühendus ta teaduslikule uurimistööle, ehitades lõpuks Nautiluse.
Merehädaliste juht täidab romaanis Nemo viimase soovi ja uputab laeva peale kapteni surma groti põhja. Hiljem hävib saar vulkaani plahvatuses, mattes kapteni ja tema allveelaeva.
Phil Collins
pisi| Philip David Charles Collins (sündinud 30. jaanuaril 1951) on inglise laulja, trummar, laulukirjutaja, pianist ja näitleja. Aastatel 1970–1995 oli Collins ansambli Genesis trummar ja pärast Peter Gabrieli lahkumist ka laulja. Paralleelselt tegeles ta oma sooloprojektidega (nt Brand X, Flaming Youth, The Phil Collins Big Band).
Eudokia Makrembolitissa
Eudokia Makrembolitissa (kreeka keeles Εὐδοκία Μακρεμβολίτισσα (Eudocia Macrembolitissa) u 1030 – u 1096) oli Bütsantsi keisrinna-asevalitseja ning Konstantinos X Dukase ja Romanos IV Diogenese abikaasa. 1067. aastal oli Eudokia oma alaealise poja, Michael VII regent, misjärel abiellus ta Romanos IV Diogenesega, kellest sai siis Bütsantsi keiser. Eudokia asus uuesti regendi ametikohale, kui Romanos 1071. aastal tagandati. Peagi sunniti keisrinna uuesti taanduma.
Lapsepõlv ja noorus
Eudokia Makrembolitissa oli Johannes Makrembolitese tütar, Konstantinoopoli patriarhi Michael I Keroulariose õetütar. Johannes, kes kuulus Konstantinoopoli aristokraatia hulka, liitus 1040. aastal patriarh Keroulariose vandenõuga keiser Michael IV vastu, ent riigipöördekatse ebaõnnestus.
Eudokia sünniaeg on teadmata, kuid see on umbes 1030. aasta. Mõned autorite dateerivad tema eluaastad vahemikku 1021–1096, kuid teised seda ei kinnita. Eudokia abiellus umbes 1049. aastal toona 43-aastase tulevase keisri Konstantinos Dukasega, seega enne tema trooniletõusmist 1059. aastal. Eudokia oli Konstantinose teine abikaasa. Konstantinose esimene abikaasa suri üsna vahetult pärast nende abiellumist. 1059. aastaks oli neil juba kolm last: tulevane keiser Michael VII, Konstantinos Dukas, Andronikos Dukas ning veel üks teadmata nimega poeg.
Konstantinos X Dukase abikaasana
Konstantinos X Dukas krooniti keisriks 23. novembril 1059, päev pärast Isaak I Komnenose troonist loobumist. Eudokia krooniti ilmselt samal aastal augustaks. Sel ajal sündis neil ka neljas poeg, Konstantios Dukas, kes krooniti enne tema venda Michaeli. Kui Konstantinos 1066. aasta oktoobris haigestus, määras kaasregentideks Johannes Dukase ja patriarh Johannes VIII Xiphilinose. Eudokia pidi hoolitsema vaid Michaeli ja Konstantiose eest, kuid Konstantinos teadis, et naisel on suuremad ambitsioonid. Oma järeltulijaks määras keiser vanima poja Michaeli. Konstantinos X Dukas suri järgmisel aastal, 23. mail 1067.
Ainuvalitsemine
Mõned ajaloolased peavad Eudokiat pigem ainuvalitsevaks keisrinnaks kui lihtsalt regendiks. Kaasaegse Michael Psellose sõnul oli Eudokia Konstantinos X järelvalitseja, ta ei andnud valitsemist üle, vaid võttis kogu juhtimise isiklikult üle. Tema valitsejastaatust kajastavad tema mündid ja avalikud ikonograafiad. Näiteks oli ta mõnel juhul hõbe- ja vaskmüntidel ilma poegadeta, mis oli väga ebatavaline. Üks kiri hõbedasel reliikvial nimetab teda "roomlaste suureks keisrinnaks" (megalē basilis tōn Romaiōn), mis viitab sellele, et tal oli kõrgem staatus kui tema poegadel. Michael VII oli selleks ajaks "juba ammu poisikeseks saanud", kuid sellest hoolimata "jättis kogu valitsemise oma emale". Mõnede autorite arvates oli poisil mingi vaimne puue.
Üldiselt peeti keisrinnat kogenud valitsejaks, kes oleks olnud võimeline toime tulema riigiasjade sisulise juhtimisega. Seejuures olevat ta ise väitnud, et tal puudub soov "surra troonil" ja kui lapsed saavad suureks, siis ta jätab õukonna. Seda, et Eudokia oli tugevakäeline isiksus, kinnitab ka fakt, et pojad – tegelikud valitsejad – sõna otseses tähenduses kartsid oma ema. Muidugi ei valitsenud keisrinna ilma abilisteta ning neid õukondlasi, kes tema kõrval pretendeerisid juhtivatele rollidele, oli mitmeid. Nende seas tõusid eriti esile väljapaistev intrigaan Psellos ja surnud keisri vend Johannes. pisi|15. sajandi portree Eudokiast
Lillers
pisi|Lillersi raekoda