cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
An Inquiry concerning Beauty, Order, Harmony, Design
VI Ilumeele universaalsusest inimeste seas
Ilu on alati seotud mingi tajuvõimega. Et me ei tea, kui suur on meelte mitmekesisus loomade seas, siis ei ole looduses ühtki vormi, mille kohta me saaksime väita, et see ei ole ilus. Aga me piirdume inimestega, ja enne kui uurida selle ilumeele universaalsust ning ühetaolisuse üksmeelset heakskiitu, uurime, kas ta toob teiste meelte kombel, mis meile naudingut toovad, ka kannatust, tehes mõned esemed meile ebameeldivaks. On küll esemeid, mis ei ole ilusad. Aga pole niisugust vormi, mis tunduks paratamatult iseenesest ebameeldivana, kui me ei karda neilt mingit muud pahet ega võrdle millegi paremaga samas liigis. Paljud lõhnad ja maitsed ning mõned helid on loomu poolest ebameeldivad välismeeltele, aga ilumeelele ei tundu ükski objektide kokkupanu, mis ei anna ebameeldivaid lihtideid, iseenesest ebameeldiv või kannatust tekitav, kui me pole kunagi vaadelnud midagi paremat samas liigis. Inetus on ainult ilu puudumine või mingis liigis oodatava ilu puudujääk. Maainimestele, kes pole paremat kuulnud, meeldib halb muusika, ja peenimatki kõrva ei lõika pillide häälestamine seal, kus harmooniat ei oodata, kui see pole liiga üksluine, aga palju väiksem ebakõla lõikab kõrva esinemisel, kus harmoonia on oodatud. Toores kivide kuhi pole ebameeldiv sellele, kellele on ebameeldiv ebakorrapärasus arhitektuuris, kus ilu on oodatud. Kui me poleks kunagi näinud ega oodanud suuremat ilu, ei tunduks ese meile inetu, kuigi me ei saaks sellest nii suurt naudingut nagu praegu sellest ilusamast asjast, mida me imetleme. Tundub, et meie ilumeel on plaanitud tooma positiivset naudingut, mitte positiivset kannatust ega vastikust peale selle, mis tuleb pettumusest.
Assotsiatsioonid võivad teha nauditavaks esemed, mis loomu poolest ei kaldu niisugust naudingut tekitama, ja vastikuks esemed, mille vormis endas pole midagi ebameeldivat. See põhjustab fantastilist vastumeelsust mõnede loomade kuju ja mõnede muude vormide vastu. Sead, maod ja mõned putukad on küllaltki ilusad, aga juhuslike assotsiatsioonide tõttu on nad mõnele inimesele vastikud. Seda ebameeldivust ei saa teisiti seletada.
On ka veel ajaloo ilu, mida kõik rahvad naudivad. Igaüks teab, kui igav on lugeda üle ametlike ajalehtede kogu, kuigi nad räägib samadest sündmustest, millest ajaloolane. Me näeme hästi kujutatud iseloomu, millest me leiame näiliselt ühitamatute tegude suure mitmekesisuse salajased põhjused, või riigi huve lahtiseletatuna või vaadet, mille teokstegemine mõjutab väga erinevaid ja vastandlikke tegusid, kui asjaolud muutuvad. See taandab terviku vähemalt plaani ühtsusele.
Mõnikord me teeme sarnastel juhtudel väga erinevad otsustused sise- ja välismeelte kohta. Need, kes John Locke'i jälgedes on kõrvale heitnud kaasasündinud ideed, väidavad, et kõik meie naudingud ilust ja korrast tulevad kas kasu väljavaatest, kasust või haridusest, nii et ainuke alus on tujud maailmast, ja sellest nad järeldavad, et meie tujud ei tule mingist loomulikust tajuvõimest või meelest. Aga ometi möönavad kõik, et meie välismeeled on looduslikud ning et nende aistingutest tulenevad naudingud ja kannatused eelnevad harjumusele, haridusele ja kasuväljavaadetele, kuigi harjumus ja haridus suurendavad või vähendavad neid ning kasu on neile vastukaaluks. Kindlasti on nende objektide kohta vähemalt sama mitmekesiseid tujusid kui ilu objektide kohta. Tõsi küll, on palju raskem ja võib-olla võimatu tuua välismeelte tujusid või naudinguid ühise aluse alla või leida mingit meeldiva või ebameeldiva reeglit. Ja ometi me mööname, et need on loomulikud tajuvõimed.
Sellel erineval otsustusel ei saa olla muud alust kui see, et meil on eraldi nimed välismeeltele, aga sisemeeltele ei ole või on väga vähe, ja see on pannud pidama esimesi kuidagi kindlamateks ja reaalsemateks ja loomulikemaks. Harmooniameelel on nimi, nimelt hea kõrv, ja seetõttu seda loomulikku tajuvõimet või kuulmisest kuidagi erinevat meelt üldiselt tunnistatakse. Aga kindlasti on olemas sama paratamatu ilutaju korrapäraste esemete juuresolekul nagu harmooniataju teatud helide kuulmisel.
Sisemeel, nagu ka välismeel, ei eelda kaasasündinud ideed, teadmise printsiipi. Mõlemad on loomulikud tajuvõimed ehk vaimu määratused saada esemete juuresolekust paratamatult teatud ideid. Ilumeel on loomulik võime saada iluideid kõigilt esemetelt, milles on ühtsus mitmekesisuses. Tundub, et selles ei ole midagi keerulisemat kui selles, et vaim on määratud magusa ideed vastu võtma iga kord, kui sellise vormiga osakesed sisenevad keele pooridesse, või omama heli ideed iga kord, kui õhk kiiresti lainetab. Tundub, et kummalgi pole oma ideega seost.
Assotsiatsioon on üks suur põhjus, miks ilumeeles paistab olevat suur tujude mitmekesisus nagu välismeelteski, mis teeb ilu esemed sageli inimestele vastumeelseks ning iluta esemed meeldivaks, kuid mitte ilu või inetuse pärast. Puude ilu, nende jahedad varjud ja võime peita on teinud salud ja metsad pelgupaigaks üksindusearmastajatele, eriti usklikele, mõtlikele, melanhoolsetele ja armunutele. Kas me mitte ei leia, et oleme metsade ja saludega assotsieerinud need vaimudispositsioonid? Paganlike preestrite kavalus võis teha need hämarad kohad oma jumalate väljamõeldud ilmumiste näitelavaks, ja sellepärast me assotsieerime nendega millegi jumaliku ideed. Samamoodi me assotsieerime kirikuid religioosse kultuse ideedega. Nõrk valgus gooti ehitistes on assotsieerunud religiooniga. Samamoodi on sageli kõik tegude või kohtade või rõivaste või hääle või laulu asjaolud, mis millalgi koos esinesid, kui meid haaras mingi kirg, nii seotud, et igaüks neist kutsub jälle välja ka teised. Ja see põhjustabki sageli suurt naudingut või suurt kannatust, rõõmu või vastumeelsust paljudest esemetest, mis iseenesest on meile täiesti ükskõiksed. Aga need heakskiidud või mittemeeldimised on kaugel iluideedest, vaid on selgelt teistsugused ideed.
Ka muusikal on eri inimestele veel üks võlu, mis erineb harmooniast ja mida põhjustab see, et muusika tekitab meeldivaid kirgi. Inimhäält muudavad ilmsesti kõik tugevamad kired. Aga kui kõrv tajub sarnasust lauldud või mängitud meloodia sarnasust inimhääle heliga mingi kire puhul, siis tekitab see meis mingit laadi kaasatundmise või nakkuse teel melanhooliat, rõõmu, tõsidust või mõtlikkust. Sama seos on meloodia ilme ja mingit kirge väljendavate sõnade vahel, millega me oleme kuulnud seda sobitatavat, nii et need tulevad meil mõlemad meelde, kuigi meie meeli mõjutab ainult üks. Sellepärast pole ime, et inimestel on esemete eelistused sageli erinevad, kuigi ilu- ja harmooniameel on neil täiesti ühesugune.
Suursugusus ja uudsus on kaks ilust erinevat ideed, mis esemeid sageli meile soovitavad.
VII Harjumuse, hariduse ja eeskuju mõjust meie sisemeeltele
Harjumus, haridus ja eeskuju on nii sageli väidetud olevat põhjus, miks me moraalse liigi teatud eluviisi juures ilusaid asju naudime või nende üle rõõmustame, et neid kolme tuleb eraldi uurida, et ilmneks, et on loomulik tajuvõime, esemete ilu meel, mis harjumusele, haridusele ja ilule eelneb.
Tegude puhul annab harjumus ainult vaimule või kehale dispositsiooni neid tegusid hõlpsamalt sooritada, mida on sageli korratud, kuid ei pane kunagi vaatama neile teisiti kui alguses ega anna nende tajumiseks uut võimet. Meil on loomulik võime hirmu tunda ja karta vägevat kohalolu, nõnda võib harjumus siduda teatud hoonetega usulise õuduse, aga harjumus ei paneks kunagi neid ideid vastu võtma inimest, kellel pole loomuliku võimet hirmu tunda. Väliste esemete heakskiitmise või nende üle rõõmustamise puhul: kui veri või vaimud, millest anatoomid räägivad, tõusevad, kiirenevad või käärivad, nagu nad seda nimetavad, meeldivalt ravimi või toidu mõjul või mingeid näärmeid stimuleeritakse sageli eritama, siis on kindel, et selleks et keha jääks meeldivasse seisundisse, me rõõmustame maitseobjektide üle, mis iseenesest ei ole kehale vahetult meeldivad, kui nad edendavad seda meeldivat seisundit, millega keha on harjunud. Harjumus muudab keha olekut nii, et see, mis alguses tekitas ebameeldivaid aistinguid, seda enam ei tee, või võib-olla tekitab samas meeles teise, meeldiva idee. Aga harjumus ei saa meile kunagi anda teistsugust meeleideed, kui meil enne seda oli: see ei pane kunagi pimedat kiitma esemeid heaks kui värvilisi või neid, kellel pole maitsmist, kiitma toite heaks kui maitsvaid, kuigi nad võivad neid heaks kiita kosutavatena või rõõmustavatena. Kui meie näärmed ja nende kõrval asetsevad kehaosad poleks tundlikud, kui me ei tunneks naudingut teatud elavamatest liikumistest veres, siis harjumus ei saaks iialgi teha stimuleerivaid või joovastavaid vedelikke või ravimeid meeldivaks, kui nad maitsemeelele ei meeldi. Samamoodi, kui meil ei oleks loomulikku ilumeelt ühetaolisusest, ei oleks harjumus iialgi saanud panna meid ette kujutama ilu esemetes. Kui meil ei oleks kõrva, ei oleks harjumus iialgi saanud anda meile ilu naudingut. Kui meil need loomulikud meeled eelnevalt on, siis harjumus saab panna meie vaadet laienema ning saama keerulisemaid iluideid kehadest või harmooniaideid helidest, suurendades meie tähelepanu ja tajukiirust. Tundub aga, et harjumus ei tugevda, vaid nõrgendab iluideid ehk naudingumuljeid korrapärastelt esemetelt, sest kuidas muidu on võimalik, et inimesed ei vaimustu päikesepaistelisest päevast või selgest õhtust nagu Aadam pärast loomist. Harjumus võib ka teha lihtsamaks saada aru keerulise masina kasulikkusest ja kiita seda kasulikuna heaks, kuid inimene ei oleks iial ette kujutanud, et see on ilus, kui tal ei oleks olnud loomulikku ilumeelt. Harjumus võib panna kiiremini taipama keeruliste tõdede tõesust, kuid teoreemide ilu nauding ei ole alguses väiksem. Harjumus võib teha meid võimelisemaks meelde jätma ja võrdlema keerukaid ideid, nii et me näeme keerulisemat ühetaolisust, mida algajad ei näe, kuid kõik see eeldab loomulikku meelt ilust ühetaolisuses. Sest kui vormides poleks olnud midagi, mis meie meeltele naudingut põhjustab, siis naudingule ja kannatusele, ilule ja inetusele ükskõiksete ideede kordamine poleks iial muutnud neid meeldivateks või ebameeldivateks.
Hariduse mõjul me saame palju spekulatiivseid arvamusi, mis on mõnikord tõesed, mõnikord väärad, ja hakkame sageli uskuma, et need esemed saavad loomu poolest tuua meie välismeeltele naudingut või rõõmu, millel tegelikult selliseid omadusi ei ole. Ja haridus tekitab tugevaid, raskesti lõhutavaid alusetuid assotsiatsioone, mõnikord juhuslikult, mõnikord plaanitult. Nõnda tekib vastumeelsus pimedue vastu, paljude toitude vastu ja teatud süütute tegude vastu. Samamoodi tekivad alusetud heakskiidud. Aga haridus ei pane meid iialgi haarama esemetes omadusi, mida me pole loomupäraselt võimalised tajuma. Me teame, mis on iiveldus, ja võime alusetult uskuda, et väga tervislikud toidud tekitavad seda. Me saame nägemise ja haistmisega ebameeldivaid ideid sigade söögist ja seasulgudest ning võib-olla ei saa hoiduda nende meenumisest söögilaua taga. Aga kunagi pole sünnist saadik pimedatel inimestel olnud eelarvamust ebameeldivat värvi esemete vastu või ilusat värvi esemete kasuks. Nad võib-olla kuulevad, et inimesed laidavad mingit värvust ja võivad ehk ette kujutada, et see värvus on teistest meeltest erinev meeleline kvaliteet, aga see on ka kõik. Samamoodi, inimene, kellel sünnipäraselt puudub maitsmismeel, ei saa mitte mingi hariduse mõjul vastu võtta maitmisideid ja tal ei saa olla eelarvamusu toitude maitsvuse suhtes. Nii et kui meil loomulikku ilu- ja harmooniameelt ei oleks, siis meil ei saaks kunagi olla eelarvamust esemete ja helide kui ilusate või harmooniliste asjus. Nii et haridus ja harjumus saavad sisemeeli, mis eelnevalt olid, mõjutada, suurendades vaimu võimet meelde jätta ja võrrelda keeruliste asjade osi, ja siis tekitavad kõige suurepärasemad objektid meile väga suurt naudingut. Aga ilumeel ise peab olema sünnipärane. Anatoomia õppimine, looduse vaatlemine ja nende näoilmete ja kehahoiakute vaatlemine, mis iga tundega kaasnevad, võib võimaldada meil ära tunda, kus on jäljendamine täpne. Aga täpne jäljendus ei oleks nauditav, kui meil ei oleks sünnipärast ilumeelt. Lihtsalt sage vaatlemine ei teeks neid kunagi ilusaks.
Rohetiib-aara
Rohetiib-aara on linnuliik aara perekonnast papagoilaste sugukonnast papagoiliste seltsist. Kõik aarad elutsevad Lõuna-Ameerikas või Kesk-Ameerikas.
Rohetiib-aarad elavad soodsates tingimustes kuni 80-aastaseks. Liik on tänapäeval soodsas seisundis. Linnusaba on 1 m pikk. Ta teeb uskumatut lärmi, tekitades väga erinevaid helisid. Samuti on aara võimekas imitaator, ta suudab sõnu korrata ja telefonihelinat jäljendada.
Rohetiib-aarad vajavad niiskust ja troopilist elu. Nende müümine loomapoodides on osades riikides illegaalne. Paljud nendest maksavad üle 85 000 euro.
Nende toiduks on puuviljad ja viljaterad. Nokk on üpris tugev, ta kasutab seda muuhulgas nii pähklite purustamiseks kui okste küljes rippumiseks.
Tartu Rotary Klubi
pisi|[[Oskar Rütli oli klubi esimene president. Märka ka Rotary logo]] Tartu Rotary Klubi on Tartus tegutsev heategevuslik organisatsioon; üks Rotary klubisid Eestis.
Klubi asutati 1932. Klubi esimene president oli Oskar Rütli.
455 eKr
Aasta 455 enne Kristuse sündi ehk meie ajaarvamist. Vana-Roomas oli see CCXCIX (299.) aasta ab urbe condita.
David Mitchell
David Stephen Mitchell (sündinud 12. jaanuaril 1969 Southportis) on inglise kirjanik.
Temalt on ilmunud 2020. aasta seisuga üheksa romaani. Neist kahega – "number9dreami" ja "Pilveatlasega" – kandideeris ta Bookeri auhinnale.
Ori (täpsustus)
Ori on orjuses inimene.
David Mitchell
Eesti keeles on ilmunud tema romaanid "Varikirjas" (e. k. 2011, Varrak, tõlkinud Aet Varik) ja "Pilveatlas" (e. k. 2006, Varrak, tõlkinud Aet Varik) ning "Luukellad" (2017, Varrak, tõlkinud Krista Kaer).
David Mitchell esines Eestis 2012. aasta kirjandusfestivalil HeadRead.
Mitchelli "Pilveatlase" põhjal valmis 2012. aastal samanimeline film.
Maloorlivka
Maloorlivka on küla Ukrainas Donetski oblastis Šahtarski rajoonis.
David Mitchell
Elulugu
Pärast ülikooli lõpetamist kolis ta aastaks Itaaliasse Sitsiiliasse, seejärel armus jaapanlannasse ja suundus 1994. aastal Hiroshimasse, kus töötas kaheksa aastat õpetajana. Essees kirjandusajakirjale Bold Type on ta maininud, et just Jaapanis olek mängib tema kirjanikutöös erilist rolli: enne Jaapanisse tulekut nõudsid muud asjad nii palju tähelepanu, et ta ei jõudnud tegudeni. "Ma oleksin kirjanikuks saanud arvatavasti ükskõik kus ma ka ei oleks elanud, aga kas ma oleksin saanud just selliseks kirjanikuks, kui ma veetnuks kuus aastat Londonis, Kaplinnas, Moose Jaw’s, õlitööstuses või tsirkuses?"
Nordsehl
Nordsehl on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Schaumburgi kreisis.
David Mitchell
Elulugu
Mitchellil on kõne tempo ja rütmi häire – ta on kogeleja. Sellest räägib ka tema poolautobiograafiline romaan "Black Swan Green". Mitchell on Briti Kogelejate Ühingu üks kõneisikuid.
Looming
David Mitchell on maininud, et tahtis kirjanikuks saada juba lapsena. Varasematest mõjutajatest on ta ajakirjale The Paris Review nimetanud Ursula Le Guini "Meremaa triloogiat", Susan Cooperi fantaasiaromaane ja Isaac Asimovit. Loetu ajel alustas ta mõnikord ka kirjutamist, kuid ei jõudnud kaugemale kui paar lehekülge. Teismelisena oli temale suur mõju ka Thornton Wilderil, eriti tema romaanil "Our Town", ja hiljem, tudengipõlves "San Luis Rey sillal".
Nordsehl
Valla pindala on 5,97 km².
Häme daikiparv
Häme daikiparv on Soome aluskorras paiknev aluselise koostisega daikiparv.
David Mitchell
Looming
Mitchell alustas loometeed 1999. aastal romaaniga "Varikirjas" ("Ghostwritten"). Juba selles romaanis on äratuntav Mitchelli eriline stiil: rohkelt jutustajaid, ajaliselt ja vormiliselt fragmenteeritud ülesehitus. Romaani tegevustik liigub Okinawalt Mongooliasse ja millenniumieelsesse New Yorki, kus üheksa kandva jutustaja lood kohtuvad ja lõikuvad. Romaan võitis alla 35-aastastele briti autoritele antava John Llewellyn Rhysi preemia ja valiti Guardiani debüütteose auhinna kandidaatide hulka. Järgmiste romaanidega, "number9dreami" (2001) ja "Pilveatlasega" ("Cloud Atlas", 2004) kandideeris ta Bookeri auhinnale. 2003. aastal nimetati ta üheks kirjandusajakirja Granta parimaks nooreks briti romaanikirjanikuks. 2007. aastal valiti ta ajakirja Time 100 maailma mõjukaima inimese hulka. Järgnesid poolautobiograafiline romaan "Black Swan Green" (2006) ja ajalooline romaan "Jacob de Zoeti tuhat sügist" ("The Thousand Autumns of Jacob de Zoet", 2010). Mitchelli kuuendas romaanis "Luukellad" ("The Bone Clocks", 2014) on autori sõnul "näpuotsaga fantaasiat" ning see räägib "asjadest elu ja surma vahel". Sellele järgnes 2015. aastal "Slade House" ja 2016. aastal "From Me Flows What You Call Time". Tema järgmine romaan "I Have the Room Above Her" ilmub 2020. aasta juunis.
Maloorlivka
Maloorlivka kõrgus merepinnast on 271 meetrit.
Nordsehl
Kuulub Niedernwöhreni ühisvalda.
David Mitchell
Looming
Mitchell on kirjutanud ka libretosid. 2010. aastal kirjutas ta libreto Hollandi Rahvusooperis lavale toodud ooperile "Wake". Ooper loodi Hollandis Enschede linnas 2000. aastal toimunud ilutulestikulao plahvatuse mälestamiseks. Koostöös hollandi filmi- ja teatrilavastaja ning helilooja Michel van der Aaga valmis ooper "Sunken Garden", mis esietendus 2013. aasta aprillis Inglise Rahvusooperis.
Häme daikiparv
Soomes paljanduv Svekofenni aluskord koosneb peamiselt 1,8–1,9 miljardi aasta vanustest moondekivimeist, mida lõikavad peamiselt rabakivist koosnevad umbes 1,6 miljardi aasta vanused intrusiivid. Rabakiviintrusiividega on seotud ka aluseliste plaatjate intrusiivide ehk daikide esinemine; neist tuntuim on Häme daikiparv, mille koostis on peamiselt diabaasne. Häme daikiparve vanuseks hinnatakse 1665 miljonit aastat.
Maloorlivka
2001. aasta rahvaloenduse andmeil elas asulas 1227 inimest.
David Mitchell
Looming
Mitchelli sulest on ilmunud ka novelle: "Judith Castle" (2008), "The Massive Rat" (2009), "Character Development" (2009) ja "Muggins Here" (2010). 2011. aastal ilmus heategevuslikel eesmärkidel välja antud kogumikus "I’m with the Bears: Short Stories from a Damaged Planet" Mitchelli novell "The Siphoners".
Häme daikiparv
Häme daikiparv hõlmab Tampere-Heinola-Lappeenranta piirkonda pikkusega umbes 300 km ja laiusega 60 km. Parves on umbes 200 daiki. Parve kuuluvad daikide laius varieerub paarist sentimeetrist kuni kilomeetrini. Ka pikkuselt on daikid väga erinevad – väiksemad on paarimeetrised; pikimad seevastu pikkusega üle kümne kilomeetri.
David Mitchell
Põhiteosed ja nende retseptsioon
Mitchelli romaane peetakse laiahaardelisteks ja jõuliselt fantaasiarikasteks. Tavaliselt kulgeb faabula keeruliselt, lugu pendeldab ajastute, riikide ja erinevate (selgelt eristumata) peategelaste vahel. Autor ise on rõhutanud, et tema loomingus on üheks märksõnaks kiskjalikkus, olgu siis otsesel moel (näiteks romaanides "Pilveatlas" ja "Jacob de Zoeti tuhat sügist") või kaudsemalt.
Häme daikiparv
Tekkimine
Häme daikiparv on seotud Ahvenisto plutooniga. Rabakiviintrusiivide ehk vedelate magmakehade aeglane ülespoole liikumine tekitas maakoores venituspingeid, mille tagajärjel moodustusid rebendlõhed, kuhu tungis basaltne magma, mis daikidena tardus.
Vielleségure
Vielleségure on vald Prantsusmaa edelaosas Pyrénées-Atlantiquesi departemangus.
David Mitchell
Põhiteosed ja nende retseptsioon
Romaan koondab üheksat lugu, milles mängivad keskseid rolle metroos gaasirünnaku korraldanud sekti liige Quasar Okinawalt, läbikukkunud briti finantsist Neal Brose Hongkongis, Hiina teemaja perenaine, kehatu vaim Mongoolias, noor džässihuvilisest plaadipoe müüja Satoru Tokyos, kuraator Margarita Latunsky Peterburis, varikirjanik Marco Londonis, kvantfüüsik Mo Muntervary Iirimaal ja raadiosaate "Night train" juht Bat Segundo New Yorgis. Tegelased kohtuvad otsesel või kaudsel moel põgusalt ajas või ruumis ning romaan kulmineerub terrorirünnakuga Tokyo metroos.
Häme daikiparv
Tekkimine
Häme daikiparv on Eestile lähim koht, kus daikid maapinnal paljanduvad.
David Mitchell
Põhiteosed ja nende retseptsioon
Mitchelli debüütromaan valmis Jaapanis veedetud aja jooksul, kui autor võttis kuus-seitse kuud vabaks, et reisida Hongkongi, Macau ja Hiina kaudu ja Siberi raudteed pidi Euroopasse. Romaani varasemad osad valmisid hostelites, et "leevendada kirjutamise sügelust", pärast Hiina-osa lõpetamist tekkis Mitchellil idee osad ühendada.
Varjuteater (romaan)
"Varjuteater" on Viivi Luige 2010. aastal Eestis ilmunud autobiograafiline romaan.
David Mitchell
Põhiteosed ja nende retseptsioon
Mitchell on märkinud, et sai kirjutamiseks inspiratsiooni tudengipõlves loetud Thornton Wilderi loomingust, eeskätt romaanist "San Luis Rey sild", ning sellele viitab ka romaani epigraaf. Mõlema romaani põhimõtted kattuvad: mõlemad kirjanikud on otsinud põhjust, miks miski juhtub (Wilderil, miks Peruus rippsild purunes, Mitchellil erinevad põhjused, sealhulgas see, mis viis 1995. aastal Aum Shinrikyo sekti sariinirünnakuteni Tokyo metroos). Romaani üheks märksõnaks on ajupesu – see, kuidas see toimib, ja kuidas seda võidakse ka ihaleda.
Varjuteater (romaan)
Luik keskendub romaanis eluperioodile Roomas (1998–2003), kuid peatub pikemalt ka Berliinis ja Helsingis veedetud ajal.
Hugo (Oklahoma)
Hugo on linn Ameerika Ühendriikides Oklahoma osariigis, Choctaw' maakonna keskus.
Varjuteater (romaan)
Romaan on tõlgitud soome (Varjoteatteri. Tammi 2011. Tõlkinud Anja Salokannel), ungari ("Arnyekszinhaz". Magyar Naplo 2017. Tõlkinud Bela Javorszky), läti (Enu teatris. Mansards 2017. Tõlkinud Ruta Karma) ja saksa (Schattenspiel. Wallstein 2018. Tõlkinud Cornelius Hasselblatt) keelde.
Retseptsioon
Viivi Luik ei määratle "Varjuteatrit" ei reisikirja ega mälestusteraamatuna, vaid nimetab seda selgelt romaaniks. Kirjanduskriitik Kaarel Kressa on raamatut nimetanud mosaiiktekstiks, mille tükke eristavad värvide asemel eri ajajärgud ning tükkideks on mälupildid ja väikesed vaatlused.
Rein Veidemann nimetas "Varjuteatrit" pärast ilmumist Mats Traadi "Õelate lambi" kõrval teiseks 2010. aasta eesti proosasündmuseks.
2010. aastal ilmunud "Varjuteatril" on otsesed sidemed 1985. aastal ilmunud "Seitsmenda rahukevadega", eelkõige otseste viidete (Rooma jõudmine sai alguse 1949. aastal kodukandist), aga ka tinglikumate ühenduste näol (tagasivaade lapsepõlve 1950. aastatel). Romaani on võrreldud ka Aare Pilve "Ramadaaniga" (2010), mis kujutab samuti sügavamat sissevaadet Itaaliasse. Joel Sangale toob "Varjuteater" meelde ka Curzio Malaparte "Kaputti" (1944).
David Mitchell
Põhiteosed ja nende retseptsioon
Romaanil on seoseid ka järgmise romaani, "number9dreamiga": Tokyo-osa peategelane Satoru meenutab Eijit ja Mongoolia päritolu mõrvar Suhbataar libiseb läbi nii sellest kui ka järgmisest romaanist.
Pereorkõ
Pereorkõ (ukraina keeles Переорки) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Vinnõtsja rajoonis. Elanike arv on 754. Pindala on 1,3 km².
Schoten (suguvõsa)
Ajalugu
Teateid suguvõsa kohta on aastast 1491, mil on mainitud Tallinna Mustpeade liiget Jacob von Schotenit (suri pärast 1491). XVI sajandi alguses elasid Schotenid Tartus. Suguvõsaliin algabki Tartu Suurgildi oldermanni Dirik von Schoteniga (suri pärast 1522). Tema poeg Diedrich von Schoten (suri pärast 1560) valiti Tartu raadi. Raehärraks tõusis ka tema poeg Diedrich von Schoten (1535−1602), kes asus hiljem elama Tallinna ja oli Tallinna liini rajajaks. Tema järeltulijad tegutsesid kaupmeestena ja neid valiti sagedasti raehärradeks.
David Mitchell
Põhiteosed ja nende retseptsioon
Romaan on noore Tokyosse tulnud jaapanlase Eiji Miyake oma kadunud isa otsimise lugu, kus reaalsus seguneb alternatiivsete reaalsustega.
Romaani on võrreldud Haruki Murakami loominguga, mille mõju all Mitchell kirjutades oli, kusjuures mõningad paralleelid jooksevad Murakami "Norra metsa" ja "Üleskeeratud linnu kroonikaga". Briti ajakirjanik ja toimetaja Steven Poole on arvustuses The Guardianis siiski täheldanud, et Murakami võib osutuda liiga ohtlikuks eeskujuks, sest Mitchelli püüd leida ajalookirjutuses paatost ebaõnnestub ning ta üritab luua karakterites samasugust õrna naiivsust kui Murakami, kuid ei tundu isegi püüdvat neid sellisel moel võnkuma panna kui jaapani kirjanik.
Kirjanik Robert MacFarlane on The Observeris leidnud, et Mitchell püüab eklektilise jutustusviisi kaudu, kus reaalsus muundub tihti mänguks ning lugeja hakkab alles aegamööda tajuma peategelase mõttelõnga, edasi anda sissevaadet postmodernistlike noorte mõtlemisse, kus neid on lapsest peale saatnud arvutimängud, filmid, internetikeskkonnad ja reaalsuste paljusus. Teisalt on see ka teose nõrkus, sest lugejale paisatakse nii palju infot, et selles süsteemi leidmine võib osutuda võimatuks (erinevalt eelmisest romaanist, kus loo otsad kokku sõlmitakse).
Romaan koosneb kuuest loost: 1850. aastatel Austraaliast Ameerikasse rändava ameerika notari Adam Ewingi päevik, noore biseksuaalse inglise muusiku Robert Frobisheri 1930. aastatel sõbrale saadetud kirjad, pilguheit 1970. aastate energiapoliitikasse ajakirjanik Luisa Rey silme läbi, 65-aastase kirjastaja Timothy Cavendishi gangsterite eest põgenemise plaan (leiab aset tänapäeval), tuleviku-Koreas aset leidev roboti Sonmi~451 vabastamine ning postapokalüptilisel ajal Hawaii saarel toimuv "tuleviku" kohtumine "olevikuga" (kus selgub, et Sonmi~451-st on saanud jumalus).
Mitchell sai romaani ülesehituse loomiseks inspiratsiooni Italo Calvino romaanist "Aga kui ühel talveööl üks rändur", milles on samuti peategelase loo kulg katkestatud, narratiiv hakitud ja lugeja-teose piir katkestatud. Mõte, missugune see romaan tundunuks siis, kui selle lõppu oleks pandud peegel, kummitas Mitchelli juba 18–19-aastaselt, kuni leidis kolmanda romaani ülesehituse loomise juures viimaks väljundi. Romaani kõik osad kirjutas ta valmis terviklikult, kuid mõeldes täpselt kohtadele, kus toimuvad katkestused.
Kokutamisest rääkiv romaan on üks Mitchelli autobiograafilisemaid: peategelasel, 13-aastasel kokutamisega kimpus oleval Jasoni Tayloril on romaani autoriga palju ühiseid jooni. Autor on ka selgitanud, et selle raamatu kirjutamise tulemusena jäi minevikku teda läbi elu saatnud häbi kokutamise pärast ning kui ta ei oleks seda raamatut kirjutanud, väldiks ta seda temaatikat siiamaani.
Raamatus selgitab Mitchell kokutamise tagamaad ning tutvustab tehnikaid, kuidas sellega koos elada (mitte sellest vabaneda), andes raamatu jaoks loodud Pooja (ingl Hangman) kujundi kaudu kõnehäirele isikustatud vormi. Selle tulemuseks on tõdemus, et Poojaga pole mõtet võidelda, sest too kehtestab reeglid. Nagu Mitchell on öelnud: "Kogelemine on kui isik, kes tahab olemas olla, ja kui ma tahan teda maha suruda, püüab ta mind maha suruda."
Nagu eelmised romaanid on seegi väga läbimõeldud ülesehitusega, kuid erineb teistest jutustamise laadi poolest. Inglise kirjanduskriitik James Wood on märkinud, et Mitchell on selles püüdnud vältida postmodernset keerukust ning rääkida selle asemel otsekoheselt naljaka, lummava ja autobiograafilise loo poisist, kes ihaleb kirjanikuks saada, aga on koomilisel kombel sündinud 1980. aastate algul maapiirkonnas, kitsarinnalises ja ühekülgses Worcestershire’is.
Romaani tegevus toimub 1790. aastatel Jaapanis Dejima tehissaarel, kus asus Ho­l­landi Ida-India Kompanii kaubandusesindus. Peategelaseks on noor hollandlane Jacob de Zoet, kes on sinna saabunud mõtetega koguda piisavalt vara, et oma väljavalitu vanematele meeldida. Lugu areneb laia haardega, jõudes kloostrisse, kus nunnasid sunnitakse ilmale tooma lapsi (paralleel tuleviku-Koreaga "Pilveatlases") ja briti sõjalaeva pardale.
Romaanile on ette heidetud ülemäärast eksootilisust ja häirivaid põnevusromaani sugemeid. Briti kirjanik ja kirjanduskriitik Phi­lip Hensher on lisanud, et Mitchell taotleb romaaniga tavalisele lugejale meeldimist, mille tagajärjel on esile tõusnud kõik autori nõrkused. Ta heidab ette ka olevikuvormis kirjutust, milles, "tundub, et kõik tänapäevased ajaloolised romaanid tunduvad olevat kirjutatud". Ta arvab, et ehk on selle põhjuseks filmistsenaariumide mõju. India päritolu inglise keeles kirjutav kirjanik ja kriitik Neel Mukherjee ei ole siiski nii kriitiline olnud, ta rõhutab küll mõningaid nõrku külgi, kuid leiab sellele vaatamata, et tegu on mitmeplaanilise põnevusromaaniga, mida läbib armastuslugu (või vastupidi), ning samas värvikas ajalooline romaan kultuuride kokkupõrgetest ja segunemisest.
Fantaasiaromaani tegevus on jaotatud kuueks mahukamaks peatükiks, mida seob vähemal või rohkemal määral Holly Sykesi nimeline karakter. Tegevusaeg ulatub 1984.–2043. aastani.
Romaan valiti 2014. aasta Bookeri auhinna kandidaatide nn pikka nimekirja.
Calvinia
Calvinia on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Põhja-Kapimaa provintsis Namakwa ringkonnas, Hantami valla halduskeskus.
Esimesed euroopa asunikud saabusid piirkonda 1750. aastatel. Linn asutati 1851. aastal ja sai nime prantsuse usureformaatori Johann Calvini järgi.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Calvinia elanikest värvilisi 82,98%, valgeid 11,79%, mustanahalisi aafriklasi 3,56%, India või Aasia päritolu inimesi 0,77% ja teisi 0,89%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 96,86%, inglise keelt 1,30% ja koosa keelt 0,64%.
Anatoli Jakovlev
Anatoli Jakovlev (sündinud 22. jaanuaril 1990 Narvas) on Eesti jäähokimängija.
Hugo (Oklahoma)
pisi|tühi|Hugo linn Oklahoma osariigis
Anatoli Jakovlev
2006–2010 mängis ta klubis Narva PSK. Aastast 2010 mängib ta klubis Tartu Kalev-Välk.
Pollhagen
Pollhagen on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Schaumburgi kreisis.
Valla pindala on 12,87 km².
31. detsembril 2017 elas seal 1101 inimest.
Kuulub Niedernwöhreni ühisvalda.
Võta mind kaasa
pisi|Võta mind kaasa 1915 päis Wõta mind kaasa oli 1915 Viljandis ilmunud ajakiri. Kirjastaja: Ernst Hunt. Ajakirja andsid välja Ernst Hunt ja Artur Sammul. Vastutav toimetaja oli A. Koffer. Ajakirja esimene number ilmus märtsis ja viimane ehk neljas number juunis. Ajakiri oli 16-leheküljeline ja maksis 10 kopikat. Ajakirja trükiti Viljandis "Ernst Hunti ja Artur Sammuli trükikojas".
Anatoli Jakovlev
Ta on mänginud Eesti jäähokimeeskonnas.
Aserbaidžaani kirjanike loend
Siin on loetletud Aserbaidžaanis või aserbaidžaani keeles kirjutavaid või kirjutanud kirjanikke.
Camerata Universitatis
thumb|Koori Camerata Universitatis logoEesti Maaülikooli kammerkoor Camerata Universitatis on Tartus tegutsev kammerkoor.
1991. aastal loodi Tartu Ülikooli arstiteaduskonna üliõpilaste initsiatiivil Tartu Ülikooli arstiteaduskonna koor, mis hiljem nimetati Tartu Ülikooli Kunstide Osakonna Kammerkooriks. Sellest kujunes 2000. aastal kammerkoor Camerata Universitatis. Eesti Maaülikooli egiidi all tegutseb koor 2004. aastast. Koori lauljate hulgas on nii Tartu Ülikooli kui ka Eesti Maaülikooli üliõpilasi, õppejõude ja vilistlasi.
Koori dirigent on alates 1995. aastast Seidi Mutso. Koori koormeister on Roosi Rõõmusaare ja hääleseadja Karmen Puis.
Camerata Universitatis on Eesti Kammerkooride Liidu liige.
Maailmamix
"Maailmamix on raadio Elmar saade, mis on eetris pühapäeviti kella 15–17.
Sveriges Television
Sveriges Television AB ehk Rootsi Televisioon (lühend SVT) on Rootsi riiklik televisioon.
SVT hoidis televisioonimonopoli enda käes, kuni 1990. aastal asutati eratelekanal TV4. SVT ei kanna üle reklaami. Erandiks on sponsorite reklaam suurte spordiürituste ajal.
SVT on siiani suurimaid teleprogrammiedastajaid Rootsis. Vaatajaskond küünib 36,4 protsendini.
Rootsi Televisioon edastab programmi kanalitel SVT1, SVT2, SVT24, SVT Barnkanalen, Kunskapskanalen.
Ukraina teeneline meistersportlane
pisi|Ukraina teenelise meistersportlase rinnamärk
Ukraina teeneline meistersportlane (ukraina keeles Заслужений майстер спорту України) on nimetus (kuni 2006 aunimetus) spordi valdkonnas Ukrainas.
Aunimetus asutati 1992. aastal. Aunimetusega kaasneb rinnamärk. Rinnamärgid on nummerdatud. Märgi number 1 omanikuks sai 1993. aastal Sergi Bubka.
2006. aastal kehtestati Ukrainas ühtne spordiklassifikatsioon.
Aunimetuse andmise üldised kriteeriumid: Ukraina kodakondsusega sportlane on saanud medalikoha olümpiamängudel või olümpiala maailmameistrivõistlustel, kahel korral tulnud olümpiaalal Euroopa meistriks või mitteolümpialal tulnud kahel korral maailmameistriks või võitnud MM-il kolm medalit.
Enne 1991. aastat kuulus Ukraina Nõukogude Liidu koosseisu ja Ukraina NSV väljapaistvamad sportlased said NSV Liidu teenelise meistersportlase aunimetuse. Nii näiteks ukraina tippkergejõustiklane Sergi Bubka sai selle aunimetuse 1983. aastal.
Ukraina teenelisi meistersportlasi
Aunimetuse on saanud ka kergejõustiklane Inessa Kravets.
Vehendi kadakas
Kadakas pole kõige paremas seisundis: viis haru on elus ja üks haru kuivanud. Kokku on kaheksa tüveharu. Suurima haru tüve ümbermõõt on 44–50 cm, kadaka kõrgus 7–8 meetrit.
456 eKr
Aasta 456 enne Kristuse sündi ehk meie ajaarvamist. Vana-Roomas oli see CCXCVIII (298.) aasta ab urbe condita.
Ćmielów
Ćmielów on linn Poolas Święty Krzyżi vojevoodkonnas Ostrowiec Świętokrzyski maakonnas, Ćmielówi valla halduskeskus. Ćmielów asub Ostrowiec Świętokrzyskist ligi 10 km kagus.
Ürikutes on asulat esmamainitud 1388. aastal. Ćmielów sai linnaõigused 1505. aastal.
1790. aastal rajatud Ćmielówi portselanivabrik on vanim siiani tegutsev portselanivabrik Poolas. 2005. aastast tegutseb Ćmielówis Elav Portselanimuuseum (Żywe Muzeum Porcelany).
Linna vaatamisväärsuste hulka kuuluvad 1702. aastal hävitatud Ćmielówi lossi varemed.
Balti sünekliis
Balti sünekliis on Ida-Euroopa kraatoni lääneossa jääv suur aluskorravagumus ehk sünekliis. Vagumus piirneb põhjas Fennoskandia kilbi ja lõunas Valgevene antekliisiga. Sünekliis jääb Edela-Eesti, Lääne-Läti ja -Leedu, Kaliningradi oblasti, Põhja- ja Kirde-Poola ning Läänemere idaosa kohale.
Karlova mõis
pisi|Karlova mõisa härrastemaja 2010. aasta märtsis pisi|Osa mõisa härrastemajast on nüüdseks restaureeritud Karlova mõis (saksa keeles Karlowa) oli mõis Tartus, nüüdses Karlova linnaosas, kus asub üks esimesi uusgooti stiilis häärbereid Eestis.
Ajalugu
Karlova mõisa rajas Karl von Krüdener (Carl Gustav von Krüdener), kes ostis Tähtvere mõisalt maad 1794. aastal (teistel andmetel juba 1793 ). Tema järgi sai mõis ka nime. Hilisema mõisasüdame kohal asus toona talu. Mõis paikneb Emajõe ürgoru serval, seetõttu avanesid sealt maalilised vaated jõeorule ja linnale. 1828. aastal omandas Karlova mõisa Faddei Bulgarin, kelle ajal sai sellest kohaliku vene kultuurielu keskus. Bulgarinile kuulus rikkalik kunsti-, raamatu- ja haruldustekogu, samuti Venemaa suurim maakaartide erakogu ning toonase tuntuima teleskoobivalmistaja Joseph von Fraunhoferi teleskoop.
1919. aasta alguses võõrandas Eesti Vabariik mõisa tollastelt omanikelt Bulgarinitelt, kellele jäid vaid mõisasüda ja park, mille Tartu linn ostis 1928. aastal.
Nüüdseks on mõisast säilinud peahoone ja park jäänud sügavale Tartu piiresse, kesklinna lähedasse Karlova linnaossa. Seda ümbritsevad peamiselt mõnekorruselistest elamutest koosnevad tihedad elamukvartalid, laiemast mõisakompleksist on vähe säilinud. Mõisa peahoone praegune aadress on Eha tänav 36 (teistel andmetel Salme tänav 2D ). Hoones aadressil Tähe 38b tegutseb Tartu Kõrgem Kunstikool.
2007. aastal pälvis Karlova mõisa krunt konkursil "Kaunis Eesti kodu 2007" Tartu kauneima eramu tiitli.
Mõisa järgi on saanud nime Tartu Karlova linnaosa ning Karlova park, mis asetseb Karlova mõisa ja Tartu Karlova Gümnaasiumi vahel, ümbritsetuna Pargi, Kalevi ja Salme tänavast.
Häärber
On teadmata, kas Krüdener ehitas praeguse peahoone põhjaosa algusest peale või kohandas senist taluhoonet. Nii või teisiti sai peahooneks ühekorruseline hilisbarokne ristpalkehitis, mida kattis 18. sajandile iseloomulik laudis. 1805–1810 (teistel andmetel 1810 ) ehitas Krüdener peahoone ümber, lisades majale nüüdse lõunaosa ja hoonet risti läbiva kivist risaliidi. Kompleks krohviti ja kujundati varaklassitsistlikus stiilis. Uus hooneosa sai ka klassitsistlikud viilkatused, vanale jäi barokne murdkelpkatus. Arvatavasti oli ümberehituse aluseks Tartu Ülikooli arhitekti Johann Wilhelm Krause ja J. G. Kranhalsi projekt.
Kui Faddei Bulgarin (Thaddeus Bulgarin) Karlova mõisa 1828. aastal algse omaniku pojalt Otto von Krüdenerilt ostis, oli peahoone juba üsna halvas seisus. Nii järgneski uus ümberehitus 1830. aasta paiku, mil vana hoone kaunistati uusgooti elementidega ning lisati kolme akna laiune eenduv keskosa. Peahoone parempoolsesse otsa lisati 1844. aastal L-tähe kujuline kahekorruseline juurdeehitis samuti uusgooti stiilis. Ehitist hakkasid kaunistama astmikviilud, tornikesed ja kaaraknad. Juurdeehitisele lisatud müürisakmed ja observatooriumiks kavandatud puidust vaatetorn imiteerisid keskaegset kindlust. Muljet tugevdab sakmeääreliste väravaehitistega raudkivimüür pargi servas ürgoru nõlval. Algselt ümbritses kivimüür kogu mõisasüdant. pisi|Karlova mõisa värav ja piirdemüür pisi|Karlova mõisa ait 1925. aastal ilmunud koguteoses "Tartumaa" nimetati Karlova mõisa peahoonet ainsana Tartu ümbruse mõisatest Tartu 58 tähtsaima ehitise hulgas.
Pärast Eesti iseseisvumist asus mõisahoones kooliskäivate ja töödõppivate laste lastekodu, mida peeti üleval Tartu linna ja Tartu maakonna poolt ühtselt, 1928– asusid Karlova mõisa peahoones lasteasutused: 9. algkool, lastekodu ja 2. lasteaed. . aastast kuulus härrastemaja Tartu Kroonuaia Koolile. Teise maailmasõja vältel kasutas maja sõjavägi, kes lammutas veranda ja lisas garaaži. 1944. aastal sai hoone omanikuks Tartu Õpetajate Instituut. 1996. aastal ostis hoone haridusministeeriumilt 800 000 Eesti krooni eest Võrumaa ärimees, bussifirma AS Taisto omanik Taisto-Taimo Kängsepp, nüüdseks on ehitis osaliselt renoveeritud.
1997. aastast on Karlova mõisa peahoone kultuurimälestisena kaitse all.
Hordijivka (Lõpovetsi rajoon)
Hordijivka (ukraina keeles Гордіївка) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Lõpovetsi rajoonis. Elanike arv on 158. Pindala on 0,868 km².
Uljaste kuplistik
Kuplistiku piirkonnas on täheldatavad raskusjõu ja magnetvälja anomaaliad.
Kuplistik pinnamoes ei avaldu.
Viljandi Teataja
Ajalehe eelkäija oli Rahvaleht, mis ilmus aastatel 1906–1909.
Bohdan Hmelnõtskõi ülestõus
Bohdan Hmelnõtskõi ülestõus oli aastatel 1648–1654, Ukraina hetmani Bohdan Hmelnõtskõi juhtimisel toimunud iseseisvusvõitlus Ukrainas, Rzeczpospolita riigist. pisi|200px|[[Bogdan Hmelnõtskõi]] pisi|Hmelnõtskõi saabumine Kiievisse pisi|[[Jan II Kazimierz Waza]] pisi|300px|Hetmaniriik ja Poola 1660. aastate piirides, pärast [[Oliwa rahu|Oliwa ja Andrussovo rahulepinguid]]
1648
1648. aastal alustati Ukraina hetmani Bohdan Hmelnõtskõi juhtimisel võitlust autonoomia saavutamiseks Ukrainale Poolast, kaasates liitlasena Krimmi tatarlased.
1648. aasta juuni jõudsid Hmelnõtskõi väed Bila Tserkvani ja esitasid Rzeczpospolitale nõudmised: kasakate traditsiooniliste vabaduste taastamine, registrikasakate arvu suurendamine 12 000-ni, kasakatele tasu maksmine nende eelneva 5 teenistusaasta eest, õigeusu kiriku õiglane kohtlemine – võimaldades neil omada kirikuid ja kloostreid nagu enne uniaadikiriku loomist. Nõudmiste täitmisel lubas Hmelnõtski vanduda truudust Poola kuningale. Kuna aga Poola kuningas Władysław IV Waza oli surnud 1648. aastal ja Poola seimis toimusid uue kuninga valimine, siis jäi vastus ettepanekule venima.
Saabunud võidukalt pärast Poola vägede võitmist ja oma nõudmiste heakskiitmist Kiievisse, võeti Hmelnõtskõi vastu seal asunud kreeka õigeusu kiriku Jeruusalemma patriarhi ja Kiievi metropoliidi poolt kui õigeusklike eest võitleja ning innustasid tema ambitsioone kogu piirkonna õigeusklike eest seisjana. Hmelnõtskõi alustas diplomaatilisi läbirääkimisi Poola võimu vastase koalitsiooni loomiseks piirkonna (Moldova, Valahhia, Moskva tsaaririigi) õigeusklike valitsejatega, Doni kasakatega ja protestantidega Transilvaanias ning vürst Radziwilliga Leedus.
Krimmi khaaniriik
Krimmi khaaniriik oli aastatel 1441–1783 Musta mere ääres Krimmis ja selle naaberaladel Dnepri ja Dnestri vahel eksisteerinud riik, mille põhiline elanikkond koosnes krimmitatarlastest.
Bohdan Hmelnõtskõi ülestõus
1649
1649. aastal taasalustas Hmelnõtskõi sõjategevust Poolaga juba kõigi õigeusklike vabastamiseks. 1649. aasta sügisel piiras ta Zborivi lahingus ümber kuningas Jan II Kazimierz Waza väed. Pärast seda sõlmiti sõdinud poolte vahel Zborivi leping. Leppe alusel lubati kuninga poolt (1) suurendada registrikasakate arvu 40 000-ni, (2) senised Rzeczpospolita Kiievi, Tšernigivi ja Brasłaŭ vojevoodkondade alad kuulutati kasakaaladeks, mis vabastatakse Poola vägedest, juutidest ja jesuiitidest; (3) õigeusu metropoliidile antakse koht Poola seimis; ja (4) kõigile ülestõusus osalenud šlahta sekka kuuluvatele antakse amnestia. Saavutatud vaherahuleping rahuldas uusi registrikasakaid, õigeusklikku šlahtat ja vaimulikke, kuid ei täitnud lihtrahva huvi, saada tagasi Poola magnaatidelt maa.
Krimmi khaaniriik
Krimmi khaaniriik moodustus pärast Kuldhordi lagunemist. Aastast 1475 oli Krimmi khaaniriik vasallisõltuvuses Osmanite riigist. Aja jooksul (1502) allutas Krimmi khaan ka Kuldhordi viimased jäänused, Suurhordi alad keskusega Sarais.
Bohdan Hmelnõtskõi ülestõus
1649
1650. aastal nõustus Hmelnõtskõi, tunnistama Hetmaniriigi Osmanite riigi vasalliks, mis ka aktsepteeriti 1652. aastal, kuid vasalliseisund ei toonud kaasa sõjalist abi Osmani riigi poolt.
Krimmi khaaniriik
Khaaniriigi pealinn oli algul Solhat (nüüd Starõi Krõm), khaan Mengli-Girei (1468–1515) ajast alates oli khaani residents Bahtšisarais. Türgi sultani asehaldur asus aga Kafas (Feodossia).
Bohdan Hmelnõtskõi ülestõus
1651
1651. aastal sõjategevus Poola ning Hetmaniriigiga taasalgas, kuid oli ukrainlastele ebaedukas. Nad kaotasid Berestechko lahingu, Volõõnias ja sõlmisid sunnitud olukorras 1651. aasta septembris, Bila Tserkva rahulepingu. Lepingu alusel vähendati registrikasakate arvu 20 000-ni, piirati nende asumist Kiievi vojevoodkonnas. Tšernigivi ja Brasłaŭ vojevoodkondades taastati Poola administratsioon ning Poola šlahtal lubati naasta oma valdustesse. Lepingu tingimustel, tegi Hmelnõtskõi koostööd Poola võimudega ning saatis kasakad maha suruma naasva Poola šlahta vastu mässavaid talupoegi Kiievi vojevoodkonnas. Hmelnõtskõi tegevuse tõttu põgenesid tema aladelt talupojad ja vabad kasakad itta, Donetsi ja Doni ülemjooksule, mis oli Moskva tsaaririigi võimu all. Nende asuala, sai nende elukorralduse alusel nimetuse Sloboda Ukraina.
Krimmi khaaniriik
17. sajandi I poolel kogusid Krimmi khaanid Moskva suurvürstiriigilt andamit, pärast Venemaa keisririigi võitu Osmanite riigi üle 1768–1774 aasta sõjas kuulutati Krimmi khaaniriik Osmanite riigist sõltumatuks ja liideti 1783. aastal Venemaa keisririigiga. pisi|300px|Krimmi khaaniriik, u 1550 pisi|300px|Krimmi khaaniriik Euroopa kaardil 1596. aastal. [[Gerardus Mercatori atlasest "Atlas sive Cosmographicae Meditationes de Fabrica Mundi et Fabricati Fugura"]]
Bohdan Hmelnõtskõi ülestõus
1652–1653
Hmelnõtskõi vägedel õnnestus lüüa Poola vägesid 1652. aastal Batihi ja Brasłaŭ lahingus ning 1653. aastal Žvaneci lahingus Podoolias. Žvaneci lahingu järel, 1653. aasta detsembris sõlmitud lepinguga taastati 1649. aasta Zborivi vaherahu tingimused.
Krimmi khaaniriik
Krimmi khaaniriigi ja Euroopa suhted
Khaaniriigi elanikkond oli vaatamata riigi olemasolule põhiliselt rändrahvas ning jätkas mongoli-tatari Kuldhordis välja kujunenud eluviisi: karjakasvatust ning sagedasi sõjakäike naaberriikide (Moskva suurvürstiriigi, tsaaririigi ja Venemaa keisririigi, Rzeczpospolita – Ukraina, Valgevene, Poola ja Leedu) alade vastu.
Bohdan Hmelnõtskõi ülestõus
1654
Pärast nelja-aastast iseseisvat võitlust oli Ukraina sunnitud pöörduma abi saamiseks Moskva tsaaririigi poole, kelle abi eest võitluses nõustus Ukraina 1654. aastal Perejaslavi raadal andma Moskva tsaaririigi protektoraadi alla.
Krimmi khaaniriik
Krimmi khaaniriigi ja Euroopa suhted
Viimane Krimmi khaaniriigi sõjakäik Venemaa Keisririigi vastu toimus Viienda Vene-Türgi sõja ajal (1768–1774). Khaaniriigi väed osalesid sõjategevuses koos Osmanite riigi vägedega ning jõudsid 1769. aasta alguses Jelizavetagradini. Seal peatati nad tugeva Venemaa Keisririigi sõjaväe poolt, mida juhtis Väike-Vene kindralkuberner Pjotr Rumjantsev. Aastatel 1771–1772 juba Krimmi territooriumil toimunud sõjategevuse tulemusena purustas vürst feldmarssal Vassili Vassiljevitš Dolgoruki khaan Selim Giray III väed, mille tulemusel Selim Giray III põgenes Türgisse ning Krimmi khaaniriiki asus 1773. aastal "Moskva kaitse all" valitsema Moskvale lojaalne Sahib Giray II. Liidu alusel sai Venemaa kontrolli Musta mere Kertši, Dnepri suudmes asuva Kılburuni ja Aasovi mere ning Musta Mere ühendusteed sulgeva Enikale sadamalinna üle.
Bohdan Hmelnõtskõi ülestõus
1654
8. jaanuaril 1654 otsustas Perejaslavi raada, mida juhtis hetman Bogdan Hmelnõtskõi, et edaspidi ei allu kasakad Poola kuningale, vaid Moskva tsaarile. Dnepri alamjooksul säilis veel Zaporižžja Sitš, mis küll tasapisi kaotas oma tähtsust, kuid ei kuulunud Hmelnitski jurisdiktsiooni alla.
Hiina Nõukogude Vabariik
thumb|175px|[[Pilt:FIAV historical.svg|23pxHiina Nõukogude Vabariik lipp]] Hiina Nõukogude Vabariik, lühend HNV (hiina keeles traditsioonilises kirjas 中華蘇維埃共和國, lihtsustatud kirjas 中华苏维埃共和国; pinyin ' is Zhōnghuá Sūwéi'āi Gònghéguó), ajalooallikates sageli ka Jiangxi Nõukogu (Jiangxi Soviet) rajati 7. novembril 1931 Hiina Kommunistliku Partei (HKP) juhi Mao Zedongi, kindral Zhu De ja teiste poolt. See kestis kuni 22. septembrini 1937, kui teise Hiina-Jaapani sõja alguse tõttu HKP ühines Kuomintangiga Teiseks Ühisrindeks. Peale seda tehti sellest Erirajoon ja HKP kontroll säilis de facto Yan'ani üle.
Bohdan Hmelnõtskõi ülestõus
1654
1654. aasta märtsis ja augustis sõlmisid kasakad Moskva tsaaririigiga kokkulepped, millega täpsustati kasakate õigused ja kohustused. Kasakad vandusid truudust Moskva tsaaririigi tsaarile.
Krimmi khaaniriik
Khaaniriigi lõpp
Aastatel 1774–1783 toimus Krimmis pidev võimuvõitlus Venemaa ja Osmani impeeriumi toetatavate pretendentide vahel. 1783. aastal sekkus kodusõtta keisrinna Katariina II ning moodustas Krimmi khaaniriigi asemele Venemaa koosseisu kuuluva Tauria oblasti, mis hõlmas Krimmi poolsaare ja Tamani. Oblasti juhiks määrati Katariina II favoriit vürst Grigori Potjomkin.
Hiina Nõukogude Vabariik
Hiina Nõukogude Vabariigi pindala oli selle maksimaalse suuruse ajal 30 tuhat ruutkilomeetrit ja seal elas kolm miljonit elanikku. Kuna HNV-l oli oma armee, post, pank, raha (paberrahal oli Lenini pilt) ja maksusüsteem, siis peetakse seda Kahe Hiina alguseks.