cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Voyager 1
Start
Esialgse kava kohaselt pidanuks Voyager 1 startima 16 päeva pärast sõsarsondi Voyager 2 starti, mis toimus 20. augustil 1977. Kuid Voyager 2 stardile järgnenud probleemide vältimiseks lükati Voyager 1 starti kaks korda edasi ning see toimus lõpuks 5. septembril 1977. Start leidis aset Cape Canaveralis, USAs. Voyager 1 viis üles Titan IIIE-Centaur tüüpi kolmeastmeline kanderakett nagu varem sõsarsondigi. Sel korral loeti start veatuks.
Teekond läbi Päikesesüsteemi
pisi|Päikesesüsteemi "pereportree" Vaatamata hilinenud stardile möödus Voyager 1 sõsarsondist juba 15. detsembril 1977, kui mõlemad olid asteroidide vöös. Pluuto orbiidist möödus Voyager 1 juba aastal 1989. 14. veebruaril 1990 tegi kosmosesond ajalukku läinud "pereportree" Päikesesüsteemist vaatega väljastpoolt sisse.
Kosmoselaeva ehitus ja alamsüsteemid
Voyageri kosmoselaevad on ehituselt identsed. Kosmoseaparaadi põhiosaks on kümnetahuline 47 cm kõrgune ja 1,78 m läbimõõduga alus.
Side
Aluse otsa on kinnitatud 3,66 m diameetriga suure võimendusega paraboolantenn. Paraboolantenn kasutab andmete allalüliks nii X riba kui S riba. Voyagerid olid esimesed kosmoseaparaadid, mis kasutasid X riba. Tagavaraantenn on väikse võimendusega, kuid see-eest laia suunadiagrammiga, et tagada side ka siis, kui kitsa suunadiagrammiga peaantenniga ühendust ei saa. Vahepealseks andmete salvestamiseks on Voyageridel digitaalsed lindistajad.
Last
Suurem osa teadusinstrumente on kinnitatud kosmoselaevast 2,5 m väljaulatuvale platvormile. Pildistamiseks ja spektroskoopiliseks kaugseireks vajalik aparatuur on paigutatud platvormi otsa, eraldi tüüritavale alusele. Plasma ja laetud osakeste detektorid asuvad hajutatult üle terve platvormi. Magnetomeetrid asuvad teistest teadusinstrumentidest eraldi platvormil, mis ulatub 13 m vastassuunas. Kosmoseaparaadi küljes on veel kaks teineteise suhtes täisnurga all paiknevat 10 m traatantenni plasma lainete ja planetaarse raadioastronoomia uuringute tarbeks.
Enn Sarv
Enn Sarv (aastani 1932 Espenstein; 13. mai 1921 – 22. märts 2008) oli eesti vabadusvõitleja, tõlkija ja matemaatik.
Voyager 1
Toiteallikas
Kolmandal platvormil (suunatud eemale mõlemast eelnenust) paikneb 3 termoelektrilist radioisotoopgeneraatorit (RTG), mis varustavad kogu kosmoselaeva energiaga. RTG-d kasutavad plutooniumi isotoobi Pu-238 oksiidi PuO2. Kõigi generaatorite pikkus on 50,8 cm, läbimõõt 40,6 cm ja mass 39 kg ning neid ümbritseb berülliumist kest. Bimetallist termoelektriline seade konverteerib radioaktiivse lagunemise soojusenergia 30 V pingega alalisvooluks. Kuna aja jooksul radioaktiivse materjali kogus väheneb, väheneb ka generaatorite võimsus. Stardihetkel oli generaatorite võimsus umbes 470 W, 1997. aastaks oli see langenud umbes 335 W-ni. Sellele vastavalt on aja jooksul vähenenud (ja väheneb veelgi) aktiivsete vaatlusinstrumentide hulk.
August Lillakas
August Lillakas (10. jaanuar 1893 Aaspere mõis, Võipere küla, Kadrina vald, Lääne-Virumaa – 7. detsember 1924 Tapa Lääne-Virumaa) oli eesti kommunist ning üks 1. detsembri riigipöördekatse juhte.
Voyager 1
Asendi määramine ja kontroll
Mõlemal Voyageril on kolme telge stabiliseerivad güroskoobid. Asendit aitavad kontrollida sensorid, mis tuvastavad täht Canopuse (Canopus star tracker) ja Päikese suunda Voyageri suhtes. Nende kahe tähe suhteline asend võimaldab pardaarvutil mootorite abil korrigeerida kosmoselaeva asendit, nii et laeva antenn oleks suunatud sidepidamiseks Maa poole. Kui mõni objekt varjutab emma-kumma tähe või tekib vajadus Voyager eemale pöörata, kasutatakse güroskoopide signaale.
Enn Sarv
Elulugu
Enn Sarv sündis Tallinnas linnaarsti pojana. Õppis Westholmi gümnaasiumis ja 1939–1944 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas. 1939. aasta sügisel astus Eesti Üliõpilaste Seltsi.
Voyager 1
Käsu- ja andmehaldus
Kuna Voyagerid paiknevad Maast väga kaugel, on signaali viivitus tõsiseks probleemiks. Seetõttu on kosmosesondi juhtimise juures silmas peetud võimalikult suurt autonoomsust. Pardal on kolm omavahel ühendatud arvutit, millest igaüks juhib üht alamsüsteemi. Üks arvutitest salvestab käsklusi ning edastab need ülejäänud kahele alamsüsteemile kindlaksmääratud ajal. Teine arvuti kontrollib Voyageri asendit ja tüürib teadusplatvormi. Kolmanda ülesandeks on kontrollida instrumente ja jälgida nende telemeetriat. Kõigi kolme arvuti kriitilised komponendid on dubleeritud, et tagada süsteemide töökindlus.
August Lillakas
Elulugu
A. Lillakas osales Eesti Vabadussõjas, Nõukogude Venemaa Eesti Punaarmee 3. eesti kütipolgu ülemana.
Enn Sarv
Elulugu
Oli 1941–1944 Eesti Vabariigi Rahvuskomitee liige. Arreteeriti aprillil 1944 Saksa Julgeolekupolitsei poolt, 1944–1945 Stutthofi koonduslaagris. 1946 arreteeriti NKVD poolt, 1947–1953 sunnitööl Vorkutas, 1953–1957 asumisel kaevandusinsener Vorkutas. 1958 Eestis tagasi.
Voyager 1
Teadusseadmed
Voyager 1 pardal on 11 teadusseadet, millest neli on endiselt töös.
August Lillakas
Elulugu
A. Lillakas osales 1924. aasta 1. detsembri riigipöördekatses Jaan Anveldi sõjalise nõuandjana, ta tabati pärast ülestõusukatse mahasurumist 6. detsembri öösel Aegviidus ja hukati 7. detsembril 1924 Tapal, Männimäe soos koos oma adjutandi Richard Kääriga.
1940. aastal maeti nende põrmud ümber Tapa linna Noorteparki (tollal Tapa linna Punane väljak).
Voyager 1
Saturn
Voyager 1 möödalend Saturnist leidis aset 1980. aasta novembris, kõige lähemal Saturnile oli kosmoseaparaat 12. novembril (124 000 kilomeetrit). Saturni fotode resolutsioon oli parem kui 5 km. Voyager 1 avastas Saturni orbiidil tiirlemas kolm uut kuud, mis said nimeks Janus, Epimetheus ja Telesto. Voyageri missiooni tulemusel avastati Saturnil ka virmalised. Planeedi rõngaste uurimisel selgus, et B-rõngad sisaldavad kodaralaadseid ja F-rõngad punutisesarnaseid struktuure. Titanist möödudes tegi Voyager 1 sellest kõrge resolutsiooniga pilte ning sai lisakiirenduse Titani gravitatsiooniväljast, mis viis sondi trajektoori ekliptikatasandist välja. Titani uurimine oli üks missiooni prioriteete, seetõttu loobuti ideest suunata Voyager 1 Pluuto kursile, mis olnuks võimalik Titani uurimisest loobumise hinnaga. Kokku tegi Voyager 1 Jupiterist, Saturnist ja nende kaaslastest umbes 32 000 fotot.
Enn Sarv
Elulugu
Oli vabakutseline tõlkija, lõpetas 1964 Tartu Riikliku Ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonna. Oli aastatel 1965-1968 Plaanikomitee peaspetsialist arvutite alal, 1968–1981 töötas ta ENSV Teaduste Akadeemia Küberneetika Instituudis, 1981–1988 oli ta Eesti Maaviljeluse Instituudi arvutioperaator.
August Lillakas
Mälestuse jäädvustamine
1. detsembril 1958. aastal avati August Lillakasele ja Richard Käärile Tapa linna Punasel väljakul (Maa-ala, mis oli piiratud Ambla maanteega, Kesk tänavaga ja Kooli tänavaga) mälestustahvel.
Voyager 1
Praegune seis
Voyager 1 asus detsembris 2020 heliosfääri välimises osas, kus päikesetuule kiirust aeglustab interstellaarse gaasi rõhk. 2004. aastal, olles 94 AU kaugusel Päikesest, läbis Voyager 1 punkti, kus Päikesetuule kiirus muutub väiksemaks helikiirusest (termination shock). 2020. aasta 18. detsembri seisuga oli Voyager 1 kaugus Maast 152,1 astronoomilist ühikut (0,0019 valgusaastat ehk 17,88 miljardit kilomeetrit). Elektromagnetkiirguse edasi-tagasi saatmiseks Maalt kulus 18. detsembril 2020 21 tundi, 5 minutit ja 34 sekundit. NASA ennustab, et aastal 2014 peaks Voyager 1 ületama heliopausi. Võrreldes sõsarsondi Voyager 2-ga liigub Voyager 1 kiiremini Päikesesüsteemist eemale (keskmiselt 3,6 AU aastas) ja 35° ekliptika tasandist põhjasuunas. Mõlemad Voyagerid saadavad senini väärtuslikke teaduslikke andmeid läbi süvakosmose võrgu DSN-i (Deep Space Network). Mõlemal kosmoseaparaadil peaks olema piisavalt kütust, et opereerida vähemalt kuni 2020. aastani, selleks ajaks peaks Voyager 1 olema 22,5 miljardi kilomeetri kaugusel Päikesest.
Enn Sarv
Elulugu
Ta aitas mitmel Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmel pagulusse pääseda. Oli EÜSi järjepidevuse hoidja ning aitas kaasa EÜSi tegevuse taastamisele Eestis. 2004. aastal valiti EÜSi auvilistlaseks.
August Lillakas
Mälestuse jäädvustamine
Tapa linna peatänav – Pikk tänav kandis Lillaka(se) tänava nime.
Voyager 1
Voyageri kuldne plaat
pisi|Voyageri kuldne plaat Nii Voyager 1 kui ka Voyager 2 kannavad kaasas sõnumit inimkonnalt, mis on mõeldud võimalike Maa-väliste eluvormide informeerimiseks siinsest kultuurist. Seda sõnumit tuntakse kuldse plaadi nime all. 12-tolline (30,5 cm) kullatud vasest fonograafi plaat kannab helisid ja pilte, mis on seotud Maa kultuuri- ja elurikkusega. Plaadi ümbrisel on illustreeritud mängujuhis. Helisalvestised ja kujutised valis välja komitee, mida juhtis Cornelli ülikooli professor dr Carl Sagan. Plaadi "pealkirjaks" (kantud plaadi keskele) on ingliskeelne tekst "The Sounds of Earth" (eesti keeles "Maa helid"), mille alla on kirjutatud väiksemas kirjas "United States of America" (Ameerika Ühendriigid) ja "Planet Earth" (planeet Maa). Plaadil on tervitused 55 keeles, sealhulgas ka avasõnad ÜRO peasekretärilt. Lisaks võib kuulda erinevaid loodushelisid (nt äike, veevulin, vaalade laul jne). Suurima osa fonogrammidest moodustavad muusikanäidised: klassikalist muusikat esindavad teiste seas Bach, Stravinski ja Mozart, pärimusmuusikat aga peruu pulmalaul, Senegali löökriistad jpm, popmuusikat esitab Chuck Berry. Külmale sõjale vaatamata kaasati ka Nõukogude artiste Gruusia ja Aserbaidžaani Nõukogude Sotsialistlikest Vabariikidest. Kuldsel plaadil on ka 116 fotot ja joonist, mis tutvustavad Maa asukohta Päikesesüsteemis; matemaatika, keemia, füüsika, bioloogia ja anatoomia põhitõdesid ning looduse ja inimkultuuride mitmekesisust.
Enn Sarv
Teosed
Paljude õigus- ja ajalooraamatute ning artiklite autor.
Dmitri Medvedev
Medvedev Venemaa presidendina
pisi|Dmitri Medvedev 10. detsembril 2007 teatas Putin, et toetab Medvedevi kandidatuuri 2008. aasta presidendivalimistel. President Putini ning parteide Ühtne Venemaa, Õiglane Venemaa ja Agraarpartei toetus kindlustaski Medvedevile ülekaaluka võidu 2. märtsil 2008 toimunud presidendivalimistel, kus ta kogus 70,23 protsendi valijate toetuse. Enne Venemaa presidendiks saamist polnud Medvedev ühtegi valitavat ametiposti pidanud.
2008. aasta märtsist on Dmitri Medvedev Venemaa president ja Venemaa Relvajõudude kõrgem ülemjuhataja.
7. mail 2012 vannutati presidendiametisse Vladimir Putin, kes esitas samal päeval Riigiduumale Medvedevi kandidatuuri peaministri ametikohale.
Korruptsioonisüüdistused
Opositsioonipoliitiku Aleksei Navalnõi korruptsioonivastase fondi avaldatud Dmitri Medvedevile kuuluva vara uurimise kohaselt kuuluvad Medvedevile heategevuslike fondide kaudu mitu maja Venemaal ja välismaal, muud kinnisvara, jahid ja viinamarjaistandused. Medvedevi kabinet nimetas väiteid poliitiliseks mudaloopimiseks ja propagandaks.
Isiklikku
Dmitri Medvedev on alates 1993. aastast abielus oma kunagise klassiõe Svetlana Medvedevaga (sündinud Linnik). Neil on poeg Ilja (sündinud 1996).
Medvedev on tuntud kui jalgpalliklubi Peterburi Zenit poolehoidja. Ta on ka suur inglise hard rock'i austaja, tema lemmikute seas on Black Sabbath, Deep Purple ja Led Zeppelin.
Dmitri Medvedev on 162 sentimeetri pikkune.
Jackson Pollock
Paul Jackson Pollock (28. jaanuar 1912 Cody, Wyoming – 11. august 1956 East Hampton, New York) oli Ameerika Ühendriikide kunstnik, action paintingu tuntuim esindaja.
Elukäik
Pere viiest pojast noorimana sündis Pollock Codys Wyomingi osariigis ning jõudis noorpõlves elada veel Arizona ja California osariigis. Ta õppis Los Angeleses. Aastal 1929, järgnedes oma vennale Charlesile, kolis ta New Yorki, kus nad mõlemad õppisid Thomas Hart Bentoni käe all, kes oli Ameerika realismi juhtfiguure.
Pollocki varasemad teosed olid mõjutatud Bentonist, kuid see mõju ei seisnenud mitte niivõrd loomingu kui Bentoni loomuse mõjus. Suurt mõju avaldasid ka Mehhiko muralistid, eriti kohtumine David Alfaro Siqueirosega. Hiljem ka Picasso ja sürrealism (eriti Joan Miró).
Küün oli täiuslik stuudio Pollockile, katsetamaks voolava värviga. Ta hakkas lõuendeid põrandale asetama ja leiutas nõnda tehnika, mis sai nimeks dripping ('tilkuv'). Selle tehnika tõttu sai Pollock hiljem nimeks "Jack the dripper" (nimetuse andis ajakiri Time ühes oma 1956. aasta väljaandes). Tema tilgutamistehnika mõjutajaks peetakse Ukraina päritolu Janet Sobelit.
Pollocki loodud tehnika oli ka üks action paintingu ('tegevusmaal') mõistele alusepanijaid.
Pollock hukkus 11. augustil 1956 autoavariis. Temaga ühes autos viibisid Edith Metzger ja Ruth Kligman, kellest esimene samuti hukkus.
Trivia
2006. aasta novembris müüs David Geffen Pollocki teose "No. 5, 1948" 140 miljoni USA dollari eest ja tol ajal oli tegemist suurima summaga, mis ühe kunstiteose eest välja käidud. Ostja oli arvatavasti David Martinez.
Nelli Privalova
Nelli Privalova (sündinud 7. veebruaril 1945 Tallinnas) on Eesti poliitik ja ajakirjanik.
Haridus
Nelli Privalova lõpetas 13. Õhtukeskkooli 1963 ning Leningradi Riikliku Ülikooli ajakirjanduse erialal 1968.
Töökäik
Privalova on töötanud Volta tehases lukksepana 1963–1964 ning Eesti Raadios korrespondendi, toimetaja ja vastutava toimetajana 1968–2002. Aastatel 1979–1980 oli ta korralduskomitee "Olümpia-80" Tallinna Valitsuse pressikeskuse toimetaja.
Poliitiline tegevus
Privalova on Eesti Keskerakonna liige alates 1996. aastast. Ta on olnud Tallinna Linnavolikogu liige 1999–2005, IX Riigikogu liige 2002–2003 ja X Riigikogu liige. Ta oli XI Riigikogu liige ning kuulus Eesti-Iisraeli parlamendirühma. Ta kandideeris ka 2011. aasta Riigikogu valimistel ning sai 422 häält, kuid valituks ei osutunud.
Konstantin Muraviev
thumb|right|Konstantin Muraviev Konstantin Vladov Muraviev (bulgaaria keeles Константин Владов Муравиев; 5. märts 1893 Pazardžik – 31. jaanuar 1965 Sofia) oli Bulgaaria peaminister lühikest aega septembris 1944.
5. septembril 1944 võttis tema valitsus vastu otsuse lõpetada juutide tagakiusamine. 8. septembril kuulutas sõja Saksamaale. Tõugati võimult riigipöördega 9. septembril 1944.
Ivan Bagrjanov
pisi|Ivan Bagrjanov Ivan Ivanov Bagrjanov (29. oktoober 1891 – 1. veebruar 1945) oli Bulgaaria peaminister 1944.
26. augustil 1944 kuulutas Bulgaaria käimasolevas Teises maailmasõjas neutraalseks, ning alustas rahuläbirääkimisi liitlastega.
Pärast kommunistide võimuletulekut hukati.
Emil Kio
pisi|220px|Emil Kio
Emil Teodorovitš Renard-Kio (sünninimi Emil Teodorovitš Hirschfeld; vene keeles Эмиль Теодорович Ренард-Кио; 11. aprill (vkj 30. märts) 1894 Moskva – 19. detsember 1965 Kiiev) oli Nõukogude Liidu tsirkuseartist (mustkunstnik).
A-kliinik
A-kliinik on sõltuvusprobleemide lahendamisega tegelev Tartu meditsiiniasutus.
Emil Kio
Emil Kio suri detsembris 1965 olles Kiievis külalisetendustel. Ta on maetud Moskvas Novodevitšje kalmistule.
A-kliinik
Kliinik osutab ainult ambulatoorseid raviteenuseid ja teenused on tasulised.
2007. aastal töötas A-kliinikus kaks arsti: Hanna Sova ja Laur Toomaspoeg.
Oskar Köster
pisi|Oskar Köster Oskar Köster VR II/3 (21. detsember 1890 Pöide, Saaremaa – 2. august 1941 Tallinn) oli Eesti poliitik.
Elulugu
Oskar Köster töötas kooliõpetajana, Esimese maailmasõja ajal õppis Vilno sõjakoolis. 1920. aasta veebruaris teenis alamleitnandi auastmes 5. Jalaväepolgus. Ülendati leitnandiks, autasustati Vabadusristi II liigi 3. järgu teenetemärgiga, 40 000 margaga ja taluga Põlulas.
Poliitikukarjäär
Oli Rägavere vallavanem ja Viru Maavolikogu esimees, II, III, IV ja V Riigikogu liige, I Riigivolikogu liige 69. valimisringkonnast, vastaskandidaat II Riigivolikogu valimistel.
Põllutööminister aastatel 1926–1928 ja 1932, teedeminister aastatel 1928–1929 ja 1933, kaitseminister aastatel 1929–1931. Vaikival ajastul opositsiooni liige.
1932. aastal käskis ta põllutööministrina paigutada Kolga metsaülema Edgar Vesteri ümber Petseri metsaülemaks, kuna viimane oli 1927. aastal kirjutatud auhinnatöös kritiseerinud riigimetsade laastamist. Sel puhul kirjutas Vaba Maa: "Meie, elades 20. aastasajal iseseisvas Eestis, kus öeldakse maksvat mõtte-, sõna- ja trükivabadused jne., ei teadnud seejuures muidugi aimata, et meil nende vabaduste teostamisega lugu on nähtavasti halvem, kui omal ajal kõige reaktsioonilisemas tsaariaegses Venes ."
Oskar Köster oli Tallinna Õhuasjanduse Seltsi esimees, Eesti Õhu- ja Gaasikaitse Liidu esimees, Eesti Raskejõustiku Liidu esimees.
Asutas 1926. aastal ajalehe Maa (alates 1930. aastast Maaleht) ja oli selle vastutav toimetaja.
Šida Kharthli piirkond
Šida Kharthli piirkond (ka Sise-Kharthli) on Gruusia 1. järgu haldusüksus (piirkond).
Piirkonna ISO 3166 kood on GE-SK.
Haldusjaotus
Piirkond jaguneb üheks rajooni õigustes linnaks (Gori) ja viieks rajooniks:
Meerapalu
Räpina kihelkonna Meeksi valla Meerapalu külas avati, Meeksi mõisaomaniku ooberst Knorringi poolt 1805. aastal Meerapalu algkool. 1876. aastal ehitati mõisa materjali ja küla elanikkude rahaga uus koolimaja, mis asus palvemajaga ühe katuse all.
Meerapalus on sündinud vabadusvõitleja Evald Laidvere ja õigusteadlane Artur-Tõeleid Kliimann.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal asus küla Tartu maakonnas Meeksi vallas.
Aastatel 1977–2019 oli Pedaspää küla Meerapaluga liidetud.
Dobri Božilov
Dobri Božilov (13. juuni 1884 Kotel – 1. veebruar 1945) oli Bulgaaria peaminister 1943–1944.
Hukati 1. veebruaril 1945. aastal.
Looduslikud kiudained
Taimedes esinevad tselluloosist ja muudest sarnastest ühenditest koosnevad kiudained. Taimset kiudu saadakse taimede vartest (nt lina, kanep, džuut, manilla), viljadest (kookospähkel) ja seemnetelt (puuvill). Taimne kiud, eelkõige puidutselluloosi kujul, on tehiskiu toormaterjal (vt Keemilised kiudained).
Loomsed kiudained on peamiselt valkudest koosnevad karvad. Niisugused kiudained on vill (lammastelt ja kitsedelt, karv kaamelitelt) ja selle alaliigid meriinovill (meriino tõugu lammastelt), mohäärvill ehk angooravill (angoora tõugu kitsedelt) ning kašmiirvill (kašmiiri tõugu kitsedelt). Eriline loomne kiudaine on siid (siidiusside kookonitelt).
Orgaaniliste (taimsete ja loomsete) kiudainete kõrval leidub looduses ka anorgaanilisi, täpsemalt mineraalseid kiudaineid, neist tuntuim asbest.
Nii inimeste toit kui ka loomasööt sisaldavad kiudaineid. Toidu puhul nimetatakse neid kiudaineteks, sööda puhul ka toorkiududeks.
Igor Kio
Igor Emiljevitš Renard-Kio (sünninimi Igor Emiljevitš Hirschfeld; vene keeles Игорь Эмильевич Кио; 13. märts 1944 Moskva – 30. august 2006 Moskva) oli Venemaa mustkunstnik.
Igor Kio sündis mustkunstnik Emil Kio perekonnas. Esimest korda astus ta publiku ette soolonumbris 1959. aastal 15-aastaselt Moskva tsirkuse areenil (asendas haigestunud isa). Kuni isa surmani 1965. aastal esines koos vend Emiliga isa atraktsioonides assistentidena, seejärel iseseisvate kavadega tsirkuseareenil ja estraadilaval.
Tähk
thumb|right|60px Tähk ehk pea (spica) on õisik, kus õied kinnituvad peateljele õieraagudeta.
Igor Kio
Ta on maetud Novodevitšje kalmistule.
Isiklikku
Igor Kio oli kolm korda abielus. Esimese abikaasa Galina Brežnevaga (1929–1998) oli Kio ametlikult abielus vaid kümme päeva.
Tähk
Praktikas nimetatakse kõrrelistel peaks ka liitpead ehk liittähka, s.o õisikut, mille peateljele kinnituvad raotud pähikud.
Tähaga analoogne õisikutüüp on urb, mille painduvale või rippuvale peateljele kinnituvad samuti raotud õied.
Emil Renard-Kio
Emil Emiljevitš Renard-Kio (sünninimi Emil Emiljevitš Hirschfeld; vene keeles Эмиль Эмильевич Ренард-Кио; sündinud 12. juulil 1938 Ordžonikidzes) on Venemaa mustkunstnik.
Emil Renard-Kio sündis mustkunstnik Emil Kio perekonnas. Pärast 1960. aastal Moskva Ehitusinstituudi lõpetamist töötas ühe aasta sillaehitustrustis meistrina. 1961. aastal hülgas õpitud eriala ja  hakkas esinema koos vend Igoriga Moskva tsirkuses isa atraktsioonides assistendi rollis. Pärast isa surma 1965. aastal esines iseseisvate kavadega tsirkuseareenil ja estraadilaval.
Johannes XVII
Johannes XVII, ladinapäraselt Ioannes XVII (Giovanni Sicco, Sicco või Siccone) oli paavst maist novembrini 1003. Ta oli 140. paavst.
Giovanni Sicco oli sündinud Roomas Biberatica linnaosas Giovanni pojana. Kirikuloolase J. N. D. Kelly arvates võis ta olla suguluses tollal Roomas valitsenud Crescenzi suguvõsaga.
Sicco sai Gregorius V ajal umbes aastal 996 kardinalpreestriks.
Paavstiks saamine
Johannes XVII määrati paavstiks Rooma valitseja Giovanni II Crescenzi poolt ja ta pühitseti ametisse 16. mail 1003, Catholic Encyclopedia andmetel 13. juunil.
Kuna Johannes XVI-t peeti tollal paavstiks, siis oli ta seitsmeteistkümnes Johannese-nimeline paavst.
Suhted Saksamaaga
Kirikuloolane Kelly eeldab, et Johannes XVII püüdis Saksa kuningaga Heinrich II-ga arendada suhteid, kuid Crescenzi takistas seda.
Misjon
Johannes XVII tunnustas Poola misjonäri Benedictuse (Benedykt) ja tema kaaslaste tegevust slaavlaste hulgas.
Uus kardinal
Johannes XVII määras kardinaliks Ostia piiskopi Pietro.
Surm
Johannes XVII suri 6. novembril 1003 Roomas ja maeti kas Lateraani basiilikasse, San Paolo fuori le Mura kirikusse või Santa Saba in Cella Nova kloostrisse.
Aare Laanemets
Aare Laanemets (6. veebruar 1954 Tallinn – 28. oktoober 2000 Tallinn) oli eesti näitleja ja lavastaja.
Rollid teatris
pisi|Aare Laanemets koos [[Margus Lepaga 1976. aastal Tallinnas Harju mäel mängimas Tootsi filmis "Suvi"]]
Isiklikku
Aare Laanemets oli abielus ja lahutatud. Tal oli kaks last. Enne surma oli ta suhtes näitleja ja laulja Heli Vahinguga.
Aare Laanemets on maetud Kullamaa kalmistule.
La Défense
thumb|[[Pariisi triumfikaarelt avanev vaade La Défense'ile, mille keskmes asub Grande Arche]] pisi|Skulptuur "La Défense de Paris", mille järgi piirkond on nimetatud La Défense on ärirajoon Pariisi läänepiiril. Halduslikult jaguneb see Pariisi eeslinnade Courbevoie, Nanterre'i ja Puteaux' valla vahel. Piirkonna kogupindala on 5,6 km².
La Défense'i rajamine algas 1955. aastal ja seda läbib 1,2 km pikk ja 250 m lai jalakäijate ala.
1883. aastal avati skulptuur "La Défense de Paris" Prantsuse–Preisi sõjas toimunud Pariisi piiramise (1870–1871) mälestuseks, selle autor on Louis-Ernest Barrias. Skulptuuri järgi on piirkond ka nime saanud.
Kõrghooned
pisi|Vaade [[Pariisi triumfikaare suunas]]
Haridus
La Défense koondab klastri Pôle universitaire Léonard-de-Vinci ja 4 ärikooli: EDC Paris Business School, ESSEC Business School, ICN Business School ja IÉSEG School of Management. Seal asub samuti European School of Paris-La Défense, mis on rahvusvaheline alg- ja keskkool ning mis akrediteeriti 2020. aastal Euroopa kooliks.
Hispaania Portugal
Siin on loetletud Hispaania okupatsiooni ajal olid Portugalis valitsenud asevalitsejad.
Elmar Lohk
Elmar Lohk (15. juuni 1901 Vladivostok – 11. veebruar 1963 Göteborg) oli eesti arhitekt.
Tema projekteeritud hoonetest on tuntumad Tallinnas EEKS-maja ja hotell Palace Vabaduse väljakul, Tõnismäe polikliinik, Kadrioru staadioni tribüün ning Tartus Kaitseliidu hoone. Tema loomingut iseloomustab erinevaid stiilielemente ühendav esinduslikkusetaotlus, kuid ka lähtumine kohast, ajast ja tellijast. Lohku võib nimetada kontekstuaalseks eklektikuks, kes tabas üllatavalt hästi koha omapära.
Elukäik
Elmar Lohk sündis arsti ja hilisema diplomaadi Hans Lohu pojana Vladivostokis. Hariduse sai ta 1909–1918 Vladivostoki Kommertskoolis ning töötas seejärel eksport-importfirma ametnikuna Šanghais (teise allika kohaselt käis Elmar Lohk koolis Shanghais, lõpetas 1921 Tallinnas gümnaasiumi, seejärel õppis Darmstadti ülikoolis arhitektuuri ). Lohk õppis arhitektiks Darmstadti Tehnikaülikoolis 1921–1925 ning alates 1928. aastast oli Tallinna linnaehituse arhitekt.
Aastail 1938–1940 oli Elmar Lohk Insenerikoja arhitektuurikoja esimees ning tegev ka Eesti Arhitektide Ühingu juhatuses.
1934. aastal asutas oma büroo. 1933. aastal abiellus Elmar Lohk Ilse Kopermanniga. Sündisid poeg Jaak ja tütar Epp-Marike. Rahulik elu katkes 1940. aasta suvesündmustega. Lohu abikaasa Ilse ja tema vanemad Hans ja Johanna küüditati Siberisse.
Elmar Lohk siirdus 1943. aastal Soome, kus töötas mõnda aega Alvar Aalto büroos. 1944. aastal suundus Rootsi ja leidis tööd Gustav Birch-Lindgreni büroos. 1945. aastal osales ta Göteborgi Sahlgrenska haigla arhitektuurikonkursis, mille ka võitis. 1959. aastal valminud haiglahoone projekteerimises osales ka Herbert Johanson. 1960. asutas Elmar Lohk koos Lars Ekedorffiga oma büroo Göteborgis. 1963. aastal Elmar Lohk suri. Elmar Lohu elutööd jätkab Rootsis poeg Jaak Lohk.
Varasem looming
Elmar Lohk oli alates 1928. aastast Tallinna linnaehituse arhitekt. Olulisemaks projektiks võib sellel perioodil nimetada 1932. aastal valminud Tallinna linnaehituse plaani, millega lahendati detailselt (mõõdus 1: 2000) kogu linna tänavate ja väljakute reguleerimis- ja ehitusjooned ning suunati ka city väljaehitamist. Lohk koostas ka Tallinna administratiivpiirkonna ehitus- ja tööstusrajoonide plaani ning üksikute rajoonide (Pelgulinna, Kopli, Kose Varsaallika, Narva ja Tartu mnt jm) Lohu projekti järgi ehitati 1930. aastal bensiinijaam Tatari tänava ja Vabaduse puiestee tenniseväljakutele.
Elmar Lohk osales arhitektuurivõistlustel, algul koostöös vanemate kolleegidega. Edu saavutati 1928 Tallinna Vabaduse väljaku planeerimiskonkursil (2. koht koos E. J. Kuusiku ja F. de Vriesiga), Tartu Eesti Hüpoteegipanga konkursil 1929 (1. koht koos E. J. Kuusikuga), Vabadussõja mälestuspargi konkursil Tallinna Harjumäele 1931 (2. preemia koos E. J. Kuusikuga), Kaunase Ohvitseride Kasiino võistlusel 1931 (1. koht koos H. Johansoniga) jm. Loominguline küpsus on märgatav 1930. aastate algusest, mis viiski oma büroo asutamiseni 1934. aastal.
Funktsionalism ja esindustraditsionalism
Elmar Lohu loomingus prevaleeris 1930. aastate I poolel mõõdukas funktsionalism, mis on läbi põimunud traditsiooniliste võtetega. Sellist lähenemist iseloomustab klaasist ümarärkli ja ažuurse torniga Pühavaimu koguduse kabel Rahumäe kalmistul (1932) ja ridamaja Maasika 4/6 (1932). Üheks puhtamaks ja parimaks funktsionalismi näiteks on T. Ranki eramu Lahe 6 (1935) Tallinnas. Lohk projekteeris ka üürimajad Raua 12 (1938), Raua 14 (1936), Koidula 22 (1937), Kreutzwaldi 15 (1939) jt. Neid iseloomustavad täpse silmamõõduga paika pandud meeldivad proportsioonid ja tundlikud detaililahendused.
1936–1937 korraldatud uue raekoja konkursil saavutas Elmar Lohu ja A. Küttneri töö esimese koha. Konkursitöö lähtus ameerikalikust art déco 'st ja üritas tuua Tallinna panoraami Empire State Buildingu tornjat mahtu. Võidutöid nimetati "kastehitisteks", kavandatud hoone torn meenutas ka Peterburi admiraliteeti, milline assotsiatsioon Eestimaa raekoja hoone puhul oli ebasoovitav.
1930. aastate keskpaiku hakati ajakirjanduses Eesti funktsionalistlikele ehitistele ette heitma vähest esinduslikkust ja impersonaalsust. Propageeriti kohalike looduslike materjalide – dolomiidi ja Vasalemma marmori – kasutamist fassaadikattena, fassaadide kaunistamist ning peasissepääsu esiletõstmist. Elmar Lohk leidis lahenduse nimetatud püüetele Vabaduse väljaku linnaehituslike dominantidena lahendatud esindushoonetes EEKS-majas, Tallinna Majaomanike Pangas (valmis 1936) ning hotellis Palace valmis 1937) EEKS-maja juures lähtus Lohk tegelikult möödunud sajandi lõpul Chicago koolkonna poolt väljatöötatud pilvelõhkuja-büroohoone tüübist Hoone fassaadil kohtab otseseid võtteid Soome 1920. aastate uusklassitsismist. Esimeste korruste fassaad on kaunistatud tumeda poleeritud kiviga, teised korrused heleda dolomiidiga ning aknavahed geomeetrilise ornamendiga vaskplaatidega. Hotell Palace'i kunstgraniitkrohviga kaetud fassaadis vihjavad rahvuslikkusetaotlusele lillornamentkapiteelidega pilastrid. Esindustraditsionalismi esindavad Lohu loomingus ka Tallinna Haigekassa Tõnismäel (valmis 1939), mille sokliosa on tahutud paekivist, fassaad aga kaetud kunstgraniitkrohviga ja portaale kaunistavad skulptuurid, ning Kopli uus rahvamaja. Elmar Lohk sünteesis funktsionalismi esindustraditsionalismiga kasutades monumentaalplastikat ka Tallinna Raadiohoone projektis (projekt 1938) ning mitmes teostamata jäänud projektis. Kaunistamistaotlustes võiks paralleele tõmmata tolleaegse Eesti ja Itaalia fašistliku arhitektuuriga, mis paistis silma erilise kunstilembesusega. Uusklassitsismi esindab Elmar Lohu loomingus näiteks Tartu Kaitseliidu hoone (1938, koos Alar Kotliga).
Tennisisti ja sporditegelasena
Tennisetreeninguid alustas 1920. aastatel, aastatel 1923–1927 oli Kalevis tema treener Eduard Hiiop. Tuli 4 korda (1923, 1927, 1929, 1932) meespaarismängus ja 3 korda (1924, 1936, 1938) segapaarismängus Eesti meistriks.
Oli aastatel 1926–1930 Kalevi Lawn-Tenniseklubi juhatuse liige. Kaarli puiestee esimene tennisepaviljon oli ehitatud tema projekti järgi. Tenniseliidu soovitusel nõustas ka teistes linnades tenniseväljakute ehitust.
Eesti funktsionalismi üks tähtteoseid on ka tema projekteeritud Kadrioru staadioni tribüün (1937, koos insener August Komendandiga). Ta käis ise 1938. aastal tutvumas Euroopa uusimate spordirajatistega ning koostas Tallinna Kehakultuurihoone eelprojekti, mille alusel töötati välja ruumiprogramm nimetatud hoone konkursi korraldamiseks.
Juhan Toomaspoeg
Juhan Toomaspoeg (12. aprill 1917 – 9. märts 1997) oli Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonna dekaan aastatel 1962–1984.
Isiklikku
Juhan Toomaspoja abikaasa oli tõlkija Aino Toomaspoeg. Nende poeg Laur Toomaspoeg on psühhiaater. Ka rema pojapoja nimi on Juhan Toomapoeg.
Ta on maetud Rahumäe kalmistule.
Malmõž
Linna kohal asus mari küla, mis oli 15. sajandil maride vürsti residents. 26. aprillil 1556 langes linna lähedal lahingus viimane mari vürst Poltõš (Boltuš). 1580 ehitati Malmõži kindlus ja 1584 liideti Kaasani maakonnaga. 1780 sai linnaõigused.
20. sajandi alguses hakati sinna saatma asumisele teisitimõtlejaid. 1941. aastal küüditati Eestist Malmõži 191 inimest. Seal surid Andres Larka ja Jüri Sammul.
Moritz von Engelhardt
Moritz Edwin Adelbert von Engelhardt (vene keeles Мориц Евстафьевич Энгельгардт) (24. august (vkj 12. august) 1800 Viisu mõis – 2. juuni (vkj 21. mai) 1870 Kodasema mõis) oli Eestimaa mõisnik ja rüütelkonnategelane.
Moritz von Engelhardt sündis kindralmajor Gustav Konrad von Engelhardti ja Barbara Dorothea von Baranoffi pojana.
Ta töötas Eestimaa rüütelkonna sekretärina ning oli aastail 1848–1851 selle peamees. Hiljem oli ta Eestimaa maanõunik.
Talle kuulusid Kodasema, Türi-Alliku ja Väinjärve mõis.
Perekond
1837. aastal abiellus Engelhardt oma onutütre Julie Charlotte von Baranoffiga (1810–1886). Abielust sündisid:
Järvselja
Järvselja on küla Tartu maakonnas Kastre vallas.
Nicolas Bourbaki
Nicolas Bourbaki on 20. sajandi prantsuse mõjuka matemaatikute ühenduse kollektiivne pseudonüüm.
Järvselja
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Meeksi valda.
Nicolas Bourbaki
Bourbaki kollektiiv kasvas välja Pariisi École Normale Supérieure'i noortest lõpetanutest, kes otsustasid ühiselt kirjutada matemaatilise analüüsi õpiku, mida hakataks kasutama Prantsusmaa kõrgkoolides. See raamat pidi välja vahetama Édouard Goursat' kirjutatud Prantsusmaal kasutatava klassikalise matemaatilise analüüsi õpiku. Nad lootsid, et uuest õpikust saab vääriline vahetus Goursat' kvaliteetraamatule ja soovisid samal ajal, et see kajastaks kõiki matemaatikas 20. sajandil aset leidnud edusamme.
Liikmed
Bourbaki liikumise asutajaliikmeteks olid Henri Cartan, Claude Chevalley (vahel ka kirjutatud kujul Chevallier), Jean Dieudonné, Jean Deslarte ja André Weil. Aastate jooksul on veel mitmed säravad Prantsuse ja teiste riikide noored matemaatikud (Jean Coulomb, Charles Ehresmann, Rene de Possel, Szolem Mandelbrojt, Laurent Schwartz, Jean-Pierre Serre, Alexander Grothendieck, Samuel Eilenberg, Serge Lang, Roger Godement ja teised) lisanud oma panuse Bourbaki töödesse.
Järvselja
Seal paikneb praegu Eesti Maaülikooli alla kuuluv sihtasutus Järvselja Õppe- ja katsemetskond.
Nicolas Bourbaki
André Weil
André Weil oli meister väga paljudes matemaatika valdkondades. Tema panus erinevates valdkondadesse, nagu harmooniline analüüs, diferentsiaalgeomeetria, algebraline arvuteooria, kompleksmuutuja funktsioonide teooria, on suur. Ta oli üks peamisi Bourbaki liikumise tõukejõude ja oli isegi nii haaratud sellest, et pani oma tütrele nimeks Nicolette (Bourbaki eesnime järgi).
Järvselja
Järvselja metskonnas asuvad ühed Eesti kõrgeimatest puudest, 44,1 m kõrgune kuusk ja 43,3 m kõrgune mänd, samuti 38 m kõrgune Eesti kõrgeim kask ning umbes 370 aastat vana Kuningmänd (ümbermõõt 3,3 m, kõrgus 43,3 m).
Nicolas Bourbaki
Henri Cartan
Henri Cartan oli Élie Cartani, diferentsiaalgeomeetria suurkuju poeg. Ta uuris kompleksmuutuja funktsioonide teooriat ja andis suure panuse kõigis peamistes algebralise topoloogia valdkondades.
Claude Chevalley
Claude Chevalley ei tegutsenud nii mitmes valdkonnas kui eespool nimetatud, kuid see-eest läks ta sügavuti algebralises geomeetrias ja algebralises arvuteoorias.
Jean Dieudonné
Dieudonné kohta öeldakse vahel, et ta oli Bourbaki tööde peamine üleskirjutaja, et tema isiksus lööb nende kirjatöis kõige eredamalt välja. Ta töötas ühesuguse tarmukusega erinevates valdkondades. Tema isiksus kajastub artiklis "M. Bourbaki veast". Seal kritiseerib ta kirjatööd, mis tal parajasti on käsil on.
Jean Deslarte
Deslarte on üks asutajaliikmeist, keda tuntakse üpris vähe.
Töö
Bourbaki, või õigemini mehed, kes esinesid selle nime all, võtsid endale ülesandeks luua täielik aksiomaatiline matemaatika käsitlus. Paljud matemaatikud aegade jooksul olid veendunud, et selline matemaatika ülesehitus on võimalik, kuid ei võtnud sellist kolossaalset tööd ette. See tohutu ettevõte algas Bourbaki "Elementide" väljaandmisega aastal 1939. Raamatusari taotles matemaatika ülesehitust nii, et kõik erinevad ja vahel üksteisest kaugelseisvad valdkonnad ühenduksid kokkukõlavasse saagasse. Bourbaki pööras tähelepanu just aspektidele, mis olid esile kerkinud 20. sajandi alguse kiire matemaatika arenguga. Plahvatuslikult olid esile kerkinud mitmed uued valdkonnad, mille vahel polnud silmnähtavaid seoseid. Seepärast valmisidki 1968. aastaks 33 "Elementide" köidet. Bourbaki kirjutas ranges abstraktses vormis ning argumenteeris kõik seosed rangelt ja loogiliselt. Ometigi jäi tähelepanu pööramata matemaatika ajaloo varasematele suurkujudele seni, kuni Bourbaki kirjastas "Matemaatika ajaloo elemendid" 1960. Ehkki see polnud täielikult dokumenteeritud matemaatika ajalugu, selgitas see eelnevate matemaatikute töid ja tõstis au sisse need, kes seda väärisid.
Kuigi Bourbaki kaastöölised olid kõik hiilgavad matemaatikud, polnud nad siiski universaalsed, nad olid sellest teadlikud ning vastavalt oma võimetele andsid panuse ühisesse ettevõtmisse. Nad ei jaganud tööd nii, et igaüks kirjutab selle osa, milles ta on kõige tugevam – sel moel oleksid nad kirjutanud vaid tavalise matemaatikaentsüklopeedia, ja see polnud tee, mida nad tahtsid käia. Et sünteesida erinevaid matemaatika valdkondi, ohverdasid kõik oma isiklikud huvid ja hülgasid uuringud neile meeldivais valdkondades, nad alustasid puhta lehena ja uurisid mitu aastat usinalt matemaatikavalla fundamentaalkontseptsioone.
Mehed hakkasid kohtuma Bourbaki-kongressidel 3 korda aastas, need kestsid nädala või kaks erinevates kaunites puhkepaikades. Päevas töötati intensiivselt umbes 8 tundi ja siis pühenduti puhkusele ja erinevatele huvidele. Kongressidel tehti plaane "Elementide" uute köidete osas ja valmistati neist igaüht ette. Mõni liikmeskonnast nõustus kirjutama kindlal teemal esialgse käsikirja, millest ta hiljem ülejäänutele koopiad saatis, et seda järgneval kongressil arutada. Järgneval kongressil toimus elav arutelu, mille käigus pandi paika käsikirja uus versioon ning anti see kellelegi teisele samal teemal uue töö kirjutamiseks. Sama tööga võis nii juhtuda mitmeid kordi. Mõnikord teema käsitlemine lõpetati ning selle juurde tuldi tagasi alles hilisematel konverentsidel. Need mitmekordsed käsikirja revideerimised garanteerisid töö kõrge kvaliteedi ja muidugi oli võimatu nii eristada kellegi konkreetse isiku panust. Bourbaki muutus niiviisi nagu iseseisvaks persooniks. Liikmete omakasupüüdmatu ühendus kindlustas ka selle, et Bourbaki jäi alati nooreks, õigemini tema tööd kandsid endas alati noorte originaalsete kaastööliste ideid ja vaimu. See tagati kokkuleppega, et kaastöölised taanduvad enne kui saavad 50-seks.
"Elementide" stiil on väga abstraktne ja rangelt loogiline. Seepärast võib see osutuda igavaks vähemate teadmistega varustatud matemaatikuile. Bourbaki on isegi kirjutanud, et ""Elemendid" on mõeldud otseselt neile, kellel on head teadmised ülikooli matemaatikakursuse ühe või isegi kahe aasta ulatuses." Muidugi ei kehtinud see nende kohta, kes õppisid École Normale Supérieure’is Pariisis, ühes parimas Prantsusmaa matemaatikakoolis, kus oli õppinud ka selline suurkuju nagu Lagrange. Ülesanded "Harjutustes", mis kaasnes "Elementidega", olid väheste matemaatiliste teadmistega inimesele liiga rasked. Hoolimata kõigest esindab "Elemendid" täielikku ja loogilist kõigi matemaatikavaldkondade (isegi päris uute) kompleksset käsitlust.
Sicherheitsdienst
thumb|SD vormi käise märgistus pisi|SD liikme vorm Sicherheitsdienst des Reichsführers SS (lühend SD) oli Saksamaa natsionaalsotsialistliku partei sõjalise tiiva SS julgeolekuorgan. Algselt loodud parteisisese julgeoleku ja luureorganina, hiljem sulandus Julgeolekupolitsei Peaameti osana Saksamaa riiklikku sisejulgeolekuorganisatsiooni RSHA-sse 1938. aastal.
SD peakorter asus Berliinis Prinz-Albrecht-Palais (Wilhelmstraße 102).
Ajalugu
1934. aasta suvel kuulutati SD NSDAP ainsaks luureteernistuseks. Seejärel täpsustas Himmler SD ja Gestapo ülesandeid: SD pidi hakkama jälitama režiimi vastaseid ning Gestapo pidi tegelema välisvaenlastega. SD jälgis ulatuslikku informaatorite võrgustikku kasutades Saksamaa elanikkonda. Ligi 30 000 informaatorit teavitas SD-d riigis toimuvast ja suhtumisest võimude kehtestatud meetmesse ja seadustesse.
Saksamaa Riigi Julgeoleku Peaameti Julgeolekuteenistus SD konkureeris ka Saksa sõjaväeluure Wilhelm Canarise Abwehriga ning rajas ka välismaal oma poliitilist teavet koguva luurevõrgustiku Julgeolekuteenistuse (SD-Auslandsnachrichtendienst).
Õved
Õved on õed-vennad, ühe vanemapaari järglased.
Et geneetikas on sageli tarvis nimetada mingi terminiga kõiki samade vanemate teisi järglasi, soost sõltumata, võeti inglise keeles kasutusele lühend sibs (ka siblings), mis on tuletatud sõnadest sisters-brothers. Eesti keeles moodustati analoogselt sõna "õved" kui lühend sõnadest "õed-vennad".
Võib eristada ka täisõvesid (fullsibs) ja poolõvesid (halfsibs) – viimaste puhul on vaid üks vanematest ühine.
Välislingid
Hermano
Parentela
Meeksi
Meeksi on küla Põlva maakonnas Räpina vallas, endise Meeksi valla keskus.
Viited
Meeksi
Petǎr Gabrovski
Petǎr Gabrovski (bulgaaria keeles Петър Димитров Габровски; 9. juuli 1898 – 1. veebruar 1945) oli Bulgaaria peaminister 9. septembrist kuni 14. septembrini 1943.
Hukati 1. veebruaril 1945.
Fuad Əbdürəhmanov
Fuad Həsən oğlu Əbdürəhmanov (venepäraselt Fuad Abdurahmanov (Фуад Гасан оглы Абдурахманов); 11. mai 1915 Nuxa (praegu Şəki) – 15. juuni 1971 Bakuu) oli aserbaidžaani skulptor, aserbaidžaani monumentaalskulptuuri rajaja.
Əbdürəhmanovi isa Hassan oli riigiametnik. 1929 kolis pere Yevlaxi ja pisut hiljem Bakuusse, kus üüris kahetoalise korteri.
1929 astus Fuad Bakuu maalikunstikooli. Hiljem õppis ta 1935–1940 Leningradi Kunstiakadeemias Matvei Manizeri juures.
1938 hakkas Əbdürəhmanov töötama Məhəmməd Füzuli skulptuuri kallal. See oli esimene tema aseri poeetide ja kirjanike skulptuuride seeriast, mis hiljem paigaldati Bakuusse Nizami Gəncəvi muuseumi. Selle skulptuuriga võitis ta konkursi, mis korraldati Nizami 800. sünniaastapäeva tähistamiseks. Sünniaastapäev oli 1941. aastal, aga sõja tõttu ei saanud skulptuur valmis enne 1947. aastat. Skulptuur paigaldati tollasesse Kirovabadi (praegu Gəncə) ja Əbdürəhmanov sai selle eest Stalini preemia teise järgu. 1949 valmis Nez̧āmī monument Bakuus. See skulptuur avaldas suurt mõju nõukogude monumentaalkunstile, näiteks skulptuuri enese ja selle postamendi mõõtmete suhte osas.
Isikute hulka, kellest ta skulptuuri lõi, kuuluvad NSV Liidu kangelased ja Hõdõr Mustafajev, luuletaja Səməd Vurğun, heliloojad Üzeyir Hacıbəyov ja, 7. sajandi vürst Cavanşir ning 9. sajandi rahvaülestõusu juht. Mongooliasse Ulaanbaatarisse paigaldati tema 1954 valminud rinnakujud ja. 1955 valmis tal marmorbüst Leninist. 1960 püstitati Bakuusse tema skulptuur "Vabastamine".
Əbdürəhmanov pälvis 1949 ja 1951 ordeni "Austuse märk" ja 1951 Stalini preemia kolmanda järgu. 1966 anti talle ka NSV Liidu Kunstiakadeemia kuldmedal. Ta oli esimene aser, kes sai NSV Liidu Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks.
Əbdürəhmanovi järgi on nimetatud tänav Bakuus ja Şəkis. Majadele, kus ta elas, on paigaldatud mälestustahvlid. Tema nime kannab laste maalikunstikool Şəkis.
Johan Liiva
pisi|Johan Liiva (2006) Johan Patrik Mattias Liiva (ka Johan Axelsson; sündinud 18. novembril 1970 Helsingborgis) on eesti päritolu Rootsi heavy metal laulja.
1988 ta koos oma lapsepõlvesõbra Michael Amottiga oma esimese bändi Carnage, seejärel oli laulja ja kitarristina erinevates bändides, kuni ta 1996. koos Amottiga rajas bändi Arch Enemy. Seal oli ta laulja kuni 2000. aastani, mil bänd endale uue vokalisti Angela Gossowi otsis. Hiljem on ta tegutsenud peamiselt bändi Hearse lauljana.
2004 antud usutluses nimetas Liiva oma parimaks plaadiks Arch Enemy debüütplaati "Black Earth" (1996), aga parimaks lauluks Furbowli "Dead and Gone". Oma bändi Hoarse suurimaks mõjutajaks nimetas ta Kim Wilde'i.
Harald Tammur
Harald Tammur (5. jaanuar 1917 Varnja – 12. mai 2001 Tartu) oli eesti vaimulik.
Elulugu
Harald Tammur õppis Tartu Ülikoolis teoloogiat 1936–1940, filosoofiat 1940–1943 ja uuesti teoloogiat 1943.
1943. aasta suvel peitis koos kahe teise EÜSi liikmega esimese Eesti rahvuslipu võõra võimu eest.
Ta arreteeriti 1944. aastal Saksa Julgeolekupolitsei poolt ja viidi Stutthofi koonduslaagrisse. Vabanes 1945 ja pärast Tartusse naasmist arreteeriti NKVD poolt ja saadeti Kemerovo oblastisse Južkuzbasslagi, seejärel Karaganda oblastisse Steplagi. Vabanes vangistusest 1950. aastal ning asumiselt Krasnojarski krais juunis 1954. 1954–1979 oli ta EELK Nõo koguduse õpetaja, samas ka 1965–1979 Rannu koguduse ja 1972–1979 Elva koguduse hooldajaõpetaja. 1979–1997 oli Tartu Pauluse koguduse õpetaja ning samas ka Nõo koguduse (1979–1996) ja Kambja koguduse (1979–1995) hooldajaõpetaja. 1981–1996 oli ta Tartu praost.
Ta on maetud Tartu Raadi kalmistule.
Jaanuar 1990
Jaanuar 1990, kroonika
Detsember 1989 – Jaanuar 1990 – Veebruar 1990 – Märts 1990 – Aprill 1990 – Mai 1990 – Juuni 1990 – Juuli 1990 – August 1990 – September 1990 – Oktoober 1990 – November 1990 – Detsember 1990
Nutt (botaanika)
thumb|[[Mägiristiku nutjas õisik]] Nutt (capitulum) on õisik, mille laienenud õiepõhjale kinnituvad õieraotud või väga väikese õieraoga õied.
Øksfjordjøkelen
Liustiku pindala on 41 km². Ta on suuruselt Norra mandriosas 9. kohal.
Liustik on kõrgeimas osas 1204 meetrit merepinnast kõrgemal. Seal asub ka Finnmargi kõrgeim punkt. Madalaimas osas ulatub ta vaid 330 meetrit üle merepinna. Øksfjordjøkelen on Euroopa mandri viimane mereni ulatuv jääliustik.
Lähim asula on Saltnes Jøkelfjordeni kaldal.
Nutt (botaanika)
Nuti alusel asuvaid kõrglehti nimetatakse üldkatiseks.
Nutt esineb liblikõielistel, uniohakalistel, sarikalistel jt.
Ondatra
Ondatra (mitteametlikult ka piisamrott) (Ondatra zibethicus) on poolvee-eluviisiga näriline hamsterlaste sugukonnast.
Ondatrat aetakse mõnikord segi nutriaga.
Levila
Ondatra looduslik levila on Põhja-Ameerika. Hiljem on teda viidud paljudesse maailma paikadesse, eriti hästi on ta kohanenud Euraasias. Euroopas levitati teda algselt Böömimaalt, hiljem Prantsusmaalt.
Eestisse on ondatrat introdutseeritud 1947. ja 1952. aastal, nüüd on ta naturaliseerunud liik.
Välimus
pisi|Ondatra kaldal pisi|Ondatra [[kolju Wiesbadeni muuseumi kogust]] Ondatra tüvepikkus on umbes 35 cm ja sabapikkus umbes 22 cm. Ta on nutriast ja euroopa koprast väiksem ja rändrotist suurem. Ta kaalub tavaliselt 0,8...1,6 kg (kuni 2,3 kg).
Ondatral on jässakas rotitaoline kehakuju. Lühike ja paks pea läheb väliselt ilma kaelata kereks üle. Saba on peaaegu paljas ja külgedelt lamenenud.
Ondatra on vee-eluga suurepäraselt kohanenud. Tal on veetihedalt suletavad kõrvad, mille lestad on sügaval karvastikus peidus. Kuigi ondatra tagakäppadel ei ole erinevalt kobrastest ja nutriatest ujulesti, on ta osav ujuja ja sukelduja. Ujulestade asemel on neil jäigad karvad varvaste äärtes, nii et varbad on mõlajad. Vees liikuda aitavad peamiselt pikad jõulised jalad ning laiali olevad tagajalad. Ujumisel on tüüriks ja toeks saba, mis liigub horisontaalselt vasakule ja paremale. Karvastik on väga tihe ja vett tõrjuv, nii et ondatra saab sageli pikka aega vees viibida.
Eluviis
pisi|Ondatra vees pisi|Ondatra talvelinnuse ees
Ondatrad viibivad peamiselt vees. Nad on suurepärased ujujad ja võivad kuni kümme minutit järjest vee all olla. Maa peal aga mõjub ondatra pigem abituna. Pelglik loom kasutab elamiseks peaaegu iga vähegi sobivat voolu- või seisuveekogu.
198
198. aasta
Ondatra
Eluviis
Ondatrad on tavaliselt öise või videvikulise eluviisiga. Ent nagu paljudel teistelgi loomaliikidel, näiteks punarebasel ja metsseal, sõltub öö- ja päevarütm sellest, kui palju inimene neid segab. Seal, kus nad elavad suhteliselt segamatult, võib neid kohata sageli ka päeval.
198
Sajandid: 1. sajand - 2. sajand - 3. sajand
Ondatra
Eluviis
Ondatrate omavahelises suhtluses on oma osa nähtavatel ja lõhnasignaalidel. Paaritumisajal jätavad isased oma reviiri piirile rooja. Sel ajal suurenevad tunduvalt ka paarilised preputsiaalnäärmed, mis eritavad muskusnõret.
198
Aastakümned: 140. aastad 150. aastad 160. aastad 170. aastad 180. aastad - 190. aastad - 200. aastad 210. aastad 220. aastad 230. aastad 240. aastad
Ondatra
Eluviis
Ondatra häälitseb harva. Paaritumise ajal teevad nii isane kui ka emane prääksuvat häält. Pojad piiksuvad nagu hiired. Tülide puhul liigikaaslastega või ähvardades plagistavad ondatrad lõikehambaid, tehes kaugele kuuldavat müra.
198
Aastad: 193 194 195 196 197 - 198 - 199 200 201 202 203
Ondatra
Majanduslik tähtsus
Ondatra liha on söödav.
Karusnahk on tööstusikult väga väärtuslik. Karvastiku värvus varieerub mustast ja tumepruunist beežini, esineb ka albiinosid. Sellepärast peetakse ondatrat mõnedel maadel, eriti USA-s, väärtuslikuks jahi- ja farmiloomaks.
Eluviis
Ondatra eelistab elada taimerikastes vaiksevoolulistes või seisuveekogudes, mille kaldaid palistavad tarnad, osjad, pillirood jt kaldaveetaimed. Ta on hea ujuja ja sukelduja, võib vee all viibida kuni 10 minutit. Ta on aktiivne öösel ja hämarikus.
Ondatra eluiga on tavaliselt 2–3 aastat, harvem ka kuni 5 aastat.
Ondatra peamised vaenlased on rebased, saarmad, suured röövlinnud jt. Inimesed kütivad neid karusnaha pärast.