cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Elektronmuusika
Eelajalugu kuni aastani 1945
Umbes samal ajal tegeles saksa rahvakooliõpetaja ja organist Jörg Mager mikrointervallide täpse tekitamisega ning konstrueeris sellised instrumendid nagu elektrofon (Elektrophon, 1921) ja sfäärofon (Sphärophon, 1928). Mager oli tšehhi helilooja Alois Hába poolehoidja. Hába tegeles Ferruccio Busoni innustusel praktiliselt mikrointervallidega. Mageri huvi intervallide vastu viis ta ka akustiku ja muusikatehnoloogi Erich Moritz von Hornbosteli tegevuse uurimiseni, nii et meloodia helikõrguse muutumisel säilitab alati sama kuju. Nii sündisid hiljem tema sfäärofon II, kaelidosfon (Kaleidosphon) ja elektrotoonorel (Elektrotonorgel).
Sündinud 7. veebruaril
''Siin loetletakse 7. veebruaril sündinud tuntud inimesi.
Elektronmuusika
Eelajalugu kuni aastani 1945
1926. aastal konstrueeris Nikolai Obukov oma kõlava risti (Croix Sonore).
1928. aastal Maurice Martenot' ehitatud Ondes Martenot puhul oli tegu helisagedusi liitva instrumendiga, vaid selle erinevusega, et helikõrguste muutmiseks oli vaid üks traat. Olivier Messiaen kasutas seda instrumenti oma Turangalîla-sümfoonias, ning Arthur Honegger oratooriumis "Jeanne d’Arc tuelriidal" (Jeanne d’Arc au bûcher).
1930. aastal konstrueeris Friedrich Trautwein trautooniumi, mida hiljem arendab edasi Oskar Sala. 1930. aastatest pärinevad ka Paul Hindemithi trautooniumilood "Vier Stücke für drei Trautonien" kogumikus "Des kleinen Elektromusikers Lieblinge".
Aastal 1935 konkureerisid hammondi orel ja valgustooniorel (Lichttonorgel), kusjuures esimene võitis.
Vaatamata poliitilisele või meelelahutuslikule põhifunktsioonile tasandas elektroonilise muusika arengule teed ka raadioringhäälingu tegevus.
Pariis ja konkreetne muusika
Schaeffer tekitas konkreetse muusika mõistega teadliku rivaalsuse samal ajal Kölnis tekkinud elektroonilise muusika mõistega. 1950. aastatel arendasid Schaeffer ja tema abiline Pierre Henry teatud laadi ideoloogilise ja osaliselt isegi šovinistliku tüli nende kahe keskuse vahel. Tema tervikteose "Orphée 53" läbikukkunud esitus 10. oktoobril 1953 Donaueschingeni nüüdismuusikafestivalil peegeldas "allakäiku" ja kompromiteeris konkreetse muusika mõistet rahvusvahelise publiku silmis aastateks. Heliloojad, kes olid 1950. aastate algusest peale seotud konkreetse muusika uurimisrühmaga (Groupe de Recherches de Musique concrète), mis kasvas 1951. aastal välja Club d'Essaist, otsisid võimalusi viia konkreetsesse muusikasse sisse selliseid kompositsioonilisi printsiipe, mis samas ei oleks vastuolus Schaefferi üldise müramuusika esteetikaga. 1954. aastal komponeeris Edgar Varèse tänu lintmagnetofonidele teose "Déserts". 1956–1957 sündisid Luc Ferrari, Iannis Xenakise, François Bayle ja teiste teosed, mis arvestasid palju jõulisemalt kompositsiooniaspekte ja hiljem isegi seriaalse meetodi erinevaid tehnikaid. Sellest tulenevalt nimetas ka Schaeffer oma konkreetse muusika ümber "elektroakustiliseks muusikaks" ja muutis ka oma konkreetse muusika uurimisrühma Groupe de Recherches de Musique concrète 1958. aastal ümber muusikauuringute rühmaks (Groupe de Recherches Musicales).
Köln ja elektronmuusika
Kui Werner Meyer-Eppler pakkus tehniliste abivahendite abil loodud muusika jaoks välja termini "elektronmuusika", oli selle taga eelkõige soov siduda sellised elektrilised kõlailmingud, elektrimuusikaga, mille piiridesse ta luges ka konkreetse muusika (Musique concrète) ja lindimuusika (Music for Tape).
Füüsik Werner Meyer-Eppler, helirežissöör Robert Beyer, tehnik Fritz Enkel ja helilooja Herbert Eimert asutasid 1951. aastal NWDR kaasabil Kölni elektroonilise muusika stuudio (Kölner Studio für Elektronische Musik). Esimene avalik kontsert toimus 26. mail 1953 Kölni Uue muusika festivalil "Neue Musikfest 1953". Erinevalt konkreetsest muusikast oli siin püütud elektrooniliselt saadud helisid füüsikaliste reeglite, näiteks Fourier’ kiirtransformatsiooni abil teaduslikult tuletada. Seejuures hakati põhjalikumalt uurima tämbrit, mida võib mõista paljude siinushelide liitumise tulemusena ning teisi muusikalisi parameetreid nagu helisagedust, amplituudi ja helikestust.
Kuna nende varaste tööde kõlalised tulemused jäid selgelt ootustele alla, algas tehnikas uus helisünteesi ajajärk, mis lõpetas 1954. aastal traditsioonilise siinushelide kontseptsiooni. Koos loomingulise protsessi keerukuse kasvuga langes küll ühest küljest kõlaline kvaliteet, kuid teisest küljest kasvasid helilooja võimalused helikomponente kontrollida. Esimeseks tulemuseks võib pidada Stockhauseni teost "Noorte laul" ("Gesang der Jünglinge", 1955/56), mis kontseptuaalselt kasutab elektroonilisi kõlasid ja foneeme koos statistiliste juhuseprintsiipidega (aleatoorika) ning heli ruumindamisega viie kõlarite rühma abil.
Heterogeense lähtematerjali töötlemise ja sobitamise idee viib loogiliselt live-elektroonika kasutamiseni, millega Kölni elektronmuusika mõiste läheneb oluliselt konkreetse muusika mõistele. Kölni stuudio eeskujul loodi tihti veel tänaseni toimivad elektronmuusika stuudiod ka Milanos, Dresdenis, Stockholmis, Utrechtis ja mujal.
Ameerika Ühendriigid ja lindimuusika
Columbia-Princetoni ülikoolis New Yorgis õpetasid Vladimir Ussatševski und Otto Luening oma õpilastele spetsiifilist ümberkäimist helilindile salvestatud kõladega. Nende stuudio nimetati ka lindimuusikastuudioks (Tape Music Studio). Lindimuusikastuudios lähtuti põhimõttest, et võimaliku elektroonilise manipulatsiooni suur ribalaius võimaldab ikka enam ja enam eemalduda heli algsest päritolust. Esimesed lindilood pärinevad New Yorgi abielupaarilt Louis ja Bebe Barronilt, kes juba 1948. aastast peale oma professionaalses salvestusstuudios tegelesid lisaks muusikaproduktsioonile ka helilindi arenenumate töötlemisvõimalustega. Barronite stuudios realiseeris John Cage 1951. aastal koos heliloojate Earle Browni, Morton Feldmani, David TudorI ja Christian Wolffiga oma muusikaprojekti magnetlindile ("Project of Music for Magnetic Tape").
Lindimuusika komponeerimise puhul oli eelkõige küsimuse all heliallikate valiku ja töötlemise mitmekülgsus. Ameerikas ei tehtud eriti suurt teadlikku vahet kontrollitavate (elektrooniliste) ja "mittekontrollitavate" (mehaaniliste) kõlade vahel.
Kanada ja elektrooniliste klahvpillide areng
Kanada füüsik Hugh Le Caine tegi ajavahemikus 1945–1948 sarnaseid eksperimente klahvpilli klahvilöögidünaamikaga. Tema leiutatud Sackbut võimaldas mängijal klahvi erineva surve abil tekitada subtiilseid helikõrguse, helitugevuse ja tämbrimuutusi ning kontrollida ka vibraatot, intensiivsust, atakki. 1955. aastal leiutas ta erivõimalustega lintsalvesti (special purpose tape recorder), mis kujutab enesest mitmekanalilise lintmaki ja mellotroni sünteesi, mis võimaldas väga peent tööd konkreetsete helidega. 1955. aastal loodud Le Caine teos "Dripsody" kestab veidi üle minuti ja selles kõlab salvestiga üles võetud vee tilkumise heli, mida on paljukordselt kopeeritud, maha mängitud erinevate kiirustega ja seatud peantatoonilise helirea alusel, mistõttu see kõlab erinevatel helikõrgustel. Alates algsetest tilkumistest kasvab intensiivsus ja tihedus iga järgmise lindiringiga kulminatsioonini, kuni kaheteistheliliste arpedžodeni, mis on kõik tuletatud algsest tilkumise helist.
Arvutimuusika
Esimese arvutimuusikastuudio asutas 1958. aastal helilooja Lejaren Hiller Illinoisi ülikooli (University of Illinois at Urbana-Champaign) juurde. See oli teiseks ameerika elektroonilise muusika stuudioks ja kandis nimetust Eksperimentaalse muusika stuudio (Experimental Music Studio). Koos teiste uurijatega töötas Lejaren Hiller arvutitega ILLIAC ja IBM 7090.
Tänapäeval on arvuti lisaks kasutusele helistuudio põhilise tehnilise töövahendina kasutusel kolmes suuremas muusikavaldkonnas: helilooming (partituurisüntees), kõlade simuleerimine (helisüntees) ja helimontaaž.
1979. aastal võitsid Ars Electronica peapreemia austraallased Kim Ryrie ja Peter Vogel spetsiaalselt muusika vajadusteks ehitatud Fairlight CMI eest. See 8-bitine arvuti pakkus sämplimiseks täiesti uut tehnilist taset: esimest korda oli võimalik kõiki võimalikke helisid ühes arvutis nii salvestada, maha mängida kui ka kõikvõimalikesse helikõrgustesse transponeerida.
Raka järv
Raka järv ehk Rakau järv (ka Tiirimetsa veehoidla) on Saaremaa vallas Saare maakonnas olev järv.
Järvest voolab läbi Salme jõgi.
Robin Hood (film 1973)
"Robin Hood" on Walt Disney Feature Animationi 1973. aastal valminud täispikk multifilm.
Film põhineb Robin Hoodi legendil, kuid tegelasteks on antropomorfsed loomad, mitte inimesed.
Film on 83 minutit pikk.
Saksi-Lauenburgi palee
Saksi-Lauenburgi palee (tuntud ka kui Saksi-Lauenburgi (Rosenbergi) palee; tšehhi keeles Sasko-Lauenburský palác või Palác Sasko-lauenburský (Rožmberský)) on algul gooti, hiljem renessanss- ja barokkstiilis ehitatud maja number 63/9 Tšehhi pealinna Praha Hradčany linnaosa Hradčanské väljakul. Selles majas elas 1372. aastast kuni surmani 1399. aastal saksa arhitekt, ehitaja, puunikerdaja ja skulptor Peter Parler, kes oli Euroopa gooti arhitektuuri silmapaistev mõjutaja ning paljude uute kujunduselementide ja ehituspõhimõtete kavandaja. Ta võttis muu hulgas osa Praha Svatý Víti ehk Püha Viituse katedraali ning Karli silla projekteerimis- ja ehitustöödest.
Tšetšeeni Vabariik
pisi Tšetšeeni Vabariik (Tšetšeenia; vene Чечня, tšetšeeni Noxçiyçö) on Venemaa 1. järgu haldusüksus (vabariik) Põhja-Kaukaasia föderaalringkonnas.
Tšetšeenia asub Põhja-Kaukaasia mägialadel ja Tereki-äärsetel tasandikel.
Piirneb läänes Inguši Vabariigiga, loodes Põhja-Osseetia Alaania Vabariigiga ja Stavropoli kraiga, idas Dagestani Vabariigiga ning välisriikidest Gruusiaga lõunas.
Haldusjaotus
Vabariigi koosseisus on 17 rajooni (neist 15 munitsipaalrajoonid) ja 2 linnaringkonda:
Rahvastik
Tšetšeenia elanikkond ei ole homogeemne, selle vainahhide rahvuse moodustavad tšetšeenid ja ingušid; tšetšeenid jagunevad omakorda elupiirkondade järgi – mägilasteks (lameerid) ja tasandikuelanikeks (noktšid); need hõimurühmad jaguneva omakorda hõimukonföderatsioonideks ja sugulushõimudeks (taipideks) ja nende harudeks.
Ajalugu
Riikluse areng Nõukogude Liidu ja selle õigusjärglase Venemaa koosseisus:
Egiptuse nael
pisi|1-naelane münt Egiptuse nael (EGP) on Egiptuse rahaühik.
Egiptuse nael jaguneb 100 piastriks.
Kuni 1834. aastani oli piaster Egiptuse põhirahaühik, mis jagunes 40 paraks. Piastri väärtuse langemise tõttu võeti uueks põhiühikuks nael ning piaster hakkas sellest moodustama 1/100. 1885. aastal kadusid käibelt parad. Vahetuskursid tähtsamate välisvaluutadega olid seaduses kindlaks määratud. Aastatel 1885-1914 vastas 1 Egiptuse nael 7,4375 grammile puhtale kullale. Esimese maailmasõja puhkemisel seoti Egiptuse nael Suurbritannia naelsterlingiga kursiga 0,975 EGP = 1 GBP. 1962. aastal otsustas Egiptus siduda naela USA dollariga kursil 1 EGP = 2,3 USD. Dollari devalveerumise tõttu muudeti 1973. aastal kurssi, uus kurss oli 1 nael 2,55555 dollari kohta. 1978. aastaks devalveerus nael kursini 1 nael = 1,42857 dollarit. pisi|Esimene 1-naelane rahatäht (1899) Esimesed paberrahad trükiti 1899. aastal.
Aastatel 1834-1836 lasti käibele vaskmündid väärtusega 1 ja 5 parat, hõbemündid väärtusega 10 ja 20 parat, 1, 5, 10 ja 20 piastrit, kuldmündid väärtusega 5, 10 ja 20 piastrit ja 1 nael. 1839. aastal lisandus 50-piastriline kuldmünt. 1853. aastal lasti hõbedase kõrval käibele vaskne 10-parane. 1867. aastal lasti käibele kuldne 25-piastrine münt.
Rahatähtede ühel küljel on araabiakeelne tekst ja kujutatakse islami hooneid, teisel poolel on ingliskeelne tekst ning kujutatakse Vana-Egiptuse monumente. Paberrahad on väärtusega 5, 10, 20, 50, 100, 200 naela. 25 ja 50 piastri ja 1 naela väärtusega paberrahad on käibelt kõrvaldatud.
1. jaanuaril 2011 võrdus 1 Egiptuse nael 2,01734 Eesti krooniga.
Davenport
Davenport on linn Ameerika Ühendriikides Iowa osariigis, Scotti maakonna keskus. Asub Mississippi jõe ääres.
Linnas asub Saint Ambrose'i ülikool.
Davenport asutati 1839. aastal pärast seda, kui saukid olid pärast Musta Hauka juhtimisel aastal 1832 toimunud vastuhaku mahasurumist sunnitud Mississippi-äärsest maast loobuma.
pisi|tühi|Davenport
Karupoeg Puhh (film 1977)
"Karupoeg Puhh" ("The Many Adventures of Winnie the Pooh") on Walt Disney Feature Animationi 1977. aastal valminud täispikk multifilm.
Roobimaa järv
Roobimaa järv (ka Roobimäe järv, Pangalaht) on järv Saaremaal Saaremaa vallas Karala külas.
Selle lähedal asub ka Väike-Roobimaa järv.
Hal B. Wallis
Hal B. Wallis (kodanikunimega Harold Brent Wallis; 14. september 1898 – 5. oktoober 1986) oli Ameerika Ühendriikide filmiprodutsent.
Wallis oli teiste seas filmi "Casablanca" (1942) produtsent, mille eest sai ta Oscari. 1975. aastal anti talle Cecil B. DeMille'i nimeline elutööauhind.
Etruria
Etruria (ka: Etruuria) on vanaaja maakond Kesk-Itaalias, Tevere ja Arno jõe vahel.
Nime on Etruuria saanud etruskide järgi, kes seda 8.–3. sajandil eKr asustasid.
6.–5. sajandil eKr olid etruskide linnriigid (Joonia linnade liidu eeskujul asutatud 12 linna liit) Apenniini poolsaare valitsev jõud. Etruuriast laiendasid etruskid oma võimu Po madalikule ning lõuna poole Roomast edasi Latinumisse, Campaniasse ning Korsika ja Elba saarele.
Etruskidel puudus ühtne riik. Linnade liit oli rajatud peamiselt usulisele ühtekuuluvusele ja seega poliitiliselt nõrk. Siiski kuulus linnade liitudele ülemvõim Itaalias. Linnu valitsesid kuningad, hiljem sai suure võimu ka sõjaväelis-preesterlik aristokraatia (lukumoonid), kelle hulgast valiti ametnikke. Nende ametitunnusteks oli purpurpalistusega rüü (toga praetexta), elevandiluust iste (sella curulis) ja teenritest saatjaskond (lictores), kes kannavad vitsakimbu (fasces) sees kirvest, mis sümboliseerib võimu elu ja surma üle.
Umbes 540 eKr võitsid etruskid liidus Kartaagoga kreeklasi merelahingus Alalia juures. Pärast seda valitses etruskide laevastik mõnda aega kogu Vahemere loodeosa merekaubandust.
Ertuskide langus sai alguse pärast 474. aastat eKr, kui sürakuuslased Hieroni juhtimisel purustasid Kyme lähedal etruski laevastiku. Etruskide võimsust murdis latiinide tõus Latinumis ja samniitide tõus Campanias. Põhja-Itaalias surusid etruskidele peale keldid, lõunast tungis peale tugevnev Rooma. Viimane Rooma etruski kuningas Tarquinus kukutati 509 eKr ja aastaks 283 eKr suutsid roomlased etruskid täielikult alistada. Etruskid sulandusid Rooma ühiskonda.
Etruuria hõlmab tänapäeva Toscana ja osaliselt Lazio ja Umbria alasid.
Sudeikiai
Sudeikiai on alev Leedus Utena rajoonis, Sudeikiai valla halduskeskus. Alev asub Utenast kirdes Alaušase järve lõunakaldal.
Sudeikiais on põhikool, postkontor, kultuurikeskus (vanas malemajas) ja raamatukogu. Alevis on kämping. Vaatamisväärsusteks on kolm lohukivi ja sealne aastal 1825 ehitatud katoliku kirik.
Ajalugu
Sudeikiaid on esmamainitud aastal 1592 kui Bikuškise mõisale kuuluvat küla. XVIII sajandil rajas Degsnysi mõisnik selle läheduse, praeguse surnuaia juurde, kõrtsi. Kõrtsi juures asus ka kabel, mis aastal 1800 välgulöögist süttis ja maha põles. Alevi staatuse sai Sudeikiai aastal 1779. Aastal 1806 asuti alevisse ehitama kirikut, mis valmis aastal 1825. Tsaariajal oli alevi venekeelne nimekuju Судейки või Содейки[.
XIX sajandi teisel poolel avati Sudeikiais kihelkonnakool. Alevi elanikud osalesid jaanuariülestõusus, seetõttu kustutati novembris 1863 asula alevite nimestikust.
Aastal 1915 sündis Sudeikiais Leedu eksistentsialistlik filosoof Juozas Girnius.
August Arrak
August Arrak (14. august 1891 Kavilda vald (Puhja kihelkond), Tartumaa – 23. mai 1945 Tartu) oli eesti arst ja arstiteadlane.
Ta oli talupidaja poeg. Lõpetas 1912. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Võttis osa Vabadussõjast.
Töötas 1922–1925 Tartu Ülikooli 1. sisehaiguste kliiniku ja 1925–1929 2. sisehaiguste kliiniku assistendina. Aastal 1927 täiendas end Viinis. Aastast 1928 oli ta TÜ eradotsent, aastast 1940 dotsent, 1940–1944 sisehaiguste propedeutika kateedri juhataja, alates 1944 hospitaalsisehaiguste kateedri juhataja, alates 1945 professor.
Pouso Alegre
Pouso Alegre on linn Brasiilias Minas Geraisi osariigi lõunaosas.
Kiirlaen
Kiirlaenu taotlemine on traditsiooniliste pangalaenudega võrreldes kiire ja lihtne. Esmakordsel taotlemisel on vajalik isiku tuvastamine laenuteenuse pakkuja juures, pärast seda piisab vaid isiku tuvastamist läbi elektrooniliste kanalite ning minutite jooksul laekub laenusumma kliendi pangakontole. Sageli ei nõuta väiksemate summade laenamiseks käendusi ega muid tagatisi peale sissetuleku, mille tõenduseks võidakse, kuid ei pruugita nõuda pangakonto väljavõtet.
Kuna kiirlaenude puhul ei ole laenajal laenu tagasisaamise suhtes sama suurt kindlust kui traditsioonilise tagatiste ja käendustega (panga)laenu korral, maandavad kiirlaenufirmad oma riske väikeste summade, lühikeste tähtaegade, kõrgete intresside ja lisatasudega. Laenutähtajad jäävad üldjuhul mõne kuu piiresse ning aastane keskmine intressimäär ulatub 300–400%-ni. Eestis pakuvad kiirlaenudest ülevaadet mitmesugused laenuvõrdlusportaalid, mis võrdlevad Eesti kiirlaenude krediidi kulukuse määrasid.
Suhtelise uudsuse tõttu on kiirlaenud ja eriti SMS-laenud saanud rohkesti tähelepanu meedias, kuid leidnud vähe kajastamist õigusaktides. 2008. aastast on kiirlaene mõningal määral reguleeritud, kuid kiirlaenufirmadele esitatavad nõuded jäävad oluliselt alla näiteks pankadele esitatavatele. 2014. aasta alguse seisuga ei nõutud Eestis kiirlaenufirmadelt registreerimist ja nende üle ei teinud ühtset järelevalvet ükski riigiasutus.
Riigikogu rahanduskomisjonis 2014. aasta algul toimunud arutelul hindasid ministeeriumide esindajad kiirlaenuvõtjate arvuks Eestis 130 000 – 140 000, kuid pankade arvates võib mittereguleeritud tarbijakrediidi andjate teenuseid kasutanud isikuid olla kuni 180 000. Komisjonile antud ülevaate andmeil kasvas reguleerimata laenuturu maht eelnenud aasta jooksul 30%. 2014. aastal majandusministeeriumis valminud analüüsis esitatud andmete kohaselt on makseraskustes ligikaudu kolmandik kiirlaenufirmade klientidest, neist omakorda umbes pooled ehk 16% klientidest on pikaajalistes makseraskustes.
Kiirlaenude ohud
Taotlemise lihtsus ja summade väiksus tähendab, et laenu võtmisel on psühholoogiline barjäär madalam ja mõned inimesed ei kaalu laenuotsust piisavalt. Ka krediidiasutuste nõudmised laenuvõtja finantsseisundile on väiksemad kui suurte laenude korral. Sageli ei ole selline laenutoode õige meetod rahaprobleemide lahendamiseks, kuna väikese või ebakindla sissetuleku korral jääb järgmisel kuul endistviisi rahast puudu, senistele kuludele lisanduvad aga laen ja tavaliste pangalaenudega võrreldes suhteliselt kõrge intress. Veel halvemaks muutub olukord, kui üht kiirlaenu üritatakse tasuda järgmisega. Sellises olukorras on rohkem abi võlanõustaja poole pöördumisest.
Suur osa kiirlaenudega kaasnevatest probleemidest tuleb sellest, kui laenajad ei suuda laenu õigeaegselt tagasi maksta. Tihti on kiirlaenude viivised oluliselt kõrgemad kui intressid, samuti lisavad kiirlaenufirmad laenaja vastu esitatavatele nõuetele suured lisatasud, mistõttu nõutav summa kasvab pärast tähtaja ületamist palju järsemalt kui klient oleks oodanud. Seepärast on ühe uuringu kohaselt keskmine kohtusse jõudnud nõue ligi 550 eurot, samas kui keskmine laen on vaid 300 eurot – vahe on pea kahekordne.
Mõned kiirlaenufirmad praktiseerivad kliendile kahjulikke ja laenulepingus selgitamata raamatupidamisvõtteid, näiteks arvestatakse intressi laenu kogusummalt kuni selle täieliku tagastamiseni isegi juhul, kui laenaja on osa laenust juba ära maksnud.
Leidub kiirlaenufirmasid, mis kuuluvad samasse kontserni inkassofirmadega, mistõttu ühisel omanikul on vähem huvi laenude õigeaegse tagastamise vastu. Selline firma võib lubada endale riskantsemate laenude väljastamist ja suuremat hulka probleemseid kliente, sest osa kaotustest saadakse tagasi inkasso kaudu. Niisugune ärimudel ei soodusta kliendi laenuvõime adekvaatset hindamist.
Esimestel aastatel, mil kiirlaenud Eesti turule jõudsid, esines kiirlaenude kuritarvitamise juhtumeid, kuna kiirlaenufirmade isikutuvastus oli nõrk. Eriti kerge oli kuritarvitada SMS-laene, mida algselt sõlmiti laenuvõtjat füüsiliselt tuvastamata – nii sai võõralt mobiililt tellida laenu oma pangakontole ja jätta laen mobiiliomaniku kanda. Probleemide leviku tõttu on nüüdseks õigusaktides nõudmisi karmistatud ja iga kiirlaenufirma klient peab ennast kontoris füüsiliselt tuvastamas käima. Siiski on kiirlaenude regulatsioon Eestis üks Euroopa liberaalsemaid ning ajakirjanduses ja poliitikas arutletakse endiselt, kas seda ei peaks teiste riikide eeskujul karmistama.
2014. aasta jaanuaris pälvis meedia tähelepanu Swedbanki avalikustatud ja võlanõustajate väitel laialt levinud tava võtta kiirlaene laste pangakontodele, kui lapsevanema enda kontod on võlgnevuste tõttu blokeerinud. Ehkki mitme kiirlaenufirma esindajad kinnitasid, et nemad sellist laenamist ei luba, ei olnud avalikkusel võimalik teada saada, millised ettevõtted niisugustel tingimustel laene väljastavad. Nimelt ei pidanud Swedbank võimalikuks klientide andmeid avaldada, Eestis puudus aga järelevalveorgan, kel olnuks õigus taolisi andmeid pankadelt välja nõuda.
Aimarad
150px|thumb|[[Aimarade lipp]] Aimarad (endanimetus Aymaranakaja) on indiaanirahvas Lõuna-Ameerikas, kes peamiselt Boliivias ning Titicaca järve ümbruses Peruus.
Kassari küla
Kassari on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Kassari keskosas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Käina valda.
Tšuvaššia
Tšuvaššia (ametlik nimi Tšuvaši Vabariik – Tšuvaššia (vene keeles Чувашская Республика–Чувашия); ka Tšuvašimaa) on Venemaa 1. järgu haldusüksus (vabariik) Volga föderaalringkonnas.
Kassari küla
Küla piirneb põhjas Esiküla, läänes Orjaku ja idas Tagukülaga.
Tšuvaššia
Suuremad linnad on Tšeboksarõ, Novotšeboksarsk, Kanaš ja Alatõr.
Kassari küla
Nimi
Küla nimi on tuletatud praeguseks poolsaarestunud Kassari saare nimest.
Tšuvaššia
Haldusjaotus
Vabariigi koosseisus on järgmised rajoonid:
Kassari küla
Loodus
Kassari küla jääb tervikuna Käina lahe – Kassari maastikukaitseala koosseisu. Külal on rannajoon nii Käina lahe kui ka Väinamerega. Külas asub Sääretirp.
Pensionifond
Pensionifond on vara kogum, mis on kogutud eesmärgiga tagada fondis osalevatele isikutele sissetulek pensionieas või töövõimetuse korral. Fondidesse sissemakseid tegevad inimesed koguvad endale ise pensioni. Isikliku osaluse suurust pensionifondis kajastavad pensionifondi osakud. Pensionifondid jagunevad kohustuslikeks ja vabatahtlikeks.
Kassari küla
Loodus
Kassari mõisapargis kasvavad harilikud saared, harilikud pärnad, kanada paplid, lõhnavad paplid jt puuliigid. Külas on kastaniallee.
Pensionifond
Eesti pensionisüsteemis on kohustusliku kogumispensioni (teise samba) pensionifondid ja täiendava kogumispensioni (kolmanda samba) pensionifondid. Kogumispensioni fondid põhinevad eelfinantseerimisel. Pensionifondi haldab fondivalitseja, kes langetab investeerimisotsuseid, millistesse finantsinstrumentidesse (aktsiad, võlakirjad, hoiused jm) fondi vara investeerida, eesmärgiga fondi vara kasvatada.
Kassari küla
Ajalugu
pisi|Kassari Nimele vaatamata pole Kassari küla ajalooline, vaid moodustatud asundusena 1920. aastatel Kassari mõisa maadele. 1939. aastal muudeti asundus külaks, sellest eraldati Uusküla, mis 1977. aastal liideti taas Kassari külaga.
Tšuvaššia
Rahvastik
2002. aastal moodustasid tšuvaši keelt rääkivad tšuvašid 67,7% Tšuvaššia elanikest. 26,5% olid venelased. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli Tšuvaššia elanikest tšuvašše 67,7%, venelasi 26,9%, tatarlasi 2,8% ja mordvalasi 1,1%.
Kassari küla
Ajalugu
Külas tegutses 1965. aastani Kassari algkool. Külas asus ka Kassari kruusakarjäär.
Taristu
Kassari keskosa läbib idast läände Vaemla–Kassari–Luguse tee. Põhjast lõunasse kulgeb Esiküla–Kassari tee ja küla lõunaosas asub Sääre tee.
Külas asub Kassari sadam.
Ettevõtlus
Kassari külas asub mitu puhkeasutust, söögikoht Ilus Villem ja Lemmena Mesindustalu.
Adalbert Lübek
Adalbert Hugo Lübeck (14. jaanuar 1885 Tartu – 13. veebruar 1948 Ulm) oli eesti arst, Arstide Koja esimees.
Tema isa oli kaupmees Peeter Lübeck ja ema Tiiu Kuus.
Oli aastatel 1914–1921 AS Vene-Balti Laevaehituse tehase arst Tallinnas. 1921. aastal sai Eesti Raudteede peaarstiks. Oli muu hulgas Arstide Koja esimees.
1944. aasta sügisel põgenes Saksamaale.
Tema abikaasa oli Karin Niido (sündinud 24.10.1899 Tallinnas; isa Aleksei Niido ja ema Maria Koravacjova).
Okasroosike (film 1959)
"Okasroosike" ("Sleeping Beauty") on Walt Disney Feature Animationi 1959. aastal valminud täispikk multifilm.
Multifilm räägib Okasroosikese muinasjutu loo. Filmi muusikana kasutati Pjotr Tšaikovski balleti "Uinuv kaunitar" muusika seadeid ja mugandusi, mille mängis sisse Graunke sümfooniaorkester (praegune Müncheni sümfooniaorkester).
Filmi kestus on 75 minutit.
Saldutiškis
Saldutiškises on põhikool, postkontor ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on Saldutiškise mõisa park ja sealne aastal 1928 ehitatud katoliku kirik.
Ajalugu
Saldutiškise mõisast pärinevad esimesed teated XVIII sajandi lõpust. Küla tekkis selle juurde XIX sajandi lõpus, mil sealsete mõisnike initsiatiivil valmis Pastavy-Panevėžysi raudtee. Metsane piirkond ei aidanud piirkonna arengule kaasa, aastal 1890 oli külas vaid üksainus maja. Aastail 1899–1900 rajasid Zakopanest pärit ehitustöölised külla Zakopane stiilis kahekorruselise jaamahoone, mis põles aastal 1928 maha.
Tol perioodil oli sealseks mõisnikuks insener Boleslovas Jaloveckis, kes rajas mõisa pargi ja alevi dendropargi. Tema eestvedamisel rajati kujunevasse asulasse alleed, kus kasvasid must pappel ja pärn. Ka lõi ta sealsetesse metsadesse lehisekvartaleid. Aastal 1918 sai sealse mõisa omanikuks tema poeg Mieczysław Jałowiecki, kes töötas Vilniuse Maapangas mõisate maksustajana. Oma tööülesannete täitmisel lõi ta akvarellmaale ligi 1500 selle perioodi Poola alade mõisa jaoks.
Asulast sai alev esimese maailmasõja ajal, mil piirkonna okupeerinud Saksa väed muutsid selle kohaliku kreisi halduskeskuseks. Sellele vaatamata oli aastal 1923 alevis ainult 8 maja. Aastal 1926 loodi sealse alevi ümbrusse kihelkond, mille tarbeks valmis aastal 1928 ka kirik (mõisa juures asus juba eelnevalt kabel). Saldutiškises olid nii metsamajand kui ka metskond. 1030. aastatel hakkas asula arenema, kui sinna rajati saekaater. Sellega seoses elektrifitseeriti nii alev kui ka ümbruskonna külad, sillutati sealsed tänavad, asutati sinna põllumajandusseltsi kool.
Saldutiškise alev kannatas nõukogude võimu kehtestamisel rängalt. Sealt küüditati aastal 1941 viis vagunitäit inimesi, sealhulgas ka kõik alevi juudid. Maha põlenud jaamahoone asemele pandi vana kitsarööpmelise raudtee vagun, mis toimis jaamahoonena 1990. aastateni. Aastal 2003 Saldutiškise raudteejaam suleti.
Aastal 1944 põles sealne häärber maha. XX sajandi lõpuaastatel rajati selle varemetesse uus pastoraat.
Esiküla
Esiküla on küla Hiiu maakonnas Kassari põhjaosas Hiiumaa vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Käina valda.
Külas asuvad Ristete tuulik ja Kassari kabel.
Nimi
Kuna Kassaris asub ka Taguküla, on tegemist vastandnimedega.
Asend
Esikülast lõunasse jäävad Kassari küla ja Taguküla. Põhjas asub Vaemla küla.
Loodus
Küla paikneb tervikuna Käina lahe-Kassari maastikukaitsealal. Küla kirde- ja loodeosas kasvab mets ning põhjaosas on soine rannikumadalik. Põhjaosast ulatub välja Laisna poolsaar, mis lahutab Käina ja Vaemla lahtesid. Küla kirdeosas asuvat territooriumi nimetatakse Vesimaaks.
Elanike arv
Asustus on koondunud küla keskossa.
Ajalugu
thumb|250px|[[Kassari kabel.]] Küla kuulus ajalooliselt Pühalepa kihelkonda ja alates 18. sajandist Kassari mõisa koosseisu. Küla on esmamainitud 1688 (Kassarske Förbyn ell. Eszeküll). 1977. aastal liideti Esikülaga Kiisi.
Taristu
Vaemla külaga Hiiumaal ühendab asulat üle Laisna silla kulgev Vaemla–Kassari–Luguse tee. Samast teest saab alguse ka Esiküla–Kassari tee ning sinna lõppeb Kassari surnuaia tee.
Kultuur
Esikülas asub Kassari rahvamaja.
Taguküla
Taguküla on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Kassari idaosas Väinamere ääres. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Käina valda.
Nimi
thumb|250px|[[Aino Kallase suvemaja.]] Kuna Kassaris asub ka Esiküla, on tegemist vastandnimedega. Küla on esmamainitud 1688. aastal kujul ’’Kassarske Baakbyyn ell. Taggokülla’’.
Loodus
Küla paikneb tervikuna Käina lahe-Kassari maastikukaitsealal. Külast idas asub Taguküla laid. Suuremad küla piires asuvad laiud on ka Ülemastelaid ja Alamastelaid.
Küla edelaosas asub Mäealuse piirkond.
Ajalugu
Küla kuulus ajalooliselt Pühalepa kihelkonda ja alates 18. sajandist Kassari mõisa koosseisu.
Taristu
Taguküla lääneosa läbib Vaemla–Kassari–Luguse tee, kus asub bussipeatus. Küla keskosa läbib Tagalautri tee.
Kultuur
Külas asub Aino Kallase suvemaja, kus on puhanud Aino Kallas, Oskar Kallas ja teised kultuuritegelased. Külast pärines näitleja Ivan Triesaulti ema.
Mäda
Mäda (pus) on mädapõletiku puhul tekkiv kollakashall või kollakasroheline kehavedelik, mis koosneb mädakehakestest (neutrofiilsetest granulotsüütidest), lõhutud koest, (septilise mädapõletiku korral) mädabakteritest ja seerumist.
Mäda konsistents (viskoossus) ulatub vesisest paksuni.
Lõhn sõltub bakterite liigist. Näiteks Escherichia coli puhul meenutab mäda lõhn rooja lõhna.
Jēkabs Peterss
pisi|Jēkabs Peterss Jēkabs Peterss (vene keeles Петерс Яков Христофорович) (3. detsember 1886 Aizpute maakond Kuramaa kubermang – 25. aprill 1938 Moskva NSV Liit) oli Nõukogude riigiametnik ja julgeolekutöötaja, Vene SFNV Rahvakomissaride Nõukogu juures asuva Kontrrevolutsiooni, Spekulatsiooni ja Sabotaaži Vastu Võitlemise Ülevenemaalise Erakorraline Komisjoni esimehe asetäitja, esimehe ajutine kohusetäitja ja Revolutsioonilise Tribunali esimees.
Noorus
Jēkabs Peterss sündis Kuramaal Aizpute maakonnas ning omandas alghariduse ministeeriumikoolis, lõpetades 3,5 aastaga 2-klassilise kooli, pärast mida asus tööle karjapoisina, sulasena aastatel 1894–1904; seejärel Liibavi sadama viljaelevaatoris 1904–1905; 1904. aastal liitus Läti sotsiaaldemokraatidega; 1905–1907 aastani töötas Liibavi võitehases ning tegeles ka poliitilise tegevusega, oli poliitvangidele materiaalse toetuse kogumise koguja, 1906 astus VSDT(b)P-sse.
1907. aasta märtsis, Jēkabs Peterss vahistati süüdistatuna streigi ajal tehasedirektorile kallaletungis, viibis eeluurimise all Liibavi vanglas 1907. aasta märtsist kuni 1908. aastani, kuid Riia Sõjakohus mõistis ta 1908. aasta lõpus õigeks. 1908. aasta detsembrist kuni 1909. aastani töötas Liibavi saekaatris.
1909. aastal ta emigreerus esmalt Saksamaale ja siis Suurbritanniasse ning astus Suurbritannia sotsialistlikku parteisse.
16. detsembril 1910 röövisid Londonis emigratsioonis viibivad Läti sotsiaaldemokraatliku partei liikmed juveelipoodi Londonis Houndsditchi tänaval ning tapsid kolm neid kinni pidama saabunud inglise politseinikku ja kolme haavasid. 3. jaanuaril 1911 peeti osa röövis kahtlustavaid, sh ka Peterss, kinni ning ta viibis vahi all viis kuud, kuid vabastati kohtus süütõendite puudumise tõttu.
Suurbritannias Jēkabs Peterss abiellus Maisie Freemaniga. Abielu lahutati 1917. aastal, kui Peterss suundus pärast veebruarirevolutsiooni tagasi Lätimaale.
1917. aasta kevadel saabus Jēkabs Peterss läbi Suurbritannia vägede valvatava Murmanski ja Petrogradi tagasi Lätimaale, kus ta valiti Läti SDTP I konverentsil 1917. aasta märtsist Läti Sotsiaaldemokraatide Keskkomitee liikmeks ja oli ka Läti sotsiaaldemokraatide esindaja VSDT(b)P Keskkomitee juures.
1917. aasta veebruarirevolutsioonile järgnenud ajal oli Jēkabs Peterss augustis–oktoobris XII armee Sõja-Revolutsioonikomitee liige ning juulist septembrini Wolmari linnas ilmunud ajalehe Cinja toimetaja.
Oktoobrirevolutsioon
Jēkabs Peterss oli aktiivne bolševike partei liige ja 1917. aasta novembrist Petrogradi Sõja-Revolutsioonikomitee liige.
Tegevus Nõukogude repressiivasutuses
1917. aasta detsembrist oli Jēkabs Peterss Vene SFNV RKN juures asuva Kontrrevolutsiooni, Spekulatsiooni ja Sabotaaži Vastu Võitlemise Ülevenemaalise Erakorraline Komisjoni kolleegiumi liige ja Tšekaa sekretär;
Osavõtt Venemaa kodusõjast
Aastatel 1918–1921 toimunud Venemaa kodusõjas oli Jēkabs Peterss:
1920. aasta kevadsuvel haigestus tüüfusesse ning aprillis-juunis viibis ravil;
Tegevus Nõukogude repressiivasutuses
Pärast Venemaa kodusõja lõppu jätkas Perterss teenistust Nõukogude repressiivasutuses:
Jēkabs Peterss määrati 1924. aastal Nõukogude järelevalveasutuse Tööliste ja Talupoegade Inspektsiooni üldosakonna juhatajaks 7. juunist 1924 ning ta töötas sel ametikohal kuni 25. maini 1925; 9. juunil 1925 määrati ta TTI asjadevalitsejaks, kellena töötas kuni 1927. aastani; Peterss oli ka NSV Liidu TTI RK Kolleegiumi liige 25. maist 1925 kuni 14. juunini 1930.
Aastatel 1923–1927 oli Jēkabs Peterss ÜK(b)P Keskkontrollikomitee Parteikolleegiumi liige;
Tegevus Nõukogude võimuasutustes
1917. aastal toimunud II Nõukogude kongressil valiti Jēkabs Peterss Ülevenemaalise Kesktäitevkomitee liikmeks; ta oli ka Petrogradi SRK likvideerimiskomisjoni liige 1917. aasta novembris-detsembris.
Jēkabs Peterss vahistati 26. novembril 1937, mõisteti NSV Liidu Ülemkohtu Sõjakolleegiumi poolt süüdi ja hukati 25. aprillil 1938.
Piaster
thumb|Egiptuse 50-piastrise rahatähe revers Piaster käibib peenrahana Egiptuses, Liibanonis, Lõuna-Sudaanis, Sudaanis ja Süürias. Kõigis neis maades võrdub ta 1/100-ga kohalikust naelast.
Adraku
Adraku on küla Jõgeva maakonnas Mustvee vallas.
Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Ida-Viru maakonnas Avinurme vallas.
Campinas
Campinas on linn ja omavalitsus Brasiilias São Paulo osariigis.
Asula rajati 1774. aastal.
Sündinud 8. veebruaril
''Siin loetletakse 8. veebruaril sündinud tuntud inimesi.
Metaboolne atsidoos
Metaboolne atsidoos on häire, mis väljendub organismi vereplasmas oleva bikarbonaadi sisalduse vähenemises.
Metaboolse atsidoosi vormid
Metaboolsel atsidoosil on kaks vormi. Ühel juhul anioonide vahe plasmas jääb normaalseks, teisel juhul see suureneb.
Metaboolne atsidoos normaalse anioonide vahega
See vorm on põhjustatud bikarbonaadi gastrointestinaalsetest ja renaalsetest kadudest. Gastrointestinaalsete kadude hulka kuuluvad, nagu eelpool mainitud, oksendamine ja kõhulahtisus. Renaalsete kadude alla kuuluvad proksimaalne renaalne tubulaaratsidoos ja distaalne renaalne tubulaaratsidoos.
Proksimaalne renaalne tubulaaratsidoos
Proksimaalne renaalne tubulaaratsidoos tekib siis, kui bikarbonaadi tagasihaarde mehhanism proksimaalses tuubulis on kahjustunud. See kujuneb välja järgmistel põhjustel:
Distaalne renaalne tubulaaratsidoos
Distaalse renaalse tubulaaratsidoosi kutsub esile kogumistorukeste talitlushäire ning kahjustatud on H+ tagasihaarde mehhanismid. See on tingitud järgmistest haigustest:
Metaboolne atsidoos suurenenud anioonide vahega
Metaboolse atsidoosi korral on vereplasmas anioonide vahe suurenenud. Põhjused:
Organismi reaktsioonid metaboolse atsidoosi kõrvaldamiseks
Organism vastab metaboolsele atsidoosile kolmel viisil. Esiteks püüab ta taastada vereplasma normaalse pH, teiseks langetada kopsude vahendusel PaCO2 ja neerude kaudu takistada bikarbonaadi liigekskretsiooni.
Lehte Rannut
Lehte Rannut (sünninimi kuni 1935 Lehte Tamberg, hiljem eestistatult Lehte Tammeste; 6. juuni 1930 Haapsalu – 9. oktoober 1978 Tallinn) oli eesti keeleteadlane.
Kaitses kandidaadiväitekirja 1961. aastal Tartu Riiklikus Ülikoolis.
Töötas Eesti NSV Teaduste Akadeemia Keele ja Kirjanduse Instituudis 1953–1978 (murdesektoris 1953–1961, süntaksirühmas 1961–1976, terminoloogia- ja õigekeelsussektori grammatikarühmas 1976–1978).
Isiklikku
Tema isa August Tammeste oli algkoolijuhataja, vend Rein Tammeste oli matemaatik, õde Vaike Kapral oli arst.
Tema abikaasa Priit Rannut oli eesti vaimulik (EELK Märjamaa Maarja koguduse õpetaja).
Tema tädipoeg oli Kaul Kadak.
Tema õe tütrepoeg on eesti vaimulik Kristjan Luhamets.
Jalgrattasport
thumb|Jalgratturid. Jalgrattasport on spordiala, mida harrastatakse jalgrattal.
Must pada (joonisfilm)
"Must pada" ("The Black Cauldron") on 1985. aastal valminud Walt Disney Feature Animationi täispikk joonisfilm, mis põhineb Lloyd Alexanderi lasteraamatutel "Kolme raamat" ja "Must pada".
Jalgrattasport
Jalgrattavõistlusi peetakse maanteel (maanteesõit), linnatänavail (kriteeriumisõit), murdmaastikul (jalgrattakross) ja velodroomil (trekisõit). Võistlusmaa pikkus on täpselt kindlaks määratud üksnes trekisõidus. Võisteldakse individuaalselt ja meeskondlikult, eraldi- või ühisstardist (grupisõit). Nii velodroomil kui ka maanteel võib võistlus kesta ühe või mitu päeva, viimasel juhul nimetatakse seda võistlust velotuuriks.
Jalgratastel mängitakse ka velopalli ja velopolot ning võisteldakse vigursõidus. Alternatiivspordialaks võib pidada rattatraielit.
Üks tuntumaid maanteesõiduvõistlusi on individuaal-meeskondlik velotuur Tour de France, mis toimus esimest korda 1903 ja toimub tänapäevani. Esimene eestlane, kes Tour de France'i lõpuni sõitis, oli Jaanus Kuum.
Jalgrattaspordist sai tänapäevane spordiala Prantsusmaal ja Inglismaal 1860. ja 1870. aastatel. Varaseim teadaolev rahvusvaheline võistlus peeti 1869 Prantsusmaal marsruudil Pariis–Rouen, mille võitja keskmine kiirus oli 11 km/h. 1892 asutati Rahvusvaheline Jalgratturite Assotsiatsioon (aastast 1900 Rahvusvaheline Jalgratturite Liit, UCI). Esimesed ametlikud maailmameistrivõistlused trekisõidus toimusid 1893, maanteesõidus 1921 ja krossisõidus 1950.
Jalgrattasport kuulus juba esimeste nüüdisaegsete olümpiamängude kavva 1896. aasta suveolümpiamängudel Ateenas. Naiste jalgrattaspordialad on olümpiamängude kavas alates 1984. aasta suveolümpiamängudest Los Angeleses. Alates 1996. aasta suveolümpiamängudest tohivad olümpiamängudel osaleda ka elukutselised sportlased.
Eesti jalgrattasport
pisi|Jalgrattavõistlus [[Keilas.]] pisi|[[Tour of Estonia Tartu GP tänavasõit 30. mail 2015]]
Ainus Eesti meesjalgrattur, kes olümpiamängudelt medali võitnud, on Aavo Pikkuus, kes 1976. aasta suveolümpiamängudel võitis NSV Liidu meeskonnas meeskondliku maanteesõidu.
Jalgrattur Erika Salumäe on esimene Eesti naissportlane, kes tulnud kaks korda olümpiamedalile, ja ainus Eesti naissportlane, kes võitnud olümpiamedali kahele riigile (1988 kuldmedali NSV Liidule ja 1992 kuldmedali Eestile). Ta on ainus Eesti sportlane, kes on valitud 9 korda Eesti aasta sportlaseks, ja esimene naissportlane, kes on osalenud kolmedel olümpiamängudel.
1992. aasta suveolümpiamängudel tuli meeste grupisõidus kaks Eesti sportlast esikümnesse: Lauri Aus oli 5. ja Raido Kodanipork 9.
Ulvi (Mustvee)
Ulvi on küla Jõgeva maakonnas Mustvee vallas.
Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Ida-Viru maakonnas Avinurme vallas.
Ulvi küla läbib Rakvere–Luige maantee, külast hargnevad
1923. aastal ehitatud Ulvi kooli hoone on tunnistatud kultuurimälestiseks.
Külas tegutseb Ulvi raamatukogu, mis on Mustvee raamatukogu väliteeninduspunkt.
Ulvilt on pärit sordiaretaja Elsa Kukk, Ulvi kooli direktorina töötas koduloolane Evi Vaher.
Džungliraamat (film 1967)
"Džungliraamat" ("The Jungle Book") on Walt Disney Feature Animationi 1967. aastal valminud täispikk multifilm.
Durham (Põhja-Carolina)
Durham on linn Ameerika Ühendriikides Põhja-Carolina osariigis, Durhami maakonna halduskeskus.
Ketšuad
pisi Ketšuad (ketšua keeles Runakuna, Kichwa ja Inga) on indiaani rahvas, kes elab Lõuna-Ameerikas Andide alal Colombiast Argentinani. Nimetus koondab mitmeid etnilisi rühmitusi, mis kõnelevad ketšua keeli, peamiselt lõunaketšuat. Ketšuaid ühendavad ka ajaloolised, kultuurilised ja usundilised seosed.
Durham (Põhja-Carolina)
Durhamis asub Duke'i Ülikool.
Ketšuad
Ecuadori ketšuad nimetavad nii ennast kui ka oma keelt Kichwa või Quichua. Colombias kutsub ketšua keelt kõnelev rühm ennast Inga. Teised ketšua keele kõnelejad nimetavad end Runakuna ('rahvas'), Nunakuna (Peruus Junínis ja osas Ancashist); ainsus on Runa või Nuna.
Džungliraamat (film 1967)
Film põhineb Rudyard Kiplingu samanimelisel raamatul. See oli viimane film, mille valmistamisel osales Walt Disney ise.
Alekere
Alekere on küla Jõgeva maakonnas Mustvee vallas.
Džungliraamat (film 1967)
Filmi pikkus on 78 minutit.
Ketšuad
Ajalooliste ketšua rahvaste hulka kuuluvad näiteks inkad, tšankad (Huancavelicas, Ayacuchos ja Apurímacis Peruus), huankad (Junínis Peruus; kõnelesid ketšua keelt enne inkasid) ja Cañar ' id (Ecuadoris; omandasid ketšua keele inkadelt).
Alekere
Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Ida-Viru maakonnas Avinurme vallas.
Ketšuad
Ketšua keele kõnelejail, keda on Peruus, Boliivias, Tšiilis, Colombias ja Argentinas 9–14 miljonit, on nõrk ühine identiteet. Ketšua murded on sageli nii erinevad, et vastastikune arusaamine on võimatu.
Džungliraamat (film 1967)
Film räägib metsikust lapsest Mowglist, kes seikleb džunglis koos loomadest sõpradega: panter Bagheera, karu Baloo ja teistega.
Ketšuad
Ketšua keelt kõnelesid mitte üksnes inkad, vaid ka inkade impeeriumi vaenlased. Nende seas olid huankad (wanka on ketšua murre, mida kõneldakse tänapäeval Huancayo piirkonnas) ja tšankad (tšanka murre Ayacuchos) Peruus ning Cañar ' id Ecuadoris. Enamik neist, eriti Boliivias ja Ecuadoris, omandasid ketšua keele alles inkadelt.
1969. aastal andis Juan Velasco Alvarado sõjaväeline režiim ketšua keelele Peruus teise ametliku keele staatuse. Viimastel aastatel on ketšua kõnelejate seas ilmnenud tendentse rahvuse arengule, eriti Ecuadoris ja Boliivias, kus keelelised erinevused võrreldes Peruu ketšuaga on väikesed. Üks selle pingutuse märke on Ecuadori ketšuate katusorganisatsioon ECUARUNARI (Ecuador Runakunapak Rikcharimuy). Mõned kristlikud organisatsioonid kõnelevad samuti "ketšua rahvast", näiteks kristlik lühilaineraadiokanal HCJB – La Voz de los Andes ('Andide hääl'). Nimetust "ketšua rahvus" kasutatakse sellistes kontekstides nagu Ketšua Rahvuse Haridusnõukogu (Consejo Educativo de la Nación Quechua, CENAQ), mis tegeleb ketšua keele õppimise ja kakskeelsete koolidega Boliivia ketšuakeelsetes piirkondades. Mõne ketšua keele kõneleja väitel oleksid ketšuad iseseisev rahvus, kui Ladina-Ameerikas oleksid kujunenud Euroopa laadis rahvusriigid.
Tagakiusamine
Ketšuad on tänini poliitiliste konfliktide ja etnilise tagakiusamise ohvrid. Valitsuse ja Sendero Luminoso vahel 1980. aastail peetud Peruu kodusõjas oli hinnanguliselt 70 000 surnust umbes kolmveerand ketšuad, sõja osapooled koosnesid aga valgetest ja mestiitsidest.
Alberto Fujimori sterilisatsioonipoliitika sihtmärgiks olid peaaegu eranditult ketšua ja aimaraa naised, kokku üle 200 000. Boliivia filmirežissöör Jorge Sanjines tegeles sundsteriliseerimise teemaga 1969. aastal ketšuakeelses filmis "Yawar Mallku".
Etniline diskrimineerimine jätkub parlamendi tasandil. Kui Peruu vastvalitud parlamendiliikmed Hilaria Supa Huamán ja María Sumire andsid 25. juulil 2006 oma ametivande ketšua keeles – esmakordselt põliselanike keeles kogu Peruu ajaloo vältel –, keeldusid Peruu parlamendi eesistuja Martha Hildebrandt ja parlamendiliige Carlos Torres Caro seda vastu võtmast.
DAX
DAX (saksa keeles Deutscher Aktien IndeX) on Frankfurdi börsi indeks, mis jälgib börsil noteeritud 40 suurema ettevõtte aktsia hinda. DAX on ekvivalent Briti FTSE 100 ja Ameerika Dow Jonesiga.
Nikolai Desewè
Nikolai Gustav Ludwig Desewè (3. detsember 1903 Narva – 22. september 1944 Moero, Läänemeri) oli eesti arst ja sõjaväelane (kapten, 1940).
DAX
DAX loodi 1. juulil 1988. aastal, selle algväärtus oli 1000 punkti. Indeksi arvutab Deutsche Börse AG.
24. novembril 2020. aastal teatas Deutsche Börse indeksi laiendamisest kümne lisakomponendi võrra, et kajastada täielikumalt Saksa majanduse kaasaegset struktuuri. Laienemine toimus 2021. aasta 3. kvartalis.
Džungliraamat (film 1967)
Film võeti vastu väga positiivselt, eriti selle taustamuusika.
Kaevussaare
Kaevussaare on küla Jõgeva maakonnas Mustvee vallas.
DAX
Indeksi arvutamine
Alates 2016. aasta jaanuarist indeksit arvutatakse igal kauplemispäeval alates kella 9:00 CET. DAX-i arvutamisel kasutatakse XETRA elektroonilise börsi aktsiate hindu.
Kaevussaare
Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Ida-Viru maakonnas Avinurme vallas.
DAX
Indeksi arvutamine
Etienne Laspeyresi valemil põhineva arvutuse jaoks on valitud börsiettevõtete aktsiahinndu kaalutatakse vastavalt nende turukapitalisatsioonile.
Arvesse võetakse ainult need aktsiad, mis on vabal turul. Kui ettevõtte kapital on jagatud mitut liiki aktsiateks (näiteks lihtaktsiad ja eelisaktsiad), kasutatakse kõrgema likviidsusega aktsialiiki.
Lydia Barbot de Marny
Lydia Barbot de Marny (24. aprill 1930 Shenyang Shi, Mandžuuria – 29. detsember 2021) oli Eesti maletaja ja maletreener.
DAX
Valikukriteeriumid
Alates 2021. aasta septembrist on ettevõtetel õigus DAX-i kaasata vaid ühel põhikriteeriumil – aktsiaseltsi turukapitalisatsioonil. Arvesse võetakse kõigi aktsiate koguväärtust, mis on vabal turul, mitte aga strateegiliste investorite käes. Teised varasemad kriteeriumid, nagu nende väärtpaberitega kauplemise aktiivsus, on ära langenud.
Lydia Barbot de Marny
Ta lõpetas 1945. aastal Šanghai prantsuse algkooli. Pärast tulekut Hiinast Eesti NSV-sse 1946. aastal lõpetas ta 1952. aastal Tallinna 3. õhtukeskkooli ja 1957. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi mehaanikateaduskonna.
Maletajateed alustas üliõpilasena. Tuli Balti laevastiku võistkonna koosseisus NSV Liidu relvajõudude meistriks (1976). Võitis Eesti NSV meistrivõistlustel kaks hõbedat (1971, 1980) ja kaks pronksi (1969, 1983).
Ta on töötanud treenerina Tallinna Malekoolis (1980–2003) ja Maleakadeemias Vabaettur (2003–2009). Töötas 1957–1985 konstrueerimisinsenerina Voltas, Silikaatbetooni Instituudis ja Laevaremondi Instituudis.
DAX
Komponendid
Indeksi moodustavad september 2013 seisuga järgmiste ettevõtete aktsiad:
Kreeka korvpallimeeskond 2004. aasta suveolümpiamängudel
Kreeka korvpalli meeskond 2004. aasta suveolümpiamängudel
Nekromantia
Nekromantia tähendab surnute äratamist ning nende väevõimuga rakendamist oma eesmärkide saavutamiseks nõidumisel ja loitsimisel. Seda võivad kasutada paljud maagid, ka sortsid ja nõiad. Tegemist on väga ohtliku kunstiga, sest väljavalitud surnu asemel võib kutsele vastata deemon või surnu vihastab häirija peale.
Märkenöör
pisi|Märkenöör ja täitekriidi pulk Märkenöör on tööriist, millega saab märgistada sirget joont tasasel ja sirgel pinnal nii horisontaalselt kui ka vertikaalselt. Sellega on lihtsam märgistada kaugemaid vahemaid kui joonlauaga.