cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Põder
Sigimine
pisi|Põdravasikas [[Albu vald|Albu vallas]] Põdrad saavad suguküpseks mullikaeas. Jooksuaeg hakkab tavaliselt augustis ja lõpeb oktoobris. Alamliikide lõikes on jooksuaja algus ja lõpp erinevatel aegadel, kuid jäävad vahemikku august-oktoober. Augusti keskpaigast hakkavad põdrapullid häälitsema. Nende häält võib kirjeldada kui madalat ohet. Häälitsuste ülesandeks on anda teada emasloomale oma asukohast ning ähvardada teisi pulle – konkurente. Nõrgemad pullid, kuuldes tugevama häält, tavaliselt vaikivad ja tõmbuvad tagasi. Kui aga hääle järgi tundub tegu olevat võrdväärse või nõrgema vastasega, siis tuleb pull ligidale, et vahekorda klaarida. Võrdsed pullid ristavad ka sarvi. Omavahel mõõtu võttes võivad loomad sarvipidi kinni jääda ja selle tagajärjel hukkuda. Tavaliselt lõpeb jõuproov ilma tõsisemate vigastusteta. Pärast konkurentidega tegelemist pöörab pull tähelepanu lehmale. Isasloom liigub emaslooma läheduses ning ootab lehma indlemise algust. Pull võib viljastada kuni seitse lehma. Haaremeid põdral ei teki. Pull viibib lehmaga koos enamasti 10–14 päeva. Kui põdralehm jääb esimesel indlemisel viljastamata, siis indleb ta uuesti umbes kolme nädala pärast. Korduv indlemine suurendab pullide vähesuse korral viljastamise tõenäosust. Indlevad lehmad eritavad spetsiifilist lõhna ja teevad oigavaid häälitsusi, et isasloomad neid kergemini üles leiaks.
Soo (täpsustus)
Teised tähendused:
Põder
Sigimine
Tiinus kestab 227–235 päeva. Vasikad sünnivad aprilli lõpust kuni juuni alguseni. Suurem osa mai esimesel poolel. Noorematel lehmadel on vasikaid üks, keskealistel ja vanematel kaks. Kolme või nelja järglast esineb väga harva. Vasikad toituvad emapiimast umbes pool aastat. Muud toitu hakkavad nad tarvitama juba kolmandal elunädalal.
Angerlased
Angerlased ehk angerjalased (Anguillidae) on kalade sugukond angerjaliste seltsi pärisangerjaliste alamseltsist.
Põder
Eluiga
pisi|Põder [[Paunküla veehoidla lähedal]] pisi|püsti|Põdra jäljed kõrvemaal (jaanuar 2015)
Põdra keskmine eluiga looduses on 5–12, maksimaalselt 22 aastat, vangistuses kuni 27 aastat. Emasloomad elavad enamasti kauem kui isasloomad.
Soo (täpsustus)
Soo on mitme koha nimi:
Angerlased
Sellesse kuulub ainsa perekonnana angerjas.
Põder
Vaenlased
Põdra suurimaks vaenlaseks on inimene, kes kütib põtra liha ja trofee saamiseks. Looduslikke vaenlasi on põdral küllaltki vähe. Peamisteks vaenlasteks on karu ja hunt. Vasikaid võivad ohustada ka ilves, puuma ja ahm. Alaska saarte kandis on põder mõrtsukvaala saagiks.
Põder Eestis
Hinnanguliselt elab Eestis praegu umbes 12 000 põtra. Põder ei ole Eestis looduskaitse all, põdrajaht on lubatud. Jahihooaeg kestab 15. septembrist 15. detsembrini. Põhiliseks jahiviisiks on ajujaht, mida võib korraldada alates 1. oktoobrist. Enne oktoobrit on põdrale lubatud pidada ainult varitsus- ja hiilimisjahti. 2012. aastal kütiti Eestis 5126 põtra.
Waylon Jennings
Waylon Arnold Jennings (15. juuni 1937 Littlefield, Texase osariik – 13. veebruar 2002 Chandler, Arizona osariik) oli USA outlaw kantrilaulja.
Napoleon III
pisi|Napoleon IIINapoleon III (Charles Louis Napoléon Bonaparte; 20. aprill 1808 Pariis, Prantsusmaa – 9. jaanuar 1873 Chislehurst, Kent, Inglismaa) oli Prantsusmaa president aastatel 1848–1852, Prantsusmaa keiser 1852–1871 ning Andorra vürst 1848–1871.
Napoleon III oli Hollandi kuninga Lodewijk Napoleoni poeg ning Prantsusmaa keisri Napoleon I vennapoeg. Ta ema oli Hortense de Beauharnais, kes oli Napoleon I esimese abikaasa Joséphine de Beauharnais' tütar esimesest abielust.
Charles Louis Napoleon Bonaparte elas 1818. aastast ühes emaga Arenenbergi lossis Thurgaus, võttis 1830–1831 osa paavstivastasest liikumisest Romagnas ja pidas end Napoleon II surma (1832. aastal) järel Napoleon I pärijaks.
Toime pandud riigipöördekatse eest vangistati ta Strasbourgis 1836. aasta oktoobris ning saadeti Ameerikasse. Pöördunud sealt peagi tagasi, esitas ta Londonis mitmes töös (näiteks "Des ideés napoleóniennes" (1839)) oma programmi, pooldades rahvasõbralikku tsesaristlikku keisririiki, pauperismi kõrvaldamist riigivõimu kaasabil ja nii edasi. Välispoliitiliselt taotles ta Euroopa reorganiseerimist üldisel hääleõigusel põhinevateks rahvusriikideks, mis suudaksid Venemaale ja USA-le vastu seista.
Teisel võimuhaaramiskatsel vangistati Napoleon Boulogne'is 1840. aasta augustis, kuid mais 1846. aastal õnnestus tal aga Hami kindlusest Inglismaale põgeneda.
Pärast 1848. aasta revolutsiooni pöördus ta tagasi Pariisi, kus valiti rahvuskogu liikmeks ja 1848. aasta detsembris suure häälteenamusega Prantsuse Vabariigi presidendiks. Presidendina ajas Napoleon konservatiivset, klerikaalset poliitikat, mis kindlustas talle korda ja tugevat võimu nõudvate alalhoidlike elementide poolehoiu.
Kuna Rahvuskogu püüdis üldist hääleõigust kaotada, kehtestas ta 2. detsembril 1851 diktatuuri, 1799. aasta põhiseadusega sarnaneva konstitutsiooni, surus vastupanu Pariisis veriselt maha ja saades eluaegseks Prantsusmaa presidendiks, kuulutas end täpselt aasta hiljem keisriks, luues Teise keisririigi.
pisi|Guillaume Cabasson "Napoleon III apoteoos" Keisrina edendas Napoleon III hoogsalt majanduselu, arendas Prantsusmaa raudteevõrku, ilustas Pariisi ja hoolitses mõnevõrra laiade masside hüveolu eest. Tema valitsusajal restaureeriti ajaloolisi monumente. Kuni 1860. aastani toetus ta rahvahääletustele (kõik rahvahääletused toetasid tema valitsust kuni keisririigi lõpuni välja), seejärel loodi valitav rahvaesindus. Kuid ta absolutistliku värvinguga sisepoliitika, mis toetus kirikule, sõjaväele ja bürokraatiale, põhjustas, hoolimata mõningaist liberaalseist mööndustest, üha suureneva vabariikliku opositsiooni. Püüdes aktiivse välispoliitikaga Prantsuse rahva kuulsusiha rahuldada, toetas Napoleon III koos Suurbritanniaga Türgimaad Krimmi sõjas ja näis 1856. aastal Pariisi rahu järel saavutavat esivõimu Euroopa mandril. Ta tahtis muuta Prantsusmaa Euroopa tugevaimaks riigiks, mis esialgu näis õnnestuvat.
Järgnevail aastail tõstis ta välispoliitikas esikohale rahvusliku põhimõtte, soodustas sõjas Austriaga 1859. aastal Itaalia ühinemisliikumist, saades kompensatsiooniks Savoia ja Nizza, kuid takistas samal ajal Rooma liidendamist Itaalia kuningriigiga. 1863. aastal ta toetas moraalselt Poola ülestõusu, mille Venemaa siiski maha surus. Ameerika kodusõjas mõtles ta algul Konföderatsiooni tunnustamisele, kuni USA valitsuse sõjapropaganda veenis maailma, et sõda peetakse orjuse kaotamise nimel. Lisaks ebaõnnestus ka Prantsusmaa interventsioon Mehhikos ja seal keisririigi asutamine (1863–1867). Samuti ei õnnestunud Napoleonil saada Preisimaalt tasu erapooletuks jäämise eest Austria-Preisi sõjas 1866. aastal ega omandada 1867. aastal Luksemburgi.
Nende välispoliitiliste aktsioonide tulemusena halvenesid suhted Austria-Ungari kaksikmonarhia dünastia Habsburgidega. Nii ei olnud Napoléonil 1870. aastal ühtegi liitlast, kui ta oli sunnitud avaliku arvamuse survel Preisimaale sõda kuulutama. Kuid Sedani all sai keisri armee täielikult lüüa ning ta ise langes sõjavangi. Seepeale kuulutati ta sõja kaotuses süüdlaseks ning monarhia kaotati. Napoléon veetis oma viimased eluaastad Inglismaal eksiilis.
Isiklikku
Charles Louis Napoleon Bonaparte oli Napoleon I venna Louis ja Hortense'i poeg. Napoleon oli abielus Eugeńie de Montijoga.
Villu Põldma
Villu Põldma (sündinud 29. septembril 1943) on eesti astroloog.
Ta on spetsialiseerunud isiku- ja riigiastroloogiale.
Sünnikaarte ja horoskoope hakkas ta koostama 1970ndate keskpaiku.
Teoseid
Ta on osalenud ka Eestimaa Budistliku Vennaskonna budistlike stuupade ehitusel Tuuru külas 1984. aastal.
Aiamaa küla
Aiamaa on küla Tartu maakonnas Nõo vallas.
Külas asub ajaloomälestisena arvele võetud Nõo kalmistu.
pisi|left|Aiamaa [[asulakoht]]
Eestist pärit pühakute loend
Siin on loetletud Eestist pärit pühakuid.
Gianni Versace
Giovanni Versace (Gianni Versace; 2. detsember 1946 – 15. juuli 1997) oli  itaalia moedisainer.
Ta sündis Reggio Calabrias. 25-aastaselt kolis ta Milanosse ja hakkas tööle moedisainerina, 1978. aastal rajas moefirma Versace.
Juulis 1997 tapeti Gianni Versace oma maja ees USA Florida osariigis Miami Beachis. Mõrvariks osutus Andrew Cunanan, kes sooritas hiljem enesetapu.
Gianni õde Donatella Versace võttis pärast venna surma Versace firma juhtimise üle.
Tero Pitkämäki
pisi|Tero Pitkämäki Tero Kristian Pitkämäki (sündinud 19. detsembril 1982 Ilmajokis) on Soome kergejõustiklane, maailmameister odaviskes 2007, pronksmedalist Pekingi OM-il 2008.
5. oktoobril 2007 valiti ta Euroopa aasta parimaks kergejõustiklaseks. Ta valiti ka Soome 2007., 2013. ja 2015. aasta sportlaseks.
Oktoobris 2019 teatas Tero Pitkämäki, et lõpetab tippsportlaskarjääri.
WSOP
WSOP on ingliskeelse termini "World Series of Poker" lühend, mida nimetatakse ka sportliku pokkeri maailmameistrivõistlusteks. Koosneb hulgast kõrvalturniiridest ning põhiturniirist. Toimub alates 1970. aastast Las Vegases.
WSOP põhiturniiril osalemine maksab $10 000 ning auhinnafond ületab viimastel aastatel mistahes spordivõistluse oma maailmas. Põhiturniiril mängitakse populaarseimat pokkerivariatsiooni Texas Hold'em no limit.
Neli pokkerimängijat on võitnud WSOP põhiturniiri vähemalt kahel korral: Johnny Moss, Doyle Brunson, Johnny Chan ja Stu Ungar.
Vladimir Feldman
pisi| Vladimir Feldman (2011)
Vladimir Feldman (ukraina keeles Володимир Фельдман  Volodõmõr Feldman; vene keeles Владимир Фельдман Vladimir Feldman; sündinud 13. septembril 1959 Žõtomõris) on Austraalia maletaja ja maletreener, rahvusvaheline meister (1999).
Feldman tegutseb ka treenerina. 2005. aastal sai ta FIDE-lt FIDE treeneri nimetuse.
Tema abikaasa on rahvusvaheline meister Irina Berezina.
Austria Rahvapartei
Austria Rahvapartei (saksa keeles Österreichische Volkspartei, ÖVP) on 17. aprillil 1945 asutatud erakond Austrias, mille ideoloogiliseks aluseks on kristlik demokraatia. Tegu on konservatiivse parteiga, mis peab ennast aastatel 1893–1933 tegutsenud Kristliku Sotsiaalse Partei õigusjärglaseks.
Austria Rahvapartei ja Austria Sotsiaaldemokraatlik Partei on riigi suurimad erakonnad. Võrreldes sotsiaaldemokraatide parteiga on Rahvapartei parempoolsem, esindades peamiselt riigiametnike, talunike ja väikeettevõtjate huve. Parteil on lähedased sidemed roomakatoliku kirikuga.
Erakonnal on umbes 630 000 liiget. Ametlikuks häälekandjaks on Ülem-Austria liidumaal ilmuv ajaleht Neues Volksblatt. Austria Rahvapartei esimees oli aastatel 2011–2014 Michael Spindelegger, 2014–2017 Reinhold Mitterlehner ja 2017. aasta maist kuni 2019. aasta detsembrini Sebastian Kurz. Alates 3. detsembrist 2019 on erakonna esimees Karl Nehammer.
Austria Rahvapartei on olnud võimul aastatel 1945–1970, 2000-2019 ja alates 2020. aastast (liidukantslerid Leopold Figl, Julius Raab, Alfons Gorbach, Josef Klaus, Wolfgang Schüssel, Sebastian Kurz, Alexander Schallenberg ja Karl Nehammer). Aastatel 2007–2017 valitseti nn suures koalitsioonis koos Sotsiaaldemokraatliku Parteiga, kus liidukantsleri ametis olid sotsiaaldemokraadid.
Erakonda on kuulunud ka Austria liidupresidendid Kurt Waldheim ja Thomas Klestil.
Kinue Hitomi
Kinue Hitomi (人見絹枝 Hitomi Kinue; 1. jaanuar 1907 Okayama prefektuur Okayama – 2. august 1931) oli Jaapani naiskergejõustiklane.
Kinue Hitomi sündis talupoja perekonnas teise tütrena. Kuigi talle meeldis rohkem õues mängida kui õppida, õnnestus tal sisse saada Okayama tütarlastekooli, kuhu oli keelatud vastu võtta rohkem kui 25% kandidaatidest.
Kooliajal harrastas ta tõsiselt tennist. 16-aastaselt hakkas ta kooli võistkonnas võistlema ka kergejõustikus ja saavutas kaugushüppes tulemuse 4.67. See oli parem Jaapani rekordist, kuid jäi rekordiks kinnitamata.
Järgmisel aastal, 1925, hüppas ta Tōkyōs kolmikut 11.35, mis oli 85 cm võrra parem šveitslanna Adrienne Käneli maailmarekordist, kuid seegi jäi ametlikult kinnitamata.
Aastal 1926 asus ta ajakirjanikuna tööle Ōsaka ajalehte Mainichi Shinbun, kus töötas spordiosakonnas surmani 1931.
Sama aasta mais püstitas ta Miyoshinos Jaapani rekordid kaugushüppes (5.06), kuulitõukes (10.39) ja 100 m tõkkejooksus (15,4).
Aastal 1926, neli kuud pärast tööleasumist, võistles ta ainsa jaapanlasena Göteborgis teistel naiste olümpiamängudel (1926. aasta naiste maailmamängudel). Seal püstitas ta 28. augustil uue maailmarekordi kaugushüppes 5.50 ja võitis hoota kaugushüppe maailmarekordiga 2.49. Ta võitis ka kettaheites hõbemedali (32.61) ja 100 jardi jooksus pronksmedali (12,0) ning saavutas 60 m jooksus 5. koha. Ta kogus 15 individuaalset kohapunkti, mis oli nende võistluste parim tulemus (selle eest sai ta Rahvusvahelise Naiste Spordiföderatsiooni presidendilt Alice Milliat'lt parima võistleja kuldmedali). Jaapani võistkond tuli 5. kohale.
17. oktoobril 1926 hüppas ta Hiinas Harbiinis kolmikut 11.62, mis jäi maailmarekordiks 13 aastaks ja 4 päevaks, kuni selle ületas tema kaasmaalane Rie Yamaguchi.
pisi|Kinue Hitomi [[1928.]]
Mais 1927 jooksis ta Tōkyōs 200 meetrit 26,2-ga (maailmarekord oli 26,0) ja hüppas paigalt kolmikut 2.61, mida maailmarekordiks ei kinnitatud. Oktoobris jooksis ta Tōkyōs 50 m maailma tipptulemusest parema 6,4 sekundiga, mis jäi jällegi rekordiks kinnitamata.
Mais 1928 jooksis ta Tōkyōs 100 meetrit 12,4-ga ja 400 m 59,0-ga, mis oli maailma tipptulemusest parem, kuid tollal 400 m jooksu maailmarekordeid ei registreeritud. 20. mail kordas ta Ōsakas 100 meetri jooksus maailmarekordit 12,2 ja püstitas kaugushüppes maailmarekordi 5.98, mis jäi püsima 11 aastaks, 2 kuuks ja 10 päevaks. 100 meetri jooksus oli ta maailmarekordi kaasomanik kõigest 13 päeva.
Ta polnud kunagi 800 m jooksus võistelnud, kuid sellegipoolest pääses ta ajaga 2.26,2 viimasena finaali ja võitis seal ajaga 2.17,6 hõbemedali, jäädes lõpus napilt alla Lina Radkele. Nähes, missuguseid raskusi oli naistel pärast finišit taastumisega, otsustas ROK, et naised ei tohiks nii pikka maad joosta, ja kuni 1960. aasta suveolümpiamängudeni ei olnud naistel enam 400 meetrist pikemat jooksu olümpiamängude kavas. Hitomi medal oli esimene Jaapani naissportlase võidetud olümpiamedal. Samal päeval võitis Mikio Oda meeste kolmikhüppe, saades esimeseks Jaapani olümpiavõitjaks.
19. mail 1929 püstitas Hitomi Miyoshinos 200 m jooksus maailmarekordi 24,7, mis püsis 3 aastat ja 3 kuud. Oktoobris jooksis ta Shenyangis 100 m 12,0-ga, mida aga ei kinnitatud maailmarekordi kordamiseks, ja 60 m 7,5-ga, mida maailmarekordiks ei kinnitatud.
Ta osales kolmandatel naiste olümpiamängudel 1930 Prahas. Tänu tema organiseerimistööle pani Jaapan seal välja 6 naist, kellest ülejäänud olid temast märksa nooremad. Hitomi ise saavutas neil võistlustel paremuselt teise punktisumma, võites kaugushüppe (5.90), tulles kolmevõistluses teiseks ja odaviskes 60 meetriga kolmandaks. Jaapan tuli võistkondlikus arvestuses neljandaks.
Seejärel reisis Hitomi koos teiste Jaapani tüdrukutega mööda Euroopat, võisteldes Varssavis, Berliinis, Brüsselis, Pariisis ja Londonis. Niisugune pingutus ei mõjunud tema tervisele hästi.
Kodumaale naastes jätkas Hitomi tööd naiste kergejõustiku arendamisel, kuid suri ootamatult 2. augustil 1931, täpselt 3 aastat pärast oma medalivõitu Amsterdamis, kopsupõletikku (teistel andmetel kopsutuberkuloosi), olles kõigest 24-aastane.
Praha linn püstitas talle mälestuskivi pealdisega "Me tunnustame Kinue Hitomit, kes pani maailma särama."
Aastal 2002 sai Kinue Hitomi Aasia Kergejõustikuassotsiatsiooni väljaande Asian Track and Field News lugejaküsitluses, mis pidi välja selgitama Aasia kõigi aegade parima naiskergejõustiklase, Ji Zhengi (Chi Cheng; 73 punkti) järel teise koha (62 punkti).
Kinue Hitomi algatusel võeti koolidevahelistel pesapalliturniiridel kavva pidulik sissemarss koolide plakatitega ja hakati pärast võistlusi laulma võitjakooli laulu. Samuti võeti tema ettepanekul koolidesse tööle treenerid.
Olümpiamängud
Hõbemedal 1928. aasta suveolümpiamängudel 800 m jooksus
Vaata ka
Kergejõustik 1928. aasta suveolümpiamängudel
Dirty On The Dancefloor
"Dirty On The Dancefloor" on Jana Kase singel.
Mats Traat
pisi|Mats Traat esinemas [[HeadReadil 29. mail 2011]] Mats Traat (23. november 1936 – 27. juuni 2022) oli eesti luuletaja, proosakirjanik, luuletõlkija, dramaturg ja stsenarist.
Elulugu
Ta sündis Kuudse talus (praegu suusabaas) Meema külas Palupera vallas Otepää kihelkonnas Tartumaal.
Ta õppis Arula, Vana-Otepää ja Nõuni koolis, seitsmenda klassi lõpetas 1951. aastal Rannus, misjärel töötas Kureküla sovhoosis.
Õppis aastail 1952–1953 Tartu Kunstliku Vedelkütuse Tehnikumis ja 1953–1954 kaugõppes Tallinna Arhitektuuri- ja Ehitustehnikumis. Lõpetas 1957 Vaeküla Põllumajanduse Mehhaniseerimise Tehnikumi tehnik-mehaaniku kvalifikatsiooniga,
1957–1958 töötas Rõngu MTJ-s normeerijana ja 1958–1959 põllumajandustehnika riikliku järelevalve insener-inspektorina Hiiumaal.
Ta lõpetas 1964 Moskvas Maksim Gorki nimelise Kirjandusinstituudi, 1965–1968 töötas stsenaristide toimetuskolleegiumi liikme ja filmitoimetajana Tallinnfilmis. 1968–1969 õppis Moskvas kaheaastastel kõrgematel stsenaristide ja filmirežissööride kursustel.
Alates 1970. aastast on ta tegutsenud vabakutselise kirjanikuna. 2016. aastal tähistati kirjaniku 80. sünnipäeva Arulas, Sihval ja Rannus. Rannu mõisa pargis avati 2016. aasta suvel Mats Traadi nimeline pink.
Looming
Traat alustas oma loominguteed luulega, milles on kõrvuti tulevikuoptimism ja kodumaateema, hiljem on ta viljelnud filosoofilist, loodus- ja isamaaluulet. Proosateoste põhiteemad on eestlaste saatuse kujutamine maaelu ajaloo kaudu ja inimese teisenemine muutuvas ajas.
Teoste tõlkeid teistes keeltes
Tema luuleraamatuid on ilmunud bulgaaria keeles 3, hindi keeles, läti keeles 2, soome keeles, vene keeles 4.
Luuletsükleid on ilmunud prantsuse, saksa, hollandi, norra, rootsi ja esperanto keeles, samuti paljudes toonase Nõukogude Liidu rahvaste ning Ida-Euroopa keeltes.
Proosatõlkeid:
Isiklikku
Tema abikaasa oli tõlkija Victoria Traat.
Habsburgid-Lotringid
Habsburgid-Lotringid olid Habsburgide valitsejasoo haru, mille esindajad olid 1745–1806 Saksa-Rooma keisrid, 1804–1918 Austria keisrid, 1780–1918 Ungari ja Böömimaa kuningad ning 1737–1859 Toscana suurhertsogid. Sellest valitsejasoost pärinevad ka Parma hertsoginna 1814–1847 Maria Luisa ja Mehhiko keiser 1864–1867 Maximilian I.
Habsburgide-Lotringite dünastia sai Saksa-Rooma keisri troonile 1745, mil Lotringi hertsog François Stephane abiellus Saksa-Rooma keisrinna Maria Theresiaga.
Habsburgide-Lotringite dünastiast Saksa-Rooma keisrid
thumb|Habsburgide-Lotringite dünastia alusepanija, [[Lorraine'i hertsog François Stephane ehk hilisem Saksa-Rooma keiser Franz I]] thumb|Esimene [[Austria keiser Franz II]] Keisrid olid ühtlasi ka Austria ertshertsogid ning Ungari ja Böömimaa valitsejad.
Vaata ka
House of Lorraine
Willie Nelson
Willie Nelson (õieti William Hugh Nelson; sündinud 29. aprillil 1933 Abbottis Texase osariigis) on USA kantrilaulja ja laulukirjutaja. Ta on 12 Grammy auhinna laureaat, sealhulgas kategoorias muusikaline legend (1990) ja elutöö (2000). Tema nimi on kantud kantrimuusika kuulsuste halli (1993).
Nelsoni muusikukarjäär algas 1956. aastal. Tema karjääri on takistanud alkoholi joomine, marihuaana suitsetamine ning asjaolu, et ta kandis avalikes kohtades sageli loata relvi. Väsinud probleemidest seadusega, kolis ta 1965. aastal Texase osariiki Austinisse, mis oli tol ajal tuntud vaba moraali poolest. 1970. aastate alguses kasvatasid Nelson ja Waylon Jennings pikki juukseid ja habet ning kandsid pleekinud teksaseid, kuulutades sõja kantrimuusikatööstusele, kus tollal domineerisid laitmatu lõikega jakkides poleeritud meelelahutajad. Nn outlaw-liikumise (outlaw-country) käigus kaitsesid nad kantrimuusika tagasipöördumist selle kauboiliku päritolu juurde. Selle suuna üks peamisi verstaposte oli Nelsoni album "Red Headed Stranger" (1975). Tema edukamad singlid olid sel perioodil "Blue Eyes Crying in the Rain" (1975) ja "On the Road Again" (1980).
1980. aastatel hakkas Nelson esinema filmides. Muusikaliselt oli tema jaoks aeg duettide jaoks. Tüüpiline näide on laul "To All the Girls I've Loved Before", mis on salvestatud koos Julio Iglesiasega. Koos vana kamraadi Jenningsi, Kris Kristoffersoni ja Johnny Cashiga lõi ta eduka superansambli The Highwaymen. Selleks ajaks pälvis esineja laialdast tunnustust väljaspool kantritööstust. 1982. aastal pälvis ta Grammy auhinna mainekas Aasta plaadi kategoorias (klassikalise loo "Always on My Mind" uue tõlgenduse eest).
1990. aastal pidi Nelson kohtus võitlema maksuametiga, kes süüdistas teda süstemaatilises maksudest kõrvalehoidmises. Kuna võlgnevus ületas 16 miljonit dollarit, läks märkimisväärne osa laulja varast haamri alla. Võla tasumiseks salvestas ta isegi spetsiaalse topeltalbumi. Pärast legaalset eepost andis Nelson 1993. aastal välja duettide albumi teiste žanrite staaridega, sealhulgas Bob Dylani, Paul Simoni ja Sinead O'Connoriga.
1990. aastate teisel poolel oli Nelsoni (nagu ka teiste vanakooli esinejate) populaarsus kiiresti langemas. Tema mainet ei aidanud parandada ka eakas eas peetud võitlus marihuaana legaliseerimise eest (ühes jutusaates teatas ta uhkelt, et suitsetas Valge Maja katusel president Jimmy Carteri korraldatud vastuvõtul "umbrohtu"). Püüdes meelitada kantrimuusika noorema põlvkonna kuulajaid, salvestas Nelson tugevate reggae-mõjutustega albumi. 2006. aastal naasis ta esimest korda üle aastate riigi edetabelite tippu ning aasta varem avaldas vastuolulise loo "Cowboys Are Frequently Secretly Fond of Other".
1900 (film)
"1900" (ka "Novecento", eesti keeles on kasutatud ka pealkirja "XX sajand") on Bernardo Bertolucci 1976. aastal valminud suurfilm. See originaalis peaaegu kuuetunnine film käsitleb kahe sõbra elu Itaalia poliitilistes tõmbetuultes 20. sajandi esimesel neljakümne viiel aastal.
See film, mis ei ole mõeldud meelelahutuseks ja nõuab teadmisi Itaalia lähiajaloost, pakub visuaalset naudingut ja tekitab vaidlusi. Selle poliitilise filmi muudavad suhteliselt lihtsast süžeest hoolimata nauditavaks elamuseks suurepärased itaalia, prantsuse ja ameerika näitlejad.
Blue Ridge
Blue Ridge ('sinine ahelik') on mäestik Põhja-Ameerikas, osa Apalatšidest. Kulgeb edela-kirde suunas. Kõrgus kuni 2037 meetrit.
Rio Ferdinand
Rio Gavin Ferdinand (sündinud 7. novembril 1978 Londonis) on endine Inglismaa jalgpallur, keskkaitsja.
Lapsepõlv
Ferdinand kasvas suures peres. Isa oli pärit Saint Lucialt ja töötas rätsepana. Ema oli inglise-iiri päritolu ning töötas lasteaiakasvatajana. Vanemad ei olnud ametlikult abielus. Kui Rio oli 14-aastane, hakkas isa perest eraldi elama, kuid jäi perele lähedaseks.
Ferdinandil oli üsna õnnelik lapsepõlv, kui võrrelda teiste Peckhami eeslinna elanikega, kellest suur osa elas vaesuspiiri lähedal (nagu ka Ferdinandid) või isegi alla selle.
Juba lapsena hakkas Ferdinand noortevõistkondades jalgpalli mängima. Ta mängis järjest Eltham Townis, Millwallis (1988–1990), Queens Park Rangersis (1990–1993) ja West Ham Unitedis (alates 1993). Selle kõrval õppis ta 4 aastat, 11.-st 15. eluaastani, Londoni balletikoolis, mistõttu tal on suurepärane tasakaalutunnetus.
16-aastaselt kutsuti ta Inglismaa noortekoondisse. Ta mängis U-21 koondises 5 mängu, väravaid ei löönud.
West Ham United
Ferdinand sõlmis West Hamiga lepingu ja esines esimest korda klubi meeskonnas 5. mail 1996, saades platsile vahetusest 1:1 lõppenud mängus Sheffield Wednesdayga. 1997 võitis ta Aasta Vasara, auhinna, mis antakse parimale kuni 19-aastasele Inglismaa pallurile.
1996 laenati ta Bournemouthi, kus ta pidas 10 mängu. Väravaid ei löönud.
Leeds United
2000. aasta novembris müüs West Ham Ferdinandi Leeds Unitedile. Üleminekusumma oli 18 miljonit naelsterlingit, mis tegi temast maailma kalleima kaitsja (selle tiitli kaotas ta 2001 Lilian Thuramile). See oli ka kõigi aegade suurim Suurbritannia-sisene üleminekusumma.
Ta mängis Inglismaa meistrivõistlustel Leedsi meeskonnas 57 mängu ja lõi kaks väravat, mõlemad FC Liverpooli vastu. Lisaks lõi ta värava Meistrite Liiga veerandfinaalis Deportivo de La Coruña vastu.
2001. aasta augustis sai ta Leedsi kapteniks.
Manchester United
Ta mängib alates 22. juulist 2002 Manchester Unitedis. Leping sõlmiti 5 aastaks ja üleminekutasuks oli 33 miljonit naela, millest Leeds sai 29,1 miljonit. See tegi temast Suurbritannia kalleima jalgpalluri ja maailma kalleima kaitsja.
Ferdinandi esimene mäng Manchester Unitedi koosseisus oli 27. augustil 2002. Esimese värava lõi ta 14. detsembril 2005 Wigan Athleticu vastu (mäng võideti 4:0).
Tondi tänav
pisi|Vaade piki Tondi tänavat Linnu tee poolt Tondi sõjaväelinnaku kasarmu hoonete poole (pildi vasakus nurgas) pisi|Tondi tänava algus. Vaade Pärnu maantee poole Tondi tänav on tänav Tallinnas, Kesklinna ja Kristiine linnaosas (vastavalt Kitseküla ja Tondi asumis). Tänav algab Pärnu maantee ja Juurdeveo tänava ristmikult ja lõpeb Tammsaare teega ristumisel.
Rio Ferdinand
Koondisekarjäär
Inglismaa jalgpallikoondises debüteeris Ferdinand 15. novembril 1997 vahetusmängijana sõpruskohtumises Kameruniga. Sel ajal oli ta läbi aegade noorim kaitsja, kes kunagi Inglismaa koondvõistkonnas mänginud. Selle rekordi ületas 2006. aastal Micah Richards.
Ta osales 1998., 2002. ja 2006. aasta maailmameistrivõistlustel. 20. septembri 2009 seisuga on ta Inglismaa koondises mänginud 74 mängu ja löönud kolm väravat.
Esimese värava lõi ta 15. juunil 2002 Jaapanis Niigatas MM-i kaheksandikfinaalis Taani vastu. Inglismaa võitis 3:0 ja Ferdinand lõi avavärava. Teise värava lõi ta 12. septembril 2007 2008. aasta EM-i valikturniiril Londonis Venemaa vastu. Inglismaa võitis 3:0 ja Ferdinand lõi viimase värava. Kolmanda värava lõi ta 11. oktoobril 2008 2010. aasta MM-i valikturniiril Londonis Kasahstani vastu. Inglismaa võitis 5:1 ja Ferdinand lõi avavärava.
Tondi tänav
2,1 kilomeetri pikkune Tondi tänav algab Pärnu maantee ja Juurdeveo tänava ristmikult kesklinnas. Kulgedes võrdlemisi sirgjoones edelasse, lõpeb trass Tammsaare teel. Tondi tänav ristub kulgemise suunas järgmiste tänavatega: Marta (paremale), Magdaleena (paremale), Alevi (vasakule), Kotka (paremale, kulgeb paralleelselt raudteega), Lõokese (paremale), Seebi (vasakule), Linnu tee (paremale), Haraka (paremale), Rivi (vasakule), Sammu (vasakule),Kajaka (paremale),Marsi (vasakule), Pöialpoisi (paremale), Tüve (paremale) ja Sõjakooli tänavaga (vasakule). Kõigil nendel ristmikel on Tondi tänav peateeks, välja arvatud algus- ja lõpuristmikul.
Rio Ferdinand
Koondisekarjäär
2013. aasta mais teatas Ferdinand, et ei esinda enam Inglismaad, viimast korda mängis ta Inglismaa koondvõistkonnas 2011. aasta juunis.
Tondi tänav
Fooridega reguleeritakse liiklust Tondi tänava alguses ja lõpus ning raudteeülesõidul. Tänaval on pärast rekonstrueerimist 4 ringristmikku.
Rio Ferdinand
Koondisekarjäär
Nii Manchester Unitedis kui ka koondises kandis ta särki numbriga 5.
Tondi tänav
Ühistranspordiühendus
pisi|left|[[Tondi raudteepeatus|Tondi raudteejaama hoone (vasakul) ja trammide lõppjaam ning dispetšerihoone Tondi tn 17A]] Tondi tänavat mööda sõidavad Tallinna liinibussid 23 (Kadaka–Autobussijaam, Kotka tänavalt Tammsaare teeni) ning 28 (Väike-Õismäe–Veerenni, Pärnu maanteelt Linnu teeni). Tänavale jäävad järgmised peatused: Varem asusid tänaval peatused Tondi jaam (praegu Tondi) ja Internaatkool (ka Internaadi, praegu Marsi).
Trammiliinidest sõidavad tänavat mööda kaks liini, numbritega 3 (Kadriorg–Tondi) ja 4 (Ülemiste–Tondi). Tänavale jääb trammipeatus Tallinn-Väike. Ajutiselt on käigus olnud ka liin nr 6 (Tondi–Kopli).
Tondi on üks kahest kohast Tallinnas, kus trammi- ja elektrirongipeatus on ühendatud ühtseks transpordisõlmeks, võimaldades nõndaviisi mugavat ümberistumist. Omaaegset Pärnu maantee trammiliin ipikendati Tondini elektrifitseerimise ja uue depoo ehitamise ajal 1936. aastal.
Rekonstrueerimine
2003. aastal rekonstrueeriti Tondi ja Kotka tänava ristmik. Tondi tänava rekonstrueerimine neljarajaliseks algas sügisel 2004. Tee-ehitus Linnu tee ja A. H. Tammsaare tee vahelisel lõigul lõpetati 2005. aasta augustis, mil Audentes avas endises Tondi kasarmus uue õppehoone. Seni sirge teelõik sai neli ringristmikku praegustele ristumistele Linnu tee, Kajaka tänava, Käo tänava ja Sõjakooli tänava ehk Selveri sissesõiduga. Audentese ligidusse rajati osaliselt lahtine jalakäijate Tondi tunnel.
Haljastus
Tondi tänav on osa kavandatavast Lõunaväilast, mistõttu ei soovitata uutes detailplaneeringutes tänava äärde kõrghaljastust rajada. Tammsaare tee võimaliku laiendusega võib kaduda haljasvöönd Tondi tänava ja Sõpruse puiestee vahel.
Rekonstrueerimistööde käigus (2004) istutati õhusaaste leevendamiseks tänava äärde puuderivi.
Tondimõisa park
Tondimõisa park (4,6 ha) asub Tondi tänava, Tammsaare tee ja Nõmme tee vahelisel alal, Tondi Selveri vastas. Pargis on pärna- ja hobukastaniallee, mitu mänguväljakut lastele ning koerte jalutusväljak.
Tondi raudteeülesõit
pisi|Tondi raudteeülesõit. Vaade Pärnu maantee poolt
2003. aastal rekonstrueeriti Tondi raudteeülesõit. Tondi tänaval on tipptundidel tihe autoliiklus, üha rohkem inimesi kasutab seda ühendusteed kesklinnast Mustamäele ja sealt edasi pääsemiseks. 2006. aastal valmis projekt, mis kahandanuks Tondi raudteeülesõidu koormust oluliselt. Projekteerimisfirmas ETP Grupp valminud kava järgi hakkaksid autod liikuma mõlemas suunas kahel sõidurajal raudtee alt läbi. Peale selle oli sõidutee kõrvale ette nähtud nii kõnni- kui ka jalgrattatee.
Raudteeviadukti rajamiseks tuleks Tondi tänav ümber ehitada umbes 350-meetrisel lõigul alates Lõokese tänavast kuni Alevi tänavani. Kui praegu sõidavad autod üle kolme meetri kõrguse küüru, siis edaspidi jääks raudteeviadukti alla kolme meetri sügavune lohk. Sügavamale maa sisse viidaks ka tulevase raudteeviadukti lähedal asuv Kotka tänava ristmik, et kalded jääksid normaalseks ja autod saaksid ka libedaga ristmikul manööverdada. Arengukava järgi pidi linn töö ette võtma juba 2008. aastal.
Ajalugu
pisi|left|[[Sprinckthali suvemõisa peahoone Tondi 42]] Oluliseks tõukeks tänavate tekkele piirkonnas oli 17. sajandi keskel Kristiine heinamaade jaotamine raeliikmete ja gildivanemate vahel, kes rajasid peagi sinna suvemõisad.
Tänava nimed läbi aegade
Tänava nimi tuleb Tallinna raehärra Jobst Dunte nimest. Tänav viis Duntele kuulunud ja tema järgi nime saanud Dunteni suvemõisa juurde. Kuni 20. sajandi alguseni kandis tänav Duntenstraße (Дунтенская ул.) ja Vana-Pärnu maantee (Старая Перновская ул., Alte Pernausche Straße) nime, aastatel 1921–1950 Tondi ja 1950–1990 Aleksandr Matrossovi (lühendatult Matrossovi) tänava nime. 3. augustil 1990 taastati Tondi tänava nimi.
Ajaloolised ehitised Tondi tänava ääres
pisi|Tondi kasarm. Talv 2008 Vanim tänapäevani säilinud ehitis on Linnu tee nurgale jääv Sprinckthali suvemõisa peahoone. Mõisale andsid nime ümbruse liigniisked alad (Sprinckthal on saksa keelest tõlgituna 'allikaorg'). 17. sajandil rajas piirkonda oma suvemõisa Tallinna raehärra Jobst Dunte (endise mõisa asukoht oleks tänapäeval tänava lõpus asuvate kasarmute vastas). 1970. aastatel lammutati mõisa peahoone. Endine mõisapark ja seda ümbritsev ala, mis vahepeal oli militaarmaastik, on korrastatud. Tammsaare tee nurgale jääb Tondimõisa park. Haljasalal asub kunagise aednikumaja vundament ning maastikul on näha vaevumärgatavaid jälgi pargi tiigist. Suuri ümberkorraldusi piirkonnas tegid mõisa järgmised omanikud Hans Heinrich Falck ja R. Elfenbein, kes lasid Tondi liivikule männiistikuid istutada.
Tondi ja Kotka tänava ristmikul asub Tiesenhauseni suvemõis, mille aadress on Kotka 44. Hoone on ümber ehitatud.
Tänava lõunapoolse osa ääres asuvad punastest tellistest Tondi sõjaväelinnaku hooned, mis ehitati alates 1910. aastast Peeter Suure merekindluse teeninduspersonali jaoks. Aastatel 1920–1940 asus kasarmutes Sõjaväe Ühendatud Õppeasutuste sõjakool. Nõukogude ajal kasutati kogu kompleksi taas sõjaväelinnakuna, kus paiknes Aleksandr Matrossovi nimeline 254. kaardiväe motolaskurpolk (s/o 92953), mis saabus Eestisse 1945. aasta juunis.
Tondi tänav 40 hoones asub Tallinna Tondi Kool ja Tondi tänav 84 asus Tallinna Spordiinternaatkool.
2009. aastal taasavati kunagise sõjakooli hoone juures (Tondi tänav 55/57) 1928. aastal püstitatud Tondipoiste ausammas.
Muinsuskaitsealused hooned
pisi|Puitelamu aadressil [[Tondi 3 kuulub muinsuskaitse alla]]
Säilitatavad miljööväärtuslikud väikeelemendid piirkonnas
Tondi 16 hoone juures on säilinud Franz Krulli tehases enne 1940. aastat valmistatud laternapost. . Ka asub Tondi tänava ääres (aadressi poolest Marta tänaval) Blasius Hochgrewe monument.
Meeri Säre
pisi|Meeri Säre haud Tartus Raadil. Meeri Säre (14. juuli 1929 Tartus – 4. mai 2009 Tallinnas) oli eesti teatrikunstnik.
Tondi tänav
Säilitatavad miljööväärtuslikud väikeelemendid piirkonnas
pisi|Tondimõisa park. Vaade Tondi tänava poolt. Taamal [[Siili asumi elamud. Talv 2008]]
Aleksander Laak
Ta lõpetas 1927. aastal Saaremaa Ühisgümnaasiumi reaalharu.
Meeri Säre
Elukäik
Üle 40 aasta (1957–1998) töötas Meeri Säre Vanemuise teatris. Aastatel 1967–1991 oli ta Vanemuise peakunstnik. Tema töödest äratasid enim tähelepanu kujundused Ülo Vilimaa balletilavastustele 1960–1980. aastatel.
Aleksander Laak
Suvesõja ajal 1941. aastal oli ta partisan ning teenis hiljem Läänemaa Omakaitses, olles selle staabi operatiivosakonna ülem.
Meeri Säre
Elukäik
Meeri Säre oli üks Tartu Mänguasjamuuseumi algatajatest ja käimalükkajatest. Ta kogus ja valmistas nukke ning on eksponeerinud neid näitustel nii Eestis kui ka Soomes.
Aleksander Laak
Saksa teise okupatsiooni määrati ta 1942. aastal ajal juhtima koonduslaagrit.
1944. aastal teenis ta Eesti Jupo ja SD SD-kompanii juhina ning tegutses partisanivastastes tagala julgestusaktsioonides Neveli piirkonnas Leningradi oblastis.
Meeri Säre
Lavastused
Meeri Säre lavakujunduste nimekirjas on enim muusika- ja balletilavastusi, vähem draamalavastuste kujundusi.
Pikasilla teerada
Pikasilla teerada Tallinnas viis Toompealt üle vallikraavi ja asus praeguse Toompea tänava kohal.
1768. aastal keelas Tallinna raad kariloomade Toompealt läbi vanalinna karjamaale ajamiseks kasutada endist karjateed (tänapäeva Suur-Karja tänav) ja kohustas elanikke loomi ajama mööda Pikasilla teerada.
Elektrolüüs
pisi|175px|Elektrolüüsiaparaat Elektrolüüs on keemias ja tööstuses levinud meetod, kus muidu mitteiseenesliku reaktsiooni toimuma panemiseks kasutatakse alalisvoolu. Tööstuses on elektrolüüs oluline etapp, kui lihtaineid on vaja eraldada looduslikest materjalidest, näiteks maakidest, elektrolüütilise raku abil.
Põhimõte
Elektrolüüsiks nimetatakse protsessi, kus ioonsest ainest, mis on kas lahustatud või sulatatud, toimuvad alalisvoolu läbijuhtimisel elektroodidel reaktsioonid ning koostisosad eralduvad.
Elektrolüüsiks on vaja:
Elektroodid on üldjuhul valmistatud metallidest, grafiidist või pooljuhtidest. Elektroode valitakse tavaliselt sõltuvalt elektroodi ja elektrolüüdi omavahelistest interaktsioonidest ja hinnast.
Elektrolüüsiprotsess
Elektrolüüsi võtmeprotsessiks on aatomite ja ioonide pidev vahetamine, see tähendab et ühel elektroodil antakse pidevalt lahusesse elektrone, tekitades nõnda ioone lahuses olevatest aatomitest, ning teisel elektroodil eemaldatakse lahuses olevatelt ioonidelt sama arv elektrone, tekitades juurde aatomeid. Kui tekkinud saadused on elektrolüüdist erinevas agregaatolekus, saabki nad eraldada. Näiteks keedusoola lahuse elektrolüüsi puhul on saadused (vesinik ja kloor) gaasilised ning tõusevad lahuse kohale, kust need siis mujale juhtida saab.
Vabu ioone sisaldava elektrolüüdi saab:
Elektrolüüti sukeldatud elektroodidele potentsiaali rakendamisel hakkavad elektroodid tõmbama vastaslaenguga ioone. Positiivselt laetud katioonid liiguvad elektrone lahusesse andva katoodi poole ja negatiivselt laetud anioonid liiguvad positiivselt laetud anoodi poole.
Elektroodidel võetakse ioone vastavalt ära või antakse juurde. Aatomid, mis annavad elektrone ära või võtavad juurde, lähevad ioonidena lahusesse ning ioonid, mis saavad elektrone juurde või annavad ära, kaotavad laengu ja eralduvad elektrolüüdist. Energiat kogu protsessi jaoks annab alalisvooluallikas.
Oksüdeerumine ja redutseerumine elektroodidel
Ioonide ja neutraalsete molekulide oksüdeerumine toimub anoodil ja redutseerumine katoodil. Näiteks raud(II) ioone on anoodil võimalik raud(III) ioonideks oksüdeerida:
Sarnaselt on raud(III)tsüaniidi ioonide redutseerimisega raud(II)tsüaniidi ioonideks katoodil:
Siin võtavad reaktsioonist osa ka H+ ioonid, mis peavad samuti elektrolüüdis sisalduma. H+ ioone sisaldavad reaktsioonid happelistes keskkondades ning OH- ioone sisaldavad reaktsioonid aluseliste keskkondade puhul on elektrolüüsis üsna tavalised.
Oksüdeeruvateks või redutseeruvateks aineteks võivad olla ka solvent, elektroodid või gaasid.
Energiamuutused elektrolüüsis
Energiahulk, mis tuleb anda elektrolüüsiks on võrdne toimuva reaktsiooni Gibbsi vabaenergiaga, millele lisandub süsteemis kaotsiminev energiahulk. Kuna kadu võib teoreetiliselt olla nullilähedane, siis on süsteemi maksimaalne termodünaamiline efektiivsus võrdne entalpia muudu ja vabaenergia muudu jagatisega. Enamikul juhtudel on elektriallikast tulev vool suurem kui reaktsiooni entalpia muut, nii et osa energiat vabaneb soojusena. Mõningatel juhtudel, näiteks veeauru elektrolüüsil hapnikuks ja vesinikuks, on siiski vastupidi ja soojust tuleb keskkonnast võtta, sest tekkiva vesiniku põlemisentalpia on suurem, kui rakule antav elektrienergia.
Keemilised vooluallikad
Keemilised vooluallikad, kaasa arvatud kütuseelemendid, kasutavad elektroodide standardpotentsiaalide erinevust kasuliku töö tegemiseks. Olgugi et pealtnäha teostavad nad lihtsalt elektrolüüsile vastupidist protsessi, on nende tööpõhimõtted paljudel juhtudel märksa keerukamad.
Esimene elektrolüüsi seadus
Elektrolüüsi ajal on elektroodidel toimuvates keemilistes reaktsioonides tekkiva aine hulk võrdeline elektrolüüti läbiva elektrihulgaga.
Teine elektrolüüsi seadus
Erinevatest elektrolüütidest võrdse elektrihulga läbijuhtimisel on elektroodidel eralduva iga aine hulk võrdeline tema ekvivalentmassiga.
Matemaatiline vorm
Faraday seadused saab kokku võtta järgmiselt:
M/z on sama mis aine ekvivalentmass.
Faraday esimese seaduse puhul on M, F ja z konstandid, nii et Q tõustes tõuseb ka m väärtus.
Teise seaduse puhul on Q, F ja z konstandid, nii et M/z (ekvivalentmassi) tõustes tõuseb ka m väärtus.
Püsiva elektrivoolu puhul, Q = I t, mille saab teisendada
ja
kus:
Keerulisema juhtumi korral, kus elektrivool ei ole püsiv, on Q elektrivool I(\tau) mida integreeritakse aja suhtes \tau:
Siin on t ajahulk ja I on tau funktsioon.
Tööstuslikud kasutusalad
pisi|175px|Vesiniku ja hapniku saamine [[vesi|vee elektrolüüsil]]
Konkureerivad poolreaktsioonid lahuste elektrolüüsis
Plaatinaelektroodidega varustatud elektrolüüsirakku kasutades viib mõnede soolade vesilahuste elektrolüüs katiooni redutseerimiseni (näiteks tsingi sadestumine tsingisooladest) ja aniooni oksüdeerumiseni (näiteks broomi smoodustumine bromiidide puhul). Seevastu teiste soolade vesilahuste puhul (näiteks naatriumisoolad) tekib katoodil hoopis vesinik ja anioone (näiteks SO42− e sulfaatioone) sisaldavates lahustes anoodil hapnik. Sellisel juhul on oksüdeeritavaks või redutseeritavaks vesi. Pinge, mis on vajalik soolalahuse elektrolüüsiks saab üldjuhul tuletada anood- ja katoodreaktsioonide standardpotentsiaalidest. Elektroodi standardpotentsiaal on võrdne elektroodil toimuva poolreaktsiooni potentsiaaliga standardvesinikelektroodi suhtes standardtingimustel (reagentide aktiivsused on võrdsed ühega).
Elektrolüüsi seisukohalt tuleks seda tabelit tõlgendada järgmiselt:
Nernsti võrrandit kasutades saab elektroodipotentsiaali arvutada ka kindla ioonide kontsentratsiooni, temperatuuri ja reaktsioonist osavõtvate elektronide arvu puhul. Puhta vee puhul (pH=7): Tsink(II)bromiidi jaoks on sarnaselt arvutatud väärtused −0,76 V tsingiiooni redutseerumiseks metallilisele kujule ja +1,10 V bromiidi oksüdeerumiseks. Nende arvude järgi peaks katoodil tekkima vesinik ja anoodil hapnik, ometigi eksperimentaalsete andmete põhjal see nii ei ole. Sellist olukorda põhjendatakse sellega, et arutatud potentsiaalid annavad vaid termodünaamiliselt eelistatud reaktsiooni. Tegelikult tuleb arvesse võtta veel mitmeid tegureid, nagu näiteks toimuvate reaktsioonide kineetika. Sellist olukorda, kus elektroodipotentsiaal on nihkunud, nimetatakse polarisatsiooniks. Eksperimentaalselt on tõestatud, et polarisatsioon sõltub raku kujust ja elektroodidest.
Näiteks neutraalse keedusoola lahuse (pH=7) elektrolüüsi puhul redutseerub katoodil vesi OH--ioonideks, sest ta on termodünaamiliselt palju eelistatum. Anoodil tekib aga hapniku asemel kloor, sest kloriidi klooriks oksüdeerumine mõjub vähem polariseerivalt kui vee oksüdeerumine hapnikuks.
Teadlased
Elektrolüüsi arendajaid
Vooluallikate arendajaid
Angerjas
pisi|Äsja püütud angerjas, kellel on teine kala suus Euroopa angerjas (ka harilik angerjas) (Anguilla anguilla) on angerlaste sugukonda angerja perekonda kuuluv kala.
Euroopa angerjas on IUCN-i punases nimestikus liigitatud kriitiliselt ohustatud liigiks.
Angerjas elab Euroopa ja Põhja-Aafrika jõgedes ja mageveejärvedes Lääne- ja Põhja-Euroopas kõikjal, Musta mere vesikonnas paiguti. Ta elab ka Kanaari, Assoori ja Fääri ja Briti saartel ning Islandil, Läänemeres selle väikese soolsuse tõttu ka meres. Teda kohtab isegi Valge mere vesikonnas, näiteks Petšora jões.
Välimus
Tavaliselt on angerjas ½–1½ m pikk, harva kuni 2 meetrit. Ta kaalub kuni 4–6 kg. Isased on emastest märgatavalt väiksemad. Soomused on väikesed ja vähemärgatavad, tavaliselt hõbedase läiketa. Värvus on muutlik, sõltudes kala vanusest ja veekogu iseloomust. Kõige sagedamini on angerja selg tumeroheline või pruun, küljed kollased ja kõht kollakas või valge. Angerja nahk on limane ja libe ning sellepärast on elusat angerjat väga raske käes hoida.
Angerjal on kirjeldatud kahte vormi, kitsa- ja laiapealine. Kitsapealist angerjat hinnatakse rohkem, sest ta on rasvasem: tema rasvasisaldus on kuni 27½%, laiapealisel 12–19%. Kuid tänapäeval arvatakse pigem, et need vormid sõltuvad sellest, millises keskkonnas angerjas on üles kasvanud. Seal, kus on palju väikesi saakloomi, kasvab angerjas kitsapealiseks, terava koonu ja väikeste lõugadega vormiks. Kui pisisaakloomi on vähe, siis saab angerjast laiapealine röövvorm ning talle kasvab tömbi koonu ja suurte lõugadega pea, mis võimaldab haarata kuni 15 cm pikkusi kalu ja vähke.
Eluviis
Angerjas eelistab elada mudase põhjaga veekogus. Toiduks otsib ta selle põhjast väikeseid loomakesi: veeputukaid ja nende vastseid, tigusid, usse, koorikloomi ja kalamaime. Suured angerjad söövad rohkem kalu, eriti väikese tööndusliku tähtsusega kalu, näiteks ahvenaid, kiisku ja särgi.
Magevees ilmneb angerjal positiivne reotaksis ehk tung liikuda vastuvoolu. Sageli tungib ta üsna tillukestesse niredesse ja isegi veetorudesse.
Angerjas valib endale elupaiga ja elab seal kaua. Elbes tehti katse, milles hulk angerjaid püüti kinni, märgistati värviliste niitidega ja lasti uuesti lahti, osa ülesvoolu, osa allavoolu. Enamik angerjaid pöördus oma endisse elukohta tagasi.
Angerjas on ööloom. Päeval redutab ta tavaliselt mudas, tungides sellesse kuni 80 cm, aga mõnedel andmetel isegi kuni 1½ m sügavusele. Toitu otsima läheb ta öösel, eriti kui taevas on pilves ja kuu ei paista. Ka püünistesse ja põhjaõngede otsa satuvad angerjad sagedamini öösel, kuigi landiga on neid püütud ka päeval.
Aplusest hoolimata kasvab angerjas aeglaselt. Väga soodsates tingimustes on täheldatud juurdekasvu ½ kg aastas. Angerjas toitub ainult soojal ajal, aprillist kuni novembrini. Talve veedab ta sügaval mudas talveunes.
Angerjad elavad sageli väga madalates veekogudes, sealhulgas sellistes, mis kipuvad põua ajal ära kuivama. Osa kalu hukkub sellises olukorras, osa elab põua üle mutta kaevununa. Kuid angerjas suudab end päästa sellisel viisil, mis enamikule kaladele on võimatu: mööda kuiva maad roomates. Niiskes õhus, ilma veeta suudab angerjas temperatuuril +24 °C elada kuni 1½ päeva. Tema limane nahk võib hapnikku kasutada rohkem kui 17 cm³ ühe kilo kehakaalu kohta. Teise veekogu leiab angerjas üles haistmise järgi ja liigub öösiti, sest siis on jahedam. Mööda maad roomates väldib angerjas kuiva pinnast, eriti liiva, ja eelistab niisket rohtu. Rahvasuu järgi käivat angerjas herneid söömas, mis aga ei vasta tõele, sest taimetoitu ei söö angerjas üldse: herneste juures võib angerjaid näha sagedamini kui mujal kuival maal sellepärast, et herne lehed säilitavad niiskust paremini kui teiste taimede lehed.
Elutsükkel
Angerjas rändab kudema Sargasso merre. Sellele järeldusele jõudis 20. sajandi alguses Taani bioloog Johannes Schmidt, kes leidis Sargasso merest väikesed (alla 1 cm) angerja vastsed ehk leptotsefaalid (leptocephalus). Nendest väiksemaid angerjaid kusagilt mujalt leitud ei ole. Samas puuduvad kirjalikud andmed selle kohta, et Sargasso merest oleks leitud täiskasvanuid angerjaid või nende marjaterasid, seega on meil küllaltki vähe infot angerja kudemisharjumuste kohta. Sargasso meres paiknevast angerja kudemispiirkonnast annab tunnistust ka see, et kui minna sellest piirkonnast kaugemale, kasvab vastsete pikkus ja vanus.
Angerja kudemisaeg on märtsist juunini.
Angerja esimene elufaas pärast koorumist ongi vastse ehk leptotsefaali faas. Vastsed on eriti tundlikud keskkonnatingimuste suhtes ning nad on kerge saak röövkaladele. Leptotsefaalid elavad kuni 250 m sügavusel, kõige enam leidub neid esimese saja meetri sügavusel. Vastsed kantakse Euroopasse Golfi- ja Põhja-Atlandi hoovustega. See, kui suurt osa mängib leptotsefaali rändel passiivne ja kui suurt aktiivne liikumine, ei ole eriti hästi teada. Vastsed kasutavad oma rändel ka aktiivset liikumist, muidu oleks nende jõudmine Euroopasse väga vähe tõenäoline.
Vastse staadiumi kohta üldiselt on küllaltki vähe teada ning nende esimese rände ajaline kestus, Sargasso merest Euroopa mandrilavani, põhjustab teadlaste seas palju erimeelsusi. Kuid enamasti arvatakse, et see jääb 1–3 aasta vahele.