cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kadri Lehtla
Olümpiahooaeg ei alanud Lehtlale hästi. MK-etapil tuli ta enne olümpiat vaid korra individuaalselt 50 parema sekka. 2010. aasta taliolümpiamängudel Itaalias Torinos osales ta kolmel distantsil. Tavadistantsil oli ta 45. Sprindis jäi ta 64. kohale ega pääsenud jälitussõitu. Teatesõidus oli Lehtla tavapäraselt avavahetuses ja läbis selle 2 möödalasuga, aga Eesti koondis oli 18., edestades üksnes Lätit.
Pärast olümpiat toimusid Otepääl Euroopa meistrivõistlused. Lehtla oli tavadistantsil 34., sprindis 32. (Saue oli kummalgi distantsil 4.) ja jälitussõidus 17. Teatesõidus tegi Lehtla 1 möödalasu, olles koondise täpseim, ja Eesti saavutas kõrge 5. koha.
Maailma karikasarjas esines Lehtla pärast neid kaht suurvõistlust paremini, tuli korduvalt 40 parema sekka ja Norras Holmenkollenis sai sprindis isegi 23. koha. Maailma karika kokkuvõttes oli ta taas 66.
Järgmise hooaja esimese poole tulemustest võib heana märkida üksnes Sloveenias Pokljukas segateatesõidus saavutatud 10. kohta. 2011. aasta maailmameistrivõistlused laskesuusatamises toimusid Venemaal Hantõ-Mansiiskis ja Lehtla sai seal sõita kaks distantsi. Tavadistantsi lõpetas ta 57. koha ja 7 trahviminutiga (Saue oli 12.), sprindi 66. koha ja 4 trahviringiga, jälitussõitu pääses 60 paremat.
Pärast MM-i sõitis ta taas Holmenkollenis kaks korda 40 sekka, parimaks kohaks jäi 30., ja hooaja kokkuvõttes oli ta 67.
2011/12. aasta hooaeg oli Lehtla parim. Ta sõitis korduvalt MK-sarjas 30 sekka. Oma parimat tulemust MK-etapil parandas ta kaks korda, olles kõigepealt Holmenkollenis pärast 29. kohaga lõppenud sprinti jälitussõidus 20. ja siis Kontiolahtis pärast 21. kohaga lõppenud sprinti jälitussõidus 18. Maailma karika kokkuvõttes oli ta 48.
2012. aasta maailmameistrivõistlused laskesuusatamises toimusid Saksamaal Ruhpoldingis. Sealgi saavutas Lehtla parima koha suurvõistlusel: tavadistantsil 3 trahviminutiga 22. koha. Kuid sprindis oli ta alles 43. ja jälitussõidus langes 53. kohale, sõites 7 trahviringi.
Maailmameistrivõistlused
2009 Pyeongchangis
Maailma karikasarjas
Parimad kohad MK-etappidel
Isiklikku
Kadri Lehtla on 156 cm pikk ja kaalub 51 kilogrammi.
Tüki
Tüki on küla Tartu maakonnas Tartu linnas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Tähtvere valda.
Pasi Rautiainen
Pasi Pentti Rautiainen (sündinud 18. juulil 1961 Helsingis) on soome jalgpallitreener.
Kihelkonnakohus
Eestimaa kubermang
Eestimaa kubermangus alustati kihelkonnakohtute moodustamist 1803. aastal. Aastatel 1803–1817 koosnes kihelkonnakohtu koosseis kolmest valitud mõisnikust. Kohus arutas Eestimaa kubermangus esimese astme kohtuna talupoegade kaebusi mõisnike ja vallaametnike peale. Teise astme kohtuna lahendas teise piirkonna (võõraste) talupoegade edasikaebusi vallakohtu otsuste kohta.
1818.–1858. aastani nimetati seda kohtuorganit kihelkonnakogudusekohus, mis koosnes eesistujast (saksa k. kirchspielsrichter), kes oli mõisnik, ja kahest kohtu kaasistujast, kes olid taluperemehed. Nendel aastatel oli kihelkonnakogudusekohus esimese astme kohus.
Edasikaebused kohtuotsuste kohta tuli aastatel 1804–1818 esitada vahekohtunikule. Aastast 1819. tuli kaebus esitada kreisikohtule.
Liivimaa kubermang
Liivimaa kubermangus moodustati esimesed kihelkonnakohtud 1804. aastal ja eksisteerisid kuni 1889. aastani teise astme talurahvakohtutena. Kohtu koosseisus oli eesistuja, kelleks oli mõisnik ning kolm kaasistujat talupojad. Kohtu tegevuspiirkonnaks oli kuni viis kihelkonda. Liivimaal täitis kihelkonnakohus ka politsei funktsioone. Ta võis määrata ''rahatrahvi kuni 12 rubla, ihunuhtlust kuni 60 keppihoopi ja aresti kuni 6 päeva. 1866. aastast karistusi vähendati: rahatrahv kuni 5 rubla, ihunuhtlust kuni 20 keppihoopi ja aresti kuni 7 päeva''.
Edasikaebused kohtuotsuste kohta tuli kuni 1821. aastani esitada maakohtu erikoosseisule, mille koosseisu kuulus peale mõisniku ka kaks talupoega. Hiljem tuli kaebus esitada kreisikohtule.
Kihelkonnakohtute tegevuse lõpetas 1889. aasta kohtu- ja talurahvaseaduste reform. Reformi käigus jaotati kihelkonnakohtu ülesanded ülemtalurahvakohtu, rahukogu ja talurahvaasjade komissaride vahel.
Põõsaspea
"Põõsaspea" on mitme koha ja objekti nimi Eestis:
Ene Ergma
pisi|Ene Ergma 2011. aastal Ene Ergma (sündinud 29. veebruaril 1944 Rakveres) on Eesti astrofüüsik ja poliitik, Eesti Teaduste Akadeemia liige (alates 1997).
Aastatel 2003–2006 ja 2007–2014 oli ta Riigikogu esimees, 2006–2007 aseesimees. pisi|Ene Ergma
Haridus
Ene Ergma on lõpetanud 1962. aastal C. R. Jakobsoni nimelise Viljandi 1. Keskkooli. Ta õppis Tartu Riiklikus Ülikoolis füüsika erialal 1962–1964 ning lõpetas Moskva Riikliku Ülikooli astronoomia erialal (cum laude) 1969. Sai samas füüsika-matemaatikakandidaadi kraadi 1972 ning füüsika-matemaatikadoktori kraadi 1984. Tema doktoridissertatsiooni teemaks oli "Ebastabiilne termotuumaaine põlemine tähe hilistes evolutsioonistaadiumites". 1990. aastal sai Ergma professori kutse teoreetilise füüsika ja astronoomia erialal.
Töökäik
Ergma on töötanud ENSV Teaduste Akadeemia Füüsika ja Astronoomia Instituudis nooremteadurina 1972–1974, NSVL Teaduste Akadeemia Astronoomia Instituudis nooremteadurina, vanemteadurina, teadussekretärina ja juhtivteadurina 1974–1988, Tartu Ülikoolis teoreetilise füüsika ja astrofüüsika kateedri professorina 1988–1992, astrofüüsika korralise professorina 1992, teoreetilise füüsika instituudi juhatajana 1992–1996 ja füüsikaosakonna juhatajana 1992–1998. Alates 2015. on ta Tartu Ülikooli emeriitprofessor.
Eesti Teaduste Akadeemia liikmeks täppisteaduste alal valiti ta 1997. aastal. Ta kuulub akadeemia astronoomia ja füüsika osakonda. Aastatel 1999–2004 oli ta akadeemia asepresident.
Poliitiline tegevus
pisi|Ene Ergma 12. aprillil 2014 [[Eesti Rahvusraamatukogu suures konverentsisaalis kosmonautikapäeva tähistamisel]] Ene Ergma astus erakonna Res Publica liikmeks 2002. aastal.
2003. aastal valiti ta Res Publica nimekirjas X Riigikokku. Aastatel 2003–2006 oli ta Riigikogu esimees, aastatel 2006–2007 aseesimees. Oli ka XI Riigikogu liige ning valiti 2007 Isamaa ja Res Publica Liidu kandidaadina uuesti Riigikogu esimeheks ja jäi sellele kohale 2014. aastani.
Kandideeris ka 2006. aasta presidendivalimiste esimeses voorus Riigikogus 28. augustil, kuid ei osutunud valituks.
Ta oli Isamaa ja Res Publica Liidu aseesimees alates 2007. aastast.
Aastal 2016 astus ta IRL-ist välja.
Teadustegevus
Ene Ergma teadustöö teemadeks on olnud füüsikalised protsessid tähtede konvektiivsetes ümbristes, supernova-eelne evolutsioon, termotuumaprotsessid akreteerivates neurontähtedes ja valgete kääbuste pinnal ning väikese massiga röntgenkaksiktähtede evolutsioon.
Ühiskondlik tegevus
Ene Ergma kuulub paljudesse rahvusvahelistesse teadusorganisatsioonidesse. Ta on Rahvusvahelise Astronoomiaühingu (IAU) ja Euroopa Astronoomiaühingu (EAS) liige, Inglise Kuningliku Astronoomiaseltsi assotsieerunud liige (alates 2001), Descartesi auhinna suure žürii liige alates 2002 ja president 2003–2005 ning Rootsi Kuningliku Inseneriteaduste Akadeemia välisliige.
Ene Ergma on Eesti kosmoseasjade nõukogu liige. Alates 2018 Eesti teaduse populariseerimise auhinna riikliku konkursi hindamiskomisjoni esimees.
Ta on Tartu Akadeemilise Tenniseklubi auliige.
Tunnustus
pisi|[[Ülo Nugis ja Ene Ergma 2008. aastal]]
Ida-Uusimaa maakond
Ida-Uusimaa maakond (soome Itä-Uusimaa, rootsi Östra Nyland) oli 1. järgu haldusüksus (maakond) Soomes Soome lahe ääres. 2011. aastal liideti Uusimaa maakonnaga. Piirnes Uusimaa, Päijät-Häme ja Kymenlaakso maakonnaga.
Haldusjaotus
Maakonnas oli seitse kohalikku omavalitsusüksust, sealhulgas kaks linna.
Suwałki
Suwałki (leedu Suvalkai, saksa Suwalken, 1941–1944 Sudauen) on maakonnaõigustega linn Poola kirdeosas Podlaasia vojevoodkonnas, Suwałki maakonna keskus.
Ajalugu
Asutatud 1690, linn aastast 1720.
19. sajandil oli linna kiire arengu aeg: seda läbis Varssavi–Peterburi maantee.
Oli pikka aega vojevoodkonna- ja kubermangukeskus ning oluline garnisonilinn.
Frankenthal
Frankenthal on kreisivaba linn Saksamaal Rheinland-Pfalzi liidumaal.
Ajalugu
Frankenthali on esmamainitud 772. aastal. 1119. aastal rajati sinna augustiinide seminar.
1577. aastal sai Frankenthal linnaõigused. 16. sajandil said linnas varjupaiga flaami kalvinistid.
Vorbuse
Vorbuse on küla Tartu maakonnas Tartu linnas.
pisi|left|Valgussambad Vorbusel.
Külas asusid aastani 2001 Vorbuse ja Emajõe raudteepeatused. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Tähtvere valda.
Külli Kangur
Külli Kangur (sündinud 25. märtsil 1949 Tartus) on eesti zooloog ja hüdrobioloog; bioloogiakandidaat (1977).
Elukäik
Aastal 1972 lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli bioloogina.
Aastast 1977 töötab ta Zooloogia ja Botaanika Instituudile alluvas Võrtsjärve Limnoloogiajaamas.
Aastast 1996 on ta Peipsi järve elustiku seire ja 1988. aastast Peipsi uurimisteema juhte.
Isiklikku
Tema abikaasa oli Andu Kangur. Neil on viis last.
Külli Kangur valiti 2008 aasta emaks.
Märja
Märja on alevik Tartu maakonnas Tartu linnas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Tähtvere valda.
Tarmo Timm
Tarmo Timm (sündinud 4. juunil 1936 Tartus) on eesti zooloog ja hüdrobioloog.
Elukäik
Aastal 1958 lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli. Aastal 1983 kaitses ta Leningradis doktoritöö (kinnitatud 1984. aastal).
Ta on uurinud Eesti ja maailma väheharjasusse, keda kirjeldanud 26 uut liiki, ja Eesti veekogude zoobentost.
Ta oli Üleliidulise Hüdrobioloogia Seltsi Eesti osakonna viimane esimees.
Pere
Tema abikaasa oli Viivi Timm (1934–1997). Tema pojad on hüdrobioloog Henn Timm ja muusik Tõnu Timm.
Harilik saialill
Harilik saialill (Calendula officinalis) on korvõieliste (Asteraceae) sugukonda saialille perekonda kuuluv üheaastane rohttaim.
Levila ja kasvukoht
Hariliku saialille looduslik levila on Kesk- ja Lõuna-Euroopa, Lääne-Aasia ja Põhja-Ameerika. Eestis kasvatatakse kultuurtaimena, metsistub harva. Saialill on vähenõudlik taim, mis kasvab edukalt ka poolvarjus.
Kirjeldus
Saialill on püstise ja sageli üleni lehistunud varrega 20–70 cm kõrguseks kasvav taim. Alumised lehed on rootsuks ahenenud ja pool-varreümbrised, ülemised varrelehed rootsutud. Alumised lehed on kergelt mõlajad, ülemised lehed on pikliksüstjad või äraspidimunajad. Lehe pind on ereroheline ning veidi kare ja kleepuv. Suured korvõisikud (diameetriga 2–5 cm) asuvad üksikult või harva vähearvuliselt varte tippudes. Keelõite värvus varieerub kollakasvalgest erekollase ja tumeoranžini. Õisiku südamikus asuvate putkõite värvus võib ulatuda kollasest mustjaspruunini. Õitseb juulist külmadeni (septembrini).
Ratasjas vili koosneb hulgast erikujulistest seemnetest, millest välimised on kõverad, keskmised laiatiivalised ja sisemised pisikesed. Seemnete kuju võib olla ka kringeljas või sarvekujuline.
Kasutamine
Saialill on armastatud lõikelill ning võib nauditavana vaasis püsida umbes nädala vältel. Kasvatatakse ka ravim- ja värvitaimena. Saialillest valmistatakse teed, tinktuuri, salvi ja õli. Saialillel on haavu parandav, põletikuvastane ja sapinõristust soodustav toime. Saialill leevendab ka mao-, maksa- ja põrnavaegusi. Välispidiselt toimib saialill mõningate nahahaigusi põhjustavate seente ja viiruste vastaselt.
Saialille droog ja koostis
Droogina kasutatakse hariliku saialille õisikuid (Calandulae flos), harvem kogu ürti (Calendulae herba). Õisikuid kogutakse õitsemisperioodil – juunist septembrini – kuni 3 cm pikkuse raoga. Ürti kogutakse samuti õitsemise perioodil, lõigates see maha maapinna lähedalt. Droogi kuivatamine toimub hea õhuvahetusega ruumis või temperatuuril 40–50 °C.
Harilik saialill sisaldab
Karotenoidid soodustavad epiteelkudede taastumist ja haavade paranemist. Flavonoididel on põletikuvastane ja sapi sekretsiooni soodustav toime. Euroopa Farmakopöa kohaselt on droogiks peenestamata või peenestatud kuivatatud saialille õisikud, mis sisaldavad vähemalt 0,4% flavanoide arvutatuna hüperosiidile. Euroopa Ravimiamet liigitab saialille traditsiooniliselt kasutatavate ravimtaimede hulka, mida tarvitatakse peenestamata või peenestatud droogina.
Saialille toime sõltub ekstraktsioonil kasutatud solvendist. Rasv-, õli- ja alkoholitõmmistel on kudede taastumist soodustav toime, vesitõmmised soodustavad sapinõristust ja toimivad põletikuvastaselt. Tugev põletikuvastane toime on ka piiritusetõmmisel. Droogi päevane annus on kuni 12 grammi.
Saialille preparaatide kasutamine on vastunäidustatud, kui inimesel esineb ülitundlikkus korvõieliste sugukonna suhtes. Soovitatav ei ole kasutamine raseduse ajal. Ravimtaimena on saialill suhteliselt ohutu, kuid harva võib esineda nahaärritust. pisi|Saialille viljade moodustumine
Kasvatamine
Rikkalik õitsemine algab juulist ja kestab sügiseni. Saialill elab üle ka esimesed külmad ja on koos lõvilõuaga üks viimaseid õitsvaid taimi hilissügiseses aias. Eesti oludes kasvatatakse saialille üheaastase suvelillena. Kasvamiseks sobib talle igasugune muld, kuid taim on ilus ja õitseb rohkelt päikeselisel kohal ja heas mullas. Esimesed õied on kõige suuremad.
Varjulisel kasvukohal või niiskes mullas võib kannatada seen- või muude haiguste tõttu. Kuna saialill kasvab lopsakalt kiiresti, võib teda kasutada peenra täitmiseks.
Kõige kergem on teda paljundada seemnete abil, mis külvatakse mais-juunis avamaale või suurtesse pottidesse. Idaneb temperatuuril 15°C 10–15 päeva. Külvata tihedalt ja harvendada vajadusel, siis saab tugevad, põõsjamad ja rohkesti õitsevad taimed suurte õitega. Sobiv vahekaugus on sõltuvalt sordist 15–30 cm. Kui soovitakse kasvatada saialille potis, siis on mõttekas külvata seemned kohe sinna ja hiljem (pärast seemikute tärkamist) harvendada liigsed taimed välja. Külvamisest õitsema hakkamiseni kulub umbes kuus kuni üheksa nädalat. Võib külvata paarinädalaste vahedega mitu korda kevadsuve jooksul, siis on ka sügisel kenad taimed aias ilusad vaadata. Saialill moodustab hulgaliselt seemneid ja külvab end ka ise. Isekülvist tärganud taimed ei pruugi enam sarnaneda emastaimega ning on sageli lihtsamad, kuid nii võib saada ka uusi huvitavaid hübriide.
Kultuur
Saialille peetakse truuduse, sümpaatia, päikese ja soojuse sümboliks.
Saialille on kasutatud tihti luuletustes, näiteks mainib seda oma loomingus William Shakespeare. Saialille kasutatakse tihti ka neitsi Maarjaga seotud sündmustel (neitsi Maarjaga on seotud ka taime ingliskeelne nimetus marygold) ja kirikualtarite kaunistamisel. Taime on kasutatud ka armumaagias. Taime nimetus calendula tuleneb aga roomlastelt ja on seotud taime õitsemisega kuu esimesel päeval (calends).
Neustadt an der Weinstrasse
thumb|Asend Rheinland-Pfalzi liidumaal Neustadt an der Weinstrasse on kreisivaba linn Saksamaal Rheinland-Pfalzi liidumaal.
Vanasüüria keel
Vanasüüria keel ehk süüria keel on aramea keele keskmurdel põhinev kirjakeel. Ta kuulub semi keelte hulka.
Süüria keel on 2. sajandil, aramea keele keskmurdel, tekkinud kirjakeel. Süüria keel oli Lähis-Ida kristlaste usukultuse keel 5.–17. sajandini. Tänapäeval on süüria keel kasutusel süüria nestoriaanide ja jakobiitide kiriku kultusekeelena.
Boston Celtics
Boston Celtics on USA korvpalliklubi, mis mängib korvpalliliigas NBA. Meeskond kuulub idakonverentsi Atlandi divisjoni ja peab oma kodumänge TD Gardenis, mida jagavad NHLi klubiga Boston Bruins.
1946. aastal Bostonis asutatud Celtics on NBA meistriks tulnud 17 korda. Sama palju meistritiitleid on ka nende suurimal rivaalil Los Angeles Lakersil, kellega on NBA finaalis vastamisi mindud 12 korda (seis Bostoni kasuks 9 : 3).
Ajalugu
Celtics valitses NBA-s aastatel 1957–1969, kui 13 aasta jooksul tuldi NBA meistriks 11 korda, sealhulgas 1959–1966 kaheksa korda järjest. Legendaarse peatreeneri Red Auerbachi käe all mänginud meeskonna tugitala oli keskmängija Bill Russell, keda toetasid mängujuht Bob Cousy ning ääremängijad John Havlicek ja Tom Heinsohn.
Järgmised tiitlid teeniti keskmängija Dave Cowensi ja mängujuhi Jo Jo White'i vedamisel 1974. ja 1976. aastal. Bostoni klubi saatis edu ka 1980. aastatel, kui Larry Bird, Kevin McHale ja Robert Parish juhtisid meeskonna taas NBA meistriks 1981., 1984. ja 1986. aastal.
Viimane NBA meistritiitel võideti 2008. aastal, kui meeskonna tähtmängijad olid Paul Pierce, Kevin Garnett, Ray Allen ja Rajon Rondo.
Uusimaa maakond
Uusimaa maakond on 1. järgu haldusüksus (maakond) Soomes Lõuna-Soome läänis Soome lahe kaldal.
Haldusjaotus
Maakonnas on 26 kohalikku omavalitsusüksust, sealhulgas 13 linna.
pisi|tühi|350px|Uusimaa omavalitsused
2011. aastal liideti Uusimaaga Ida-Uusimaa maakond.
Välislingid
🇫🇮
Pinta
pisi|Pinta saar Pinta on kõige põhjapoolsem Vaikse ookeani Galápagose saarestiku saartest. Selle pindala on 60 ruutkilomeetrit. Saar on mägine, kõrgus kuni 777 meetrit. Saar kuulub Ecuadorile.
Jää-Hääl
"Jää-Hääl" on ansambli Jäääär 1992/2008. aastal ilmunud album.
1956
1956. aasta (MCMLVI) oli 20. sajandi 56. aasta.
Manmohan Singh
Manmohan Singh (pandžabi ਮਨਮੋਹਨ ਸਿੰਘ; sündinud 20. augustil 1932 Gahis Pandžabis) on India poliitik. Ta oli 22. maist 2004 kuni 26. maini 2014 India peaminister.
Ta oli esimene sikh India peaministri ametikohal. Kuulub India Rahvuskongressi. Aastatel 1982–1985 oli ta India keskpanga juht ja 1991–1996 India rahandusminister. Pärast 2009. aasta parlamendivalimisi kinnitas India Rahvuskongressi juhitav koalitsioon ta uueks ametiajaks peaministriks.
Singh on lõpetanud 1954. aastal Punjabi ülikooli Chandigarhis ja 1957 Cambridge'i Ülikooli ning kaitsnud filosoofiadoktori väitekirja majandusteaduses Oxfordi Ülikooli Nuffield College'is 1962. aastal. Ta on töötanud Rahvusvahelises Valuutafondis ja ÜRO-s.
Nova Scotia lipp
thumb Nova Scotia lipp on Kanada Nova Scotia provintsi lipp.
Mihhail Rostovtsev
See artikkel on kirurgi kohta, ajaloolase kohta vaata Mihhail Rostovtsev (ajaloolane).
thumb|Mihhail Rostovtsev Mihhail Rostovtsev (vene keeles Михаил Иванович Ростовцев; 16. november 1865 Jelets – 6. mai 1952 Tartu) oli vene kirurg, kes on tuntud eeskätt Tartu Eraülikooli (Rostovtsevi eraülikool) asutaja ja direktorina.
Sündinud 26. novembril
''Siin loetletakse 26. novembril sündinud tuntud inimesi.
Janar Talts
Janar Talts (sündinud 7. aprillil 1983) on eesti endine elukutseline korvpallur, kes töötab 2019. aastast Tartu Ülikooli korvpallimeeskonna spordidirektorina.
Aastatel 2004–2019 Eesti korvpallikoondisse kuulunud Talts esindas enamiku klubikarjäärist Tartu Ülikooli korvpallimeeskonda, kuid mängis ka Saksamaa, Venemaa ja Itaalia klubides.
Klubikarjäär
Talts alustas profikarjääri 2001. aastal, kui liitus TTÜ/A. Le Coqi meeskonnaga. Ta mängis seal 2002. aasta lõpuni, kuni sõlmis lepingu Tallinna Kaleviga, kelle ridadesse jäi kaheks aastaks. 2003. aastal tuli ta Kalevi meeskonnaga Eesti meistriks.
2004. aastal sõlmis Talts lepingu Saksamaa kõrgliigaklubiga Köln 99ers. Kölni klubiga tuli Talts 2006. aastal Saksamaa meistriks ning võitis 2005. ja 2007. aastal Saksamaa karika.
2007. aastal liitus Talts Eesti meistri Tartu Ülikool/Rockiga. Talts aitas Tartu Rocki EuroCupi nelja parema hulka, kui võideti Permi Ural Greati. Finaalturniiril tuli aga vastu võtta ainult kaotused ja piirduti neljanda kohaga. 2007/08. hooajal jõudis Tartu Eesti meistrivõistlustel finaali, kus alistati vana rivaal Tallinna BC Kalev/Cramo mängudega 4 : 0.
2008/09. hooajal hõbedaga leppinud Tartu tuli uuesti Eesti meistriks hooajal 2009/10, kui finaalis alistati taas Kalev/Cramo. Talts valiti finaalseeria kõige väärtuslikumaks mängijaks.
2010. aasta detsembris liitus Talts Venemaa klubiga Samara Krasnõje Krõlja. Juba kolm kuud hiljem siirdus Talts edasi Itaalia kõrgliigasse Pallacanestro Varese ridadesse.
Talts naasis Tartu Rocki 2013. aasta augustis ja võitis 2013/14. hooajal Eesti meistriliigas hõbeda. Järgmisel aastal tuli Talts neljandat korda Eesti meistriks, kui Tartu alistas finaalis 4 : 1 Kalev/Cramo. Talts valiti nii kuldse 2014/15. hooaja kui ka hõbedase 2015/16. hooaja põhjal meistriliiga parimaks kaitsemängijaks.
Koondisekarjäär
Janar Talts kuulus aastatel 2004–2019 Eesti korvpallikoondisse.
2015. aasta Euroopa meistrivõistlustel tõi Talts keskmiselt 10,4 punkti ja 4 lauapalli mängus ning Eesti saavutas 20. koha.
TV2 Sport
TV2 Sport võib tähendada:
Analüütilise Spektromeetria Tippkeskus
Analüütilise spektromeetria tippkeskus (lühendatult AST) oli aastail 2001–2007 Keemilise ja Bioloogilise Füüsika Instituudi (KBFI) allüksus.
Tippkeskuse juhataja oli akadeemik professor Endel Lippmaa.
AST moodustati KBFI keemilise füüsika laboratooriumi (KFL) kuue uurimisgrupi ja ühe bioloogiasuunalise uurimisgrupi baasil haridusministri 13. detsembri 2001 käskkirjaga nr 855 ja see on kantud Eesti teaduse kümne tippkeskuse nimekirja.
Aastateks 2002–2006 kinnitatud strateegiline uurimis- ja arendustöö tegevusplaan tugines füüsika uusimatele arengusuundadele, kuid kuna osa rakendusi kuulus materjaliteaduse, keskkonnakaitse ning proteoomika ja funktsionaalse genoomika valdkonda, oli keskuse temaatika interdistsiplinaarne.
Kuna KBFI on iseseisev avalik-õiguslik uurimisasutus, on tippkeskuse kogu tegevus on olnud fundamentaalteadusliku iseloomuga.
Uurimistöö, nagu ka kogu KBFI teadustegevuse nõustajaks ja suunajaks on olnud rahvusvaheline juhtkomitee, mida juhatab Nobeli auhinna laureaat professor Kurt Wüthrich.
Endel Lippmaa
Endel Lippmaa oli Analüütilise Spektromeetria Tippkeskuse juhataja.
1999. aastal valiti ta Eesti 20. sajandi saja suurkuju hulka.
Elulugu
1948. aastal lõpetas ta Nõmme Gümnaasiumi ning 1953. aastal Tallinna Tehnikaülikooli põlevkivitehnoloogia erialal ning 1956. aastal kaitses samas kandidaaditöö teemal “Termilise lagunemise teel saadavate Eesti põlevkivi toodete dünaamika”. Sellega lõppes tema põlevkivikeemia uurimissuund ning ta asus täiesti uue ala – tuumamagnet-resonantsspektroskoopia uuringutele, millega tegeles ligikaudu pool sajandit. 1969. aastal kaitses Endel Lippmaa füüsika-matemaatikadoktori väitekirja NSVL Teaduste Akadeemia Keemilise Füüsika Instituudi juures teemal “Overhauseri tuumaefekt ja orgaaniliste ühendite struktuur”. 1971. aastal anti talle professori kutse keemilise füüsika ja füüsikalise keemia alal.
Aastatel 1956‒1961 oli Endel Lippmaa Tallinna Tehnikaülikooli vanemõpetaja ja dotsent, 1961‒1980 Küberneetika Instituudi füüsika sektori juhataja ning alates 1980 oli tema tegevus seotud Keemilise ja Bioloogilise Füüsika Instituudiga. Ta oli selle asutaja ja direktor (kuni 2001) ning keemilise füüsika laboratooriumi juhataja (kuni 2005). 2001‒2006 oli Endel Lippmaa Analüütilise Spektromeetria Tippkeskuse juhataja. Hiljem olid tema jaoks väljakutsed Euroopa Tuumauuringute Keskuses (CERN).
1972. aastal valiti Endel Lippmaa Eesti Teaduste Akadeemia liikmeks. 1975. aastast oli ta akadeemia juhatuse liige, 1977‒1982 füüsika-matemaatika- ja tehnikateaduste osakonna akadeemiksekretär, 1999‒2004 füüsika ja astronoomia osakonna juhataja, 2007‒2011 Eesti Teaduste Akadeemia energeetikanõukogu esimees.
Teadustöö
Tema uurimistöö põhisuunad olid põlevkivi ja selle produktid, hiljem tegeles tuumamagnetresonantsi ja optiliste uurimismeetodite arendamisega. Viimasel ajal oli Endel Lippmaa põhiliseks tegevusvaldkonnaks kõrge energia osakestefüüsika.
Tegevus poliitikuna
Endel Lippmaa osales Rahvarinde tegevuses. Oli Eesti Kongressi liige. Ta oli portfellita minister Edgar Savisaare valitsuses, Tiit Vähi teises valitsuses ja Tiit Vähi kolmandas valitsuses. Ta oli VIII Riigikogu liige, kandideerides Koonderakonna ja Maarahva Ühenduse nimekirjas.
Teadusorganisatsiooniline tegevus
MUJAL:
Isiklikku
Botaanik Teodor Lippmaa oli tema isa. Tema emapoolne vanaisa oli proosa- ja ajakirjanik Jakob Mändmets.
Endel Lippmaa oli abielus Helle Lippmaaga. Nende pojad on Jaak Lippmaa ja Mikk Lippmaa.
Surm
pisi|Inimese [[pealuu on universaalne surma sümbol]] Surm on organismi elu lõppemine.
Usundilooliselt on surm hinge lahkumine kehast.
Surma personifikatsioon on vikatimees.
Surma mõiste
Surmaks peetakse tavaliselt lühiajalist sündmust, mis seisneb selles, et organism kaotab võime end elus hoida (elutegevuse võime). Sellele järgneb seisund, mida nimetatakse surnud olemiseks (võib-olla ka surmaks). Surmale eelneb suremine – pikem protsess, mis lõpeb surmaga. Ka seda protsessi võidakse nimetada surmaks.
Surm erineb sündmusest, mis surma põhjustab, (näiteks trauma).
Elutegevuse võime ja elutegevus
On vaidlustatud, et organismid, kelle elutegevus on ajutiselt peatatud või peatunud, on elus (kuigi nad pole surnud). Nende elutegevus on täielikult või peaaegu täielikult lakanud. Kui elutegevuse peatumine peaks tähendama elu lõppu, siis tavaline definitsioon, mille järgi surm on elutegevuse võime lakkamine, ei ole õige. Tuleb aga mõisteliselt eristada vastandust elutegevuse võime olemasolu ja puudumise vahel ning vastandust elutegevuse olemasolu ja puudumise vahel. Surnud olemise samastamine elutegevuse võime puudumisega on enam-vähem üldtunnustatud. Enamasti samastatakse ka elus olemist elutegevuse võimega.
Elu taastamine
Oletame, et pärast organismi surma saab elu taastada, näiteks et saab organismi osakesteks lahti võtta (pärast seda on organism kindlasti surnud ja isegi eksisteerimast lakanud) ning siis jälle osakesehaaval kokku panna. Siis tuleks öelda, et organism sureb alatiseks, kui just tema elu ei taastata.
Surm ja minu olemus
Minu puhul võib surma defineerida minu elutegevuse võime lakkamisena. Mida see täpselt tähendab, see sõltub minu olemusest. Animalism (Paul Snowdon, Eric Olson) ütleb, et ma olen inimene. Personism ütleb, et ma olen eneseteadvuse võimega olend. Mentism (Jeff McMahan) ütleb, et ma olen vaim, kellel ei pruugi eneseteadvuse võimet olla. Animalismi järgi ma kestan üle aja siis ja ainult siis, kui ma olen üks ja seesama loom, mentismi järgi pean ma olema üks ja seesama vaim. Personalismiga käib tavaliselt kaasas vaade, et minu kestmise määravad minu psühholoogilised tunnused ja nendevahelised suhted (John Locke, Derek Parfit). Kui ma olen loom, siis minu surm seisneb bioloogilise elutegevuse lakkamises. Kui ma olen vaim, siis minu surm seisneb minu vaimu ülalpidava elutegevuse lakkamises. Kui minu kestmise määrab teatud psühholoogiliste tunnuste säilimine, siis minu surm seisneb nende tunnuste kaotamises. Sügav nõdrameelsus võib kaotada olulised psühholoogilised tunnused, kuid säilitada vaimu. Inimene võib bioloogiliselt edasi elada ka pärast vaimu kaotust näiteks väikeaju talitluse lakkamise tõttu. Vaim võib säilida, kui hävib kogu keha peale aju.
Surm ja olemasolu lakkamine
Kas inimesed või muud olendid võivad olemas olla pärast surma või lakata olemas olemast enne surma?
Fred Feldmani järgi on inimesed ja loomad pärast surma olemas nii kaua, kuni nende kehad säilivad. Ta viitab sellele, et me räägime surnud inimestest ja loomadest. Ent me räägime surnud inimestest mõnikord ka juhul, kui nende kehad ei ole säilinud. Teiselt poolt, surnud inimeste jäänuseid võib vabalt nimetada inimesteks ka ilma neid enam inimesteks pidamata.
Surma kriteeriumid
Surma kriteeriumid on tunnused, mille järgi surma on võimalik ära tunda.
USA-s loetakse surnuks inimest, kellel on kas vereringe- ja hingamistalitluse pöördumatu kahjustus või kellel on pöördumatult lakanud kogu peaaju, sealhulgas ajutüve talitlus. Suurbritannias on surma kriteeriumiks ajutüve talitluse jääv lakkamine.
Nende kriteeriumide juures saab kritiseerida pöördumatuse mõiste kasutamist. Animalismi seisukohast saab vastu väita, et inimesed, kelle aju on täielikult hävinud, kuid kelle vereringet ja hingamist hoitakse kunstlikult alal, on elus. Mentismi ja personismi seisukohast saab vastu väita, et vaim võib hävida ka juhul, kui ajutüvi ei lakka talitlemast.
Kas surm kahjustab meid?
Kahjuteesi järgi on surm vähemalt mõnikord halb sellele, kes sureb, ja selles mõttes kahjustab teda.
Kahjutees võib viia inimeseks olemise kui niisuguse halvaks pidamisele, mis võib viia välja näiteks enesetapuni, eriti kui eeldada, et elamist väärib ainult lõputu elu. Võib-olla lohutab mõte, et inimeseks olemisel on ka head küljed, aga see töötab võib-olla ainult juhul, kui hea on ülekaalus. Sellegipoolest järeldub kahjuteesist vähemasti see, et elul on traagiline külg. Sellepärast on püütud kahjuteesi ümber lükata.
Argumendid kahjuteesi kasuks
Kahjuteesi kaitstakse tavaliselt komparativismist lähtudes. Selleks et otsustada, kas inimese surm oli talle halb, tuleb võrrelda tema tegelikku heaolu taset sellega, mis tal oleks olnud, kui ta poleks surnud. Vastus sõltub heaolu kriteeriumist ja sellest, missugune tema elu oleks olnud. Osutub, et noorelt suremine on tavaliselt halb, sest elamata jäänud elu oleks tavaliselt hea. Ja see, kas suremine üldse on halb, sõltub siis sellest, kas elu surematuna oleks hea.
Postuumse kahju teesi järgi võivad inimest kahjustada ka sündmused, mis leiavad aset pärast tema surma. Näiteks võidakse ta pärast surma unustada, ja selle kahjulikkus on kooskõlas näiteks preferentsialistliku heaolukäsitusega, kuigi mitte positiivse hedonismiga.
Sümmeetriaargument
Lucretius esitas surma halbuse vastu sümmeetriaargumendi: surmajärgne mitteolemasolu ei ole halb, sest muidu me peaksime halvaks pidama ka sünnieelset mitteolemasolu.
Kui tõlgendada seda argumenti nii, et elu lõppemine ei ole halb, sest järgneb sünnieelse seisundi sarnane seisund, siis tundub see nõrk, sest asi ei ole mitte surmajärgses seisundis, vaid selles, et surm võtab meilt üldjuhul head asjad ära. Surmaga sümmeetriline oleks hoopis sünd, mis annab head asjad. Kui seda argumenti tõlgendada nii, et surnud olemise seisund ei ole halb, sest mitteolemasolu ei ole iseenesest halb, nagu näitab meie suhtumine sünnieelsesse mitteolemasolusse, siis on selles iva. Aga oluline erinevus on see, et sünnieelsele mitteolemasolule järgnes olemasolu. Kui jutt oleks ajutisest mitteolemasolust, siis see meid võib-olla väga ei häiriks; meid häirib pigem see, et mitteolemasolu on jäädav.
Teisel kujul võiks sümmeetriaargument olla järgmine. Me soovime surra hiljem või üldse mitte, et oma elu pikendada, kuid me ei hooli eriti sellest, et oleksime sündinud varem või oleksime alati elanud. Meid ei huvita elu piiramatu pikkus, vaid elu piiramatu jätkumine. Üks põhjus, miks me ei soovi elu pikendamist minevikku, on muidugi see, et maailma ehitus ei võimalda seda. Aga oletame, et see on võimalik. Kui meid huvitaks ainult elu pikkus või läbielatava naudingu hulk, siis poleks tulevikul ja minevikul vahel. Derek Parfiti järgi me eelistame, et head asjad oleksid tulevikus ja halvad asjad minevikus. See seletab, miks on mõistuspärane kahetseda surma rohkem kui seda, et me pole alati olemas olnud. Kui meil sellist eelistust poleks, lohutaksid meid elu lõpus naudingud, mis me oleme läbi elanud. Igatahes on eelistada elu pikendamist tulevikku elu pikendamisele minevikku mõistuspärane kas või sellepärast, et ainult esimene võimaldab meil oma plaane ellu viia. Tähtsus on siiski ka minevikul: me tahaksime, et oleksime hästi elanud.
Surm ei saa meid mõjutada
Epikuros esitas järgmise argumendi kahjuteesi vastu: kui meie oleme, siis surm pole tulnud ja kui surm on tulnud, siis meid ei ole.
Kui surm kahjustab inimest, kes sureb, siis peavad olema kahjusaaja, saadav kahju ja kahjusaamise aeg. Kahjustamine toimub kas eluajal või pärast seda. Viimasel juhul pole kahjusaajat. Problemaatiline on ka kahju inimesele, keda pole olemas. Kui aga kahjustamine toimub kahjusaaja eluajal, siis pole arusaadav, kuidas surm saab kahjustada, kui ta pole veel toimunud.
Epikuros võis silmas pidada, et surm ja surmajärgsed sündmused ei saa meid mõjutada. Eeldades, et sündmus saab meid kahjustada ainult juhul, kui ta meid millalgi mõjutab, saaks sellest järeldada, et surm ja surmajärgsed sündmused on kahjutud.
Lahtiseks jääb aga võimalus, et surm mõjutab meid siis, kui see toimub. Selle välistamiseks võidakse väita, et surm leiab aset alles siis, kui meid ei ole. Mõned filosoofid ongi defineerinud surma mitteolemasolu esimese hetkena, võib-olla sellepärast, et suremise ajal on elu veel sees. Aga imelik on öelda ka seda, et elu lõpeb siis, kui ollakse juba surnud.
Surma elupuhuse mõju välistamiseks võidakse väita ka seda, et surm toimub nii kiiresti, et see ei jõua meid mõjutada. Kui nüüd surma mõista suremise protsessina, siis see võtab mingi aja ning kindlasti mõjutab meid kuidagi. Kui aga mõista surma all elu lõpule jõudmist, siis pole selge, kuidas see meid ei mõjuta: see mõjutab meid kas või sellega, et me kaotame lõplikult eluvõime.
Tuleb välja, et Epikurose argument näitab, et surnud olemine ja surmajärgsed sündmused ei saa meid üldse mõjutada (ja siis ka meile kahju teha) ning suremine saab meid mõjutada (ja siis ka meile kahju teha) ainult sel ajal, kui see aset leiab. Epikurose argument ei lükka kahjuteesi ümber, sest ta ei välista võimalust, et suremine kahjustab meid siis, kui see aset leiab.
Surm ei kahjusta meid
Kahjuteesi vastane võib loobuda väitest, et surm ei saa meid üldse mõjutada, ning piirduda väitega, et surm ei saa meile kahju teha. Selleks tuleb anda kahjustamise tarvilik tingimus ning näidata, et surm seda ei täida. Epikurose järgi on selleks nähtavasti kannatus. Mõned filosoofid formuleerivad selle nii: me saame kahju ainult selle läbi, mida me läbi elame (või: mida meil on võimalik läbi elada). Kui ma oma surma läbi ei ela, ei saa see mind kahjustada. Teised filosoofid formuleerivad tarviliku tingimuse olemasolu kaudu: miski kahjustab meid ainult sel ajal, kui me oleme olemas.
Epikurose järgi ei ole surnud olemine ega suremine seesmiselt kahjulik, sest sellega ei pruugi kaasneda kannatust. Epikuros väidab aga, et surm pole kunagi kahjulik, mis tema järgi tähendab, et surm ei põhjusta kunagi surijale kannatust. Selleks et seda näidata, võidakse väita, et surm ei saa ühtki meie seisundit tekitada, vaid ainult mõnd seisundit kaotada. Kui aga surma all mõelda suremist, siis see ei pea paika, sest suremine võib põhjustada näiteks valu. Kui surma all mõista elu lõppu, siis võib Epikurose teesi pooldaja väita, et surm ei saa meid kahjustada, sest see toimub nii kiiresti. Nii et tuleb välja, et ei surmajärgsed sündmused, surnud olemine ega elu lõppemine ei saa meid kahjustada ning elu lõppemine saab meid kahjustada ainult sel ajal, kui see aset leiab.
Siin puudub vastus küsimusele, kas elu kaotamine üldse (mitte viimse elunatukese kaotamine) on halb. Ja kui ta suremise kahjulikkuse välja jätab, siis ta ei saa meid veenda, et surma pole tarvis karta.
Epikuros ju teadis, et suremine võib olla kahjulik. Miks siis tema järgi surma ei tasu karta? Võib-olla ta tahtis öelda ainult seda, et surnud olemist ei ole tarvis karta. Võib ka olla, et ta ei pidanud suremist surma osaks, vaid samastas surma elu lõppemisega. Aga kui me kardame suremist või sellele viivat protsessi, siis me ikkagi kardame surma, siis meil ikkagi ei ole ataraksiat. Epikuros ütleb küll, et valu ei kesta kaua ning pikaajaline haigus toob rohkem naudingut kui kannatust. Ent suremine ja selle põhjus võivad olla tõeline piin.
Kannatust tekitab teadmine eelseisvast surmast. Seda võiks Epikuros pidada halvaks, kuid tema järgi seda ei põhjusta surm, sest tulevikus aset leidev surm ei saa põhjustada praegust surmahirmu, nii et surmahirmu olemasolust ei järeldu surma kahjulikkus. Pealegi ei ole see hirm mõistuspärane, sest surm ei ole pahe: "See, kes ütleb, et ta ei karda surma mitte sellepärast, et kui surm on kohal, toob see kannatust, vaid sellepärast, et selle ootamine toob kannatust, räägib tühja juttu, sest kui miski kohal olles ei tekita kannatust, siis on viljatu piinelda seda oodates."
Surma puhul me peame halvaks ka teiste leina. Aga Epikurose järgi tuleb eristada halba minu jaoks ja halba teiste jaoks. Minu surm saab kahjustada ainult leinajaid, mitte mind. Ka minu kannatusest teadmise tõttu, et lähedased hakkavad mind leinama, ei järeldu, et surm on halb, sest nende tulevane lein mind ei mõjuta ning minu kannatus ei ole mõistuspärane. Pealegi peaks lähedaste leina leevendama see, et minu surm ei ole mulle halb. Nende lein on täiesti enesekeskne.
Ent ka asjaolu, et kõik surevad, tekitab meile kannatust, ja siin ei saa Epikuros surma kahjulikkust eitada. Ta saab ainult öelda, et kui meil õnnestub selle pärast mitte kannatada, siis surm ei ole selle pärast kahjulik.
Negatiivne hedonism
Negatiivse hedonismi järgi on subjektile seesmiselt halb ainult kannatuse läbielamine, ja miski ei ole seesmiselt halb. Koos komparativismiga järeldub sellest, et kahjulik on ainult see, mis kannatust suurendab, ja kasulik on ainult see, mis kannatust vähendab. Nii et kui surrakse kannatuseta, siis surm on kahjutu. Ja kui surm vabastab meid kannatusest, on ta kasulik. Aga negatiivsest hedonismist järeldub ka näiteks see, et meil pole kunagi alust kannatada naudingu või mõne muu hüve nimel. Samuti järeldub sellest, et meil tuleks oma elu võimalikult ruttu ja valutult lõpetada, sest elu jätkumine toob meile kahju ega saa tuua kasu. Nii et kuigi negatiivne hedonism võimaldab Epikurose teesi surma kohta kaitsta, on see ebausutav.
Hargnev komparativism
Hargnev komparativism erineb tavalisest komparativismist selle poolest, et seesmisi hüvesid ja seesmisi pahesid ei summeerita: sündmuse kahjulikkus ei tulene sellest, et see jätab meid ilma seesmistest hüvedest, vaid ainult seesmistest pahedest, mida see põhjustab; analoogselt kasulikkuse korral. Seega hargneva komparativismi järgi sündmus on subjektile kahjulik parajasti siis, kui ilma selle sündmuseta oleks tal vähem seesmist pahet, ja on subjektile kasulik parajasti siis, kui ilma selle sündmuseta oleks tal rohkem seesmist hüve. Selle vaate järgi hüved ja pahed iseenesest ei saa teineteist korvata, võib-olla ainult mõni hüve vähendab kannatust või mõnd muud pahet. Kui lähtuda positiivsest hedonismist, siis tuleb selle vaate järgi välja, et kahjulik on ainult see, mis suurendab kannatust, ja kasulik on ainult see, mis suurendab naudingut. Siis tuleb välja, et surm ei saa olla kahjulik ega kasulik, kui mitte arvestada kannatust, mida see tekitab suremise ajal. Aga see, et hüved ja pahed teineteist ei korva, on ebausutav. See vaade ei seleta ka näiteks, miks on kasulik, kui meid enne operatsiooni tuimastatakse, ja miks ajutine kooma on mulle kasulik, kuivõrd see vabastab mind valust, ja kahjulik, kuivõrd see jätab mind elu kogemisest mõneks ajaks ilma. Ka surm võib olla kasulik või kahjulik samal moel nagu tuimastus ja kooma. Neis näidetes on komparativism usutav, hargnev komparativism mitte.
Ajaline relativism
Komparativism eeldab, et minu huvid ei sõltu ajahetkest ning minu huvides on, et minu summaarne heaolu kõigil eluhetkedel kokku oleks võimalikult suur. Siis on ka mõistlik alati silmas pidada oma hilisemat heaolu. Derek Parfiti järgi tuleks huvisid hinnata ajasõlteliselt. Näiteks ei ole mõnikord alust soovi täita. Mõni soov on selline, et seda on alust täita ainult seni, kuni soov püsib, näiteks soov kaarte mängida; teist sorti soove on alust täita elu lõpuni, isegi kui soovi ennast enam pole. Ja me võime muuta oma väärtusi ja ideaale, mis viib mõne soovi hukkamõistmisele; siis ei ole enam mõistlik seda soovi täita. Nimetame soovi omadust, mis õõnestab soovi täitmise tähtsust, nii et soovi täitumine ei ole seesmine hüve, õõnestavaks omaduseks. Siis võib-olla möödunud olemine on soovi õõnestav omadus.
Epikurose teesi pooldaja saab siis öelda, et kuna pärast surma meil ei ole enam soove, siis ei saa surmajärgsed sündmused meid kahjustada. Surma enda kohta on seda raskem väita, sest surm saab takistada nende soovide täitumist, mille ta hävitab. Siiski võidakse väita, et hetkel, kui surm soovi hävitab, ta ühtlasti õõnestab soovi, ning see, et see soov hiljem ei täitu, ei kahjusta meid.
Pole aga selge, kas huvisid peaks hindama ajasõlteliselt.
Surma käsitlus budismis
Budistliku käsitlust surmast ja surmajärgsest elust käsitleb „Bardo Thodol“ (eesti keeles: Tiibeti raamat elust ja surmast), mis on iidne Tiibeti budistlik tekst. Seda raamatut loeti äsja surnud inimesele valjuhäälselt, et aidata neil leida õiget teed surmajärgses maailmas.
Tiibeti käsitluse järgi eksleb surnud inimese meel (hinge mõistet budistid ei tunnusta) bardis, kuni otsustab uuestisünni kasuks. Raamatu tekst juhendab surnu meelt ja julgustab teda valima taassündi, mis võib toimuda nii senisest madalamal (loomade ja deemonite maailmas) kui ka kõrgemal tasandil. Kõige soovitatavamaks peetakse siiski inimmaailma, kuna vaid selles saab arendada oma meelelisi omadusi. Budistid uskusid, et Bordos kohtuvad nad oma varasemates eludes tekitatud jõududega, milliste välimus ja olemus sõltus nende ajal toime pandud tegudest.
Surm Urantia raamatu järgi
Urantia raamatu järgi jaguneb surres inimlikust eksistentsist väljuv osadus järgmiselt:
55:2.1 Loomulik füüsiline surm on surelikele paratamatu. Sureliku surm päästab ta ainelisest elust lihas, kõdunemine ei ole osa elutsüklist.
14:5.10 Seiklusiha, uudishimu ning üksluisuse pelgu, neid arenevast inimloomusest lahutamatuid jooni ei muudetud teie olemuslikuks osaks pelgalt selleks, et ärritada ja kiusata teid selle napi aja vältel, mil te maa peal viibite. Pigemini annab see teile märku, et surm kujutab endast vaid seiklusterohke lõputu elujärgu algust, ootustest tulvil igavese elu, igikestva avastusretke algust.
39:2.13 Inglid ei saa transportida oksüdeeruvat ainet – liha ja verd, millest te praegu koosnete, kuid saavad transportida kõiki teisi, alates alamast morontiast (materiaalse ja vaimse vaheline aine ja neid eristav maailm) kuni kõrgemate vaimuvormideni. Kui te oma maise elujärje lõpetate, jääb teie keha sellele planeedile. Teie Mõttekohandaja siirdub Isa rüppe ning teie isiksuse hilisem taaskoondamine ja identiteedi taasleidmine eluasemeilmas (sfäär, millel elatakse peale füüsilise keha surma) neid ingleid otseselt ei puuduta. Seal on teie uuel kehal morontiavorm – vorm, mis saab seeravis olla. Te „külvate sureliku keha” hauda, te „lõikate morontiavormi” eluasemeilmades.
39:5.11 Teie traditsiooniline ettekujutus inglitest on tekkinud järgmiselt: füüsilisele surmale vahetult eelnevatel hetkedel esineb inimmeeles mõnikord peegeldusnähtus ja ähmastuv teadvus loob kujutluses midagi inglitaolist, mis teiseneb kohe vastavalt selle indiviidi meeles sisalduvale traditsioonilisele ettekujutusele inglitest.
47:2.7 Kui aineline elu on läbi saanud, aga tõusutee-elu pole valitud, või kui need aja lapsed otsustavad kindlalt hüljata igavese elu avastusretke, lõpetab nende hooldusvalve-elujärgu automaatselt surm. Neil juhtudel kohtumõistmist ei toimu, sest sellest teisest surmast ülestõusmist ei ole. Nad lakkavad lihtsalt olemast, neid nagu poleks olnudki.
113:6.1 Teie surma korral säilitab kaitseingel teie ürikud, identiteedi kirjeldused ja inimhinge morontia olemusvormi, mis on välja arendatud sureliku meele ja jumaliku Mõttekohandaja ühiste pingutuste tulemusena, koos muude teie tulevase eksistentsiga seotud väärtustega – kõik, mis kokku moodustab teie, tõelise teie, välja arvatud jätkuva eksistentsi identiteet, mida esindavad lahkuv Kohandaja ja isiksuse tegelikkus.
113:6.5 Kaitseseerav on sureliku inimese magava hinge ellujäämisväärtuste hoidja ja kaitsja, nii nagu eemalviibiv Kohandaja-vaim ongi selle sureliku universumiolendi identiteet. Kui need kaks teevad eluasemeilma „surnute“ ülestõusmissaalides koostööd koos äsjavalminud morontiavormiga, toimub tõususureliku isiksuse koosseisutegurite taaskoondumine.
113:6.6 Mõttekohandaja identifitseerib teid, kaitseseerav taasisikustab teid ning esitleb taas teie maiste päevade ustavale Järelevaatajale.
112:5.15 Ellujäävate surelike üleminekul päritolumaailmast eluasemeilma kas isiksuse taaskoondumise teel kolmandal perioodil või tõusmisega grupilise taaselustamise ajal säilitavad peainglid isiksuse koosseisu ürikut truult oma eriliste tegevuste maailmades. Need olendid ei ole isiksuse alalhoidjad (nii nagu kaitseseeravid hoolitsevad hinge eest), kuid usaldusväärsete sureliku ellujäämise eest hoolitsevate usaldusisikutena hoiavad sellele vaatamata tõhusalt kõiki isiksust määratlevaid tegureid.
112:5.22 Mõttekohandaja meenutab ja kordab teile ainult neid mälestusi ja kogemusi, mis kuuluvad teie universumi-elujärku ja on selle jaoks olulised. Kui Kohandaja on olnud inimmeeles millegi evolutsioonis osaline, siis säilivad need väärt kogemused Kohandaja igaveses teadvuses. Ent suur osa teie varasemast elust ja selle mälestustest, millel pole ei vaimset ega morontiaväärtust, hävib koos ainelise ajuga; paljud ainelised kogemused hääbuvad nagu kunagised tellingud, millel pole universumis enam otstarvet pärast seda, kui nad on olnud teile sillaks morontiatasandile. Ent isiksus ja isiksustevahelised suhted ei ole kunagi vaid tellingud: surelikel mälestustel isiksuste suhetest on kosmiline väärtus ja need säilivad. Eluasemeilmades te teate ja teid teatakse, veel enam – te mäletate ja teid mäletavad teie lühikese, kuid huvitava elu kunagised kaaslased Urantialt (planeedi Maa universuminimetus).
112:3.7 Inimene ei ilmuta ennast pärast surma kunagi aktiivse identiteedina ega loo mingil viisil sidet Maa peal elavate olenditega, kuna nad on oma pika või lühikese surmaune ajal täiesti ja tervenisti teadvuseta. Nad ei saa kuidagi ilmutada isiksust ega suhelda teiste isiksustega enne, kui on lõplikult ellu ärganud. Eluasemeilmadesse siirdujatel ei ole lubatud saata endast mahajäänud armsatele sõnumeid. Selline suhtlemine on praeguse usulise elukorralduse ajal kõigis universumites keelatud.
Kirjandus
Veebis.]
Malawi vapp
Malawi vapp on Malawi riigivapp.
Vapp on kasutusel alates 1964. aastast. Selle kujundus põhineb varasemal Njassamaa vapil.
Sinised lained kilbil kujutavad Njassa järve, kuldne lõvi sümboliseerib Inglismaad ning päike vabadust.
Kilbi all on kuldne lint ingliskeelse rahvusliku deviisiga "Unity and freedom" ('ühtsus ja vabadus').
Tetracheilostoma carlae
Tetracheilostoma carlae (sünonüüm Leptotyphlops carlae) on ahassuumadulaste sugukonda kuuluv madu, keda praegu peetakse maailma väikseimaks maoks.