cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Google
Android ja nutitelefonid
Google on loonud mobiiltelefonide jaoks operatsioonisüsteemi Android, mis avalikustati 5. novembril 2007. Eriti uuenduslik võrreldes põhikonkurentidega on see, et Google on avaldanud enamiku lähtekoodist, kasutades Apache'i litsentsi, vaba tarkvara ja avatud lähtekoodi litsentsi. 5. jaanuaril 2010 andis Google välja oma esimese nutitelefoni Nexus One, mis kasutas operatsioonisüsteemi Android.
Google Chrome
Google Chrome on Google'i loodud veebibrauser. Esimene Google Chrome oli operatsioonisüsteemis Microsoft Windows töötav beetaversioon, mis anti välja 2. septembril 2008. Esimene stabiilne versioon tuli turule 11. detsembril 2008.
Google'i vigurlogod
Google'i veebimeistrid kujundavad otsimootori avalehte tähelepanuväärsete sündmuste puhul nn vigurpiltidega (inglise keeles doodle), sidudes Google'i logo ja tähtpäeva.
Google Translate
Google Translate on Google'i pakutav tasuta masintõlketeenus.
Kriitika
Euroopa Liidu konkurentsivolinik Margrethe Vestager süüdistas Google'it võimu kuritarvitamises. Viis aastat kestnud uurimise tulemusel süüdistab EL Google'it konkurentide ja ostjate tüssamises otsingutulemuste moonutamise kaudu.
Anckarström
Anckarström oli Rootsi aadlisuguvõsa, mis põlvnes Västeråsi kodanikust Claes Depkenist (surnud 1634). Tema samanimeline poeg (1627–1702) aadeldati Anckarströmi nime all 1678.
Suguvõsa tuntuim liige oli Jacob Johan Anckarström, kes tappis kuningas Gustaf III. Pärast seda sündmust nimetati suguvõsa 5. juunil 1792 ümber Löwenströmiks.
Miskolc
Miskolc on komitaadi õigustega linn Ungaris, Borsod-Abaúj-Zempléni komitaadi keskus.
Miskolc on elanike arvult neljas linn Ungaris.
thumb|right|Puust tehtud "Lautkirik"
Sven Hedin
pisi|Sven Hedin Sven Anders Hedin (19. veebruar 1865 Stockholm – 26. november 1952 Stockholm) oli rootsi maadeuurija ja geograaf.
Sügelised
Sügelised (ladina keeles scabies) on parasitaarne nahahaigus, mille põhjustajaks on sügelislest, kes on silmaga nähtav parasiit. Parasiit kaevub epidermisesse, liigub mõni sentimeeter ja põhjustab käikudesse munedes tugevat sügelust.
Sven Hedin
1902. aastal tõsteti ta Oscar II poolt viimase rootslasena aadliseisusse. 1905. aastal valiti ta Kuningliku Teaduste Akadeemia ja 1913. aastal Rootsi Akadeemia liikmeks.
Sügelised
Sügelistesse nakatumine toimub vahetu kontakti kaudu haige inimese või tema poolt saastatud esemetega, tavaliselt seksuaalkontakti teel või ühes voodis magamisel.
Sven Hedin
1944. aastal saatis ta toetuskirja Tartu ülikooli rektorile Edgar Kantile.
Sügelised
Tüüpiliseks kaebuseks on õhtune nahasügelus, mis algab 3-6 nädala möödumisel nakatumisesteriti. Sügelus teikib enamasti peale voodisse heitmist, kuna sügelislestad muutuvad soojas keskkonnas aktiivseks. Nahale tekib iseloomulik lööve, paarikaupa asetsevate täpikestena, mis võib sügamise tagajärjel tüsistuda mädase nahapõletikuga. Lööve on peenpapuloosne ja paikneb eriti sõrmede vahel, alakõhul, genitaalidel, reitel ja kätel, kuid võib levida ka igale kehaosale. Imikutel võivad olla haigusest haaratud pea, kael ja nägu. Lööbe lähedal on sageli näha peeneid looklevaid jooni – sügeliskäike, mis on kuni 10 mm pikkused, hallikat või pruunikat värvi. Esinevad ka kraapimisjäljed ning koorikud. Sügeliste lööbepiirkonda tekib sageli sekundaarne infektsioon ja ekseem. Tavaliselt esineb sügelemine mitmel perekonnaliikmel.
Diagnoos. Haigust diagnoositakse tüüpiliste alade hoolika uurimise tulemusena, parasiiti võib nõelaga kraapida ka katteklaasile ja mikroskopeerida.
Raviks kasutatakse Heksidiin ja Permitriin salve, millega määritakse kogu keha, välja arvatud pea. Sügelus võib kesta 1-2 (4-6) nädalat ja ravi ajal isegi halveneda, ka siis kui ravi on efektiivne. Haigus on ravile hästi alluv.
Välislingid
Scabies Reveskabb
Ellips (lausekujund)
Ellips on lausekujund, kergesti juurdemõeldava või väheolulise sõna või sõnade väljajätt lausest, ilma et tähendus muutuks või tekstist oleks raske aru saada. Enamasti jäetakse välja kas alus või öeldis. Sellist lauset nimetatakse elliptiliseks lauseks.
Ellips on kr k elleipsis 'väljajätmine, vahelejätmine, puudus'.
Elliptilise stiiliga saavutatakse väljenduse kokkusurutus ja emotsionaalne pingestatus. Ellipsit esineb sagedasti lühivormides (aforism, sentents, vanasõna, mõistatus jt), pealkirjades, erutatud kõnes, luules, laulutekstides, kõnekeelsetes väljendites jm.
Knorring
1566. aastal läänistas Taani kuningas Frederik II Johannes Knorrile mõned Muhumaa Pädaste küla talud, ning Pater noster (Viirelaid) ja Hanpus-nimelised laiud Suures väinas.
Suguvõsa kuulus 1620. aastast Kuramaa (nr.42), 1741 Saaremaa (nr.44), 1746 Eestimaa (nr.95) ja 1747 Liivimaa (nr.54) rüütelkonna matriklisse. 1756. aastal naturaliseeriti major Kasper Fredrik von Knorringi (1614–1666) vanema poja Johan Fredrik von Knorringi pojapojad, vennad Frans Henrik von Knorring ja Karl Reinhold von Knorring Rootsi aadliks nr. 1976 "Von Knorring" nime all. , ning immatrikuleeriti aadlisuguvõsana nr. 138 ka Soome rüütelkonda.
Ellips (lausekujund)
Näiteks:
Knorring
1907. aastal said Läänemaa Keedika ja Kiltsi mõisa harud senati ukaasiga Venemaa parunitiitli.
1672. aastal said major Kasper Fredrik von Knorringi (1614–1666) nooremad pojad Stefan Fredrik von Knorring (1646–16..) ja viimase poolvend Göran Johan von Knorring (1657–1726) naturalisatsiooni korras Rootsi aadlikeks nr. 809 "Knorring"-i nime all. See haru immatrikuleeriti 1818. aastal Soome rüütelkonda nr.66 all.
Ellips (lausekujund)
Tänan! < (Ma) tänan (sind)!
Kes ees, see mees! < Kes (on) ees, see (on) mees!
Knorring
1720. aastal sai Hälsinge rügemendiülemana Kuramaa viitsekuberneriks, ning Miitavi linna ja linnusekomandandiks olnud Göran Johan von Knorring ka Rootsi vabahärratiitli Nr. 177, ning see haru immatrikuleeriti vabahärrasuguvõsana nr. 9 Soome rüütelkonda.
Ellips (lausekujund)
Ma lõbus õllepruulija. < Ma (olen) lõbus õllepruulija.
Ma kergem udusulest ja tugevam terasest. (Heiti Talvik, "Fööniks")
Stålhammar
Stålhammar on Rootsi aadlisuguvõsa, mis põlvneb Per Jönsson Hammarist (surnud 8. jaanuaril 1701), kes aadeldati 30. augustil 1650 Stålhammari nime all.
Virgiinia võtmehein
Virgiinia võtmehein (Botrychium virginianum) on sõnajalgtaimede hulka kuuluv taimeliik võtmeheina perekonnast.
Eestis on ta haruldane.
Mudavool
pisi|Mudavool [[Teresópolises]] Mudavool (ka suspensioonivool) on mägedes ja mujal positiivsete pinnavormidega aladel tekkiv pinnase suhteliselt peeneteralisest ainest ja veest koosnev tugev veevool.
Mudavoolu põhjuseks võivad olla tugevad vihmasajud või kiire lume sulamine. Kui peeneteralise aine peale kannab mudavool ka jämedateralist ainet (kive, rahne), nimetatakse seda rusuvooluks. Vulkaanipurske tagajärjel liustiku sulamisel tekkivat mudavoolu nimetatakse lahaariks.
Shark
"Shark" on Ameerika kohtudraama, mille peaosas mängib James Woods. Draamasari jooksis kanalil CBS 21. septembrist 2006 kuni 20. maini 2008.
Č
Č (č) on ladina kirja täht, mis esineb bosnia, horvaadi, läti, leedu, slovakkia, serbia, sloveeni, tšehhi, vepsa, alamsorbi, ülemsorbi, inari- ja põhjasaami keeles.
Č on olnud ka eesti tähestiku täht.
Vene, makedoonia ja ukraina keele Ч translitereeritakse vahel ladina kirjas Č.
Väärus
Enamasti samastatakse väärust mittetõesusega, kuid mõne tõesusekandja kohta kaldutakse väitma, et see ei ole tõene ega väär.
Formaalses loogikas on väär tõese kõrval üks  tõeväärtustest. Mõnes formaalse loogika süsteemis on tõese ja väära kõrval teisigi tõeväärtusi.
Kõnekeeles öeldakse sageli "tõene" asemel "õige" ja "väär" asemel "vale". Nende sõnade kasutamisel lähtume siiski sellest, et tõesus ja väärus on propositsiooni (või uskumuse või lause) vastavus või mittevastavus tõele, õigsus ja valesus aga teo (sealhulgas valiku või otsuse, sealhulgas uskumuse valiku või uskuda otsustamise) kooskõlalisus mingite reeglitega.
François Mitterrand
pisi|François Mitterrand 1984 François Mitterrand (, 26. oktoober 1916 Jarnac – 8. jaanuar 1996 Pariis) oli Prantsusmaa sotsialistlik poliitik, president ja Andorra vürst aastatel 1981–1995.
Kaks korda, 1941. aasta märtsis ja novembris, proovis ta ebaõnnestunult põgeneda. Kolmas põgenemiskatse 10. detsembril 1941 õnnestus. Ta naasis jalgsi Prantsusmaale ja läks koju, mis asus selles Prantsusmaa osas, mida sakslased ei kontrollinud. Oma mälestustes kirjutas Mitterrand, et oma ema sõbra abil sai ta tööd Vichy valitsuses kesktaseme ametnikuna, kelle tööülesanneteks oli sõjavangide eest hoolitsemine. Ühe ärakaranud sõjavangi kohta oli see üsna eriskummaline. Samuti on Mitterrand väitnud, et töötas spioonina Vaba Prantsusmaa vägede heaks.
Ta kandideeris vasakparteide ühiskandidaadina presidendiks juba 1965. aastal, kuid kaotas Charles de Gaulle'ile. Ta kandideeris uuesti 1974. aastal, kuid siis kaotas Valéry Giscard d'Estaing'ile. 1981 õnnestus tal napi häälteenamusega d'Estaing'i võita ja temast sai esimene sotsialistist Prantsusmaa president.
1986. aasta parlamendivalimistel aga sotsialistid kaotasid, gaullistliku RPRi ja liberaalse UDFi parempoolne koalitsioon saavutas Rahvuskogus napi enamuse kahe koha võrra. Seetõttu oli Mitterrand sunnitud peaministriks nimetama RPRi parteijuhi Jacques Chiraci, algas kaheaastane nn. vabaabielu (cohabitation). 1988. aastal valiti Mitterrand tagasi, võites Chiraci 8 protsendiga, koos temaga saavutasid sotsialistid ka Rahvuskogu valimistel 260 kohta, mispeale ta moodustas koos kommunistide ja vasakradikaaalidega vasakpoolse koalitsiooni, peaministriks nimetas ta Michel Rocardi.
1993. aasta valimistel kaotasid sotsialistid suurelt, võites ainult 53 kohta, ning RPR ja UDF moodustasid uuesti koalitsiooni, võites 84% Rahvuskogu kohtadest. Seekord nõudis Chirac Mitterrandi tagasiastumist ja keeldus olemast peaminister, tema asemel nimetati peaministriks endine RPRi rahandusminister Édouard Balladur, algas teine vabaabielu.
1995. aastal, olles juba 78-aastane, ei kandideerinud Mitterrand kolmandaks ametiajaks. Ka sotsialiste olid raputanud skandaalid, tema asemel sai partei presidendikandidaadiks endine haridusminister Lionel Jospin. Esimeses voorus juhtis Jospin, kuna parempoolsed olid jagatud Chiraci ja Balladuri toetajate vahel, kuid kui Balladur jäi kolmandaks ja seega teisest voorust kõrvale, jäi Jospin teises voorus Chiracile alla. Peale 14 aastat presidendina lahkus Mitterrand poliitikast. Tal oli ka eesnäärmevähk, mida ta oli enamuse oma ametiajast varjanud, ning suri kõigest 8 kuud peale presidenditoolilt lahkumist.
Aastal 1992 külastas Mitterrand riigivisiidil Eestit.
Mitterrand kirjutas koos Thatcheriga 12. veebruaril 1986 alla Canterbury lepingule Eurotunneli rajamiseks, ning osales 6. mail 1994 koos kuninganna Elizabeth II-ga tunneli avamistseremoonial.
Lusaka
thumb Lusaka on Sambia pealinn ja suurim linn, Lusaka provintsi keskus. Linn asub riigi lõunaosas 1400 m kõrgusel platool.
Kesklinnast 26 km kaugusel asub Kenneth Kaunda rahvusvaheline lennujaam.
Vello Salo
pisi|Vello Salo esinemas [[Rahvusraamatukogu Eesti üldlaulupidude nootide digitaalkogu esitlusel 4. oktoobril 2012]] pisi|Vello Salo [[Eesti Kirjanike Liit|Eesti Kirjanike Liidu üldkogul 2011. aastal]] Vello Salo (kuni 1945. aastani Endel Vaher; 5. november 1925 Võisiku vald, Viljandimaa – 21. aprill 2019 Tallinn) oli eesti katoliku vaimulik, teoloog (eksegeet), ajaloolane, literaat, tõlkija ja kirjastaja.
Gümnaasiumiõpilasena astus Salo 1943. aastal Soome sõjaväkke. 1944. aastal soomepoisina naasnud, püüdis ta hankida relvi, et osutada vastupanu Punaarmeele, kuid vangistati ja viidi Saksamaale. Relva-SS-i ridades osales Salo lahingutes Sileesias. Ta pääses eluga „Tšehhi põrgust” ning jõudis Itaaliasse, kus võttis uueks nimeks Vello Salo, et säästa oma kodumaale jäänud sugulasi nõukogude repressioonidest. Nõukogude okupatsiooni ajal õppis ja töötas Salo mitmes välisriigis, tegutsedes eestluse alalhoidjana, kirjastaja, tõlkija ja ajakirjanikuna. Eestisse naasis Salo 1993. aastal.
Aastatel 1993–1994 pidas Salo Tartu Ülikooli usuteaduskonnas külalisprofessorina loenguid Vana Testamendi teoloogiast. 2001. aastast oli ta Pirita kloostri preester ja tegeles ka mitmesuguste, peamiselt vaimuliku sisuga raamatute kirjastamise ning eestikeelse Piibli uue tõlke toimetamisega. 2011/2012. õppeaastal oli Salo Tartu Ülikooli vabade kunstide professor, kellena uuris armastuse mõistet ning armastuse käsitamist ja käsitlemist Eestis, eesti keeles, folklooris ja kirjanduses. 2017. aastal sai ta Helsingi Ülikooli audoktoriks.
Ta tõlkis itaalia keelde oluliste eesti luuletajate loomingut ning Piibli vanadest algtekstidest eesti keelde vaimulikku luulet. Teabekirjanduse alal avaldas Salo uurimuslikke materjale eesti kultuuri kohta ja ülevaateid okupatsioonivõimude repressioonidest Eestis.
1998. aastast oli Salo Eesti Kirjanike Liidu liige. Ta oli paljude teistegi kultuuriorganisatsioonide, sealhulgas Soome Kirjanduse Seltsi, Balti Uuringute Edendamise Ühingu (Association for the Advancement of Baltic Studies, AABS), Eesti Teadusliku Ühingu Ameerikas, Eesti Keele ja Kirjanduse Instituudi (Rootsis) liige ning Eesti Üliõpilaste Seltsi auvilistlane. Salo oli Okupatsioonide Repressiivpoliitika Uurimise Riikliku Komisjoni (ORURK) esimees aastast 1996 kuni komisjoni töö lõppemiseni aastal 2005.
Ta pälvis Valgetähe II klassi teenetemärgi (1997) ja Riigivapi II klassi teenetemärgi (2006). Temast valmis 2018. aastal dokumentaalfilm "Vello Salo. Igapäevaelu müstika".
Elukäik
pisi|Vello Salo 2007. aastal Vello Salo sündis Viljandimaal Lalsis kooliõpetajate pojana. Ta õppis Odiste ja Lalsi algkoolis. Teise maailmasõja ajal oli Salo Põltsamaa Ühisgümnaasiumi õpilane. 1943. aastal astus ta gümnaasiumi lõpuklassist vabatahtlikult Soome sõjaväkke. 1944. aastal tuli Salo soomepoisina Eestisse tagasi, kuid Saksa vägede taandumise aegu ta vangistati ja viidi Saksamaale, põhjuseks katse hankida sakslastelt relvastust, et osutada Punaarmeele improviseeritud vastupanu.
1945. aastal osales Salo Sileesias toimunud lahingutes ja viibis "Tšehhi põrgus", kust tal õnnestus eluga pääseda ning Itaaliasse jõuda. Et oma Eestisse jäänud sugulasi repressioonidest säästa, võttis ta kasutusele Vello Salo nime. Õppides, alalise töökohaga seoses ja kirjastajana on Salo pikemalt elanud kümnes riigis.
Salo lõpetas 1952. aastal Roomas Pontificia Università Gregoriana filosoofialitsentsiaadi kraadiga, 1962. aastal Roomas Pontificium Athenaeum Angelicumi teoloogialitsentsiaadi kraadiga, 1964. aastal Roomas Pontificium Institutum Biblicumi ''lic. theol. bibl.'' kraadiga. 1976. aastal kaitses ta samas teoloogiadoktori kraadi väitekirjaga "Phönizisch-hebräische Wortpaare" ("Foiniikia-heebrea sõnapaarid").
Salo suri 21. aprillil 2019. Tema leinatalitus toimus 2. mail 2019 Tallinna Kaarli kirikus ja ta on maetud Metsakalmistule.
Teadustöö
Salo peamised uurimisvaldkonnad olid eksegees, kirikulugu, ajalugu (sh okupatsioonide repressiivpoliitika Eestis), kirjanduslugu (sh Eesti-Itaalia kontaktid), eesti kunstnikud välismaal ning Välis-Eesti perioodika. Ta on koostanud artikleid teatmeteostele "The Catholic Encyclopedia", "Enciclopedia Cattolica", "Lessico Universale Italiano", "Enciclopedia dello Spettacolo", "Dizionario degli Istituti di Perfezione" ja "Eesti entsüklopeedia". 1962. aastal asutas ta kirjastuse Maarjamaa, kus ilmus üle 50 teose.
Ta oli Soome Kirjanduse Seltsi, USA Balti Uuringute Edendamise Assotsiatsiooni (Association for the Advancement of Baltic Studies), Eesti Teaduslik Ühingu Ameerikas (Estonian Learned Society in America) ning Eesti Keele ja Kirjanduse Instituudi Rootsis liige.
Loometegevus
Salo on vahendanud tõlkijana eesti luulet itaalia keelde ja vaimulikku luulet Piibli eri keeltes tekstidest eesti keelde. Ka on ta avaldanud uurimusi ja ülevaateid Vana Testamendi interpreteerimise ja hermeneutika, eestikeelsete piiblitõlgete, kristluse ajaloo ja Eesti kiriku ajaloo kohta.
Samuti on Salo koostanud uurimusi, ülevaateid, teatmikke ja bibliograafiaid Eesti ajaloo ja kultuuri teemal, ta on paljude ees- ja järelsõnade autor. Aastail 1950–2003 oli ta Enciclopedia Cattolica (Vatikan), The Catholic Encyclopedia (USA), Lessico Universale Italiano, Enciclopedia dello Spettacolo, Dizionario degli Istituti di Perfezione (kõik Itaalia) ja Eesti Entsüklopeedia kaastööline.
Ta on tegutsenud ka toimetajana ja trükiste kujundajana.
Loenguid
Muid loenguid ja kohtumisi
Kirjastustegevus (kirjastus Maarjamaa)
Järgnevalt on loetletud trükiseid, mida ei ole mainitud eespool. Kirjastaja Salo on Maarjamaa nimemärgi kõrval kasutanud ka nimemärke Kalev ja Omavolt.
Tunnustus
pisi|Vello Salo 2018. aastal Foto: Jaan Künnap
Tartu Rahu Põlistamise Selts
Selts loodi 12. märtsil 2005 Tallinna Eesti Majas. Asutajaliikmeid oli 19, esimeheks aastatel 2005–2008 Frits-Allan Suurkask, alates aastast 2009 Henn Põlluaas. Seltsi tegevus taastati 30. detsembril 2015 ja selle esimeheks on olnud Osvald Sasko.
Tartu Rahu Põlistamise Selts on koos Konservatiivse Rahvaerakonna ja Vabaduspartei – Põllumeeste Koguga korraldanud Tartu rahu aastapäevadel Tartus tõrvikurongkäike Vabadussõja võidu ja rahulepingu sõlmimise tähistamiseks. 2018. aastal saatis selts kirja Konstantinoopoli patriarh Bartholomeos I-le ettepanekuga, et õigeusu kogudused üle maailma võiksid aastas ühel päeval palvetada setode õiguse eest terviklikule kodumaale.
Aforism
Aforism (vanakreeka sõnast ἀφορισμός (aphorismós) 'piiritus, määratlus') on efektselt sõnastatud üldistav elutarkus, üllatav väärtusotsustus. Aforism ei tõesta ega argumenteeri, vaid mõjub vaimukuse ja originaalsusega.
Aforisme
Aforismid on lühikesed, mõni koosneb ainult paarist sõnast:
Aforismidele on lähedased vanasõnad ja kõnekäänud, mis on anonüümsed, seevastu on aforism enamasti individuaallooming. Ta võib esineda nii iseseisva žanrina kui ka lülitatult pikemasse teksti, mis tervikuna ei ole aforistlik. Lakoonilist ja täpset väljendusviisi nimetatakse aforistlikuks stiiliks.
Kuulsamaid aforiste: Platon, Seneca, Augustinus, Michel de Montaigne, Blaise Pascal Voltaire, Oscar Wilde, Friedrich Nietzsche, Arthur Schopenhauer, Georg Christoph Lichtenberg
Eesti autoritest on aforisme oma tekstides kasutanud Friedrich Reinhold Kreutzwald, Juhan Liiv (teoses "Ääremärkused": Kivide varjudest ei saa müüri, küll aga kividest enestest.), Friedebert Tuglas, Anton Hansen Tammsaare, Karl Ristikivi ("Imede saar": Ainult nõrk kardab vasturääkimist). Aforismikogumikke on avaldanud ka Arvo Valton ("Uksed kriuksuvad öösiti", "Märklaud kilbiks", "Tagasi tulevikku").
Aarike paisjärv
Aarike paisjärv (ka Ariki paisjärv) on paisjärv Tartumaal Kambja vallas Tatra jõel Virulase ja Aakaru küla piiril.
Veehoidla rajati Aarike veskitalu veski (pärast II maailmasõda mõne aasta jooksul ka kohaliku elektrijaama) käivitamiseks. Praegusel ajal kindla otstarbe puudumisel hooldamata.
Varna ristisõda
Varna ristisõda oli ristisõdijate ja Osmanite riigi vahel vahemikus 1443–1444 aset leidnud sündmuste jada, mis kulmineerus osmanite kindla võiduga 1444. aasta 10. novembril peetud Varna lahingus.
Taust
Aastal 1428, mil Osmanite riik sõdis Veneetsia vabariigiga, saavutasid Osmanid ja Ungari kuningriik ajutise rahu, rajades Serbia despootkonna kui puhverriigi. Pärast sõja lõppemist aastal 1430 naasid Osmanid oma endise kõigi Doonaust lõuna pool asuvate alade kontrollimist hõlmava poliitika juurde ja aastal 1432 hakkas sultan Murad II korraldama rüüsteretki Transilvaaniasse. Rünnakud intensiivistusid pärast seda, kui keiser Sigismund aastal 1437 suri ja Osmanid okupeerisid aastal 1438 Borači ning aastal 1439 Zvorniku ja Srebrenica. 1439. aasta lõpus kapituleerus Smederevo ja sultanil õnnestus teha Serbiast Osmanite riigi provints. Serbia despoot Đurađ Branković põgenes oma valdustest Ungarisse ning aastal 1440 piiras Murad II Ungari peamist piirikindlust Belgradi. Kuna ta ei suutnud kindlust kohe vallutada, oli ta sunnitud naasma Anatooliase, et peatada karamaniidide rünnakud.
Vahepeal oli aga Albrecht II, Sigismundi järeltulija Saksa kuninga troonil, 1439. aasta oktoobris surnud: vahetult pärast seda, kui ta oli allkirjastanud seaduse "kuningriigi muistsete seaduste ja tavade taastamiseks". Seadus piiras kuningavõimu, nõudes maaomanikest aadlite osalemist poliitiliste otsuste tegemisel. Neli kuud pärast Albrechti surma ehk ajal, mil Ungaris oli järgmise monarhi valimise üle käimas kodusõda, sündis tema ainus poeg Ladislaus. 1440. aasta 17. juunil krooniti kestvatele tülidele vaatamata Ungari kuningaks Poola kuningas Władysław III. János Hunyadi aitas Władysławi üritusele kaasa, rahustades maha riigi idapoolsed alad ja hankides talle Transilvaania vojevoodi tiitli ning sellest tulenevad kohustused Ungari lõunapiiri kaitsmisel. 1442. aasta lõpuks oli Władysław oma staatuse Ungaris kindlustanud ja keeldunud Osmanite pakkumisest loovutada neile vastutasuks rahu eest Belgradi linn.
Samas oli katoliku kirik juba pikka aega proovinud alustada Osmanite vastu suunatud ristisõda ning pärast Ungari kodusõja ja pea samal ajal aset leidnud Bütsantsi kodusõja lõppemist sai kirik läbirääkimisi ja kavandamist alustada. Plaanide elluviimiseks vajamineva tõuke pakkus kirikule János Hunyadi aastatel 1441 ja 1442. Aastal 1441 alistas ta Ishak Paša poolt Smederevole korraldatud haarangu. Vähe jäi puudu sellest, et ta oleks 1442. aasta 22. märtsil Transilvaanias hävitanud Mezid Bey sõjaväe ja septembris alistas ta Rumeelia kindralkuberner Şihabeddin Paša poolt kättemaksuks sooritatud rünnaku. Kui viimane Serbia linn Novo Brdo oli 1441. aastal Osmanite kätte langenud, asus ettevõtmist toetama ka Serbia despoot Branković.
Algne sõjategevus
1443. aasta 1. jaanuaril andis paavst Eugenius IV välja ristisõja bulla. Mai alguses kanti ette, et "türklased olid halvas seisukorras ja neid oleks lihtne Euroopast minema kihutada" ning seepeale kuulutati 1443. aasta palmipuudepühal Budas peetud nõupidamisel sultan Murad II-le sõda. 40 000 pealise peamiselt ungarlastest koosnenud sõjaväega ületas noor monarh Władysław III, kelle alluvuses juhtis vägesid Hunyadi, Doonau ning vallutas Niši ja Sofia.
Władysław, Hunyadi ja Branković ründasid oktoobri keskel. Nad olid õigesti eeldanud, et sultan Murad ei suuda oma sõjaväge kiiresti mobiliseerida, kuna see koosnes peamiselt feodaalvaldustega ratsaväelastest, kes pidid maksude maksmise nimel saaki korjama. Ungari eelistele lisandus ka Hunyadi kogemus talviste sõjakäikudega aastatest 1441 ja 1442. Lisaks olid ungarlastel paremad turvised, mis muutsid osmanite relvad sageli kasutuks. Murad võis loota vaid oma Rumeelias asunud vägede lojaalsusele ja tal oli raskusi ungarlaste taktikale vastu saamisega.
Niši lahing
Ristisõdijad olid Niši lahingus võidukad ja sundisid Rumeelia kindralkuberner Kasim Paša ja tema kaasväejuhi Turahan Bey põgenema; viimased suundusid Bulgaariasse Sofiasse, et hoiatada Murati sissetungi eest. Ent nad põletasid oma teel maha kõik külad, püüdes ristisõdijaid põletatud maa taktika abil väsitada. Sofiasse jõudes andsid nad sultanile nõu linn maha põletada ja taganeda linna taga olevatesse mäekurudesse, kus Osmanite väiksem sõjavägi ei oleks niivõrd halval positsioonil.
Zlatitsa lahing
Varsti pärast seda saabus käre pakane ja Zlatitsa mäekuru juures 12. detsembril peetud lahing võideldi juba lumes. Kuni Zlatitsa lahinguni ei olnud ristisõdijad kohanud suuremat Osmanite sõjaväge ja olid teel Adrianoopoli poole võidelnud vaid linnades asunud garnisonidega. Kuid Zlatitsas kohtasid nad tugevat ja hästi paigutatud Osmanite kaitseväge ja said nende käest lüüa.
Kodu poole marssivad ristisõdijad korraldasid aga neid jälitavatele Osmanite vägedele varitsuse ja alistasid nad Kunovica lahingus, mille käigus võeti vangi ka sultani väimees ja suurvesiir Çandarlı Halil Paša vend Mahmud Bey (Mahmud Çelebi). Neli päeva pärast seda lahingut jõudis kristlaste koalitsioon Prokuplje linna. Đurađ Branković tegi kuningas Władysławile ja János Hunyadile ettepaneku jääda talveks Serbia kindlustatud linnadesse ja jätkata kevadel oma sõjakäiku Osmanite vastu, ent kuningas ja Hunyadi lükkasid tema ettepaneku tagasi ning taganesid. 1444. aasta jaanuariks olid Władysławi ja Hunyadi väed jõudnud Belgradi ja veebruaris saabusid nad Budasse, kus neid tervitati kui kangelasi.
Vaatamata Zlatitsa kuru lahingus saadud kaotusele lõi edukas varitsus ristisõdijatele mulje üldisest kristlaste võidust ja nad naasid võidutsevatena. Kuningas ja kirik kibelesid seda muljelt säilitama ning andsid välja juhtnöörid, mille järgi tuli levitada teateid võitude kohta ja rääkida vastu igaühele, kes kaotust mainis.
Samal ajal naasis sultan Murad koju oma vägede ebausaldusväärsuse tõttu vihase ja masendununa. Pärast seda, kui ta oli sõjaväe tagasilöökides ja Mahmud Bey vangistamises süüdistanud väejuht Turahani, lasi ta viimase vangistada.
Rahuettepanekud
Arvatakse, et kõige enam soovis rahu sõlmida Osmanite riigi sultan Murad. Muuhulgas anus tema õde teda, et ta saavutaks Mahmudi vangist vabastamise ja tema abikaasa Mara, kes oli Đurađ Brankovići tütar, lisas täiendavat survet. 1444. aasta 6. märtsil saatis Mara saadiku Brankovići juurde ja nende arutelu pani aluse rahuläbirääkimistele Osmanite riigiga.
Sama aasta 24. aprillil saatis Władysław Muradile kirja, teatades, et tema saadik Stojka Gisdanić reisib Adrianoopolisse koos täielike õigustega tema nimel läbi rääkida. Władysław palus, et kui jõutakse kokkuleppele, saadaks Murad oma saadikud koos lepingu ja tema poolt vannutatud vandega Ungarisse, kus ka Władysław annaks oma vande. Samal päeval aga pidas Władysław Budas nõupidamise, kus ta vandus kardinal Julian Cesarini ees, et võtab suvel ette uue sõjakäigu osmanite vastu.
Läbirääkimised rahu üle leidsid aset vahemikust 1444. aasta juunist augustini: esmalt Adrianoopolis ja seejärel Szegedis. Ent ristisõdijad ei olnud rahust väga huvitatud ja eriti kardinal Cesarini püüdis saavutada ristisõja jätkumist. Kardinal leidis lõpuks lahenduse, mis võimaldas nii võitlemise jätkumist kui ka rahulepingu ratifitseerimist ja 1444. aasta 15. augustist hakkas kehtima Szegedi rahuleping.
Viimane vaatus
Varsti pärast seda, kui rahulepingu lühiajalised nõuded olid täidetud, jätkasid ungarlased koos oma liitlastega ristisõda. Vahetult pärast lepingu lõpetamist erru läinud Murad kutsuti tagasi Osmanite riigi sõjaväge juhtima. 1444. aasta 10. novembril kohtusid mõlemad sõjaväed Varna lahingus (Musta mere lähedal asunud Bulgaaria Varna kindluse lähistel) ja vaatamata suurtele kaotustele said osmanid otsustava võidu. Ristisõdijad kaotasid aga lahingus nii oma kuninga kui ka üle 15 000 sõjamehe.
Tagajärjed
Paljud ristisõdijad sandistusid külmakahjustuste tõttu või surid väiksematest järellahingutes ja suurem osa eurooplastest vangidest kas tapeti või müüdi orjaks. Ungaris puhkes taas kodusõda, mis kestis seni kuni Hunyadi valiti 1446. aasta juunis lapseeas Ladislausi regendiks. Branković aga säilitas kontrolli Serbia üle.
Osmanite võit Varnas, millele järgnes veel osmanite võit teises Kosovo lahingus aastal 1448, tõi kaasa selle, et Euroopa riigid ei soovinud saata Bütsantsile olulist sõjalist abi kui osmanid aastal 1453 Konstantinoopoli vallutasid. Kuigi paavst Pius II kuulutas Mantovas aastal 1459 peetud nõukogul Konstantinoopoli osmanitelt tagasi vallutamiseks ametlikult välja kolmeaastase ristisõja, taganesid 80 000 sõdurit lubanud riigijuhid oma kohustusest. Seejärel ei tehtud mitmel aastakümnel täiendavaid tõsiseid katseid Osmanite riiki Euroopast välja ajada.
Ohře
Ohře ääres asuvad Cheb, Karlovy Vary, Žatec, Louny ja Terezín.
Mäesuusatamine 2010. aasta taliolümpiamängudel
right|150px|Olümpiarõngad right|150px|Mäesuusatamine Mäesuusatamine 2010. aasta taliolümpiamängudel toimus 13.–27. veebruarini Whistler-Blackcombis Whistleri lähedal, 125 km kaugusel Vancouverist.
Olümpiamängudel jagati välja 10 komplekti medaleid. Nii mehed kui ka naised võistlesid olümpiavõidu nimel kiirlaskumises, slaalomis, suurslaalomis ja ülisuurslaalomis ning Alpi kahevõistluses.
Medalitabel
Mäesuusatamises jagatud medalid riigiti.
Kiirlaskumine
15. veebruar Osavõtjaid: 64 Olümpiavõitja 2006: Antoine Dénériaz, Prantsusmaa thumb|Didier Défago Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Slaalom
27. veebruar Osavõtjaid: 102 Olümpiavõitja 2006: Benjamin Raich, Austria 120px|thumb|Giuliano Razzoli Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Suurslaalom
23. veebruar Osavõtjaid: 103 Olümpiavõitja 2006: Benjamin Raich, Austria Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Ülisuurslaalom
19. veebruar Osavõtjaid: 64 Olümpiavõitja 2006: Kjetil André Aamodt, Norra Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Alpi kahevõistlus
<br style="clear:both;" /> 21. veebruar Osavõtjaid: 52 Olümpiavõitja 2006: Ted Ligety, USA Ametlikud tulemused 140px|thumb|Alpi kahevõistluse medalivõitjad <br style="clear:both;" />
Kiirlaskumine
17. veebruar Osavõtjaid: 45 Olümpiavõitja 2006: Michaela Dorfmeister, Austria thumb|Kiirlaskumise medalivõitjad: [[Julia Mancuso, Lindsey Vonn ja Elisabeth Görgl]] Ametlikud tulemused
<br style="clear:both;" />
Slaalom
26. veebruar Osavõtjaid: 87 Olümpiavõitja 2006: Anja Pärson, Rootsi Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Suurslaalom
24.–25. veebruar Osavõtjaid: 86 Olümpiavõitja 2006: Julia Mancuso, USA Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Ülisuurslaalom
20. veebruar Osavõtjaid: 53 Olümpiavõitja 2006: Michaela Dorfmeister, Austria Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Alpi kahevõistlus
18. veebruar Osavõtjaid: 35 Olümpiavõitja 2006: Janica Kostelić, Horvaatia Ametlikud tulemused: Kiirlaskumine – Slaalom <br style="clear:both;" />
Vepsa keel
Vepsa keel on läänemeresoome keelte põhjarühma kuuluv keel, mida kõneldakse Venemaal Karjala Vabariigi lõunaosas ja Leningradi oblasti idaosas ning Vologda oblasti lääneosas. Vepsa keel on vepslaste emakeel. Vepsa keeles on kokku trükitud veidi üle 70 raamatu, tänapäeval antakse välja ajalehte Kodima. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel oskas Venemaal vepsa keelt 3613 inimest.
Eristatakse kolme peamurret: põhja- ehk äänisvepsa, kesk- ja lõunavepsa. Murdeerinevused on väikesed. Mõnikord peetakse ka lüüdi keelt vepsa keele murdeks.
Klassifikatsioon ja ajalugu
Vepsa keelt on liigitatud läänemeresoome keelte põhjarühma (nagu ka soome, karjala ja isuri keelt). Vepsa keele eellaseks on peetud laadoga ehk muinaskarjala algkeelt, millest on kujunenud nii karjala, vepsa kui isuri keel ja mis Petri Kallio hinnangul tekkis kõige varem 700. aasta paiku pKr. Sel ajal jõudis arheoloogiliselt tuvastatav Lääne-Soomele omane materiaalne kultuur Laadoga ümbrusse. Tiit-Rein Viitso klassifikatsiooni järgi pärinevad vepsa murded aga läänemeresoome harust, kuhu peale nende kuulub veel vaid enamik karjala keele murdeid.
Vepsa keele tekkimise ajaks on Pekka Sammallahti hinnanud viikingiaega (800–1050 pKr) ja selle sünnikohaks on peetud Laadoga kagurannikut, kus alates 9.–10. sajandist kujunenud kääbaskalmete kultuuri on omistatud vepslastele. Kääbaste leiuainest analüüsides ja piirkonna mitteläänemeresoome substraati arvestades on arheoloog Valter Lang jõudnud seisukohale, et algselt ei kasutanud neid siiski mitte läänemeresoomlased, vaid rahvastik, kes kõneles lääneuurali keele seda vormi, millest tänapäevani on säilinud vaid saami keeled. Tema hinnangul hakkas vepsa keel kujunema siis, kui 13.–14. sajandil levis sinna Karjala kultuurimõju (ja ilmselt ka karjalasi) ning kohalikud inimesed läksid üle läänemeresoome keelele. Kallio arvates on vepsa keel läänemeresoome keeltest kõige hiljem oma praegusele levikualale jõudnud, mis seletab ka vepsa murrete suurt omavahelist sarnasust.
Vanimad kirjalikud ülestähendused pärinevad 19. sajandi algusest. Ladinatähestikuline kirjakeel, mille aluseks sai keskmurre, loodi 1932. aastal, kuid see ei leidnud kasutamist ning hääbus. 1937. aastal katsetati vepsa keele kirjutamist kirillitsaga, aga ka see ei levinud. Uuesti hakati vepsa kirjakeelt elustama 1990. aasta paiku.
Tähestik
thumb|Vepsakeelne aabits (1930. aastatest)
1932. aasta tähestik.
A a, Ä ä, B b, C c, Ç ç, D d, E e, F f, G g, H h, I i, J j, K k, L l, M m, N n, O o, Ö ö, P p, R r, S s, Ş ş, T t, U u, V v, Y y, Z z, Ƶ ƶ, | ’
Tänapäeva vepsa tähestikus on 28 tähte ja üks lisamärk.
Rõhk on sõna esimesel silbil. Täishäälikute ühildumine (vokaalharmoonia) on osaliselt kadunud: lükäitа (lükata), händikaz (hunt), aga hämär (hämar), külä (küla). Erinevalt kõigist teistest läänemeresoome keeltest puudub vepsa keeles astmevaheldus. Samuti ei eristata täishäälikute pikkusi: mez' (mees), mezi (mesi).
Küsisõnad
mi "mis", ken "kes", kut "kuidas", kuverz´, äjak "kui palju", kus "kus", kuna "kuhu", konz "millal", mitte "milline".
Kehtivus
Kehtivus (inglise keeles validity) on normi või väärtuse omadus, mis seisneb jõus olemises, või arutluse omadus, mis seisneb selles, et ta on loogiliselt siduv.
Loogika
Arutlust, milles järeldus järeldub eeldus(t)est, nimetame kehtivaks. Arutlus on kehtiv (ehk kehtib) siis ja ainult siis, kui pole loogiliselt võimalik, et kõik eeldused oleksid tõesed ja järeldus väär.
Sellest definitsioonist tuleneb, et kehtivad arutlused on tõesust säilitavad selles mõttes, et tõestest eeldustest saadakse kehtivate arutluste abil alati tõesed järeldused. Just niisugust olukorda kehtiva arutluse definitsioon taotlebki.
See omadus võimaldab kehtivaid arutlusi kasutada tõestamiseks. Kui on kindel, et eeldused on tõesed, siis kehtiv arutlus tagab järelduse tõesuse.
Kehtivus ja vastuolulisus
Kui arutlus on kehtiv, siis propositsioonide kogum, mis koosneb selle arutluse eeldustest ja selle arutluse järeldusega kontradiktoorsest propositsioonist, on vastuoluline. Tõepoolest, võtame mingi kehtiva arutluse. Definitsiooni kohaselt on loogiliselt võimatu, et selle arutluse eeldused oleksid tõesed, ent järeldus oleks väär. Teiste sõnadega, on loogiliselt paratamatu, et kui kõik eeldused on tõesed, siis ka järeldus on tõene. Aga kui järeldus on tõene, siis paratamatult sellega kontradiktoorne propositsioon on väär. Järelikult on paratamatu, et kui eeldused on tõesed, siis järeldusega kontradiktoorne propositsioon on väär. Järelikult on loogiliselt võimatu, et eeldused ja järeldusega kontradiktoorne propositsioon oleksid kõik tõesed. Järelikult on nendest koosnev kogum vastuoluline.
Kui propositsioonide kogum on vastuoluline, siis mis tahes arutlus, mille eeldused koosnevad kõigist kogumi liikmetest peale ühe ja mille järeldus on selle ühe propositsiooniga kontradiktoorne, on kehtiv.
Kehtivuse sümbol ja kehtivushinnang
Kehtivuse tähistamiseks on kasutusel sümbol╞. Seda kasutatakse nii:
Kehtetuse sümbolina kasutatakse tavaliselt läbikriipsutatud kehtivuse sümbolit, mida ei saa siin reprodutseerida.
Me eristame arutlust "A1, …An; C" ja kehtivushinnangut "A1, …An╞ C" või "A1, …An–╞ C". Arutlus võib olla kehtiv või kehtetu, kehtivushinnang võib olla tõene või väär.
Uskumine
Uskumustega seoses võib öelda: ei ole ratsionaalne uskuda kehtiva arutluse eeldusi ja mitte uskuda selle järeldust.
Kehtivuse või kehtetuse tuvastamine
Selleks et kindlaks teha, kas antud arutlus on kehtiv, tuleb vaadelda kõikvõimalikke asjade seise, mille korral eeldused on tõesed, ning uurida, kas järeldused on tõesed. Kui on leitud kas või üks asjade seis, mille korral eeldused on tõesed ja järeldus on väär, siis on teada, et arutlus on kehtetu, ja uurimine on lõpetatud.
Sageli on võimalik kehtivust või kehtetust tuvastada lihtsalt kehtivuse definitsioonile toetudes.
Näited
Kas on loogiliselt võimalik, et täna on neljapäev ja täna ei ole neljapäev? Ei ole. Seega arutlus on kehtiv.
2. Olgu meil arutlus:
Kas on loogiliselt võimalik, et täna on neljapäev ja täna on neljapäev? See on sama mis küsida, kas on loogiliselt võimalik, et täna on neljapäev. Jah, see on loogiliselt võimalik. Seega arutlus on kehtetu.
3. Olgu meil arutlus:
Kas on loogiliselt võimalik, et täna on neljapäev ja täna ei ole neljapäev ja täna ei ole kolmapäev? Ei ole, sest juba seegi pole loogiliselt võimalik, et täna on neljapäev ja täna ei ole neljapäev. Järelikult arutlus on kehtiv.
Kehtivus ja tõesus
Arutluse kehtivuse definitsioon ei ütle, et eeldused peavad tõesed olema või et järeldus peab tõene olema. Kehtivus tähendab ainult seda, et kui eeldused juhtuvad tõesed olema, siis järeldus peab olema tõene. Kehtiva arutluse eeldused võivad täiesti vabalt olla ilmselgelt väärad. Võtame näiteks niisuguse arutluse:
See on loogikas igati kehtiv arutlus. See tähendab umbes seda, et kui oletada, et koerad oleksid tõesti kõik kaheksajalgsed ja Eesti Vabariigi peaminister oleks tõesti koer, siis oleks Eesti Vabariigi peaminister ka kaheksajalgne.
Arutlus on loogiliselt korrektne, kui peale selle, et ta on kehtiv, on ka tema eeldused tõesed.
Arutlusvorm
Arutluse kehtivuse üle saab paljudel juhtudel otsustada arutlusvormi alusel. Näiteks mis tahes arutlus, millel on järgmine vorm, on kehtiv:
Näiteks järgmisel arutlusel on selline vorm ning ta on kehtiv:
Kui arutluse kehtivus või kehtetus oleneb lauseloogika abil väljendatavatest asjaoludest, siis saab arutluse kehtivust või kehtetust kontrollida vastava arutlusvormi järgi koostatud tõeväärtustabeli abil (tõeväärtustabeli meetod).
Järv-lahnarohi
Järv-lahnarohi (Isoëtes lacustris) on lahnarohuliste sugukonda lahnarohu perekonda kuuluv koldtaim.
Taime leidub Atlandi ookeani mõlemal kaldal. Euroopas elab ta Skandinaavias, Poolas, Põhja-Saksamaal, Madalmaades, Põhja-Prantsusmaal, Briti ja Fääri saartel ning Islandil. Põhja-Ameerikas kohtab teda Ameerika Ühendriikide Maine'i, Vermonti, New Hampshire'i ja Massachusettsi osariigis ning Kanadas New Brunswicki ja Nova Scotia provintsis. Taim on Eestis haruldane, kuulub II kaitsekategooria liigina looduskaitse alla (Eestis kasvab ka muda-lahnarohi, mis on aga veel haruldasem ja kuulub esimesse kaitsekategooriasse).
Järv-lahnarohi kasvab Eestis oligotroofsetes ja semidüstroofsetes liivase või kivise põhjaga järvedes. Eelistab nõrgalt happelist vett. Kasvab 5–460 cm, välismaal vahel kuni 8 m sügavuses vees.
Tema lehed on 8–25, harva kuni 40 cm pikad ja 2–3 mm laiad, alusel kuni 5 mm laiused. Iga lehe alusel on eoskott, kus asuvad eosed. Lehti juurtega ühendav vars on väga lühike. Aastas kasvab varre otsa kaks täiendavat lehekogumit, kevadel ja sügisel. Taime kõrgus on 3–15 cm.
Paljunemine toimub tavaliselt hilissuvel või varasügisel. Eoskottides kasvab kahesuguseid eoseid: emased ehk megaspoorid, mille läbimõõt on 530–700 μm, ja isased ehk mikrospoorid, mille läbimõõt on mõni mikromeeter. Need eosed vabanevad eoskottidest ja alustavad uut elutsüklit.
Järv-lahnarohi on dekaploidne taim (10 komplekti kromosoome).
Jacques Villeneuve
Jacques Joseph Charles Villeneuve (sündinud 9. aprill 1971 Saint-Jean-sur-Richelieus Québeci provintsis) on Kanada Vormel 1 sõitja.
Perekond
Jacquesi isa Gilles Villeneuve oli samuti vormelisõitja, kes kogu oma 1977–1982 kestnud karjääri, välja arvatud esimese vormelietapi, sõitis Ferraris. Ta võitis kokku 6 F1-etappi ja tema parimaks tulemuseks jäi 1979 oma meeskonnakaaslase Jody Scheckteri järel saadud teine koht. Ta hukkus 1982. aasta Belgia Grand Prix' viimasel kvalifikatsioonisõidul Jochen Massiga toimunud kokkupõrke tagajärjel.
Jacquesi onu Jacques Villeneuve vanem osales 1981–1983 kolmel Vormel 1 etapil, kus ta küll kordagi ei suutnud kvalifikatsioonist edasi pääseda. 1982–1992 sõitis ta CART-sarjas ja võitis küll ainult 1 etapi, kuid sai ometi 1985 läbi aegade esimeseks kanadalaseks, kes võitnud CART-sarja etapi. Parimaks kohaks hooaja kokkuvõttes jäi sama aasta 8.
Pupienus
pisi|Pupienus Marcus Clodius Pupienus Maximus (keisrina Imperator Caesar Maximi Marcus Clodius Pupienus Augustus) (164 − 29. juuli 238 Rooma) oli Rooma keiser 238. aastal.
Jacques Villeneuve
Enne Vormel 1
1984 palus Jacques emalt luba hakata kardiga sõitma. Ema lubas tingimusel, et poiss parandab oma hindeid matemaatikas, mis oli tema kõige nõrgem õppeaine. Jacques võttis end kätte ja sai järgmisel aastal Imola ringrajal hakata kardiga sõitma.
1988 soovis ta hakata vormeliga sõitma, aga ta polnud selleks piisavalt vana, et Kanadast või Itaaliast vormelilitsentsi saada. Sellepärast hankis ta selle litsentsi Andorrast.
Pupienus
Elulugu
Pupienuse päritolu on ebaselge. "Historia Augusta" andmetel pärines ta plebeide hulgast ning oli ametilt sepp või vankritegija. Herodianuse sõnul oli ta siiski patriits. Ta tegi kiiret karjääri: esmalt sai temast sõjatribuun ja seejärel preetor. Järgnevalt oli ta Bitüünia ja Pontuse prokonsul ning Ahhaia ja Gallia Narbonensise provintsi propreetor. Seejärel oli Doonau ääres leegionilegaat ning valiti 205. või 217. aastal konsuliks (consul suffectus). Pärast seda oli Germania legaat. 234. aastal sai ta teist korda konsuliks. 238. aastal valis senat ta koos Balbinusega keisriks. Pretoriaanid mõrvasid ta kolm kuud hiljem.
pisi|vasakul|Pupienuse kujutisega sesterts
Jacques Villeneuve
Enne Vormel 1
1989–1991 sõitis ta Itaalia Vormel 3 sarjas. Esimesel aastal osales ta 6 sõidus ega saanud punkte. Teisel aastal sõitis ta 12 etappi, võitmata küll ühtki kvalifikatsiooni ega etappi. Kokku oli ta 10 punktiga 13. Kolmandal aastal osales ta 11 etapil ja võitis 3 kvalifikatsiooni, aga etappi ta võita ei suutnud. Ta kogus 20 punkti, millega oli 6.
1992 sõitis ta Jaapani Vormel 3 sarjas 11 etappi, võites 2 kvalifikatsiooni ja 3 etappi ning lõpetades 45 punkti ja 2. kohaga.
1993 osales ta Toyota Atlandi meistrivõistlustel, mille kõik etapid toimusid USA-s ja Kanadas ning enamik osavõtjaid olid kanadalased ja ameeriklased. Sealjuures kanadalased võitsid kõik etapid peale hooaja avaetapi ja said individuaalse kolmikvõidu. Villeneuve võitis 7 kvalifikatsiooni ja 5 etappi, kuid sarja võitja David Empringham võitis üksnes 1 kvalifikatsiooni ja 1 etapi.
pisi|Jacques Villeneuve'i auto, millega ta IndyCari sarja võitis
1994–1995: IndyCar
1994 sõitis Villeneuve IndyCari sarjas. 16 etapist saavutas ta 1 võidu, 1 teise ja 1 kolmanda koha. Kokku saavutas ta 94 punktiga 6. koha, kuid sai kindlalt sarja parimaks uustulnukaks, sest selles arvestuses teine sportlane kogus ainult 14 punkti. Emerson Fittipaldi saavutas 2., Michael Andretti 4. ja Nigel Mansell 8. koha.
1995 võitis Villeneuve 17 etapist 4, lisaks 6 kvalifikatsiooni. 2 etapil sõitis ta välja kiireima ringi. Ta võitis kogu sarja ja kogus 172 punkti eelmise aasta võitja, samuti 4 etappi võitnud Al Unser, Jr. ees. Andretti saavutas 4. ja Fittipaldi 11. koha.
1996–1998: Williams
pisi|Jacques Villeneuve'i kiiver Williamsi ajast Eelmisel aastal olid WilliamsF1 sõitjad Damon Hill ja David Coulthard saavutanud individuaalselt 2. ja 3. koha ning meeskondlikult olid nad Bennettoni järel teised. Sellegipoolest lahkus Coulthard Mika Häkkise kõrvale McLarenisse ja Villeneuve pidi teda asendama.
1996. aastal olid Williamsi autod väga võimsad, võites kõik etapid peale nelja. Hill võitis 8 ja Villeneuve 4 etappi, Hill 9 ja Villeneuve 3 kvalifikatsiooni ning Hill saavutas 5 ja Villeneuve 6 kiireimat ringi. Kokku võitis Hill 97 punktiga Villeneuve'i (78) ja Michael Schumacheri (59) ees. Meeskondlikult sai Williams ülikindla võidu 175 punktiga Schumacheri juhitud Ferrari ees (70 punkti).
1997. aastal siirdus Hill üllatuslikult äsjamoodustatud Arrowsisse ja tuli seal 12. kohale. Tema asemele palgati Heinz-Harald Frentzen. Villeneuve võitis 17 etapist 10 kvalifikatsiooni, sõitis 3 kiireimat ringi ja võitis 7 etappi ning tuli 81 punktiga maailmameistriks. Kuid ometi oli ta veel enne viimast etappi punktiga taga 5 etappi võitnud Schumacherist. Viimasel etapil püüdis Villeneuve Schumacherist mööda sõita, mispeale Schumacher põhjustas nendevahelise kokkupõrke, lootes, et kui mõlemad katkestavad, tuleb ta maailmameistriks. Kuid katkestama pidi üksnes Schumacher, Villeneuve jätkas ja saavutas 3. koha. Schumacheri hooaja tulemus tühistati karistuseks üldse ja teiseks kuulutati 42 punkti kogunud Frentzen. Meeskondlikult võitis Williams (123 punkti) Ferrari (102) ees.
1998. aasta läks Williamsil hoopis halvemini. Mõlema sõitja parimaks kohaks jäi kolmas. Villeneuve saavutas 21 punktiga 5. ja Frentzen 17 punktiga 7. koha. Meeskondlikult oli Williams 38 punktiga McLareni (156) ja Ferrari (133) järel kolmas.
1999–2003: BAR
pisi|Jacques Villeneuve katkestas 1999 Kanadas 6. etapil järjest 1999. aastaks tegi Williams muudatusi. Villeneuve'i ja Frentzeni asemele võeti Alessandro Zanardi ja Jordanist Ralf Schumacher. Frentzen läks ise Schumacheri asemele Jordanisse, Villeneuve äsja moodustatud BARi, kus tema partner oli Ricardo Zonta. Nendest vahetustest sai kasu eeskätt Frentzen, kes saavutas 3. koha, pisut ka Ralf Schumacher, kes tuli 6. kohale. Kuid Zanardi, Villeneuve ja Zonta ei saanud ainsatki punkti. Sealjuures katkestas Villeneuve hooaja 11 esimest etappi. BAR jäi meeskondlikult viimaseks.
2000. aastal sõitis BAR märksa paremini. Juba hooaja avaetapil Austraalia Grand Prix'l sõitsid mõlemad punktikohale: Villeneuve oli 4. ja Zonta 6. Kuid see jäigi nende parimaks tulemuseks, kuigi mõlemad suutsid seda kohta veel mitu korda korrata, USA Grand Prix'l isegi korraga. Kokkuvõttes saavutas Villeneuve 17 punktiga 7. ja Zonta 3 punktiga 14. koha. Meeskondlikult oli BAR 20 punktiga 5.
2001. aastaks ei pikendanud BAR Zontaga lepingut ning see sai koha Jordanisse testisõitjana, sai ka ise 2 etapil kaasa lüüa ja lõpetas hooaja 19. kohaga. Villeneuve'i kõrvale palgati Olivier Panis. BAR nägi meeskonna liidrina kogenud Panis'd, aga läks teistpidi: Panis sai 5 punktiga 14. koha, Villeneuve sai 2 kolmandat kohta ja oli kokkuvõttes 12 punktiga 7. Meeskondlikult oli BAR 17 punktiga 6.
pisi|Jacques Villeneuve (2002) 2002. aastaks sai Villeneuve BARi esisõitja koha tagasi. Seda ta ka kinnitas, kuigi napilt: ta saavutas 4 punktiga 12. koha, Panis 3 punktiga 14. koha. Panis oli ka ebastabiilsem, katkestades enam kui pooled etapid, sealjuures hooaja 7 esimest etappi. Meeskondlikult oli BAR 11 meeskonna seas 7 punktiga 8.