cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Licor 43
Jook
Licor 43 kirjeldatakse aromaatse, sooja ja mitmekülgse maitsega joogina, kus esilekerkiva vanillimaitse järel on tunda teravmagusaid puuvilju ja vürtsikaid noote, sarnanedes kaua laagerdunud rummiga. Likööri tarbitakse puhtalt, jääga, kohviga segatult, long drinkides või kokteilina. Licor 43 on mitmekülgse maitsega ning sobib segamiseks mahlade või karastusjookidega.
Rahvusvaheline kättesaadavus
Licor 43 hakati rahvusvaheliselt müüma pärast selle algse edu saavutamist Hispaanias. Turistide arvu suurenedes sai jook väljaspool Hispaaniat üha populaarsemaks ja 1970. aastatel eksporditi seda esmakordselt Rootsi. Tänapäeval müüakse Licor 43 rohkem kui 60 riigis, sealhulgas Hollandis, Ameerika Ühendriikides, Mehhiko, Saksamaa ja Brasiilias.
AIP
Lühend AIP tähendab mitut asja.
Janelin
Janelin on naisenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 2236. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Janelin 14 naisel.
Aimur Raja
Aimur Raja (22. aprill 1958 Tallinn – 25. mai 2017 Tallinn) oli eesti tehnikateadlane.
Elulugu
Aimur Raja on tööliste poeg.
Lõpetas 1977 Tallinna Polütehnikumi, 1982 Tallinna Polütehnilise Instituudi raadiotehnika erialal; magister (raadiomõõtmised) (1992, TTÜ), väitekiri "Perioodsignaali efektiivväärtuse hindamisalgoritmid"; doktoriväitekirja teema "Inimese peaaju keemiliste kahjustuste hindamine peidetud Markovi mudelite abil EEG põhjal". Töötanud TTÜ-s: 1990–1992 raadiotehnika kateedri assistent, 1992–1994 automaatikateaduskonna doktorant, 1994–1996 TTÜ vanemteadur ja 1996– teadur telekommunikatsiooni alal. Olnud stipendiaat Tampere Tehnikaülikooli Ragnar Graniti instituudis.
Teadustöö
Uurimisvaldkond: raadiomõõtmine, biomeditsiinitehnika, signaalitöötlus, telekommunikatsioon. Loengukursused: raadiovastuvõtuseadmed, signaalitöötlus, helitehnika ja akustika. Eesti Inseneride Liidu juhatuse liige (2000–2008), Eesti Elektroonikaühingu juhatuse liige (2001–2012), Elektri- ja Elektroonikainseneride Instituudi (IEEE) liige (1995), ajakirja Arvutustehnika ja andmetöötlus (A&A) toimetuskolleegiumi liige (2004). Üle 50 teadustrükise ja 20 õppe-metoodilise trükise, 2 autoritunnistust.
Lori Loughlin
thumb Lori Anne Loughlin (sündinud 28. juulil 1964) on Ameerika näitleja.
Tema rollide hulgas on Rebecca Donaldson-Katsopolis telesarjas "Lastega kodus" ning 2008. aastal Debbie Wilson sarjas "90210".
Kallak
Kallak võib tähendada järgmist:
Raudtee- ja Sidemuuseum
Raudtee- ja Sidemuuseum on aastal 1979 asutatud muuseum Haapsalus, üks kuuest SA Haapsalu ja Läänemaa Muuseumid juurde kuuluvast muuseumist (varem Läänemaa Muuseumide filiaal ).
Muuseumis on ekspositsioon Eesti side ajaloost. Eksponeeritud on telefoni, telegraafi, televisiooni, raadioside ja postisidega seonduvat. Muuseumis on võimalik tutvuda sajanditaguse postkontori tööga, uudistada töötavat kommutaatorit ja näha perfolindi kasutamist infovahetuses. Näitusel on väljas ka raadioaparaate ja televiisoreid ringlevi algaegadest Eestis.
Härjamaa madala läänepoi
pisi|Härjamaa madala läänepoi mais 2011
Härjamaa madala läänepoi on poi Väinameres Rukkirahust 4 meremiili lõunas Härjamaa ja Väikse Härjamaa saare lähedal.
Poi geograafilised koordinaadid on. Märk on vees Härjamaa madala tähistamiseks ning sellest tuleb mööduda lääne poolt. Matsalu rahvuspargi piir jääb paar kaabeltaud itta.
Poi veepealne osa on 3 meetri kõrgune, ülalt ja alt kollane, keskelt must.
Poi tipus asub tuli, mis pimedal ajal plingib kiirelt 9 korda ning kustub seejärel 7 sekundiks. Samuti on olemas helkur ja radaripeegeldi.
Kuni juulini 2010 tähistati madalat läänetoodriga.
Teised lähiümbruse meremärgid: Kuivarahu laevatee toodrid, Rukkirahu tuletorn, Langekare idatooder, Kumari vasaku külje poi ning Kumari parema külje poi (varem Kumari ohupoi ).
Janelle
Janelle on naisenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 671. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Janelle 128 naisel.
Józef Beck
Józef Beck (4. oktoober 1894 Varssavi – 5. juuni 1944 Stănești, Giurgiu maakond, Rumeenia) oli Poola poliitik, diplomaat ja riigiametnik.
2. novembrist 1932 kuni 30. septembrini 1939 oli ta Poola välisminister.
Durward Knowles
Sir Durward Randolph Knowles (2. november 1917 Nassau – 24. veebruar 2018 Nassau) oli Bahama purjetaja, olümpiavõitja.
Oma esimestel olümpiamängudel, 1948. aasta suveolümpiamängudel Londonis, esindas ta Suurbritanniat ja sai purjetamises Star jahiklassis kõrge 4. koha.
1956. aasta suveolümpiamängudel Melbourne'is võitis ta Bahama eest võisteldes Star-klassis pronksmedali ja 1964. aasta Tōkyō olümpiamängudel samas klassis kuldmedali.
Prostaglandiinid
pisi|150px|Prostaglandiin E1 reguleerib [[silelihaste kontraktsioone]] pisi|150px|Prostatsükliin I2 pisi|300px|Eikosanoidide biosüntees
Prostaglandiinid on rühm füsioloogiliselt aktiivseid hormoonisarnaseid lipiide. Prostaglandiinide (PG) molekulides esineb 20 süsinikuaatomit, sh tsüklopentaani ring.
Üks oluliste bioloogiliste protsesside regulaatorite klass on eikosanoidid: prostaglandiinid, tromboksaanid, prostatsükliinid ja leukotrieenid. Nende ensümaatiline biosüntees lähtub küllastumata C20-karboksüülhapetest, nagu näiteks arahidoonhape.
1930. aastatel saadi jäära seemnepõiekestest struktuurilt sarnaste ühendite rühm, mida hakati kutsuma prostaglandiinideks. Prostaglandiinid arvati pärinevat eesnäärmest. Praeguseks on teada, et prostaglandiine leidub peaaegu kõigis loomsetes kudedes, kus neil on erinevad regulatiivsed funktsioonid, nagu bronhiaallihaste lõdvestamine ja kokkutõmbamine, vereliistakute agregatsioon ja disagregatsioon, sünnituse esilekutsumine ja põletiku regulatsioon. Prostaglandiinidele on iseloomulik, et juba väga väiketel kogustel on märkimisväärne füsioloogiline toime.
Prostaglandiinidega seotud uurimis- ja juurutustöö Eestis
1975. aastal tuli Põlevkivi Instituudist Teaduste Akadeemia Keemia Instituuti Ülo Lille ja pani aluse maailmas kuumaks teemaks tõusnud koehormoonide – prostaglandiinide uurimisele. Eesmärgiks oli PG-de saamisvõimalused (pool- ja täissüntees) ning vastavate inim- ja veterinaarses meditsiinis kasutatavate preparaatide väljatöötamine. Professorid Ülo Lille ja Nigulas Samel ning dr Ivar Järving said koos kollektiiviga 2002. aastal Eesti Vabariigi teaduspreemia tööde tsükli "Prostaglandiinide biosüntees korallides" eest. Sellesuunaline uurimistöö kandus 2002. aastal üle praegusse TTÜ keemiainstituuti ja jätkub bioorgaanilise keemia õppetoolis nüüdisaegsete teadmiste ja aparatuuri toel. Tegeldakse elusrakkude olulistes regulatoorsetes protsessides osalevate lipiidsete mediaatorite struktuuri, omaduste, bioloogilise toime ja loodusliku tekke mehhanismide väljaselgitamisega ning otsitakse analoogse toimega ühendeid.
1980. aastatel hakkas selle teadlaste kollektiivi initsiatiivil ravimite toimeaineid ja eksperimentaalravimeid tootma Keemiainstituudi Katsetehas (see suleti pärast Nõukogude Liidu lagunemist). Esimene toode oli sünnitust esile kutsuv ravim Prostenoon. Hinnanguliselt iga viies laps Nõukogude Liidus sündis Prostenooni abil. 1986. aastal valmis Mustamäel prostanoidide ja muude biopreparaatide tootmiseks uus hoone. Selles alustas tegevust ka keemiainstituudi teadlaste poolt 1992. aastal loodud AS Kevelt, kus jätkus töö prostaglandiinidega. Nüüdseks on Keveltil ravimeid sünnitusabi ja günekoloogia, perifeerse veresoonkonna haiguste ja glaukoomi alal.
Mūrnieki (Vecpiebalga vald)
Mūrnieki on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Cēsise piirkonnas Vecpiebalga vallas.
Küla asub valla edelaosas. Mūrnieki jääb vallakeskusest Vecpiebalgast 7,1 ning Riiast 131,6 kilomeetri kaugusele. Aastail 2009-2021 jäi küla Vecpiebalga piirkonda.
Aastal 2007 oli külas 13 elanikku.
August 2023
August 2023, eelvaade ja kroonika.
2023. aasta august algas teisipäeval ja lõppeb 31 ööpäeva hiljem neljapäeval.
Komondor
Komondor on Ungarist pärinev koeratõug.
Janely
Janely on naisenimi.
Komondor
"Ta on valmis vankumatu vaprusega valvama ja kaitsma oma isanda veisekarja, vara ja majapidamist, mis on tema hoole alla usaldatud."
Janely
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 501. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Janely 209 naisel.
Toomas Parve
Toomas Parve (22. märts 1949 – 15. aprill 2020) oli eesti tehnikateadlane, mõõteelektroonika valdkonna eriteadlane, Eesti Vabariigi teaduspreemia laureaat.
Ta oli kauaaegne Tallinna Tehnikaülikooli teadur ja õppejõud. Tema ja professor Mart Mini ideedel põhinevad sünkroondetektoritega vektorvoltmeetrid ja elektrokeemilistel uuringutel kasutatavad nn. protsentmeetrid. Nende mõõteriistade põhisõlmed on patenteeritud mitmes välisriigis.
1993. aastal pälvisid Mart Min (töörühma juht), Raul Land, Toomas Parve ja Ants Ronk Eesti Vabariigi teaduspreemia tehnikateaduste valdkonnas uuringute eest optimaalsete faasisünkronisatsiooni süsteemide ning täpsete sünkroonmuundurite loomise meetodite ja vahendite alal.
Parve oli mittetulundusühingu Nõmme Tee Seltsi juhatuse liige.
Haridus ja töökäik
Parve lõpetas 1968. aastal Tallinna Polütehnikumi tehnikudiplomiga automaatika erialal ja 1973. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi elektrotehnikateaduskonna automaatika ja telemehaanika erialal elektriinseneri kutsega.
Aastatel 1984–1987 jätkas ta õpinguid TPI aspirantuuris, 1992. aastal TTÜ magistrantuuris ja 1992–1994 doktorantuuris. Sai 1992. aastal Tallinna Tehnikaülikoolist tehnikamagistri kraadi (kaitses väitekirja "Mõõtetehnilised lülitirežiimsed sünkroonmuundid"). 1993. aastal täiendas Parve end Darmstadti Tehnikaülikoolis. 2000. aastal kaitses ta TTÜ-s väitekirjaga "Improvement of lock-in signal converters for application in electrical bio-impedance measurement" tehnikateaduste doktori kraadi (PhD elektroonikas ja biomeditsiinitehnikas). Doktoritöö teaduslik juhendaja oli professor Mart Min. Aastatel 1973–1984 töötas Parve TPI automaatika kateedris inseneri ja vaneminsenerina, 1984–1990 TTÜ automaatikavahendite labori teadurina, 1990–1991 mõõtesüsteemide labori teadurina ning 1991–1992 elektroonika kateedri vanemõpetajana.
1994. aastal kutsuti ta Darmstadti Tehnikaülikooli külalisteadurina. Aastatel 1994–2000 oli ta TTÜ elektroonikainstituudi teadur, 2000–2014 vanemteadur, mõõteelektroonika õppetooli hoidja ja 2015. aastal tunnitasuline õppejõud.
Teadustöö
Uurimisvaldkonnaks on olnud elektroonne mõõtetehnika, eriti uuringud signaalide sünkroonmuundamise meetodite ja vahendite alal ja nende rakendamise alal elektrilise impedantsi, sh. elektrilise bioimpedantsi mõõtmisel. Ta on osalenud originaalsete sünkroondetekteerimisel põhinevate mikroprotsessoriga vektorvoltmeetrite ja elektrokeemilistel uuringutel kasutatavate ülitundlike kompleksjuhtivuse protsentmeetriliste mõõturite loomises koos Mart Mini ja teiste kaastöötajatega (Härmo Härm, Tõnu Trumm, Kalle Lipping, Raul Land, Anu Eichhorn jt). Nimetatud seadmete põhimõttelisi lahendusi ja mitmeid põhisõlmi on patenteeritud mitmes välisriigis.
Parvel on ilmunud 50 teadustrükist ja ta on 30 patendi kaasautor.
Teaduskorralduslik tegevus
Parve oli Elektri- ja Elektroonikainseneride Ühingu (IEEE), Eesti Elektroonikaühingu (EEÜ), Eesti Biomeditsiinitehnika ja Meditsiinifüüsika Seltsi ning Eesti Transplantoloogia ja Implantoloogia Seltsi liige.
Ta oli EEÜ biomeditsiinielektroonika sektsiooni (huvigrupi) juhataja ning olnud IEEE Estonia Sectioni Instrumentation and Measurement / Electron Devices / Engineering in Medicine and Biology Joint Societies Chapter 'i juhataja (2014–2018).
Holstein-Itzehoe
Holstein-Itzehoe oli krahvkond, mis moodustati 1261. aastal Schauenburgist ja Holsteinist Holsteini jaotamisega Gerhardi ja Johanni vahel.
Gerhard oli ainus valitseja. Pärast tema surma 1290. aastal jaotati Holstein-Itzehoe Gerhardi poegade vahel kolmeks krahvkonnaks: Holstein-Rendsburg, Holstein-Plön ja Holstein-Pinneberg (viimast valitseti personaalunioonis Schaumburgi krahvkonnaga, seega kutsuti seda mõnikord Holsteiniks ja Schauenburgiks või Holstein-Schauenburgiks, siiski oli Schauenburg valitseva dünastia nimi kõigis toonastes Holsteini krahvkondades).
Magnetjõumikroskoopia
pisi|360px|MFM kujutised 3.2 GB ja 30 GB arvuti kõvaketta pindadest
Magnetjõumikroskoopia on aatomijõumikroskoopia alaliik, mis on eelkõige mõeldud pindade magnetiliste omaduste uurimiseks.
Magnetjõumikroskoop (MFM) on aatomijõumikroskoobi erivariant, kus magneeditud teravikuga skaneeritakse mööda magnetilist pinda. Teraviku ja katseobjekti vahelised vastasmõjud tuvastatakse ja kasutatakse seejärel katseobjekti pinna magnetilise struktuuri rekonstrueerimiseks. MFM-skaneerimine tihtipeale kasutab mittekontaktset AFM režiimi.
Ülevaade
MFM mõõtmistel saab teraviku ja katseobjekti vahelist magnetjõudu väljendada kujul:
kus on teraviku magnetmoment,  on katseobjekti pinnalt lähtuv demagneetiv väli ja µ0 on vaakumi magnetiline läbitavus.
Magnetjõumikroskoobi lahutusvõime ulatub tüüpiliselt 30 nm, kuid on võimalik saavutada lahutusvõime vahemikus 10–20 nm.
Olulised kuupäevad
Huvi MFM-i vastu suurenes tänu järgmistele leiutistele:
1982 – skaneeriv tunnelmikroskoopia (STM) 1986 – aatomijõumikroskoopia (AFM)
1987 – magnetjõumikroskoopia (MFM)
Süsteemi ülesehitus
MFM-i süsteemi põhikomponentideks on:
Piesoskanner Magneeditud teravik, mis on painduva jõusensori tipus, üldiselt magnetmaterjaliga kaetud AFM teravik.
Tööpõhimõte
MFM mõõtmiste ajal mõjub teravikule põhiliselt kaks jõudu: Van der Waalsi ja magnetjõud. Järelikult MFM-i puhul sisaldab signaal infot nii pinna topograafia kui ka selle magnetiliste omaduste kohta, mida tekitavad vastavalt van der Waalsi ja magnetjõud. Domineeriv jõud sõltub katseobjekti pinna ja teraviku vahekaugusest, kuna aatomite vaheline magnetjõud püsib suuremate teravik-pind kaugustel kui van der Waalsi jõud. Need van der Waalsi jõud varieeruvad erinevatel teravik-pinna vahekaugustel ning seega kasutatakse neid pinna topograafia mõõtmiseks. Kui teravik on pinna läheduses umbes mittekontaktse AFM kaugusel, siis on kujutis suuremalt jaolt topograafiline. Kuid pinna ja teraviku vahelise vahekauguse suurendades ilmnevad magnetilised omadused.
MFM-i olulisim probleem on pinna topograafia ja magnetilise kujutise eristamine üksteisest. See saavutatakse n-ö Two Pass meetodiga.
Arvutades magnetilisele teravikule mõjuvaid jõude
Teoreetiliselt saab teravik-katseobjekti magnetostaatilist energiat (U) arvutada kahel viisil: Seejärel, integreerida magneetumuse ja demagneetiva välja üle interaktsiooni ruumala kui
ja arvutada energia gradient kauguse järgi, et saada jõud F. Eeldades, et jõusensori kõrvalekalle on z-telje suunas ja teravik on magneetunud teatud suunas, saab valemi kujul: Kuna teravik on piki kindlat suunda magneeditud, on see tundlik katseobjekti demagneetiva välja komponendi suhtes, mis on joondunud samasse suunda.
Katseobjektide kujutamine
MFM-i saab kasutada erinevate magnetiliste struktuuride kujutamiseks, nagu domeeniseinad (Blochi ja Neeli), sulgdomeenid, salvestatud magnetbitid jne. Lisaks välise magnetvälja all saab jälgida domeeniseinte liikumist. MFM-kujutisi eri materjalidest saab näha järgmistes raamatutes ja teaduspublikatsioonides:  kiled, nanoosakesed, nanotraadid ja andmekandjad.
Eelised
MFM on populaarne mitmel põhjusel:
Puudused
MFMiga töötamisel on ka mõned puudused:
27 km Železnoi Dorogi Montšegorsk-Olenja
27 km Železnoi Dorogi Montšegorsk-Olenja (vene 27 километр железной дороги Мончегорск - Оленья) on küla Venemaal Murmanski oblastis Montšegorski linnaringkonnas. Asub 6 km kaugusel Montšegorski keskusest.
2010. aastal oli külas 2359 elanikku, neist 1358 meest (57,6%) ja 1001 naist.
Küla on saanud nime Montšegorski ja Olenegorski vahelise raudtee kilomeetriposti järgi.
Külas asub Venemaa õhujõudude 174. kaardiväe hävituslennukite polk.
Sławomir Józef Hartman
pisi|Sławomir Józef Hartman Sławomir Józef Hartman (27. oktoober 1898 Swaryszów – 24. aprill 1979 London) oli Poola sõjaväelane (polkovnik).
1935 anti talle Eesti Punase Risti mälestusmärgi II järgu I aste.
Étienne
Étienne on prantsusepärane mehenimi, mis tuleneb ladinakeelsest nimest Stephanus. Sarnast päritolu on näiteks ka Stefan ja Stephan.
Alfa Romeo Giulietta
Alfa Romeo Giulietta nime all on itaalia autotootja Alfa Romeo valmistanud alates 1954. aastast kolme mudelit.
Esimene põlvkond (tüüp 750 ja 101)
Esimese põlvkonna Giulietta oli tagaveoline auto. Keretüüpidest oli saadaval sedaan, luukpära, universaal, kupee ja kabriolett. Esimest põlvkonda toodeti aastatel 1954–1965.
Teine põlvkond (tüüp 116)
Teine põlvkond oli neljaukseline tagaveoline sedaan, mida toodeti aastatel 1977–1985.
Kolmas põlvkond (tüüp 940)
2010. aastast tootmises olev kolmanda põlvkonna Giulietta on neljaukseline esiveoline väike luukpära.
Mudelit uuendati aastal 2013. Väliselt muutusid radiaatorivõre ja esimesed udutuled. Sisemuses muutusid armatuurlaud, istmete kuju ja materjalid, rool ja nüüd on saadaval 5"-ekraaniga raadio, millel on Bluetooth-ühendus. 2-liitrisel turbodiislil on nüüd 10 hj suurem võimsus ja 30 nm suurem pöördemoment. Nüüd on kõikide mudelite põhivarustuses ka rehvirõhuandurid ja tagumised elektriaknad.
Oblikalutikas
Oblikalutikas (Coreus marginatus) on putukaliik lutikaliste alamseltsist. Ta on Euroopas, sealhulgas Eestis laialdaselt levinud.
Andrus Tool
pisi|Andrus Tool 2021. aasta Kirjandustänava festivalil Andrus Tool (sündinud 5. detsembril 1960) on eesti filosoof ja tõlkija. Tema peamised uurimisvaldkonnad on filosoofia ajalugu ja ajaloofilosoofia.
1979–1984 õppis Tool filosoofiat Moskva Riiklikus Ülikoolis ning 1984–1991 Tartu Ülikoolis. 1991. aastal kaitses Andrus Tool Tartu Ülikooli filosoofia osakonnas magistriväitekirja "J.G. Droyseni metahistoriograafiline kontseptsioon" (juhendaja Eero Loone).
1984. aastast on Tool Tartu Ülikooli filosoofialektor. Ta on pidanud loenguid filosoofia ajaloost: antiikfilosoofiast, kesk- ja uusaja filosoofiast, saksa klassikalisest filosoofiast, hermeneutikast ja fenomenoloogiast.
Prizēni
Küla asub valla edelaosas. Prizēni jääb valla- ja piirkonnakeskusest Vecpiebalgast 6,7 ning Riiast 134,9 kilomeetri kaugusele. Aastail 2009-2021 jäi küla Vecpiebalga piirkonda.
Aastal 2007 oli külas 1 elanik.
Kimmo Sasi
pisi|Kimmo Sasi (2012)
Kimmo Kalevi Immeri Sasi (sündinud 21. veebruaril 1952 Tamperes) on Soome poliitik.
Ta on olnud Soome väliskaubanduse minister (aastal 1999 Paavo Lipponeni esimeses valitsuses ja aastatel 2002–2003 Paavo Lipponeni teises valitsuses). 1983–2015 oli ta Eduskunna liige.
20. novembril 2001 anti talle Maarjamaa Risti II klassi teenetemärk, tunnustades tema tööd Soome Vabariigi väliskaubanduse ministrina.
Lexus CT
Lexus CT 200h on Lexuse kompaktne luksusklassi hübriidauto. Tegu on 5-ukselise luukpäraga, millel on esivedu ning jõuallikas on sama, mida kasutatakse Toytota Priusel.
2014. aasta mudeliuuendusega muutus auto esiosa sarnasemaks Lexus GSi ja ISiga ning kaitseraua alumise serva kujundus. Hind muutus 10% madalamaks.
Janet
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 906. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Janet 73 naisel.
Energija-Buran
Energija-Buran oli Nõukogude Liidu 1976.–1993. aasta kosmoseprogrammi orbitaaltranspordisüsteem, mis koosnes taaskasutatavast kosmoselennukist Buran (Буран 'lumetorm') ja kanderaketist Energija (Энергия). Välise disaini poolest sarnanes see Ameerika Ühendriikides loodud süsteemiga Space Shuttle, kuid tehniliselt erines märkimisväärselt. Buran võimaldanuks läkitada Maa-lähedasele orbiidile kuni 10 kosmonauti ja kuni 30 tonni kasulikku lasti. Kosmoselennuk sooritas vaid üheainsa mehitamata kosmoselennu ja jäi ainukeseks kosmoses käinud Nõukogude Liidus toodetud taaskasutatavaks kosmosesõidukiks. Burani kosmoseprogramm tühistati aastal 1993, Nõukogude Liidu lagunemise järel.
Ajalugu
pisi|Buran ja An-225 Le Bourget Airshow'l Energija-Buran ei olnud Nõukogude Liidu esimene kosmoseprogramm, mille raames arendati taaskasutatavat kosmoselennukit. Selline eesmärk püstitati juba 1965. aastal ning juba järgmisel aastal algasid arendustööd. Kosmoselennuki nimeks oli Spiral ja see koosnes kiirenduslennukist ning kosmoselennukist. Kiirenduslennuk oli kosmoselennuki kandjaks ning arendas stardil kiirust kuni 6000 km/h. Kosmoselennuk mahutas ühte pilooti ja mitu kosmos-kosmos tüüpi raketti ning kujutas endast orbitaalhävitajat. 1978. aastaks, kui programm suleti, oli valminud 3 kosmoselennuki katseeksemplari.
1976. aastal avati programm Energija-Buran ja loodi teaduslik-tööstuslik ühing Molnia. Burani peakonstruktor oli Gleb Lozino-Lozinski. 1980. aastal alustati kosmoselennuk Burani katseeksemplaride tootmist. 1982. aastal valmistati neljas süsteemi Spiral kosmoselennuk, mis tegi orbitaallennu ning atmosfääri sisenedes katsetati sellel soojuskaitset tulevase Burani jaoks. 1984. aastaks oli valmis esimene atmosfäärilendudeks mõeldud eksemplar OK-GLI ehk toode 0.02. 1985. aasta lõpus toimetati Baikonuri kosmodroomile toode 1.01, mis oli esimene kosmoselendudeks mõeldud eksemplar. 15. mail 1987 toimus kanderaketi Energija esimene lend, millega viidi orbiidile Polus (orbitaaljaama Skif makett, 77 tonni).
1989. aastal paigaldati toode 1.01 lennuki Antonov An-225 kerele ja lennati Le Bourget lennunäitusel. Järgmisel aastal programm peatati ja 1993. aastal programm suleti. Orbitaallennu teinud Buran hävis 12. mail 2002 Baikonuri kosmodroomil, kui koostehalli katus varises tormis.
Kosmoselennuk Buran
Burani loomisel peeti silmas ainult sõjalisi ülesandeid.
Tehnilised näitajad
pisi|Energija-Buran mudel
Erinevus süsteemist Space Shuttle
pisi|Sojuz, Space Shuttle ja Energija-Buran
Esimene ja viimane lend
Buran lennu kestuseks planeeriti 206 minutit, millega pidi saama tehtud kaks tiiru ümber Maa. Kosmoselennuki lastiruumi paigaldati lisaseadmete plokk (7,2 tonni), mis sisaldas telemeetriaseadmeid ja lisatoidet ning ühtlasi oli ka heaks koormuseks. Esimene lend pidi toimuma 29. oktoobril 1988, kuid 51 sekundit enne starti see katkestati. Lend lükati edasi 15. novembrile 1988. Järgnev tsüklogramm annab põhjaliku ülevaate toimunud lennust.
5.00 tuli tormihoiatus: tuul kuni 20 m/s ja udu nähtavusega 600–1000 meetrit. Kanderaketi korpusel oli 1–2 mm paksune jääkiht. Pärast lühikest nõupidamist otsustati starti mitte katkestada ja tehti muudatused lennuprogrammi.
5.50 lülitati Energija-Buran tarkvaralisele juhtimisele ning 1 minut 16 sekundit enne starti autonoomsele elektritoitele.
6.00.00 toimus start ja 6.00.01.25 registreeriti viimaste kommunikatsioonide lahtiühendamine, selleks ajaks oli transpordisüsteemi kõrgus 20 cm.
6.02.85 eemaldusid null astme kiirendiplokid, kõrgus 53 km, kiirus 1,8 km/s.
6.07.47.80 lülituvad välja esimese astme mootorid ja 06.08.02.80 eemaldus kosmoselennuk kanderaketist, kõrgus 115 km, orbiit −11,2/154,2 km.
06.11.28 lülitusid sisse peamootorid kiirendamiseks, kestus 67 sekundit, impulss 66,7 m/s, orbiit 114/256 km.
06.46.07 lülitusid sisse peamootorid kiirendamiseks, kestus 40 sekundit, impulss 41,7 m/s.
06.46.48 Buran jõudis orbiidile 263/251 km, 51,64°, periood 89,45 minutit.
08.48:11 ründenurk 38,3°, kõrgus 120 km.
08.51.09 sisenemine atmosfääri, kõrgus 100 km, kiirus 27 330 km/h, algas aerodünaamiline pidurdamine, vahemaa maandumiskompleksini 8270 km.
08.53 90 km kõrgusel katkes side 18 minutiks plasma tekke tagajärjel.
09.11 taastus side maandumiskompleksiga, kõrgus 50 km, kiirus üle 12 300 km/h, maandumiskompleksini 550 km, registreeriti maksimaalsed temperatuurid esiotsas 907 °C ja tiivaservades 924 °C.
09.19 20 km kõrgusel tegi Buran kagust maandumise asemel ootamatu järsu manöövri vasakule, mille järel pöörates tagasi mööda paremat ringjoont alustas maandumist kirdest.
09.24.42 maandumisraja puudutus, kiirus 263 km/h.
09.25.24 täielik peatus, maandumisrajal läbitud 1620 meetrit, kõrvalekalle maandumisraja keskjoonest ainult 5 meetrit vasakule!
Prototüübid
pisi|BTS-002 muuseumis Saksamaal
Kosmoselendudeks mõeldud seadmed
pisi|Toode 2.01
Eesti NSV osalus programmis
Vändra tootmiskoondises Mistra toodeti kosmoselennukile Buran tulekindlast mineraalsest vildisarnasest materjalist alus(basaltriie), mille külge liimiti keraamilised termokaitseplaadid. Materjal sisaldas räniühenditest kiudu ja materjalile esitatud põhinõue oli kuumenemisel mittepaisumine. Tänu sellele kaotati esimesel lennul alla kümne termokaitseplaadi, samal ajal kui Space Shuttle'il kaotati neid kümnete kaupa.
Eesti NSV osalusest on täpsemalt juttu selles Tartu Tähetorni loengus: https://www.uttv.ee/naita?id=18552 alates 18:47
Janson
Janson on eesti perekonnanimi.
Don Giovanni
„Don Giovanni” (itaaliakeelne originaalipealkiri Il dissoluto punito, ossia Il Don Giovanni – Liiderdaja karistus ehk Don Giovanni) on Wolfgang Amadeus Mozarti koomiline ooper (K 527, opera buffa) kahes vaatuses Lorenzo Da Ponte libretole, mis osaliselt baseerub helilooja Giovanni Gazzanigale Don Juani legendide alusel kirjutatud Giovanni Bertati libretole "Don Giovanni Tenerio" (1787). Nimetatud helilooja meistriteoseks ja üldse üheks ooperiliteratuuri väljapaistvamaks muusikaliseks draamaks.
Püsinud väga populaarse ooperina üle 200 aasta maailma ooperiteatrite mängukavas. Väidetavalt üldse aegade jooksul kõige enam esitatud ooper. Teose dramaatiline ülesehitus, muusikaline komplekssus ja võte ooperi lõpus, et tegelased loevad vaatajatele moraali, oli vähemalt 70 aastat oma ajast ees.
Eestis on esitatud Estonias 1929 (kui „Don Juan”), 1952 (kui „Don Juan”), 1975 (kui „Don Giovanni ehk Karistatud patune”) ja 1999 ning Vanemuises 1990 ja 2021.
Ajalugu
Algselt pidi "Don Giovanni" esietenduma 14. oktoobril 1787 Austria keisrinna Maria Theresa ja tema uue abikaasa, Saksimaa printsi Antoni külaskäigul ajal Prahasse. Kuid lavastust ei õnnestunud õigeks ajaks ette valmistada. Keiserlikule paarile esitati keisri enda korraldusel „Le nozze di Figaro” („Figaro pulm”). „Don Giovanni” partituur valmiski viimasel minutil enne väljakuulutatud esietendust 28. või 29. oktoobril. Väidetavalt valmis avamäng päev enne esietendust või samal päeval.
Esmaettekanne toimus 29. oktoobril 1787 Praha teatris Gräflich-Nostitzsches Nationaltheater (ka Stavovské divadlo). Rollide loojad olid Felice Ponziani (Leporello), Luigi Bassi (don Giovanni), Caterina Bondini (Zerlina), Antonio Baglioni (don Ottavio), Teresa Saporiti (donna Anna), Caterina Micelli (donna Elvira), Giuseppe Lolli (Masetto ja Komtuur). Esietendust dirigeeris W. A. Mozart.
Viini esietenduseks 7. mail 1788, mida dirigeeris taas maestro ise, Mozart täiendas ja muutis teost. Ta kirjutas Viini lavastuse osatäitjate (Francesco Morella, Caterina Cavalieri, Luisa Mombelli) soove arvestades juurde kaks uut aariat koos vastavate retsitatiividega (don Ottavio aaria "Dalla sua pace" ja donna Elvira aaria "In quali eccessi ... Mi tradì quell'alma ingrata" ning Leporello ja Zerlina duett "Per queste" tue manine "). Samuti muutis finaali lühemaks ja sisukamaks, eriti osas kus donna Anna ja don Ottavio ning donna Elvira, Zerlina, Masetto ja Leporello paljastavad oma tulevikuplaane. Finaali kärpeid ja muudatusi on hilisemates lavastustes või 20. sajandi salvestistes väga harva arvestatud.
Peamised osad
Noor aadlik don Giovanni (bariton), don Giovanni teener Leporello (bass), don Pedro tütar donna Anna (sopran), donna Anna peigmees don Ottavio (tenor), Burgose leedi donna Elvira (sopran), talupoeg Masetto (bass), Masetto mõrsja Zerlina (sopran), Komtuur / don Pedro (bass).
Ooperi sisu
Tegevus toimub Hispaania linnas Sevillas 16. sajandil. Leporello valvab don Gonzalo maja ees, kui tema peremees don Giovanni salaja ja tundmatuks jääda soovides külastab majaomaniku don Pedro (hiljem Komtuur) tütart Annat. Donna Anna puikleb vastu ja hüüab appi. Giovanni põgeneb, kuid tema teele ilmub Anna isa, mõõk käes. Don Pedro nõuab duelli. Don Giovanni ei tahaks verevalamist, kuid kartus, et teda hakatakse argpüksiks nimetama, sunnib teda võtma võitluse väljakutse vastu. Tulemuseks on, et son Giovanni tapab donna Anna isa don Pedro ning põgeneb seejärel koos Leporelloga. Anna peigmees don Ottavio vannub kättemaksu.
Don Giovanni otsib uut naisohvrit. Selleks võiks saada donna Elvira, kes on varem olnud Giovanni armuke, kuid kelle on mees maha jätnud. Donna Elvira tahab omakorda seikleja mahajätmise eest vastutusele võtta, mistõttu lepib don Giovanni lähenemiskatsetega. Don Giovanni jätab peagi noore naise Lepo­rello hoolde, kes on omakorda talle silma heitnud.
Möödub pulmarongkäik, kus don Giovannile jääb silma talupoeg Masetto kaunis mõrsja Zerlina. Ta käsib Leporellol pulmalisi kostitada ja hakkab ise tegelema Zerlinaga, kutsudes teda oma lossi. Plaan peaaegu õnnestub, kuid donna Elvira ilmumine rikub kõik ära. Zerlina viiakse oma peigmehe juurde.
Donna Anna ja don Ottavio ei kahtlusta, et don Giovanni on tapnud Anna isa. Nad paluvad tapjalt abi mõrtsuka väljaselgitamiseks, millega don Giovanni on meelsasti nõus. Taas on õigel ajal kohal donna Elvira. Ta paljastab, kes on don Giovanni. Ka donna Annale tundub, et ta tunneb don Giovannis ära noormehe, kes teda öösel külastas ja tema isa tappis.
Zerlina püüab rahustada Masettot, et don Giovanni pole teda näpuotsagagi puutunud. Rõõmsameelne don Giovanni kutsub mõlemad oma lossi peole. Sinna tulevad ka maskides donna Anna, donna Elvira ja don Ottavio. Kõigil soov paljastada don Giovanni tõeline olemus. Don Giovanni aga laseb Leporellol saabunud kättemaksjad peole kutsuda. Don Giovanni ise meelitab uuesti Zerlinat, mida Masetto kurvalt pealt vaatab.
Don Giovanni kutsub Zerlina kõrvaltuppa ja asub teda ründama. Neiu hüüab appi. Peokülalised ruttavad kohale, kuid don Giovanni teatab neile, et Zerlina võrgutamises on süüdi hoopis Leporello. Seda keegi ei usu. Puhkenud segaduses õnnestub don Giovannil ja Leporellol põgeneda.
Leporello on tüdinenud ohtlikest seiklustest. Ta soovib oma peremehe juurest ära minna, kuid don Giovanni poolt ulatatud kotikene kullaga pühib selle mõtte minema. Don Giovanni tähelepanu on parajasti pööratud donna Elvira kammerneitsile. Seekord soovib don Giovanni olla ise teenri rollis. Nad vahetavad Leporelloga riided. Don Giovanni laulab Leporello selja taga rõdule väljunud donna Elvirale serenaadi. Seda kuuldes naise viha hajub. Pimeduse katte all lahkub ta koos Leporelloga lossist.
Taaskehastajate massilahing
Ajaloo taaskehastajate massilahing on ajaloolise või ajastukohase lahinguolukorra simuleerimine sõdalasi kehastavate võitlejate poolt. Muinas- või keskaegses massilahingus võideldakse kahes või enamas meeskonnas, kasutatakse erinevaid relvi – mõõku, kilpe, odasid, kirveid ja nuiasid. Ohtlikumate relvade ning suurema segaduse tõttu on massilahing oluliselt ohtlikum kui ajaloolise mõõgavõitluse turniir või kahevõitlus. Olenevalt ürituse iseloomust võib massilahing olla kas teatraalselt demonstratiivne või sportlik, mittekontaktne või täiskontaktne. Taaskehastatakse lahinguid ka tulirelvade ajastust.
Don Giovanni
Ooperi sisu
Don Giovanni laulab uue serenaadi kammerneitsile. Selle idülli katkestab Masetto, kes otsib koos oma sõpradega don Gio­vannit, et talle kätte maksta. Masetto koos oma kaaslastest talupoegadega asuvad don Giovanniks riietatud Leporellot jälitama. Don Giovanni jääb Masettoga kahekesi. Naistekütt peksab Masetto läbi ja lahkub naerdes.
Leporello satub aga keerulisse olukorda, kui tema viibimist donna Elvira seltsis tulevad segama donna Anna, don Ottavio, Zerlina ja Masetto. Leporello selgitab neile, kes ta on ja mis ülesannet ta täidab ning pääseb.
Don Giovanni ja Leporello kohtuvad surnuaial. Nad seisavad Komtuuri (don Pedro) kujuga haua ääres. Hauakivile on kirjutatud: “Siin tabab mõrtsukat surm!”. Don Giovanni on jätkuvalt enesekindel ja kutsub Komtuuri õhtusöögile. Kivist kuju noogutab talle ja sõnab: “Tulen!”
Don Giovanni rikkalikku õhtusööki lossis tuleb häirima donna Elvira. Ta on soov paluda don Giovannilt tagasi kadunud armastust. Mees naerab neiu välja. Kui pettunud donna Elvira asub lahkuma, kangestub ta lossi uksel. Õhtusöögile on tulnud kivist külaline. Don Giovanni läheb talle vastu. Komtuur nõuab, et don Giovanni oma patte kahetseks. Kuid nimeka seikleja meelest pole ta midagi valesti teinud, et midagi kahetseda. Komtuur lahkub välgu ja müristamise saatel. Don Giovanni variseb avanenud maalõhesse.
Originaalis oli libretisti ja helilooja poolt kavandatud, et ooper lõppeb osaliste pöördumisega publiku poole moraali lugeva ansamblinumbriga: „See on lõpp neile, kes kurja teevad, ja kelle reetlik elu ning surm on alati võrdne!" ("Questo è il fin di chi fa mal, e de' perfidi la morte alla vita è sempre ugual!") Kuid see finaal jäeti tsensuuri nõudmisel juba Praha esietendusel ära. Seda noomimisansamblit hakati esitama alles 20. sajandil ning on tänapäevastes uuslavastustes tavaliselt oma kohal.
Suecia antiqua et hodierna
"Suecia antiqua et hodierna" (ee "Vana- ja uusaegne Rootsi") on Erik Dahlberghi (1625–1703) eestvedamisel loodud graafiliste lehtede kogu. Raamat koostati 17. sajandil eesmärgiga näidata Rootsit Euroopa suurvõimuna. Tänapäeval hoitakse "Suecia antiqua et hodierna" tegemisel kasutatud vaskplaate Rootsi Rahvusmuuseumis ja gravüürplaatide jooniseid Stockholmi Kuninglikus raamatukogus.
Serbia dinaar
Dinaar (serbiakeeles динар, mitmus динара) on Serbia rahaühik.
Suecia antiqua et hodierna
Valmimine
Erik Dahlbergh alustas tööd "Suecia antiqua et hodierna" kallal 1660. aastal, kuid raamat valmis alles peale tema surma 1729. aastal. Lõplik versioon koosnes 353 gravüürist, mis olid jaotatud kolme osasse. Lisaks Dahlberghile töötas raamatu kallal ka palju teisi inimesi, kuid suurema jao piltidest joonistas ta siiski ise. Teose koostamist toetas rahaliselt Rootsi riik, kuna raamatust pidi saama rahvuslikult oluline töö.
Serbia dinaar
Üks dinaar jaguneb sajaks paraks.
Suecia antiqua et hodierna
Valmimine
1697. aastal toimus Rootsi kuningalossis suur tulekahju, mille käigus läks kaotsi ja sai kannatada väike osa vaskplaatidest ja juba valminud gravüüridest, mida seal hoiti.
Serbia dinaar
Dinaari ISO 4217 kood on RSD.
Käibel on mündid nimiväärtusega 1, 2, 5, 10 ja 20 dinaari ning rahatähed nimiväärtusega 10, 20, 50, 100, 200, 500, 1000 ja 5000 dinaari.
Suecia antiqua et hodierna
Ülesehitus
Esialgse plaani kohaselt pidi "Suecia antiqua et hodierna" koosnema neljast osast, millest igaüks tutvustab Rootsi kuningriigi eri piirkondi: esimene osa Stockholmi ja Upplandi, teine Sveamaad ja Norrlandi, kolmas Götalandi ja neljas Soomet ning Rootsi alasid Baltimaades. Plaani järgi sai valmis vaid esimene osa, teises osas jäi Norrlandi kujutamine puudulikuks, kolmandas ei kajastatud piisavalt Skånet ja Blekinget. Neljas ja viimane osa jäi täielikult lõpetamata.
Raamat koosneb graafilistest lehtedest, millel kujutatakse peamiselt linnavaateid, losse, mälestusmärke ja muid olulisi rajatisi ning kohti. Teosest leiab pilte ka hoonetest, mis on tehtud vaid jooniste põhjal ja mille ehitamiseni kunagi ei jõutud. Muu hulgas ilustas Dahlbergh sageli ka linnavaateid, lisas majadele piltidel korruseid juurde ja kujutas puitmajasid kivimajadena.
Janina
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 608. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Janina 155 naisel.
Rudolf Raja
Elulugu
Lõpetas 1937 Vändra Majandusgümnaasiumi ja 1948 TÜ; veterinaariakandidaat (1969, TÜ), väitekiri "Põllumajandusloomade leptospiroos Eesti NSV-s". Oli 1943–44 ja 1946–50 TÜ patoloogilise anatoomia kateedri assistent, 1951–55 vangistatuna Omski oblastis, aastast 1956 kuni pensionini Vabariiklikus Veterinaarialaboris veterinaararst-seroloog, bakterioloogiaosakonna leukoosi tõrje epizootoloogia grupi ja seroloogiaosakonna juhataja.
Teadustöö
Uurimisvaldkond: leptospiroos, veiste leukoos ja listerioos. Rakendas Eestis esimesena marutaudi diagnoosimiseks luminestsentsmeetodit.
Jasmine
Jasmine võib tähendada järgmist:
Kordjan Zamorski
pisi|Kordian Zamorski Kordjan Józef Zamorski (ka Kordian Zamorski; 1. aprill 1890 Kołkówka – 19. detsember 1983 London) oli Poola sõjaväelane.
Ta oli Poola Riigipolitsei peakomandant.
1933 anti talle Kotkaristi II klassi teenetemärk, tunnustades tema tööd Poola Riigipolitsei peakomandandina ja kindral-inspektorina.
Komberuum
Komberuum on keele, kommete ja väärtustega moodustunud hüpoteetiline sidus keskkond, mis tekib, kui kultuuriruumile (keel ja kunstid) lisada harjumused ja tavad. Termin pole kasutusel sotsiaal- ja humanitaarteaduste sõnavaras ning niimoodi defineeritud mõiste tõlgendusjõud ja asjakohasus on küsitav.
Mõiste päritolu ja kriitika
Mõiste tõi laiemasse avalikku kasutusse Kersti Kaljulaid 24. veebruaril 2017 peetud presidendi aastapäevakõnes, kuid selgitas selle tähendust juba 2016. aasta aastalõpuintervjuus rahvusringhäälingule, vastates küsimusele liberaalse konservatiivsuse kohta.
Ajaloolane Marek Tamm on võrrelnud komberuumi mõistet Lauri Vahtre arusaamaga rahvuslikust kultuuriväljast ning osutanud, et Kaljulaidi poolt esitletud komberuumi mõistes on ühendatud konservatiivne kohalike tavade ülimuslikuks pidamine ja globalistlik arusaam "kaasaskantavast riigist", mille puhul kohalike tavade seotus riigiga pole kuigi oluline, ning mõiste puhul on küsitav, kuidas need kaks peaksid omavahel ühendatud olema. Kas selline komberuumi mõiste seob kultuuri ja tavad liiga julgelt territoriaalsusega?
Kolumnist Ahto Lobjakas on kritiseerinud Kaljulaidi komberuumi mõistet, kuna see üritab importida konservatiivse liberalismi ideed, et seadused püsivad tänu kommetele, kuid see ei saa töötada meie olukorras, kus "komberuum tuleb alles määratleda".
Teoloog Leho Lamus õigustab komberuumi termini kasutust järgnevalt. Seadustesse on kirjutatud, kuidas saada kodanikuks, aga komberuumi järgides saadakse osaks rahvast. Komberuum on ühiskonna toimimise alus. Riigikeeles kõnelda (kodus või sõpradega) pole kohustus, aga selleks võiks olla valmidus. Komberuum on need tavad, kombed, väärtused, ideaalid ja käitumismustrid, mis reguleerivad kõiki meie tegevusi hommikust õhtuni ning iseloomustavad ühe rahva elu tervikuna. Selles mõttes samastub mõiste komberuum Eesti Põhiseaduse sõnaga kultuur. Komberuum sisaldab rahva tähendusloome vahendite kogumit.
Kiiruisutamine 1936. aasta taliolümpiamängudel
Kiiruisutamisvõistlused 1936. aasta taliolümpiamängudel Garmisch-Partenkirchenis toimusid 11.–14. veebruarini. Võistlus peeti Riessersees looduslikul jääl. Võisteldi neljal kiiruisutamise distantsil, kus osalesid ainult mehed.
Olümpiamängude edukaim kiiruisutaja oli norralane Ivar Ballangrud, kes pälvis kolm kuldmedalit ja ühe hõbemedali.
500 m
Kuupäev: 11. veebruar Osavõtjaid: 36 võistlejat Riike: 14 Maailmarekord: 42,4 Allan Potts, 18. jaanuar 1936, Oslo Olümpiarekord: 43,4 Clas Thunberg, 13. veebruar 1928, Sankt Moritz ........................... 43,4 Bernt Evensen, 13. veebruar 1928, Sankt Moritz ........................... 43,4 Jack Shea, 4. veebruar 1932, Lake Placid Olümpiavõitja 1932: 43,4 Jack Shea <br style="clear:both;" />
1500 m
Kuupäev: 13. veebruar Osavõtjaid: 37 võistlejat Riike: 15 Maailmarekord: 2.17,4(*) Oscar Mathisen, 18. jaanuar 1914, Davos Olümpiarekord: 2.20,8 Clas Thunberg, 27. jaanuar 1924, Chamonix Olümpiavõitja 1932: 2.57,5 Jack Shea (*) Rekord püstitati kõrgmäestikus (üle 1000 meetri merepinnast) ja looduslikult külmunud jääl. <br style="clear:both;" />
5000 m
Kuupäev: . veebruar Osavõtjaid: 37 võistlejat Riike: 18 Maailmarekord: 8.17,2 Ivar Ballangrud, 18. jaanuar 1936, Oslo Olümpiarekord: 8.39,0 Clas Thunberg, 26. jaanuar 1924, Chamonix Olümpiavõitja 1932: 9.52,0 Irving Jaffee <br style="clear:both;" />
10 000 m
Kuupäev: 14. veebruar Osavõtjaid: 30 võistlejat Riike: 14 Maailmarekord: 17.17,4(*) Armand Carlsen, 5. veebruar 1928, Davos Olümpiarekord: 18.04,8 Julius Skutnabb, 27. jaanuar 1924, Chamonix ........................ 17.56,2(**) Alexander Hurd, 6. veebruar 1932, Lake Placid Olümpiavõitja 1928: 19.13,6 Irving Jaffee (*) Rekord püstitati kõrgmäestikus (üle 1000 meetri merepinnast) ja looduslikult külmunud jääl. (**) Jääl oli korraga 6 sõitjat. Aeg selgus ühisstardiga sõidust. <br style="clear:both;" />
Meie Russia
"Meie Russia" (vene keeles «Наша Russia», hääldus ['na.ʃɐ 'ra.ʃə], 'meie Venemaa') on ülipopulaarne Venemaa sketšisari Pavel Volja, Garik Martirosjani ja Pjotr Buslovi osalusel, mille esimene jagu läks telekanalil ТNТ eetrisse 4. novembril 2006 ja viimane 14. oktoobril 2011. Peaosai mängisid Mihhail Galustjan ja Sergei Svetlakov.
Adamsoni maja
Adamsoni maja on hoone Valgas aadressil Kesk 6. See oli pikalt kasutusel trükikojana.
Ajalugu
thumb|Fr. Karlsoni trükikoda Kultura (1914)
Kolmekorruselise kiviehitise ehitas 1902. aastal kingsepp Mats Kronberg. Hoone projekteeris arvatavasti kohalik ehitusmeister Karl Schmidt. 1910. aastal müüs Mats Kronberg maja Jaan Adamsonile, kelle nime järgi on hoone siiani tuntud. Adamson ehitas Naha tänava (Pärna pst.) poolsele osale juurdeehitise trükikoja näol ja 1911. aastal kolis endine Fr. Karlsoni trükikoda Kultura Sepa 9 tänavalt sinna üle. 1918. aastal trükiti Jaan Adamsonsi trükikojas Kultura saksa keelset ajalehte Walkscher Anzeiger (Valga Teataja) väljaandjaks oli S. Haynberg. Ajalehe toimetus ja kontor asusid Kultura raamatupoes. 1921–1940 trükiti ajalehte Lõuna-Eesti. Koos ajalehega Lõuna-Eesti ilmus ka kuni kuus korda aastas värvitrükis pilkeleht Helgid (1922–1927).
William Oefelein
William Anthony Oefelein (sündinud 29. märtsil 1965) on Ameerika Ühendriikide katselendur ning endine mereväelane ja NASA astronaut. Ta sai 1988. aastal bakalaureusekraadi elektrotehnikas ja liitus mereväega. 1998. aastal magistrikraadi aeronautikas ning samal aastal valiti ta astronaudiks. Tema esimene ja ainus missioon oli STS-116.
Adamsoni maja
Ajalugu
1923. aasta aprillis müüs Jaan Adamson oma trükikoja Tallinnas tegutsevatele trükitöösturitest vendadele Jaan ja Eduard Zimmermannile ning samast aastast hakkas majas tegutsema kuni 1928. aasta lõpuni toiminud Eduard Zimmermanni trükikoda, kus 1927. aasta novembrist asus ka ajalehe Uus Rajalane toimetus.
Pärast Adamsoni surma 1927. aasta oktoobris müüs tema abikaasa Charlotte Adamson trükikoja ja raamatukaupluse Johannes Meisterile, kes avas 1929. aastal trükikoja, mis tegutses 1936. aastani, ja oli maja omanikuks 1940. aastani. Nii paiknes seal 1929–1936 Johannes Meisteri trükikoda. 1941. aasta natsionaliseerimise tulemusel ühendati Johannes Meisteri ja Olga Lepiku trükikojad ja loodi Ühendatud J. Meisteri ja O. Lepiku trükikoda, mis kuulus Majandus- ja Transpordidirektooriumi trükikäitiste trükikoda alla, koos trükiti ajalehte Valga Teataja, hiljem ajalehte Valga Bolševik, kuni 3. juulini 1941. Sõja ajal hoone põles, sellest säilis vaid 28%. 1946. aastal anti varemed trükikojale Punane Kultuur (mis tegutses 1944–1948) tingimusel, et hoone taastatakse. Maja taastati aastatel 1947–1948.
1948–1996 asus seal trükikoda Valgatrükk. 1949–1953 kuulus Valgatrükk Polügraafiatööstuse Trusti alla. Trükikoda oli samas Valga ajalehtede Valgamaalane (1944–1952), Valga Kommunist (1952–1962; alates 1963. aastast Kommunist) toimetuse asukohaks kuni 2005. aasta märtsini. 1966. aastal oli trükikoja Valgatrükk direktoriks E. Lillimägi.
Evald Vain
Evald Vain (20. detsember 1915 Tallinn – 9. november 1970 Tallinn) oli eesti helilooja.
Evald Vain lõpetas Tallinna Konservatooriumi viiuli erialal Johannes Paulseni klassis 1938 ning õppis kompositsiooni Eesti Heliloojate Liidu noorte ja algajate seminaris aastatel 1948–1957. Ta töötas Eesti Raadio Sümfooniaorkestris esialgu viiuldajana, seejärel aastatel 1940–1967 oboemängijana. Vain mängis levimuusikuna tantsuorkestrites Bi-Ba-Bo ja Merry Pipers, restorani OK kvartetis, sõjaeelse Kuldse Seitsme väikeses koosseisus, kus ta lisaks viiulile mängis ka saksofoni, Emil Laansoo ansamblis ja Vabariikliku Noorte Maja džässorkestris. Ta on kirjutanud peamiselt estraadi- ja džässmuusikat, eriti tuntud on ta laululoojana. Tema tuntumad laulud on "Ei kunagi", " Esmakordselt", "Suvi talves", "Miks vaikisin siis", "Kuidas siis mitte". Vainu laulud on kirjutatud peamiselt abikaasa Erika Vainu tekstidele. 1960. aastatel lõi ta valdavalt instrumentaalestraadimuusikat. Heliloojate Liidu liige oli alates 1958. aastast.
Sattesele piiramine (1206)
Sattesele piiramine oli Riia piiskopile alluvate jõudude ja semgalite ühisväe ebaõnnestunud katse vallutada Sattesele linnust Liivi ristisõja ajal 1206. aastal, mida on kirjeldatud Henriku Liivimaa kroonikas.
Eellugu
Turaida, sh ilmselt ka Sattesele liivlased olid korduvalt osalenud kokkupõrgetes Väina ääres valdusi laiendava Riia piiskopi ja teda toetavate Mõõgavendade ordu ja ristisõdijate vastu. Viimati oldi abistatud Väina liivlasi Holmi linnuse kaitsmisel Riia piiskopi saadetud vägede vastu. Linnuse alistumisel lubasid piirajad turaidalastel erinevalt kohalikest liivlastest lahkuda ja sõlmisid nendega rahu. Hiljem samal aastal otsustati Riias siiski teha Turaidasse kättemaksuretk, kuhu kutsuti kaasa ka sealsete elanikega vaenus olevad semgalid pealik Vesthardi juhtimisel.
Piiramine
Üks osa liitlasväest Kaupo juhtimisel liikus nõrgalt mehitatud Turaida muinaslinnuse alla ja vallutas selle suhteliselt kerge vaevaga. Teine väegrupp läks Koiva vastaskaldale, et alistada Sattesele piirkonna keskuseks olevat Sattesele linnust, mis kuulus tollal kohalikule ülikule Dabrelile. Sattesele liivlased, soovides vältida neile kätte paistva põlema pandud Turaida linnuse saatust, kogunesid oma linnust kaitsma.
Ristisõdijate ja semgalite terve päeva kestnud ja piirajatele kaotusi kaasa toonud rünnakud löödi Dabreli juhtimisel seesolijate poolt tagasi. Lõpuks otsustasid ründajad, et linnus on vallutamiseks liiga tugev ning pöördusid maad rüüstates teise väepoole juurde tagasi, et koos Riiga liikuda.