cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kivilinna tänav
Neljas eelnõu
25. juulil 2020 tegi riigihalduse minister Jaak Aab Narva linnale ettepaneku vahetada esimesel võimalusel sobimatud tänavanimed Eesti aja- ja kultuurilooga sobivate nimedega. 29. oktoobril võttis Riigikogu suuresti just Narva kaasuse tõttu vastu kohanimeseaduse muudatuse, mille järgi ei saa enam panna tänavatele nime, mis oleks pühendatud Eesti Vabariigi loomise, põhiseadusliku korra püsimise või Eesti iseseisvuse taastamise vastu tegutsenud isikutele. Ühtlasi tuli muuta ka juba varem pandud sellised nimed. Narva linnavalitus teatas, et Arhitektuuri- ja Linnaplaneerimise Ametile on tehtud ülesandeks valmistada ette eelnõu sobimatute tänavanimede asendamiseks. Jaak Aab väljendas seisukohta, et kuigi nüüd on alus sundida nimesid muutma kasvõi kohtu kaudu, siis kuna Narva linn on lubanud lõpuks küsimusega tegeleda, siis esialgu tuleks neile selleks võimalus anda.
Hiljem uueks linnapeaks saanud Katri Raik ütles 2021. aasta augustis, pingelise kohaliku võimuvõitluse ajal, et tänavate ümbernimetamise teema pole hetkel linnas kõige aktuaalsem küsimus ja volikogust see läbi ei läheks. Viimast olevat talle öelnud volikogu esinaine Tatjana Stolfat. Keskerakondlase Stolfati sõnul suhtuks ta nimemuutusse positiivselt, kui "küsitaks ka kodanike arvamust" ja lisas, et "olulist rolli mängib ka rahastamine, mis aitab vähendada negatiivset reaktsiooni selles küsimuses ja kaasab kodanikke linna aktiivsesse ellu." Keskerakondlasest volikogu kultuurikomisjoni esimees Vladimir Butuzov ütles, et tema toetab antud tänavate ümbernimetamist, selles olevat ka fraktsiooni sees kokku lepitud ja vastav ettepanek tehtud, aga seda ei võetud arutusele. Konservatiivse Rahvaerakonna fraktsiooni aseesimees Ilja Fjodorov teatas, et ta "pole selle vastu, kui leiduvad uued tänavanimed, millega Narva elanikud rahul on" ja et "parem oleks, kui selles osas tehtaks küsitlus või referendum." Valimisliidu "Meie Narva" fraktsiooni aseesimees linnavolikogus Viktor Šemarin ütles, et tema nimemuutmiste vastu pole, aga seda on takistanud võimulolijate vastuseis ja käesoleva hetke, kus Raiki püütakse linnapea kohalt maha võtta, ebastabiilsus ning arvas, et eesootavad valimised võivad tuua selguse ja nimeküsimuse lahendamise.
Narva linnavolikogu avaldas Katri Raigile 16. augustil umbusaldust ja 26. augustil sai uueks linnapeaks Ants Liimets. Oktoobris oma ametiaja viimasel ringsõidul Narvat külastanud president Kersti Kaljulaid kinkis uuele linnapeale tänavasildid "Soldino" ja "Kivilinna", et ärgitada tagant tänavate ümbernimetamist.
Ajakirjanik Erik Kalda ütles 2022. aasta veebruaris lahenduseta nimeküsimust kommenteerides, et „tundub, et asi pole siin niivõrd nende punategelaste nimedes, vaid mingis arusaamatus põhimõttes seista järjekordselt vastu mingile oletatavale Eesti riigi "kollile", mida ju tegelikult pole, aga millega on narvalasi aastaid hirmutatud.”
Juulis 2022 antud intervjuus ütles riigihalduse minister Riina Solman, et Ukraina sõja tõttu on tekkinud "moraalselt soodne pinnas" ebasobivate monumentide ja kohanimede, sealhulgas Ancis Daumani tänava nime, eemaldamiseks. Solman märkis, et kohanime seadust plaanitakse muuta nii, et juhul kui kohalik omavalitsus seadusega vastuollu minevat nime ise ära ei muuda, siis saab ümbernimetamise õiguse minister. Augustis ütles linnapea Katri Raik, et tänavanimede muutmise eelnõu on volikokku saadetud, aga esialgu mitteametlikult ja kavas on seda veel fraktsioonijuhtidega arutada, sest eelnõu kohest heakskiitmist ta ei uskunud. Narva volikogu esimees Vladimir Žavoronkov arvas, et hiljuti linnas toimunud punamonumentide teisaldamise tõttu on hetkel 90% narvalasi nimemuutuste vastu.
21. detsembril 2022 toimunud linnavalitsuse korralisel istungil otsustati esitada Narva Linnavolikogule vastuvõtmiseks otsuse eelnõu "Ametlike kohanimede määramine (tänavate ümbernimetamine: Albert-August Tiimanni tänav Soldina tänavaks; Ancis Daumani tänav Kivilinna tänavaks; Soldino tee Suur-Soldina teeks)".
26. jaanuaril 2023 toimunud linnavolikogu istungil kiideti heaks otsuse eelnõu, mille järgi nimetatakse Ancis Daumani tänav ümber Kivilinna tänavaks ja Albert-August Tiimanni tänav ümber Soldina tänavaks. Tänavasiltide vahetamisega alustati 2023. aasta aprillis.
Mihkel Koolmeister
Mihkel Koolmeister (vene keeles Михкель Карлович Коольмейстер; 1. november 1893 Hiiumaa – 3. september 1919 Irboska raudteejaama lähedal) oli Eesti ametiühingutegelane.
Pärast Veebruarirevolutsiooni 1917. aastal valiti Ehitajate Liidu esimeheks, oli Tallinna Tööliste ja Sõjaväelaste Saadikute Nõukogu liige, märtsis 1917 astus VSDTP liikmeks. Ta oli I Ülevenemaaline Nõukogude Kongress ja II Ülevenemaaline Nõukogude Kongressi saadik. Pärast Oktoobripööret 1917. aastal oli ta Tööliskontrolli Nõukogu liige Tallinnas.
Alates veebruarist 1918 Nõukogude Venemaal Petrogradis Põhjapiirkonna Kommuunide Liidu Petrogradi Rahvusasjade Komissariaadi Eesti sektsiooni juhataja.
1918. aasta novembrist tuli ta koos Nõukogude vägedega Eestisse.
Augustis 1919. aastal kuulus ta Eestimaa ametiühingute I kongressi presiidiumi, kes astus Eesti Vabadussõja ajal üles nõudmistega lõpetada sõda Nõukogude Venemaa vastu. Kongress aeti laiali ning 102 saadikut vahistati, 25 neist hukati Irboska raudteejaama lähedal, nende hulgas ka Mihkel Koolmeister (vt Irboska veretöö).
Taranto
Taranto on tähtis kauba- ja sõjasadam.
Taranto nimest pärinevad sõnad "tarantel", "tarantism" ja "tarantella".
Eesti Vabadussõja ajalugu
"Eesti Vabadussõja ajalugu" on 2020. aastal avaldatud kaheköiteline teos Eesti Vabadussõjast. Esimene köide käsitleb Vabadussõja eellugu ja sõjasündmusi kuni 1919. aasta mai keskpaigani, teine köide Eesti vägede võitlusi väljaspool Eesti piire ja rahuläbirääkimisi Tartus.
Kuusalu
Paikkond tekkis 13.–14. sajandil kihelkonna keskusena.
Eesti Vabadussõja ajalugu
2009. aastal panid Margus Laidre, Toomas Hiio, Kristjan Luts ja Madis Mikko Laidoneri Muuseumis paika töö üldised raamid. Raamatu koostamisega alustati 2015. aastal eesmärgiga see Eesti Vabariigi juubelipidustusteks valmis saada. Projekti juhtis Lauri Vahtre. Enamuse raamatust kirjutasid Peeter Kaasik, Lauri Vahtre ja Urmas Salo, lisaks olid kaasatud Ago Pajur, Tõnu Tannberg, Hellar Lill, Toomas Hiio, Toe Nõmm ja Taavi Minnik ning kaardid koostas Reigo Rosenthal. Raamatud toimetas ja kirjutas ühtlasemaks Lauri Vahtre. Teoses on 559 + 551 lehekülge ning mõlemas köites ligi 800 fotot ja 100 kaarti. Raamat ilmus Eesti sõjamuuseumi ja kirjastuse Varrak koostööna.
Kuusalu
Kuusalu alevikus elas 2007. aasta 1. jaanuari seisuga 1246 ja 2008. aasta 1. jaanuari seisuga 1216 inimest.
Eesti Vabadussõja ajalugu
Raamatut esitleti Eesti Vabariigi 100. aastapäeva ürituste lõppakordina 2. veebruaril 2020 Tartu Linnamuuseumis.
Kuusalu
Kuusalus asub Lauritsakivi. Seal kasvab Kuusalu seitsmeharuline mänd.
Kuusalus toimus 2023. aasta suvel filmi Frank võtted.
Eesti Vabadussõja ajalugu
Arvustused
Ajaloolase Seppo Zetterbergi hinnangul on teose erinevus võrreldes 1930. aastatel ilmunud raamatuga Vabadussõja käsitlemisel väike, kuid ühtteist on juurde lisatud, näiteks Vabadussõja välispoliitiline taust. Tema arvates oleks vähesemate autorite puhul teose tervikpilt parem olnud, kuid kirjutajad on asjatundjad, kes pakuvad uuemate uurimuste tulemusi.
Ka Mart Laar tunnustab "Eesti Vabadussõja ajaloo" sisulist tugevust: "Asjalik on ka sisu, kus esitatakse arvukalt uusi fakte ning tihti vaadeldakse toimunut uue nurga alt. Sellele on kindlasti kaasa aidanud asjaolu, et uurijate käsutusse on kaugematest riikidest jõudnud arvukalt materjale, mis tõmbavad kogu käsitluse laiemaks, võimaldades ühtlasi vaadelda toimunut vastaspoolelt. Käsitlus on värske, parandatakse eelmise raamatu vigu või väärtõlgendusi, tuuakse sisse uusi nimesid."
Ajaloolane Karsten Brüggemann näeb sõjaväe ja sõdurite saatusele keskenduva teose ajalookäsitluses mitmeid ootamatuid lünki, eriti Eesti sisearengu ja poliitilise tausta osas. Kuigi Brüggemanni hinnangul "pole esitatud väikerahva sõjalise triumfi lugu nii kangelaslikuna, kui seda võinuks karta", siis kirjeldab ta väljaannet siiski kui mitteneutraalset teost, mis esindab "konservatiivset lähenemist Vabadussõja ajaloole, kus võib küll leida uusi detaile, kuid vaevalt uusi vaatenurki" ja kus "on käsitletud üksikasjalikult üsna paljusid Vabadussõja aspekte, kuid üheselt Eesti perspektiivist." Nii puudub Brüggemanni arvates ka pärast nende raamatute avaldamist "endiselt Vabadussõja kõikehõlmav ja teaduslik ajalugu, kus hinnatakse toimunut kotkaperspektiivist, vaadeldakse kõiki sõjas osalenuid samaaegselt, kuid heidetakse ühtlasi pilk kõigile neile ka konnaperspektiivist." Brüggemanni artiklile vastasid Lauri Vahtre ja Hellar Lill, märkides muuhulgas: "Nagu ükski maakaart ei saa olla mõõtkavas 1 : 1, ei saa ka ajalugu olla kõikehõlmav ja lõplik. Vaidlus kotka- ja konnaperspektiivi üle on kujunenud klišeelikuks ja on mõttetu – mõlemad on ühtviisi tähtsad ning täiendavad teineteist. Kirjutatagu ka Saksa või Vene kotka perspektiivist, seda enda ja lugeja eest varjamata. Kuid juba Eesti Vabadussõja termin ise tähendab üht kindlat perspektiivi, nimelt Eesti oma, millest ei saa täiesti loobuda, kuni eesmärk on uurida ja kirjeldada nimelt Eesti Vabadussõda (millist nähtust Saksa või Vene kotka jaoks olemaski ei ole)."
Jüri Kõre
Jüri Kõre (sündinud 31. jaanuaril 1953 Väike-Maarjas) on eesti sotsiaalteadlane ja poliitik.
Botaanik
pisi|[[Richard Linderum: "Sitzender Mönch-Botaniker"]] Botaanik on teadlane, kes tegeleb taimede uurimise ehk botaanikaga. Asjaarmastajast botaanikut, kellel harilikult puudub botaaniline eriharidus, nimetatakse botanofiiliks.
Jüri Kõre
Töö
Aastatel 1976–1981 töötas Eesti NSV Riikliku Plaanikomitee Majanduse ja Planeerimise Teadusliku Uurimise Instituudis, algul nooremteadurina, hiljem vanemteadurina. Aastatel 1981–1994 Tartu Ülikooli vanemteadur ja laborijuhataja. Alates 1990. aastatest töötanud vaheldumisi Tartu Ülikoolis akadeemilistel ametikohtadel ja Tartu linnavalitsuses. Tartu Ülikooli dotsent aastatel 1994–1996, 1997–1999, 2001–2010. Aastatel 1997–1999 ka Siseministeeriumi konsultant (osalise koormusega). Tartu abilinnapea aastatel 1996–1997, 1999–2001 ja 2011–2013. Aastatel 2010–2011 Tartu Ülikooli sotsiaalteaduskonna sotsioloogia ja sotsiaalpoliitika instituudi juhataja, 2013–2018 Tartu Ülikooli ühiskonnateaduste osakonna lektor ja teadur. Aastatel 2018–2022 oli ta Valga vallavalitsuse sotsiaaltööteenistuse juhataja. 2022. aastast on ta Põlva valla sotsiaalosakonna juhataja.
Ühiskondlik ja poliitiline tegevus
Jüri Kõre on Isamaa Erakonna (varem Isamaa ja Res Publica Liidu) liige. Ta oli Tartu linnavolikogu liige alates 1989. aastast, teda on Tartu linnavolikokku valitud üheksa korda (1989, 1993, 1996, 1999, 2002, 2005, 2009, 2013, 2017).
Olnud mitme nõukogu ja juhtorgani liige, sealhulgas Tartu linna esindaja Tartumaa Omavalitsuste Liidus ja Eesti linnade päeval, Eesti Linnade Liidu volikogu liige, Tartu Kivilinna Gümnaasiumi, Descartes'i Lütseumi ja Tartu Kunstigümnaasiumi hoolekogu liige, Tartumaa Ravikindlustusnõukogu liige, Eesti Migratsioonifondi nõukogu liige, Tartu Eluasemefondi nõukogu liige ja esimees, Tartu Ülikooli Kliinikumi nõukogu liige ja Tartu Ülikooli Pärnu Kolledži nõukogu liige.
Olnud ka Eesti eksperdiks rahvusvahelistes organisatsioonides FEANTSA (the European Federation of National Organisations Working with the Homeless) ja ESN (European Social Network).
Peep Pree
Peep Pree (sündinud 5. detsembril 1958) on eesti ilukirurg.
Ta on spetsialiseerunud rinnaoperatsioonidele.
1977. aastal lõpetas ta Miina Härma nimelise Tartu II Keskkooli ja 1983. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna.
Aastatel 1983–1993 töötas ta Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna operatiivkirurgia õppejõuna ja Tartu Ülikooli Haigla üldkirurgina.
Alates 1992. aastast on ta erakliiniku Clinica juhataja ning plastikakirurg esteetilis-plastilise kirurgia alal.
Ta on Reformierakonna liige. Kuulub Tartu Linnavolikogusse ja Tartu Ülikooli Kliinikumi nõukogusse.
Malend
pisi|Valged malendid. Vasakult paremale: kuningas, lipp, oda, vanker, ratsu, ettur Malend ehk malenupp on males kasutatav mängunupp.
Mõlemal mängijal on partii alguses ühepalju erinevat värvi malendeid. Mõlemal mängijal on 1 kuningas, 1 lipp, 2 oda, 2 ratsut, 2 vankrit ja 8 etturit. Kummagi maletaja kõik malendid on ühte värvi. Ühe maletaja malendid on heledamad ja teise omad tumedamad ning tinglikult nimetatakse neid pooli valgeteks ja mustadeks.
Kõiki teisi malendeid peale etturite ja kuningate nimetatakse viguriteks. Lippe ja vankreid nimetatakse rasketeks viguriteks ning odasid ja ratsusid kergeteks viguriteks.
Disain
Tänapäeval kasutatakse võistlustel enamasti Stauntonmalendeid. Pärast 1950. aastal Dubrovnikis peetud 9. maleolümpiat said tuntuks nn Dubrovniki malendid, mida nii mõnedki tippmängijad on pidanud disainilt paremaks. Dubrovniki malendid olid populaarsed Ida-Euroopas. Enamik NSV Liidus toodetud malendeid olid sarnases stiilis ning neid kasutatakse väiksematel võistlustel tänini ka Eestis.
Malendid on enamasti valmistatud puidust, kuid kasutatakse ka kehvema kvaliteediga plastmassnuppe. Kui nupumaterjal on kerge võidakse nupu sisse panna metallist lisaraskused. Enamasti kleebitakse nuppude põhja alla riidest (näiteks sametist) või nahast (kunstnahast) pehmendused. Eksklusiivsemate malendite materjalina võidakse kasutada eebenipuud, elevandiluud, väärismetalle, klaasi jm.
Lagedi tee
Lagedi tee (registrinumbriga 11301) on kõrvalmaantee Rae vallas Lagedi alevikus. Tee pikkus on 0,7 km.
Tee ei ületa ühtegi silda, küll aga 2 truupi. Bussipeatusi teele ei jää.
Tee on asfaltkattega. Tee on klassita. Liiklussagedus teel on 500–1000 autot ööpäevas. Teel on kiiruspiirang 30 km/h. Tee on osaliselt valgustatud.
Andorra lipp
pisi|Andorra rahvuslipp Andorra lipp on Andorra Vürstiriigi ametlik lipp.
Tallinna–Lagedi tee
Tallinna–Lagedi tee (registrinumbriga 11290) on kõrvalmaantee Tallinna linnas ja Rae vallas. Tee pikkus on 8,5 km, kaasaarvatud 4,9 km pikkune lõik Tallinna linnas (Suur-Sõjamäe tänav).
Andorra lipp
Lipp võeti kasutusele 1866. aastal varasema puna-kuldse lipu asemel, kuid praegusel kujul kasutusel olev lipp kinnitati 10. juulil 1996.
Cambridge'i Ülikool
Cambridge'i Ülikool on ülikool Cambridge'i linnas Inglismaal. See on ingliskeelsetes maades vanuselt teine ülikool.
H. P. Lovecraft
Howard Phillips Lovecraft (20. august 1890 – 15. märts 1937) oli Ameerika Ühendriikide õudusulmekirjanik.
Andorra lipp
Andorra riigilipp on vertikaalsete väljadega sini-kolla-punane trikoloor. Värvid pärinevad Prantsusmaa ja Kataloonia lipult. Sinine tähistab Prantsuse riigipead, kollane Urgelli piiskoppi ja punane nende mõlema ühist võimu Andorra riigipeana. Laidude laiused moodustavad lipu laiusest 8+9+8. Kollase välja keskele on paigutatud Andorra vapp.
Tallinna–Lagedi tee
Tee saab alguse Tallinna–Tartu–Võru–Luhamaa maantee kolmandal kilomeetril Tallinna linna Ülemiste liiklussõlmes ning lõpeb Tallinna ringtee viiendal kilomeetril Soodevahe küla ja Lagedi aleviku piiril. Tee kulgeb läbi nimetatud asulate.
H. P. Lovecraft
Ta ei saanud oma eluajal kuigi populaarseks, kuid tema kirjatööd on hilisemat ulmet palju mõjutanud.
Elulugu
Ta sündis Ameerika Ühendriikides Rhode Islandi osariigis Providence'i linnas, Angelli tänava majas nr 94 (praegu 454). Ta oli imelaps ja põdes noorena palju. Elu jooksul elas ta mitmel pool, aga tuli Providence'i tagasi. Lovecraft suri vähki.
Andorra lipp
Andorra rahvuslipp sarnaneb riigilipuga, kuid lipult puudub vapp.
Tallinna–Lagedi tee
Tee ei ületa ühtegi silda, küll aga 4 truupi. Teele jäävad järgmised Suur-Sõjamäe tänava bussipeatused: Järvevana, Ülemiste jaam, Dvigatel, Kaubajaama, Kesk-Sõjamäe, Orto, Tubaka, Suur-Sõjamäe, Ruunaoja, Raudbetooni, Sõjamäe. Väljaspool Tallinna piiri asub veel Lennuradari bussipeatus.
H. P. Lovecraft
Teosed
Suure edu puudumise tõttu ei kirjutanud ta ühtegi väga pikka lugu. Ta oli sunnitud süžee osas kirjastajatele järele andma. Lovecrafti tuntuimad teosed on novell "Cthulhu kutse" (Call of Cthulhu), "Vari Innsmouthi kohal" (Shadow over Innsmouth) ja jutustus "Charles Dexter Wardi juhtum" (Case of Charles Dexter Ward). Ta kirjutas ka astronoomia- ja kirjandusalaseid teoseid, kuid need ei toonud talle laiemat tuntust.
"Cthulhu kutse" andis nime tema ühe perioodi juttudele või kogu tema loomingule üldiselt, mida tuntakse Cthulhu tsüklina (inglise keeles Cthulhu Mythos). Tsüklit on jätkanud või selle ainel uusi lugusid kirjutanud mitmed ulmekirjanikud, nende hulgas August Derleth ja Neil Gaiman.
Tallinna–Lagedi tee
Linnatänava kohta vt artiklit "Suur-Sõjamäe tänav". Alates linna piirist kuni tee lõpuni on tee asfaltkattega, tee klass on III. Samas on liiklussagedus 1000–3000 autot ööpäevas. Lagedi liiklussõlmes on kiiruspiirangud (50 ja 70 km/h). Teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
H. P. Lovecraft
Eesti keeles ilmunud teosed
"Pimeduses sosistaja" (1996) on lühijutukogumik, millesse kuuluvad:
Lisaks "Charles Dexter Wardi juhtum" (2004), mis on raamatukogude kaudu kättesaadavam kui eelnimetatud kogumik, ja arvukad ajakirjades ilmunud lood.
"Hullumeelsuse mägedes" (2011).
"Vari aja sügavusest" (2013).
"Cthulhu kutse" (2017).
Temaatika
H. P. Lovecrafti teosed käsitlevad peamiselt tähtedelt tulnud deemonite Muistsete (inglise Old Ones) ning kaugemal kosmoses olevate Väljaspoolsete Jumalate (inglise Outer Gods) kultust ja mõnel määral surnute elluäratamist. Eelpoolnimetatud üleinimlikud olendid pole heatahtlikud, aga ei taha ka tingimata kogu inimkonda hävitada. Need, kes neid välja kutsuvad või teenivad, langevad tavaliselt hullumeelsusesse või surevad.
Üksikud Lovecrafti mütoloogias kirjeldatud jumalad ja rituaalid on inspireeritud semiidi ja muistse Lähis-Ida kultuuridest (näiteks semiidi jumal Dagon), kuid enamasti on need uusloomingulised. Oluline osa Lovecrafti mütoloogiast keerleb ümber müstifitseeritud tegelaste, allikate või muististe (näiteks hullu araablase Abdul Alhazredi 8. sajandil kirjutatud raamat "Kitab al-Azif" ehk "Necronomicon"). Lovecrafti lugude miljööd kujundavad väljamõeldud Arkhami maakond ja selles asuv Miskatoni ülikool Uus-Inglismaal. Lovecrafti hilisem järgijaskond läheb aeg-ajalt tema müstifikatsioonide õnge, pidades väljamõeldud inimesi, jumalaid või raamatuid tõelisteks.
Verd tarretama panevaid stseene ja tapatööd ei kirjelda Lovecraft otseselt (ehkki neid tihtipeale esineb), vaid edastab seesuguseid sündmusi kaudselt, mängides lugeja ootustele. Kalduvus kirjeldada toimuvat vähem detailide ja rohkem selle mõju kaudu tegelaste psüühikale iseloomustab Lovecrafti Edgar Allan Poe õpilasena.
Enamik Lovecrafti lugusid ei lõpe peategelasele hästi. Ka läbivad Lovecrafti loomingut maailma mõistetamatuse ja hukatuslike, inimestele keelatud teadmiste motiivid. Üsna tihti uurib peategelane (tihti ühtlasi minajutustaja) mõnda ajaloolist eset (raamatut, kuju, maja, päevikut) ning kui ta lõpuks avastab, et on seeläbi langenud talle seni käsiteldamatute jõudude meelevalda, on juba hilja ja ta ei saa midagi olulist teha. Peategelase tulevasest saatusest annavad tihti vihjet tema eelkäijate (esivanemate või sama teemaga tegelnud uurijate) segasevõitu surmad. Deemonlikud jumalad on kõikvõimsad, inimene on jumalate ja nende teenijate nähtamatute võrkude palge ees jõuetu.
Pärast autori surma on Lovecrafti teosed saavutanud suure populaarsuse. Nende alusel on valminud üle 60 filmi ("Dagon" 2001, "Beyond the Wall of Sleep" 2006) ja arvutimänge ("Call of Cthulhu: Dark Corners of the Earth", 2006). Igal aastal ilmub Lovecrafti juttudest inspireeritud tekste sadade kaupa (eesti keeles näiteks Robert Zelazny "Üksildane oktoobriöö"), mõned seesugused on kirjutatud ka Eestis.
Andorra lipp
Täpselt samade värvidega trikoloor on Rumeenial, Moldoval (vapiga) ja Tšaadil. Andorra lippu eristab nendest ainult vapi kujutis.
Karma
Karma ehk tegu (sanskriti keeles karma; paali keeles kamma; tiibeti keeles las; hiina keeles 業 ye; jaapani keeles gō) on India päritolu õpetustes üks alusmõisteid, teo ja tagajärje üleüldine seadus.
Iga keha, kõne või meelega tehtud tegu kannab vastavaid tagajärgi ehk teovilju. Tegu võib olla mõtteline, sõnaline või kehaline. Inimese teod määravad tema surmaeelse teadvusseisundi ja ühtlasi selle, kas järgmine "elu" on eelmisega võrreldes halvem või parem.
Karma ei ole vältimatult või paratamatult saabuv sündmus, samuti ei ole karma samastatav 'saatuse' või 'karistusega' ega ole iseenesest halb ega hea.
Hinduism
Hinduismis on karma seotud reinkarnatsiooniga: head teod eelmistes eludes toovad kaasa ümbersünni headesse oludesse ning halvad teod, vastupidi, halbadesse oludesse. See põhjuslikkus avaldub ka mõtetes, sõnades ja tegudes, mis on teisi ajendanud midagi tegema.
Budism
Budismis algab virgumistee oma olukorra hindamisest ja karma seaduse mõistmisest.
Tegu ehk karma on budismis seotud sankhara (sanskriti keeles saṃskārā, paali keeles sankhārā) mõistega kui tegude tegemisele sundiva komponendiga isiksuse viie koostisosa hulgas.
Teo ja teovilja kontseptsioon tähendab üldiselt seda, et igal teol on tagajärg. Olenevalt tegudest on nende tagajärjed kas oskamatud ehk halvad või oskuslikud ehk head. Teovilja võib jagada kaheks: (1) teo vahetu tagajärg ja (2) harjumuse tekkimine, kalduvus sarnaseid tegusid uuesti teha. Inimene saab valida, milliseid tegusid ta teeb ja sellega oma teovilja ise määrata.
Parimate tegude hulka kuuluvad need, mis viivad vabanemisele. Budismi järgi on budad ja bodhisattvad vabanenud tegude ja teoviljade seadusest, kuna nad on jõudnud teadvuse kõrgeimasse seisundisse ning ei toimi enam teadvustamata tungide ajel, vaid üksnes kõikide olendite hüvangut taotleva teadvustatud kaastunde mõjul.
Džainism
Džainismis mõistetakse tegu kui väga peent substantsi, mis tekib põhjuse ja tagajärje toimest ning määrib loomuldasa puhast hinge (sanskriti keeles jīva). Tegudest vabastab eneseohjeldamine (sanskriti keeles saṃvara), mis hõlmab üksinduses elamist, söögi ja muude kehavajaduste piiramist, mõtlust ja isetust.
Muid käsitlusi
Populaarses kirjanduses väljendatakse tegude ja teoviljade seadust ka laensõna 'karma' abil. Halb tegu, eeskätt selline, mis kahjustab teisi olendeid, toob kaasa halva tagajärje, hea tegu aga hea tagajärje.
Rasestumisvastased vahendid
Rasestumisvastased vahendid ehk kontratseptiivid (ka eostumisvastased vahendid) on rasestumist ärahoidvad vahendid seksuaalvahekorra puhul.
Rasestumisvastaste vahendite tõhususe võrdlus
Tabelis on toodud rasestumisvastaste vahendite efektiivsuse võrdlus.
Märkus. Tabelis nimetatud rasestumisvastaste vahendid ei kaitse osapooli sugulisel teel levivate haiguste ehk suguhaiguste (nt viirus-, bakteriaalsete, seen- ja algloomnakkuste) eest (v.a kondoom, teatav kindlus juhul, kui ei rebene).
Itaalia ajalugu
pisi|Satelliidifoto Apenniini poolsaarest Itaalia ajalugu on Apenniini poolsaare ning Itaalia ajalooliste alade (Põhja-Itaalia, Kesk-Itaalia ja Lõuna-Itaalia) ning ajalooliste piirkondande (Lombardia, Liguuria, Toscana, Sitsiilia, Sardiinia, Liguuria, Piemonte, Veneto jt) sündmuste kirjeldus. Itaalia ajalugu ulatub tagasi etruskide aega. Itaalia ajalugu on läbi põimunud varakeskaegsete germaani hõimude riikide, keskaegse Saksa-Rooma riigi ja Habsburgide valitsemisega. See on täis sõdasid ja lõhenemisi.
Enne 19. sajandit oli Apenniini poolsaar poliitiliselt ühendatud vaid kahel korral: Rooma riigi võimu all (roomlased olid 3. sajandiks eKr alistanud teised Itaalia hõimud) ja 6. sajandil Bütsantsi võimu all.
Esiaeg
Umbes 5500 eKr levis maaharimine Lõuna-Itaaliasse ja Sitsiiliasse.
Vanaaeg
, Etruria Vanaajal: 900 eKr – esimesed jäljed rauaajast Itaalias; Villanova periood, u 850 eKr – esimesed külad Rooma Palatinuse künkal, u 800 eKr – Itaaliasse ilmusid etruskid, 753 eKr – legendaarne Rooma linna asutamine Romuluse poolt
8. sajand eKr: 736 eKr – Sürakuusa linna asutamine Sitsiilias Korintose kolonistide poolt ja Vana-Kreeka kreeka kolooniate ala Lõuna-Itaalia rannikul Taranto lahe ääres, mis hõlmas eelkõige ahhaia kolooniaid Tarast, Krotonit ja Sybarist, samuti põhja pool asunud Kymet ja Neapolis (Suur-Kreeka). 7. sajand eKr: 616 eKr – Kesk-Itaalias, Roomas tuli võimule etruski kuningas Tarquinius I, u 600 eKr – Roomast sai linn. 6. sajand eKr: 587 eKr – gallid vallutasid Põhja-Itaalia, 509 eKr – viimane etruski kuningas Tarquinius Superbus aeti Roomast välja, 510 eKr – Rooma vabariigi rajamine.
Rooma riik
, Latium, Liguuria 5. sajand eKr: 496 eKr – roomlased alistasid Regilluse järve juures latiinid, 474 eKr – etruskide rünnak Cumae linnale löödi kreeklaste poolt tagasi. Etruskide positsioon nõrgenes, Rooma oma tugevnes. 4. sajand eKr: 396 eKr – roomlased vallutasid etruskidelt Veji linna. Rooma vallutuste algus, 387 eKr – gallid vallutasid Rooma, 380 eKr – Rooma ümbritseti müüriga püsides nii kaitstuna ligi 800 aastat, 370 eKr – uus seadus lubas plebeide valimist konsuliks, 367 eKr – Rooma sõjavägi jagati leegionideks ja sai elukutselise väljaõppe muutudes nii Vahemere rahvaste tugevaimaks, 340 eKr – puhkes nn liitlaste sõda Rooma ja Latiumi liitlaste vahel, kes nõudsid võrdseid õigusi, 338 eKr – Rooma saatis laiali Latiinide liidu ja võttis liitlased enda alla. Campania liideti Rooma riigiga, 327 eKr – Teine samniidi sõda Apenniinide keskosas. Roomlased said lüüa, 310 eKr – ehitati Via Appia, esimene Rooma riigi suur maantee.
3. sajand eKr: 298 eKr – Kolmas samniidi sõda; pärast võitu Sentinumi lahingus ulatus Rooma territoorium Napoli lahest Aadria mereni, 287 eKr – patriitside ja plebeide võitlus lõppes; mõlemad tunnistati võrdseks. Uus kihistus tekkis varalisel pinnal, 279 eKr – Phyrros võitis Rooma Heracleia all, 275 eKr – Phyrros kaotas Beneventumi lahingu ja taganes Itaaliast, 272 eKr – Rooma vallutas Tarentumi. Lõuna-Itaalia kreeka linnriigid jäid Rooma ülemvõimu alla. Kreeka kultuur hakkas mõjutama Rooma elu, 262 eKr – roomlased vallutasid Argigentumi Sitsiilias, 241 eKr – roomlased võitsid Kartaago merelahingus Egadi saarte juures ja said endale Sitsiilia lääneosa. Sellest sai esimene Rooma provints, 238 eKr – Rooma vallutas Sardiinia ja Korsika, 223 eKr – Rooma vallutas gallidelt Põhja-Itaalia (Gallia Cisalpina), 217 eKr – Hannibal võitis Roomat Transimena järve juures. 2. sajand eKr: u 180 eKr – roomlased alistasid Alpide ja Apenniinide vahel elavad keldid, 132 eKr – mässajate ristilöömisega lõppenud orjade ülestõus Sitsiilias, 104 eKr – orjade ülestõus Sitsiilias. 1. sajand eKr: 89 eKr – kõigile Itaalia elanikele anti Rooma kodakondsus, 73 eKr – gladiaator Spartacuse ülestõus pisi|vasakul|Rooma vabariigi ja Rooma riigi lainemeine ajavahemikul 218 eKr kuni 117 aastani
Rooma keisririik
pisi|vasakul|[[Rooma keisririik aastal 117 pKr oma suurimates piirides]]
Lääne-Rooma keisririik
pisi|[[Lääne-Rooma keisririik aastal 395]]
4. sajand: 313 – Milano ediktiga kuulutati välja usuvabadus. Licinius ühendas Ida-Rooma oma valitsemise alla, 324 – Constantinus Suurest sai pärast Liciniuse alistamist kogu Rooma valitseja, 382 – Rooma keiserlik õukond asus ümber Milanosse, 391 – Theodosius kuulutas kristluse Rooma riigiusuks.
Gootide, hunnide ja vandaalide sissetung Põhja-Itaaliasse
5. sajand: 401 – läänegoodid tungisid Põhja-Itaaliasse, 402 – läänegoodid tõrjuti peale Stilicho juhitud Rooma vägede käest lüüasaamist Itaaliast välja. Keisri õukond asus ümber Ravennasse, 410 – Alarichi juhitud läänegoodid rüüstasid Roomat, 452 – hunnid tungisid Itaaliasse ja rüüstasid muuhulgas Paduat ja Veronat. Hunnide eest põgenenud itaallased asutasid Veneetsia, 455 – vandaalid rüüstasid Roomat, 468 – vandaalid vallutasid Sitsiilia.
Varakeskaeg
476 – germaani väepealik Odoaker kukutas viimase Lääne-Rooma keisri Romulus Augustuluse, Lääne-Rooma riik varises kokku.
Idagootide kuningriik, Rooma paavst
pisi|[[Idagootide kuningriik oma suurimas ulatuses]] pisi|[[Idagootide kuningriik, 525. aastal]]
489. aastal tungisid germaanlastest idagoodid Theoderich Suure juhtimisel Itaaliasse, kus võitles germaanlase Odoakeriga, kes oli viimase Lääne-Rooma keisri kukutanud ning end Itaalia kuningaks kuulutanud. 492. aastal sõlmisid Theoderich ja Odoaker lepingu, millega pidid hakkama koos Itaaliat valitsema. Kuid juba järgmisel aastal lasi Theoderich Odoakeri tappa ning sai Itaalia ainuvalitsejaks, resideerides Lääne-Rooma viimases pealinnas Ravennas. Theoderich rajas Itaalias tugeva Idagootide riigi, pealinnaga Ravennas. Ta toetas antiikpärandi säilitamist, toetas kunsti ja teadust ning püüdis lahus hoida ka roomlasi ja idagoote, keelates nendevahelised abielud. Therodorichi õukonnas tegutsesid tolleaja silmapaistvamad teadlased: Cassiodorus ja Boëthius. 529. aastal asutas Benedictus, Nursiast Rooma ja Napoli vahele Monte Cassino kloostri, mille eeskujul on loodud ka teised kloostrid läänes. Umbes aastal 530 kirjutas ta oma kloostrielu juhised (Regula Benedicti), mis said aluseks kogu läänekristlikule munklusele. Põhimõteteks olid lakkamatu palvetamine ja töö tegemine ning kolm vannet: vaesus, tsölibaat ja kuulekus. Selle kloostrikorra järgijaid hakati hiljem, katoliiklike ordude tekkimise ajajärgul, nimetama püha Benedictuse auks benediktlasteks ning selle korra võttis keskajal omaks enamik lääne kloostreid.
Theoderich Suur, kes oli idagootide kuningas alates 488. aastast ning läänegootide regent alates 511. aastast kuni 526 oli oma aja silmapaistvamaid barbarite kuningaid, kes suutis muuhulgas peatada ka germaanlastest frankide ekspansiooni lõunasse, sõlmides selleks liidu läänegootidega.
Gooti sõda
, Ravenna eksarhaat 6. sajand: 527. aastal tuli Bütsantsis võimule Justinianus I, kelle eesmärgiks oli Rooma impeeriumi täiemahuline taastamine. 535. aastal tungis Bütsantsi väejuht Belisarios Lõuna-Itaaliasse, 535–554 toimusid Gooti sõjad Ida-Rooma riigi ja Idagootide kuningriigi vahel Itaalias, Dalmaatsias, Sardiinias, Sitsiilias ja Korsikal, 563. aastal Belisarios vallutas Rooma, 540. aastal Bütsantsi väed vallutasid Ravenna, 550 – Belisarios lahkus Itaaliast. Aastal 541 valisid idagoodid uue juhi Totila ja idagoodid Totila juhtimisel vallutasid Rooma. 545 tuli Belisarios Itaaliasse tagasi, kuid kaotas siis Justinianuse kadeduse tõttu, kes kartis Belisariose võimu kasvu, jättes ta varustuseta nälgima. Belisarios sunniti kaitsele asuma ja aastal 548 asendas Justinianus ta Narsesega 552 – Totila tapeti Taginae lahingus juulis 552 ja kõik tema järglased tapeti või alistusid Mons Lactariuse lahingus oktoobris 552 või 553. Viimane gooti mäss 550. aastate lõpul oli viljatu; mäss lõppes aastal 561 või 562. Seoses lõpliku kaotusega läksid ülejäänud idagoodid tagasi põhja ja asusid Lõuna-Austriasse. Idagootide nimi kadus täielikult. Idagootide aladel moodustati Bütsantsi Ravenna eksarhaat.
Langobardide kuningriik
pisi|[[Langobardide kuningriik (568–774) oma suurimas ulatuses]] pisi|[[Langobardide kuningriik|Langobardide kuningriigi ja Bütsantsi Ravenna eksarhaadi (584–751) alad]] , (568–774) Langobardid 568 – Itaaliasse tungisid langobardid, Alboini juhtimisel, koos teiste germaanlastega (bajuvaarid, gepiidid, saksid) ja bulgaritega, üle Julia Alpide Põhja-Itaaliat vallutama nende väljaajamise tõttu Pannooniast avaaride poolt. Esimene tähtis linn, mis langes, oli aastal 569 Forum Iulii (Cividale del Friuli) Kirde-Itaalias. Siin asutas Alboin esimese langobardide hertsogkonna, mille ta usaldas oma vennapojale Gisulfile. Varsti langesid germaanlaste kätte Vicenza, Verona ja Brescia. 569. aasta suvel vallutasid langobardid peamise roomlaste keskuse Põhja-Itaalias, Milano. Piirkonna kaitseks jäetud väike Bütsantsi armee ei saanud peaaegu mitte midagi teha. Keiser Justinus II poolt Itaaliasse saadetud eksarh Longinus sai kaitsta vaid rannikulinnu, mida sai varustada võimsa Bütsantsi laevastiku abil. Pavia langes aastal 572 pärast kolmeaastast piiramist oli langobardide käes kogu Põhja-Itaalia ja sellest sai esimene uue langobardide Itaalia kuningriigi pealinn. Järgnevatel aastatel tungisid Langobardid edasi lõunasse, vallutades Toscana ja rajades kaks hertsogkonda, Spoleto ja Benevento, millest varsti said pooliseseisvad ja isegi põhjapoolsest kuningriigist pikemaealised, säilides 12. sajandini. Bütsantslastel õnnestus säilitada kontroll Ravenna ja Rooma piirkondade üle, mida ühendas kitsas koridor läbi Perugia.
603 – itaalia langobardid pöördusid katoliku usku, 663 – Ida-Rooma keiser Konstas II tungis Itaaliasse ja rüüstas Rooma.
712 – sai Liutprand langobardide kuningaks ja üritas Itaalia alasid ühendada ühise valitseja võimu alla, 728 – Liutprand vallutas kogu Bütsantsi käes olnud Itaalia ala peale Ravenna, 742 – Liutprand allutas endale Spoleto ja Benevento hertsogkonnad, 751 – kuningas Aistulf allutas Ravenna eksarhaadi; Bütsantsi valitsemine Põhja-Itaalias sai läbi.
Ravenna ja Aafrika eksarhaat
pisi|Bütsantsi alad Itaalias ([[Ravenna eksarhaat, Venezia ja Istria, Rooma hertsogkond, Napoli hertsogkond, Calabria hertsogkond) ja Balkanil (Hellas, Traakia) ning teemad Väike-Aasias (Opsikion, Thrakeesia, Anatoolia, Carabisi, Armeenia teema), 717]] (584–751), Aafrika eksarhaat Ravenna eksarhaat ehk Itaalia eksarhaat oli Bütsantsi (Ida-Rooma) võimukeskus Itaalias 6. sajandi lõpust aastani 751. Langobardide rünnakute tõttu killustati Bütsantsi (Ida-Rooma) valdused mitmeks eraldatud territooriumiks ja aastal 580 korraldas keiser Tiberius II need ümber viieks provintsiks, kreekapäraselt eparhiateks: Annonaria Põhja-Itaalias ümber Ravenna, Calabria, Campania, Emilia ja Liguuria ning Urbicaria Rooma linna ümber (Urbs). 6. sajandi lõpuks saavutanud uus võimukord stabiilse mustri. Ravenna, mida valitses tema eksarh, keisri asetäitja Ravennas, kes kandis tsiviil- ja sõjaväelist võimu lisaks tema kiriklikule ametile, piirdus linna, sadama ja ümbruskonnaga põhjas kuni Po jõeni. Kogu see territoorium paikneb Apenniinide idanõlval. Po jõe taga laius Veneetsia hertsogi territoorium, nimeliselt keisri teenistuses, ja lõunas Marecchia jõeni, mille taga laius Pentapolise hertsogkond Rimini juures lõunas, Aadria mere ääres, Pentapolise hertsog esindas samuti nimeliselt Bütsantsi keisrit. Konstantinoopolist vaadatuna moodustas eksarhaat Itaalia provintsi.
Ravenna eksarhaat organiseeriti reaks hertsogkondadeks (s.o. Rooma hertsogkond, Veneetsia hertsogkond, Calabria hertsogkond, Napoli hertsogkond, Perugia hertsogkond, Pentapolise hertsogkond, Lucania hertsogkond jne), mis olid peamiselt Apenniini poolsaare rannikulinnad, kuna langobardid valdasid sisemaad.
Ravenna eksarhaat ei olnud ainus Bütsantsi provints Itaalias. Bütsantsi Sitsiilia moodustas eraldi valitsuse ning Korsika ja Sardiinia kuulusid Bütsantsi alluvuses Aafrika eksarhaati. 733. aastal allutas Ida-Rooma keiser Leo III Sitsiilia ja Kalaabria Konstantinoopoli kiriku võimule.
Veneetsia vabariik
pisi|[[Veneetsia vabariik (697–1797) u 1000. aastal]] (697–1797) 697. aastal asendati senine kõrgeim Bütsantsi tribuun Veneetsias, eluks ajaks valitava doodžiga. Esimene Veneetsia doodž oli Paolo Lucio Anafesto (Paulucius Anafestus ehk Anafestus Paulicius), kuid juba Orso Ipatot tunnistas valitsejana Ida-Rooma keisririigi keiser ning tunnustas teda tiitliga hypatus (konsul) ja dux (doodž). Esialgu kuulusid vabariiki ainult Veneetsia ümbruse alad, kuid hiljem hõlmas riik ka Itaalia kirdeosa, Aadria mere idaranniku ja Joonia ning Egeuse mere saared.
Frangi riik, Kirikuriik
pisi|vasakul|[[Frangi riik 714. aastal ja Itaalia loodeosa]] pisi|Frangi riigi laienemine 753 – Frangi riigi kuningas Pippin III Lühike tungis Itaaliasse ning alistas järgnevate sõjakäigude tulemusel Langobardide kuningriigi, langobardidelt võetud Ravenna tagastati mitte bütsantslastele, vaid paavstile, suurendades Patrimonium Petri ("Peetruse pärandus") tuumikala 756 – Karolingidest Frangi riigi kuninga kaitse all loodi paavsti Kirikuriik, 772 – paavst Hadrianus I palus langobardide vastu appi Karl Suure, 774 – frangid Karl Suure juhtimisel vallutasid langobardide riigi liites selle Frangi riigiga.
, Kirikuriik, Rooma paavst 9. sajand: 800 – Frangi riigi kuningas Karl Suur krooniti Roomas paavsti poolt Püha Rooma riigi keisriks. Tekkis liit Frangi riigi ja katoliku kiriku vahel, Karl Suure (768–814) ajal saavutas Frangi riik suurima võimsuse: vallutati langobardide kuningriik Põhja-Itaalias, Saksimaa ning Baieri. Karolingide valitsemise all olevat Frangi riiki tuntakse ka kui Karolingide impeeriumit.
Kesk-Frangi riik
pisi|[[Itaalia kuningriik (keskaegne)|Itaalia kuningriik kuningas Lothar II valitsemise ajal (948-950)]] pisi|vasakul|Frangi riigi kolmeks jagamine [[Verduni lepinguga aastal 843: Lääne-Frangi riik (roosa), Kesk-Frangi riik (roheline) ja Ida-Frangi riik (kollane)]] , Itaalia kuningriik (888–961), Lotharingia 843. aastal loodi Verduni lepinguga, üürike Kesk-Frangi riikmis jagas Karolingide impeeriumi Frangi riik keisri Ludwig Vaga poegade vahel. Paiknedes Ida- ja Lääne-Frangi riigi vahel, koosnes Kesk-Frangi riik frankide territooriumist Reini ja Schelde jõe vahel (hiljem tuntud kui Lotring), Friisimaast Põhjamere rannikul, endisest Burgundia kuningriigist (välja arvatud läänepoolne osa, hilisem Bourgogne) ja Provence'ist, samuti Itaalia kuningriigist.
851 – maavärin Roomas, 873 – bütsantslased võtsid Kagu-Itaalias Bari saratseenidelt tagasi ja moodustasid Itaalia katepanikioni, 878 – saratseenid vallutasid Bütsantsi käes oleva Sürakuusa ja haarasid kontrolli Sitsiilia üle, 898 – Itaaliasse tungisid madjarid ja rüüstasid Paviat.
Saksa-Rooma riik
pisi|[[Saksa-Rooma riik|Saksa-Rooma riigi ja Itaalia alad u 1000. aastal]] , keskaegne Itaalia kuningriik, Verona mark, Istria mark Aastal 951 abiellus Saksa kuningas Otto I viimase Itaalia kuninga Lothar II lese Adelheidiga ja võttis Pavias Lombardia raudkrooni rivaalitseva Ivrea markkrahvi Berengari eest.
Kui aastal 960 ründas Itaalia kuningas (950–961) Berengar II Kirikuriiki, vallutas paavst Johannes XII kutsutud kuningas Otto Itaalia kuningriigi ja kroonis end 2. veebruaril 962 Roomas Saksa-Rooma keisriks. Sellest ajast alates olid Saksa-Rooma keisrid Itaalia kuningad ja alati ka Saksa kuningad ja Itaaliast sai seega Saksa-Rooma riigi osastiskuningriik. , Guido Spoletost , Salerno vürstkond
Araablaste sissetung Sitsiiliale ja Lõuna-Itaaliasse
(965–1072) vasakul|pisi|Itaalia aastal 1000. Sitsiilia emiraat heleroheline pisi|[[Itaalia katepanikioni ligikaudne territoriaalne ulatus 11. sajandi algul. Keskaegsete kreeka nimede kõrval on tänapäevased (inglispärased) linnanimed]] Bütsantsi Sitsiilia asevalitseja poolt koostöös moslemitega 826. aastal alanud mässu tulemusel võitsid moslemid Bütsantsi vägesid ja 831. aastal vallutasid Palermo. Palermost sai moslemite Sitsiilia pealinn, ümbernimetatuna al-Madinah ('linn'). Sitsiilia vallutus toimus vahelduva eduga; märkimisväärse vastupanuga ja paljude sisemiste võitlustega võttis Bütsantsi Sitsiilia vallutamine üle sajandi.
Saratseenid koondasid algul oma rünnakud Sitsiiliale ja Bütsantsi Itaaliale. Moslemiväed hõivasid aastal 847 Bari, mis seni oli langobardide kontrolli all. Saratseenide rünnakud jätkusid põhjasuunal, kuni Benevento Adelchi kutsus appi oma isanda, Itaalia kuninga Ludwig II. Ludwig II sõlmis aastal 869 liidu Bütsantsi keisri Basileios I-ga araablaste väljaajamiseks Barist. Araablaste maaväed alistati keisri poolt aastal 871. Umbes aastal 915, suutis paavst Johannes X ühendada Lõuna-Itaalia kristlikud vürstid saratseenide rajatiste vastu Garigliano jõel. Sel aastal aeti Garigliano lahinguga saratseenid Mandri-Itaaliast välja.
Sürakuusa Sitsiilias pidas kaua vastu, kuid langes aastal 878, Taormina langes aastal 902 ja viimane Bütsantsi tugikoht võeti aastal 965. 965. aastaks vallutati araablaste poolt Lõuna-Itaalias, Sitsiilia saar löplikult bütsanslastelt ja asutati Sitsiilia emiraat. pisi|Bütsantsi teemad Lõuna-Itaalias u 1000 980 – Saksa-Rooma keiser Otto II asus Itaalias araablaste vastu sõdima, 982 – Otto II sai araablastelt Crotone lähistel Calabrias lüüa. 10. sajandi lõpul algas valitseva Kalbiidide dünastia pideva mandumise periood, 11. sajandi esimesel poolel ägenes saare valitsejate dünastiline konflikt, valitseva perekonna fraktsioonid liitusid aeg-ajalt Bütsantsi ja Ziriididega ning aastail 1040–1053 ajal killustus saar mitmeks väikseks valduseks.
Normannide sissetung Lõuna-Itaaliasse
pisi|vasakul|Veneetsia vabariiki ümbritsevad alad 1084. aastal. [[Saksa-Rooma riik|Saksa-Rooma riigi Verona mark, Kärnteni hertsogkond, Kraini mark ja Istria markidega, Horvaatia kuningriik]] , Hauteville (perekond) 11. sajand: 1027 – normannid asusid sõdima Lõuna-Itaalias, 1030 – Napoli hertsog kinkis normanni rüütlile Rainulfile Aversa maakonna, 1047 – normannid vallutasid Lõuna-Itaalia ja Sitsiilia, 1053 – paavst Leo IX asus normanne Itaaliast välja ajama kuid sai Civitate all lüüa, 1071 – normannid vallutasid viimased Bütsantsi itaalia valdused Bari ja Brindisi, 1072 – normannid vallutasid Palermo ja Amalfi, 1076 – langobardide viimane tugipunkt Salerno langes normannide kätte, 1084 – Rooma alistus Saksa-Rooma keiser Heinrich IV-le; ametisse sai vastupaavst Clemens III. (1071–1130), Sitsiilia kuningriik (1130–1816), Napoli kuningriik (1282–1816), Sardiinia kuningriik (1297–1861)
Põhja-Itaalia
, Gvelfid ja gibelliinid, , Genova vabariik, Pisa vabariik, Siena vabariik ja Lucca vabariik 11. sajandil kaotas Põhja-Itaalias asuv Itaalia kuningriik gvelfide ja gibelliinide vastasseisu tõttu praktiliselt igasuguse teovõime ning tegelik võim kandus linnadele. Esialgu said Itaalia kuninga esindajaks linnades asunud piiskopid. Sajandi lõpust alates hakkasid linnade mõjukad isikud piiskoppe kõrvale tõrjuma. Tekkisid linnkommuunid, kus ainuvalitsejat asendas aristokraatlik demokraatia.
13. sajandi jooksul omandasid aristokraatide kõrval olulise rolli gildid. Niisuguseid linnkommuune nimetati societas populi või Popolo. Keskvõimu puudumisega kaasnesid konfliktid nii linnade vahel kui sees, ühise vaenlase korral võisid linnad aga ka omavahel liituda. Tuntuim niisugune liit oli 1167 asutatud Lombardia Liiga. Fraktsioonide tasakaalustamiseks loodi hiljem linnadele suurte volitustega linnapea (podesta) ametikoht. Podesta erapooletuse tagamiseks valiti ta sageli väljastpoolt, ka tema ametiaeg oli lühike, tavaliselt kuni aasta. 13. sajandi lõpuks läks võim linnades enamasti ühe vanema (signori) kätte. Mõnikord toimus see evolutsiooni tulemusel (näiteks Scotti Piacenzas või della Scala Veronas), mõnel pool aga pika võimuvõitluse järel (Viscontid Milanos). pisi|Pisa vabariigi kaubanduslik ja territoriaalne laienemine (12. sajand) – kaubateed, kolooniad ja laod
Ristisõjad
Kolme linna omavahelises rivaalitsemises jäi Pisa aastal 1284 Meloria merelahingus alla, Pisa sadam muutus aga üha olulisemaks kiirelt kasvavale Firenzele. Olulisimad tolle aja Vahemere laevatüübid oli kitsas ning kiire, aerude jõul liikuv galeer ning laiemad ja aeglasemad purjede jõul liikuvad kaubalaevad. Suuremad laevad olid üle 30 meetri pikad ja veeväljasurvega üle 1000 tonni. Sel ajal võeti kasutusele magnetkompass ning endisi külgedel asuvaid tüürmõlasid asendav ahtris asuv tüür. Riskantne, aga tulus meresõit aitas kaasa linnade majanduse arengule. Kallist kaubareisi rahastati sageli hulgakesi (commenda), tekkisid pangad ning riskide vähendamiseks kindlustus, arenes rahvusvaheline kaubandusõigus. Nii sai Põhja-Itaaliast tolle aja Lääne-Euroopa kõige jõukam ja arenenum piirkond.
Külaelu koondus kiriku ümber. Piirkondlikku ühtekuuluvustunnet aitasid tugevdada tähtpäevad, usutalitused, tööd ja muu vastastikune abi ning ühine vastuhakk võõrastele. Linnade jõukus ei tähendanud aga linnade tagamaade jõukust. 13. sajandi jooksul kasvasid kiiresti külakogukondade maksud, linnadele tuli anda soodsat laenu, maksta külades viibivate ametnike tasu ning osaleda sõjaväe- ja tööteenistuses. Sageli määrasid linnad põllumajandussaadustele enda jaoks soodsad hinnad. Majandusraskused sundisid külasid müüma ühisvalduses olevad karjamaad ja metsad, mida just vaesem rahvas enne kasutas. Sajandi lõpul olid paljud maapiirkonnad niivõrd vaesunud, et ei suutnud enam makse maksta. Kõige hinnatum vili oli nisu, kasvatati ka otra, kastaneid, oliive ja viinamarju.
Lõuna- ja Kesk-Itaalia
11. sajandil oli Lõuna-Itaalia kolme kultuuri – katoliikliku läänekristluse, ortodoksse idakristluse ning araabia maailma kokkupuutepunkt. Apenniini poolsaare lõunaosa kuulus formaalselt Bütsantsile, Sitsiilia oli jagunenud moslemiriigikeste vahel. Aastatel 1071–1130 ühendasid normanni päritolu hertsogid Sitsiilia ja Apenniini poolsaare lõunaosa oma valitsuse alla. Sitsiilia kuningriik keskusega Palermos oli paljurahvuseline seni, kuni Friedrich II asustas moslemid ümber Lucerasse. Ka riigi kese kandus samal ajal mujale: uuteks pealinnadeks said Foggia ning Napoli. Friedrichi surmale järgnenud segaduste järel läks võim 1266 Anjou ja Provence'i hertsogile Charles'ile. Eeskätt sisserände tõttu oli kuningriik selleks ajaks peaaegu puhtalt katoliiklik. Viimased moslemid orjastati aastal 1300. 1282. aasta Sitsiilia ülestõusu (Sitsiilia õhtumissa/Vespri ülestõusu) tulemusel eraldus Anjoude valitsuse alt Sitsiilia. Saare kuningaks valiti Aragóni kuningas Pedro III (Sitsiilias Pietro I). Tekkinud kahe kuningriigi vahel jäid suhted mitme sajandi vältel pinevaks. Kuni 15. sajandi keskpaiku ühendas Aragoonia kuningas Alfonso V saare ja maismaa, "Mõlema Sitsiilia Kuningriigina".
11. sajandi algul domineerisid nii Sitsiilias kui Kalaabrias kreeka ja araabia keel. Kreeka asustus Apenniini poolsaarel pärineb juba Magna Graecia perioodist, Bütsantsi valitsuse ajal 10.-11. sajandil oli kreeka keele mõju ja tähtsus väga suur. Sitsiilias tõi järgnev normannide võim kaasa isegi kreeka kogukondade tugevnemise. Paljud moslemid kreekastusid, Kalaabrias ja Sitsiilias kreeka keele tähtsus aga langes. Koos moslemi elanikkonnaga hääbus ka araabia keel. 14. sajandist alates domineeris kogu Itaalias rahvaladina keel, praeguse itaalia keele eellane. Araabia keel säilis mõningal määral vaid juudikogukondades.
11.–13. sajandil arenes ja kindlustus Kirikuriik keskusega Roomas. Paavstid pidasid Apenniini poolsaare keskosa "Peetruse päranduseks" (Patrimonium Petri): maadeks, millele kirikul oli ainuõigus. Selle väite juriidiliseks aluseks oli Constantinuse kingitus: dokument, mille järgi Rooma keiser Constantinus I oli andnud kõrgeima võimu impeeriumis paavstile. (Renessansiajal tõestati, et see oli võltsing.) Seega seisis paavsti võim keisrist kõrgemal. Võimu ja maade jagamine põhjustas pidevaid sõdu Saksa-Rooma keisritega. Paavstid liikusid oma valdustes palju ringi, resideerisid paljudes linnades ning osalesid kohapeal valitsemis- ning usuasjade korraldamises. See aitas valdusi konsolideerida.