cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gaeta hertsogkond
Normannide ülemvõim
Aastast 1067 või 1068 aastani 1091 valitses Gaetat normannide Ridello perekond. Nende võim oli kehtestatud Gaetas ja Goffredo Ridello valitses Pontecorvost, kuid gaetalased ei olnud veel täielikult oma sõltumatust minevikust võõrutatud. Giordano I di Capua surmaga mässas Gaeta normanni võimu vastu ja nimetas hertsogiks ühe Landolfo. Ta valitses edukalt aastani 1103, kuna Capua normanni vürst Riccardo II oli oma pealinnast minema kihutatud. Aastal 1103 vallutas Guillaume de Blosseville linna ja aastal 1105 vallutas linna omakorda Riccardo dell'Aquila. Riccardo oli de facto sõltumatu hertsog, nagu ka tema järglased. Giordano I surm oli Capua normanni dünastia võimu kurnanud ja sellel oli suur mõju Gaetale. Pärast Riccardo surma (1111) valitses Gaetat aastani 1113 Andrea Dell'Aquila, kuni Riccardo di Caleno selle võttis. Lõpuks, aastal 1135, sunniti Riccardo di Caleno alluma kuningas Rogerile, kes sundis samal aastal alluma ka viimase Capua vürsti Roberto II.
Tilgu
Tilgu on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.
Vao mõis (Koeru)
pisi|Vao mõisa peahoone Vao mõis (saksa keeles Waoküll) oli rüütlimõis Koeru kihelkonnas Järvamaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Järva valda Järva maakonnas.
Ajalugu
Vao mõis rajati 1663. aastal ning selle esimeseks omanikuks oli Detloff Hauenschildt (1618–1703). 1703. aastal sai mõisa omanikuks tema poeg Robert Wilhelm Hauenschildt. Tema surma järel läks mõis viimase õele Hedwig Elisabethile, kes oli abielus Väike-Keskküla (hiljem Kasari mõis) mõisniku Christoph Jürgen von Baranoffiga. Baranoffide kätte jäi mõis kuni 1799. aastani, mil selle ostis krahv Peter Douglas.
1808. aastal suri krahv ja mõisa ostis Christoph von Brevern. Brevernidele kuulus mõis kuni 1919. aasta võõrandamiseni.
Mõisakompleks
Poolkelpkatusega puidust härrastemaja rajati umbes 1800. aasta paiku. Kivist ehitatud tiibhoone rajati tõenäoliselt 19. sajandi lõpus. Samal ajal rajati ka kaarakendega väike veranda.
Pärast mõisa võõrandamist asus hoonesse kool, mis tegutses seal 2004. aastani. Nüüdisajal tegutsevad hoones lasteaed ja raamatukogu.
Automaatjuhtimissüsteem
Automaatjuhtimissüsteem ehk automaatne juhtimissüsteem ehk automatiseeritud juhtimissüsteem on tootmis-, majandus- vms. tegevuse juhtimise süsteem, mille puhul kasutatakse juhtseadmetena regulaatoreid, programmeeritavaid kontrollereid, tööstusarvuteid, personaalarvuteid ja teisi andmetöötlusvahendeid.
Tehnoloogilise protsessi automaatses juhtimissüsteemis analüüsitakse anduritelt saabuvat informatsiooni juhtsüsteemis (arvutis, kontrolleris) ja moodustatakse seejärel juhtsignaalid ehk juhtkäsk täituritele. Süsteemis toimuvaid protsesse jälgib masinaoperaator juhtimispuldil olevalt kuvarilt. Säilitamisele kuuluv informatsioon salvestatakse mällu ning vajaduse korral saab selle printeri abil väljastada paberil. Automatiseeritud juhtimissüsteemis osaleb inimene juhtimisprotsessis kaudselt protsessi jälgijana või vajaduse korral selle ümberhäälestajana või ümberprogrammeerijana.
Automatiseeritud juhtsüsteemi põhikomponendid
Automatiseeritud juhtimissüsteemi põhikomponendid on järgmised:
Juhtimine
Juhtimissüsteemis tehnoloogilisest protsessist anduritega tuvastatav info muundatakse juhtseadmele vastuvõetavale kujule. Juhtseade töötleb seda infot mällu salvestatud arvutiprogrammi järgi ning väljastab juhtsignaalid täiturseadmetele, mis juhivad konkreetset protsessi. Juhtimissüsteemi juurde kuulub alati inimese masina liides ehk kasutajaliides (inglise: Human Machine Interface, Man Machine Interface), mis võimaldab inimesel osaleda juhtimiseks vajaliku informatsiooni sisestajana ehk programmeerijana ning teostada järelevalvet.
Bui
Bui on linn Venemaal Kostroma oblastis, Bui rajooni keskus.
Bui asub kohas, kus Vjoksa jõgi suubub Kostroma jõkke.
Bui on asutatud 1536. aastal.
Raudteesõlm.
Sandisuu
Sandisuu on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.
Tim Cahill
Timothy Joel Cahill (sündinud 6. detsembril 1979 Sydneys) on Austraalia jalgpallikoondise endine poolkaitsja.
Koondisekarjäär
Cahilli ema on samoalane ja isa pärit Inglismaalt, kuid isa mõlemad vanemad olid iirlased. Seepärast oli Timil valida Samoa, Inglismaa, Iirimaa ja oma sünnimaa Austraalia jalgpallikoondise vahel.
1994 kutsus Samoa Timi ja tema vanema venna Seani 1994. aasta Okeaania U20 meistrivõistlustele. Sean oli väravavaht. Vennad olid nõus, sest nägid selles võimalust haiget vanaema külastada, eriti kui Samoa Jalgpalliliit kinni maksis nende lennukipiletid, majutuse ja muud elamiskulud. Tim oli üksnes 14-aastane ega uskunud, et tal üldse mängida lastakse. 24. septembril alistas Samoa 2:0 Paapua Uus-Guinea jalgpallikoondise, kuid teises alagrupimängus 26. septembril Uus-Meremaa jalgpallikoondise vastu saadeti Timgi vahetusmängijana platsile. Kolmandas kohtumises Vanuatu jalgpallikoondise vastu 28. septembril, mis otsustas teise koha alagrupis, oli Tim juba algrivistuses. Mõlemad tema osalusel peetud mängud kaotas Samoa 0:3. Ta ei mänginud Samoa võistkonnas enam kunagi.
Cahill debüteeris Austraalia rahvuskoondises 30. märtsil 2004 Lõuna-Aafrika Vabariigi jalgpallikoondise vastu.
Cahilli esimene suurturniir oli 2004. aasta Okeaania meistrivõistlused jalgpallis, mis peeti Austraalias Adelaide'is. Ühtlasi oli see 2006. aasta MM-valikturniir. Austraalia võitis 6 osavõtjaga turniiri üsna kindlalt. 29. mail alistas Austraalia kahe favoriidi omavahelises kohtumises Uus-Meremaa 1:0. 31. mail alistati Tahiti jalgpallikoondis 9:0 ja Cahill lõi 2 väravat, sealhulgas avavärava 14. minutil. See oli tema esimene värav Austraalia koondises. 2. juunil alistati Fidži jalgpallikoondis 6:1 ja Cahill lõi 3 väravat. See on tema ainus kübaratrikk Austraalia koondises. 4. juunil võideti Vanuatu 3:0 ja 6. juunil viigistati Saalomoni Saarte jalgpallikoondisega 2:2, kusjuures Cahill lõi 50. minutil 1:1. Austraalia võit andnuks hõbemedali Uus-Meremaale, viigiga tulid teiseks Saalomoni Saared. Tim Cahill jagas turniiri resultatiivseima mängija auhinda uusmeremaalase Vaughan Covenyga.
Cahill osales 2004. aasta suveolümpiamängudel Ateenas. 11. augustil viigistas Austraalia Tuneesia jalgpallikoondisega 1:1 ja 14. augustil alistas 5:1 Serbia ja Montenegro jalgpallikoondise. Selles mängus lõi Cahill 11. minutil avavärava. Alagrupivõitjat otsustavas mängus kaotas Austraalia 17. augustil Argentina jalgpallikoondisele 0:1. Austraalia ja Tuneesia jäid alagrupis jagama teist kohta, kuid Austraalial oli parem väravate vahe ja ta pääses edasi. Veerandfinaalis jäi Austraalia 21. augustil 0:1 alla Iraagi jalgpallikoondisele.
Okeaania meistrina pääses Austraalia Saksamaale 2005. aasta konföderatsioonide karikavõistlusele. 15. juunil kaotas Austraalia 3:4 Saksamaa jalgpallikoondisele. Cahill osales esimesed 74 minutit ja vaheati välja kaotusseisus 2:3. 18. juunil kaotas Austraalia Argentinale 2:4, Cahill mängis kogu kohtumise ja sai 49. minutil kollase kaardi. 21. juunil kaotas Austraalia ka Tuneesiale 0:2, jäi viimaseks ja langes välja. Cahill sekkus vahetusest 61. minutil ja sai juba järgmisel minutil kollase kaardi.
Okeaaniale oli MM-il eraldatud pool kohta. FIFA ei tahtnud seda Austraaliale anda, sest ta oli tulnud meistriks kodumaal, konkurendid aga mänginud võõrsil. Turniiri kahe parema vahel tuli play-off, kummagi kodumaal üks mäng. Sellepärast oligi oluline, et hõbemedali pälvisid Saalomoni Saared ja mitte märksa tugevam Uus-Meremaa. Austraalia alistas 3. septembril 2005 Saalomoni Saared kodus 7:0 (Cahill lõi 57. minutil 4:0) ja 6. septembril võõrsil 2:1. Austraalia pääses viimasesse ringi Uruguay jalgpallikoondise vastu. 12. novembril kaotas Austraalia võõrsil 0:1 (Cahill oli kasutamata varumängija) ja 16. novembril võitis võõrsil sama tulemusega (Cahill mängis kogu kohtumise). Penaltiseeria võitis Austraalia (Cahill ei osalenud).
2006. aasta maailmameistrivõistlused jalgpallis toimusid Saksamaal. Esimeses alagrupimängus 12. juunil jäi Austraalia Jaapani jalgpallikoondise vastu 26. minutil taha, kuid Cahill sekkus vahetusest 53. minutil, sai 69. minutil kollase kaardi, viigistas 84. minutil ja viis Austraalia 89. minutil juhtima. Austraalia võitis 3:1 ja Cahill valiti kohtumise parimaks mängijaks. Ta oli esimene austraallane, kes lõi MM-il ühes mängus 2 väravat, ja esimene austraallane, kes valiti mõne MM-matši parimaks mängijaks. 18. juunil peeti teine mäng Brasiilia jalgpallikoondise vastu. Cahill mängis 56 esimest minutit, vahetati välja seisul 0:1 ja Austraalia kaotas 0:2. 22. juunil pidas Austraalia teise edasipääseja suhtes otsustava mängu Horvaatia jalgpallikoondisega, milles horvaat Josip Šimunić sai 3 kollast kaarti. Cahill tegi kaasa kogu mängu ja see lõppes 2:2, mis rahuldas Austraaliat. 26. juunil kaotas Austraalia Itaalia jalgpallikoondisele 0:1 Francesco Totti 5. üleminuti väravast ja langes välja, Cahill mängis kogu kohtumise ja sai 49. minutil kollase kaardi. Itaalia tuli lõpuks maailmameistriks.
Okeaanias ei olnud Austraalia koondisel võrdseid partnereid. Sellepärast, sportlikkuse mõttes läks Austraalia Aasia konföderatsiooni ja osales 2007. aasta Aasia meistrivõistlustel. Cahill oli paranemas vigastusest ja sellepärast ei olnud ta algrivistuses, vaid vahetusmängija. 8. juulil sai Austraalia Omaani jalgpallikoondise vastu vaevase 1:1 viigi. Cahill sekkus mängu 62. minutil, sai 89. minutil kollase kaardi ja lõi 2. üleminutil viigivärava. Temast sai esimene Austraalia jalgpallur, kes löönud värava Aasia meistrivõistlustel. 13. juulil kaotas Austraalia Iraagi jalgpallikoondisele 1:3 (poolaeg 0:1). Cahill mängis teise poolaja. 16. juulil vajas Austraalia Tai jalgpallikoondise vastu 2-väravalist võitu, võitis 4:0 (Cahill sekkus 74. minutil seisul 1:0) ja pääses Iraagi järel alagrupist teisena edasi veerandfinaali. 21. juulil läks Austraalia Jaapani vastu 70. minutil juhtima, 71. minutil tuli mängu Cahill ja 72. minutil Jaapan viigistas. Järgnenud penaltiseerias ei suutnud kaks esimest austraallast lööki realiseerida, Cahill lõi kolmandana sisse, kuid Jaapan võitis 4:3 ja pääses poolfinaali.
pisi|Tim Cahill (2009) 2010. aasta MM-valikturniiril pääses Austraalia mänguta viimasele, 4. taseme valikturniirile. Cahill lõi 3 väravat ja aitas Austraalial valikturniiri kaotuseta läbida. Katari vastu viis ta Austraalia 8. minutil juhtima (mäng 4:0), Jaapani vastu lõi pärast kaotatud poolaega 2 väravat (mäng 2:1). Üle 3 värava ei löönud 4. taseme valikturniiril keegi.
2011. aasta Aasia meistrivõistlustel võitis Austraalia valikgrupi, ehkki lõi 6 mängus kõigest 6 väravat. Alagrupikaaslasedki ei löönud rohkem. Cahill lõi ühe värava ja see oli 14. oktoobril 2009 ainus värav mängus Omaaniga.
Finaalturniir toimus Kataris. Cahill oli iga Austraalia mängu algrivistuses. 10. jaanuaril alistas Austraalia avamängus India jalgpallikoondise 4:0, Cahill lõi 11. ja 65. minutil esimese ja viimase värava ning valiti kohtumise parimaks mängijaks. 14. jaanuaril viigistas Austraalia Lõuna-Korea jalgpallikoondisega 1:1 ja Cahill sai 3. üleminutil kollase kaardi. 18. jaanuaril alistas Austraalia Bahreini 1:0 ja parema väravate vahe tõttu võitis alagrupi. Cahill vahetati viimasel minutil välja. 22. jaanuaril alistas Austraalia veerandfinaalis lisaajal Iraagi 1:0, Cahill vahetati normaalaja üleajal välja. 25. jaanuaril alistas Austraalia poolfinaalis Usbekistani jalgpallikoondise 6:0 ja Cahill vahetati 71. minutil seisul 3:0 välja. Finaalis Jaapani vastu pidi Austraalia 29. jaanuaril vastu võtma 0:1 kaotuse lisaajal ja Cahill vahetati välja samal minutil, kui värav löödi.
2015. aasta Aasia meistrivõistluste esimeses alagrupimängus 9. jaanuaril lõi ta värava Kuveidile. Veerandfinaalimängus 22. jaanuaril lõi ta kaks väravat Hiinale. Austraalia jõudis finaali, kus 31. jaanuaril alistati Lõuna-Korea tulemusega 2:1. Cahill valiti turniiri sümboolsesse koosseisu.
Viimase koondisemängu pidas Cahill 2018. aasta novembris sõprusmängus Liibanoni vastu. Ta mängis koondises kokku 108 korda ja lõi 50 väravat. Kõige rohkem, viis väravat lõi ta Jaapani vastu. Ta on Austraalia läbi aegade suurim väravakütt. Enam koondisemänge on temast pidanud ainult Mark Schwarzer.
Isiklikku
Tim Cahill on 178 cm pikk ja kaalub 69 kg.
2010. aastal abiellus Cahill oma lapsepõlvekallima Rebekah Greenhilliga. Neil on neli last: 2003 sündinud poeg Kyah, 2005 sündinud poeg Shae, 2007 sündinud tütar Sienna ja 2012 sündinud poeg. 2010. aasta seisuga kuuluvad neile majad Sydneys, Floridas ja Inglismaal.
Kyōto prefektuur
Kyōto prefektuur on Jaapani prefektuur Honshū saare keskosas. Piirneb lõunas Jaapani merega.
Prefektuur asub Honshū saare keskosas ja hõlmab 4612,71 km², mis moodustab 1,2% Jaapani pindalast. Lõuna- ja põhjaosa eraldavad Tanba mäed.
Sümbolid
Kyōto prefektuuri tunnuslind on jaapani tormilind (Calonectris leucomelas), tunnuspuu on jaapani krüptomeeria (Cryptomeria japonica) ja tunnuslill kirsipuu Prunus spachiana õis.
Haldusjaotus
Kyōto prefektuur on jaotatud 26 omavalitsusüksuseks, millest 15 on linnad (市 shi).
Tomatimahl
pisi|Tomatimahl ja maitseained Tomatimahl on tomatitest valmistatud mahl.
Kauplustes müüdavasse mahla on tootjad tavaliselt lisanud ka soola.
Tomatimahl sisaldab ka antioksüdanti lükopeen, mis mõnede inimeste arvates on heaks vähi ravimiks. Meestearstide sõnul on see eesnäärmevähi ennetamisel väga tõhus. (Vähendavat tõenäosust 30 - 50%)
See on populaarne kokteili "Bloody Mary" koostisosa, segatuna viina ja vürtsidega.
Wilhelm Bergmann
Wilhelm Karl Emil Bergmann (19. detsember/31. detsember 1864 Dobele – 20. aprill/3. mai 1907 Tartu) oli Eesti vaimulik ja teoloog.
Ta õppis aastatel 1879–1882 Riia kubermangugümnaasiumis, aastatel 1883–1885 õppis ta oma isa poeglaste asutuses. Aastatel 1885–1891 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas, saades aastal 1889 auhinnaks kuldauraha. Aastatel 1892–1901 oli ta reaalkoolis usuõpetajaks. Kaitses aastal 1898 mag. theol. väitekirja. Ordineeriti 4. oktoobril/16. oktoobril 1898 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1898–1901 Tartu Ülikooli usuteaduskonna eradotsent, aastatel 1901–1907 oli ta samas tegeliku usuteaduse professor. Lisaks oli ta aastatel 1898–1907 Tartu Ülikooli koguduse õpetaja.
Tema eriala oli eksegeetika/praktiline usuteadus.
Isiklikku
Tema kälimees Hermann Arnold Lezius oli Mihkli Miikaeli koguduse õpetaja.
Paindtootmissüsteem
Paindtootmissüsteem (inglise: flexible manufacturing system) on paindtootmise põhimõttel organiseeritud tootmisüksus, mis sisaldab mitmeid erinevate ülesannetega juhtsüsteeme. Üks või enam paindlikku automaatpingisüsteemi moodustavad paindtootmissüsteemi.
Juhtimine
Paindtootmissüsteeme juhitakse hierarhiliste ja hajutatud ehk detsentraliseeritud juhtimissüsteemidega, mis koosnevad paljudest kohalikest alamsüsteemidest. Juhtseadmeina kasutatakse mitmesuguse võimsusega juhtarvuteid ja kontrollereid, mille tarkvara võimaldab inimese dialoogi automaatidega.
Marshalli Saared
Marshalli Saared (ametlikult Marshalli Saarte Vabariik) on saareriik Vaikse ookeani lääneosas Mikroneesias, mis on vabalt assotsieerunud Ameerika Ühendriikidega. Riigi maismaaterritooriumi hõlmab saarestik Marshalli saared.
Riigi pindala on 181 km² ning selle moodustab 29 madalat atolli ja 5 eraldi saart. Marshalli saarte lääneosas asuvad Raliki saared, idaosas Rataki saared.
Umbes kaks kolmandikku riigi elanikest elab Majuro atollil ja Kwajaleini atollil. Riigi kultuurikeskuseks on Ebeye saar Kwajaleini atollil.
Asend
Marshalli Saared asuvad Vaikse ookeani lääneosas ekvaatori lähistel. Riik piirneb põhjas Wake'i saarega, läänes Mikroneesia Liiduriikidega, edelas Kiribatiga ja lõunas Nauruga. Riigi maismaa moodustavad kaks paralleelselt loodest kagusse kulgevat arhipelaagi, mis koosnevad kokku 29 atollist ja 5 saarest, mille omakorda moodustavad rohkem kui 1000 väikesaart.
Riigi rannajoone kogupikkus on 370,4 kilomeetrit.
Paindtootmine
Paindtootmine on automatiseeritud tööstuslik väikesaritootmine, mille puhul saab operatsioone ja tehnoloogiat kergesti muuta. Tööoperatsioonide paindlikkust võimaldab paindtootmismoodulite ja paindtootmisseadmete (programmjuhtimisega tööpinkide ja tööstusrobotite) kasutamine.
Marshalli Saared
Asend
Marshalli Saartel on Ameerika Ühendriikidega territoriaalvaidlus Wake'i saare üle.
Paindtootmine
Tehnoloogilise paindlikkuse tagavad paindtöötlemismoodulite rööptöö, asendatavus ja reverseeritavus, ümberprogrammeeritavus, laonduse ja tööriistanduse automatiseerimine, transpordiseadmete paindlik töökorraldus (materjalide liikumisteede optimaalne valik ja operatiivne ümbersuunamine) ning programmjuhtimine.
Marshalli Saared
Loodus
350px|pisi| Marshalli Saarte kaart Marshalli Saarte atollid on moodustunud kustunud vulkaanidel. Kwajaleini atoll on riigi suurim, pindalaga 16 km².
Atollid ja väikesaared on madalad, nende keskmine kõrgus on 2 meetrit üle merepinna, kuid riigi kõrgeim punkt asub 10 meetrit üle merepinna Likiepi atollil. Atollid on maastikugeograafialt sarnased. Ookeani rannikul avaneb liivarand, mida sisemaast eraldavad kõrged liivaluited. Luidete taga kasvab laialehine rannikumets, kus asub hoonestamiseks sobilik piirkond. Atollide maismaa keskosas on hariliku taro või kookospalmi kasvatusala, mille taga on teine hoonestamiseks sobilik piirkond. Atoll ümbritseb ookeanist täielikult või osaliselt eraldatud laguuni, mille rannikul kulgeb maantee.
Metsaga on kaetud 49,3% riigi pindalast. Marshalli saarte mullastik on õhuke ja toitainetevaene. Marujo atollil on kirjeldatud 563 taimeliiki, sealhulgas 12 sõnajalaliiki, 5 liiki paljasseemnetaimi, 193 liiki üheidulehelisi ja 353 liiki kaheidulehelisi. Rongelapi atollilt on tuvastatud 63 ja Ailinginae atollilt 29 taimeliiki. Saarte peamised puuliigid on kookospalm ja leivapuu. Ainus endeemne kõrgema taime liik on kõrreline Lepturus gasparricensis. Saartel peavad vastu taimeliigid, mis suudavad toime tulla toitainevaese pinnase, pinnase kõrge soolsuse, põua ja inimesepoolse võimaliku pinnase segipööramisega.
Riigi ookeanialal on kirjeldatud 160 koralliliiki.
Marshalli Saarte valitsus moodustas oktoobris 2011 riigi ookeanialal haide kaitseks kaitseala kogupindalaga 2 miljonit km². Riigi territoriaalvetest on tuvastatud üle 800 kalaliigi.
Riigis on kirjeldatud üle 600 liigi putukaid, kellest 142 liiki või alamliiki on endeemsed. Riigis on kirjeldatud 19 liiki roomajaid. Jaapanlased vedasid saartele enne Teist maailmasõda rottide hävitamiseks varaaniliigi Varanus indicus.
Marshalli saartel on kirjeldatud 95 linnuliiki, kellest 4 on ohustatud. Ohustatud liikidest on Marshalli saartel kirjeldatud más afuera tormilindu, krae-tormilindu, tuhkur-tormilindu ja alaska koovitajat.
Marshalli saarte loodusliku loomastiku moodustavad peamiselt mereimetajad. Kõik 9 maismaaimetaja liiki on kas koduloomad või inimkaaslejad.
Riigis valitseb troopiline kliima, mis jaguneb kuiva- ja vihmaperioodiks. Vihmaperiood kestab maist novembrini, kuivaperiood detsembrist aprillini. Päevane temperatuur on vahemikus +21 kuni +34 °C, temperatuur sõltub eelkõige saari ümbritseva ookeanivee temperatuurist. Kwajaleini atolli päevane õhutemperatuur tõuseb seoses globaalse kliimasoojenemisega keskmiselt 0,2 °C võrra aastas. Lõunapoolsetel atollidel on aastane keskmine sademete hulk 4320 mm. Saari tabavad sageli taifuunid ja kliimasoojenemisega seonduvad põuad.
Keskkonnakaitse
Marshalli saarte suurimaks keskkonnaprobleemiks on kliimasoojenemise tulemusena tõusev ookeanivee tase.
1990. aastate algul määras Marshalli saarte valitsus komisjoni uurima ookeanivee taseme tõusu mõju.
2008 põhjustas kõrge lainetus pealinnas Majuros üleujutuse, mistõttu riigis kuulutati välja eriolukord. Majuro kannatas kõrge lainetuse käes ka 2013. aastal. 2013 kannatas riigi põhjaosa põua käes, mistõttu riigis kuulutati välja eriolukord. Septembris 2013 toimus Marshalli saartel Vaikse ookeani riikide foorumi tippkohtumine.
Riigis on tõsisteks keskkonnaprobleemideks ka USA endisest katsepolügoonist lähtuv radioaktiivne kiirgus, ookeanivee happesuse tõus ja elanikkonna tekitatud jäätmete ladustamine.
Riigikord
Riigi seadusandlik organ on ühekojaline parlament (Nitijeļā). Riigi parlamenti kuulub 33 liiget, kes valitakse ametisse 4 aastaks.
Riigis puuduvad poliitilised parteid, kuid ühiskondlike vaadete järgi on välja kujunenud kaks poliitilist fraktsiooni: Aelon̄ Kein Adi partei ja Ühinenud Demokraatlik Partei.
Riigi põhiseadus võeti vastu 1. mail 1979. Riigi kõrgeim kohtuorgan on ülemkohus. Riigi õigussüsteem on kombineeritud Briti ja USA tavaõiguse ning kohalike statuutide alusel.
1983. aastal sõlmiti leping Ameerika Ühendriikidega, mille kohaselt riik on vabalt assotsieerunud Ameerika Ühendriikidega. Ameerika Ühendriigid vastutavad riigi julgeoleku eest.
Haldusjaotus
Marshalli saared on jagunenud 24 omavalitsuseks (municipality), millest igaüks moodustab valimisringkonna. Riigi pealinn Majuro asub 64 väikesaarel. Riigi suuremad asulad on veel Ebeye ja Taroa.
Taristu
Marshalli saarte teede kogupikkus on 2028 kilomeetrit, sellest kattega teid on 75 kilomeetrit.
Marshalli Saartel asub 15 lennuvälja, neist suurim Amata Kabua-nimeline rahvusvaheline lennuväli. Marshalli Saared on maailma väikseim mitme lennuväljaga riik. 4 lennuvälja maandumisrajad on kattega. Riigisiseste lendudega opereerib Air Marshall Islands, mis omab kahte Dornier Do 228 ja üht De Havilland Canada DHC-8 lennukit.
Riigi peamised sadamad asuvad Enitwetaki, Kwajaleini ja Majuro atollidel.
Sümboolika ja tähised
Marshalli Saarte lipp ja vapp on kasutusel alates 1. maist 1979.
Riigi interneti üladomeen on .mh.
Rahvastik
2011 rahvaloenduse järgi oli Marshalli saarte rahvaarv 53 158, neist 27 243 olid mehed ja 25 915 naised. Seega võrdluses 100 naise kohta elas riigis 105 meest.
1988 oli riigi rahvaarv 43 380 ja 1999 oli rahvaarv 50 840 inimest.
Linnades elab 73,8% rahvastikust. Linnad paiknevad Majuro ja Kwajaleini atollil, seejuures pealinnas Majuros elas 52,3% riigi rahvastikust.
Marshalli saarte rahvastik elab 24 atollil. Riigi tihedamini asustatud piirkond on Majuro, kus 2011 rahvaloenduse andmetel elas 7413 inimest ruutmiilil.
Kõrghariduse oli omandanud 13,1% meestest ja 9,9% naistest. Vastavas arvestuses võeti valimiks elanikud, kes olid vanemad kui 6 eluaastat. Esimese Marshalli saarte elanikuna omandas doktorikraadi riigi praegune president Hilda Heine.
2011. aasta rahvaloenduse järgi oli 22,1% immigrantidest pärit USA mandriosast, 21,5% Hawaiilt ja 16,5% Filipiinidelt.
51,5% rahvastikust kuulub kohalikku kongregatsionalistlikku kirikusse, 24,2% Jumala Assambleesse, 8,4% on katoliiklased ja 8,3% mormoonid.
1993 eraldati katoliiklikust Karoliinide piiskopkonnast Marshalli Saarte apostellik prefektuur. 2017 andmetel tegutseb riigis 5 katoliku preestrit 12 koguduses.
Majandus
Marshalli saarte peamine sissetulekuallikas on USA-lt saadav renditulu Kwajaleini atollil asuva sõjaväebaasi rentimise eest. Põllumajanduses tegeletakse kookospalmi ja leivapuu kasvatamisega. Lisaks kasvatatakse tomateid ja harilikku tarot. Elanikud tegelevad kalanduse, käsitöö ja kopra tootmisega.
Riigi üheks tuluallikaks on samuti laevade lipuõiguse müük.
2016 oli riigi sisemajanduse kogutoodang 180 miljonit USA dollarit. Riik impordib enamiku toiduaineid.
81% riigis tarbitavast elektrienergiast toodetakse fossiilsetest kütustest ja 19% hüdroenergia baasil.
Ajalugu
pisi|püsti|Marshalli saarte elanike käsitöö Esimese eurooplasena jõudis 21. augustil 1526 Marshalli saartele Hispaania maadeuurija Alonso de Salazar ja andis ühele saarele San Bartolome nime. 21. septembril 1529 jõudis saartele Hispaania maadeuurija Álvaro de Saavedra Cerón ja 1530 Hispaania maadeuurija Miguel López de Legazpi.
1788 purjetasid saartele briti kaptenid John Charles Marshall ja Thomas Gilbert. 1820 nimetasid maadeuurijad Adam Johann von Krusenstern ja Louis Isidore Duperrey saared Marshalli järgi Marshalli saarteks. 1824 pani USA vaalapüügilaev Globe osa meeskonnast Mulgrave'i saarele. Aasta hiljem oli neist elus vaid 2 poissi, kelle USA kuunar üles korjas. 19. sajandil sagenesid eurooplaste kontaktid Marshalli saarte elanikega, kuid peamiselt olid vastastikused suhted vägivaldsed. Saartele jõudsid ka Jaapani kalurid. 1857 saabusid Marshalli saartele esimesed misjonärid. 1874 kuulutati Marshalli saared Hispaania Ida-India osaks.
Oktoobris 1885 sõlmis Saksamaa kapten Fritz Rötger Marshalli saarte pealikega vastavad lepingud, mille alusel muutusid saared Saksamaa protektoraadiks. 1899 Hispaaniaga sõlmitud lepingu järel said Marshalli saared Saksamaa Uus-Guinea osaks. 1904–1914 tegutsesid saartel katoliku misjonärid.
Esimeses maailmasõjas okupeerisid Jaapani väed 29. septembril 1914 Enewetaki atolli ja 30. septembril 1914 halduskeskuse Jaluiti atolli. Saksamaa loobus 1919 Versailles' rahulepinguga oma Vaikse ookeani valdustest. 17. detsembril 1920 tunnustas Rahvasteliit Marshalli saarte kuuluvust Jaapani koosseisu. Jaapan saatis saartele vähemalt 1000 jaapanlast, suurendas administratiivtöötajate hulka ja määras ametisse uusi ametnikke. Samuti soovisid jaapanlased asendada matriarhaalsetel suhetel põhineva ühiskondliku korra patriarhaalsusel põhinevaga, kuid edutult.
USA kasutas pärast teist maailmasõda Bikini ja Enewetaki atolle tuumapolügoonina, kus 1946–1958 korraldati kokku 67 tuumapommikatsetust, sealhulgas 1952 maailma esimese vesinikupommi katsetus. 1956–1998 maksis USA Marshalli saarte elanikele 759 miljonit dollarit kompensatsiooni radioaktiivsest kiirgusest tingitud tervisehädade eest. USA armee kasutab jätkuvalt Kwajaleini atollil asuvat polügooni raketikatsetusteks.
Marshalli saarte valitsus moodustati 1979 ja riik sai suveräänseks 1986, kusjuures USA kohustas tagama Marshalli saarte sõjalise kaitse.
Amata Kabua sai riigi presidendiks 1979 ja oli ametis 1996. aastani. 2000 sai presidendiks Ühinenud Demokraatliku Partei esindaja Kessai Note. 2008 järgmiseks presidendiks saanud Litokwa Tomeing kaotas oktoobris 2009 parlamendis usaldushääletuse. 2009–2012 oli presidendiks Ühinenud Demokraatliku Partei esindaja Jurelang Zedkaia.
2012–2016 oli Marshalli Saarte president Christopher Loeak. 2015. aasta parlamendivalimiste järel valiti jaanuaris 2016 presidendiks Casten Nemra, kes oli ametis 17 päeva, kuna parlamendis algatati tema vastu umbusaldushääletus. Riigi uueks presidendiks sai Hilda Heine. 2020. aastast on presidendiks David Kabua.
Haridus
Riigi haridussüsteem on kolmeastmeline: põhiharidus, keskharidus ja kõrgharidus. Lapsed asuvad põhikooli 6-aastaselt ja põhikool kestab 8 aastat. Keskharidus omandatakse 4 aastaga.
Kõrgharidust annavad Marshalli Saarte kolledž ja Vaikse ookeani lõunaosa ülikooli kampus.
Kultuur
Riigis asub 1981 moodustatud Alele muuseum, raamatukogu ja arhiiv. Riigi suurim raamatukogu on ülemkohtu raamatukogu, kus on 50 000 köidet. Marshalli Saarte kolledži raamatukogus on 7000 köidet. Riigi tuntuim ajaleht on The Marshall Islands Journal.
Riigis tegutseb 4 raadiojaama, kuid mitte ühtki telejaama.
Marshalli Saarte populaarsemad spordialad on ragbi ja kergejõustik. Riigi sportlased osalesid esmakordselt 2008. aasta suveolümpiamängudel Pekingis. Riigi sportlased pole olümpiamängudelt medaleid võitnud. Majuros asub 2000-kohaline spordistaadion.
1435
1435. aasta
Sajandid: 14. sajand - 15. sajand - 16. sajand
Aastakümned: 1380. aastad 1390. aastad 1400. aastad 1410. aastad 1420. aastad - 1430. aastad - 1440. aastad 1450. aastad 1460. aastad 1470. aastad 1480. aastad
Aastad: 1430 1431 1432 1433 1434 - 1435 - 1436 1437 1438 1439 1440
Emil Zátopek
Emil Zátopek (19. september 1922 Kopřivnice – 22. november 2000 Praha) oli Tšehhoslovakkia kergejõustiklane (staier), neljakordne olümpiavõitja.
2012. aastal valiti ta postuumselt IAAFi kuulsuste halli liikmeks.
Tema abikaasa oli 1952. aasta olümpiavõitja odaviskes Dana Zátopková (kellega ta oli sündinud samal päeval).
Ajalugu
Helsingi olümpiamängudel võitis Emil Zátopek nii 5000 m jooksu, 10 000 m jooksu kui ka maratoni. Ei varem ega hiljem ole keegi teine seda suutnud.
Esimest korda jooksis Emil võidu alles 18-aastaselt kutsekooli õpilasena. Võistlustele oli ta saadetud peaaegu vägisi. Aga tal läks hästi ja see andis talle indu jätkata. Juba nädal hiljem oli ta stardis Brnos koolinoorte meistrivõistlustel, kus sai 1500 m jooksus ajaga 4.20,0 teise koha. Nüüd oli selge, et tuleb oma jooksjatalenti arendada.
Bousbecque
Bousbecque (hollandi: Busbeke / Boesbeke) on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Lambersarti kantonis.
Pablo Giacopelli
Pablo Giacopelli (sündinud 1972) on Suurbritannia kodakondsusega Argentina (teistel andmetel Peruu ) päritolu tennisetreener.
2008. aasta veebruarist kuni oktoobrini oli ta Kaia Kanepi treener.
Giacopelli on õppinud spordipsühholoogiat (quantum degree 2004). Ta ise ei ole profitennist mänginud.
Hiljem on ta juhendanud järgmisi tipptennisiste:
Emil Zátopek
Ajalugu
Teise maailmasõja aastatel hakkas Zátopek regulaarselt treenima. Ta taipas, et pikemad treeningupausid pole head, ja üritas harjutada aasta ringi. Ta jooksis mööda poriseid rööbasteid, sumpas lumistel väljadel ja sörkis pimedatel metsateedel, hoides tee valgustamiseks käes tõrvikut. Komandanditundidel jooksis ta tundide viisi toas paigal. Tihti sidus ta jalgade külge kahekilosed raskused, heitis selili lauale ja tegi niiviisi "õhujooksu". Ta armastas rongidega võidu joosta.
Kuigi Emilil polnud täit ettekujutust, milline peab olema õige jooksutreening, avastas ta midagi sellist, mis õige pea juurdus ka teiste sportlaste treeningutel: ta hakkas kasutama intervalltreeningut, joostes näiteks 30×400 meetrit, 40×400 meetrit, 50×400 meetrit ja lõpuks isegi 70×400 meetrit vaheldumisi 200 meetri pikkuste sörkidega. Aasta-aastalt kilometraaž kasvas. Sporditeadlased Zátopeki abistada ei soovinud, sest ta liikus treeningumeetodite otsimisel tundmatutel radadel. Ei oldud kindlad, et selline totaalne treenimine ka edu toob.
1948. aasta Londoni olümpiamängudel võitis Zátopek 10 000 meetri jooksu ja tuli hõbedakohale 5000 meetri jooksus. Jooksu ajal oli ta näol alati grimass ja tundus, et ta tunneb piina. Pealtvaatajad, kes nägid teda esimest korda, arvasid, et ta on kokkuvarisemisele õige lähedal. Kuid midagi niisugust ei juhtunud. Ise seletas ta seda hiljem: "Ma polnud küllalt andekas, et korraga joosta ja naeratada."
Maailmarekordid
Kokku püstitas Emil Zátopek 20 maailmarekordit, kuid enamiku harva kavas olevatel distantsidel (6 miili, 15 000 m, 10 miili, 20 000 m, tunnijooks, 15 miili, 25 000 m ja 30 000 m jooksus).
Carl Bergbohm
thumb|Carl Magnus Bergbohm Carl (Karl) Magnus Bergbohm (6. september / 18. september 1849 Riia – 12. november 1927 Bonn) oli baltisaksa õigusteadlane, kaupmehe poeg.
Lõpetas 1867 Riia reaalgümnaasiumi. Õppis 1867–68 Tartu Ülikoolis astronoomiat ja 1869–74 õigusteadust. Täiendas end Berliinis ja Leipzigis. Oli 1876–1877 Tartu Ülikooli riigi- ja rahvusvahelise õiguse eradotsent ja 1877–93 dotsent. Õigusteaduse magister (1876, TÜ), õigusteaduse doktor (1884, Berliini ülikool). Oli 1893–95 Marburgi, aastastst 1895 Bonni ülikooli professor.
Ta oli Rahvusvahelise Õiguse Instituudi (Institut de droit international) liige.
Aafrika Arengupank
Aafrika Arengupanga logo|thumb Aafrika Arengupank (inglise keeles African Development Bank (lühend AfDB), prantsuse keeles La Banque africaine de développement) on 1964. aastal asutatud ja 1966 tegevust alustanud mitmepoolne regionaalpank, mille Aafrika riigid rajasid väliskapitali ligitõmbamiseks ning oma majandusliku ja sotsiaalse arengu toetamiseks abi ja laenudega. Panga peakorter asub Abidjanis ning praegusel ajal kuulub sellesse 77 riiki (53 Aafrika riiki ja 24 riiki mujalt maailmast). Aafrika Arengupanga lühenditena kasutatakse tähekombinatsiooni ADB või AfDB (eristamaks seda Aasia Arengupangast, mille puhul kasutatakse lühenditena samuti ADB või AsDB).
Pank asutati kooskõlas ÜRO Aafrika majanduskomisjoniga Hartumis peetud konverentsil 22 Aafrika Liidu riigi vahel sõlmitud leppe järgi.
Alates 1982. aastast võivad panga liikmeteks olla ka mitte-Aafrika riigid, kuid vähemalt 2/3 kapitalist peab olema Aafrika riikide käes ja panga president peab olema aafriklane.
Alates 2005. aastast on panga president Donald Kaberuka.
Bert Koenders
pisi|Bert Koenders Albert Gerard Koenders (sündinud 28. mail 1958 Arnhemis) on Hollandi poliitik (Tööpartei). Ta oli 17. oktoobrist 2014 kuni 17. oktoobrini 2017 Hollandi välisminister.
Ta õppis aastani 1978 poliitikateadusi Amsterdami Vabas Ülikoolis (nl:Vrije Universiteit Amsterdam) ning lõpetas aastal 1983 rahvusvaheliste suhete ja majanduse alal Amsterdami Ülikooli. Ta sai magistrikraadi Johns Hopkinsi Ülikoolist (kus ta õppis School of Advanced International Studies'is Bolognas ja Washingtonis).
Paul Pierce
Paul Anthony Pierce (sündinud 13. oktoobril 1977) on USA endine elukutseline korvpallur, kes mängis korvpalliliigas NBA kokku 19 hooaega, neist suurema osa (15 hooaega) Boston Celticsis, kellega tuli 2008. aastal ka NBA meistriks.
Karjäär
Ülikoolikorvpalli Kansase ülikoolis mänginud Pierce pääses 1998. aasta NBA draft'i esimese ringi kümnenda valikuna Boston Celticsisse, kellele tõi kohe esimesel hooajal keskmiselt 16,5 punkti, 6,4 lauapalli ja 2,4 resultatiivset söötu mängus. Teisel, 1999/2000. hooajal kerkis Pierce'i keskmine punktisaak 19,5 ja kolmandal hooajal juba 25,3 punktini mängus. Statistiliselt kujunes Pierce'i parimaks hooaeg 2005/06, mil ta tõi keskmiselt 39 minutiga 26,8 punkti, 6,7 lauapalli ja 4,7 tulemuslikku söötu mängus.
Hooaja 2007/08 eel liitusid Celticsiga Kevin Garnett ja Ray Allen ning staarmängijatest moodustunud kolmik vedas Bostoni kohe 2008. aastal ka NBA meistriks. Idakonverentsi poolfinaalis viskas Pierce Cleveland Cavaliersi vastu seeria otsustavas mängus 41 punkti ja aitas oma legendaarse esitusega Celticsi NBA finaali, kus ootas favoriit Los Angeles Lakers. Lakers alistati 4 : 2 ning seerias keskmiselt 22 punkti toonud Pierce kuulutati 2008. aasta finaali kõige väärtuslikumaks mängijaks (MVP).
2010. aastal pääses Boston Celticsi suur kolmik Pierce, Garnett ja Allen teist korda NBA finaali, kus mindi taas vastamisi Los Angeles Lakersiga, kes võttis Kobe Bryanti ja Pau Gasoli juhtimisel mängudega 4 : 3 revanši.
2013. aasta suvel vahetati 15 hooaega Bostonit esindanud Pierce Brooklyn Netsi, kus ta viskas hooajal 2013/14 keskmiselt 13,5 punkti mängus. Juba järgmise aasta suvel allkirjastas Pierce lepingu Washington Wizardsiga, visates uues klubis hooajal 2014/15 keskmiselt 11,9 punkti mängus.
2015. aasta suvel siirdus Pierce Los Angeles Clippersi ridadesse, kus taandus aga pingilt sekkuva rollimängija rolli, tuues oma NBA karjääri viimasel, 2016/17. hooajal 11 minutiga keskmiselt 3,2 punkti mängus. 19 hooajaga 1343 põhihooaja kohtumises kokku 26 397 punkti visanud Pierce'i karjääri keskmisteks jäid 19,7 punkti, 5,6 lauapalli ja 3,5 resultatiivset söötu mängus.
Tiidu
Tiidu on mitme koha nimi:
Pärispea (täpsustus)
Pärispea on mitme koha nimi:
Robotsüsteem
Robotsüsteem ehk robotmoodul (inglise: robot system) on ühel või mitmel robotil põhinev paindtootmismoodul.
Nikolai Beljavski
Ta töötas Tartu Ülikooli dotsendina 1894–1898 ja professorina 1898–1913, erialaks poliitiline ökonoomia, statistika ja politseiõigus.
Småland
Småland [sm'ooland] on Lõuna-Rootsis asuv ajalooline maakond (landskap). See piirneb Blekinge, Skåne, Hallandi, Västergötlandi, Östergötlandi ning Ölandi saarega.
Alexander Berendts
pisi|Alexander Berendts Alexander Johannes Berendts (14. september 1863 Peterburi – 1912) oli ajaloolise usuteaduse eradotsent Tartu Ülikoolis 1895–1896, dotsent 1896–1911 ja professor 1911–1912.
Ta õppis aastast 1884– Tartu Ülikooli usuteaduskonnas.
Isiklikku
Tema vend Eduard Berendts oli Venemaa jurist ja ökonomist, Venemaa Keisririigi senaator.
1436
1436. aasta
Sajandid: 14. sajand - 15. sajand - 16. sajand
Aastakümned: 1380. aastad 1390. aastad 1400. aastad 1410. aastad 1420. aastad - 1430. aastad - 1440. aastad 1450. aastad 1460. aastad 1470. aastad 1480. aastad
Aastad: 1431 1432 1433 1434 1435 - 1436 - 1437 1438 1439 1440 1441
Metsatüüp
Metsatüüp ehk metsaelupaigatüüp on metsatüpoloogias peamiselt kasvukohatingimuste järgi eristatav metsa osa, ühtlasi vastava liigitamise põhiüksusi.
Metsade tüpiseerimisel puudub üksmeel ja eri teadlased on välja toonud sõltuvalt eristamiskriteeriumist arvukalt eri tüpoloogiad.
Et metsatüüpide liigitamisel on üldjuhul määrava tähtsusega kasvukohatingimused, eeskätt muld, selle niiskuserežiim, karbonaatsus ja toitaineterikkus, siis tavaliselt räägitakse vastavatest (metsa)kasvukohatüüpidest (näiteks pohla kasvukohatüüp), mille raames eristatakse ordinatsiooniskeemi naabertüüpide puhul üleminekualltüüpe (näiteks jänesekapsa-pohla või pohla-jänesekapsa kasvukohatüüp, kusjuures sellises liitnimetuses tagapool nimetatud tüüp on see, millele see alltüüp on lähedasem, ning eespool nimetatud tüüp see, millise naabertüübi suunas see kasvukohatüüp kaldub) ja kitsamaid metsatüüpe (näiteks pohlamännik).
Sarnaste metsatüüpide ühendamisel saadakse tüübirühmad ja neid omakorda ühendades tüübiklassis.
Eesti metsatüübid
Arumetsade klass
Loometsad kasvavad vahetult paealuspõhjal tekkinud õhukestel muldadel, mis kuivavad põua ajal kergesti läbi. Kohati leidub väga õhukese kattega alasid või isegi paljanduva pae laike. Põhjavesi asub sügaval ja on taimedele raskesti kättesaadav, puud kannatavad enamasti niiskusepuuduse all. Loomullad on enamasti õhukesed huumuskarbonaatmullad. Puurindes valdavad hõredalt kasvavad männid. Soodsamate kasvukohatingimustega loometsades levivad kuusikud ning vähesel määral leidub ka kaasikuid. Harva kasvab ka saari. Loometsade põõsarinne on hõre kuni keskmiselt tihe. Kõige levinumad on kadakas ja sarapuu. Harvem leidub pihlakat, kuslapuud, tuhkpuud ja kibuvitsa. Alustaimestik on hõre ja üsna liigrikas. Kasvukohatüüpidena on esindatud leesikaloo kasvukohatüüp, kastikuloo kasvukohatüüp ja lubikaloo kasvukohatüüp (E. Lõhmus lubikalood ei erista). Loometsad moodustavad umbes kolm protsenti Eesti metsadest. Loometsad on enam levinud saartel, Lääne- ja Põhja-Eestis.
pisi|left|[[Nõmmemetsad|Nõmmemännik Läänemaal]] Nõmmemetsad kasvavad rannikuluidetel, mõhnastikel ja seljandikel. Metsi leidub ka luidete madalamas vööndis ja nõgudes. Põhjavesi on sügaval ja seetõttu on puude normaalne varustamine veega raskendatud, kasvada saavad ainult kuivalembesed taimed. Valitsevad happelised, nõrgalt kuni keskmiselt leetunud leet- ehk leedemullad. Mulla vähese soolsuse ning niiskuse tõttu on nõmmemetsad hõredad. Peamiselt leidub mände, harva esineb üksikuid arukaski ja kuuski. Puud on sageli halvasti laasunud ja mereäärsetes kasvukohtades ka kõveratüvelised. Alusmets enamasti puudub, kohati esineb hõredalt kadakat. Rohurinne on nõmmemetsade ebasoodsate mullastikutingimuste pärast liigivaene ja hõre. Suhteliselt suur on samblike ja sammalde osatähtsus. Puhmarinde moodustavad kanarbik, pohl, leesikas, mustikas, rannikualadel ka kukemari. Kasvukohatüüpidena esinevad sambliku kasvukohatüüp ja kanarbiku kasvukohatüüp. Sambliku kasvukohatüübi nõmmemetsi leidub kõige rohkem Põhja-, Loode- ja Kagu-Eestis ning Peipsi põhjarannikul; kanarbiku kasvukohatüübi nõmmemetsi leidub aga Põhja-Eestis, saartel ja Peipsi põhjakaldal.
Palumetsad kasvavad nii tasandikel, laugete nõlvade jalamitel kui ka kõrgematel pinnavormidel. Mullad on kujunenud moreensetel materjalidel või liivadel. Valitsevad nõrgalt kuni tugevasti leetunud leede- või kamar-leetmullad. Põhjavesi asub sügaval ning mulla ülakiht jääb sademetevaesel perioodil kuivaks. Eelkõige liivmuldadel kannatavad puud vahel veepuuduse all. Mustika kasvukohatüüpi palumetsades esineb muldades perioodilist liigniiskust. Mikroreljeef on tasane või õrnalt lainjas ning vahel tugevasti mätlik. Vastavalt erinevatele kasvukohatingimustele võib siin kohata kas pohla- või mustikamännikuid. Puurinne on palumetsades üsna eriilmeline, enim leidub mände ja kuuski, domineerivad on tavaliselt siiski valgusrikkad männikud. Tihti esinevad segametsad, mille koosseisus leidub ka kaske ja haaba. Puud on sirge tüvekujuga ja hästi laasunud. Põõsarinne puudub või on hõre ja liigivaene Alustaimestik on küllaltki liigivaene. Puhma-rohurindes esineb üldiselt alati pohla ja mustikat. Sagedane on kanarbik, merelähedastes metsades kukemari. Samblarinne on tihe ja hästi arenenud. Kasvukohatüüpidest leidub paumetsades pohla kasvukohatüüpi ja mustika kasvukohatüüpi. Pohla kasvukohatüüpi kuuluvad metsad on levinud saartel, Lõuna-, Kagu- ja Põhja-Eestis. Mustika kasvukohatüüp on kõige laialdasema levikuga metsatüüp Eestis.
Laanemetsad kasvavad laugete nõlvade jalameil, tasandikel, oosidel ja voortel. Viljakad mullad on kujunenud saviliivadel, karbonaatsel liivsavi- või rähkmoreenil. Põhjavesi on sügaval. Mullad on nõrgalt kuni tugevasti leetunud kamar-leetmullad, harvem leidub nõrgalt gleistunud kamar-leetmuldi. Laanemetsades on kasvutingimused taimedele soodsad, sest mullad on parasniisked, hea viljakusega ja huumuserikkad. Puurinde põhiliigiks on kuusk ehk valitsevad kuusikud, mis on hea kasvu ja suure tootlikkusega. Laanekuusikutes kasvavad Eesti metsade kõige kõrgemad puud. Laanemetsades leidub ka vähesel määral mände ning sagedased on segametsad. Alusmets on üldiselt hõre, kuid võib olla kuni keskmise tihedusega. Sagedasemad on paakspuu, magesõstar, pihlakas, vaarikas, kohati leidub üksikult sarapuud, kuslapuud, leedrit. Alustaimestik on üsna liigrikas. Puhma-rohurindes on põhiliigiks jänesekapsas. Liigirikkad kuuse- ja kuuse-segametsad on kujunenud varasematest tamme-segametsadest. Sellisest päritolust annavad tunnistust arvukad salutaimed. Samblarinne on suhteliselt pidev ja mõõduka tihedusega. Laanemetsa kasvukohatüübid on jänesekapsa-mustika kasvukohatüüp ja jänesekapsa kasvukohatüüp Sellesse kasvukohatüüpi kuuluvaid metsi kasvab kogu Eestis, kuid enam on neid Lõuna- ja Kagu-Eestis. Laanemetsad moodustavad veidi üle kümne protsendi Eesti metsadest.
pisi|Sügisene [[salumetsad|salumets Puhtulaiul.]] Salumetsad on kujunenud kunagistest laialehistest metsadest. Need kasvavad peamiselt lamm- ja moldorgudes. Levivad toitainete- ja karbonaadirikastel, veega hästi varustatud muldadel. Lisaks on mullad neutraalse reaktsiooniga ning see tagab metsakõdu kiire lagunemise ja huumusrikka mullakihi tekkimise. Vete liikuvus on tänu maapinna langule ja soodsatele filtratsioonitingimustele hea – põhjavesi on kõrgel. Puurinne on liigirikas. Looduslik põhiliik on sanglepp. Sagedased on lehtpuu enamusega segapuistud, kus valitseb kask või kuusk ning lisaks leidub veel haaba, saart, sangleppa ja harvem pärna. Iseloomulik on männi puudumine. Alusmets on paiguti tihe ja liigirikas. Alustaimestik on lopsakas ja väga liigirikas. Iseloomulik on puhmarinde puudumine ja kõrge rohurinde esinemine. Kasvukohatüüpidest esinevad salumetsades J. Paali järgi naadi kasvukohatüüp, sinilille kasvukohatüüp ja kuukressi kasvukohatüüp, E. Lõhmuse järgi naadi kasvukohatüüp ja sõnajala kasvukohatüüp. Salumetsad on levinud Eesti ida-, edela- ja keskosas. Eesti metsadest moodustavad salumetsad statistiline metsainventuuri andmetel J. Paali klassifikatsiooni järgi rühmitades u 21% ja E. Lõhmuse klassifikatsiooni järgi rühmitades üle 10 protsendi. . Levikult on salumetsad vastavalt 2. (14-st) ja 5. (10-st) kohal.
Sürjametsad (E. Lõhmus seda tüübirühma ei erista) on positiivsetel reljeefielementidel lubjarikastel moreensetel aluskivimitel paiknevatel suviti sageli läbi kuivavatel muldadel kasvavad liigirikkad metsad. Siia kuuluvad kassikäpa kasvukohatüüp, maasika kasvukohatüüp ja sarapuu kasvukohatüüp.
Soostunud metsade klass (E. Lõhmus ei kasuta seda klassi, vaid käsitleb selle tüüpe arumetsadena).
Soovikumetsad (E. Lõhmuse järgi, arumetsade klassi all) või soostunud metsad (J. Paali järgi, soostunud metsade klassi all) on perioodiliselt liigniisketel muldadel kasvavad peamiselt lehtpuuenamusega või segametsad. E. Lõhmuse järgi kuuluvad siia osja kasvukohatüüp, tarna kasvukohatüüp ja angervaksa kasvukohatüüp, J. Paali järgi sõnajala, angervaksa ja sinihelmika kasvukohatüüp.
Rabastuvad metsad (E. Lõhmuse järgi, arumetsade klassi all) või rabastunud metsad (J. Paali järgi, soostunud metsade klassi all) on liigniiskuse all kannatavad, happelise ja väheviljaka mullaga ja tüseda samblarindega peamiselt männimetsad. E. Lõhmuse järgi kuuluvad siia sinika kasvukohatüüp ja karusambla kasvukohatüüp, J. Paali järgi kuulub siia iseseisva tüübina lisaks karusambla-mustika kasvukohatüüp, mida E. Lõhmus käsitleb mustika tüübi alltüübina.
Soometsade klass Soometsi eristab arumetsadest tüseda, üle 30 cm paksuse (kuivendatud tüüpide puhul vähemalt 25 cm paksuse) orgaanilise horisondi esinemine.
Samblasoometsad (J. Paali järgi kaks eraldi tüübirühma: siirdesoometsade tüübirühm ja rabametsade tüübirühm) Samblasoometsad on vähelagunenud ja toitainevaesel turbal kasvavad väikese tootlikkusega (boniteet IV…Va) metsad. Niiskusrežiim varieerub pidevast liigniiskusest kuni perioodiliselt liigkuivani. Valdavalt on tegemist männikute, harvem sookaasikutega. Alustaimestikus on arvukalt puhmaid ja turbasamblaid. Eristatakse kahte kasvukohatüüpi: raba kasvukohatüüp (J. Paali järgi siirdesoometsa kasvukohatüüp) ja siirdesoo kasvukohatüüp (J. Paali järgi rabametsa kasvukohatüüp). E. Lõhmus toob eraldi välja ka kuivendatud tüübid: kuivendatud siirdesoo kasvukohatüüp ja kuivendatud raba kasvukohatüüp.
Kõdusoometsade klass
Kõdusoometsad on pikaajalise kuivendamise tulemusena paranenud niiskusrežiimiga ja hästilagunenud kõduturbakihiga mullal kasvavad keskmise kuni kõrge tootlikkusega metsad (boniteediklass I…III, harva IV). Iseloomulik on arumetsailmeline alustaimestik, milles esineb siiski ka soometsale omaseid taimi. Puudest on levinud peamiselt mänd ja kuusk, vähem kask ja sanglepp. Eristatakse kaht kasvukohatüüpi: mustika-kõdusoo kasvukohatüüp ja jänesekapsa-kõdusoo kasvukohatüüp. Turba lagunemisest ja vee alanemisest tingituna kokku vajumise tõttu on eriti vanemate puude juurekaelad (peajuurte hargnemise koht) maapinnast kõrgemale jäänud ja sellest tulenevalt on vanemates kõdusoometsades puude kännuosad sageli iseloomulikult paljad või kõrge mätta sees. Puude juurestik asub valdavalt ülemises hästilagunenud turbakihis ja metsad on seetõttu tormihellad.
Lammimetsade klass (E. Lõhmus ei erista seda klassi)