cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Marian Hooper Adams
Marian Hooper Adams või Clover Hooper Adams (13. september 1843 Boston – 6. detsember 1885 Washington) oli Ameerika Ühendriikide sotsialiit, aktiivne ühiskondlik võõrustaja, arbiiter Washingtonis ja vilunud amatöörfotograaf.
Naine oli inspiratsiooniks mitmele kirjandusteosele. Tema abikaasa oli kirjanik Henry Adams.
Välislingid
pisi|vasakul|[[Augustus Saint-Gaudensi pronksskulptuur Adamsite memoriaalis]]
Dzott
pisi|Nõukogude dzott ja Saksa [[soomustransportöör SdKfz 250 Teise maailmasõja ajal]] Dzott (vene keeles деревоземляная огневая точка, lühend ДЗОТ) on militaarehitislik puitmuld-tulepesa.
Alexandros (Konstantinoopoli peapiiskop)
Alexandros (kreeka keeles Ἀλέξανδρος Aléxandros; u 237/240 – u 340), pühakuna ka Aleksander Konstantinoopolist, oli Byzantioni piiskop ja Konstantinoopoli esimene ülempiiskop (linn nimetati ümber tema eluajal). Teda austatakse pühakuna, õigeusu kirikus on tema püha 30. augustil ja katoliku kirikus 28. augustil.
Konstantinoopoli Aleksander on üks kolmest Aleksandri-nimelisest pühakust, kellele on pühitsetud Tartu Pühade Aleksandrite kirik.
LGBT ajalugu
See artikkel tutvustab lesbide, geide, biseksuaalsete ja transsooliste (LGBT) inimeste ja nende kultuuri ajalugu üle kogu maailma.
1994. aastal algatati Ameerika Ühendriikides LGBT ajaloo kuu, mis on levinud ka teistesse riikidesse. Kuu jooksul tõstetakse esile LGBT-inimeste ja LGBT õiguste liikumiste ajalugu. Ameerika Ühendriikides peetakse päeva oktoobris, et hõlmata riiklikku kapist välja tulemise päeva 11. oktoobril. Suurbritannias peetakse seda veebruaris, et see langeks ühte seaduse tühistamise tähistamisega, mis keelas kui 2005. aastani koolides rääkida LGBT teemadel ja nõustada LGBT või enda seksuaalsust uurivaid noori.
Vana-Egiptus
link=https://et.wikipedia.org/wiki/Fail:Mastaba_of_Niankhkhum_and_Khnumhotep_embrace.jpg|pisi|Niankhkhum'i ja Khnumhotep 'i kallistamise stseen nende ühise hauakambri väikeses ohverdamise ruumis Oletatakse, et vanas riigis umbes 2400 eKr elanud maniküürijad Khnumhotep ja Niankhkhnum võisid olla samasoolises suhtes. Oletus tugineb sellele, et mehed jagavad hauakambrit, kus neid on kujutatud teineteist kallistamas ja ninasid kokku hõõrumas. Vanas-Egiptuses sümboliseeris ninade kokkuhõõrumine harilikult suudlust.
Keskmisest riigist pärineb lugu kuningas Neferkare'ist ja väejuht Sasenet'st. Lugu jutustab kuninga salajasest homoseksuaalsest afäärist ühe tema väejuhiga. See võib viidata vaaraole Pepi II-le, kes oli tõenäoliselt homoseksuaalne.
20. sajandi I pool
Siwa oaas on antropoloogide ja sotsioloogide huviorbiidis seetõttu, kuna seal on homoseksuaalsust ajalooliselt heaks kiidetud ning korraldatud rituaale, millega on tähistatud samasooliste abielu. Praktika tekkis arvatavasti seetõttu, kuna vanaajast saadik on nõutud, et vallalised mehed ja noorukiealised poisid elaksid ja töötaksid väljaspool Shaili linna. Seal olid nad mitu aastat naistest eraldatud. Seda praktikat on Egiptuse võimud 20. sajandi algusest peale kasvava eduga üritanud maha suruda.
Egiptuse arheoloog Ahmed Fakhry, kes uuris Siwat kolm kümnendit, täheldas 1973. aastal:
Muu Aafrika
Antropoloogid Stephen Murray ja Will Roscoe teatasid, et Lesotho naised osalesid sotsiaalselt lubatud "pikaajalises erootilises suhtes", mida kirjeldati tähisega motsoalle.
Edward Evan Evans-Pritchard kirjeldas, et meessoost azande sõdalased (elavad Kongo Demokraatliku Vabariigi põhjaosas) võtsid rutiinselt poiss-naisi vanusevahemikus 12–20. Poiss-naised aitasid majapidamises ja osales enda vanema abikaasaga jalavahelises seksis. Praktika suri välja 20. sajandi alguses seoses sellega, et Euroopa oli saavutanud Aafrika üle kontrolli.
Periskoop (ajakiri)
Aastatel 1983–1984 ilmus ajakiri 3 korda aastas, 1985. aastal 2 korda aastas ja 1986. aastal 1 kord aastas.
Sarthe'i departemang
Sarthe'i departemang [sart] on 2. järgu haldusüksus (departemang) Prantsusmaal Pays de la Loire'i piirkonnas.
Departemang on nime saanud Sarthe'i jõe järgi.
Departemang jaguneb halduslikult:
Eesti U-18 jalgpallikoondise mängude loend
Eesti U-18 jalgpallikoondise mängude loend on Eesti U-18 jalgpallikoondise mängude nimekiri, mis sisaldab toimumisaega, mängupaika, võistlust, tulemust ning väravalööjaid.
Mario Vrančić
pisi|Mario Vrančić 2017. aastal [[Norwich City FC|Norwich City särgis]] Mario Vrančić (sündinud 23. mail 1989 Slavonski Brodis) on Bosnia ja Hertsegoviina jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Horvaatia kõrgliigaklubis Rijeka.
2017. aasta juunis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Inglismaa klubiga Norwich City. Hooajal 2018–19 tõusis ta Norwich Cityga Inglismaa esiliigast kõrgliigasse. Ainsa värava lõi Vrančić Inglismaa kõrgliigas Norwich City meeskonnas 28. detsembril 2019 mängus Tottenham Hotspuri vastu.
Radja Nainggolan
Ta on varem kuulunud Itaalia kõrgliiga klubide AS Roma ja Milano Internazionale ridadesse. Hooaegadel 2014–15, 2015–16, 2016–17 ja 2017–18 valiti ta Itaalia kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu. Aastatel 2015 ja 2017 valiti ta Roma hooaja parimaks mängijaks.
Mario Vrančić
2021. aasta juulis sõlmis ta üheaastase lepingu Inglismaa esiliigaklubiga Stoke City. 2022. aasta mais pikendas ta klubiga lepingut, kuid läks sama aasta juunis üheks hooajaks laenule Rijekasse.
Radja Nainggolan
Aastatel 2009–2018 kuulus ta Belgia jalgpallikoondisse. Ta tegi koondisedebüüdi 29. mail 2009 mängus Tšiili vastu. Esimese värava lõi ta koondise särgis 5. märtsil 2014 sõprusmängus Elevandiluuranniku vastu.
2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel lõi ta kaks väravat: viimases alagrupimängus Rootsi vastu ja veerandfinaalis Walesi vastu.
Mario Vrančić
Vrančić kuulus noorena Saksamaa noortekoondistesse. 2008. aastal tuli ta Saksamaa kuni 19-aastaste koondisega omavanuste Euroopa meistriks. Bosnia ja Hertsegoviina jalgpallikoondises mängis ta aastatel 2015–2017 kuus korda.
Tema vanem vend Damir Vrančić on samuti jalgpallur ning kuulunud Bosnia ja Hertsegoviina koondisse.
Tallinna FC Forza
Tallinna FC Forza on Eesti jalgpalliklubi, mis tegutseb Tallinnas.
Võluheinik
Võluheinik (Calocybe) on šampinjonilaadsete seltsi Lyophyllaceae sugukonda kuuluv seente perekond.
Camtasia
Camtasia (varem Camtasia Studio ja Camtasia for Mac ) on videotöötlus- ja videosalvestusprogrammide komplekt, mille tootja on TechSmith. Nende arvutiprogrammide abil saab salvestada arvutiekraanil tehtavaid toiminguid. Salvestatava osa suurust ekraanil saab ise valida ning salvestada on võimalik heliga ja ilma.
Salvestust on võimalik igal ajal peatada kiirklahviga, siis jääb salvestiseks seni filmitu. Videomontaaži käigus saab lisada igale hiireklõpsule heliefekte või tõmmata kursorile tähelepanu sellele värvilise tausta lisamisega.
Pärast filmimist
Pärast filmimist on kasutajal võimalik videot monteerida ja lisada ka varem tehtud videoklippe. Samuti saab lisada ka heliefekte või muusikat ning määrata eri helid üksteise peale. Kuna Camtasia lubab samal ajal salvestada videot ja heli, saab soovi korral video filmimise ajal ka juttu või pealeloetavat teksti salvestada. Samas võib video ja helisalvestise varem eraldi valmis teha ning hiljem kokku monteerida.
Salvestamine
Camtasia toetab eri videofailivorminguid (nt MP4, WMV jne), mida kasutatakse programmi enda failivormingus (Camtasia format) video monteerimisel. Selles vormingus faile saab lugeda ainult Camtasia programmiga, eelisena lubatakse selle kiiremat laadimisaega, seda ka pikemate videolõikude korral. Camtasiaga tehtud videod saab teisendada levinud vormingus videofailideks, näiteks MPEG-4, mis võimaldab Camtasiaga tehtud videoid lugeda ka neis arvutites, kus pole Camtasia programmi.
Hõlmikpuuleht
Botaaniline lühiiseloomustus
Hõlmikpuu lehed on taime organid. Hõlmikpuu lehed on isaspuudel ja emaspuudel täielikult sarnased. Lehed asetsevad vahelduvalt, on 6–9 (20) cm laiused rohelise, pruuni või must ja värvusega. On aretatud ka valgete ja kirjude lehtedega sorte. Sügiseti enne maha langemist muutuvad nad kollaseks.
Lehed on lehvikukujulised, basaalroodsed, enamasti kahehõlmalised, pikkvõrsel vahelduvalt ühekaupa, lühivõrsetel 3–6 kaupa männastes või kimbus.
Hõlmikpuud on kasvanud maakeral vähemalt 200 miljonit aastat ja nende karakteristikud on aja jooksul üsna vähe muutunud, nii loetakse kriidiajastu taimefossiili Ginkgo adiantoides'e Heer, (1878) lehti hõlmikpuu omadest eristamatuteks ja seetõttu nimetavad mitmed autorid teda elavaks fossiiliks ("elus kivistis" Charles Darwin )
pisi|Hõlmikpuu fossiilsed lehed
Tooraine
Hõlmikpuud kasvatatakse lehtede saamiseks peamiselt Hiinas, Prantsusmaal ja USA-s. (Piippo ja Salo 373:2007)
Hõlmikpuulehti kogutakse, olenevalt kasvukoha kliimast kas juuli (USA-s), augusti (Hiinas) või septembri/oktoobri kuus (Prantsusmaal). Lehed kistakse puudelt manuaalselt (Hiinas) või mehaaniliselt (USA-s, Prantsusmaal).
Hiinas ostavad väikekasvatajatelt hõlmikpuulehti kokku, kuivatavad ja pakendavad ning transpordivad ettevõtted, "Tancheng Luyuan Ginkgo Co." ja "Pizhou Zhongda Ginkgo Leaves Co. Ltd."
USA-s on kasvanduse pindalaks 450 ha, Prantsusmaal 480 ha ja Hiinas kogutakse lehti 1000 kuni 3000 hektari suuruselt alalt. Toodangu mahtudeks on 2005. aasta andmete kohaselt USAs kuni 1100 t, Prantsusmaal 1400 ja Hiinas 2000 tonni.
Keemiline koostis (osaline)
Hõlmikpuu lehtede keemiline koostis on varieeruv sõltudes nii hõlmikpuu kasvukohast, tema arengufaasist aga ka mitmetest teistest teguritest.
Hõlmikpuulehed sisaldavad:
Mālpilsi ordulinnus
Mālpilsi ordulinnus (eesti Lemburi, saksa Lemburg) oli Liivi ordu majanduslinnus liivlaste aladel. Linnuse varemed asuvad Vidzeme kultuuriajaloolises piirkonnas, 50 km kaugusel Riiast, Sigulda piirkonnas Mālpilsi asulas Mergupe jõe läänepoolsel ehk paremkaldal, umbes 200 meetrit Mālpilsi luteri kirikust kagus, Sprīdīši talu maadel. Linnusest on säilinud ainult 3 meetri kõrgune platoo, mis asetseb umbes 90 m kõrgusel üle merepinna.
Hõlmikpuuleht
Keemiline koostis (osaline)
Hõlmikpuulehed sisaldavad mitmeid keemilisi elemente, nagu fosfor, väävel, kaalium, kaltsium, skandium, tsink, molübdeen, telluur, düsproosium, iriidium, plii, kuid nende sisaldus on varieeruv ja sõltub paljudest teguritest.
Toime ja kasutusviiisid
Enamik paari viimase aastakümne jooksul hõlmikpuuga tehtud katsetest viidi läbi standardiseeritud leheekstraktiga, mille kodeeritud nimetus on EGb 761. Leheekstraktil on aktiivne toime, mille tingib kogu lehes olev ainekompleks.
Mālpilsi ordulinnus
Nimekujud
Läti ajaloolaste arvates on nime kujunemisel mitu versiooni: "lemburg"i peetakse liivi päritolu sõnaks, mis tuleneb kahest osast – "lembit" ("pealik") ja "urga" ("jõgi") – ja tähendaks seega jõe ääres elavat vanemat. Tõenäolisem on arvamus, et see tuleneb saksakeelsetest sõnadest Lehm ("savi") ja Burg ("linnus"), ehk siis kokku "saviloss". Sellest tuleneb loogiliselt ka hilisem lätikeelne nimi Mālpils, "māls" ("savi") ja "pils" ("loss"). On ka võimalik versioon, et linnust nimetati alguses, kui see oli vasallile välja läänistatud – "Lehnburg" – "läänilinnus". Veel 100 aastat tagasi kutsuti paika ka Mārpili, mis põhineb muistendil, et ilus tüdruk Maara müüriti kiriku ehitamise ajal selle seina sisse.
Hõlmikpuuleht
Seened hõlmikpuulehtedel
Hõlmikpuu on mikroobidega nakatumise suhtes üsna kindel, kuid mitmed seeneliigid võivad hõlmikpuulehti nende kasvu ajal koloniseerida (nagu Glomerella cingulata, Phyllosticta ginkgo ja Epicoccum purpurascens). Uuringute kohaselt on terve välimusega hõlmikpuulehtede pruunidel laikudel tuvastatud ka Phoma sp. (Phoma herbarum), Curvularia sp. (Curvularia brachyspora) ja kerahalliku (Aspergillus sp.) perekonna seeni. Hõlmikpuulehtede teepuru (saadakse lehtede purustamisel) pruunidel laikudel aga perekondade kerahallik, Chaetomium sp., Fusarium sp., Penicillium sp. ja Aureobasidium sp. liike.
Mālpilsi ordulinnus
Linnus algusaegadest Poola-Rootsi sõjani
Hilisem kihelkond oli juba muinasajal tihedalt asustatud – siin asusid linnused ja linnamäed, nagu Vīnkalns, Sidgunda (Sydegunde) ja 1207. aastal ürikutes mainitud kohalike liivlaste vanemale Manegintile kuuluv Idove linnus. Sel aastal läänistas viimatimainitud linnuse liivlaste vanemale ja tema perekonnale Mõõgavendade ordu meister Venno von Rohrbach, – see tähendab tõenäoliselt ühtlasi Lemburi (Malpils) kõige vanemat esmamainimist. See on olnud ordumaade üks esimesi läänistusi ja kirjas on see kui "üks vana linnus Ydowe" ("antiquum Castrum Ydowen"). Mingeid tõendeid kivilinnuse ehitamise kohta XIII sajandil ei leidu, kuigi maadejagamisega läks Sidgunda Riia piiskopile ja ülejäänud linnusealad mõõgavendadele.
1300 kinnitas Liivi ordu meister Gottfried Rogge lääniõiguse Maneginti ja tema venna järeltulijatele.
Hõlmikpuuleht
Legislatsioon
Hõlmikpuuleht on kantud Euroopa farmakopöasse ja peab sisaldama vähemalt 0,5% flavanoide.
Mālpilsi ordulinnus
Linnus algusaegadest Poola-Rootsi sõjani
1316 vahetati Manegintide Lemburi lään teise kohaliku üliku Radikise Sigulda piirkonnas oleva lääni vastu. 1327. aastal märgitakse meister Reimar Hane läänikirjas, et lään on antud Manegintile ja tema mõlemale järglasele "võrdsetel alustel teiste orduvendade vasallidega" (jure feudali, quo caeteri ordinis equestris vasalli bonis suis utuntur..). See tähendas, et liivi ja läti vanemad olid sakslastega vasallidena võrdsed.
Hõlmikpuuleht
Meditsiinilised kasutusviisid EL-is
Euroopa Liidus loetakse taimseks ravimiks ravimit, mis sisaldab toimeainena üksnes ühte või enamat taimset ainet või ühte või enamat taimset valmistist või ühte või enamat taimset ainet segatuna ühe või enama sellise taimse valmistisega.
Hõlmikpuulehest ravimeid turustatakse suukaudsete vedelate või tahkete ravimivormidena.
Taimsete ravimite komitee (TRK) taimse ravimi EMA/324406/2015 19. novembri 2015. aasta teaduslike järelduste kokkuvõtte kohaselt sisaldavad hõlmikpuulehest valmistatud ravimid kas kuivatatud lehtede pulbristamisel või kuivekstraheerimisel saadud erilist taimset valmistist.
Kuivekstraheerimise käigus lahustatakse taimne materjal atsetoonis ja kuivekstrakti saamiseks aurustatakse.
Teaduslikud järeldused
Taimsete ravimite komitee teaduslikud järeldused meditsiiniliste kasutusalade kohta näitavad, et hõlmikpuulehest ravimeid, mis sisaldavad kuivekstrakti, võib kasutada (tõendid teaduskirjandusandmetel vähemalt 10. aasta jagu) kerge dementsusega täiskasvanutel vanusega seotud kognitiivsete häirete (vaimsete võimete halvenemise) leevendamiseks ja elukvaliteedi parandamiseks.
Hõlmikpuulehepulbrit sisaldavaid ravimeid võib (tõendid baseeruvad vähemalt 30 aastat kestnud traditsioonilisel kasutusel, sh vähemalt 15 aastat EL-is).
Ajalugu
Hiinlaste väitel on hõlmikpuu lehtede ja seemnete ravitoimet tuntud juba 2800 aastat eKr. (Piippo ja Salo, 374:2007)
Sümbol
Hõlmikpuulehed on olnud Jaapanis paljude perekondade mon'idel juba šoguni Ashikaga Yoshimasa (1436–1490) ajal välja antud heraldikas. Tokugawa šogunaadi asutaja Tokugawa Ieyasu esivanemad kasutasid embleemil ilmselt kolme hõlmikpuulehte kolme mõõgaga.
Hõlmikpuuleht on Tōkyō prefektuuri sümbol. Kahte hõlmikpuulehte on kujutatud Tōkyō Ülikooli logol.
Mālpilsi ordulinnus
Linnus algusaegadest Poola-Rootsi sõjani
XIV sajandi I poolde paigutab linnusteuurija Armin Tuulse Lemburi kindluse (kivilinnuse) tekkimisaja. Ilmselt tornide ja müüride ehitusstiili järgi otsustades.
Linnuse on baltisaksa ajaloolaste (Arndt) arvates ehitanud 1386. aastal Liivi ordumeister Robin von Eltz (Uelzen). Samaaegselt võidi sinna kõrvale mõnede ajaloolaste arvates ka kirik rajada.
1413 on linnust esimest korda dokumentaalselt mainitud ühes Kuldiga komtuuri kirjas, kui maamarssali majanduslinnust. Ka esimese kiriku ehitusaeg ulatub teise arvamuse järgi tagasi XV sajandi algusse. 1442 külastasid Lemburi linnust selle seisukorra hindamiseks Saksa ordu visitaatorid.
1461 läänistati maad Sigulda piirkonna Malpilsi (Lemburi) kihelkonnas ("...in districtu Zygvuldensi et parrochia Lemburgensi..."). Linnus kuulus Sigulda ordulinnuse valitsemise alla.
1498. aastal ordumeistri Wolter von Plettenbergi koostatud läänikirjas on tehingu toimumiskohaks märgitud Lemburi linnus. XV sajandi lõpus ja XVI sajandi algul on mitmetes ürikutes kirjutatud mitmeid kordi Lemburi linnuseläänist ja üldse ümbruskonnast.
1467 ja 1555 on Lemburit Liivi ordu linnuste nimekirjas mainitud kuuluvaks maamarssalile.
1481 rüüstasid Riia peapiiskopi Stefan Grube ja riialaste ühendväed ordu maid kuni Lemburi (Malpils) ja Skujeneni välja.
1559 hõivasid kohalike talupoegade toetusel Lemburi vene väed. Kohalikud olid teejuhtideks metsades ja soodes.
1577 hõivasid linnuse ja rüüstasid seda vene tsaari Ivan Groznõi vasalli hertsog Magnuse poolehoidjad. Hirmust tsaari ees andsid linnust kaitsvad kohalikud elanikud alla.
1582. aasta poolakate revisjonikomisjoni protokollis figureerivad varasemate omanikena jälle Manegint ja tema vennad.
1582 koostas paavsti Gregorius XIII legaat Põhja-Euroopas jesuiit Antonio Possevino, kes oli juhtinud ka Poola ja Venemaa vahelise vaherahu sõlmimist, ilmselt paavsti ülesandel Liivimaa linnade ja kindluste kaardi, kus iga linnus oli kujutatud oma kordumatu silueti ja vastavalt tähtsusele ka suurusega. Lemburit (Malpils) on kujutatud keskmisest veidi suurema väikelinnusena.
Linnus Poola-Rootsi sõjast tänapäevani
1601. aasta alguses, veel isegi enne Volmari ja Võnnu linnuste langemist läksid Liivi keskmaa väikelinnused rootsi hertsogi Karli poole üle. Ka Lemburi alistus ilma igasuguse vastupanuta.
1601, peale rootslaste taandumist röövisid linnust poolakad. Karistusekspeditsiooni käigus võeti ka rootslaste poole üle läinud aadlikelt mõisad ära.
1621. aastaks oli linnus Poola-Rootsi sõjas käinud käest kätte ja saanud tugevalt kannatada. Lõpuks lahkudes lasid poolakad selle õhku ja 1622 said rootslased selle oma kätte. Teistel andmetel hävis loss 1626.
1625. aasta Rootsi adramaarevisjonis on märgitud, et Lemburi linnus on täielikult purustatud ja ringmüüri sees ainult ajutist varjupaika võib leida. Linnusest olevat säilinud ainult neli kõrget seina ja nende hulgas ka üks hoonetiib.
1625 annetas rootsi kuningas Gustav II Adolf Lemburi koos linnuselääniga hilisemale Ingeri ja Liivimaa kindralkubernerile ooberst Nils Assersson Mannersköldile. Tollal kuulusid linnuse juurde veel Mūru (Muremoise, Rodenhof), Dravantase (Drewenshof) ja Žiburtu (Sieburt, Siebertmoise) mõisad. Vaatamata sellele, et Lemburi linnus oli purustatud, püstitati sinna puidust mõisahooned ja mõisakeskus tegutses seal kuni XVIII sajandi keskpaigani, kui ehitati uus härrastemaja.
1638. aasta adramaarevisjonis on öeldud, et poola ajal moodustas Lemburi staarostkonna ning viimase staarosti nimi olnud Ostrovski. Veel on kirjas, et linnuse juurde kuulub 3 mõisat, 3 kõrtsi, 2 veskit jne.
1680ndate reduktsiooniga võeti Lemburi (Malpils) mõis tagasi Rootsi riigile.
XVII sajandi II poolel koostasid rootsi insenerid linnuse põhiplaani ja asupaiga skeemi. Nagu joonistuselt näha, olid ringmüüri ülemised osad juba siis kohati varisenud.
1710, 2. juulil seisis Lemburis Karl XII rootsi vägede laager. Vastavakohasel skeemil on kujutatud linnust, kirikut ja pastoraati. Kahe nurgatorniga linnusekujutis on lihtsalt tingmärk.
Ilmselt Põhjasõja järel 1700–1721 Lemburi linnuse territoorium hüljati.
1753 andis vene keisrinna Jelizaveta Petrovna valduse polkovnik Melgunovi naisele proua von Straussile.
1760 ehitas parun Gustav Wilhelm von Taube mõisale u 1 km kaugusele loode poole uue härrastemaja. Vanu linnusevaremeid lammutati arvatavasti ehitusmaterjaliks.
1782 on August Wilhelm Hupel kirjeldanud Lemburit, kui mõisat, kus palju ilusaid kivist hooneid silma rõõmustavad.
1796 joonistas Johann Christoph Brotze linnuseasupaigas vaateid üles. Pildid on väheldastest linnusemüüridest, kirikust ja pastoraadist.
1820 ostab valduse oksjonil maanõunik Friedrich von Grote.
Teise maailmasõja ajal ehitati vastu linnuse läänemüüri sõjaväetehnika hoidmiseks ladu. Selleks kaevati osa läänemüüri külge u 2 meetri kõrguselt lahti.
2002. aastal külastasid linnust arheoloogid, fikseerisid ja mõõdistasid nähtut. Hiljem on ala puudest ja võsast puhastatud, avatud vaateid.
Ehitus
Lemburi (Malpils) kuulus varem Sigulda komtuuri või foogti valitsemise alla ja oli välja läänistatud liivlasest vasallile, 1430. aastatest alates oli see Liivi ordu maamarssali lauamõis. Otstarbe järgi oli tegemist majanduslinnusega.
Linnus asetseb 13 m kõrge Mergupe jõe parempoolsel tasasel kaldapealsel.
Linnuse lähedal, sellest loodes asuv kirik iseloomuliku kellatorniga pärineb alles "rootsi ajast".
Praegune seisukord
Nähtav on madal linnuseküngas, välimise kaitsemüüri vundamente on maapinnal säilinud u 1–2 meetri kõrguselt. Ringmüür meenutab endast nagu turbamätastest laotud valli. Kunagise eeslinnuse loodetorni asemel on ebatasane kõrgendik. Endise linnuse territooriumil on kohati leitav tume kultuurkiht, milles on telliskivide ja katusekivide tükke. Eeslinnuse hoovi keskel on tänapäeval kohalik väike laulu- ja tantsuplats. Linnuse põhjaküljel on näha jälgi osaliselt kinnimattunud vallikraavist.
2014. aasta juuli seisuga on vallid võsastunud. Hoovipinnast on vallid u kuni 1,5 m kõrgused. Kivimüüre ei ole üldse märgata, välja arvatud pealinnuse jõepoolsel küljel, kus on fikseeritavad kaitsemüüri vundamentide ülemised kivid. Vundamendikontuuride järgi on aru saada, et kivist hoonestud asus vähemalt pealinnuse jõepoolse külje vastas. Pealinnuse alal on märgata väike lohk, mis võib olla kinnivajunud kaev. Ka linnuse kogu jõepoolne orukülg on kaetud suure metsa ja võsaga, ning ei ole absoluutselt vaadeldav. Aimatavad on linnuse põhja- ja lääneküljel olnud vallikraavid. Viimast läbib kohalik kruusakattega maantee. Eeslinnuse keskel on suhteliselt rüüstatud seisus "estraadiväljak". Eeslinnusest põhja pool on väiksem ala, mis meenutab väljaehitamata II eeslinnust.
Istria hertsog
pisi|Hertsog Jean-Baptiste Bessières' vapp. Istria hertsog (Duc d'Istrie) on tiitel, mille Napoleon I andis 28. märtsil 1809 marssal Jean-Baptiste Bessières'le.
Hertsogid on olnud:
Kirillov
Kirillov on linn Venemaal Vologda oblastis, Kirillov rajooni keskus. Asub 130 km Vologdast loode pool.
Asula tekkis kloostri juurde, mille 1397. aastal Moskva munk Kirill rajas Siverski järve äärde. 1776. aastal sai asulast Novgorodi kubermangu maakonnalinn.
Kirillovis on sündinud matemaatik Dmitri Grave ning diplomaat ja ajaloolane Ivan Maiski.
Lisaks Valgjärve Kirilli kloostrile on läheduses veel mitu kloostrit.
Kevad-võluheinik
Kevad-võluheinik (Calocybe gambosa) on šampinjonilaadsete seltsi kobarheinikuliste sugukonda võluheiniku perekonda kuuluv liik seeni.
Seen on söödav värskelt ja esineb Eestis mais-juunis.
Luke Adam
pisi|Luke Adam [[Buffalo Sabresi särgis]] Luke Adam (sündinud 18. juunil 1990 St. John'sis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib keskründajana Saksamaa kõrgliiga klubis Nürnberg Ice Tigers.
Aastatel 2006–2009 mängis Adam Quebec Major Junior Hockey League'is.
2014. aasta detsembris siirdus ta Columbus Blue Jacketsi, mille meeskonnas sai ta hooajal 2014–15 NHL-is kirja kolm mängu. Hooajal 2015–16 mängis Adam AHL-i klubis Hartford Wolf Pack.
Alates hooajast 2016–17	on Adam mänginud Saksamaa kõrgliigas. Esimesed kolm hooaega mängis ta Adler Mannheimis, kellega tuli hooajal 2018–19 Saksamaa meistriks. Hooajal 2019–20 mängis ta Düsseldorfer EG-s. 2020. aasta novembris sõlmis ta üheaastase lepingu Ice Tigersiga.
Karepa oja
Karepa oja saab alguse Selja soost. Oja on umbes 9,4 km pikk, kulgeb Selja, Tidriku ja Karepa küla maadel ning suubub Karepal Soome lahte. Karepa ojja suubub Ristimäe oja. Karepa oja kuulub heledaveeliste ja vähese orgaanilise aine sisaldusega jõgede tüüpi.
Karepa ojas on aastaringselt keelatud kalapüük, välja arvatud silmupüük torbikuga ja silmumõrraga ning vähipüük mõrra ja nataga.
Impedantsspekter
Impedantsspekter on elektrilise või muu impedantsi Ż sõltuvus rakendatava siinuselise mõjutuse või toime sagedusest ehk sõltuvusfunktsioon Ż(f).
Martin Lundström
Bo Hilding Martin Lundström (30. mai 1918 – 30. juuni 2016) oli rootsi murdmaasuusataja.
1964. aasta taliolümpiamängudel Sankt Moritzis tuli ta olümpiavõitjaks 18 km distantsil ja 4×10 km teatesõidus. 1952. aastal Oslos sai ta teatesõidus pronksmedali.
Andau
Andau ([ˈandaʊ]) on küla (Marktgemeinde) Austria Burgenlandi liidumaal Neusiedl am See ringkonnas. See asub tasasel järvedega kaetud Seewinkeli piirkonnas, mis on Kisalföldi osa.
pisi|tühi|Püha Nikolause kirik
Ajalugu
Andau ja tänapäevane Burgenland kuulusid 1921. aastani Ungari kuningriiki kui osa ajaloolisest Mosoni maakonnast. Hiliskeskajal kuulus küla Magyaróvári mõisale. Szántó purustati kaks korda sisse tunginud Osmanite armee poolt, esmalt 1529. aastal ja siis 1683. aastal.
Tühjendatud küla taasasustati 1689. aastal nime all Tarcsa. Esimene väike barokkkabel ehitati 1747. aastal ning seda laiendati 19. ja 20. sajandil. 1848. aasta Ungari revolutsiooni ajal rüüstasid Tarcsat baan Josip Jelačići väed.
Traditsioonilise eluviisi kujundas piirkonna loodusvarade kasutamine. Vályi 18. sajandi lõpust pärit kirjelduse järgi: "Järvedes kasvab pilliroog ja kõrkjas ning viimast kasutatakse matipunumisel. Talupojad müüvad oma heinasaadusi Vienne'is."
1851. aastast pärit kirjelduse järgi: "Tarcsa või Andau on saksa küla Mosoni maakonnas Hansági lähedal, kus elab 1037 roomakatoliku elanikku ja kihelkonnakirik.... Külaelanikud teenivad palju raha heina- ja vankriteenustega. Mõisnik on ertshertsog Karl."
1956. aasta Ungari ülestõusu ajal pääses 70 000 põgenikku kommunistliku režiimi eest, ületades Ungari-Austria piiri üle väikese puitsilla (Brücke von Andau). Seda meenutas James A. Michener oma raamatus "The Bridge at Andau".
Rahvastik
Andau/Tarcsa asustasid 18. ja 19. sajandil põlised saksa Heidebauer talupojad koos väikese ungari vähemusega. Rahvaarv kasvas pidevalt 1787. aastast kuni 1971. aastani, mil see saavutas oma ajaloolise haripunkti 3058 inimesega. Sellest ajast alates hakkas rahvaarv järk-järgult vähenema, kaotades 30 aastaga umbes 500 inimest. Languse põhjuseks on sarnaselt paljudele Euroopa maakogukondadele madal sündimus ja ränne.
Ungarlased
Andau/Tarcsa oli kuni 20. sajandi keskpaigani väikese ungari kogukonna koduks. Nende arv kasvas järjepidevalt 19. sajandi teisel poolel kuni 1920. aastani, mil saavutas ajaloolise tipu 401 inimesega ehk umbes 15% kogu rahvastikust. Pärast Austria-poolset ülevõtmist lahkusid paljud ungarlased külast ja emigreerusid Ungarisse, mis kajastub 1923. aasta esimese Austria rahvaloenduse andmetes.
Kogukond koosnes kahest eristatavast komponendist: külas endas elavad ungarlased ja läheduses Albrechtsfeldi mõisas elavad mõisatöölised. Albrechtsfeld (Albrechtmajor, Albertföld) rajati 19. sajandil Magyaróvári mõisaisandate poolt. Seda asustasid Rábaközi piirkonnast pärit põllutöölised, peamiselt ungarlased. Nende arhailine eluviis püsis põhimõtteliselt muutumatuna kuni 20. sajandi keskpaigani. Varapuudus ja majanduslikud kitsikused põhjustasid 1950. aastatest kiire väljarände. 1964. aastast pärinev sotsioloogiline uuring registreeris selle kogukonna eksisteerimise viimase faasi. Sel ajal töötas mõisas 48 perekonda, kuid Albrechtsfeldis elas vaid 2-3 perekonda. Vanemad inimesed ostsid majad Andau külla, nooremad aga kolisid linnadesse. Mõis likvideeriti 1965. aastal, kui see eriline vähemusrühm lakkas olemast. Albrechtsfeldi elanikkond oli alati Andau loendusandmetes.
Väike-laukhani
Väike-laukhani (Anser erythropus) on arktilises tundras ja metsatundras pesitsev ja ülemaailmselt ohustatud ning kaitstud haneliik.
Välimus
Valge lauba ja mustade kõhuvöötidega hani sarnaneb väga suur-laukhanega. Nokk on lühike, kolmnurkse kuju ja sügavroosa värvusega. Väike-laukhane tiivad on pikad ja tiivaotsad ulatuvad seisval linnul üsna selgesti üle saba serva, suur-laukhanel on tiivaotsad sabaga ühepikkused. Jalad on oranžid. Kõige parem tunnus määramiseks on erekollane rõngas ümber silma. Pea ja kaela ülaosa on väike-laukhanel tume hallikaspruun. Kaela alaosa ja rind on veidi heledamad. Kõhul esinevad tumedad laigud on erineva suurusega. Selg on tumepruun, aga siiski mitte nii tume kui pea ja kaela ülaosa.
Levik
Ajalooliselt hõlmab nende levikuala kogu Euraasia mandri põhjaosa. Tänapäevaks on väike-laukhanede Euroopa-osa pesitsusareaal kokku kuivanud väikesteks laikudeks Põhja-Norras, Koola poolsaarel ja mingil määral ka Rootsis. Läänepoolne põhipopulatsioon pesitseb Uraali põhjaosas ning Jamali ja Taimõri poolsaarel. Idapoolne põhipopulatsioon pesitseb Ida-Siberis. Väike-laukhanede teadaolevad talvitusalad asuvad Euroopa kaguosas, Lähis-Idas ja Hiinas. Eestis väike-laukhaned ei pesitse, aga tähelepanuväärne osa Euroopa asurkonnast rändab siit kevaditi läbi ja peatub eeskätt Lääne-Eesti rannaniitudel ja põldudel.
Seisund ja kaitse
Viimase sajandi jooksul on väike-laukhane ligi 10 000 paarist koosnev populatsioon vähenenud 20–30 paarini Fennoskandias. Väike-laukhani on ülemaailmselt määratletud kui ohustatud liik; Euroopas kui eriti ohustatud liik ja Eesti Looduskaitseseadus aastast 2004 käsitleb väike-laukhanesid I kaitsekategooria liigina. Väike-laukhaned kuuluvad Euroopa Liidu linnudirektiiv I lisa, Bonni konventsiooni I lisa ja Berni konventsiooni II lisa liikide hulka. Väike-laukhanede kaitse tagamisel rändepeatuspaikades on esmajärjekorras vaja tagada suurte lagedate rannaniidualade säilimine, kus hanedel on võimalik rändeteel puhata, süüa ja ööbida. Üks peamistest raskustest väike-laukhanede kaitsel on nende ülisuur sarnasus suur-laukhanedega (Anser albifrons), kes on tavalised jahilinnud ja välitingimustes väike-laukhanedest praktiliselt eristamatud. Eestis korraldatakse väike-laukhane kaitset 2009–2013 tegevuskava alusel
II liiga 2010
II liiga 2010 võitis ida/põhja tsoonis FC Puuma ja lääne/lõuna tsoonis Tartu FC HaServ.
Torkel Jansson
Jansson kaitses doktoritöö Uppsala Ülikoolis 1982. aastal, töö käsitles vabatahtlike ühenduste ajalugu Rootsis. Hiljem uuris ta kodanikuühiskonna kujunemist Põhjamaades ja Baltikumis.
2007. aastal promoveeriti Jansson Tartu Ülikooli audoktoriks.
Jansson oli Gästrike-Hälsinge nationi liige ja selle inspektor aastatel 2001–2011.
Onu Robert
Onu Robert (õieti Robert McPart, inglise keeles Scrooge McDuck) on tegelane, kes esineb paljudes Walt Disney Company koomiksites ja multifilmides.
Onu Robert on vana antropomorfne part valge sulestiku ning kollase noka ja jalgadega. Ta kannab tavaliselt punast või sinist kuube ja musta torukübarat, näpitsprille ja kedrisid. Ta on väga rikas, aga ihne, eriti varasemate aastate kujutuses. Hilisemal ajal on teda hakatud kujutama heldemana. Ta on Piilupart Donaldi emapoolne onu.
Tegelase lõi 1947. aastal koomiksikunstnik Carl Barks.
Ajakirja Forbes 2007. aastal koostatud maailma kõige rikkamate väljamõeldud tegelaste edetabelis võitis Onu Robert esikoha.
Me kõik jääme vanaks
"Me kõik jääme vanaks" on Getter Jaani kolmas singel albumilt Rockefeller Street. Laulu looja on Sven Lõhmus. Singel anti välja 30. oktoobril 2011, loos mängib elektrikitarri Mihkel Raud.
"Tantsud tähtedega" viienda hooaja neljandas saates tantsisid Getter Jaani ja Ott-Sander Palm uuest singlist spetsiaalselt tantsusaateks kohandatud rumba versiooni järgi. Jaani ise peab seda oma kindlaks lemmikuks kevadel ilmunud albumilt "Rockefeller Street". Laul on pühendatud tema vanavanaemale.
"Me kõik jääme vanaks" valiti Raadio 2 iga-aastasel "Aastahiti" auhinnagalal kodumaistest lugudest 2011. aastal neljandale kohale.
George Hamilton-Gordon, neljas Aberdeeni krahv
pisi|[[Thomas Lawrence. "George Hamilton-Gordon, neljas Aberdeeni krahv". 1829]] pisi|Autogramm George Hamilton-Gordon, neljas Aberdeeni krahv (28. jaanuar 1784 Edinburgh – 14. detsember 1860 London; 1791–1801 lord Haddo) oli Suurbritannia poliitik ja maaomanik, toori, konservatiiv ja peeliit, Suurbritannia peaminister aastatel 1852–1855.
Proteiinkinaasid
pisi|Valgu fosforüleerimine Proteiinkinaasid  ehk proteiini kinaasid ehk valgu kinaasid on kinaassed ensüümid (EC-number=2.7.-.-), ka eukarüootsete organismide valkude superpere, mis modifitseerivad valke fosfaatrühma lisamise teel (fosforüleerimine). Fosforüleerimine mõjutab sihtmärkvalgu (substraadi) funktsiooni tavaliselt kas substraadi aktiivsuse, rakus paiknemise või sidumisomaduste muutmise kaudu.
Inimgenoomis klassifitseeriti aastal 2002 ligikaudu 500 proteiinkinaase kodeerivat geeni, mis moodustab ligikaudu 2% kogu genoomist. Aastaks 2009 oli klassifitseeritud juba üle 900 proteiinkinaase kodeeriva geeni.
Proteiinkinaase leidub ka bakterites ja taimedes. Kuni 30% kõigist inimorganismi valkudest on modifitseeritavad proteiinkinaaside poolt ning on teada, et proteiinkinaasid reguleerivad suurt osa raku signaaliülekande radadest.
Regulatsioon
Proteiinkinaasid korraldavad suurt osa raku elust ja seetõttu on nende aktiivsus tugevalt reguleeritud. Kinaase saab aktiveerida või deaktiveerida näiteks fosforüleerimisega (vahel isegi kinaasi enda poolt – cis-fosforüleerimine/autofosforüleerimine ), aktivaator- või inhibiitorvalkude sidumisega, väikesemolekuliste inhibiitorite abil või muutes kinaasi paiknemist valgus substraadi suhtes.
Struktuur
Eukarüootsed proteiinkinaasid kuuluvad suurde valkude perekonda, mis koosneb suuresti säilinud katalüütilise alaühikuga ensüümidest. Röntgenkristallograafiliste meetoditega on suudetud tuvastada erinevate kinaaside struktuurid.
Proteiinkinaaside katalüütilises alaühikus on mitmeid konserveeritud piirkondi. N-terminaalses otsas asub glütsiinirikas järjestus, mille läheduses on lüsiin. On näidatud, et sellised järjestused osalevad ATP sidumisel. Katalüütilise alaühiku keskel asub aspartaat, mis on oluline ensüümi katalüütilise aktiivsuse tagamiseks.
Seriini/treoniini-spetsiifilised proteiinkinaasid
pisi|Kaltsiumi/kalmoduliini poolt reguleeritud proteiinkinaas II (CaMKII) on näide seriini/treoniini-spetsiifilistest proteiinkinaasidest
Seriini/treoniini-spetsiifilised proteiinkinaasid (EC 2.7.11.1) fosforüleerivad seriini või treoniini hüdroksüülrühma. Nende proteiinkinaaside aktiivsust reguleerivad mitmesugused keemilised signaalid, sealhulgas cAMP, cGMP, diatsüülglütserool ja Ca2+/kalmoduliin. Üks väga tähtis proteiinkinaaside rühm on MAP-kinaasid (mitogeen-aktiveeritud proteiinkinaasid). Olulisemaid alarühmi moodustavad mitogeensete signaalide poolt aktiveeritud ERK alamperekonda kuuluvad kinaasid ja stressi poolt aktiveeritud proteiinkinaasid JNK ja p38.
Kuigi MAP-kinaasid on seriini/treoniini-spetsiifilised, aktiveeritakse neid nii seriini/treoniini kui ka türosiini kombineeritud fosforüleerimisega. MAP-kinaaside aktiivsust piiravad mitmed fosfataasid, mis eemaldavad aktiivse konformatsiooni tekkimiseks vajalikke fosfaatrühmi. Kaks põhilist tegurit, mis mõjutavad MAP-kinaaside aktiivsust on:
Türosiini-spetsiifilised proteiinkinaasid
Türosiini-spetsiifilised proteiinkinaasid fosforüleerivad türosiinijääke ja nagu ka seriini/treoniini-spetsiifilised kinaasid, osalevad türosiinkinaasid signaaliülekandes. Põhiliselt käituvad türosiinkinaasid kasvufaktorite retseptoritena ja kasvufaktorite signaaliradade osadena.
Retseptor-türosiinkinaasid
Retseptor-türosiinkinaasid koosnevad transmembraansest retseptorist, millel on tsütoplasmasse ulatuv türosiinkinaasi domeen. Retseptor-türosiinkinaasid mängivad olulist rolli rakkude jagunemise, diferentsieerumise ja morfogeneesi reguleerimisel. On teada rohkem kui 50 imetajate retseptor-türosiinkinaasi.
Regulatsioon
Ligandi sidumisega kaasneb:
Autofosforüleerimisega kaasneb kinaasi kahe alamdomeeni nihkumine teineteise suhtes, mis omakorda avab kinaasi domeeni ATP-le. Mitteaktiivses vormis on alamdomeenid ruumiliselt paigutunud nii, et ATP ei pääseks ligi kinaasi katalüütilisele tuumale. Kui kinaasis on mitu fosforüleeritavat aminohapejääki, suureneb kinaasi aktiivsus iga sellise jäägi fosforüleerimisega. Sel juhul on esimese fosforüleerimise näol tegemist cis-autofosforüleerimisega, mis lülitab kinaasi mitteaktiivsest olekust "ooterežiimi".
Retseptoriga seotud türosiinkinaasid
Retseptoriga seotud türosiinkinaasid osalevad mitmetes signaalikaskaadides, sealhulgas tsütokiinide ja kasvuhormoonidega seotud signaaliradades. Üks selline retseptoriga seotud türosiinkinaas on Januse kinaas (JAK), mille efekte kannavad edasi STAT-valgud.
Histidiini-spetsiifilised proteiinkinaasid
Histidiinkinaasid on struktuuri poolest teistest proteiinkinaasidest erinevad ja prokarüootides võtavad need peamiselt osa kahekomponendilistest signaaliülekandemehhanismidest. Esmalt kantakse fosfaatrühm ATP-st üle kinaasis sisalduvale histidiinile ning hiljem kantakse see edasi kas vastuvõtvas domeenis või kinaasis endas asuvale aspartaadile. Tekkiv aspartüülfosfaat osaleb seejärel signaaliülekandes.
Histidiinkinaase leidub ka taimedes, seentes ja eukarüootides. Püruvaadi dehüdrogenaasi kinaaside perekond loomades on struktuuri poolest sarnane histidiinkinaasidega, kuid erinevalt histidiinkinaasidest fosforüleerivad need seriinijääke ja tõenäoliselt ei kasuta histidüülfosfaati vaheühendina.
Segatüübilised kinaasid
Mõned kinaasid on segatüübilise aktiivsusega. Näiteks MEK (MAPKK), mis osaleb MAP-kinaasi kaskaadis, on segatüübiline seriini/treoniini ja türosiini kinaas ning loetakse seetõttu topeltspetsiifiliseks kinaasiks.
Inhibiitorid
Proteiinkinaaside regulatsioonihäired võivad tihti põhjustada haigusi, sealhulgas vähki, sest kinaaside vahendatud signaaliülekande mehhanismid kontrollivad rakkude kasvamist, liikumist ja apoptoosi. Ained, mis inhibeerivad spetsiifilisi kinaase, on seetõttu potentsiaalsed ravimid ning mõned proteiinkinaaside inhibiitorid on ka kliinilises kasutuses. Proteiinkinaaside inhibiitorid jagunevad sidumiskoha järgi kolmeks: ATP-analoogsed, peptiidsed ja bisubstraatsed.
ATP-analoogsed inhibiitorid
ATP-analoogsed proteiinkinaaside inhibiitorid seovad end kinaasi nukleotiide siduvasse taskusse ja takistavad fosforüleerimisreaktsiooni läbiviimist. ATP sidumistasku on erinevatel kinaasidel väga sarnane ja seetõttu pole ATP-analoogsed inhibiitorid kuigi selektiivsed. Samuti peavad ATP-analoogsed inhibiitorid konkureerima ATP-ga, mille kontsentratsioon rakus on kõrge. Sellegipoolest on mitmed kliiniliselt kasutatavad inhibiitorid, näiteks Gleevec ja Iressa, ATP-analoogsed.
Bisubstraatsed inhibiitorid
Bisubstraatsed inhibiitorid koosnevad ATP-analoogsest ja peptiidsest fragmendist. Selline lähenemine kombineerib ATP-analoogsete inhibiitorite head sidumisomadused peptiidsete inhibiitorite suure selektiivsusega.
Välislingid
קינאז
Ivar Rüütli
Ivar Rüütli (sündinud 1967) on eesti tõlkija ja ajaloolane.
Rüütli lõpetas 1990. aastal Tartu Ülikooli ajaloo erialal.
Rüütli on üks Paslepa Rahvaülikooli eestvedajatest ja Rannarootsi muuseumis asuva eestirootslaste teaduslikule raamatukogule alusepanija.
Ta oli Noarootsi Gümnaasiumi esimene ajalooõpetaja.
Peamiselt tõlgib ta ajalooteemalisi teoseid rootsi keelest eesti keelde.
Aberdeeni krahvkond
Kuni 1975. aastani oli Aberdeenshire üks Šotimaa krahvkondadest, mida 1890. aastast valitses krahvkonnanõukogu. Krahvkonna piirid panid paika piirivolinikud, kes määrati vastavalt Local Government (Scotland) Actile (1889), mis rajas krahvkonnanõukogu.
Krahvkond piirnes Kincardineshire'iga, Anguse krahvkonnaga ja Perthshire'iga lõunas, Inverness-shire'iga ja Banffshire'iga läänes ning Põhjamerega põhjas ja idas. Rannajoone pikkus oli 65 miili (105 km).
Krahvkonna pindala oli 5112 km² (1951). Keskus oli Aberdeen. Elanike arv oli 133 871 (1811), 312 177 (1911) ja 137 962 (1971).
George Hamilton-Gordon
George Hamilton-Gordon oli mitme Briti aadliku nimi:
Aberdeeni krahvkond
Aastal 1975 Local Government (Scotland) Act 1973 Šotimaa kohaliku halduse kaheastmeliseks piirkondade ja ringkondade süsteemiks. Aberdeenshire koos Aberdeeni linna, Banffshire'i, Kincardineshire'i ja suurema osa Moray krahvkonnaga Grampiani piirkonnaks. Endine krahvkond jaotati City of Aberdeeni ringkonna, Banff and Buchani ringkonna, Gordoni ringkonna ning Kincardine and Deeside'i ringkonna vahel.
Aastal 1996 reorganiseeriti Šotimaa kohaliku halduse süsteem veel kord ning moodustati üheastmeline omavalitsuste süsteem. Aberdeenshire'i nime sai Aberdeenshire'i omavalitsus, millel on teised piirid kui ajaloolisel Aberdeeni krahvkonnal.
Polovetsid
Polovetsid (ka kõptšakid, kiptšakid, kumaanid) oli turgi rahvas. Nad kõnelesid turgi keelte kõptšaki rühma kuulunud polovetsi keelt. pisi|300px|Polovetside [[konföderatsiooni alad Euraasias ca 1200]] Polovetsid olid pärit Altaist. Nad kuulusid europiidsesse rassi. 9. sajandil hakkasid polovetsid liikuma läände, 11. sajandi keskpaigas ületasid nad Volga ning jõudsid Doni-, Dnepri- ja Dnestri-äärsete steppideni. Petšeneegid lahkusid polovetside survel läände.
Polovetside suhted Kiievi-Venega olid kord rahumeelsed, kord vaenulikud. Polovetsid sooritasid ka rüüsteretki Vene aladele. 11. sajandil toimus polovetside ja Kiievi-vene vürstide vahel lähenemine, vürstid kasutasid omavahelises võimuvõitluses liitlastena polovetse (Oleg Svjatoslavitš võimuvõitluses Vsevolod Jaroslavitšiga (1078)) ning sõlmisid ka dünastilisi liite polovetside valitsejate tütardega. Kiievi suurvürst (1093–1113) Svjatopolk abiellus 1094. aastal Tugor-khaani tütrega. Novgorodi ja Galiitsia-Volõõnia vürst Mstislav Mstislavitš Udaloi oli abielus kumaanide khaani Köteni ehk Kotyani tütrega. pisi|300px|Kumaanide asualad [[12. sajandi lõpul]] 12. sajandi alguses tugevnenud keskvõimuga Kiievi-Vene alustas suurvürst Vladimir Monomahhi valitsusajal polovetside aladele laienemist ning sundis neid ajutiselt taganema Põhja-Donetsi jõest ida poole. Nad osalesid ka Gruusia kuningriigi ja kuningas Daviti võitluses vaenlastega Kaukasuse piirkonnast.
Polovetside asuala laienes 12. sajandil ka Musta merega piirnevatele Bulgaaria aladele, kus nad toetasid võitlust Bütsantsi keisririigiga ja valahhide ja bulgaarlaste mässu, mis viis teise Bulgaaria riigi tekkimiseni 1187. aastal.
11.–15. sajandini nimetati Doonau suudme ja Tjan-Šani vahelist ala Kõptšaki stepiks. Polovetside põhitegevusala oli rändkarjakasvatus.
1223. aastal sai vene-polovetsi ühisvägi Kalka lahingus mongoli väelt lüüa. Tšingis-khaan surma järel (1227) sai pärijaks 1229. aastal tema poeg, karismaatiline Ugedei. Ühena oma esimestest tegudest saatis Ugedei väed vallutama baškiire, Volga bulgareid ja teisi rahvaid Kõptšaki kontrollitud steppides. Tšingis-khaani pojapoeg Batu-khaan (Džutši poeg) vallutas 1236–1237 Volga bulgarite khaaniriigi, mordvalased, tšuvašid ja teised Lõuna-Venemaa steppide rahvad.
Pärast mongolite vallutust 1237–1240 lakkasid polovetsid iseseisva poliitilise üksusena olemast ja neist kujunes Kuldhordi turgikeelne rahvastik. Polovetsid mängisid olulist rolli kumõkkide, balkaaride, karatšaide, krimmitatarlaste, tatarlaste ja baškiiride kujunemisel. Mõnevõrra väiksem, kuid samuti oluline oli polovetside roll kasahhide ja karakalpakkide etnogeneesis. Mongolite eest Ungarisse ja hiljem Bulgaariasse põgenenud polovetsid sulandusid seal kohaliku elanikkonna hulka.
Agaminae
Agaminae on sisalikuliste alamseltsi agaamlaste sugukonda kuuluvate sisalike alamsugukond.
Klassifikatsioon
pisi| Physignathus lesueurii howittii pisi|[[Psammophilus dorsalis]] thumb| [[Phrynocephalus mystaceus]]
Agaminae alamsugukond klassifitseeritakse järgmisteks perekondadeks:
Arronet
Arronet, ka Arroneet (vene keeles Арронет) on Liivimaalt pärit aadlisuguvõsa.
Arronetid rüütelkonna matriklis
Suguvõsa võeti Eestimaa rüütelkonna matriklisse alles pärast seda kui rüütelkond oli oma avalik-õigusliku rolli juba minetanud. 1933. aastal immatrikuleeriti endine Jädivere mõisnik Maximilian (Max) Richard von Arronet (1878−1976). Tema vennapoeg Georg Eduard Carlotto von Arronet (1901−1983) võeti rüütelkonda 2. mail 1970. Arronetid kirjutati 6. septembril (vkj) 1886. aastal Peterburi kubermangu aadlisuguvõsaraamatusse.
Rimava nõgu
pisi|Nõo maastik Rimava nõgu (slovaki keeles Rimavská kotlina) on maastikuregioon Slovakkia keskosas, mis on osa Lääne-Karpaatidest ja ühtlasi on see ka idapoolne osa Lõuna-Slovaki nõost. Põhjast piiravad seda Slovaki karst ja Revúca kõrgustik, sellest läänes asub Lučeni nõgu, idas Bodva küngastik.
Václav Král eristab Rimava nõgu laiemalt, arvates selle osaks ka Bodva küngastiku läänepoolsed alad.
Nõos voolavad Rimava, Blh ja Sajó. Pinnase moodustavad valdavalt liiv ja savi. Madalaim koht asub Sajó jõe ääres (152 m). Nõos asuvad Tornaľa ja Rimavská Sobota linnad.
Nõkku jäävad Kurinecká dubina, Ťahani ja Horný Červený lesi looduskaitsealad ja Hrabovo looduskaitsealad ning Martinovská nádrži kaitseala. Loodusmälestistest on kaitse all Muráňi alang ja Meliata profiil.
Ork
pisi|Kunstniku nägemus orkist
Ork (inglise keeles orc) on väljamõeldud humanoidsete olendite rassi (orkide) esindaja.
Kuigi orkide olemus on tuletatud ka mitmetest mütoloogiatest, peetakse nende olemuse üldiseks loojaks J. R. R. Tolkieni ja tema kirjutisi. Tolkieni järgi on orkid agressiivsed, metsikud, julmad ja pahatahtlikud olendid, kes teenivad kurjuse jõude. Tolkieni kujutlust orkidest on hiljem kasutanud mitmed teised kirjanikud, aga ka rolli- ja strateegiamängud nagu "Dungeons & Dragons", "Warhammer", "Warcraft" jne.
Orkid sarnanevad tihti oma olemuselt mäekollidega.
Estonian Open
Estonian Open on mitme võistluse nimi või nime osa:
Steven Fletcher
pisi| Steven Kenneth Fletcher (sündinud 26. märtsil 1987 Shrewsburys) on Inglismaal sündinud Šotimaa jalgpallur, kes mängib ründajana Inglismaa esiliiga klubis Stoke City ja Šotimaa jalgpallikoondises.