cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sipelglased
Sipelgate uurimisega tegeleb mürmekoloogia.
Sipelgapesa
250px|thumb|Kuklaste pesa (vasakul) ja Homo sapiens Sipelgapesad koosnevad suurest hulgast käikudega ühendatud kambritest. Mõned sipelgaliigid on elama asunud erilistesse taimedesse, mis ongi kohastunud sipelgatele eluaseme pakkumiseks, andes neile oma õõnsa kambrilise ehitusega nii peavarju kui ka toitu.
Lisaks sipelgatele elab nende pesades rohkesti muidki putukaid. Enamik neist toitub vaid kõdunevast pesamaterjalist ja sipelgate jäätmetest. Mõned aga nuruvad toitu sipelgatelt endilt. Vastutasuks pakuvad nad sipelgatele spetsiaalsetest näärmetest eritatavat nõret, mida sipelgad meelsasti lakuvad. Selliseid "kaasüürnikke" võtavad sipelgad kaasa ka uude kohta kolides. Mõned sipelgapesade asukad võivad olla ka perele kahjulikud. Nii näiteks eritavad mitmed lühitiiblased sipelgaid purjupanevaid aineid ning toituvad ise sipelgate munadest ja vastsetest, põhjustades vahel tervete perede hukkumist.
Külmade ilmade saabudes lähevad sipelgad sügavamale pesa maa-alustesse käikudesse ja jäävad seal tardeseisundis kevadet ootama. Oma pesa temperatuuri nad oluliselt tõsta ei suuda.
Rahvameditsiin
Sipelgavannid on rahvameditsiinis üldtuntud ravivahend närvipõletike ja reumaatiliste valude korral.
Kasutatud on ka sipelgapiiritust, mida tehti pealemäärimiseks. Suhkur pandi pudelisse. Pudel läks sipelgaid täis. Valati piiritust peale. Kui leiba tehti, pandi pudeliga leiva sisse. Küpses seal. Pärast pidi veel seisma (Väike-Maarja, 1978).
Kevadise iluravi juurde kuulus kuklasepesa kohale kummardamine, et kuklased saaksid näole oma hapet pritsida. See pidi kaotama tedretähnid ja hoidma liigse päevituse eest.
Aedniksipelgad
Aedniksipelgad kasvatavad seeni oma pesades ja toidavad neid süljega läbisegatud taimemassiga. Süsivesikuid hangivad sipelgad peamiselt lehetäidelt. Tasuks magusa mesikaste eest kaitsevad sipelgad lehetäisid vaenlaste eest, kannavad emased talveks oma pesadesse varjule ja viivad lehetäisid kõige mahlakamatele noortele võrsetele.
Rändsipelgad
Troopilistel aladel elavad rändsipelgad ei ehita pesi, vaid rändavad pidevalt suurte kolonnidena. Oma teel võivad nad hävitada kõik elava. Troopilise Ameerika elanikud jätavad nende ilmumisel maha terved külad ja põgenevad koos koduloomadega. Kui sipelgad on lahkunud, pole külla alles jäänud ühtegi lutikat, tarakani ega rotti.
Vaaraosipelgas
Inimelamutes on kohati suureks nuhtluseks pisikesed kollakad vaaraosipelgad. Nendest paari millimeetri pikkustest putukatest on väga raske lahti saada. Nad tungivad kõikjale ja rikuvad toiduaineid. Pärit on vaaraosipelgad Kagu-Aasiast või Indiast. Praeguseks on nad laevadega levinud üle kogu maakera.
Murelane
pisi|Sipelgapesa Tartus, kõnnitee äärekivide vahel. Eestis elab 8 liiki murelasi (Lasius spp.), kes on väikesed mustad, pruunid või kollased sipelgad.
Rautsik
Eestis leidub 11 liiki rautsikuid (Myrmica spp.). Need on väikesed punakaspruunid valusasti torkavad sipelgad, kelle rahvapärane nimetus on kusirautsikud.
Kuidas suudavad sipelgad endast suuremaid asju kanda?
pisi|Sipelgad Oecophylla smaragdina [[gekot tassimas]] Sipelgad kannavad endast suuremaid asju, sest need asjad on sipelgatest kergemad. Ja kuna sipelgahape kuivatab ära nii putukad kui ka taimed, siis need muutuvad kergemaks ja nad suudavad neid kanda.
Seitsmekümne ühesuguse pudeli põhja puistati ühesugusel hulgal ühesugust niisket liiva. Pärast seda võeti pesast ja asetati igasse pudelisse üks töösipelgas. Sipelgad käitusid erinevalt. Ühed hakkasid kohe kaevama, teised aga mitte. Nelja tunni pärast kaevasid pooled sipelgad ja kolmandal ööpäeval kõik seitsekümmend. Seejuures tegutsesid kõik erinevalt.
Mõned sipelgad kaevasid valgemas küljes, teised aga varjulises. Mõned sipelgad kaevasid algul esimeses, siis teises ja lõpuks ka kolmandas kohas. Ühed töötasid süstemaatiliselt ja katkestamatult, teised üsna korrapäratult.
Ilmnes, et kõik sipelgad seni, kuni neid hoiti ühekaupa, tõid kuue tunniga pinnale kaks kümnendikku grammi liiva, aga kui nad asetati kahe ja kolmekesi, jõudsid nad sama ajaga heita välja liivateri igaühe kohta sadu kordi rohkem.
Teedel pesade juurde esineb üsna palju "rikša sipelgaid", kes kannavad teisi sipelgaid. Mitmesuguste materjalidega pesa poole koonduvate kandjate ahelikus esineb küllaltki palju tühjade lõugadega sipelgaid. Kui mingil sipelgate rajal märgistada kandjaid, kes kannavad lõugade vahel ehitusmaterjali ja mõne päeva pärast uuesti tulla sinna, siis sageli võib leida eest enamiku sipelgaid, kuigi, siis nad ei kanna ainult okkaid, taimekiude või vaigutükikesi, vaid ka surnud putukaid, terakesi ja pesakaaslasi.
Sipelgad sümboolikas
Sipelgat on kujutatud Ahja valla vapil. Tema kujutis sümboliseerib, et Ahja valla metsades asuvad Eesti ühed suuremad laanekuklaste kolooniad. Samuti on ta töökuse sümbol.
Planeet
Planeet on suure massiga taevakeha, mis tiirleb ümber tähe ega tooda termotuumasünteesi abil energiat.
Definitsioon
Rahvusvahelise Astronoomiauniooni definitsiooni järgi 24. augustist 2006 nimetatakse Päikesesüsteemi planeediks taevakeha, mis
Kui täidetud on ainult kaks esimest tingimust, ei ole tegemist planeediga, vaid kääbusplaneediga. Nii on ka varem planeediks peetud Pluuto kääbusplaneet, sest tema ümbruses on Kuiperi vöö.
Hiljaaegu oli teada üksnes üheksa planeeti, kõik meie oma Päikesesüsteemis. Nüüd aga on avastatud Päikesesüsteemi-väliseid planeete, mida 2005. aasta alguseks oli teada üle 150. Astronoomid nimetavad planeete ja teisi suuremaid planetaarkehi sageli ka suurplaneetideks; väikeplaneetideks nimetatakse asteroide.
Planeetide teke
Valdavalt arvatakse, et ka planeedid moodustuvad gravitatsiooniliselt kollabeeruvast gaasipilvest, millest tekkis planeedi täht. Kokkutõmbumise käigus muutub gaasipilv väiksemaks ning hakkab pöörlema, mis omakorda muudab pilve lapikuks. Tekkiva paksu prototähe gaasiketta tasandisse kogunevad suuremad aineosakesed, mis aja jooksul omavahel kleepudes üha kasvavad. Sellised klombid koonduvad veel suuremateks moodustisteks, mida nimetatakse planetesimaalideks. Arvatakse, et planetesimaalide kokkupõrgete ning kokkusulamiste käigus tekivad protoplaneedid, mille sisemusse koonduvad raskemad elemendid ning väliskihid koosnevad põhiliselt erinevatest gaasidest. Kui tekkiv täht lõpuks süttib, puhutakse tähe ümbrus väga tugeva tähetuule poolt suhteliselt kiiresti gaasist ja väga peenikesest tolmust puhtaks. Ajapikku kaotavad tähele lähimad või väiksema massiga protoplaneedid oma atmosfäärist suure osa kergetest gaasidest (nagu vesinik ja heelium), põhjuseks noore tähe soojendav mõju ning planeetide väike mass, mille tõttu nad ei suuda kiiresti liikuvaid gaasimolekule kinni hoida.
Jaotus
Päikesesüsteemi planeete võib koostise järgi rühmitada järgmiselt:
Kääbusplaneedisarnased on ka mõned planeetide kaaslased, mis koosnevad põhiliselt jääst. Näiteks võib tuua Päikesesüsteemi hiidplaneetide jäised kaaslased, Jupiteri suurimad kaaslased Ganymedes, Europa ja Callisto ning mitmed Saturni kaaslased.
Nimetamine
Kõik Päikesesüsteemi planeedid peale Maa on nimetatud vanarooma jumalate järgi. Planeetide kaaslased on nimetatud vanakreeka või vanarooma mütoloogiast pärinevate tegelaste, jumalate või William Shakespeare'i näidendite tegelaste järgi. Asteroide võib nende avastajate äranägemise järgi nimetada ükskõik kelle või mille järgi, aga nimed peab heaks kiitma Rahvusvahelise Astronoomiauniooni nomenklatuurikogu.
Päikesesüsteemi planeedid
Varem peeti planeediks ka kääbusplaneet Pluutot, mida koos tema kaaslase Charoniga mõnikord vaadeldakse kaksikplaneedina (kaksikkääbusplaneedina).
Hüpoteetilised planeedid
On välja pakutud mitu hüpoteetilist planeeti, nagu näiteks Nibiru Pluutost kaugemal ja Vulkaan Merkuurist Päikesele lähemal, mida on senini tulutult otsitud.
Taevakehad, mis on pretendeerinud planeedi staatusele
Kui 1801 leiti Marsi ja Jupiteri orbiitide vahel tiirlev taevakeha Ceres, siis võeti teda uue planeedina, kui aga samas piirkonnas leiti tiirlevat palju väikesi taevakehi, hakati neid koos Ceresega nimetama asteroidideks. Et aga Ceres on teistest asteroididest suurem ning on enam-vähem kerakujuline, mahub ta mõne astronoomi arvates planeedi definitsiooni alla.
Alates 1992. aastast on leitud palju Neptuuni-taguseid objekte Kuiperi vöös. Mõned neist on kerakujulised ja asteroididest suuremad ning sarnanevad suuruse, orbiidi ja ehituse poolest Pluutoga. Seetõttu oleks alust nimetada neid planeetideks. Rahvusvaheline Astronoomiaunioon ei ole ühtki neist seni siiski planeediks tunnistanud. Tähtsamad neist on (Päikesest kaugenevas järjekorras) 90482 Orcus, 2003 EL61 ("Santa"), 50000 Quaoar, 9 ("Easterbunny"), 2003UB213 ja Sedna. Viimast peetakse siiski sageli Kuiperi vööst kaugemal paiknevaks.
Kui Sedna 2003. aastal avastati, peeti seda planeediks, sest tegemist oli suurima Päikese ümber tiirleva taevakehaga, mis pärast Pluutot oli avastatud. Rahvusvaheline Astronoomiaunioon Sednat aga planeediks ei tunnistanud. Põhjus oli peamiselt selles, et ta on Pluutost väiksem. Et aga 2005 avastati 2003UB213, mis on Pluutost läbimõõdu ja massi poolest suurem, siis võeti küsimus uuesti päevakorda. Rahvusvaheline Astronoomiaunioon kuulutas 26. augustil 2006 välja planeedi definitsiooni, mille järgi Pluuto, 2003UB213 (e Eris) ja kõige suurem asteroid Ceres nimetatakse kääbusplaneetideks.
Päikesesüsteemi-välised planeedid
Alates 1990. aastatest on avastatud hulgaliselt Päikesesüsteemi-väliseid planeete, mida nimetatakse ka eksoplaneetideks. Kuna suurte planeetide gravitatsiooniline toime oma tähele on tugevam ja seetõttu on neid astromeetriliste mõõtmistega kergem avastada, on suurem osa seni avastatud Päikesesüsteemi-väliseid planeete sarnased Päikesesüsteemi hiidplaneetidega. Siiski pole selge, kas need planeedid sarnanevad gaashiidudega ka muu kui massi poolest või on hoopis mingit muud tüüpi, mis pole meie Päikesesüsteemis tuntud. Viimasele viitab fakt, et mõned neist planeetidest tiirlevad mööda väga elliptilisi orbiite oma tähele väga lähedal ning saavad seetõttu palju rohkem tähe kiirgust kui meie Päikesesüsteemi hiidplaneedid.
Lisaks on leitud ka kolm planeeti, mis tiirlevad ümber ärapõlenud tähe – pulsariks nimetatava supernoova jäänuse – ning mis on suuruselt võrreldavad Maa-sarnaste planeetidega. Sarnaste planeetide avastamiseks on NASA-l plaanis välja töötada eriotstarbeline satelliit, mis suudaks avastada Maa-lähedase massiga planeete. Selliste planeetide esinemissagedus on üks muutujaid Drake'i võrrandis, mis hindab Maa-välise mõistuse võimalikkust. Vastu ootusi õnnestus aga 2007. aasta aprillis teadlastel avastada ka Maal paiknevate mõõtevahenditega esimene Maa tüüpi planeet, esialgse nimega Gliese 581 c.
Muud
Teistel planeetidel toimuv ja tundmatute planeetide uurimine on olnud üks püsiteemasid teaduslikus fantastikas (vt planeedid teaduslikus fantastikas).
Atlandi ookean
pisi|229px|Atlandi ookeanit kujutav reljeefikaart pisi|229px|Atlandi ookeanit katnud pilvemassid (satelliidifoto aastast 2016) Atlandi ookean on suuruselt teine ookean Vaikse ookeani järel.
Atlandi ookeani põhjaosas asus palju väiksemaid meresid: Vahemeri, Mehhiko laht, Kariibi meri, Läänemeri, Hudsoni laht, Põhjameri, La Manche, Iiri meri ja Saint Lawrence'i laht. Mõnele Atlandi ookeani osale on pandud omaette nimi, kuid nende osade piire pole täpselt kindlaks määratud. Sellised on näiteks Sargasso meri, Bahama meri ja Labradori meri.
Maavaba talupoeg
Maavaba talupoeg (lühemalt ka: maavaba) oli keskaegse Eesti talupoja sotsiaalne kategooria.
Hermann von Brüggenei
thumb|Hermann von Brüggenei hauakivi Võnnus
Maavaba talupoeg
Maavabad talupojad olid isiklikult vabad ja said oma talu (lääni) tavaliselt läänikirjaga. Nad pidid täitma sõjateenistuskohust ja maksma oma lääniisandale maksu ehk rekognitsiooni. Neil polnud tavalise adratalupoja kohustusi. Hilisemal ajal maavabade talupoegade hulk vähenes, kuna suurenes teotöö osakaal. Isiklikult vabaks jäid üldiselt vaid rannarootsi talupojad, aga ka näiteks Muhu saarel Koguvas elanud Schmuulide suguvõsa, mis tegeles postiveo ja küüditööga.
Jakov Smuškevitš
Smuškevitš osales pärast 1917. aasta Oktoobrirevolutsiooni läänerindel kodusõjas kütipolgu komissarina.
1931 lõpetas ta Krimmis asuva Katša kõrgema lendurite sõjalennukooli. Ta määrati Vitebskis asuva lennubrigaadi komissariks ja ta muutis selle kiiresti Punaarmee lennuväe eesrindlikuks üksuseks.
1936. aastal määrati ta kõrgeimaks lennuväe nõunikuks vabariikliku armee juurde Hispaania kodusõjas. Seal sõdis ta 17. juunini 1937. Hispaanias kasutas ta varjunime "Kindral Douglas". Ta juhatas Madridi kaitsmist õhurünnakute eest. Sõjas ülesnäidatu eest sai ta 21. juunil 1937 Nõukogude Liidu kangelase aunimetuse.
1937. aasta juunikuus saabus ta tagasi NSV Liitu. 20. juunil 1937 ülendati ta korpuseülemaks, lõpetas seejärel Frunze-nimelise sõjaakadeemia täienduskursused juhtidele ja määrati veel samal aastal Punaarmee õhujõudude ülema asetäitjaks. 1939. aasta novembrikuus määrati ta Punaarmee õhujõudude ülemaks.
1938 autasustati teda medaliga "Kakskümmend aastat Tööliste-Talupoegade Punaarmeed".
1939. aasta maist augustini juhatas ta Nõukogude–Jaapani relvakokkupõrke ajal Halhin-Goli jõel Mongoolias lennuväe 1. armeegruppi. Lahingutes ülesnäidatu eest autasustas NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidium teda 17. novembril 1939 teda teist korda Nõukogude Liidu kangelase aunimetuse ja selle juurde käiva samal aastal asutatud Kuldtähe medaliga. Mongoolia valitsus autasustas teda Mongoolia Rahvavabariigi Lahingulise Punatähe ordeniga.
Smuškevitš oli NSV Liidu Ülemnõukogu I koosseisu liige. 1939 nimetati ta NLKP Keskkomitee liikmekandidaadiks.
4. aprillil 1940 ülendati Smuškevitš 2. järgu armeekomandöriks. See auaste anti NSV Liidus 34 inimesele (kellest 23 lasti maha) ja Smuškevitš oli neist viimane: 7. mail see auaste kaotati ja Smuškevitši auaste muudeti kindralleitnandiks.
8. juunil 1941 Smuškevitš vahistati ja 28. oktoobril 1941 lasti kohtuotsuseta maha. Sellise käsu andis NKVD juht Lavrenti Beria, lähtudes Stalini juhistest, 18. oktoobril 1941. Süüdistuse kohaselt olevat Smuškevitš juhtinud salajast organisatsiooni, mille eesmärk olevat olnud Hispaania Vabariigi kukutamine, Punaarmee sõjalise valmisoleku nõrgendamine ja õnnetuste sagendamine Nõukogude õhujõududes.
21. märtsil 1947 võeti Smuškevitšilt tagantjärele ära Nõukogude Liidu kangelase aunimetus ja kõik riiklikud autasud. Ta rehabiliteeriti postuumselt 1954. aastal.
Hermann von Brüggenei
Hermann von Brüggenei, teise nimega Hasenkamp (umbes 1475 – 5. veebruaril 1549 Võnnus) oli Liivi ordu meister aastatel 1535–1549.
Perekond, tulek Liivimaale ja karjäär kuni ordukoadjuutoriks saamiseni
Hermann von Brüggenei vanemad olid Wennemar von Brüggenei ja Christine von Altenbockum (Oldenbockum). Tema isa elas veel 1488. aastal. Brüggenei pärines Vestfaali ministeriaalide suguvõsast ja sündis Marki krahvkonnas Weitmaris Bochumi lähedal. 15. sajand alguses Liivi ordumeistriks olnud Wennemar von Brüggenei oli tõenäoliselt tema kauge sugulane. Brüggenei saabus Liivimaale tõenäoliselt juba lapsena ja astus ilmselt 16. sajandi esimestel aastatel Liivi ordusse. 1513–1519 oli ta Riia linnusekomtuur (Hauskomtur), 1519–1527 Bauska foogt.
Aastatel 1520–1521 osales Brüggenei Saksa ordu ja Poola vahelises Ratsanikesõjas (Reiterkrieg) Preisimaal, seejärel oli ta Liivi ordu saadik Põhja-Saksamaal. Tõenäoliselt oma saadikukarjääri jooksul puutus ta esimest korda kokku ka luterlusega ja see muutus tema jaoks sümpaatseks.
1529. aastal, tõenäoliselt suvel, sai Brüggeneist Johann von dem Broele surma järel Liivi ordu maamarssal, seega tähtsuselt teine mees ordus. Umbes samaaegselt tõusid ordu olulisimate käsknike hulka ka Brüggeneiga enam-vähem samaealised Heinrich von Thülen, Johann von der Recke, Heinrich von Galen ja Remmert von Scharenberg, kes jäid ordus domineerima kuni 1550. aastate alguseni.
Tegevus koadjuutori ja maameistrina
thumb|Riia [[killing 1536. aastast. Aversil on kujutatud Brüggenei vappi.]] 1532. aastal nimetas Liivi ordu maameister Wolter von Plettenberg Brüggenei salaja enda koadjuutoriks, eestkätt tõenäoliselt põhjusel, et Saksa-Rooma riigis käis kampaania, mille abil püüti järgmiseks Liivi ordumeistriks teha Münsterbergi hertsogit Johanni. 1533. aastal sai Brüggenei koadjuutorina ka Saksa ordu kõrgmeistri Walter von Cronbergi kinnituse ning 1534. aasta alguses toimunud Viljandi maapäeval teatati sellest ka Liivimaa teistele poliitilistele jõududele. Tänu sellele õnnestus Brüggeneil pärast Plettenbergi surma ordumeistri koht ilma probleemideta üle võtta.
Juba oma koadjuutoriajal alustas Brüggenei võitlust ordusisese opositsiooniga, mis toetus protestantlikule Preisimaa hertsogile Albrechtile. Seetõttu kaotasid oma kohad Vindavi komtuur Wilhelm von der Balen ja Karksi foogt Melchior von Galen. 1537. aastal, juba Liivimaa ordumeistrina, viis Brüggenei Preisi-meelsete jõudude allasurumine ordualadel lõpule, vangistades Kuramaa orduvasallide juhi Dietrich Butleri, kes Võnnus vangistuses ka suri. Brüggenei tegutses otsustavalt ka Riia linnas, kus 1535. aastal kukutati tema toel Preisi-meelne fraktsioon ning selle peamine juht Johann Lohmüller oli sunnitud lahkuma Preisimaale. Tänu selgelt Preisi-vaenulikule tegevusele sattus Brüggenei teravasse vastuolusse ka Riia peapiiskopi koadjuutori ja hilisema peapiiskopiga (aastast 1539), Preisimaa hertsogi Albrechti venna markkrahv Wilhelmiga.
Brüggenei ajal valitses Vana-Liivimaal suhteline rahu. Moskvaga oli Wolter von Plettenbergi ajal sõlmitud ja mitmel korral, viimati 1531. aastal 20 aastale pikendatud rahu, mille kestmist uus ordumeister 1535. aastal ka kinnitas. Siseriiklikult püüti Vana-Liivimaa konföderatsiooni konsolideerida 1546. aastal vastu võetud otsuse kaudu, millega keelati Liivimaa kõigi seisuste nõusolekuta võõraste vürstide või nende pärijate Liivimaa valitsejate koadjuutoriteks valimine (Volmari retsess). Ühtlasi oli see ka katseks lepitada Brüggeneid ja markkrahv Wilhelmit ning taastada ordu ja Riia peapiiskopi kaksikvõim Riia linna üle, mis juba 1524. aastal oli kaduma läinud. Sellest lepingust sai aga hiljem alguse koadjuutorivaenus, kui peapiiskop Wilhelm ikkagi oma järglaseks Mecklenburgi hertsogi Christophi valis.
Brüggenei ajal toimus orduvaldustes aga ka kolm suuremat õnnetust: 12. mail 1538 lendas Võnnus õhku püssirohutorn, mistõttu sealne ordulinnus tõsiselt kannatada sai. 1545. aastal sügisel varises sisse osa Võnnu konvendihoonest, mistõttu parandustööd vältasid kuni 1546. aasta lõpuni. 1547. aastal toimus aga tõsine tulekahju Riia linnas.
Prantsuse Polüneesia vapp
thumb|Prantsuse Polüneesia riigivapp Prantsuse Polüneesia vapp on Prantsuse Polüneesia riigivapp.
Hermann von Brüggenei
Tegevus koadjuutori ja maameistrina
Hermann von Brüggenei oli ordumeistriks saades juba umbes 60-aastane ning tema tervis oli kaasaegsete teadete kohaselt küllaltki vilets. Seetõttu valiti ka temale koadjuutor: 1541. aastal sai selleks Viljandi komtuur Johann von der Recke, kes oma staatust samal aastal ka keiser Karl V juures kinnitamas käis. Kuigi seal tekkis mulje, et Brüggenei soovib ordumeistri ametist sootuks loobuda ja Recke peaks pärast Saksamaal-käiku tema asemel ametisse saama, siis seda siiski ei juhtunud. Recke jäi Viljandi komtuuriks ning sai ametisse alles pärast Brüggenei surma.
Brüggenei ja religioon
Brüggenei suhtumise osas usuküsimusse on avaldatud vastakaid seisukohti. Varasemal ajal domineeris arusaam, et Brüggenei soosis küll maamarssalina teatud määral luterlust, kuid ordumeistriks saades asus ta siiski toetama katoliku kirikut ja ühes sellega ka ordu säilimist. Kuid viimasel ajal on pärast Brüggenei-aegsete allikatega detailsemat tutvumist siiski arvatud, et pigem jäi ta ka pärast ordumeistriks saamist luterlikele positsioonidele. Ainus, mis tema isiklikust meelsusest otseselt teada on, pärineb siiski juba varasemast ajast: 1527. aastal kirjutas ta oma vennale Weitmarile Vestfaali, et ta pole sugugi rahul Rooma kiriku eksimustega, kuid paraku ei tea ta palju ka Martin Lutherist ja tema õpetusest.
Juba 1535. aasta märtsis, kohe pärast ordumeistriks saamist, loobus Brüggenei maapäeval missatalituse pidamisest ja osales koos Tartu piiskopi ning protestantlike linnadega (Riia, Tallinn, Tartu) ühisel jumalateenistusel. Samuti pärineb hilisemast ajast teateid selle kohta, kuidas Brüggenei luterlikku pastoreid ametisse määras ja neid soosis, muuhulgas kaitses ta koos peapiiskop Wilhelmiga, kes oli ilmselgelt protestant, 1546. aastal Simon Wanradti, kes toona oli jutlustajaks Lemsalus. Veelgi selgemalt ilmneb Brüggenei evangeelne meelsus aga Tallinna Mihkli nunnakloostri puhul, kus 1543. aastal tänu tema survele katoliiklike jumalateenistuste pidamine ja ordureegli järgimine lõpetati. Et sellele ei olnud vastu ka Harju-Viru rüütelkond, siis võib arvata, et ka Põhja-Eesti vasallid olid selleks ajaks enamuses juba luterlased.
1548. aastal, kui Karl V oli Saksa-Rooma riigis protestante Schmalkaldeni sõjas võitnud ning kehtestanud Augsburgi interimi (luterlasi katoliiklastega lepitada püüdva "vaheusu"), diskuteeriti selle üle aktiivselt ka Liivi ordus. Samast aastast pärineb ka ordu dokument, kus avaldatakse toetust luterlikele seisukohtadele ning lükatakse tagasi keisri poolt pakutud kompromiss. Tõenäoliselt oli selle teksti kirjutamise taga mõni ordumeister Brüggenei lähikondlane, näiteks Wittenbergi ja Rostocki ülikoolides õppinud Georg von Syburg zu Wischlingen.
Brüggenei ja Eesti
Eestis on Brüggeneiga seoses ilmselt kõige tuntum tema pidulik vastuvõtt 1536. aastal Tallinnas, kui ta käis linnalt truudusvannet võtmas. Selle auks löödi Tallinna kuldtaaler, korraldati raekojas pidulik söömaaeg 700 inimesele ning Raekoja platsil ka rüütliturniir, mis lõppes verise lööminguga aadlike ja linnakodanike vahel.
Surm
Hermann von Brüggenei suri 5. veebruaril 1549 kell 5 hommikul Võnnus. Tõenäoliselt oli tema surma põhjuseks nakkushaigus.
Maavaba talupoeg
Arvatavasti olid maavabad muinasülikute järglased või vähemalt osa nende eesõiguste pärijad. Mõnikord on neid loetud vabatalupoja allkategooriaks, kuid nad eristuvad teistest vabatalupoegadest siiski selle poolest, et teistel isiklikku vabadust reeglina ei olnud.
Alofi
Alofi on Niue pealinn.
Asula paikneb Niue läänekaldal Alofi lahe ääres. Alofist lõunas asub Niue lennujaam.
2001. aastal oli elanike arv 614.
Ellen Liiv
Ellen Liiv (abielus Argentinas Elena Blizner; 30. juuni 1921 Tammevälja talu, Rasivere küla, Alavere vald, Kose kihelkond, Harjumaa – 2. mai 1995 Buenos Aires) oli eesti kirjanik.
Ta lõpetas aastal 1934 Alavere algkooli ja seejärel Tallinnas eksamid eksternina progümnaasiumi ulatuses. Aastal 1942 lõpetas ta Tallinna Tehnikumi tehnilise joonestajana. II maailmasõja ajal töötas ta joonetajana hüdrometeoroloogia instituudis Tallinnas.
Ta lahkus septembris 1944 Eestist ja viibis põgenikuna Saksamaal, Austrias ja Itaalias, kus töötas haiglas meditsiiniõe abina. Jaanuarist 1949 elas ta Buenos Aireses, Argentinas.
Aastal 1943 ilmus tal ajalehes Eesti Sõna joonealusena romaan "Elusse armunud". Aastal 1959 ilmus talt kirjastuse Orto vahendusel romaan "Ürgmets ja koolibri". Aastal 1992 ilmus talt kirjastuse Välis-Eesti & EMP vahendusel mälestusteraamat "Põhjast lõunasse", raamat käsitleb põgenikuelu Saksamaal, Austrias ja Itaalias.
Plekktrumm
"Plekktrumm" on Günter Grassi romaan, mis ilmus 1959. aastal.
Vaikne ookean
Vaikses ookeanis Mariaani süvikus asub maailmamere sügavaim punkt (11 022 m allpool merepinda). Ookeani keskmine sügavus on 3940 m (koos ääremeredega) või 4188 m (ilma ääremeredeta).
Ookeani ümbritseb suure seismilise aktiivsusega ala Vaikse ookeani tulerõngas.
Põhjast lõunasse on Vaikse ookeani ääremered Beringi meri, Ohhoota meri, Jaapani meri, Ida-Hiina meri, Lõuna-Hiina meri, Filipiini meri, Korallimeri ja Tasmani meri. Idaosas asuvad Põhja-Ameerika mandri ääres Alaska laht ja California laht.
Indoneesia saarte vahel asuvad teiste seas Bismarcki meri, Serami meri, Sulawesi meri, Sulu meri ja Visayani meri.
Vaikse ookeani lõunaosas asuvad saared jagatakse Melaneesiaks, Polüneesiaks ja Mikroneesiaks.
Jaapanist umbes 300 km idas ja Hawaii saartest umbes 1000 km põhja pool liigub umbes 700 000 km² suurune peamiselt plastjäätmetest koosnev prügisaar, mis kujutab suurt ohtu keskkonnale.
Tallinna Taksopark
Tallinna Taksopark oli Eesti NSV Autotranspordi ja Maanteede Ministeeriumi Reisijateveo Valitsuse sõidutaksovedude ettevõte, mis tegutses aastatel 1950–1991. Kontor asus Tallinnas Tulika tänav 33. 1991 Taksopark erastati ja sellest kujunes 1993 Tallinna suurim taksofirma AS Tulika Takso. Täna tegutseb kontsern AS Tulika Grupp.
Ajalugu
thumb|GAZ 24 "Volga" thumb|RAF 2203 (marsruuttakso) 1961 valmisid Endla ja Tulika tänava nurgal uued tootmishooned ja garaažid. Taksopark teenindas linnadevahelisi liine (16 liini, sh 5 kaugliini), kus sõitsid väikebussid ja Tallinna 10 siseliini, kus sõitsid liinitaksod (marsruuttaksod). Kõik liinid algasid Viru väljakult (tänase Viru Keskuse maa-alalt). 1969 alustas tööd taksojaam. 1973. aastast juhtis liiniautode väljasaatmist automaatsüsteem. Dispetšerpunkte oli 3 (esimene alustas tööd 1956). 1990 oli Tallinna Taksopargis tööl 3000 töötajat. Autosid ja väikebusse oli 1200.
Tallame puruks valgesoome mao
"Tallame puruks valgesoome mao" on Nõukogude Liidu propagandabrošüür, mille andis välja riiklik kirjastus Poliitiline Kirjandus Tallinnas 4. juulil 1941.
Selle vastutav toimetaja oli Vilhelm Reiman.
Raamat on tähelepanuväärne selles sisalduva kommunistliku fraseoloogia poolest.
Mandlid
thumb|Mandlid Mandlid ehk tonsillid on suuõõne ja neelu ülaosas paiknevad immuunsüsteemi osad, mille funktsiooniks on võidelda mikroobidega.
Kanjiža vald
Kanjiža vald on vald Serbia autonoomse piirkonna Vojvodina Põhja-Banati ringkonnas.
Vallas on 13 küla:
2002. aasta rahvaloenduse andmetel oli valla elanikest ungarlasi 23 802 (86,5%), serblasi 2037 (7,4%), mustlasi 530 (1,9%).
Mereraadioside
Mereraadiosidet reguleerib ja korraldab eeskätt Rahvusvahelise Telekommunikatsiooni Liidu (International Telecommunication Union - ITU) poolt eraldatud sagedusalad.
Viited
Bandes marines
Oleg Gross
2016. aastal oli tema varade väärtus Äripäeva hinnangul 98,83 miljonit eurot ning ta paigutus sellega Eesti rikaste edetabelis 15. kohale.
Gross on toetanud Eesti rallisporti ja on pikaajaline Ott Tänaku toetaja. Lisaks on ta toetanud ka Rakvere Tarva korvpalliklubi ja teisi Lääne-Virumaal tegutsevaid spordiorganisatsioone.
Poliitiline tegevus
Gross kandideeris Rakvere linnavolikokku 1993., 1996. ja 1999. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kohaliku valimisliidu nimekirjas ning on olnud ka Rakvere linnavolikogu liige.
Lõuna-Jäämeri
Lõuna-Jäämeri on ookean, mis moodustub India, Vaikse ja Atlandi ookeani lõunapoolseimatest osadest. Ta jääb 60. lõunalaiuskraadi ja Antarktise vahele. Lõuna-Jäämerd ei peeta mitte alati omaette ookeaniks.
Oleg Gross
Poliitiline tegevus
Oleg Gross kandideeris 1999. aasta Riigikogu valimistel Mõõdukate nimekirjas ning 2003. aasta Riigikogu valimistel Keskerakonna nimekirjas.
Isiklikku
Rallisõitja Georg Gross on tema poeg. Tema tütar Gea Gross on ASi OG Elektra juhatuse esimees ja kaubandusjuht.
Iģene
Küla jääb valla keskusest Vandzenest 4, piirkonna keskusest Talsist 19 ja Riiast 129 kilomeetri kaugusele. Iģene on tekkinud endise Iģene mõisa (Iggen) keskuse juurde.
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Iģene kirik, sealhulgas orelirõdu, kirikuliste pingid, altar, kantsel ja selle maalingud. Kohaliku kaitse all on Iģene mõisa häärber.
pisi|tühi|Iģene
Dünserberg
Dünserberg on vald Austrias Vorarlbergi liidumaal Feldkirchi ringkonnas.
Umbes 46 % vallast on metsaga kaetud ja 20 % on mäed.
Lehtlalindlased
Lehtlalindlased (Ptilonorhynchidae) on värvuliste sugukond, kuhu kuulub 17–20 liiki.
Levik
Lehtlalindlased on levinud Uus-Guinea saarel ja Austraalias.
Välimus
Lehtlalindlased on suuruselt rästa ja varese vahepealsed, pikkusega 22–40 cm.
Paljudel liikidel leidub ehissulgi.
Elupaik
Lehtlalindlased elavad peamiselt troopilistes metsades ja vihmametsades. Mõni liik asustab ka savanne, mangroove ja põõsastikke.
Pesitsemine
Enamik liike rajab pesitsemise alguses maapinnale omapärased onnid ja ehib nende ümbruse värvikate esemetega, näiteks õite ja teokarpidega. Need lehtonnid on mängu- ja paaritumiskohad. Mõned liigid lehtonne ei ehita.
Päris pesa ehitatakse puu otsa. Pesamaterjaliks on oksaraod, köitraod, puukoor ja lehed. Kurnas on 1–3 muna, mida tavaliselt haub emaslind.
Toitumine
Lehtlalindlaste toiduks on peamiselt puuviljad.
Liigid
Liiginimestik on toodud BirdLife Internationali järgi.
Endeluu
thumb|170px|Kilpkonnakilbist endeluu Endeluud on Vana-Hiinast leitud ennustamise aluseks olevate pragude saamiseks kuumutatud luud, mis on enamasti kaetud vastavate ennetega seotud kirjadega. Valdavalt on tegu veiste abaluude ja kilpkonnakilpidega, mis pärinevad peamiselt Shangi dünastia viimasest veerandaastatuhandest. Neist vanimate vanuseks on radiosüsinikumeetodil määratud 1500 eKr.
Neile kirjutatud varajasimat seni leitud terviklikku hiina hieroglüüfkirja nimetatakse ennustusluu kirjaks. Ennustusluude kirjad kinnitavad Shangi dünastia, mille kohta muid otseseid tõendeid ei ole, olemasolu ja toovad ära ka täieliku Shangi dünastia genealoogia. Neil olevad loendamissümbolid on ka esimesed tõendid Vana Hiina matemaatikast.
Avastamine
Oraakliluid kaevati pidevalt välja kohalike talupoegade poolt ja seda ilmselt juba alates vähemalt Hani dünastia ajast. Neid müüdi Hiina traditsioonilises meditsiinis draakoniluudena ning kasutati, kas tervete või purustatutena, mitmesuguste haiguste vastu.
Esimesena tuvastas 1899. aastal avalikkuse jaoks neil leiduva iidse hiina hieroglüüfkirja õpetlane ja Qing dünastia kõrgametnik Wang Yirong (1845–1900). Legend räägib, et ta vaevles malaaria käes ja ta õpetlasest sõber Liu E (1857–1909) uuris talle külla tulles ta rohtusid. Nad avastasid, et neil olid enne pulbriks tegemist peal imelikud kirjad, mis meenutasid neile varem õpitud iidseid hiina pronkskirju. Wangi tunnistatakse endeluude avastajana. Liu E omakorda kirjutas oraakliluudest esimese raamatu. Uudis levis antiigikogujate seas kiiresti ning oraakliluude turg kasvas jõudsalt. Kuigi uurijad püüdsid leida nende päritolu allikaid, valetasid antiigikaupmehed luude päritolu kohta. Järgnes mitu aastakümmet kontrollimatuid väljakaevamisi. Paljud endeluud jõudsid Euroopasse, USAsse, Kanadasse ja Jaapanisse. Suurima koguse ostis kanadalane James Mellon Menzies (1885–1957). Anyangis on loodud temanimeline oraakliluude muuseum.
Ametlikud väljakaevamised
thumb|160px|Endeluude auk Anyangis Ametlikud väljakaevamised algasid 1928. aastal. Esimesed väljakaevamised Anyangis kestsid üheksa aastat ja neid juhtis Hiina arheoloogia rajaja Li Ji (1896–1979). Leiti 20 000 luutükki, mis asuvad praegu Taiwanil. Kirja lugedes selgus, et luudele on kirjutatud keiserlikule perekonnale tehtud ennustused. Luud koos suurte kuninglike haudadega kinnitasid esmakordselt Shangi dünastia olemasolu ja nende pealinna asukohta.
Endeluude materjal
Oraakliluudeks on olnud enamasti (emase) kilpkonna kõhualune kilbitükk või veise abaluu. Leidub ka kilpkonna seljakilbi tükke, mõned veiseribid ja lamba abaluid. Kuid ka hobuste ja kitsede ja teiste väiksemate loomade luusid. Nende kirjadega on leitud isegi kitsede, veiste ja ka inimeste pealuid, kuid sellised leiud on väga haruldased.
Püromantia alged müütides
Mingi dünastia ajal on kirjutatud Fu Xist kui plastromantia (ennustamine kilpkonna kilpide abil) kasutusele võtjast. Songi dünastia ajal on juttu praeguse Vietnami ala poolsest kilpkonna pantserites makstud tribuudist pooleldi müütilisele imperaatorile Yaole (2356–2255 eKr).
Endeluude kasutus enne Shangi dünastiat
Luude kasutus ennustamisel on olnud levinud kogu maailmas. Suuremaid märke tule või kuumuse kasutusega seotud ennustamisviisidest on leitud Aasias ja Põhja-Ameerika kultuurides. Vanim leid kuumuse kasutusest, kuid ilma saatvate kirjadeta, abaluuga (scapulae) ennustamisest (püro-skapulimantia) pärineb Liáoníngi leidude hulgast ja kuulub 4. aastatuhandest eKr. Hiina neoliitikumi ajast on eri leiukohtadest leitud erinevatele loomadele kuulunud ennustamisel kasutatud luid. 3. aastatuhande lõpuks eKr oli see juba laialt levinud ja küllalt tavaline. Märkimisväärne kilpkonna pantserite kasutus ilmub alles Shangi leiukohtades. Shangi ajast pärinevad ka esimesed kirjadega endeluud.
Shangi-aegne endeluudega ennustamine
Tavaliselt toimus ennustamine Shangi kuningatele ja viidi läbi algul ennustaja poolt. Väga vähe kohtab ennustusi teiste kuningliku pere ja kuninga lähedaste ülikute kohta. Hiljem on Shangi kuningad võtnud üle ka ennustaja osa täitmise.
1. Ennustamisel kirjutati verega määritud luule esmalt taevaste tüvede ja maiste okstega ning lisati ennustaja nimi.
Pärast seda kuumutati endeluud sellesse tehtud augus luu pragunemiseni. Ühel ennustamisel erinevate aukude abil saadud praod, mõnikord ka mitmetel luudel, tavaliselt nummerdati. Seejärel ennustaja uuris ja tõlgendas pragusid. Ühte küsimust esitati sageli mitut moodi (ka vastandvormis ja aega muutes). Ühte luud võidi kasutada ka enam kordi.
3. Seejärel märgiti üles vastus, lisades sellele sageli märk "soodne" või "ebasoodne". Vahetevahel lisas kuningas endest välja loetud "prognoosi".
4. Küllaltki harva lisati ka kiri järgnevalt toimunu kohta. Enamikul endeluudel on kirjas vaid ennustamisaeg, ennustaja nimi ja ennustamis küsimus ning paljudele on isegi ennustamistulemus jäetud kirja panemata. Võimalik, et andmed võisid olla enne graveerimist olla endeluudel või ka saatedokumentidel kirjas ka pintslikirjas. Seda võimalust tõendavad mõnedel üksikutel endeluudel säilinud vaid pintslikirjas olevad andmed ning vaid osaliselt graveeritud kirja ja ka pintslikirjaga luud.
Pärast kasutamist maeti endeluud rituaalselt aukudesse (luud ja kilbid erinevatesse) sadadesse ja tuhandetesse ulatuvate rühmadena (1936 leiti neid ühest süvendist umbes 17 000).
Zhou-aegsed endeluud
Zhou dünastia jätkas ja uuendas Shangi tavasid. 1970. aastal leitud endeluud kuuluvad juba Lääne Zhou aega ja mõned neist ka sügiste-kevadete ajajärku. Zhōuyuáni endeluude nime all tuntud Zhou endeluudel on väga harva kirju. Sellel ajajärgul hakkas varajasemat ennustamisviisi asendama ennustamine raudrohu vartega.
Shangi järgsed endeluud
Tänapäevaks on juba ka piisavalt tõendeid plastromantia jätkumisest pärast Lääne Zhou dünastiat nii Ida Zhou dünastia, Hani dünastia, Tangi dünastia kui ka Qingi dünastia ajast. Keightley mainib selle ennustamisviisi kasutamist 1972. aastal Taiwanil. Selliste andmete valguses näib eelmise sajand sinoloogia väide nagu oleks luudega ennustamisviis Zhou aja järel kadunud ja selle tõlgendusviisid unustatud, muutuvat küsitavaks. Songi ajal rekonstrueeris Zhu Xi (1130–1200) avalikkuse jaoks ka, justkui vahepeal hääbunud ja kadunuks jäänud, raudrohu varsi kasutava ennustamistehnika.
Valgalciems (Vandzene vald)
Valgalciema on küla (mazciems) Kuramaal Lätis Talsi piirkonnas Vandzene valla kirdeosas.
Küla asub valla piiril. Ajaloolisest Valgalciemsi külast paiknes suurem osa tänapäeva Roja vallas, mida tänapäeval eristatakse Valgalciemsi küla Vandzene vallas asuvast osast.
Peeter Lindsaar
Peeter Lindsaar (kuni 1935 Peeter Lindseer, vallaraamatus veel Peeter Lintser; 29. juuni/12. juuli 1906 Hansi talu, Kuldre küla, Vastse-Antsla vald, Urvaste kihelkond, Võrumaa – 6. november 1990 Sydney) oli Eesti sõjaväelane (leitnant) ja kirjanik.
Ta õppis aastatel 1917–1922 Otepää progümnaasiumis ja aastatel 1922–1927 Valga poeglaste gümnaasiumis. Aastast 1927 kaadrisõjaväelane, lõpetas aastal 1931 ohvitserina sõjakooli. Aastatel 1937–1938 õppis Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas, aastatel 1938–1941 õigusteaduskonnas. Ta kuulus korporatsiooni Ugala.
Pärast sõjakooli lõpetamist suunati ta teenima Petserisse. Petseri suurtulekahju kustutamisel ülesnäidatud vapruse eest sai ta Kotkaristi teenetemärgi. Aastal 1940 määrati ta Punaarmee 42. polku Paides. Aastal 1941 läks Ilmeni järve lähistel üle sakslaste poolele.
Ta on tuntud peamiselt Eesti sõjaväe elu kirjeldavate romaanide autorina.
Kęstutis
Kęstutis oli Leedu suurvürstide Vytautas Suure ja Žygimantas Kęstutaitise isa.
Elulugu
Kęstutis oli Leedu suurvürsti (1316–1341) Gediminase poeg ja suurvürst (1345–1377) Algirdase vend, kes sündis Trakais. Koos Algirdasega kukutas Kęstutis peale Gediminase surma suurvürstiks (1341–1345) saanud noorima venna Jaunutise ning jagasid riigivalitsemise omavahel. Kęstutis hakkas tegelema Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigi lääneosaga, mis piirnes Vana-Liivimaa, Saksa ordu Preisimaa alade ja Poola kuningriigiga. Algirdas tegeles aga suurvürstiriigi idaosa juhtimisega. Algirdas sai suurvürsti tiitli, Kęstutis oli aga tegelikult Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigi läänepooolse osa suveräänne valitseja, ta alustas ka Trakai linnuse ehitamist. Samal ajal kui Algirdas laiendas Leedu, Vene ja Žemaitija Suurvürstiriiki nõrgenevate mongolite Kuldhordi arvelt ida suunas. Suurvürst Algirdase valitsemise ajal (1345–1377) liideti Vitebski vürstiriik, Brjanski vürstiriik (1356). Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigi kontrolli all olid tänapäeva Smolenski, Brjanski, Kaluga, Tula, Orjoli, Moskva, Pihkva ja Novgorodi alad. Kęstutis pidas ägedaid kaitselahinguid Saksa ordu ja tolle liitlaste vastu, kes püüdsid laiendada oma valdusi Žemaitija (Samogitia) arvel. Ta langes korra ka ordu kätte vangi, kuid tal õnnestus Marienburgi ordulinnusest põgeneda. Saksa ordu pidas teda küll vihaseks, aga ka üllaks vastaseks. Erinevalt oma vennast oli ta pagan ning jäi selleks kuni surmani.
266px|right|thumb|Etnograafilise [[Žemaitija ala]] 1377. aastal, kui suurvürst Algirdas suri, sai sellele järgnenud Algirdase poegade vahelise kodusõja tulemusel uueks suurvürstiks (1377–1381) tolle poeg 2. abielust Tveri Julianaga Jogaila, keda toetas Saksa ordu, Algirdase poegi 1. abielust Vitebski Mariaga toetas aga Moskva suurvürstiriik. Jogailo poliitika tekitas Kęstutises aga vastumeelsust ning pealegi tahtis Jogaila oma onu võimult minema tõrjuda, mis tingis uue kodusõda, mille 1381. aastal võitsid Kęstutis ja tema poeg Vytautas.
Suurvürst Kęstutis laiendas järgnevalt riiki Puna-Vene ja Vene vürstiriikide arvel.
Kęstutisest sai Leedu viimane paganlik valitseja, kuid tema valitsusaeg jäi lühikeseks. Ühte osavürstkonda pagendatud Jogaila kogus uue armee ning haaras Vilniuse enda kätte. Kui Kęstutis temaga Krevo lossi läbirääkimistele läks, tapeti ta Jogaila poolt, Kęstutise pojal Vytautasel läks korda põgeneda.
Johann Wolthus von Herse
Johann Wolthus von Herse (ka Wolthuss või Waldhaus von Heerse; suri enne 1473 suve) oli Liivi ordu ordumeister aastail 1470–1471.
Tema valitsemisajal ehitati Toolse ordulinnus ja rajati Toolse foogtkond. Johann Wolthus von Herse püüdis reformida Liivi ordu sisekorraldust: ta ühendas mitu komtuurkonda ordumeistri otsevõimu alla ning sundis mitu käsknikku ametist lahkuma. Tema eesmärgiks oli tõenäoliselt eestkätt enda võimu tugevdamine, aga ka soov ordut Moskva suurvürstiriigi ja teiste vaenulike välisjõudude vastu tugevdada. Ta plaanis Liivimaa ja Novgorodi ühisliitu Moskva vastu ning sõda Pihkvaga, et seal Moskva mõju vähendada. Kuid tema poliitika äratas suuremas osas Liivimaa ordukäsknikes vastuseisu ning 1471. aasta oktoobris ta kukutati, vangistati Võnnu ordulinnusesse. Ta suri vangistuses, võimalik, et mõrvati. 1472. aastal on teda mainitud veel elus olevana, 1473. aasta suvel aga surnuna.
Ishias
Ishias on krooniline nimme-ristluupiirkonna ja istmikunärvide haigus.
Haiguse sümptomiks on valu, mis suundub alaseljast reie välisküljele (või ka taga- või esiküljele). Jala teistes osades võib olla nõrkust või tuimust. Tavaliselt esineb see ainult ühel kehapoolel.
Peamine põhjus on selgroo lülivaheketta nihe, mis avaldab survet närvijuurele.
Ishias ja rasedus
Ishias raseduse ajal ei ole väga levinud. Ishiasse sümptomid raseduse ajal:
Vabadik
Eesti eri piirkondades nimetati neid ka popsid, pobulid, saunikud, saunamehed, kutnikud, vabanikud, kodakondsed jne.
Ajaloost
Eestis oli vabadike arv 16. sajandi lõpuks kohati üsna arvukas. Kogukonna- või mõisa maal asuvat iseseisvat vabadikukohta pidavale talupojale anti maad kasutada 0,8–1,6 ha. Üldiselt elas vabadik perekonnaga võõra maa peal elamus või saunas ning tasus maa kasutamise eest selle omanikule tööpäevadega. Harilikult oli tal ka mõni loom - lehm või siga.
Esines ka maakasutuseta vabadikke (üksik vanainimene, lapsega naine), keda nimetati kõrvaline, kodapooline, manuline jne. Nad elasid enamasti talus toanurgas, kuid olid omaette leivas. Elusaseme eest manulised ei maksnud, kuid abistasid pererahvast kodustel töödel. Hilisemal ajal hakkasid nad tegema teatud arvu tööpäevi.
Reformid
19. sajandi alguseks oli Põhja-Eestis vabadikke kuni 25% talupoegade üldarvust. Mõisnikele ei olnud vabadikud tulusad, sest said neilt makse vähe või üldsegi mitte ning vabadike kohti hakati vähendama. Sajandi keskpaigas toimusid talurahvareformid. Selle mõjul loodi kroonumõisates rohkelt kandikohti ehk vabatkohti, mille rentnikke nimetati kantnikud või ka kandimehed. Nemad tasusid renti põhiliselt tööpäevadega ning tükitööga mõisapõllul.
Friisimaa provints
Friisimaa provints on Hollandi 1. järgu haldusüksus.
Provintsi ametlikud keeled on hollandi ja friisi keel.
Inhalatsioon
Inhalatsiooni kasutatakse näiteks anesteesias, astma, kõridifteeria, tsüstilise fibroosi jt haiguste ravis.
Gastriit
Gastriit (ladina gastritis) ehk maokatarr ehk maopõletik on osadel loomadel esineva võiv mao seina, eriti limaskesta põletik.
Ägedat maokatarri võivad põhjustada toiduks sobimatu aine või liiga kuuma toidu makku sattumine.
Kroonilisel maokatarril pole üheseid põhjuseid, kuid oma roll on helikobakterinfektsioonil, sagedasel alkoholi tarvitamisel, pikaaegsel ravimite (näiteks aspiriin) ja mõningate toiduainete ohtral tarvitamisel (kange kohv).
Pikka aega kestnud gastriit võib viia maohaavandi tekkele.
Eristatakse alkoholgastriiti (gastritis alcoholica), allergilist maoõletikku (g.allergica), atroofilist maopõletikku (g.atrophicans), antrumipõletikku (g.atropicans antri), maolõikusejärgset atroofilist maopõletikku (g.atrophicans postoperativa), kroonilist (idiopaatilist) maopõletikku (g.chronica (idiopathica), refluksgastriiti (g.refluens) jt.
Gastriiti ravitakse maohappe eritust pidurdavate ravimitega.
Sfäär
Definitsioon
Olgu antud meetrilise ruumi X element a ∈ X ja positiivne  reaalarv r > 0. Sfäär on defineeritud kui hulk
kus ρ(x,y) tähistab punktide x ja y vahelist kaugust. Elementi a nimetatakse sfääri keskpunktiks ja arvu r sfääri raadiuseks.
Sfäär eukleidilises ruumis
Kolmemõõtmelises eukleidilises ruumis moodustub selline punktihulk ringjoone pöörlemisel ümber oma diameetri. Seega on sfäär pöördpind.
Lõiku, mis ühendab kaht sfääri punkti ja läbib ühtlasi selle keskpunkti, nimetatakse sfääri diameetriks. Diameeter on võrdne sfääri kahe raadiusega.
Öeldakse, et sfäär piirab kera.
Sfääri pindala
Sfääri pindala kolmemõõtmelises ruumis on:
Üldisemalt, n-1-mõõtmelise sfääri n-1-mõõtmeline ala on
kus Γ(z) on Euleri gammafunktsioon.
Neuston
Neuston (kreeka sõnast neusteon 'ujuv') on veekogu (tavaliselt mere või järve) pindkilet asustavad loom- ja taimorganismid.
Neuston jaotatakse epi- ja hüponeustoniks. Epineustoni organismid elavad vee pindkile peal, näiteks liuskurlased. Hüponeustoni organismid elavad vee pindkile sees ja mitte sügavamal kui ligikaudu 5 cm, siia kuuluvad näiteks üherakulised vetikad.
Kuigi ka planktoniorganismid võivad teatud ajaperioodil elutseda vee pindkiles, siis sellest hoolimata ei loeta neid neustoni hulka, sest nad on vee pindkilesse sattunud juhuslikult, näiteks lainetusega.
Jaan Talts
pisi|Jaan Talts 2007. aastal
Jaan Talts (sündinud 19. mail 1944 Massiarul Laiksaare vallas Pärnumaal) on eesti tõstja, olümpiavõitja ja maailmameister.
Ta on võitnud kaks olümpiamedalit: 1968. aastal Mexicos sai ta hõbemedali (vastane kasutas tollal veel lubatud dopingut) ja 1972. aastal Münchenis kuldmedali.
Maailmameistrivõistlustelt võitis ta aastatel 1970 ja 1972 kuldmedali ning 1968 ja 1969 hõbemedali.
Euroopa meistrivõistlustelt sai aastatel 1968, 1969, 1970 ja 1972 kuldmedali. Kokku on ta võitnud 7 kuldmedalit nind 3 hõbemedalit.
Saavutused
pisi|Jaan Talts 1972. aastal
723
723. aasta
Jaan Talts
Parimad tulemused
Surumine – 211 kg, rebimine – 170 kg, tõukamine – 222,5 kg, kolmevõistlus – 587,5 kg ja kahevõistlus – 380 kg.
723
Sajandid: 7. sajand - 8. sajand - 9. sajand
Jaan Talts
Ühiskondlik tegevus
1989. aastast on Jaan Talts Eesti Olümpiakomitee liige ning on EOK juures asuva tippspordi nõukogu esimees. Aastatel 1995–1996 oli ta Riigikogu liige.
723
Kümnendid: 670. aastad 680. aastad 690. aastad 700. aastad 710. aastad - 720. aastad - 730. aastad 740. aastad 750. aastad 760. aastad 770. aastad
Jaan Talts
Isiklikku
Tema poeg on kergejõustiklane ja tõstja Jaan Talts juunior.
723
Aastad: 718 719 720 721 722 - 723 - 724 725 726 727 728
Halt
Halt (ka Haold) oli Liivi ordu maameister aastail 1290–1293. Ta andis 30. septembril 1291 Paidele linnaõiguse.
Halt oli tema hüüdnimi. Hiljem on tema kohta kasutatud väljamõeldud nimekujusid Halt von Hohembach, Boltho von Hohenbach, Bolto von Hohenbach, Balthasar Holte. Boltho von Hohenbachi suguvõsa on (alusetult) viidanud talle kui oma liikmele. Tõenäoliselt pärines Halt Ida-Saksimaalt Biewende suguvõsast, kus nimi Haold oli juba varem kasutusel ning mitmed selle liikmed olid astunud Saksa ordusse.