cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Saksamaa veinipiirkonnad
Saksamaa veinide klassifitseerimine
Saksamaa veinipiirkondasid klassifitseeritakse vastavalt kvaliteediklassidele.
Neli peamist kvaliteediklassi on:
Saksamaa veinipiirkonnad, kus on lubatud toota QbA- ja predikaatveine, jagatakse nelja kategooriasse. Pindala poolest kõige suurem kategooria on Anbaugebiet ('kasvupiirkond'). Suuruselt järgmine on Bereich ('piirkond'). Üks veinipiirkond ehk kasvupiirkond (Anbaugebiet) sisaldab mitmeid alampiirkondasid (Bereich). Suuruselt kolmandat veinipiirkonda nimetatakse Großlage ('suurala'). Üks Großlage sisaldab paljusid viinamarjaistandusi. Kõige väiksem kategooria on Einzellage ('üksikala') ja selle puhul on tegemist üksiku viinamarjaistandusega. Saksamaal on ka teatud hulk viinamarjaistandusi, mis ei kuulu ühegi Großlage alla. Selliseid viinamarjaistandusi nimetatakse saksa keeles großlagenfrei, samas kõik viinamarjaistandused kuuluvad alati mõne Bereich 'i ja Anbaugebiet 'i koosseisu.
Lühiülevaade Saksamaa veinipiirkondadest
Saksamaal on ühtekokku 13 suuremat veinipiirkonda (Anbaugebiet) pindalaga ühtekokku 102 000 hektarit.
Saksamaa veinipiirkondade alampiirkonnad
2010. aasta seisuga oli 13 veinikasvatuspiirkonna kohta kokku 41 alampiirkonda (Bereich), 160 suurala (Großlage) ja 2 632 viinamarjaistandust (Einzellage).
Ahr
Ahri veinipiirkonnas asub 1 alampiirkond ja 1 veinikasvatamise suurala.
Baden
Badeni veinipiirkonnas on 9 alampiirkonda ja 16 veinikasvatamise suurala.
Frangimaa
Frangimaa veinipiirkond jaguneb kolmeks alampiirkonnaks ja 22 veinikasvatamise suuralaks. Lisaks on seal kaks großlagenfrei viinamarjaistandust.
Hessische Bergstraße
Hessische Bergstraße veinipiirkond jaguneb kaheks alampiirkonnaks ja 3 veinikasvatamise suuralaks.
Mittelrhein
Mittelrheini veinipiirkond jaguneb kaheks alampiirkonnaks ja 12 veinikasvatamise suuralaks.
Nahe
Nahe veinipiirkond sisaldab ühte alampiirkonda ja 9 veinikasvatamise suurala.
Palatinate
Palatinate veinipiirkond jaguneb kaheks alampiirkonnaks ja 25 veinikasvatamise suuralaks.
Rheingau
Rheingau veinipiirkond sisaldab ühte alampiirkonda ja 10 veinikasvatamise suurala.
Nüüdisballett
pisi|260px|Nüüdisballetitantsija
Saksamaa veinipiirkonnad
Rheinhessen
Rheinhesseni veinipiirkond jaguneb kolmeks alampiirkonnaks ja 24 veinikasvatamise suuralaks.
Nüüdisballett
Nüüdisballett on tantsuvorm, mis sisaldab klassikalise balleti ja nüüdistantsu elemente. See kasutab klassikalist balletitehnikat, sealhulgas paljudel juhtudel ka klassikalist varvastel tantsimise tehnikat, kuid võimaldab tantsija ülakehal suuremat liikumisvabadust ja ei ole piiratud traditsioonilises klassikalises balletis esinevate rangelt määratletud kehajoonte ja vormidega.
Saksamaa veinipiirkonnad
Saale-Unstrut
Saale-Unstruti veinipiirkond jaguneb kaheks alampiirkonnaks ja 5 veinikasvatamise suuralaks.
Saksimaa
Saksimaa veinipiirkond jaguneb kolmeksalampiirkonnaks ja 4 veinikasvatamise suuralaks.
Württemberg
Württembergi veinipiirkond jaguneb kuueks alampiirkonnaks ja 17 veinikasvatamise suuralaks.
Beaurepaire-sur-Sambre
Beaurepaire-sur-Sambre on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Avesnes-sur-Helpe'i kantonis.
pisi|tühi|Beaurepaire-sur-Sambre'i raekoda
Jonava kihistik
Jonava kihistik on siluri ajastu Birštonase kihistu alumine kihistik. Seda hakkasid esimesena eristama Juozas Paškevičius ja Petras Lapinskas aastal 1976.
Kihistikku eristatakse Leedu idaosas, kus see lamab Vilkija kihistikul ja sellel lasub Dotnuva kihistik. Selle stratotüüp on Ledai-179 puurauk, kus kihistiku kivimid esinevad 687–713,9 meetril. Kihistik on kuni 158 meetri paksune, selle moodustab lubjakivi vahekihtidega mergel. Kihistik on nime saanud Jonava linna järgi Leedus.
Järve tarandkalmed
Järve tarandkalmed on kaks muistset tarandkalmet Ida-Viru maakonnas Toila vallas Järve külas.
Kalmeid uuriti aastatel 1946–1947 Marta Schmiedehelmi ja Erna Ariste juhendamisel.
I kalmet oli kõvasti lõhutud, kuid sealt leiti põletatud ja põletamata luid koos paljude esemetega. Esemete seas oli käevõrusid, sõrmuseid, mõni ambsõlg, habemenuge, pronkshelmeid ja -ripatseid, odaots. See kalme rajati 3.–6. sajandil ja asus muistsel asulakohal.
Karen Karapetjan
Karen Karapetjan (armeenia keeles Կարեն Կարապետյան; sündinud 14. augustil 1963 Stepanakerdis) on Armeenia poliitik (ta kuulub Armeenia Vabariiklikku Parteisse) ja majandustegelane. Aastatel 2010–2011 oli ta Jerevani linnapea, aastatel 2011–2016 töötas ta kontsernis Gazprom.
13. septembrist 2016 kuni 17. aprillini 2018 oli ta Armeenia peaminister, seejärel nimetati Serž Sargsjani valitsuses asepeaministriks. 23. aprillist 2018 asus ta Sargsjani tagasiastumise järel taas täitma peaministri kohuseid, kuni 8. mail valiti peaministriks Nikol Pašinjan.
Ta lõpetas aastal 1980 Jerevani 128. keskkooli ja aastal 1985 kiitusega Jerevani Riikliku Ülikooli rakendusmatemaatika teaduskonna. Aastal 1989 kaitses ta majandusteaduste kandidaadi väitekirja.
Korporatsioon Ave
Korporatsioon Ave (ka Korporatsioon AVE) on Tallinna Tehnikaülikooli juures tegutsev meeskorporatsioon.
1. novembril 1987 asutasid TTÜ energeetikateaduskonna üliõpilased ja õppejõud üliõpilasseltsi AVE. Tollal ei lubatud organisatsiooni korporatsioonina registreerida. Nimi AVE tuleneb TTÜs kasutusel olnud eriala lühendusviisist: elektrisüsteemide (lühend AV) eriala (lühend E). 1990. aastate alguseks olid korporatsioonist välja visatud kõik naisliikmed.
Korporatsiooni värvid on kollane-must-valge.
Poggersdorf
Poggersdorf (sloveeni: Pokrče, murdes Poča ves) on vald, 2013. aastast turulinn (Marktgemeinde) Austria Kärnteni liidumaa Klagenfurdi maaringkonnas.
Poggersdorf asub Klagenfurdi tasandiku (saksa: Klagenfurter Feld, sloveeni: Celovško polje) kesk-idaosas, u. 10 km Klagenfurdist (Celovec) idas. Põhjas ja läänes moodustab valla piiri Gurk (Krka) ning lõunas Gurker Brücke/Muta ja Kreuthi/Rute vaheline Packi viiv maantee. 1920. aastal Kärnteni lõunaosade kuuluvuse referendumi puhul kas Austriale või äsjaloodud riigile (hilisem Jugoslaavia) tähistas Gurki/Krka jõgi hääletustsoonide A ja B piiri (mälestustahvlid on pandud kahele sillale), kus tsooni A, mis koosnes Poggersdorfist (Pokrče), peeti suures osas sloveenikeelseks.
thumb|Poggersdorfi (Pokrče) kihelkonnakirik
Vallaosad on Leibsdorf (Ličja vas), Linsenberg (Lečja gora), Pubersdorf (Pobreže) ja St. Michael ob der Gurk (Slovenji Šmihel).
thumb|Poggersdorfi (Pokrče) kihelkonnakiriku värav thumb|Saint Martini abikirik Leibsdorfis (Ličja vas)
Ajalugu
thumb|Saint Gilesi/Aegidiuse abikirik Linsenbergis (Lečja gora)
Klagenfurdi tasandiku (Klagenfurter Feld / Celovško polje) idaosa kuulus ajaloo jooksul erinevatele keskvõimudele. Kuni ulatusliku keskaja perioodini olid iidse Karantaania sotsiaalsel slaavlaste rühmal ehk sloveenidel nimega "Edlinger" (sloveeni: "kosezi") konkreetsed sotsiaalsed privileegid. See asus feodalismi ja talunike vahel ning omas autonoomset õigusemõistmist. Selle traditsiooni kaudu arenesid näiteks madalamad aristokraatlikud domeenid Eibelhof (Ovčjak) või Wutschein (Bučinja vas), mis andsid oma nimed vallaosadele.
Poggersdorfi/Pokrče valla territoorium kuulus Maria Saali (Gospa Sveta) kõrgema kohtu piirkonda. Tänapäevaste poliitiliste valdade loomise käigus loodi 1850. aastal "Windisch St. Michaeli" (Slovenji Šmihel) vald. Etnopoliitilistel põhjustel – valda ja kogu piirkonda peeti sloveenikeelseks – nimetati vald 1896. aastal ümber ja selle halduskeskus viidi Poggersdorf/Pokrče külla, mis oli ka lähemal piirkonna peamisele maanteele. 1973. aasta haldusreformi käigus liideti sellega osa endisest Hörtendorfi (Trdnja vas) vallast. Austria-Ungari viimasel rahvaloendusel 1910. aastal märkis u 59% Pokrče (Poggersdorf) valla rahvastikust oma igapäevakeeleks sloveeni keele, mis viis järeldusele, et isegi suurem osa pidas sloveeni keelt oma emakeeleks.
Sajandite jooksul iseloomustas valda põllumajandus ja alles viimastel aastakümnetel muutus piirkonna pealinna sõitjate nähtus üha olulisemaks. 2013. aastal anti vallale turulinna ("Marktgemeinde") staatus.
thumb|Esimene Ristitee peatus Dolinas thumb|Raini loss (Breg) thumb|Dolina thumb|Rahvusvaheline meditatsioonikeskus Austrias Sankt Michael ob der Gurkis (Slovenski Šmihel)
Salvador Sobral
Salvador Vilar Braamcamp Sobral (sündinud 28. detsembril 1989 Lissabonis) on portugali laulja.
Ta võitis Portugali esindajana 2017. aasta Eurovisiooni lauluvõistluse portugalikeelse lauluga "Amar pelos dois". See oli Portugali esimene võit lauluvõistluse ajaloos. Laulu autor oli tema õde Luísa Sobral.
2016. aastal ilmus Salvador Sobrali portugalikeelne debüütalbum "Excuse me".
Sobrali omalooming on bossanoova ja džässi võtmes.
2018. aasta detsembris esines ta oma ansambliga Tartus ja Tallinnas Jõulujazzil, esitades peamiselt enda kirjutatud muusikat.
Friedrich Kasimir Kettler
Friedrich Kasimir Kettler (6. juuli 1650 Miitavi – 22. jaanuar 1698 Miitavi) oli Kuramaa hertsog aastatel 1682–1698.
Friedrich Kasimir oli Jakob Kettleri ja tema abikaasa Luise Charlotte vanim poeg. Hertsogiks sai ta oma isa surma järel 1682. aastal. Erinevalt oma ettevaatlikust ja kokkuhoidlikust isast elas Friedrich Kasimir laia ja pillavat elu. Seetõttu müüs ta inglastele Tobago koloonia ning läänistas soosikutele ohtralt maavalduseid. Tema majanduslikku kitsikust suurendas ka see, et isa testamendi kohaselt pidi ta hertsogiriigi varasid jagama oma vendade ja õdedega.
Friedrich Kasimir suri veidi enne Põhjasõja algust. Seejärel sai troonile tema 6-aastane poeg Friedrich Wilhelm, kelle eest regendina asus valitsema tema onu Ferdinand.
Perekond
1675. aastal abiellus ta Nassau-Siegeni printsessi Sophia Amaliega (1650–1688). Abielust sündisid :
1691. aastal abiellus ta Brandenburgi kuurvürsti Friedrich Wilhelmi tütre ja Preisimaa kuninga Friedrich I õe Elisabeth Sophiaga. Abielust sündisid :
Veebruar 2017
Veebruar 2017, kroonika
2017. aasta veebruar algas kolmapäeval ja lõppes 28 ööpäeva pärast teisipäeval.
Pierce-Arrowi soomustatud õhutõrjeauto
Pierce-Arrowi soomustatud õhutõrjeauto (inglise keeles Pierce-Arrow armoured AA lorry) oli Suurbritannia õhutõrjesoomuk. Sellel oli QF 2-naelane merekahur ning kuninglik merejalavägi kasutas seda esimeses maailmasõjas.
Kahtla kalmistu
pisi|Kahtla kalmistu värav (juuni 2013) Kahtla kalmistu (ka Laimjala kalmistu) on kalmistu Saare maakonnas Saaremaa vallas Kahtla külas. Kalmistu on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks.
C.D. Aves
Klubi on asutatud 12. novembril 1930. Aves mängib Portugali kõrgliigas alates hooajast 2017/2018. Enne seda mängiti viimati hooajal 2006/2007.
2018. aastal võitis Aves Portugali karika, alistades karikafinaalis Lissaboni Benfica tulemusega 2:1. UEFA Euroopa Liiga alagrupiturniirile sellega ei kvalifitseeritud, kuna klubi ei saanud Euroopa võistluste jaoks litsentsi.
Praegune koosseis
''Seisuga 6. juuli 2019''
Mahiloŭ rajoon
Mahiloŭ rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Mahiloŭ oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 1895 km². 2009. aasta seisuga elas seal 40 234 inimest.
Rajoon moodustati aastal 1924. Aastal 1959 see likvideeriti, ent loodi taas aastal 1966. Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Bujničy, Daškaŭka, Kadzina, Kniažycy, Machava, Mastoki, Niadašava, Pałykavičy, Paškava, Sidaravičy, Siemukačy, Suchary, Zavadzkaja Słabada, Viejna ja Viendaraži külanõukogu. Halduskeskus on Mahiloŭ linn, mis ametlikult rajooni koosseisu ei kuulu. Tähtsamad asulad on Bujničy, Daškaŭka, Kadzina, Kniažycy ja Viejna.
Rajooni suurim jõgi on Dnepr, teised suuremad jõed on selle lisajõed Łachva ja Druć. Rajooni territoorium asub Kesk-Biarezina tasandikul, osalt ka Orša-Mahiloŭ orundis, keskmiselt 190–170 meetri kõrgusel. Madalaim koht asub Dnepri orus ja ulatub 137 meetrit üle merepinna, kõrgeim koht ulatub 200 meetrit üle merepinna. Rajoonis kaevandatakse turvast, liiva, savi.
2009. aasta seisuga olid elanikest 93,07% valgevenelased, 5,02% venelased, 1,03% ukrainlased ja 0,88% oli teistest rahvustest. 73,94% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 24,3% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kõneles valgevene keelt 29,51% elanikke, vene keelt aga 67,35%.
Dotnuva kihistik
Dotnuva kihistik on siluri ajastu Birštonase kihistu ülemine kihistik. Seda hakkasid esimesena eristama Juozas Paškevičius ja Petras Lapinskas aastal 1976.
Kihistikku eristatakse Leedu idaosas, kus see lamab Vilkija kihistikul. Selle stratotüüp on Ledai-179 puurauk, kus kihistiku kivimid esinevad 649,4–687 meetril. Kihistik on kuni 39 meetri paksune, selle moodustab organogeenne detriiti sisaldav lubjakivi. Kihistik on nime saanud Dotnuva linna järgi Leedus.
Lena Santa Christina kirik
Lena Santa Christina kirik (hispaania keeles Santa Cristina de Lena) on 9. sajandist pärinev eelromaani kirik Lenas Astuurias. Kirik on pühitsetud Bolsena pühale Christinale, märtrile, kes elas ja suri oma usu pärast noore tüdrukuna 3. sajandil Itaalias Bolsena linnas. Kiriku ehitusaegseks patrooniks peetakse Acci püha Torquatust. Kirik on kuulub Astuuria eelromaani arhitektuuri ehitismälestisena UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Kirik asub Vega del Rey küla lähedal, kõrgel Lena jõe kohal, 36 km Oviedost lõunas. Seal lähedal kulges ajalooline Rooma-aegne tee, mis viis keskajal üle Kantaabria mägede Leónist Oviedosse ja rannikule, tänapäeval on selle asemel maantee.
Välimus
Hoone on ehitatud ebakorrapärase suurusega murtud looduskivitükkidest, mis on mördiga ühendatud. Vaid ehitise nurkades on kasutatud suuri tahutud kvaadreid. Välismüüre tugevdavad 32 eri pikkuses tugipiilarit. Hoone põhiplaan on ristkülik, mille igal välisküljel on väiksem ligi ruudukujuline võlvitud ruum - läänepoolset kasutatakse sissepääsu eeskojana, idapoolset apsiidina.
Siseruum
Santa Christina kirik on ühelööviline erinevalt enamikust Astuuria eelromaani kirikutest, mis on kolmelöövilised, ja tal on kolme apsiidi asemel vaid üks. Kirik on silindervõlviga, niisamuti apsiid, mille võlv toetub apsiidi põhja- ja lõunaseina petikarkaadidele. Ka kirikusaali pikiseinu katavad petikarkaadid, mis kannavad viie vööndkaarega liigendatud võlvlage ja toetuvad poolsammastele, mida kroonivad romaani trapetskapiteele või tagurpidi tüvipüramiide meenutavad madalreljeefsed kapiteelid. Siseruumi läänepoolses osas on terve ruumi laiune empoor, kuhu viib trepp ja mida on peetud kuningarõduks.
Siseruumi üldine kavatis meenutab tugevasti Santa María del Naranco kirikut, mis oli algselt kuningas Ramiro I suveloss Naranco mäel Oviedos. Ka Santa Cristina de Lena kirikus on petikarkaadide kaarte vahelistel vikkelpindadel ümmargused reljeefsed lõvikujutistega medaljonid - clipeus - ja liseenidest siseseinal on säilinud ainult üks, millel on äratuntav odaga ratsaniku kujutis.
S.P.A.L.
S.P.A.L. (Società Polisportiva Ars et Labor) on Itaalia jalgpalliklubi.
Skaneeriv tunnelmikroskoopia
Skaneeriv tunnelmikroskoopia, lühend STM (inglise keele sõnadest scanning tunneling microscopy) on meetod keemias, mis võimaldab saada pinna topograafiast kolmemõõtmelist informatsiooni ja kujutada pinda atomaarsel tasemel. STM tagab piisavalt hea lahutusvõime: pinnal umbes 0,1 nm ja sügavuti ligikaudu 0,01 nm.
STM kasutab elektronide laineomadusi, nimelt elektronid võivad tungida läbi sealt, kus klassikaline mehaanika seda ei lubaks. Sellist nähtust nimetatakse tunneliefektiks. STM põhineb teraviku ja pinna vahel tekkiva tunnelvoolu mõõtmisel. STM-i saab kasutada nii ülikõrge vaakumi keskkonnas kui ka õhu, gaasi, vee ja mitmesugustes lahuselistes keskkondades. Mõõtmisi saab läbi viia temperatuuridel ligikaudu nullist kelvinist kuni mõnesaja kraadini Celsiuse järgi.
Skaneeriv tunnelmikroskoopia kuulub skaneeriva teravikmikroskoopia perekonda.
Ajalugu
Esimeseks mikroskoobiks teravikmikroskoopide perekonnas oli skaneeriv tunnelmikroskoop. Skaneeriva tunnelmikroskoobi leiutasid Gerd Binning ning Heinrich Rohrer 1982. aastal. See avastus tõi neile 1986. aastal Nobeli auhinna. Alguses kasutati STM-i kui suure lahutusvõimega metallipindade vaatlemise meetodit vaakumis. 1986. aastal avastasid Paul K. Hansma ja Richard Sonnenfeld, et STM-i on võimalik kasutada ka metallelektroodide puhul, kui nad on sukeldatud elektrolüüdilahusesse. STM-i leiutamine viis mitme teise skaneeriva teravikmikroskoopia meetodi väljatöötamiseni (näiteks aatomjõumikroskoopia, magnetjõumikroskoopia, skaneeriv elektronmikroskoopia).
142px|pisi| Rekonstrueeritud pilt puhta kulla (Au(100)) pinnast pisi|STM-i pilt ühekordse seinaga [[süsiniknanotorust]] pisi|center|500px|Skaneeriva tunnelmikroskoobi tööskeem: piezoelectric tube with electrodes – piesoskanner; control voltages of piezotube – skanneri väljundpinge;  tunneling current amplifier – tunnelvoolu [[võimendi; distance control and scanning unit – skaneerimissõlm teraviku liigutamiseks proovi pinnal ja teraviku-proovi vahekauguse seadmiseks; tip – teravik; sample – proov, mille reljeefi vaadeldakse; data processing and display — protsessor mõõteandmete töötlemiseks ja reljeefikaardi väljastamiseks; tunneling voltage – tunnelduspinge allikas]]
Ehitus
Skaneeriv tunnelmikroskoop koosneb teravikuga piesoskannerist, kauguskontrolli- ja skaneerimissõlmest, vibratsiooni isoleerimise süsteemist ning protsessorist.
Piesoskanner
Teravikmikroskoobis on tähtis roll piesoskanneril. Piesoskanner kujutab endast piesomaterjalist elektroodidega varustatud toru, mille liikumine venitatakse kuvari ekraanil silmaga kergesti hoomatavateks vahekaugusteks. Kui rakendada piesotoru elektroodidele pinge, siis on võimalik piesotoru püst- ja rõhtsihis nihutada. Juhtimispinge hoitakse sellisel väärtusel, et nihke ja rakendatava pinge sõltuvus oleks võimalikult lineaarne.
Teravik
pisi|Lähivõte skaneeriva tunnelmikroskoobi plaatina-iriidiumteravikust
Kõrge lahutusega STM-piltide saamiseks on oluline, et teravik oleks väga terav. Saadava pildi lahutusvõime sõltub skaneeriva tunnelmikroskoobi teraviku kumerusaadiusest. teraviku tipu otsa suuruseks on üks aatom.
Mikroskoobi teravik on enamasti valmistatud volframist või plaatina-iriidiumi või roodiumi sulamist. Volframist teravikke valmistatakse elektrokeemilise söövitamise meetodil, plaatina-iriidiumteravikke saadakse aga mehaanilise lihvimise tulemusena. Tavaliselt tehakse teravik ja piesoskanner hästi väike, et nende resonantssagedused oleksid võimalikult kõrged.
Et valmistatud teravikke saaks kasutada elektrolüütide lahustes, tuleb teravik külgedelt isoleerida. Selleks kaetakse suurem osa teraviku pinnast. Siinkohal tuleb silmas pidada, et katmata peab jääma võimalikult väike osa teraviku tipust, umbes 0,01–10 mikromeetrit. Katmiseks kasutatakse klaasi, epoksüvaiku, ApiezonTM-vaha, erinevaid polümeere või isegi küünelakki. Klaasiga kaetud teravikkude kasutusele võtmine tegi 1986. aastal võimalikuks esimese atomaarse lahutusega STM-pildi saamise vesilahuses.
Protsessor
STM-i protsessor (arvuti)] töötleb piesoelektrilise toru väljundpinge muutused proovi pinna kahedimensiooniliseks (2D) või kolmedimensiooniliseks (3D) pildiks.
Mõõtmine
STM töötab kahes režiimis: konstantse kõrguse režiimis ja konstantse voolu režiimis.
Konstantse kõrguse režiim
STM-kujutise saamiseks liigutatakse teravikku edasi-tagasi uuritava pinna lähedal (sellest ka sõna "skaneeriv" meetodi nimetuses). Kui teravik liigub mööda pinda püsival kõrgusel, siis tunnelvool kasvab ja kahaneb ning saadav pilt on skaneerimisel mõõdetud voolu kujutis. Kui pind ei ole eriti sile, siis on konstantse kõrguse režiimi küllaltki riskantne kasutada, sestkõrgemad pinnakonarused võivad teravikku kahjustada. Selle meetodi eeliseks on aga suur skaneerimise kiirus.
Konstantse voolu režiim
Teine võimalus on hoida vool konstantsena ja varieerida teraviku kõrgust pinnast. Teraviku kõrgust pinnast kontrollib piesoelektrik. Selle meetodi puhul mõõdetakse potentsiaalide vahet, mida on vaja rakendada, et vool läbi teraviku püsiks konstantne. Saadud andmed muundatakse pinnaprofiili kujutiseks.
STM-i mõõtmised tehakse tavaliselt konstantse voolu režiimil.
Tunnelvool
pisi|Suuremõõtmeline skaneeriv tunnelmikroskoop, mis asub [[Londoni Nanotehnoloogia Keskuse laboris]]
Tunnelvool tekib, kui metallist teraviku tipuaatomi elektronpilve lainefunktsioon kattub uuritava pinna aatomi elektronpilve lainefunktsiooniga. Tunnelvoolu puhul on tegemist kvantnähtusega, mis väljendub selles, et elektronid on võimelised läbima teatud kõrgusega potentsiaalibarjääri, kuna omavad laineomadusi.
Teraviku kaugus pinnast on umbes pool nanomeetrit, elektroodidevaheline pinge on tavaliselt mõni millivolti kuni mõni volt ning saadav tunnelvool on mõningad nanoampreid suur.
Puudused
STM-iga mõõtmisel ei ole võimalik täpselt määrata proovi ülemiste ja alumiste kihtide aatomite vahelisi kaugusi. Mõõtmisel saadav informatsioon võib erineda tegelikkusest, näiteks kõrguse kohta saadav informatsioon võib muutuda vibreerimise tõttu. Vibreerimist võivad tekitada lihtsad kõrvalised aspektid, näiteks mikroskoobi kõrval kõndimine. Isegi vahemikud siledatel aladel ei ole täpsed, sest need sõltuvad temperatuuri muutumisest. Peale selle ei tee STM kindlaks proovi pinnal olevate aatomite ega molekulide keemilist koostist. Ometi võimaldab STM-i kasutamine saada materjalide pinnastruktuuride kohta olulisi andmeid.
Kõnekaart (televisioon)
Kõnekaart on kaart, kuhu on kõnepidamise abistamiseks kirjutatud märksõnu või terveid lauseid. Kõnekaartide kasutamine on laialt levinud televisioonis, kuna need on väikesed ning neid on võimalik hoida isegi taskus ja kasutada vaid vajadusel – vastupidi teleprompteritele, mille kasutamine on piiratud. Kõnekaarte saab edukalt kasutada ka eksamiteks valmistumisel, näitlemisel ja suulistel ettekannetel.
Kõnekaardid olid algselt kasutusel eakate näitlejate abistamisel. Teadaolevalt kasutas kõnekaarte esimesena John Barrymore 1930. aastate lõpus.
Kõnekaardid hakkasid laiemalt levima alles 1949. aastal, kui Ameerika Ühendriikide meediakontserni CBS assistent, endine sõjaväelendur Barney McNulty pidi kirjutama lauseid stsenaariumist suurtele paberilehtedele, abistamaks näitlejat Ed Wynni. McNulty tegi seda vabatahtlikult, kuna lenduriõppe juurde käis oskus kirjutada kiirelt ja selgelt. Ta märkas selle vajalikkust ning asutas oma ettevõtte Ad Libs. McNulty suri 2000. aastal (77-aastaselt). Tema hüüdnimi oli Cue-Card King ('kõnekaardikuningas').
Kõnekaartide kasutamine võimaldab kõnelejal saavutada suurema silmside publikuga ja vabama kõne ülesehituse. Kõnekaardid võivad olla kõnepidamisel väga kasulikud, kuid selleks peavad nad olema hästi ette valmistatud. Enne esinemist tasub kõnet harjutada kõnekaartidega – siis on võimalik kõnekaarte vastavalt vajadusele veel kohendada.
Vepori mäestik
pisi|Vepori mäestiku asukoht Slovakkias (tähistatud punasega) pisi|Tipp Vepori mäestikus Vepori mäestik (slovaki Veporské vrchy) on mäestik Slovakkia keskosas, mis on osa Lääne-Karpaatidest ja ühtlasi on see ka osa Slovaki maagimäestikust. Selle regiooni kõrgeim tipp on Fabova hoľa (1 438,8 m), ent suurima suhtelise kõrgusega on Klenovský Vepor (1 338 m).
Märt Tammearu
Ta on kuulunud Eesti võrkpallikoondisse alates 2019. aastast. Hooajast 2023/24 mängib ta Prantsusmaa tippklubis VB Tours.
Noortekoondis
2015. aastal osales Märt Eesti noormeestekoondisega (sündinud 1999 ja hiljem) Ida-Euroopa Võrkpalli Assotsiatsiooni (EEVZA) U17 meistrivõistlustel, kus teeniti kolmas koht.
2016.–2020. aastal kuulus Märt Eesti noormeeste koondisse (sündinud 2001. aastal ja hiljem), kelle vanemtreeneriteks olid Toomas Jasmin ja Raigo Tatrik. 2016. aastal osaleti Ida-Euroopa Võrkpalli Assotsiatsiooni (EEVZA) U17 meistrivõistlustel, kus saadi nelja võidu ja ühe kaotusega teine koht. 2017. aastal toodi U17 koondisega Eestile ajaloo esimene EEVZA meistritiitel; Märt oli turniiri resultatiivseim mängija. 2018. aastal saavutati EEVZA U17 meistrivõistlustel Tallinnas teine koht. Koondis osales omavanuste EM-valikturniiridel, kuid finaalturniirile ei pääsetud.
Vepori mäestik
Mäestikus asub Brezno linn, teine suurem asula on Čierny Balog, kus asub Čierny Hroni raudtee Čierny Balogi raudteejaam.
Märt Tammearu
Eesti võrkpallikoondis
2019. aastal kutsuti Tammearu esimest korda Eesti võrkpallikoondise juurde. Debüütmäng oli tal sama aasta mais kontrollkohtumises Slovakkia võrkpallikoondise vastu, mis võideti 4:0. Euroopa meistrivõistluste finaalturniiril on ta esindanud Eestit aastal 2021, kuid sai esimeses mängud randmepõrutuse ning edasisel turniiril enam täies jõus mängida ei saanud. Euroopa Liigas on ta kuulunud koondisse kolmel turniiril (2019, 2021 ja 2022).
Klubivõrkpall
Oma esimese hooaja (2016/17) Eesti meistriliiga tasemel tegi Märt kõigest 15-aastaselt Pärnu võrkpalliklubi ridades. Sel hooajal võideti Eesti karikavõistlused, saadi teine koht Credit24 Meistriliigas ja oldi kolmandad Eesti meistrivõistlustel. Märt põhimeeste hulka ei kuulunud. Ta jätkas klubis ka järgneval hooajal, kui Credit24 Meistriliigas saadi taas teine ja Eesti meistrivõistlustel kolmas koht; CEV Challenge Cupil jõuti 1/8 finaali. Märt sai oma võimaluse vahetusest Balti liiga final-fouris, näitas head mängu ning premeeriti Balti liiga unistuste meeskonna ühe nurgaründajana.
Vepori mäestik
Asend
Vepori mäestik piirneb järgmiste geograafiliste piirkondadega:
Märt Tammearu
Klubivõrkpall
Uueks hooajaks (2018/19) vahetas Märt Eesti siseselt klubi ning liitus meistriliiga klubiga Bigbank Tartu, kus ta mängis nii nurga- kui diagonaalründaja positsioonil. Võideti Balti liiga ja Eesti meistrivõistlustel saadi teine koht. Hooajal 2019/20 võideti klubiga Eesti karikas; see jäi ka sellel hooajal ainukeseks välja mängitud tiitliks, kuna ülejäänud võistlused peatati kevadel koroonapandeemia tõttu. Kolmandal hooajal (2020/21) saadi Eesti karikavõistlustel teine koht ning tuldi Eesti meistriks. Märt valiti ka Balti liiga veebruari kuu parimaks mängijaks.
Hooajaks 2021/22 sõlmis Märt oma esimese lepingu välisklubiga ning liitus Belgia tippklubiga Roeselare Knack, kus ta mängis kaks hooaega. CEV Meistrite Liigas lõpetati alagrupiturniir kolmandana ning edasi ei pääsetud. Klubi võitis Belgia meistrivõistlused. Märt sai hooaja algusfaasis kõhulihase vigastuse, mille tõttu tekkis paari kuuline mängupaus; tagasi tulles täitis ta rohkem kolmanda nurgaründaja rolli. Teist hooaega (2022/23) alustati Belgia superkarika võiduga, kus Märt oli mängu resultatiivseim mängija. Klubi osales CEV Meistrite Liigas, kus oma alagrupis jäädi kolmandaks ning play-offi ei pääsetud. Edasi jätkati aste madalamas Eurosarjas (CEV Cupis), kus saadi lõpuks teine koht. Võideti Belgia karikas ja meistritiitel. Märt oli hooaja teises pooles umbes kuu ajasel vigastuspausil, kuid ülejäänud hooajal kuulus üldiselt meeskonna põhikoosseisu.
Elden Ring
Elden Ring on märuli-rollimäng, mille on välja töötanud FromSoftware ja avaldanud Bandai Namco Entertainment. Mängu produtsent oli Hidetaka Miyazaki, olustiku jaoks kirjutas materjali fantaasiakirjanik George R. R. Martin. Mäng ilmus Microsoft Windowsi, PlayStation 4, PlayStation 5, Xbox One ja Xbox Series X/S jaoks 25. veebruaril 2022.
Märt Tammearu
Rannavõrkpall
2017. aastal mängis ta koos Rasmus Meiusega rannavõrkpalli etappe, püüdes pääset 2018. aasta noorte olümpiamängudele. Sellega seoses võideti Pärnus kontinentaalkarikasarja etapil teine koht. Koos osaleti ka U18 Euroopa meistrivõistlustel, kus saavutati viies koht. 2018. aasta suvel osaleti koos Austrias Kontinentide karikaturniiril, kus alagrupist edasi ei pääsetud ning ei saadud ka pääset 2018. aasta noorte olümpiamängudele.
2018. aastal alustas Märt mängimist Timo Lõhmusega. Ukrainas toimunud Ida-Euroopa Võrkpalliassotsiatsiooni (EEVZA) U18 meistrivõistlustel saavutati teine koht. Samal aastal osaleti ka U22 Euroopa meistrivõistlustel Lätis, kus alagrupist edasi ei pääsetud. U18 rannavõrkpalli Euroopa meistrivõistlustel Venemaal saadi alagrupist edasi, kuid kaotati play-off ringis ning jäädi jagama 17.-24. kohta. U18 Euroopa meistrivõistlustel Tšehhis jõuti veerandfinaali. 2019. aastal osaleti koos rannavõrkpalli U20 EM-il Rootsis, kus jõuti 16 parema sekka. Samal aastal osaleti ka MK-etapil Jurmalas, kus jõuti esmakordselt põhiturniirile; edasises faasis võite kirja ei saadud.
Aastal 2020 mängis ta Siim Tammearuga erinevatel Eesti rannavõrkpalli karikasarjades mõningatel etappidel. Järgneval aastal osales ta samuti osadel Eesti rannavõrkpalli karikasarja etappidel erinevate paarilistega (Karl Jaani, Siim Tammearuga).
Klubivõrkpall
CEV Cup
Balti liiga
Riikide meistrivõistlused
Riikide karikavõistlused
Isiklikku
Märt Tammearu vanem vend on eesti võrkpallur Siim Tammearu.
Le Souich
pisi|Le Souichi vallamaja
Le Souich asub 37 km Arrasist edelas, teede D59 ja D257 ristumiskoha ümbruses, Somme'i departemangu piiri ääres.
pisi|tühi|
Sutkai
Sutkai on küla Leedus Šakiai rajooni Kriūkai vallas. Külas asub aastal 1825 valminud katoliku kirik.
Küla järgi on nimetatud Paprieniai kihistu Sutkai kihistik. pisi|Sutkai
Tiigrihüppe Sihtasutus
Tiigrihüppe Sihtasutus oli Eesti sihtasutus, mis sai 2013. aastal Hariduse Infotehnoloogia Sihtasutuse (HITSA) struktuuriüksuseks. HITSA üksusena kandis see nime HITSA Innovatsioonikeskus. 1. augustil 2020 likvideeriti Hariduse Infotehnoloogia Sihtasutus ning kõik selle tegevused ja teenused võttis üle vastloodud Haridus- ja Noorteamet.
Sihtasutuse eestvedamisel on läbi viidud projekti Tiigrihüpe.
Novałukoml
Novałukoml (transkribeerituna Novalukoml) on linn Valgevenes Viciebski oblastis Čašniki rajoonis.
Asula rajati aastal 1964 Łukomli järve äärde. Novałukomli nimi tuleb lähedal asuva Łukomli asula nimest, mis oli kunagi krivitšite linn ja piirkondlik keskus kuni Liivi sõjani. Novałukoml rajati töölisasulana Łukomli soojuselektrijaama juurde. Aastal 1965 sai Novałukomlist alev, aastal 1970 aga linn. Novałukomlis on raudtee lõppjaam, kuigi seda kasutatakse üksnes kaubaveoks ja reisiliiklust sellele raudteeharul ei toimu. Aastal 2004 rajati linna katoliku kirik.
Linnas on kaks keskkooli, polikliinik. Tegutsevad kino ja kultuurimaja. Tööstusettevõtetest on Novałukomli jaoks tähtsaim Łukomli soojuselektrijaam ja sellega seotud ettevõtted, ent tegutsevad ka piimakombinaat ja leivatehas, toodetakse keramsiitliiva.
Marinaad
pisi| Marinaad on liha ja teiste toiduainete marineerimiseks kasutatav maitseainete, lisandite ja vedelike segu.
Marinaad võib olla terav, vürtsikas, hapu, magushapu, magus, magusvürtsikas, eksootiline, puuviljaline, ürdimaitseline jne.
On olemas happemarinaade (tehtud toidu- või veiniäädika, hapu veini või mahlaga jne), õlimarinaade ja kergeid marinaade (valmistatud vee ja mineraalvee ning vähese toiduõli baasil).
Happemarinaadis kasutatakse toiduaineid, mis sisaldavad happeid või hapuaineid. Hapuained aitavad lagundada liha sidekude ning liha muutub pehmemaks. Sellisteks aineteks on vein, õlu, rabarber, õun, sõstar, sidrun, laim, apelsin, greip, ananass, toiduäädikas, jogurt, pett, keefir, purustatud tomat jt.
Steam Deck
Steam Deck on Valve'i arendatud käeshoitav arvuti, mille sihtotstarve on arvutimängude mängimine. Steam Deck tuli müügile 25. veebruaril 2022. Kuigi seade sarnaneb väliselt käeshoitava mängukonsooliga, on Steam Deckiga on võimalik mängida kasutaja Steami kogus olevaid Windowsi operatsioonisüsteemiga arvutitele mõeldud mänge kasutades Proton ühilduvuskihti. Steam Deckile on paigaldatud Valve'i poolt arendatav Linuxi distributsioon SteamOS. Steam Decki on lisaks käes hoidmisele võimalik ka ühendada välise monitori, hiire ja klaviatuuriga. Steam Decki tarkvara on kasutaja poolt muudetav ning sellele on võimalik paigaldada ka Microsoft Windows operatsioonisüsteemi.
Riistvara
Steam Deckis on koostöös AMD-ga välja töötatud eriline APU, mis koosneb Zen 2 arhitektuuril põhinevast neljatuumalisest/kaheksalõimelisest põhiprotsessorist ja RDNA 2 arhitektuuril põhinevast 8 arvutustuumaga graafikaprotsessorist. Mõlemad protsessorid muudavad oma taktsagedust vastavalt vajadusele: põhiprotsessor vahemikus 2,4–3,5 GHz ja graafikaprotsessor 1,0–1,6 GHz. Valve on öelnud, et põhiprotsessori jõudlus on võrreldav Ryzen 3000 seeria protsessoritega ja graafikaprotsessori jõudlus Radeon RX 6000 seeria graafikakaartidega. Deckil on 16 GB LPDDR5-muutmälu quad-channel konfiguratsioonis.
Steam Deck on saadaval kolmes eri hinnaga konfiguratsioonis, mille vahe seisneb peamiselt salvestusmahu kiiruses ja suuruses. Soodsaimal mudelil on 64 GB eMMC mälukaart PCIe 2.0 x1 siinil. Nii keskmisel kui kallimal variandil on NVMe pooljuhtketas PCIe 3.0 x4 siinil, vastavalt 256 GB ja 512 GB mahuga. Deckil on olemas ka microSD mälukaardi pesa.
Käeshoitavaks mängimiseks on Deckil 7-tolline puutetundlik 1280x800 resolutsiooniga 60 Hz värskendussagedusega LCD-kuvar. Sisendseadmeid on Steam Deckil palju: kaks pöialdega juhitavat juhtkangi, 2 puuteplaati, suundnupustik, ABXY nupud, 2 trigger nuppu kummaski ülemises nurgas ja kaks nuppu seadme tagaküljel. Mitmetel sisenditel on ka haptiline tagasiside. Lisaks eelmainitutele kasutab Deck ka güroskoopi täpsemaks kursori juhtimiseks.
Steam Deckil on olemas Bluetooth ja WiFi (IEEE 802.11a/b/g/n/ac) ühenduvus. Lisaks sisemistele stereo kõlaritele ja mikrofonile on võimalik ka 3,5 mm pordi kaudu ühendada väliseid kõrvaklappe. Deckil on 40 Wh aku, mis suudab 7-8 tundi toita suhteliselt vähe ressurssi nõudvaid tegevusi nagu mängude voogedastus, 2D-mängud ja veebis surfamine. Pikema kasutusaja tagamiseks on seadmel kaadrisageduse piiraja. Tulekul on ka dokk väliste seadmete mugavamaks ühendamiseks, mis suudab edastada 8K-signaali 60 Hz või 4K-signaali 120 Hz värskendussagedusega.
Wolfgang Sobotka
pisi|Wolfgang Sobotka (aastal 2013) Wolfgang Sobotka (sündinud 5. jaanuaril 1956 Waidhofen an der Ybbsis) on Austria poliitik, ta kuulub Austria Rahvaparteisse. Ta oli 21. aprillist kuni 18. detsembrini 2017 Austria siseminister.
Alates 20. detsembrist 2017 on ta Austria parlamendi Rahvusnõukogu president.
Ta õppis ajalugu Viini Ülikoolis, tšellot ja muusikapedagoogikat Viini Muusika ja Lavakunsti Ülikoolis ning dirigeerimist Anton Bruckneri Eraülikoolis Linzis.
Klenovský Vepor
thumb Klenovský Vepor on mägi Vepori mäestikus Slovakkias. Tegemist on selle mäestiku suurima suhtelise kõrgusega tipuga, kuigi mäestiku kõrgeimaks tipuks on Fabova hoľa. Samas on tegemist selle Balogi mäestikuks nimetatava piirkonna kõrgeima tipuga. Mäe kõrgus on 1 338,2 m.
Mäel kasvavad nulud, kuused ja pöögid moodustavad puutumatu metsa, mille kaitseks on moodustatud Klenovský Vepori looduskaitseala. Mäe madalamatel nõlvadel kasvab segamets, kus eelnevatele puudele lisndub veel harilik pihlakas.
Steam Deck
Tarkvara
Steam Deckile on installeeritud Arch Linuxil põhinev SteamOS v3.0. SteamOS tarkvara sisaldab Proton ühilduvuskihti, mis võimaldab enamikul Windowsile disainitud mängudel töötada Linuxil põhinevatel operatsioonisüsteemidel.
Kanada Kosmoseagentuur
Kanada Kosmoseagentuur (inglise keeles: Canadian Space Agency, CSA; prantsuse keeles: Agence spatiale canadienne, ASC) on Kanada riiklik kosmoseagentuur, mis on asutatud 1. märtsil 1989.
Agentuur allub Kanada innovatsiooni, teaduse ja majandusarengu ministrile. Agentuuri juhib president. Alates 9. märtsist 2015 on agentuuri presidendiks Sylvain Laporte.
CSA peakorter asub Longueuil's Québecis ning agentuuril on büroo Ottawas ja väiksemad kontaktbürood Houstonis, Washingtonis ja Pariisis.
Ulteni org
Ulteni org (saksa: Ultental või Ulten, itaalia: Val d'Ultimo) on 40 km pikk mäeorg Lõuna-Tirooli provintsi lääneosas Põhja-Itaalias.
See on Falschaueri jõe org, mis on Adige jõe parempoolne lisajõgi. See on edela-kirde sihiline, paralleelne Vinschgau madalama osaga, ja see paikneb Meranost lõunas. Org lõpeb Lana vallas (commune). Väike lõunasse viiv maantee ühendab oru Proveisi ja Val di Noniga Trento provintsis.
Enamuse Ulteni orust katab Ulteni vald. Oru madalamas osas on St. Pankrazi vald. Ulteni oru rahvastik on peamiselt saksakeelne (2001. aasta rahvaloenduse järgi rohkem kui 98%). Oru läänepoolseim, kõrgeim osa on Stelvio rahvuspargi osa.
Pankjavitsa Vabadussõja mälestussammas
Pankjavitsa Vabadussõja mälestussammas oli Petserimaal Pankjavitsa asulas asunud Vabadussõjas langenutele püstitatud mälestusmärk.
Mälestussammas avati 25. septembril 1932.
Mälestussammas on taastamata. Samba taastamist raskendab asjaolu, et tänapäeval jääb Pankjavitsa asula Venemaa piiresse.
Georg von Sabler
Georg Friedrich von Sabler (18. jaanuar (vkj) 1859 Vilno – 26. juuni 1935 Tartu) oli Eesti keeleteadlane ja ajaloolane.
Elulugu
Georg Friedrich von Sabler oli baltisakslase ja astronoomi Georg Thomas Sableri poeg.
Ta oli filosoofiadoktor (1905, Viin).
Töötas aastatel 1892–1901 Tartus Kubermangugümnaasiumi ja 1909–1910 Puškini Gümnaasiumi saksa keele õpetajana, ühtlasi oli ta 1900–1920 Tartu Ülikooli germanistika eradotsent.
Teadustöö
Uurimusi Eesti- ja Liivimaa kohanimedest. Publitseerinud ajalooallikaid. .
Ferdinand Ludwig Hörschelmann
pisi| Ferdinand Ludwig Hörschelmann (28. november 1773 Tallinn – 5. detsember 1852 Järva-Madise) oli Eesti vaimulik.
Õppis aastatel 1780–1790 Tallinna gümnaasiumis. Immatrikuleeriti 4. oktoobril 1790, oli seal kohal aastani 1793. Töötas seejärel paar aastat koduõpetajana. Sai 17. novembril 1795 Tallinna gümnaasiumi professoriks, aastast 1805 oli ülemõpetaja. Ordineeriti 27. jaanuaril 1807 õpetajaks.
Oli aastatel 1807–1852 Järva-Madise Püha Matteuse koguduse õpetaja. Aastal 1826 sai ta apellatsioonikohtu assessoriks. Pastoriameti 40. aastapäevaks 1847 ilmus kirjutis Inlandis. 45. ametiaastal, 16. märtsil 1852 sai ta Eestimaa pastorkonna vanemaks (senior ministerii 'ks ).
Kasvatus- ja usuteaduse professorina ilmus talt 18. sajandi lõpul ja 19. sajandi lõpul vaimuliku ja pedagoogilise sisuga trükiseid. Oli aastatel 1846 ja 1847 Lindforsi eestikeelse kalendri toimetaja. Gresseli kalendris trükiti aastal 1854 postuumselt tema eestikeelsed "Kennad juttud".
Isiklikku
Tema isa Ernst August Wilhelm Hörschelmann oli Tallinna gümnaasiumi professor ja aastatel 1786–1807 "Revalische Wöchentliche Nachrichten"i väljaandja. Tema vend Friedrich August Hörschelmann oli Viru-Jaakobi koguduse õpetaja, vend Constantin Immanuel Hörschelmann oli Haapsalu Püha Johannese koguduse õpetaja, vend Paul Eduard Hörschelmann oli Pühalepa Laurentsiuse koguduse õpetaja ja Tallinna Toomkoguduse ülemõpetaja. Õemees Dietrich Martin Luther oli notar, kaupmees, suurgildi oldermann ja "Revalische Wöchentliche Nachrichten"i väljaandja. Õepoeg Theodor Dietrich Witgenstein Luther oli Tallinna Püha Vaimu- ja Tallinna Jaani koguduse õpetaja, õepoeg Robert Johann Dietrich Luther oli Jüri koguduse õpetaja. Tema poeg Otto August Leopold Hörschelmann oli Martna Püha Martini koguduse õpetaja, teine poeg Aleksander Ferdinand Leopold Hörschelmann oli Ridala Püha Maarja Magdaleena koguduse õpetaja.
Kaupmehe tänav
Kaupmehe tänav on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Sibulaküla asumis. Tänav algab Rävala puiestee maja nr 13 sisehoovist, ristub Kauka tänavaga ja ulatub kuni Liivalaia tänavani. Kaupmehe tänav on ligikaudu 315 meetrit pikk. Kuni Lenini puiestee (praegu Rävala puiestee) ja Teadlaste maja rajamiseni 1940. aastate teisel poolel algas Kaupmehe tänav Sakala tänavalt.
Hoonestus
thumb|püsti|Ajalooline hoone Kaupmehe 5
Ajalugu
Teadaolevalt on selle tänava vanimad nimed Kaupmehe tänav (Kaufmannstrasse) (1804 ) ehk Vene kaupmehe tänav (1820) seal elanud vene kaupmehe järgi ja Stolzenwaldi tänav (Stolzenwaldstrasse) (1809) sealse majaomaniku ja kaupmehe Christoph Stolzenwaldi järgi, kes avas sellel tänaval restorani. Ühel korral on tänava kohta kasutatud ka nime Podosinsche Strasse (Podosini tänav), 1846, tõenäoliselt samuti mõne sealse majaomaniku järgi. Kaupmehe tänava nimi fikseeriti ametlikult 1882. aastal.
Aadressil Kaupmehe 15 asus 1934. aastal valminud, arhitekt Eugen Sachariasi projekteeritud Tallinna Vennastekoguduse palvemaja, mille peasaal hävines 1944. aasta 9. märtsi Tallinna pommitamises ja mis 1950. aastatel taastati Tallinnfilmi paviljoniks.
Kui Vennastekogudus rajas Kaupmehe 18 oma palvela, siis hakati tänavat nimetama ka Bethausstrasse (1873) (Palvela tänav) ja eesti keeles Lugemise uulits (1883) (lugemiste ehk palvetundide järgi).
25. septembrist 1959 kuni 3. augustini 1990 kandis tänav Hans Pöögelmanni tänava ehk Pöögelmanni tänava nime (eesti kommunisti ja luuletaja Hans Pöögelmanni auks).
Sus-Saint-Léger
pisi|Sus-Saint-Légeri kirik
Sus-Saint-Léger on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Sus-Saint-Léger asub 32 km Arrasist edelas, teede D23 ja D59 ristumiskoha ümbruses, Somme'i departemangu piiri ääres.
pisi|tühi|
Ene Üleoja
Ene Üleoja (sündinud 26. augustil 1937) on eesti koorijuht ja muusikapedagoog.
Ene Üleoja on lõpetanud Eesti Muusikaakadeemia.
1964. aastal hakkas ta Tallinna 22. Keskkooli muusika süvaklassis õpetama muusikat Zoltan Kodaly metoodika järgi. 1976. aastal asutas ta tollase Tallinna 22. Keskkooli segakoori Kevade baasil segakoori Noorus ja töötas selle koori peadirigendina 17 aastat; sel ajal saavutas koor märkimisväärseid võite rahvusvahelistel festivalidel.
Aastatel 1991–1998 oli Ene Üleoja Tallinna Kaarli kiriku kontsertkoori dirigent, 1991–1999 EELK kirikumuusikakooli koorijuhtimise õpetaja ja mitme laulupeo üldjuht.
Alates 1970. aastast on Ene Üleoja Tallinna Riikliku Konservatooriumi, praeguse Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia õppejõud: 1986. aastast dotsent, 1996–2004 koolimuusika instituudi juhataja, 2001. aastast professor ja 2005. aastast emeriitprofessor.
Kahtla kalmed
Kahtla kalmed on muistsed kalmed Saare maakonnas Saaremaa vallas Kahtla külas. Kahtlas asub ka kultuurimälestiseks tunnistatud Kahtla kalmistu.
Ene Üleoja
Isiklikku
Tema endine abikaasa Ants Üleoja, poeg Mikk Üleoja ja tütar Elo Üleoja on samuti koorijuhid.
Kahtla kalmed
Kalmed asuvad I aastatuhande lõpust eKr ja meie ajaarvamise algusest pärinevas asulakohas (Kahtla asulakoht). Asulakohta ja kalmeid uuriti 1976–1979 Vello Lõugase juhendamisel.
Kalmed (täpsemalt tarandkalmed) asuvad niiniimetatud Valgevarede mäel. Need tarandkalmed pärinevad 1.–2. sajandist. Nendest tarandkalmetest itta jääb teine tarandkalme, mille lähedal on kaks lohkudega kultusekivi. Valgevarede mäest loodesse jääb umbes kümme kivikirstkalmet (Kahtla kivikirstkalmed) ja sealt on leitud ka muistsete põldude jäänuseid. Kahtla kivikirstkalmed on esimesed omaaegse Pöide kihelkonna alalt leitud varase rauaaja kalmed.
Biograafiad (Ra)
Biograafiad (Ra) loetleb Vikipeedias olemasolevaid või kavatsetavaid artikleid isikutest, kelle nimi algab tähtedega "Ra".
Lehmja asulakoht
Asulakoht avastati aastatel 1985–1992 tehtud teetööde käigus. Pärast avastamist toimusid laiaulatuslikud arheoloogilised kaevamised: Ain Lavi ja Ardo Niinre eesvõttel uuriti läbi 17 530 m2 ala. Kaevamised näitasid, et ala lõunaosa oli asustatud juba I aastatuhande lõpus eKr.
Hilda Sabbo
Hilda Sabbo (sündinud 29. aprillil 1930 Uus-Eesti külas Krasnodari krais) on Eesti meedik ja harrastusajaloolane.
Elulugu
Hilda Sabbo on talupidaja tütar, ta isa arreteeriti ja hukati Krasnodaris 1938. aastal.
Hilda Sabbo lõpetas 1951. aastal Tšerkesski velskrite kooli. Aastatel 1951–1952 töötas ta Stavropoli krais Ptitše külas velskrina. Ta asus 1952. aastal elama Eestisse ja oli aastatel 1952–1963 Elva haigla velsker ja pediaatri kohusetäitja, 1963–1984 Punase Risti Seltsi organisatsiooni ja  osakonna juhataja, ühtlasi kiirabivelsker, 1984–1988 Tallinna Vabariikliku Psühhoneuroloogiahaigla  velsker narkoloogia alal, 1988–1991 Tallinna Kiirabi velsker. Hilda Sabbo tegeles sanitaarharidustööga, doonorluse propageerimisega. Ta on otsinud andmeid sõja ajal kadunud inimeste kohta ja abistanud omakseid hukkunud sugulaste välismaal asuvate haudade külastamisel. 1992. aastal alustas ta Abhaasia eestlaste evakueerimist sõja jalust Eestisse ja nende abistamist.
Teadustöö
Hilda Sabbo on uurinud üle 30 aasta Kaukaasia eestlaste ajalugu ja Nõukogude võimu repressioone Eestis, niisamuti Venemaal ja Nõukogude Liidu teistes piirkondades elanud eestlaste vastu toime pandud repressioone. Hilda Sabbo elutööks kujunes Nõukogude Liidu õigusjärglase Venemaa Föderatsiooni arhiivide rohkem kui 10 000 säilikust (1917–1991) kogutud eestlaste represseerimist tõendavatest dokumentidest tehtud koopiate avaldamine põhjalikus seitsmeköitelises raamatusarjas "Võimatu vaikida". Ta koondas sarja alusmaterjali arhiivifondiks, mida säilitatakse Eesti Rahvusraamatukogus.
Memmert
Memmertit on esimest korda mainitud 1620. aastal.
Hilda Sabbo
Teadustöö
Hilda Sabbo on võtnud osa filmide "Ma tahaksin kodus olla" (režissöör Irene Lään, Tallinnfilm-Mosfilm, 1992), "Rezistentsija v Stranah Baltii ("Резистeнция в странах Балтии") (Vilnius-Filmi ja NATO koostöö, 1999) ja "Tõrjutud mälestused" (režissöör ja stsenarist Imbi Paju, Soome-Eesti Allfilm, 2003–2005) tegemisest. Ta esines 2000. aastal Vilniuse rahvusvahelisel avaliku tribunali istungil tunnistajana ning andis tribunalile materjalid kommunismi kuritegude kohta eesti rahva suhtes Nõukogude Liidus.
Memmert
Memmert on asustamata, saarel on ainult üks maja eluslooduse tuvastamiseks. Vahel kasutavad külastajad naabersaartelt Memmertit puhkuseks.
Memmert on ametlikult looduskaitseala.
Saar mängis olulist rolli Robert Erskine Childersi romaanis "The Riddle of the Sands" (1903).
Eva Ibbotson
Eva Ibbotson (sünninimi Maria Charlotte Michelle Wiesner; 21. jaanuar 1925 Viin – 20. oktoober 2010 Newcastle upon Tyne) oli Austria päritolu Briti kirjanik.
Elu
Eva Ibbotson sündis 1925. aastal Viinis füsioloog Berthold P. Wiesneri ja kirjanik Anna Gmeyneri tütrena. Kui laps oli kolmeaastane, lahutasid ta vanemad abielu ning ema kolis esialgu Berliini, hiljem elas Viinis ja Pariisis ning alates 1934 Suurbritannias. Isa elas esialgu Viinis, kolis aga 1933 Edinburgh'sse ja viimaks Londonisse. Eva kasvas algul Viini lastekodus, kuid emigreerus 1933 isa juurde Šotimaale.
Eva Ibbotson õppis Cambridge’i ülikoolis algul füsioloogiat. 1960ndail töötas ta õpetajana ning 1965 omandas Durhami ülikoolis magistrikraadi kasvatusteadustes. Ta abiellus kolleeg Alan Ibbotsoniga, neil sündis kolm poega ja tütar. Ta suri 20. oktoobril 2010.
Teostest
Eva Ibbotson on kirjutanud raamatuid eelkõige lastele ja noortele. Algul kirjutas ta naisteajakirjadele lühijutte. Esimene lasteraamat sündis siis, kui ta noorim poeg kooli läks.