cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Poola gooti arhitektuur
Väike-Poola
Väike-Poola piirkonnas lõunas (Gotyk nadwiślański) ehitati põhiosas tellisest, kiviplokke ning kivist raiddetaile kasutati ehitiste teatud osade juures. Kirikud olid sageli kahelöövilised, kuid esines ka kolmelöövilisi, madalate külglöövidega basiilikaid. Basiilikate kesklöövi toe konstruktsioon oli lahendatud lihtsamalt, tugikaarteta – piilari külge ehitatud kaldpinnaga tugipiidad jäid külglöövide katusekonstruktsiooni alla varju. Väga tavalised olid bifoorsed aknad ja kaheosalised portaalid.
Sileesia
Kuid alates 14. sajandi keskel kuni 15. sajandi lõpuni kujunes kohalik Sileesia arhitektuuristiil, mis ilmneb paljudes ligikaudu samal ajal ehitatud kihelkonnakirikutes. Alguse sai see Wrocławi katedraali ühe külglöövi ehitusest 1315. aastal. Ruumimõju iseloomustab lihtne rütmiliselt liigendatud interjöör lamedate pindade ja kõrgete valgmikuakendega. Iseloomulik Sileesia koolkonna leiutis oli niinimetatud Piastide võlvi kasutus, milles üheksat võlvisiilu toetatakse viiest punktist (esineb ka Krakówi katedraalis). Wrocławi teised näited sellest võlvilahendusest on Püha Ungari Elisabeti kirik ja Õnnistatud Maarja kirik Piasekil. Fassaade iseloomustas selles stiilis tagasihoidlikkus ja vähene kaunistatus, nagu Wrocławi Maarja Magdaleena kirikul või Brzegi kihelkonnakirikul. Erandlikud on Nysa kihelkonna kirikud, mida iseloomustab rikkalik ehisraamistik akendel ja raiddekooriga portaalid, nagu Lubini linnusekabel, Świdnica, Strzegomi ja Jawori basiilikad. Kirikute fassaadid on rikkalikult kaunistatud, seda erinevust on seletatud Świdnica valitsejate poliitilise iseseisvuse manifesteerimisega. Üks iseloomulik element Alam-Sileesia arhitektuuris oli kirikutorni asukoht: see asus transepti ja kooriruumi ristumisnurgas nelitisest kagus. Poola kohta suhteliselt sageli esines tellistest laotud väliseid tugikaari.
Pommeri
Pommeri gootika (Gotyk pomorski) telliskirikud olid enamasti kõrge keskjoonel asuva torniga kodakirikud, basilikaalne ruumivorm oli ses kandis haruldane.
Põhja-Poola
Põhja-Poola arhitektuuri mõjutas tugevasti Saksa ordu ja hansalinnade ametlike ehitiste stiil.
Masoovia
Masoovias ei kujunenud välja kohalikku stiili, sealsetes gooti ehitistes olid kombineeritud üleüldiselt levinud gooti arhitektuuri elemendid, sageli lihtsustatud kujul. Kiviraidkunstiks sobiva kivi puudumine tingis selle, et Masoovia kirikutel puudub peaaegu täiesti kivist raiddekoor ja kõik dekoratiivvormid määras tellise kasutamine, hiljem ka stukk. Masoovias valitses gootika Poolas kõige pikaajalisemalt – kuni 16.–17. sajandi vahetuseni.
Mouvement populaire de la Révolution
Mouvement populaire de la Révolution ('revolutsiooni rahvaliikumine', MPR) oli Zaire'i Vabariigi (Kongo DV) võimupartei. See oli pikka aega riigi ainus seaduslik partei. Erakonna asutas 20. mail 1967 Joseph-Désiré Mobutu (Mobuto Sese Seko).
Kursi oja
Kursi oja (ka Hindriku oja) on oja Harjumaal Kuusalu vallas.
Oja on 4,3 km pikk, valgla pindala on 10,1 km². Oja suubub paremalt Loo jõkke.
Wi Jo Kang
Ta on töötanud Wartburgi Teoloogilises Seminaris Dubuque'is (Iowa osariigis USAs).
Ta on uurinud George Herbert Meadi pärandit.
Hans Reedi
Hans Reedi (13. veebruar 1908 Kooraste vald – 26. detsember 1980) oli Põlvamaa pillimeister, kes valmistas kontrabasse.
Elulugu
Hans Reedi sündis Kooraste valla Alakülas Jüriussaia talus kümnelapselise pere esimese lapsena. Ema Hanna Oja ja isa August Reedi olid kohalikud. Isa August pidas mõnda aega Koorastes vallavanema ametit. Põhitöö oli talupidamine. Koolis käisid lapsed Koorastes, seal lõpetas Hans neli klassi. Isa August oli hea puutöömees ja õpetas oma oskusi ka pojale. Neil oli talus sisustatud üsna hea puutöökoda. Pärast kooli ootas Hanssu talutöö. Aga ka isa puutöökoda. Eesti kaitseväeteenistuses viibis ta 1927–1928. Kui ta kaitseväest tagasi tuli, moodustasid külanoored külakapelli, pille oli vähe ja need olid väga kallid. Seetõttu hakkas Hans proovima neid ise valmistada. Esimene pill oli duurkannel. Hans valmistas kodutöökojas ka viiuli ja esimese kontrabassi 1930. aastatel. Isa August tegi töökojas vokke, saane, regesid ja tööpinke. Kahasse meistriga tehti valmis isegi rehepeksumasin. Kõik Reedi pere poisid olid väga lahtiste kätega ja abistasid isa puutöötellimuste täitmisel. Kodutöökojas valmistati lisaks eelpoolnimetatud esemetele ka poleeritud kappe, voodeid, laudu ka tellimustöödena. 1936. aastal pärast isa surma pidi Hans kui talu vanim poeg talupidamise üle võtma. Töökoormus suurenes järsult. Ka kapell lõpetas oma tegevuse. Hansu tehtud esimene kontrabass seisis mõnda aega kodutalus, hiljem viidi Sulpi Kärgula kooli.
Kontrabassitöökoda
pisi|Hans Reedi pillide meistrimärk kontrabassi kõlakasti sisemuses Koos venna Helmutiga pani Hans aluse puutöö tegemisele Jõgehara teeninduskombinaadis. Algul tehti kogu töö oma kodust kaasavõetud tööriistadega. Valmistati kõike, mida eluks vajati: reed, vankrid, uksed, aknad, tööpingid jne. 1960. aastate algul soovis Kärgula 8-klassilise kooli direktor koolile uut kontrabassi. Hans otsustas asja uuesti käsile võtta. Nii valmiski Jõgeharal jälle esimene kontrabass, sellele järgnes teine ja järgmised. Hans valmistas lekaalid, muretses materjalid ja kui pillid valmis said, siis häälestas need. Seekord tehti vajalikud tööd Hans Reedi juhendamisel kogu töökoja meeskonnaga. Iga mees spetsialiseerus kindla detaili valmistamisele. Enamik töid tuli teha käsitsi käsihöövli ja klaasitükist kaabitsaga. Materjali hankimine ei olnud samuti sugugi lihtne: puitmaterjal pidi olema ilma oksata, kasutati kaske, esikaaneks kuuske, pillide põhjad olid vahtrast, küljed olid vineerist. Pillid värviti nitrovärvidega. Sagedasem pillide värvikombinatsioon oli punane ja must ehk baasvärv oli tumepunane, servad ja tigu värviti mustaks. Sageli olid liimid ja lakid ebakvaliteetsed. Põhilised pillivalmistajad Hans Reedi käe all olid Helmut Reedi, Vello Oja, Tõnu Türna ja Kalju Suvi. Abitöid tegid veel ka teised kombinaadi töötajad.
Ferdinand Haidak, kes Hans Reedist kirjutas oma uurimuses "Veskid Võhandu jõel" Võru Koduloomuuseumi jaoks, märkis valminud kontrabasside arvuks 87. Haidak kirjutas Hans Reedist 1976. aastal, mil ta korduvalt ka meistri endaga kohtus. Pillimeistri venna Kalju Reedi ja järeltulijate andmetel oli valminud kontrabasside arv siiski kokku 23–25 pilli. Pillid sattusid vastavalt nõudlusele 1960. aastatel Eesti eri paikadesse.
Hans Reedi kontrabasside tunnused
pisi|Hans Reedi kontrabassi kruviplaadid Pillimeister Hans Reedi kontrabassidel on rida tunnuseid, mis neid teistest tolleaegsetest Eestis saadaolevatest pillidest (Tšehhi, Vene ja Ida-Saksa kontrabassid) eristas. Hans Reedi pillide peamine tunnus on häälestuskruvid, mis näevad välja nagu roostevabad kruvid, kuid on siiski vasest ja kroomitud mati kroomiga. Kruvipead on pikad ja väga väikese läbimõõduga, mis teeb pilli häälestamise väga kiireks ja lihtsaks. Teine iseloomulik tunnus on puidust kooniline jalg, mis on konkreetse pikkusega ning puudub reguleerimisvõimalus. Hans Reedi pillide kõlakast on võrdlemisi õhukesest materjalist, mis soodustab pillide head kõla: tagakülg kumeraks voolitud vahtrast, küljed kasevineerist, pilli esikaas kuusest. Sõrmlauaks ja pilli käpaks on kasutatud vahtrapuud, mis on mustaks värvitud. Iseloomulikuks tunnuseks on lisaks teistele veel see, et pilli kael on äärmiselt pikk, moodustades roobi ja ülemise sadula vahe kuni 110 cm. Hans Reedi pillid on kere suuruse poolest enamasti 3/4 kontrabassid. Meistrimärgid asuvad kontrabassidel kõlakasti sees, pilli kaelapaku pinnal ja pealmise kaane all, enamasti on kirja pandud pilli valmistamise aeg, asukoht ja pilli number.
Księże Kopacze
Księże Kopacze on küla Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas Brzesko maakonnas Szczurowa vallas. Księże Kopacze asub Brzeskost umbes 22 km põhjas.
Kirka
pisi|Kirka
Kirka on käsitööriist, mille varrele on põiki kinnitatud kõvast materjalist ning vähemalt ühest otsast terav pea. Kirkat kasutatakse eelkõige kõva pinnase kaevamiseks, aga ka kõvade esemete (nt kivide) lõhkumiseks või raiumiseks. Tänapäeval valmistatakse kirkade pead peamiselt terasest ning neil on kas kaks teravat otsa või on teine ots nürim või lapergusem, nt peitlitaoline.
Reimo
Reimo on eesti mehenimi.
2021. aasta alguse seisuga oli Reimo Eestis esinemissageduselt 226. mehenimi, eesnimi Reimo oli 665 mehel. Reimo oli keskmiselt 31 aasta vanune (mediaanvanus oli 33). Kõige populaarsem oli eesnimi Reimo vanuserühmas 30–34, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 10,48.
Krimulda linnus
Krimulda linnuse all võidakse mõista:
Surju kalmistu
Surju kalmistu on Pärnu kihelkonnas Pärnumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Ilvese külas Saarde vallas Pärnu maakonnas külas asuv kalmistu.
Urva tänav
Urva tänav on tänav Tartus Ülejõe linnaosas. See algab Mäe tänavalt ja viib Roosi tänavale.
Surju kalmistu
Ajalugu
Kalmistu rajati 1870. aastatel. Kalmistu on arvele võetud kultuurimälestisena.
Urva tänav
Tänava pikkus on umbes 170 meetrit.
Surju kalmistu
Kirjeldus
Kalmistu pindala on 0,48 ha.
Junnumaa Kuukiri
Pärast 2017. aasta haldusreformi, mille käigus liitus Koonga vald Lääneranna vallaga, annab endise Koonga valla aladel toimuva kohta uudised edasi Lääneranna Teataja.
Hemimastigoodid
Hemimastigoodid (Hemimastigophora) on rühm täpselt määratlemata taksonoomilise kuuluvusega eukarüoote.
Tegemist on üherakuliste organismidega, mille läbimõõt jääb alla 20 mikromeetri ja mis kasutavad liikumiseks keha mõlemal küljel paiknevat enam kui 12 viburit.
Hemimastigoodid kasutavad saagi püüdmiseks raku ees paiknevat harpuunilaadset oga ja pärast enda haakimist ohvri külge imevad nende tsütoplasmat.
Selle alla on arvatud perekonnad Hemimastix, Stereonema, Spironema ja Paramastix, mis kõik kuuluvad sugukonda Spironemidae. Teadaolevate liikide seas on näiteks 1893. aastal kirjeldatud Spironema multiciliatum (Klebs), 1988. aastal kirjeldatud Hemimastix amphikineta (Foissner, Blatterer & Foissner) ja 2018. aastal kirjeldatud Hemimastix kukwesjijk (Eglit & Simpson).
Makedoonlased
pisi|Makedoonia tüdrukud rahvariietes Makedoonlased (endanimetus Македонци) on lõunaslaavi rahvas, Põhja-Makedoonia põhirahvastik.
Makedoonlased kõnelevad makedoonia keelt. Enamik makedoonlasi on õigeusku, vähesel määral on ka islamiusulisi. Makedoonlased on serblaste ja bulgaarlaste lähedane sugulasrahvas.
Makedoonlaste üldarv maailmas on hinnanguliselt 2–2,2 miljonit, neist elab Makedoonias 2002. aasta rahvaloenduse andmetel 1 297 981 (64,2% rahvastikust).
Makedoonlased on kujunenud algasukate traaklaste, illüürlaste ja muistsete makedoonlaste segunemisel 6.–7. sajandil saabunud slaavi hõimudega.
Stuxnet
Stuxnet on ussviirus, mis avastati 2010. aasta juulis. Uss nakatab Microsoft Windowsi operatsioonisüsteemi kasutavaid arvuteid, kuid selle sihtmärgiks on Siemensi tööstustarkvara (Siemens Supervisory Control And Data Acquisition ehk SCADA), mis on seadistatud juhtima ja jälgima spetsiifilisi tööstuslikke protsesse. Stuxnet on esimene avastatud pahavara, mis sisaldab programmeeritavate loogikakontrollerite juurkratti.
Stuxneti eri versioonid sihtisid viit Iraani tuumajaamadega seotud organisatsiooni. Tõenäoliselt püüdis viirus rünnata uraani rikastamise infrastruktuuri. Symantec väitis 2010. aasta augustis, et 60% nakatunud arvutitest paiknesid Iraanis. Siemens väitis novembris, et uss ei ole tema klientidele kahju teinud. Kahju tekitati aga Iraani tuumaprogrammile, mis kasutab salaja hangitud Siemensi seadmeid. Kaspersky Lab tegi järelduse, et niivõrd keeruka ründe taga pidi olema mõni riik. Asjasse segatud riikideks on peetud Iisraeli ja Ameerika Ühendriike.
Stuxnet on erakordne sellegi poolest, et kasutas korraga koguni nelja niinimetatud nullpäeva rünnet (seni avalikkusele ja tootjale teadmata turvaauku kasutavat rünnet) Windowsi operatsioonisüsteemidele.
Rünne
Pahavara ülesanne oli manipuleerida Siemensi arvutisüsteeme, mis kontrollisid tsentrifuugide kiirust, eesmärgiga lõhkuda masinaid. Kuna arvutid olid välisvõrgust õhuvahega eraldatud, polnud ründajatel võimalik otse süsteemidele ligi pääseda. Seega disainiti Stuxnet levima nakatunud mälupulkade kaudu, kusjuures rünnaku ohvriks langesid viis firmat, mis arvati olevat seotud Iraani tuumaprogrammiga.
Stuxneti arvatakse olevat hakatud arendama juba aastal 2005, kusjuures esimene versioon arvatakse olevat väljastatud 2007. aastal. Teine, uuendatud versioon väljastati 2009. aasta juuni lõpus. Uuendusega parendati tunduvalt viiruse levimismeetodeid. Kui Stuxneti esimene versioon levis ainult Siemensi programmeeritavaid loogikakontrollereid nakatades, siis teine versioon levis ka nakatunud mälupulkade kaudu või kohalikes võrkudes, kasutades printeri spuuleri nullpäeva rünnakut (MS10-061).
Loomine
Stuxneti lähemal uurimisel on näha, et viirus on pahavara kohta väga keeruline. Pahavara failimaht on pool megabaiti ning eri moodulite arvukus viitab suurele arendajate hulgale. Ajatemplite järgi on näha, et pahavara valmistati ette mitmeid aastaid ja koodi kirjutamises osalesid nii rünnatavate tarkvaradega professionaalselt tegelevad spetsialistid kui ka kräkkerid.
Nakatamistehnikad
Rünne toimus sihtmärgiks olnud süsteemidele kolmes etapis: Windowsi operatsioonisüsteemi nakatamine, Siemensi tarkvara nakatamine ja Siemensi loogikakontrollerite nakatamine.
Umhlanga
Umhlanga on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis KwaZulu-Natali provintsis eThekwini linnaringkonnas. Linn asub India ookeani rannikul Durbani keskusest 18 kilomeetri kaugusel.
Stuxnet
Nakatamistehnikad
Iraani tuumakütuse rikastamisega tegelevate tehaste võrgud olid välisvõrgust õhuvahega eraldatud, mistõttu kandus viirus tehastesse nakatunud USB-mälupulkade kaudu. Windowsi ründamisel kasutati nelja nullpäeva turvaauku, mis võimaldasid viirusel sisevõrgus levida ilma internetiühendust vajamata. Stuxnet laadis käivitamisel alla kaks kerneli draiverit, mis olid varastatud sertifikaatidega digitaalselt signeeritud, tänu millele jäid toimingud kasutajatele märkamatuks. Kerneli draiverid võimaldasid peita pahavara kasutajale kättesaamatusse operatsioonisüsteemi osasse, mis hoidis ära seadmete kasutamise käigus viiruse failidele peale sattumise.
Umhlanga
Umhlanga on tuntud rannakuurort. Umhlanga Rocksis on majakas ja vaalaluudest inspireeritud kai, mis on öisel ajal valgustatud.
Stuxnet
Nakatamistehnikad
Järgmisena ründas Stuxnet Siemensi tarkvara, tehes man-in-the-middle ründe, et lõigata ära otsene suhtlus Windowsi operatsioonisüsteemi ja programmeeritavate loogikakontrollerite vahel. Ründe tulemusena sai Stuxnet installida end loogikakontrolleritele ilma süsteemi tähelepanu äratamata ning samal ajal hoida Siemensi tarkvara nakatunud mäluosi lugemast.
Umhlanga
Umhlangas asub 460 poega Gateway ostu- ja meelelahutuskeskus, mis on Aafrika üks suuremaid.
Stuxnet
Nakatamistehnikad
Viimasena installeeris Stuxnet juurkrati programmeeritavatele loogikakontrolleritele, et peita pahavara kasutajate eest ning varjata viiruse tehtavaid muutusi süsteemis. Tavaline tsentrifuugide pöörlemiskiirus on 807 Hz ja 1210 Hz vahel, kuid Stuxnet modifitseeris kiiruse muutumist tsüklitena 1410 Hz-lt 2 Hz-le ja siis 1064 Hz-le, et kulutada tsentrifuuge kiiremini läbi.
Nullpäeva turvaaugud
Pahavara kasutas levitamiseks mitmesuguseid Windowsi, programmeeritavate loogikakontrollerite ja Siemensi SIMATIC WinCC ning STEP 7 SCADA süsteemide turvaauke. Kasutatud turvaaukudest kuus olid nullpäeva turvaaugud, millest üks (MS08-067) parandati enne Stuxneti levikut.
MS10-046
Umhlanga
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Umhlanga elanikest valgeid 53,33%, India või Aasia päritolu inimesi 26,21%, mustanahalisi aafriklasi 17,11%, värvilisi 2,13% ja teisi 1,23%. Inglise keelt pidas emakeeleks 78,90% inimesi, suulu keelt 8,99%, afrikaani keelt 6,12% ja koosa keelt 1,12%.
Anne tänav
pisi|Anne tänava ja [[Sõpruse puiestee (Tartu)|Sõpruse puiestee ristis asuvas Anne sauna hoones tegutsevad ka pesumaja ning Anne sotsiaalabikeskus.]] pisi|Anne tänav. Paistavad Anne 80 ja 82. Anne tänav (alates 14. novembrist 1927; varasemad nimekujud Annovi tänav, Annemõisa tänav, Annenhöfsche Straße, Annenhofsche Straße, Anhofsche-Straße) on tänav Tartus Annelinnas ja Ülejõel. See algab kvartalis Heina, Pärna ja Uue tänava vahel, ristub Paju ja Papli tänavaga, kaldub Sõpruse puiesteega ristudes vasemale, ristub vasakult Lõhmuse ja Kadaka ning mõlemalt poolt mitmesuguste teeradadega, pärast Kaunase puiestee ristmikku kaldub suures kaares paremale ning lõpeb Mõisavahe tänaval. Tänava pikkus on 2,68 km.
Stuxnet
Nullpäeva turvaaugud
Turvaauk kujutas endast haavatavust Windows Shellis, mille kaudu sai ründaja anda endale lokaalse kasutajaga võrdsed õigused. Turvaaugule olid haavatavad kõik Windowsi versioonid.
MS10-061
Turvaauk võimaldas jooksutada süsteemis välist koodi, kui haavatavasse süsteemi saadeti spetsiaalselt konstrueeritud printimise käsk. Haavatavad olid kõik Windowsi versioonid.
MS10-073
Turvaauk võimaldas suurendada kasutaja privileege süsteemis eeldusel, et kasutaja oli autenditud ja lokaalselt sisse logitud. Haavatavad olid ainult Windows XP ja Windows 2000 süsteemid.
MS10-092
Turvaauk võimaldas privileegide suurendamist eeldusel, et kasutaja oli sisse logitud ja jooksutas spetsiaalset rakendust. Haavatavad olid ainult Windows Vista ja Windows 7.
CVE-2010-2772
Turvaauk võimaldas kohalikul kasutajal saada privilegeeritud juurdepääsu süsteemile ja backend-andmebaasile.
Avastamine
2010. aasta jaanuaris märgati Natanzi uraani rikastamise tehases, et tsentrifuugide katkiminemise kiirus on erakordselt suur. Tehnikud ei suutnud probleemile lahendust leida ning probleemile saadi jälile alles viis kuud hiljem, kui Valgevene firma kutsuti Iraani leidma lahendust pidevalt restartivatele arvutitele. Uurijad leidsid süsteemi koodi hulgast grupi pahavara faile, mis hiljem osutusid Stuxneti pahavaraks.
Nakatumine riikide lõikes
Enim levinud oli Stuxnet Aasias. Üldise arvamuse järgi oli pahavara suunatud Iraani vastu, kuid on võimalik, et rünnakul oli mitu sihtmärki. Pahavara leviku ulatust võisid mõjutada paljud faktorid, kaasaarvatud kohalikud tarkvara uuendamise ja paikamise tavad ning kohalikul tasandil kasutatav turvatarkvara.
Levik:
Süüdlased
Iraani kõrge sõjaväelane andis riiklikus uudisteagentuuris IRNA teada, et uurimine määras viiruse päritolumaadeks Iisraeli ja Ameerika Ühendriigid. Kumbki riikidest pole ametlikult süüd kinnitanud. NSA vilepuhuja Edward Snowden kinnitas Der Spiegelile antud intervjuus, et NSA teeb tihedalt koostööd teiste riikidega ning ka Stuxnet on valminud Iisraeli ja USA koostööna.
Ekspertide hinnangul loodi viirus USA ja Iisraeli koostöös ning vähesel määral brittide ja sakslaste abiga. Poliitiliselt algatati projekt Bushi administratsiooni viimasel kuul, uurimaks Natanzis asuvaid elektri- ja arvutisüsteeme. Eelnevalt oli Iisrael palunud Ameerika Ühendriikidelt abi, korraldamaks rünnakut Natanzi vastu, kus arvati olevat Iraani suurimad uraani rikastamise tehased. Ühendriigid keeldusid abist, kuid nõustusid ühisprojektiga, loomaks viirust, mis tekitas sama palju kahju kui füüsiline rünnak oleks põhjustanud – kolme aasta jagu tööd. Projekti jätkati president Obama haldusajal, kui USA-Iisraeli koostööna saadi valmis esialgsed versioonid viirusest ning asuti neid levitama.
Šalinskoje
Šalinskoje on küla Venemaal Krasnojarski krais, Manski rajooni ja Šalinski külanõukogu keskus.
Šalinskoje on asutatud 17. sajandi keskel.
Rahvusvahelise kohtu statuut
Rahvusvahelise Kohtu statuut (ingl Statute of the International Court of Justice) on dokument, millega asutati 1945. aastal Rahvusvaheline Kohus. Statuut rajaneb Rahvusvahelise Kohtu eelkäija, Alalise Rahvusvahelise Kohtu statuudil. Statuudi vastuvõtmisega sai Rahvusvaheline Kohus ÜRO organiks ning statuut ÜRO põhikirja osaks. Dokumendis on sätestatud Rahvusvahelise Kohtu struktuur, pädevused ja kompetents ning õigus, mida kohus rakendab.
Statuut koosneb 70 artiklist, mis on jaotatud viide peatükki:
Kohtu organiseerimine (artiklid 2–33)
Kohtunike valimine on keeruline ja poliitiliselt mõjutatud protsess, kusjuures enamasti valitakse kohtunikuks vanemad mehed (naiskohtunikke on 2021. aasta oktoobri seisuga kolm, nende seas ka kohtu president Joan E. Donoghue ). Oluline põhimõte on, et valitud kohtunikest peavad neile esitatud nõuetele vastama kõik kohtunikud eraldi ning ka kohtu täiskoosseis peab esindama kõiki peamisi õigussüsteeme ja maailma tsivilisatsiooni olulisemaid vorme (artikkel 9). See tähendab, et kohtu koosseisu moodustavad maailma eri piirkondadest (Euroopast, Ladina-Ameerikast, Lähis-Idast, Aasiast ja Aafrikast) pärit kohtunikud. Kohtunikud valitakse ametisse üheksaks aastaks ning neid võib ka tagasi valida (artikkel 13). Iga kohtunik teeb otsuse üksinda, ning kui hääled jagunevad võrdselt, on kohtu esimehe hääl suurema kaaluga.
Kohtunike sõltumatust tagavad artiklid 16–19. Kohtunik ei tohi töötada muus ametis ega täita poliitilisi või administratiivseid ülesandeid (artikkel 16), olla Rahvusvahelise Kohtu kohtuasjas poole esindaja, nõunik või advokaat ega osaleda kohtunikuna ühegi kohtuasja lahendamisel, millest ta on varem osa võtnud (artikkel 17). Kohtu liiget ei saa ametist kõrvaldada, v.a kui teised kohtu liikmed üksmeelselt leiavad, et ta ei vasta enam nõuetele, mis on esitatud Rahvusvahelise Kohtu kohtunikele (artikkel 18). Kohtunikel, kes täidavad oma tööga seotud kohustusi, on diplomaatiline immuniteet ja privileegid (artikkel 19).
Rahvusvahelise Kohtu liikmetele makstakse aastapalka, kohtu esimees saab igal aastal ka lisatasu (artikkel 32). Kohtu kulud tasub ÜRO Peaassamblee selleks määratud korras (artikkel 33).
Kohtu kompetents (artiklid 34–38)
Statuudi artiklid 34–38 käsitlevad kohtu kompetentsi, jurisdiktsiooni ja rahvusvahelise õiguse allikaid.
Rahvusvaheline Kohus arutab vaid kohtuasju, mille osapooled on riigid (artikkel 34). Seega ei saa kohtu poole pöörduda teised rahvusvahelise õiguse subjektid, näiteks rahvusvahelised organisatsioonid. Kohtusse saavad pöörduda vaid riigid, kes on statuudi pooled (artikkel 35). Tänapäeval on ÜRO-ga liitunud pea kõik maailma riigid, mistõttu ei ole artiklil 35 enam sellist tähtsust nagu varem.
Kohtu jurisdiktsioon hõlmab vaidlusi, millega kohtu poole pöördutakse, ning küsimusi, mis on ÜRO põhikirjas, kehtivates lepingutes või konventsioonides kohtule määratud (artikkel 36). Tegelikult ei ole ÜRO põhikirjas ühtegi kohtule lahendamiseks määratud küsimust, mistõttu on viide ÜRO põhikirjale artiklis 36 n-ö surnud säte.
Kohtumenetlus (artiklid 39–64)
Statuudi artiklites 39–64 käsitletakse kohtumenetluse algatamist, menetluse osi, kohtuasja arutamist, otsuste langetamist ja kohtu ametlikke keeli.
Kohtuasja algatamiseks on kaks viisi: erikokkuleppe teatavakstegemine või kirjaliku avalduse tegemine kohtusekretärile (artikkel 40). Vaidluse pooli esindavad kohtus esindajad, samuti võivad pooled kasutada nõunike ja advokaatide abi (artikkel 42). Menetlusel on kirjalik ja suuline osa. Kirjalik menetlus hõlmab kirjade saatmist kohtule ja pooltele, kirjalikke dokumente ja materjale. Suulises menetluses kuulatakse ära tunnistajad, esindajad, advokaadid, nõunikud ja eksperdid (artikkel 43).
Kohtuasja arutatakse üldjuhul avalikult (artikkel 46) esimehe või aseesimehe eesistumisel (artikkel 45). Küsimused lahendatakse kohalolevate kohtunike häälteenamusega, ning kui hääled jagunevad võrdselt, on suurem kaal kohtu esimehe või teda asendava kohtuniku häälel (artikkel 55). Kohtuotsusele kirjutavad alla kohtu esimees ja sekretär ning see kuulutatakse välja avalikul istungil (artikkel 58). Rahvusvahelise Kohtu otsus on lõplik, kohustuslik ainult vaidluse pooltele konkreetses kohtuasjas ning seda ei saa edasi kaevata (artiklid 59–60). Riigil, kelle huve võib kohtuotsus riivata, on õigus paluda kohtult luba asja arutamises osaleda (artikkel 62). Rahvusvahelise Kohtu ametlikud keeled on inglise ja prantsuse keel, kusjuures otsus tehakse keeles, milles vaidluse pooled on nõus asja arutama (artikkel 39).
Soovitusliku loomuga arvamused (artiklid 65–68)
Statuudi artiklid 65–68 käsitlevad kohtu õigust anda soovitusliku loomuga arvamusi ning organisatsioonide õigust teha kohtule järelpärimisi.
Rahvusvaheline Kohus võib igas õiguslikus küsimuses anda soovitusliku loomuga arvamusi igale asutusele, kellel on vastavalt ÜRO põhikirjale volitus järelpärimisi esitada (artikkel 65). ÜRO põhikirja järgi võivad arvamusi küsida ÜRO Julgeolekunõukogu ja Peaassamblee, teistel organisatsioonidel on õigus järelpärimisi teha vaid ÜRO Peaassamblee loal rahvusvaheliste organisatsioonide või nende organite tegevuse kohta (põhikirja artikkel 96). Kohtu arvamused tehakse teatavaks avalikul istungil, millest teavitatakse ÜRO peasekretäri ja huvitatud liikmeid ning teiste otsese huviga riikide ja rahvusvaheliste organisatsioonide esindajaid (artikkel 67).
Parandused (artiklid 69–70)
Rahvusvahelise Kohtu statuudis tehakse parandusi ÜRO põhikirjas sätestatud alustel (artikkel 69). Parandusettepanekute esitamiseks peab kohus kirjalikult teavitama ÜRO peasekretäri (artikkel 70).
Rahvusvahelise Kohtu statuudi artikkel 38
Rahvusvahelise Kohtu statuudi artikkel 38 määrab kohtu peamise ülesande – langetada otsuseid kooskõlas rahvusvahelise õigusega. Artiklis 38 on loetletud rahvusvahelise õiguse allikad, mille alusel Rahvusvaheline Kohus vaidlusi lahendab. Rahvusvahelise õiguse allikad on järgmised:
Artiklis 38 nimetatud rahvusvahelise õiguse allikaid ei saa otseselt paigutada hierarhiasse – ükski allikas ei ole teisest olulisem, vaid allikad võivad üksteist asendada või eksisteerida üksteise kõrval. Väiksem õigusjõud on siiski kohtuotsustel ja õigusteadlaste õpetustel, mida käsitatakse õigusnormide määratlemise abistava allikana. Kohtuotsused on siduvad ainult vaidluse osapooltele ega ole rahvusvahelises õiguses pretsedendid (artikkel 59), sest kohus ei saa õigust luua, vaid ainult seda kohaldada. Õiguse üldprintsiipide funktsioon on pigem lünkade täitmine olukorras, kus puudub sobiv tavaõiguse norm või rahvusvaheline leping. Seega on rahvusvahelised lepingud ja tavaõigus siiski tugevamad õiguse allikad, toetudes riikide nõusolekule ja vastastikustele kokkulepetele.
Tavaõigus
Rahvusvahelise Kohtu statuudi artiklis 38 on õiguse allikana välja toodud üldine praktika, mille all mõeldakse tavaõigust. Sellisest määratlusest tuleneb kaks peamist tavaõiguse eeldust: üldise praktika olemasolu ja selle tunnustamine õigusnormina. Seega peab tavaõiguse rakendamiseks rahvusvahelise õiguse allikana eksisteerima üldine praktika, mida riigid ka õigusnormina tunnustavad.
Õiguse üldprintsiibid
Rahvusvahelise Kohtu statuudi artiklis 38 on rahvusvahelise õiguse allikana nimetatud ka tsiviliseeritud rahvaste tunnustatud õiguse üldprintsiipe. Tsiviliseeritud ja vähem tsiviliseeritud rahvaste eristamine oli oluline 20. sajandi alguses, kuid tänapäeval sellisesse vahetegemisse enam eriti hästi ei suhtuta (tänapäeval räägitakse liberaalsetest ehk õigusriigi põhimõtteid ja inimõigusi järgivatest demokraatlikest riikidest ning mitteliberaalsetest riikidest).
Printsiibid erinevad õigusnormidest selle poolest, et neid on võimalik kohaldada palju laiemalt ja erinevates olukordades. Printsiipide ülesanne ei ole määrata kindlat tulemust või tagajärje, vaid suunata vaidluse lahendaja õigele teele. Õiguse üldprintsiipe rakendatakse näiteks olukorras, kus puudub sobiv lepinguline või tavaõiguse norm (st seaduselünkade täitmiseks).
Õiguse üldprintsiibid on näiteks heausksus, erapooletus (kohtunik ei osale kohtuasjas, mis on seotud tema enda isikuga), mitmekordse karistamise keeld (isikut ei tohi mitu korda sama teo eest süüdi mõista) ja nullum crimen, nulla poena sine lege põhimõte (pole kuritegu, pole karistust ilma seaduseta). Nimetatud printsiipe ei ole ükski riik otseselt vastu võtnud, kuid neid tunnustatakse peaaegu kõikides maailma õigussüsteemides.
Narva depoo
pisi|AS [[Operaili C36 vedurid Narvas, taamal paistmas ka endine veduridepoo]] Narva depoo oli Narva raudteejaama juures asunud veduridepoo, mis tegutses Tapa depoo filiaalina ja mida haldas ettevõte EVR.
Depoo suleti 2000. aastate alguses, nüüdseks on hoone eravalduses. Depoohoone aadress on Raudtee tn 12.
Banksia
Banksia (Banksia) on prootealaadsete seltsi prootealiste sugukonda kuuluv taimede perekond. See hõlmab umbes 170 liiki Austraalias ja Tasmaanias kasvavaid puid ja põõsaid. Perekond on saanud nime inglise botaaniku Joseph Banksi järgi.
Banksiad kasvavad 2–12 meetri kõrguseks. Suurimad neist, tervelehine banksia (B. integrifolia) ja Banksia seminuda, võivad sageli kasvada üle 15 meetri, mõnikord isegi kuni 30 meetri kõrguseks. Lehed on piklikud, jäigad ja hambulised. Banksiatele on iseloomulikud piklikesse tihedatesse pikkade tolmukatega nektaririkastesse õisikutesse koondunud õied. Õied on eredavärvilised, tavaliselt kollakad, kuid esineb ka oranže, punakaid, roosakaid või violetseid õisi. Õisi tolmeldavad putukad, linnud ja nahkhiired.
Paljud liigid on kohastunud metsatulekahjuga. Sellele viitavad tugev koor ja puismugulad ning tulekahjujärgne kiire seemnete idanemine.
Banksiad on Austraalia endeemid. Ainult Banksia dentata esineb ka Uus-Guineal ja Aru saartel. Väljasurnud Banksia novae-zelandiae kasvas Uus-Meremaal. Ülejäänud liigid esinevad põhiliselt Austraalia kagu- ja idaosas. Kõige enam esinevad banksiad Edela-Austraalias, kus kasvab 90% banksialiikidest. Ida-Austraalias kasvavad aga kõige tuntumad ja levinumad liigid, näiteks tervelehine banksia ja Banksia spinulosa.
Banksiad on kuivalembesed, esinedes liivasel või kruusasel pinnasel. Banksia seminuda eelistab erinevalt kasvada vooluveekogu äärsel liivsavil. Suurem osa liikidest esineb nõmmedel või madalatel metsamaastikel. Enamasti ei kasva nad hästi ranniku lähedal, välja arvatud mõni Lääne-Austraalias kasvav liik. Paar liiki, sh Banksia elderiana ja Banksia rosserae, kasvavad kõrbelistel aladel.
Paljud banksiad on haruldased või ohustatud. Nende hulka kuuluvad Banksia brownii, Banksia cuneata, Banksia goodii, Banksia oligantha, Banksia tricuspis ja Banksia verticillata.
Paljusid liike kasvatatakse ilutaimena. Banksiate puit on punakat värvi, kuid seda kasutatakse harva, sest kuivamisel võib see koolduda. Puitu on kasutatud kaunistuseks.
Liike
pisi|[[Banksia cuneata]] pisi|[[Banksia ashbyi subsp. ashbyi]] pisi|[[Eerikalehine banksia]] pisi|[[Banksia nobilis]] pisi|[[Banksia spinulosa, 'Honeypots']]
Montecalvo Irpino
Montecalvo Irpino on vald (comune) Itaalias Campania maakonnas Avellino provintsis. Halduskeskus asub Montecalvo Irpinos.
Montecalvo Irpino halduspiirides asuvad järgmised fraktsioonid: Cesine, Corsano, Frascino, Malvizza, Maurielli, Valli.
Loodus
Peamiselt savise ja tufise pinnasega maa on valdavalt mägine, loodepiiril voolab Miscano jõgi.
Melito Irpino
Melito Irpino on vald (comune) Itaalias Campania maakonnas Avellino provintsis. Halduskeskus asub Melito Irpinos.
450 meetri kõrgusel merepinnast asuva Melito Irpino asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta. Melito Irpino piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Apice (BN), Ariano Irpino, Bonito, Grottaminarda
Melito Irpino halduspiirides asuvad järgmised fraktsioonid: Cozza, Fontana del Bosco, Incoronata.
Kokasoon
Kokasoon (ka Hioni oja) on oja Harju maakonnas Saku vallas.
Oja on 5,7 km pikk, valgla pindala on 8 km². Oja suubub paremalt Vääna jõkke.
Kõik müügiks
"Kõik müügiks" on Poola film (1968).
"Kõik müügiks!" on ansambli Kuldne Trio album.
Tüürimehe tänav (Pärnu)
Tüürimehe tänav on umbtänav Pärnus Mai linnaosas.
Tänava pikkus on ligikaudu 346 meetrit.
Sametrevolutsioon
pisi|Meeleavaldajad [[Praha vanalinnas 1989. aastal]] Sametrevolutsioon (tšehhi keeles sametová revoluce, slovaki keeles nežná revolúcia) oli 1989. aastal toimunud rahumeelne revolutsioon Tšehhoslovakkias, mis kestis 17. novembrist kuni 29. detsembrini.
See tõi kaasa kommunistliku partei eemaldamise võimult ja sotsialistliku režiimi likvideerimise. Meeleavalduste esimestel päevadel toimus küll demonstrantide kokkupõrkeid jõustruktuuridega, kuid tervikuna möödus revolutsioon veretult ja seetõttu nimetataksegi seda sametiseks.
Kuidas sametrevolutsiooni termin kasutusele tuli, pole täpselt teada. Ühtede väidete kohaselt oli see välismaiste ajakirjanike välja mõeldud. Teisalt on väidetud, et terminit kasutas esimesena ajakirjanikega suhtlemisel Václav Haveli asutatud Kodanikufoorumi (Občanské fórum) pressisekretär, majandusteadlane, dissident ja hilisem Tšehhi suursaadik Ameerika Ühendriikides Rita Klímová. Tšehhid ja slovakid ise on eelistanud kasutada nimetust "novembrisündmused" (listopadove udalosti).
Tšehhi dissidendid jälgisid huviga Nõukogude Liidus Mihhail Gorbatšovi käivitatud perestroika kulgemist ning jõudsid veendumusele, et poliitilisi muutusi Nõukogude Liidus tuleb ära kasutada. Harta 77 esines uue avaliku kirjaga samal päeval, kui Mihhail Gorbatšov 1985. aastal uueks NLKP juhiks valiti. 1988. aastal algasid aktiivsed kommunistliku režiimi vastased meeleavaldused. Nõuti poliitilisi ja majanduslikke muudatusi ja riigi poliitilise ülesehituse muutmist.
Peale Tšehhoslovakkia ja Lääne-Saksamaa vaheliste diplomaatiliste suhete loomist 1973. aastal avati 1974. aastal Prahas Malá Stranas Lääne-Saksamaa suursaatkond endises Lobkowiczi aadlisuguvõsa lossis. Paljud Saksa DV kodanikud tulidki aeg-ajalt Prahasse ja ronisid üle saatkonna aia, lootes nii Lääne-Saksamaale pääseda, kuna Lääne-Saksamaa seaduste kohaselt loeti ka idasakslasi Saksamaa Liitvabariigi kodanikeks. Eriti palju põgenikke Saksa DV-st hakkas tulema 1989. aasta suvel, septembriks oli saatkonnas juba ligi 5 000 põgenikku, kes elasid saatkonna aias telkides kehvades tingimustes. 30. septembril 1989 külastas saatkonda Lääne-Saksamaa välisminister Hans-Dietrich Genscher, kes oli saavutanud kokkuleppe SDV juhtkonnaga põgenike vastuvõtmiseks Lääne-Saksamaale. Veel teisi põgenikke hakkas kogunema Prahasse, mispeale Tšehhoslovakkia valitsus andis lõpuks alla ja 3. novembriks 1989, kui Saksa DV sulges piiri Tšehhoslovakkiaga, lubati idasakslastel otse läbi Tšehhoslovakkia Lääne-Saksamaale reisida.
16. novembri õhtul toimus Bratislavas küll 300 üliõpilase rongkäik, kuid seda kuupäeva ei loeta sametrevolutsiooni alguseks. Sametrevolutsioon, mis kestis kuus nädalat ja väljendus massidemonstratsioonides ja kodanike väljaastumistes Prahas ja Brnos, käivitus Bratislava üliõpilastelt innustust saanud Praha üliõpilaste meeleavaldusega 17. novembril 1989. Praha üliõpilaste väljaastumised algasid täpselt samal päeval, kui üliõpilased olid avaldanud meelt 50 aastat tagasi Tšehhoslovakkia okupeerimise vastu natsionaalsotsialistliku Saksamaa poolt. Järgmisel päeval ühines üliõpilastega teatrite loominguline intelligents.
Alates 18. novembrist aktiviseerus kõnekoosolekutega Prahas ka Kodanikefoorum. Nõuti Tšehhoslovakkia Kommunistliku Partei (Kommunistická Stranka Československá, KSČ) liidrite tagasiastumist, poliitiliste vangide vabastamist ja 17. novembri meeleavaldajate vastu rakendatud aktsioonide süüdlaste väljaselgitamist. Bratislavas tegutses alates 20. novembrist samasuguse suunitlusega liikumine Avalikkus Vägivalla Vastu (Verejnosť proti násiliu, VPN).
21. novembril toetas meeleavaldajaid tšehhi kardinal, arhipiiskop František Tomášek.
23. novembril toimus Vaclavi väljakul (Václavské náměstí) töötajate massidemonstratsioon üliõpilaste toetuseks. Tšehhi ajakirjandus levitas kuuldusi (mis pole kunagi kinnitust leidnud), et Mihhail Gorbatšovi korraldusel olevat NSV Liidu Riikliku Julgeolekukomitee (KGB) töötajad isiklikult väljaastumisi inspireerinud. Meeleavaldustes osalejate vastu kasutasid miilitsaüksused vaid esimestel päevadel vägivalda (167 inimest said rüseluses mõningal määral vigastada), hiljem mingeid repressioone ei rakendatud.
25. ja 26. novembril toimusid Praha Letna pargis massidemonstratsioonid 750 000 inimese osavõtul.
27. novembril algas Prahas, Bratislavas ja Brnos üldstreik. Streikijad nõudsid, et kommunistlik partei loobuks üheparteilisest poliitilisest süsteemist ja aktsepteeriks uute parteide asutamist. Järgmisel päeval alustasid Kodanikefoorumi liidrid läbirääkimisi Tšehhoslovakkia valitsusega. Tööliste juht, sepp Petr Miller nõudis peaminister Ladislav Adamecilt, et tema kabinet läheks erru.
29. novembril tühistas parlament konstitutsiooni selle paragrahvi, mis määras Tšehhoslovakkia Kommunistlikule Parteile juhtiva rolli. Kommunistlikud liidrid olid detsembri alguseks täielikult pea kaotanud. Nad ootasid Moskvast korraldusi, kuidas toimida, kuid mingeid juhtnööre ei tulnud.
10. detsembri õhtul teatas president Gustáv Husák televisiooni kaudu oma tagasiastumisest, kuid nimetas ametisse uue valitsuse Marián Čalfa juhtimisel. Uude valitsusse kuulusid kommunistide kõrval ka taas tegevust alustanud Tšehhi Rahvusliku Sotsiaalpartei (Česká strana národně sociální, ČSNS), Kodanikefoorumi ja Avalikkus Vägivalla Vastu esindajad. See oli esimene mittekommunistlik valitsus pärast 1948. aastat.
29. detsembril valis parlament oma juhatajaks Alexander Dubčeki ja Tšehhoslovakkia presidendiks Václav Haveli ning tegi põhiseadusesse mitmeid demokraatlikke parandusi.
Tõstamaa kalmistu
Tõstamaa kalmistu on kalmistu Tõstamaa kihelkonnas Pärnumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Tõstamaa alevikus Pärnu linnas Pärnu maakonnas.
Ajalugu
Kalmistu rajati perioodil 17. sajandi lõpp kuni 18. sajandi algus. Kalmistu on arvele võetud kultuurimälestisena.
Kirjeldus
Kalmistul asub Tõstamaa-Pärnu maantee ääres. Seal on II maailmasõjas hukkunute ühishaud, mis on eraldi arvele võetud kultuurimälestisena.
Natalija Narotšnitskaja
Natalija Narotšnitskaja (vene keeles Наталия Алексеевна Нарочницкая; 23. detsembril 1948 Moskvas) on Venemaa poliitik, diplomaat ja ajaloolane.
Jõhvi Teataja
Jõhvi Teataja (vene keeles Вестник Йыхви) on aastast 1992 eesti ja vene keeles ilmuv ajaleht, mis vahendab Jõhvi linna ja Jõhvi valla uudiseid. Lehte annab välja Jõhvi vallavalitsus.
Natalija Narotšnitskaja
Elu ja tegevus
Natalija Narotšnitskaja sündis Moskvas Nõukogude Liidu juhtivate ajaloolaste perekonnas. Isa ajalooprofessor Aleksei Leontjevitš Narotšnitski (1907–1989) oli NSV Liidu Teaduste Akadeemia liige, 1974–1979 NSV Liidu TA Ajaloo Instituudi direktor. Ema Lidija Narotšnitskaja (1922–2012) töötas 30 aastat NSV Liidu TA Ajaloo Instituudis ajaloolasena.
Jõhvi Teataja
1993–2009 ilmus venekeelne Jõhvi Teataja eraldi väljaandena. 2002–2004 oli Jõhvi Teataja ajalehe Põhjarannik lisa.
Natalija Narotšnitskaja
Elu ja tegevus
Lapsepõlv möödus Moskvas heades tingimustes, perekonnas elas guvernant, kes suhtles lastega eranditult saksa keeles. Ta on öelnud, et kasvas üles elevandiluutornis. Õppis Moskva Otto Grotewohli nimelises 3. saksa keskkoolis, kus õpiti süvendatult saksa keelt ja kus õpilasi kasvatati sisuliselt tsaristliku aadlinoorsoo eeskujul. Lapsi õpetati tantsima poloneesi, valssi, minette, õpetajaid tervitati reveransiga. 7. aastaselt deklameeris ta peast Heinrich Heine luulet, 13. aastaselt tõlkis koos klassikaaslastega Schillerit ja Goethet. Abituuriumis kandis koos klassikaaslastega ette Bertold Brechti "Kolmekrossiooperi", etendusel osalesid ka välisriikide diplomaadid. Lõpetas kuldmedaliga keskkooli ja seejärel kiitusega Moskva Rahvusvaheliste Suhete Instituudi. Töötas NSV Liidu TA Maailmamajanduse ja Rahvusvaheliste Suhete Instituudis. Kaitses 1974. aastal ajalookandidaadi kraadi teemal "USA ja Saksamaa Liitvabariigi "uus idapoliitika"". 1982–1989 töötas New Yorgis ÜRO peasekretariaadis.
1990ndatel oli seotud mitmesuguste marurahvuslike Venemaa väikeparteidega: Konstitutsioonilse Demokraatia Partei – Rahva Vabaduse Partei, Sotsiaalpatriootlik Liikumine Deržava. Ta on toetanud suurema poliitilise rolli andmist Vene õigeusu kirikule, pooldas Venemaa sissetungi Tšetšeeniasse 1994–1997, kritiseeris NATO laienemist ja sekkumist Jugoslaavia kodusõtta. Nimetanud Balti riikide ajaloolist järjepidevust nükkeks, millega "leevendatakse takistus Venemaa ajalooliste osade NATO-sse sisenemisel." Ta on nimetanud Molotovi-Ribbentropi pakti õigustatuks, kuna sellega saadi tagasi endised Vene impeeriumi alad. "Ma ei usu, et Eestis ja Lätis oleks ilma Nõukogude Liiduta nii palju inimesi kõrgema haridusega, oleks nii palju viiuldajaid, kirjanikke ja filmitegijaid. Leedu filmitegijad on maailmatasemel, aga mis on Soomes? Mitte midagi! Peale Sibeliuse 19. sajandist pole neil midagi."
Ta peab Venemaa välispoliitika edukaks tingimuseks kaasaegses olukorras tagasipöördumist oma traditsioonilistesse alustesse ja uurimist Venemaa diplomaatia kogemustest, mis on omandatud 19. sajandil keerulises vastasseisus maailmaareenil. Ise peab end ühiskondlik-poliitilistes vaadetes kristlikel alustel konservatiiviks.
2003. aastal valiti ta Rodina partei esindajana (kuid mitte liikmena) Venemaa Riigiduumasse. Riigiduuma välissuhete komitee aseesimees, inimõiguste ja põhivabaduste tagamise uurimise ja nende üle välisriikides kontrolli tagamise komisjoni esimees. 2007. aasta valimistel teda tagasi ei valitud.
2004. aastal asutas Ajaloolise Perspektiivi Fondi ja on tänaseni selle president. Aastast 2007 fondi Russki Mir hoolekogu liige. Aastast 2008 juhib Pariisis asuvat Demokraatia ja Koostöö Instituuti. 2009–2012 oli ta Venemaa ajaloo võltsimise vastu võitlemise komisjoni liige.
2017. aastast Venemaa Föderatsiooni Ühiskondliku Palati liige.
Virgi Jalakas
Virgi Jalakas (10. jaanuar 1929 – 20. mai 2017) oli eesti õpetaja.
Ta töötas eesti keele ja kirjanduse õpetajana Tallinna 20. Keskkoolis ja lektorina Tallinna Pedagoogilises Instituudis.
Töötas õpetajana ka C. R. Jakobsoni nimelises Viljandi 1. Keskkoolis.
Pabarė
Pabarė on küla Leedus Šalčininkai rajoonis, Pabarė valla halduskeskus.
Pabarės on põhikool, postkontor ja raamatukogu. Seal asuvad Pabarė tumulused. Pabarė katoliku kirik valmis aastal 1934.
Leo Päi
Leo Päi (8. juuli 1920 Tallinn – 31. juuli 1999 Tartu) oli eesti arstiteadlane ja reumatoloog.
Elulugu
Leo Päi oli advokaadi poeg ja Svetlana Päi abikaasa, Tõnis Päi isa.
Teadustöö
Uurinud peamiselt süsteemseid sidekoehaigusi ja reumatoidartriiti. Loonud õpetuse reumatoidartriidist kui tsüklilisest ja faasilisest haigusest. Olnud БСЭ ning ajakirjade Ревматология ja Терапевтический архив toimetuskolleegiumide liige. liige (1981–86), Üleliidulise Terapeutide Seltsi juhatuse (1970–80) ja Üleliidulise Reumatoloogia Seltsi juhatuse (aastast 1970) liige, aastast 1991 välis-auliige, Eesti Reumatoloogide Seltsi juhatuse liige (aastast 1970). Eesti NSV Ülemnõukogu mitme koosseisu liige. Eesti NSV teeneline arst (1973). Botkini-nimelise Üleliidulise Terapeutide Ühingu medal (1986). Üle 220 teadustrükise, õppevahendeid.
Leo Päi on Eesti reumatoloogiakoolkonna asutaja.
Eerik Haamer (sportlane)
Eerik Haamer (sündinud 6. jaanuaril 2001) on Eesti kergejõustiklane, kes spetsialiseerub teivashüppele.
2018. aasta Euroopa U18 meistrivõistlustel võitis ta pronksmedali ning saavutas sama aasta noorte olümpiamängudel Buenos Aireses neljanda koha.
2018. aastal valiti ta Eesti aasta kergejõustiklaseks U18 arvestuses ning 2019. aastal U20 arvestuses. Haameri nimel on Eesti U20 teivashüppe rekord 5.40.
Tema isiklik rekord teivashüppes on 13. märtsil 2021 Arkansases Fayettevilles USA üliõpilasmeistrivõistlustel püstitatud 5.60, mis on uus Eesti U23 teivashüppe rekord.
Linda Metsaorg
Ta lõpetas 1954. aastal Kilingi-Nõmme Keskkooli ja 1959. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi loodusainete õpetaja erialal, spetsialiseerudes bioloogiale. Õppimise kõrvalt oli ta Tallinna 20. keskkooli vanempioneerijuht ja geograafiaõpetaja.
Viis aastat töötas Metsaorg õpetajana Tallinna 20. keskkoolis, seejärel 1961. aastast pikka aega Eesti Noorte Loodusesõprade Majas, sealhulgas 16 aastat direktorina. 1978. aastast siirdus ta Tallinna 3. keskkooli bioloogia süvaõppeklasside praktikumijuhendajaks. Selle kõrvalt tegutses ta ka Lahemaa rahvuspargis giidina.
Kui Eesti iseseisvumise järel bioloogiaklassid suleti, lahkus ta koolist ning hakkas tööle rahvusvahelise koolidele mõeldud UNESCO Läänemere projektiga, juhtides kümne aasta vältel lindude ökoloogia programmi. Elades 1971. aastast suviti ja 2003. aastast alaliselt Lahemaal Turbaneemes, organiseeris ta 2005. aastal Eru Lahe Rannarahva Seltsi.
Linda Metsaorg on Eesti Looduskaitse Seltsi asutajaliige ja Eesti Ornitoloogiaühingu auliige.
Pere
Tema abikaasa oli looduspedagoog Jüri Metsaorg (1930–1979) ja tema tütar oli zooloog-ökoloog Kaja Peterson.
Üldpreventsioon
Üldpreventsioon (inglise keeles general prevention) on karistusõiguse põhimõte, mille kohaselt tuleb karistuse mõistmisel võtta arvesse üldsuse huve. Karistus ei saa aga olla eesmärk, vaid selle ülesanne peab olema ära hoida edaspidi toime pandavaid karistatavaid tegusid.
Üldpreventiivse teooria lõi Anselm Feuerbach, kes seostas üldpreventsiooni toimimist psühholoogilise survega. Psühholoogiline surve on seotud erinevate motiividega, mille kaalumise tulemusena teeb isik otsuse, kas käituda õiguspäraselt või mitte. Motiivid võivad olla nii süüteole õhutavad kui ka seda pärssivad. Süüteo ärahoidmiseks peab karistusõigus avaldama mõju eelkõige motiividele.
Üldpreventsiooni liigid
Üldpreventsioon jaguneb negatiivseks ehk hirmutamispreventsiooniks ja positiivseks ehk integratsioonipreventsiooniks.
Negatiivne üldpreventsioon
Negatiivne üldpreventsioon on seotud süüteo toimepanemise ning karistuse tõenäosuse ja raskusega. See tähendab, et karistus peab ületama karistatava teoga saadava kasu, et potentsiaalne kurjategija ei sooviks panna toime süütegu.
Et karistusega ähvardamine omaks mõju, peab karistus olema teada isikule, kes mõtleb süüteo toimepanemisest. See teadmine antakse isikule seaduses sätestatud süüteo ja sellega kaasneva karistuse kirjeldamisega.
Positiivne üldpreventsioon
Positiivse üldpreventsiooni aluseks on eeldus, et ka riiklik karistussüsteem on üks tegureid, mis otseselt või kaudselt mõjutab käitumishoiakute kujunemist ja säilitamist. Õiguspärane vabatahtlik käitumine on selline, kui isikut ei sunnita selleks ähvarduse teel.
Üldpreventsiooni positiivne aspekt lähtub eelkõige asjaolust, et karistamisega ähvardamine ja selle kohaldamine mõjutavad õiguskorra vastupidavust ning elanikkonna õiguskuulekust positiivselt ehk tugevdavad seda.
Toime alusel eristatakse kolme tüüpi positiivset üldpreventsiooni: