cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Omónoia
pisi|Vaade üle [[Omónoia väljaku]] Omónoia (kreeka keeles Ομόνοια) on Kreeka pealinna Ateena kesklinna asum. Selle keskpunkt asub samanimelisel väljakul, mida teenindab Omónoia metroojaam. Hoolimata viimaste aastate allakäigust, mida ilmestavad uimastiäri, prostitutsioon ja vargused, on see endiselt linna ärilise ja ühiskondliku elu keskpunkt, eriti erinevate immigrantide kogukondade jaoks.
pisi|vasakul|Omónoia asum Ateena kesklinna piirides
Herbert Must
Herbert Must (30. märts 1900 Põltsamaa – 17. juuli 1942 Sverdlovski oblast) oli Eesti kohtunik.
Ken Saan
pisi|Ken Saan 2021. aasta Arvamusfestivalil Ken Saan (sündinud 31. jaanuaril 1976) on eesti tele- ja filmiprodutsent, režissöör ja stsenarist.
Herbert Must
Ta lõpetas 1919. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi ja 1920 Sõjakooli (ülendatud lipnikuks), õppis 1920–1921 Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonnas ja 1921–1924 õigusteaduskonnas (lõpetas teise järgu diplomiga), Korporatsioon Ugala vilistlane.
Ken Saan
Töö ja looming
Tuntuks sai Ken saan musta huumori sarjaga „Esto TV“, kus ta koos Rain Tolgiga provotseerides paljastasid silmakirjalikkust ja rumalust ühiskonnas, ärritades sel moel paljusid eesti avaliku elu tegelasi ning tõi kaasa ähvardusi (nii kohtu kui ka pommi) saate tegijatele.
Herbert Must
Herbert Must osales Vabadussõjas, oli 1923–1924 Riigikohtu ametnik, 1925–1928 Rakvere-Paide rahukogu kohtuameti kandidaat, 1928–1929 abiprokurör, 1929–1935 Tartu-Võru Rahukogu 1. jaoskonna abiprokurör, alates 1935. aastast Tartu Ringkonnakohtu liige.
Ken Saan
Töö ja looming
Saatesarjale järgnesid libadokumentaalid „Welcome to Estonia“ (2002) ja „Vali kord!“ (2004). Hiljem lisandusid telesarjad "Kalevipojad" (2011), "Alpimaja" (2012), "Süvahavva" (2012),"Merivälja" (2017), "Üle parda" (2019) jne.
Herbert Must
1941. aastal NKVD arreteeris ta. Surmaotsus.
Ken Saan
Töö ja looming
Ken Saan oli alla aasta (2005. aasta talv kuni 2006. aasta sügis) tegutsenud Pimp TV telekanali loovjuht. pisi|Ken Saan, Miss Veronika Ello ja Rain Tolk 2001. aastal Foto: Jaan Künnap
Tunnustus
2020 – Eesti filmi- ja teleauhindadel sarja "Üle parda" eest parima reality-show auhind
2021 – Eesti filmi ja teleauhindadel dokumentaalsarja "Narkomuulad" eest parima erisaate auhind
Kohtujuhtumid
2021 – kohtuvaidlus saamata jäänud töötasude pärast telesaatejuhi Julia Kalendaga
Igor Volke
pisi|Igor Volke 12. aprillil 2014 [[Eesti Rahvusraamatukogu suures konverentsisaalis kosmonautikapäeva tähistamisel]] Igor Volke (sündinud 19. jaanuaril 1950 Jõgeval) on Eesti ufoloog.
Ta on töötanud Tallinna Tuletõrje- ja Päästeametis ning Eesti Rahvusraamatukogu töökeskkonna ja tuleohutuse spetsialistina.
Volke on 1993. aastast Eesti Iseseisvuspartei liige.
Avaldatud raamatuid: "UFO raamat" (1991), "Ufopäevikud" (1998), "Täiendatud ufopäevikud" (2017).
Regent (teemant)
Regent on tuntud teemant.
See kandis algul nime Pitt. Ühe legendi kohaselt leidis 141-karaadise teemandi 1698. aastal ühest India kaevandusest (Kollur Mine) ori ning selle väljatoimetamiseks kasutanud ta omaenese jalale tekitatud haava. Meritsi põgenemiseks pakkus ori teemanti ühele meremehele, kes ta tappis.
Teemant sattus inglise kuberneri Thomas Pitti kätte. Pitt lasi selle lihvida ja müüs edasi Orleansi hertsogile, kes valitses Louis XV asemel regendina. Sel ajal sai teemandi nimeks Regent. 1792. aastal läks teemant Pariisis kaduma.
1801. aastal sai juveliiri vahendusel Regendi uueks omanikuks Napoleon Bonaparte. Napoleon pantis selle ja tehtud laenuga relvastas oma armee. Hiljem kaunistas teemant keisri mõõka.
Teemandi hinnanguline väärtus (2015. aasta seisuga) on 73 920 000 USA dollarit.
Küünlakäärid
Küünlakäärid olid rasvaküünalde tahi põlemise aegse kärpimise käärid. Euroopas olid nad üldtuntud, aga olid kasutusel sepatööna valmistatult ka eesti külas.
Küünlakäärid olid valmistatud rauast, messingist või ka hõbedast. Kääride ühe haru peal oli langevate tahiotste jaoks ümmargune või kandiline kastike.
Scott Arfield
pisi|Scott Arfield (2018) Scott Arfield (sündinud 1. novembril 1988 Dechmontis) on Šotimaal sündinud jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Šotimaa kõrgliiga klubis Rangers ja esindab koondises Kanadat. Ta on koondise kapten.
2018. aasta mais sõlmis ta nelja-aastase lepingu Rangersiga.
Arfield kuulus Šotimaa noortekoondistesse, kuid otsustas rahvuskoondises esindama hakata Kanadat. Debüüdi Kanda jalgpallikoondises tegi ta 25. märtsil 2016 mängus Mehhiko vastu. Ta kuulus Kanada koondisse 2017. aasta CONCACAF Gold Cupil, mille esimeses alagrupimängus lõi Prantsuse Guajaana vastu koondisekarjääri esimese värava.
Kaire Holts
pisi|Kaire Holts 2021 Kaire Holts on eesti majandusteadlane, kelle peamised uurimissuunad on tööjõu- ja ettevõtlussotsioloogia ning meedia ja kommunikatsiooniteadused.
Oma doktoritöö teemal "Management of the Self in Virtual Work: Self-Organisation and Control among Professional online Poker Players" kaitses ta 2017. aastal Hertfordshire'i ülikoolis. Viimastel aastatel on ta uurinud platvormitööga seonduvaid eripärasid.
Strusta järv
Strusta järv (valgevene keeles Возера Струста, vene keeles Струсто (Strusto)) on järv Valgevenes Viciebski oblastis Brasłaŭ rajoonis. Järv asub merepinnast 129 meetri kõrgusel, selle valgala on 223 km². Strusta kuulub Brasłaŭ järvestikku, asudes Brasłaŭ järvestiku rahvuspargi territooriumil.
Kaldajoone pikkus on 27,8 kilomeetrit. Järves asub seitse saart kogupindalaga 2,58 km², neist suurim on Čajčyn pindalaga 1,6 km². Kaldad on madalad. Strusta järv on Brasłaŭ järvestikus kesksel kohal, olles ühenduses paljude teiste seasete järvedega. Enim vett voolab Strusta järve Snudy järvest, mida ühendab Strusta järvega 80 meetrit lai ja 3 meetrit sügav väin. Strusta järve vesi voolab omakorda 40 meetrit laia ja 3-4 meetrit sügava väina kaudu Vojsa järve.
Lõuna ja idakallast palistab kuni 600 meetri laiune veetaimestiku riba, seal kasvavad harilik pilliroog ja järvkaisel. Kuni kuue meetri sügavuses vees kasvavad penikeeled, kanada vesikatk, kardhein, samuti ka mändvetikad.
Vee läbipaistvus on 4,8 meetrit. Järves elab 22 liiki kalu, nende seas rääbis, meritint, siig, säinas, linask. Vahemikus 1950–1970 olid tööstusliku tähtsusega kalad veel peipsi siig, latikas ja angerjas. Kalapüük on Strusta järvel tasuline.
Martin Saar (õpetaja)
pisi|Martin Saar 2021. aasta Arvamusfestivalil Martin Saar on keemiaõpetaja.
Töö
Lisaks keemiaõpetaja ametile on ta Tallinna Reaalkooli õppealajuhataja.
Läbivkarakteristik
Läbivkarakteristik on süsteemi elemendi väljundsuuruse sõltuvus sisendsuurusest.
Elektroonikas on läbivkarakteristik võimenduselemendi, näiteks transistori, väljundvoolu sõltuvus sisendpingest. Bipolaartransistori puhul on see seos küllat täpselt kirjeldatav eksponentfunktsiooniga.
Valgusdioodi läbivkarakteristik on tema heleduse või tema poolt kiiratava valgusvoo sõltuvus teda läbivast voolust. See seos on ligilähedaselt lineaarne (pingega juhtimisel oleks eksponentsiaalne).
Leonhard Kaasik
Leonhard Karl Kaasik VR II/3 (10. märts 1895 Riidaja mõis, Viljandimaa – 2. november 1979 New York) oli Eesti kohtunik.
Ta õppis 1914. aastal Tartu Ülikooli matemaatika-, 1921–1921 keemiaosakonnas ja 1921–1925 (lõpetas) õigusteaduskonnas, Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.
Leonhard Kaasik osales Esimeses maailmasõjas ja 2. jalaväepolgu rooduülemana Vabadussõjas, 1920–1924 oli ta Tartu 3. politseijaoskonna komissar, 1925–1929 Tartu-Võru Rahukogu kohtuameti kandidaat, 1929–1934 Petseri 2. jaoskonna kohtu-uurija, seejärel Petseri 2. ja Tartu 5. jaoskonnakohtunik ning Tartu Ringkonnakohtu liige.
1944. aastal põgenes ta Saksamaale, kust siirdus 1950. aastal USA-sse.
SVO
SVO on selline lause sõnajärg, milles esimesena tuleb subjekt (S), seejärel verb (V) ja objekt (O).
Näiteks on eesti ja soome keele transitiivlause neutraalne põhijärjestus SVO, nt Mari suudles Marti.
Aleksandr Volkov
Aleksandr Volkov (sündinud 11. oktoobril 1994 Sillamäel) on Eesti jalgpallur (ründaja). Ta mängis Eesti Meistriliiga klubis Nõmme Kalju.
Klubikarjäär
Viimane arvestatud mäng 14.07.2012
Skujene vald
pisi|Valla maastik
Valla pindala on 177 km². 2016. aasta seisuga elas seal 842 inimest. Valla keskuseks on Skujene küla, vallavanem on Vita Demešenkova.
Tagasõna
Tagasõna ehk postpositsioon on kaassõna, mis asub seda laiendava noomenifraasi järel.
Skujene vald
Ajalugu
Aastal 1935 oli Skujene valla pindala 65 km² ja seal elas 1276 inimest. Aastal 1945 moodustati vallas Skujene ja Kaive külanõukogud, aga vald ise likvideeriti aastal 1949.
Tagasõna
Suur osa eesti keele kaas­sõnadest on tagasõnad, nt (laua) all, (minu) meelest, (liiva) sisse, (kümnete) viisi, (tosinate) kaupa, (üks­teise) võidu.
Skujene vald
Ajalugu
Aastal 1954 liideti Skujene külanõukoguga likvideeritav Dūmkalnsi külanõukogu. Aastal 1959 liideti Skujene külanõukogu Leimaņi külanõukoguga, ent aastal 1964 moodustati see taas. Aastal 1965 arvati külanõukogu koosseisu Kosa, Zaube ja Sērmūkši külanõukogudes asunud Skujene sovhoosi ja Kosa külanõukogu keskuseks olnud Kosa küla maad, ent kolhooside Drošais ceļš ning Kaive maad arvati moodustatava Kaive külanõukogu koosseisu. Aastal 1975 liideti Skujene külanõukoguga veel osa Sērmūkši külanõukogu maid. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. Aastatel 2009–2021 kuulus vald Amata piirkonda.
Tagasõna
Tagasõnade kasutus on üks eesti keele soomeugrilistest joontest võrreldes indoeuroopa keeltega, mis kasutavad enamasti eessõnu.
Skujene vald
Muinsusmälestised
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Drapmaņi muinaskalmed. Regionaalse kaitse all on Skujene ordulinnus, Ģībēni muinaskalmed, Taurupe muinaskalmed, Skujene kirik ja Skujene kiriku orel, Skujene kiriku keskaegne kalmistu, Eži või Māļi õigeusu kirik, Siši muinaskalmed, Ķibere muinaskalmed ehk Ķibere küngas, Māļi keskaegne kalmistu ja hiiepaik Drapmaņi Kirikumägi.
Loodus
Valla tähtsaim jõgi on selle piirialadel voolav Amata. Looduskaitse all on Andrēni tamm, Dūmkalnsi kased, Dūmkalnsi tammed, Dūmkalnsi kuused, Sērmūkši tammed, Ošiņi kuusk ja Druvase tammed. Lisaks on looduskaitse all veel kolm nimetut põlispuud.
Asustus
Aastal 2011 elas vallas 790 lätlast, 34 venelast, 7 valgevenelast, 2 ukrainlast ja 4 leedulast.
Valla külad on:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes. Varem asus vallas veel Prišņicase küla.
Conquesi Sainte-Foy kloostrikirik
thumb|Conquesi Sainte-Foy kloostrikiriku lääneportaali tümpanon Sainte-Foy kloostrikirik on 12. sajandil valminud romaani kirik, mis on pühitsetud pühale Fidesele ja asub Conquesis Aveyroni departemangus Prantsusmaal. Pühakoda ja selle juures asuv väike muuseum kuuluvad olulisimate kultuuriajalooga seotud objektide hulka Lõuna-Prantsusmaal. Conques ja kirik asuvad mäenõlval ja keeruka asukoha tõttu pole saanud suureks turismiobjektiks.
Kõrgmolekulaarsed ühendid
Kõrgmolekulaarse ühendi molekulmass võib olla mõnest tuhandest mitme miljonini. Enamasti moodustuvad need molekulid suhteliselt väikese molekulmassiga ühendite polümerisatsioonil (tegelikul või mõttelisel) ja nii esinevad nende struktuuris korduvad struktuurielemendid (monomeersed lülid). Korduvatest lülidest ühe või mõne eemaldamine kõrgmolekulaarse ühendi molekulist ei muuda selle molekuli omadusi; siiski see reegel ei kehti paljude biopolümeeride korral. Kõrgmolekulaarsete ühendite vastandina (tihti polümeersete ühendite välistamiseks) kasutatakse mõistet „madalmolekulaarsed ühendid“, mis reeglina ei sisalda korduvaid lülisid. Kitsama tähendusega nimetused on lenduvad ühendid, vedelikud, gaasid jm.
Conquesi Sainte-Foy kloostrikirik
1998. aastast alates kuulub kirik UNESCO maailma kultuuripärandi hulka Prantsusmaa Jaakobitee osana.
Kõrgmolekulaarsed ühendid
Kõrgmolekulaarsetest ühenditest koosnevad kõik organismide koed. Nendel ainetel, kui suure energeetilise potentsiaaliga toormel, on eriline tähtsus tahke- ja vedelkütustena, mille termokeemiline muundamine võimaldab toota vedelat ja gaasilist mootorikütust. Tekstiilmaterjalid, plastid, kiled, lakkid, liimid jmt on polümeersed produktid.
Conquesi Sainte-Foy kloostrikirik
Kirikuruum
Nagu paljudel romaani kirikutel, kujundab selle interjööri aamvõlviga kesklööv, mida katkestavad rütmiliselt vööndkaared.
Tüübilt kuulub Conquesi Sainte-Foy kirik palverännukirikute hulka nagu mitmed Jaakobiteele püstitatud suured kirikud. Tal on ristikujuline põhiplaan, mida raamib läbi pikihoone ja põikhoone külglöövide kulgev võlvkäik, mis võimaldas suurel palverändurite hulkadel liikuda kiriku lääneosast transepti kabeliteni ja kiriku nelitisest ida poole jäävasse ossa, ümber kooriruumi kulgevat kooriümbriskäiku läbides said nad kabelitepärja kabelites austust avaldada pühakutele ja reliikviatele, eelkõige kuulsale püha Fidese reliikviale, ning transepti kaudu või teise külglöövi kaudu taas kirikust väljuda. Selline põhiplaan aitas vältida rahvahulkade tunglemist ja hoidis ära kloostri korraliste jumalateenistuste häirimise. Conquesi Sainte-Foy kiriku pikihoone empoorid olid kohandatud palverändurite majutamiseks.
Relikviaar
Püha Fidese täisfiguur-relikviaar pühaku säilmetega oli üks kuulsamaid keskaegses Euroopas. Fides oli 12-aastane tütarlaps, kes pärimuse järgi elas 3. või 4. sajandil kristlasena roomlaste okupeeritud Prantsusmaal, keeldus ohverdamast paganlikele jumalatele, hukati selle pärast ning keda austati märtrina. Pühak oli Lõuna-Prantsusmaal väga kuulus ja tema pärast külastasid palverändurid hulgakaupa väikest raskesti ligipääsetavat Conquesi linna, tuues sinna jõukust.
Relikviaar on 85 sentimeetrit kõrge, nikerdatud puidust, üleni kaetud kuld- ja kullatud hõbeplekiga ning tema troon, kroon ja rõivad on üleni kaetud vääriskivide ja antiiksete gemmidega. Kuld ja vääriskivid pidid visualiseerima pühaku taevast hiilgust ja pühaku moraalseid omadusi, kusjuures iga kalliskivi kandis mingit voorust tähistades omakorda sümboolset tähendust. Bernard Angersist kõneleb kujust 1010. aasta paiku oma raamatus "Liber miraculorum", olles rabatud selle kaunidusest ja muretsedes palverändurite idolaatria pärast - ta kardab, et usklikud kummardavad pigem kaunist kalliskividega ehitud kuju kui pühaku säilmeid selle sees.
Kuju on dateeritud 9. sajandisse, teistel andmetel 10. sajandi lõppu või 11. sajandi algusse. Skulptuuri pea arvatakse olevat hilisantiikne spolia 4. sajandist, last kujutava Rooma staatua pea. Relikviaar asub tänapäeval kiriku varakambris ja kuigi klooster enam ei tegutse, korraldatakse igal aastal oktoobris pühaku päeval protsessioon, mis on olnud katkematu traditsioon keskajast tänapäevani.
Olesja Žurakivska
Olesja Viktorivna Žurakivska (ukraina keeles Олеся Вікторівна Жураківська; sündinud 13. augustil 1973 Kiievis) on Ukraina näitleja.
Eesti maanteede loend
Eesti põhimaanteed on loetletud artiklis: Põhimaantee
Eesti tugimaanteed on loetletud artiklis: Tugimaantee
Nukleosoom
Nukleosoom on valdavalt eukarüootides paiknev DNA ja valkude kompleks, mille abil on DNA pakitud kõrgemat järku struktuuri, et ta tuuma ära mahuks. Nukleosoom koosneb histoonidest moodustunud tuumikust ja selle ümber keerdunud DNA-st. Tuumik sisaldab nelja histoonipaari, mis moodustavad histoonide oktameeri. Nukleosoomid pakitakse kõrgemat järku struktuuridesse, kuni tekib kromosoom; see muudab DNA kompaktsemaks ja suurendab regulatoorset kontrolli, mis kindlustab õige geeniekspressiooni. Arvatakse, et nukleosoomid kannavad histoonides epigeneetiliselt pärilikku informatsiooni kovalentsete modifikatsioonide kujul. Nukleosoom koosneb umbes 147 DNA aluspaarist, mis on keerdunud histoonide oktameeri ümber. Histoonide oktameer on moodustunud neljast histoonist (H2A, H2B, H3 ja H4), millest igat leidub oktameeris kahes korduses. Nukleosoomid on omavahel ühendatud linker-DNA lõiguga, mis võib-olla kuni 80 aluspaari pikkune. Nukleosoomi hüpoteesid esitasid esimest korda Don ja Ada Olins ja Roger Kornberg 1974. aastal. Linker-DNA-le seondub histoon H1, mis vastutab DNA kõrgema järgu struktuuri pakkimise eest. Histoonide ekvivalente ja lihtsustatud kromatiini struktuure on leitud ka arhedes, mis näitab seda, et eukarüoodid ei ole ainukesed organismid, kes kasutavad nukleosoome.
Ajalugu
1973. aastal esitles Cambridge'is töötav R. Kornberg oma kromatiini struktuuri mudelit, tuues esimest korda välja, et umbes 200 DNA aluspaari moodustavad nelja histoonipaariga kompleksi, mida hakati 1975. aastal nimetama nukleosoomiks. Aastal 1997 sai Richmondi grupp esimest korda ülevaate nukleosoomi kristallstruktuurist, mille kaudu olid näha osakese olulisemad detailid. 2005. aastaks oli uuritud üle 20 nukleosoomistruktuuri.
Nukleosoomi ehitus
Nukleosoom koosneb umbes 147 aluspaarist DNA-st, mis ümbritseb 1,67 tiiru ulatuses histoonide oktameeri. Histoonide oktameer koosneb neljast histoonist, mida esineb kahes koopias: H2A, H2B, H3 ja H4. Kõrvutiolevad nukleosoomid on ühendatud vaba DNA lõiguga, mida nimetatakse linker-DNA-ks (selle pikkus on 10–80 aluspaari, olenevalt liigist ja koetüübist). Nukleosoome on võimalik elektronmikroskoobiga näha interfaasi ajal.
Valgu interaktsioonid nukleosoomis
Tuumikus olevaid histoone iseloomustab kindel struktuurimotiiv, mida nimetatakse "histoonivoldiks". See koosneb kolmest α-heeliksist (α1, α2, α3), mis on eraldatud kahe linguga (L1–2). Selle kaudu moodustavad histoonid H2A ja H2B heterodimeerid ning H3 ja H4 heterotetrameerid. Histoonid dimeriseeruvad antiparalleelselt pikkade α2 heeliksite kaudu. H3 ja H4 puhul moodustavad kaks H3-H4 dimeeri omavahel neljaheeliksilise kompleksi, mida stabiliseerib H3 interaktsioon teise H3‘-ga. H2A/H2B dimeer seondub H3/H4 tetrameeriga H2B ja H4 vaheliste reaktsioonide tõttu. Tekkiv kompleks on hüdrofoobne. Histoonide oktameer moodustatakse kesksest H3/H4 tetrameerist, mida ümbritsevad mõlemalt poolt H2A/H2B dimeerid. Kuna kõigil neljal tuumiku histoonil on kõrge laeng, siis on oktameer stabiilne ainult DNA juuresolekul või väga kõrge soola kontsentratsiooni puhul.
Histooni ja DNA vahelised interaktsioonid
Nukleosoomis toimub üle 120 otsese valgu-DNA interaktsiooni ning mitusada vee abil toimuvat reaktsiooni. Otsesed valk-DNA interaktsioonid ei ole oktameeri pinnal ühtlaselt jaotunud, vaid on koondunud eri kohtadesse. Seda seetõttu, et oktameeris on kaht tüüpi DNA seondumissaiti: α1α1 sait, mis tekib α1 heeliksitest kahest kõrvuti histoonist ning L1L2 sait, mis on moodustunud L1 ja L2 lingudest. Tüüpilisemad interaktsioonid DNA-ga on vesiniksideme tekkimine kõrvalahela aluse ja DNA hüdroksüülgrupi vahel ning peaahela amiidi seondumine DNA selgroo fosfaatidega. Ehkki nukleosoomid kipuvad eelistama ühte DNA järjestust teisele, on nad võimelised seonduma praktiliselt iga järjestusega.
Histoonide sabad
Histooni N-terminaalsed sabad moodustavad umbes 30% histoonimassist, kuid neid ei ole nukleosoomide kristallstruktuurides näha, sest nad on väga painduvad. Kahe DNA ahela väiksed vaod tekitavad kanalid, mida histoonide H3 ja H2B N-terminaalsed sabad läbivad. Nad sisenevad DNAsse iga 20 aluspaari tagant. Histooni H4 N-terminaalses sabas on aluseliste aminohapete rohke regioon (16–25 aminohapet), mis interakteerub teise nukleosoomi H2A-H2B dimeeri happelise pinnaga. See interaktsioon häirib kromatiini kõrgema struktuuri tekkimist.
Nukleosoomi dünaamika
Kuna DNA on nukleosoomi abil nii tihedalt kokku pakitud, siis transkriptsiooni toimudes nukleosoomi struktuur muutub: toimub nukleosoomi "libisemine" ja DNA seondumiskoha paljastumine.
Lelulugu
"Lelulugu" ("Toy Story") on Disney ja Pixari animastuudiote täispikk joonisfilm, mis valmis aastal 1995. Eestis esilinastus see 6. septembril 1996.
Nukleosoom
Nukleosoomi libisemine
Eksperimentidest, kus mõõdeti pärmi GAL geenides histoonide tihedust, leiti, et geenide aktiveerimine põhjustab nukleosoomide kadu nii promootoris kui ka kodeerivates piirkondades. Hilisem töö näitas, et nukleosoomi oktameer mitte ei lagune, vaid nukleosoomid libisevad mööda DNA-d cis-vormis kõrvalolevatele järjestustele.
DNA seondumiskoha paljastamine
Nukleosoomset DNA-d on nii pakitud kui pakkimata olekus võrdselt. Arvutused näitavad, et nukleosoomne DNA püsib pakitult 250 ms, siis pakitakse ta 10–50 ms jooksul lahti ning seejärel pakitakse DNA uuesti kokku tagasi. See näitab, et DNA ei pea transkriptsiooni toimumiseks olema nukleosoomist täielikult eraldunud, vaid on mõne aja vältel ligipääsetavam.
Nukleosoomi struktuuri moduleerimine
Kogu eukarüootide genoom on seotud kromatiiniga. DNA replikatsiooni, reparatsiooni ja transkriptsiooni reguleerimise jaoks peavad rakud kromatiini üle kõrget kontrolli omama. Selleks on rakud arendanud välja erinevad meetmed, et muuta kromatiini struktuuri ja funktsiooni. Meetmed hõlmavad histoonide modifikatsioone, erinevate histoonivariantide kasutamist ja mittekovalentset kromatiini remodelleerimist ATP-sõltuvate remodelleerivate ensüümide abil.
Translatsioonijärgsed muutused histoonil
Posttranslatsioonilised muutused mõjutavad nukleosoomis toimuvaid histoon-DNA ja histoon-histoon vahelisi interaktsioone. Modifikatsioonid (atsetüleerimine, fosforüleerimine), mis vähendavad tuumiku laengut, nõrgestavad sidet DNA ja histoonide vahel. Mõned modifikatsioonid on seotud geenivaigistamisega, teised aga geeniekspressiooniga. Tavalisemad modifikatsioonid on atsetüleerimine, metüleerimine, lüsiini ubikvitineerimine, arginiini metüleerimine ja seriini fosforüleerimine. Sel teel säilitatud informatsiooni peetakse epigeneetiliseks, sest see ei ole DNA-s kodeeritud, kuid on tütarrakkude kaudu päritav.
Histoonivariandid
Histoone H2A ja H3 saab asendada, kuid histoone H2B ja H4 mitte. H2A-d saab asendada H2AZ-ga (see vähendab nukleosoomi stabiilsust) või H2AX-ga (seda seostatakse DNA parandamise ja T-rakkude diferentseerumisega). H3 saab asendada H3.3-ga; tsentromeerides asendatakse H3 CENPA-ga.
ATP-sõltuv kromatiini remodelleerimine
Eukarüoodid on välja arendanud suure perekonna ATP-sõltuvaid kromatiini remodelleerivaid faktoreid, et remodelleerida kromatiini struktuuri. Kromatiini remodelleerimise all mõistetaksegi nukleosoomide liigutamist DNA-l. ATP-sõltuvad remodelleerivad faktorid muudavad kõik eri viisidel ligipääsetavust DNA-le. Näiteks leidsid Workman ja ta kolleegid, et üks ATP-sõltuv kromatiini remodelleeriv ensüüm RSC stimuleerib RNA polümeraas II transkriptsiooni elongatsiooni. Histooni atsetüleerimine suurendab nukleosoomi afiinsust RSC suhtes, mis seejärel "harutab" nukleosoomid lahti, et tagada sellele kohale RNA polümeraas II juurdepääs.
Dünaamilise nukleosoomi remodelleerimine pärmi genoomis
Umbes 80% pärmi genoomist on kaetud nukleosoomidega. Uuringute käigus 2007. aastal positsioneeriti pärmi nukleosoomid ning näidati, et nukleosoomid puuduvad promootorpiirkonnas ja replikatsiooni alguspunktides. Nukleosoomid asuvad piirkondades, mis reguleerivad transkriptsiooni ning mis algatavad DNA replikatsiooni. Nukleosoomide eemaldamine on seotud transkriptsiooni algusega. Nukleosoomide asendamine aga transkriptsiooni repressiooniga.
Nukleosoomi kunstlik kokkupanek
Nukleosoome saab kunstlikult kokku panna, kasutades puhastatud või rekombinantseid histoone. Üks tehnika, kuidas DNA ümber histoonide saada, on soola dialüüsi kasutamine. Reaktsiooniks on vaja histoonide oktameeri ja DNA-d, mida inkubeeritakse 2M soola kontsentratsioonil. Soola kontsentratsiooni aeglaselt tõstes, jõuab DNA tasemele, kus ta on keerdunud ümber histoonide oktameeride, moodustades nukleosoome.
Kaj Munk
pisi|Kaj Munk Kaj Harald Leininger Munk (sünninimega Kaj Harald Leininger Petersen, hiljem tuntud kui Kaj Munk; 13. jaanuar 1898 – 4. jaanuar 1944) oli taani näitekirjanik ja luterlik pastor, kes on andnud suure panuse Taani kultuuriellu.
Teise maailmasõja ajal sakslaste okupeeritud Taanis ja natside poolt tapetud märter Kaj Munk on öelnud: „Tapke meid suurel reedel, ja me tõuseme üles ülestõusmispühal.“
Elukäik
Kaj Harald Leininger Petersen sündis Lollandi saarel ning pärast tema vanemate surma kasvatas teda Munki-nimeline perekond. Ta õppis Nykøpingi Toomkoolis ja Kopenhaageni Ülikoolis teoloogiat. 1924. aastast oli ta Lääne-Jüütimaa Vedersø vikaar. Töötas pastorina kuni 1944. aastani, mil ta tapeti. Munk oli tugev Taani Saksa okupatsiooni vastane (1940–1945), kuigi ta ei toetanud demokraatiaideid ja eelistas “Põhjamaade diktaatori” põhimõtet. Tema soov oli, et keegi ühendaks Põhjamaad ja säilitaks rahvusvaheliste kriiside ajal nende neutraalsuse. 1930. aastate alguses imetles Munk Napoleoni ja Hitlerit (kes olid ühendanud prantslased ja sakslased) soovides, et sarnane ühendav jõud oleks ka taanlastel. Munki suhtumine Hitlerisse ja Benito Mussolinisse muutus täielikult, kui ta sai teada, mida Hitler saatis korda saksa juudi kogukonnas, ja mida tegi Mussolini Etioopia sõjas. 1938. aastal avaldas Taani ajaleht Jyllands-Posten esilehel Kaj Munki avaliku pöördumise Benito Mussolinile, kus ta kritiseeris juutide tagakiusamist.
Gestapo arreteeris Kaj Munki 4. jaanuari öösel 1944 Hørbylundes Silkeborgi lähistel. Tema laip leiti järgmisel hommikul teeäärsest kraavist vigases taani keeles kirjutatud sedeliga, temast mitmeid meetreid eemal oli talt enne mahalaskmist äravõetud piibel. Kaj Munki surm šokeeris ka neid taanlasi, kes selle ajani olid Saksa okupatsiooni leebelt suhtunud. Pärast Munki juhtumit hakati välisriigi okupantidele osutama ulatuslikku vastupanu.
Näidendid ja muusika
Oma osa on ta andnud Taani teatri kujunemisele. Kaj Munki draamaloomingut avaldati ja lavastati põhiliselt 1930ndatel, kuigi näidendid olid kirjutatud juba 1920ndatel. Näidendit "Ordet" peetakse sageli tema parimaks teoseks. Munki näidendid, mida on lavastatud: "Pilatus" (1917, avaldatud 1937), "Ordet" (1925), "Kærlighed" (1926), "En Idealist" (1928), "I Brændingen" (1929), "Kardinalen og Kongen" (1929), "Cant" (1931), "De Udvalgte" (1933), "Sejren" (1936), "Han sidder ved Smeltediglen" (1938), "Egelykke" (1940), "Niels Ebbesen" (1942), "Før Cannae" (1943). Eesti keelde tema teoseid tõlgitud ei ole.
Kaj Munki laul "Den Blå Anemone" on kirjutatud väikesest sinilillest, kes suutis vastu pidada karmis Lääne-Jüütimaa kliimas. Kaj Munki sünnisaarel olid sinilillede kasvuks sobivad huumusrikkad mullad. Lääne-Jüütimaa tuulisele saarele tööle asudes võttis Kaj Munk oma kodusaarelt kaasa sinilille ja istutas selle oma aeda. See hakkas õitsema. Pärast luterliku pastori Kaj Munki mõrvamist 1944. aastal sai see laul suurele osale tolleaegsele taanlaste põlvkonnale rahvustunde, kirikliku ja armastuslaulu tähenduse. Omal ajal kritiseeris Kaj Munk teravalt Saksa okupatsiooni ajal passiivseks jäänud Taani rahvaülikoolide (folkehøjskole) juhte. Folkehøjskole juhid ei andestanud talle seda ning tema laulu ei ole rahvakooli laulikus "Højskolesangbogen". Sellegipoolest lauldakse "Den Blå Anemone'i" armastusega.
Leonpolise mõis
pisi|Leonpolise mõisa peahoone Leonpolise mõis (leedu Leonpolio dvaras) on endine mõis Leedus Ukmergė rajoonis Deltuva vallas Leonpolises. Peahoone asub aadressil Sodo g. 16.
Mõis rajati XVI sajandi keskpaigas. Selle esimesed omanikud olid Radziwillid. Arvatakse, et mõisakompleks kujunes välja aastal 1721, mil Marcijona Radvilienė eraldas sealsed maad oma veel sündimata poja Leon Michał Radziwiłłi tarbeks. Aastal 1799 omandasid mõisa Tyszkiewiczid. Aastal 1912 ostis selle mõisa Taujėnai mõisa omanik Taida Radvilaitė. Aastal 1922 ostis selle mõisa Radziwillidelt arst Mykolas Devenis, Deveniste suguvõsa kätte jäi mõis ka kuni võõrandamiseni. Nemad muutsid mõisa eeskujulikuks põllumajandusettevõtteks, avasid seal kohaliku raamatukogu, maaligalerii ja rajasid sinna suure etnograafiliste esemete kogu.
Ühekorruseline klassitsistlik nelinurkse põhiplaaniga peahoone valmis XVIII sajandi keskpaigas. Hoone all paikneb kõrge poolkorrusena kelder. Peahoone sai praeguse ilme aastal 1849, aastal 1869 valmisid mõisa kõrvalhooned. Võõrandamise järel asusid seal algul kohalik raamatukogu ja algkool, hiljem ka kohaliku kolhoosi kontor. Osa hoonest oli kasutusel kinosaalina, kolhoosi tööliste tarbeks asus hoones ka saun. Leedu taasiseseisvumisel tagastati hoone õigusjärgsele pärijale Dalia Devenytė-Bobelienėle, kes selle aga aastal 2005 müüs firmale UAB „Timber Pack“. Müügi järel on alustatud hoone rekonstrueerimisega.
Lisaks peahoonele on säilinud veel mitmed mõisa kõrvalhooned: kolm teenijate maja, kuur, pruulikoja ladu, pruulikoda ja kaks lauta. Lisaks on osaliselt säilinud ka mõisa park, sealsed munakivisillutisega teed, silotorn, põhjapoolsed väravad ja tiik. Suurelt teelt viib mõisakompleksini kahe kilomeetri pikkune allee. Mõisakompleks on muinsusmälestisena kohaliku kaitse all.
Infinitiiv
Infinitiiv (ka tegevusnimi) on verbi ehk tegusõna infiniitne lihtvorm.
Eesti keeles võib infinitiiv oma käändevormidega olla kas
110th Street
pisi|West 110th Street 110th Street on New Yorgi keskse linnaosa Manhattani tänavajoonestikus rõhtsirge tee.
Gediminase torn
Gediminase torn (leedu: Gedimino pilies bokštas) on ainus säilinud osa Vilniuse ülemisest kindlusest Vilniuses Leedus.
Esimesed kindlustused ehitati Leedu suurvürsti Gediminase käsul ja need olid puust. Esimesed tellistest kindlustused valmisid Vytautase käsul 1409. aastal.
Torni juurde pääseb jalgsi või funikulööriga.
Hauaplaat
pisi|Charlotte Elisabeth von Ungern-Sternbergi [[dolomiit|dolomiidist hauaplaat 1850. aastast]] Hauaplaat (ka matuseplaat) on kivist hauatähis, kivist, pronksist või muust materjalist plaat matusepaiga kohal; keskajal ja varauusajal olid hauaplaadid peamiselt kirikute põrandates, alates 18. sajandi teisest poolest ka kalmistutel.
Keskaegsed hauaplaadid
Keskajal kasutati hauaplaate kirikutes asuvate hauakambrite tähistamiseks. Need olid reeglina hauakambri suurused ning katsid selle laena. Traditsiooniliselt on hauaplaatide nurgad kaunistatud nelja evangelisti sümbolite, ristide, sõõride või roosidega. Kadunu nimi ja surmaaeg on raiutud plaadi ääretekstina, mille lugemist alustatakse ülemisest vasakust nurgast paremale. Hauaplaadi keskel paiknevad kas vapid, peremärgid või inimfiguurid.
Eesti vanimad hauaplaadid on pärit 13. sajandist. Paljud keskaegsed hauaplaadid on nende esialgse funktsiooni kadudes, näiteks kirikus paiknevate matuste ümbermatmisel, ümber paigutatud, näiteks kasutatud ehituskividena.
111th Street
111th Street on New Yorgi keskse linnaosa Manhattani tänavajoonestikus rõhtsirge tee.
Enn Allpere
Enn Allpere osales Vabadussõjas, oli 1927–1936 Tallinna-Haapsalu Rahukogu kohtuameti kandidaat, 1936–1938 Mustvee ja 1938–1940 Tallinna 6. jaoskonnakohtunik. Tallinna Ringkonnakohtu ja Kohtukoja liige.
1944. aastal põgenes ta Saksamaale, kust siirdus 1949. aastal USA-sse, elas Philadelphias.
Adjutant
pisi|Mihhail Andrejevitš Miloradovitš ja tema adjutant Fjodor Nikolajevitš Glinka Adjutant (vene keeles адъютант, saksa keeles Adjutant, ladina keeles adjūtāns, sõnast adjūtantis 'abistav') oli sõjaväeline ametikoht, algselt kõrgemate sõjaväejuhtide (keisri, sõjavägede ülemjuhataja jne) isikliku staabi juht, kes sarnaselt sõjaväeosade staapide juhtidega (staabiülematena), vormistasid, koostasid kirjalikult ja edastasid täitmiseks väejuhtide korraldusi ja käske, kontrollisid nende korralduste täitmist ning edastasid väejuhile informatsiooni korralduste täitmisest.
Venemaa keisririigis
18.–19. sajandi Venemaa keisririigi sõjaväe põhilised väeosad olid polgud, mille ülema, polkovniku juures oli ka allohvitserist adjutant.
Sõjaväekorralduse arenguga moodustati väeosade (diviis, polk/rügement, pataljoni) tasemel väeosa komandöri adjutantide ametikohad.
Põhjamaade näitekirjandusauhind
Põhjamaade näitekirjandusauhind ehk Põhjamaade dramaturgiaauhind (norra keeles Nordisk dramatikerpris, taani keeles Nordisk dramatikerpris, soome keeles Pohjoismainen näytelmäkirjailijapalkinto) on auhind, mida annab iga kahe aasta tagant välja Rahvusvahelise Teatriinstituudi Põhjamaade keskus.
Termopaber
pisi|Termopaberist ostutšekk muudab värvi, kui seda tulega kuumutada Termopaber on paber, mis on kaetud sellise ainega, mis kuumutamisel tumeneb.
Põhjamaade näitekirjandusauhind
Auhinda antakse välja 1992. aastast.
Võidusumma oli 1998. aastal 40 000 Taani krooni, 2002. aastal 50 000 Taani krooni (umbes 6843 eurot) ja 2010. aastal 5000 eurot.
Termopaber
1990. aastatel töötati välja termopaber, millel on võimalik korraga esile kutsuda mitut värvust.
Salman Khan
pisi| Salman Khan (sündinud 27. detsembril 1965) on India filminäitleja.
112th Street
112th Street on New Yorgi keskse linnaosa Manhattani tänavajoonestikus rõhtsirge tee.
Karl Viilu
Ta õppis aastail 1922–1929 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.
Karl Viilu osales Vabadussõjas, oli 1924–1929 Tartu NMKÜ ametnik, alates 1926. aastast peasekretär. Alates 1929. aastast Tartu-Võru Rahukogu kohtuameti kandidaat, 1934–1935 tsiviilosakonna abisekretär, 1935–1937 Tartu Ringkonnakohtu tsiviilosakonna sekretär, 1937–1939 Tõrva jaoskonnakohtunik, 1939–1940 Rakvere Ringkonnakohtu sekretär.
1944. aastal põgenes ta Saksamaale, kust siirdus 1950. aastal USA-sse. Oli seal Ülemaailmse Eesti Kesknõukogu liige.
Flórina piirkonnaüksus
Flórina piirkonnaüksus (kreeka keeles Περιφερειακή ενότητα Φλώρινας) on Kreeka piirkonnaüksus Lääne-Makedoonia piirkonna põhjaosas.
Piirkonnaüksuse halduskeskus on Flórina.
Haldusjaotus
Flórina piirkonnaüksus jaguneb 3 vallaks. Need on:
pisi|150px|left|Flórina piirkonnaüksuse vallad
Klintaine vald
pisi|Viinamäe linnamägi Klintaine vald (läti keeles Klintaines pagasts) on vald Lätis Aizkraukle piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Pļaviņase linnaga, Vietalva, Aiviekste vallaga, Bebri ja Koknese vallaga, üle Daugava jõe ka Sece ja Staburagsi vallaga ning Jēkabpilsi piirkonna Sēlpilsi vallaga.
Stukmaņi vald loodi 19. sajandil. Agraarreformi ajal kuulusid selle Stukmaņi mõisale 1693 ha maad, Rītere mõisale aga 490 hektarit maad. Aastal 1925 nimetati vald ümber Pļaviņase vallaks. Pļaviņas sai aastal 1927 linnaõigused ja selle maad eraldusid siis valla aladest. Aastal 1935 oli Pļaviņase valla pindala 110 km² ja seal oli 1695 elanikku.
Aastal 1945 moodustati vallas Pļaviņase ja Klintaine külanõukogud, sellal kui vald likvideeriti aastal 1949. Aastal 1954 liideti Klintaine külanõukoguga likvideeritav Pļaviņase külanõukogu, aastal 1960 liideti aga sovhoosi Pļaviņas maad Pļaviņase linna maapiirkonnaga. Aastal 1977 liideti osa külanõukogust Pļaviņase linnaga. Aastal 1990 organiseeriti külanõukogu ümber vallaks. Aastatel 2009–2021 kuulus vald Pļaviņase piirkonda.
Vallas voolavatest jõgedest tähtsaimad on Daugava, Pelve ja Pērse jõgi.
Looduskaitse all on Rītere Tuvimänd, Auzāni kuusk, Klintaine kuiv jõesäng ja karstiala, Kalēji tamm, Viesturi esimene tamm, Aveniņi tamm, Vīnkalni tamm, Depši pärn, Depši tamm, Silrieši tammed, Lokstiņi tammed, Lokstene vaher, Lokstene tamm ehk Seatamm, Jaunzemi saar, Steģi tamm, Vozmi künnapuu, Vozmi tamm ja Klintaine tamm. Lisaks kasvab vallas veel arvukalt nimetuid põlispuid. Valla lõunaossa jääb 83 ha suurune Klintaine hoiuala.
Vallas on seitseteist küla. Valla keskus Stukmaņi on staatusega vidēciems ja seal oli 2020. aastal 176 elanikku. Ülejäänud valla külad on staatusega mazciems - Alkšņi 20 elanikuga aastal 2009, Avotiņi 20 elanikuga aastal 2009, Čulkstēni elanikuga aastal 2003, Alunēni 20 elanikuga aastal 2008, Dīķīši 15 elanikuga aastal 2009, Ilgciems 6 elanikuga aastal 2003, Klintaine 30 elanikuga aastal 2009, Lauciņi 4 elanikuga aastal 2009, Mūrnieki 35 elanikuga aastal 2009, Peļņi 6 elanikuga aastal 2009, Rīteri 84 elanikuga aastal 2020, Salas 5 elanikuga aastal 2009, Skaistlejas 8 elanikuga aastal 2009, Stēģi 8 elanikuga aastal 2009, Sturti 6 elanikuga aastal 2015 ja Zemlejas 3 elanikuga aastal 2003. Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Forchtenstein
Forchtenstein (1972. aastani Forchtenau; ka Fraknó, Fortnava) on vald (Gemeinde) Austrias Burgenlandi liidumaal Mattersburgi ringkonnas. Seal asub Forchtensteini linnus, üks paljudest kuulsa Esterházy perekonna valdustest.
Linnus sai hüüdnime "Hirmu linnus". Linnusel on üks punane ja üks must torn. Linnuses oli palju piinakambreid, sealhulgas üks, mida kutsuti unustuse süvendiks, sügav süvend, kus piinamise ohvrid riputati pea alaspidi ning nad jäeti ilma toidust ja veest kuni surmani. Unustuse süvend asub mustas tornis. Kuigi paljud ruumid on nüüd avalikkusele saadaval kas rentimiseks või külastamiseks, jääb linnuse varakamber siiski privaatseks ja ligipääsmatuks.
Oglala Lakota maakond
thumb|Asend Lõuna-Dakota osariigis Oglala Lakota maakond (Oglala Lakota County) on maakond USA-s Lõuna-Dakota osariigis. Geograafilised koordinaadid on 43°33' N, 102°55' W.
Maakonna puudub oma halduskeskus. Selleks on naabermaakonna Fall Riveri maakonna halduskeskus Hot Springs.
Maakonna pindala on 5431 km². Veepindala on 7 km².
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 13 586. Aastal 2000 oli elanikke 12 466. Maakond paikneb täielikult Pine Ridge'i indiaanlaste reservaadi alal.
Maakond on sissetulekult elaniku kohta USA vaeseim.
Ajalugu
Ogala Lakota maakond moodustati 1875. aastal Dakota Territooriumi koosseisus. See on saanud nime lakotade alamhõimu oglalade järgi. 2015. aasta märtsini oli maakonna nimi Shannoni maakond.
1890. aastal leidis maakonnas aset Wounded Knee veresaun.
Mary Boleyn
pisi|Mary Boleyn Mary Boleyn (1499/1500 – 19. juuli 1543) oli inglise aadlik, kuninganna Anne Boleyni õde.
Mary oli Wiltshire'i krahvi Thomas Boleyni ja Elizabeth Howardi vanim laps. Lapsepõlve veetis ta Inglismaal, kuid 1514. aastal saadeti ta koos oma õega Prantsusmaale Louis XII õukonda. Mary naasis Inglismaale 1519. aastal.
Mary oli lühikest aega üks Henry VIII armukestest. Arvatakse, et Henry oli Mary kahe lapse isa, kuid selle kohta puuduvad tõendid. Mary võis olla ka Prantsusmaa kuninga François I armuke.
1520. aastal abiellus Mary õukondlase William Careyga. Abielust sündis kaks last:
1534. aastal abiellus Mary salaja William Staffordiga. Abielu vihastas kuninganna Anne'i, kuna William oli pärit vaesest perekonnast ning ei olnud aadlisoost. Mary ja William pagendati õukonnast.
Mary suri teadmata põhjustel 19. juulil 1543.
113th Street
113th Street on New Yorgi keskse linnaosa Manhattani tänavajoonestikus rõhtsirge tee.
Abhimanyu Singh
Abhimanyu Singh (sündinud 20. septembril 1975 Bihari osariigis) on India filminäitleja.
Aamir Khan
Aamir Khan (hindi keeles आमिर ख़ान; sündinud 14. märtsil 1965) on India näitleja. pisi|püsti|vasakul|Khan 2013. aastal
Regatt
Regatt (ladina k. regatta – paat) on veesõidukite laevastiku võistlus, spordiüritus, mille eesmärgiks on selgitada võistluse eeskirjade järgi parim alus ja selle võistkond. Regatte korraldatakse nii korrapäraselt, nt Kieli (Kieler Woche) ja Cowesi nädal (Cowes Week), kui ka tiitlivõistlustena, nt MM, OM, EM jne. Enne 1940. aastat korraldati ka Tallinna nädalat.
Vaata ka
pisi| Sõuderegatt
Kathleen Ferrier
Kathleen sündis Lancashire'i kooliõpetaja peres. Nii ema kui ka isa harrastasid laulmist, aga Kathleeni muusikaharrastus algas klaveriõpingutega. Postkontoris telefonistina töötades võitis ta mitu harrastusmuusikute konkurssi pianistina. Lauljatee sai alguse 1937. aastal Carlisle'i festivalil, kus ta võttis osa nii pianistide kui ka lauljate konkursist ja võitis mõlemad. Pärast edukat konkursiesinemist sai ta pakkumisi olla kaasatud lauljana. Tema karjäär kutselise lauljana algas 1937. aasta sügisel, algul festivaliesinemistel. 1939. aasta alguses kutsuti ta BBC raadiosse. Edasine karjäär jätkus peamiselt kontsertlauljana ja plaadistustega. Ooperirolle oli tal kogu karjääri kestel ainult kaks.
Ferrier saavutas suure kuulsuse II maailmasõja järgsel Inglismaal, Euroopas ja Ameerikas. Tema repertuaar ulatus populaarsetest ballaadidest Bachi, Brahmsi, Mahleri ja Elgari teosteni. Kathleen Ferrier suri 41-aastaselt rinnavähki. Tema viimaseks esinemiseks jäi Glucki "Orpheuse ja Eurydike" ettekanne 3. veebruaril 1953 Kuninglikus ooperis Londonis.
Diskograafia moodustavad stuudiosalvestised Columbia ja Decca plaadifirmadega ning kontsertettekannete salvestised. Aastail 1992–1996 kandis Decca enamiku Ferrieri salvestistest CD-dele, kokku 10 CD-d. Ferrieri surma järel moodustati siiani (2012) tegutsev temanimeline vähiuuringute fond. 1956. aastal moodustati Kathleen Ferrieri memoriaalfond Briti Rahvaste Ühenduse noorte muusikute toetuseks. Selle fondi auhind on briti kõige tähtsam lauljate auhind.
Mount Wilsoni observatoorium
pisi|Observatooriumi asukoht kaardil pisi|Vaade observatooriumile Mount Wilsoni observatoorium on observatoorium Ameerika Ühendriikides California osariigis Los Angelese maakonnas.
Observatoorium asub umbes 25 km Los Angelesest kirdes San Gabrieli mägedes 1742 meetri kõrguse Mount Wilsoni tipus. Observatooriumi geograafilised koordinaadid on.
Mount Wilsoni observatooriumi asutas 1904. aastal George Ellery Hale. Tema eesmärk oli eelkõige tõestada, et Päikesel on magnetväli. Esialgset päikeseobservatooriumi rahastas Carnegie Institution for Science. Maa renditi Mount Wilsoni hotelli omanikelt tingimusel, et ala jääks avalikkusele avatuks.
Kuni 1919. aastani kandis observatoorium nime Mount Wilsoni päikeseobservatoorium.
Observatooriumi asukoht on üks Põhja-Ameerika paremaid kohti astronoomiliste vaatluste läbiviimiseks. Mägede kohal on pilvitu taevas ja ühtlaselt läbipaistev atmosfäär. Inversioonikiht, mis hoiab sudu mägede vahel Los Angelese kohal, takistab mägedes õhu turbulentsi, mis põhjustaks vaatlusi häirivaid moonutusi. Samas on suurlinnade lähedus ja eriti Los Angelese linnastu kasvust tingitud valgusreostuse suurenemine süvakosmose vaatlusi oluliselt häirima hakanud ning seetõttu on observatoorium spetsialiseerunud eelkõige helioseismoloogiale ja interferomeetriale.
Mount Wilsoni observatooriumis tehti mitu 20. sajandi olulisemat avastust. Observatooriumis on kaks Hale'i konstrueeritud ajaloolist teleskoopi, 1908. aastal valminud 1,5-meetrise peapeegliga teleskoop ja 1917. aastal valminud 2,5-meetrise peapeegliga Hookeri teleskoop.
Observatooriumi haldab alates 1989. aastast Mount Wilsoni instituut.
Mount Wilsoni observatoorium annab koos Rahvusvahelise Astronoomiauniooniga välja Michelsoni auhinda panuse eest optilise interferomeetria arengusse.
Ajalugu
pisi|vasakul|Peegel teel mäe tippu 1917. aastal pisi|Hookeri teleskoobi polaartelje paigaldamine Aastal 1889 katsetasid Harvardi ülikooli professor William Pickering ja teleskoobimeister Alvan Clark Mount Wilsoni tipus 10 cm peegliga teleskoopi ja avastasid, et mägi on astronoomilisteks vaatlusteks suurepärane koht. Seejärel veeti kuue mehe ja kahe hobusega mäetippu 33 cm peegliga Harvardi ülikooli teleskoop, mis kaalus üle pooleteise tonni. Teleskoop eemaldati 1891. aastal.
25. juunil 1903 käis mäe otsas George Ellery Hale, kes sattus vaatlustingimustest vaimustusse ja otsustas mäe tippu observatooriumi rajada. Aastal 1904 paigaldas Hale Mount Wilsonile Wisconsini osariigist Yerkesi observatooriumist toodud Snow' päikeseteleskoobi. Sama aasta 13. juunil sõlmis Hale Mount Wilson Toll Road Companyga 99-aastase rendilepingu 40 aakri suuruse maatüki kasutamiseks.
1908. aastal võeti kasutusele 1,5-meetrise peapeegliga teleskoop ja 1917. aastal 2,5-meetrise peapeegliga Hookeri teleskoop, mis oli järgneva 30 aasta jooksul maailma suurim teleskoop.
Aastal 1919 asus Mount Wilsoni observatooriumis tööle Edwin Hubble, kes töötas seal kogu ülejäänud elu.
Juunist detsembrini 1926 määras Albert Michelson Mount Wilsonil Mount San Antonio tipust peegeldunud valguskiire mõõtmise abil valguse kiiruseks 299 796 km/s.
Mount Wilsoni observatooriumis töötanud Horace Babcock oli oma 1953. aastal avaldatud tööga üks adaptiivse optika teerajajaid.
Aastal 1984 otsustas Carnegie Institution Mount Wilsoni observatooriumi tegevuse lõpetada ja keskenduda vaatlustele Tšiilis. Aasta hiljem lõpetati vaatlused Hookeri teleskoobiga. Aastal 1986 asutasid observatooriumi jätkamisest huvitatud astronoomid Mount Wilsoni instituudi. Instituut võttis observatooriumi üle 1989. aastal.
Aastal 1988 alustas tegevust Berkeley ülikooli kahest 165 cm teleskoobist koosnev infrapunainterferomeeter. Aasta hiljem alustati kuuest ühemeetrise peegliga teleskoobist koosneva Georgia osariigi ülikooli interferomeetri rajamist. See alustas tööd 2002. aastal.
Mount Wilsoni observatooriumile aastatel 1915–1935 saadetud kirjad on esil Los Angelese juuramuuseumis. Need ilmusid ka raamatus "No One May Ever Have the Same Knowledge Again: Letters to Mt. Wilson Observatory 1915–1935" (ISBN 0-9647215-0-3).
Observatooriumi ohustas 2009. aasta augusti metsapõleng.
Luuletaja Alfred Noyes, kes viibis 1917. aastal Hookeri teleskoobi avamisel, sai sellest sündmusest inspiratsiooni oma teadusajaloost jutustava poeemi sissejuhatuseks. Tema sõnul oli esimene vaadeldud objekt Jupiter, ja luuletaja ise oli esimene, kes nägi üht planeedi kuudest.
Teleskoobid
pisi|[[Hookeri teleskoop]] pisi|Päikeseteleskoop 46-meetrise torni otsas
1,5-meetrine teleskoop
George Ellery Hale sai 1,5-meetrise läbimõõduga peegli tooriku 1896. aastal kingitusena oma isalt. See oli valmistatud Prantsusmaal Saint-Gobaini tehases. Toorik oli 191 mm paksune ja kaalus 860 kg. Hale andis tooriku esialgu Chicago ülikoolile, kes tollal asus Yerkesi observatooriumi rajama. Isa oli lubanud ka tooriku lihvimise kinni maksta, kuid suri enne, kui peegli töötlemiseni jõuti. Peeglit hakati lihvima alles pärast Mount Wilsoni observatooriumi rajamist ja rahastaja leidmist 1905. aastal. Lihvimisele kulus kaks aastat. Teleskoobi ülejäänud konstruktsioonielemendid valmistati San Franciscos. Esimene vaatlus tehti 8. detsembril 1908. See oli kuni Hookeri teleskoobi valmimiseni maailma suurim kasutusel teleskoop.
Sellest sai üks teenekamaid teleskoope astronoomia ajaloos. Tema konstruktsioon võimaldas teha vaatluste põhjal spektroskoopilist analüüsi, parallaksi abil kaugusi määrata, pildistada udukogusid ja tegeleda fotomeetriaga. Ta kuulus veel aastakümneid maailma suuremate teleskoopide hulka.
Aastal 1992 paigaldati teleskoobile adaptiivne optiline süsteem (Atmospheric Compensation Experiment), mis parandas potentsiaalse lahutusvõime 0,5–1,0 kaaresekundilt 0,07 kaaresekundile.
Teleskoop on alates selle paigaldamisest olnud kasutusel peaaegu igal selgel ööl.
2,5-meetrine Hookeri teleskoop
Tooriku tegemist alustati rohkem kui kahest tonnist klaasist, mis ahjus üheks tükiks sulatati. Et pragunemist vältida, jahutati toorikut kauem kui aasta. Saint-Gobain sai pärast mitut ebaõnnestunud katset toorikuga valmis 1908. aastal. Teleskoobiga tehti esimene vaatlus 2. novembril 1917.