cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
WiGig
Ajalugu
10. detsembril 2009 teatas WiGig Alliance, et on valmis saanud esimese raadiokohtvõrgu standardi, mis kasutab 60 GHz sagedusriba. Spetsifikatsioon lubas rohkem kui 10 korda suuremaid andmeedastuskiiruseid kui seda tänapäeval kasutuselolevad raadiokohtvõrgud võimaldavad. Lubati ka suurt jõudlust ekraanide juhtmevabal ühendamisel ja heli edastamisel. Ühtlasi oli alles jäetud tagasiühilduvus varasemate Wi-Fi seadmetega. WiGig organisatsiooni liikmetele tehti spetsifikatsioon versiooniga 1.0 saadavaks 2010. aastal. Sama aasta maikuus teatasid WiGig Alliance ja Wi-Fi Alliance, et on sõlminud koostöökokkuleppe. See aga tähendas, et Wi-Fi Alliance soovis WiGig tehnoloogia integreerida enda tulevasse 60 GHz sagedusriba kasutavasse tehnoloogiasse, mis ka lõpuks täide viidi. 28. juunil 2011 anti välja versioon 1.1, millele oli lisatud juhtmevaba HDMI ühenduvuse tugi. 2012. aastal lõpus kinnitas ka IEEE, et WiGig tehnoloogia saab IEEE 802.11ad spetsifikatsiooni aluseks. WiGig Alliance ja Wi-Fi Alliance eksisteerisid eraldiseisvate ettevõtetena kuni 2013. aastani, mil mõlemad organisatsioonid teatasid ühinemisest.
Mandžukuo
Mandžukuo kokkuvarisemine
Peaaegu terve Jaapani ülemvõimu ajal Mandžukuos 1931.–1945. aastal jätkusid piirivaidlused Mandžukuo ja Nõukogude Liidu vahel, mis ulatusid tagasi Vene-Jaapani sõja tagusesse aega 20. sajandi algusaastatel. Lisaks piirivaidlustele Nõukogude Liiduga oli Mandžukuo 1937. aastaks Hiina invasiooni peamine lähtepunkt, mis kurnas nii Kwantungi armeed ja Mandžukuo majandust. Jaapani invasioon lõppes vaid osalise eduga Hiina Idarannikul, kus püstitati teisi marionettriike.
WiGig
Ajalugu
9. septembril 2013 määras Wi-Fi Alliance enda väljastatavatele ja müüdavatele seadmetele uue sertifitseerimismärgi WiGig Certified.
2014. aastal anti WiGig tehnoloogiale 2014 Popular Science Best of What’s New Award auhind.
Liikmed ja toetajad
WiGig organisatsiooni juhatusse kuuluvad järgmised firmad:
WiGig tehnoloogiat toetavate firmade hulka kuuluvad:
Mandžukuo
Mandžukuo kokkuvarisemine
Mandžukuo marionettriik langes 1945. aastal. 1945. aasta aprillis keeldus Nõukogude Liit neutraalsuse lepet Jaapaniga uuendamast ja sama aasta 8. augustil kuulutati Jaapanile sõda. Nende sündmustega algas Nõukogude Liidu invasioon Mandžuurias. Arvestades teisi sõjalisi konflikte, mis kurnasid Kwantungi armeed, ennustati Mandžukuo langemist ning Kwantungi armee valmistus Mandžuuuriast allesjäänud vägedega lahkuma. Veel Kwantungi armee kontrolli all olevatele aladele seati üles kaitsepunktid, mis ulatusid Tonghua linnast Korea piiri lähistel läbi Xinjingi pealinna lõuna Mandžuurias Kwantungi poolsaare tipus oleva sadamalinnani. 9. augustil alustas Nõukogude Liit Mandžukuo ründamist ja 12. augustil taandus Kwantungi armee Tonghuasse, jättes terve linna täis Jaapani tsiviilelanikke ilma kaitseta. Mandžukuo lagunemist soodustas ka asjaolu, et Nõukogude väed tegid koostööd Sise-Mongooliaga ja Hiina-meelsete vastupanuliikumistega ning paljud Mandžukuo sõdurid lahkusid Jaapani ridadest ja jätkasid võitlemist kas Hiina või Punaarmee ridades. Vaid vähesed Mandžukuo sõdurid jäid Jaapani vägedele lojaalseks. Jaapani vastupanu kestis 19. augustini, kuni Jaapani-Mandžukuo väed Mandžuuriast kapituleerusid. Jaapani olukorda raskendasid ka 6. ja 9. augustil 1945 Hiroshimat ja Nagasakit tabanud tuumapommid. 2. septembril toimus Jaapani impeeriumi ametlik alistumine, millele järgnes kõigi Jaapani marionettriikide, sealhulgas ka Mandžukuo kokkuvarisemine. Keiser Pu Yi püüdis Jaapanisse põgeneda kuid püüti Punaarmee poolt kinni ning saadeti esialgu Nõukogude kinnipidamislaagrisse ja pärast Hiina revolutsiooni 1949. aastal saadeti ta tagasi Hiina ja paigutati ümberkasvatuslaagrisse, kus ta oli 1959. aastani. Ülejäänud elu veetis ta tagasihoidlikult Pekingis aednikuna.
WiGig
WiGig spetsifikatsiooni ülevaade
WiGig spetsifikatsioon sisaldab järgmisi rakendusi eesmärgiga pakkuda suurt jõudlust väikese hinna juures, vähendada kasutamisel tekkivaid probleeme, tagada ühilduvus varasemate Wi-Fi standarditega ning pakkuda suurt turvalisust:
Pärispea poolsaar
Loodus
Pärispea poolsaar kuulub tervikuna Lahemaa rahvusparki.
WiGig
WiGig spetsifikatsiooni arhitektuur
WiGig spetsifikatsioonis on defineeritud kaks kihti: PHY ja MAC. Need on ühtlasi ka IEEE 802.11ad standardi täienduseks. Protokolli adaptatsioonikihtide (inglise keeles Protocol Adaptation Layers, lühend PALs) eesmärgiks on toetada WiGig PHY ja MAC kihte kasutavate liidese nagu HDMI, DisplayPort, PCIe, USB ja SD juhtmevaba ühendamist. Selline konfiguratsioon võimaldab seadmetel suhelda nii 60 GHz sagedusribal kui ka lülituda ümber varasematele 2,4 GHz ja 5 GHz sagedusribasid kasutatavatele kohtvõrgustandarditele ning ühtlasi lihtsustab ka selliste seadmete tootmist, mis neid sagedusi kasutavad.
PHY kiht
60 GHz ja 2,4 GHz sagedusribade spektrite laiused on vastavalt 7 GHz ja 83,5 MHz. 60 GHz sagedusriba kasutab kanaleid, mis on 2,4 GHz sagedusriba omast laiemad. Esimesel juhul on standardiga ette nähtud neli kanalit, millest iga on 2,16 GHz lai. IEEE 802.11n standardi puhul, mis kasutab 2,4 GHz sagedusriba, on ühe kanali laiuseks 40 MHz. Enam kui 50 korda laiemad kanalid võimaldavad 60 GHz sagedusriba kasutavatel seadmetel saavutada suuremaid andmeedastuskiirusi, tarbides samal ajal vähem energiat. Võimalik on edastada pakkimata videofaile ning seadmeid on võimalik juhtmevabalt dokkida. Spetsifikatsiooni on lisatud ka kaks erinevat modulatsiooni ja kodeerimise skeemi, millel mõlemal on omad eelised: Mõlemad skeemid sisaldavad selliseid elemente nagu preambul ja kanali kodeerimine. See aitab vähendada keerukusi selliste seadmete tootmisel. Kõik seadmed, mis on väljastatud WiGig Certifiedi märgi all, peavad sisaldama SC võimekust ning mõnes on olemas ka OFDM.
Pärispea poolsaar
Loodus
Poolsaarel on mitmeid rändrahne, sealhulgas Jaani-Tooma suurkivi, Joomakivi, Mardimiku kivi, Odakivi, Painuva kivi, Sorrukivi ja Tiirukivi.
WiGig
MAC kiht
WiGig spetsifikatsiooni MAC kihti lisati mitu uut rakendust, mis parandavad kasutatavust, lihtsustavad integratsiooni Wi-Fi võrkudega, vähendavad energiakulu ja pakuvad suurt turvalisust.
Pärispea poolsaar
Militaarajalugu
Eesti NSV ajal asus Pärispea põhjatipus NSV Liidu piirivalve Rakvere piirivalvesalga 9. piirivalvekordoni vaatlustorn (koordinaadid ) ja Saunalahe ääres Pähknemännikul lasketiir (koordinaadid ), mis asub tänapäeval Pärispea küla territooriumil.
WiGig
Võrgu arhitektuur
Kasutusel on uut tüüpi võrgu arhitektuur, mis võimaldab kahel seadmel otse üksteisega suhelda. See tagab kiire seadmetevahelise sünkroonimise ning võimaldab edastada audiovisuaalseid andmeid projektorisse või televiisorisse. Kuna on toetatud ka eelnevad IEEE 802.11 kohtvõrgustandardid, on olemas ka tugi, mis võimaldab luua jagatud internetipunkte.
Sujuv üleminek erinevatele sagedusribadele
Juhul, kui 60 GHz sagedusribal ühenduvus puudub, on võimalik sujuvalt üle minna madalamatele sagedusribadele nagu seda on 2,4 GHz ja 5 GHz, ilma et ühendus katkeks.
Täiustatud turvalisus
WiGig seadmed kasutavad tugevaimat turvalisuse kaitset: AES krüpteerimisalgoritmi versioon Galois/Counter Mode, mis toetab andmeedastuskiirust 10 Gbit/s ja enam.
PALs kihid
Tänu PALs kihtide olemasolule on võimalik toota seadmeid, millel on olemas sisseehitatud tugi näiteks ühendamaks seadmeid juhtmevabalt erinevate ekraanidega. PALs on defineeritud otse WiGig standardi MAC ja PHY kihtidele ning see võimaldab integreerida PALs’id otse riistvara sisse. Praeguse seisuga on defineeritud järgmised PALs’id:
WiGig Beamforming
60 GHz sagedusriba pakub küll suuremaid andmeedastuskiirusi, kuid omab ka suuremat levikadu kui seda esineb 2,4 GHz ja 5 GHz sagedusribade korral. Füüsilised tõkked mõjutavad 60 GHz sagedusriba signaali rohkem kui seda esineb madalamatel sagedustel. WiGig spetsifikatsiooni on selle probleemi lahendamiseks lisatud Beamformingu tehnoloogia, mis tagab suure andmeedastuskiiruse ka kaugemal kui 10 meetri ulatuses. Beamforming tehnoloogias kasutatakse antenne, millest tulevat signaali on võimalik kindla seadme poole suunata. See tagab suure andmeedastuskiiruse kaugemate vahemaade taha. Beamformingu tehnoloogia on defineeritud WiGig spetsifikatsiooni MAC ja PHY kihtidele. Kaks seadet, mis omavahel ühenduse loovad, muudavad oma antennisätteid pärast ühenduse loomist nii, et ühendus oleks piisavalt kvaliteetne ning oleks piisavalt palju mahtu soovitud mahuga andmete edastamiseks. Juhul, kui kahe seadme vahele satub mõni objekt, on Beamformingu tehnoloogiat kasutav seade võimeline automaatselt otsima uue, alternatiivse tee ühenduse taastamiseks.
Jbel Toubkal
Toubkali ilm on suvel üldiselt kuiv, kuid võib esineda vihma- ja tormihoogusid. Sügisest alates on nõlvadel lund ja jääd.
Juurdepääs ja mägimatkamine
Kuna mägi on kõrge, kergesti ligipääsetav ning suhteliselt lihtsalt ja ohutult ronitav, on see väga populaarne mägimatkamise siht. Põhiline rada algab Imlili asulast 1700 m kõrguselt, kulgeb orgu pidi üles Toubkali mägimajadeni (3200 m), jõuab tipust läänes asuvaid orge pidi tipuharjani ja sealt päristipuni. Tippu märgib mitme meetri kõrgune kolmnurkne metallist rajatis.
Tõusu mäemajast tipuni on rajavalikust sõltuvalt 950 .. 1000 meetrit. Kogu matk Imlilist tipuni ja tagasi võtab 2-3 päeva ja eeldab keskmist füüsilist vormi, kuid ei vaja mägironimise ega tehnilise alpinismi oskusi. Matkamisel on nõutav kohaliku giidi kasutamine.
Ion Dosca
Ion Dosca (sündinud 2. jaanuaril 1955 Bucovățis) on Moldova kabetaja, 1999. aasta maailmameister brasiilia kabes.
Kriukai vald
Kriukai vald (leedu keeles Kriukų seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Joniškise rajoonis. Vald piirneb põhjas Lätiga.
Valla pindala on 134 km². 2011. aasta seisuga elas seal 1440 inimest. Valla keskus on Kriukai alev (2011. aasta seisuga 533 elanikku). Vallamaja asub aadressil Dariaus ir Girėno g. 5. Vallavanem on Audronė Impolienė.
Lisaks küladele on vallas ka mitu huutorit:
Gerry Rafferty
pisi|Gerry Rafferty (1980) Gerry Rafferty (pärisnimega Gerald Rafferty; 16. aprill 1947 Paisley – 4. jaanuar 2011 Upton, Dorset) oli šoti päritolu laulja, laulukirjutaja, kitarrist ja produtsent,
Tema esituses on tuntuks saanud laulud "Baker Street", "Right Down the Line" ja "Stuck in the Middle".
Ema õpetas Gerryle nii iiri kui šoti rahvalaule. Lisaks rahvalauludele mõjutasid Gerryt The Beatles ja Bob Dylan. Juba noorelt hakkas ta kirjutama ka omi laule.
Rafferty alustas karjääri tänavamuusikuna Londonis. 1969 liitus ta folk-pop duoga "The Humblebums", kuid lahkus sealt 1970 ning salvestas oma esimese sooloalbumi. 1972 moodustas ta koos Joe Eganiga ansambli Stealers Wheel, mis lagunes 1975. Rafferty jätkas soolokarjääri ja tema teine album "City to City", mis ilmus 1978, osutus ülimenukaks, tõustes USA albumimüügiedetabeli tippu. Samalt albumilt pärinev singel "Baker Street" tõusis USA singlimüügiedetabelis 2. kohale ja Suurbritannias 3. kohale. Edu saatis ka järgmist albumit "Night Owl", kuid 1980. aastatel hakkas ta populaarsust kaotama, sest ta ei tahtnud kontserte anda. Ta oli kriitiline teatud muusikatööstusega kaasnevate nähtuste suhtes ega soovinud olla staar.
Rafferty kohtus 1965 tantsusaalis 15-aastase juuksuriõpilase Carla Ventillaga. Ventilla oli itaalia päritolu ja elas Glasgow eeslinnas Clydebankis. Nad abiellusid 1970 ja said tütre Martha. Algul elasid nad Šotimaal, 1970. aastate lõpus kolisid Lõuna-Inglismaale, kus neil oli kodu Londonis Hampsteadis ja lisaks talu Kenti ja Sussexi piiri lähedal.
Rafferty hakkas juba noorena alkoholi kuritarvitama, aga palju aastaid ei paistnud see õieti välja. Omaenese suurest viinajoomisest rääkis ta mitmes oma noorpõlve laulus. Ajapikku hakkas alkoholism tema pereelu segama ja 1990 tema abielu lahutati, kuigi ta jäi oma naisega lähedaseks. 2005. aasta aprillis kukkus ta purjuspäi oma kodus trepist alla ja sai raske peavigastuse. Rafferty suri oma kodus alkoholismist tingitud maksapuudulikkuse tagajärjel.
Léon Degrelle
pisi|Léon Degrelle (1943) Léon Degrelle (alates 1954. aastast José León Ramírez Reina, 15. juuni 1906 Bouilloni vald – 1. aprill 1994 Málaga) oli Belgias tegutsenud vallooni poliitik, kes tegi poliitilist koostööd Natsi-Saksamaaga ning võitles hiljem Saksa relvajõudude koosseisu kuulunud Vallooni Leegioni koosseisus Teise maailmasõja idarindel. Hiljem oli ta tuntud holokaustieitajana.
1930. aastatel tutvus ta kunstnik Hergega (Georges Remi). Hiljem väitis ta, et oli Tintini inspiratsiooniks, kuigi Herge oli öelnud, et tegelikult oli üheks Tintini eeskujuks ta vend Paul Remi. Degrelle oli Mehhikos sõjakorrespondendiks ja sealt saatnud Hergele Mehhiko ajalehti, kus oli kujutatud ameerika koomikseid.
Kui Berliin 2. mail 1945 alistus, soovides vältida Punaarmee kätte langemist, käskis Degrelle oma meestel põgeneda, niipalju kui vähegi võimalik Lübeckisse, et seal Suurbritannia vägedele alistuda. Ta ise põgenes Taani ja sealt Norrasse, kus ta sai Heinkel He 111 pommituslennuki, millega ta lendas üle Euroopa Norrast Hispaaniasse, maandudes Donostias La Concha rannas vette. Maandumisel sai ta raskelt vigastada ja oli rohkem kui aasta haiglas. Teda üritati palju kordi tappa või röövida, kuid edutult. Belgias mõisteti ta tagaselja surma.
Et vältida Belgiale väljaandmist, sai ta Hispaania kodakondsuse José León Ramírez Reina nime all, kui üks vanem hispaanlanna ta adopteeris. Franco tegi temast ehitusfirma juhi, mis sai tihti riigihankeid. Ka tema lapsed üle Euroopa leiti üles ja toodi Hispaaniasse.
Hispaanias elas ta jõukalt ja esines tihti avalikel esinemistel valges mundris koos Kolmanda Reichi autasudega. Ka peale Franco surma ja Hispaania üleminekut demokraatiale elas ta segamatult, jätkates tihti neonatside toetamist. Tema holokausti eitamisega sattus ta konflikti koonduslaagriohvri Violeta Friedmaniga, Hispaania ülemkohus mõistis ta süüdi ja ta pidi maksma trahvi. Kui talt küsiti, et kas tal oli sõjakahetsusi, vastas ta: "Ainult see, et me kaotasime!"
Degrell suri 31. märtsil 1994 Malagas.
Moshe Katsav
Moshe Katsav (heebrea משה קצב; sünninimi Mūsá Qasāb (pärsia keeles موسى قصاب); sündinud 5. detsembril 1945 Iraanis Yazdis) on Iisraeli poliitik. 1. augustist 2000 kuni 1. juulini 2007 oli ta Iisraeli president.
Ahistamisskandaal
15. oktoobril 2006 teatas Iisraeli politsei, et neil on piisavalt tõendeid presidendile süüdistuse esitamiseks vägistamise, seksuaalse ahistamise, telefonikõnede pealtkuulamise ja pettuse eest. 23. jaanuaril 2007 esitasid Iisraeli prokurörid talle süüdistuse seksuaalkuritegudes vähemalt ühe naisalluva suhtes. Seepeale teatas Katsav, et läheb ametipuhkusele.
Süüdistuste tõttu peatas ta 25. jaanuaril 2007 oma volitused presidendina ja 29. juunil teatas, et astub kaks nädalat enne uue presidendi Shim'on Perese ametisse nimetamist tagasi. Katsavi järel sai ajutiseks presidendiks Knesseti esimees Daliyya Itsik, kes täitis riigipea kohuseid juba jaanuarist 2007.
Avaliku arvamuse küsitlus näitas, et 70% Iisraeli elanikke polnud sellise kokkuleppega rahul. Eriti kritiseerisid seda naisõiguslaste organisatsioonid. Tel Avivis korraldati 20 tuhande osalejaga meeleavaldus kokkuleppe vastu.
2008. aasta aprillis taganesid Katsavi kaitsjad sellest kokkuleppest, olles veendunud, et pole piisavalt tõendeid Katsavi süüdimõistmiseks. Seepeale pidi prokuratuur esitama süüdistuse. 2009. aasta märtsis esitati tema vastu ametlik süüdistus vägistamises ja seksuaalses ahistamises. Augustis algas kohtuprotsess tema üle ja 2010. aasta jaanuaris hakati Katsavilt tunnistusi võtma.
22. märtsil 2011 mõisteti Moshe Katsav kahe vägistamise ja ühe seksuaalse ahistamise eest seitsmeks aastaks vangi. Lisaks sellele mõistis Tel Avivi ringkonnakohus Katsavi kaheks aastaks tingimisi vangi ning on andnud talle korralduse maksta tema vastu süüdistuse esitanud naistele 125 000 seeklit (ligi 25 000 eurot) kompensatsiooni. 7. detsembril 2011 alustas ta vanglakaristuse kandmist.
Ellamaa (Saue)
Ellamaa on küla Harju maakonnas Saue vallas Ääsmäe–Haapsalu–Rohuküla maantee ääres.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Nissi valda.
Läbi Ellamaa kulges kuni 2004. aastani Keila–Haapsalu raudtee. Raudteel asus ka Ellamaa raudteepeatus.
Külas asuvad Tuuliku talu hooned on arvatud ehitismälestisteks. Külas asub ka mitmeid arheoloogiamälestisi: linnusekoht, kolm kivikalmet, kalmistu ja asulakoht.
Külas on elanud ja seal ka surnud näitleja Ruts Bauman.
Külas asub Kukeküla rändrahn.
Helviksammaltaimed
Helviksammaltaimi arvatakse maailmas olevat umbes 6000–8000 liiki, ja see arv võib läheneda umbes 10 000-le, kui Neotroopilisi piirkondi põhjalikumalt uuritakse. Eestis on viimastel andmetel helviksamblaid 128 liiki.
Päritolu ja klassifikatsioon
Helviksammaltaimed on vanimad fossiilselt tõendatud maismaataimed. Sellest võib järeldada, et esimesed maismaataimed sarnanesidki helviksammaldega. Algselt olid helviksammaltaimed lehtsammaltaimedega ühte hõimkonda paigutatud, kuid kuna see liigitus muutis lehtsammaltaimede hõimkonna parafüleetiliseks, siis muudeti helviksammaltaimed eraldi hõimkonnaks. Üks põhjus, miks neid eraldi hõimkonnana käsitleda on see, et helviksammaltaimed lahknesid teistest taimedest juba nende varajases evolutsioonistaadiumis. Selle tõestuseks on avastus, et helviksammaltaimed on praegu elutsevatest taimedest ainsad, kelle sporofüüdil puuduvad õhulõhed. Vanimad setted, millest on leitud arvatavate helviksammaltaimede fossiile, pärinevad devonist. Hilisdevoni setetest leiti fossiil Pallaviciniites ja hiljem 2007. aastal teatati vanemast kihist pärineva Metzgeriothallus sharonae leiust. 2010. aastal aga leiti Argentinast viit liiki helviksammaltaimede eoseid, mis pärinevad ordoviitsiumist ning on seega hinnanguliselt 470 miljonit aastat vanad.
Helviksammaltaimede ehitus ja iseloomulikud tunnused
Enamik helviksammaltaimi on mõõtmetelt väiksed: tüüpilise helviksammaltaime pikkus jääb alla 10 sentimeetri ja läbimõõdult 2–20 mm piiridesse. Helviksammaltaimede gametofüüdid võivad olla olenevalt ehitustüübist kahesugused. Lehthelviksambla gametofüüt koosneb harunevast kehast, mis moodustab varre- ja lehelaadseid kasve. Tallusjad helviksamblad on lamendunud, tihti kortsunud või lainja ehitusega tallusega. Tallusja helviksambla keha võib olla väga varieeruva välimusega. See tuleneb sellest, et tallusjas helviksammaltaim võib olla kas keeruka või lihtsa ehitusega. Keeruka ehitusega helviksammal koosneb mitmest rakukihist, mille vahel elulised funktsioonid jaotunud on. Tallus jaguneb seega põhi-, assimilatsiooni- ja kattekoeks. Lihtsa ehitusega talluses ei ole funktsioonid rakkude vahel jaotunud. See on iseloomulik paelsamblalaadsete seltsile.
Kõik helviksammaltaimed toodavad limast eritist, mis aitab neil niiskust imada ja säilitada. Seda toodavad gametofüüdid kas seesmiselt limarakkudes, või välimiselt limapapillides. Tallusjad helviksamblad toodavad lima mõlemal moel, olenevalt perekonnast, lehtjad helviksammaltaimed aga ainult papillidega, mis paiknevad lehetippudes väikeste varte otsas. Lima toodetakse kasvamispiirkonnas, et need ära ei kuivaks. Kuna helviksammaltaimed on fotosünteesivad taimed, siis sisaldavad nende rakud kloroplaste. Lisaks kloroplastidele sisaldavad u 90% helviksammaltaimedest rakusiseseid õlikehasid, mis paljudel teistel sammaltaimedel ja kõigil soontaimedel puuduvad. Kuna nende suurus, kuju ja arv rakkudes on liigiti erinev, on see ka üheks helviksammaltaimede määramistunnuseks. Õlikehade eesmärki pole otseselt kindlaks määratud, aga need võivad olla abiks kuivadel perioodidel ning kaitseks UV-kiirguse eest. Samuti annavad need eri liikidele omapäraseid lõhna- ja maitsetunnuseid.
Peaaegu kõigi helviksammaltaimede ühiseks tunnuseks on risoidide olemasolu. Need on kasvud, kes kinnitavad taime substraadile, meenutades välimuselt juuri, kuid neil puudub ehtsale juurele omane toitainete imamisvõime. Enamjaolt on helviksammaltaimede risoidid üherakulised. Helviksammaltaimedel on mitmeid äratuntavaid tunnuseid, kuid täpseks määramiseks on siiski vaja mikroskoobi abi.
Suguline paljunemine
Helviksammaltaimede elutsüklis on domineeriv gametofaas ning sporofüüt on gametofüüdist sõltuv. Tüüpilise helviksammaltaime rakud sisaldavad ainult ühekordseid kromosoome, seega on rakud suurema osa elutsüklist haploidsed. Sporofüüdid on väga lühikese elueaga ning hakkavad närbuma kohe pärast eoste vabastamist. Helviksammaltaimede elutsükkel algab sellega, et haplodse kromosoomistikuga eos idaneb ning moodustab kasvades haploidse talluse, millest areneb täiskasvanud gametofüüt, mis on võimeline suguorganeid produtseerima. Isasorganid on anteriidid, mis toodavad spermirakke. Anteriidide kogumid on suletud ja kaitstud perigoonirakkude poolt. Emasrakud on arhegoonid. Igal arhegoonil on peenike õõnes toru (kael), mida mööda spermid munarakuni jõuavad. Helviksammaltaimed võivad olla ühekojalised või kahekojalised. Kahekojalisuse puhul on isas- ja emasorganid erinevatel taimedel. Ühekojalistel asetsevad mõlemad sama taime erinevatel harudel. Helviksammaltaimed vajavad paljunemiseks vett. Lehthelviksammaltaimede spermid on biflagellaadid. See tähendab, et neil on kaks sabalaadset moodustist, mis võimaldavad neil lühikest vahemaad läbida. See nõuab aga vähemalt õhukese veekihi olemasolu. Tallusjad helviksamblad vajavad aga spermide transpordiks vihmapiisku, mis need laiali paiskab. Kui sperm jõuab arhegoonini, toimub viljastumine, mille järel toimub diploidse sporofüüdi moodustumine. Noores värskelt viljastatud sporofüüdis tekib 3 piirkonda. Jalg, mis kinnitab sporofüüdi vanemtaime külge ja võtab vastu toitaineid. Kapsel, milles moodustuvad eosed, et uusi elupaiku asustada ning vars, mis eelmisi omavahel seob. Kui kolm regiooni on moodustunud, hakkab jala ja kapsli vahel paiknev vars pikenema ning lõhub arhegooni ja tõstab kapsli võimalikult kõrgele taimest eemale. Kapslis olevad rakud jagunevad spoore moodustavateks rakkudeks ja abirakkudeks, mis kapsli pärast eoste valmimist vajalikul hetkel avavad. Eoste eelrakud jagunevad meioosi käigus ning uued eosed alustavad uut elutsüklit.
Vegetatiivne paljunemine
Helviksammaltaimed on võimelised ka vegetatiivselt paljunema. Sammalde puhul on vegetatiivne paljunemine pigem reegel kui erand. Helviksammalde vegetatiivseks paljunemiseks on kaks moodust. Ühel juhul toimub see siis, kui üks osa samblast eraldatakse ning sellest kasvab uus gametofüüt. Teisel juhul paljuneb helviksammaltaim haploidsete sugurakkude, gameetide abil, mis paiknevad talluse pealispinnal sigikehakeste mahutites ning mis vihmaga laiali paisatakse.
Koduloom
Koduloom on loomaliik, -alamliik või varieteet, kelle inimene on kodustanud ja sageli ka tõuaretusega geneetiliselt arendanud.
Helviksammaltaimed
Levila
Tänapäeval võib helviksammaltaimi leida igal pool maailmas, välja arvatud ookeanis ja liigkuivadel aladel(kõrbed), samuti aladel, mis on pideva otsese päikesekiirguse käes. Nagu teistegi taimeliikide puhul on helviksammaltaimed kõige liigirikkamad ja ka kõige suurema populatsiooniga esindatud niisketel troopilistel aladel. Üldiselt on nad levinud varjulistes kohtades, kuid on ka liike, mis kannatavad perioodilist otsest päikesevalgust.
Koduloom
Koduloomad jagunevad produktiivloomadeks (neilt saadakse liha, piima, villa, nahka jms), tööloomadeks (veo- või valveloomad jt) ning lemmikloomadeks. Need kategooriad osaliselt kattuvad ning eri koduloomade funktsioonid on ka ajaloo vältel muutunud: nii näiteks on kasside tähtsus närilisetõrjes arenenud riikides minimaalseks langenud ning ka hobuseid, kes on kuulunud kõiki kolme kategooriasse, peetakse kogu maailmas üha vähem töö- ja rohkem lemmikloomana.
Helviksammaltaimed
Kasutusalad
Vana meditsiinilise doktriini kohaselt arvati, et helviksammaltaimed aitavad ravida maksahaigusi. Arvatakse, et selline arvamus tekkis tallusja helviksambla maksameenutava kuju tõttu ning seeõttu on helviksammaltaimi ka alati paralleelselt maksasammaltaimedeks hüütud. Tänapäeval ei leia helviksamblad väga laia kasutusala. Helviksammaldel on arvestatav tähtsus erosiooni ärahoidmisel veekogude kallastel, samuti on nad troopilistes metsades vee kogujad ja hoidjad, polaar- ja kõrbealadel viljaka pinnase moodustajad. Mõni liik leiab siiski ka otsest kasutust. Näiteks Ricia fluitans on veesammal, mida müüakse akvaariumides kasutamiseks. Selle liigi peened harud hõljuvad vee pinnal ning pakuvad elupaika selgrootutele, kellest kalad toituvad. Teadlased on huvitatud helviksammalaimede õlikehade kasutamisest, kuna on võimalus, et neis sisalduvaid terpenoide, aromaatseid ühendeid ning atsetogeene on võimalik näiteks ravimitööstuses ära kasutada.
Eesti helviksamblad
Eestist on praegustel andmetel leitud 128 liiki helviksamblaid, millest harva esinevaid on 74. Põhjalik helviksammaltaimede herbaarkogu on talletatud ka Tartu Ülikooli Botaanikamuuseumi brüoloogilises herbaariumis, kus koos kõrdersammaltaimedega on Eestist pärit liikide kogus 924 eksemplari, 117 erinevast liigist.
Kaberneeme poolsaar
Kaberneeme poolsaar asub Eesti põhjarannikul. Administratiivselt kuulub see Harju maakonda Jõelähtme valda.
Poolsaarest itta jääb Kolga ja läände Kaberneeme laht. Poolsaare jätkuks on Koipsi ja Rammu saar.
Kaberneeme poolsaar on umbes 2 kilomeetri pikkune ..
Kaberneeme poolsaare lähiveed olid algselt Pirita kloostri munkade kalastuskohad.
Kaberneeme poolsaarel asus NSV Liidu Riikliku Julgeolekukomitee piirivalve Rakvere piirivalvesalga 12. piirivalvekordon ja vaatlustorn.
Novošešminski rajoon
Novošešminski rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Tatarstanis. Rajooni keskus on Novošešminsk.
Rajoonis on 15 külaasundust, kus on kokku 30 asulat.
Termopasta
Pasta ülesanne on täita kiirgava pinna ja neelava pinna vahelised mikroskoopilised õhuavad võimalikult tihedalt nõnda, et jahutatava komponendi pind ja jahutava komponendi pind füüsiliselt võimalikult tihedalt kokku puutuks. Termopasta soojusjuhtivus on palju suurem kui õhul, kuid palju väiksem kui metallil. Elektroonikas kasutatakse termopastat komponentides tekkiva soojuse hajutamiseks radiaatori kaudu.
Termopasta tüübid
Termopastades kasutatakse erineva soojusjuhtivusega aineid:
Kõik termopastad juhivad soojust paremini kui õhk, aga halvemini kui metall. Nad on mõeldud selleks, et täita mikroskoopilisi õhuavasid, mitte tekitada lisakihti jahutatava komponendi ja jahuti vahel (see ainult vähendab jahuti efektiivsust). Ideaalselt sile ja lame metallpind ei vaja termopastat.
Funktsioon
Termopastat kasutatakse põhiliselt elektroonikas ja arvutitööstuses, et aidata radiaatoril juhtida soojust mingist pooljuhist, näiteks arvutiprotsessorist või transistorist, eemale.
Termopasta suurendab radiaatori efektiivsust, täites mikroskoopilised õhuavad, mis tekivad, kui kaks mittetäiuslikku lamedat pinda üksteisega kokku panna. Õhu soojusjuhtivus on umbes 8000 korda väiksem kui näiteks alumiiniumil (levinud arvutites kasutatavate radiaatorite materjal). Pinna ebatäiuslikkus ja täiusliku lameduse puudumine tuleneb tootmistehnoloogia piirangutest ja mikroskoopilistest vigadest, mida pole palja silmaga näha. Termopasta soojusjuhtivus ja võime täita mikroskoopilisi auke on tema tähtsaimad omadused.
Võimsates helivõimendites asuvad transistorid ja personaalarvutite protsessorid toodavad piisavalt soojust, et saada kasu termopasta kasutamisest. Termopasta vajadust saab vähendada, kui kasutada sellist radiaatorit, mis kasutab jahutust vajava komponendi n-ö peegelpilti, et saavutada võimalikult suur soojusülekanne (sellisel juhul jäävad siiski mikroskoopilised õhuavad). Arvutimaailmas ülekiirendajad vajavad rohkem jahutust kui tavaline radiaator ja termopasta suudavad anda. Ülekiirendajad kasutavad ekstreemsemaid jahutamismeetodeid nagu vesijahutus ja vedellämmastikuga jahutamine.
Omadused
Metalloksiidi ja nitraadi osakesed termopastades annavad võimaliku soojusjuhtivuse kuni 220 W/(m*K). Võrdluseks teiste metallide soojusjuhtivus: vask 380 W/(m*K), hõbe 429 ja alumiinium 237.
Termopasta efektiivsust mõjutavad järgmised tegurid:
Kasutamine
Aja jooksul mõned termopastad kuivavad ja kaotavad osa oma soojusjuhtivusest või muutuvad liimitaoliseks ja muudavad radiaatori eemaldamise raskemaks. Enamik termopastasid kestavad kauem kui jahutamist vajav seade ja vahetamine tuleb ainult ette siis, kui esineb ülekuumenemisprobleeme või radiaatori vahetus.
Termopasta vahetusel tuleb vana pasta eemaldada puhastusvahendi (näiteks isopropanooli) abil.
Tootjad
Tuntumad tootjad:
Hausma
Hausma on küla Hiiumaa vallas Tareste lahe ääres. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Pühalepa valda.
Hausma küla piirneb läänes Kärdla ja Linnumäe külaga, lõunas Palukülaga ja idas Hiiessaare külaga.
Nimi
Hausma küla nime on esmamainitud 1564. aasta vakuraamatus kui Hakelax. Paul Ariste arvates tuletub küla nimi sõnadest "hagu" ja "laasmaa". Leo Tiik on pakkunud vasteks soomekeelset sõna 'laakso'.
Loodus
Hausma küla alale jääb Röösna mets. Küla piirneb idas Kuura lahega. Hausmas asuvad Helmerseni kivikülv ja Hausma kivikülv.
Elanike arv
Külas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 49 inimest. Kõik elanikud olid eestlased.
Ajalugu
Küla on esmamainitud 1564. aastal. Küla kuulus ajalooliselt Vilivalla ja Loja mõisa alla. Järgnevad 200 aastat elas seal peamiselt üks pere. 1795. aastaks oli asustus kujunenud külaks, kuid 19. sajandi algul küla likvideeriti ja muudeti Paluküla küla osaks. 1835. aastal võeti Hausmas perekonnanimed Haggos, Kello, Püss, Treumann ja Uddo.
Hausmaga liideti 1930. aastatel Heilu küla, mistõttu algselt kandis küla Heilu-Hausma küla nime ja peale Teist maailmasõda Hausma nime.
Taristu
Hausma lõunaosa läbib Heltermaa–Kärdla–Luidja maantee, küla põhjaosa Kärdla–Hausma–Lennujaama tee ja küla lääneosa Rehemäe tee. Küla alale jääb lõik valdavalt Kärdlas asuvast Põllu tänavast, mis Hausma külas läheb üle Röösna teeks.
Kultuur
Külas asub Kärdla kalmistu. Küla territooriumile jääb Pühalepa kettagolfi park.
Ettevõtlus
Külas asub mitu majutusasutust.
Haakla
Haakla on küla Rapla maakonnas Kehtna vallas.
Märjamaa
Märjamaa on alev Rapla maakonnas, Märjamaa valla keskus.
Alevi peamiseks vaatamisväärsuseks on Märjamaa kirik koos Esimeses maailmasõjas ning Vabadussõjas hukkunutele püstitatud kirikuvärav-monumendiga. Aleviks nimetati Märjamaa aastal 1945. Aastatel 1950–1962 oli ta Märjamaa rajooni keskus.
1931–1968 oli Märjamaal Rapla–Virtsu kitsarööpmelise raudtee jaam.
Märjamaal tegutseb ragbiklubi Märjamaa Vikat.
Ajalugu
Märjamaa oli ajalooliselt Läänemaa osa, Lääne kreisi Märjamaa kihelkonnas ja hiljem Lääne maakonnas. Eesti NSV, Märjamaa rajoon moodustati aastal 1950 pärast maakondade likvideerimist. Märjamaa rajoon hõlmas Läänemaa idapoolse osa, millele oli liidetud alasid endisest Harjumaast. Aastal 1959 liideti sellega likvideeritud Pärnu-Jaagupi rajooni põhjaosa. Rajoon likvideeriti aastal 1962, mil põhiosa liideti Rapla rajooniga ja Kullamaa piirkond liideti Haapsalu rajooniga. pisi|Vaade Märjamaa kiriku tornist aastal 2004 suunaga [[Tallinna poole]] Märjamaa alevi omavalitsuslik staatus kinnitati aastal 1991.
Vabariigi Valitsuse 11. juuli 2002. aasta määruse nr 228 "Haldusterritoriaalse korralduse muutmine Märjamaa valla (alevi), Märjamaa valla ja Loodna valla osas" alusel moodustati senise Märjamaa valla (alevi), senise Märjamaa valla ja senise Loodna valla baasil uus omavalitsusüksus Märjamaa vald. Märjamaa kui asula liigiks kehtestati alev. Märjamaa alevi ja Loodna valla sümbolid kuulutati kehtetuks.
Märjamaalt on pärit teatritegelane Hugo Murre, näitleja Arvi Hallik, mineraloog Enn Pärnama, kirjanik Arvo Valton, tehnikateadlased Ülo Rudi ja Kusta Rumma, laskur ja treener Jüri Talu, jurist Mihkel Oviir, korvpallur ja spordiarst Katrin Aasvee, poliitik ja laulja Aivar Riisalu, jurist Priidu Pärna, folklorist Liina Paales, teatrikunstnik Innari Toome ja pärimusmuusik Cätlin Mägi.
Järvere
Aastatel 1991–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Sõmerpalu vallas.
2000. aasta rahvaloenduse andmeil elab külas 242 elanikku.
Küla lõunapiiriks on Valga–Koidula raudteelõik.
Hertu
Hertu on küla Rapla maakonnas Kehtna vallas.
Purekkari neem
pisi|400px|Purekkari neem (2007) pisi|Purekkari neem pisi|Purekkari neem augustis Purekkari neem on Pärispea poolsaarest eenduv neem. Selle ots on Mandri-Eesti põhjapoolseim punkt (59° 40' 31" N).
Neem on kivine. Selle pikkus on umbes 1,5 kilomeetrit.
Neemel kasvab mitmesuguseid taimi. Puudest leidub seal mändi (ka selle roomavat vormi), haaba ja pihlakat, põõsastest põhiliselt kibuvitsa.
Seal asub rändrahne, näiteks Purekkari Maasäärekivi.
Purekkari esmamainiti Mellini atlases 1798 kujul Purrikarri. Sama nimekuju kasutati ka 1871. aastal.
Eduard Vilde monument
thumb|422x422px|Foto: Eero Kangor, 2016 Eduard Vilde monument on Eduard Vilde mälestuseks püstitatud monument Harju tänaval Tallinna Kirjanike Maja vastas.
Purekkari neem
Neeme nimeks on liitnimi liigisõnaga "kari". Algselt ta oligi kari ja on ka Mellini atlases saarena kujutatud. Nime algusosa seostas Per Wieselgren sõnaga "purjekas", samas võib võrrelda ka tüvega "puri-", näiteks "purihammas", mis tuleb sõnast "purema".
Eduard Vilde monument
Monumendile pandi nurgakivi 4. märtsil 1965 Eduard Vilde 100. sünniaastapäeva tähistamiseks. Tseremooniast võttis osa ka kirjaniku lesk Linda Vilde-Jürmann.
Monumendi konkursist ja püstitamisest
Monumendi loomiseks korraldati konkurss, mille võitis arhitekt Allan Murdmaa ja skulptor Albert Eskli kavand. Konkursil sai kolmanda koha Endel Taniloo ja Ülo Sirbi kavand jalutavast kirjanikust, mille kipsist makett asub Eduard Vilde muuseumi arhiivis. Oma kavandi esitasid ka arhitektid Rein Kersten ja Peep Jänes.
Ehitustöid vedasid eest insener Leonhard Sokk ja Tallinna Remondi- ja Linnaehitus.
Monumendi kirjeldus
Mustjala karjäärist pärit punakast dolomiidist monument kujutab endast avatud raamatut, mille parempoolsel küljel on Eduard Vilde pronksist reljeefportree ja autogramm ning tekst ja vasakpoolsel küljel stseenid tema ajaloolisest triloogiast ("Mahtra sõda", "Kui Anija mehed Tallinnas käisid", "Prohvet Maltsvet").
Monumendil on Eduard Vilde tekst: "Januneb inimese hing loodusesunduslikult ilu järele, siis januneb ta ühes sellega tõe järele – elutõe, ilutõe, kunstitõe järele, ja kas ei ole teile teatavaks saanud nähtus, et suured ja sügavad vaimud kõigist rahvustest – kirjanikud, luuletajad, filosoofid – et nad kõik tõe, õiguse ja õigluse teenistuses seisavad, et nende sulg välja astub rõhutute eest ja rõhujate vastu, vaevatute eest ja vaevajate vastu, et esteetik ja eetik nende teostes üheks akordiks koonduvad. Nad ei saa teisiti, kui inimest armastada."
Monumendi ees on mitu massiivset betoonist dekoratiivvaasi.
Üleriigiline planeering
Üleriigiline planeering on ruumiline planeering, mis koostatakse kogu riigi territooriumi kohta. Eestis kehtib üleriigiline planeering Eesti 2010. 2009. aastal alustati ettevalmistusi uue üleriigilise planeeringu Eesti 2030+ koostamiseks.
Eesti 2010
Esimene üleriigiline planeering oli heakskiidetud ja selle tegevuskava kinnitatud Vabariigi Valitsuse 19. septembri 2000. a. korraldusega nr 770-k. Üleriigilise planeeringuga samal ajal koostati Eesti regionaalarengu strateegia. See planeering kehtis kuni uue üleriigilise planeeringu "Eesti 2030+" kehtestamiseni 30.08.2012.
Invertsiirup
Invertsiirup on toiduaine, fruktoosi ja glükoosi segu, mee põhiosa. Kasutatakse pagari- ja kondiitritööstuses präänikute ja saiade valmistamisel. Hoiab tooted kauem pehmed. Kasutatakse ka suhkrusiirupites nende suhkrustumise vältimiseks.
Üleriigiline planeering
Eesti 2010
Üleriigilise planeeringu Eesti 2010 kesksed eesmärgid olid:
Invertsiirup
Valmistamine
Invertsiirupi valmistamiseks võetakse üks osa vett ja 1,75 osa suhkrut. Valmistamiseks võib kasutada kahte moodust.
Üleriigiline planeering
Eesti 2010
Esimese üleriigilise planeeringu koostamisel oli lähtutud arusaamast, et ajalooliselt väljakujunenud asustussüsteem ja maastikustruktuur on Eesti kultuuri ja ajaloolise järjepidevuse üks olulisi väljendusi ning rahvuslikku identiteeti ja keskkonnakvaliteeti kindlustavad tegurid. Ligi kolmveerand Eesti territooriumist hõlmavad metsad ja sood ning rikas ja mitmekesine looduskeskkond on üks väärtuslikum kaasavara 21-sse sajandisse. Looduskeskkonna hea seisundi säilitamine ja Eesti elatavuse tagamine ning edasine parandamine olid üleriigilise planeeringu järgi Eesti ruumilise korralduse, asustuse, maakasutuse, transpordi, energeetika ja kogu majanduse arengu kõige olulisemad baastingimused.
Eesti 2030+
Üleriigilise planeeringu Eesti 2030+ koostamise algatas Vabariigi Valitsus 4. veebruaril 2010. a korraldusega nr 32. 2011 aasta lõpuks valmis üleriigilise planeeringu kooskõlastamisele läinud versioon.
Invertsiirup
Teine moodus
Suhkru ja vee pikemaajalisel keetmisel toimub samuti inversioon.
Üleriigiline planeering
Eesti 2030+
Uus üleriigiline planeering Eesti 2030+ on lähtuv selles sisalduvast ruumilise arengu visioonist ehk tulevikupildist, milles lepiti kokku Eesti ruumilises arengu suunad järgmise ca 20 aasta perspektiivis. Planeering annab visiooni realiseerimiseks peamised ruumilise arengu põhimõtted. Eesti 2030+ loob riigi regionaalse arengu kujundamise, asustuse arengu, üleriigilise transpordivõrgustiku ning infrastruktuuri arengu suunamise alused ruumis, arvestades olemasoleva keskkonna eripära.
Invertsiirup
Teine moodus
Mõlema valmistusviisi puhul siirup jahutatakse ja aromatiseeritakse.
Üleriigiline planeering
Eesti 2030+
Üleriigilise planeeringu visiooni järgi on: Eesti eesmärk olla 2030ndatel aastatel sidusa ja kasutajasõbraliku ruumilise struktuuriga, mitmekesise elukeskkonnaga ning välismaailmaga hästi ühendatud riik. Võrreldes naaberriikidega tagavad Eesti hajalinnastunud ruumi inimsõbralikkuse ja majandusliku konkurentsivõime eeskätt looduslähedane keskkond ning hästi sidustatud asulate võrgustik. Hajalinnastunud ruumis seotakse ühtseks tervikuks kompaktsed linnad, neid ümbritsevad eeslinnad ja traditsioonilised külad. See toimub olemasoleva hajusa asustuse ja kompaktse linnaruumi väärtustamise ning koduselt armsaks muutmise kaudu. Hajalinnastunud ruumis on kombineeritud linnaruumis pakutavate teenuste kättesaadavus, linlik eluviis ning maal elamise eelised. Seda toetab võrgustunud ühiskonna- ja ruumikorraldus.
Ruumiline mitmekesisus ja riigi piirkondlikud eripärad annavad inimesele vabaduse valida endale ruumis sobiv elu- ja töökoht ning ühiskonda sobituv elustiil. Eesti väiksus ja hajutatud asustus kombineeritult läbimõeldud ja keskkonnasõbraliku transpordikorraldusega pakub seeläbi meile võimaluse. Ajakohased innovaatilised tehnoloogilised lahendused loovad meile senisest paremad eeldused seda eripära hoida ja omaette olemist väärtustada Eesti naaberriikide suuremate linnade vahelises võrgustikus.
Eesti 2030+ sõnastab edasiste planeeringute (sh uuendamist vajavad maakonnaplaneeringud) koostamisel arvestamisele kuuluvad üldnõuded ja reeglid ning riiklike arengukavade koostamise või uuendamise vajaduse. Peamiselt keskendub planeering eesmärkide väljatoomisele asutuse, transpordi ja energeetika valdkonnas, kuid käsitleb ka rohevõrgustike, keskkonnakvaliteeti, ehituse suunamist, merealasid, riigikaitselisi huve jms. Uus üleriigiline planeering arendab edasi vanas üleriigilises planeeringus olnud eesmärke arvestades ruumis- ja tehnoloogilises arengus toimunud muutusi.
Planeering kehtestati Vabariigi Valitsuse poolt 30.08.2012 korraldusega nr 368. Kehtestamise otsusega kiideti heaks ka üleriigilise planeeringu lisaks olev tegevuskava.
Üleriigilise planeeringu materjalidega saab tutvuda selleks spetsiaalselt loodud kodulehel www.eesti2030.ee. Kodulehel sai kogu planeeringu koostamise perioodil ka igaüks esitada ka oma ettepanekuid ja arvamusi. Sealt on leitaval ka üleriigilise planeeringu keskkonnamõju strateegilise hindamise aruanne, ilmunud artiklid jm taustainfo. Lisaks inimeste kodulehe kaudu kaasamisele tutvustati üleriigilist planeeringut ka mitmetel avalikel aruteludel, erialaliitudes, ülikoolides jm. Kokku osales planeeringu väljatöötamisel, avalikel aruteludel ja tutvustustel üle 1200 inimese.
Planeeringu tutvustamiseks on Siseministeerium välja andnud ka trükise "Üleriigiline planeering "Eesti 2030+" Lühiülevaade".
Heiste
Heiste on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda ja kuni 2013. aastani Kõrgessaare valda.
Küla piirneb põhjas Jõeranna, läänes Paope ja Hüti, lõunas Sülluste ja Leigri ning idas Lilbi ja Isabella külaga.
Nimi
Hiiumaal on esmamainitud 1609. aastal Heiste talu. Paul Ariste järgi tuletub nimi rootsikeelsest mõistest ''höstacksbyn ('heinakuhja küla'). Samuti on keeleteadlased pakkunud nime tuletamist isikunimest.
Loodus
Külast saab alguse Jõeranna oja, küla põhjaosa läbib Armioja. Külas asub Härjakivi.
Talud
Heiste talud 1917
Ajalugu
Küla on ajalooliselt kuulunud vaheldumisi nii Kõrgessaare kui Lauka mõisa alla. 1725–1726 Läänemaa adramaarevisjoni järgi oli Paope külas Heiste talu. 1835. aastal asus küla alal kaks talu, mille üks peremees võttis perenimeks Heiste ja teise oma Kattel ning teenijatüdruk Insberg.
Taristu
Heiste küla läbib Kõrgessaare–Hüti–Puski tee.
Koeru
Koeru asub maanteede ristumiskoha ümbruses: Mäeküla-Kiltsi maantee läbib Koeru edela-kirde suunas, Järva-Jaani–Väinjärve maantee loode-kagu suunas. Vana Tallinna-Tartu maantee möödub Koerust 2 km kauguselt.
Koeru elanike arv oli 2000. aastal 1332, 1970. aastal oli Koerus 649 elanikku.
Ajalugu
Aruküla küla (Arrenküll) ja mõisa (Arroküll) on esimest korda mainitud 17. sajandi esimesel poolel.
Koeru alevik kujunes Koeru Maarja-Magdaleena kiriku ja Koeru kõrts-postijaama juurde 19. sajandi lõpus.
Koeru on olnud Koeru külanõukogu ja Majaka kolhoosi keskus. Ajaloos asus Koeru kihelkonnas.
Majandus
Koerust kirdes Kapu külas, valla kõrgeimas punktis Haagi mäel töötab Eesti Ringhäälingu Saatekeskuse AS-i Koeru Raadio- ja Televisioonijaam (masti kõrgus 349,70 m), masti taldmik Kroonlinna nullist 106 m.
Endises autoremonditehases tegutseb AS Konesko (metallitöötlus), Jutron Baltic Assemblies OÜ (elektroonika), Päästeameti Koeru depoo. Veel on Koerus AS Natural (puidutöötlus) ja AS Koeru Kommunaal (elumajade hooldus). Koerus on olnud Paide Piimakombinaadi tsehh.
Kultuuriline ja sotsiaalne infrastruktuur
Koerus on kaks kogudust, kool, kultuurimaja, raamatukogu, postkontor, arstikeskus (varem haigla ja ambulatoorium), hooldekeskus (varem invaliididekodu) ja apteek.
Haridus
1920 kolis kool Koeru Algkooli nime all Aruküla mõisa.
1974 valmis uus koolihoone ja tegevust alustas Koeru Keskkool. Keskkooli esimene lend lõpetas 1978. Õpilaste arv oli 2002./2003. õppeaastal 378. Direktor on Tiit Kalda.
Religioon
Alevikus tegutsevad EELK Koeru Maarja-Magdaleena kogudus (Koeru Maarja-Magdaleena kirikus; õpetaja Allan Praats) ja Koeru Vabakogudus.
Kultuuripärand
Koerus asuvad Koeru Maarja-Magdaleena kirik, Koeru kõrts-postijaam ja Aruküla mõis.
Kiriku ees on Vabadussõja mälestussammas. Sammas avati 1934. aastal ja taastati 1998. aastal.
Endisel saksa erakooli hoonel on Eduard Viiralti mälestusmärk. Viiralt õppis seal 1911–1913.
1935 rajati 1905. aasta revolutsiooni monument (skulptor Juhan Raudsepp).
Koerust on pärit luuletaja Kalju Lepik.
Vaatamisväärsused
Koeru kõrts-postijaam on L-kujulise põhiplaaniga kahe talliga maanteekõrts, mis asub Järva-Jaani, Ervita ja Paide tee ristil. Selle ehitas 1825–1833. aastal Aruküla mõis samas paigas asetsenud kõrtsi kohale; 1860. aastal kohandati see postijaamaks. Hoone keskel asus mantelkorstenköök, paremale jäi talupoegadele mõeldud suur kõrtsituba ja vasakul olid sakstetoad.
Välisilme on klassitsistlik. Kõrtsil oli täiskelpkatus. Kasutatud ka elamuna. 1954–1964 kõrts restaureeriti. 1960–1965 kohandati sööklaks (arhitekt Kalvi Aluve), nüüd tegutseb seal kauplus.
Kalju Tammaru
1996. aastast on ta Eesti Hoiuraamatukogu peavarahoidja ja 2003. aastast Eesti Raamatukoguhoidjate Ühingu terminoloogiatoimkonna esimees.
Haridus
Kooliteed alustas Kalju Tammaru 1964. aastal Ranna Algkoolis. 1968–1975 õppis Tallinna 2. Keskkoolis. Lõpetas Eduard Vilde nimelises Tallinna Pedagoogilises Instituudis 1979. aastal raamatukogunduse ja bibliograafia eriala cum laude. Hiljem on Tammaru end täiendanud raamatukogunduse valdkonnas Ameerika Ühendriikides ja Rootsis (1994).
Ametialane tegevus
1979. aastal asus Kalju Tammaru tööle Fr. R. Kreutzwaldi nimelisse Eesti NSV Riiklikku Raamatukokku vanemraamatukoguhoidjana. Tema põhitegevuseks kujunes Eesti raamatukogude ajaloo uurimine. Läbinud 1979–1981 teenistuse Nõukogude Liidu armees, töötas nimetatud raamatukogus aastani 1984 vanemraamatukoguhoidja ja osakonnajuhataja asetäitjana.
Kui Raamatupalat 1989. aastal likvideeriti, sai Tammarust Eesti Rahvusraamatukogu teenindusdirektor. Tema juhtimisel valmistati lugejate teenindamiseks ette 1993. aastal avatud uus Rahvusraamatukogu hoone Tallinnas aadressil Tõnismägi 2.
1996. aastal sai temast aasta varem Rahvusraamatukogust eraldunud Eesti Hoiuraamatukogu peavarahoidja, kellena töötab tänaseni. Hoiuraamatukogu tegeleb harva kasutatavate teavikute säilitamise ja vahendamisega.
Ühtlasi on Kalju Tammaru haridus- ja teadusministeeriumi teadusraamatukogude direktorite nõukogu liige ja kuulub kultuuriministeeriumi kultuuriväärtuste töögruppi.
Organisatsiooniline tegevus
Kalju Tammaru on osalenud raamatukogunduslike organisatsioonide töös. Alates Eesti Raamatukoguhoidjate Ühingu taasloomisest 9. juunil 1988 on ta olnud sellega seotud 1988–1989 juhatuse liikmena ning 1990–1991 ja 1996–1998 juhatuse aseesimehena. Alates 2003. aastast on Kalju Tammaru Eesti Raamatukoguhoidjate Ühingu terminoloogiatoimkonna esimees.
Rahvusvahelistest organisatsioonidest on ta osalenud EBLIDA ja IFLA projektides ja komiteedes: 1998–1999 oli ta Kesk- ja Ida-Euroopa riikides autoriõiguse rakendamist edendanud projekti CECUP juhtkomitee liige ning 2000–2001 elektrooniliste ajakirjade ja andmebaaside litsentseerimispoliitika aluseid tutvustava projekti CELIP juhtkomitee liige. Ühtlasi on Tammaru IFLA juures tegutseva autoriõiguse ja muude juriidiliste küsimuste komitee liige.
Isiklikku
Tema isiklikus kalendrikogus on umbes 15 000 kalendrit, selle baasil on korraldatud näitusi Eesti Rahvusraamatukogus, Tallinna Linnamuuseumis ja Harjumaa Muuseumis.
Kirjutised
Kalju Tammaru on olnud aastaid Eesti raamatukogundusajakirja Raamatukogu kaastööline, koostanud arvukalt bibliograafiaid ja ülevaatematerjale. Allpool on loetletud neist mõned:
Heistesoo
Küla piirneb läänes Mägipe, lõunas Kõpu, Suureranna ja Laasi ning idas Poama ja Palli külaga.
Nimi
Küla nimi tuletub Heiste külast, mille kohanime on Hiiumaal esmamainitud 1609. aastal. Paul Ariste järgi tuletub nimi rootsikeelse mõistest "höstacksbyn" ('heinakuhja küla'). Samuti on keeleteadlased pakkunud nime tuletumist isikunimest.