Sümmeetriline_Universum
Kokkuvõte
On kiusatus seostada aine tekkimise hüpoteetilist protsessi astrofüüsikas tuntud protsessidega. Loomulik on pöörata tähelepanu esmajoones neile nähtustele ja objektidele, mille olemasolu on olemasolevate teooriate raames raske seletada. Esiteks, väga suure energiaga kosmilised kiired. Mitte ainult nende päritolu, vaid ka nende olemust on raske seletada. Teiseks, plahvatavad tähed, eriti supernoovad (nähtavasti kuulub nende hulka mitu oluliselt erinevat tähtede tüüpi). Kolmandaks, ülitähed, erilised väga väikesed, väga tihedad mittestatsionaarsed galaktikad. Neljandaks, mõnede eriti hiiglaslike galaktikate tuumad, mille erilisele kosmoloogilisele aktiivsusele osutas Viktor Hambardzumjan. Viiendaks, raadiogalaktikad (kõige muljetavaldavam esindaja on Cygnus A). Kuuendaks, Metagalaktika paisumise plahvatuslik algus, mis eksisteerib vähemalt füüsikaliselt võimaliku nähtusena. Kõik need sarnanevad energia nii suure väljumise poolest, et seda ei saa seletada isegi mitte termotuumareaktsiooni, annihilatsiooni ega gravitatsioonilise kollapsiga. Võib-olla saab neid seletada tavaliste võrranditega, kuid eeldades aine ebatavalist algseisundit; siis jääb seletamatuks, kuidas aine niisugusesse seisundisse sattus. Siinse kontseptsiooni seisukohast probleemi pole, sest vaakumist saab välja pumbata ükskõik kui palju energiat, kui ainult sama palju energiat läheb antimaailma. Võib oletada, et vähemalt mõne nähtuse puhul nendest tekib vaakumist "algaine", mille edasised muundumised on vastavate nähtuste alus või lähtepunkt. Et on loomulik oletada, et need protsessid on nii makroskoopiliselt kui ka mikroskoopiliselt väga energilised, siis tuleb mõte, et need peavad toimuma väga väikestes ajalis-ruumilistes mastaapides. Võib-olla on vastavad ruumintervallid väiksemad kui 10−13 cm ning vastavad ajavahemikud väiksemad kui 10−24 s. Selliseid vastastikmõjusid võib nimetada ülitugevateks. Siin on hulk lahtisi küsimusi. 10−24 s jooksul või kiiremini tekib eimillestki miski ja eimiski; vahepeal eksisteerib see, mis pole enam eimiski ega ole veel miski. Aja ja ruumi mõiste ei pruugi siin hästi töötada. Võib näiteks kahtlustada, et siin avaldub aegruumi katkelisus, nii et palju väiksemaid kaugusi kui 10−13 cm ei eksisteeri. Võib-olla ei ole isegi ükski tuntud loogika siin rakendatav (Boriss Kuznetsov). Võib-olla sünnivad "algosakesed" resonantsosakestega analoogsete raskete, kuid efemeersete osakeste ülikiirete muundumiste keeruka seeriana. Võib-olla viivad ideed, millega resonantsosakesi kirjeldatakse, ka lähenemiseni nende protsesside kirjeldamiseks. Näiteks on huvitav, et positiivse energiaga osakese väljalendamine pärast hajumist on ekvivalentne negatiivse energiaga antiosakese sisselendamisega (Jakov Zeldovitš). Võib-olla see ongi osakeste laialilendamine võrdõiguslikesse antipoodmaailmadesse. Ultralühiealiste osakeste muundumiste lõpptulemuseks peavad olema tavalised elementaarosakesed, mis nukleogeneesi teooria seisukohast on algsed. Tavaliselt peetakse neiks nukleone või nende segu teiste osakestega. Jakov Zeldovitši järgi on nendeks võrdses vahekorras prootonid, elektronid ja neutriinod. Tähtedeeelse kosmoloogilise paisumise tagajärjel muundub ülitihe aine kiiresti vesinikuks. Ülejäänud elementide sünteesi saab põhimõtteliselt seletada termotuumareaktsioonidega tähtedes. Nõnda on võimalik kujutleda evolutsiooni põhietappe tühjusest täheaineni ning siduda selle evolutsiooni aluseks olevad mikromaailma protsessid astrofüüsikas tuntud makroskoopiliste nähtustega. Nüüd tuleb edasi minna kosmoloogia juurde. See hüpotees ei ole seotud ühegi olemasoleva kosmoloogilise mudeliga, aga tuleb analüüsida sellise seose võimalikkust.