cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Andres Pärl
Elulugu
Lõpetas aastal 1924 Põltsamaa Ühisgümnaasiumi, aastal 1929 Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna, kaitses aastal 1933 tööga "Meie koolinoorsoo psüühiline laad tema õpilas-ajakirjandusliku loomingu järele" ''mag. phil.'' väitekirja (aastal 1946 ümber pedagoogikakandidaadiks). Oli 1930–1936 juhutöödel, 1936–1940 Haridusministeeriumis sekretär, 1940–1941 Hariduse rahvakomissariaadi referent, 1941–1943 Punaarmees, 1943–1944 Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu käsutuses, 1944–1945 Moskva Ülikooli stipendiaat, 1945–1947 TÜ pedagoogika kateedri assistent, 1947–1948 loogika ja psühholoogia kateedri vanemõpetaja, aastast 1949 dotsent, 1952–1972 kateedri juhataja, 1972–1978 dotsent, ühtlasi 1948–1950 kaugõppeteaduskonna dekaan ja 1955–1962 ajaloo-keeleteaduskonna dekaan. Lugenud psühholoogia üldkursust, loogika üld- ja erikursust; koostanud aastakümneid kasutatud ja mitmes kordustrükis ilmunud loogika õppevahendeid.
Teadustöö
Olnud (1932–1935) "Pedagoogilise aastaraamatu" ja "Psühholoogia lugemiku" (Tartu, 1970) toimetajaid. Avaldanud töid peamiselt loogika vallast. Umbes 30 teadustrükist.
Isiklikku
Tema vend August Pärl oli Eesti NSV teeneline kultuuritegelane.
Lev Narets
Lev Narets (ka Leo Narets; 31. august 1899, Smolensk – 30. oktoober 1978 Tallinn) oli Eesti mehaanikateadlane.
Elulugu
Lev Narets oli maamõõtja poeg.
Lõpetas 1917 Smolenski Ühisgümnaasiumi, 1928 Kiievi Polütehnilise Instituudi teedeinsenerina; tehnikakandidaat (1943, Uurali Polütehniline Instituut), väitekiri "Решение трансцендентных уравнений корни которых определяют частоты собственных колебаний и критические силы упругих систем". Oli 1935–51 Uurali Polütehnilise Instituudi ehitusmehaanika kateedri dotsent, ühtlasi 1939–1948 kateedri juhataja, 1951–1962 TPI ehitusmehaanika kateedri juhataja, 1962–1970 dotsent. Luges tugevusõpetuse ja ehitusmehaanika kursusi. Tihedad sidemed Vene teadlaste A. Umanski jt-ga. Üleliidulise Teadus-metoodilise Nõukogu liige ehitusmehaanika alal, lõi TPI-s selles valdkonnas väikese koolkonna. Tema teeneks on arvutustehnika rakendamine ehitusmehaanikas ühena esimestest NSVL-s. Üle 10 teadustrükise, palju uurimusi jäi käsikirja.
Narets suri 30. oktoobril 1978 Tallinnas ja ta maeti 3. novembril 1978 Liiva kalmistule.
Hybrid Air Vehicles
Hybrid Air Vehicles Ltd. on õhusõidukeid valmistav ettevõte Inglismaal.
2016. aasta 17. augustil toimus ettevõttes valminud maailma suurima õhusõiduki Airlander 10 esmalend. 25 miljonit naela maksev 92 meetri pikkune õhulaev startis Cardingtoni lennuväljalt Bedfordshire'is ja oli õhus umbes pool tundi.
Javorie
pisi|Javorie asukoht Slovakkias (tähistatud halliga) pisi|Vana tühjaks jäänud kindlus mäestiku põhjaosas Javorie on mäestik Slovakkia keskosas, mis on osa Lääne-Karpaatidest ja ühtlasi ka Slovaki keskmäestikust. Javorie asub Zvolenist kagus. Selle regiooni kõrgeim tipp on Javorie (1044 m), mis asub Lešťi polügooni servaaladel.
Mäestiku võib jagada kolmeks alampiirkonnaks. Javorie mäe ümber asub Javorie mägismaa. Seal asuvad ka regiooni ülejäänud kaks kilomeetrist kõrgemat tippu: Priečne (1023 m) ja Homôlka (1013 m). Lomné mäe (908 m) ümbruses asub Lomné kõrgustik, kolmandaks piirkonnaks on kaht kõrgemat ala eraldav org.
Sealne regioon on hõredalt asustatud metsandus- ja põllumajanduspiirkond. Javories domineerivad lehtmetsad. Tähtsaim turismikeskus on Kráľová suusakuurort Zvoleni lähistel.
Asend
Javorie piirneb järgmiste geograafiliste piirkondadega:
Geoloogia
Sealne mägismaa on jäänuk kolmetipulisest kihtvulkaanist. Sealseteks kivimiteks on püroklastilise materjali kivistumisel tekkinud tuff ja laavaväljade tardumisel tekkinud andesiit.
Leierkast
thumb|Leierkastimees [[Prahas Karli sillal (2005).]] pisi|Video väntklaverist Leierkast ehk väntorel on mehaaniline muusikainstrument.
Silindril põhinev väntorel tuli Itaalias kasutusele 18. sajandi algul. Selle pilli esimene valmistaja oli Giovanni Barbieri Modenast. Prantslased moonutasid nime ja kutsusid leiutist orgue de Barbarie. 1774. aastaks olid paljud unustanud pillimeistri nime, sest müügikuulutustes pakuti välja "Tõeline barbarite orel, mille on valmistanud metslased". Esimesed väntorelid olid pisikesed ja neid hoiti vasakul puusal ning vänta keerati parema käega. Väntoreli mehhanism koosnes kahest või rohkemast orelivilede reast, mis asetati kinnisesse kappi lõõtsa kohale. Muusikat tegi metallsplindi külge kinnitatud nõeltega silinder. Iga nõel tõstis ühe päästikutaolise klahvi, mis avas ventiili ja laskis õhku viledesse. Iga noot vajas silindri täispööret.
19. sajandil läksid väntorelid suuremaks, sest sooviti pikemaid ja keerukamaid muusikapalasid. 1887. aastal patenteeris Michael Welte instrumendi, kus silindrid olid kinnitatud diagonaalselt ja tegid ühe muusikapala ajal 12 pööret. Nii oli võimalik mängida pikki palasid.
19. sajandi algul hakati valmistama leierkaste. Pariisis elav itaallane Gavioli valmistama kantavaid oreleid. Silindri asemel olid performeeritud ja lõõtsataoliselt volditud pappribad, mis asetati mustrikaardile, mida kasutasid žakaarkanga kudujad. Leierkastimehed tõstsid Gavioli oreli tihti kärule ja sõitsid sellega tänavatel ringi.
Enne harmooniumi tulekut kasutasid väikesed kirikud ja kabelid väntorelit ("silindriga sõrmorelit"). Neil oli ees harilik klaviatuur ning tagaküljel silindrimehhanism. Silindreisse olid sisestatud koraalid ja psalmid.
Komposiitorder
Komposiitorder, ka liitorder (ladina keeles compositum 'koostatud') on Rooma arhitektuuris esinev saledaima tüvesega ja visuaalselt kergeim klassikaline order, mille kapiteelis on kokku pandud joonia voluudid kapiteeli ülaosas ja korintose orderi akantuslehed nende all. Muus osas sarnaneb korintose orderiga. Komposiitkapiteel esineb Rooma, Bütsantsi ning lihtsustatuna eelromaani arhitektuuris, komposiitorderit omaette orderina on kasutatud renessanss- ja barokkarhitektuuris, samuti historitsismis.
Kirjeldus
Komposiitorder on algselt olnud puhtalt sambakujundus, selle sokkel ja talastiku ehitus pole kindlaks määratud ja lähtub laiades joontes korintose orderi vastavatest osadest. Samba baas on vabalt kombineeritud ja vahel rohkemate rihvade ja mõigastega kui Vana-Kreeka orderites. Samba tüvese kujundus ja proportsioon järgivad korintose orderi kujundusmalli. Komposiitorderi rikkaliku ja lopsaka kujundusega kapiteelil allosas on korintose orderile iseloomulikud akantuselehtede read, nende kohal joonia kapiteeli diagonaalse asetusega voluudid rullumas üle munavööt- ja helmesnöörliistu.
Ajaloost
Komposiitorder on Vana-Rooma arhitektuuri sünnitis. Seda tüüpi varaseid kapiteele leiab juba 1. sajandil eKr Pompei palestra sammastel. Umbes 40. aastal Kölnis püstitatud Pobliciuse hauamonumendil on varased komposiitkapiteelid selle nurgapilastritel. Rooma linnas leiab varaseimad komposiitkapiteelid Tituse võidukaarelt, mis valmis ajavahemikus 81.–90. aastail. Keiser Hadrianuse ajal levis toretseva komposiitorderi kasutamine kiiresti üle terve Rooma riigi ja sai korintose orderi kõrval eelistatud orderitüübiks riiklike ehitiste tarvis.
Boris Pärl
Boris Pärl (perekonnanimena ka: Perl, 20. mai 1919 Alliku vald, Järvamaa – 8. mai 1991 Chicago, USA) oli eesti majandusteadlane ja statistik.
Elulugu
Boris Pärl oli preestrist kooliõpetaja poeg.
Lõpetas 1937 Pärnu Poeglaste Gümnaasiumi, 1942 TÜ õigusteaduskonna, õppis 1942–1944 majandusteaduskonnas, lõpetas 1952 Stockholmi Kaubandusülikooli, M.Sc. (1953, Northwesterni Ülikool, Evanston, Illinois), Ph.D. (juhtimine, 1960, samas). Oli 1941–1942 Eesti Rahva Ühisabi ja 1942–1943 Sisedirektooriumi Sotsiaalkindlustuse Valitsuse ametnik, 1943–1944 Saksa armees lendur. Läks 1944 Saksamaa kaudu Rootsi, oli 1945–1948 haiglatööline ja Uppsalas konservivabriku ametnik, 1948–1950 Rootsi Kaubandusministeeriumi ametnik, hiljem revident Stockholmis. Aastast 1952 USA-s: oli 1954–1960 Northwesterni Ülikooli instruktor, 1960–1964, 1964–1985 associate professor statistikas.
Teadustöö
Uurimisvaldkonnad: majandus ja statistika, töid statistika alalt. Oli American Statistical Association'i, American Economists Associationi liige. Üle 20 teadustrükise.
Biograafiad (Ch)
Biograafiad (Ch) loetleb Vikipeedias olemasolevaid või kavatsetavaid artikleid isikutest, kelle nimi algab tähtedega "Ch".
Nukasäär
Nukasäär on maasäär Saare maakonnas Muhu vallas Kesselaiul.
Neeme koordinaadid on.
Venemaa Föderatsiooni teeneline kunstnik
pisi|200px|Venemaa teenelise kunstniku rinnamärk
Venemaa Föderatsiooni teeneline kunstnik (vene keeles Заслуженный артист Российской Федерации) on riiklik aunimetus Venemaa Föderatsioonis kunsti valdkonnas. Venemaa teenelise kunstniku aunimetust antakse Venemaa näitlejatele, artistidele, ballettmeistritele, dirigentidele, heliloojatele, lavastajatele, koormeistritele ja interpreetidele kõrge kunstimeisterlikkusega loodud loometöö eest. Aunimetusega kaasneb rinnamärk.
Reeglina ei anta Venemaa teenelise kunstniku aunimetust isikutele enne 20 aasta (balletisolistide puhul 10 aasta) möödumist nende loomingulise tegevuse algusest. Reeglit ei kehtinud veel kui aunimetus anti 1994. aastal 23-aastasele balletiartististile Nikolai Tsiskaridzele.
Nõukogude Liidus anti välja Vene NFSV teenelise kunstniku aunimetust.
Venemaa teenelisi kunstnikke
pisi|160px|[[Julija Peresild]] pisi|160px|[[Ljubov Kazarnovskaja]]
Aunimetuse on saanud ka ooperilaulja Ljubov Kazarnovskaja.
Ceccano
Ceccano on linnaks nimetatav omavalitsusüksus (comune) Itaalias Lazio maakonnas Frosinone provintsis. Ceccano sai linnaõigused paavst Gregorius XVI-lt 1844. aasta 17. mail.
Ceccano kõrgus merepinnast on 200 meetrit, asustustihedus keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Haldus
Ceccano piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Arnara, Castro dei Volsci, Frosinone, Giuliano di Roma, Patrica, Pofi, Villa Santo Stefano.
Ceccano halduspiirides asuvad järgmised asulad ja asumid: Budrio, Canolo, Fazzano, Fosdondo, Lemizzone, Mandrio, Mandriolo, Prato, San Biagio, San Martino Piccolo, San Prospero.
Loodus
Ceccano asub Sacco jõe kallastel.
Ajalugu
Antiikajal oli Ceccano tuntud kui  Fabrateria Vetus. Ala oli asustatud Sacco (roomlastele tuntud kui Trerus või Tolerus) kallastel elavate volgide poolt. Väidetavalt sai Ceccano praeguse nime 7. sajandil paavst Honorius I isa Petronius Ceccano auks. Umbes aastal 750 vallutati strateegiliselt tähtsal kohal asuv Ceccano langobardide poolt.
Umbes aastast 900 kuni umbes 1450. aastani domineeris Ceccano üle mõjukas Ceccano suguvõsa.
Ceccanolased mängisid tähtsat rolli 915. aasta Garigliano lahingus, kus Paavstiriigi ühendatud väed lõid Roomat ähvardavaid saratseene.
Teise maailmasõja ajal, ajavahemikus 3. november 1943 kuni 31. mai 1944, elas Ceccano üle 38 liitlasvägede õhurünnakut, mille sihtmärkide hulgas olid väidetavalt ka rahvuslikud mälestusmärgid, Santa Maria a Fiume ja Peetri kirikud, mis mõlemad hävitati.
Vaatamisväärsused
pisi|Ceccano pisi|püsti|Madonna kuju
Kaeluspapagoi
Kaeluspapagoi (Psittacula krameri), varem ka kaelus-väärispapagoi, on papagoiliste seltsi kuuluv lind.
Levila
Elutseb Aafrikas (levila kulgeb ühtse sirge joonena Roheneemesaartest kuni Põhja-Etioopiani ) ja Aasia lõunaosas (India). Introdutseeritud Euroopasse ja USA-sse. Liigi arvukus kasvab, kaeluspapagoid on küllaltki populaarsed lemmiklindudena.
Kirjeldus
Kaeluspapagoi on paigalind, kes on tuntud oma roheka sulestiku ja valju hääle poolest. Kaeluspapagoid on üldjoontes rohekad, ent pea muutub kukla suunas sinakaks, kurgualune on must, samuti kui nokast silma poole kulgev kitsas riba, Tiiva pikkus on 16 cm, üldpikkus 42 cm.
Toitumine
Kaeluspapagoi toitub suuremalt jaolt puuviljadest ja pähklitest; lendab ka põldudele, kus sööb kultuurtaimede seemneid.
Lemmikloomana
Kaeluspapagoid on olnud populaarsed lemmikloomad juba sajandeid. Vanas-Kreekas ja Roomas peeti neid kodustatutena.
Võrgusääre nukk
Võrgusääre nukk (ka Sääreots) on neem Saare maakonnas Muhu vallas Sääre poolsaare tipus.
Charles Frazier
Charles Frazier (sündinud 4. novembril 1950 Asheville'is Põhja-Carolinas) on USA kirjanik.
Ta on sündinud USA Põhja-Carolina osariigi Buncombe'i maakonnas Asheville'is. Ta lõpetas aastal 1973 Põhja-Carolina Ülikooli.
Tema kolme seni ilmunud romaani ainestik on seotud Põhja-Carolinaga. Tema tuntuim teos on Ameerika Ühendriikide kodusõja aineline "Cold Mountain", mis ilmus aastal 1997 (eesti keeles 2006). Tema teine romaan oli "Thirteen Moons", mis ilmus aastal 2006 (eesti keeles aastal 2009 pealkirjaga "Kolmteist kuud"). Tema viimane romaan "Nightwoods" ilmus aastal 2011 (eesti keeles aastal 2012 pealkirjaga "Pime mets").
Naber
Naber on kooniline kuivatatud viljavihkude kuhil pikemaks säilitamiseks. Lõunaeesti murdes öeldi nabra kohta kuhilik, Lääne-Eestis kuhilas.
Nabras oli 200–300 viljavihku. Väiksemad vihud laoti keskele haki kujuliselt, suuremad vihud selle ümber kihiti, ladvad sissepoole, tüved väljapoole.
Naber kaeti mitmest vihust peaga, mis kinnitati vitstega, kuid võis ka jääda katmata. Lääne-Eestis ja saartel tehti väiksemad nabrad viljalõikuse ajal, neid vihuga ei kaetud, nende tipp seoti tihedasti kokku.
Naprasid nimetati teravilja järgi (rukkinaber, odranaber jne).
Lohja oja
Lohja oja on oja Harju maakonnas Kuusalu vallas.
Oja on 2,6 km pikk, valgla pindala on 15,7 km². Oja saab alguse Lohja järvest ja suubub merre.
Jakobi kirik
Jakobi kirik on mitme kiriku nimi.
Eestis
Belgias
Lätis
William McDougall
William McDougall (22. juuni 1871 Chadderton, Lancashire – 28. november 1938 Durham, USA) oli psühholoog.
Ta töötas algul Inglismaal, hiljem Ameerika Ühendriikides, sealhulgas Harvardi Ülikooli psühholoogiaprofessorina aastail 1920–1927 ning seejärel Duke'i Ülikoolis.
Ta oli kriitiline biheiviorismi ja neodarvinismi suhtes. Tema arusaamad motivatsiooni kohta mõjutasid tugevasti Konrad Lorenzi vaateid. Ta oli üks sotsiaalpsühholoogia rajajaid.
Damonsville
Damonsville on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Loodeprovintsis Bojanala Platinumi ringkonnas Madibengi vallas.
Damonville asub Britsist mõne kilomeetri kaugusel idas.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Damonsville'i elanikest mustanahalisi aafriklasi 70,87%, värvilisi 24,84%, India või Aasia päritolu inimesi 0,43%, valgeid 0,08% ja teisi 3,75%. Tsvana keelt pidas emakeeleks 39,83% inimesi, afrikaani keelt 27,41%, tsonga keelt 6,25%, pedi keelt 4,79%, sotho keelt 4,76%, suulu keelt 3,85%, inglise keelt 2,92%, koosa keelt 1,91%, svaasi keelt 1,84% ja venda keelt 1,74%.
Lejasciemsi vald
pisi|Valla maastik Lejasciemsi vald (läti keeles Lejasciema pagasts, latgali keeles Lajis pogosts) on vald Lätis Gulbene piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Beļava, Galgauska, Lizumsi, Ranka ja Tirza vallaga, samuti ka Smiltene piirkonna Variņi, Vireši ja Trapene vallaga ning Alūksne piirkonna Ilzene ja Zeltiņi vallaga.
Valla pindala on 338 km². 2016. aasta seisuga elas seal 1589 inimest. Valla keskus on Lejasciemsi küla, vallamaja asub aadressil Rīgas iela 11A. Vallavanems on Māris Milns.
Ajalugu
Teise maailmasõja eel asusid praeguse valla alal väikesed Lejasciemsi, Dūre ja Sinole vallad. Neist Lejasciemsi valda jäid Lejasciemsi mõisa maad (agraareformi eel 531 hektarit), Auguliena mõisa maad (1654,30 ha), Pirtsmuiža mõisa maad (329,49 ha) ja Amši mõisa (Amsche) maad (343,78 ha). Lejasciemsi vald kandis aastani 1925 Lejase valla nime. Aastal 1935 oli valla pindala 153,2 km² ja seal oli 2026 elanikku.
1945. aastal moodustati Lejasciemsi vallas Amši, Lejasciemsi ja Sudala külanõukogud, 1949. aastal vald likvideeriti. Aastal 1954 liideti Lejasciemsi külanõukoguga likvideeritav Sudala külanõukogu, aastal 1964 likvideeritav Dūre külanõukogu ja aastal 1977 osa likvideeritavast Sinole külanõukogust. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. 2009. aastast kuulub vald Gulbene piirkonda.
Kaitstavad mälestised
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Aļļi muinaskalmed ehk Kalmemägi, Vigubi muinaskalmed, Krāčese linnamägi, Ceļmalnieki muinaskalmed ja Melderi muinaskalmed. Kohaliku kaitse all on Lejasciemsi kirikumõisa elumaja, Lejasciemsis asuv elumaja aadressil Rīgas iela 3, Sinole mõisa hooned (vesiveski, ait), Mālmuiža mõisa hooned (ait, häärber), Bozenieki keskaegne kalmistu ehk Kalmeküngas, muinaskalmed Lejasciemsi meierei juures, Rootsi tee, Lināji muinaskalmed, Poļi keskaegne kalmistu ja Ģindi muinaskalmed.
Loodus
Suurimad jõed on Koiva jõgi ja selle lisajõgi Tirza jõgi. Järvedest asub Galgauska valla piiril 30,5 ha suurune Galgauska järv.
Looduskaitse all on Robežnieki tamm, Miķītese künnapuu, Atvasese mänd, Cepļakalnsi mänd, Bērzi soo ja kuus nimetut põlist tammepuud. Valla põhjaosas asuvad 44 hektari suurune Dūre metsa hoiuala ja 329 ha suurune Kadastiku hoiuala, loodeosas aga 74 ha suurune Mētrase metsa hoiuala.
Asustus
2011. aastal elas vallas 1499 lätlast, 38 venelast, 11 valgevenelast, 4 ukrainlast, 4 poolakat ja 4 leedulast.
Valla külad:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Kaagjärve Lasteaed-Algkool
Kaagjärve Lasteaed-Algkool oli lasteaed-algkool Valga maakonnas Karula vallas Kaagjärve külas. Kool suleti 2007. aastal.
Ajalugu
Kaagjärve (Jakobi) mõisakool asutati 1765. aastal ja see asus Kaagjärve ühes talumajas Pugritsa külas. Kooli nimetati ka Karlova kooliks.
50 aastat hiljem selgus, et koolimaja on muutunud kasutamiskõlbmatuks. Kaagjärve mõisa omanik Ernst von der Brüggen annetas 1834. aastal uue koolimaja ehitamiseks palgid ning põllumaa koos heina ja karjamaaga. 1873. aastal pühitseti uus koolimaja, mis hakkas kandma Jakobi kooli nime. Koolis oli esikohal usuõpetus, kuid õpetati ka lugemist, rehkendamist, laulmist ja kõrgema astme kirjutamist. 1923. aastal muudeti kool kuueklassiliseks. Aastatel 1902–1934 oli koolijuhatajaks Johannes Lukin, kes osales aktiivselt kohalikus seltsielus. Tänapäeval on Kaagjärve (Jakobi) algkooli (esialgne) hoone hävinud. 1873. aastal ehitatud koolimajas oli probleemiks ruumikitsikus, samuti see, et kool ei asunud valla keskel. Seetõttu koliti Kaagjärve (Jakobi) algkool 1924. aastal Mäemõisa härrastemajja, kus oli tehtud remont.
Jõepark
pisi|[[Keila Jõepargi Orjakivi]] pisi|[[Keila vasallilinnus|Vasallilinnuse varemed Jõepargis]] Jõepark ehk Keila mõisa park on looduskaitsealune park Keila linnas, Keila jõe kaldal (varem oli pargi ala Keila jõest ümbritsetud). Pargi pindala on 16,7 hektarit.
Jõepark on endine Keila mõisa park. Vanemad puud istutati parki ilmsel XVIII sajandi teisel poolel ja XIX sajandi alguses, aga enamik pargikujundustöid on tehtud XIX sajandi teisel poolel.
Algselt oli Jõepark Keila jõe saarel, parki iseloomustasid välja arendatud tiigid, kanalid, poolsaared ja saarekesed. Maaparanduse käigus süvendati aga jõesängi ja see tõi kaasa esialgse kujunduse hävingu. Tänapäeval on pargi ja Keila linna vaheline jõeharu muudetud soodiks. Tiikide kinnikasvamise tagajärjel on kadunud ka pargile omased veepeeglid.
Mõisa peahoone ees paiknes suur ringteega raamitud väljak, hoone taga aga üksikpuudega liigendatud aed. Tähelepanuväärseim detail oli pargis aga muinsuskaitsealune kultusekivi Orjakivi, mille ümber istutati 8 pärna. Praegu on elus kuus puud, neist üks kaheharuline. Aastal 1930 rajati jõe äärde supluskoht "Punane vähk".
Pargis asuvad Keila mõisa peahoone ja Keila vasallilinnuse varemed. Endises häärberis asub praegu Harjumaa Muuseum. Osa saarele rajatud pargist on eravalduses.
Taimestik
Pargis kasvab 22 liiki puittaimi, 12 võõrliiki. Ülekaalus on looduslikud puud nagu harilik saar ja harilik vaher, järgnevad harilik kuusk ja sanglepp. Kodumaistest puudest on parki istutatud harilik tamm ja harilik pärn. Osa puid on pargis põlispuud, nende seas tamm ümbermõõduga 345 cm ja sanglepp ümbermõõduga 236 cm.
Võõrliikidest on pargis mitu eurojaapani lehist. Haruldasemate puude seas on seal rühm punast tamme. Ulatuslikke rühmasid moodustavas harilik pihlenelas ja harilik lumimari, kohati ka roosakas enelas.
Ujumiskohad
Keila linna elanike elu oli tihedalt seotud jõega. Enamik Keila endisi ujumiskohti asub Jõepargis vasakharu ääres. Need on Saaruke, Ostrovka, Punane Vähk, Roheline Konn, Paradiis ja Tõllaauk.
Punane Vähk
pisi|Ujumiskoht Punane Vähk Endine ujumiskoht Punane Vähk asub Keila Jõepargis Tuula tee ääres. Nime on see saanud seal kunagi asuvast sakste suvilast, millel oli silt punase vähiga. Sakslastel oli kombeks oma suvemaju erinevate kujutistega ära märkida. Punasest Vähist püüdis tolleaegne Keila alevivalitsus teha meeldivat supluskohta, mis rajatigi kokkuleppel kohaliku mõisaga. 1927. aastal tehti korrastustöid ujumiskoha ümbruses: võeti maha puid ning puhastati ala prahist. Härra B. Regastik, tolleaegne Keila seltskonnategelane, lubas püstitada jõkke ujuma minemiseks puust trepi.
1934. aasta hilissuvel hakati supluskoha kordaseadmisega põhjalikumalt tegelema. Tallinna aednikult hr Lepalt telliti 70 krooni eest Punase Vähi ja selle vastas asuva Tuula tee äärse kruusaaugu kujundamise projekt. Jõgi puhastati mudast, mida veeti hobustega vastasasuvale jõesaarele ning maantee poole asuvasse lohku. Ilmetud kivid, mis lamasid jõe põhjas, lasti dünamiidiga lõhata. Puutrepi asemele tehti kalda serva kivist trepp. Trepi äärtesse istutati madalad leinapaju põõsad. Ujumispaiga ümbrusesse rajati teed ning tehti pingid. Kõrgemale künkale seati iste, mida nimetati alevivanema tooliks. Punase Vähi uuendamisel ei unustatud ka armunuid, kelle jaoks jäeti tihedam taimestik koos laua ja pinkidega ja seda kohta hakati 20. sajandi kuuekümnendtatel aastatel nimetama Roheliseks Konnaks. Tänu rongiühendusele pealinna ja Keila vahel kujunes Punane Vähk populaarseks suvituskohaks ka tallinlaste seas.
Pärast esimest maailmasõda saabus sotsialistlik suurpõllundus koos laiaulatuslike maaparandustöödega, mille käigus lasti alla jõgi, lammutati veskitamm ning kaevati sirgeks voolusäng. Jõepargis asuvas Keila jõe asukohas peatati veevool just selles jõeharus, mille juurde jäid ujumiskohad Punane Vähk ja veidi eemal asuv Paradiis. Selliste maakujunduslike võtete tulemusena tekkis roiskuva veega tiikide ahel ja kunagine populaarne suvituskoht kadus minevikku. Supluspaik pole enam kasutusel, kuid on säilinud kivitrepp, millelt vette mindi.
Supluskoht Punane Vähk kuulub ka Eesti sajandaks aastapäevaks RMK poolt kogutud "100 lugu matkateelt" paikade hulka.
Paradiis
pisi|Ujumiskoht Paradiis Poisikesed leidsid Punasest Vähist edasi liikudes veelgi ruumikama ja sügavama põhjaga supluskoha, mida hakati nimetama Paradiisiks. Seal oli ka võimalus väikeselt hüppesillalt vettehüppeid teha ning ujumas käisid vaid kõige julgemad ja osavamad.
Udriku mägi
Jõe paremkaldal paiknenud Udriku mägi oli Keilas üks armastatumaid ujumiskohti. Udriku mäe taga asus naiste supluskoht ning mehed said veerõõme nautida maantee äärses jõekäänakus. Kahjuks ei saanud sellest püsivat supluskohta, sest sajandi eest keelas maaomanik oma heinamaa tallamise ära. Kolhoosiajal loodi sinna hoopis sigala. Udriku mäel toimusid 1885. ja 1895. aastal Keila kihelkonna laulupeod. Tänapäeval supluskoht enam kasutusel ei ole.
Tõllaauk
pisi|Ujumiskoht Tõllaauk Tõllaauguks nimetati suurt, sõõrjat ja sügavat jõesoppi, mis asub Tuula küla poolses jõe ühinemiskohas. Seda kasutasid suplemiseks vaid julgemad, sest see oli üsna sügav ning vette minemiseks kindlat kohta polnud. Tõllaaugu tekkimise kohta on olemas ka rahvajutt, mille kohaselt Tõllaaugu nimi on sündinud sellest, et kunagi olevat elanud Tuula mõisas tige mõisnik, kes käitunud oma teenijatega halvasti. Kui ükskord tahtnud mõisnik oma naabritele Keila mõisa külla sõita, siis kutsar tulnud mõttele tigedast mõisnikust lahti saada ning sõitnud tõllaga jõkke. Märga hauda sattunud küll kutsar ise, aga uputanud ka mõisniku. Tõllaratas oli aga tekitanud ringikujulise kaldaääre. Maaparandamistööde tõttu süvendati jõesängi aastatel 1960–61 Tõllaaugu juurest kuni vesiveskini. Tööde tulemusena jäi jõe läänesäng kuivaks ning ka praegu on seal seisev vesi, mistõttu puuduvad ka sobivad ujumiskohad.
Saaruke
Saaruke asus jõesaarele viiva silla juures, kus vesi oli madal ning seetõttu sobis see ujumiskoht lastele. Supluspaik asetses jõe kahe haru ühinemiskoha juures ning oli ümbritsetud veega. Vanasti olevat see olnud mõisapreilide lemmikkoht suplemiseks. pisi|Ujumiskoht Ostrovka
Ostrovka
Ostrovka asub jõesaare idapoolses küljes parema kalda ääres. Nimi arvatakse pärinevat nõukogude ajal tehtud maaparandustööde tulemusena tekkinud saare järgi. Praegu ongi see üks peamisi supluspaiku Keila Jõepargis, mida on järjepidavalt korrastatud.
Sotsiaalne konstruktsioon
Sotsiaalne konstruktsioon (inglise keeles social construction) on ühiskonnas inimeste ühistegevuse tulemus, mille tekkimine ei ole objektiivsete loodusseaduste järgi paratamatu. Väljend "konstruktsioon" ei märgi tegelikkust, vaid seda mida me tegelikkusest arvame.
Sotsiaalsed konstruktsioonid on näiteks
Dagö (album)
"Dagö" on ansambli Dagö album 2000. aastast.
Eesti kodakondsuse taotlemine
Eesti kodakondsuse saamiseks on kolm võimalust. Eesti kodakondsust on võimalik omandada sünnijärgselt ja naturalisatsiooni korras ning ka taastada inimesel, kes on alaealisena Eesti kodakondsusest ilma jäänud.
Eestis ei ole topeltkodakondsus lubatud, mistõttu tuleb Eesti riigi kodanikuks saamisel loobuda teisest olemasolevast kodakondsusest. Erandlik on olukord, kus laps omandab sünnijärgselt kaks või rohkem kodakondsust. Sellisel juhul tuleb lapsel peale täisealiseks saamist otsustada, mis riigi kodanik ta soovib olla.
Taotlemise tingimused
Eestis sündinud Eesti kodakondsusega isikult ei ole lubatud kodakondsust ära võtta. Erandina võib kodakondsuse ära võtta isikult, kes on oma käitumisega reetnud Eesti Vabariiki. Väliskodanikel ja ka kodakondsuse kaotanud isikutel on Eesti kodakondsust võimalik taotleda järgmistel tingimustel:
Alla 15-aastasele isikule saavad kodakondsust taotleda ainult lapsevanemad. Sellisel juhul peavad lapsevanematel olema täidetud järgmised nõuded:
Tšukotka rajoon
Tšukotka rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Tšuktšimaal.
Petseri kogudus
Petseri kogudus võib märkida mitut kogudust:
Doraemon: Nobita no Ritoru Suta Wozu 2021
Doraemon: Nobita no Ritoru Suta Wozu 2021 (ドラえもん: のび太の宇宙小戦争 2021) on 2022. aasta Jaapani animeeritud eepiline kosmoseooperifilm. See on 41. Doraemoni film ja see on uusversioonina 1985. aasta filmist, Doraemon: Nobita no Ritoru Suta Wozu.
Ühel suvepuhkuse päeval ilmub väikesest raketist, mille Nobita üles korjab, peopesasuurune tulnukas nimega Papi. Ta on avakosmoses asuva väikeplaneedi Pirika president ja tulnud Maale mässuliste eest põgenema. Doraemon ja tema sõbrad on hämmeldunud Papi väiksusest, kuid kui nad mängivad koos salatööriista "Small Light" abil, saavad nad järk-järgult sõpradeks. Maale tuleb aga vaalakujuline kosmoselahingulaev, mis ründab Doraemonit, Nobitat ja teisi, et Papi tabada. Tundes vastutust kõigi kaasamise eest, püüab Papi mässulistele vastu seista. Doraemon ja ta sõbrad lahkuvad planeedile Pirika, et kaitsta oma kallist sõpra ja tema kodu.
Eestimaa superintendent
Eestimaa superintendent oli aastatel 1622–1919 (aastast 1638 Eestimaa kindralsuperintendent) Eestimaa kõrgeim vaimulik juht (superintendent). Ta juhtis Eestimaa Evangeeliumi Luteriusu konsistooriumi.
George Gaynes
George Gaynes (kodanikunimega George Jongejans, 16. mai 1917 – 15. veebruar 2016) oli soome päritolu Ameerika Ühendriikide teatri- ja filminäitleja.
EDSAC
Elektrooniline viivitussalvestuse automaatne kalkulaator (inglise Electronic Delay Storage Automatic Calculatoroli, lühend EDSAC) oli varajane Briti arvuti, mida peetakse SSEM-i järel teiseks salvestatud programmiga elektrooniliseks arvutiks. See loodi Cambridge'i Ülikooli matemaatikalaboris Inglismaal Maurice Wilkesi ja tema meeskonna poolt kohe pärast Teist maailmasõda.
EDSACi hakati konstrueerima 1947. aastal ja esimene programm, millega masin arvutas välja ruutarvude ja algarvude tabeli, pandi käima 6. mail 1949. Programmi kirjutas Beatrice Worsley, kes oli tulnud Kanadast masinat uurima. EDSAC-i kasutamine lõpetati 11. juuli 1958. Selle asendas EDSAC 2, mis oli kasutusel kuni 1965. aastani.
Beverni ühisvald
thumb|Vapp thumb|Samtgemeinde Beverni paiknemine Holzmindeni kreisis
EDSAC
Rakendamine
Arvuti töötas tavaliselt 35 tundi nädalas. Päeval olid kohal insenerid, kes tegelesid tekkivate probleemidega. Teatud kasutajad võisid arvutit kasutada ka üleöö, aga seadme rikke korral pidi ootama hommikuni enne kui viga uurida sai.
Beverni ühisvald
Bevern on valdade ühendus (Samtgemeinde) Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Holzmindeni kreisis. Selle pindala on 66,30 km². 31. detsembril 2017 elas seal 5882 inimest. Selle keskus on Bevern.
Samtgemeinde Bevern koosneb järgmistest valdadest:
EDSAC
Rakendamine
EDSAC töötati välja spetsiaalselt matemaatikalabori arvutuste toeks. 1951. aastal kasutati masinat 79-kohalise algarvu leidmiseks.
Esimene informaatika kursus alustas 1953. aastal, kasutades EDSACi.
Lisaks on EDSAC-i aidanud sellised teadlased nagu John Kendrew ja Max Perutz (keemia, 1962), Andrew Huxley (meditsiin, 1963) ja Martin Ryle (füüsika, 1974) nende uurimistöödes ning toonud neile Nobeli auhinna.
EDSAC oli esimene arvuti, mis käivitas graafilise arvutimängu trips-traps-trull teostuse OXO, mida kuvati läbi elektronkiiretoru.
EDSACi simulaator
EDSAC simulaator on EDSAC arvuti tarkvaraline kuju nagu see eksisteeris aastatel 1949–1951. Kasutajaliideses on kõik algse masina juhtnupud ja kuvad ning süsteem sisaldab originaalprogrammide, alamprogrammide ja silumistarkvara teeke. Simulaator on mõeldud kasutamiseks andmetöötluse ajaloo õpetamisel või ajaloolise kogemusena praegustele arvutipraktikutele.
Komponendid
EDSAC töötas taktsagedusega 500 kHz. Masinal kasutati elavhõbedaga täidetud viivitusradu, mis salvestasid teavet helina seisva lainena mälu jaoks ja ligi 3000 elektronlampi loogikaks. Neid mälupankasid hoiti õhkjahutusega kapis. Seadme kogu elektrikulu oli 11 kW. Kõigi tavaliste käskude puhul oli tsükliaeg 1,5 ms, korrutamise puhul oli see 6 ms. Käskude sisestamiseks kasutati viie auguga perfolinti läbi elektromehaanilise lindilugeja, mis töötas kiirusega 6 2/3 tähemärki sekundis. Väljund toimus teletaibi kaudu.
Põhimälu koosneb 32 paagist, millest igaüks on umbes 5 jalga pikk ja sisaldab 32 17 kahendkohalist numbrit, millest üks on märginumber. 1952. aastal lisati ka magnetlindiseade, kuigi see ei töötanud nii hästi, et seda oleks reaalselt kasutusse võtta saanud.
Monitoorimiseks kasutati üheksatolliseid ekraane.
Mälu ja käsklused
Operatsioonikoode oli ainult 18 ja algselt vaid 512 18-bitist sõna põhimälu, hiljem laiendati 1024-ni. Kõige ülemine bitt ei olnud ajastusprobleemide tõttu alati saadaval, seega kasutati ainult 17 bitti. Käske täideti kiirusega keskmiselt 650 sekundis. 1024-sõnaline mälu viivitussalvestus oli saadaval alles 1955. aastal või 1956. aasta alguses, kuni selle ajani oli programmide maht 800 sõna.
Käsklused hõivasid ühe 17-bitise sõna, kuid terve viivitusrida pidi ringlema enne järgmise käsu täitmist. Seega oli kõige kiirem järjestikuste käskude täitmine käsku sekundis. Käsk koosnes 5-bitisest käsukoodist, 1 varubitist, 10-bitisest operandist (tavaliselt mäluaadress) ja 1 pikkuse bitist, et kontrollida, kas käsus kasutatakse 17-bitist või 35-bitist operandi (kaks järjestikust sõna, väike-endian). Operatsioonisüsteem koosnes 31 juhisest, mis olid ühendatud astmelülitiga, mehaaniline kirjutuskaitstud mälu. Need juhised panid sümboolsel kujul programmid paberlindilt põhimällu ja käivitasid need.
Programmeerimine
EDSACi programmeerijad pidid kasutama tänapäeva standarditele mitte vastavaid tehnikaid, eelkõige nimelt isemuutuva koodi kasutamist. Kuna indeksiregister tuli alles palju hiljem, siis ainus viis massiivi juurde pääsemiseks, oli muuta millisele mäluaadressile konkreetne käsk viitab. Indeksiregistri puudumine valmistas alamprogrammi kirjutajale probleemi ka selle poolest, et nad ei teadnud ette, kuhu mälus alamprogramm laetakse ja seetõttu ei osatud adresseerida kasutatud koodi ühtegi piirkonda andmete salvestamiseks. See lahendati esialgse sisendrutiini abil, mis vastutas alamprogrammide laadimise eest perforeeritud lindilt mällu.
Lisaks kasutati vähese mälu tõttu ka erilisi tehnikaid, mis aitasid paremini mälu kasutada. Näiteks võib perforeeritud lindilt alamprogrammi mällu laadimisel juhtuda, et tuleb välja arvutada konstant, mis ei vaja hiljem ümberarvutamist. Selles olukorras arvutatakse konstant "vahepalana". Konstandi arvutamiseks vajalik kood esitatakse koos täieliku alamprogrammiga. Pärast seda, kui esialgne sisestusrutiin oli arvutuskoodi laadinud, annab see juhtimise üle sellele koodile. Kui konstant on arvutatud ja mällu kirjutatud, naaseb juhtimine algse sisendrutiini juurde. See jätkab alamprogrammi ülejäänud osa mällu kirjutamist, kuid esmalt kohandab selle alguspunkti nii, et konstandi arvutanud kood kirjutatakse üle. See võimaldas üldotstarbelises alamprogrammis teha keerulisi kohandusi, muutmata selle lõplikku jalajälge mälus suuremaks, kui see oleks olnud konkreetse olukorra jaoks kohandatud.
Koopia projekt
13. jaanuaril 2011 teatas Arvutikaitseselts, et kavatseb ehitada EDSACi töötava koopia Bletchley Parkis asuvas Riiklikus Arvutusmuuseumis (inglise The National Museum of Computing, lühend TNMoC), mida juhendab Andrew Herbert, kes õppis Maurice Wilkesi käe all. Koopia esimesed osad lülitati sisse 2014. aasta novembris. Algselt loodeti projekt täielikult tööle saada 2017. aasta sügiseks.
Projekti eesmärgid:
Irja Tähismaa
Haridus ja töö
Ta lõpetas 2000. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna.
Ta töötas aastatel 2000–2002 Tallinna Prokuratuuris abiprokurörina.
Tähismaa on töötanud ajakirjanikuna Võrumaa Teatajas.
Looming
2021. aastal andis Tähismaa kirjanikunime Irene Starland all Portugalis välja inglise keeles kirjutatud romaani "Commander João G - Confession of an Extremist". Romaani minategelane on alamakstud, alalhoidlik ja mõõdukalt meeleheitel keskastme kontoriametnikust keskealine portugali mees, kes kannatab lisaks erektsiooni ja tulevikuperspektiivide puudumisele veel nii hüsteerilise ema, realiseerimistähtaja ületanud tüdruksõbra, kiusliku ülemuse kui ka järjest süveneva ärevushäire käes. Kriitik Alvar Loogi hinnangul muudab peategelaste seikluste fantastiline iseloom kogu loo üle võlli farsiks.
Alvar Loog:
Isiklikku
Tema abikaasa on Inno Tähismaa. Tal on kolm tütart, 2012. aastal Angelmani sündroomiga sündinud Julia Eveliina Tähismaa, 2014. aastal sündinud Aurora Victoria Tähismaa ja 2020. aastal sündinud Ella.
Kõrgemägi
Kõrgemägi on mitme Eesti kõrgendiku nimi:
Antonio Schinella Conti
Antonio Schinella Conti (tuntud kui abee Conti; 22. jaanuar 1677 Padova – 6. aprill 1749 Padova) oli Itaalia patriitsisoost füüsik, matemaatik, ajaloolane ja filosoof.
10. novembril 1715 võeti ta vastu Londoni Kuningliku Seltsi liikmeks.
Tõrevere kihistik
Kihistiku stratotüüp on Reinevere külas asuv vana Tõrevere paemurd, kus paljandub 1,2 meetri ulatuses biohermne lubjakivi. Kihistiku kivimid sisaldavad rikkalikult korallide ja stromatopooride jäänuseid.
Antonio Schinella Conti
Kõige laiemalt tuntakse abee Contit vahekohtunikuna Leibnizi ja Newtoni vahelises vaidluses infinitesimaalarvutuse autorsuse pärast 1715. aastal, mille ta kummalegi osapoolele toetajana esinedes uuesti lõkkele puhus. Ühtlasi mängis ta võtmerolli Newtoni teose "Chronology of Ancient Kingdoms" esimese väljaande, prantsuskeelse autoriseerimata ja vigaderohke tõlke ilmumises 1725. aastal, mis sundis Newtonit omakorda teost läbi töötama ning valmistama ette ingliskeelse väljaande.
Pikalt Pariisis viibides sõbrunes Conti Charles Francois Du Fay'ga, keda tunti Prantsuse Teaduste Akadeemias tehtud füüsikaliste eksperimentide poolest.
Nerehta rajoon
Nerehta rajoon (vene keeles Нерехтский район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Kostroma oblastis, asudes oblasti loodeosas. Rajooni keskus on Nerehta linn.
Tõrevere kihistik
Tõrevere kihistik on Ärina kihistu keskmine kihistik, selle all lamab Siuge kihistik ja sellel lasub Kamariku kihistik.
Antonio Schinella Conti
Kahest Prantsusmaa-reisist jäänud märkmete põhjal otsustades oli Conti ilmalike kalduvustega ja armastas luulet. Aastate 1726–1747 jooksul kirjutas Conti, kes oli Shakespeare'i suur imetleja, neli blankvärsis tragöödiat Antiik-Rooma ajaloost. Tragöödiakirjanikuna peetakse Contit Vittorio Alfieri eelkäijaks. Contilt pärineb ka teoreetiline käsitlus tragöödiate struktuurist ja koori funktsioonist neis "Trattato dei fantasmi poetici". Samuti kirjutas ta essee "Lettre à Scipione Maffei" Homerose teemal.
"Ta kirjutas mõned tragöödiad, mis trükiti Luccas 1765. aastal, ent leiti olevat pigem meeldivad kapis kui huvitavad laval," iseloomustab Conti teoseid "Biograafilises sõnaraamatus" (1812–1817) Alexander Chalmers, "ja tema luuletused on pigem metafüüsilist laadi lõpetamata sketšid kui muusa ehtne toodang."
Nerehta rajoon
Rajoon piirneb põhjas Kostroma rajooniga, idas Krasnoselski rajooniga, lõunas Ivanovo rajooniga ja läänes Jaroslavli oblastiga.
Antonio Schinella Conti
Itaaliasse tagasi jõudes elas ta vaikselt Padovas ja Veneetsias ning suri 1749. aastal. 1781. aastal laskis Carolina de Conti püstitada Padua linna abee Conti kuju, mille autor on skulptor Felice Chiereghin.
Nerehta rajoon
Nerehta rajoonis on 161 asulat, mis kuuluvad ühe linna (Nerehta) ja nelja külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Nerehta ja Solonitsa.
Sarapiku (Kadrina kihelkond)
Sarapiku oli küla Virumaal, tänapäevase Vaiatu küla alal.
Külas sündis 1903 eesti haridustegelane Aleksander Valsiner.
Oli kord
"Oli kord" on ansambli Kiritöö album, mis salvestati 2004. aasta kevadtalvel Jaan Tamme poolt Eesti Kirjandusmuuseum stuudios ning avaldati sama aasta juulikuus.
Kalmeistri
Kalmeistri oli küla Virumaal, tänapäevase Mustmätta küla alal.
Küla on esimest korda mainitud umbes 1900 Калмистре.
Ormar Lutsberg
alt=1990 MM satrt Skellefteå|pisi|Ormar Lutsberg 1990. aastal MM-i stardis [[Skellefteå|Skellefteås]] Ormar Lutsberg (sündinud 31. oktoobril 1965 Viljandis) on eesti orienteeruja (sh suusaorienteeruja).
Haridus
Lõpetas 1984 Viljandi 4. Keskkooli.
Sporditulemused
Ormar Lutsberg on tegelenud murdmaasuusatamise, orienteerumise ja suusaorienteerumisega.
Aleksander Ohu
Elulugu
Aleksander Ohu oli talupidaja poeg.
Ormar Lutsberg
Sporditulemused
Võitnud suusaorienteerumises Nõukogude Liidu meistrivõistlustel 1990 lühirajal pronksi ja 1989 teatesõidus hõbeda. Osalenud suusaorienteerumise maailmameistrivõistlustel 1990 Nõukogude Liidu koondises (lühirajal 12.) ja 1992 Eesti koondises (tavarajal ja teatesõidus 7. koht). Kuulunud Eesti koondisse murdmaasuusatajana ja suusaorienteerujana. Võitnud suusaorienteerumise Eesti meistrivõistlustel 1988–1997 3 kulda, 3 hõbedat ja 2 pronksi.
Aleksander Ohu
Elulugu
Lõpetas 1921 Tallinna Rahvaülikooli Seltsi Eragümnaasiumi, õppis 1922–34 TÜ matemaatika-loodusteaduskonnas, lõpetas 1940. Oli 1925–28 TÜ meteoroloogiaobservatooriumi sünoptik, töötas aastast 1929 Tallinna Hüdrometeoroloogia Instituudis, oli aastast 1947 Eesti TA Füüsika, Matemaatika ja Mehaanika Instituudi teadur. Hiljem töötas Tartu Struumatõrje Dispanseris.
Ormar Lutsberg
Sporditöö
Töötanud 1995–1997 Valga linnavalitsuses spordinõunikuna ja 1998–2005 Eesti Orienteerumisliidu tegevdirektorina.
Aleksander Ohu
Teadustöö
Uurimisvaldkond: ilmastik Eestis ja Läänemere piirkonnas. Üle 10 teadustrükise.
Rahnõ-Lissovi
Rahnõ-Lissovi (ukraina keeles Рахни-Лісові) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Šargorodi rajoonis. Elanike arv on 4900.
Pauluse kiri efeslastele
Pauluse kiri efeslastele on üks Uue Testamendi raamat kristlikus Piiblis (lühend Ef). See on kanoonilises Uues Testamendis 10. raamat, millele eelneb Pauluse kiri galaatlastele ja järgneb Pauluse kiri filiplastele. Kirja autor on traditsiooni järgi apostel Paulus, kuid hilisemad tekstianalüüsid peavad kirja pigem deutero-pauliinlikuks. Kardinal Stephen Langton jagas teksti 6 peatükiks. Kiri on algselt kirjutatud koinees.
Uues Testamendis on Pauluse kirjad paigutatud kreekakeelse algteksti pikkuse järjekorras, alustades kõige pikemast, mis on Pauluse kiri roomlastele) ning kiri efeslastele on teksti pikkuselt viies.
Nimetus
Pauluse kirjad polnud algselt pealkirjastatud. Traditsiooni järgi nimetati esimeste sajandite jooksul Pauluse kirja efeslastele kreeka keeles Επιστολή πρὸς Ἐφεσίους. Vulgatas on kiri kui Epistola ad Ephesios.
Autorlus
Kiri algab Pauluse pöördumisega Efesose koguduse ja kristlaste poole, mistõttu traditsiooni järgi on kirja autoriks apostel Paulus. Pauluse autorlust on kinnitanud varased kirikuisad ja hilisematest teoloogidest näiteks Adolf von Harnack. Erasmus Rotterdamist arvas tekstianalüüsi alusel esimesena, et kirja koostas mõni Pauluse õpilastest.
Kirjanduslikult on Efesose kiri väga tihedalt seotud Pauluse kirjaga koloslastele, mille autorluse osas on teoloogid tõstatanud vähe küsimusi ning teoloogias on üldaktsepteeritud, et tegu on siiski ehtsa Pauluse kirjaga. Tavapäraseim selgitus sellele on, et Efesose kirja autor on ette võtnud koloslaste kirja teksti ja seda omal viisil oma huvides laiendanud, kuid see seletus ei veena kõiki teolooge ning erialakirjanduses on argumentatsioon mõlema kirja autorluse üle veel käimasolev.
Mõned peavad nii Efesose, Kolossa kui ka Fileemoni kirja tegelikuks autoriks Timoteost, kuna, olles ise Aasia päritolu, olnuks ta pädev juhtnööridele toetudes Aasia retoorika stiilis kirju koostama.
Tekkelugu
Kiri on suunatud Efesose kogudusele, kuid varasemates säilinud manuskriptides puudub kirjakohas Ef 1:1 märge "Efesosele" (ἐν Ἐφέσῳ), mistõttu oli kiri suure tõenäosusega küll suunatud Efesose kogudusele, kuid mõeldud ringlema ka teistes Väike-Aasia kogudustes. Markion eeldas omakorda, et tegu võib olla Pauluse kirjaga laodikealastele, kuid ka see oli üks väiksematest kogudustest, kuhu see kiri oli määratud jõudma.
Paulus külastas Efesost kaks korda: lühidalt oma teise misjonireisi ajal ja teist korda oma kolmanda misjonireisi ajal, mil ta viibis Efesoses umbes 3 aastat. Efesose koguduse rajas Paulus koos Akvila ja Priskillaga oma teisel misjonireisil ning jättis nad sinna misjoneerima. Akvila ja Priskilla olid, nagu Pauluski, elukutselt telgitegijad Paulus kirjutas Efesoses ka oma 1. kirja korintlastele.
Kirja varaseim säilinud terviklik tekst sisaldub Papüürus 46 manuskriptil 2. sajandist. Osa tekstist sisaldub ka Papüürus 49 manuskriptil.
Efesose linn
Efesos oli Rooma riigi peamine linn Väike-Aasias ning elanike arvult 4. linn (rahvaarv umbes 250 000). Rooma võimu alla langes linn 133 eKr.
Efesos oli suurim kaubanduslinn Rooma Aasia provintsis ning seetõttu nii etniliselt kui ka religiooniliselt väga integreeritud, kus aktsepteeriti väga paljusid liikumisi judaismist erinevate polüteistlike religioonideni. Seal asus ka Artemise tempel.
Efesose linna valitsus oli põhiliselt demokraatlik.
Efesose kogudus Ilmutuse raamatus
Ilmutuse raamatu alguses on kirjas läkitused seitsmele kogudusele: Efesose, Smürna, Pergamoni, Tüatiira, Sardese, Filadelfia ja Laodikeia kogudus.
Efesose linn oli täidetud kristlaste jaoks ebajumala teenijatega, samuti oli levinud nõiakunsti praktiseerimine, kuid vaatamata sellele pidas kristlik kogudus vastu ning oma usu puhtuse eest on neid ka Ilmutuse raamatu läkituses kiidetud, kuid seejuures laidetud ka oma "esimese armastuse" maha jätmise eest. Selle all võidakse mõelda kas, et oma võitluses hereesiaga on Efesose kogudus unustanud vennaarmastuse või pigem, et kogudus ei tunne enam koguduse tööst rõõmu ja armastust, vaid teevad seda sunnitult ja käsumeelsusest.
Ülesehitus
Kreekakeelses tekstis moodustavad 1. peatüki salmid 3-14 (pealkirjastatud "Hümn Kristuse ülistuseks") ühtse 202st sõnas koosneva lause, mis on terves Piiblis pikkuselt teine lause (kõige pikem Kl 1:9–20 218 sõnaga).
Sisu ülevaade
Kiri efeslastele ei käsitle ühtki konkreetset probleemi, vaid selles ülistatakse rõõmu osadusest ja suhtest Kristusega. Samuti on rõhk usklike staatusel Kristuses ning kristlikul eluviisil.
Avakiitusele (Ef 1:3) järgneb kiitust toetav õnnistuste loetelu, või teisisõnu ka päästeajalugu: äravalimine (Ef 4), ettemääratus (Ef 5), lunatus ja andeksand (Ef 7), saladuse ilmutamine (Ef 9), Jumala päranduse saamine (Ef 11) ja Püha Vaimu pitseri saamine (Ef 13).
Kõne keel on hoolikalt komponeeritud, kujunditerohke nn "Aasia stiil", mispuhul erilist tähelepanu pööratakse muuhulgas ka etteloetava teksti kõlalisele ilule (eufoonia). Käesoleva perikoobi ehk kõne encomium’i puhul on jälgitav veel täiendav asjaolu – nimelt on kreeka tekst struktureeritud nõnda, et iga fraas kestaks ühe hingetõmbe ja kordustele toetuv mõttearendus haarab kuulaja kaasa.
Ain Riistan karakteriseerib Efesose kirja konteksti ja struktuuri järgmiselt: "Efesose kiri on oma iseloomult "kõne kirjas", täpsemini epideiktiline kõne või homiilia Jumala auks." Kiri algab ja lõpeb epistolaarsete kirjakonventsioonide kohaselt (formaalsed algus ja lõpp), ent kuna kiri on mõeldud kuulajaskonnale ette lugemiseks, siis on kogu vahepealne osa üles ehitatud antiigi kõnepidamise reeglite kohaselt.
1997.aasta tõlkes jaguneb Pauluse kiri efeslastele 13. alapeatükiks:
Kiri eesti keeles
Georg Mülleri jutlustest on säilinud varasemad teadaolevad eestikeelsed kirjakohad Pauluse kirjast efeslastele.
Tekst ilmus esmakordselt tervikuna eesti keeles 1686 "Wastses Testamendis" kui "Pahwli se Apostli Rahmat Eweesrile". 1694 Müncheni käsikirjas on kiri pealkirjastatud "Eweso Rahwale" ja 1739 Piiblis "Apostli Paulusse Ramat Ewesusse-rahwale kirjotud."
Kalle Nigola
Kalle Nigola (10. märts 1930 Kanepi vald, Võrumaa – 29. aprill 2011) oli eesti õigusteadlane.
Elulugu
Kalle Nigola oli talupidaja poeg.
Lõpetas 1948 Võru 1. Keskkooli, 1955 Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna, 1962–65 Tartu Riikliku Ülikooli aspirant, õiguskandidaat (1970, TÜ), väitekiri "Karistuse mõistmine autotranspordialaste kuritegude eest Eesti NSV materjalide põhjal". Oli 1955–60 ENSV Siseministeeriumi Miilitsavalitsuse uurija, 1960–62 Eesti NSV Siseministeeriumi Tartu linna miilitsaosakonna ülema asetäitja, 1965–66 TRÜ kriminaalõiguse ja -protsessi kateedri õpetaja, 1966–70 kriminoloogia-labori vanemteadur, 1971–75 kriminaalõiguse ja -protsessi kateedri vanemõpetaja, 1975–92 dotsent, ühtlasi 1983–86 kateedri juhataja,
Bülent Tüfenkci
pisi|Bülent Tüfenkci Bülent Tüfenkci (sündinud 1. jaanuaril 1966 Yeşilyurtis) on Türgi poliitik, Õigluse ja Arengu Partei liige. Ta oli 24. novembrist 2015 kuni 10. juulini 2018 Türgi majandusminister.