cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kristo Matson
Ta õppis aastatel 1986–1988 Tihemetsa Põhikoolis, aastatel 1989–1996 Torma Põhikoolis ja aastatel 1996–1999 Põltsamaa Ühisgümnaasiumis.
Ta õppis aastatel 1999–2003 Heino Elleri nimelises Tartu Muusikakoolis trombooni, muusikateooriat ja kompositsiooni ning Tartu ülikoolis teoloogiat, kuid ei lõpetanud neid erialasid. Seejärel õppis ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias aastatel 2003–2007 Tõnu Kõrvitsa juhendamisel bakalaureuseõppes ja aastatel 2007–2009 Helena Tulve juhendamisel magistriõppes.
Samuel Umtiti
Samuel Yves Umtiti (sündinud 14. novembril 1993 Yaoundés Kamerunis) on Prantsusmaa jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Prantsusmaa kõrgliiga klubis Lille.
Lyon
Umtiti tegi oma debüüdi Lyoni meeskonnas 8. jaanuaril 2012 mängus linnarivaaliga Lyon-Duchère. Ta mängis kõik 90 minutit ja aitas oma klubil võita 3:1.
Umtiti mängis esimese hooajal Lyoniga kõikide sarjade peale 18 mängu.
2012–13 hooajal mängis ta Lyoni meeskonnas 32 kohtumist ja lõi kaks väravat. Esimene värav tuli 12. jaanuaril 2013 Troyese'i vastu.
Hooajal 2015–16 valisid Lyoni Olympique toetajad ta klubi hooaja parimaks mängijaks Alexandre Lacazette'i ees.
Barcelona
30. juunil 2016 siirdus Umtiti mängima Hispaania kõrgliiga klubisse Barcelona. Klubi maksis ta eest 25 miljonit eurot..
17. augustil debüteeris ta Hispaania superkarikafinaalis Sevillaga, kui Barcelona võitis kahe mängu kokkuvõttes 5:0. Umtiti lõi esimese värava klubi meeskonnas 4. märtsil 2017 Celta Vigo vastu, katalaanid võitsid kodus 5:0.
27. mail 2017 aitas ta Barcelonal alistada Copa del Rey finaalis Alavési 3:1.
Lille
Suvel 2023 lõppes tema leping Barcelonaga ning ta liitus LOSC Lille'iga.
Noortekoondised
2010. aastal mängis ta Prantsusmaa U17 koondises Euroopa meistrivõistlustel Liechtensteinis.
2013. aastal tuli ta Prantsusmaa U20 koondisega oma vanuseklassi Euroopa meistriks.
Täiskasvanute jalgpallikoondis
Umtiti kutsuti Prantsusmaa koondisse 2016. aasta Euroopa meistrivõistlusteks mängima vigastatud Jérémy Mathieu asemel.
13. juunil 2017 lõi ta sõpruskohtumises Inglismaaga oma koondise debüütvärava, prantslased võitsid 3:2.
2018. aasta maailmameistrivõistluste poolfinaalis alistas Prantsusmaa Umtiti väravast 1:0 Belgia. Finaalis alistati Horvaatia ja tuldi teist korda maailmameistriks.
Aadu Treufeldt
pisi|Aadu Treufeldt Aadu Treufeldt (ka Ado Treufeld; 25. september 1874 Kirna vald, Türi kihelkond, Järvamaa – 28. november 1954) oli eesti fotograaf.
Elukäik
Kolm aastat pärast isa surma 1892. aastal kolis pere Türile. Treufeldti kooliharidus piirdus majanduslikel põhjustel vaid vallakooliga, kuid keeli ja fotograafiat õppis edasises elus suuresti iseseisvalt. Lisaks huvitus ta muusikast, lennundusest ja geograafiast. Türi linnaelanike seas teati teda kui seltskonna hinge, kelle tundemärgid olid kõvakübar, valge särk ja fotoaparaat.
Fotograafina
Fotograafiaga tutvus Treufeldt tänu Türi esimesele piltnikule Gustav Essensonile, kelle kõrval omandas ta esimesed fotograafiateadmised. Oma esimestel aastatel fotograafina avaldus Treufeldi omapärane stiil: teda köitis liikuvus, kõikvõimalikud üritused ja grupipildid. Vastupidi kaasaegsetele, kelle fotoportreedel oldi tardunud nägudega, ärgitas ta inimesi end vabamalt tundma. Selleks leidis ta igaühele mõne tegevuse või eseme kätte ning kui midagi käepärast polnud, viskus ta ise külitsi pildile või palus endaga lihtsalt vestelda. Tihti oli ta ka ise grupipiltidel rahva seas.
Nii oli Treufeldt linnaelanike seas hästi tuntud ning teda võis kohata igal üritusel. Naljatledes öeldi, et ta oli igas pulmas peig, matusel kadunuke, sünnipäeval päevakangelane ning argipäevadel igas peres lihane vend, poeg, isa.
1904. aastal avas Treufeldt fotostuudio Pilistveres, kus aga äri ei sujunud. Tõenäoliselt polnud seal piisavalt kliente ja rutiinne ateljeetöö ei sobinud tema iseloomuga. Sealt naasis ta taas Türile, kus proovis oma ateljeed avada. See tal siiski ei õnnestunud.
Treufeldti fotosid iseloomustavad omapärased värvid, mis mõnel puhul on vaevumärgatavad ja teisal intensiivsed. Treufeldtile meeldis ka autoportreesid teha, vahel ka koos lähedaste või põnevate inimestega, keda ta pildistama oli tulnud. Tema fotopärand on suuresti piiratud tema liikuva elukäigu tõttu. Siiski oli ta agar fotode signeerija, tänu millele on tema fotosid aegade jooksul omajagu välja ilmunud.
Reis Hiinasse
1906. aastal alustas Treufeldt läbi Venemaa spontaanset reisi Hiinasse, mida kaaskondlased pidasid avantüüriks. Ta asus teele rahata, võttes kaasa vaid fotoaparaadi ja soovituskirja Peterburi mõisnikult, kelle juures Treufeldti õde töötas teenijana. Tema sõidust pole palju teada. Paikseks jäi ta Mandžuurias Pogranitšnaja linnas (tänapäeval Suifenhe Hiina Rahvavabariigis), kus asus tööle R. Gottliebi fotoäris. Temast sai tuntud fotograaf, kes pildistas Vene riigi- ja raudteeametnikke, kohalikke hiinlasi ja jaapanlasi, sündmusi ning loodust.
Sellest reisist seadis ta kokku rännualbumi, kus on ka tema reisi haruldasemad fotod, mis on unikaalsed nii Eesti kui ka maailma fotoajaloos. Neil piltidel on näha, kuidas karistussalk kohalike röövlite, hunhuuside päid maha raiub. Pildi allservas on Treufeldti kirjutatud dateering: 17.06.1909.
Selles linnas ei püsinud ta kaua, peagi rändas ta Harbini ja sealt Vladivostokki. Seal plaanis ta edasi reisida koguni Ameerikasse, kuid tervise halvenemise tõttu pöördus ta 1909. aasta teisel poolel tagasi Türile.
Tagasi Türil
pisi|Aadu Treufeldt perega: tema naine Liine ja tütar Senta Tervise paranedes otsis ta 1915. aastal kirja teel Helsingist erialast tööd, kuid tulutult. Kõigile ootamatult abiellus ta kohaliku naisega ning 1916. aastal sündis neil tütar. Peagi tekkisid abielupaaril tülid, Treufeldti alkoholilembus süvenes ning mees jäi töötuks.
Treufeldt suri 1954. aastal ja on maetud Türi Saunametsa kalmistule.
Pärand
Aadu Treufeldti reisialbum on Tallinna Fotomuuseumis, kus 2015. aastal oli tema piltide näitus.
Rinnapiim
Rinnapiima ehk emapiima ehk naisepiima all peetakse silmas piima, mida eritavad naise piimanäärmed. Rinnapiim on looduslik toitaine, mis on vajalik imiku(te) toitmisel ning kaitsel imetamisperioodil, kui imik(ud) ise ei ole veel võimeline teisi toite sööma või omastama. Vähesel määral eritavad piimanäärmed ternespiima (rinnapiima) juba enne sünnitust.
Rinnapiima bioloogilised ja immunoloogilised funktsioonid ning emotsionaalsed tegurid on seni lõpuni uurimata.
Naiste piimanäärmete piim sarnaneb teiste imetajate imetite piimaga.
Rinnapiima biokeemiline koostis võib indiviiditi erineda, kuid on mõlemas rinnas suhteliselt sama (v.a ühe rinna haigestumise korral).
Rinnapiima energiasisaldus on 60–75 kcal / 100 ml kohta.
Keemiline koostis
Naise rinnapiim sisaldab 3–5% lipiide (sh kolesterooli), 0,8–0,9% valke, 6,9–7,2% sahhariide ja 0,2% mineraalaineid.
Naiste rinnapiimas on avastatud ka "bifidus-faktor".
Rinnapiima väljalüpsmise, külmutamise ja pastöriseerimise käigus muutub ka selle biokeemiline koostis.
Aminohapped
Rinnapiimas on tuvastatud järgmiste aminohapete olemasolu: arginiin, histidiin, isoleutsiin, leutsiin, lüsiin, metioniin, tsüsteiin, fenüülalaniin, türosiin, treoniin, trüptofaan, valiin.
Mineraalained
Rinnapiim sisaldab naatriumi, kaaliumi, kaltsiumi, magneesiumi, fosforit, väävlit ja kloori.
Valgud
Rinnapiimas on peamiselt kolme tüüpi valke: kaseiin, α-laktalbumiin ja β- laktoglobuliin. Lisaks on rinnapiimas rohkelt ensüüme.
Tsütokiinid
Rinnapiimas leidub imetamisperioodil mitmeid tsütokiine: interleukiinid 1β, IL-6, IL-8, IL-10 ja tuumornekroosifaktor alfa (TNFα).
Antikehad
Antikehadena toimivad valgud rinnapiimas on immunoglobuliinid A, M ja G. Lisaks leidub rinnapiimas lüsosüümi, laktoferriini jms.
Vitamiinid
Rinnapiimas on märkimisväärsetes kogustes mitmeid vitamiine: A-, D-, E-, K- ja C-vitamiini, tiamiini, riboflaviini, B6-vitamiini, niatsiini, biotiini, pantoteenhapet, foolhapet ja B12-vitamiini.
1979. aastal ei tuvastatud rinnapiimas K-vitamiini.
Prebiootikumid ehk suhkrud
Suhkrud on imiku kõhubakterite toit. Rinnapiimas leidub üle paarisaja suhkru.
Rakutüübid
Rinnapiim sisaldab rohkelt rakke: 2000–4000 rakku/mm3. Levinumad rakutüübid on lümfotsüüdid (peamiselt T-lümfotsüüdid), makrofaagid, granulotsüüdid, neutrofiilid.
Uuemad uuringud
Uuemad uuringud on tuvastanud rinnapiimas mitmeid aineid, mille otstarvet ei ole suudetud seni veel täpselt kindlaks teha. Rinnapiimas leidub mitmeid hormoone: kortikosteroide, prolaktiini, thyrotrophin, türoksiini ja koletsüstoiniini, leptiini, oksütotsiini ja insuliini. Mitmeid prostaglandiine.
Kasvufaktorid
Kasvutegurid : epidermaalne kasvutegur, insuliinisarnane kasvutegur I ja II jt.
HI-viirusega nakatamine
HI-viirusega nakatunud emad võivad tõenäoliselt viiruse üle kanda veel sündimata lapsele ka platsenta või rinnapiima kaudu.
HTLV-1
Inimese T-lümfotsüüdi (retro)viirus, mis põhjustab täiskasvanutel ägedat leukeemiat, võib üle kanduda lapsele.
Ravimite ülekanne laktatsiooniperioodil
Ravimite tarvitamisel soovitatakse olla ettevaatlik, kuna paljude ravimite kohta puuduvad andmed, kuid paljud ravimid esinevad ka rinnapiimas ja avaldavad imikule soovimatut toimet. Näiteid laiemalt tuntud ravimite kohta:
Antikonvulsantide eritumine rinnapiimaga
Epilepsia korral kasutatakse ka rinnaga toitvate emade raviks antikonvulsante, mille toime vastsündinule sõltub rinnapiimaga erituva ravimi kontsentratsioonist. Selleks määratakse enne, kui rinnaga toitmisest võõrutada, ravimi kontsentratsioon ka lapsel ja vajaduse korral katkestatakse rinnaga toitmine.
Rinnapiima saastatus
Teadlased on tuvastanud mitmel pool maailmas rinnapiimas ka pestitsiide (näiteks DDT-d), dioksiine, polüklooritud bifenüüle ning muid toksilisi ja kantserogeenseid kemikaale, mükotoksiine ja raskmetalle (plii, elavhõbe, arseen, kaadmium jm).
Rinnapiima eritumine meestel
Harvadel juhtudel on täheldatud rinnapiima eritumist poisslastel ja meestel. Seda võivad põhjustada hormoonitaseme muutused, nälgimisest taastumine, hormoonravimid. Spontaanset, lapse sünniga mitteseotud piimaeritust nimetatakse galaktorreaks.
Ülo Kaasik
pisi|[[Mati Abel ja Ülo Kaasik (paremal) 2009. aastal]] Ülo Kaasik (9. november 1926 Tallinn – 17. aprill 2017 Tartu) oli eesti matemaatik.
Ta lõpetas 1953. aastal Tartu Riikliku Ülikooli matemaatikateaduskonna. 1957. aastal kaitses matemaatikadoktori väitekirja.
Aastatel 1953–1959 töötas ta Tartu Riikliku Ülikooli matemaatikateaduskonna lektorina. 1959–1979 oli ta ülikooli arvutuskeskuse teaduslik juhendaja, 1979–1993 matemaatikateaduskonna professor, seejärel 1993. aastast Tartu Ülikooli matemaatika-informaatikateaduskonna emeriitprofessor.
Rassipimedus
Rassipimedus on eelarvamus, mille kohaselt rassilised tunnused – isegi kui need on sotsiaalselt konstrueeritud ega oma bioloogilist päritolu – pole olulised ega oma mõju inimeste ühiskondlikele, võimu- ega muudele suhetele.
Kukehirss
Kukehirss (Echinochloa) on kõrreliste sugukonda arvatud taimeperekond.
Eestis kasvab üks sellesse perekonda kuuluv liik: tähk-kukehirss (Echinocloa crus-galli).
Donnersbachwald
thumb|
Donnersbachwald oli vald Austrias Steiermargi liidumaal Liezeni ringkonnas. 2015. aastast on see Irdning-Donnersbachtali valla osa.
Eestlased Kabböles
Eestlased Kabböles olid Soomes Kabböle kalurikülas Pernå vallas (soome Pernaja; praegu Loviisa linna ala) elanud eestlased. Tänapäeval on Kabböles elavad eestlaste järeltulijad soomestunud/rootsistunud.
Esimesed eestlased jõudsid Kabbölesi 1906. Esimesena tuli 9 peret, kes kõik ostsid sinna endale ka maatüki. Hiljem saabus külla veel eestlasi. Esimese maailmasõja lõpus elas seal 12 eesti peret, ühtekokku 70–80 inimest. Külas tegutses eesti laulukoor, selts ja raamatukogu.
Tuntud Kabböle eestlasi: Aleksander Warma (1890–1970), Arnold Walter Mikiwer (1906–1986).
Paide Muusikakool
Paide Muusikakool on muusikakool Paides aadressil Tallinna tänav 8.
Kool loodi 1958. aastal, õppetööd alustati 3. novembril 50 õpilasega. Kooli esimene direktor oli Magda Laikre.
1963. aastal lõpes kooli esimene lend. Nendeks olid neli akordionisti. Samal aastal valmis ka Paides uus keskkoolihoone, kus muusikakool üüris õhtupoolikuti seitset klassiruumi. 1973. aasta jaanuaris sai kool kasutamiseks Paide polikliiniku endised ruumid, kus iga õpetaja sai omale klassi, kuid maja vajas remonti. See remonditi 1978. aastal.
1983. aasta septembris avati Paide Muusikakooli filiaal Türil ja muusikakooli õpilaste arv ületas 200 piiri.
1990. aasta augustis koliti vana maja hoovile ehitatud juurdeehitisse, mis oli vanast majast mõõtmetelt ligi kolm korda suurem.
2021/2022 õppeaastal õpib Paide Muusikakoolis 129 õpilast. Paide Muusikakoolis töötab 22 õpetajat.
Paide Muusikakoolis on tänapäeval võimalik õppida järgmisi erialasid: klaver, tšello, viiul, kitarr, flööt, klarnet, saksofon (alt, sopran, tenor), trompet, altsarv, tromboon, löökpill, akordion, pärimusmuusika (lõõts, kannel), laul.
Lestene vald
Valla pindala on 83,9 km². 2016. aasta seisuga elas seal 662 inimest. Valla keskus on Lestene küla. Vallavanemaks on Vilnis Janševskis (ühine Irlava vallaga).
Ajalugu
Vald on kujunenud Kliģi mõisa (Kliggenhof), Jaunlestene mõisa (Neu-Lesten) ja Lestene mõisa (Lesten) maadele.
Aastal 1935 oli valla pindala 107,8 km² ja seal oli 1610 elanikku. Aastal 1945 moodustati selles Lestene ja Mežnieki külanõukogud, vald ise likvideeriti aga aastal 1949. Aastal 1965 liideti osa Lestene külanõukogust Džūkste külanõukoguga. Aastal 1973 liideti sellega osa Degole külanõukogust. Aastal 1975 liideti osa Lestene külanõukogust Slampe külanõukoguga. Aastal 1990 moodustati külanõukogust vald. 2009. aastast kuulub vald Tukumsi piirkonda.
Loodus
Suurimaks jõeks on Abava jõgi, teine tähtsam jõgi on selle lisajõgi Lestene jõgi. Vallas asub 36 hektari suurune Pālansi järv, teine järv on 21,8 hektari suurune Kliģi järv. Looduskaitse all on üks nimetu põline tamm. Valla lõunaossa jääb 347 hektari suurune Riesta-Džūkstene soo hoiuala.
Kaitstavad objektid
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Lestene mõisa hoonetekompleks, sealhulgas teenijate maja, park ja häärber, ja Lestene luteri kirik. Kohaliku kaitse all on Lestene mõisa ait.
Asustus
Aastal 2011 elas vallas 588 lätlast, 33 venelast, 37 valgevenelast, 4 ukrainlast, 8 poolakat ja 11 leedulast.
Valla külad on:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Jāņukalns
Jāņukalns on küla (vidējciems) Lätis Madona piirkonnas Kalsnava vallas.
Rainis (eesnimi)
Rainis on mehenimi.
Jāņukalns
Jāņukalns asub valla lääneosas Svirēja jõe kaldal. Küla jääb valla keskusest Jaunkalsnavast 9,5, piirkonna keskusest Madonast 27 ja Riiast 145 kilomeetri kaugusele.
Külas on õigeusu kirik, seal on asunud ka rahvamaja, postkontor ja kool. Sinna jääb Jāņukalnsi bussipeatus.
Rainis (eesnimi)
1. jaanuari 2022 seisuga oli Eestis eesnimi Rainis 350 mehel. Rainis on Eestis levikult 337. mehenimi.
Jāņukalns
Jāņukalns on tekkinud endise Kalsnava vallamaja, vallakooli ja õigeusu kiriku juurde. Apostel Johannesele pühitsetud kirikult on küla ka nime saanud.
Looduskaitse all on sealne vaher ümbermõõduga 3,54 meetrit.
Rainis (eesnimi)
Kõige populaarsem oli eesnimi Rainis vanuserühmas 25–29, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 4,57 ning Lääne-Viru maakonnas, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 7,4. Rainis oli keskmiselt 31 aasta vanune (mediaanvanus oli 32).
Jāņukalns
Aastal 2008 oli külas 54 elanikku, aastail 2019 ja 2022 oli elanikke 67.
pisi|tühi|Kalsnava õigeusu kirik
Benoît Costil
Benoît Costil (sündinud 3. juulil 1987 Caenis) on Prantsusmaa jalgpallur, väravavaht. Alates 2017. aastast esindab ta Ligue 1 klubi Auxerre.
2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel oli ta Prantsusmaa jalgpallikoondise kolmas väravavaht.
Hüttschlag
Hüttschlag on vald (Gemeinde) Austria Salzburgi liidumaa Sankt Johann im Pongau ringkonnas.
Hüttschlag asub Großarli orus, Großarli vallast lõunas, Salzburgi Pongau piirkonnas. Asula paikneb ülemises orus Alpide peaahelikust vahetult põhjas, mille moodustavad Kõrg-Tauerni mäestiku Ankogeli ja Hafneri mäed. Hüttschlagist viib vaid ratsarada üles Arlscharte kurule ja Maltatali Kärnteni liidumaal.
Vallaosad on Hüttschlag, Karteis ja See. Algselt põllumajanduslik Hüttschlag sõltub täna peamiselt turismist. Koos Dorfgasteiniga moodustab Großarli org suusakuurordi suuremas Ski Amadé piirkonnas.
Ajalugu
Arla orgu on esmamainitud u 930. aastal, kui Baieri asunikud olid endise slaavi rahvastiku juba asendanud. Ala kuni Kõrg-Tauerni ahelikuni arendasid edasi Salzburgi peapiiskopid; 15. sajandi algusest sai sellest oluline kaevanduspiirkond, kaevandati peamiselt vaske ja väävlit. Laiendatud sulatustööd (Hütten) tekkisid 1520. aasta paiku; kaevurite saabumise tagajärjel sai Hüttschlagist protestantismi keskus Salzburgi maadel – paljud Salzburgi protestandid saadeti 1731. aastal vürstliku peapiiskopi Leopold Anton von Firmiani valitsemise ajal välja.
Dobrovolė
Dobrovolė (poola keeles Dobrowola) on Vilniuse linnaosa, mis asub linna edelaosas Paneriai valla territooriumil. Dobrovolė piirneb põhjas Vaidegiaiga, idas Trakų Vokėga ja loodes Užukampisega.
Linnaosa kohal asus varem samanimeline küla. XX sajandi alguses asus seal ka Trakų Vokė mõisa karjamõis. Küla alad liideti Vilniusega aastal 1996.
Misao Ōkawa
Misao Ōkawa (jaapani 大川 ミサヲ, Ōkawa Misao; 5. märts 1898 Ōsaka – 1. aprill 2015 Ōsaka) oli Jaapani ülipikaealine naine, kes oli alates 12. juunist 2013, Jiroemon Kimura surma järel, Gerontoloogia Uurimisgrupi andmetel maailma vanim elusolev inimene.
Ōkawa sündis Tenma ringkonnas Ōsaka lähedal (tänapäeval Ōsaka Kita linnaosa) kimono valmistajate suguvõsas.
Ta abiellus 1919. aastal Yukio Ōkawaga. Neil sündis 2 tütart ja poeg. Abikaasa suri 1931. aastal. 2014. aasta märtsis olid poeg ja üks tütar veel elus.
Ōkawa suutis käia kuni 110 aasta vanuseni. Seejärel kasutas ta liikumiseks vaid ratastooli.
Misao Ōkawa oli kõigi aegade pikima elueaga jaapanlane, kelle vanus on dokumentaalselt tõendatud 2017. aastani, mil Nabi Tajima tema vanuse ületas.
How (Not) to Speak of God
"How (Not) to Speak of God" ("Kuidas (mitte) rääkida Jumalast") on Peter Rollinsi teoloogiline raamat. Esmatrükk ilmus Society for Promoting Christian Knowledge väljaandel 2006.
Sissejuhatus: saladus
Autor lepitab vaadet, et Jumalast tuleb vaikida, ja karismaatilisest liikumisest inspireeritud vaadet, et Jumalast ei tohi kunagi lakata rääkimast. Esimene ahvatles teda müstilisele humanismile, teist fundamentalismile. Nende positsioonide vaheline dialoog võiks aidata lääne kirikut taaselustada. Ludwig Wittgensteini Jumal on lahtimuukimatu saladus, mida ei saa jagada; karismaatikute Jumal on saladuse avalikuks teinud ja seda tuleb jagada. Kristlikud müstikud, näiteks Meister Eckhart, ei ole vaikinud, kuid on vastu seisnud jultumusele püüda koloniseerida Jumala nime mõistetega. Öeldamatust saabki alguse kõige inspireerivam jutt, sõnaosav jutt sõnade brutaalsusest, haavatud sõnad haavatud Kristusest. Religioossed traditsioonid ei ole nende silmis Jumala määratlemine, vaid armastav vastus Jumalale. See, millest me ei saa rääkida, ongi see, kellest ja kellele me ei tohi lakata rääkimast. Jumal ei ole müstiku jaoks öeldamatu saladus, millest tuleb vaikida, ega levitatav saladus, mille ilmutus on avalikuks teinud, vaid saladus, mida ollakse sunnitud jagama, kuigi see jääb saladuseks. Sellist lähenemist kas ignoreeritakse või see pagendatakse erapraktikaks. Ainult nihilistlikud postmodernistlikud filosoofid võtavad seda tõsiselt. Ometi tänapäeva lääne kirik vajab sellist lähenemist usule.
Osa 1: hereetiline ortodoksia: õigelt uskumuselt õigesti uskumisele
Kristlik usk saab alguse transtsendentse Jumala kogemisest; teoloogia püüab selle kogemusega toime tulla, kirjeldada selle allikat, mõelda selle allika üle. Usus meid hoitakse, teoloogiat me hoiame. Usu kogemus ei saa olla lahus selle tõlgendamisest. Kristlus ilma teoloogiata ei oleks kristlik, sest kohtumist Jumalaga tuleb tõlgendada seoses kristliku Pühakirjaga. Tänapäeva teoloogia on kaitsnud arusaama ortodoksiast, mis väljendab õiget arusaamist Jumalast. Sellele on vastu väidetud, et Jumalat nimetades nimetatakse kõigest seda, kuidas meie Jumalast aru saame. Muidu on tegu mõistelise ebajumalaga, mis on tehtud meie vaimu materjalist. Tänapäeva kirik ei ole seda taibanud ning riskib alati intellektuaalse ebajumalakummardamisega. Liberaalsed kriitikud omakorda on samalaadses ohus, sest nad on loobunud mõttest, et Jumalast saab üldse mõtestatult rääkida. Ühed väidavad naiivselt, et ortodoksia on veel võimalik, teised vastavad, et kõik, mida saab Jumala kohta väita, on hereetiline. Ühed väidavad eksklusiivselt ja vägivaldselt oma Jumala ülimuslikkust, teised taandavad Jumala immanentsele eetikasüsteemile. Autor vastandab neile positsioonidele emergeeruva vestluse usukogukonna mõisted. Nii absolutism kui ka relativism on ebajumalakummardajalikud positsioonid, mis pärinevad modernsest puhta mõistuse müüdist. See aitab avastada kreekaliku ortodoksia kui õige uskumuse asemel heebrealiku ja müstilise ortodoksse kristlase, kes usub õigesti, st armastavalt, ohverdavalt ja Kristuse-sarnaselt. See ei ole poolevahetus binaarse opositsiooni raames, vaid binaarsuse transtsendeerimine. Ortoksia ei ole siis enam hereesia vastand, vaid see sõna näitab teed maailmas olemise viisile, mitte maailma kohta uskumise viisile. See on väljakutse mõnele tänapäeva kiriku alusmõttele. Prioriteet on armastusel. Armastus ei vastandu teadmisele Jumala kohta; armastus ei ole tähtsam kui teadmine Jumala kohta; armastus ongi teadmine Jumala kohta. Armastamine ongi teadmine Jumala kohta, sest Jumal on armastus. Armastus peab olema esimene ja viimane sõna meie huultel, ja me peame püüdma, et see saaks lihaks. Keegi ütles: kui usk meile midagi maksma ei lähe, siis see on eimiski. Autor vastab: kui usk ei lähe meile maksma kõike, siis see on eimiski. Niisuguse ortoksiaga elades me sureme selle läbi.
Ära siit
Emerging Church ei ole suurt midagi enamat kui habras, tärkav ja eripalgeline vestlus Internetis ja väikestes rühmades. Raske on öelda, mis on sel ühist, nii et "liikumine", "denominatsioon" ja "kirik" pole sobivad sõnad. Nende poole isegi ei püüelda. Siiski on selles vestluses osalejad ühel nõul selles, et kristlane olemine kätkeb endas alati kristlaseks saamist. Modernsed kristlikud kogukonnad on kaldunud rõhutama päralejõudmist: saadakse kristlaseks ja kiriku liikmeks ning saadakse päästetud. Selles vestluses osalejad aga tunnistavad, et nad alles saavad kristlasteks, alles saavad kirikuks ja alles saavad pääsetud, ja teisega ei tule mitte lihtsalt oma usku jagada, julgustades seda omaks võtma, vaid näha teises võimalikku kaasaaitajat omaenda edasisele pöördumisele. Pimedus meie enda elus näitab, et me vajame evangeliseerimist vähemalt sama palju. Mitte et teekonda rohkem väärtustataks kui päralejõudmist (binaarne mõtlemine): usu jaoks teekond ongi päralejõudmine. Sihtkoht on ära siit.
"Kuidas"-pööre
See vestlus kätkeb võimalust dramaatiliseks pöördeks religioosses mõtlemises. See pole seotud uue vastusega, mis paneks aluse uuele denominatsioonile, vaid teise viisiga vastuseid mõista.
Kõnelev Jumal, Jumalast kõnelemine
On üldtunnustatud, et kristlus põhineb uskumusel, mille Jumal on ilmutusega inimkonnale edasi andnud. Mõnede filosoofide sõnul väidetakse sellega aluseks olevat "osasaamise ontoloogiat", mille järgi kristluse eelduseks on mõte loodu ja looja vahelisest seosest. Tekib aga küsimus, kuidas me jõuame ilmutuse mõistmiseni. Tänapäeva kiriku vastus taandub sellele, et ilmutus ilmutabki. Kristlusel kui sellel, mille ilmutus on tekitanud ja mida ilmutus alal hoiab, on Jumala vaimule eesõigustatud ligipääs. Ilmutus on seega varjamise vastand. Kui Jumala sõnum inimkonnale üldse midagi tähendab, siis see peabki tähendama, et Jumal on oma armust meile Jumala loomusest midagi avanud. Et teoloogia mõtleb süstemaatiliselt ilmutuse üle, siis mõistetakse seda teadusena, mis paigutab Jumala mõistuse riiki.
Ilmutus varjamise vastu
Arusaam, et ilmutus on varjamise vastand, pärineb suuresti valgustusajastul valdavaks saanud filosoofiast, mis eelistas selget mõtlemist ja tugevat mõistuspärast alust tavale, autoriteedile ja instinktile. Teoloogid võtsid omaks eelarvamuse, et inimesed on võimelised mõistma objektiivset tõde, nii et puhta mõistuse abiga on võimalik dešifreerida ka üleloomuliku ilmutuse ainus tähendus. Jumalat saab selgelt mõista, niivõrd kui ta on Pühakirjas (või looduse, prohvetite ja Kristuse kaudu) end avanud.
Piibel ja mõisteline ebajumalakummardamine
Vanas Testamendis on palju hoiatusi Jumala kujutamise eest, mis teevad selgeks, et Jumalat ei saa kujutada inimliku logos 'ega. Näiteks sõna choshek kirjeldab 1. Moosese raamatu alguses pimedust sügavuse kohal, ning hiljem läbitungimatut loori, mis varjab YHWH vahetu kohalolu eest. ‘Araphel 'pimedus' ja ‘anan 'pilv' käivad Jumala välimuse kohta. Jesaja kasutab sõna charthar 'puudumine, varjamine, peitmine, salajas hoidmine' Jumala kohalolu kavatsusliku peidetuse kohta. Asi pole lihtsalt rahva üleastumistes. Pühaduse mõiste on seotud end peitva Jumalaga. Isegi seeravid katavad silmad Jumala ees, ja Jumala kujud tuleb hävitada. Isegi ilmutuse kohas saab rääkida ainult Jumala teisesusest ja kaugusest. Jumal on pilves ja pimeduses. Iiobi raamatus püüavad lohutajad leida seletust, mis teeks olukorra arusaadavaks. Olukord aga ei võimalda adekvaatset seletust. Jumala nime väljaütlematus sümboliseerib Jumala teisesust.
Uues Testamendis hoiatatakse silmahimu eest ning mõtiskletakse YHWH nähtamatu loomuse, ligipääsmatuse, väljendamatuse ja leitamatuse üle. Paulus hoiatab õõnsa ja petliku filosoofia eest, mis võib viia mõistete vanglasse. Evangelist Johannes ja Paulus kinnitavad, et kohtumist Jumalaga ei saa taandada ebajumalakummardajalikule arusaamisele "nägemise" kaudu.
Ilmutus kui varjamine
Ideoloogiakriitika ja ebajumalakummardamise hukkamõistmine õõnestavad fundamentalismi, mis nõuavad religioosset kindlust ja taotlevad Jumala õiget tõlgendamist. Ilmutuse tuum kätkeb varjamist. Ka kunstiteose sõnum ei ole lihtne, ainuke ega vallatav. Eri inimesed näevad selles eri tähendusi, näidates, et sõnum on varjatud, tabamatu ja voolav. Tähendust otsides tõlgendame, tuues mängu iseenda. Samamoodi on ilmutus nagu tähendamissõna, selle tähendus on ammendamatu. Seda ei saa taandada selgele vormelile, vaid see tekitab palju kommentaare.
Ilmutus ei tee Jumalat tuntuks ega tundmatuks, vaid tuntuks tundmatuna. Samamoodi ei saa imik emast aru, kuid kogeb, et ema tunneb teda. Ilmutust võetakse sageli nii, nagu seda saaks dešifreerida dogmaatiliseks süsteemiks, selmet võtta seda vastu kui kohta, kus Jumala läbitungimatu saladus meid muudab. Esimeses muudetakse ilmutus sõnaosavaks õpetuseks, teises muudab ilmutus ise. Me oleme nagu imik Jumala käte vahel, kes ei suuda aru saada, kuid keda muudab arusaamine. Ilmutus toob Jumala saladuse päevavalgele, nii et see jääb salajasse. Jumalal ei ole peidetud ja avalikku poolt, sest ka avalik pool on peidus.
Ilmutust pole tarvis püüda ühtemoodi tõlgendada, vaid seda tuleb ühiselt armastada ja saada sellest muudetud. Ka kunstiteost ei ole tähtis õigesti mõista, vaid armastada ja selle väljakutse vastu võtta. Aga denominatsioone rajatakse arvatavale õigele ilmutusetõlgendusele. Kristlaste liitumine on tähtis, aga probleem tekib siis, kui me kuulutame, et meil on õige tõlgendus ning teised on võhikud, petetud või pööravad patuselt pilgu selgelt ilmutuselt kõrvale. See on teinud tugeva lepitusteoloogia tänapäeva kirikus suuresti võimatuks, sest rõhutatakse seda, mida armastatu kohta usutakse, taipamata, et meid ühendab soov armastatut vastu võtta. Ilmutus kõneleb paljudel viisidel sõltuvalt kontekstist. Emergeeruvas vestluses on mõistetud, et ühtsus tuleb leida ilmutuse sündmusest. Emergeeruv vestlus mõistab, et Jumal on peidus Jumala nähtavuses, ilmutus kätkeb koos ilmisikstegemisega varjamist ning selle tõlgendused on alati esialgsed, haprad ja fragmentaarsed. Me taasavastame Karl Barthi taipamist, et isegi Jumala ilmutatud pool on salapärane.
Teispool "Jumalat"
Põhiline probleem ebajumalakummardamisega pole mitte see, et tal on väärpretensioon ühendusele Jumalaga, vaid see, et tal on väärpretensioon, et ta saab sellest ühendusest õigesti aru. Jumala määratlused on sellegipoolest hädavajalikud, tuleb ainult tunnistada, kui küündimatud need on ja kui palju neis on mõtleja isikut. Muidu me hakkame kummardama omaenese mõisteloomingut, mis on valmistatud meie minapildi materjalist. Sellepärast palvetab Meister Eckhart: "Jumal, vabasta mind Jumalast."
Teoloogia ja Jumala hääl
On tähtis mõista, mille poolest erinevad mõte, et kristlikud traditsioonid kirjeldavad Jumalat, ja vaade, et need on vastused Jumalale jumalateenimises. Esimene püüab määratleda, teine tegeleb vastamisega. Emergeeruvas vestluses ei peeta teoloogiat enam inimlikuks jutuks Jumala kohta, vaid kohaks, kus Jumal kõneleb inimlikku jutusse. Teoloogia on koht, kuhu ilmutus ilmub, kus Jumal mõjutab inimlikku mõistust ja saab selle oma võimusesse. Me mitte ei tee teoloogiat, vaid teoloogia ületab ja muudab meid; me ei valda seda, vaid see valdab meid. Me ei pea püüdma kõnelda Jumalast, vaid olla koht, kus Jumal kõneleb, kus inimesed kohtavad eluandvat Jumala Sõna. Võib tunduda, nagu see õõnestaks kristlike traditsioonide ja lõpuks kristluse enese legitiimsust. Aga see ei ole nii. Isegi kui traditsioonid Jumalat ei määratle, võib näha, et nad tekivad Jumala tagajärjena, nii esialgse arusaamise vahendina Jumalast tabatute elus kui ka vastusena Jumalale. Meie teoloogilisi mõtisklusi võib nimetada a/teoloogilisteks, sest me peame ikka veel Jumalast rääkima, ja tunnistama, et see jutt ei määratle Jumalat. Traditsioonid ei ole aknad, millest me armastatut näeme, aga meie mõtisklused Jumalast tekitab see, kes meie arusaamisest üle voolab ja seda pisendab. Eri denominatsioonide mõtisklused tunnistavad Jumalast kaudselt, nende olemasolu läbi. Muutub see, kuidas me mõtleme.
Jumal kui subjekt, mitte objekt
Koonduslaagrivalvuritel oli vangidest teadmine kui objektidest, vangide omastel kui subjektidest. Need, kes meid armastavad, võtavad meid subjektidena. Jumalat ei saa ega tohi taandada objektile, sest usus kogetakse Jumalat viimse subjektina. Jumal ei ole teoreetiline probleem, mida kuidagi lahendada, vaid müsteerium, millest osa saada. Tundmine ei käi heebrea traditsioonis faktikirjelduse, vaid intiimkohtumise kohta. Religioosne tõde ei kirjelda reaalsust, vaid muudab seda. Seda kogemust on erinevalt kirjeldatud, aga mõnede paremate seletuskatsete vahel on perekondlik sarnasus. Nende seas on absoluutse sõltuvuse tunne (Friedrich Schleiermacher), äärmine kindlustunne kõige palge ees (Karl Barth ja Rudolf Bultmann), tunne sellest, mis tingimata korda läheb (ultimate concern), ja tunne, et miski teine on eelnenud, (Franz Rosenzweig). Kõik need aitavad väljendada tunnet, et ei olda enam oma elu peremees: Jumal ei ole meie mõtlemise objekt, vaid absoluutne subjekt, kellele meie oleme objekt. Meid ristitakse Jumala nime sisse: meie ei nimeta Jumalat, vaid Jumala nimi nimetab meid.
Jumal hüperkohalolevana
Jättes ruumi kahtlusele, kahemõttelisusele, keerukusele ja salapärale, tunnistame, et Jumala interaktsioon maailmaga ei taandu arusaamisele, sest Jumala kohalolu on hüperkohalolu: selles on küllastatus. Jumal ujutab üle ja vallutab nii meie arusaamise kui ka meie kogemuse. Emergeeruvas vestluses kasutatakse jumalateenimiseks kõiki meeli (maal, luule, rituaal), kuid see ei anna Jumalale eesõigustatud ligipääsu, mida mõistusel pole. Jumal ei mahu kogemusse, nagu ka mitte sõnadesse. Need kaks väljendusviisi küll ei asenda teineteist. Asi pole Jumala tõhusamas haaramises, vaid selles et kõik meis osaleb vastamises Jumalale. Hüperkohalolu väljendas Paul Tillich sõnadega "Jumal teispool Jumalat", Jean-Luc Marion kirjutab sõna "Jumal" Andrease ristiga keskel, Meister Eckhart rääkis Jumala hülgamisest Jumala pärast.
Kristlus kui a/teistlik
Kui uskumused jäävad paratamatult alla sellele, mida nad püüavad kirjeldada, siis paistab, et kristluses peitub teatud ateistlik vaim. Ateismi võib mõista erinevalt: see võib olla uskumus, et universumil pole allikat või ta on iseenda allikas, või mõte, et sõna "Jumal" on tähenduseta, ebasidus või mitterelevantne, (kuigi seda oleks õigem nimetaa antiteismiks) või mitteuskumist mõnesse konkreetsesse jumalasse või jumalate kobarasse. Viimast on alati tunnistatud kristluse osaks. Aga kristlased ei usu ka sellesse Jumalasse, kellesse nad usuvad. Kinnitades oma arusaama Jumalast, taibates, et see arusaam pole adekvaatne, ollakse ühtaegu teistid ja ateistid. See ei ole agnostiline vahepunkt teismi ja ateismi vahel, vaid mõlema vastuvõtmine sügavast usust. See lähenemine on sügavalt dekonstruktiivne, sest ta ei lase meie ideid Jumala troonile. See dekonstruktsioon ei ole lõhkumine, sest see ei õõnesta, vaid kinnitab Jumalat. See meetod sarnaneb algsete küünikute omaga: nood ei olnud nihilistid ega relativistid, vaid sügavalt moraalsed inimesed, kes kritiseerisid ümbritsevate eetilist käitumist suurest armastusest moraali vastu. A/teism on sügavalt religioosne ja usuküllane küüniline jutt, mis mõistab, kuidas usk toimib arusaamise ja mitteteadmatuse vahel kõikudes. See on väga erinev intellektuaalselt laisast teadmatusest, sest see mitteteadmine ei tule mitte ebatäpsusest, vaid sügavast ja pikast mõtlemisest. See ei ole lihtsalt mõne ebatäpse mõtte maharaputamine enne konstruktiivset tööd ega platsi puhtakstegemine enne religioosse hoone rajamist, vaid tunnistamine, et mis tahes religioosset jaatust läbistab eitus. Igas arusaamise oaasis on teadmatuse kõrb. Emergeeruv mõtlemine on teadlik hereesia, sest ta teab, et ta ei suuda seda kirjeldada, millest ta räägib. See on tõhus teoloogiline vastus fundamentalismile. Fundamentalim on oma uskumuste uskumine, osutamata nende tegelikule sisule; teiste uskumuste välistamine seda enam, mida nad enda omadest erinevad. A/teismi puhul ei usuta seda, mida usutakse; usutakse Jumalasse, jäädes usu sisus kahtlema. See ei ole ortodoksia ideega vastuolus, vaid võimaldab näha seda uues valguses. Problemaatilised ei ole mitte uskumused ise, vaid pretendeerimine enamale kui esialgsele pragmaatilisele vastusele sellele, mis on teispool mõisteid. See lähenemine ei ole vastandite süntees, vaid kollabeerumatu pinge religioossete ideede jaatamise ja küsimärgistamise vahel. See ei ole ajutine ebakindluse koht teel spirituaalsele küpsusele, vaid see toimib usus nagu kuumutav hõõrumine, mis ei lase meie voolavatel ettekujutustel Jumala kohta tarduda ebajumalakummardamiseks.
Dis-kursid
Hüpernüümia mõiste abil saadakse emergeeruvas vestluses leida tee, mis pääseb naiivsest arusaamast, et Jumalast saab rääkida, ja defetistlikust vaatest, et Jumalast rääkimisest tuleb loobuda. Teismi ja ateismi ületades võib jõuda mõtlemisviisini, mis võimaldab kõnelejal teadvustada oma piire ning jätab ruumi teadvale teadmatusele. Religioosset osalejat kõnetab, muudab ja haarab see, mida ta ei saa sisaldada: ta tunneb end objektistamatu objekti alla heidetuna.
Nii saab säilitada denominatsioonide erinevuse, ületades nendevahelised barjäärid. Emergeeruv a/teoloogia on ehtsalt oikumeeniline abinõu, sest kui kõrvaldada mõte ühest tõesest tõlgendusest ühe rühma käes, rajatakse sildade võrgustik erinevate tõlgendavate kogukondade vahel, kes tunnistavad, et me kõik tegeleme tõlgendamisega, mis pole kunagi ilmutusega adekvaatne. Seda lähenemist ei saa pidada liberaalseks ega konservatiivseks: see on väljakutse mõlemale tunnistada oma piire. Nagu ütles Viktor Frankl, tõeline teadmine on alati teadmine pluss, st teadmine, mis mõistab, et seda läbistab mitteteadmine. Jumal ei ole suurim mõeldav olend ega see, mis on igast mõttest suurem, vaid see, keda mõeldakse mõeldamatuna. Jumala osalemine meis võimaldabki aru saada, et Jumal on üle arusaamise.
Emergeeruvas vestluses saadakse aru, et kristlasi ei ühenda mitte see, et me saame kuidagi aru maali sõnumi tegelikust tähendusest, nagu seda saaks taandada ainsale sõnumile, vaid et see ahvatleb ja muudab meid. Ühtsust ei leita mitte kloonimisest, mis julgustab kõiki uskuma üht ja sedasama, vaid denominatsioonide mitmekesisusest.
Kazimierz Doroba
Kazimierz Doroba (4. märts 1911 Varssavi – 16. november 1978 Sheffield, Inglismaa) oli Poola poksija.
How (Not) to Speak of God
Dis-kursid
Siinne dekonstruktiivne jutt tunnistab end dis-kursiks, mis saadab meid kursist välja: meie mõtlemine Jumalast ei too meid kunagi Jumala juurde. Jumalast rääkimine ei ole kunagi Jumalast rääkimine, vaid rääkimine meie arusaamast Jumala kohta. See, mida me Jumala kohta mõtleme ja ütleme, on ikkagi tähtis ja vältimatu, sest sõnad aitavad müsteeriumiga toime tulla ja sellele vastata. See lähenemine hoiab hoolikalt mõistelist distantsi meie ja Jumala vahel, mis läheneb Jumala müsteeriumile kui millelegi, mida tuleb muuta, mitte lahendada.
See a/teoloogia ei eita ilmutuse olemasolu, vaid kinnitab, et ilmutus ei vastandu varjamisele, vaid varjamine on sellesse sisse ehitatud. Meil peab olema murtud jutt nagu meieisapalve avasõnades. Jumalat nimetatakse isaks, ja kohe räägitakse Jumala nimr ülistamisest. Nimi on püha ja eraldi, see transtsendeerib kõik maised nimed ega lase end määratleda. Jumal on ühtaegu nimetatud ja nimetamata, tuletades meelde, et meie arusaama isadusest mõjutab sügavalt kultuur. Ka kõige fundamentaalsemad väited, nagu "Jumal on armastus", tuleb niimoodi dekonstrueerida. Minu arusaam armastusest võib olla ebaadekvaatne.
Kazimierz Doroba
Ta sai Poola meistrivõistlustel poolraskekaalus (kuni 175 naela ehk 79,4 kg) 1936. aastal 3. koha ja 1937. aastal 2. koha ning raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg) 1938. aastal 2. koha.
How (Not) to Speak of God
Kahtlus voorusena
Võib vastu väita, et see vaade õõnestab kristlust, sest kui Jumalat ei saa adekvaatselt haarata, siis kuidas me võime kindlalt teada, et see, mis meid haarab, on Jumal? Väidetakse, et nõnda raiutakse oksa, millel istutakse. See vastuväide mõistab vääriti kahtluse rolli religioonis. Erinevalt modernsest vaatest, et kartus tuleb kõrvale heita, seda tuleb karta või ainult sallida, ei ole kahtlus mitte ainult meie inimsuse vältimatu osa, vaid usu hädavajalik komponent. On kardetud, et kahtlus tekitab otsustamatust, milles midagi ei saa uskuda ega millegi põhjal tegutseda. Aga tegelikult tehakse reaalseid otsuseid ainult otsustamatuse taustal. Võtame näiteks abiellujad, kes on kindlalt veendunud, et nende liit kestab surmani. Selles ilmse luulu seisundis pole tarvis teha reaalset otsust. Usutakse, et tulevik on nii kindel, et otsus abielluda ei nõuagi otsust. Aga kui inimesed saavad aru, et nende suhtel on ees raskeid aegu, tulevik on ebakindel ja tagatisi ei ole, siis see ei hoia otsust ära, vaid siis tulebki otsus teha. Abielutõotused ei ole kinnitused oma uskumuste kohta, vaid lubadused näha vaeva, et need tõeks saaksid. Otsus abielluda teades, et asjaolud hakkavad vastu töötama, on tõeliselt julge ja ehtne otsus, ainus otsus, mis selle nime väärib. Kahtlus on kontekst, milles reaalne otsus aset leiab ja reaalne armastus proovile pannakse, sest armastus ütleb jah hoolimata ebakindlusest. Armastus, mis vajab lepinguid ja täielikku tagatist, ei ole armastus. Uskuja, kellel on tõsine kahtlus, ei ütle usust lahti, vaid kasutab seda võimalusena usku kinnitada. Seda võib nimetada vaikse laupäeva kogemuseks. Just siis saab otsus Kristust järgida tõeliselt ehtsaks. Usk, mis saab eksisteerida ainult võidu ja kindluse valguses, kinnitab mina, mitte Kristust. Usk, mis võib vaadata risti õudust, öeldes ikkagi jah, ütleb minale ei ja Kristusele jah. Kes kaotab oma elu ainult sellepärast, et ta usub, et nii ta leiab selle, see ei loobu millestki. Et elu tõeliselt kaotada, tuleb sellest loobuda hoolimata sellest, kas see leitakse. Ainult tõeline usk saab kahtluse vastu võtta, sest selline usk ei toimi omakasust (põrgukartus või taevaigatsus), vaid lihtsalt sellepärast, et ta peab.
Kazimierz Doroba
Ta osales kaks korda poolraskekaalus (kuni 175 naela ehk 79,4 kg) Eesti ja Poola maavõistlusel poksis. Ta kaotas oma kohtumise Anton Raadiku vastu kevadel 1938 ning võitis oma kohtumise Valle Leedi vastu sügisel 1938. Ta osales üldse rahvusvahelistel kohtumistel Poolat esindades aastatel 1934–1939 kokku 5 korral ning võitis neist 3 ja kaotas 2 kohtumist.
Doroba teenis Teise maailmasõja ajal Suurbritannias dislotseeruvas Poola lennuväe (inglise keeles Polish Air Forces in Great Britain, poola keeles Polskie Siły Powietrzne w Wielkiej Brytanii) 307. ööhävitajate eskadrillis (inglise keeles 307 Polish Night Fighter Squadron, poola keeles 307 Dywizjon Myśliwski Nocny "Lwowskich Puchaczy"; eskadrilli hüüdnimi oli 'Lwówi öökullid') elektrikuna ning jäi pärast sõda elama Inglismaale.
Shavkat Mirziyoyev
Shavkat Mirziyoyev (sündinud 24. juulil 1957) on Usbekistani poliitik, alates 14. detsembrist 2016 Usbekistani president. Enne seda oli ta alates 11. detsembrist 2003 Usbekistani peaminister ja alates 8. septembrist 2016 ühtlasi presidendi kohusetäitja. 2021. aasta oktoobris valiti Shavkat Mirziyoyev tagasi Usbekistani presidendiks.
How (Not) to Speak of God
Kahtlus voorusena
See ei tähenda, et kristlane peaks olema huvitu agnostik, kaugel sellest. Usklik ei tohiks alla suruda kahtluse varju, mis lasub iga uskumise kohal (võimalik vale iga uskumuse tuumas). Usklik peaks tunnistama ja isegi ülistama seda hinge pimedat ööd, saades aru, et see ei ole mitte ähvardav pimedus, mis varjab vaenlast, vaid intiimne pimedus, milles me usu vastu võtame. Kui me saame öelda, et me järgime Jumalat, hoolimata ebakindlusest, mis selles otsuses kätkeb, siis sünnib reaalne usk, sest armastus ei tegutse mitte siis, kui teatud kriteeriumid on täidetud, vaid sellepärast, et tegutsemine on armastuse loomuses.
Soodla (täpsustus)
Soodla võib olla:
Shavkat Mirziyoyev
Aastatel 1996–2001 juhtis ta Jizzaxi vilajetti ja seejärel kuni peaministriks saamiseni Samarkandi vilajetti.
How (Not) to Speak of God
Apologeetika lõpp
Käsk erineb vihjest: käsk uks kinni panna erineb vihjest, et mul on külm. Vihje kõneleb südamele ja seda kuulevad ainult need, kellel on tundlik ja avatud kõrv. Vihje võimuta jutt toimib Jeesuse tähendamissõnades, mida kuulevad tõeliselt ainult need, kellel on kõrvad kuulda. Jeesuse jutt ei olnud nagu jook, mis kustutab vastustejanu, vaid nagu sool, mis tekitab janu. Maailmas, kus inimesed usuvad, et nad ei ole näljased, ei tule pakkuda toitu, vaid aroomi, mis aitab neil soovida toitu, mida me ei saa anda. Me oleme rahvas, mis on sündinud vastusest Jumala vihjetele. Me peame võtma vastu mõtte, et me oleme ka kutsutud olema Jumala vihjed.
Ikooniline Jumala-jutt
Sellest võimuta dis-kursist ei sünni mitte relativism, vaid tee, mis viib õigemale rääkimis-, toimimis- ja uskumisviisile. Erinevalt ebajumalakummardamisest, mis väidab, et teeb Jumala olemuse ilmsiks, ja humanistlikust lähenemisest, mis väidab, et kui Jumal on olemas, on ta äärmiselt mitterelevantne, võtab ikooniline lähenemine konkreetseid sõnu, kujundeid ja kogemusi abivahenditena selle kontempleerimisel, mida ei saa nendele taandada. Ikoon on koht, kus Jumal maailma puudutab. Ikoonid ei ole ainult koht, kus me Jumalat kontempleerime, vaid ka koht, mida Jumal kasutab, et meiega suhelda. Mõtleme oma interaktsioonile teiste inimeste ihuga. Teist inimest võib vaadata kolmel viisil. Esiteks, inimest võib taandada välimusele (himu). Teiseks, ihule võib mitte tähelepanu pöörata (ükskõiksus). Kolmandaks, ihu võib väärtustada, taandamata inimest ihule (armastus). Armastatu nägu on tähtis, sest näoilmete järgi me tajume emotsioone ja tundeid, mis oleks muidu kättesaamatud. Ja kui me vaatame armastatule näkku, siis me teame, et see, keda me vaatame, vaatab meid. Me ei näe pilku, kuid tunneme seda; kogemus, et mind vaadatakse, võib olla võimas ja ebamugav. Armastatu nägu võib nimetada ikooniks. Nagu ebajumala puhulgi, teeb selle ikooniks meie interaktsioon sellega, mitte mõni selle olemus. Armastuse pilgu all on objektid ikoonid. Armastatu nägu ei ole teeviit, sest teeviit ei ole koht, kuhu see viitab; ent ka nägu ei ole armastatu puhas ilming. Nägu on koht, kus armastatut ilmutatakse ja ühtlasi peidetakse.
Pudiviru
pisi|400px|[[Eesti muinasmaakonnad. Soopoolitse on sellel kaardil arvatud Vaiamaa koosseisu ja Pudiviru Virumaa Lemmu muinaskihelkonna koosseisu]] Pudiviru oli piirkond Virumaal Lemmu muinaskihelkonna lõunaosas.
Pudivirut (kujul Pudiviru ja Pudyviru) mainitakse Henriku Liivimaa kroonikas. Nime tähenduseks on peetud "Väike-Viru", ehkki selle tõlgenduse juures oleks oodatum kroonika nimekuju Pudiviro.
Kroonika teatel asus Pudivirus 14 küla, mille vanem oli Tabelinus. 1219. aastal tungis Virumaale Mõõgavendade ordu ja Riia piiskopi vägi, mille koosseisus olnud ugalased rüüstasid Pudivirus. Virumaa vanemad, sh Tabelinus, lubasid selle mõjul end riialastel ristida lasta ja andsid pantvange. 1220. aastal viisid Riia piiskopi preestrid seal läbi ulatuslikuma ristimise, kuid peagi kehtesid Virumaal oma võimu Taani väed, kes poosid Tabelinuse riialastelt ristimise vastuvõtmise ja oma poja mõõgavendadele pantvangiks andmise eest üles. 1226. aastal külastas "Tabelinuse kihelkonda", ilmselt Pudivirut, paavsti legaat Modena Wilhelm, kes jagas sinna kogunenud Virumaa vanematele õpetusi ristiusust ja määras nende seast kihelkondadele kohtunikud ja vanemad.
Kuigi Taani hindamisraamat Pudivirut ei maini, on seal sisalduva külade loendi põhjal teada Pudiviru 14 küla:
Hiljem teisenes Pudiviru nimi saksapäraselt Poidiferiks ning Simuna kihelkonnas asus ka Pudivere mõis (tänapäeva kohta vt artiklit "Pudivere").
Renar
Renar on mehenimi.
1. jaanuari 2020 seisuga oli Eestis eesnimi Renar 125 mehel. Renar on Eestis levikult 578. mehenimi.
Kõige populaarsem oli eesnimi Renar vanuserühmas 0–4, kus neid on 10 000 elaniku kohta 4,69, ning Põlva maakonnas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 4,01. Renar oli keskmiselt 13 aasta vanune (mediaanvanus oli 10).
Biograafiad (Pi)
Biograafiad (Pi) loetleb Vikipeedias olemasolevaid või kavatsetavaid artikleid isikutest, kelle nimi algab tähtedega "Pi".
Id (täpsustus)
Id on psühhoanalüüsi mõiste
ID võib tähendada mitut asja:
Lastepark
Lastepark on mitme Eestis asuva pargi või muu objekti nimi:
Lār
Lār on linn Iraanis Fārsi provintsis.
Aastal 2005 elas linnas 66 377 inimest.
Prak Sokhonn
Prak Sokhonn (khmeeri keeles ប្រាក់ សុខុន; sündinud 3. mail 1954 Phnom Penhis) on Kambodža poliitik.