cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
1. Lennuväedivisjon
Ajalugu
Üksik lennuväedivisjon nr. 1 moodustati tegelikult 1. juulil 1930 Rakveres asunud senise 1. eskadrilli ümberformeerimise teel. Seni Lennuväerügementi kuulunud 1. eskadrill oli relvastatud Gordou Leseurre GL.22 hävituslennukitega. Kuna uute koosseisude järgi pidi üksus sõja korral operatiivselt alluma 1. diviisi staabile ning tegutsema eelkõige selle huvides, siis loodi divisjonis ka luuresalk juba vananenud de Havilland DH.9 lennukitel. 1932. aastal lisandus veel üks salk Letov Š-228E luure- ja kergeid pommituslennukeid. Ning kui 1934. aastal loobuti lõplikult GL.22 hävituslennukite kasutamisest, siis toodi divisjoni koosseisu ka seni Tallinnas asunud Hawker Hart pommituslennukite salk. 1936. aastal loobuti ka viimaste DH.9 lennukite kasutamisest.
1938. aastal oli üksus sunnitud loovutama Letov Š-228E luure- ja pommituslennukid Tartus asunud Üksikule Lennuväedivisjonile nr 2. 1939. aastal toodi divisjoni uueks II salgaks üle seni Üksikus merelennusalgas kasutusel olnud Hawker Harti lennukid.
Divisjon likvideeriti 1940. aasta sügisel pärast Eesti Vabariigi annekteerimist Nõukogude Liidu poolt.
Ülle Viks
Ülle Viks (sündinud 24. aprillil 1948 Türil) on eesti keeleteadlane, filoloogiadoktor.
Ta lõpetas 1971. aastal Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogina. Aastast 1971 on ta töötanud Eesti Keele Instituudis.
Waterloo sild (Monet)
„Waterloo sild“ (prantsuse keeles „Le Pont de Waterloo“) on prantsuse kunstniku Claude Monet’ õlimaal lõuendil.
1903. aastal valminud teos asub Ermitaaži saalis nr 403 (Peastaabi hoones).
Maalil on kujutatud 1815. aastal toimunud Waterloo lahingu mälestuseks Londonisse Thamesi jõele ehitatud Waterloo silda.
Kirkcaldy
Kirkcaldy (gaeli keeles Cair Chaladain) on väikelinn Fife'i maakonnas Šotimaal. Linn asub umbes 19 kilomeetrit Edinburghist põhjas.
Vahur Koorits
pisi|Vahur Koorits Vahur Koorits (sündinud 8. detsembril 1981) on eesti ajakirjanik.
Aprillist 2006 aprillini 2011 töötas ta reporterina ajalehes Postimees.
Alates aprillist 2011 on ta reporter internetiportaalis Delfi.
Ta kuulub aastast 2022 Sotsiaaldemokraatlikusse Erakonda. Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 3 (Tallinna Mustamäe ja Nõmme linnaosad) 20 häält ning ei osutunud valituks.
Tšellokontsert (Tüür)
"Tšellokontsert" on eesti helilooja Erkki-Sven Tüüri 1996. aastal loodud tšellokontsert. Muusikateose pikkus on 20 minutit. Teose kandsid esimest korda ette 3. märtsil 1997 Šveitsis Lausanne'is Lausanne'i Kammerorkester ja David Geringas tšellol (dirigent Rüdiger Bohn).
Kaido Kirikmäe
Muusikat loomist alustas Kirikmäe 1990. aastal, liikudes punkrock 'i juurest peagi edasi eksperimentaalsemate ja elektroonilisemate kõlapiltide suunas.
Vaigatš (jäämurdja, 1909)
pisi|right|300px|Vaigatš ja Taimõr 1913. aastal Vaigatš oli auru jõul töötav jäämurdja. Laev ehitati Vene keisriväele 1909. aastal Peterburis. Vaigatš sai nime Vaigatši saare järgi.
Kaido Kirikmäe
Ta loob ja esitab oma muusikat kontsertidel reaalajas, tekitades massiivseid ja rafineerimata, kuid orgaanilisi ja eepilise meeleoluga helilaineid vokaali ning elektrooniliste instrumentide kaasabil.
Vaigatš (jäämurdja, 1909)
Vaigatš ja tema sõsarlaev Taimõr ehitati, et kaardistada seni kaardistamata alasid Põhja-Jäämeres. See ettevõtmine sai tuntuks kui Põhja-Jäämere hüdrograafiaekspeditsioon.
Kaido Kirikmäe
Kirikmäe on avaldanud viis sooloalbumit. Tema muusika kõlanud nii kunstinäituste kui ka loodussaadete taustaks. Kirikmäe kuulub koostööpartnerina muusikalistesse kooslustesse nagu Jürjendal-Kirikmäe duo, ning Mikita-Jürjendal-Kirikmäe trio.
Vaigatš (jäämurdja, 1909)
Vaigatš sõitis 1918. aastal Kara mere Jenissei lahes vastu veealust kivi ja uppus.
Kaido Kirikmäe
Sooloesinejana on ta lisaks Eesti kultuuriüritustele (Kumu Öö, ERM-i Öö, Hea Uus Heli, PÖFF, TMW, Sleepwalkers, Maailmafilm, “Vana filmilindi festival” jne) oma heliloomingut esitlenud Lätis, Leedus, Venemaal, Soomes, Poolas, Saksamaal, Šveitsis, Ungaris, Rumeenias, Inglismaal, Islandil ja Tšiilis.
2016. aastal pälvis ta Järvamaa aasta kultuuritegija nimetuse.
Tema loodud muusikaga dokumentaalfilm "Pensipäev" (Kultusfilm 2020, režissöör Liis lepik) võitis 2022. aastal Itaalias toimunud filmifestivalil parima lühifilmi auhinna.
Lu Shaye
Lu Shaye (lihtsustatud hiina kirjas: 卢沙野; sündinud oktoobris 1964) on Hiina Rahvavabariigi diplomaat, kes töötab praegu Hiina suursaadikuna Prantsusmaal ja Monacos.
Endised Nõukogude riigid ei ole suveräänsed riigid
Lu Shaye väitis 2023. aasta aprillis Darius Rochebinile antud intervjuus, et endistel Nõukogude riikidel " puudub rahvusvahelises õiguses tegelik staatus". Küsimusele, kas tema arvates kuulub Krimm Ukrainale, vastas Lu Shaye: " see oleneb sellest, kuidas te probleemi tajute, " lisas, et " see pole nii lihtne " ja et Krimm "kuulus alguses Venemaale", täpsustamata, mida ta selle all mõtles.
Eesti välisminister Margus Tsahkna ütles, et Hiina diplomaadi öeldu on vale ja ajaloo valesti tõlgendamine.
Läti välisminister Edgars Rinkēvičs andis Twitteris vastuse, milles teatas, et Lu väljaütlemised on "täiesti vastuvõetamatud", ning nõudis "Hiina poolelt selgitust ja avalduse täielikku tagasivõtmist".
Lisaks teatas ta, et Läti koos Leedu ja Eestiga kutsuvad vastavad kõrged Hiina diplomaadid, et anda selgitusi Lu sõnavõttude kohta.
314 eKr
Aasta 314 enne Kristuse sündi ehk meie ajaarvamist. Vana-Roomas oli see 440. aasta ab urbe condita.
Doonau Kremsi ülikool
pisi|Ülikooli hoone Doonau Kremsi ülikool (saksa keeles Donau-Universität Krems) on ülikool Austrias Krems an der Donaus. Ülikooli võetakse vaid kraadiõppureid.
Ülikool asutati 1994.
Ülikoolis õpib üle 8000 üliõpilase (2015).
Uno Stockholm
Uno Stockholm (20. veebruar 1912 Tallinn – 31. detsember 1953 Melbourne) oli eesti vaimulik.
Ta lõpetas aastal 1929 Tallinna Reaalkooli. Aastatel 1929–1939 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Ta oli korporatsiooni Fraternitas Estica vilistlane. Ordineeriti 2. veebruaril 1947 õpetajaks.
Ta põgenes aastal 1944 Saksamaale ja oli Oldenburgi põgenikelaagris (asus Alam-Saksimaal) kirikuõpetaja. Aastal 1948 siirdus ta Saksamaalt Austraaliasse ja oli 1948–1953 Melbourne'i koguduse õpetaja.
Uno Stockholm suri aastal 1953 Melbourne'is, kuid on maetud Sydneysse.
Rusnė vald
Rusnė vald (leedu keeles Rusnės seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Šilutė rajoonis. Vald asub Nemunase deltas, piirnedes läänes Kura lahega, lõunas aga Venemaaga.
Valla pindala on 56 km². 2011. aasta seisuga elas seal 1524 inimest. Valla keskuseks on Rusnė alev (2011. aastal oli seal 1274 elanikku), vallamaja aadress on Neringos g. 7. Vallavanem on Dalia Drobnienė.
Terve valla territoorium kuulub Nemunase delta regionaalparki. 40% valla territooriumist võtavad enda alla veekogud.
Apšuriņķis
Apšuriņķis on küla (mazciems) Lätis Madona piirkonnas Kalsnava vallas.
Apšuriņķis asub valla keskosas Bērzaune jõe jõe kaldal. Sinna jääb Druvmaļi bussipeatus. Nõukogude perioodil oli küla Kalsnava sovhoosi keskasulaks.
Aastal 2008 oli külas 16 elanikku.
Traal
pisi|Traali väljatõmbamine koos saagiga Traal (inglise keeles trawl) ehk traalpüünis on kalapüügivahend, mis meenutab kujult lahtise avaga võrkkotti.
Püügiviis
Püünist ennast nimetatakse traalnoodaks ja seda veetakse laevade järel. Traalnoot on laeva külge kinnitatud vaierite abil. Laevu, mis on kohandatud kala püüdmiseks traali abil, nimetatakse traaleriteks. Kala püüdmist traali abil nimetatakse traalimiseks.
Kasutatakse muudetava püügisügavusega traale, põhjatraale ja sügavtraale.
Määratlus
Lubatud traalpüünised on: traalnoot; põhjatraalnoot, pelaagiline traalnoot ja agariku tragi.
Vaaraokoer
Vaaraokoer on Malta saarelt pärit koeratõug, Malta rahvuskoer.
Sama allikas lisab koera käitumise/iseloomu kohta: „Valvas, intelligentne, võimekas ja mänguline.“
Kalncempji
pisi|left|Vallamaja Kalncempji (vanasti ka Cempji) on küla (mazciems) Lätis Alūksne piirkonnas, Kalncempji valla halduskeskus. Küla asub piirkonna keskusest Alūksnest 18 ja Riiast 196 kilomeetri kaugusel merepinnast 140 meetri kõrgusel.
Lisaks vallamajale asub külas veel raamatukogu. Sinna jääb Kalncempji bussipeatus.
Asula tekkis Teise maailmasõja järel, mil see oli kohaliku kolhoosi keskasulaks. Sinna ehitati põhiliselt individuaalelamuid, ent rajati ka kaks korterelamut, mis on tänapäeval praktiliselt tühjaks jäänud.
Külas asub mälestusmärk Teises maailmasõjas hukkunud valla elanikele.
Aastal 2007 oli külas 61 elanikku, aastal 2019 oli elanikke 56.
Standardviga
Standardviga on hinnang (st näitab), kui sarnane on vaadeldava valimi keskmine oletatavale populatsiooni keskmisele, samas kui standardhälve näitab, kuivõrd valimis olevad üksikväärtused erinevad valimi keskmisest. Seega sõltub standardviga valimi suurusest, vähenedes valimi suurenedes. Standardhälve valimi suurusest otseselt ei sõltu. Standardviga arvutatakse jagades valimi standardhälve (s) ruutjuurega valimi suurusest (n). Valemite keeles:
Abielu lahutamine Vana-Roomas
Varasemal ajajärgul lahutati Vana-Roomas harva ning sellesse suhtuti väga hukkamõistvalt. 233. aastani eKr ei olnud teadaolevalt ühtegi abielulahutust. Vabariigi ajajärgu lõpuks muutus aga abielu lahutamine nii sagedaseks, et keiser Augustus võttis abielu rikkumise karistamiseks vastu hulgaliselt karme seadusi. Nende seaduste alusel karistati nii süüdlast ennast kui ka abielurikkumisele kaasaaitajaid.
Abielu lahutamiseks Vana-Roomas eeldati enamasti, et piisab ainult mehe ja naise väitest, et nad ei ole enam abielus. Riigil oli selles protsessis vähe osalust ning abielulahutuse põhjuste väljaütlemist üldjuhul ei nõutud.
Rooma 2. sajandi pKr jurist Gaius kirjeldas abielu lahutamist Vana-Roomas järgmiselt:
Dig. 24.2.2.1. ''Gaius libro undecimo add edictum provinciale. In repudiis autem, id est renuntiatione commprobata sunt haec verba: „tuas res tibi habeto“, item haec: „tuas res tibi agito“.''
Dig. 24.2.2.1. Gaius provintsiedikti kommentaari 11. raamatus. Ühepoolse lahutuse korral kinnitatakse abielu lõpetamist sõnadega „võta oma asjad endale“ või sõnadega „võta oma asjad endaga kaasa“.
Repudium´iks nimetati abielu sine manu lahutamist juhul, kui lahutada soovis ainult üks abielupool. Abielu sine manu, mis on sõlmitud nii mehe kui ka naise poolsest vabast tahtest, võidi lahutada ka mõlemapoolsest vabast tahtest. Divortuim mutuo dissensu-ks nimetati abielu lahutamist mõlema poole ühise nõusoleku puhul.
Abielu cum manu ja sine manu lahutati erinevalt.
Abielu cum manu, kus domineerib mehe ühekülgne võim nii naise kui ka kogu naise vara üle, võis lahutada ainult mees. Conferreatio ehk tunnistajate ja preestri juuresolekul okasleiva ohverdamise teel sõlmitud abielu võidi lahutada ainult vastava sakraalse toimingu diffarreatio teel. Coemptio teel ehk naise näiliku ostmistehingu ehk mancipatio sõlmitud abielu sai lahutada ainult remancipatio teel.
Frauenlob-klassi miinitraaler
pisi|Kalev eksponaadina Lennusadamas 2010. aasta merepäevade ajal pisi|Kalev Lennusadamas kaldale tõstetuna pisi|Vaindlo erakätesse müüdud ja väärismetallist puhastatud kere Lennusadamas, 2011 pisi|Olev kai ääres Noblessneri sadamas, 2013 pisi|Loreley kere kai ääres Peetri sadamas, 2013
Frauenlob-klassi miinitraaler (klass 394) on külma sõja ajal Lääne-Saksamaal ehitatud rannikumere miinitraaler. Ei ole enam kasutuses.
Ajalugu
Laevade ehitamist alustati 1966. Kokku ehitati 3 aastaga 10 laeva. Lisaks ehitati sarnase kerega 8 Adriane-klassi (klass 393) laeva. Frauenlobid teenisid Saksa mereväes algul 5. ja hiljem 7. miinitraalerite divisjonis.
1997. aastal kingiti kaks 1995. aastal Saksamaal teenistusest välja arvatud traalerit Eesti mereväele, saades nimedeks Kalev ja Olev. Meeskonnad läbisid selleks mitmekuulise väljaõppe Saksamaal. 2003. aastal kingiti Eestile veel üks traaler, mis sai nimeks Vaindlo. Samuti pukseeriti vahepeal Eestisse ühe traaleri (Loreley) kere varuosadeks (kinnitamata andmetel taheti sellest arendada ohvitseride kasiino).
Tänaseks on kõik Frauenlobid teenistusest välja arvatud. Kalev on eksponaadiks Lennusadamas. Veel üks laev, Atlantis, on eksponaadiks Dresdeni Militaar-ajaloo muuseumis.
Kirjeldus
Frauenlobi kere on valmistatud puidust ja ka muidu on kasutatud võimalikult mittemagnetilisi materjale. Relvastuseks on 40 mm kahur Bofors. Varustuses on mitu miinitraali ja mürapoid. Samuti on laeval miinirajad meremiinide veeskamiseks.
Ab urbe condita
Ab urbe condita (ladina keeles 'linna (s.o Rooma) asutamisest alates'; lühend AUC, a.u.c või a.U.c.) on Vana-Rooma ajaarvamises kasutatav väljend, millega viidati Rooma linna oletatavale asutamisaastale 753 eKr.
Marko Turban
Marko Turban (sündinud 14. mail 1967 Rakveres) on Eesti endine kergejõustiklane, kõrgushüppaja.
Ta õppis aastatel 1974–1982 Rakvere 1. Keskkoolis, lõpetas aastal 1986 Tallinna Spordiinternaatkooli ja aastal 1992 peenmehaanika erialal Tallinna Tehnikaülikooli.
Tema nimel on Eesti rekord kõrgushüppes tulemusega 2.30 (5. juuni 1996 Rakvere).
Tema elukaaslane on Anu Kaljurand, nende tütar Lilian Turban on kõrgushüppaja.
Crystallisatio
"Crystallisatio" on eesti helilooja Erkki-Sven Tüüri 1995. aastal kammerorkestrile loodud teos. Muusikateose pikkus on 12 minutit. Teose esmaettekanne oli 28. märtsil 1995. aastal Eesti Muusika Päevadel (esitas Eesti Noorte Filharmoonia Orkester, dirigent Toomas Kapten).
Franciscuse välispoliitika
Paavst Franciscus on avaldanud muret välispoliitiliste konfliktide pärast ning kohtunud riigi- ja valitsusjuhtidega. Ta külastas 25. septembril 2018 Eestit. 300 px|pisi|Paavst ja USA president [[Barack Obama]]
Pastoraalsed visiidid
Paavst Franciscus on teinud 41 visiiti väljaspool Itaaliat ja 32 visiiti Itaalias. Ta on külastanud 58 riiki (kaasaarvatud Itaalia). Ta külastas 25. septembril 2018 Eestit.
USA-Kuuba leppe vahendamine
Püha Tooli vahendusel teatasid USA ja Kuuba 17. detsembril 2014 kahe riigi vaheliste diplomaatiliste suhete taastamisest. Paavst saatis eelnevalt USA ja Kuuba juhtidele kirju, samuti vahendas Püha Tool kahe riigi vaheliste kõneluste toimumist Kanadas, pakkudes selleks ametiruume.
Euroopa pagulaskriis
Paavst tundis 16. novembril 2014 muret immigrantide rahutuste pärast Roomas ja 28. detsembril 2014 Aadria merele sattunud Aafrika põgenike pärast. Ta tegi 19. aprillil 2015 apelli Vahemerel hukkunud põgenike eest. Ta ütles 6. septembril 2015, et iga kogudus võiks vastu võtta ühe pagulaste perekonna.
Paavst pööras sõjapõgenikele olulist tähelepanu 2016. aasta kannatusnädalal: Suure neljapäeva liturgial pesi ta ka paari migrandi jalgu, Suurel reedel taunis ta Euroopa ükskõiksust ja tuima südametunnistust seoses põgenikekriisiga. Esimesel ülestõusmispühal kutsus ta meeles pidama parema tuleviku nimel sõja, nälja, vaesuse ja sotsiaalse ebaõigluse eest pagevaid põgenikke. Ta külastas 16. aprillil 2016 koos Konstantinoopoli patriarhi Bartholomeos I-ga Kreekas Lesbose saarel põgenikke. Mõlemad kirikujuhid tunnistasid ühisdeklaratsioonis, et Euroopa põgenikekriis on humanitaarkriis. Paavst võttis tagasiteel Vatikani kaasa 3 Süüria põgenike perekonda. Ta palvetas 22. juulil 2018 Vahemerel toimunud põgenike paadiõnnetuses hukkunute ja nende lähedaste eest. Ta kutsus 6. jaanuaril 2019 Euroopa riigijuhte pöörama tähelepanu põgenikele. Ta kohtus 19. detsembril 2019 Lesbose saarel laagris asuvate põgenikega.
Suhted Iraagiga
Paavst tundis 15. juunil, 20. juulil, 27. juulil ja 10. augustil 2014 muret olukorra pärast Iraagis. Ta avaldas 13. augustil 2014 ÜRO peasekretärile saadetud kirjas muret olukorra pärast Põhja-Iraagis. Ta saatis 6. detsembril 2014 läkituse Mosuli kristlastele. Ta tundis 1. märtsil 2015 muret Süürias ja Iraagis toimuva vägivalla pärast. Ta kutsus 5. aprillil 2015 avaldatud Urbi et Orbis rahvusvahelist üldsust taastama rahu Iraagis. Ta tundis 1. detsembril 2019 muret olukorra pärast Iraagis. Ta kutsus 25. detsembril 2020 usklikke palvetama Iraagi konfliktis kannatavate laste eest ja külastas märtsis 2021 Iraaki, kus kohtus An-Najafis suurajatolla ʿAlī as-Sīsitānīga. Ta tundis 25. detsembril 2021 muret vägivalla pärast Iraagis.
Suhted Süüriaga
Paavst soovis 31. märtsil 2013 leida poliitilist lahendust Süüria konfliktile. Ta arutas 9. aprillil ÜRO peasekretäri Ban Ki-mooniga Süüria kodusõja rahumeelseid lahendusi. Franciscus tundis 2. juunil muret sõja pärast Süürias ja tegi 25. augustil apelli Süüria eest. Ta hoiatas 1. septembril uue maailmasõja puhkemise eest, mis võib alata Süüriast, kui seda ründavad välisriikide väed. Ta kirjutas 5. septembril G20 liidritele, et välisriikide vägede sissetungi asemel Süüriasse võiks sõjale otsida rahumeelseid lahendusi. Ta kuulutas 7. septembri 2013 Süüria rahu eest palvetamise päevaks ja kutsus sama aasta sügisel usklikke mitmel korral Süüria eest palvetama. 5. novembril 2013 rünnati Süürias mürskudega Vatikani nuntsiatuuri. Ta kutsus 20. aprillil 2014 lõpetama Süüria konflikti. Ta kutsus 5. aprillil 2015 avaldatud Urbi et Orbis rahvusvahelist üldsust taastama rahu Süürias ja 25. detsembril 2015 tehtud Urbi et Orbis lõpetama Süüria konflikti. Ta on tauninud ka kultuuripärandi hävitamist Süürias. Ta tegi 7. veebruaril 2016 apelli Süüria pärast. Ta kutsus 1. mail 2016 Süüria osapooli üles arendama rahumeelset dialoogi sõja lõpetamiseks ja palvetas 7. augustil 2016 Aleppos peetud lahingutes hukkunute eest. Ta tundis 11. detsembril 2016 muret Aleppos toimuvate lahingute pärast ja kutsus 25. detsembril 2016 avaldatud Urbi et Orbis lõpetama sõda Süürias. Ta palvetas 14. mail 2017 Lähis-Ida konfliktis kannatavate inimeste eest. Ta avaldas 23. juulil 2017 muret Jeruusalemmas toimunud rahutuste pärast. Ta muretses 25. veebruaril 2018 vägivalla pärast Süürias, tegi 2018 Urbi et orbi läkituses ja 8. aprillil 2018 apelli Süüria eest. Ta tundis 15. aprillil 2018 ja 1. juulil 2018 muret olukorra pärast Süürias ning uuendas 2. septembril 2018, 13. oktoobril 2019, 9. veebruaril 2020 ja 23. veebruaril 2020 apelli Süüria eest. Ta kutsus 2. detsembril 2018 ja 30. juunil 2020 katoliiklasi palvetama Süüria kristlaste ja laste eest. Ta avaldas 8. märtsil 2020 solidaarsust Süüria Idlibi linna elanikele, kes kannatasid eskaleerunud sõjategevuses. Ta kutsus 25. detsembril 2020 usklikke palvetama Süüria konfliktis kannatavate laste eest ja kutsus 14. märtsil 2021 Süüria konflikti osapooli saavutama solidaarsust. Ta kutsus 27. juunil 2021 üles palvetama rahu eest Lähis-Idas. Ta tundis 25. detsembril 2021 muret vägivalla pärast Süürias.
Suhted Ukrainaga
Franciscus kutsus 26. jaanuaril 2014 Ukraina kriisi osapooli dialoogile. Ta kutsus 2. märtsil usklikke palvetama Ukraina eest. Ta kutsus 20. aprillil ja 4. mail 2014 Ukrainas üles rahule. Ta tundis 27. juulil, 24. augustil ja 7. septembril 2014 muret olukorra pärast Ukrainas. Ta tegi 25. jaanuaril ja 23. augustil 2015 apelli Ukraina eest, tundes muret Ida-Ukrainas käiva võitluse pärast. 24. aprillil 2016 kohustas ta Euroopa katoliku kogudusi tegema korjandust Ukraina sõjas kannatanute abistamiseks. Ta tunnustas 15. septembril 2019 vangide vahetust Venemaa ja Ukraina vahel. Ta palvetas 8. detsembril 2019 Ukraina ja Vene presidendi kohtumise pärast Pariisis. Ta kutsus 26. juulil 2020 üles palvetama Ukraina konflikti rahumeelse lahendamise eest. Ta tundis 18. aprillil 2021 muret pingete süvenemise pärast Ukrainas. Ta tundis 12. detsembril 2021, 13. veebruaril 2022, 24. veebruaril 2022, 27. veebruaril 2022 ning järgnevate pühapäevade jutlustes muret pingelise olukorra pärast Venemaa–Ukraina suhetes ja pööras sellele tähelepanu 2021. aasta jõulude Urbi et orbi läkituses. Ta kuulutas katoliiklastele 26. jaanuari 2022 ja 2. märtsi 2022 palvepäevadeks seoses sõjaga Ukrainas. Ta külastas 25. veebruaril 2022 Venemaa seoses Venemaa invasiooniga Ukrainasse Venemaa suursaatkonda Itaalias ja Püha Tooli juures ning vestles 26. veebruaril 2022 telefoni teel Ukraina presidendi Volodõmõr Zelenskõiga. Ta pühitses 25. märtsil 2022 Venemaa ja Ukraina Neitsi Maarja Puhtaimale Südamele. Paavst suudles 6. aprillil 2022 Butšast toodud Ukraina lippu. Paavst kinnitas 3. mail 2022 ajalehes Corriere Della Sera antud intervjuus, et soovis seoses Ukraina sõjaga kohtuda Putiniga ja taunis sõda toetavat patriarh Kirilli. Paavst ütles, et Kirill ei tohiks muutuda Putini altaripoisiks. Ta tühistas 14. juunil 2022 kohtumise patriarh Kirilliga Jeruusalemmas. Ta saatis 11. juulil 2022 läkituse ukraina kreeka-katoliku kiriku sinodil osalejatele ja avaldas 7. augustil 2022 rahulolu viljaekspordi taastamise pärast Ukrainas. Paavst saatis 25. novembril 2022 Ukraina elanikele avaliku kirja. Ta meenutas alates 1. jaanuarist 2023 pühapäeviti Ukraina sõja kannatusi.
Mägi-Karabahhi konflikt
Paavst avaldas 19. juulil 2020 lootust rahu kehtestamisele Armeenia ja Aserbaidžaani vahel. Ta palvetas 27. septembril 2020 rahu eest Kaukaasias ja tunnustas 11. oktoobril 2020 vaherahu sõlmimist Armeenia ja Aserbaidžaani vahel. Ta tundis 18. detsembril 2022 ja 29. jaanuaril 2023 muret olukorra pärast Laçıni koridoris.
Koger Projektijuhtimine
Koger Projektijuhtimine (varem Koger ja Partnerid AS) on Eesti ehitusettevõte, mille 1999. aastal asutas ehitusärimees Andres Koger.
Franciscuse välispoliitika
Reageeringud rahvusvahelistele sündmustele
300 px|pisi|Paavst kõnelemas Euroopa Parlamendis 2013
Koger Projektijuhtimine
Varem ettevõttes Koger & Sumberg ehitusega tegelnud Koger rajas uue ettevõtte pärast seda, kui Koger & Sumbergi liitumisel ehitusettevõttega FCM moodustati ettevõte FKSM. Koger ja Partneritest kujunes üks Eesti suuremaid ehitusfirmasid. Nimele vaatamata ei olnud Andres Kogeril ettevõtte omanikest partnereid.
2000. aastate lõpu ja 2010. aastate alguse ülemaailmses majanduskriisis sai Eesti ehitussektor tugeva löögi, mis mõjutas ka Andres Kogeri äritegevust. 2009. aastal sattus Koger & Partnerid AS raskustesse ning 2011 kinnitas kohus saneerimiskava, mida ei täidetud. 2010. aastal viidi Tallinnas Mustamäel asuva Sipelgapesa elurajooni arendus, mis algas 2006. aastal, riskide maandamiseks üle uude ettevõttesse OÜ Koger Kodu, mis ei kuulunud Koger ja Partnerite gruppi.
Enne 2010. aasta majandusaasta aruande kinnitamist muutis firma nime, uueks nimeks sai Koger Projektijuhtimine. 2013. aastal esitas Koger Projektijuhtimine pankrotiavalduse, samuti esitas Overok AS pankrotiavalduse Kogeri vastu isiklikult , kuna Koger oli käendanud firmat isikliku varaga.
Franciscuse välispoliitika
Reageeringud rahvusvahelistele sündmustele
2014
2015
Andres Koger
Andres Koger (sündinud 4. novembril 1961 ) on Eesti ehitusärimees.
Franciscuse välispoliitika
Reageeringud rahvusvahelistele sündmustele
2016
2017
2018
Andres Koger
1984. aastal lõpetas Koger Tallinna Polütehnilise Instituudi, seejärel töötas ta Viljandi KEKis.
Franciscuse välispoliitika
Reageeringud rahvusvahelistele sündmustele
2019
Andres Koger
Pikka aega kuulus Kogerile üks Eesti suuremaid ehituskontserne, Kogerit on nimetatud "legendaarseks ehitusettevõtjaks". Ettevõtlust alustas ta koos Tarmo Sumbergiga Viljandi kooperatiivis Ramses, mis loodi 1989. aastal Viljandi KEKi juurde, kui Viljandimaalt pärit väliseesti ärimees Lembit Soots tellis KEKilt motelli Peoleo ehituse Tallinnas. Kooperatiiv sai nime Vana-Egiptuse vaarao Ramses Suure järgi. 1991. aastal reorganiseeriti Ramses aktsiaseltsiks EKS ("ettevõtjad Koger ja Sumberg"). Mõni aasta hiljem võeti kasutusele pikem nimeversioon Koger & Sumberg.
Franciscuse välispoliitika
Reageeringud rahvusvahelistele sündmustele
2020
2021
Andres Koger
Koger ja Sumberg tõusis 1990. aastate keskel üheks Eesti tuntumaks ehitusfirmaks, kuid lõpetas tegevuse 1998, ühinedes ehitusettevõttega FCM ettevõtteks FKSM. Selleks ajaks oli Tarmo Sumberg jäänud firmas passiivseks osanikuks, tegeldes rohkem hotellindusega. Mõni kuu pärast ühinemist lahkus Koger FKSMist, põhjendades seda organisatsioonikultuuride erinevusega.
Franciscuse välispoliitika
Reageeringud rahvusvahelistele sündmustele
2022
Andres Koger
1999. aastal rajas Koger omaenda firma Koger ja Partnerid AS.
Franciscuse välispoliitika
Reageeringud rahvusvahelistele sündmustele
2023
Andres Koger
2000. aastate lõpu ja 2010. aastate alguse ülemaailmses majanduskriisis sai Eesti ehitussektor tugeva löögi, mis mõjutas ka Andres Kogeri äritegevust. 2009. aastal sattus Koger & Partnerid AS raskustesse ning 2011 kinnitas kohus saneerimiskava, mida ei täidetud. Enne 2010. aasta majandusaasta aruande kinnitamist muutis ettevõte nime, uueks nimeks sai Koger Projektijuhtimine. 2013. aastal esitas Koger Projektijuhtimine pankrotiavalduse, samuti esitas Overok AS pankrotiavalduse Kogeri vastu isiklikult. Pankrotiuudiste järel teatas Koger, et kavatseb loobuda ehitusärist ning hakata valmistama ja eksportima puidutooteid.
Franciscuse välispoliitika
Kohtumised riigipeade ja valitsusjuhtidega
Franciscuse ametisse pühitsemisel 19. märtsil 2013 osalesid 132 riigi delegatsioonid, sealhulgas 31 riigipead ja 11 valitsusjuhti.
Andres Koger
Seisukohavõtte
2013. aastal avaldas Andres Koger arvamust, et ehitussektori toetamiseks peaks Eesti riik üksikute suurehituste asemel nagu (Tallinna Vangla ja Eesti Rahva Muuseumi uus hoone) ehitama rohkem ja väiksemaid objekte, mis aitaksid ehitusala peatöövõtjatel pinnale jääda. Samuti leidis ta, et Eestis ei saa jätkata samasuguse maksusüsteemiga kui riigi algusaegadel, alustuseks peaks hakkama maksustama ettevõtete tulu.
Isiklikku
Andres Koger on abielus, tal on neli tütart teisest ning poeg esimesest abielust.
Skinest Energia
Skinest Energia AS on Eesti energeetikaettevõte, mis toodab ja arendab taastuvenergiat. See loodi 1. novembril 2004 tuuleenergia tootmiseks. Ettevõte on Eesti Tuuleenergia Assotsiatsiooni liige.
Skinest Energia on Esivere (Rõuste) tuulepargi rajaja, arendaja, omanik ja haldaja. See kuulub kontserni Skinest Group koosseisu, kuhu kuulub muidki tootmisettevõtteid.
Skinest Energia kuulub transiidiärimees Oleg Ossinovskile.
2017. aastal oli Skinest Energia käive 1,7 miljonit eurot ja kahjum 280 000 eurot.
Seim
Seim on mitmes kunagise Rzeczpospolita maa-alal asuvas riigis parlamendi nimetus.
Statistilise testi võimsus
Statistilise testi võimsus või lihtsalt testi võimsus näitab antud testi võimet lükata tagasi mittekehtiv nullhüpotees.
Lihtsustatult näitab testi võimsus, kui suure tõenäosega antud test tuvastab gruppidevahelise erinevuse, juhul kui see erinevus tõesti eksisteerib. Teisisõnu: II tüüpi viga tehakse seda harvemini, mida võimsam on test. Lisaks II tüüpi vea tõenäosusele sõltub testi võimsus veel ka I tüüpi vea tõenäosusest, testis võrreldavate gruppide vahelisest erinevusest ja valimi suurusest. Teades neljast nimetatust kolme, on võimalik arvutada neljas. Näiteks teades aktsepteeritavaid veapiire (I ja II tüüpi vead) ja valimi suurust, saab arvutada, kui suur peab olema gruppidevaheline erinevus, et statistiline test seda tuvastada suudaks.
Teha kas I või II tüüpi viga tähendab seejuures saada hüpoteesi testides vastavalt kas vale-positiivne või vale-negatiivne tulemus (ehk kas nullhüpotees ebaõiglaselt valeks või õigeks kuulutada).
Eestlaste pseudonüümide loend
''Tuntumate eestlaste pseudonüümide loend. Eraldi loend on Eesti karikaturistide pseudonüümide loend
V
Vaata ka Eesti kunstnike pseudonüümide loendit
Heiki Arike
Ta õppis aastatel 1983–1990 Eesti Põllumajanduse Akadeemias, mille lõpetas ökonomistina. Aastatel 1984–1986 oli ta sundajateenistuses Nõukogude relvajõududes.
Albert Soosaar
Albert Soosaar (6. september 1906 Salutaguse mõis – 7. august 1995 Tallinn) oli eesti vaimulik.
Heiki Arike
Järgnevatel aastatel on ta töötanud mitmel ametikohal aktsiaseltsides Medisk ja Eesti Raudtee. 2005., 2006. ja 2007. aastal täitis ta teenistuskohustusi Maaväe staabis Kevadtormi CIMIC spetsialistina. Ta on olnud riigikaitseõpetaja Tallinna Teeninduskoolis ja Jakob Westholmi Gümnaasiumis.
Albert Soosaar
Ta lõpetas aastal 1925 Haapsalu Läänemaa Ühisgümnaasiumi. Aastatel 1925–1932 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Ta oli ÜS Liivika vilistlane. Üliõpilaspõlves töötas ta Läänemaal kooliõpetajana. Prooviaastal oli ta Martna Püha Martini koguduses (Gustav Halleri juures). Ordineeriti 18. veebruaril 1934 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1934–1935 Lääne praostkonna vikaarõpetaja. Aastatel 1935–1940 oli ta Sisemisjoni Seltsi sekretär. Aastatel 1941–1967 oli ta Hageri Lambertuse koguduse õpetaja. Aastatel 1967–1986 oli ta Tallinna Jaani koguduse 2. pihtkonna õpetaja, jäi aastal 1986 emerituuri.
Albert Soosaar suri 7. augustil 1995 ja ta maeti 12. augustil 1995 Metsakalmistule.
Isiklikku
Tema poeg Enn Soosaar oli tõlkija ja esseist.
Hilter
Hilter on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Osnabrücki kreisis.
Valla pindala on 52,6 km². 31. detsembril 2017 elas seal 10 383 inimest. Vald asub Teutoburgi metsas. Kõrgeim koht on Hohnangel, 262 m üle merepinna.
Tööstus
Hilter oli tuntud Hilter Goldi ookrikaevanduse, samuti suure margariinitehase poolest, mis omas 20. sajandi alguses ühte suurimat vaalapüügilaevastikku.
Penningtoni maakond (Lõuna-Dakota)
pisi|[[Mount Rushmore]]
Penningtoni maakond (Pennington County) on maakond USA-s Lõuna-Dakota osariigis.
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Rapid City.
Maakonna pindala on 7211 km². Veepindala on 21 km².
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 100 948. Aastal 2000 oli elanikke 88 565.
Ajalugu
Penningtoni maakond moodustati 1875. aastal. Maakond on saanud nime endise Dakota territooriumi kuberneri John L. Penningtoni järgi.
Tallinna piiramine (sügis 1223)
Tallinna piiramine toimus 1223. aasta sügisel, mil Vladimiri-Suzdali, Novgorodi ja Pihkva vürstiriigi väed koos nendega liitunud eestlastega piirasid neli nädalat edutult Toompea linnusesse varjunud Taani vägesid.
Lahingut on kirjeldatud Henriku Liivimaa kroonikas ja Novgorodi esimeses kroonikas.
Eellugu
1219. aastal Liivimaa ristisõtta sekkunud ja Tallinna kohal Toompea linnusest oma tugipunkti teinud Taani oli 1221. aasta lõpuks suuremal või vähemal määral oma kontrollile allutanud kogu Eestimaa põhjaosa: Revala, Harjumaa, Virumaa, Järvamaa ja Läänemaa.
Saarlased, kes Eestimaal ainsatena olid jäänud Taani kuningast või riialastest (Riia piiskopist ja Mõõgavendade ordust) sõltumatuks, nägid selles tungimist nende otsesesse huvipiirkonda ja võtsid eesmärgiks Toompea linnuse alistamise. Algselt 1220. aastasse plaanitud ettevõtmine tehti teoks aasta hiljem, kui koos revalaste, harjulaste ja virulastega Tallinna linnust ründama asuti. Kaks nädalat kestnud piiramine lõpetati aga tulemusi saavutamata, kui merelt arvati lähenevat laevu Taani sõjajõududega.
1222. aastal tegi Taani kuningas Valdemar II vasturetke Saaremaale. Taani vägedel õnnestus seal edukalt maabuda ja kivilinnus püstitada, kuid pärast kuninga lahkumist piirasid saarlased linnusesse jäetud kaitsemeeskonna sisse. Linnust rünnati seni, kuni seesolijad alistusid ja nõustusid saarelt lahkuma. Saarlased saatsid teate oma võidust mandrile ja õhutasid Taani vastu võitlema. 1223. aasta alguseks olidki peale Revala kõik seni Taani võimu all olnud maakonnad taanlaste vastu üles tõusnud. Veebruaris või märtsis piirasid nad üheskoos Toompea linnust, kuid said sealt väljasööstnud Taani väelt lüüa.
Mukuliai mõis
Mõis rajati XVIII sajandil. Selle esimesed omanikud olid Giedraitised, hiljem Kelpšid. 1872. aastal läks mõis Pavel Bobrovski valdusse; toona kuulus mõisale 236 hektarit maad. Bobrovski elas Peterburis, kuid suved veetis Mukuliais; tema kohaoleku tähistamiseks heisati sealsele künkale lipp.
Tallinna piiramine (sügis 1223)
Piiramine
Hiljem samal aastal jõudis Eestimaale sakalaste kutsutud Vladimiri-Suzdali, Novgorodi ja Pihkva vürstiriikide suur liitlasvägi. Henriku Liivimaa kroonika kohaselt oli väe suurus 20 000 meest. Nende juht oli Vladimiri-Suzdali vürsti Juri Vsevoloditši vend Jaroslav Vsevoloditš, kaasa tuli ka Pihkva vürst Vladimir Mstislavitš. Ugandis liitusid sõjaväega ka ugalased ja suund võeti Liivimaa poole. Puides tulid neile aga vastu saarlased, kes veensid Vene väe juhti Riia asemel Tallinna ründama, öeldes, et Riias on hetkel palju ristisõdijaid ja liivimaalastega on kergem toime tulla, kui taanlased on võidetud.
Mukuliai mõis
Bobrovski suri Peterburis, ent maeti Mukuliai kalmistule. Tema surma järel said mõisa omanikeks Gulbinskid, 1923. aastal ostis selle Juozas Buzelis. 1920. aastal võõrandati suurem osa mõisa maadest.
Tallinna piiramine (sügis 1223)
Piiramine
Tõenäoliselt olid saarlased kursis, et Schwerini krahv Heinrich oli 1223. aasta mais Taani kuninga Valdemari vangistanud ja Taani positsioonid sellega nõrgenenud. Jaroslav jäi plaaniga nõusse ja liikus Toompea linnuse alla. Teel liitus vürsti kutsel väega ka järvalasi, varbolasi, virulasi ja saarlasi. Henriku kroonika järgi jäid jälle kõrvale revalased.
Linnuse sisse piiranud väe katsed "sakslaste kunsti järgi" (nagu Henriku kroonika seda nimetab) kindlust vallutada tulemusi ei toonud. Taanlastel oli linnuses palju ammukütte, kes ründajatele suuri kaotusi põhjustasid. Edu saavutamata pöördus "hämmelduses" Jaroslav oma väega tagasi Venemaale, enne rüüstates veel paljaks Revala maakonna.
Mukuliai mõis
Mõisakompleksist on säilinud park, põllumajanduslik tootmishoone, ait ja härrastemaja.
Bobrovski rajas mõisa parki kuuselalleed ja lasi sinna istutada eksootilisi puid, sealhulgas seedreid. Pargis kasvab looduskaitsealune Mukuliai pappel, mille ümbermõõt on 5,95 meetrit ja kõrgus 39 meetrit.
Tallinna piiramine (sügis 1223)
Piiramine
Novgorodi kroonika annab sündmustest mõnevõrra teistsuguse pildi. See räägib küll Jaroslavi väe rünnakust Tallinnale (к Колываню) ja et linnus jäi vallutamata ning samuti, et saagiks saadi palju kulda ja vange, kuid esitleb seda sõjana Tšuudimaa vastu ilma taanlasi nimetamata. Novgorodi kroonika ei maini eestlastega tehtud koostööd, vaid jätab mulje, et nendega hoopis sõditi.
Ajaloolane Lemmit Mark on pidanud Jaroslavi otsust saarlaste nõu kuulda võtta ja Riia asemel Tallinna peale minna suureks veaks, millega Vene vürstid kaotasid mitmeks sajandiks oma positsiooni Baltikumi alal. Tema arvates oleks tulnud kõigi jõududega just Riiat rünnata. Saarlaste soovi esmalt Taani-vastasele sõjale keskenduda on ta kirjeldanud lühinägeliku oma huvide ületähtsustamisena. Sulev Vahtre arvates pole selline hinnang põhjendatud, kuna venelaste 1218. ja 1221. aasta sarnased suured Liivimaa-sõjakäigud lõppesid märkimisväärse tulemuseta ja ka seekord ei suudetud Tallinna all midagi korda saata. Ta kahtleb, kas Liivimaale suundunud retk edukam oleks olnud.
Järgnenud sündmused
Tallinna piiramise ebaõnnestumise järel hakati eestlaste ülestõusu maha suruma. Suuremat aktiivsust ilmutasid selles osas Riia piiskop ja Mõõgavendade ordu, kes endistest Taani aladest allutasid endale Järva-, Viru- ja Läänemaa. Harjumaal vallutati Lohu linnus, kuid seda tunnustati Taanile kuuluvana ja harjulastelt saadud pantvangid anti taanlastele üle. Hiljem vaidlustas Taani ka Järva-, Viru- ja Läänemaa kuuluvuse, mis tekitas terava konflikti piiskopi ja orduga. 1224. aasta lõpuks jäi ainsaks välisvõimust sõltumatuks maakonnaks Saaremaa, mille piiskopi ja ordu väed alistasid alles 1227. aastal.
Girona ülikool
pisi|Logo Girona ülikool (katalaani keeles Universitat de Girona) on ülikool Hispaanias Kataloonias Gironas.
Ülikool asutati 1446.
Ülikoolis õpib üle 15 000 üliõpilase.
Owanka
Owanka on asula USA Lõuna-Dakota osariigi Penningtoni maakonnas.
Owanka asutati 1880. aastal. 1907. aastal rajati läbi asula raudtee, mis lahendas asulas veeprobleemi. Hilisemal ajal loodi Owankas palju ettevõtteid: pank, kaks hotelli, pood, kaks kohvikut, sepikoda ja metsamaterjaliladu.
Kuni 1942. aastani töötas asulas keskkool ja kuni 1964. aastani algkool.
Amylocorticiaceae
Amylocorticiaceae on seltsi Amylocorticiales kuuluv sugukond seeni.
Venemaa Riiklik Väliskirjanduse raamatukogu
Venemaa Riiklik Väliskirjanduse raamatukogu (täieliku nimega M. I. Rudomino nimeline Ülevenemaaline Väliskirjanduse raamatukogu) on raamatukogu Moskvas.
Raamatukogu peadirektor on alates 1993. aastast Jekaterina Genieva.
Uppsala ülikooli Gotlandi ülikoolilinnak
Enne 2013. aasta liitumist Uppsala ülikooliga, oli see iseseisev kõrgkool (Gotlandi ülikool).
Gotlandi ülikool asutati 1998.
Tatarsk
Tatarsk on linn Venemaal Novosibirski oblastis, Tatarski rajooni keskus. Linna läbib Siberi raudtee.
Asula on rajatud 1894. aastal, linnaõigused sai 1914. aastal.
Sarthe'i departemangu haldusüksuste loend
Sarthe'i departemangu haldusüksuste loend toob ära kõik departemangu haldusüksused (alldepartemangud, kantonid ja vallad). Lisaks on toodud ka INSEE kood. Vald Le Mans on jagatud mitme kantoni vahel. Igasse kantonisse mille vahel on vald jagatud kuulub ka kindel territoriaalne osa vallast.
La Flèche
Brûloni kanton La Chartre-sur-le-Loiri kanton Château-du-Loiri kanton Le Grand-Lucé kanton La Flèche'i kanton Loué kanton Le Lude'i kanton Malicorne-sur-Sarthe'i kanton Mayet' kanton Pontvallaini kanton Sablé-sur-Sarthe'i kanton La Suze-sur-Sarthe'i kanton
Mamers
Beaumont-sur-Sarthe'i kanton Bonnétable'i kanton Bouloire'i kanton Conlie' kanton La Ferté-Bernard'i kanton La Fresnaye-sur-Chédouet' kanton Fresnay-sur-Sarthe'i kanton Mamers'i kanton Marolles-les-Braults'i kanton Montfort-le-Gesnois' kanton Montmiraili kanton Saint-Calais' kanton Saint-Paterne'i kanton Sillé-le-Guillaume'i kanton Tuffé kanton Vibraye' kanton
Le Mans
Allonnes'i kanton Balloni kanton Écommoy kanton Le Mans-Kesk kanton Le Mans-Linna-Ida kanton Le Mans-Linna Põhja kanton Le Mans-Loode kanton Le Mans-Kagu kanton Le Mans-Edela kanton Le Mans-Maa-Ida kanton Le Mans-Maa-Põhja kanton Le Mans-Lääne kanton
Polükroomia
Polükroomia ehk polükroomsus ehk mitmevärvilisus (kreeka polychrōmos, sõnadest poly- 'palju' ja chrōma 'värv' ) on kunstiteose või arhitektuurielemendi katmine mitme värviga ja kullaga. Kasutusel skulptuuris, arhitektuuris, keraamikas ja kunstkäsitöös.
Kalncempji vald
pisi|Vallamaja Kalncempji vald (läti keeles Kalncempju pagasts) on vald Lätis Alūksne piirkonnas. Enne 2009. aasta haldusreformi kuulus vald Alūksne rajooni.
Vald piirneb sama piirkonna Anna, Zeltiņi ja Alsviķi vallaga, samuti ka Gulbene piirkonna Beļava ja Stāmeriena vallaga.
Valla pindala on 43 km². 2016. aasta seisuga elas seal 197 inimest. Valla keskus on Kalncempji küla, vallavanem on Vēsma Čugunova.
Ajalugu
Valla alad kuulusid algselt Adsele muinasmaakonda, seejärel olid need aga Aluliina komtuuride valduses. Aastal 1868 loodi valla aladel asunud 2330,95 ha pindalaga Kalnamuiža mõisa juurde Kalnamuiža vald. Aastal 1925 nimetati Kalnamuiža vald ümber Kalnciemsi vallaks.
Aastal 1935 oli Kalnciemsi valla pindala 86,7 km² ja seal oli 1953 elanikku. 1945. aastal moodustati valda Kalncempji ja Kalniena külanõukogud, aastal 1949 likvideeriti aga vald ametlikult. Aastal 1990 muudeti Kalncempji külanõukogu vallaks. 2009. aastast kuulub vald Alūksne piirkonda.
Kaitstavad objektid
Muinsusmälestistest on riikliku kaitse all Okāni muinaskalmed (ka Kivimägi või Kalmemägi), Melderpuļķi muinaskalmed, Malaci muinaskalmed, Nāzupi linnamägi ja Uranaži muinaskalmed. Kohaliku kaitse all on Ate mõisa ait, Ate (Ote) vesiveski, Žagatase muinaskalmed, Sprīvuļi muinaskalmed ja Pūzupi muinaskalmed.
Looduskaitse all on Pūzupi kask, Lauķi tamm, Pērkoni tamm, Pukši mänd ja Ciduļi paju. Lisaks jäävad valla lääneossa mitmed nimetud looduskaitsealused põlised tammepuud.
Asustus
Aastal 2011 elas vallas 175 lätlast, 8 venelast, 3 poolakat ja 2 leedulast.
Valla külad on:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Tahkuna hiidrahn
Tahkuna hiidrahn on rabakivist hiidrahn, mis asub Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Lehtma külas Tahkuna põhjarannikul meres.
Liina Brunelle
pisi Liina Brunelle (varasem nimi Liina Paukku ; sündinud 12. oktoobril 1978 Kohtla-Järvel) on Eesti päritolu Prantsusmaal elav näitleja. Tema emakeel on vene keel.
Brahhiosaurus
Kuigi brahhiosaurust on peetud suurimaks kunagi elanud maismaaloomaks, ei ole teadlastel tema suuruse osas ühist seisukohta. 2014. aastal pakkusid teadlased tema kaaluks 56 tonni, kuid varem oli tema hinnanguline kaal kõikunud 29–43 tonnini. Riggsi leitud isendi pikkuseks hindas Michael P. Taylor umbes 25 m, kuid kuna see arvutus on tehtud isendi põhjal, kes ei olnud arvatavasti täiskasvanud (tema kaarnaluud ei olnud abaluudega ühinenud), võisid brahhiosaurused olla isegi mõnevõrra pikemad. Kaela vertikaalasendis hoides oli tema pea maapinnast arvatavasti 9 meetri kõrgusel, seetõttu on ka oletatud, et ta toitus enamasti vähemalt 5 meetri kõrgusele jäävatest taimeosadest. Brahhiosaurused olid taimtoidulised.
Tema rohmakat keret kandis neli massiivset jalga, kusjuures sauropoodidele ebatavaliselt olid tema esijäsemed tagajäsemetest pikemad.
thumb|Brahhiosauruse ja inimese suuruse suhe
Tahkuna hiidrahn
Rahnu pikkus on 10,9 m, laius 9,1 m, kõrgus 4,6 m, ümbermõõt 30,3 m ja maapealse osa maht 165 m³.
MIPS-arhitektuur
MIPS (inglise keeles Microprocessor without Interlocked Pipelined Stages) on RISC tüüpi käsustikuga mikroprotsessorite sari, mis loodi 1985. aastal Ameerika Ühendriikide firma MIPS Technologies poolt. alt=MIPSi erinevad versioonid graafiliselt selgitatuna|pisi|300x300px|MIPSi versioonide perekond MIPSi esimesed versioonid MIPS I ja MIPS II olid vaid 32-bitise arhitektuuriga. Neile järgnevatel protsessorite versioonidel MIPS III, MIPS IV ja MIPS V oli ka 64-bitine arhitektuur. Seejärel lasti välja viis versiooni (vastavalt 1985, 2002, 2010, 2013 ja 2014) MIPS32 ja MIPS64, mis olid vastavalt 32- ja 64-bitised protsessorid. Alates kolmandast MIPS32 ja MIPS64 väljalaskest lisandusid ka microMIPS32/64 protsessorid. MIPSi 32- ja 64-bitised arhitektuurid on omavahel ühilduvad.
Tahkuna hiidrahn
Rahn on püstiste külgedega tahukakujuline, sambla- ja samblikukatteta. Selles on mitu suurt pragu ja kõrval lamab eraldunud tükke. Suurim, kuni 4 m läbimõõduga tükk on eraldunud idaküljest. Rahnu juures on vett 0,6-0,8 m sügavuselt. Rahn koosneb suurtest 7-8 cm K-päevakivi kristallidega rabakivigraniidist.
MIPS-arhitektuur
Algselt olid MIPSi tooted suunatud rohkem tööstuse ja serverite poole. 2010ndatel aga toodeti MIPS-arhitektuuri manussüsteemidele.
Tahkuna hiidrahn
Rahn on alates 1959. aastast üksikobjektina looduskaitse all. Kivil on leitav märgistus risti joone pikkus 15 cm. Risti kõrval tähed NI ja punkt. Rist 2,3 m kivi loodenurgast ja 1,2 m kivi harjast lõuna pool.
MIPS-arhitektuur
MIPS I
MIPS I kasutati esimest korda MIPSi R2000 ja R3000 protsessoritel. MIPS I algne nimetus oli MIPS, kuid see nimetati ümber peale MIPS II välja laskmist.
MIPS I oli kolmkümmend kaks 32-bitist üldkasutuses olevat registrit ($f0 - $f31), millest aritmeetilisteks arvutusteks sai kasutada vaid paarisarvulisi registreid. Ülejäänud registrid olid 64-bitiste arvude madalama järjekorra bittide hoiustamiseks. Nullregister on konstantse väärtusega, millesse kirjutamine on keelatud. 31. registrit kasutatakse programmi tagasipöördumisaadressi (inglise keeles return address) hoiustamiseks.
MIPS II
MIPS II arhitektuur avaldati R6000 protsessoril. Arhitektuurile lisati aatomiline uuendus (protsess, kus kas kõik operatsioonid toimuvad või mitte ükski operatsioon ei toimu) ning võimekus ühilduda 64-bitise kaasprotsessoriga.
MIPS III
MIPS III oli esimene MIPSi arhitektuur, mille käsustik oli 64-bitine. Arhitektuur suutis ühilduda ka varasemate (MIPS I ja MIPS II) 32-bitiste versioonidega. Arhitektuur lisandus esimest korda R4000 protsessoril. Protsessoritele lisati võimekus sisse lugeda unsigned tüüpi sõnu. Arhitektuuriga lisandusid 64-bitised täisarvud ning eraldi 64-bitised aritmeetika ja nihutamise juhendid.
MIPS IV
MIPS IV lisas võimaluse matemaatika kaasprotsessorile (inglise keeles Floating-point Unit ehk FPU) juhiseid register + register meetodil saata. Samuti sai MIPS IV käsustik uued piirangud sisse lugemise ning salvestamise instruktsioonidele. Käsu baasregister peab olema vaikimisi seadistatud, samamoodi nagu ka käsk ise (eelnev piirang eemaldati MIPS32 arhitektuuris, jäeti vaid reegel, et efektiivaadress peab olema vaikimisi seadistatud). Varasemastes MIPSi versioonides pidi lisama kaks käsku, et eraldada MFLO (inglise keeles move from low) või MFHI (inglise keeles move from high) käske sellele järgnevast korrutamis- või jagamistehtest. Eelnev eemaldati MIPS IV käsustikust. MIPS IV kasutati R5000 ja R10000 protsessorites.
MIPS V
Viienda MIPSi versiooniga lisandus uus andmetüüp Paired Single. See koosneb kahest 32-bitisest ujukomaarvust, mis asuvad 64-bitisest ujukoma arvu registris. Tänu sellele laienes korduvate ujukomaarvude arvutuste ribalaius.
MIPS32 ja MIPS64
Esimene MIPS32 versioon sisaldas kõike MIPS I ja MIPS II käsustikust. Sellele lisati ka elemente 64-bitistest R4000 ja R5000 protsessoritest. MIPS64 esimene versioon sisaldas elemente MIPS III, MIPS IV ja MIPS V käsustikust. Lisaks on sellel olemas MIPS32 režiim, millega saab jooksutada 32-bitist käsustikku. Nii MIPS32 kui ka MIPS64le lisati standardiseeritud signaalprotsessori (lühend DSP, inglise keeles digital signal processor) korrutamise (lühend MUL) ja korrutamise ja liitmise (lühend MADD) juhised.
MIPS32 ja MIPS64 kuuendas ja viimases väljalaskes eemaldati täielikult Branch Likely käsustiku juhendid. Lisaks liigutati täisarvude akumulaatori juhised ja HI/LO registrid baasväljalaskest DSP moodulile. Bittide ümberpööramise ja baitide joondused instruktsioonid aga liigutati vastupidiselt baasväljalaskesse.
MicroMIPS
MicroMIPS on 32-bitise arhitektuuriga ning omab 16-bitist käsustikku. Seadet kasutatakse erinevatel mikrokontrollitel ning järgnevatel MIPSi protsessorite tuumades: M14K, microAptiv ja Warrior M51xx and M62xx. MIPSi kolmandal väljalaskel (avaldatud 2010. aastal) lisati microMIPS nii 31- kui ja 64-bitisele arhitektuurile (eesmärgiga asendada eelnevalt eksisteerinud MIPS16e ASE). Igal järgneval MIPS32 ja MIPS64 arhitektuuri väljalaskel oli olemas vastav microMIPSi versioon, millel on täpselt samad funktsioonid, mis on olemas vastavalt MIPS32 või MIPS 64 versioonidel. Kuigi microMIPS ei toeta arhitektuur Branch Likely käsustikku on olemas võrdväärsed operatsioonid. Kuuendas MIPS-arhitektuuri väljalaskes eemaldati MIPS16e täielikult, ning microMIPSist sai ainus väiksema koodisuuruse implementeerija.
MIPS32 ja MIPS64 lisad
Koos MIPS32 ja MIPS64 avalikustati ka mitmeid laiendusi, mida kutsuti ASEdeks, inglise keeles Application Specific Extensions.