cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Reede
Eesti olud
Arvati, et niisugune nagu on ilm reedel on see ka pühapäeval või kogu järgmisel nädalal. Saartel ja rannikul oli uskumus, et kui Kuu loomise aeg on reedel ja kuus on viis reedet, püsib halb ilm järgmise Kuu loomiseni. Sellist kuud peeti õnnetuks.
Nendes uskumustes kajastub ristiusu mõju – paastupäev, suur reede jms. Tuntav on ka Skandinaavia uskumuste mõju.
Alessandria provints
Alessandria provints on provints Itaalias Piemonte maakonnas. Provintsi keskus on Alessandria linn.
Haldusjaotus
Alessandria provints jaguneb 187 omavalitsusüksuseks (comune).
Marillion
Ansambli tegevuse võib jagada kahte perioodi: algusest kuni 1988. aastani, kui lahkus eelmine laulja Fish, ja alates 1989. aastast tänapäevani, mil laulusolist on olnud Steve Hogarth. Bändil on ilmunud 16 stuudioalbumit. Viimasel neist "Less Is More" (ka "L=M"), mis ilmus 2009. aasta oktoobris, on ansambli varasemate laulude akustilised töötlused ja üks uus laul "It's Not Your Fault". 2012. aastal salvestati lugusid albumi "Sounds That Can't Be Made" jaoks. Osa uut materjali salvestati Peter Gabrielile kuuluvas Real World Studios 2011. aastal.
Ansambli stiil on aastate jooksul muutunud. Algne stiil oli progressiivne rokk, ansamblit on peetud ka üheks neoproge loojaks.
Alessandria provints
Suurima elanike arvuga omavalitsusüksused
Väikseima elanike arvuga (86) on Castellania ja Carrega Ligure.
Marillion
Marillion ja Eesti
Marillion on andnud Eestis kaks kontserti: 1992. aasta suvel oli ansambel Rock Summeri peaesineja, teisel korral esinesid nad Tallinnas Nokia Kontserdimajas oma turnee "Less is More" raames 8. novembril 2009. Samal päeval kohe pärast kontserti kirjutas Mark Kelly oma Twitteri kontol Tallinna publiku kohta kiitvalt: "Euroopa kõige viisakam, asisem ja vaoshoitum publik."
Steve Hogarth kohtus 1990. aastate keskel Paul Barneyga, ainsa britiga, kes pääses eluga reisilaeva Estonia katastroofist 1994. aastal. Selle kohtumise tulemusena ja mälestuseks hukkunutele sündis Marillionil laul "Estonia". Esimest korda ilmus laul ansambli 1997. aasta albumil "This Strange Engine", hiljem on sellest tehtud mitu remiksi ja töötlust ning see kuulub bändi kontsertidel sageli esitatavate lugude hulka. Marillion esitas laulu ka oma 2009. aasta Tallinna kontserdil, kus sellest sai kontserdi üks emotsionaalsemaid tipphetki.
2009. aasta detsembris fänniklubi liikmetele saadetud iga-aastasel tasuta plaadil "Snow de Cologne" on ka bändi videotervitus jõulupühadeks ja uueks, 2010. aastaks. Sellest tervitusest umbes üks kolmandik on filmitud Tallinnas Viru väravate ees, vaatega vanalinna poole.
Folk metal
pisi|Soome folkmetali bänd Ensiferum esitab pala Andromeda
Folk metal on heavy metal 'i allžanr, millel on folkmuusika sugemeid.
Näiteid folk metal ' i ansamblitest: Korpiklaani, Finntroll, Metsatöll, Ensiferum, Eluveitie.
Odd-Bjørn Hjelmeset
Odd-Bjørn Hjelmeset (sündinud 6. detsembril 1971 Nordfjordeidis) on Norra endine murdmaasuusataja.
Elulugu
Noorena võistles Hjelmeset ka kergejõustikus. 1996 ja 1999 tuli ta Norra meistrivõistlustel 3000 m takistusjooksus pronksmedalile.
Odd-Bjørn Hjelmeset võistles esimest korda MK-etapil 13. märtsil 1993 Oslos 50 km klassikaetapil ja saavutas kohe 29. koha. Teine MK-etapp 15. jaanuaril 1994 lõppes 70. kohaga 15 km vabastiilis ja kolmas 11. veebruaril 1995 25. kohaga 50 km klassikalises stiilis. Juba oma karjääri algusest saadik on Hjelmeseti tulemused klassikalises stiilis olnud paremad kui vabastiilis.
1996. aastal hakkas Hjelmeset juba järjekindlalt MK-etappe sõitma. 10. veebruaril tuli ta Venemaal Kavgolovos 15 km klassikas 18. kohale, 16. märtsil Oslos 50 km klassikas 14. kohale ja 7. detsembril Šveitsis Davosis 10 km klassikas juba 11. kohale. 11. märtsil 1997 saavutas ta Rootsis Sunnes 1 km sprindis 17. koha ja see oli esimene kord, kui Hjelmeset ka vabastiilis punktikohale jõudis, ühtlasi ka esimene kord, kus ta sprindis osales.
20. detsembril 1997 saavutas ta Davosis 30 km klassikas 7. koha ja 14. märtsil 1998 Oslos jõudis esimest korda esikolmikusse. Vabastiilis tuli ta Norras Heistadmoenis 15 km distantsil 11. kohale, mis oli tema senine parim koht vabastiilis, aga see stiil jäi tal väga ebakindlaks: ta võis vabalt jääda ka kaheksandasse ja üheksandasse kümnesse. Esimese MK-etapi võitis ta 27. novembril 1999 Rootsis Kirunas 10 km klassikalises stiilis. Sama aasta 10. detsembril tuli ta Itaalias Milanos 0,6 km vabatehnikasprindis 4. kohale.
1999. aasta MM-il Austrias Ramsaus sai Hjelmeset esimese medali tiitlivõistlustel: pronksi 10 km klassikasõidus Mika Myllylä ja Alois Stadloberi järel. Järgnenud 25 km jälitussõidus langes ta 17. kohale. Ta võistles veel 50 km klassikamaratonis, mille lõpetas 28. kohaga. Teatemeeskonda Hjelmeseti ei võetud; meeskond saavutas Austria järel hõbemedali.
2001. aasta alguses tuli ta Norra meistriks nii 10 km klassika- kui ka 30 km vabastiilis, saavutas 1. veebruaril Itaalias Asiagos oma elu ainsa vabatehnikastiilis MK-etapivõidu 1,5 km sprindis ja pääses Norra koondisega 2001. aasta Lahti MM-ile. Seal saavutas ta 15 km klassikastiilis pronksmedali rootslaste Per Elofssoni ja Mathias Fredrikssoni järel ning võitis 4×10 km teatekulla koos Frode Estili, Thomas Alsgaardi ja Tor Arne Hetlandiga. Pärast MM-i tuli ta Norra meistriks 1 km vabatehnikasprindis ja tuli 50 km vabastiilis maratonis pronksile.
2002. aasta taliolümpiamängudel USA-s Salt Lake Citys suusatas Hjelmeset end 50 km klassikasõidus jälle pronksile Mihhail Ivanovi ja Andrus Veerpalu järel. 15 km klassikastiilis jäi ta aga 20. kohale ja teatemeeskonda ei pääsenud. Norra teatemeeskond tuli olümpiavõitjaks.
2003. aasta MM-il Itaalias Val di Fiemmes saavutas Hjelmeset 30 km klassikatehnikas ühisstardis 8. koha (Norra sai kolmikvõidu Veerpalu ees). 15 km klassikas tuli ta 10. kohale (Mae oli 2. ja Veerpalu 8.). 10+10 km suusavahetusega sõidu Hjelmeset katkestas (Veerpalu samuti). Norra teatemeeskond tuli maailmameistriks, aga ilma Hjelmesetita.
2005. aasta MM-il Saksamaal Oberstdorfis tuli ta 4×10 km maailmameistriks koos Estili, Lars Bergeri ja Tore Ruud Hofstadiga. Hjelmeset sõitis avavahetust ja lõpetas selle kolmandana üksnes imeväikese kaotusega Nikolai Pankratovile ja Giorgio di Centale. Individuaalselt ta 15+15 km suusavahetusega sõidu katkestas, 1,2 km klassikasprindis saavutas 5. koha. 50 km ühisstardis saavutas ta taas pronksmedali Estili ja Auklandi järel ning Veerpalu ees.
2006. aasta taliolümpiamängudel Itaalias Torinos võistles Hjelmeset üksnes 15 km klassikasõidus, kus saavutas 27. koha. Olümpiavõitjaks tuli Veerpalu. Teatemeeskonnas sõitis Hjelmeset teist vahetust ja seda ebaõnnestunult, saades etapil alles 8. koha. Kaaslased Norra positsiooni mõnevõrra parandasid, aga siiski tuli leppida meeskondliku 5. kohaga. 2007. aasta MM-il Jaapanis Sapporos tuli Helmeset 50 km klassikasõidus lõpumeetritel Estili ees maailmameistriks ja 4×10 km teatesõidus tuli ta kolmandat korda maailmameistriks. Ta sõitis teist vahetust, saades etapil Fredrikssoni järel teise koha. Klassikasprindis saavutas ta 7. koha.
2009. aasta MM-il Tšehhimaal Liberecis tuli Hjelmeset 15 km klassikadistantsil 15. kohale. Maailmameistriks tuli Veerpalu. Teatemeeskonnas sõitis Hjelmeset avavahetust ning lõpetades selle kolmandana, kaotades Fredrikssonile Rootsist üle minuti ja ka Sami Jauhojärvile Soomest 17 sekundit. Siiski suutis Norra ankrumees Petter Northug Saksamaad edestada, Rootsi jäi kolmeminutilise kaotusega 6. kohale.
2010. aasta taliolümpiamängudel Kanadas Vancouveris võistles Hjelmeset kahel distantsil. Teatemeeskonnas sõitis ta teist vahetust ebaõnnestunult, saades etapil alles 9. koha. Kaaslased tõid talle siiski olümpiahõbeda (Northug edestas lõpuspurdis tšehhi Martin Koukalit). 50 km klassikastiilis ühisstardiga sõidus sai ta 17. koha.
Saavutused
pisi|Odd-Bjørn Hjelmeset 2007. aastal Tallinnas
Maailma karikavõistlustel
Hjelmeset osales karjääri jooksul 140 maailma karikavõistluste etapil ja jõudis 21 korral esikolmikusse, millest 9 korda võitis etapi. Maailma karika üldarvestuses on tema parim tulemus 2000. aasta 3. koht 586 punktiga.
Soulicious
See anti välja 30. märtsil 2007.
492
492. aasta
Kuuba lipp
thumb|260px|[[Pilt:FIAV 111111.svg|23px Kuuba lipp Lipu proportsioonid on 1:2]] right|thumb|Kuuba parlamendis kasutatav lipp Kuuba lipp on Kuuba ametlik lipp. Lipp võeti kasutusele 20. mail 1902.
Karpvähilised
pisi|Karpvähilise liikumine mikroskoobi all Karpvähilised ehk karpvähid ehk ostrakoodid (Ostracoda) on vähkide klassi kuuluvad loomad. Praeguseks on tuvastatud umbes 50 000 väljasurnud või nüüdisaegset liiki, mis jagunevad seitsmesse seltsi. Eestist on leitud 93 liiki karpvähilisi.
Karpvähilised on väikesed vähid, kelle suurus jääb 0,2 ja 30 mm vahele. Enamiku karpvähiliste suurus jääb 1 mm juurde.
Ehitus
Karpvähkide keha on suletud kahepoolmelisse karpi, mille ehitus on liigiti erinev. Karp on tavaliselt kitiinist või lubjast ning selle peamine funktsioon on vähi kaitse. Kõhupoolel asub neil pilu, kust ulatuvad välja jalad, tundlad ja osa tagakehast.
Karpvähilised kuuluvad tavaliselt veekogu zoobentosesse. Mõned liigid elavad ka avavees. Karpvähilised elavad nii mage-, riim- kui ka merevees, üksikuid liike on leitud ka mullast.
Inta Soms
Inta Soms (sündinud 1958 ) on eesti tõlkija.
1994. aastal kaitses ta Tartu Ülikooli filosoofiaosakonnas magistritöö "Kahest lähenemisviisist keeleanalüütikas seoses Saul A. Kripke nimeteooriaga".
Peeter Vähi
pisi|Peeter Vähi (2019) Peeter Vähi (sündinud 18. mail 1955 Tartus) on eesti helilooja.
Tema helikeeles on ühendatud ida ja lääs, uus ja vana, akustiline ja elektrooniline.
Elulugu
Peeter Vähi on nooruses õppinud akordioni, kontrabassi ja muusikateadust. Aastal 1974 alustas ta kompositsiooniõpinguid Eesti Muusikaakadeemias professor Eino Tambergi käe all ja 1980. aastal sai heliloojadiplomi.
Ta on töötanud kontserdiprodutsendina Eesti Kontserdis, olnud vabakutseline, õpetanud Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias Aasia rahvaste muusikat. Praegu on ta Estonian Record Productionsi kunstiline juht ning muusikafestivalide Orient (alates 1992) ja Klaaspärlimäng (alates 1995) kunstiline juht.
Äramärkimist väärib Peeter Vähi tegevus klahvpillimängijana (džäss-rokkansamblis Uus Generatsioon 1978–1979 ja pop-rokkansamblis Vitamiin 1978–1989), fotograafina (näitused "Planeedi nägu", "Tuhandenäoline budism", "Homo sapiens 2009", "Arktika-Antarktika", "African Round"), innuka rännumehena (reisid "Siiditee tuur 2007" ja "Rolling Estonians", Himaalaja, Tjan-Šani, Pamiiri-Alai, Paapua Uus-Guinea, Kesk-Aasia ja Okeaania matkad, "Arktika-Antarktika 2010", "African Round", "Siberia-Mongolia") ning sadakonna artikli, raamatu, raadiosaate ja teledokumentaali autorina või kaasautorina.
Peeter Vähi on Heliloojate Liidu liige (alates 1982, juhatuse liige alates 1992), Budismi Instituudi nõukogu aseesimees (2002–2014), Eesti Akadeemilise Orientaalseltsi liige (alates 1982), Vabariigi Presidendi Kultuurirahastu nõukogu liige (2001–2008), Drikung Kagyu Ratna Shri Keskuse / Eesti Budistliku koguduse liige (president 1992–2005), Eesti Kontserdi nn resideeriv helilooja (2014–2015).
Looming
Vokaalteoste puhul torkab silma paljude keelte kasutamine, lisaks Euroopa keeltele (eesti, seto, läti, vene, vana-preisi, saksa, inglise, ladina) on Vähi loonud muusikat jaapani, sanskriti, tiibeti, kopti ja fulani tekstidele.
Olulisemate teoste hulka kuuluvad oratoorium "Maarja Magdaleena evangeelium", vokaal-sümfooniline Aafrika-teemaline initsiatsiooniriitus "Müstilisel Kaydara-maal", "Tema Kõrgeausus Salvador D'le" ja "Müstiline ühinemine" kammeransamblile, kantaat "Ülim vaikus" naishäälele, meeskoorile ja kelladele, flöödikontsert "Taevase järve laul", lühiteosed "Nelikümmend kaks" ja "To the Mother" oma arvukates arranžeeringutes.
Peeter Vähi muusikat on esitanud Euroopa, Aasia ja Ameerika orkestrid (nende hulgas Jaapani Filharmoonikud, Euroopa Liidu Kammerorkester, Shanghai Sümfooniaorkester, Detroiti Sümfooniaorkester, NDR Sümfooniaorkester, MDR Sümfooniaorkester, Viini Tonkünstler-Orchester, Läti Rahvusorkester, Taipei Filharmooniaorkester, Göteborgi Sümfooniaorkester, Vene Riiklik Akadeemiline Kammerorkester, Leedu Kammerorkester, Kremerata Baltica), koorid (Tokyo Filharmoonia Koor, segakoor Latvija, Shanghai Ooperimaja koor, Riia Toomkiriku Poistekoor), kammer- (Slava Grigoryan, Gidon Kremer, Raschèr Saxophone Quartet) ja etnomuusikud (Sevara Nazarkhan, Hiroyuki Koinuma, Hayashi Eitetsu), loomulikult ka enamik Eesti tippmuusikuid (Eesti Riiklik Sümfooniaorkester, Klaaspärlimäng Sinfonietta, Tallinna Kammerorkester, Eesti Rahvusmeeskoor (RAM), tütarlastekoor Ellerhein, kammerkoor Collegium Musicale, ansamblid Hortus Musicus ja Arsis, Järvide "dünastia", Eri Klas, Risto Joost, Andres Mustonen, Kalle Randalu, Ivari Ilja, Peep Lassmann, Martin Kuuskmann, Mati Turi, Priit Volmer, Elina Nechayeva, aga samuti Kadri Voorand, Liisi Koikson, Ivo Linna, Lenna, Silvi Vrait, Siiri Sisask, Hardi Volmer, Tanel Padar, Anne Veski, Peeter Volkonski, Tõnis Mägi). Lisaks tavapärastele akadeemilistele kontserdisaalidele ja kirikutele on Vähi autorikontserdid toimunud EXPO 2000 maailmanäituse vabaõhulaval, Roerichi Muuseumis, Rootsi kuningapalees, samuti on tema muusika kõlanud Eesti laulupidudel, Estonia teatrimaja katusel, Valges Majas Washingtonis, budistlikus templis Jaapanis, UNESCO 50. juubeliüritustel Strasbourgis, Lužniki spordiareenil Moskvas.
Ferrara provints
Ferrara provints on provints Itaalias Emilia-Romagna maakonnas. Provintsi keskuseks on Ferrara linn.
Asutava Kogu valimised
Asutava Kogu valimised toimusid 5.–7. aprillil 1919.
Peeter Vähi
Looming
Peeter Vähi muusikateoste kirjastajad on Erdenklang Musikverlag, edition 49, Estonian Record Productions (ERP), CultureWare Music Publ, Eres Edition, Maren Musikverlag.
Ferrara provints
Ferrara provints jaguneb 26 omavalitsusüksuseks:
Asutava Kogu valimised
Asutava Kogu valimiste ajal kehtis kogu Eesti maa-alal sõjaseadus. Asutava Kogu valimiste korraldamise aluseks oli Eesti Asutava Kogu valimisseadus.
Valimisaktiivsus oli kõrge, osales 80% valimisõiguslikest kodanikest.
120-liikmelises Asutavas Kogus oli 25 juristi, 11 ajakirjanikku, 7 agronoomi, 6 põllumeest, 3 õpetajat, 2 kirjanikku, 2 üliőpilast ja teiste elualade esindajaid. Saadikute hulgas oli 7 naist: Alma Anvelt-Ostra Tallinnast, Minni Kurs-Olesk Tartust, Marie Aul Amblast, Emma Asson Tartust, Helmi Press-Jannsen Tallinnast, Johanna Päts Tallinnast ja Marie Reisik Tartust.
8. mail 1919 kinnitas Asutav Kogu esimese valitsuse eesotsas Otto Strandmaniga. Sellega lõppesid Ajutise Valitsuse volitused.
Peeter Vähi
Plaadistused
Peeter Vähi muusika kõlab ligikaudu 100 heliplaadil (firmad Universal, Euromedia, EMI, Erdenklang, CCn’C, Warner Classics / Finlandia Records, Eres, Dark Star, BMG, Melodija, Forte, Estonian Record Productions (ERP), Pastels, New Classical Adventure (NCA), Electroshock, Eesti Raadio, Zoomica ZPV, Si-Wan Records, Yama Records, Hearts of Space, Antes Edition, EMIK, Hitivabrik), sealhulgas 13 autoriplaadil: "Maria Magdalena", "In the Mystical Land of Kaydara", "To His Highness Salvador D", "Hommage à brillance de Lune", "Sounds of the Silver Moon”, "Tamula Tulekollaaž", "Supreme Silence", "Music for Synthesizers", "A Chant of Bamboo", "The Path to the Heart of Asia", "Handbell Symphony", "2000 aastat pärast Kristuse sündi", "Relaxatio".
Lisaks on Vähi olnud produtsent või kaasprodutsent ligikaudu 150 heliplaadi väljaandmisel, näiteks "100 aastat Eesti sümfonismi", 11 CDst koosnev juubelikomplekt "Rahvusooper Estonia – 100", mastaapne plaadiseeria Neeme Järviga "Great Maestros", Eino Tambergi ooper "Cyrano de Bergerac", soundtrack filmile "Parfüüm: ühe mõrvari lugu", "Estonian Experience", "Singing Revolution", "Wallenberg. Opera by Erkki-Sven Tüür", "The Path of Mantra", "Pure Handel", "Faust", "The Best of Arsis Bells", "Antonio Vivaldi. World Premiere Recordings", "Marginalia", "Arvo Pärt. Vater unser", "Arvo Pärt. Pilgrim's Song", "Georg Ots – Estonia legend", "Coppélia", "Maria Faust. Mass of Mary", "Hortus Musicus. A Half of Century" ja "Early Music of 3rd Millennium".
Bodhitšarjāvatāra
Bodhitšarjāvatāra (sanskriti keeles bodhicaryāvatāra ‘virgumisteele asumine’; tiibeti keeles byang chub sems dpa’i spyod pa la ’jug pa) on Indias 8. sajandil elanud mahajaana õpetlase Šāntideva teos.
Bodhitšarjāvatāra kirjeldab madhjamaka ehk šuunjavaada seisukohalt mahajaana astmelist teed kuue ületava toimingu kaudu, milles eriline rõhk on pandud viimase, ületava mõistmise käsitlemisele.
Esile tõstetakse mahajaana kaht olulist aspekti: kaastunnet ja mõistmist. Kaastunde arendamiseks kasutatakse teiste ja enese vahetamise meetodit (para-ātma-parivartana), mis viib isetuse mõistmise ja kogemiseni. Mõistmine tähendab tühjuse mõistmist ning selleni jõudmiseks kasutab Šāntideva kõikide väidete absurdini viimise teed, näidates nii nende olemuslikku tühjust.
10 peatükist koosnev tekst on säilinud nii sanskritis kui ka tiibeti-, hiina- ja mongolikeelses tõlkes. Eriti oluline on Bodhitšarjāvatāra tiibeti budismi geluki koolkonnas kui üks bodhisattva astmelise tee alustekste.
Eesti keeles Linnart Mälli tõlkes (1982, 2008).
Letsie III
Letsie III (David Mohato Bereng Seeiso; sündinud 17. juuli 1963 Morijas) on Lesotho kuningas 12. november 1990 – 25. jaanuar 1995 ja alates 7. veebruarist 1996. Ta krooniti 31. oktoobril 1997 Maserus. Ta on konstitutsiooniline monarh, kelle kohustused on enamjaolt tseremoniaalsed.
Letsie omandas keskhariduse Suurbritannias Ampleforthi kolledžis ja kõrghariduse juristina Lesotho Rahvusülikoolis. Pärast seda jätkas ta õpinguid Bristoli ülikoolis, Cambridge'i ülikoolis ja Londoni ülikoolis. Pärast õpingute lõpetamist 1989 naasis ta Lesothosse.
Tema isa oli kuningas Moshoeshoe II, kes pärast Justin Letzing-Lekhanja sõjaväelist riigipööret põgenes 1990 riigist. Pärast seda sai kuningaks Letsie. 1991 korraldas Elias Fisvana-Ramaema uue riigipöörde ja juhtis riigi demokraatlike valimisteni 1993, mile võitis Basoto Kongressipartei. Moshoeshoe tohtis riiki tagasi tulla, ent lihtkodanikuna. Letsie püüdis valitsust veenda oma isa uuesti kuningana tunnustama, ent ebaõnnestunult. Seepeale organiseeris Letsie augustis 1994 sõjaväe toetusel ise järgmise riigipöörde, millega kukutas valitsuse. Uus valitsus ei saavutanud täielikku rahvusvahelist tunnustamist, mistõttu Letse sõlmis eelmise valitsusega kokkuleppe, et nad võivad taas riiki valitsema hakata, kui Moshoeshoe saab taas kuningaks. Ent Moshoeshoe hukkus juba järgmisel aastal autoõnnetuses ja Letsie sai uuesti kuningaks.
Letsie abiellus 2000. aastal Karabo Mots'oenengiga. Neil on kaks tütart ja üks poeg:
Nordstrandi linnaosa
Nordstrand on halduslik linnaosa Norra pealinna Oslo lõunaosas. Ta asub Bunnefjordeni ning maantee E 6 vahel ning piirneb põhjas Ekebergskråningeni ja Kvernerdaleniga ning põhjas Ljanselvdaleniga.
Linnaosa on nime saanud Nordstrandi asumi järgi.
Haldusajalugu
Aastal 1917 liideti Osloga Norsstrand seoses Ekbergbaneni pikendamiseni Sæterini (1941 pikendati seda Ljabruni).
Praegune linnaosa tekkis 2004, kui linnaosareformiga liideti varasemad Nordstrandi linnaosa, Lambertseteri linnaosa, Karlsrud ja osa Ekeberg-Bekkelageti linnaosast (välja jäi suurem osa Ekebergskrentenist ja Ekebergskråningast, miks läks uue  Gamle Oslo linnaosa koosseisu).
Rahvastik
Elanike arv:
Nordstrandi linnaosa on elanike arvult Oslo linnaosade seas teisel kohal.
Rahvastikutihedus oli 2004. aastal 2502 in/km²
Hoonestus ja ilme
Hoonestuses on valdavad väikesed majad, mis paiknevad fjordiäärsel kallakul ja idapoolsel lavamaal. Idaserval Lambertseteril on paneelmajad, mis moodustavad Oslo esimese satelliitlinna.
Oslo fjordile avaneb kaunis vaade.
Majandus
Majandustegevust on vähe. Äri- ja teeninduskeskused on Sæteris ja Lambertseteris.
Nordstrandi linnaosal on Oslos üks jõukamaid elanike sissetulekute taseme ja kinnisvarahindade poolest.
Asumid
Nordstrandi linnaosa asumid on:
387
387. aasta
Põhjus
Põhjus on objekti või nähtuse omadus, mille esinemise tulemuseks on alati teatud tagajärg või -järjed.
Eristatakse võimaldavaid ja tegelikke (olemuslikke) põhjuseid.
GAZ
pisi|GAZ pisi|[[GAZ-69]] GAZ ehk Gorki nimeline autotehas (venekeelsest lühendist ГАЗ – Горьковский автомобильный завод - Gorkovski avtomobilnõi zavod) on Venemaa autotehas Nižni Novgorodis ja Arzamassis, algse nimega NNAZ.
Tehast hakati ehitama siis, kui 1929. aastal sõlmiti leping Ford Motor Companyga, et alustada sõiduautode ja kergveoautode tootmist (viimane algas 1932).
Aastatel 1935–1957 oli tehase nimi Molotovi-nimeline tehas ja selle lühend ZIM (ЗИМ) (venekeelsest nimest Завод имени Молотова - Zavod imeni Molotova). Sellest pärines ka autode markeeringus täht M.
Sõjatoodang
Tehas tootis ka nõukogude ajal "kõrvalsaadusena" militaartehnikat: 1930. aastatel kergtanke T-27 ja väikseid ujuvtanke T-37А. Teise maailmasõja ajal toodeti kergtanke T-60 ning selle modifikatsioone GAZ-70/T-70 (ГАЗ-70/Т-70) ja T-70M, samuti iseliikuvaid suurtükke SU-76 (СУ-76) ja SU-76M (СУ-76М).
Albert II (Monaco vürst)
thumb|Albert II Albert II (Albert Alexandre Louis Pierre Grimaldi; sündinud 14. märtsil 1958) on Monaco vürst. Tema isa oli Rainier III ja ema Grace Kelly.
2008. aasta veebruaris ning 2011. aasta mais käis ta visiidil Eestis.
Ta on osalenud bobisõitjana 1988., 1992., 1994., 1998. ja 2002. aasta taliolümpiamängudel.
Isiklikku
23. juunil 2010 teatati Albert II kihlumisest Lõuna-Aafrika Vabariigi endise ujuja Charlene Wittstockiga. Paar laulatati kiriklikult 2. juulil 2011.
30. mail 2014 teatas kuningakoda, et vürst ja tema abikaasa vürstinna Charlene ootavad esimest last. Hakkasid levima spekulatsioonid kaksikutest ning oktoobris teatatigi, et sündimas on kaksikud. 10. detsembril tulid keisrilõikega ilmale tütar ja poeg. Kuigi printsess Gabriella sündis vennast 2 minutit varem, saab troonipärijaks siiski prints Jacques, olles esimene seaduslik meessoost troonipärija.
Vürstil on ka kaks väljaspool abielu sündinud last, keda ta on tunnistanud oma lapsena:
Alexandru Marghiloman
Alexandru Marghiloman (4. juuli 1854 – 10. mai 1925) oli Rumeenia poliitik, peaminister 15. märtsist 1918 kuni 24. oktoobrini 1918.
256
256. aasta
Sajandid: 2. sajand - 3. sajand - 4. sajand
Aastakümned: 200. aastad 210. aastad 220. aastad 230. aastad 240. aastad - 250. aastad - 260. aastad 270. aastad 280. aastad 290. aastad 300. aastad
Aastad: 251 252 253 254 255 - 256 - 257 258 259 260 261
Küprose lipp
pisi|Küprose Vabariigi lipp pisi|[[Pilt:FIAV historical.svg|23pxLipuvariant kuni 2006. aasta muudatuseni]] Küprose lipp on Küprose Vabariigi lipp.
Lipp võeti kasutusele 16. augustil 1960. Selle kujundas türgi rahvusest küproslane, kunstnik İsmet Güney.
Horvaatia lipp
thumb|right|200px|Horvaatia lipp Horvaatia lipp on Horvaatia ametlik lipp. Praegune lipp on kasutusel alates 21. detsembrist 1990.
Küprose lipp
Lipul on kujutatud valgel taustal Küprose saare kontuurkaart (oranž) ja selle all kaks õlipuuoksa. Õlipuuoksad ja valge värvus sümboliseerivad rahu. Saare kujutis on vaskoranž, mis sümboliseerib Küprose vasemaagi leiukohti.
Horvaatia lipp
Horisontaalsete panslaavi värvides (punane, valge ja sinine) väljadega trikoloori keskel on Horvaatia vapp. Lipu pikkuse ja laiuse suhe on 2:1.
Küprose lipp
Lipu neutraalne ja rahusümboleid kasutav kujundus püüab väljendada harmooniat rivaalitsevate türklaste ja kreeklaste vahel, mis ei vasta küll täielikult tegelikkusele.
Titu Maiorescu
pisi|Titu Maiorescu Titu Liviu Maiorescu (15. veebruar 1840 Craiova – 1. juuli 1917 Bukarest) oli Rumeenia kirjanduskriitik ja poliitik, peaminister 10. aprillist 1912 kuni 15. jaanuarini 1914. Ta oli kirjandusühingu Junimea asutaja.
Kersti Kreismann
Kersti Kreismann (sündinud 25. jaanuaril 1947 Tali külas) on eesti näitleja.
Ta lõpetas Kilingi-Nõmme Keskkooli 1965. aastal. 1965–1968 õppis ta Tartu Riiklikus Ülikoolis eesti filoloogiat.
1972 lõpetas ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri V lennu ja töötab samast aastast Eesti Draamateatris näitlejana.
Kersti Kreismann on mänginud kuuldemängudes, telelavastustes ja teleseriaalides ("Salmonid" 1993–1995, "M Klubi" 1996–1998, "Kodu keset linna" alates 2003). Samuti on ta teinud filmirolle (näiteks "Jõulud Vigalas" 1980).
Hiina Rahvavabariigi lipp
thumb|175px|[[Pilt:FIAV historical.svg|23pxHiina Nõukogude Vabariik lipp]] Hiina Rahvavabariigi lipp on Hiina Rahvavabariigi riigilipp. See heisati esimest korda 1. oktoobril 1949.
Kersti Kreismann
2014. aastal mängis ta inglise kriminaalsarja "Inspektor Banks" kahes osas eestlannat.
Hiina Rahvavabariigi lipp
Lipu ametlik nimi on 红旗 (hóngqí) punane lipp (täielik nimi: 五星红旗 (pinyinis wǔxīng hóngqí (wuxing = viisnurk, hóngqí = punalipp)). Lipu kavandi autor on Zeng Liansong.
Lipu punasel taustal on kujutatud ühte suurt viisnurka, mille kõrval on kaar nelja väiksema kuldse viisnurgaga. Suur viisnurk sümboliseerib Hiina Kommunistlikku Parteid. Väiksemate viisnurkade tähenduse kohta ametlik versioon puudub.
Kersti Kreismann
1980. aastal kirjutas Kersti Kreismann alla 40 kirjale.
Tallium
pisi|Tallium Tallium (lühend Tl) on element järjekorranumbriga 81.
Tal on 2 stabiilset isotoopi, massiarvudega 203 ja 205.
Omadustelt on tallium metall. Tema tihedus normaaltingimustel on 11,85 g/cm3 ja sulamistemperatuur on 304 Celsiuse kraadi.
Aserbaidžaani jalgpallikoondis
Aserbaidžaani jalgpallikoondis on Aserbaidžaani jalgpalliliidu esindusmeeskond, mis esindab Aserbaidžaani rahvusvahelistel jalgpallivõistlustel.
Alyssa Milano
thumb|Alyssa Milano aastal 2011
Alyssa Jayne Milano (sündinud 19. detsembril 1972 New Yorgis) on USA näitleja ja laulja.
Ta on eelkõige tuntud komöödiasarjast "Who's the Boss?" (1984–1992), draamasarjast "Melrose Place" (1997–1998) ja Phoebe Halliwell'i kehastajana seriaalist "Võluvägi" (1998–2006).
Esimese maailmasõja põhjused
Esimese maailmasõja põhjustest on raske nimetada ühte ja peamist või isegi peamisi põhjusi.
Nordstrand
Nordstrand on elamuasum Norra pealinnas Oslos Nordstrandi linnaosas.
Esimese maailmasõja põhjused
Süsteem, mis lõi alused Esimese maailmasõja tekkeks, kujunes välja seoses 1789. aastast möllanud revolutsioonilistele sündmustele järgnenud Viini kongressi (1814–1815) restaureeritud vana korraga ning tollase tasakaaluprintsiibi nihetega 19. sajandil, mis olid peamiselt tingitud Bismarcki-aegse Preisimaa jõulisest ekspansionismist, mille tulemus oli kõigi Saksa alade (välja arvatud Austria) inkorporeerimine Preisimaa koosseisu (Saksa keisririigi loomine).
Nordstrand
Ajalugu ja nimi
Piirkonna nimi oli algselt Sæterstranda.
Esimese maailmasõja põhjused
Esimese maailmasõja põhjused – ja sellest tulenevalt ka sõjasüü küsimus – on andnud ainest arvukateks debattideks nii 1920. aastatel, kui ka Teise maailmasõja järgses Euroopas. Selle küsimuse aktuaalsus on tingitud asjaolust, et Esimeses maailmasõjas peituvad ka Teise maailmasõja puhkemise juured. Erinevused Esimese maailmasõja põhjuste käsitlemisel on tingitud uurijate ja ajaloolaste erinevast metodoloogiast, poliitilistest vaadetest ja rõhuasetusest.
Nordstrand
Ajalugu ja nimi
Praegust nime kasutati algselt Nordstranda kinnistu kohta, mis praegu asub Mosseveien 196 Mosseveieni ja Nordstrandsveieni ristumiskohal vanemast, Bunnefjordeni ääres asetsevast kinnistust põhja pool. Kui 1884 rajati Østfoldbaneni raudtee Norstrandi jaam, sai see nime kõrval olevalt Nordstrandi kinnistult. Nimi laienes kogu piirkonnale, ning 1905 või 1906 sai selle järgi nime uus, Nordstrandi kihelkond, mis hõlmas Akeri valla lõunaosa.
Esimese maailmasõja põhjused
Napoleoni sõjad ja rahvuslus
Seoses Prantsuse revolutsiooni ja Napoleoni sõdadega pandi alus nüüdisaegsele arusaamale rahvuse mõistest. Rahvuse teadvustamine algas revolutsioonilisel Prantsusmaal ning laienes sõjakäikudega edasi teistele Mandri-Euroopa aladele. Ka Saksa aladel tekkis rahvuslus Napoleoni mõjul: opositsioonilise liikumisena Prantsuse okupatsioonile Preisimaal.
19. sajandi vältel kujunes kahte liiki rahvuslus: ühelt poolt opositsiooniline monarhia-vastane demokraatlik-liberaalne rahvuslus, teiselt poolt riiklik agressiivne rahvuslus (šovinism), millega õigustati imperialismi ja valmistati ette rahva patriootlikku meeleolu enne Esimest maailmasõda.
Viini kongress ja Metternichi süsteem
pisi|[[Hugo Bürkner Clemens von Metternich]] Kui Napoleon oli löödud, tulid konservatiivsed monarhid Viini kongressil (1814–1815) kokku, et arutada sõjajärgse Euroopa kaarti. Riigijuhtide ülim eesmärk oli absolutismi säilitamine, mille jaoks peeti vajalikuks rahu kindlustamist, et riikide omavahelised sõjad ei ohustaks isevalitsuslikku korda ükskõik millises riigis. Selleks, et kindlustada rahu, lähtuti järgmistest põhimõtetest:
Restauratsioon
Kõikjal Euroopas taastati vana kord, Prantsusmaal restaureeriti kuningavõim ja Bourbonide dünastia upitati troonile. Igasugused liberaalsed ja demokraatlikud, põhiseadust ja parlamentaarset riigikorda nõudvad jõud otsustati maha suruda. Ühes sellega oli tarvis ka rahvuslikele liikumistele piir panna, sest nood nõudsid riigipiire etniliste piiride alusel, Viinis pandi piirid aga paika jõudude tasakaalu põhimõtte alusel.
Jõudude tasakaal Euroopas
Euroopa poliitilise tuumiku moodustas nn pentarhia ehk viie võim, mis tähendas, et Euroopa poliitikat korraldasid viis suurvõimu: Suurbritannia, Venemaa, Prantsusmaa, Austria ja Preisimaa. Kuna Suurbritannia paiknes saarel ja tema huvides oli stabiilne Euroopa, oli tasakaal rajatud sellele, et (tulevikus tugevneva) Prantsusmaa ning idas esile kerkinud Venemaa vahele paigutati kaks keskmise tugevusega suurriiki – Preisi ja Austria. Need kaks riiki olid vaatamata omavahelisele konkurentsile ülemvõimu pärast Saksa aladel sunnitud tegema koostööd, kuna 1815 rajatud Saksa Liidu struktuur oli niisugune, et nimetatud suurriigid said oma otsuseid läbi viia ainult üksmeelselt Kolmanda Saksamaa vastu tegutsedes. Saksa Liit omandaski Euroopa tasakaalus võtmerolli: ligikaudu 40 Saksa riiki olid omavahel liidus nõnda, et nad olid koos liiga nõrgad väljapoole suunatud sõjalisteks rünnakuteks, samas aga piisavalt tugevad selleks, et end kaitsta Prantsusmaa või Venemaa vastu.
See süsteem, mis on oma rajaja – Austria kantsler vürst Clemens von Metternichi – järgi nime saanud, püsis idee poolest kuni Esimese maailmasõjani, ent praktikas toimusid tasakaaluprintsiibi olulised nihked.
Saksa küsimus
pisi|Friedrich Suure ratsamonument Keskajal kuulusid lõhestatud Saksa riigid Püha Rooma keisririigi koosseisu, mille valitsejaks valiti traditsiooniliselt Habsburgide soost keiser, kellele kuulusid lisaks mittepäritavatele aladele ka pärusmaad – Doonau-äärsed Saksa alad, Ungari, Böömi- ja Määrimaa ning mõned Põhja-Itaalia provintsid – koondnimetusega Austria. Seega võis Püha Rooma kui konföderatsiooni koosseisus lugeda valitsevaks riigiks Austriat. 18. sajandil oli aga hakanud kasvama Brandenburgi ja Ida-Preisi ühendamisel tekkinud Preisimaa kuningriik, mis Friedrich Suure ajal omandas Austria pärilussõja ning Seitsmeaastase sõja tulemusena Austria käest Sileesia, osaledes samas ka Poola jagamistes 1772, 1792 ja 1795. Tollesse aega ulatub ka niinimetatud "Saksa küsimuse" teke – konkurents Austria ja Preisimaa vahel ülemvõimu pärast Saksa aladel. Mõlemad riigid olid omaks võtnud laienemispüüdluse, oma asendi tõttu oli see neil ainuvõimalik vaid sel teel, et saada kõik muud väiksemad Saksa vürsti- ja hertsogiriigid oma mõjusfääri.
Kuni 1848.–1849. aasta revolutsioonini püsisid Austria ja Preisi suhted normaalsed, oma mõjuvõimu laiendamist teostati peamiselt majandusliku mõju laiendamisega Saksa aladel. Selles aspektis oli Preisimaa saavutanud tuntavat edu, luues 1834. aastal Saksa Tolliliidu, mille läbi sai Preisimaa Põhja- ja Kesk-Saksa riikide valitsevaks majanduslikuks jõuks.
1848.–1849. aasta revolutsioonide perioodil püüdis Preisimaa haarata Põhja-Saksamaad lisaks majanduslikule kontrollile ka oma poliitilise ülemvõimu alla: 1850. aastal oldi lähedal liidu ("Union") loomisele Preisi, Baieri, Saksi ja Hannoveri vahel, ent Austria mängis Preisimaa diplomaatiliselt üle. Nimelt olid Austria keiser Franz Joseph I ja peaminister krahv von Schwarzenberg moraalselt ja sõjaliselt enda selja taha saanud Vene keisri Nikolai I ning Austria ultimaatum Preisimaale ülemvõimutaotlusest loobumiseks lõppeski preislastele häbistava Olmützi kapitulatsiooni ehk "Olmützi alanduse" sõlmimisega, milles Preisimaa pidi tunnistama, et loobub igasugustest pürgimustest laiendada oma võimu Saksa aladel.
Bismarck ja Saksa küsimuse lõplik lahendamine
pisi|left|Keiser Wilhelm I Preisis 1858. aastal regendiks ning 1861. aastal kuningaks saanud Wilhelm I kavatses kulutada riigieelarvest suuri summasid sõjaväe ümberkorraldustele, ent põrkas vastu parlamendi liberaalse enamuse tahtele. Ka avalikkuse vastuseis sõjaväereformile oli suur, seda kinnitasid Preisi valimised 1862. aastal, kus liberaalid said veelgi suurema häälteenamuse. Uue kuninga poliitiline peaeesmärk näis seetõttu luhta minevat ning ta oli valmis troonist loobuma.
Viimases hädas kutsus Preisi sõjaminister Albrecht von Roon Pariisis saadikuna töötanud Otto von Bismarcki, kes oli tuntud oma ultrakonservatiivsete vaadete poolest, Berliini ning ta nimetati Preisi peaministriks. Bismarck asus sihikindlalt Wilhelm I poliitilisi unelmaid teostama, kasutades paiguti radikaalseid meetmeid. Oma legendaarses kõnes 30. septembril 1862 lausus Bismarck eelarvekomisjoni ees kõneldes järgmised sõnad: "Mitte kõnede ega enamusotsustustega ei lahendata ajastu suuri küsimusi, vaid raua ja verega."
Eelarve, millest suurem osa läks sõjaväe arendamisele, võeti ilma parlamendi toetuseta vastu. Bismarcki veendumus oli, et ilma tugeva armeeta on võimatu poliitilisi otsuseid teostada. Lisaks sellele mõistis ta, et Saksa Liidu süsteem suudab Preisi-Austria dualismi vaid edasi lükata, mitte aga pakkuda jäävat lahendust. Ta leidis, et ülemvõimu küsimus Saksamaal Preisi ja Austria vahel lahendatakse lahinguväljal, mitte kabinettides. Sõjaväe ümberkorraldamine ja arendamine oli esimene samm selle nimel, et kallutada kaalukeel Preisimaa poole. pisi|Otto von Bismarck 1864. aastal läks Saksa Liit sõtta Taani vastu, kuna too oli annekteerinud Schleswig-Holsteini. Liiduväed koosnesid de facto vaid Preisi ja Austria üksustest. Pärast võidukat sõda sai Preisimaa enda hallata Schleswigi, Austria Holsteini. Järgnevatel aastatel ei suutnud aga Preisi ja Austria kokku leppida antud piirkondade valitsemises ning see andis Bismarckile sobiva ettekäände algatamaks sõda Austria vastu.
1866. aastal süüdistas Bismarck Austriat Gasteini konventsiooni rikkumises, kuna too oli Frankfurdi liidupäeval tõstatanud Schleswig-Holsteini valitsemise küsimuse, nimetatud konventsioon aga oli määranud Schleswigi ja Holsteini üksnes Preisi-Austria vaheliseks asjaks. Nimetatud põhjusel saatis Bismarck Preisi väed Austria kontrollitud Holsteini, mis kutsus esile pahameeletormi Saksa riikide hulgas. Preisimaa teatas, et tema jaoks Saksa Liitu enam ei eksisteeri, mispeale Austria, keda toetasid nüüd praktiliselt kõik teised "Kolmanda Saksamaa" riigid, algatas liiduvägede mobilisatsiooni Preisimaa vastu.
Bismarcki reaktsioon sellele oli ühemõtteline: ta saatis Preisi väed Austriat toetavatesse riikidesse: Saksimaale, Hannoveri kuningriiki, Kurhessenisse ja Nassausse. Seejärel tungisid preislased kolme jaona Austriasse, Böömimaale ning ühinesid üheks terviklikuks väeks. Austria saatis oma peaväed preislastele vastu. Alanud oli Preisi-Austria sõda, otsustav konflikt määramaks küsimuse, kellele hakkab kuuluma ülemvõim Saksa aladel. Otsustav lahing toimus 3.-4. juulil 1866 Königgrätzi all, kus eelnevatel aastatel moderniseeritud ja tugevdatud Preisi armee purustas hävitavalt austerlaste peaväed. Sellega oli Bismarck lahendanud Saksa küsimuse otsustavalt Preisimaa kasuks.
Ent 1866. aasta sõda oli tegelikult andnud Preisimaale vaid moraalse õiguse ja kinnituse laiendada oma võimu "Kolmanda Saksamaa" aladele, see tähendab, et sõjaga garanteeriti Austria eemalejäämine samast võimalusest. Bismarck, olles sundinud Austriat alla kirjutama Saksa Liidu laialisaatmise aktile ning saades nüüd vabad käed, liitis 1866. aastal okupeeritud riigid – Kurhessen, Saksimaa, Nassau, Frankfurt, Hannover – enda koosseisu ning asutas 1867. aastal endise Saksa Liidu asemel Põhja-Saksa Liidu, milles Preisimaal oli juhtiv roll. Kõigi Saksa alade (peale Austria) ühendamine Preisi võimu alla polnud aga esialgu võimalik ei välistel põhjustel (Euroopa suurvõimude, eeskätt Prantsusmaa vastuseis) ega ka seesmiselt (keskmise suurusega Saksa riigid, näiteks Baieri, Baden, Würtemberg ja teised ei soovinud oma suveräänsust kaotada). Et saavutada oma eesmärk – Saksamaa ühendamine Preisi alla, – pidi Bismarck likvideerima mõlemad takistavad tegurid. pisi|left|[[Adolph von Menzel, Wilhelm I läheb rindele, 31. juuli, 1870]] Hispaania troonipärimise küsimuse puhul tekkis Bismarckil geniaalne idee, kuidas antud probleemid korraga lahendada. Nimelt hakkas ta provotseerima sõda Prantsusmaa – välise takistuse – vastu, võttes arvesse sakslaste sajanditepikkust üldist viha prantslaste vastu – prantsuseviha oli üks väheseid omadusi, mida jagasid 19. sajandil peaaegu kõik sakslased, olenemata usust või poliitilistest vaadetest. Seega teadis Bismarck kindlalt, et sõjas Prantsusmaa vastu võidab Preisimaa kõigi teiste Saksa riikide poolehoiu, mis teeks võimalikuks ka Saksamaa tervikliku ühendamise.
19. juulil 1870 kuulutas Prantsusmaa sõja Preisimaale. Preisi väed olid selleks valmis, alustades kohe rünnakuid Prantsuse piirikindlustele Strasbourgis ja Metzis. Järgnes ulatuslik pealetung Prantsuse aladele, Napoleon Kolmanda Prantsusmaa varises preislaste hävitavate löökide all kuue nädalaga kokku. 1871. aasta jaanuariks olidki Preisi poolel liitunud enamik Saksa riike ning läbirääkimiste tulemusena kuulutatigi 18. jaanuaril 1871 välja Saksa keisririik, mis ühendas kõik Saksa alad (välja arvatud Austria) Preisi kuninga võimu alla. Preisi kuningas Wilhelm I-st sai Saksa keiser.
Reaktsioonid Saksa keisririigile
1871. aastal loodud Saksa keisririik oli rahvusvaheliselt küll Preisimaa järeltulija (õigusjärglane), kuid tema asend Euroopa kaardil, pidades silmas jõudude jaotumist, tegi läbi olulise muutuse. Preisimaa, olles purustanud sõdades nii Austria kui ka Prantsusmaa ning saades endale keisririigiks ühendamise käigus veel hulgaliselt maid (kõik Saksa alad peale Austria) omandas 1871. aastal veelgi märkimisväärsema potentsiaali nii sõjalises kui ka majanduslikus plaanis, kasvades sisuliselt Euroopa tugevaimaks jõuks. Säärane protsess pidi tahes-tahtmata äratama teistes suurriikides tähelepanu.
Suurbritannias oli olnud suhtumine Saksamaa ühendamisesse leige ja ükskõikne, pigem heatahtlik. Põhjus oli selles, et Inglismaal oli tol perioodil avalikkuse ja poliitikute peatähelepanu sise- ja impeeriumipoliitikal. Positiivsena nähti keiserliku Saksamaa tekkes uut stabiilset korda Kesk-Euroopas endise nõrga Saksa Liidu asemel, mis oli võimeline seisma vastu Inglise tollastele koloniaalrivaalidele, Prantsusmaale ja Venemaale. Sellele lisaks leiti, et Saksamaa pakub Inglise kaupadele suuremat turgu. Kui poliitikud nägid keiserlikku Saksamaad niisiis pigem heast küljest, oli avalikkus küllaltki skeptiline. Kardeti, et uus tugev riik nihutab jõuvahekordi Euroopas (Suurbritannia kahjuks).
Ka keiserliku Venemaa suhtumine oli üsna passiivne; Aleksander II ajal, pärast Krimmi sõjas lüüasaamist, olid Venemaal esiplaanile kerkinud sisepoliitilised küsimused; välispoliitikas keskenduti laienemisele Aasias ja Balkanil, mida Saksamaa ühendamine ei mõjutanud kuigivõrd.
Austria-Ungari oli enne Prantsuse-Preisi sõda meelestatud Preisimaa vastu vaenulikult, otsiti kättemaksuvõimalusi alanduse eest 1866. aasta sõjas. Kui aga preislased purustasid Prantsusmaa, loobuti Austrias Preisimaaga oponeerimisest ja võeti kurss koostööle. Tihedamad suhted ühendatud Saksamaaga aitasid Habsburgide riigis kindlustada sakslaste ja ungarlaste ülemvõimu.
Ainsat riiki, kellega Saksamaa oma loomisest saadik oli pingelistes suhetes, kujutas endast Prantsusmaa. Seal ei suudetud veel päriselt leppida ei alandava lüüasaamisega sõjas ega ka Elsassi ja Lotringi provintside annekteerimisega Saksamaa poolt. Just viimane küsimus varjutas kahe riigi suhteid ja põhjustaski peamiselt selle vaenu, mis lõpptulemusena viis Saksamaa ja Prantsusmaa kokkupõrkele Esimeses maailmasõjas.
Bismarcki süsteemi idee ja algne teke
pisi|[[Albrecht von Roon]] Euroopa suurriikide seas ei olnud ühtset arusaama ühendatud Saksamaa positsiooni kohta. Kuna aga Preisi (nüüdne Saksa) kõrgem juhtkond – kantsler Bismarck, sõjaminister Roon ja kindralstaabiülem kindralfeldmarssal von Moltke – nägid läbi, et kui Saksamaa tahab tulevikus veelgi tugevneda (põrkudes paratamatult selle käigus nii Prantsuse kui Vene huvidega), tuleb tal hakata pidama kaherindesõda. Moltke 1875. aasta kindralstaabis koostatud salajane sõjaplaan nägi ette Venemaa ja Prantsusmaa purustamise. 1879. ja 1905. aasta sõjaplaanides säilis endiselt sõjapidamine kahel rindel. Eelnevast lähtudes pidas Bismarck oma tähtsaimaks ülesandeks Saksamaa positsiooni kindlustamist ja Euroopa tasakaalu stabiliseerimist, pakkudes lahenduseks uudset kava – "alliansside" ehk "liitude" loomist ka rahuaja tingimustes.
1873 sõlmiti Bismarcki eestvõttel Kolmekeisrilepe (saksa k. Dreikaiserabkommen) Saksamaa, Austria-Ungari ja Venemaa vahel, mis oli oma tingimustes (ühe osapoole sõja korral mõne neljanda riigiga jäävad teised lepinguosalised neutraalseks) küll äärmiselt formaalne, ent tõestas riikide omavahelisi normaalseid suhteid.
Idaküsimus. Probleemid Balkanil
Juba 18. sajandi lõpust peale oli Euroopas kerkinud päevakorrale nn idaküsimus, mille all mõistetakse peamiselt Kagu-Euroopa alade (Balkani poolsaar ja Konstantinoopol) edasise saatusega seotud probleeme, mis olid tingitud Osmanite riigi – nimelt oli kogu Kagu-Euroopa 19. sajandi algul olnud türklaste võimu all – nõrgenemisest ja võimalikust kokkuvarisemisest.
Tõusva rahvusluse ajastul hakkasid Balkani rahvad – algul kreeklased, seejärel slaavlased – ilmutama esimesi märke autonoomia taotlemisest ning praktiliselt juba 1683. aastast peale täielikus stagnatsioonis viibinud Osmanite Türgi võime ikestatud rahvaid endise karmikäelisusega ohjata hakkas seda kiiremini vähenema. Aastatel 1821–1829 aset leidnud Kreeka iseseisvussõda, mille tulemusena kreeklased saavutasidki omariikluse, ning sama konflikti käigus peetud sõda keiserliku Venemaa vastu tõestasid, et Osmanite riik on kaotanud paljugi oma endisest potentsiaalist.
19. sajandi alguspoolel hakkas seega küsimus Kagu-Euroopa saatusest aina tõsisemalt vaevama Euroopa suurvõime. Inglismaa ja Austria olid seisukohal, et Osmanite riigi säilimine oleks esmatähtis, et hoida alal Euroopa tasakaalu. Leiti, et Türgi lagunemisest lõikaks kõige suuremat kasu Venemaa, kelle valitsejad olid ammustest aegadest unistanud õigeusu hälli Konstantinoopoli vallutamisest ja muistse Bütsantsi keisririigi taastamisest Osmanite Türgi arvelt. Lisaks sellele jahiti Balkani slaavlaste alasid, mis kõik kokku avasid Austria, Prantsusmaa ja Inglismaa silmis kohutava perspektiivi Suur-Venemaast, mille kontrolli alla oleksid läinud nüüd lisaks Napoleoni sõdade käigus saadud Poolale ja Soomele ka Konstantinoopol ning hiiglaslikud territooriumid Balkanil. Vältimaks niisugust jõudude tasakaalu nihkumist, asusid Austria, Prantsusmaa ja Suurbritannia teatud mõttes opositsiooni Venemaa suhtes. Eriti hoogustus see vastuseis keiser Nikolai I valitsemisajal (1826–1855), kes siseriiklikult oli asiaatlik despoot ning välissuhetes täis sõjakaid ambitsioone.
Nõnda viisid riikidevahelised erimeelsused 1850ndate algul sõtta ühelt poolt Venemaa ja teiselt poolt Türgi, keda toetasid Suurbritannia ja Prantsusmaa. Krimmi sõda kestis 1853–1855/1856 ja lõppes Vene vägede lüüasaamisega. Venemaale sunniti peale Pariisi rahu, milles uuel keisril Aleksander II-l tuli loobuda oma õigustest Mustal merel, sealhulgas ei tohtinud Venemaa rajada Musta mere äärde kindlusi.
Kitsamas mõttes tähendas Krimmi sõda Venemaa teatavat tagasitõmbumist Euroopa poliitika küsimustest, laiemalt oli see konflikt aga näidanud Metternichi süsteemi läbikukkumist – rahvusvahelisi küsimusi ei suudetud diplomaatiliste läbirääkimiste teel lahendada, sarnaselt Saksa küsimusega kümmekond aastat hiljem. Sellest järeldub, et lisaks Saksa küsimusele katkestas tasakaalule baseerunud Metternichi süsteemi korraliku toimimise ka Idaküsimus.
Krimmi sõjaga aga ei lahenenud veel Idaküsimus 19. sajandi Euroopas. Aleksander II (Vene keiser 1855–1881) valitsusajal läbi viidud hoogne sõjaväereform ja veel mitmesuguste riigisiseste reformidega kaasnenud probleemide kuhjumine olid eelduseks, mis sundisid kakskümmend aastat hiljem Vene juhtkonda taas pöörama pilku Balkani ja Konstantinoopoli peale. 1875 toimus Bosnias ja Hertsegoviinas türklaste vastane ülestõus, mis suruti Osmanite sõjaväe poolt veriselt maha. Sealt hargnenud sündmuste ahel sundis Venemaad sekkuma Balkani slaavlaste ja Osmanite vägede vahelisse relvastatud konflikti, ametliku ettekäändena toodi vajadus "slaavi vendade" kaitsmiseks. 12. aprillil 1877 kuulutas Aleksander II sõja Osmanite Türgile.
Bosnia kriis 1908
1908 otsustab Austria-Ungari endaga liita Bosnia ja Hertsegoviina, moodustades nii kolmikriigi. Sellest tekib terav vastasseis Serbiaga. Austria-Ungari asjadesse sekkub Saksamaa. Venemaa, kes seisab tegelikult Serbia selja taga, on Vene-Jaapani sõjast nõrgestatud ning otsustab taanduda, kuid teati, et järgmine kord ta end hirmutada ei laseks. Kriis lõppeb 1909. aastal.
I Balkani sõda
1912. aastal kuulutasid Serbia, Bulgaaria ja Montenegro nõrgestatud Türgile sõja, mille tagajärjel kaotab Türgi oma valdused Balkani poolsaarel välja arvatud Istanbuli ja osa Ida-Traakiast.