cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Loomkatse
Uuringute klassifikatsioon
Toksikoloogia testid viiakse enamasti läbi farmaatsiafirmade poolt, kes katsetavad ravimeid ja nende turvalisust. Vastavalt 2011. aasta raportile kasutati Euroopa Liidu liikmesriikides 1 004 873 looma toksikoloogilise ja muu ohutuse hindamiseks (mis on 8,75% kõigist loomkatsetest). Toksikoloogiatestid tehakse ilma anesteesiata, kuna ravimivahelised interaktsioonid võivad mõjutada tulemusi.
Kosmeetikumiuuringud loomade peal on eriti vastuolulised. Sääraseid uuringuid viiakse siiani läbi USAs ja hõlmavad ainete toksilisuse, ärrituse tekitavuse, fototoksilisuse ja mutageensuse uurimist. Kosmeetilised uuringud loomade peal on keelatud Indias, Euroopa Liidus, Iisraelis ja Norras.
Ravimikatsetused – enne 20. sajandit oli ravimeid reguleerivaid seadusi vähe, kuid praegu läbivad kõik uued farmaatsiatooted range kontrolli, kasutades selleks ka loomkatseid. Tehtavad katsed uurivad mõju metabolismile, ravimite toksilisust, efektiivsust ja spetsiifilisi omadusi (mõju viljakusele, embrüo arenemisele, kantserogeenne mõju).
Loomkatseid kasutatakse ka hariduslikel ja sõjaväelistel eesmärkidel, et arendada relvi, vaktsiine, lahingus kasutatavaid kirurgilisi meetodeid ja kaitseriietust.
Eetika
Loomkatsete tegemisega kaasnevad keerulised eetilised küsimused, mis põhjustavad palju vaidlusi ning 20. sajandi jooksul on seisukohad loomkatsete suhtes palju muutunud. Siiani ollakse eriarvamusel, millised protseduurid on kasulikud, teatud eesmärkide saavutamiseks. Samuti vaieldakse selle üle, millised eetilised printsiibid kehtivad teatud liikidele. Domineeriv arusaam tänapäeval on, et teaduslike ja meditsiiniliste eesmärkide saavutamiseks on loomkatsed lubatud, kuni minimeeritakse loomade kannatused. Briti valitsus on vastu võtnud täiendava nõude, et omavahel kaalutaks ja võrreldaks loomadele tekitatud kahju ja loomkatsetest saadavat kasu.
Valu ja kannatused
Küsimus loomkatsetega loomadele põhjustatud valu ja kannatuste ulatusest ja loomade suutelisusest kogeda ja tajuda seda on laia diskussiooni teemaks. Arvamus, et loomad ei taju valu nii nagu inimesed, pärineb 17. sajandist René Descartesilt, kes arutles, et loomad ei koge valu ja kannatusi, sest neil puudub teadvus.
Alland
Alland on turulinn (Marktgemeinde) Austrias Alam-Austria liidumaal Badeni ringkonnas.
See asub Alam-Austria Industrievierteli piirkonnas, u. 20 km Austria pealinnast Viinist edelas. Alland asub Wienerwaldi mäestiku ja puhkeala orus. Valla territooriumil asub Mayerlingi küla koos jahimajaga, kus tänapäeval on karmeliitide klooster.
Tänapäevane vald moodustati 1972. aastal, kui liideti Alland ja Raisenmarkt; vallaosad on Alland, Glashütten, Groisbach, Innerer Kaltenbergerforst ja Äußerer Kaltenbergerforst, Mayerling, Pöllerhof, Raisenmarkt, Rohrbach, Schwechatbach, Weissenweg ning Windhaag. See on pindalalt suurim vald Badeni ringkonnas.
Ajalugu
Lineaarkeraamika esemete arheoloogilised väljakaevamised näitavad, et org oli asustatud juba Neoliitikumis. Esimene kirik püstitati Allandis 8. sajandil.
thumb|left|Püha Jüri ja Margareta kihelkonnakirik
1002. aastal läänistas Saksamaa kuningas Heinrich II suured valdused Allandi (tuletatud sõnast Adel, aristokraatlik maa) ümbruses kuni Triestingi jõeni Babenbergist Austria markkrahv Heinrich I-le. Püha Jüri ja Margareta kihelkonnakirikut on esmakordselt mainitud 1123. aastal. 1133. aastal rajas markkrahv Leopold III lähedale Heiligenkreuzi kloostri.
Alland jäi Babenbergi valitsejate valduseks pärast seda, kui nende mark Austria hertsogkonnaks ülendati, ja kohaks, kus 1249. aastal sündis viimane meessoost pärija, Babenbergi Gertrudi poeg, Austria Friedrich I. Friedrich aga ei suutnud oma nõuet kinnitada; temal ja ta sõbral Hohenstaufeni Konradinil löödi Napoli kuninga Charles I käsul 1268. aastal pea maha. Babenbergi pärusvaldused võttis üle Böömimaa kuningas Otakar II ja 1276. aastal hõivas need Habsburgist Saksamaa kuningas Rudolf I. Kihelkond liideti paavst Urbanus VI käsul 1386. aastal Heiligenkreuzi kloostriga.
Alates 1507. aastast Kottingbrunni isandate valduses olevaid maid laastasid Osmanite väed 1529. aasta Viini piiramise ajal ja uuesti 1683. aastal Viini lahingu käigus. Mayerlingi jahimaja, mis oli Heiligenkreuzi valdus alates 1550. aastast, omandas Austria ertshertsog Rudolf, Austria-Ungari kroonipärija, 1886. aastal. Kolm aastat hiljem toimus Mayerlingi juhtum, kui Rudolf ja tema armastatu end seal tapsid. Kohe pärast seda käskis Rudolfi isa, keiser Franz Joseph I muuta jahimaja kloostriks, mille ta andis karmeliitide nunnadele, et palvetada oma poja päästmise eest.
Alates fin de siècle'ist on Alland muudetud turismikuurordiks ja kuurortlinnaks, mis on lähedalasuva Viini elanike lemmik. Pärast Austria anšlussi Natsi-Saksamaasse saadeti Mayerlingi klooster laiali, nunnad saadeti välja ja ruumid muutusid seoses lähedalasuva Reichsautobahni ehitamisega sunnitöölaagriks. Teise maailmasõja lõpupäevil toimusid 4. - 22. aprillil 1945 Allandi piirkonnas ägedad lahingud kindral Josef Dietrichi juhitud I SS tankikorpuse ja marssal Fjodor Tolbuhhini juhitud Punaarmee 6. kaardiväe tankiarmee vägede vahel.
Pärast sõda anti Mayerlingi klooster karmeliitidele tagasi ja hävinud hooned taastati. 1950. ja 1960. aastatel saavutas Alland taas populaarse sihtkoha staatuse ühepäevareisijatele Viinist ja pendeldajatele Viini. Vald ülendati 2002. aastal turulinnaks.
thumb|Vallamaja
Leibnizi Läänemere Uuringute Instituut
Leibnizi Läänemere Uuringute Instituut (saksa keeles Leibniz-Institut für Ostseeforschung; lühend IOW) on Rostockis Warnemündes 1992. aastal asutatud Läänemere uuringutega tegelev (rõhuasetusega Läänemere ökosüsteemile) ja okeanograafiaalast haridust andev teadusinstituut.
IOW on ühtlasi Rostocki Ülikooli instituut.
Leibnizi Läänemere Uuringute Instituudi eelkäija oli Saksa DV Teaduste Akadeemia Okeanograafia Instituut.
Eesti teadlased IOW-is
1994. aastal töötas IOW-is külalisteadurina merefüüsik Jüri Elken ja 2006. aastal geoloog Alar Rosentau.
Kévin Mayer
Kévin Mayer (sündinud 10. veebruaril 1992 Argenteuilis) on Prantsusmaa kümnevõistleja. Ta on kümnevõistluse maailmameister ning ka kümnevõistluse punktirekord on tema nimel.
U18 ja juunioriklass
Mayer alustas sportlaskarjääri 2008. aastal. 2009. aastal tuli Mayer maailmameistriks U18-vanuseklassis, kus ta kogus kaheksavõistlusel 6478 punkti ja võitis kuldmedali. Mayer tuli juunioride maailmameistriks kümnevõistluses, kus ta kogus 7928 punkti. 8000 punkti piiri ületas Mayer 2011. aastal Euroopa juunioride meistrivõistlustel Tallinnas, kus ta võitis kümnevõistluse 8124 punktiga.
U23 ja täiskasvanud
2012 võistles Mayer esimest korda suveolümpiamängudel, kus ta kogus 7952 punkti ja saavutas 15. koha. 2013 võistles ta sise-EMil Göteborgis, kus ta võitis hõbemedali uue isikliku rekordiga. 2015 teatas Mayer, et loobub Pekingi MMist, sest teda oli vaevanud tagareie vigastus.
Mayer osales Rio de Janeiro olümpiamängudel 2016. Mayer alustas oma kümnevõistlust hiilgavalt, kui ta jooksis 100 meetris uue rekordi. Kaugust hüppas ta 7 meetrit ja 60 sentimeetrit. Kuulitõuge oli ka tema jaoks tubli tulemus, ta tõukas 15,76 meetrit. See oli tema ainus tulemus kuulitõukes, mis ta kirja sai. Kõrgushüppes tegi ta tulemuse 2 meetrit ja 4 sentimeetrit, hüpates kõrgemale kui Ashton Eaton, kes juhtis kümnevõistlust. Mayer jooksis 400 meetris oma isikliku rekordi 48.28 sekundiga. Teise päeva lõpuks oli Mayer kogunud 4435 ja hoidis neljandat kohta. 110 tõketes jooksis Mayer 14.02 sekundit, tõustes kolmandaks ning lüües sakslase Kai Kazmireki neljandaks. Kettaheites heitis Mayer 46 meetrit ja 78 sentimeetrit. Teivashüpe oli Mayeril suur õnnestumine kui ta hüppas 5 meetrit ja 40 sentimeetrit, mis oli tema uus isiklik rekord. Selle hüppega saavutas ta koos Thomas Van Der Plaetseniga alavõidu ning tõstis Mayeri kolmandalt kohalt teisele. Odaviskes viskas ta 64 meetrit ja 4 sentimeetrit. Punktivahe liidriga oli 41 punkti. Kui Mayer oleks tahtnud esimeseks saada, pidanuks ta tegema elu kiirema jooksu. Seda aga ei juhtunud, tema ajaks tuli 4:25.49, mis oli paar sekundit aeglasem Eatonist. Mayer oli võitnud hõbemedali.
2017. aasta jaanuaris teatas Ashton Eaton teatas lõpetamisest, mis tähendas, et nüüd oli Mayeri aeg domineerida mitmevõistlust.
Järgmine suurvõistlus oli Mayeri jaoks 2017. aasta sise-EM Belgradis, kus ta tuli Euroopa meistriks ja püstitas Euroopa rekordi. Ta jooksis 60 m 6.95 sekundit, hüppas kaugust 7.54 meetrit, tõukas kuuli 15,66 meetrit, hüppas kõrgust 2.10 meetrit. Teisel päeval jooksis 60 m tõkkeid 7,88 sekundit, mis oli tema isiklik rekord, hüppas teivashüppes 5.40 ja jooksis 1000 meetrit 2:41.08. Tema punktisumma oli 6479 punkti.
Mayer osales 2017 MM Londonis, kus ta oli kindel favoriit. Ta alustas 100 m jooksus võimsa rekordiga 10.70 sekundit. Kauguses sai ta tulemuseks 7.52, kuuli tõukas ta 15.72 ja läks võistlust juhtima, kõrguses sai ta tulemuseks 2.08. Päeva viimasel alal – 400 m jooksus – tegi järgmise isikliku rekordi 48,26 sekundit. Esimese päeva lõpuks oli tal koos 4478 ning juhtis kümnevõistlust. Teisepäeva esimeses alas tegi ta jälle isikliku rekordi – 110 tõkkejooksus ajaga 13.75. Mayer tegi tugeva tulemuse kettaheites, 47.88 meetrit. Mayeri kõige pingelisem ala oli teivashüpe, kus ta oleks võinud 0 punkti saada ja medalist ilma jääda. Ta pani algkõrguseks 5.10 meetrit, mille ta kolmandal katsel alles ületas. Tema tulemuseks jäi siiski 5.10, kuna edasi ta rohkem ei hüpanud. 5.10 on tema jaoks suhteliselt kehv tulemus. Tema isiklik rekord oli 5.40. Mayer viskas oda 66.10 meetrit, alavõidu sai paljude üllatuseks eestlane Janek Õiglane, kes viskas oda 71.73. Mayer lõpetas 1500 m jooksu ajaga 4:36.73 ning lõpptulemuseks oli tal 8768 punkti, millega ta teenis kuldmedali.
Enne Berliini EMi oli Mayer suure surve all. Paljud ennustasid uut maailmarekordit. Mayer alustas 100 m jooksus uue isikliku rekordiga 10.64. Katastroofiks kujunes aga kaugushüpe, kui Mayer astus kõigil katsetel üle ja sai nulli. Mayer katkestas Berliini EMi mitmevõistluse. pisi|Kevin Mayer Londoni MMil (2017)
Isiklikku
Kévin Mayer sündis 10. veebruaril 1992 Argenteuilis, mis asub Pariisist põhja pool. Ta isa on André Mayer ja ema Carole Mayer. Tal on vennad Thibault, Thomas ja Sébastien. Lapsepõlve veetis ta Rhône'i jõe ääres asuvas La Roche-de-Gluni linnas.
Mayer alustas sportlaskarjääri kodu lähedal spordiklubis EA Tain-Tournon. Ta treenib aastast 2008 CREPS Montpellier's, tema treener on Bertrand Valcin. Ta on lõpetanud Montpellier-Sète ülikooli.
Maailmarekord
Pärast Berliini Euroopa meistrivõistlust, kus Mayer jäi kaugushüppes nulliga, otsustas mees võistelda kodupubliku ees Prantsusmaal Talence'is mainekal DecaStari võistlusel. Enne võistlust oli Mayeri isiklik rekord 8834 punkti.
Mayer alustas võistlust kahe isikliku rekordiga 100 m jooksus 10,55 ja kaugushüppes 7.80. Kuulitõukes näitas jälle head taset ja tõukas täpselt 16 meetrit. Kõrgushüppes sai ta kirja 2.05 ning esimese päeva viimasel alal, 400 meetris 48,42. Viie ala järel oli Mayer kogunud 4563 punkti. Teist päeva alustas Mayer 110 meetri tõkkejooksuga, kus ta sai kirja 13,75. Kettaheites tegi prantslane samuti hea tulemuse, kui heitis 50.54 meetrit. Pärast seitset ala oli tal koos 6452 punkti. Prantslane näitas head hüppevormi ka teivashüppes, kus ta ületas kõrguse 5.45, mis oli tema isiklik rekord. Kaheksa alaga oli tal koos 7503 punkti. Odaviskes püstitas mees uue isikliku rekordi 71.90. 1500 m jooksis Mayer ajaga 4.36,11. Mayer kogus kokku 9126 punkti, millega ta edestas senise rekordi 9045 punkti, mille oli saavutanud Ashton Eaton 2015. aastal Pekingi maailmameistrivõistlustel.
Mayeri seos Eestiga
Mayer võistles 2011 Tallinnas U20 EMil ning võitis kuldmedali. 2017. aastal võitis Mayer Londoni MM-il kuldmedali, eestlane Janek Õiglane sai samal võistluse üllatavalt neljanda koha. Birminghami sise-MMil võitis Mayer kuldmedali, poodiumil oli ta koos eestlase Maicel Uiboga, kes saavutas kolmanda koha.
Konstantin Goršenin
Konstantin Petrovitš Goršenin (10. juuni 1907 Alatõr – 27. mai 1978 Moskva) oli vene jurist, NSV Liidu peaprokurör 1943–1946.
Riim
Riim on sõnade või sõnaosade korrapärane, teksti korraldav häälikuline kooskõla, mis on kasutusel peamiselt luules rakendatava vormivõttena. Riim tähendab sarnaste helide kordust kahe või enama sõna viimastes rõhutatud silpides. Riim on kasutusel ka mistahes lühikeste luuletuste nimetustena, näiteks lastesalmides.
Riimivormid ja -skeemid
Lihtsaim riimivorm on algriim (alliteratsioon ja assonants). Kooskõla täpsuse järgi eristatakse täisriime (ajad:majad) ja irdriime (laiuma:vajuma). Silpide arvu järgi eristatakse meesriime (tuul:luul ), naisriime (kallid:hallid), libisevaid (punane:tunane) ja ülilibisevaid riime (pälgatusi:välgatusi).
Salmis paiknemise järgi eristatakse paaris- (skeem aabb), rist- (skeem abab) ja süliriime (skeem abba). Värsis asetsemise järgi on tavalisim lõppriim, tuntakse ka algus- ja siseriimi.
Etümoloogia
Sõna "riim" pärineb vanaprantsuse sõnadest rime ja ryme, mis omakorda pärinevad vanafrangi sõnast rīm, mis eksisteeris ka vanainglise ja vana-kõrgsaksa keeltes tähendusega "loendus, seeria, number" ja on suguluses vastavate terminitega vanaiiri (rím) ja kreeka (arithmos) keeltes. Need vanaprantsuse sõnad võivad põlvneda ka ladina sõnast rhythmus või kreeka sõnast rhythmos.
Riimi ingliskeelse vaste rhyme õigekiri võeti kasutusele kaasaegse uusinglise keele perioodi alguses õpitud (kuid võib-olla etümoloogiliselt ebaõige) seose tõttu ladina sõnaga rhythmus. Vanem kirjapilt rime on tänapäeval säilinud haruldase alternatiivina (vt Samuel Taylor Coleridge'i luuletus "The Rime of the Ancient Mariner"). Kirjapilti rime kasutatakse keeleteaduse ja fonoloogia uurimisel silbi tuumale ja koodale viitamiseks, et mitte tekitada seost luuleliste riimidega.
Viited
INDEKSIGA
Viru laul
Konkursil osalevad solistid ja vokaalansamblid. Osalejate vanus peab olema üle 15 eluaasta.
New England Patriots
pisi|Patriotsi mängijad 2007. aastal (näoga kaamera suunas [[Tom Brady)]] New England Patriots on Ameerika Ühendriikide Ameerika jalgpalli liigas NFL osalev meeskond. Tema kodulinn on Foxborough Massachusettsi osariigis ja kodustaadion Gillette Stadium.
Klubi asutati 1960. aastal Bostonis Boston Patriotsi nime all. Praeguse nime sai meeskond 1971. aastal, kui koliti Foxborough'sse.
New England Patriots on võitnud viis liiga meistri tiitlit, aastatel 2001, 2003, 2004, 2014 ja 2016. AFC-konverentsi meistriks on Patriots tulnud 1985, 1996, 2001, 2003, 2004, 2007, 2011, 2012, 2013, 2014, 2016 ning oma divisjoni meistriks aastatel 1963, 1978, 1986, 1996, 1997, 2001, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015 ja 2016.
Väljalangemismängudeni on meeskond jõudnud 24 hooajal ja finaalis (Super Bowl' ' is) osalenud kaheksal korral. Patriots on viimase kahe aastakümne edukaim meeskond NFL-is.
New England Patriotsi mängujuht (quarterback) on alates 2000. aastast Tom Brady.
Jistebnice
Jistebnice (saksa keeles Jistebnitz) on linn Tšehhis Lõuna-Tšehhi maakonnas Tábori ringkonnas. Jistebnice asub Táborist 13 km loodes, České Budějovicest umbes 56 km põhjas ja Praha kesklinnast ligikaudu 67 km lõunas.
Jistebnice paikneb merepinnast 578 meetri kõrgusel.
Jistebnicet on esmamainitud 1262. aastal.
Jistebnice olulisemad vaatamisväärsused on aastatel 1380–1385 ehitatud gooti stiilis Püha Miikaeli kirik, 1864. aastal valminud koolihoone, 1555. aastal ehitatud raekoda, 16. sajandi teisel poolel rajatud väike loss, kivist purskkaev aastast 1729 ja inglise pargiga loss (ehitatud aastatel 1876–1882).
Hiroshima kindlus
pisi|Hiroshima kindluse peahoone Hiroshima kindlus (jaapani keeles 広 島 城 ehk Hiroshima-jō), mida mõnikord nimetatakse ka Karpkala kindluseks (鯉城 ehk Rijō), on Jaapani linnas Hiroshimas asuv kindlus, mis kuulus kohaliku han-i valitseja daimyō valdustesse. Kompleks ehitati algselt 1590. aastatel, kuid hävitati aatomipommitamise tagajärjel 6. augustil 1945. Kompleks ehitati uuesti üles 1958. aastal. Kuigi see on originaali koopia, asub seal muuseum, mis käsitleb Hiroshima ajalugu enne II maailmasõda.
Eduard Lukk
Eduard Lukk (10. august 1919 Petrograd – 31. detsember 1981 Tallinn) oli eesti ajakirjanik ja malefunktsionäär. Lukk lõpetas 1938. aastal Tallinna poeglaste reaalgümnaasiumi. Spordiajakirjanikuna hakkas tegutsema pärast teist maailmasõda. Töötas Spordilehe esimese peatoimetajana (1958–1963). Vahepeal (1963-1974) oli ENSV Riikliku Televisiooni- ja Raadiokomitee salajase eritoimetuse toimetaja ja vanemtoimetaja. Viimati, aastast 1974 töötas ENSV Riikliku Keskarhiivi (ENSV ORKA) direktorina.
Ta sai 1958. aastal Ajakirjanike Liidu liikmeks. Oli aastatel 1956–1959 vabariikliku malesektsiooni esimees ja 1959–1962 Eesti NSV Maleföderatsiooni esimees. Osales spordiraamatute, sealhulgas 1965. aastal ilmunud koguteose "Male Eestis" väljaandmisel.
Tema onu Karl Lukk oli kergejõustiklane.
Mehisuse Eest
Mehisuse Eest (За мужність) on Ukraina riiklik orden.
Mustvee linnavolinike loend 1939
15. ja 16. oktoobril 1939 valiti ja Tartu maavanema poolt 30. oktoobril 1939 kinnitati Mustvee linnavolinikeks (RTL 1939, 101):
Valimised toimusid kahes ringkonnas, hääleõiguslikke kodanikke oli kokku 1394, valimas käis 911 (65,35%).
12. detsembril valis linnavolikogu linnavanemaks senise linnavanema Mihkel Koppeli (11 häälega poolt, enda hääle mitteandmisel, vastaskandidaat oli Pavel Apolinski) ja linnavanema abiks ühel häälel Peeter Kalinini. Linnavanema palgaks määrati 80 krooni ja abile 40 krooni kuus.
Francesco Giangiacomo
Francesco Giangiacomo (1783 – 22. veebruar 1864) oli itaalia illustraator ja graveerija.
Elu
Ta sündis Roomas ja õppis Accademia di San Lucas. Pärast 1801. aastat palkas ja õpetas teda Jean-Baptiste Wicar, et dokumenteerida gravüüride abil Roomas palju töid. Ta jätkas oma karjääri aastakümneid ja hiljem sai temast õpetaja akadeemias. Tema õpilaste hulgas olid skulptor Luigi Amici, gravüürimeister Luigi Calamatta, Paolo Mercuri, Paolo Neri ja Francesco poja Tertulliano.
Ta oli Congregazione de Virtuosi al Pantheoni liige. Ta graveeris Pinturicchio freskod Santa Maria del Popolo kloostrile Sant'Onofrios ja Santa Maria del Popolo Riario kabelile.
Mario Mandžukić
Mario Mandžukić (sündinud 21. mail 1986 Slavonski Brodis) on Horvaatia jalgpallur (ründaja), kes mängis viimati Itaalia kõrgliiga klubis Milan.
Aastatel 2007–2010 mängis ta Horvaatia kõrgliiga klubis Zagrebi Dinamos. 2010. aasta juulis liitus Wolfsburgiga. Pärast edukat esinemist 2012. aasta Euroopa meistrivõistlustel siirdus Mandžukić Müncheni Bayernisse. Ta lahkus Bayernist 2014. aastal Madridi Atleticosse ja järgmine hooaeg juba Torino Juvetusesse.
2021. aasta jaanuaris naasis ta Itaalia kõrgliigasse, sõlmides lepingu Milaniga.
Koondisekarjäär
Debüüdi Horvaatia rahvuskoondises tegi ta 17. novembril 2007 mängus Makedoonia vastu. Esimese värava lõi ta rahvuskoondises 10. septembril 2008 MM-i valikmängus Inglismaa vastu.
UEFA Euro 2012 C-alagrupi mängus Iirimaa vastu lõi Mandžukić peaga kaks väravat. Horvaatia sai 3:1 võidu. Järgmises kohtumises Itaalia vastu viigistas ta seisu 72. minutil ja mäng lõppes 1:1 viigiga.
2014. aasta maailmameistrivõistluste teises alagrupimängus 18. juunil lõi ta kaks väravat Kameruni vastu.
2018. aasta maailmameistrivõistluste kaheksandikfinaalis 1. juulil lõi ta värava Taani vastu. Poolfinaalis Inglismaa vastu lõi ta lisaajal Horvaatia võiduvärava. Finaalis kohtuti Prantsusmaaga. Prantsusmaa läks Mandžukići omaväravast mängu juhtima. Teisel poolajal kasutas ta ära Prantsusmaa väravavahi eksimuse, tuues tabloole Horvaatia poolt vaadates seisu 2:4, kuid sellise seisuga mäng ka lõppes. Ta sai sellega teiseks mängijaks hollandlase Ernie Brandtsi kõrval (1978), kes on maailmameistrivõistlustel löönud ühes mängu värava nii kodu- kui ka vastasmeeskonna kasuks, ja esimeseks, kes on seda teinud finaalis.
Ta kuulus Horvaatia koondisse ka 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
2018. aasta augustis teatas Mandžukić koondisekarjääri lõpetamisest. Tema arvele jäi 89 koondisemängu ja 33 väravat. Ta on Horvaatia koondises Davor Šukeri järel läbi aegade paremuselt teine väravakütt.
Errol Brown
2003. aastal austas kuninganna Elizabeth II teda ordeniga.
Ta suri 6. mail 2015 71-aastaselt oma kodus Bahamas maksavähki.
Menisk (anatoomia)
pisi
Menisk ehk liigesevõruketas (kr meniskos "poolkuu") on kõhreline struktuur, mis aitab vähendada koormust liigese pindadele.
Menisk meenutab ristlõikes kiilu, mille välimine serv on paksenenud ning sisemine serv on õhuke. Meniski ülemine pind on nõgus ja alumine lame. Keskmine menisk on suurema kõverusraadiusega ja poolkuujas. Külgmine menisk läheneb kujult ringile ja on laiem. Meniskid parandavad liigesepindade kongruentsust, aitavad moodustada liigeseauku, laiendada raskuse ülekandepinda reieluult sääreluule, puhverdada tõukeid ja põrutusi.
Roman Rudenko
Roman Andrejevitš Rudenko (vene keeles Роман Андреевич Руденко; 7. august 1907 – 23. jaanuar 1981) oli vene jurist, NSV Liidu peaprokurör 1958–1981.
Lainekõrgus
right|thumb|Laine karakteristikuid Lainekõrgus on laineharja ja -nõo kõrgusvahe.
Kazuo Ozaki
Kazuo Ozaki (jaapani keeles 尾崎 加寿夫 Ozaki Kazuo; sündinud 7. märtsil 1960 Tokyos) on Jaapani endine jalgpallur, ründaja.
Koondisekarjäär
Jaapani jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1981–1983 17 mängu ja lõi 3 väravat.
Henryk Siemiradzki
Henryk Hektor Siemiradzki (24. oktoober (vkj. 12. oktoober) 1843 Novobelgorod (tänapäeval Petšenihhõ), Harkovi kubermang, Venemaa Keisririik (tänapäeval Ukraina) – 23. august 1902 Strzałków, Varssavi kindralkubermang, Venemaa Keisririik (tänapäeval Poola)) oli poola maalikunstnik.
Elulugu
Alates 1872. aastast elas ta Roomas. Siemiradzki kodust kujunes poola kultuurielu keskus Roomas. Suviti viibis ta tihti oma oma mõisas Strzałkówis. 1873. aastal valiti ta Peterburi Kunstide Akadeemia akadeemikuks ja 1877. aastal määrati professoriks. Ta valiti ka mitmete teiste tolle aja oluliste kunstiinsitutsioonide liikmeks: Berliini Kunstiakadeemia, Stockholmi Kuninglik Kaunite Kunstide Akadeemia (1879), Rooma San Luca Akadeemia (1880) ja Pariisi Académie des Beaux-Arts (1889).
Looming
Oma akadeemilises stiilis loomingus kujutas ta põhiliselt stseene antiiksest Vana-Kreekast ja Rooma riigist ning Uuest Testamendist.
Udu-ristirohi
Udu-ristirohi (Senecio aquaticus) on korvõieliste sugukonda ristirohu perekonda kuuluv taimeliik. Mitmetes andmebaasides on loetud voolmerohu perekonda kuuluvaks (Jacobaea aquatica).
Udu-ristirohi meenutab väga voolme-ristirohtu, ent sellest erinevalt on juurmised lehed vähem lõhestunud, suurema tipmise hõlmaga. Kindlamaks eristamiseks tuleb vaadata seemniseid – voolme-ristirohul on putkõitest arenenud seemned tihedalt karvased, udu-ristirohul aga peaaegu paljad.
Udu-ristirohi on looduslikult levinud Euroopas, peetakse Euroopa endeemiks. Eestis on leitud korduvalt herbaareksemplaride määramisel. Nüüdisaegseid leide pole teada.
2G
Teise põlvkonna mobiilsidevõrgu standard (2G) on digitaalsidel põhinev mobiilside tehnoloogia, mis on peamiselt disainitud hääle serverite ja aeglase andmevahetuse jaoks.
Teisele põlvkonnale eelnes esimene generatsioon. Uuendus võrreldes esimese põlvkonnaga oli krüpteerimine ja mobiilandmeside, näiteks SMS ehk kiirsõnumid. Kuigi tänapäeval on kasutusel uuema põlvkonna mobiilside, leidub ka kohti maakeral, kus on ikkagi kasutusel teise põlvkonna tehnoloogia.
Eelised
Kuigi teise põlvkonna raadiotornide vahel olid võrreldes esimese omaga kasutusel digitaalsignaalid, andis selle kasutamine ka telefoni ja raadiotorni vahelistel ühendustel parema kõne kvaliteedi. Digitaalsete kõnede puhul esines staatilisi ja soovimatuid taustahelisid palju harvem. Digitaalside võimaldas ka krüpteerimise (mis lubas ainult ettenähtud saajal sõnumit vastu võtta ja lugeda) ja mobiilandmeside nt SMS (nii pilt- kui ka tekstsõnumid) või MMS. Seda kõike oli võimalik teha väga väikse aku kasutusega. Suurenes ka süsteemide läbilaskevõimsus, kuna digitaalsignaali on võimalik kompressida, efektiivsemalt multipleksida ja see vähendas koormust, kuna digitaalsignaaliga süsteemid olid disainitud edastama nõrgemaid raadiosignaale.
Estoloppet
Estoloppet on Eesti suusamaratonide sari. Sari sai alguse 1998.
2G
Puudused
Kui kasutusel oli mittetagasipööratav kompressioon, siis halvendas see heli kvaliteeti. Vastavalt kasutusel olevale sagedusele, mida kõrgemal kasutada, oli teise põlvkonna puuduseks see, et kui signaal ei olnud piisavalt tugev, siis ei saanud seda edastada. Lisaks katkes digitaalside kohe levialast väljumisel, samas kui analoogside läheb üle sujuvalt.
Innovatsioon
General Packet Radio Service ehk GPRS (n-ö 2,5G) – siiani kasutati ühenduse hoidmiseks kasutajaga ühte stabiilset ühendust, võimaldas see tehnoloogia jagada ühte ühendust mitme kasutaja vahel. See saavutati tänu sellele, et ühendus ise muudeti väikesteks pakkideks. EDGE (n-ö 2,75G) – GPRS-süsteemi põhjal väljaarendatud võrk, kus ühe ühebitise pakikese asemel hakati saatma kolmebitiseid pakikesi, suurendades läbilaskekiirust raadiotorni ja kasutaja vahel. Teoreetiline maksimaalne andmevahetuse kiirus on GPRS-i kasutamise korral 50 kbit/s ja EDGE-i kasutamise korral 1 Mbit/s. Aga tegelikult oli GPRS-i kiirus 40 kbit/s ja EDGE-i oma 500 kbit/s.
Kiowa maakond (Colorado)
thumb|Kiowa maakonna kohtumaja 1903. aastal Kiowa maakond (Kiowa County) on maakond USA-s Colorado osariigis. Geograafilised koordinaadid on 38°43' N, 102°74' W.
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Eads.
Maakonna pindala on 4625 km². Veepindala on 38 km².
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 1398. Aastal 2000 oli elanikke 1622.
2000. aasta rahvaloenduse andmed
Kiowa maakonnas oli 1622 inimest, 665 leibkonda ja 452 perekonda.
Rahvastiku tihedus oli 0,35 in/km².
Elamuühikuid (housing units) oli 817 (keskmine tihedus 0/km²).
Rassiline koosseis oli järgmine:
Ladinaameeriklasi (sõltumata rassist) oli 3,14%.
665 leibkonna seas oli
Elanikud jagunesid ealiselt nii:
Ea mediaan oli 40 aastat.
Leibkonna aastasissetuleku mediaan oli 30 494 dollarit, perekonna sissetuleku mediaan 35 536 dollarit. Meeste sissetuleku mediaan oli 26 136 dollarit, naistel 18 897 dollarit. Sissetulek elaniku kohta oli 16 382 dollarit.
Operaatorarvutus
Operaatorarvutus on lineaarsete süsteemide (näiteks elektriahelate ehk -sidude) dünaamiliste omaduste arvutuste teostamise meetod.
Operaatorarvutuse võttis kasutusele Oliver Heaviside. Ta lähtus diferentseerimisoperaatori p kasutusevõtmisel seisukohast, et lineaarsest konstantsete kordajatega diferentsiaalvõrrandist saab asendustega dx/dt=px ja ʃx·dx=x/p süsteemi kirjeldava polünoomi.
Kiowa maakond (Colorado)
2000. aasta rahvaloenduse andmed
Üle 6% elanikkonnast moodustavad kveekerid – tegu on ühe suurema kveekerite osakaaluga maakonnaga riigis.
Operaatorarvutus
Samadele tulemustele jõutakse ka kompleks-sageduskarakteristikutest lähtudes, kui nendes asendada jω=p.
Olemuselt on operaatorarvutus Lapalace'i teisendusele vastav arvutus, mille puhul kompleksmuutuja s=σ+jω on asendatud tema imaginaarosaga s=jω (võttes muutujas s reaalosa σ=0), ja kasutades selle tähistamiseks tähte p (p=jω). Seega sarnaneb lähenemine operaatorarvutuse puhul sellega, mida kasutatakse Fourier' teisenduse puhul.
Mikk Granström
Elulugu
Aastatel 1994–2007 õppis Granström Kadrioru Saksa Gümnaasiumis.
Teekond filmi juurde sai alguse juba põhikoolis, kui Granström tegi oma esimese lühimängufilmi "Must vari", millele järgnes pea igal aastal veel üks film. Koolinoortele suunatud festivali "KSG NUI" korraldusmeeskonda sattus Granström samuti põhikoolis ning gümnaasiumis oli ta juba festivali peakorraldaja. "KSG NUI" sai Granströmi eestvedamisel tuntuks üle Eesti. Festivali kajastasid nii ajalehed, ajakirjad kui televisioon. Festivali "KSG NUI" korraldas ta kuni 2008. aastani. Nende aastate jooksul võitis ta korra ka ise festivali, kui nii publiku kui ka žürii lemmikuks valiti film "Vale".
Gümnaasiumis mängis Granström jalgpalli ja tegeledes pikamaajooksuga. 800 meetri jooksus noppis ta koolis esikohad. Granströmi jalgpallitreener oli Benno Tael.
2007. aastal alustas Granström õpinguid Tallinna Ülikoolis (lõpetas 2010) ja 2008. aastal kutsuti ta Eesti Filmi Päevi korraldama. Pärast esimest katsetust väljaspool kooliseinu kutsuti Granström Tallinna Pimedate Ööde Filmifestivalil korraldama laste- ja noortefilmide festivali Just Film, mida ta juhib siiani. Lisaks on Granström telesaadete produtsent, peab noortele filmialaseid loenguid ning lööb kaasa ühiskondlikes tegevustes.
Isiklikku
Granströmil on poolteist aastat noorem õde.
Teatro dell'Opera di Roma
pisi|Teatro dell'Opera di Roma Teatro dell'Opera di Roma (algselt Teatro Costanzi) on Rooma teater, mis etendab oopereid ja ballette. Teater asub aadressil Piazza Beniamino Gigli, 1. See on Rooma suurim ooperimaja.
Ajalugu
pisi|Teatri saal Itaalia ehitusettevõtja, Rooma suurte hotellide omanik ja innukas ooperisõber Domenico Costanzi ostis raudteejaamast (tulevikus Termini jaam) kuni via del Corsoni maa-ala, kuhu ehitas 1874. aastal vastloodud via Nazionale äärde hotelli „Quirinale”. Teisele poole väljakut laskis ta 1879. aastal ehitada arhitekt Achille Sfondrini projekti järgi tollal moes olnud neorenessansi stiilis teatrimaja. Hotelli ja teatrit ühendas maa-alune tunnel, et hotellis elavad teatritegelased, muusikud ja solistid ei peaks teatrisse jõudmiseks väljaku ületamisega vaeva nägema. Uus teatrimaja sai tema omaniku Costanzi nime. Vaatesaal polnud eriti suur (1100 istekohta), kuid sellel oli suurepärane akustika ja kaunis Annibale Brugnoli maalitud kuppellagi. Ooperimaja avati Savoia kuninga Umberto I ja Savoia kuninganna Margherita juuresolekul 27. novembril 1880 Rossini ooperiga Semiramide.
Ooperiäri ei läinud Costanzil eriti hästi. Ta pani käiku kõik oma varad ning jäi teatri impressaarioks kuni surmani 1898. aastal. Seejärel asus teatrit juhtima tema poeg Enrico, kes palkas 1907. aastal impressaarioks Walter Mocchi. 1912. aastal sai Costanzi teatri juhiks Mocchi abikaasa Emma Carelli.
1926. aastal ostis Rooma linnavalitsus teatrimaja ja võttis selle haldamise üle. 15. novembril 1926 algasid rekonstrueerimistööd arhitekt Marcello Piacentini juhtimisel. Tehti ümber välisfassaad ja suurendati teatrimaja kõrgust, et sisse mahuks kolmele rõdule lisaks veel üks loožiboksidega rõdukorrus. Vaatesaali lakke paigutati muljetavaldav kristall-lühter, mis oli tollal Euroopa suurim. Piacentini kavandatud teatrimaja väljakupoolne fassaad jäi ajapuudusel teostamata. Senine esinduslik sissepääs, kust avanes vaade „Quirinale” hotelli tagumises osas asuvatele aedadele, likvideeriti. Peasissepääs viidi via del Viminale. Teater sai uueks nimeks Teatro Reale dell'Opera. Uue nimega Teatro Costanzi taasavamine toimus 27. veebruaril 1928 Arrigo Boito ooperiga Nerone.
1930. aastal püstitas Buccolini orelikompanii klaviatuuri ja pedaalilauaga torupillioreli. Sama kompanii restaureeris selle pilli 2004. aastal. Kui Itaaliast sai kuningriigi asemel vabariik, kadus ka teatri nimest viide kuninglikkusele (Reale). Rooma linnavalitsus tegi 1956. aastal Piacentinile ülesandeks juhtida uut laiendus- ja rekonstrueerimisprojekti. Seekord rajati rõduboksidele suurejoonelise trepp ja fuajee, ehitati juurde büroopindu, paigaldati uued istmed saali ning renoveeriti fassaad 20. sajandi stiilis. Säilis teatrimaja suure saali legendaarne akustika, mis pole võrreldav ühegi teise ooperimaja akustikaga maailmas. Kui tööd lõpetati 1960. aastal oli Teatro dell'Opera di Roma vaatesaalis umbes 2200 istekohta. Nimi Teatro Costanzi on ikka tänaseni kasutusel, kui on juttu teatri peasaalist.
Sündmused
Teise maailmasõja järgsel perioodil paistis teater silma suurepäraste Mozarti Le nozze di Figaro (1964) ja Verdi Don Carlo (1965) lavastustega, mida mõlemaid dirigeeris Carlo Maria Giulini ja lavastas Luchino Visconti.
1992. aastal määrati teatri kunstiliseks juhiks helilooja Gian Carlo Menotti. Ta töötas sellel ametikohal kaks aastat ja siis vallandati konfliktide tõttu teatri juhtidega. Juhtkond ei soovinud lasta lavale Menotti nõutud Wagneri Lohengrini.
Aastatel 2001–2010 oli teatri muusikajuht ja peadirigent Gianluigi Gelmetti. Tema järglaseks pidi saama Riccardo Muti, kuid Muti keeldus, viidates rahalistele raskustele, mis Itaalia ooperimajasid vaevasid. Hiljem tegutses Muti teatris tavalise dirigendina. Ta sai 2011. aastal teatrilt eluaegse audirigendi tiitli. Muti käe all jõudsid lavale märkimisväärset tähelepanu saanud Glucki Iphigénie en Aulide (2009) ning Verdi Nabucco (2011), Simon Boccanegra (2012) ja Ernani (2013).
Alates 9. aprillil 1917 on teater esitanud ka balletietendusi. Sel päeval esitas Sergei Djagilevi trupp Ballets Russes Igor Stravinski balletti Tulilind. Rooma ooperimajas on esinenud New Yorgi Metropolitan Opera balletitrupp American Ballet Theatre, Sadler's Wellsi trupp ja Londoni Royal Ballet kollektiiv. Teatril on alates 1928. aastast ka oma balletikool ning alaliselt tegutsev corps de ballet.
Vabaõhuetendused
1. augustil 1937 otsustas Rooma kuberner Piero Colonna, et ooperiteatril peaks olema suvehooaeg vabas õhus Arena di Verona ja Torre del Lago Puccini festivalide eeskujul. Otsustati, et vabaõhuetendusi hakatakse läbi viima juulis ja augustis ning toimumiskohaks saab olema Caracalla termide arheoloogiline kompleks. Seati üles Pericle Ansaldo projekteeritud tehniliste süsteemidega 1500 ruutmeetriline lava. Pealtvaatajate jaoks pandi paika 8000 istepinki. Esimesel hooajal (1937) oli viis etendust. Kolm korda esitati Donizetti Lucia di Lammermoori ja kaks korda Puccini Toscat. Järgmisel aastal oli juba 28 etendust kuue ooperiga (La Gioconda, Mefistofele, Aida, Lohengrin, Isabeau ja Turandot). Sel korral suurendati istekohtade arvu 20 tuhandeni. Teine maailmasõda katkestas vabaõhuetendused kuni 1945. aasta suveni. Kui 1993. aastal algas Rooma antiiksete müüride restaureerimine, siis ei pääsenud ka ooper Caracalla termidesse, vaid etendusi anti olümpiastaadionil. Alates 2001. aastast on suvine ooperihooaeg taas algses kohas. 2020 ja 2021. aastal toimusid ooperi- ja balleti suvised etendused Circus Maximuses, kus oli võimalik COVID-19 pandeemia vastu võitlemise nõudeid täita ning inimeste vahel vajaliku vahet hoida. 2022. aastal pöörduti tagasi Caracalla termidesse.
Kunstiline kollektiiv
Aegade jooksul on Teatro Costanzis / Teatro dell’opera di Romas oopereid lavale toonud terve plejaad maailmanimega persoone.
Kunstilised juhid: Edward Sonzogno (1888), Joseph Lamperti, Pietro Mascagni (1909–1910), Emma Carelli (1911–1926), Gino Marinuzzi (1928–1934), Tullio Serafin (1934–1943), Oliviero De Fabritiis (1943–1944), Gabriele Santini (1944–1947), Riccardo Vitale ja Tullio Serafin (1962–1963), Massimo Bogianckino (1963–1968), Mario Zafred (1968–1974), Gioacchino Lanza Tomasi (1974–1984), Bruno Cagli (1984–1990), Gian Carlo Menotti (1992–1994), Vincenzo DeVivo (1995–1998), Giuseppe Sinopoli (1998–2000), Gianni Tangucci (2000–2002), Gianluigi Gelmetti (2002–2008), Aleksei Vlad (2010–).
Dirigendid: Otto Klemperer, Victor de Sabata, Vittorio Gui, Gabriele Santini, Erich Kleiber, Arturo Toscanini, Herbert von Karajan, Giuseppe Sinopoli, Carlo Maria Giulini, Thomas Schippers, Claudio Abbado, Gianandrea Gavazzeni, Georg Solti, Georges Prêtre, Zubin Mehta, Lorin Maazel, Peter Maag, Giuseppe Patanè, Wolfgang Sawallisch, Nino Sanzogno ja Riccardo Muti.
Solistid: Enrico Caruso, Beniamino Gigli, Fjodor Šaljapin, Giacomo Lauri-Volpi, Aureliano Pertile, Claudia Muzio, Maria Caniglia, Giuseppina Cobelli, Fedora Barbieri, Maria Callas, Renata Tebaloco, Magdao Olivero, Franco Corelli, Tito Gobbi, Alfredo Kraus, Carlo Bergonzi, Leyla Gencer, Antonietta Stella, Renata Scotto, Montserrat Caballé, Joan Sutherland, Marilyn Horne, Raina Kabaivanska, Piero Cappuccilli, Renato Bruson, José Carreras, Plácido Domingo, Luciano Pavarotti, Ruggiero Raimondi, Leo Nucci, Jessica Pratt ja Anna Netrebko.
Tobias Josef Zech
Pärast ärihariduse saamist oli Zech kontrakti sõdur Brannenburgis. Alates 2009. aastast õppis ta ärijuhtimist Müncheni Ülikoolis ja 2010. aastal alustas tööd EADSis Münchenis. Hiljem töötas ta ka Ludwig Bolkówi teaduslinnakus projektijuhina.
Tobias Zech on katoliiklane; ta on abielus ja tal on kaks last.
Poliitiline tegevus
Aastal 2002 valiti ta Garching an der Alzi piirkondlikku nõukogusse, kus alates 2007. aastast töötas ta turismi konsultandina ning alates 2008. aastast KSL fraktsiooni esimehena. Aastal 2009 valiti ta KSL Garching linnaosa esimeheks ja Noorteliidu Altötting piirkondlikuks esimeheks, alates 2011. aastast oli ta Ülem-Baieri Noorte Liidu esimees. Alates 2013 on ta tööhõive- ja sotsiaalkomisjoni liige, majanduskoostöö ja arengukomisjoni liige, parlamentaarse säästva arengu nõuandekomisjoni asetäitja, samuti Euroopa Nõukogu Parlamentaarses Assamblees Saksamaa esindaja.
Kaive mõis
Kaive mõis (saksa keeles Kayenhof, läti keeles Kaives muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Võnnu kreisis Skujene kihelkonnas. Praegu asub Lätis Vecpiebalga piirkonnas Kaive vallas.
Sindi linnavolinike loend 1939
15. ja 16. oktoobril valiti ja Pärnu maavanema poolt 21. oktoobril 1939 valiti Sindi linnavolinikeks (RTL 1939, 101):
12. detsembril 1939 valis linnavolikogu linnavanemaks senise linnavanema Jakob Ollepi (11 häält poolt, 1 erapooletu) ja tema abiks Jakob Kulleri (kuna Kuller ja vastaskandidaat Nikolai Lett said mõlemad 6 häält, otsustati küsimus liisuga) ning määras linnavanema palgaks 120 krooni ja linnavanema abi palgaks 20 krooni kuus.
Ōshū
Ōshū on linn Jaapanis Iwate prefektuuris. Asub Kitakami jõe äärsel tasandikul Ōu ja Kitakami mäestiku vahel.
Ōshū linn loodi 2006. aastal Esashi ja Mizusawa linna, Isawa ja Maesawa alevi ning Koromogawa küla liitmise teel.
Aleksandr Rekunkov
Aleksandr Mihhailovitš Rekunkov (27. oktoober 1920 – 23. mai 1996) oli vene jurist, NSV Liidu peaprokurör 1981–1988.
Kiowa maakond
Kiowa maakond on maakond mitmes Ameerika Ühendriikide osariigis:
Drew Massey
Drew Massey (sündinud 4. aprillil 1968 Lancasteri maakonnas Pennsylvanias) on Ameerika Ühendriikide nukunäitleja, režissöör, stsenarist, filmiprodutsent.
Reastvere mõis
Reastvere mõis (saksa keeles Restfer, varem ka Ludenhof) oli rüütlimõis Tartumaal Laiuse kihelkonnas. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Jõgeva valda Jõgeva maakonnas.
Ordu- ja Poola aeg
23. septembrist 1408 pärineva läänikirja järgi andis Liivi ordu maameister Konrad von Vietinghoff Reastvere (Restfer), Cublitz ja Pedasi (Pettes) külad lääniks Hans Oertenile.
See on varaseim teadaolev kirjalik dokument, milles Reastveret on mainitud. Mõisa sel ajal Reastveres veel ei olnud. Arvatavasti tekkis mõis, mida hiljem ka Tuvemõisaks (Tuvengudt) nimetati, Kubbelitzi küla juurde ning võis asuda kusagil Tuimõisa külas või selle lähistel. Nimetatud mõisa haldusalasse kuulusid Reastvere, Pedasi, Hanguse, Luusika ja Imukvere küla. Millal Reastvere iseseisvaks mõisaks sai, pole täpselt teada, kuid see võis olla millalgi Poola ajal, sest 1599. aasta Poola revisjonis on olemas iseseisvad Reastvere mõis (Lude) ja küla poolaka Gieraltowski valduses.
Veel enne Poola aega või vahetult selle alguses kuulus mõis ilmselt ka Ludenite suguvõsale, kelle perekonnanimest sai mõisa paralleelnimi (Lude, Luden Hoff, Liudymoisa). Ka enamikul 17. sajandi maakaartidel esineb mõis Ludeni nime all. Samale suguvõsale on kuulunud ka Luua (Ludenhof) ja Lange mõis.
1537. aastal müüsid Hans Oerteni ühe järglase, Nicolaus Oerteni pojad Nicolaus ja Johannes Kubbelitzi mõisa koos sinna juurde kuuluvate küladega oma õe Ilsebe mehele Heinrich Taubele. 1599. aastal kuulus sama mõis Heinrich Taube tütrele Hedvigile, kes oli abielus Kiuma mõisa omaniku Reinhold Taubega. 1604. aastal suri Reinhold Taube ning pärandas Reastvere ja Kubbelitza oma õele Christinale, Koordi mõisa omaniku Detleff Hastferi lesele. Tema tütar Christina oli abielus Loodi, Vihula ja Helfreichshofi mõisa omaniku Bernhard Helffreichiga, kes 1612. aastal pärast naise ema surma sai ka Reastvere omanikuks.
Rootsi aeg
1623 läänistas Rootsi kuningas Gustav II Adolf Laiuse lossilääni, sealhulgas Reastvere mõisa ooberst Henrik Flemingule. Sellest tekkis kohe tüli Bernhard Helffreichiga, kes Reastveret endiselt enda omaks pidas. 1630. aastal loobus Helffreich oma õigustest Reastverele ja Kubbelitz'le, jättes endale aga viimase juurde kuulunud tühjad külad Virumaal.
1624. aasta Rootsi revisjoni järgi kuulus Reastvere mõisale (nimetatud Luden Hoff) Reastvere ja Kirivere külad kolme taluga.
1633. aastal andis kindralkuberner Skytte mõisa kasutada lipnik Siul Zacharionile, mis kinnitati kuninganna Kristiina poolt Norrköpingi riigipäeva otsusega 1. augustil 1646. 1638. aastal oli mõis ja selle juurde kuuluvad külad tühjad, kuid 1646. aastaks oli asustatud juba seitse taluperet. Zacharion müüs mõisa 1650. aastal edasi Hermann Schwemblerile, kes omakorda müüs selle 1654. aastal ooberst Philipp Sassile. 22. juunil 1680 laiendas kuningas Karl XI ooberst Sassi varasemaid õigusi ka tema tütardele, kellest üks oli abielus administratiivkohtunik leitnant Wolmar von Brümmeriga. Viimasest sai ka mõisa uus omanik. 1684. aastal mõis redutseeriti ning panditi seejärel Cornet Lichtenbergile, kes valitses mõisa kuni 1712. aastani.
Sajandi lõpus, 1688. aastal oli Reastvere mõisas 17 talumajapidamist, neist 6 Reastvere ja 11 Kirivere külas.
Vene aeg
1712. aastal läks mõis kapten Philipp Johann von Brümmeri omandisse, kes oli Wolmar Brümmeri poeg ja Philipp Sassi pojapoeg. 1728. aastal pärandas ta mõisa edasi oma pojale, leitnant Woldemar Johann von Brümmerile.
1795. aastaks oli mõisa majapidamiste arv kasvanud 21-ni, mõisa kahes külas elas kokku 208 inimest.
Brümmerite käes oli mõis järjepidevalt kuni 1798. aastani, kui mõisa toonane omanik major Magnus Wilhelm von Brümmer selle 37 000 hõberubla eest major Paul Graf von Sieversile pantis. Sievers tõi oma Põhja-Lätis Mazsalaca kihelkonnas asuvast Ostromisky mõisast Reastverre mitu läti perekonda, sealhulgas umbes 46 meest. Läti perekonnad jäidki Reastverre alaliselt elama ja sulandusid hiljem eestlastega.
Järgmised omanikud olid taas Brümmerid. 1809. aastal ostis mõisa kreisipeamees Friedrich von Brümmer ning müüs 25 000 hõberubla eest edasi adrakohtunik Jacob Georg von Brümmerile. Too omakorda müüs mõisa 1826. aastal edasi maanõunik Georg Friedrich Samson von Himmelstiernale, kes selle kohe 10 aastaks 13 800 hõberubla eest Christoph Claus Bleskile pantis. 1828. aastal läks mõis meeskohtunik assessor Ludvig von Bocki omandisse. Tuntud baltisaksa kujur Alexander Friedrich von Bock oli tema poeg, kes oli sündinud 1829. aastal Reastvere mõisas.
30. juunil 1854 ostis mõisa koos naabermõisa Leediga 63 450 rubla eest Alexander von zur Mühlen.
1858. aastal oli mõisas 22 talu 364 elanikuga. Sajandi lõpus, 1893. aastal oli talusid juba 35. Samal aastal algas Reastvere mõisas talude päriseks ostmine talupoegade poolt, kokku osteti 10 talu. Järgmisel aastal lisandus veel 7 talu.
1912. aastal ostis Reastvere ja Leedi mõisad parun Karl Alexander Pilar von Pilchau hinnaga 125 000 rubla, kuid juba 1914. aastal müüs mõlemad 80 000 rubla eest edasi Alexander Nikolai Julius Cyprian von Dehnile, kes oli ühtlasi ka mõisa viimane omanik, enne kui see maaseadusega võõrandati.
Mõisakompleks
Mõisa peahoone on tänaseks hävinud. Kõrvalhoonetest on alles vaid madal viilkatusega krohvitud kivist välisseintega ait, mida on mitmel korral ümberehitatud. Nõukogude ajal kasutas mõisa säilinud kõrvalhooneid Sadala kolhoos Sadala külanõukogus, ait oli kasutusel kuivatina.
Mõisasüdames on veidi lehtpuid ja põlispuid eeshoovi tagaküljel.
Mõisal oli läbi aegade mitu veskit, millest lähim asus Reastvere külla viiva tee ääres paarikümne meetri kaugusel mõisasüdamest. Teine veski, mis rajati arvatavasti 20. sajandi alguses Reastvere küla Madise talu maadele, on tänapäeval varemeis. Lisaks oli mõisal Pilli (nimetatud ka Pilli Jaagu) vesiveski Pedja jõe ääres.
Leo Eentalu
Leo Eentalu (kuni 1938 Leo Sommer; 5. mai 1930 Kolgaküla, Kõnnu vald, Kuusalu kihelkond, Harjumaa – 25. detsember 2006 Harju maakond) oli eesti veemootorisportlane.
Ta võistles aastatel 1962–1971 Loksa eest. Tuli 1968. aastal sportpaatide 250 cm3 võistlusklassis (AU) Eesti NSV meistriks ning sai 1966. aastal Eesti NSV meistrivõistlustel sportpaatide 250 cm3 võistlusklassis (UA) hõbemedali.
Eesti biograafiline leksikon
"Eesti biograafiline leksikon" on aastatel 1926–1929 ilmunud kaheköiteline teatmeteos (leksikon), mis koondab Eestiga seotud ajaloolisi ja kaasaegseid inimesi. Raamatu kirjastas Loodus.
Aastal 1940 ilmus teosele täiendus: "Eesti biograafilise leksikoni täiendusköide".
Eži mõis
Eži mõis (saksa keeles Eschenhof, läti keeles Ežumuiža) oli riigimõis Liivimaal Võnnu kreisis Skujene kihelkonnas. Praegu asub Lätis Amata piirkonnas Skujene vallas.
Voldemārs Zāmuēls
pisi|Voldemārs Zāmuēls Voldemārs Roberts Zāmuēls (22. mai 1872 Dzērbene vald – 16. jaanuar 1948 Ravensburg) oli Läti poliitik ja jurist. Ta oli aastatel 1917–1918 Läti Ajutise Rahvusnõukogu esimees. Ta oli üks 17. märtsi 1944. aasta Läti Kesknõukogu memorandumile allakirjutanutest, suri paguluses.
Ta sündis aastal 1872 Dzērbenes. Ta õppis Bērzaine gümnaasiumis, lõpetas aastal 1890 Riia Nikolai I gümnaasiumi. Ta lõpetas aastal 1902 Tartu Ülikooli õigusteaduskonna. Akadeemiliselt kuulus ta korporatsiooni Lettonia ridadesse.