cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rooma keisririik
Varane keisririik
Provintside majandus edenes jõudsalt, provintsikeskustest arenesid linnad (Gallias Colonia Claudia Ara Agrippinensium, Provence'is Aquae Sextiae ja Narbonne, Inglismaal Londinium, Eburacum ja Venta Belgarum, Pürenee poolsaarel arendasid roomlased juba olemasolevaid linnu, näiteks Olissipo, Tarraco ja asutasid Caesaraugusta, Augusta Emerita ja Valentia, Dalmaatsias Split ja Salona, Pannoonias Aquincum, Carnuntum jt). Alates 1. sajandi lõpust hakkas Itaalia neile oma juhtpositsiooni kaotama.
Ühiskondlik korraldus
Rooma ühiskond keisririigi perioodil oli seisuslik: kõik inimesed kuulusid sõltuvalt rikkusest ja ühiskondlikust positsioonist seadustega kindlaks määratud õigustega seisusse.
Valdava osa keisririigi elanikest väiketalupojad ja rentnikud. Riigi läänepoolsetes provintsides toodeti suur osa linnadesse minevast toodangust latifundiumites (põllumajanduslikud suurettevõtted, kus kasutati valdavalt orjade tööjõudu). Rooma riigis leidus ka palju linnu, mis olid majandus-, kultuuri- ja poliitilise elu keskused. Linnu oli rohkem riigi idapoolsetes provintsides, samas soodustati uute linnade teket ja arengut ka vallutatud läänepoolsetel aladel.
Esimene Rooma keiser
500 aastat kestnud vabariik oli muutunud ebastabiilseks pidevate kodusõdade ja senati intriigide tõttu. Aastal 60 eKr sõlmisid Caesar, Pompeius ja Crassius senativastase I triumviraadi ja 44 eKr kehtestas Julius Caesar diktatuuri. Järgnenud kodusõjas võitis Caesar Pompeiuse senati väe ja kehtestas diktatuuri, mis lõppes tema mõrvamisega. See põhjustas võimuvaakumi ja hulga konflikte Caesari pooldajate ja senati vahel. Pärast Caesari surma sai ainuvalitsejaks Octavianus. 27 eKr tunnistas tema võimu ka senat ja andis talle Augustuse tiitli. Caesari lapsendatud poeg ja pärija Octavianus lõi 31 eKr Aktioni lahingus Marcus Antoniust ja Kleopatrat. pisi|Rooma impeerium, keiser 27–[[14 pKr Augustuse valitsemisajal]] pisi|[[Vana-Rooma armee|Rooma impeeriumi armeeleegionide asukohad u 14. aastal]] Pärast Ptolemaioste dünastia poolt valitsetud Egiptuse annekteerimist 30 eKr andis Rooma Senat aastal 27 eKr Octavianusele tiitli Augustus, mis lõpetaski vabariigi ja andis võimu keisrile. Keisririigiks nimetatakse "monarhilist režiimi", mille kehtestas Augustus 27 eKr ning mis kestis Lääne-Rooma riigi lõpuni. Ajaloolased eelistavad kasutada mõistet "printsipaat" (27 eKr–284 pKr), et tähistada "suhteliselt liberaalset monarhiat kahel esimesel sajandil meie aja järgi". Augustus kandis tiitlit princeps, mis tähendas riigipead ja esimest kodanike seas. Keiser (imperaator) koondas enda kätte "kõik võimuliigid: keisri käes oli konsulaarne ja prokonsulaarne imperium (lad., 'ülemvõim') (ta võis sekkuda riigiasjadesse Itaalias ja kogu riigis, ning käsutada sõjavägesid, mistõttu ongi ta imperator), tribunaalne võim (tänu millele võis ta kokku kutsuda rahvakoosolekuid) ja ülempreestri ametikoht. Vormiliselt oli kõrgeim võim senatil, kuid tegelikult valitses keiser.
Fréjus
Fréjus [fre'žüs] on linn Prantsusmaal Vari departemangus. Ta on departemangu üks kantonite keskustest, kuid linna territoorium ise on jagatud kahe kantoni vahel.
Linn asub Prantsuse rivieral, Vahemere ääres, Provence-Alpes-Côte d'Azuri piirkonna idaosas.
Rooma keisririik
Keiser Augustuse valitsusaeg
pisi|vasakul|Augustus, [[Vana-Rooma keiser 27–14 pKr. Augustus oli esimene Rooma keiser]] Keiser (27 eKr–14 pKr) Augustus säilitas Rooma vabariigi välised vormid, ta valitses autokraadina üle 40 aasta. Ta tegi lõpu sajandi kestnud kodusõdadele ning tõi Rooma riigile rahu, õitsengu ja suurriikliku hiilguse ajastu. Lisanime "Augustus" 'auväärne', mille järgi teda tänapäeval põhiliselt tuntakse, sai ta 27 eKr. Aastal 27 eKr andis Augustus välja seaduse nimega Pax Romana ehk 'rooma rahu,' tänu millele valitses impeeriumis üle 200 aasta rahu. Pax Romana kehtis kuni keiser Marcus Aureliuse surmani aastal 180.
Fréjus
Linna territoorium asub 0–616 meetri kõrgusel üle merepinna.
Rooma keisririik
Germaania
pisi|Rooma keisririik. [[Theatrum Orbis Terrarum extra, u 1592]] Augustuse valitsusajal toimunud katse põhjas, tungida Germaaniasse lõppes Rooma vägede kaotusega Teutoburgi lahingus, Teutoburgi metsas 9 pKr. Rooma impeerium hoidis selle ajani oma kontrolli all territooriume Reinist idas koos Lippe ja Maini jõega. Augustuse poolt määratud Publius Quinctilius Varuse all üritasid roomlased oma ülemvõimu laiendada ka ida pool asuvate Weseri ja Elbe jõgede suunas. 9. aasta sügisel varitses Arminius koos oma Germaani hõimude liiduga Rooma armeed ja hävitas täielikult XVII, XVIII, XIX leegioni, kolm ratsaväeosa ja kuus abiväelaste kohorti. Kokku langes umbes 20 000 roomlast. Pärast seda aktsepteeris Augustus impeeriumi põhjapiirina Reini jõge. Idas rahuldus ta sellega, et allutas Rooma võimule Armeenia ja Taga-Kaukaasia. Partia jättis ta rahule.
Rooma suubuvat tohutut rikkust kasutas Augustus selleks, et sõjaväele hästi tasuda ning neid rahulolevatena hoida, ning pealinna kaunistamisega ja suurejooneliste mängude korraldamisega, et roomlased oleksid rahul. Ta ehitas senatile uue maja (Curia) ning rajas Apollo ja Jumaliku Juliuse templi. Samuti rajas ta pühamu Circus Maximus 'e juurde. Ta olevat Pompeis rajanud nii Capitoliumi templi kui ka teatri
Fréjus
pisi|tühi|Fréjusi plaan ja teda ümbritsevad vallad
Sõpruslinnad
Lisaks on veel käimas läbiraakimised linnaga Diên Biên Phu Vietnamist.
Rooma keisririik
Germaania
Pärast Augustuse surma tugevnes senati opositsioon. Selle mahasurumiseks rakendasid Juliuste-Claudiuste dünastia keisrid terrorit. Puhkesid ülestõusud Pannoonias, Traakias, Gallias, Britannias ja Palestiinas. Pärast Nero kukutamist (68) tuli võimule Flaviuste dünastia.
Provintside majandus edenes jõudsalt. Alates 1. sajandi lõpust hakkas Itaalia neile oma juhtpositsiooni kaotama.
Keiser Tiberiuse valitsusaeg
Üheks tuntumaks sõjaväeliseks ja poliitiliseks figuuriks pärast Augustuse surma oli olnud Tiberiuse vennapoeg Germanicus, kelle populaarsus oli sedavõrd suur, et sõjavägi tahtis teda isegi keisriks kuulutada. Pärast mitmeid konfliktseid situatsioone Tiberiusega suri Germanicus aastal 19 Antiookias. Tema lähikondsed olid veendunud, et ta mürgitati keisri käsul. Pretoriaanide prefekt Seianus hakkas Tiberiust hirmutama Agrippina ja tema poegade (kelle seas oli ka hilisem keiser Caligula) kättemaksuga. Aastal 23 oli – ilmselt Seianuse intriigide tõttu – surnud ka Tiberiuse poeg Drusus, kes pidi olema seaduslik troonipärija. Kõige selle tulemusena lahkus inimpelglikuks ja umbusklikuks muutunud Tiberius Roomast ning elas 26. aastast alates alaliselt Campanias, peamiselt Capril. Seianus jäi Rooma ning oli impeeriumi tegelik valitseja. pisi|Rooma keisririik aastal 69. Pärast keiser Nero surma said järjestikku keisriks neli silmapaistvat Rooma ülikut
Keiser Caligula valitsusaeg
Caligula sai keisriks (37–41) Tiberiuse surma järel ja kogu printsipaadi valdused ja tiitlid pärisid Caligula ja Tiberiuse pojapoeg Gemellus ühiselt. Caligula meeldis paljudele, kuna ta oli populaarse Germanicuse poeg. Toetuse kindlustamiseks jagas ta preemiaid sõjaväelastele, sealhulgas Pretoriaanidele, linna üksustele ja armeedele väljaspool Itaaliat. Ta lasi oma nõo Tiberius Gemelluse hukata.
Aastal 38 keskendus Caligula poliitilistele ja avalikele reformidele. Ta avalikustas riigi rahandust puudutavad andmed, tühistas teatud maksud ja jagas spordiüritustel rahvale auhindu. Ta lubas uusi liikmeid ratsanike ja senaatorite klassi. Tema kõige olulisem tegu oli demokraatlike valimiste tava taastamine.
Keiser Claudiuse valitsusaeg
Keiser Claudiuse valitsusajal (41–54) impeerium laienes, muu hulgas vallutati 43. aastal Britannia, kuid Claudius keeldus lisanimest Britannicus. Keiser Claudiusele allunud 4 leegionit vallutasid 44. aastal Suurbritannia saare lõunapoolse osa Inglismaa. Alade lõplik alistamine kestis ligi 40 aastat. Britannica provintsi valitsesid Rooma väejuhid, kes pidas korduvalt sõdu ka alistamata šoti hõimudega Suurbritannia saare põhjasosas. , Caractacus,  Medway lahing,  Caeri lahing (51),  Cartimandua,  Britannica provints
Flaviuste dünastia
, 69–96 pKr, Nelja keisri aasta, Vespasianus, Titus, Domitianus
Antoniuste dünastia
, 96–192 pKr, Antoninus Pius, Nerva, Traianus, Hadrianus, Commodus, Marcus Aurelius ja Lucius Verus
Daakia sõjad
pisi|[[Rooma provintsid Balkani poolsaarel: Noricum, Pannoonia, Dalmaatsia, Möösia, Daakia, Makedoonia, Traakia]] (101–102, 105–106) Daakia oli tekitanud Roomale peavalu juba üle kümne aasta, keiser (81–96) Domitianus oli Daakia vastu sõdinud alates aastast 86 kuni 87, kuid ta ei suutnud edu saavutada. (85–89) 101. aastal alustas Traianus sõjakäiku Daakia kuningriigi ja selle kuninga Decebaluse vastu. Traianusel õnnestus Daakia armee Tapae lähedal 102. aastal purustada ja Daakia vallutati täielikult aastal 106.
Esimeses Daakia sõjas (u märts–mai 101) liikus Traianus üle enda ehitatud kivisilla Doonau jõe põhjakaldale ja ründas seejärel nelja leegioniga Daakia kuningriiki. Roomlased purustasid edukalt Daakia armee Tapae mäekuru lähedal, mille järel sõjakäik ajutiselt peatati. Järgneva talve kestel tegi kuningas Decebalus vastusõjakäigu, kuid ta löödi taganema. Traianuse armee liikus aina sügavamale Daakia territooriumile ja aasta hiljem, kui imperaator vallutas Daakia pealinna ja kindluse Sarmizegethusa, sunniti kuningas Decebalus alistuma, kuid Decebalus jäeti oma riiki edasi valitsema. 105. aastal tungis Decebalus Rooma territooriumile, üritades mitmeid Doonau jõest põhja pool elavaid hõime Rooma vastu üles ässitada. 106. aastal vallutati Daakia täielikult, Sarmizegethusa hävitati ja Decebalus sooritas enesetapu. Tema pea raiuti maha ja see viidi Rooma. Daakia sõdadega võeti üle vallutatud territooriumil asuvad kullakaevandused. pisi|116. aastal, Rooma impeerium ja Magna [[Germaania|Germania, Ilüüria ja Sarmaatia]]
Nabatea vallutamine
107. aastal tungis Traianus kaugemale itta. Nabatea Rooma klientkuninga Rabbel II Soteri surma järel annekteeris Traianus Nabatea. Aastaks 107 paiknesid Rooma leegionid juba Petra ja Bostra piirkonnas. Rooma sai Arabia Petraea provintsi omanikuks (tänapäevane Lõuna-Jordaania ja loodepoolne Saudi Araabia).
pisi|Rooma keisririigi provintsid, keiser [[Traianuse valitsusaja (98–117) lõpul]] Vallutustele järgnenud aastatel ehitas Traianus uusi hooneid, monumente ja teid Itaaliasse ja Hispaaniasse. Rooma rajati võrratu kompleks, mis tähistas Traianuse võite Daakias. See koosnes foorumist, Traianuse sambast ja marketist, mis on Roomas tänini alles. Samuti ehitas Traianus palju võidukaari ja Traianus taasehitas ka mitmeid teid (Via Traiana ja Via Traiana Nova).
113. aastal asus Traianus sõjakäigule Partia vastu, põhjuseks oli see, et Partia soovis panna Armeenia troonile Roomale vastuvõetamatu kuninga. Traianus marssis esmalt Armeeniasse ja kõrvaldas troonilt uue kuninga, seejärel liitis ta Armeenia Rooma impeeriumiga.
Traianus pöördus seejärel lõunas asuva Partia vastu, vallutades Babüloni ja Seleukiidide linnad ning viimaks alistas ta pealinna Ktesiphoni aastal 116. Traianus jätkas teed lõunas paikneva Pärsia lahe suunas, kus ta kuulutas Mesopotaamia uueks Rooma impeeriumi provintsiks. 116. aastal vallutas ta suure Susa linna, kõrvaldas troonilt Partia kuninga Osroes I ja pani tema asemel troonile endale meelepärase nukuvalitseja Parthamaspatese. Traianuse surma järel, uus keiser (117–138) Hadrianus tagastas Mesopotaamia Partiale. Roomlased ja partlased võitlesid Assüüria ja ülejäänud Mesopotaamia pärast kuni 226. aastani, mil ülemvõimu saavutas hoopis Sassaniidide riik.
Keiser Hadrianuse valitsusaeg
pisi|vasakul|[[Magna Germania ja Reetia vaheline piirivöönd]] Keiser (117–138) Hadrianus ei jätkanud Traianuse vallutuspoliitikat, ta lõpetas sõja Partiaga, loobus Armeeniast ja Mesopotaamiast ning asus kindlustama riigipiiri. 122 alustati Britannias Solway lahest Tyne'i suudmeni kulgeva 17 kindluse ja 80 väravaga Hadrianuse valli ehitamist. Tugevdati Magna Germania ja Reetia vahelist piirivööndit ning kindlustati Doonau piiri.
Keiser Antoninus Piuse valitsusaeg
Keiser (138–161) Antoninus Piuse valitsemisajal säilitas Rooma riik oma piirid. Ta laskis Šotimaale rajada Antoninuse valli Firth of Clyde'ist Firth of Forthini ning valmis ehitada piirivalli Germaanias ja Reetias.
Impeeriumi nõrgenemise esimesed tunnused ilmnesid keiser (161–180) Marcus Aureliuse ajal sõdades läänegermaani hõimu markomannidega, kes elasid 1. sajandist eKr Maini jõgikonnas. , (166–180) 2. sajandi lõpus oli vallutuste lakkamise tõttu Rooma orjandusele tuginev majandus (sõdades saadi orje) sattunud kriisi, valitud ametnikud oli asendunud väljaõppe saanutega. Ametid olid muutunud müüdavaks. Teedel ja meredel olid võimust võtmas teeröövlid ja piraadid ning püüdlused kriisi lahendada viisid dominaadi tekkeni.
Pärast keiser Commoduse mõrvamist aastal 192, Viie keisri aastat ja sellele järgnenud kodusõda (193–196 pKr), keisrite Pertinaxi ja Didius Julianuse tapmist aastal 193 võitlesid omavahel väejuhid Septimius Severus, Pescennius Niger ja Clodius Albinus. Võidukaks osutus Severus, kes pani sellega aluse Severuste dünastiale.
Severuste dünastia
(193–235 pKr), Septimius Severus, Caracalla, Macrinus, Severus Alexander 193 sai võimule provintsist pärinev Severuste dünastia, mis kärpis tuntavalt senati võimu. Tänu neile said kõik Rooma riigi elanikud, kaasa arvatud provintsiaalid, Caracalla ediktiga 212. aastal kodanikeks. Erilise soosingu osaliseks said idapoolsed provintsid.
193. algas mitteroomlaste armeesse võtmine. Läänepoolse Rooma hilisantiigi jooksul hakkasid barbarid üha enam Roomas mõjule pääsema. Barbarite armeesse võtmisele järgnesid sõdurkeisritega seotud anarhiaperioodid. Järgnevalt omandasid barbarid riigi piirialadel föderaatide õigused, sealt edasi tungisid nad Rooma aladele ning said seal föderaatideks. Edasi hakkasid barbarite riigid välja kuulutama omariiklusi, mis viis keisrivõimu lõpetamisele, Rooma haldusest loobumiseni ja senise hariduse andmise hääbumisele ka Itaalias. pisi|Rooma riik ja Rooma provintsid aastal 210 2. sajandi lõpuks sai monarhistlik piiskopiamet kiriku põhiametiks ja umbes aastast 200 pärineb vanim Uue Testamendi kaanon. Sellest perioodist saab rääkida ladinakeelse kristliku kirjanduse tekkest ja paavstikirikule alusepanekust. 192 kuulutas Rooma piiskop Victor I end kogu kiriku juhiks. Sellega algas kristluse tõus arvestatavaks poliitiliseks jõuks. pisi|300px|Invasioonid Rooma riiki 1.–5. sajandini
Sõdurkeisrite ajajärk
Hilisantiikajal Severuste dünastiale: Septimius Severus, Caracalla ja Geta (193–217) järgnes nn sõdurkeisrite ajajärk. Kodusõjaga kaasnesid barbarite sissetungid ning mitmete provintside lahkulöömine.
Paljasmaa
Paljasmaa on hajaküla Märjamaa valla lääneosas, ulatudes Velise jõest Vigala jõeni vahetult enne nende ühinemist. Küla läbib endisel Rapla–Virtsu kitsarööpmelisel raudteetammil kulgev Kirbla – Vana-Vigala maantee.
Rooma keisririik
Sõdurkeisrite ajajärk
Macrinuse valitsusajal (217–218) peeti ebaedukat sõda Partiaga ja Armeeniaga.
Paljasmaa
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vigala valda.
Rooma keisririik
Sõdurkeisrite ajajärk
Keiser Severus Alexander valitsusajal (222–235), algas 231. aastal sõda Sassaniididega, Ardašir I vallutas 3. sajandi alguses kodusõjast ning Rooma-Partia sõdades nõrgenenud Artabanos V valitsetud Partia ning oli laiendanud umbes 222. aastaks oma valdusi kuni Rooma vabariigi valdusteni Lähis-Idas ja Väike-Aasias. Roomlased ja partlased olid võidelnud Assüüria ja ülejäänud Mesopotaamia pärast kuni 226. aastani, mil ülemvõimu saavutas hoopis Sassaniidide riik. Sassaniidide riik hõlmas tänapäeva Iraagi, Iraani, Afganistani, Ida-Süüria, Kaukaasia maa-alad ning piirkondi Türgis ja Araabia poolsaarel.
Paljasmaa
Küla üldilme on olnud läbi aegade suhteliselt lage, suuremad puud on vaid majapidamiste naabruses ning siin-seal jõgede ääres ja põlluservades. Jõed on Paljasmaal põhjustanud ka suuri üleujutusi (siia ulatub Kasari luha sisemaapoolne jätk).
Rooma keisririik
Goodid
251. aastal toimus gootide 2. sõjakäik nende juhi Kniva/Cniva juhtimisel Rooma keisririigi aladele, üle Doonau jõe Möösia and Traakia, goodid piirasid Doonaul asuvat Nikopolist, kuid tõrjuti eemale Rooma keiser Deciuse poolt. Goodid taganesid Balkanile, kuid tegid siis tagasipöördemanöövri ning ründasid Rooma vägesid Beroë (tänapäeva Stara Zagora Bulgaarias) juures ning siis ründasid Philippopolist (tänapäeva Plovdiv Bulgaarias) ja vallutasid selle. Plovdivi kaitse ülem Titus Julius Priscus kuulutas end gootide kaitse all oleva piirkonna keisriks. Kaotusterikas piiramine aga kahandas gootide sõjalist võimsust ning nad pakkusid rooma väepealikule Deciusele võetud sõjasaagile ja vangidele loovutamise eest vastutasuks taganemisvõimalust, kuid Decius püüdis neid hävitada Abrittuse lahingus. Goodid purustati lõplikult Aemilianuse, Möösia ja Pannoonia Rooma asevalitseja poolt. pisi|Gootide sõjakäigud 267–269 270. aastal langes gootide juht Cannabaudes lahingus Rooma keiser Aurelianusega ning seni ühise juhtimise alla ühendatud gootide jagunemisega hõimudeks tekkis võimuvaakum Ida-Euroopas. Hajutatud gootide elualadele tungisid germaanlased gepiidid ja gootide Thervingi hõimud, milles juhtpositsioonil olid Balti ehk läänegoodid (Alarich I) liikusid edasi Dnestri jõest läände; greuthungi hõimud, milles juhtpositsioonil olid amaligoodid Aasovi merest idas.
Paljasmaa
Paljasmaa küla on tekkinud nn Läti heinamaade lõunaossa. Vanimad teated Paljasmaa kohta pärinevad 1482. aastast (Paylasken). 1931–1968 läbis küla Rapla–Virtsu kitsarööpmeline raudtee, mille eksisteerimise algusaastail oli Paljasmaal Rumba ja Vigala raudteejaama vahel Paljasmaa peatus (nn teivasjaam).
Rooma keisririik
Goodid
3. sajandi keskpaigas tekkis Roomal konflikt areneva ja laieneva Sassaniidide riigiga, mille valitseja (240–270) Shapur I tungis Rooma Mesopotaamiasse (243), laastas Antiookia (254) ja tungis Anatooliasse (260). Valitseja (293–302) Narsehi ajal tungisid sassaniidide väed Rooma Armeeniasse, kuid võideti 298. aastal hilisema keisri Galeriuse vägede poolt ning loovutasid rahulepingu alusel nende kontrolli all olnud viis provintsi Tigrisest lääne pool.
3. sajandi kriis
Rooma kodusõdade 3. sajandi kriisi (235–284) vältel võitlesid väejuhid omavahel keisriks saamise nimel ja keisrid võitlesid usurpaatorite vastu. Seega oli sellel ajajärgul Rooma riigis käimas püsiv kodusõda. pisi|Barbarite invasioonid Rooma riiki 3. sajandil 259. aastal lõi Gallia Rooma impeeriumist lahku (260–274). Tekkinud Gallia impeeriumi (Gallia Belgica, Gallia Lugdunensis, Gallia Aquitania, Gallia Narbonensis, Germania inferior, Germania superior) valitses (260–269) Postumus ja selle pealinn oli Trier. Pärast Postumuse surma hävitasid frangid ja alemannid 275 linna, kuid see taastati peagi.
Aastateks (270–273) eraldus ka Palmyra impeerium Rooma provintsidega (Syria Palaestina, Arabia Petraea, Egiptus ja suur osa Asia Minorist).
Alemannid
pisi|Alemannide asualad ja Rooma-alemanni lahingute kohad, 3.–6. sajand
3. ja 4. sajandil olid alemannid jätkuvalt hõivatud konfliktidega Rooma riigiga. Nad käivitasid aastal 268 suure sissetungi Galliasse ja Põhja-Itaaliasse, kui roomlased olid sunnitud saatma enamuse oma Germaania piiri vägedest vastu suurele gootide sissetungile idast. Nende retked läbi Gallia kolme osa olid traumaatilised: Valerianuse ja Gallienuse ajal (253–260), koondusid alemannid oma "kuninga" Chrocuse alla rüüsteretkedeks. 268. aasta varasuvel peatas keiser Gallienus nende edenemise Itaaliasse, kuid pidi siis tegelema gootidega. Kui Gooti kampaania lõppes septembris Naissuse lahingus roomlaste võiduga, pöördus Gallienuse järglane Claudius II Gothicus põhja tegelema alemannidega, kes olid hõivanud kogu Itaalia Po jõest põhja pool.
Pärast rahumeelse taandumise jõupingutuste nurjumist sundis Claudius alemannid novembris Benacuse järve lahingusse. Alemannid aeti põgenema, sunniti tagasi Saksamaale ja ei ohustanud Rooma territooriumi palju aastaid pärast seda.
Keiser Aurelianuse valitsusaeg
pisi|Rooma impeerium killustatuna 271. aastal. Imperium Galliarum (260–274), Rooma ja [[Palmyra riigid]] Keiser (270–275) Aurelianusel õnnestus riigi ühtsus taastada. Võitudega jüütide, sarmaatide, vandaalide ja gootide üle taastas ta Rooma piiri Doonaul, kuid pidi teisel pool jõge oleva Daakia 271 gootidele loovutama. Keiser Aurelianus oli sunnitud Rooma väed ja võimud tagasi tõmbama Doonaust lõuna poole. Tagasitõmbumisega Doonau taha lõhuti ka Traianuse sild, mis oli olnud antiikmaailma pikim sild. 271. aastal peatas ta Pavia lähedal alamannide sissetungi Itaaliasse. 272. aastal võitis ta Palmyra valitsejanna Zenobia ja tõi ta vangina Rooma. 274 võitis ta Gallia usurpaatori Tetricus I ja liidendas seega kõik sajandi keskel tekkinud separaatriigid, taastades Rooma riigi ühtsuse.
Keiser (276–282) Marcus Aurelius Probuse valitsusajal taastati keisririigi kontroll Illüüria, Traakia ja Väike-Aasia üle. Ta saavutas lühiajalist edu võitluses frankide, alamannide, vandaalide ja pärslaste vastu.
3. sajandil elas Rooma riik üle sügava kriisi. Algas linnade langus, kaubalis-rahalised suhted nõrgenesid, põllumajanduses sai valitsevaks latifundium. Impeeriumis hakkas levima kristlus, mille tõkestamiseks hakati kristlasi taga kiusama.
Keiser Diocletianuse valitsusaeg
Hilise keisririigi ajajärku on nimetatud dominaadiks, mis algas keiser Diocletianuse valitsemisajaga 284. aastal ning lõppes 476. aastal, kui kukutati viimane Lääne-Rooma keiser. Hilise keisririigi perioodi algust arvestatakse Diocletianuse valitsemisajast, sest ta suutis lõpetada aastakümneid kestnud segadused, millega kaasnesid põhjalikud ümberkorraldused riigi valitsemises ja halduses. Keiser (284–305) Diocletianus viis riigi päästmiseks läbi põhjalikud reformid. pisi|[[Tetrarhia valitsusalad]] 297 loodi ametnike riik: sõjalis-bürokraatlik absoluutne monarhia – dominaat. Vabad maaharijad muudeti kolonaatideks, kes rentisid maavaldajatelt maad. Maksureformi käigus seoti talupojad nende poolt haritava maa külge. Sõdureid kohustati keisrile ohverdama. Dominaat sai oma täieliku kuju Constantinuse ajal, kes võttis vastu kristluse.
Diocletianuse valitsusajal kehtestati ka keisrite nelikvõim ehk tetrarhia, kuid sellest süsteemist loobuti. Diocletianuse asutatud ja aastail 293–313 kehtinud riigikorraldusega, valitses kumbagi riigiosa (Ida ja Läänt) valitses ülemkeiser (augustus) ja temale alluv alamkeiser (caesar), keda on nimetatud ka abikeisriteks. Samas säilis tava jagada keisririik kahe valitseja vahel, kus üks valitses ida- ja teine lääneprovintsides. Impeerium jäi ametlikult ühtseks ning õigusakte anti välja iga nelja keisri nimel. Tegelikult kehtestas kogu impeeriumis kehtivaid edikte Diocletianus.
Keiser Constantinus Suure valitsusaeg
pisi|vasakul|[[Constantinus Suur, Vana-Rooma keiser 306–337]] Keiser Constantinus Suure ajal (306–337) algas Germaaniast lähtuvate rünnakute surve tõttu laiaulatuslik sõjaväe reformi. Leegionite isikkoosseisu suurust vähendati, kuid samas suurendati leegionite arvu. Impeeriumi kaitse parandamiseks suurendati sõjaväe suurust hinnanguliselt kuni kaks korda. Hilise keisririigi ajal sai alguse sõjaväe jaotamine piirivägedeks (Limitanei) ja mobiilseks väliarmeeks (Comitatenses). Keiser Gallienuse ajal sai alguse koos keisriga liikuv väliarmee, mille nimetuseks oli comitatus. Samuti tehti muudatusi sõjaväe juhtimises. Piiriäärsete piirkonnad jaotati tsoonideks, milles paiknenud piirivägesid juhtis ohvitser, kes kandis tiitlit dux (mitmus duces). Väliarmeesid juhtis ohvitser, kelle tiitliks oli comes (mitmus comites).
pisi|300px|Rooma keisririik 395. aastal Constantinus Suure ajal võeti pretoriaani prefektidelt sõjaline võim ning prefektuurides paiknevaid üksusi hakkasid juhtima uued sõjalised juhid (magistri militum). Pärast Mulviuse silla lahingut saadeti laiali pretoriaani kaardivägi, kuid vajadus keisri ihukaitseväe järele säilis, mille tulemusena võis Constantinus moodustada scholae palatinae, mis tegutsesid keisri otsealluvuses, et välistada sellise üksuse juhi võimalik võimuhaaramise katse. pisi
Diocletianuse ja Constantinus Suure valitsemisajal tugevnes riigi keskvõim ja bürokraatia. Constantinus legaliseeris 313. aastal ristiusu, mis muutus kiiresti valitsevaks usundiks. Temale järgnenud keisrid (v.a. üks) olid kristlased.
Pärast Constantinust valitsesid riigi ida- ja lääneosa keisrid: lääneosa keisri residents oli Mediolanum (Milano) ja hiljem Ravenna. Pärast keiser Theodosius I surma (395) jagunes impeerium lõplikult Ida-Rooma riigiks ja Lääne-Rooma riigiks.
Prints Edward, Edinburghi hertsog
Ehkki sündides oli ta kolmas Briti troonipärimisjärjekorras, on ta praegu järjekorras 13. kohal.
Sünd
Edward sündis 10. märtsil 1964 Buckinghami palees Londonis. Tema ema oli kuninganna Elizabeth II ja isa prints Philip. Ta ristiti Windsori lossis 2. mail 1964 ning tema ristivanemad on: Gloucesteri krahv, Hesseni ja Rheini printsess Louise, Snowdoni krahv, Kenti krahvinna ja Hannoveri printsess George. Valitseva monarhi lapsena on ta sünnist saati Suurbritannia ja Põhja-Iiri prints (Tema Kuninglik Kõrgus).
Haridus
Prints Edwardit kasvatas kuni seitsmenda eluaastani guvernant, nagu teisigi kuninglikke lapsi. Hiljem käis ta Gibbsi koolis Kensingtonis. 1972 suundus ta Heatherdowni Algkooli Berkshire'is. Oma isa ja vendade eeskujul käis ta Gordonstounis Šotimaal. Edward veetis ka ühe aasta välismaal, õppides Uus-Meremaal kuni 1982. aastani.
Inglismaale naasnud, läks Edward Cambridge'i Ülikooli ajalugu õppima, mille ta 1986 ka lõpetas. Sellega on ta neljas inimene Briti kuningakoja ajaloos, kellel on ülikoolikraad. Teised on Richard, Gloucesteri krahv, Walesi prints Charles Charles Mountbatten-Windsor ja prints William.
Karjäär
Pärast ülikooli lõpetamist liitus Edward Kuningliku Merejalaväega, et saada ohvitseriks. Kuid merejalavägi osutus printsi jaoks liiga nõudlikuks ning ta lahkus 1987 jaanuaris enne lõpetamist. Selle tõttu langes aga printsi peale avalikkuse kriitika, et ta on liiga nõrk.
Pärast merejalaväest lahkumist hakkas prints tegelema teatriga, millest ta huvitus juba kooli ajal. 1980. aastate lõpul töötas ta kahe teatrilavastuse kallal, sealhulgas ka Andrew Lloyd Webberi teatris.
Printsi sisenemist televisioonimaailma kritiseeriti laialdaselt saate "It's a Royal Knockout" tõttu, kus võistkonnad, mida toetasid tema ja teised kuningliku perekonna liikmed, võistlesid heategevuse nimel. 1993 lõi prints Edward Windsori nime all ettevõtte Ardent Television. Ardent oli tihedalt seotud erinevate dokumentaalfilmidega, eriti sellistega, mis tehtud Euroopa kuninglikest perekondadest. Kuna printsil oli eksklusiivne juurdepääs Windsori lossi kuninglikele arhiividele, oli tema käsutuses suur hulk materjali. Edwardit süüdistati samas kuninglike sidemete ärakasutamises omakasu nimel; Ardenti finantsolukord oli rajamisest peale kõike muud kui hea.
2002. aastal kuulutas prints, et astub Ardenti direktori kohalt tagasi, et täita oma kuninglikke kohustusi ning toetada kuningannat tema aastapäeval.
Abielu
9. jaanuaril 1999 kuulutas prints Edward oma kihlust Sophie Rhys-Jonesiga, kes töötas tema enda firmas suhtekorraldajana ning on printsi väga kauge sugulane. Laulatus toimus 19. juunil 1999 St. George'i kabelis Windsoris ning sellega lõhuti traditsiooni kuninglike abielude sõlmimisest Westminster Abbeys. Pulmapäeval andis kuninganna talle tiitlid "Wessexi krahv" ja "Severni vikont"; seegi oli traditsiooni murdmine, kuna tavaliselt olid suverääni pojad hertsogid. Wessexi krahvi tiitel oli samuti ebatavaline. Viimane Wessexi krahv oli toona olnud Harold Godwinson enne oma trooniletõusu 1066. Edwardi ametlik tiitel oli seejärel Wessexi krahv (Tema Kuninglik Kõrgus), sellal kui Sophie oli Wessexi krahvinna (Tema Kuninglik Kõrgus).
Krahvil ja krahvinnal on kaks last, 2003. aastal sündinud tütar Louise, keda tuntakse kui Leedi Louise Windsorit, ja 2007. aastal sündinud James Windsor, Severni vikont. Abikaasad on palunud, et nende lapsed saaksid krahvi/krahvinna tiitli printsi/printsessi oma asemel. Kuid kuna selleks pole kuninganna veel vastavat seadust välja andnud, on nad ikkagi prints(ess)id. Paari järgnevad pojad-tütred oleksid honourable ('kõrgeausus') või lady ('leedi').
Kuninglikud kohustused
Edward ja tema abikaasa täidavad kuninganna nimel väga paljusid kuninglikke kohustusi, saades selleks iga-aastase sissetulekuna 141 000 naela. 2010. aastatel võttis ta üha üle esindusrolle oma isalt prints Philipilt, kuna viimane oli oma vanuse tõttu pidanud neist loobuma. Hertsogi teised kohustused näitavad tema huve spordis ja kunstides.
Edinburghi hertsogkond
Krahvi pulmade ajal teatati, et krahv võtab aegamööda üle tiitli "Edinburghi hertsog", kuigi ta ei päri seda oma isalt.
2023. aastal, Edwardi 59. sünnipäeval, anti talle Edinburghi hertsogi tiitel. Seega on tema korrektne kõnetusviis "Tema Kuninglik Kõrgus Edinburghi hertsog". Samas pole tiitel päritav ja liidetakse Edwardi surma uuesti Briti krooniga.
Myanmari lipp
pisi|Myanmari Liidu Vabariigi lipp pisi|[[Pilt:FIAV historical.svg|23px Birma riigi- ja rahvuslipp aastatel 1974–2010]] thumb|[[Pilt:FIAV historical.svg|23px Birma lipp aastatel 1948–1974]] pisi|Birma lipp Jaapani okupatsiooni ajal 1942–1945 Myanmari lipp on Myanmari riigilipp. See võeti kasutusele 21. oktoobril 2010. Lipul on kolm horisontaalset laidu – kollane, roheline ja punane. Lipu keskel on valge viisnurk. Värvide tähenduseks on solidaarsus, rahu ja vagurus ning julgus ja otsusekindlus.
Ajalugu
Eelmine Birma lipp võeti kasutusele 3. jaanuaril 1974, kui Ne Win kuulutas Birmas välja sotsialistliku vabariigi. See ei erinenud palju Birma eelmisest lipust. Nelinurga sisse paigutati hammasratta kujutis ja riisivõsu kujutis selle peal. Tegemist on sotsialistlike sümbolitega, mis tähendavad töölisi ja talupoegi või tööstust ja põllumajandust. Neid sümboleid ümbritseb 14 viieharulist tähte, mis kujutavad Birma 14 osariiki. Tähed on ühesuurused, mis sümboliseerib nende võrdsust. Valge värv sümboliseerib puhtust, sinine värv rahu ja ausust ning punane julgust, solidaarsust ja sihikindlust.
Frami muuseum
thumb Frami muuseum (norra keeles Frammuseet) on muuseum, mis räägib Norra polaaravastus- ja uurimisretkedest. Muuseum asub Oslos Bygdøy saarel, uurimislaeval Fram.
Muuseum avati 20. mail 1936 ja see tutvustab Norra polaaralade avastamist ja uurimist ning kolme polaaruurijat Fridtjof Nansenit, Otto Sverdrupit ja Roald Amundsenit.
Muuseumis eksponeeritakse samuti polaaralade loomi, näiteks jääkarusid ja pingviine.
Liivkann
Liivkann (Arenaria L.) on taimeperekond nelgiliste sugukonnas.
Eestis on levikult sage harilik liivkann (Arenaria serpyllifolia) . Palu-liivkann (Arenaria procera) on haruldane ja esineb peamiselt Kagu-Eestis.
Installatsioon
Installatsioon (ladina installãre – kohale asetama, inglise install - paigutama, asetama) on mitmetähenduslik sõna, mida kasutatakse järgmistes tähendustes:
Sophie, Edinburghi hertsoginna
Sophie, Edinburghi hertsoginna (Sophie Helen Mountbatten-Windsor, neiupõlvenimega Rhys-Jones; sündinud 20. jaanuaril 1965) on Ühendkuningriigi kuninglikku perekonda kuuluva prints Edwardi abikaasa.
Lapsepõlv
Sophie Helen Rhys-Jones sündis 20. jaanuaril 1965 Oxfordis Christopher Bournes Rhys-Jonesi ja Mary Rhys-Jonesi teise lapse ja esimese tütrena. Krahvinna teine eesnimi on pandud Christopheri õe auks, kes oli kümme aastat varem ratsutamisõnnetuses surma saanud. Tal on ka vanem vend David. Oma abikaasaga on ta väga kaugelt suguluses.
Kui ta oli koolieelik, kolis tema perekond Kenti, kus tema haridustee algas Dulwichi Kolledži algkoolis. Seejärel käis ta Kenti Tüdrukutekolledžis ja lõpetas oma hariduse West Kenti Kolledžis.
Töö
Sophie Rhys-Jones töötas mitmes ettevõttes, sealhulgas Capital Radios ning ka suhtekorraldusfirmades Quentin Bell Organisation ja MacLaurin Communications & Media. 1996. aastal hakkas ta koos äripartner Murray Harkiniga pidama oma suhtekorraldusfirmat RJH Public Relations.
Abielu
Krahvil ja krahvinnal on kaks last: tütar Louise, keda tuntakse kui Leedi Louise Windsorit, ja James Windsor, Severni vikont. Louise on esimene valitseva monarhi meesliinis järeltulija, kes ei ole prints/printsess tiitliga Tema Kuninglik Kõrgus. See on kooskõlas Edwardi ja Sophie sooviga, et nende lapsed ei kannaks kuninglikke tiitleid ega aunimetusi.
Wessexi krahvinna
Mõned päevad pärast pulmi tekkis skandaal, kui ajaleht The Sun avaldas krahvinnast topless-foto koos Capital Radio saatejuhi Chris Tarrantiga. Pilt oli tehtud sellal, kui krahvinna veel raadiojaamas töötas. Hiljem tuli välja, et pilt müüdi kõrgeima hinna pakkujale ühe Sophie endise "sõbra" poolt.
Isiklikku
2001. aasta detsembris viidi krahvinna haiglasse, kuna ta ei tundnud ennast hästi. Selgus, et tal oli emakaväline rasedus.
Tütar Louise Windsor on sündinud 8. novembril 2003 ja poeg James Windsor 17. detsembril 2007.
5-eurone rahatäht
Kujundus
5-eurose paberraha mõõtmed on 120 * 62 mm. Rahatähel on kujutatud klassikalises stiilis monumentide illustratsioone. Lisaks on 5-eurosel Euroopa Liidu lipp, Euroopa Keskpanga presidendi allkiri, Euroopa Keskpanga initsiaalid Euroopa Liidu keeltes ning Euroopa Liidu riikide ülemereterritooriumite kujutised. Rahatähe on kujundanud Robert Kalina.
2. mail 2013. aastal võeti kasutusele uued 5-eurosed rahatähed.
Turvaelemendid
5-eurost rahatähte kaitsevad hologrammiriba, EURioni konstellatsioon, reljeeftrükk, vesimärk, turvaniit, kuldne riba, mikrotrükk, UV-omadused ja infrapunavalgus.
Viited
€
Koonus
pisi|Koonus
Koonus on pöördkeha, mida piirab koonilise pinna üks kate ja seda pöörlemisteljega lõikav tasand. Neid pindu nimetatakse vastavalt koonuse külgpinnaks ja koonuse põhjatasandiks. Katte sees paiknevat koonuse põhjatasandi osa nimetatakse koonuse põhjaks ja koonilise pinna tippu nimetatakse koonuse tipuks. Koonuse moodustajaks nimetatakse külgpinnal asuvat tipu ja põhjatasapinna vahelist sirglõiku.
Koonuse all mõistetakse mõnikord, näiteks koonuselõike puhul, ka ainult koonilist pinda ennast. Põhihariduses käsitletakse peamiselt pöördkoonust.
Koonuse ruumala
Iga koonuse ruumala on
Pöördkoonuse pindala
Pöördkoonuse külgpindala on
kus r on põhja raadius ja m on koonuse moodustaja (tipu kaugus põhja ringjoone punktist). Pöördkoonuse külgpindala on sama suur kui ringi (mille raadiuseks on m) vastava sektori pindala. Selle sektori kaare pikkuseks on koonuse põhjaks oleva ringi ümbermõõt.
Põhjapindala on
Koonuse täispindala on järelikult
Koonuselõiked
Selleks, et võimalikult terviklikult käsitleda kõiki koonuse lõikeid erinevate tasapindadega, viiakse tinglikult koonuse põhi lõpmatusse kaugusse ja vaadeldakse nõndanimetatud kaksikkoonust: kahte põhjatut koonilist pinda, mis puutuvad tippudega kokku, asuvad ühisel sümmeetriateljel ja omavad ühise sirgjoonena kulgevat mõlemas suunas lõpmatult pikka moodustajat. Sellist kaks-ühes-koonust lõigatakse kesktelje suhtes erinevate nurkade all olevate tasanditega. Lõiked koonuste ühisest tipust annavad kidunud ehk kõdunud juhtumid: Kui lõikav tasand läbib ainult koonuse tipu punkti, siis lõike tulemuseks on ainult punkt, ringjoone piirjuhtum – ring raadiusega 0. Kui lõige on läbi tipu, kattudes koonuse moodustajaga, on tulemus sirgjoon. Lõikeid, mis saadakse tasandiga, mis läbib koonuse tippu, ei loeta tavaliselt koonuselõigete pere liikmeks. Need on kidunud juhtumid. Kui lõige tehakse tipust eemalt ja lõikava tasapinna nurka muudetakse alustades ristlõikest, saadakse vastavalt nurga muutumisele tulemuseks geomeetrilised kujundid: ringjoon, ellips, parabool ja hüperbool, mis erinevad üksteisest oma ekstsentrilisuse poolest. Kuigi ringjoonel on siin teistest lõigetest täiesti selgelt eristuv ainulaadne omadus, siis traditsiooniliselt vaadeldakse koonuselõike kontekstis ringjoont mitte kui eraldi üksust, vaid kui ellipsi erijuhtu, mille ekstsentrilisus on 0. Koonuse lõigete seaduspära aitavad mõista lõigete fookused ja juhtsirged. Seda, kus täpselt vastava lõike fookus/fookused ja juhtsirge/juhtsirged paiknevad saab tuletada kasutades koonuse sees asuvaid n-ö Dandelini kerasid (inglise keeles Dandelin spheres).
Põhjaliku koonuselõigete uurimuse avaldas Vana-Kreeka matemaatik Apollonios Pergest.
Koonuse erinevatest tipunurkadest
Kui pöördkoonust moodustava täisnurkse kolmnurga pöörlemisteljeks oleva kaateti pikkus väheneb ja teine kaatet suureneb, muutub sellise koonuse nurk nürinurgaks, lähenedes järk-järgult tasapinnalisele ringile. Kui selle koonuse sümmeetriatelg on vertikaalne nagu tavaliselt, siis taolise "koonuse" külgvaade on horisontaalne sirge. Ja vastupidi, kui täisnurkse kolmnurga pöörlemisteljeks olev kaatet pikeneb ja põhja moodustav kaatet lüheneb, tekib teravnurkne koonus, mis piirjuhul moodustab vertikaalse joone nii, et koonusest jääb alles ainult telgjoon. Selliseid erinevate äärmustega kolmnurki võib vaadelda ka ühikringjoone puhul punktides, kus ringjoon läbib x- või y-telge. Nende erinevate äärmuslike tipunurkade vahepealne, n-ö keskmine olukord on siis, kui koonuse tipunurk on 90 kraadi. Sellise koonuse külgpindala saab ringi sektorist, mille kesknurk on √2π (ruutjuur 2-st korda pii) radiaani.
Koonus vektorruumis
Koonuse all mõistetakse ka reaalse vektorruumi alamhulka K, mis koos punktiga x ∈ K sisaldab c>0 korral ka kõik punktid kujul cx.
Kaitse Kodu!
Kaitse Kodu! on Kaitseliidu ajakiri.
Üldandmed
Kaitse Kodu! näol on tegemist vanuselt viienda tänapäevani ilmuva eesti ajakirjaga (vanemad on vanuse järjekorras Sõdur, Ajalooline Ajakiri, Looming ja Eesti Naine).
Täna ilmub Kaitse Kodu! 8 korda aastas tiraažiga 7000 eksemplari.
Kaitse Kodu! toimetusse kuuluvad praegu peatoimetaja Karri Kaas ja tegevtoimetaja Asso Puidet.
1925–1940
Kaitseliidu ajakirja Kaitse Kodu! esiknumber ilmus 14. oktoobril 1925. Seega kuulub Kaitse Kodu! vanimate seni ilmuvate eesti ajakirjade hulka.
Esimene katse Kaitseliidu häälekandjat asutada tehti juba 1920. aastal, mil ilmus küll vaid kaks numbrit väljaannet Kaitseliitlane. Pärast 1924. aasta 1. detsembri putšikatset hakati uuesti Kaitseliitu organiseerima. Kaitseliidu tegemisi kajastati esialgu 1925. aasta aprillist kuni juuli lõpuni ajakirja Sõdur 17. numbri eraldi lisana Kaitseliitlane.
11. septembril 1925 kinnitas Kaitseliidu keskjuhatus üksmeelselt Kaitseliidu häälekandja põhialused ja otsustas hakata välja andma oma, esialgu kaks korda kuus ilmuvat 24-leheküljelist ajakirja. Esimene number ilmus 14. oktoobril samal aastal 40-leheküljelisena, trükiarvuga 18 000 eksemplari ja seda levitati proovinumbrina üle maa. Esimese numbri kaanel oli Kalevipoja mõõtu muistne sõdalane, mõõk ühes ja kilp teises käes, autoriks ajakirja kujundaja Peet Aren.
Osava reklaami ja väljaande sisu väärtuslikumaks ning välimuse kaunimaks muutmisega kasvas KK! menu lugejaskonnas ning 1928. aasta lõpus võib seda pidada juba Eesti üheks loetavamaks ajakirjaks. 1929–1932 ilmus KK! senise kahe korra asemel kuus igal nädalal.
KK! viimane sõjaeelne number ilmus 20. juunil 1940.
Pärast 1993. aastat
KK! uus algus oli 1993. aastal, mil ajakiri taas Kaitseliidu hõlma all ilmuma hakkas. Ajakirja anti välja neli numbrit, kuni see 1995. aastal peatoimetajana tööle asunud Ivar Jõesaare juhtimisel taas perioodiliselt ilmuma hakkas.
Kaitse Kodu! tegijad läbi aegade
Vastutavad toimetajad / peatoimetajad:
Tegevtoimetajad
Viited
<references group="KL koduleht" />
Muse
pisi|Matthew Bellamy (2003) Muse on Inglismaalt Teignmouthist pärit rokkmuusikat viljelev ansambel, mis asutati aastal 1994. Nende muusika on segu alternatiivrokist, hard rock ' ist, progerokist, elektroonilisest ja klassikalisest muusikast.
Bänd on tuntud energiliste ja ekstravagantsete kontsertide poolest.
11. detsembril 2012 esines bänd Tallinnas Saku Suurhallis.
Liikmed
Bänd koosneb kooli ajal tutvunud sõpradest. Aastast 2006, mil ilmus bändi album "Black Holes and Revelations", on kontsertidel esinenud Morgan Nicholls, et täiendada esituse kõla.
Albumid ja kõrgeimad kohad muusikaedetabelites
Nad on andnud välja ka neli kontsertalbumit:
Tunnustus
2011. aastal esitati Muse Grammy kandidaadiks kolmes kategoorias: laul "Resistance" lauljaga duo või bändi rokkesituse kategoorias, samuti rokklaulu kategoorias ning album "The Resistance" rokkalbumi kategoorias. Ta pälvis neist viimase.
Pilguse mõis
thumb|Pilguse mõisa härrastemaja. Suvi 2007 thumb|Pilguse mõisa väravad. Suvi 2007 Pilguse mõis (saksa keeles Hoheneichen) oli rüütlimõis Kihelkonna kihelkonnas Saaremaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Saaremaa valda Saare maakonnas.
Muse
Tunnustus
2013. aastal esitati Muse Grammy kandidaadiks kahes kategoorias: laul "Madness" rokklaulu kategoorias ja album "The 2nd Law" rokkalbumi kategoorias. Muse ei võitnud neist kumbagi.
Pilguse mõis
Ajalugu
Pilguse mõisa on esmamainitud 1558. aastal, mil Saare-Lääne piiskop Johannes V läänistas Heinrich von Bellingshausenile Leedri vakuses maid. Ta rajas sinna mõisa.
Muse
Tunnustus
2016. aastal pälvis album "Drones" Grammy parima rokkalbumi auhinna.
Pilguse mõis
Ajalugu
Bellingshausenite valdusse jäi mõis kuni aastani 1778, mil tollane omanik Fabian Ernst von Bellingshausen selle ära müüs. Bellingshausenite 200-aastase valitsemisaja pärandina jäi mõisale eesti keeles nimi Pilguse.
Hiljem kuulus mõis Johann Wilhelm Ludwig von Lucele, Aderkasidele, Nolckenitele ja Ruckteschellidele.
1908. aastal omandas mõisa vähempakkumisel vene Agraarpank. Samal aastal kaotas mõis eramõisa staatuse. 1909. aastal asutati mõisa härrastemajja Saaremaa rüütelkonna vaimuhaigla. Haigla tegutses seal 1994. aasta lõpuni.
Mõisakompleks
Mõisa kivist härrastemaja on ehitatud ilmselt 18. sajandil ning 19. ja 20. sajandil ümber ehitatud.
Mõisa sissesõiduteed ilmestavad kaks kivitulpa ning kaks härrastemajaesise väljaku ääres paiknevat väravaehitist.
Säilinud on ka hulk kõrvalhooneid.
Tänapäeval on mõisakompleks eravalduses ning selle karjakastell on renoveeritud külalistemajaks.
Danijal Ahmetov
pisi|Danijal Ahmetov Danijal Ahmetov (kasahhi Даниял Кенжатайұлы Ахметов; vene Даниал Кенжетаевич Ахметов; sündis 15. juunil 1954 Pavlodaris) on Kasahstani poliitik. Ta oli 13. juunist 2003 kuni 9. jaanuarini 2007 Kasahstani peaminister ja on alates 11. jaanuarist 2007 Kasahstani kaitseminister.
Lõpetas 1976 Pavlodari Tööstusinstituudi ehitusinsenerina. Majanduskandidaat.
Töötas ehitusalal Pavlodaris ja Jekibastuzis. On olnud Pavlodari ja Põhja-Kasahstani oblasti äkim (kuberner) ning Kasahstani peaministri asetäitja.
Juunis 2003 sai temast Kasahstani peaminister, vahetades välja Imangali Tasmagambetovi. President Nursultan Nazarbajev põhjendas uue peaministri valikut sellega, et on tarvis mittepoliitilise töö kogemusega pragmaatikut, kes suudab valitsuse koordineeritult tööle panna.
Ahmetovi plussiks peeti ka võimet suhelda parlamendiliikmetega tänu oskusele kuulata oponente.
Tal on õnnestunud läbi suruda maareform, mille pärast tema eelkäija tagasi astus. Tema miinusteks loeti negatiivset suhtumist poliitilisse liberaliseerimisse ning eelistust teatud välismaiste firmade soosimist.
Töökäik
Ahmetov on Kasahstani Vabariigi Jalgrattaföderatsiooni president.
Isiklikku
Ahmetov on abielus. Tal on kaks last.
Karja kihelkond
pisi|[[Karja kirik (2010)]]
Piirkonna ajalugu
Kihelkond moodustati arvatavasti 13. sajandi keskpaiku, kui eraldati Valjala kirikukihelkonna põhjapoolne osa eraldiseisvaks kihelkonnaks.
Karja kihelkonna mõisad
Kihelkonnas paiknes 13 mõisat: 1 kirikumõis, 10 rüütlimõisast peamõisat ning 2 riigimõisat ja 1 karjamõis.
Kihelkonna alad tänapäeval
Karja kihelkonna alad hõlmasid ligikaudu nüüdse Saare maakonna endise Leisi valla ala.
Vanuatu lipp
Vanuatu lipp on Vanuatu ametlik lipp.
Vääna vasallilinnus
pisi|Kaks linnuse torni Vääna vasallilinnus oli linnus Harjumaal. Nüüdisajal jäävad linnuse varemed Vääna külla Harju maakonnas.
Vääna vasallilinnus arvatakse olevat rajatud 1500. aasta paiku. Oletatakse, et Vääna linnus kuulus koos Harku, Lagedi, Keila, Kiiu ja teiste väikeste vasallilinnustega Tallinna ümbritsenud kaitserajatiste võrku.
Varemeid on varem peetud ka Vääna mõisniku poja kunstnik Otto Magnus von Stackelbergi poolt tollase romantismiihaluse mõjul kujundatud varemetepargi elemendiks.
Vääna linnuse täpsem kujunemislugu ja arhitektuuriline iseloom vajavad senisest põhjalikumaid uuringuid.
Nüüdisajal asuvad linnuse varemed endise Vääna mõisa pargis härrastemajast põhja pool.
Lahkliha
thumb|Mehe lahkliha lihased thumb|Naise lahkliha lihased Lahkliha ehk perineum (ladina keeles perineum) on inimesel päraku ja välissuguelundite vaheline piirkond. Mehel on see päraku ja munandikoti vaheline piirkond, naisel päraku ja tupe ning suurte häbememokkade (tagumise mokkadenideme) vaheline piirkond. Mõnikord määratletakse lahkliha ka päraku ja kusiti vahelise piirkonnana.
Naise lahkliha on enamasti karvadeta, kuid mõnel naisel ulatuvad sinna häbemekarvad.
Peale rikkalikult innerveeritud tundliku naha koosneb lahkliha peamiselt lihastest, mis kuuluvad vaagnapõhjalihaste hulka. Lahkliha lihased jaotuvad pärakupiirkonna lihasteks ja urogenitaalpiirkonna lihasteks.
Innervatsioon hargneb nervus pudendus 'i kaudu.
Puute puhul tõmbub musculus sphincter ani externus reflektoorselt kokku (anaalrefleks).
Erootika
Lahkliha on nii mehel kui ka naisel erogeenne tsoon. See on rikkaliku innervatsiooni tõttu väga tundlik.
Naise lahkliha hellitamine ja selle mudimine suguühte ajal valmistab naisele seksuaalset naudingut.
Surve lahklihale tugevdab mehel erektsiooni.
Sünnitus
Sünnitusel võib tupe venimise tõttu tekkida lahkliharebend (sünnitusaegne lahkliharebend). Mõnikord tehakse seetõttu ennetav lahklihalõige.
Edise
Edise on küla Ida-Viru maakonnas Jõhvi vallas.
Bad Girls Club
"Bad Girls Club" on Jeanette Biedermanni teine singel albumilt "Naked Truth". See anti Saksamaal välja 14. oktoobril 2005. Laulu kirjutasid Jeanette Biedermann ja Jörg Weisselberg ning produtseerisid Jörg Weisselberg ja Steffen Langenfeld.
Lugude nimekiri
CD 1
CD 3
CD 4
Pojaga restoranis
"Pojaga restoranis" on Jääääre 2009. aasta album.
Esitavas koosseisus olid Jaan Sööt, Riho Sibul, Tõnu Timm, Tarvo Jaaksoo ja Teet Velling.
Lüdenscheid
Lüdenscheid on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal keskus.