cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sergei Vjazmitinov
Asehaldur, senaator, komandant
1790. aastal määrati ta Mogiljovi asehaldurkonna kuberneriks, ühtlasi sai temast Valgevene jäägrikorpuse komandör. 1794. aastal nimetati senaatoriks. Samal aastal sai temast Simbirski ja Ufa asehaldurkondade kindralkuberner, samuti kuulusid tema pädevusse piiriküsimused. 1795. aastast oli ta Orenburgi korpuse vägede juhataja, järgmise aasta novembris sai Orenburgi sõjakuberneriks ja Moskva musketäripolgu šeffiks; viimane nimetati tema järgi kindraporutšik Vjazmitinovi musketäripolguks. Juba sama aasta detsembrist oli ta Kamenets-Podolski sõjakuberner ja mõned päevad hiljem nimetati Väikevene kindralkuberneriks. 1797. aastal määrati Peterburi Peeter-Pauli kindluse komandandiks ja Irkutski jalaväepolgu − see nimetati tema järgi kindraporutšik Vjazmitinovi garnisonipolguks − šeffiks. Samal aastal nimetati Sõjakolleegiumi liikmeks. Ülendati 1798. aastal täiskindraliks ja läks järgmisel aastal erru.
Riigitegelane
Naasis 1801. aasta teenistusse. Järgmisel aastal sai temast Sõjakolleegiumi viitsepresident, senaator ja Alalise nõukogu liige. 1802−1808 oli ta esimene Venemaa keisririigi sõjaminister (ametliku nimega maavägede minister) Läks 1808. aastal taas erru, kuid naasis 1811. aastal teenistusse ja nimetati Riiginõukokku. Seejärel sai temast järgmisel aasta märtsis Ministrite Komitee liige ja septembris selle esimees. Nimetati politseiministeeriumi juhiks märtsis 1812. Alates 1816. aastast oli Peterburi sõjakindralkuberner.
Venemaa keisririigi krahv
Keiser Aleksander I andis talle 1818. aasta 19. augustil (vkj) krahvitiitli. Kuna tal järeltulijaid ei olnud, kustus krahviliin tema surmaga.
Surm
Suri Peterburis 75 aasta vanuses 1819. aasta sügisel. Maeti Aleksander Nevski suurkloostri Lazarevi kirikusse.
Immatrikuleerimine Eestimaa rüütelkonna matriklisse
Ta võeti Eestimaa rüütelkonna matriklisse 1806. aasta 24. veebruaril (vkj).
Maavaldused
Keisrinna kinkis talle 1773. aasta 24. novembril (vkj) Mogiljovi kubermangus 800 hinge. 1816. aasta 12. detsembril (vkj) anti talle 12 aastaks rendile Podoolia kubermangus asunud Poberežski riigimõis.
Perekond
Ta naitus 1786. aastal Mogiljovi asehaldurkonna kuberneri Nikolai von Engelhardti tütre Aleksandraga (1767−1848). Abielust lapsi ei sündinud. Tal oli vend Ivan Kužmitš Vjazmitinov (1753−1810), kes teenis sõjaväeteenistuses välja 1. järgu majori auastme; temaga jätkus suguvõsa aadliliin.
Glasuur
thumb|280px|Glasuuri näide Glasuur on keraamilisi tooteid kattev õhuke ja tihe klaasjas kiht, mis on keraamilistele toodetele kantud kõrgel temperatuuril põletades.
Ajalugu
thumb|220px|Keraamiline anum Hiinast [[Mingi dünastia Seladon-glasuur]] Glasuur võeti kasutusele neljandal aastatuhandel eKr Vana-Egiptuses.
Umbes 18. sajandil eKr võeti Mesopotaamias kasutusele pliiglasuurid.
Glasuuride omadused
Glasuuride kõige olulisemateks omadusteks peetakse:
Glasuuri otstarve
thumb|220px|[[Riigi Kunsttööstuskool (1914–1940) Ilmar Palm (1921–1988) Vaas 1937–1940 Keraamika, härjavereglasuur Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseum]] Glasuuri kasutatakse keraamikas mitmetel põhjustel. Nendest olulisemad on asjaolud, et glasuur suurendab keraamiliste toodete mehaanilist tugevust ja vastupidavust paljude ainete toimele. Samuti aitab glasuur parandada keraamilise toote veepidavust ning selle abil on võimalik keraamilisele esemele head väljanägemist anda. Glasuuritud esemeid on ka parem puhastad kuna glasuur muudab esemete välispinna ühtlasemaks ja siledamaks.
Glasuuride liigitamine
Glasuure liigitatakse
Glasuurimisel tehtavad vead
Levinumad vead, mida tehakse keraamiliste esemete glasuurimisel, on kas liiga õhukese või liiga paksu glasuurikihi pealekandmine. Esimesel juhul ei kata glasuur hästi ja kaetav pind jääb läbi kumama või lausa glasuuri alt välja. Teisel juhul (liiga paks glasuurikiht) võib aga esineda glasuuri mullitamist, mahakoorumist, pragunemist, mahavalgumist või soovimatute laikude ja paksendite teket.
Liiga õhuke või liiga paks glasuurikiht tekivad glasuurimisel ja seega peab oskama neid vigu õigeaegselt märgata. Siis on veel võimalik glasuuri maha võtta ja glasuurimist korrata, sealjuures varem tekkinud vigu vältides. Pärast glasuurpõletuse läbitegemist ei ole enamasti võimalik enam defekte parandada. Siiski on võimalik, et defektide esinemine on soovitud. Sellel eesmärgil kasutatakse krakleeglasuure, et põletatud toodetele tekitada tihe pragude võrgustik.
Enamik ülejäänud vigadest, mis võivad glasuurimisel tekkida, on seotud glasuuri enda koostisega. See tähendab, et glasuuri koostises on midagi liiga palju või liiga vähe.
Võimalikud on ka valesti teostatud põletuse tõttu tekkivad vead.
Glasuurimisel tehtavaid vigu aitab vältida varasem kogemus, mis tekib piisaval praktiseerimisel erinevate glasuuridega ja kokkupuutumisel kõikvõimalike vigadega. Piisava kogemuse olemasolul on võimalik vigu märgata juba glasuuri peale kandes ja selleks ei pea teostama glasuurpõletust, et näha, et midagi ebaõnnestus. pisi|Krakleevõrgustik. Keraamika, [[läbipaistev glasuur, pigment. Ivo Kruusamägi]]
Maakoor
pisi|Mandriline maakoor paikneb mandrite ja neid ümbritseva sinakashallina kujutatud mereala all. Erksamate värvidega (punane, kollane, roheline, tumesinine) on kujutatud ookeanilist maakoort
Maakoor on Maa tahke pindmine kest, litosfääri ülemine (enamasti 5–50 km paksune) osa, mis koosneb suhteliselt ränirikkaist kivimeist, mida vahevööst eraldab Moho ehk Mohorovičići eralduspind.
Eristatakse ookeanilist, mandrilist ja üleminekulist maakoort. Ookeaniline maakoor moodustab 54%, mandriline maakoor 40% ning üleminekuline maakoor 6% maakoore kogupindalast. Ruumalaliselt moodustab ookeaniline maakoor 17%, mandriline maakoor 77% ning üleminekuline maakoor 6% maakoore koguruumalast. Sellest järeldub, et mandriline maakoor on ookeanilisest maakoorest tunduvalt paksem.
Suuremat osa maakoorest on raske ligipääsetavuse tõttu keeruline uurida. Kõige paremad on teadmised mõistagi mandrilise maakoore ülaosast. Teadmised ookeanilise maakoore ehitusest pärinevad peamiselt ofioliitide uurimisest, mis on endised ookeanilise maakoore fragmendid, mis tektooniliste jõudude toimel mandrilise maakoore peale on lükatud. Maakoore struktuuri ning vertikaalseid üleminekuid kaardistatakse peamiselt seismiliste lainete levikupildi alusel.
Maakoore ehitus
Maakoore ehitus varieerub nii püst- kui ka rõhtsihis. Rõhtsihis eristatakse 13 maakooretüüpi, mille iseloomulikke omadusi kirjeldab alljärgnev tabel (Condie, 1997: 37 & 41):
Maakoor koosneb mosaiigi taoliselt külg külje kõrval asetsevatest laamadest, mille ujuvat liikumist (triivi) osaliselt sulanud astenosfääril kirjeldab laamtektoonika teooria.
Keemiliste elementide sisaldus
20 levinuma elemendi sisaldus maakoores on massiprotsentides järgmine:
Koostis oksiidsel kujul
Keskmise "kuiva" maakoore koostis oksiidsel kujul massiprotsentides:
Mineraloogiline koostis
Maakoores leidub umbes 3500 liiki mineraale.
Mineraloogiliselt koosneb maakoor 91,5% ulatuses silikaatseist mineraalidest, mis sisaldavad peamiselt veel alumiiniumi, rauda, kaltsiumi, naatriumi ja magneesiumi. rauamaagid (peamiselt raua oksiidid) moodustavad maakoorest 3,5%, kaltsiumkarbonaat 1,5% ja teised mineraalid 3,5%.
Tähtsamad maakoort moodustavad mineraalid:
Castillo Moralese teraapia
Castillo-Moralese teraapia on välja töötatud ja nime saanud Argentina taastusraviarsti Rodolfo Castillo Moralese järgi. R. Castillo Morales kasvatati üles Ameerika põliselanike poolt. Sellest tulenevalt pööratakse teraapias palju tähelepanu loodusravile, homöopaatiale, austusele teineteise, loomade ja taimede vastu.
Teraapial on kaks peamist osa: neuromotoorne arenguteraapia ja orofatsiaalne regulatsiooniteraapia. Castillo Morales arendas oma kontseptsioonikäsitluse pärast aastatepikkust tööd lihashüpotooniaga lastega. Tema kontseptsioon hõlmab järgmisi valdkondi:
Ravi põhineb lapse tavapärasel sensomotoorsel arengul. Orofatsiaalne ravistrateegia on laialt kasutusel erinevate näo, suu ja kurgu sensomotoorsete häirete korral. Siinjuures näiteks Pierre Robin sekventsiga lapsed, Möbiuse sündroomiga lapsed ning patsiendid, kellel on neuromuskulaarseülekande häired, tserebraalparees, ajukahjustus või insult olnud.
Kylfingid
Kylfingitest räägivad ka Kreeka teated, mis osutavad samuti Põhja-Venemaale. Vene allikad nimetavad ilmselt samu kylfingeid kolobjaagideks.
Ungarlaste suurvürst Taksony olevat Gesta Hungarorumi järgi palganud ungari läänepiiri valvama Kölpény´id (kölpények), kes tulnud Venemaalt. Nad võtsid osa paljudest ungari sõjakäikudest ja sõdisid ka Svjatoslav I-ga Bulgaaria vastu. Kölpényeid on samuti kylfingide alla loetud (ehkki üksmeel puudub).
Kuninganna
Kuninganna on kuningriigi naissoost valitseja või kuninga abikaasa:
Kuninganna on ühiseluliste putukate ema, koloonia rajaja, sealhulgas mesilasema.
Sõnal on ka muid tähendusi:
BosWash
pisi BosWash on hiidlinnastu USA-s Atlandi ookeani rannikul Bostoni ja Washingtoni vahel. Bostoni ja Washingtoni vahel kuuluvad linnastusse suurematest linnadest veel New York, Philadelphia ja Baltimore.
2000. aastal elas piirkonnas ligi 50 miljonit inimest, mis moodustas 17% USA rahvaarvust.
Ugami ahelik
Ugami ahelik (kasahhi Угам жотасы, usbeki Ugom ) on mäeahelik Aasias Usbekistanis ja Kasahstanis, Tian Shani lääneosas.
SanSan
SanSan on hiidlinnastu USA-s Vaikse ookeani rannikul Californias San Diego ja San Francisco vahel.
Ugami ahelik
Ugami ahelik kulgeb kirde-edela sihis ligikaudu 100 km pikkuselt.
Kõrgus kuni 4238 meetrit.
1111
1111. aasta
Sajandid: 11. sajand - 12. sajand - 13. sajand
Aastakümned: 1060. aastad 1070. aastad 1080. aastad 1090. aastad 1100. aastad - 1110. aastad  - 1120. aastad 1130. aastad 1140. aastad 1150. aastad 1160. aastad
Aastad: 1106 1107 1108 1109 1110 - 1111 - 1112 1113 1114 1115 1116
Liia Hänni
pisi|Liia Hänni 2011. aastal Liia Hänni (sündinud Liia Juulik; 4. oktoobril 1946 Atla külas Lümanda vallas) on eesti astrofüüsik, ühiskonnategelane ja endine poliitik.
Haridus
Liia Hänni lõpetas 1965. aastal Viktor Kingissepa nimeline Kingissepa Keskkooli ning 1970. aastal Tartu Riikliku Ülikooli füüsika osakonna. 1986. aastal kaitses ta AAI-s kandidaadiväitekirja astrofüüsikas "Punaste hiidude atmosfääride uurimine sünteetilise spektri meetodil", juhendaja Tõnu Kipper.
Teadustegevus
Aastatel 1970–1990 oli ta Eesti TA Astrofüüsika ja Atmosfäärifüüsika Instituudi (hilisema Tartu Observatooriumi) nooremteadur ja vanemteadur.
Uurinud hilise spektriklassi tähti.
Ta on Eesti Teadlaste Liidu liige (1989).
Poliitiline tegevus
pisi|Liia Hänni ja [[Valve Kirsipuu Riigikogus 2002. aastal]] 1990. aastast kuulus ta Eesti Maa-Keskerakonda. Oli Eesti Kongressi liige. 1992. aastal valiti ta Mõõdukate valimisliidus (Jõgeva ja Tartu valimisringkonnast) Riigikogu liikmeks.
Avaldanud kirjutisi erastamise ja reformide käigust.
Kuulumine esinduskogudesse
Ta kuulus kõigis koosseisudes Riigikogu põhiseaduskomisjoni (IX koosseisus komisjoni esimees)
Ta oli Eesti Vabariigi valitsuse minister 1992–1995
Aastatel 1996–1999 oli ta Mõõdukate Naiskogu president.
Ta on e-Riigi Akadeemia e-demokraatia ja e-osaluse programmi direktor ning 2011. aastast Vabaühenduste liidu EMSL nõukogu liige.
Isiklikku
Liia Hänni on abielus Uku Hänniga. Neil on poeg Kristjan Hänni.
Ta kuulub Tartu Zonta Klubisse.
Kuningas
Kuningas (või kuninganna) on riigipea nimetus enamikus monarhistliku korraga riikides. Tänapäeva maailmas omavad kuningad sageli vaid esindusfunktsiooni ning sümboolset võimu. Reeglina on kuningatiitel sünnijärgne, harvemini on kuningas valitav.
Sõna kuningas tuleneb muinasgermaani sõnast *kuningaz, algse tähendusega sugukonna, kogukonna, hõimu, rahva juht. Samast pärinevad vanaskandinaavia konungr, taani konge, saksa könig, alamsaksa könnig, hollandi koning, norra konge, rootsi kung ja konung, soome kuningas. Retkejuhte kutsuti merekuningaiks.
Kuningast tuleneb ka läti kungs 'isand', 'härra', 'peremees'. Kuningat kutsutakse karalis, vürsti kņazs.
Muinas-Eestis kutsuti kuningaks (Läti Henriku princeps 'esimene') isandate-senioride seisusest valitud juhti.
Kuningat kõnetatakse kõnetlusvormeliga Tema Majesteet.
Tänapäeva kuningatiitlid on (lühendatud kujul)
Neitsisaared
Neitsisaared (inglise keeles Virgin Islands) on saared Lääne-Indias, osa Väikestest Antillidest, Puerto Rico saarest idas. Pindala: 497 km². Saared on künklikud, kõrgus kuni 543 meetrit. Saarteahelikku kuulub umbes 100 saart.
Hiphop
Hiphop (inglise keeles hip hop või hip-hop) on 1970. aastatel New Yorgist alguse saanud ja üle maailma levinud muusika- ja elustiil, mille juurde kuuluvad erinevad etnilise kuuluvuse, tehnoloogia, linnakultuuri ja poliitika elemendid. 2023. aasta 11. augustil täitus 50 aastat hiphopi sünnist.
Neitsisaared
Saared on jagatud Suurbritannia (Briti Neitsisaared) ja USA (Ühendriikide Neitsisaared, Puerto Rico) vahel.
Hiphop
Hiphopi kui muusikastiili alusepanijad olid enamasti afroameeriklastest või Puerto Rico juurtega latiinodest DJ-d. Iseloomuliku intensiivse sünkopeeritud trummirütmiga tantsumuusikale lisati räppimine – keerukaid rütme ja erinevaid riimivorme kasutav laulev rääkimine. 1980. aastatel muutus hiphopmuusika elektroonilisemaks; kujunes hiphopkultuur, kuhu kuulus räppimine, breiktants, muusika miksimine, grafiti, võistlevate muusikute ja DJ-de terav vastasseis jm. 1990. aastatel tugevnes hiphopis vastasseisu- ja vägivallaelement ning kujunes välja omaette alamžanr gangsta-rap, mis glamuriseeris suurlinnade kuritegelike jõukude tegevust.
Neitsisaared
Nimetatud on nad 11 000 neitsi järgi, kes tapeti legendi järgi koos Püha Ursulaga.
Neitsisaared asuvad Kariibi mere ja Atlandi ookeani vahel.
Hiphop
Ajalugu
1973 toimus esimene hiphop pidu, kus muusikat mängis DJ Kool Herc, keda tuntakse kui hiphopi isa. Pidu toimus aadressil 1520 Sedwick Avenüü, New Yorgis, Bronxis, kui tema õde, Cindy Campbel,l pidas sünnipäeva. Kool Herc mängis tol ajal tuntud funk-muusikat, mis inimestele väga meeldis ja nad tantsima pani. Pärast sünnipäevapidu hakkas Kool Herc muusikat mängima mitmetel pidudel, mis tõi kokku palju noori tantsijaid, keda Herci muusika inspireeris. Kool Herc nägi noori tantsijaid pidudel tantsimas ning hakkas kutsuma neid” bboys”. Bboys ehk breiktantsijad tantsisidki breiktantsu, mis on tänavatantsu esimesi stiile, ning millest on kõik järgnevad stiilid välja arenenud. Peale seda hakkas toimuma väga palju hiphopi pidusid ja veel rohkem hakkas tekkima erinevaid tantsugruppe erinevates linnades ja hiphop kultuur arenes ka paljudesse teistesse riikidesse kui ainult Ameerika Ühendriigid. (Clemente, Hip-Hop timeline. 08.02.2014.)
Neitsisaared
Kirdepoolsed saared moodustavad piiratud omavalitsusega Briti Neitsisaarte kroonikoloonia (British Virgin Islands; 1987. aastal 13 000 elanikku, neist 4000 Tortolal asuvas halduskeskuses Road Townis), edelapoolsed kuuluvad liidendamata territooriumina USA-le (Virgin Islands of the United States; 1987. aastal 108 000 elanikku, neist umbes 53 000 Saint Thomasel asuvas halduskeskuses Charlotte Amalies ja selle eeslinnades).
Hiphop
Ajalugu
1974. aastal lõi DJ ja räppar Love Bug Starski lõi kultuurile nime „hiphop”, kuid ametlikult hakati seda kultuuri kutsuma hiphopiks, kui seda esimest korda tegi mees Afrika Bambaataa, (kelle pildi on autor lisanud peatüki lisad 2 alla). Afrika Bambaataa sündis 1957. aasta aprillis ning on üks hiphopi loojaid, ning tuntud DJ, kelle suureks eeskujuks ja mõjutajaks oli ka DJ Kool Herc. Ta oli tol ajal kardetud Black Spadesi tänavajõugu liige, kuni läks mõneks ajaks Aafrikasse, mis muutis ta terve elu ja maailmavaated. Ameerika Ühendriikidesse naastes tahtis ta elada rahulikku ning vägivallata elu, ning lahkus Black Spadesi jõugust ning lõi Zulu Nationi. Zulu Nation oli rahulik ja ühiskonnale positiivset mõju avaldav grupp, kuhu kuulusid räpparid, b-boyd, gräfiti artistid ja teised inimesed, kes aitasid hiphop kultuuri laiendada. Zulu Nationi omadussõnadeks on rahu, ühtsus, armastus ning lõbu. (Franco, Afrika Bambaataa-Early years.15.02.2014.)
Neitsisaared
Neitsisaared koosnevad peamiselt lubjakivist, osalt kristalsetest ja vulkaanilistest kivimitest; suurim kõrgus 543 meetrit. Valitseb troopiline passaatkliima, on orkaane (eriti hilissuvel). Umbes 90% rahvastikust on mustanahalised ja mulatid. Põhitegevusala on turismimajandus (ligi 1,5 miljonit turisti aastas). Peale selle pannakse Neitsisaartel importdetailidest kokku kelli ja elektroonikatööstuskaupu, valmistatakse ehteid, ravimeid, villaseid esemeid ja rummi, kasvatatakse suhkruroogu, banaane ja troopilisi vilju, peetakse koduloomi, püütakse kala. Saint Croix' saarel töödeldakse üle Atlandi toodud toornaftat ja boksiiti.
Hiphop
Ajalugu
Elite Force Crew on tänapäeval kõige tuntum hiphopi grupp ja hiphop kultuuri levitajaid, kes on tegutsenud juba üle kahekümne aasta. Elite Force Crew koosneb neljast liikmest: Emilio “Buddha Stretch” Austin, kes on ühtlasi ka Elite Force Crew looja, Henry “Link” McMillan, Terry “Brooklyn Terry” Wright ja Bobby “Mileage” Barnette. Nende eesmärk on reisida üle terve maailma, et jagada teadmisi hiphop kultuurist, jagada tantsu ning säilitada hiphopi juured ja rääkida tantsijatele ajaloost. Elite Force Crew on tantsinud ka muusikavideotes, nendest on tehtud dokumentaalfilme ning nad on osalenud paljudes telesaadetes ja andnud mitmeid kontserte. Elite Force Crew on pälvinud silmapaistva reputatsiooni, kuna neil on alati innovatiivsed koreograafiad ning nad on säilitanud tõelised hiphop kultuuri juured (PHD Events, 29.04.2013)
Magalarajoon
Eestis on magalarajoonidena tuntud suured ühetaolised paneelmajarajoonid, mis on ehitatud Nõukogude ajal, aastatel 1950–1988. Tallinnas on nendeks Mustamäe, Õismäe ja Lasnamäe, Tartus Annelinn. 21. sajandi algusest peale on toimunud inimeste pidev väljavool magalarajoonidest uuematesse korteritesse ja eramajadesse, uutesse ja ümberarendatud asumitesse, aga ka Tallinna linnaga külgnevatesse valdadesse.
Hiphop
Kommertslik hiphop
Kommertslik hiphop on muusika ja kultuur, mida on mõjutanud eeskätt rahvusvahelistele meediakontsernidele kuuluvad suured plaadifirmad. Kommertsliku hiphopi lähimineviku tipphetkede hulka kuuluvad 2002. aasta film "8 Mile", 2005. aasta Sean 'Diddy' Combsi esinemine saates "Martha Stewart Living" ning 2005. aasta Tennesseel põhineva Three Six Mafia võidetud parima laulu Oscar.
Neitsisaared
Ajalugu
Saarteaheliku avastas aastal 1493 Christopher Kolumbus, kes nimetas selle Püha Ursula ja tema kaaskonna auks Üheteistkümneks Tuhandeks Neitsiks ehk lühendatult Neitsiteks (hisp Las Virgines). Kariibi põlisrahvastiku tõrjus kõrvale koloniseerimine, see algas 1625 inglaste ja prantslaste tulekuga Saint Croix' (Santa Cruzi) saarele; hiljem oli see saar ka hispaanlaste ja Malta ordu valduses. Tortola oli 17. sajandi keskel hollandi piraatide redupaik, aastal 1666 ilmusid sinna inglise plantaatorid, aastal 1762 kuulutasid nad saare Briti kolooniaks.
Aastal 1627 omandas Saint Thomase Taani Lääne-India Kompanii, aastal 1683 osteti Saint John ja aastal 1733 Saint Crix. 1754. aastast olid need saared Taani Lääne-India koloonia (taani keeles Danskt Vestindien). 1917. aastal müüdi see Ameerika Ühendriikidele.
Magalarajoon
Autostumine
Vanade planeeringute sobimatuse tõttu tänapäeva autostumisega esineb Tallinna magalarajoonides sageli parkimisprobleeme. Lisaks majaühistute esimeeste huvipuudusele süvendavad probleemi ka parkimiskohtadele jäetud vanad autoromud ja olemasolevat ruumi ebaefektiivselt kasutavad autojuhid.
Vanus
Eesti magalarajoonide eluruumid vajavad hooldust, et hoida ära soojuskadu ja regulaarsete ilmastikutingimustega kaasnevat kulumist ja amortisatsiooni. Hooneid haldavad peamiselt korteriühistud, mis on aastate jooksul lasknud vastavalt oma võimetele teha eri raskusastmega renoveerimistöid. Leidub inimesi, kes arvavad, et pikka aega laialdase kasutuseta olevad paneelelamud ja muud peaaegu tühjad hooned tuleks kasutusest välja arvata, kuigi nii eramutel kui ka korteritel on omanikud, mis hoonete lammutamist ei võimalda. Skeptikute sõnul on magalarajoonid amortiseerunud ja pikema aja kontekstis perspektiivitud. Pooldajate meelest hoiab magalaeluruumide suur hulk nende hinnad stabiilse või madalana, vältides sellega nende ebamõistlikku hinnatõusu nõudluse suurenemisel; võimaldab eri ühiskonnakihtidest inimestele kompaktset elamist tiheasustusega sootsiumis, mitte väga kaugel töö- ja puhkekohtadest; ning väldib või aeglustab Ameerika-stiilis suburbaniseerumist ja valglinnastumist.
Eesti magalarajoone
Đô thị vệ tinh
Hiphop
Naised hiphopis
Hiphopkultuur ei ole ainult teatud rassi või soo tegevusala. Siiski on üle aastate kritiseeritud naiste esinemist räpivideotes. Prominentsed artistid on harva eemale tõuganud naiste ja meeste võrdsed õigused. Queen Latifah'l, Carl the Chickenil, Richard the Richmanil, Chris the Snake'il, Tupac Shakuril, Lauryn Hillil ja Gwen Stefanil on kõigil mõned laulud, kus tuuakse esile naiste õigused.
Tân Sơn Nhấti rahvusvaheline lennujaam
thumb Tân Sơn Nhấti rahvusvaheline lennujaam (Sân bay quốc tế Tân Sơn Nhất) on lennujaam Vietnami suurimas linnas Hồ Chí Minhis.
Lennujaama geograafilised koordinaadid on 10°49′08″ N, 106°39′07″ E.
Tân Sơn Nhấti lennujaama IATA kood on SGN, ICAO kood VVTS.
Lennujaama kõrgus merepinnast on 33 meetrit.
Rajad on betoonkattega (pikkusega 3048 ja 3800 m).
Lennujaama kasutavad lennukompaniid Vietnam Airlines, United Airlines, Thai Airway International, Japan Airlines, Koreana Airlines, Air France ja Cathay Pacific.
Aastal 2007 teenindas lennujaam 11 000 000 reisijat.
Terminal 2 (rahvusvahelised lennud)
Kõik rahvusvahelised lennud kasutavad terminali 2, mis avati 2007. aasta augustis (ametlikult detsembris).
Harilik kivipuravik
Harilik kivipuravik (Boletus edulis) puravikuliste sugukonda kivipuraviku perekonda kuuluv seeneliik.
Harilik kivipuravik on üks otsitumaid söögiseeni, mis kasvab nii okas- kui lehtmetsades. Seene viljakeha võib olla väga suur ja lihakas, tal on kollakas- kuni tumepruun kübar, mis tundub olevat servast kõrbenud. Enamasti jämedal kahvatupruunil jalal on ülaosas valgetest soontest peen võrkmuster, poorid on valged ja muutuvad vanalt kollakaks kuni oliivjaks. Seeneliha on valge ega muuda lõikekohal värvi, on meeldiva maitse ja lõhnaga.
Kivipuravik on põhjapoolkeral (Euroopas, Aasias ja Põhja-Ameerikas) üsna laialt levinud. Samuti on seeneliiki introdutseeritud Lõuna-Aafrikasse, Austraaliasse ja Uus-Meremaale. Eestis väga sage.
Harilik kopsurohi
Harilik kopsurohi (Pulmonaria officinalis) on kareleheliste sugukonda kopsurohu perekonda kuuluv taimeliik.
Kasvukohana eelistab taim leht- ja segametsi. Eestis võrdlemisi sage.
Levik
Harilik kopsurohi kasvab salumetsades, kallakutel, nõlvadel, paekaldaalusel. Eelistab enamasti valgusküllasemaid kohti ja parasniiskeid muldi, kuid kasvab ka varjulistes metsades. Ta on 10–30 cm kõrgune mitmeaastane rohttaim.
Paljuneb nii seemnetega kui ka vegetatiivselt risoomi abil, vegetatiivselt laieneb kiiresti.
Botaaniline kirjeldus
Risoomist kasvavad välja viljatud varred, mis arenevad viljakandjaiks alles järgmisel aastal. Vars on püstine ja lihtsa ehitusega, kattunud lühikeste karedate karvadega.
Hariliku kopsurohu lehed on karekarvased, mille kuju on kas munajas või piklikmunajas. Lehed on piirkonniti erinevad. Juurmised lehed on pikarootsulised ja hõredalt karvased, alumised lehed piklikud ja rootsuks ahenenud, ülemised lehed on rootsuta ja veidi laskuvad. pisi|Pulmonaria officinalis
Õied on noorelt roosad, hiljem omandavad lillakaspunase või sinise värvuse (harva valged). Õiekroon on korrapärane, pika putkega, putke neel soomusteta ning servis viietipmeline. Tupp on kellukjas või lehterjas, viiehambaline või viiejagune, karvane ja suureneb vilja valmimisel. Tolmukaid on harilikul kopsurohul 5 ning enamasti on nad krooni putkes peidus.
Vili on pähklike, mis valmib enamasti mais-juunis.
Keemiline koostis
Harilikus kopsurohus leidub tanniine (6–10%), polüsahhariide (lima, mis sisaldab polügalakturonaani, arabinogalaktaani, ramnogalakturonaani), flavonoidide (rutiin, kvertsetiin, kempferool), alkaloidide (vähesel määral), vitamiine (C-vitamiin, karoteen), mineraalaineid (ränihappe soolad, mangaan, raud, kaalium, jood), kohvhappe derivaate (klorogeen- ja rosmariinhape).
Ravimtaimena
Ravimina kasutatakse enamasti ürti (Pulmonariae herba), harvemal juhul ka juurt. Ürti kogutakse pärast õiepungade moodustumist, kuid enne õite puhkemist. Ürdi kogumiseks lõigatakse või murtakse taime vars maapinna lähedalt, hoidudes taime liigsest muljumisest, mille tõttu võivad taime lehed mustaks muutuda. Kuivatatakse kiiresti õhukese kihina aeg-ajalt segades varjus või hästi tuulutatavas ruumis. Säilitatakse puunõus 1 aasta.
Kopsurohu tõmmise jaoks võetakse kaks supilusikatäit kuivatatud taime ja valatakse peale klaas keevat vett. Kümneminutilise tõmbamise järel juuakse tee soojalt ära.
Toimed ja näidustused
Harilik kopsurohi on rahvameditsiinis olnud kasutusel köhavastase ja röga lahtistava vahendina. Kasutatakse seespidiselt ülemiste hingamisteede haiguste, tuberkuloosi ja teiste kopsuhaiguste puhul, kuna neis sisalduv räni tugevdab immuunsust ja suurendab organismi kaitsevõimet. Homöopaatias kasutusel koldelise kopsupõletiku korral, kuid toime on tõestamata.
Kopsurohupreparaatidel on verejooksu peatav, põletikuvastane, kootav, kattev ja haavu parandav toime. Välispidiselt soodustab haavade paranemist ja vere hüübimist, kasutatakse mõningate nahahaiguse, nt ekseemi ja psoriaasi leevendamiseks. Kopsurohu ürdipulbrit raputatakse haavadele verejooksu peatamiseks. Kopsurohutõmmist kasutatakse vere koguse ja kvaliteedi taastamiseks sise- ja ninaverejooksude ning hemorröa korral. Kevadel ja suvel võib selleks kasutada värskeid lehti.
Harilik kopsurohi soodustab mõnede sisesekretsiooninäärmete tööd. Toimib kuseeritina, eriti organismi kaaliumivaeguse korral. Kopsurohu preparaatidega ravitakse edukalt kõhulahtisust, gastriiti, neeru-, kusepõie- ja soolepõletikku ning põiekivitõve.
Juuste väljalangemise peatamiseks pestakse kopsurohu vesitõmmisega pead.
Muu
Kopsurohtu kasutatakse meetaimena.
Mõned rahvad kasutavad kopsurohu lehti salatite ja suppide valmistamiseks, toidu tegemiseks tarvitatakse ka noori varsi ja õielehti.
Rahvapärased nimetused
Kopsutõverohi, maksarohi, maltsrohi, mesilill, metstubakas, põletusrohi, püünaadid, rämmelgakõrvad, sapirohi, võtmekeeled, imikas.
Xuzhou
thumb thumb|Satelliidipilt keskusest Xuzhou [sütšou] (varasem eestikeelne nimekuju Sütšou; lihtsustatud hiina kirjas 徐州 (Xúzhōu)) varasema nimega Pengcheng (lihtsustatud hiina kirjas 彭城 (Péngchéng)) on ringkonna õigustega linn (linnaks nimetatav haldusüksus) Hiina Rahvavabariigis Jiangsu provintsi loodeosas.
Xuzhou piirneb põhjas Shandongi provintsiga, lõunas Anhui provintsiga, idas Jiangsu provintsi Lianyungangi linnaga ning kagus Jiangsu provintsi Suqiani linnaga.
Aastatel 1949–1952 kuulus Zuzhou Shandongi provintsi koosseisu.
Ta on vanast ajast (2. sajandist eKr) strateegilise tähtsusega koht ja kaubanduskeskus.
Xuzhou on Nanjingi järel Jiangsu provintsi suuruselt teine linn.
Elanike arv on 2004. aasta andmetel 9 168 500.
Keskasulas on 2006. aasta andmetel 1 498 000 elanikku.
Pindala on 11 258 km².
Linna keskus on Yunlongi allringkond.
Loodus
Xuzhou asetseb Suure Hiina tasandiku kaguosas.
Xuzhous on tavaliselt lühikesed kevaded ja sügised ning väga pikad ja kõrvetavad suved ning suhteliselt külmad talved.
Sademete hulk on alla keskmise.
Haldus
Hiina Kommunistliku Partei linnakomitee sekretär on Xu Ming (徐鸣), linnapea Li Fuquan (李福全).
Haldusjaotus
Ringkonna õigustega linn Xuzhou on jaotatud 11 3. järgu haldusüksuseks: 5 allringkonnaks, 2 maakonna õigustega linnaks ja 4 maakonnaks:
Need jaotuvad omakorda 157 4. järgu haldusüksuseks.
Rahvused
Xuzhous elavad põhiliselt hiinlased. Kõneldakse Xuzhou murret.
Majandus
Sisemajanduse kogutoodang oli 2004. aastal 10 958 miljardit jüaani, ühe elaniku kohta 12 005 jüaani.
Tööstus
Xuzhou linna territooriumil Jiawangis kaevandatakse kivisütt.
Ajalugu
Arheoloogilised leiud ulatuvad Shangi dünastia aega.
Ta oli üks 9 riigist Xia dünastia keisri Yu valitsemise ajal. Tollal oli Yuzhou suur piirkond, mis ulatus Taishani mäe juurest põhjas Huaihe jõeni lõunas ning Huang He jõeni idas; selle keskus oli Pengchengi linn.
Xuzhous sündis Liu Bang. Xuzhou oli Lääne-Chu riigi pealinn, kus valitses Xiang Yu. Pärast Liu Bangi võitu ja Hani dünastia rajamist sai Xuzhoust sajanditeks keiserliku perekonna lään. Hani dünastia lõpus, kui tollane peaminister Cao Cao nimetas Pengchengi kuberneri piirkonda valitsema, kasutati esimest korda nime "Xuzhou".
Seal sündis veel mitmeid kuulsaid inimesi, nagu Liu Yu killustatuse ajastul, Bai Juyi Tangi dünastia ajal, Su Dongpo Songi dünasstia ajal, Fang Xiaoru ja Fan Jixun Qingi dünastia ajal ning hiljem Li Keran ja Ma Ke.
15. ja 16. sajandil oli linn tähtis jõesadam, kus igal aastal peatus palju laevu. Kui Suur Hiina kanal 1604 suleti, hakkas Xuzhou alla käima. Linna tähtsus taastus alles 20. sajandi alguses, kui rajati raudteeühendus.
Suure-Rakke (Väike-Maarja)
Suure-Rakke on küla Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas.
Väike-Rakke (Väike-Maarja)
Väike-Rakke on küla Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas.
Suure-Rakke (Väike-Maarja)
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Rakke valda.
Väike-Rakke (Väike-Maarja)
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Rakke valda.
Suure-Rakke (Väike-Maarja)
Suure-Rakke küla asub Rakke aleviku idaküljel. Küla läbib Rakvere – Väike-Maarja – Vägeva maantee.
Väike-Rakke (Väike-Maarja)
Väike-Rakke küla piirneb kagus Sootaguse, edelas Edru, idas Mõisamaa ja põhjas Suure-Rakke külaga. Küla läbib Rakvere – Väike-Maarja – Vägeva maantee.
Salla
Salla on küla Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Rakke valda.
Küla juures asus Salla mõis, mille härrastemajas tegutses 1921–2014 Salla Põhikool.
Külas asub liukivi.
Sallat läbib põhja-lõunasuunaliselt Tammiku–Salla–Käru tee. Küla lõunaosas keerab tee itta ja sellest hargneb Olju–Salla tee.
Külast natuke lõuna pool asub Emumägi.
Ajalugu
Salla küla on mainitud juba 13. sajandil Taani hindamisraamatus. Salla mõisa on esmamainitud 1479. aastal. Sajandeid oli valdav maakasutus, kus küla maad olid jaotatud ainult mõneks põlluks. Iga põld ja heinamaa siilutati vastavalt talude arvule. Salla küla lõunaosas Emumäe veerul on arheoloogiamälestistena riikliku kaitse all kaks kultusekivi.
pisi|Salla mõisa härrastemaja pisi|Salla mõisa park
Alumiiniumkaaliumsulfaatdodekahüdraat
Alumiiniumkaaliumsulfaatdodekahüdraat ehk kaaliumalumiiniumsulfaatdodekahüdraat ehk alumiiniumkaaliummaarjas (aktsepteeritud lühendnimetus alumiiniumkaaliumsulfaat; triviaalnimetused maarjajää, mineraalina maarjas, varem alaun, keemiline valem AlK(SO4)2·12H2O,  ka  K2SO4·Al2(SO4)3·24H2O) on alumiiniumkaaliumsulfaadi kristallhüdraat.
Füüsikalised omadused
pisi| Maarjajää on valge kristalliline pulber.
Ta moodustab ka suuri läbipaistvaid värvituid, enamasti oktaeedrilisi kristalle. Kristallid võivad olla ka kuubilised, nagu varem puhtuse tõttu hinnatud Rooma maarjasel. Kuubiliste kristallide saamiseks lisatakse kuumale kontsentreeritud vesilahusele kaaliumkarbonaati, kaltsiumkarbonaati või ammoniaaki, kuni tekib püsiv sade, ning lastakse alles siis jahtuda; nii saadud maarjakristalle nimetatakse neutraalseks või nüriks maarjaks ja need  kujutavad endast aluselisi soolasid.
Kristalle kasvatatakse kuumast küllastunud vesilahusest.
Kui kristall pikemat aega õhu käes seisab, moodustub selle pinnale õhuke valge läbipaistmatu murenenud aine kile.
Tihedus on 1,76 g/cm3, erikaal Koppi järgi 1,924.
Kristallisatsioonivee sisaldus on umbes 45%.
Lahustub vees väga hästi, etanoolis ei lahustu. Lahustuvus külmas vees on väga väike, kuuma vees väga suur. See on 20 °C juures 120 g/l, 80 °C juures umbes 2 kg/l. Vesilahus on happelise reaktsiooniga.
On peaaegu lõhnatu, kirbe-magusa maitsega.
Molekulmass on 474,205 amü, molaarmass 474,39 g/mol.
Ettevaatusabinõud
Tuleb vältida maarjajää tolmu sissehingamist ning aine sattumist nahale ja silma. Suurtes kogustes sööduna võib mõjuda kahjulikult.
Kasutamine
Maarjajääd kasutatakse vee puhastamiseks, kanga tulekindluse suurendamiseks, mõningate antiperspirantide koostises.
Varem kasutati seda laialdaselt naha parkimiseks ning lõnga värvimisel värvi säravamaks muutmiseks. Nüüd on selle asemel kasutusel alumiiniumsulfaat.
Rahvameditsiinis kasutatakse maarjajääd väikeste verejooksude peatamiseks. Varem on maarjajääst pulka tarvitatud habemeajamisel tehtud väikeste sisselõigete verejooksude korral, kuna ta peatab verejooksu väga kiiresti.
Toiduainetööstuses kasutatakse maarjajääd tähisega E 522 happesuse regulaatori ja stabilisaatorina.
Henrik Otto von Albedyl
Vabahärra Henrik Otto von Albedyl (saksa Heinrich Otto von Albedyl; 1666 Liivimaa – 1738 Hamburg) oli Rootsi sõjaväelane.
Põhjasõja ajal sai temast saksa tragunirügemendi ülem.
20. augustil 1709 määrati ta Riia asekuberneriks ja oli Liivimaa kindralkuberneri kohusetäitja septembrist kuni 23. oktoobrini 1709.
1712 ülendati ratsaväe kindralmajoriks, 1714 määrati jalaväe kindralmajorina Jönköpingi rügemendi ülemaks. 1716 langes peale Stralsundi kindluse langemist taanlaste kätte vangi. Peale vabanemist sai temast peagi jalaväe kindralleitnant. 26. augustil 1719 määrati ta Riia kuberneriks, kuigi linn oli juba venelaste käes.
Ross Kemp
thumb|Ross Kemp BAFTA auhindade kättejagamisel [[2009.]] Ross James Kemp (sündinud 21. juulil 1964) on inglise näitleja ja ajakirjanik.
Henrik Otto von Albedyl
2. märtsil 1720 anti talle Rootsi vabahärratiitel ja immatrikuleeriti samal aastal Rootsi rüütelkonda vabahärra suguvõsana Albedyl nr. 182.
Ross Kemp
1990–1999 mängis ta BBC seebiooperis "EastEnders". Nii televaatajad kui ka seriaali kaasnäitlejad on korduvalt palunud tal seriaali naasta ning 2005 ja 2006 tegigi ta lühikest aega seriaalis kaasa, vastavalt mõne nädala ja kolm kuud. 1999. ja 2006. aastal valiti ta Suurbritannia parimaks seebiooperite meesnäitlejaks.
Teine sari oli "Ross Kemp in Afghanistan" ("Ross Kemp Afganistanis"), millest aastail 2008 ja 2009 esilinastus 10 osa. See sari nimetati 2009 BAFTA auhinna kandidaadiks parima dokumentaalfilmi kategoorias, kuid ta ei võitnud seda auhinda.
Järgnesid kaheosaline dokumentaalfilm "Ross Kemp: Middle East" ("Ross Kemp: Lähis-Ida"), mis käsitleb olukorda Iisraelis ja Gaza sektoris, ning dokumentaalfilm "Ross Kemp: Battle for the Amazon" ("Ross Kemp: Lahing Amazonase pärast"), milles käsitletakse vihmametsade hävitamist Brasiilias ja Ecuadoris. Mõlemad mainitud filmid esilinastusid 2010.
Henrik Otto von Albedyl
1724 lahkus ta Rootsi teenistusest ja määrati 1725 Hamburgi ülemkomandandiks.
Perekond
Tema vanemad olid Ageri mõisniku Georg von Albedyli (surn.1629) poeg, Stalbe (Stolben) ja Aggeri (Aggers) mõisnik Otto Albedyl ja Anna Dorotea [Gertruda?] von Rosen. Teistel andmetel Georg Georgsson Johan von Albedyl ja Margaretha Hinriksdotter Patkull.
Ta abiellus Elisabet Anna von Schwicheldtiga (Swickeld), kes oli Goslari, Peine ja Flacksstockeni härra ja Hildesheimi stifti pärusmarssal (Erbmarschalck) Cordt Dietrich von Schwicheldti (Cordt Diedric Caspersson von Swickeld) ja Anna Dorothea von Krami tütar. Abielust sündisid:
Theodor Käärik
Elukäik
Theodor Kääriku haridustee algas Viljandi linnakoolis, Heine progümnaasiumis ning Pärnu poeglaste gümnaasiumis.
Aastail 1910 ja 1911 ning 1912–1914 õppis Theodor Käärik Moskva Ülikoolis õigusteadust, ta kuulus Moskva Eesti Üliõpilaste Seltsi ja oli selle kirjatoimetaja. 1916–1917 õppis Peterburi Ülikoolis õigusteadust.
Teenistus Venemaa sõjaväes
1911. aastal läks ta 197. Lesnoi polgu reservlipnike kursustele ning pärast nende lõpetamist 1912. aastal suunati teenistusse. Teenistus algas Viljandi družiinas ning jätkus 1915. aastal Keksholmi (Käkisalmi) kaardiväepolgus ja Sveaborgi kindluses.
Käärik sai lahinguis Galiitsias kaks korda haavata ja viibis üheksa kuud ravil. Tema teeneid hinnati Püha Anna ordeni IV klassiga, mõõgaga Vapruse Eest, Stanislavi III ning Püha Vladimiri IV klassi ordeniga lehvi ja mõõkadega.
Käärik viibis ravil Peterburi keiserlikus haiglas. Pärast paranemist oli ta ühe väljaõpperügemendi ülem. Ravides 1916. ja 1917. aastal Petrogradis sõjahaavu, üritas Theodor Käärik sealses ülikoolis juuraõpinguid jätkata, kuid poliitiline olukord oli muutunud tuliseks. Siiski jõudis ta lühikest aega õppides kuuluda Eesti üliõpilaste seltsi Põhjala.
Revolutsioonide periood
Veebruarirevolutsiooni esimesel päeval, 28. veebruaril 1917 Theodor Käärik vangistati ning viidi mahalaskmisele, kuid eesti ja vene sõdurid päästsid ta, öeldes, et ta kuulub nende hulka.
1. märtsil 1917 võttis Käärik koos eesti sõduritega Petrogradi peapostkontori oma kaitse alla ja päästis selle rüüstamisest.
8. aprillil 1917 korraldas ta koos mõttekaaslastega Petrogradis võimsa eestlaste rongkäigu, millel osales ligi 40 000 inimest, sealhulgas 15 000 sõjaväelast ja 30 orkestrit. See manifestatsioon Eesti autonoomia toetuseks täitis oma eesmärgi: 12. aprillil 1917 oli Ajutine Valitsus sunnitud ühendama Eesti maa-ala üheks kubermanguks ning andma loa ajutise maanõukogu valimisteks.
20. aprillil 1917 oli Petrogradi Lossi platsil ligi 4000 osavõtjaga eesti sõjaväelaste paraad. Leitnant Käärik raporteeris kindralleitnant Lavr Kornilovile, kes pidas pärast paraadi kõne eesti sõdureile.
Käärik oli Petrogradis aktiivne ka eesti sõjaväelaste organiseerimisel ning ta valiti sealse Eesti Sõjaväelaste Keskkomitee esimeheks. 20. mail 1917 oli ta koos koolivend Jüri Vilmsi ja William Tomingaga sõjaminister Aleksandr Kerenski juures Eesti polgu loomist nõudmas. Kerenski käskkirjaga lubati see asutada.
21. oktoobril 1917 saatis Eesti sõjaväeosade organiseerimiskomitee esimees leitnant Käärik Johan Laidonerile, kellest pidi saama formeeritava Eesti diviisi ülem, telegrammi palvega kohe välja sõita.
Kaasan
Kaasan on linn Venemaal, Tatarstani Vabariigi pealinn. Linn asub Volga jõe ääres, selle Kazanka lisajõe suudmes.
Theodor Käärik
Revolutsioonide periood
23. veebruaril 1918 vahistati Käärik kui Eesti Sõjaväelaste Ülemkomitee abiesimees. Järgmisel päeval õnnestus tal põgeneda.
Kaasan
Ajalugu
Arvatakse, et juba 11. sajandil asus Kaasani kohal volga bulgaaride linn. 2005. aastal tähistati suurejooneliselt linna 1000. aastapäeva, kuigi sel daatumil ei ole ajaloolist kinnitust. 13.–14. sajandil oli Kuldhordi koosseisus oleva Kaasani khaaniriigi pealinn. 1552. aastal vallutasid Ivan Julma väed Kaasani ja liitsid Venemaaga. 1774. aastal vallutasid linna Jemeljan Pugatšovi väed ja põletasid maha, kuid Katariina II ajal ehitati linn uuesti üles.
Theodor Käärik
Revolutsioonide periood
Pärast esimese Eesti diviisi organiseerimist oli Käärik diviisi staabis jaoskonnaülem ning enne Saksa okupatsiooni ka Tallinna komandandi abi ja peapostkontori komandant. Käärik saatis manifesti üle Eesti ja Petrogradi Julius Seljamaale. Too avaldas vabariigi väljakuulutamise ja Ajutise Valitsuse koosseisu ajalehes «Naš Vek».
Kaasan
Ajalugu
pisi|tühi|400px|Vaade Kaasani kremlile
Theodor Käärik
Revolutsioonide periood
Pärast seda, kui sakslased olid rahvusväeosad likvideerinud, ei lasknud kapteniks ülendatud Käärik käsi rüppe. Ta korraldas side- ja vahendusfirma Kosmos. See varifirma hankis raha Eesti välisesindustele, pidas sidet eestimeelsete tegelaste vahel ning hankis reisilube ja -dokumente. Saksa okupatsiooni ajal oli ta üks Kaitseliidu rajajaid.
Kaasan
Rajoonid
pisi|Kaasani linnarajoonid
1996. aasta Sloveenia parlamendivalimised
1996. aasta Sloveenia parlamendivalimised toimusid 10. novembril 1996. aastal ja kinnitasid senise valitsuse juhtpartei LDSi positsiooni, kuigi uute koalitsioonipartneritega. Osales 22 nimekirja, kellest parlamenti pääses 7; kandidaate oli kokku 1300.
Theodor Käärik
Tegevus Eesti Vabariigis
11. novembril 1918, samal päeval kui võim Tallinnas läks üle Eesti Ajutisele Valitsusele, loodi Riigikantselei eelkäija Ajutise Valitsuse Kantselei. Theodor Käärik sai esimeseks ametisse nimetatud asjadevalitseja kohusetäitjaks. Samal ajal oli ta lühikest aega Sõjaministeeriumi kodifitseerimisosakonna ülema abi.
Kaasan
Rajoonid
Kaasan jaguneb 7 rajooniks:
Theodor Käärik
Tegevus Eesti Vabariigis
12. novembrist 1918 kuni 18. novembrini 1919 oli Käärik Ajutise Valitsuse asjadevalitseja. Ta vabastati sellelt kohalt, sest valiti Asutava Kogu liikmeks Tööerakonna nimekirjas.
1996. aasta Sloveenia parlamendivalimised
Tulemused
Valijaid: 1 542 218 Osales: 1 136 679 Osalusprotsent: 73,70% Äraantud hääli: 1 136 211 Kehtetuid hääli: 67 007 Kehtivaid hääli: 1 069 204
Kaasan
Kliima
Kaasanis valitseb parasvöötme mandriline kliima kuuma suve ja külma talvega. Kõige soojem kuu on juuli, selle keskmine õhutemperatuur on +20,2 °C. Kõige külmem kuu on jaanuar keskmise õhutemperatuuriga −10,4 °C. Õhutemperatuuri absoluutne maksimum oli 2010. aasta augustis +39,0 °C, absoluutne miinimum oli 1942. aasta jaanuaris −46,8 °C.
Theodor Käärik
Tegevus Eesti Vabariigis
Pärast seda, kui aprillis 1919 oli kokku kutsutud Asutav Kogu ja ametisse asunud valitsus, nimetati Ajutise Valitsuse Kantselei ümber Vabariigi Valitsuse Kantseleiks.
Kaasan
Kliima
Sademetehulk on keskmiselt 558 mm (264–804 mm) aastas.
Rahvastik
2002. aasta rahvaloenduse andmetel moodustasid Kaasani elanikest tatarlased 47,5% ja venelased 48,8%. 2010. aasta rahvaloenduse tulemuste järgi moodustasid linna elanikest tatarlased 47,6% ja venelased 48,6%.
Haridus
1804. aastal asutatud Kaasani ülikool on üks Venemaa vanimaid ülikoole. Linnas on kokku 44 kõrgharidusasutust, kus kokku õpib üle 140 000 üliõpilase.
Transport
Linnas on käigus 118 bussiliini, 23 trammiliini ja 17 trollibussiliini.
pisi|[[Kaasani metroo]] 27. augustil 2005 avati linna 1000. aasta juubeliks metroo. Praegu on valmis üks 15,8-kilomeetrine kümne jaamaga metrooliin.
15 km kaugusel linnast asub Kaasani rahvusvaheline lennujaam. 2011. aastal teenindas lennujaam 1 223 000 reisijat.
Sport
Jalgpalliklubi Kaasani Rubin mängib Venemaa kõrgliigas. Jäähokiklubi Kaasani Ak Bars on mitmekordne Venemaa meister. Korvpalliklubi Kaasani UNICS mängib Venemaa kõrgliigas.
Theodor Käärik
Tegevus Eesti Vabariigis
Aastatel 1920–1923 töötas Käärik Riigikassa peavalitsuse juhataja ametikohal. Sellel ametikohal võttis ta vastu ja kirjutas alla kviitungile Venemaalt 15 miljoni kuldrubla (11 610 kilogrammi kulla) saamise kohta Tartu rahulepingu tingimuste järgi.
Kapšagaj veehoidla
pisi|Kapšagaj veehoidla Kapšagaj veehoidla (varem kasutati venepärast nime Kaptšagai veehoidla) on veehoidla Kasahstanis Ile jõel.
Rajati 1970. aastal.
Theodor Käärik
Tegevus Eesti Vabariigis
Theodor Käärik suri 51-aastaselt 3. detsembril 1940 Tallinnas Nõmme tuberkuloosihaiglas kopsuverejooksu tagajärjel. Ta on maetud Viljandi Vanale kalmistule.
Kapšagaj veehoidla
Pikkus on 180 km, laius kuni 22 km. Pindala on 1850 km², vee maht 28,14 km³, keskmine sügavus on 15,2 m, maksimaalne sügavus on 45 m. Veetase kõigub 4 m ulatuses.
Theodor Käärik
Isiklikku
15. veebruaril 1916 abiellus Theodor Andreas Käärik Peterburi Jaani kirikus Edith Jürgensoniga. Naine elas algusaastatel meheõe Hilda ja tolle abikaasa Märt Israeli juures Tsarskoje Selos. Nood juhatasid seal meiereid. Igal hommikul saatsid nad keisrikojale pitseeritud anumais piima, koort ja võid.
Kapšagaj veehoidla
Suubub jõgi.
Theodor Käärik
Isiklikku
Käärikute abielust sündis kaks poega: Kaljo (1917–2008) ja Endel (1919–1944). Kaljo Käärik elas Rootsis.
1996. aasta Sloveenia parlamendivalimised
Tulemused
-
Kapšagaj veehoidla
Kasutatakse energeetikas (Kapšagaj hüdroelektrijaam) ja niisutamiseks. Veehoidla kaldal asub Kapšagaj linn.
1996. aasta Sloveenia parlamendivalimised
Tulemused
1Tegemist on tegelikult üksikkandidaadiga.
Rahvusringkonnad
Itaallastes valiti Roberto Battelli, ungarlastest Maria Pozsonec. Rahvusvähemuste valimine toimus eraldi, üldhulka nende hääli ei arvestatud.
Märkusi
osas on andmed mõnevõrra erinevad.
Linke
http://www.stat.si/letopis/1997/05-97.pdf
George Balanchine
George Balanchine (õieti Giorgi Balantšivadze; 22. jaanuar (vana kalendri järgi 9. jaanuaril) 1904 Peterburi – 30. aprill 1983) oli üks 20. sajandi väljapaistvamaid koreograafe ja üks American Balleti rajajaid. Ta moodustab silla klassikalise ja moodsa balleti vahel.
Tema isa oli Meliton Balantšivadze (1862–1937), gruusia helilooja, üks gruusia ooperi rajajaid. Ka tema vend Andria Balantšivadze (1906–1992) oli tuntud gruusia helilooja.
Aastal 1921 lõpetas ta Maria teatri kooli balletiklassi ning 1923 Petrogradi konservatooriumi. 1921–1924 oli ta Petrogradi Ooperi- ja Balletiteatri artist.
Aastal 1924 kuulus ta väikese balletitantsijate trupi koosseisu, kes käisid turneel Lääne-Euroopas. Londonis nägi teda Sergei Djagilev, kes tegi talle ettepaneku ühineda trupiga Ballets Russes, algul tantsijana, hiljem peakoreograafina. Põlvevigastus tegi tema tantsijakarjäärile lõpu. thumb|vasakul|George Balanchine ja [[Suzanne Farrell]]
Metseen Lincoln Kirstein (1907–1996) veenis 1933 Balanchine'i tulema USA-sse ja rajama ameerika balletitrupi. Balamchine rajas kõigepealt balletikooli. Aasta hiljem avati American Ballet ning sellest sai Metropolitan Opera balletitrupp. Balanchine lahkus peagi.
Aastal 1946 rajas ta New York City Balleti.
Aastal 1954 lavastas ta "Pähklipureja", millest alates ballett hakkas USA-s seostuma jõuludega.
Balanchine on olnud koreograaf ka muusikalis, filmis ja televisioonis.
Balanchine suri 1983 Creutzfeldt-Jakobi tõppe.