cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sünoptilised evangeeliumid
Kolmik- ja kaksiktraditsioon
Lisaks sõnasõnalisele kattuvusele on kolmiktraditsiooni teooria teiseks lähtekohaks kolmes evangeeliumis ülestähendatud sündmuste samasugune järjestus, seda isegi siis, kui selleks ei näi olevat selget kronoloogilist või ajaloolist põhjust. Eelkõige on see jälgitav sündmuste juures, mis on ära toodud kõigis kolmes evangeeliumis. Sündmused, millest räägivad vaid kaks evangeeliumi, on omavahel lõdvemalt seotud ja perikoopide järjekord võib evangeeliumide sees erinev olla.
Teksti kuulumine kolmik- või kaksiktraditsiooni alla pole alati üheselt mõistetav, pigem sõltub see uurimisele seatud nõuetest ja sellest, kuivõrd oluliseks peetakse sarnasuse astet tekstide analüüsil. Näiteks Matteuse ja Markuse evangeeliumis on lugu Jeesusest ja viljatust viigipuust (Mt 21:18–22; Mk 11:12–24), mis mõlemad räägivad selgelt ühest ja samast situatsioonist, kus Jeesus neab vilju mittekandvat puud. Otsides sama sündmust Luuka evangeeliumist, leiame tähendamissõna viljatust viigipuust (Lk 13:6–9). Nii võib osa uurijaid pidada Luuka evangeeliumi perikoopi Matteuse ja Markuse evangeeliumi julgeks edasiarenduseks, teised peavad seda aga eraldisesvaks kirjakohaks, mis ei mahu kolmiktraditsiooni mõiste alla.
Allolevas tabelis on ära toodud mõned olulisemad näited kolmik- ja kaksiktraditsiooni ilmestamiseks.
Näide
Järgnevas tabelis on illustreeritud kolmiktraditsiooni mõistet perikoobiga, kus Jeesus tervendab pidalitõbist. Paksus kirjas on esile tõstetud kohad, mis langevad sõnasõnaliselt kokku kõigi kolme evangeeliumi vahel.
Analüüs näitab, et perikoopide sisust langeb erinevate evangeeliumide puhul kokku rohkem kui pool. Samas on iga evangelist lisanud omalt poolt midagi juurde, mistõttu pole tekstid lõpuni identsed.
Sünoptiline probleem
Sünoptiline probleem tegeleb kirjanduslike sõltuvussuhete uurimisega kolme esimese evangeeliumi vahel, s.t missugune allikas või allikad on evangeeliumide alusmaterjaliks ning missugune võis olla evangeeliumide kirjutamise järjekord.
Sünoptilise probleemi uurimise lähtekohaks on Markuse, Matteuse ja Luuka evangeeliumide sarnasus. Seda viimast mitte ainult tekstide sisu raames, vaid ka perikoopide järjestuse ja täpse kreekakeelse sõnastuse osas. Suur osa Uue Testamendi teadlastest on veendunud, et evangeeliumide vahel võib leida kas otseseid või kaudseid sõltuvussuhteid, mille põhjusena nähakse lähtumist ühest allikast. Seega püütakse leida vastust küsimusele, missugune võiks olla sünoptiliste evangeeliumide ühine allikas või allikad, mille põhjal moodustub evangeeliumide suur ühisosa.
Vaidlused
Sünoptilise probleemi arutelu on toonud kaasa palju vaidlusi:
Lisaks on olemas hulk teooriaid, mis püüavad näha sünoptiliste evangeeliumide seoseid näiteks Johannese evangeeliumi, mittekanooniliste evangeeliumide, apostlite õpetuste, Papiase kirjutiste, rabiinlike materjalidega jmt.
Ajalugu
Üks esimesi, kes hakkas sünoptilise probleemiga tegelema, oli Augustinus. Nii reastab ta 5. sajandi alguses evangeeliumid kanoonilisse järjekorda, vastavalt siis esimene Matteuse, teine Markuse, kolmas Luuka ja neljas Johannese evangeelium. Augustinus lähtus evangeeliumide reastamisel mõttest, et esimene kirjapandud evangeelium oli Matteuse evangeelium ja teised järgnesid talle. Muuhulgas postuleeris ta, et iga järgnev evangelist ehitab oma töö üles eelkäijate tööle, lisades sinna omapoolseid täiendusi. Nõnda oli sündinud esimene sünoptilise probleemi teooria ehk Augustinuse teooria.
Augustinuse mõttekäik, mis nägi Matteuse evangeeliumit esimesena, püsis puutumatuna kuni 18. sajandi lõpuni, mil Johann Jakob Griesbach avaldas uurimuse, kus kõrvutas sünoptilisi evangeeliume ning jõudis järelduseni, et hoopis Markuse evangeelium on olnud Matteusele ja Luukale lähtekohaks. Griesbachi kolmiktraditsiooni teooria sai evangeeliumide omavaheliste suhete uurimisel revolutsiooniliseks, s.t evangeeliumid olid Griesbachi uurimuses trükitud paralleelsetes tulpades kriitilise väljaandena nõnda, et uurijad võisid neid kõiki analüüsida koos ja üheaegselt.
19. sajandil, mil teadlased hakkasid rakendama kirjanduskriitika meetodeid sünoptilise probleemi lahendamiseks, jõuti tõdemuseni, et kolme evangeeliumi aluseks oli arvatavasti hüpoteetiline arameakeelne proto-evangeelium. Samas jäädi üksmeelselt toetama mõtet, et Markuse evangeelium on oluliselt mõjutanud Matteuse ja Luuka evangeeliumide sisu ja ülesehitust.
Kahe allika teoorial on mitmeid modifikatsioone. Näiteks lisas Streeter 1924. aastal veel kaks allikat, M- ja L-allika, ning lõi nelja allika teooria. Streeteri idee põhines kanooniliste evangeeliumide hilisemas väljakujunemises ning võimalike evangeeliumide kokkukirjutamise tehnikate sissetoomises (n-ö ”lõikan-kleebin” tehnika, muude kirjalike allikate kasutamine, suuliste traditsioonide arvestamine, kohaliku folkloori sissetoomine jmt).
Viimased aastakümned on kaasa toonud palju vaidlusi sünoptiliste evangeeliumide allikate ja nende kasutamise ümber. Nii kirjutab John Wenham: “Ma leidsin ennast Uue Testamendi Uuringute Ühingu sünoptilise probleemi seminaris, mille liikmed vaidlesid iga viimase kui aspekti üle. Kui see rahvusvaheline rühm 1982. aastal laiali läks, pidid nad aga tunnistama, et nad ei jõudnud isegi pärast kahtteist aastat kestnud tööd mitte ühelegi kokkuleppele.”
Teooriad
Sünoptilise probleemi lahenduseks on välja pakutud mitmeid teooriaid. Stephen C. Carlson nimetab üle 20 peamise teooria, millest olulisemad on järgmised :
Mangaani sisaldav superoksiidi dismutaas
Mangaani sisaldav superoksiidi dismutaas (MnSOD), ka mitokondriaalne superoksiidi dismutaas ja superoksiidi dismutaas 2 (SOD2), on ensüüm, mida leidub peamiselt mitokondrites. MnSOD eesmärgiks on muuta elektronide transpordi ahela kõrvalsaadusena tekkinud ülireaktiivsed hapniku radikaalid kahjutuks.
Reaktiivsete hapniku radikaalide kahjutuks tegemise tähtsus
Superoksiidi O2 mürgisuse teooria põhjal on see molekul ohtlik temast tekkivate superoksiidsete vabade radikaalide tõttu. Vabad ehk seondumata hapniku radikaalid tekivad ultraviolettkiirguse mõjul, mida esineb ka päikesekiirguses, või rakusisese ainevahetuse käigus. Vabadel radikaalidel on üks või rohkem paardumata elektroni, mis on aatomi või molekuli orbitaalil üksinda. Need radikaalid on väga labiilsed ja reageerivad esimese kõrvaloleva molekuli või ühendiga. Näiteks inimese kehas tekib 1–3% sissehingatavast hapnikust •O2-radikaal. See teeb aastas kokku ligi 2 kg •O2-radikaali. Vabad hapniku radikaalid põhjustavad organismides DNA, lipiidide, valkude ja teiste biomolekulide kahjustusi, mis mõjutavad tervist. Ohtlikeks peetakse ka hapniku mitteradikaale ehk reagente, mis võivad kergelt muutuda radikaalideks (näiteks vesinikperoksiid H2O2). Kokkuvõtvalt võib vabu hapniku radikaale ning mitteradikaale nimetada hapnikku sisaldavateks aktiivseteks osakesteks ehk ROS-ideks (reactive oxycen species).
Rakus tekitavad hapniku radikaale peamiselt elektronide transpordi ahela kompleksid I ja III. Vabanevad radikaalid reageerivad enda ümber olevate molekulidega, mõjutades erinevaid metaboolseid protsesse, nagu ATP või heemi sünteesi, tsitraadi- ehk TCA-tsüklit, mitokondriaalse DNA stabiilsust, FeS klastri sünteesi, raku lipiidide terviklikkust, põletikuliste tsütokiinide tootmist ja rasvhapete beetaoksüdatsiooni. Need kahjustused põhjustavad vananemist, veresoonkonnahaigusi, immuunsüsteemi väärtalitlust, neuroloogilisi häireid, metaboolset korrapäratust ning äärmuslikult ka vähki. Kuna MnSOD on organismides peamiseks hapniku radikaalide tekke ennetajaks, on selle ekspressioon määrav haiguste tekkel.
Superoksiidi dismutaaside tüübid
MnSOD on üks tüüp superoksiidi dismutaasidest (SOD). Üldistatult on kolm SOD-de tüüpi:
Molekulaarne struktuur
MnSOD on homotetrameer ehk koosneb neljast täpselt ühesugusest alaühikust. Ühe alaühiku suurus on 22 000 daltonit (Da) ehk 3,653166 x10–20 grammi. Alaühiku aminohappeline pikkus on liigiti erinev, kuid jääb umbes 220–230 aminohappe vahele. Alaühikute struktuurid pole liigiti väga erinevad, esinevad üksikud asendused ja lüngad. Igas alaühikus on üks mangaaniioon, mille abil toimub katalüütiline redoksreaktsioon.
Mangaanil on tähtis roll radikaali kahjutuks tegemisel, kuid ilma selle ümber oleva 220 aminohappeta see ei toimi. Ümbritsevatest aminohapetest moodustuvad alaühikud ja need omakorda moodustavad monotetrameeri, tagades kompleksi bioaktiivsuse.
Mehhanism
MnSOD aktiivtsentri algolekus on see struktuurselt kolmnurkne bipüramiid, milles on kaks histidiini lämmastikuühendit (His-N) ja karboksüülrühma hapnikud, mis asuvad alaühiku kesktasandil. Karboksüülrühm asub His-N ja reageeriva radikaali suhtes aksiaalselt. Mangaani redutseerudes väheneb aminohapete ja solvendi pKa, võimaldades prootoni ülekannet. Dismuteerudes ehk redutseerunud ja oksüdeerunud olekute vahel kõikudes muudab mangaan kaks superoksiidi aniooni hapnikuks ja vesinikperoksiidiks. Kui ensüüm reageeriks korraga ainult ühe radikaaliga, siis tekiks hüdroksüülradikaal •OH, mis mõjub ümbritsevatele makromolekulidele toksiliselt.
Alzheimeri tõbi
MnSOD-l on väga tähtis roll mitokondriaalse DNA kaitses, kuna ta teeb kahjutuks reaktiivsed hapniku radikaalid, mis muidu võiksid reageerida lähedalasuvate makromolekulidega, nagu näiteks DNA-ga. Neurodegeneratiivsed haigused, nagu näiteks dementsus ning Alzheimeri tõbi, võivad olla seotud mitokondriaalsete kahjustustega. On leitud, et MnSOD hulk on Alzheimeri tõve põdevatel patsientidel tunduvalt suurem kui tervetel inimestel. Ensüümi suurenenud kogust peetakse organismi kaitsemehhanismiks reaktiivsete hapniku radikaalide vastu.
Epilepsia
Mitokondriaalne oksüdatiivne stress soodustab epilepsia hoogude teket ning 2012. aastal avaldatud uurimuses leiti, et MnSOD kogus organismis mõjutab epilepsiahoogude sagedust ning kestust. Epilepsiat põdevatele laborirottidele anti erinev kogus MnSOD-d. Need, kes ei saanud seda üldse, kannatasid tugevate hoogude käes. Need, kes said MnSOD-d, kannatasid tunduvalt kergemate hoogude all. Mida rohkem MnSOD-d manustati, seda vähem hooge tekkis.
Veresoonte paranemine
Pärast operatsiooni või vigastust vabaneb kahjustatud veresoonte seintes suur hulk superoksiidi radikaale. MnSOD vähendab veresoontes vigastuse tagajärjel tekkivaid proliferatiivseid kahjustusi.
Rahvaste Demokraatlik Partei
Rahvaste Demokraatlik Partei (türgi keeles Halkların Demokratik Partisi, lühendatult HDP) on 2012. aastal asutatud Türgi erakond, mis esindab peamiselt kurdide ja teiste vähemusrühmade huve. Ideoloogiliselt on tegemist pigem vasakpoolse parteiga, mis kuulub Euroopa tasandil assotsieerunud liikmena Euroopa Sotsialistlikku Parteisse.
Alates 2014. aastast on erakonna kaasesimehed Selahattin Demirtaş ja Figen Yüksekdağ.
Nõmmtarn
Nõmmtarn (Carex ericetorum) on tarna perekonda kuuluv taimeliik.
Kosava loss
pisi|Kosava loss pisi|Kosava loss Kosava loss on endine loss Valgevenes Bresti oblastis Ivacevičy rajoonis, Kosava külanõukogus Kosava linna loodepiiri ääres. Valgevene keeles on paiga nimeks Косаўскі замак.
Kosava loss oli Kosava valduste keskus, valdusi mainitakse esimest korda aastal 1529. Aastal 1764 liideti Kosavaga ka Mieračoŭščyna mõis ja see tegutses edasi Kosava karjamõisana.
Uusgooti stiilis lossi hakati ehitama aastal 1838, mil maade omanikuks olid Pusłowskid. Hoone ehitamise eestvedajaks oli krahv Wandalin Pusłowski. Kastuś Kalinoŭski ülestõusu tõttu konfiskeeriti loss Pusłowskitelt ja uuteks omanikeks said Trubetskoid, seejärel aga Oldenburgid.
Lossi arhitekt oli Franciszek Jaszczołd. Hoone oli üks esimesi uusgooti stiilis hooneid Valgevenes, hoone regulaarne põhiplaan annab veel märku klassitsismi mõjust, ka on klassitsismipärane domineeriv keskmine risaliit. Seest kaunistasid hoonet freskod ja stukist kaunistused. Lossis oli 132 tuba, selle 12 torni sümboliseerisid aasta kahtteist kuud.
Hoone juurde rajati uhke park, kus oli eeskuju võetud Itaalia renessanssperioodi aedadest. Pargiga liideti ka vana Mieračoŭščyna mõisa park.
Hoone sai Esimese maailmasõja ajal kannatada. Pärast taastamistöid sai sellest Poola võimu ajal administratiivhoone. Aastail 1939–1941 oli hoone Punaarmee valduses. Teise maailmasõja ajal oli lossis kohalik geto. Sõja lõpus põles hoone maha. Tänapäeval on alustatud hoone taastamist.
Ametkond (keskaeg)
Ametkond oli keskajal Eesti- ja Liivimaal majandus- ja halduspiirkond, mis kuulus maahärrale.
Ametkondade ees olid ametimehed, kelle ülesannete seas oli ka korra tagamine talupoegade suhtes (politsei roll).
Saaremaal, mis oli keskajal ja hiljemgi Taani valduses, funktsioneerisid ametkonnad 17. sajandi keskpaigani.
Uuno-Arvid Sillajõe
Uuno-Arvid Sillajõe on eesti kirjastustegelane.
Ta oli kirjastuse Perioodika direktor, hiljem kuni pensionile jäämiseni 2002. aastal Perioodika AS juhatuse esimees.
Merle Veesalu-Rand
pisi|Merle Veesalu-Rand 17. detsembril 2013 esitlemas [[Solarise keskuse Apollo raamatukaupluses oma raamatut "Kingitused"]] Merle Veesalu-Rand (sündinud 13. mail 1977) on vabakutseline eesti kirjanik.
1995 lõpetas ta Rapla Vesiroosi Gümnaasiumi, 2004 Eesti Humanitaarinstituudi bakalaureusekraadiga eesti kultuuriloo erialal.
2015. aastast alates on ta Gustav Adolfi Koolituskeskuses raamatusõprade ja loovkirjutamise huviringi õpetaja.
Isiklikku
Abielus, 2 poega ja 1 tütar.
Hobid: psühholoogia, fotograafia, koorilaul.
Krempna
Krempna on küla Poolas Podkarpacie vojevoodkonnas Jasło maakonnas, Krempna valla halduskeskus. Krempna asub Slovakkia piirist 8,5 km kaugusel.
Oliver Tambo
pisi|Oliver Tambo (1981) Oliver Reginald Kaizana Tambo (27. oktoober 1917 Nkantolo – 24. aprill 1993 Johannesburg) oli Lõuna-Aafrika Vabariigi apartheidi-vastane aktivist ja poliitik.
1948. aastal oli ta üks Aafrika Rahvuskongressi Noorteliiga asutajatest ja sai 1949. aastal Aafrika Rahvuskongressi Noorteliiga presidendiks. 1955–1958 oli ta Aafrika Rahvuskongressi peasekretär.
1958. aastal sai ta Aafrika Rahvuskongressi asepresidendiks. 1960. aastal läks ta eksiili, kuhu jäi kuni 1990. aastani. Paguluses juhtis ta apartheidi-vastast tegevust, sealhulgas relvastatud võitlust. Pärast Albert Luthuli surma 21. juulil 1967 sai Oliver Tambo Aafrika Rahvuskongressi presidendi kohusetäitjaks ja 1969. aastal presidendiks. Sellele ametikohale jäi ta kuni 5. juulini 1991.
Oliver Tambo mälestuseks on nimetatud O. R. Tambo rahvusvaheline lennujaam ja OR Tambo ringkond Ida-Kapimaa provintsis.
Punane torn
pisi|Punane torn (vangitorn) Punane torn on keskaegne Uus-Pärnu linnamüüri torn, tänapäeval Pärnus aadressil Hommiku tänav 11.
Torn ehitati 15. sajandil. See on Uus-Pärnu linnamüüri ainus maapeal säilinud ehitis.
Ajalugu
Punase torni ehitamise dateering on vaieldav. Torn rajati kas koos Uus-Pärnu linnamüüriga, mis teeks rajamise ajaks 14. sajandi keskpaiga või ehitati ümartornid linnamüüri idanurkadele 1520. aasta paiku, kui tehti ulatuslikke töid linnakindlustuste juures.
Punane torn asetses linnamüüri kagunurgal, seda toetasid väike hoburauakujuline torn linna idamüüril ja teine samasugune lõunamüüris.
Keskaegse Uus-Pärnu tornid ja väravad on olemas linnaplaanil, mis on kaardistatud 1701. aastal. Sealt on näha, et idaküljel on säilinud kolm torni, nende seas ka Punane torn.
Kirjeldus
Punase torni ehituses on iseloomulikud sõõrümar põhiplaan ja alumisel korrusel moonaladu, vangla vmt (mitte kaitsekorrus). Torni sise- ja välispind on tellistest, müürisüdamik maakividest. Vallikraavi poolt on müüristik laotud ja isoleeritud saviga.
1624. aasta andmete põhjal oli ehitis neljakorruseline. Säilinud on 3 korrust, hävinud 4. korrus võis olla rajatud lahtise platvormina. Torni plaan tugineb sõõrile läbimõõduga 9,7–10,4 m. I korrusele viis eraldi ukseava. See oli 2,3 m paksuste välisseintega laoruum, mida on kasutatud ka vanglana. Puitvahelagedega II ja III korrus olid kaitsekorrused. I korrusele viib ukseava vanalt kaitsekäigult. Samast algab müüritrepp III korrusele. II korrusel on 3 laskeava, välissein 2,05 m paks. III korrusel on 2 laskeava, seina paksus on 1,6 m.
Ümberehitused: praeguse madalama kuju sai ehitis 1783. aastal, mil torn J. H. Heyeri projekti järgi ümber ehitati. Suleti müüritrepp, tehti ahjud ja 3. korruse kuppellagi. Õuele rajati mantelkorstnaga juurdeehitis, mida peagi laiendati.
Kasutus vanglana
1543. aastal on mainitud ehitist Punase ehk Vangitorni nime all (Rode vagen thorn). Torn on olnud keskajal kõrgem, hilisema madala kuju on ta saanud 18. sajandil. Kuni aastani 1892 oli ehitis kasutusel linna vanglana. Korduvate põgenemiste tõttu kindlustati torni lagi veel kahe- kuni kolmekordsete palkidega, tugevdati talasid ja uksehingi. Selline kindlustamine aga ei teinud torni põgenemiskindlaks, kuna valve korraldamine sellises omaette seisvas ümartornis, kus kõrvalruumid puudusid, oli raske ning ka paljude eramajade paiknemine ümber torni raskendas valvet. 19. sajandi algul hakkas Venemaa valitsus tundma rohkem huvi vangide olukorra ja vangla ruumide vastu. Ka Pärnu vangla kohta tehti ettekirjutus, et tuleb parandada vangide elamistingimusi, aga ka loobuda Punase torni kasutamisest vanglana ja leida vanglaks kohasem hoone, sest see oli vangidele ebatervislik (külm ja hämar ruum) ning ehituslaad oli sobimatu. Lõplikult loobuti Punase torni vanglana kasutamisest alles 1892. aastal, kui valmis uus riiklik vangla.
Kasutus arhiivina
Linnapea Oskar Brackmann tegi ettepaneku kohandada endisest vanglast ja selle kõrval asuvast vanast tornist linnaarhiiv.
1893. aastal kinnitas Pärnu Linnavalitsus gümnaasiumi emeriitdirektori Theodor Czernay Pärnu linnaarhivaariks ja sellega alustas tegevust Pärnu Linnaarhiiv, mis asus seal 1893–1908. Enne arhiiviks kohandamist tehti tornis küll ulatuslikke remonditöid (sh nii müürsepa-, pottsepa- kui ka puusepatöid), kuid probleemiks jäi niiskus ning arhiiv kolis 1908. aastal sobivamasse paika – endisse püssirohukeldrisse.
Tänapäev
Alates 1908. aastast on torni kasutatud vaheldumisi mõne asutuse arhiivina ja ka skautide ruumidena.
Praegu kuulub ehitis Pärnu Linnavalitsuse valdusse ning mõnda aega oli kasutusel suveniiripoe, linna käsitööliste töötubade korraldamise ja näitusepaigana.
Alates 2020. aasta novembrist asub tornis Pärnu muuseumi Pärnu ajalugu tutvustav ringpanoraamkinoga külastuskeskus. Pärnu vanimas säilinud hoones asuva muuseumifiliaali eesmärk on tutvustada Pärnu paikkonna ajalugu, eelkõige aga keskaegset Uus-Pärnu linna, millest tänasesse linnapilti ongi jäänud vaid torn ise. Varem suletud torni endisest kaitsekorrusest – tänasest pööningukorrusest – on saanud uudne ringpanoraamkino, spetsiaalselt mille jaoks loodi 10-minutiline paikkonna ajalugu tutvustav animafilm.
Robilante
Robilante on vald Itaalias Piemonte maakonnas Cuneo provintsis.
Robilante kõrgus merepinnast on 686 meetrit. Asustus­tihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Robilante piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Boves, Roaschia, Roccavione, Vernante.
Robilante halduspiirides asuvad järgmised asulad: Malandrè, Montasso, Tetto Chiappello, Tetto Pettavino.
Paint
Paint on Ameerika Ühendriikidest pärinev hobusetõug. Seda tõugu hobuste üks silmapaistvamaid omadusi on nende kirju värvus. Paint hobused said alguse kirju värvusega Veerandmiili hobustest ja Inglise täisverelistest. Hobune on ametlikult Paint kui ta kuulub Ameerika Paint Hobuse Ühingu registrisse. Selle ühingu määruste kohaselt on registreerimine võimalik vaid siis, kui vähemalt üks vanematest on juba tõuraamatu liige. Ja juhul kui teine vanem ei kuulu registrisse peab ta olema ametlikult kas Veerandmiili hobune või Inglise täisvereline ratsahobune. Võetakse arvele ka tavalise, mitte-kirju, värvusega Paint-tõugu vanemate järeltulijaid. Nimelt võivad tavalise värvusega hobused kirju karvaga järelkasvu anda, juhul kui neil on varjatud alleele geenides, mille nad on pärinud oma kirjudelt vanematelt.
Ajalugu
Kuna kirju värvusega Veerandmiili hobuseid ei võetud vastu ametlikku tõuraamatutesse, siis loodi entusiastide poolt neile mitmeid eraldi ühinguid, mis lõpuks aastal 1965 ühinesid Ameerika Paint Hobuse Ühinguks.
Välimus
pisi|Overo muster Kehaehituse poolest on Paint võrreldav Veerandmiili hobusega. Ehk siis tugeva ja lihaselise kehaehitusega hobune, kes pole liialt kõrge turjakõrgusega. On soositud tugevad sääre ja istmiku lihased mis on sobivad vesternratsutamisele omasele kiirendamisele ja lühimaajooksule.
Värvus
Paint on kirju hobune, kelle karva värvus koosneb valgest ja üks kõik millisest muust võimalikust hobuste värvusest. Peale värvuse võib kirjut karvakatet ka mustri järgi jaotada. APHA tunnistab kolme kirjut mustrit: pisi|tovero muster Enamikul juhtudel on välimuse poolest teatud mustri-geenide olemas olu võimalik näha, aga seda mitte alati kuna esineb ka erinevate mustrite kombinatsioone. Mõned mustrid, nagu näiteks sabino, on võimelised imiteerima teisi. DNA proov annab sel juhul kõige kindlama vastuse.
Mis vahe on mõistetel Paint ja pinto?
Inglise keeles on kirjudel hobustel, kes pole täpilised nagu näiteks Appaloosa hobune, üldine nimetus pinto. Samas kui Paint on hobune kes on registreeritud Paint hobuste ühingu poolt ja vastab seetõttu teatud normidele. Paint hobune on pinto (ehk siis kirju) aga pinto hobune ei pruugi olla Paint hobune vaid hoopis kirju värvusega Ameerika miniatuurne hobune. On olemas ka pinto hobuste register. Pinto tõuraamatusse võetakse vastu kõik kirju värvusega ponid ja hobused ning seetõttu on tegu 'värvi poolse tõuga'.
Kasutamine
Ameerikas kasutatakse neid peale vestern-ratsutamise ka kooli-, takistus-, rakendus- ja ka võidusõidul.
George Michael
pisi|George Michael (2006) George Michael (kodanikunimega Georgios Kyriacos Panayiotou (kreeka: Γεώργιος Κυριάκος Παναγιώτου, Geórgios Kyriákos Panagiótou); 25. juuni 1963 East Finchley, Põhja-London – 25. detsember 2016 Goring, Oxfordshire) oli inglise laulja ja helilooja. Enne soolokarjääri tegutses koos Andrew Ridgeleyga ansamblis Wham!.
Tema isa Kyriacos Panayiotou kolis Küproselt Inglismaale 1950. aastatel ja võttis nimeks Jack Panos. Michaeli ema Lesley Angold oli inglise tantsija, kelle ema oli juut.
Paerand
Paerand on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel anti Paerand perekonnanimeks isikutele, kelle varasem perekonnanimi oli Pankovits, Perkman ja Soonberg. Karl Paeranna palvel kanti Paerand perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 139 all (Siseministeeriumi teadaanne 24. juulist 1935).
Väo kihistu
Väo kihistu (inglise keeles Väo Formation) on ordoviitsiumi ladestu Purtse alamladestiku kihistu. Seda hakati esimesena eristama aastal 1978 teoses "Решения межведомственного регионального стратиграфического совещания по разработке унифицированных стратиграфических схем Прибалтики 1976 г." (1976. aasta avatud regionaalstratigraafia konverentsi otsused Baltikumi idaosa ühtsete stratigraafiliste mudelite välja töötamiseks).
Kihistu stratotüüp on Väo karjäär, nime on see saanud endise Väo küla järgi. Kihistu on kõige paksem Niidu külas Are 171 puuraugus (12 m).
Kihistu sisaldab järgmisi kihistikke:
Neist Rebala ja Pae kihistikud kuuluvad Lasnamäe lademesse, Kostivere kihistikul aga kuulub alumine osa Lasnamäe, ülemine aga Uhaku lademesse. Kihistik koosneb suhteliselt puhtast ja paksukihilisest lubjakivist.
Sillamäest idas muutub kihistu paas kirjuks, sellesseilmuvad violetsed ja punakaspruunid laigud. Taoline lubjakivi oli kasutusel Narva hoonete rajamisel ja kannab Kadastiku paemurru järgi Kadastiku lubjakivi nime.
Külvikalender
Külvikalender oli talurahva põllutööde kalendri osa, mis määras külviajad.
Olulised tähised külvitööde läbiviimisel olid künnipäev (14. aprill), jüripäev (23. aprill), külvinädalad, volbripäev (1. mai), kevadine nigulapäev (9. mai), lauritsapäev (10. august), rukkimaarjapäev (15. august), pärtlipäev (24. august). Üldiselt juhinduti looduse arengust - "kui toomingas õitseb, tee lina", "kui kanarbik õitseb, on varane rukki külv" jne.
Külviaega määrati ka kuukalendri järgi. Kuu faase arvestati rohkem kartuli ja herne külvil, vähem aga teraviljade (oder ja rukis) külvil. Külvi algust täpsustati, arvestades noorkuu vanust päevades või siis seotust nädalapäevadega ("noorkuu reedel" jms). Lisaks peeti oluliseks ilmastikunähtusi - pilvede kuju, tuule suunda jne.
Kiilu udukogu
pisi|Kiilu udukogu Kiilu udukogu ehk NGC 3372 on suur hele lõunataeva udukogu, mis asub Kiilu tähtkujus.
Udukogu avastas 1752. aastal Prantsuse astronoom Nicolas-Louis de Lacaille.
Wattenberg
Wattenberg on vald (Gemeinde) Austrias Tirooli liidumaal Innsbrucki ringkonnas. Vald asub 1050 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 67,71 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 728 inimest. Vald paikneb 15 km Innsbruckist idas ja 2,5 km Swarovski kristall-linna Wattensi kohal.
1356. aasta kuldbulla
pisi|Karl IV monument [[Praha Staré městos Karli silla juures]] 1356. aasta kuldbulla oli Riigipäeva välja antud ürik. Riigipäev toimus Nürnbergis ning seda juhatas Luksemburgi dünastia keiser Karl IV. Ürik fikseeris 450 aastaks Saksa-Rooma riigi põhiseadusliku struktuuri tähtsad aspektid. Ürik nimetati kuldbullaks, sest keiser oli selle pitseerinud kuldse pitsatiga.
2013. aastal kanti kuldbulla UNESCO maailma mälu registrisse.
Taust
Pärast pikaajalist võitlust oma eelkäija Ludwig IV ja selle konkurendi Friedrich III Ilusa vahel tundis Karl IV vajadust muuta kehtivat roomlaste kuninga valimissüsteemi. Ta arvas, et ilma uue seaduseta haaraksid võimu kadedad ja auahned poliitikud. Kuldbullas seisis, et "Me oleme välja kuulutanud ja otsustanud ratifitseerida lisatud seadused eesmärgiga tekitada ühtsust valijate seas, soodustada ühehäälset valimist, lahendada eelnimetatud ebakõla ja sellest tulenevad erinevad ohud".
Valimisi oli varemgi korraldatud ja nende reeglid fikseeritud 1338. aasta Rhensi lepingus. Enamik kuldbullas nimetatud kuurvürstidest oli neist ka osa võtnud. Sellegipoolest oli kuldbulla kui ürik äärmiselt uuenduslik. Esiteks anti valijatele laialdasi privileege: laiendati nende valduste autonoomiat ning pärimisõiguses kehtestati primogenituur. Valijate vanim poeg päris kuldbulla järgi kogu kuurvürstkonna, et valijahääled kunagi ei jaguneks. Nii tagas bulla kuurvürstidele mitmeid privileege, kindlustades nende olulist rolli keisririigis. See oli ka verstapost keisririigis osaliselt sõltumatute riikide loomise protsessis, mis lõppes alles sajandeid hiljem, eelkõige 1648. aasta Vestfaali rahuga. Teiseks nägi bulla ette, et kuurvürstide häälteenamus (neli häält) oli uue kuninga valimiseks alati piisav; seega ei saanud kolme vastuhäälega enam valimisi blokeerida ja enamushäälte printsiip oli keisririigis esimest korda selgelt sõnastatud.
Protseduurid
Bulla reguleeris valimisprotsessi väga üksikasjalikult, loetledes selgesõnaliselt, kus, millal ja millistel tingimustel mida ja kellel tuli teha. Regulatsioonid kehtisid mitte ainult kuurvürstidele, vaid ka näiteks Frankfurdi elanikkonnale, sest valimised pidid toimuma Frankfurdis, ja krahvidele, kelle alade kaudu kuurvürstid pidid kohalejõudmiseks reisima. Otsus korraldada valimisi Frankfurdis tulenes Ida-Frangi traditsioonist. Ida-Frangi riigis leidis nii valimine kui ka kroonimine aset Frangimaa pinnal. Valimised tuli lõpetada 30 päeva jooksul; ebaõnnestumise korral nägi bulla ette, et kuurvürstid pidid saama ainult leiba ja vett kuni otsusele jõudmiseni.
Valimisprotsessi reguleerimise kõrval sisaldasid kuldbulla peatükid palju muid seadusi. Näiteks määras bulla kindlaks sündmuste järjekorra keisri kohalviibimise puhul. Järjekord sõltus ka sellest, kas keiser oli ametitunnustega. Võrdlemisi suur otsus tehti peatükis 15, kus Karl IV keelustas mistahes linnade liidud, kuid ka muud munitsipaalliidud, mis olid esile kerkinud keskaegse munitsipaalliikumise tõttu. Enamik linnadevahelisi liite saadeti seejäärel laiali. Taasloomisel oli nende poliitiline mõju palju väiksem. Seega tugevdas kuldbulla aadlit linnade mõjuvõimu arvelt.
Habsburgidele, Luksemburgide pikaajalistele rivaalidele, kuldbullast kasu ei tõusnud. Seetõttu andis Austria hertsog Rudolf IV korralduse koostada Privilegium Maius, võltsitud dokument, mis taotles Austria valitsejatele kuurvürstidega sarnast võimu, nimetades nad hertsogitest ertshertsogiteks. Teisest küljest olid Wittelsbachid sel ajal valijateks seatud kahekordselt: Wittelsbachid olid nii Reini kuurvürst kui ka Brandenburgi markkrahv. Siiski ei põhjustanud kuldbulla konflikti keiser Karl IV ning Wittelsbachi hertsogite Ludwig V ja Stephan II vahel, kuigi dünastia Baieri haru bullast kasu ei saanud.
Odintsovo rajoon
Odintsovo rajoon (vene keeles Одинцовский район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Moskva oblasti loodeosas. Rajooni keskus on Odintsovo linn.
Rajoon piirneb põhjas Istra rajooniga, kirdes Krasnogorski rajooniga, idas Moskva linnaga, lõunas Naro-Fominski rajooniga ja läänes Ruza rajooniga.
Rajooni tähtsamad jõed on Setun, Vjazjomka, Storožka, Nahavnja, Ostrovnja, Tšatšenka, Žukovka, Dubešnja, Medvenka, Holjavka ja Malodelnja.
Chérisy
pisi|Chérisy kirik
Chérisy on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
pisi|tühi|
Bolierialased
Bolierialased  (Bolyeriidae) on madude sugukond, kes elab valdavalt Mauritiusel ja võib-olla ka lähedal asuval Roundi saarel. Bolierialased kuuluvad infraseltsi Alethinophidia.
Meelekindlus
Meelekindlus on psühholoogias suure viisiku üks viiest omadusest, millega kirjeldatakse inimese iseloomuomadusi. Meelekindel inimene soovib endale võetud ülesandeid hästi täita, ta on tõhus ja organiseeritud. Tal on hea enesedistsipliin, tegevus on planeeritud, mitte spontaanne, tal on suur saavutusvajadus.
Bolierialased
Klassifikatsioon
Bolierialased arvati varem boalaste hulka, kuid tänapäeval loetakse need eraldi sugukonnaks.
Meelekindlus
Meelekindlad inimesed on üldiselt usaldusväärsed ja töökad. Tihtipeale öeldakse nende inimeste kohta, et nad on "iseloomuga". Nende kodu on korras, nad on edukad, kuid samas nad kardavad riske võtta. Nad oskavad kontrollida oma soove ja impulsse. Nad on head organiseerijad ja planeerijad. Äärmuslikul juhul võib meelekindel inimene olla "töönarkomaan", perfektsionist ja sundkäitumisega. .
Inimesed, kelle meelekindlus on väga väike, võivad olla laisad, vähem eesmärgile ja edule orienteeritud. Samuti on tõenäolisem, et nad on antisotsiaalsed ja kuritegeliku käitumisega. . On olukordi, kus vähene meelekindlus on inimesele kasulik. Näiteks juhul, kui ta jääb töötuks, võib kõrge saavutusvajadusega inimesele see väga raskelt mõjuda.
Meelekindlad inimesed lahutavad harvemini. Meelekindlatel esineb vähem lahutust põhjustavat käitumist, nagu abieluvälised suhted, abikaasa väärkohtlemine ja alkoholitarbimise häired.
Hädaseisund
pisi|Hädaseisundi puhul peab kaitstav huvi olema kahjustatavast huvist selgelt olulisem Hädaseisund (ingl k necessity) on õigusinstituut, mis seisneb vahetus ohus enda või teise isiku õigustatud huvile, mida saab kõrvaldada üksnes teisele õigustatud huvile (asjassepuutumatu kolmanda isiku õigushüvele) kahju tekitamisega. Hädaseisund on õigusvastasust välistav asjaolu, mis tähendab, et kui kahju tekitamine toimub hädaseisundis olles, siis selline tegu ei ole õigusvastane. Hädaseisundi näol on tegemist olukorraga, kus on toimunud huvide kokkupõrge ja tuleb valida kahe hüve vahel – ühte on võimalik päästa teise kahjustamise hinnaga. Sageli on tegemist koguni kahe halva vahel valimisega, sest täielikult päästa ei õnnestu kumbagi.
Karistusõiguslik ja tsiviilõiguslik hädaseisund
KarS § 29 järgi ei ole tegu õigusvastane, kui isik paneb selle toime, et kõrvaldada vahetut või vahetult eesseisvat ohtu enda või teise isiku õigushüvedele, tema valitud vahend on ohu kõrvaldamiseks vajalik ning kaitstav huvi on kahjustatavast huvist ilmselt olulisem, kusjuures huvide kaalumisel arvestatakse eriti õigushüvede olulisust, õigushüve ähvardanud ohu suurust ning teo ohtlikkust.
Tsiviilõigus tunneb hädaseisundit TsÜS §-s 141. Vastavalt VÕS §-le 1045 lg 2 p 3 on hädaseisund kahju tekitamise õigusvastasust välistav asjaolu. Tegemist on erandjuhuga, mil üksikisik võib oma õiguste kaitseks ise välja astuda. Hädaseisundi kohta leitakse tsiviilõiguslikus kirjanduses, et karistusõiguslik hädaseisund on üldpõhimõte, tsiviilõiguslik aga selle erijuhtum. Põhimõtteliselt saab karistusõiguslikku hädaseisundit eristada vastavatest tsiviilõiguslikest instituutidest kahel juhul:
1) tsiviilõiguslik hädaseisund on kohaldatav eelkõige asja, ehkki ka muude tsiviilõiguslike huvide kaitseks (nt Saksamaa BGB §-d 228 ja 904 näevad ette asja kaitseks defensiivse ja agressiivse hädaseisundi);
2) karistusõiguslik hädaseisund tuleb kohaldamisele juhul, kui on toime pandud KarS eriosa mõnele koosseisule vastav tegu.
Põhimõttelisi sisulisi erinevusi karistusõigusliku ja tsiviilõigusliku hädaseisundi vahel ei ole ning nende piiride ületamist kontrollitakse karistusõiguslike kriteeriumide alusel.
Õigusvastasus
Isiku karistamiseks ei piisa üksnes sellest, et ta on täitnud süüteokoosseisu. Koosseisupärase teo tuvastanud menetleja peab järgnevalt hindama, kas tegu on õigusvastane (vt KarS § 2 lg 2), sest mingitel juhtudel võib toime pandud süüteokoosseisule vastav tegu olla lubatud (nt kui see pannakse toime hädaseisundis). Kriminaalkolleegium on korduvalt märkinud, et koosseisupärase teo õigusvastasust eeldatakse. Selline eeldus tuleneb arusaamast, et seadusandja on süüteokoosseisu dispositsioonis kirjeldanud tegu, mida tuleb üldjuhul pidada ebaõigeks; üksnes erandjuhtudel saab öelda, et koosseisupärases teos ebaõigust ei sisaldu. Sellisteks erandjuhtudeks on olukorrad, kus esineb mõni õigusvastasust välistav asjaolu. Nii nagu isiku süüdivuse eeldamine ei tähenda süütuse presumptsiooni riivet, ei tähenda seda ka teo õigusvastasuse eeldamine. Kui esinevad asjaolud, mis võivad teo õigusvastasuse välistada ehk kui teatud asjaolude tõttu saab kahelda selles, kas õigusvastasust on põhjust eeldada, tuleb õigusvastasuse esinemist kontrollida. Nii ongi kriminaalkolleegium õigusvastasust välistavatest asjaoludest kõneledes osutanud sellele, et tulenevalt KrMS § 211 lg-st 2 on prokuratuur kohustatud välja selgitama ka süüdistatavat õigustavad asjaolud.
Õigustatud huvi
Hädaseisundi instituut lähtub kahest alusest: hüvede väärtus ja ühiskonnaliikmete passiivne solidaarsuskohustus. Neid kahte väljendab koondmõiste "huvi".
Algselt põhines hädaseisund kui seadusülene karistusõiguslik instituut hüvede kaalumise ehk saldopõhimõttel – koosseisupärane tegu on õigustatud, kui sellega päästetakse väärtuslikem hüve. Nii oleks aga õigustava aluse eesmärk sõeluda pidevalt välja väärtuslikumad hüved, vajadusel isegi üksikuid hüvesid hävitades. Selline hüvede optimeerimine ühiskonnas tooks vaieldamatult kaasa vastuvõetamatuid tagajärgi. Kui näiteks inimese elu oleks võimalik päästa ainult seeläbi, et teine annetab talle operatsiooniks vajalikku verd, siis oleks keeldumise korral sundkorras vere võtmine täiesti lubatav, nagu ka näiteks ühe neeru sunniviisiline eemaldamine. Inimelu säästmine oleks ju vastamisi kõigest kehalise puutumatuse rikkumisega. Hüve ja selle kaalukus on seega vaid üks asjaolu, mida tuleb huvide kaalumisel arvestada.
Hädaseisundi instituudi kohaldamisel tuleb lisaks arvestada ühiskonnaliikmete passiivset solidaarsuskohustust. See tähendab, et kui seadus annab päästjale õiguse kahjustada võõrast hüve, siis järeldub sellest kannatanu jaoks, et ta peab sekkumist taluma. Viimast ei seo ohustatava õigushüve valdajaga enne tegu miski muu peale selle, et mõlemad on sama ühiskonna liikmed. Hädaseisund ei sätesta kohustust aktiivseks solidaarsuseks, küll aga kohustab päästetoimingu talumiseks – passiivseks solidaarsuseks.
Hädaseisundi piiritlemine
Hädaseisund on õigusvastasust välistav asjaolu, mida kontrollitakse alles deliktistruktuuri teisel tasandil ja millele peab eelnema etteheidetava teo koosseisupärasuse tuvastamine. Saame öelda, et isik tegutses hädaseisundis üksnes siis, kui kontrolli käigus ilmneb, et on täidetud kõik hädaseisundi objektiivsed ja subjektiivsed eeldused. Hädaseisundi objektiivseid eeldusi on kõige parem süstematiseerida, kui eristada olukorda, mille isik eest leiab (hädaolukord), ja toiminguid, mida ta päästmiseks sooritab (päästmistoiming). Lahenduskäik näeb välja järgnev :
1. Hädaolukord
1.1 Oht õigushüvele
1.2 Vahetu oht
2. Päästmistoiming
2.1 Vajalikkus
2.1.1 Sobivus
2.1.2 Säästvaim vahend
2.2 Proportsionaalsus
2.3 Kohasus
3. Subjektiivne külg
Hädaolukord
Üks hädaseisundi objektiivsetest eeldustest on see, et tegu toime pannes peab olema oht õigushüvele. Teisisõnu, peab olema tekkinud olukord, mille areng annab elukogemuse alusel põhjust tõsiselt karta kahju tekkimist või suurenemist õigushüvele. Kahju saabumine või suurenemine peab olema suuremal või vähemal määral tõenäoline. Oht tuvastatakse prognoosina ex ante objektiivse vaatleja poolt. Ohu olemasolu ei sõltu selle päritolust: see võib tuleneda loodusnähtusest, seisneda looma käitumises vms.
Teine eeldus on see, et tegemist peab olema vahetu ohuga. Oht on vahetu, kui kahju tekkimine või suurenemine õigushüvele on peatselt saabumas, kui lähemal ajal ei võeta ette kaitsemeetmeid. Vahetu ohuna mõistetakse järgnevat:
a) akuutne oht – olukord, kus kahju on lähemal ajal tekkimas (nt inimene on kukkunud vette ja on uppumas);
b) kestev ehk vältav oht – pikka aega kestev olukord, kus kahju võib tekkida mis tahes hetkel (nt maja on niivõrd halvas seisukorras, et igal hetkel võib mõni kivi sealt kukkudes jalakäijat tabada);
Päästmistoiming
Järgmine objektiivne eeldus on see, et päästmistoiming, millega kõrvaldatakse või vähendatakse ohtu, peab olema vajalik. Päästmistoiming on vajalik, kui see on ohu tõrjumiseks sobiv ja kahjustatud õigushüve jaoks säästvaim. Toiming, selleks kasutatav vahend või toimimisviis loetakse sobivaks, kui see kõrvaldab täielikult ja kindlalt ohu õigushüvele. Ei ole kohustust valida ebakindel, kuid n-ö pehmem vahend. Samas peab olema valitud vahend või viis olemasolevatest sobivatest variantidest säästvaim, st sobivatest kõige pehmem. Näiteks, kui on võimalik keegi appi kutsuda ja nende asjatundlik käitumine välistaks vajaduse kolmanda isiku õigushüve kahjustada, võib osutuda just abi kutsumine kõige säästvamaks vahendiks ja siis tuleb kasutada seda varianti.
Kaitstav huvi peab olema kahjustatavast huvist selgelt olulisem. Konfliktis olevate huvide kaalumisel tuleb esiteks arvesse võtta õigushüvede väärtus. Viimane võib sõltuvalt hüvedest olla määratletav nii kvalitatiivselt kui kvantitatiivselt. Hüve olulisus on küll objektiivne kriteerium, kuid teatud juhtudel tuleb hüve taga seisvat huvi individualiseerida – lähtuda sellest, millise tähtsuse tegija või kannatanu oma hüvele omistab. Lisaks, huvide kaalumisel tuleb arvestada ka õigushüve ähvardava ohu suurusega. See on väga oluline ja võib osutada lausa ainsaks kriteeriumiks juhul, kui hüved on võrdsed. Üks hüve loetakse enam ohustatuks, kui seda ähvardab konkreetne oht teist hüve ähvardava abstraktse ohuga võrreldes. Peale väärtuse ja ähvardava ohu suuruse tuleb proportsionaalsuse hindamisel vaadelda veel ka päästmistoimingu ohtlikkust ja teisi selle juurde käivaid aspekte.
Vajalikkuse ja proportsionaalsuse nõue eeldab veel ühte piirangut, milleks on arvestamine päästmistoimingu kohasusega ehk eelpool mainitud passiivse solidaarsuskohustusega. Kehaline puutumatus on niivõrd oluline huvi, et seab solidaarsusele piiri. Seda piiri nimetatakse sotsiaal-eetiliseks piiranguks. Nimelt võib päästja käsutuses olla ainus sobilik vahend, millega saab ohustatud hüve päästa. Ometi ei saa päästetoimingut lugeda õigustatuks, sest selle välistab ühiskonnas omaksvõetud arusaam passiivsest solidaarsusest. Hädaseisundiga ei saa õigustada näiteks tahtevastast vereülekannet või muud sellist tegevust, mis näiteks riivab kehalist puutumatust. Kõne alla tuleb sellise vereülekande õigustatus vaid veredoonori garandiseisundi korral.
Subjektiivne külg
Õigusvastasust välistava asjaolu eksisteerimisest pelgalt ei piisa, vaid isik peab käituma vastava arusaamisega selle olemasolust. Kars § 31 lg 2 järgi peab isik tegu toime pannes teadma asjaolusid, mis objektiivselt välistavad tema teo õigusvastasuse. Teisisõnu, isik peab teadma, et viibib ja tegutseb hädaseisundis. Kui õigustav asjaolu on objektiivselt olemas, kuid isik seda ei tea, siis ei ole hädaseisundi subjektiivne eeldus täidetud ja isik vastutab süüteokatse eest.
Vaata ka
Hädakaitse
Kohustuste kollisioon
2. Eesti Piirikaitserügement
2. Eesti Piirikaitserügement, ka '''2. Eesti Piirikaitse Rügement ja 2. Eesti SS-Piirikaitse Rügement' (saksa keeles Estnisches Grenzschutzregiment 2, Estnische SS-Grenzschutz Regiment nr. 2'') oli Teise maailmasõja ajal 1944. aastal Eestis mobilisatsiooniga moodustatud väeosa.
Saksa Kolmanda Riigi juhtkonna poolt 20. relvagrenaderide SS-diviisile (1. eesti) lisaks vastavalt Heinrich Himmleri poolt 14. mail 1944 välja antud käskkirja alusel Teise Eesti Relvagrenaderide SS-diviisi loomise kava käigus, mis kavatseti moodustada Eesti piirikaitserügementide baasil, nimetati 1944. aasta mais piirikaitserügemendid SS-piirikaitserügementideks. Teise relvagrenaderide SS-diviis jäi aga formeerimata.
Juhtkond ja koosseis
Rügemendi ülemad:
Isikkoosseis
Piirikaitserügemendi staap ja I pataljon formeeriti Tartus, pataljoni ülemaks määrati kapten Meinhard Niinepuu, endine Tartumaa Omakaitsemaleva 1. pataljoni ülem.
III pataljoni 9., 10., 12. kompanii formeeriti Valgas ja 11. kompanii Antslas, pataljoni ülemaks määrati endine Võrumaa Rahvahariduse Seltsi ühisgümnaasiumi õpetaja, reservohvitser kapten Meinhard Leetmaa.
Rügemendi patarei formeeriti Jõgeval, patarei ülemaks määrati leitnant Karl Riismandel.
Rügemendi lahinguline väljaõpe toimus Kurtna laagris.
Kotań
Kotań on küla Poolas Podkarpacie vojevoodkonnas Jasło maakonnas Krempna vallas. Kotań asub Slovakkia piirist 10 km kaugusel, Jasłost ligikaudu 25 km lõunas.
2. Eesti Piirikaitserügement
Isikkoosseis
1.juulil 1944 oli rügemendi koosseisus sakslasi: 1 ametnik, 2 allohvitseri; Eestist: 56 ohvitseri, 6 ametnikku, 358 allohvitseri ja 1794 alamväelast.
Tegevus
1944. aasta 15. veebruaril suunati rügement Peipsi rannakaitsele, Varnja-Praaga rajooni.
1944. aasta 13. märtsil osales rügemendi III pataljoni 12. ja 13. kompanii koos Omakaitse ühe kompaniiga Omedu juures üle Peipsi jää, tunginud tungis 700-meheline nõukogude Esimese Eesti Partisanide Brigaadi Dmitri Makarovi partisanisalga partisanide diversiooniüksuse sissetungi likvideerimises Kasepää ja Tarakvere metsades, Kangroveski ümbruses.
1944. aasta 20. kuni 22. märtsil paiknes rügement ümber Kirde-Eestisse, kus allutati 58. jalaväediviisile (Armeegrupp Narwa, XXVI armeekorpus).
1944. aasta maikuus allutati 2. SS-Piirikaitserügement koos teiste piirikaitserügementidega Armeegrupp Narwa Saksa 300. Eriotstarbelisele Diviisile Narva all.
Who Killed Cock Robin
pisi "Who Killed Cock Robin" on 1935. aastal valminud Walt Disney lühijoonisfilm sarjast "Silly Symphony".
Film põhineb samanimelisel inglise lasteluuletusel. Filmi pikkus on 8 minutit.
Teatejooks
Teatejookse korraldatakse kergejõustikus ja orienteerumises. Teatejooks algab reeglina ühisstardist, kus esimese vahetuse võistlejad stardivad üheaegselt. Kergejõustiku teatejooksudes kasutatakse teatepulka, ekidenis on kasutatud ka teatelinti. Orienteerumisjooksu teatevõistlustel antakse teatemärguanne edasi nii, et lõpetanud vahetuse jooksja kas puudutab järgmise vahetuse jooksjat või annab talle võistluskaardi. Teate üleandmine peab toimuma teatevahetusalas.
Teatejooksud kergejõustikus
Olümpiamängude kavva kuuluvad 4×100 meetri teatejooks ja 4×400 meetri teatejooks.
Eesti teatejooksude meistrivõistlustel on võisteldud aga ka järgmistel distantsidel:
Teatejooksud orienteerumises
Orienteerumise maailmameistrivõistlustel on kavas kaks teatejooksu ala:
Orienteerumise teatevõistlustel kasutatakse kaasvõistlejate jälitamise vältimiseks hajutust, mis tähendab, et samal etapil ei ole kõikidel võistkondadel samad kontrollpunktid, vaid kontrollpunkte kombineeritakse võistkondade ja etappide vahel, kuid nii, et kokkuvõttes läbivad kõik võistkonnad sama üldpikkusega distantsi ja samade kontrollpunktidega raja samas suunas.
Rocca Cigliè
Rocca Cigliè on vald Itaalias Piemonte maakonnas Cuneo provintsis.
Rocca Cigliè kõrgus merepinnast on 604 meetrit. Asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Rocca Cigliè piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Castellino Tanaro, Cigliè, Clavesana, Marsaglia, Niella Tanaro.
Wham!
Wham! on Briti pop-duo, mille asutasid George Michael ja Andrew Ridgeley. Ansambel tegutses aastatel 1981–1986.
Tuntumad lood on "Wake Me Up Before You Go-Go", "Careless Whisper", "Last Christmas" ja "Freedom".
Sigismund Augusti privileeg
Sigismund Augusti privileeg (ladina Privilegium Sigismundi Augusti) oli Liivi ordu aadlite palvekiri, mille nad 1561. aastal alistatutena esitasid Poola kuningale Sigismund Augustile ja mille kuningas ka rahuldas. Privileeg oli osa 1561. aasta Vilniuse lepingust. Privileeg kehtis 1561–1582, Liivimaa hertsogkonnas, pärast seda hakkasid kehtima Liivimaa konstitutsioonid.
Privileegi järgi muu hulgas muutusid läänimõisad alloodideks, aadlikud säilitasid talupoegade sunnismaistamise ja piiramatu kohtuvõimu talupoegade üle.
Sarah Burke
Sarah Burke (3. september 1982 Barrie – 19. jaanuar 2012 Salt Lake City) oli Kanada vigursuusataja. Ta oli neljakordne X Gamesi võitja ehk maailmameister ja 2005. aasta rennisõidu maailmameister.
Sarah Burke propageeris vigursuusatamist ning tänu tema tegevusele võeti vigursuusatamine olümpiamängude kavva. 2014. aasta taliolümpiamängudel Sotšis oli ta üks Kanada kuldmedalilootustest.
Vastavalt tema soovile annetati tema elundid teiste inimeste elu päästmiseks.
Tema abikaasa oli vigursuusataja Rory Bushfield.