cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kolmanda koalitsiooni sõda
Cádiz
Napoleoni sissetungiplaanid Inglismaale sõltusid täielikult piisavalt suure arvu liinilaevade olemasolust Boulogne'is. Selleks pidid Villeneuve'i 32 laeva ühinema viitseadmiral Ganteaume'i 21 laevaga Brestis, lisaks kapten Allemandi viiest laevast eskaader, mis oleks andnud talle 58 liinilaevast koondise.
Sel samal kuul saabus Nelson tagasi koju Inglismaale pärast kahte aastat teenistust merel, mõneti ärateenitud puhkusele. Ta jäi kaldale 25 kiireks päevaks ja võeti kaasmaalaste poolt soojalt vastu, kes olid arusaadavalt närvilised võimaliku Prantsuse sissetungi pärast. 2. septembril jõudis Inglismaale teade Prantsuse ja Hispaania ühendlaevastikust Cádizi lahes. Nelson ootas 15. septembrini, kuni tema laev Victory oli valmis seilama.
15. augustil tegi Cornwallis saatusliku otsuse, võttes La Manche'i valvavast laevastikust 20 liinilaeva ja saates need lõunasse tegelema vaenlase jõududega Hispaanias. See jättis La Manche'i mõnevõrra laevadest paljaks, vaid 11 liinilaeva jäi. Siiski moodustas see eraldatud jõud Briti laevastiku tuumiku, kes võitles Trafalgari all. Algul pandi see laevastik viitseadmiral Calderi alluvusse, kes jõudis Cádizi alla 15. septembril. Nelson ühines laevastikuga 29. septembril ja võttis juhtimise üle.
Briti laevastik kasutas fregatte lahe pidevaks jälgimiseks, samas põhijõud jäid silmapiiri taha, 50 miili rannikust läänes. Nelsoni lootus oli meelitada Prantsuse-Hispaania ühendjõud välja ja tegeleda nendega "pilla-palla lahingus". Lahte jälgivaid jõude juhatas kapten Blackwood laeval Euryalus. Tal oli 8. oktoobril seitsme laeva jõud (5 fregatti ja 2 kuunarit).
Varustuse olukord
Selleks hetkeks vajas Nelsoni laevastik hädasti varusid. 2. oktoobril lähetati 5 liinilaeva, Queen, Canopus, Spencer, Zealous, Tigre ja fregatt Endymion kontradmiral Louis' juhtimisel Gibraltarisse varude täiendamiseks. Need laevad suunati hiljem konvoitööle Vahemerel, samas kui Nelson ootas neid tagasi. Teised Briti laevad jätkasid saabumist ja 15. oktoobriks oli laevastik lahinguks täistugevuses. Kuigi see oli märkimisväärne kaotus, siis kui esmaklassiline Royal Sovereign saabus, lubas Nelson Calderil seilata koju selle lipulaeal, 98 kahuriga Prince of Wales. Calderi ilmne agressioonipuudus tegevuses Finisterre neemel 22. juulil sundis Admiraliteeti teda sõjakohtusse kutsuma ja tavapäraselt oleks ta Suurbritanniasse tagasi saadetud väiksemal laeval.
14. septembril andis Napoleon Prantsuse ja Hispaania laevadele Cádizis käsu minna esimesel soodsal võimalusel merele, ühineda seitsme Hispaania liinilaevaga Cartagenas, minna Napolisse ja viia sinna sõdureid sealsete vägede tugevdamiseks, ja võidelda otsustavalt, kui nad kohtuvad ülekaalus Briti laevastikuga.
18. oktoobril sai Villeneuve kirja, milles öeldi, et viitseadmiral François Rosily on saabunud Madridi käsuga võtta juhtimine üle. Samal ajal sai ta luureandmeid, et kuus Briti laeva on saabunud Gibraltarisse (see oli admiral Louis' eskaader). Nõelatuna väljavaatega jääda laevastiku ees häbisse, otsustas Villeneuve minna merele enne oma järglase Cádizi jõudmist. Pärast tormi 18. oktoobril hakkas laevastik end kiirustades merele seadma.
Lahkumine
Ilm aga muutus pärast nädalast tormi äkitselt rahulikuks. See aeglustas sadamast lahkuva laevastiku edenemist, mis andis brittidel hoiatuse. Villeneuve oli koostanud kava moodustada jõud neljast eskaadrist, millest igaüks sisaldas nii Prantsuse kui ka Hispaania laevu. Pärast oma varasemat hääletust paigale jääda ei tahtnud kaptenid Cádizist lahkuda ja seetõttu ei jälginud nad Villeneuve'i korraldusi täpselt (Villeneuve oli väidetavalt paljude laevastiku ohvitseride ja meeskondade seas põlatuks muutunud). Selle tulemusel valgus laevastik sadamast välja korratult.
Villeneuve'il kulus suurem osa 20. oktoobrist oma laevastiku organiseerimiseks ja see asus kolmes kolonnis teele Gibraltari väina suunas kagus. Samal õhtul märkas laev Achille 18 Briti liinilaeva neid jälitamas. Laevastik hakkas valmistuma lahinguks ja öö jooksul moodustasid nad ühe liini. Järgmisel päeval märgati jälitavat Nelsoni laevastikku (27 liinilaeva ja neli fregatti) loodest taganttuulega lähenemas. Villeneuve käskis jälle laevastiku kolme kolonni, kuid varsti muutis meelt ja käskis ühele liinile. Tulemuseks oli laialivalguv, ebaühtlane moodustis.
Briti laevastik seilas, nagu oleks võidelnud, Nelsoni lipulaeval heisatud signaali 72 järgi. Kell 5.40 hommikul olid britid umbes 21 miili Trafalgari neemest loodes, Prantsuse-Hispaania laevastik oli brittide ja neeme vahel. Kell 6 samal hommikul andis Nelson käsu valmistuda lahinguks.
Kell 8 käskis Villeneuve'i laevastikul koonduda ja tagasi Cádizi pöörduda. See pööras liitlaste liini järjekorra ümber, pannes kontradmiral Pierre Dumanoir le Pelley juhitud tagumise otsa esirinda. Tuul muutus nüüd vastupidiseks, muutes sageli suunda. Väga nõrk tuul tegi manööverdamise peaaegu võimatuks kogenud meeskondadele. Kogenematutel meeskondadel oli raskusi olukorraga kohanemisel ja võttis peaaegu poolteist tundi, enne kui Villeneuve'i käsk täideti. Prantsuse ja Hispaania laevastik moodustas nüüd ebaühtlase, nurgelise poolkuu, kus aeglasemad laevad üldiselt allatuult ja kaldale lähemal.
Villeneuve oli valusalt teadlik, et Briti laevastik ei rahulduks tema ründamisega vanamoelisel viisil, tulles paralleelselt kõrvale ja rünnates. Ta teadis, et nad püüavad keskenduda osale tema liinist. Aga ta oli liiga teadlik oma ohvitseride ja sõdurite kogenematusest, et kaaluda lahinguliikumist.
Kell 11 oli kogu Nelsoni laevastik Villeneuve'ile nähtav, moodustades kaks paralleelset kolonni. Kaks laevastikku oleksid olnud kohakuti tunni jooksul. Villeneuve oli nüüd mures liini moodustamise pärast, kui tema laevad olid ebaühtlaselt ja korratult paigutatud. Prantsuse-Hispaania laevastik oli peaaegu 5 miili pikk, kui Nelsoni laevastik lähenes.
Kui britid lähemale jõudsid, nägid nad, et vaenlane ei seilanud tihedas korras, vaid korratutes gruppides. Nelson ei leidnud kohe Prantsuse lipulaeva, kuna Prantsuse ja Hispaania ei lehvitanud signaallippe.
Kuus varem Gibraltarisse lähetatud Briti laeva ei tulnud tagasi, nii pidi Nelson võitlema nendeta. Ta oli arvulises ülekaalus, ligikaudu 30 000 meest ja 2568 kahurit 17 000 mehe ja 2148 kahuri vastu. Prantsuse-Hispaania laevastikus oli ka kuus liinilaeva rohkem ja nii sai see rohkem tulejõudu kombineerida.
Tegevus
pisi|Nelsoni kuulus signaal
Lahing edenes suuresti vastavalt Nelsoni plaanile. Kell 11.45 saatis Nelson kuulsa lipusignaali "Inglismaa ootab, et iga mees täidab oma kohust".
Nime "Inglismaa" kasutati sel ajal laialdaselt Suurbritanniale viitamiseks, kuigi Briti laevastikus oli märkimisväärne kontingent Iirimaalt, Šotimaalt ja Walesist, samuti Inglismaalt. Erinevalt fotoillustratsioonist oleks seda signaali võidud näha vaid besaanmastist ja vaja olnuks 12 tõstet. Laevastik lähenes Prantsuse liinile kahes kolonnis. Tuulepealset kolonni juhtis laeval Victory Nelson, samas Collingwood laeval Royal Sovereign juhtis teist, tuulealust kolonni.
Kui lahing algas, olid prantslased ja hispaanlased korratus rivis, esiotsaga põhjas, samas kaks Briti kolonni lähenesid läänest peaaegu täisnurga all. Briti laevastiku põhjapoolset, tuulepealset kolonni juhtis Nelsoni 100 kahuriga lipulaev Victory. Tuulealust kolonni juhtis 100 kahuriga Royal Sovereign, viitseadmiral Cuthbert Collingwoodi lipulaev. Nelson juhtis oma liini petlikult Prantsuse-Hispaania laevastiku esiotsa suunas ja pöördus siis tegeliku rünnakuobjekti suunas. Collingwood muutis veidi oma kolonni kurssi, nii et kaks liini ühtlustusid rünnakujoonel.
pisi|Olukord kell 12, kui Royal Sovereign lõikus Prantsuse-Hispaania liini
Keskpäeval saatis Villeneuve signaali "tegeleda vaenlasega" ja Fougueux tulistas oma esimese proovilasu Royal Sovereigni suunas. Royal Sovereign oli täispurjes ja kuna sel oli hiljuti põhja puhastatud, eemaldus see ülejäänud Briti laevastikust. Kui see jõudis liitlaste liinini, jäi see Fougueux, Indomptable, San Justo ja San Leandro tule alla, enne kui lõikus liini just admiral Alava lipulaeva Santa Ana ahtris, millesse see tulistas laastavad kogupaugud.
40 minutit oli Victory Prantsuse-Hispaania laevade Héros, Santísima Trinidad, Redoutable ja Neptune tule all; kuigi paljud lasud läksid mööda, tapsid ja haavasid teised arvukalt tema meeskonda ja lõhkusid tema rooliratta, nii et keerata sai vaid tekialusest roolipinnist. Victory ei saanud veel vastata. Kell 12.45 lõikas Victory vaenlase liini Villeneuve'i lipulaeva Bucentaure ja Redoutable'i vahelt. Victory oli Bucentaure'ile lähemal, andes läbi selle ahtri laastava kogupaugu, mis tappis ja vigastas paljusid selle kahuritekil. Villeneuve arvas, et toimub pardaletulek. Siiski tegeles admiral Nelsoni Victory 74 kahuriga Redoutable'iga. Bucentaure jäeti järgmise kolme laeva hooleks Briti tuulepealses kolonnis, Temeraire, Conqueror ja Neptune.
pisi|Trafalgari lahing, olukord kell 13
Tekkis suur segadus ja võitluse ajal haakus Victory Prantsuse Redoutable'iga. Redoutable'i meeskond, mis koosnes tugevast jalaväekorpusest (kolm kaptenit ja neli leitnanti), püüdis tulla pardale ja hõivata Victory. Redoutable'i besaanmasti otsast tulistatud musketikuul tabas Nelsonit vasakusse õlga ja läbis tema keha, jäädes pidama seljas. Nelson hüüatas: "Lõpuks neil õnnetus, ma suren." Ta toimetati tekkide alla ja suri umbes 16.30, kui lahing, mis oleks teinud ta legendiks, lõppes brittide kasuks.
Victory lõpetas tule, laskurid kutsuti tekile võitlema, kuid suruti Prantsuse grenaderide poolt alumistele tekkidele. Kui prantslased valmistusid Victory pardale tulema, lähenes Temeraire, teine laev Briti tuulepealses kolonnis, Redoutable'ile vööri tüürpoordist ja tulistas nähtavat Prantsuse meeskonda kahurist, põhjustades suuri kaotusi.
Kell 13.55 oli Redoutable'i kapten Lucas koos 99 terve mehega 643-st ja ise raskelt haavatuna sunnitud alistuma. Prantsuse Bucentaure isoleeriti Victory ja Temeraire'i poolt ja hõivati siis Neptune, Leviathan ja Conqueror' poolt; sarnaselt isoleeriti Santísima Trinidad ja jäi ilma abita alla, alistudes kolme tunni pärast.
pisi|Trafalgari lahing, olukord kell 17
Üha rohkem ja rohkem Briti laevu sisenes lahingusse, liitlaste keskmised ja tagumise otsa laevad jäid järk-järgult alla. Liitlaste esimene ots tegi pärast pikalt tuulevaikusse jäämist mõttetuid demonstratsioone ja seilas siis minema. Britid võtsid 22 alust Prantsuse-Hispaania laevastikust ja ei kaotanud ühtegi. Võetud Prantsuse laevade hulgas olid Aigle, Algésiras, Berwick, Bucentaure, Fougueux, Intrépide, Redoutable ja Swiftsure. Võetud Hispaania laevad olid Argonauta, Bahama, Monarca, Neptuno, San Agustín, San Ildefonso, San Juan Nepomuceno, Santísima Trinidad ja Santa Ana. Nendest Redoutable uppus, Santísima Trinidad ja Argonauta lasti brittide poolt põhja ja uppusid hiljem, Achille plahvatas, Intrépide ja San Augustín põlesid ning Aigle, Berwick, Fougueux ja Monarca purunesid tormis pärast lahingut.
Austerlitz
pisi|Napoleon oma vägedega lahingu eelõhtul, küsitlemas kohalikke talupoegi Austria-Vene armee liikumiste kohta. [[Louis-François Lejeune'i maal]]
Algandmed
pisi|Prantslased hõivasid viinamarjaistandused jõelammil ja piirati Vene vägede poolt sisse, kui need saabusid mäekurust. Teine venelaste kolonn lähenes Dürensteinile lõunast
Järgmisel päeval käskis Mortier Gazanil rünnata seda, mida nad uskusid olevat Vene tagalavägi, Steini küla juures. See oli Kutuzovi seatud lõks, mõeldud vaid selleks, et veenda Mortier'd, et ta taganes edasi Viini suunas, kui ta tegelikult ületas hulgi Doonaud, ja oli küla taga peidus. Järgnenud Dürensteini lahingus piirasid kolm Vene kolonni ümber Mortier' korpuse esimese diviisi ning ründasid Gazani nii eest kui ka tagant. Alles pärast Dupont'i diviisi saabumist, pimedas, oli Gazan võimeline alustama oma sõdurite evakueerimist Doonau teisele kaldale. Gazan kaotas ligikaudu 40% oma diviisist. Lisaks püüti kinni 47 ohvitseri ja 895 sõdurit ning ta kaotas viis kahurit. Venelased kaotasid samuti umbes 4000 meest, umbes 16% oma väest, ja kaks rügemendilippu. Austria leitnand-välimarssal Schmitt tapeti lahingu lõppedes, arvatavasti Vene musketäri poolt lähivõitluse möllus.
thumb|upright=1.90|Dürenstein asub maaninal. Järsud mäed ulatuvad jõeni, mis lookleb ümber maanina. Prantslastel ei olnud otsenähtavust lahinguvälja ühest otsast teiseni
Hargnevate teede aed (film)
"Hargnevate teede aed" on 2007. aastal valminud Eesti lühimängufilm, Argentina maagilise realisti, kirjanik Jorge Luis Borgese samanimelisest novellist inspireeritud metafüüsiline spioonifilm.
Kolmanda koalitsiooni sõda
Algandmed
Schöngraberni lahing (ka Hollabrunni lahing) toimus nädal pärast Dürensteini lahingut, 16. novembril 1805 Hollabrunni lähedal Alam-Austrias. Kutuzovi Vene armee oli jõudnud Doonau põhjakaldale enne Napoleoni Prantsuse armeed. 15. novembril 1805 vallutasid marssalite Murat' ja Lannes' juhitavad Prantsuse eelväed silla üle Doonau Viini, väites valelikult, et oli sõlmitud vaherahu ja tormasid siis sillale, kui valvurid olid segaduses. Kutuzovil oli vaja võita aega, et võtta Brünni juures ühendust Friedrich von Buxhoevedeni juhitud abivägedega. Ta käskis oma kindralmajor vürst Pjotr Bagrationi juhitavatel tagalavägedel tegeleda prantslastega.
Pärast Hollabrunni kogunesid armeed tasandikele Brünnist idas. Napoleon kogus umbes 75 000 meest ja 157 kahurit eelseisvaks lahinguks, kuid umbes 7000 sõdurit Davout juhtimisel olid veel kaugel lõunas Viini suunal. Liitlastel oli umbes 73 000 sõdurit, nendest 70% venelased, ja 318 kahurit. 1. detsembril hõivasid mõlemad pooled oma peamised positsioonid.
Hargnevate teede aed (film)
Sisu
Esimese maailmasõja aegses Londonis saab Venemaalt revolutsiooni eest põgenenud ja Saksa luure teenistusse sattunud vürst Jevgeni Burdovski ülesandeks teatada ajalehes linna nimi, mida Saksa lennukid pommitama peaksid. Selleks otsustab Burdovski lasta maha linnanimelise mehe.
Kolmanda koalitsiooni sõda
Lahinguväli
Lahinguvälja põhjaosas domineerisid 210-meetrine Santoni küngas ja 260-meetrine Zurani küngas, mõlemad vaatega tähtsale Olmützi–Brünni maanteele, mis kulges lääne–idasuunaliselt. Nendest kahest künkast läänes oli Bellowitzi küla, ja nende vahelt voolas Bosenitzi oja lõunasse, et suubuda Goldbachi ojja, viimane voolas mööda Kobelnitzi, Sokolnitzi ja Telnitzi külast. Kogu ala keskel oli Pratzeni kõrgendik, kergelt kaldu küngas umbes 11–12 meetrit kõrge. Adjutant märkis, et keiser ütles korduvalt oma marssalitele: "Härrased, uurige seda maad hoolikalt, sellest saab lahinguväli; teil on oma osa selles".
Liitlaste plaanid ja paiknemine
pisi|Liitlaste (punane) ja prantslaste (sinine) paiknemine 1. detsembril 1805 kell 18
Hargnevate teede aed (film)
Tegijad
Režissöör: Margus Paju
Kolmanda koalitsiooni sõda
Liitlaste plaanid ja paiknemine
Liitlaste nõukogu kohtus 1. detsembril, et arutada ettepanekuid lahinguks. Enamikul liitlaste strateegidest mõlkus meeles kaks põhilist ideed: puutuda kokku vaenlasega ja kaitsta lõunatiiba, mis avas tee Viini. Kuigi tsaar ja tema lähikondlased surusid peale lahingut, oli Austria keiser Franz palju ettevaatlikumas meeleolus, ja talle sekundeeris Kutuzov, peamine Vene komandör. Surve Vene aadli ja Austria komandöride poolt võidelda oli aga liiga tugev ning liitlased kiitsid heaks Austria staabiülema Weyrotheri plaani. See eeldas peamist lööki prantslaste parema tiiva vastu, mis liitlaste arvates oli nõrgalt kaitstud, ja petterünnakuid prantslaste vasaku tiiva vastu. Liitlased jagasid enamuse oma vägedest nelja kolonni, mis pidid ründama prantslaste paremat tiiba. Vene keiserlik kaardivägi jäeti reservi, samas valvasid Vene väed Bagrationi juhtimisel liitlaste paremat tiiba.
Prantslaste plaanid ja paiknemine
Päevadel enne tegelikku võitlust jättis Napoleon liitlastele mulje, et tema armee oli nõrgas seisus ja et ta soovis rahuläbirääkimisi. Tegelikult lootis ta, et liitlased ründavad, ja nende sellele missioonile julgustamiseks nõrgestas ta sihilikult oma paremat tiiba. 28. novembril kohtus Napoleon oma marssalitega keisri peakorteris ja need informeerisid teda oma kahtlustest ja hirmudest eelseisva lahingu suhtes, soovitasid isegi taganemist, kuid ta kehitas nende kaebuste suhtes õlgu ja läks tagasi tööle. Napoleoni plaan nägi ette, et liitlased peaksid saatma nii palju sõdureid tema parema tiiva katteks, et nende keskosa oleks oluliselt nõrgestatud. Seejärel arvestas ta massiivse prantslaste survega Soulti IV korpuse 16 000 sõduri poolt läbi liitlaste armee keskosa selle sandistamiseks. Vahepeal käskis Napoleon oma nõrga parema tiiva toetuseks Davout' III korpusel teha kiirmarss Viini alt ja ühineda kindral Legrandi meestega, kes olid lõunatiiva serval, mis pidi kandma liitlaste rünnaku raskeimat osa. Davout' sõduritel oli 48 tundi, et marssida 110 km. Nende saabumine oleks olnud äärmiselt oluline prantslaste plaani edu või nurjumise määramisel. Keiserlik kaardivägi ja Bernadotte'i I korpus jäeti reservi, samas Lannes'i V korpus valvas lahingu põhjasektorit.
Hargnevate teede aed (film)
Tegijad
Produtsent: Margus Paju
Operaatorid: Mart Taniel, Kristjan-Jaak Nuudi
Kolmanda koalitsiooni sõda
Lahingu algus
Lahing algas umbes kell 8 hommikul, kui esimene liitlaste kolonn ründas Telnitzi küla, mida kaitses 3. liinirügement. See lahinguvälja sektor tunnistas järgnevatel hetkedel rasket tegevust, kui mitmed metsikud liitlaste sööstud tõrjusid prantslased välja ja sundisid need Goldbachi teisele kaldale. Davout' korpuse esimesed mehed saabusid samal ajal ja surusid liitlased Telnitzist välja, enne kui husaarid neid ründasid ja asula tühjendasid. Liitlaste rünnakuid väljaspool Telnitzit kontrollis Prantsuse suurtükivägi.
Hargnevate teede aed (film)
Tegijad
Kunstnik: Laura Pählapuu
Guðjónssoni sugereeritavuse skaala
Guðjónssoni sugereeritavuse skaala (Gudjonsson suggestibility scale, GSS) on test, millega püütakse mõõta seda, kui vastuvõtlik on isik sundivale küsitlemisele.
Hargnevate teede aed (film)
Tegijad
Osades: Margus Stalte, Lembit Peterson, Üllar Saaremäe
Kolmanda koalitsiooni sõda
Lahingu algus
Liitlaste kolonnid hakkasid liikuma prantslaste parema tiiva vastu, kuid mitte soovitud kiirusega, nii olid prantslased rünnakute tõrjumisel enamasti edukad. Tegelikult oli liitlaste paiknemine vigane ja halvasti ajastatud: liitlaste vasakult tiivalt eraldatud ratsavägi Liechtensteini juhtimisel pidi asuma paremale tiivale ja seda tehes takerdus ta jalaväe teise kolonni, mis edenes prantslaste parema tiiva suunas. Sel hetkel mõtlesid planeerijad, et see oli häving, kuid hiljem aitas see liitlasi. Vahepeal ründasid teise kolonni juhtivad elemendid Sokolnitzi küla, mida kaitsesid 26. kergerügement ja Tirailleurs, Prantsuse kähmlejad. Esialgsed liitlaste rünnakud jäid tulemuseta ja kindral Langeron käskis küla pommitada. See sundis prantslased välja, ja umbes samal ajal ründas kolmas kolonn Sokolnitzi kantsi. Aga prantslased tegid vasturünnaku ja said küla tagasi, ainult nii kauaks, kui nad jälle välja aeti. Konflikt sellel alal lõppes silmapilkselt, kui Frianti diviis (III korpuse osa) võttis küla tagasi. Sokolnitz oli võib-olla kõige võideldum ala lahinguväljal ja käis päeva edenedes mitu korda käest kätte.
Guðjónssoni sugereeritavuse skaala
Skaalast
Katse koosneb lühikesest jutust, mis küsitletavale isikule ette loetakse. Seejärel jutustab katseisik kõigest, mida ta jutust mäletab. Hiljem isikut küsitletakse ning temalt küsitakse jutu kohta standardseid küsimusi, millest mõned aga ei käi teksti kohta. Seejärel öeldakse katseisikule "jõulisel moel", et tema jutus olid vead ja et ta peab küsimustele veel teist korda vastama.
"Järeleandmine" näitab seda, kui vastuvõtlik ollakse sugereerivale küsitlemisele. "Muutmine" näitab seda, kas ja mil määral küsitlemisel ülesnäidatud surve tulemusena oma vastuseid muudetakse. Skaala uurib ka mälu töötlemisega seotud probleeme: asjaolusid, mille korral inimesed asendavad oma mälus olevad lüngad väljamõeldud mälestustega.
Kolmanda koalitsiooni sõda
"Üks terav löök ja sõda on läbi"
Umbes kell 8.45 hommikul, märgates lõpuks nõrkust vaenlase keskkohas, küsis Napoleon Soultilt, kui kaua võtab tema meestel aega Pratzeni kõrgendikule jõudmine, millele marssal vastas: "Vähem kui 20 minutit, söör." Umbes 15 minutit hiljem käskis Napoleon rünnakule, lisades: "Üks terav löök, ja sõda on läbi."
Guðjónssoni sugereeritavuse skaala
Edasiarendused
Nime GSS 1 kandev skaala ja sellega paralleelselt kasutatav GSS 2 on välja töötatud uuringute ning kohtu- ja kliiniliste rakenduste jaoks. Nende väljaandja kirjastus Psychology Press nõuab, et kõik selle ostjad end registreeriksid ning esitaksid andmeid ka oma kvalifikatsiooni kohta. Seetõttu ei saa seda raamatut raamatupoodidest osta ning need on saadaval ainult diplomeeritud kliinilistele psühholoogidele ja kohtupsühholoogidele, psühhiaatritele ja teadlastele, kellel on testi läbiviimiseks vajalik väljaõpe.
Kolmanda koalitsiooni sõda
"Üks terav löök ja sõda on läbi"
Tihe udu aitas varjata Saint-Hilaire'i diviisi edenemist, kuid kui nad läksid nõlvast üles, rebestas legendaarne "Austerlitzi päike" udu ja julgustas neid edasi. Vene sõdurid ja komandörid kõrgendiku tipus olid vapustatud, kui nägid nii palju Prantsuse sõdureid nende poole tulemas. Liitlaste komandöridel oli nüüd võimalus saata mõned neljandast kolonnist hilinenud täiendused sellesse kibedasse võitlusse. Üle tunni hirmsat võitlust jättis enamuse sellest üksusest tundmatuseni moonutatuks. Teised mehed teisest kolonnist, enamasti kogenematud austerlased, osalesid samuti võitluses ja võitlesid ühe kõige parema võitlusjõu vastu Prantsuse armees, sundides need lõpuks nõlvalt lahkuma. Siiski ründasid meeleheitest haaratud Saint-Hilaire'i mehed veel kord kõvasti ja surusid täägivõitluses liitlased kõrgendikult alla. Põhjas ründas kindral Vandamme'i diviis Staré Vinohrady ala ning andekate kähmlejate ja surmavate kogupaukudega murdis mitu liitlaste pataljoni.
Guðjónssoni sugereeritavuse skaala
Edasiarendused
Skaalad on eriti rakendatavad politseis ülekuulamistel, kuid neist on kasu ka mistahes teistes sarnastes olukordades (sealhulgas kliinilises praktikas). Need on kasutatavad kohtuga seotud juhtumitel, kuritöö ohvritel ja pealtnägijatel, psüühikahäiretega inimestel ning nii lastel kui ka täiskasvanutel. Skaaladega GSS 1 ja GSS 2 paralleelselt on välja töötatud ka Guðjónssoni soostumisskaala (Gudjonsson Compliance Scale), mis uurib innukust olla kellelgi meeltmööda ning konfliktide ja vastandumiste vältimist. Uurimused on näidanud, et sugereeritavus ja soostumine on olulisel kohal nii politseis toimuvatel ülekuulamistel kui ka kliinilises praktikas.
Kolmanda koalitsiooni sõda
"Üks terav löök ja sõda on läbi"
Lahing pöördus kindlalt Prantsusmaa kasuks, kuid palju võitlust oli veel ees. Napoleon kamandas Bernadotte'i I korpuse toetama Vandamme'i vasakut tiiba ja viis oma komandokeskuse Zurani künkalt Püha Antoniuse kabelisse Pratzeni kõrgendikul. Liitlaste rasket olukorda kinnitas otsus saata lahingusse Vene keiserlik kaardivägi; suurvürst Konstantin, tsaar Aleksandri vend, kamandas kaardiväge ja korraldas vasturünnaku lahinguvälja Vandamme'i lõigus, sundides peale verise pingutuse ja ainsa Prantsuse standardi kaotuse lahingus (õnnetu ohver oli 4. liinirügemendi pataljon). Tajudes häda, kamandas Napoleon oma raskeratsaväe edasi. Need mehed purustasid oma Vene vastased, kuid kui mõlemalt poolt valgus peale suur hulk ratsaväge, ei olnud võitja veel selge. Venelastel oli siin arvuline ülekaal, kuid üsna varsti tõusis laine, kui tegevusvälja tiivale lähetati Bernadotte'i I korpuse 2. (Drouet') diviis ja võimaldati Prantsuse ratsaväel otsida varjupaika nende liinide taga. Kaardiväe ratsasuurtükivägi maksis samuti surmavat lõivu Vene ratsa- ja jalaväele. Venelased murdusid ja paljud surid, kui neid jälitati end kogunud Prantsuse ratsaväe poolt umbes neljandik miili.
Lõppmäng
pisi|Kell 14 oli liitlaste armee ohtlikult kaheks eraldatud. Napoleonil oli nüüd võimalus rünnata ühte tiiba ja ta valis liitlaste vasaku tiiva, kuna teised vaenlase sektorid olid juba selged või toimus võitlus taganejatega
Guðjónssoni sugereeritavuse skaala
Teiste tööd
Guðjónssoni sugereeritavuse skaala põhjal on tehtud mitmeid teadustöid, millega on selle rakendatavust ja kehtivust kontrollitud. Lisaks on teised teadlased töötanud välja ka skaala muudetud variante.
Kolmanda koalitsiooni sõda
Lõppmäng
Vahepeal tunnistas ka põhjapoolne osa lahinguväljast rasket võitlust. Vürst Liechtensteini raskeratsavägi alustas rünnakut Kellermanni kergeratsaväe vastu pärast saabumist lõpuks õigele positsioonile lahinguväljal. Võitlus läks alguses prantslstele hästi, kuid Kellermanni väed taandusid kindral Caffarelli jalaväediviisi taha, kui sai selgeks, et venelasi oli liiga palju. Caffarelli mehed peatasid venelaste rünnakud ja võimaldasid Murat'l saata kaks kürassiiridiviisi võitlusse, et hävitada Vene ratsavägi lõplikult. Järgnenud lähivõitlus oli kibe ja pikk, kuid prantslased võitsid lõpuks. Lannes juhtis siis oma V korpuse Bagrationi meeste vastu ja pärast rasket võitlust õnnestus ajada kogenud Vene komandör lahinguväljalt minema. Ta tahtis jälitada, kuid Murat, kes kontrollis lahinguvälja seda sektorit, oli vastu.
Guðjónssoni sugereeritavuse skaala
Teiste tööd
Näiteks T. Smeets, J. Leppink, M. Jelicic ja H. Merckelbach avaldasid 2009. aastal ajakirjas Legal and Criminological Psychology artikli, mis jõudis järeldusele, et hea mainega Guðjónssoni sugereeritavuse skaala (mille piiranguks on aga aeganõudev protseduur) lühendatud varianti võib kasutada olukordades, kus on ajafaktor on oluline tegur.
Kolmanda koalitsiooni sõda
Lõppmäng
Napoleoni tulipunkt nihkus nüüd lahinguvälja lõunaossa, kus prantslased ja liitlased ikka veel võitlesid Sokolnitzi ja Telnitzi pärast. Tõhusa kaheharulise rünnakuga tungisid Saint-Hilaire'i diviis ja osa Davout' III korpusest Sokolnitzis läbi vaenlase ja sundisid kahest kolonnist esimese komandörid, kindralid Kienmayeri ja Langeroni põgenema nii kiiresti kui nad võisid. Friedrich von Buxhoeveden, liitlaste vasaku tiiva komandör ja mees, kes vastutas rünnaku juhtimise eest, oli täiesti purjus ja põgenes samuti. Kienmayer kattis oma taganemist O'Reilly kergeratsaväega, kellel õnnestus vapralt võita viis kuuest Prantsuse ratsaväe rügemendist, enne kui pidi samuti taanduma.
Guðjónssoni sugereeritavuse skaala
Teiste tööd
Teise näitena võib tuua Guðjónssoni poolt islandlastest vangide seas läbi viidud katse alusel välja töötatud Portugali versiooni skaalast GSS 1. Katsega leiti, et portugallastest vangide seas läbi viidud katse tulemused olid algse katse tulemustega sarnased. Selle 2013. aastal avaldatud artikliga jõuti järeldusele, et skaala Portugali versioon on valiidne.
Kolmanda koalitsiooni sõda
Lõppmäng
Üldine paanika valdas nüüd liitlaste armeed ja see taandus lahinguväljalt kõigis võimalikes suundades. Kuulus, kohutav episood juhtus selle taganemise ajal: Vene väed, kes said lüüa Prantsuse paremal tiival, taandusid lõunasse Viini suunas üle Satschani külmunud tiikide. Prantsuse suurtükivägi keeras torud meeste suunas, kuid Napoleon käskis neil jääd tulistada. Mehed uppusid külmades tiikides, kümned suurtükid koos nendega. Hinnangud, palju suurtükke kaotati, erinevad; võis olla vaid 38 ja võis olla üle 100. Allikad erinevad ka kaotuste osas, võis olla vaid 200, aga võis olla ka kuni 2000 surnut. Kuna Napoleon liialdas selle juhtumiga oma lahinguraportis, võivad väiksemad numbrid õigemad olla, kuigi jääb kahtlus, kas need on päris õiged. Paljud peavad seda juhtumit üheks Napoleoni julmimaks teoks sõjas.
Itaalia kampaania
Vahepeal Itaalias manööverdasid Prantsuse väed Saint-Cyri juhtimisel endiselt Napoli kuningriigi piiril. Prantslased olid hoolikalt jälginud Inglise-Vene väge, kellele oli usaldatud kuningriigi kaitse. Pärast Austerlitzi lahingut taandusid venelased Itaaliast ja britid ei soovinud üksi Napolit kaitsta, evakueerudes mandrilt täiesti ja taandudes tagasi Sitsiiliasse. Vahepeal korraldati Prantsuse vägi, mis paiknes Bolognas, ümber Napoli armeeks ja pandi Napoleoni venna Joseph Bonaparte nominaalse käsu alla. Siiski oli de facto komandör André Masséna, kes juhtis I korpust ja kellele Joseph usaldas sissetungi.
Sissetung Napolisse
9. veebruaril 1806 tungis Masséna Napoli kuningriiki ja kaks päeva hiljem põgenes Bourbonist Napoli kuningas Ferdinando IV samuti Sitsiiliasse, mida kaitses Briti laevastik. Napoli langes varsti prantslaste kätte ja veebruari lõpuks oli kuningriigist veel vaid kaks kohta vallutamata. Üks oli kindluslinn Gaeta Napolist põhja pool ja teine oli Calabria Itaalia lõunatipus, kuhu olid taandunud Napoli kuningliku armee riismed.
Ferdinando lootis 1799. aasta sündmuste kordumist, kui rahvaülestõus Calabrias põhjustas lõpuks Parthenope vabariigi langemise, mis oli Prantsuse vasallriik, mis loodi pärast seda, kui napollased alistati esimest korda Teise koalitsiooni sõjas. Siiski sellist mässu ei toimunud ja 3. märtsil tungis kindral Jean Reynier, kes kamandas 10 000-mehelist Napoli armee II korpust, Calabriasse. Ainult vähesed kalaabrialased avaldasid vastupanu sissetungivale Prantsuse väele ja Napoli kuninglik armee alistati häälekalt Campo Tenese lahingus 10. märtsil 1806. Ferdinandol ei olnud nüüd muud valikut, kui loovutada Napoli troon prantslastele. Päev pärast Campo Tenese lahingut kuulutati Joseph uueks Napoli kuningaks. Nüüd põgenesid Napoli armee viimased regulaarväelased Sitsiiliasse ja prantslased kontrollisid kogu Itaalia maismaad, väljaarvatud Gaeta kindlus, mida piirati 26. veebruarist saati.
Calabria ülestõus
Siiski ei läinud kõik prantslaste plaanide kohaselt. Varustusprobleemid tähendasid, et Reynier' II korpus Calabrias oli sunnitud elama vallutatud maast. Juba üle kuu toetasid piirkonna talupojad Napoli armeed ja olid lähedal näljale. Joseph tundus probleemidest ja võimaliku mässu ohust mitteteadlik olevat. Järelikult ei saadetud Itaalia lõunaossa erilisi varusid. Reynier võttis initsiatiivi ja hõivas varusid kohalikult rahvalt, mis viis ettearvatult märtsi lõpuks mässuni. See algas väikestest partisanijõukudest, mis lõpuks laienes terveid külasid hõlmavaks ülestõusuks prantslaste vastu. Kuna Gaeta kindlus oli veel vallutamata, ei saanud Joseph saata rohkem sõdureid Calabriasse, sundides Reynier'd tugevdama oma armeed kohalike sõduritega, keda värvati suurematest linnadest.
Juuliks ei olnud Masséna veel suutnud Gaetat võtta Prantsuse suurtükiväe halva logistilise juhtimise tõttu, kergete tugevduste tõttu brittidelt mere poolt ja rea napollaste garnisoni edukate väljatungide tõttu Prantsuse sapööride vastu. Kui vaid Reynier' väike vägi ikka veel võitles Calabrias mässajate vastu, organiseerisid britid ekspeditsiooniväe John Stuarti juhtimisel, et hoida ära võimalik sissetung Sitsiiliasse ja võib-olla päästa valla täiemahuline mäss prantslaste vastu kogu Itaalias. Kuigi brittidel oli alguses edu, eriti Maida lahingus, nurjus brittidel nii Stuarti ekspeditsiooni tugevdamine kui ka püüe leevendada Gaeta piiramist. Kui Prantsuse suurtükivägi oli lõpuks võimeline pommitama linnamüüre täie võimsusega, alistusid napollased lõpuks 18. juulil, vabastades Masséna I korpuse.
Pärast Gaeta alistamist kamandati Masséna Josephi poolt lõunasse toetama Reynier' II korpust brittide ja Calabria ülestõusnute vastu. Nüüd Itaalia mandril tõsiselt vähemusse jäänuna taandusid britid tagasi Sitsiiliasse. Siiski suruti mäss maha alles aastal 1807, mis ajaks palus Masséna juba luba erruminekuks. Esimest korda Napoleoni sõdade ajal kogesid prantslased julma sissisõda mässulise elanikkonna poolt. Prantslased leidsid, et ainus tõhus viis tegeleda sellise ülestõusuga oli kasutada Reynier' rakendatud terroritaktikat. See viitas samadele probleemidele, millega prantslased, ja eriti Joseph Bonaparte, seisid silmitsi Hispaanias Poolsaare sõjas.
Tulemused
pisi|Kõik Kolmanda koalitsiooni sõjast osavõtnud. Sinine : Koalitsioon ning selle kolooniad ja liitlased. Roheline : [[Prantsuse esimene keisririik, selle protektoraadid, kolooniad ja liitlased]]
Austerlitz ja eelnev kampaania muutsid põhjalikult Euroopa poliitika loomust. Kolme kuuga okupeerisid prantslased Viini, hävitasid kaks armeed ja alandasid Austria keisririiki. Need sündmused olid teravas kontrastis 18. sajandi jäikade võimustruktuuridega, kus suur Euroopa pealinn ei olnud kunagi vaenlase armee valduses. Austerlitz valmistas ette Prantsuse domineerimise lähiaastakümneteks Euroopa kontinendil, kuid üks selle kõige vahetum mõju oli Preisimaa ergutamine sõtta aastal 1806.
Prantsusmaa ja Austria sõlmisid vaherahu 4. detsembril ning Pressburgi rahu 22 päeva hiljem lülitas viimase sõjast välja. Austria nõustus tunnustama Prantsusmaa Campo Formio (1797) ja Lunéville'i (1801) lepingutega võetud territooriumi, loovutama maid Baierile, Württembergile ja Badenile, kes olid Napoleoni Saksa liitlased, ning maksma 40 miljonit franki sõjahüvitist. Veneetsia anti samuti Itaalia kuningriigile. See oli karm lõpp Austriale, kuid kindlasti mitte katastroofiline rahu. Vene armeel lubati taanduda kodusele territooriumile ja prantslased asusid laagrisse Lõuna-Saksamaal. Saksa-Rooma riik pühiti samuti tõhusalt minema, 1806 oli selle viimane aasta. Napoleon asutas Reini Liidu, rida Saksa riike, kes pidid olema puhvriks Prantsusmaa ja Preisimaa vahel. Preisimaa nägi neid ja teisi käike solvanguna oma seisundile, kui peamine võim Kesk-Euroopas, ja see asus aastal 1806 Prantsusmaaga sõtta.
Itaalias jäi poliitiline olukord muutumatuks aastani 1815, Briti ja Sitsiilia väed kaitsesid Bourbonist kuningat Ferdinandot Sitsiilias ja Napoli kuningas (Napoleoni) hoidis kontrolli all mandrit. 1808. aastal sai Joachim Murat Napoli kuningaks, kui Joseph Bonaparte sai Hispaania kuningaks. Murat tegi mitu katset ületada Sitsiilia väin, mis kõik ebaõnnestusid, vaatamata ükskord sillapea hõivamisele Sitsiilias.
Universal Biological Indexer and Organizer
Universal Biological Indexer and Organizer ehk uBio on veebipõhine taksonoomiline andmebaas, mille eesmärk on koguda, säilitada ja töödelda ning koondada infot kõikide maailma elusorganismide (sh väljasurnud liikide) taksoninimetuste ja taksonoomilise kuuluvuse kohta.
Andmebaasi Universal Biological Indexer and Organizer asutas Woods Hole Oceanographic Institution (WHOI).
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Universal Biological Indexer and Organizer seisuga 26.04.2014.
Transformice
"Transformice" (lühendatult TFM või T4M) on veebipõhine mitme mängijaga tasuta mängitav platvormimäng.
Mängu lõid prantsuse mängudisainerid, kes on tuntud varjunimedega Melibellule ja Tigrounette. Melibellule toodab mängu kunstiteoseid ja graafikat, samal ajal kui Tigrounette programmeerib mängu funktsioonie ja mehaanikat. Mäng ilmus algselt 1. mail 2010, mängitav brauseris kui brauserimäng "Transformice" ilmus Steam-i 30. jaanuaril 2015 tasuta mängimiseks.
Wojciech Fortuna
Wojciech Fortuna (sündinud 6. augustil 1952 Zakopanes) on endine poola suusahüppaja.
Flokeerimine
pisi|Kanepikarvapurust flokeeritud motiiv 19. sajandi [[veluurtapeet|veluurtapeedil. Tapeedi trükkimise protsessis kanti üksteise järel paberile värske kleepkiht ja seejärel kanepikarvapuru, mis jäi õli tardumisel tapeedi külge, kusjuures õli kuivamist kiirendati õlisse segatud pliivalgega]] Flokeerimine on pinnatöötlustehnika, mille puhul kantakse tekstiili, tapeedi vms pinnale täielikult või mustrina liimikiht ja sellele kinnitatakse väga lühikesed, sirged naturaalsed või sünteetilised kiud mehaaniliselt või elektrostaatiliselt. Mõlema meetodi puhul kinnitatakse kiud püstises asendis. Pind kuivatatakse termiliselt. Flokeeritud kanga pinna efekt sarnaneb karvastatud kanga omaga, kuid töötlus on odavam.
Wojciech Fortuna
Fortuna tuli 1972. aasta taliolümpiamängudel Sapporos suusahüpetes suurel mäel olümpiavõitjaks. Normaalmäel sai ta 6. koha. Temast sai esimene Poola sportlane, kes võitis taliolümpiamängudel kuldmedali. Järgmise kulla Poolale võitis murdmaasuusataja Justyna Kowalczyk 2010. aastal.
Flokeerimine
Rõivakangaste puhul kasutatakse kogu kanga ulatuses flokeerimist harva, mööblikangaste puhul on see rohkem levinud. Aluskangaks võib olla nii kootud kui ka mittekootud tekstiil, kuid lühikesi kiude on võimalik kinnitada ka muudele materjalidele (paber, puit, metall jm). Vahel ei töödelda mitte kanga pinda liimiga, vaid kinnitatakse kiud liimilindile ja see omakorda lamineeritakse kangale. Kasutatakse vee baasil akrüül-, nailon- või polüesterliimisid, mis on hea elastsusega, vastupidavad, painduvad, värvitud ja lõhnatud.
Ajaloost
Flokeerimise tehnikat kasutati juba 14. sajandil, kui lühikesed siidikiud kinnitati värskelt värvitud seintele. Flokeeritud seinakatete ja hiljem tapeetide valmistamiseks varauusajal ja kuni 19. sajandini kasutati peale siidi ka muid kiude, näiteks kangatootmise kõrvalsaadust villapuru või kanepikiude.
Tehnoloogia
Flokeerimiseks kantakse kangale, paberile või mõnele muule materjalile täielikult või mustrina liimikiht ja sellele puistatakse elektrostaatiliselt peened kiud. Aluskangale liimitavateks kiududeks võivad olla nii puuvill, vill ja tehiskiud, kuid enamasti kasutatakse viskooskiude. Selleks et kiud jääksid püstisesse asendisse, antakse flokeerimisprotsessi käigus kiududele positiivne laeng ja liimitavale alusmaterjalile negatiivne laeng. Elektrilaengu tõttu tõmbuvad kiud vastu aluskangast ja need kinnitatakse termiliselt 130 kraadi juures. Mustrilise flokk-kanga valmistamiseks kasutatakse trükivaltse, mille abil kantakse liim aluskangale vaid mustri kohale ja kiud kinnitub sinna elektrostaatilise välja abil. Kiu pikkus on harilikult 0,2–4 mm.
Ohud
Flokeerimise protsessil on kaks ohutegurit: kiutolm võib tekitada potentsiaalse tuleohu ja töötajatele kopsuhaigusi (nn flock worker's lung), mistõttu tootmisel tuleb kasutada vaakumsüsteeme ja töötajad peavad kandma respiraatoreid.
URRAM
URRAM on veebipõhine Eesti raamatukogudele mõeldud infosüsteem. Infosüsteem loodi Kultuuriministeeriumi, SA Vaata Maailma ja OÜ Uranic COM koostöös.
Infosüsteemi loomise projekti algatas 2001. aastal SA Vaata Maailma. Infosüsteemi hakati looma 2002. aastal.
Kodused asjad
"Kodused asjad" on 2004. aastal valminud Eesti lühimängufilm.
Sisu
Ühes väikeses uberikus, nääriõhtul ilma elektrita jäetud korteris, ootavad 1952. aasta algust rajoonikomitee instruktor Hilda Sebedeus ja tema väike poeg Karl. Nende kodurahu valvab seinal sõbraliku naeratuse ja uhkete vuntsidega mehe portree, kelle kohta Karlil emalt nii mõndagi pärida oleks. Poissi huvitab, miks ei ole ta kunagi oma isa näinud ning mispärast ema alati jutu teisele teemale viib, kui Karl temast rääkida tahab. Õhtul teki alla pugedes võtab poiss julguse kokku ja küsib emalt isa kohta. Peagi selgub aga, et emal on sellel teemal vaikimiseks palju tõsisemad põhjused, kui Karl ette oskab kujutada.
Sergei Kulitšenko
Sergei Kulitšenko (sündinud 3. veebruaril 1978 Moskvas) on Venemaa endine jalgpallur.
1999 mängis ta klubis FC Lantana Tallinn.
S-valk
pisi|S-valk S-valk ehk proteiin S (inglise keeles protein S) on paljudel selgroogsete loomade endoteeli, mis katab vere- ja lümfisoonte sisekesta ning südame sisepinda, poolt sünteesitav K-vitamiiniga seotud plasma-glükoproteiin, mis toimib proteiin C (koagulatsioonifaktor XIV) kofaktorina ja osaleb vere hüübimisprotsessides.
Georg Baselitz
pisi|Georg Baselitz Georg Baselitz (snd 23. jaanuaril 1938) on saksa maalikunstnik, skulptor ja graafik. Ta sai 1960ndatel tuntuks oma kujundlike ja väljendusrikaste maalide poolest. Aastal 1969 hakkas ta maalitavaid objekte maalima tagurpidi, et pakkuda oma varasematele töödele vastukaalu ning leida vaheldust. Tema stiil on omapärane, kuna ta on saanud inspiratsiooni väga erinevatest kohtadest, nagu nõukogude aegsest kunstist, manerismist ja Aafrika skulptuurist.
S-valk
Inimestel kodeerib S-valku PROS1-geen. Inimestel seostatakse S-valguga mitmeid kas pärilikke või omandatud haiguslikke seisundeid, mida nimetatakse S-valgu vaeguseks (S-valgu puudulikkus) ja neid seostatakse ka K-vitamiini vaegusega. S-valgu vaegusele on iseloomulik trombooside (veeniummistuste) teke keha eri piirkondades.
Jahikull
Jahikull on jahi otstarbeks treenitud ja jahil kasutatav pistrikuline.
S-valk
S-valgu avastasid 1979. aastal Seattle'i teadlased ja selle linna järgi on valk ka nimetuse saanud.
Georg Baselitz
Baselitz (sünninimega Hans-Georg Kern) sündis Deutschbaselitzi külas Ülem-Lusaatias Saksamaal. Ta kasvas üles keset teise maailmasõja kannatusi ning seetõttu on hävingul tema töödes ja elus märkimisväärne roll. Need eluloolised asjaolud on kogu tema loomingu läbivad aspektid. Sellega seoses tõdes kunstnik ühes intervjuus: "Ma sündisin hävitatud korda, hävitatud maastikku, hävitatud rahvasse, hävitatud ühiskonda. Ja ma ei tahtnud korda taastada: ma olin piisavalt näinud nii-öelda korda. Ma olin sunnitud kõike kahtluse alla seadma, olema "naiivne", uuesti alustama." Kõiki etteantud korraldusi eirates ja tavalisi tajusid rikkudes on Baselitz kujundanud oma elu käigud enda kunstilisteks juhtpõhimõteteks. Tänaseni pöörab ta kõiki oma maale tagurpidi, millest on saanud tema loomingu ainulaadne ja kõige määravam joon.
Jahikull
Eestis ei ole jaht jahikullidega lubatud.
Sorokimalane
Ta on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse (2012).
Sorokimalasi on Eestis vähemalt kaks alamliiki: Bombus soroeensis soroeeensis ja Bombus soroeensis proteus. Need mõlemad alamliigid on kogu Euroopas laialt levinud.
2011. aasta Abhaasia presidendivalimised
Rahvusvaheliselt tunnustamata Abhaasia seadused lubavad presidendiks kandideerida abhaasi rahvusest Abhaasia kodanikel, kes valdavad ladusalt abhaasi keelt, on vähemalt 35-aastased ja mitte vanemad kui 65-aastased ja kes on vähemalt 5 aastat olnud Abhaasia püsielanikud.
Kandidaate sai esitada 27. juunist 17. juulini.
Kandidaatideks registreeriti Raul Hadžimba, Aleksandr Ankvab ja Sergei Šamba. Peaminister Šamba ja asepresident Ankvab astusid seaduse nõudel kandideerimise puhul ametist tagasi.
Valimiskampaania käigus on Šamba toetajad levitanud süüdistusi, et Ankvab jagas Abhaasia sõja luureinfot Gruusiale, Ankvab omakorda süüdistab Šambat räpaste võtete kasutamises.
Valimised võitis Aleksandr Ankvab, kes sai 54,86% häältest. Kuna ta sai üle 50% häältest, ei läinud vaja teist hääletusvooru. Šamba sai 21,04% ja Hadžimba 19,83% häältest. Valimisaktiivsus oli 71,92%.
Ivan Silajev
15. juunist 1990 kuni 26. septembrini 1991 oli ta Vene NFSV Ministrite Nõukogu esimees ja 24. augustist kuni 26. detsembrini 1991 NSV Liidu Rahvamajanduse Operatiivse Juhtimise Komitee (faktiliselt valitsuse) esimees.
Dorothy Tyler-Odam
Dorothy Jennifer Beatrice Tyler (neiupõlvenimi Dorothy Odam; 14. märts 1920 – 25. september 2014) oli briti kergejõustiklane, kõrgushüppaja.
Ivan Silajev
Elulugu
Silajev sündis Gorki oblastis talupoja perekonnas.
1954. aastal lõpetas ta Kaasani lennuinstituudi ja suunati tööle Gorki lennukitehasesse, kus ta 20 aasta jooksul läbis tee meistrist kuni tehase direktorini.
Muuhulgas osales ta hävitajate MiG-15, MiG-17, MiG-19, MiG-21, MiG-25 ja MiG-31 loomises.
1974. aastal suunati ta tööle NSV Liidu lennutööstuse ministeeriumisse ministri asetäitjaks, 1981. aastal sai temast NSV Liidu lennutööstuse minister.
Ija (eesnimi)
Ija (vene keeles Ия) on naisenimi.
Ivan Silajev
Elulugu
Tema otsesel juhtimisel töötati välja, katsetati ja lasti seeriatootmisse lennukid MiG-29, Su-27, MiG-31, Tu-160, An-124 (Ruslan), Il-86, helikopterid Ka-26, Mi-24 ja kosmoselaev Buran.
Ija (eesnimi)
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 938. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Ija 69 naisel.
Ivan Silajev
Elulugu
1985. aastal nimetati Silajev NSV Liidu Ministrite Nõukogu esimehe asetäitjaks masinatööstuse alal.
1986. aastal juhtis ta Tšornobõli avarii tagajärgede likvideerimise valitsuskomisjoni.
1990. aastal valis Vene NFSV Ülemnõukogu president Boriss Jeltsini ettepanekul Ivan Silajevi VNFSV Ministrite Nõukogu esimeheks. Pärast NSV Liidu lagunemist oli ta 1991–1994 Venemaa alaline esindaja Euroopa Ühenduse juures Brüsselis.
1994. aasta lõpul asutas ta Rahvusvahelise Masinaehitajate Liidu ja valiti selle presidendiks.
Aastatel 2002–2007 oli Silajev Venemaa Masinaehitajate Liidu esimees.
Heinrich Vick noorem
Õppis Kuressaare linnakoolis ja Tallinna Toomkoolis. Usuteadust õppis (immatrikuleeriti 10. augustil 1745) aastatel 1745–1748 Halle Ülikoolis. Ordineeriti 7. novembril 1751 õpetajaks.
Oli aastatel (introdutseeriti 8. detsembril 1751) 1751–1795 Urvaste Püha Urbanuse koguduse õpetaja. Oli veel aastatel 1775–1784 Tartu praostkonna praost ja aastatel 1784–1795 Võru praostkonna praost.
Isiklikku
Tema isa Heinrich Vick ja vend August Heinrich Vick olid Muhu Katariina koguduse õpetajad, vennapoeg Ludwig Nathanael Vick oli Karula koguduse õpetaja, äi Ephraim Dietrich Hövel oli Hargla koguduse õpetaja.
Kiirgusvoog
Kiirgusvoog (inglise keeles radiant flux), tähis \Phi_e, on radiomeetrias kiirguse võimsus (ühik vatt), s.o reaalse või virtuaalse pinna poolt ajaühikus kiiratava või vastuvõetava elektromagnetkiirguse energia: kus on energia, mida elektromagnetkiirgus ajavahemikus \mathrm{d}t edasi kannab.
Kiirgusvoog võib olla seotud kogu elektromagnetilise spektriga või selle osaga (sagedusvahemikuga).
Pinda \Sigma läbiv kiirgusvoog on seotud Poyntingi vektoriga: \mathbf{S} järgmiselt: kus on pinna normaali suunaline vektor ja \mathrm{d}A on pinna element.
Kui kiirgusvoog siduda kiirgava või kiiritatava pinna suurusega, saadakse kiiritustihedus E_e (ühik W/m²):
Tšornõi Potik (Nadvirna rajoon)
Tšornõi Potik (ukraina keeles Чорний Потік) on küla Ukrainas Ivano-Frankivski oblastis Nadvirna rajoonis. Elanike arv on 2740.
Armin
Armin on mehenimi.
Ulmik
Ulmik (Hypnum) on ulmikuliste sugukonda kuuluv sammalde perekond.
Eestist on leitud neli sellesse perekonda kuuluvat liiki, sh
Sergei Gorbunov
2010–2011 mängis ta klubis JK Sillamäe Kalev.
Endel Reinpõld
Endel Reinpõld (4. juuli 1926 Annikvere – 29. oktoober 2012 Viimsi) oli eesti skaudiliikumise aktivist, eestluse säilitaja eksiilis.
Vomperbach
Vomperbach on jõgi Tiroolis Austrias, Inni lisajõgi.
Vomperbach algab Karwendeli mäestikust, Isari lähte lähedalt, ja voolab esmalt läänest itta. Vomper Lochis, Inntali kõrvalorus, mis on osaliselt kuristik, pöördub Vomperbach lõunasse ning suubub lõpuks Vompi and Terfensi vahelise piirina Inni.
Friedrich Franz II (Mecklenburg)
thumb|Mecklenburg-Schwerini suurhertsog Friedrich Franz II
Friedrich Franz II (28. veebruar 1823 – 15. aprill 1883) oli Preisimaa ohvitser ja Mecklenburg-Schwerini suurhertsog 7. märtsist 1842 kuni 15. aprillini 1883.