cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vladimir Iljaševitš
Küsimused ja väited Iljaševitši tegevuse Eesti riigi vastasuse kohta
Esimest korda arutati Iljaševitši tegevuse võimalikku suunatust Eesti riigi vastu 1996. aastal, kui VIII Riigikogu liige Vootele Hansen esitas peaministrile Tiit Vähile vastava arupärimise tema isiku kohta. Küsimusele, kas vastab tõele, et Vladimir Iljaševitš korraldab Eesti seaduseelnõude saatmist Moskvasse ekspertiisi ning selle tulemuste põhjal valmistab Inimõiguste Teabekeskusele (juht Larissa Jakovleva) ette Eestit diskrimineerivaid materjale, vastas Vähi, et valitsusel puuduvad andmed ja kinnitused selle kohta. Küsimusele, milline on Iljaševitši roll Riigikogu vene fraktsiooni, Moskva alluvuses oleva õigeusu kiriku (peapiiskop Kornelius), vene vähemuse "õiguste kaitsjate" ja Venemaa julgeolekuorganite tegevuse koordineerimisel, vastas Vähi, et Vladimir Iljaševitš on Riigikogu vene fraktsiooni juures asuva Eestimaa vene poliitiliste ja ühiskondlike organisatsioonide koordinatsiooninõukogu liige, saab Riigikogusse ajakirjaniku kaardi alusel, teda olevat sageli nähtud vene fraktsiooni ruumides, millest on järeldatud tema tihedaid sidemeid vene fraktsiooni mõningate inimestega, ta on selle kiriku pressiesindaja, on avaldanud propagandistlikke artikleid ajalehtedes Molodjož Estonii ja Russki Telegraf, tema tegevus vähemuste õiguste kaitsjana on seotud põhiliselt eelnimetatud koordinatsiooninõukogu ettevõtmistega. Küsimusele, kas Iljaševitš on saanud NSV Liidu luurekoolides ettevalmistuse, töötamaks nn illegaalina lääneriikides, vastas Vähi, et valitsusel säärased andmed puuduvad, küll aga on teada, et Vladimir Iljaševitš on olnud Riikliku Julgeoleku Komitee luureosakonna ohvitser. Küsimusele, kas valitsuse arvates on Iljaševitši tegevus suunatud Eesti riigi vastu, vastas Vähi, et valitsus ei ole sellist küsimust arutanud, aga kui kellelgi on kahtlus, et ta tegutseb Eesti Vabariigi või konstitutsioonilise korra vastu, siis peaksid asjaga tegelema pigem eriteenistused; "valitsusel puuduvad praegu konkreetsed materjalid, mis tõendaksid, et Iljaševitš töötab Eesti Vabariigi, selle valitsuse või konstitutsioonilise korra vastu".
Kaitsepolitsei ja eesti ajakirjanduse väitel oli Iljaševitš Nõukogude ajal NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komitee Esimese Peavalitsuse (välisluure) töötaja ja Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Komitee esimese osakonna (välisluure) operatiivtöötaja aprillist 1983 märtsini 1988. Kuna ta varjas seda Eesti Vabariigi ametivõimude eest, avaldati Kaitsepolitsei sellekohane teade 2000. aastal Riigi Teatajas. Postimehe kinnitust mööda suunati ta APN-i katte all tööle Soome, kus töötas 1991. aasta lõpuni.
1988. aasta 1. aprillil avaldas Iljaševitš infoagentuuri APN väljaantavas ajakirjas Globus Olev Miili nime all küüditamise teemalise artikli "Kes ja kuidas püüab ajalooga spekuleerida. Faktid väljamõeldiste vastu". 13. aprillil kritiseeriti artiklit teravalt Eesti Televisiooni saates "Mõtleme veel". 22. juunil avaldas artikli eesti keeles Õhtuleht, kus Olev Miili käsitlus küüditamisest sai eesti lugejaile laiemalt teatavaks. Õhtulehes ilmusid ka ajaloolaste Evald Laasi ja Hannes Walteri vastuartiklid.
2009. aastal kirjastas Vladimir Iljaševitš oma kirjastuses Tarbeinfo Venemaa ajaloolase Aleksandr Djukovi raamatu "Müüt genotsiidist: Nõukogude võimu repressioonid Eestis (1940–1953)", milles Djukov nimetab Eesti ajaloolaste hinnanguid küüditatute arvu kohta liialdatuks ja küüditamisi õigustatuks. Kaitsepolitsei hinnangul on raamat osa Eesti-vastasest infosõjast ning Djukov üks selle võtmetegelasi.
Samuti on Iljaševitš kirjastuse Tarbeinfo juhina avaldanud Johan Bäckmani raamatu "Pronssisoturi" ("Pronkssõdur"), mille tõlkis eesti keelde Risto Teinonen. Bäckmani hinnangul on Nõukogude okupatsioon Eestis müüt. "Teinoneni-Bäckmani-Iljaševitši tegevusest paistab selgelt meeskonnatöö, mille eesmärk on kahjustada Eesti Vabariigi ja paljude tublide inimeste head nime ning häid suhteid eestlaste ja soomlaste vahel," kommenteeris raamatu ilmumist Kaitsepolitsei komissar Andres Kahar. Tema sõnul toetati projekti Moskvast fondi Istoritšeskaja Pamjat (Ajalooline Mälu) ja Eesti-suunalise propagandaprojekti "Impressum" kaudu.
Tunnustus
Vladimir Iljaševitšit on autasustatud mitme Moskva ja kogu Venemaa patriarhi ordeniga.
2006. aastal pälvis Iljaševitš ülevenemaalise Aleksander Nevski kirjanduspreemia kategoorias "Kaasmaalased" oma aasta varem ilmunud raamatu "Baltimaalased Venemaa diplomaatilises teenistuses" eest.
2007. aastal pälvis ta Püha Anna ordeni 3. järgu.
Isiklikku
Iljaševits valdab nelja keelt, sealhulgas vene, eesti ja soome keelt.
Kõrgkoolide pingerida
Newsweek
Augustis 2006 avaldas USA ajakiri Newsweek 100 maailma parima ülikooli pingerea, kasutades kahte eespool kirjeldatud pingerida ja lisades sellele ülikooli raamatukogus olevate raamatute jms arvu.
Veebimeetrika
Cybermetrics Lab (CINDOC), mis on Hsipaania Riikliku uuringukeskuse (CSIC) osakond, pakub infot rohkem kui 4000 ülikooli pingereast, mis põhineb ülikoolide avalikel kodulehtedel (webometrics). Ühegi Eesti kõrgkooli veebilehte Euroopa 100 ülikooli pingereas seisuga juuli 2008 ei olnud.
Veebimõõdikus on üle 15 000 ülikooli üle kogu maailma. Uuringut alustati 2004. aastal ja see põhineb kombineeritud näitajatel, mis võtavad arvesse kodulehtede sisu ja ka välislinkide arvu. Pingerida uuendatakse jaanuaris ja juulis. Selline pingerida näitab, kui oluliseks peab ülikool oma kodulehte.
Selles pingereas on viis esimest Massachusettsi Tehnoloogiainstituut (mit.edu), Stanfordi Ülikool (stanford.edu), Harvardi Ülikool (harvard.edu), Pennsylvania Osariigi Ülikool (psu.edu) ja California Ülikool Berkeleys (berkeley.edu).
Ralph von zur Mühlen
Mühlen lõpetas aastal 1892 Tartus eragümnaasiumi. Õppis Tartu ülikoolis aastatel 1892–1893 majandust ja 1895–1899 usuteadust. Oli Kurista mõisas koduõpetaja. Ordineeriti 1. oktoobril 1900 õpetajaks.
Oli aastatel 1900–1904 Viljandi Pauluse koguduse adjunktõpetaja ja 1904–1906 Keila Miikaeli koguduse adjunktõpetaja. 17. detsembrist 1906 kuni 1939. aastani oli ta Haapsalu Püha Johannese koguduse õpetaja.
Lahkus aastal 1939 Saksamaale. Oli aastal 1939 pastor Danzigis (Gdanskis) ja 1939–1944 pastor Gurskes (Górsk) Thorni (Toruń) lähedal. Aastal 1945 oli ta haigena Berliinis, edasi elas ta Kopenhaagenis, kus ta ka aastal 1947 suri.
Perekond
Ralph von zur Mühlen abiellus 1901. aastal Eugenie Gertrud Elisabeth Baltziga (sünd. 1871). Abielust sündisid:
Sugupuu
Viited:
Krõvõi Rih
Krõvõi Rih (ukraina Кривий Ріг ja vene Кривой Рог 'kõver sarv') on linn Ukrainas Dnipropetrovski oblastis, Krõvõi Rihi rajooni keskus.
Krõvõi Rih on Ukraina suurim linn, mis ei ole oblastikeskus. Suuruselt ons ee Ukraina kaheksas linn.
Krõvõi Rihi on esmamainitud postijaamana 1775. aastal. 1919. aastal sai linnaõigused.
Peamised tööstusharud on masinaehitus, metallurgia ja keemiatööstus.
Gottlob Benjamin Jäsche
pisi|Gottlob Benjamin Jäsche, 1837 Gottlob Benjamin Jäsche (ka Gottlieb Benjamin Jaesche) (15. juuli 1762 Wartenberg (Syców), Sileesia – 3. / 15. september 1842 Tartu) oli saksa filosoof, Immanuel Kanti õpilane.
Õppejõuna Tartu Ülikoolis
G. B. Jäsche töötas aastail 1802–1838 esimese Tartu Ülikoolis teoreetilise ja praktilise filosoofia professorina ning luges psühholoogia kursust. Kogu oma professuuri kestuse (74 semestri) jooksul luges Jäsche psühholoogiat kokku 54 korral, kõige sagedamini – 44 korral koos loogikaga. Enne 1808. aastat luges ta 4 tundi nädalas, hiljem 6 tundi nädalas (kahel korral ka 5 tundi nädalas) kaht ainet kokku. Jäsche oli Kanti õpilane, kes avaldas 1800. aastal Kanti palvel viimase "Loogika", ent oma isiklikelt huvidelt oli ta eelkõige "filosoof" ja tema avaldatud tööd kuuluvad sellistesse valdkondadesse nagu eetika, "teaduste entsüklopeediline süsteem", filosoofia ajalugu (kolmeköiteline teos panteismist) ja muud.
Kuna Jäsche ise ei jätnud endast järele mingeid spetsiaalselt psühholoogiaalaseid töid ega ole säilinud mingeid üliõpilaste tehtud tema loengute konspekte, saame me tema loetud psühholoogiakursuste iseloomu ja sisu kohta järeldusi teha esiteks nende psühholoogiaõpikute alusel, mida ta võttis enda loetud psühholoogiakursuste aluseks. Mis puudutab tema filosoofilist suundumust, siis võib Jäschet üldiselt iseloomustada kui kantiaani, kuigi aja jooksul kaldus ta järjest enam Jakobi ja Frisi õpetuste poole. Tema isikliku filosoofilise positsiooni tulemuseks oli negatiivne suhtumine tollal valitsenud Schellingi ja Hegeli õpetuste suhtes. Kanti õpilasena ei saanud Jäschele loomulikult olla sümpaatne hinge mõistega opereeriv "ratsionaalne psühholoogia" (mille Kant oli "purustanud" oma "Puhta mõistuse kriitikas") ja pidi psühholoogia käsitluses kalduma Kanti enese "Antropoloogia" poole, see tähendab mõistes seda kui kogemusel põhinevat "empiirilist psühholoogiat".
Sellele viitavad ka nimetused, mida Jäsche oma psühholoogiakursusele andis. Igaks semestriks trükitud loengute kavas leiame kõige sagedamini nimetuse "psühholoogia", kuid kõrvuti sellega esinevad ka "empiirilise psühholoogia lühiteooria", "psühholoogia ja psüühiline antropoloogia", "antropoloogia", "psüühiline antropoloogia", "psüühiline füsioloogia ja patoloogia". Võime seega oletada, et oma psühholoogiakursustes järgis ta põhiliselt psühholoogia suunda, mis saavutas oma õitsengu 18. sajandi viimasel kolmandikul eriti Saksamaal ja mis nimetas ennast "katseliseks hingeõpetuseks" ("Ehrfahrungszeelenlehre"), mille kõige iseloomulikumaks kirjanduslikuks mälestusmärgiks võib lugeda kirjanik Moritzi poolt aastatel 1783–1793 välja antud ajakirja "Katselise hingeteaduse ajakiri".
Isiklikku
Tema poeg Georg Emanuel Jaesche (1815–1876) oli arst, teine poeg Emanuel Jaesche (1821–1907) oli sõjaväearst. Teise poja poeg Ernst Gottlieb Jaesche (1867–1945) oli Häädemeeste, Treimani ja Tahkuranna koguduse õpetaja ning imearst.
4. aprill
4. aprill on Gregoriuse kalendri 94. (liigaastal 95.) päev. Juliuse kalendri järgi 22. märts (1900–2099).
Ameerika Riikide Konföderatsiooni dollar
Ameerika Riikide Konföderatsiooni dollar oli Ameerika Riikide Konföderatsiooni rahaühik.
Aastail 1861–1865 lasti käibele paberrahasid nimiväärtuses 0,1–1000 dollarit. Näidised valmistati 1-sendisest ja ½-dollarilisest mündist, kuid metalli puudusel konföderatsiooni münte käibele ei lastud. Käibeloleku aja jooksul elas Ameerika Riikide Konföderatsiooni dollar üle hävitava inflatsiooni, muutudes kodusõja lõpul praktiliselt väärtusetuks.
Lauri Kulpsoo
Lauri Kulpsoo (sündinud 21. juunil 1978) on eesti fotograaf ja trummar.
Elulugu
Ta on Tartu Tamme Gümnaasiumi vilistlane ning on õppinud geograafiat Tartu Ülikoolis.
Lauri Kulpsoo on töötanud fotograafina ajalehes Postimees ning ajakirjas Pere ja Kodu. Lisaks on teinud kaastööd veel mitmele Eesti ja Soome meediaväljaandele.
Kulpsoo on mänginud trumme ansamblites Lloyd, Tartu Popi ja Roki Instituut ning Jaan Pärn ja Pahad Seemned. Aga ka Honey Power ning Kuma. On Klassikaraadios teinud "Fantaasia" saateid.
2018. aastast töötab ERR Tartu stuudios koosseisulise helitehnik-valgustaja-autojuhina.
Näitused
pisi|Lauri Kulpsoo 2012. aastal Lauri Kulpsoo fotosid on eksponeeritud järgmistel näitustel:
Rembert von Funcken (1646−1709)
Ta oli oobersti auastmes Narvas paiknenud Skåne-Hallandi rügemendi ülem (1685–1695), Narva komandant, Narva garnisoni ülem ja Põhjasõja-aegne Riia asekuberner.
Rembert von Funckenile kuulusid Liivimaal Liezēre kihelkonna Liezēre (Löser), Eckhofi ja Medzula (Meselau) mõis.
Perekond
Rembert von Funcken abiellus Haapsalus 19. juulil 1660 Sophie Elisabeth von Ungerniga (1628–1665), kes oli Läänemaa Ridala kihelkonna Ungru mõisniku Otto von Ungerni ja Hanila kihelkonna Paadrema mõisast pärit Gertrude von Uexkülli tütar, ning kelle esimene abikaasa, Ridala kihelkonna Sinalepa ja Parila mõisnik, rittmeister Christopher von Kursell hukkus 1656. aasta Riia piiramisel.
Teist korda abiellus ta samuti Läänemaalt pärit Paadrema vabapreili Helene von Yxkull-Gyllenbandiga, kes oli oobersti ja Eestimaa maanõuniku Reinhold Johann Yxkull-Gyllenbandi (maetud 1672) ja Särevere mõisa pärijanna Margarethe Nierothi tütar. Abielust sündisid:
Kolmandaks abikaasaks sai Põhjasõja ajal Margaretha (Greta) Christina Frölich (1683–1735), kes oli Liivimaa kuberneri krahv Carl Gustaf Frölichi (1637–1714) ja Plantina Margareta Bengtsdotter Cederbomi (surnud 1690) tütar, ning 19. märtsil 1703 Kuramaal Saladeni lahingus hukkunud major Hans Heinrich von Wrangelli (1668–1703) lesk.
Tema lesestunud abikaasa abiellus u 1714 Liivimaalt pärit kindralmajori ja Pohjanmaa maavanema, vabahärra Reinhold Wilhelm von Esseniga (1669–1732) ja temast sai vanaema krahv Hans Henrik von Essenile.
Paulus III
Paulus III (Alessandro Farnese, 29. veebruar 1468 – 10. november 1549), oli paavst 1534–1549. Ta oli 220. paavst.
Loomade naer
Paljud liigid teevad inimese naeruga sarnanevaid häälitsusi. Suur osa neist on imetajad, sealhulgas suured inimahvid, mis viitab sellele, et rõõmu väljendamisega seotud neuroloogilised funktsioonid tekkisid imetajate evolutsiooni varases järgus.
Paulus III
Farnese ordineeriti preestriks 26. juunil 1519 ja pühitseti 2. juulil 1519 Leo X poolt piiskopiks. Ta pidas oma esimese missa 25. detsembril 1519. Ta osales 1512 paavsti esindajana Lateraani V kirikukogu avamisel. Parma piiskopina pidas ta sinodit ja asus teostama Lateraani oikumeenilisele kirikukogu otsuseid. 1525 osales Farnese juubeliaasta puhul peetud pidustustel. 1530 toimunud konsistooriumil tunnustas ta uue oikumeenilise kirikukogu kokkukutsumist.
Alessandro Farnese oli mõjukas kardinal ja osales 6 konklaavil 1503–1534. Ta kroonis paavstiks Leo X ja osales Karl V kroonimistseremoonial.
Jaanuaris 1514 korraldas kardinal Farnese jahi, kus osalesid paavst ja 18 kardinali. Clemens VII kinkis talle 24. mail 1530 Ronciglione lossi.
Loomade naer
Rotid
pisi|189x189px|[[Rändrott]] On leitud, et rotid tekitavad müramisel ja kõditamisel pikki kõrgsageduslikke sotsiaalselt esile kutsutud häälitsusi. Sellist häälitsust kirjeldatakse selgelt eristuva "siristamisena". Inimkõrv roti "siristamist" ilma eriaparatuuri abita ei kuule. Ühtlasi on leitud, et rottidel on sarnaselt inimesega "kõdikohad". Need on teatud kehapiirkonnad, mis kutsuvad teistest rohkem esile naerureaktsiooni. Naeru seostatakse positiivsete emotsioonide ja rotil suureneb inimesest kõditajaga sotsiaalne lähedus, mille tulemusel harjuvad loomad kõditamist otsima. Ühtlasi oli kõditamise tulemuseks see, et rotid, kes kõige rohkem naersid, olid ka kõige suuremad mängijad ning eelistasid veeta rohkem aega koos teiste naervate rottidega. See näitab teiste sarnaste reaktsioonidega rottide sotsiaalset eelistamist. Rottide vananedes näib aga naermine ja kõdikohtadele reageerimine vähenevat. Jaak Panksepa ja Jeff Burgdorfi uurimistöö esialgseks eesmärgiks oli rottide ja nende suhete võrdlemise teel omavahel mängivate laste rõõmu ja naeruga uurida ajus toimuvate rõõmu- ja sotsiaalsete protsesside bioloogilist päritolu. Kuigi uuringutega ei õnnestunud tõestada rottidel huumorimeele olemasolu, näitasid need siiski, et nad on võimelised naerma ja väljendama rõõmu. Rottide siristamist on kirjeldanud ka Brian Knutsoni (National Institutes of Health) uuringud. Rotid siristavad üksteisega maadeldes, enne morfiini saamist ning paaritudes. Tekkivat heli on tõlgendatud millegi rahuldust pakkuva ootusena. Kõrgsageduslikud häälitsused täidavad olulist kommunikatiivset funktsiooni: need kutsuvad vastuvõtjas esile sotsiaalset lähenemiskäitumist.
Paulus III
Eraelu
Alessandro Farnesel olid kooselust Silvia Ruffiniga pojad Pier Luigi Farnese (1503–1547), Paolo Farnese (1504–1513) ja Ranuccio Farnese (1509–1529) ning tütar Costanza Farnese. Julius II tunnistas 8. juulil 1505 vanimad lapsed Farnese seaduslikeks lasteks ja Leo X tunnistas 22. märtsil 1518 Ranuccio tema seaduslikuks lapseks.
Loomade naer
Koerad
Koerad lõõtsutavad sageli viisil, mis meenutab naermist. Lõõtsutamise analüüsimine sonograafiga näitab, et selle sagedus vaheldub palju rohkem kui tavalisel lõõtsutamisel. Selliste helide mängimine varjupaigas hoitavatele koertele võib esile kutsuda mängimist, soodustada sotsiaalset käitumist ja vähendada koerte stressi. Ühes uuringus vaadeldi 120 keskmise suurusega varjupaigas hoitavat koera. 4 kuu kuni 10 aasta vanustest koertest mängiti osadele lindistatud "koera naeru". Lindistatud heli mängimine vähendas oluliselt stressikäitumist, suurendas sabaliputamise, mängule kutsumisel "mängunäo" tegemise ja sotsiaalse käitumise, nagu lähenemise ja huulte lakkumise sagedust.
Paulus III
1534. aasta konklaav
Paulus III valiti paavstiks 66-aastaselt 13. oktoobril 1534 Vatikanis ja krooniti 3. novembril kardinal Innocenzo Cibo poolt. Ta oli oma valimise ajal vanim kardinal ja viimane Aleksander VI määratud kardinal. Paulus III võttis nime arvatavasti Paulus II järgi, kelle ajal ta sündis või apostel Pauluse järgi. 11.–13. oktoobril 1534 toimunud konklaavil osales 33 kardinali.
Loomade naer
Linnud
Austraalia naerev kuukabarra on tuntud naeru meenutava laulu poolest; tegemist on aga territoriaalse käitumise, mitte naeru kui sellisega.
Paulus III
Reformatsioon
pisi|vasakul|Paulus III koos [[Saksa-Rooma keiser|Saksa-Rooma keisri Karl V ja Prantsusmaa kuninga François I-ga. Sebastiano Ricci maal, 1687–1688]]
Paulus III toetas Saksa-Rooma keisrit Schmalkaldeni sõjas ja julgustas Prantsusmaa kuningat hugenottide vastases võitluses. 1540 saatis ta nuntsiuseks Saksamaale kardinal Giovanni Morone ja 1541 kardinal Gasparo Contarini. 16. aprillil 1546 ekskommunitseeris ta Kölni peapiiskopi Hermann von Wiedi.
Murat Zjazikov
thumb|Murat Zjazikov Murat Magometovitš Zjazikov (sündinud 10. septembril 1957 Ošis Kõrgõzstanis) on Inguši Vabariigi endine president.
Zjazikov on töötanud KGB-s ja FSB-s, hiljem Inguššia julgeolekunõukogus. Tal on kindralleitnandi auaste.
Paulus III
Reformatsioon
Paulus III ekskommunitseeris 17. detsembril 1538 Inglismaa kuninga Henry VIII ja asetas Inglismaa interdikti alla, lootes koos katoliiklike valitsejatega moodustada koalitsiooni sõjaks Inglismaaga, kuid keisri ja Prantsusmaa kuninga vaenu tõttu jäi see teostamata.
Murat Zjazikov
Inguššia presidendiks valiti Zjazikov 2002. aastal. Ta paistis silma lojaalsusega Venemaa keskvõimule, kuid muutus Inguššias kiiresti ebapopulaarseks. Tema valitsusajal halvenes vabariigi sotsiaalmajanduslik olukord, valitsus ei suutnud taltsutada pead tõstvaid relvastatud mässulisi, lahendamata püsisid Prigorodnõi rajooni põgenike probleemid. Mässuliste ja opositsiooni mahasurumiseks tarvitati ebaseaduslikku vägivalda, jõustruktuuride poolt äraviidud jäid mõnigi kord teadmata kadunuks. Opositsioon süüdistas Zjazikovi ka korruptsioonis ja onupojapoliitikas.
Paulus III
Trento oikumeeniline kirikukogu
pisi|Paulus III vapp 1534. aastaks Euroopat haaranud usurahutused nõudsid uuelt paavstilt otsustavat tegutsemist ja katoliku kirikus levinud reformiideede tõttu panid reformistid talle seetõttu suuri lootusi. Kuigi Paulus III määras oma esimesel konsistooriumil 1534 kardinalideks kaks alaealist lapselast, mis valmistas reformistidele tõsise pettumuse, pühitses ta 1535 kardinaliks katoliikliku reformiliikumise algatajad Gasparo Contarini, 1536 Gian Pietro Carafa, Reginald Pole'i ja 1539 Marcello Cervini.
Murat Zjazikov
Zjazikov vabastati presidendiametist 30. oktoobril 2008. Sündmusele eelnevad kaks kuud olid Inguššias tavapärasest rahutumad seoses Magomed Jevlojevi tapmisega 31. augustil. Pärast sugulase surma kuulutas Jevlojevite klann Zjazikovile veritasu. Rünnakuid Zjazikovidele oli Inguššias toimunud ka 2006. ja 2007. aastal, mil presidendi tagasiastumist ja lunaraha nõudnud tundmatud võtsid Zjazikovi kaks hõimlast pantvangi. 2008. aasta sügisel sai mitu Zjazikovi rünnakutes vigastada, vähemalt üks hukkus. Pole teada, kas tegu oli veritasu või islamimässuliste ettevõtmisega.
Zjazikovi sõnul lahkus ta presidendiametist vabatahtlikult, seoses siirdumisega teisele tööle Moskvas.
Paulus III
Trento oikumeeniline kirikukogu
Paavst soovis tagada neutraliteeti Saksa-Rooma keisri ja Prantsusmaa kuninga vahel. 1536 külastas Saksa-Rooma keiser Karl V Roomat, mille järel kavatses Paulus III 1537 kutsuda oikumeenilise kirikukogu kokku Mantovas, kuid Mantova hertsog teatas, et tal puuduvad võimalused osalejate ülalpidamiseks. Seejärel määras Paulus III kirikukogu uueks asupaigaks 1538 Vicenza, kuid François I ja Karl V vahelise sõja tõttu oli oikumeeniline kirikukogu võimalik kokku kutsuda alles pärast Crepy rahu sõlmimist.
1536 määras Paulus III ametisse erikomisjoni, mis pidi valmistama ette reformiprogrammi. Komisjoni 9. märtsil 1537 avaldatud aruanne sai hiljem kirikukogu töö aluseks.
15. märtsil 1545 avaldatud bullas "Laetare Hierusalem" kutsus Paulus III oikumeenilise kirikukogu kokku Trentosse. 13. detsembril 1545 avati oikumeeniline kirikukogu Trentos, kus paavsti esindasid kolm legaati: Giovanni Ciocchi del Monte, Marcello Cervini ja Reginald Pole. Süvenevate pingete tõttu keisri ja paavsti vahel (ametlikult tüüfuse või katku tõttu) viidi oikumeeniline kirikukogu 11. märtsil 1547 keisri vastuseisust hoolimata üle Bolognasse, mis asus paavsti mõjusfääris.
Suhted Portugaliga
Paulus III saatis Luigi Lippomano nuntsiuseks Portugali.
Sisepoliitika
1540 suurendas Paulus III Perugiale määratud soolamaksu, mille tagajärjel puhkes linnas ülestõus ja Pier Luigi Farnese vallutas linna.
Suhted kiriku institutsioonidega
pisi| Paulus III tunnustas [[jesuiidid|jesuiitide tegevust. Maal jesuiitide Gesù kirikus Roomas]]
Kuuria
Paulus III reformis oma valitsemisajal kuuria ametkondi. 21. juulil 1542 avaldatud konstitutsiooniga "Licet ab initio" asutas ta Rooma inkvisitsiooni.
1537 tegi Paulus III oma isikliku väliskorrespondentsi eest vastutavaks asekantsleri, oma pojapoja Alessandro Farnese.
Jesuiitide tunnustamine
Ta tunnustas 27. septembril 1540 avaldatud bullas "Regimini militantis ecclesiae" Jeesuse Seltsi. 14. märtsil 1543 avaldatud bullas "Injunctum nobis" tühistas ta varem jesuiitidele seatud piirangu liikmete arvu suhtes ja 1548 avaldatud kirjas "Pastoralis officii" lubas Ignatius Loyola teose "Vaimulikud harjutused" avaldamise. Tema ajal alustasid jesuiidid aktiivset misjonitööd. 1546 nimetas Paulus III oma teoloogilisteks nõustajateks oikumeenilisel kirikukogul jesuiidid Diego Laynezi, Alfonso Salmeroni, Charles Lefebvre'i, Peter Faberi, Peter Canisiuse, Claude Le Jay ja Nicolaus Bobadilla. Bobadilla oli paavsti käsul osalenud 1543 Nürnbergi ja Speyeri riigipäevadel.
Muud otsused
Paulus III kinnitas 28. juulil 1535 avaldatud bullas "Dudum felicis recordationis" barnabiitide ordu konstitutsiooni, mida Clemens VII oli varem tunnustanud, ja 29. novembril 1543 avaldatud bullas "Pastoralis officii cura" laiendas nende jurisdiktsiooni piiskopkondades.
Ta kinnitas bartolomiitide privileegid.
Ta rajas 30. novembril 1539 Rooma Santa Maria sopra Minerva kiriku dominikaani vennaskonna ja rajas Püha Rochuse vennaskonna.
Paulus III tunnustas 1540 Somaschi ordut, 1542 alkantraiidide ordut ja 1544 lubas tegutseda ursuliinidel. Oma ametiajal soosis ta teatiine ja teisi reformiliikumisi.
Liturgilised otsused
1535 lubas Paulus III kardinal Francisco de los Ángeles Quiñonesil avaldada breviaariumi.
Kuna frantsisklased olid Mehhikos ristinud inimesi ilma kriisamita võidmiseta, avaldas Paulus III 1. juunil 1537 bulla "Altitudo divini consilii", milles ta manitses frantsisklasi ja kuulutas, et tulevikus võib sel viisil ristida ainult olukordades, mil tavapärane ristimine on mõeldamatu. Samas bullas asus ta indiaanlaste seas levinud mitmenaisepidamise vastu, rõhutades, et indiaanlased peaksid oma esimest naist kohtlema, nagu nad oleksid temaga kiriklikult laulatatud. Ta lubas frantsisklastel pidada Neitsi Maarja ja Püha Joosepi abiellumise püha.
1537 saatis ta Mantova hertsogile kuldroosi.
Paulus III avaldas 21. märtsil 1542 bulla "Cupientes Iudaeos", milles lubas neofüütidele privileege. 19. veebruaril 1543 avaldatud bullas "Illius, qui pro dominici" lubas ta katehhumeenidele ja neofüütidele rajada kloostri.
Suhted juutidega
Paulus III avaldas 12. mail 1540 bulla "Licet iudaei" juutide kohta.
Kristlik eetika ja moraal
29. mail 1537 avaldatud bullas "Sublimus Dei" taunis Paulus III indiaanlaste orjastamist.
Smolenski Aabrahami kanoniseerimine
Paulus III kanoniseeris 1549 Smolenski Aabrahami. 1544 kuulutas ta õndsaks Corrado Confalonieri.
Onupojapoliitika
pisi|Paulus III oma pojapoegade kardinal [[Alessandro Farnese (kardinal)|Alessandro Farnese ja hertsog Ottavio Farnesega. Tizian, 1546]] Paulus III soovis tüüpilise renessansiaja Itaalia valitsejana muuta oma suguvõsa teiste suguvõsade seas mõjukamaks.
Tema ema suguvõsast pärines paavst Bonifatius VIII ja 4 kardinali. Paulus III pühitses kardinaliks ema venna Camillo Caetani poja Niccolò Caetani.
Paulus III õde Giulia Farnese abiellus Orsino Orsiniga.
1545 läänistas Paulus III Kirikuriigi koosseisus olevad Parma ja Piacenza hertsogiriigid oma pojale Pier Luigile, kes oli Karl V-ga vaenulikes suhetes ja tapeti 1547. Tema poeg Ottavio oli Karl V väimees ja nõudis isa surma järel oma pärandit. Kui paavst ei soostunud hertsogkondi Ottaviole läänistama, vaid jättis need Kirikuriigi koosseisu, siis okupeeriti need alad keisri vägede poolt.
Kardinalide pühitsemised
1542 kinnitas ta taas, et paavst valitakse kardinalide poolt konklaavil, mitte oikumeenilisel kirikukogul. 1544 rajas ta Santa Maria in Ara Coeli titulaarkiriku.
Paulus III kultuuriloos
Paulus III oli tollal Roomas elavate kirjanike ja kunstnike patroon. Tema ajal ehitati Palazzo Farnese. Vatikanis rajati tema ajal Cappella Paolina ja alustati Sala Regia ehitust.
Tizian on temast teinud mitu portreed. Kunstnik Sebastiano Ricci on paavsti elust maalinud mitu maali.
Paulus III määras Alfonso Ferri õpetama Sapienzas anatoomiat.
Kuigi paavst oli eelkõige vaimulik, ei takistanud ta sündsuse piiridesse jäävate avalike lõbustuste pidamist Roomas ning isegi Vatikanis peeti mõnel korral maskiballe ja suurejoonelisi pidusid. 1536 tühistas ta karnevalide pidamise keelu.
27. oktoobril 1538 määras Paulus III Vatikani raamatukogu juhatajaks Kisamose piiskopi Agostino Steuco.
Mikołaj Kopernik kirjutas paavstile kalendrireformi asjus. Ta pühendas oma suurtöö "De revolutionibus orbium coelestium" paavstile.
Teleseriaalis "The Tudors" oli Paulus III osas näitleja Peter O’Toole.
Ülikoolide asutamine
28. oktoobril 1538 avaldatud bullaga "In apostolatus culmine" rajas Paulus III Santo Domingo ülikooli ja 5. jaanuaril 1548 avaldatud bullaga rajas ta Reimsi ülikooli. 1538 asutas ta Glasgow’s St. Mary kolleegiumi.
Ta taastas Sacco di Roma tõttu peatatud Rooma ülikooli tegevuse.
Surm
Paulus III suri 81-aastaselt 10. novembril 1549 Roomas Quirinali künkal asuvas villas ja maeti Vatikani basiilikasse. 15. jaanuaril 1629 maeti tema säilmed ümber.
Kilbukalised
Kilbukalistel eristatakse 16–18 perekonda 116 liigiga.
Kilbukalised on kõik veetaimed. Mõni liik elab täielikult vee all. Sugukonda kuuluvad nii mage- kui merevees elavad liigid. Nad kasvavad paljudes maakera piirkondades, kuid eelistavad lähistroopikat ja troopikat. Tuntuim kilbukaline on konnakilbukas.
Kilbukalistel on 7–12 kromosoomi. Kromosoomi suurus on 2–10 μm.
Kirjeldus
Nende lehed on väikesed ja suhteliselt lihtsa ehitusega (ehkki välisehituselt eri liikidel väga varieeruvad) ning võivad jääda nii vee alla kui ka olla vee peal (meenutades kujult näiteks väikese vesiroosi lehti). Lehed on välisehituselt eri liikidel väga erinevad: nad võivad olla sirged või ümarad, rootsuga või ilma, tupealusega või ilma. Lehed võivad paikneda kahes püstises reas, paikneda spiraalselt või pöörises.
Õied võivad paikneda ühe haralise kandelehe sisse peitununa või kahe vastamisi paikneva kandelehe vahel. Harilikult paiknevad õied korrapäratult. Nad võivad olla nii ühe- kui kahesugulised. Õied on tsentraalsümmeetrilised. Nad võivad olla väga mitut värvi: nii valged, kollased, punased, lillad või sinised. Õiekate jaguneb kihtidesse. Sisemine kiht, kui see olemas on, on silmatorkav ja meenutab kroonlehti. Tolmukaid on 1 kuni palju ja nad paiknevad ühes või rohkemas kihis; sisemise kihi tolmukad on vahel steriilsed. Emakas paikneb tolmuka(i)st allpool koos 2–15 kokkukasvanud viljalehega. Emakas paiknevad arvukad emassugurakud sigimiku servas asuvates platsentades, mis ulatuvad peaaegu sigimiku keskkohta või on mittetäielikult välja arenenud. Õietolm on kerajas, kuid mõnel meres elaval liigil moodustab keesid. Tolmlemine võib olla väga spetsialiseerunud. Vili on ümar kuni sirge, kuiv või puderjas. Valmides võib vili ise pakatada või avaneda üksnes viljakesta kõdunemise tulemusena. Seemned on tavaliselt arvukad, sirgete idudega ja ilma endospermita.
Saue vald (1939)
Saue vald oli vald Harju maakonnas aastail 1939–1950.
Vald moodustati 1939. aasta vallareformiga senise Saue valla maa-alast; senise Hageri valla Põrso küla osa maa-alast; senise Saku valla Julienhofi, Linsi, Kasemetsa, Männimäe nr. A-54, Tariku nr. A-55 ja Murumäe talude, maatüki nr. A-74 ja Saku metsandiku kvartaalide nr. 4–7 maa-aladest; senise Harku valla Lehmja asunduse maa-alast. pisi|300px|Eesti valdade kaart. Musta kontuuriga vanad vallapiirid, punasega 1939. aastal moodustatud vallad 1939. aastal oli vallas 2223 elanikku, territooriumi suurus oli 13 402,39 ha.
Esimene vallavanem oli August Ventsel.
1939. aastal kuulusid Saue valla koosseisu: Ääsmäe, Jõgisoo, Voore ja Koppelmanni, Rahula, Saue, Sauevälja, Mäe, Vanamõisa ja Lehmja, Jälgimäe, Pääsküla, Tännasilma ja Uksnurme külad.
Külanõukogude moodustamine ja valla likvideerimine
8. augustil 1945 moodustati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega vallas Jõgisoo külanõukogu, Pääsküla külanõukogu ja Saue külanõukogu.
26. septembril 1950 arvati vald Harju rajooni koosseisu.
Narva Hermanni linnus
300px|thumb|Narva Hermanni linnus [[Jaanilinna linnuse poolt vaadatuna]] 300px|thumb|Hermanni linnus Venemaale viiva [[Sõpruse sild (Narva)|sillaga]]
Narva Hermanni linnus on linnus Ida-Virumaal Narvas, Narva jõe kaldal, aadressil Peterburi maantee 2.
Linnus
Narva linnus, Narva linnuse konvendihoone, Pika Hermanni torn, Narva linnuse Suur Kivisaal, Victoria ja Honori bastionid.
Ajalugu
1254. aastast pärinevad esimesed teated taanlaste ehitatud Narva linnusest, mis esialgu asus küll üle Narva jõe praeguse linnuse vastas. Linnus võidi ehitada 1220. aastatel – seega kohe pärast Virumaa vallutamist Taani valduste idapiiri kaitseks. Hilisem linnus ehitati Narva jõe läänekaldale samale kohale, kus oletatavasti asus varasem eestlaste linnus ning mis oli Taani hindamisraamatus märgitud Narvia küla lähistel.
1294. aastal põletas Novgorodi vürsti väesalk Narva linnuse.
Praeguse linnuse vanimad osad pärinevad umbes 1300. aastast, mil taanlased alustasid kastellilaadse kantsi rajamist senise puitlinnuse asemele. Selle loodenurgas kõrgus neljanurgeline torn – praeguse Pika Hermanni torni eellane.
14. sajandi vältel laiendati linnust. Esimesena rajati kastelli põhjaküljele väike eeshoov, aastail 1341–1342 aga suur läänepoolne eeshoov. Üldjoontes lähtusid kõik hilisemad täiendused ja ümberehitused selleaegsest põhiplaanist. 1. aprillil 1342 põletasid vene väed Narva linnuse ja linna teist korda, tungides missa ajal linnusesse ja tappes kõik linlased.
1346. aastal läks Narva linnus Liivi ordu valdusse ja kastell ehitati ümber konvendihooneks. Jõepoolsele küljele lisati kaevudansker. Teine dansker ehitati lääneseina. Konvendihoone eri tiivad ühendati sisehoovi ümbritseva puitgaleriiga.
Pika Hermanni torni kõrgendati 15. sajandi lõpul ja 16. sajandil, et saada parem ülevaade 1492. aastal rajatud Jaanilinna linnuses toimuvast.
1. aprillil 1558 algas Narva pommitamine Jaanilinnast. 11. mail puhkes Narvas suur tulekahju. Vene väed kasutasid segaduse ära ja vallutasid linna, kuid linnust vallutada ei suutnud. Linnuse kaitsjatega saavutati kokkulepe ja neil lubati vabalt lahkuda.
1559–1581 oli linnus Moskva tsaaririigi valduses.
6. septembril 1581 vallutasid rootslased Narva, hõivasid linnuse ja kohandasid vana konvendihoone läänetiivas asunud refektooriumi asehalduri residentsiks. Selleks murti seintesse ka uued suured aknaavad. 1586. aastal ehitati läänehoovi Suur Kivisaal.
Aastal 1593 plahvatas Pika Hermanni tornis püssirohi, kuid torn korrastati 1638. aastal. Samal aastal rajati lääne-eeshoovi ka praeguseks lammutatud arsenal.
Rootsi võimud kavandasid linnuseehitiste täiendamiseks ka linnust ümbritseva Narva bastionide süsteemi, kuhu kuulusid kaheksa bastionit, millest rootslased jõudsid valmis ehitada kuus bastionit ja lisaks neile bastionilaadse kindlustuse Spes ('Lootus'), mis asus linnuse lõunamüüri ees, samuti ei jõutud valmis linnuse kirdenurka kavandatud poolbastionit nimega Justitia ('Õiglus'). Tänaseni on bastionidest paremini säilinud just jõepoolses küljes asuvad bastionid Pax bastion/Wrangeli bastion ja bastionid: Victoria bastion, Honori bastion, Gloria bastion, Fortuna bastion, Triumphi bastioni lõunapoolne müür Fama bastion pole säilinud.
19. sajandi alguses müüdi Narva linnuse arhiiv kohalikule heeringakaupmehele.
19. sajandi keskel restaureeriti linnust sõjaväearhitekti Modest Rezvoi projekti kohaselt, kuid Krimmi sõda katkestas tööd. Lääne-eeshoovi rajati 1850. aastatel garnisoni saun ja 1860. aastatel Nikolai kirik-maneež. Narva Hermanni linnuses paiknes Eesti Vabariigi ajal 1. Jalaväerügemendi väeosa.
thumb|Eesti Vabariigi 229-millimeetrine kindlusemortiir (toodud [[Honori bastioni patareist) Narva kindluse hoovis]] Teise maailmasõja ajal sai linnus tugevasti kannatada. Alates 1950. aastatest toimuvad linnuses restaureerimistööd. Garnisoni saunahoone lammutati lõplikult 1995. aastal. Seni on korrastamata veel konvendihoone idatiib.
Aastal 2007 restaureeriti linnuse põhjahoovi ja ühtlasi kujundati see selliseks, et matkib 17. sajandi varauusaegset käsitööliste linnaosa. Matkivat linnaosa nimetatakse Põhjaõueks.
Nõo Reaalgümnaasium
Nõo Reaalgümnaasium on üldhariduslik riigigümnaasium, mis asub Nõos. Koolis on vaid gümnaasiumiklassid (10.–12.), õpetatakse süvendatult reaal- ja loodusaineid.
Ajalugu
Keskkool on Nõos tegutsenud 1954. aastast. Reaalainete süvaõppeklassid loodi Nõo Keskkoolis 1964. aastal ja järgmisel aastal (1965) saadi esimese koolina kogu tolleaegses Nõukogude Liidus oma elektronarvuti (Ural 1). Sellest ajast on koolis õpetatud ka programmeerimist. Aastatel 1990–1998 õpetati ka lennundust.
1991. aastal muudeti Nõo Keskkooli nimi Nõo Reaalgümnaasiumiks. Alates 1994. aastast on Nõos kaks kooli: Nõo Põhikool (1.–9. klass) ja Nõo Reaalgümnaasium (10.–12. klass). Viimane muudeti samal aastal Haridus- ja Teadusministeeriumi haldusalas olevaks riigikooliks, Nõo Põhikooli pidaja on Nõo vald.
2013. aastal valmis Nõo Reaalgümnaasiumi tänapäevane koolikompleks koos ühiselamuga, mis võimaldab tasuta elukohta kuni 245 õpilasele. Gümnaasiumi endine õppehoone on Nõo Põhikooli kasutuses.
Koostöös teiste Lõuna-Eesti koolidega osaleb kool igal aastal Viie Kooli Võistlusel.
Iga 5 aasta järel (1 ja 6ga lõppevatel aastatel) antakse koos Nõo Põhikooliga välja kirjanduslikku almanahhi "Nõo tanumatel". Alates 1966. aastast on 2016. aastaks jõutud välja anda kaheksa almanahhi.
Klavdija Bojarskihh
Klavdija Bojarskihh (11. november 1939 Verhnjaja Põšma – 12. detsember 2009) oli vene murdmaasuusataja.
Difusioon
Difusiooniprotsess toimub kõikide agregaatolekutega keskkondades (tahkistes, vedelikes, gaasides ja plasmas). Difusioon on pöördumatu protsess ja on üks süsteemi energia dispersiooni allikatest.
Omadifusioon
Omadifusioon on mikroskoopiline protsess, mille korral toimub osakeste spontaanne segunemine molekulide kaootilise liikumise (Browni liikumise) tõttu. See leiab aset ka kontsentratsiooni (või keemilise potentsiaali) gradiendi puudumisel.
Seda liiki difusiooni saab jälgida, lisades uuritavale ainele märgiseid, mis on küll sama keemilise koostisega, kuid teistsuguse isotoopkoostisega.
Keemiline difusioon
Keemiline difusioon on makroskoopiline protsess, mis toimub kontsentratsiooni gradiendi korral ja tekitab netomassi transportimise.
Molekulaarse difusiooni puhul toimub lähteainete segunemine ehk ühe aine molekulide tungimine teise aine molekulide vahele.
See protsess on kirjeldatav difusioonivõrrandiga. Tegemist on alati mittetasakaalulise protsessiga, mis suurendab süsteemi entroopiat ja viib difusioonisüsteemi tasakaalu poole.
Termodifusioon
Termodifusioon on gaasisegu või lahuste komponentide ülekandumine, mis toimub temperatuuri gradiendi korral. Statsionaarsetes oludes, kus temperatuurierinevust hoitakse pidevana ja aine vool puudub, tasakaalustatakse termodifusioon keemilise difusiooniga, sest segus või lahuses tekkib kontsentratsiooni gradient.
Seda nähtust saab kasutada näiteks ühe elemendi isotoopide lahutamisel (näiteks uraani rikastamisel). Kui lasta gaasil, mis sisaldab erinevaid isotoope, difundeeruda läbi poorse membraani, siis väiksema massiga isotoobid läbivad kiiremini membraani, sest nende kiirus on suurem. Protsessi korratakse isegi tuhandeid kordi ja seetõttu on protsess aeganõudev.
Difusiooni matemaatiline kirjeldamine
Termodünaamika seisukohalt on igasugust tasakaalustamise protsessi tekitavaks potentsiaaliks entroopia kasv. Konstantse rõhu p ja temperatuuri T korral on selleks liikumapanevaks potentsiaaliks keemiline potentsiaal, mis tekitab osakeste difusioonivoo ja on võrdeline potentsiaali gradiendiga. kus Enamikul juhtudel on keemilise potentsiaali asemel kasutatav molaarne kontsentratsioon. Arvestades, et konstant kus ja keemilise potentsiaali gradient on seotud kontsentratsiooni gradiendiga järgmiselt: saame Ficki esimese seaduse, mis ütleb, et difusioonis osalevate osakeste voog läbi pinnaühiku on võrdeline kontsentratsiooni gradiendiga.
Ficki teine seadus seob kontsentratsiooni ruumilist ja ajalist muutumist. Difusioonitegur D sõltub temperatuurist (mida kõrgem on temperatuur, seda intensiivsemalt toimub difusioon).
Difusioon gaasides
Osakeste difusioonile plasmas avaldab tuntavat mõju elektri- ja magnetväli. Plasmas on võimalik erinevate ebastabiilsuste teke, mis võivad suurendada difusioonitegurit (väga tugeva magnetvälja puhul), erijuhtudel võib difusioonitegur muutuda ka väga väikeseks (nt magnetiseeritud plasmas).
Difusioon vedelikes
Difusiooni kineetiline teooria vedelikes on palju keerulisem kui gaaside difusiooni puhul, sest vedelike molekulidevaheline keskmine kaugus on nendevahelise vastastikmõju raadiusega samas suurusjärgus. See tähendab, et molekulidevaheline vastastikmõju on suurem kui gaasides. Vaba tee pikkuse mõiste ei oma vedelike puhul mõtet ja seetõttu ei ole võimalik luua piisavalt põhjendatud kineetilist võrrandit.
Difusiooni teooria vedelikes on arenenud kahel eri tasandil. Üks neist põhineb vedeliku ja tahkise struktuuri analoogial, teine, fundamentaalsem lähenemine, lähtub füüsika statistilistest printsiipidest ja lokaalse tasakaalu kujutelmast.
Esimesel juhul oletatakse vedelikul lokaalse korra olemasolu ja difusioon toimub molekuli "hüppena" ühest tasakaaluolekust teise. Iga hüpe toimub juhul, kui molekul saab piisava hulga energiat, et katkestada seosed naabermolekulidega ja liikuda teiste molekulide vahel olevale uuele, energeetiliselt kasulikumale vabale kohale (vakantsile). Keskmine vahemaa selliste hüpete juures ei ületa molekulidevahelist vahemaad.
Difusioon tahkistes
Tahkise täiusliku struktuuriga kristallis võnguvad osakesed tasakaaluasendi ümber ning üldjuhul ei saa lahkuda kristalli sõlmpunktist. Difusioon toimub peamiselt kristallstruktuuri defektide tõttu.
Difusiooni toimumiseks tahkises on mitmeid võimalikke mehhanisme.
Otsese aatomite asukohavahetuse mehhanism
Aatomite omavahelise asukoha vahetuse difusioonimehhanism seisneb selles, et soodsatel tingimustel vahetavad kaks naaberaatomit omavahel "hüppeliselt" asukohta. See on ainuke difusioonimehhanism, mis ei vaja toimumiseks defekte kristallstruktuuris. Selle mehhanismi tõenäosus on aga väga väike, sest nõuab väga suurt kristallivõre moonutust ja energia kõrget kontsentratsiooni väikeses piirkonnas. Pealegi pole seda võimalik katseliselt tõestada. Seega ei saa selle difusioonimehhanismiga põhjendada difusiooniprotsesse tahkises.
Sõlmpunktidevaheline difusioonimehhanism
Sõlmpunkti vaheline difusioonimehhanism seisneb selles, et aine ülekanne toimub sõlmedevaheliste aatomitega. Selline difusioon saab intensiivselt toimuda vaid siis, kui kristallis on mingil põhjusel suur hulk sõlmedevahelisi aatomeid ja nad saavad kergesti liikuda võre vahel. Selline difusioonimehhanism toimub näiteks lämmastiku difundeerumisel teemandis.
Vakantsmehhanism
Vakantsmehhanism, seisneb selles, et aatomid migreerivad kristallivõres vakantside abil; need on kristallivõre sõlmpunktid, mis pole hõivatud aatomiga. Vakantsi naabruses olevad aatomid võivad oma tasakaaluasendi ümber võnkudes saada vajaliku energia üleminekuks vakantsele (vabale) kohale, kusjuures tema endine asukoht jääb vakantseks ja võib olla hõivatud mõne teise naabruses oleva aatomi poolt. Energiat, mida vajatakse aatomi või vakantsi ülekandmiseks kristallivõres, nimetatakse aktivatsioonienergiaks.
Tahkiste difusiooniprotsessides leiavad enamasti aset kõik ülalmainitud difusioonimehhanismid.
Difusiooni sõltuvus temperatuurist ja rõhust
Isegi ühes ja samas kristallis võib difusioon toimuda eri mehhanismide najal ja erinevate aktivatsioonienergiatega. Difusioon võib olla mitmeastmeline protsess, kusjuures iga aste omab oma temperatuuri sõltuvust. Temperatuuri tõus kiirendab alati difusiooni protsessi.
Rõhk avaldab difusioonile temperatuurist veelgi keerulisemat mõju ja sõltub tugevasti difusiooni mehhanismist.
Kui difusioon kulgeb vakantsmehhanismi järgi, siis rõhu suurenemine vähendab vakantside arvu, sest vakantside tekkimisel suureneb kristalli ruumala, rõhu suurenedes ruumala aga väheneb ja seda paljuski vakantside arvel. Vakantside arvu vähenemisel difusioon aeglustub.
Kui difusioon kulgeb sõlmedevahelise difusioonimehhanismi järgi, siis ühelt poolt suurendab rõhu tõus sõlmpunktidevaheliste aatomite arvu, mis kiirendab difusiooni, teiselt poolt aga muutub aatomitevaheline ala kitsamaks ja aatomite vahel läbipääsemine raskendatuks, mis aeglustab loomulikult difusiooni.
Difusioon eluslooduses
Difusioonil on eriti suur tähtsus bioloogias.
Veikko Hakulinen
Veikko Johannes Hakulinen (4. jaanuar 1925 Kurkijoki vald – 24. oktoober 2003 Valkeakoski) oli Soome suusataja.
Veikko Hakulinen on kolmekordne olümpiavõitja (1952, 1956 ja 1960) ja maailmameister (1954 ja 1958). Tippsportlase karjääri ajal Asikkala Raikast, Valkeakoske Haka, Jämsänkoske Ilvest, Evon Metsäpoegi, Tampere Hiihtoseura, Tampere Pyrintöt ja Tampere Maila esindanud Hakulinen võistles ka laskesuusatamises, orienteerumises, suundsuusatamises, krossijooksus ja sõudmises ning jätkas karjääri veteranide klassis.
Hakulinenit meenutatakse Oslo taliolümpiamängude 50 km võiduajaga 3.33.33.
Veikko Hakulinen valiti Soome aasta sportlaseks aastatel 1952, 1953, 1954 ja 1960. Aastal 2000 sai ta Pro Urheilu tunnustusauhinna, mida antakse Soome riigi poolt spordi edendamise eest ja mille rahaline väärtus on 20 000 eurot.
Hakulinen suri liiklusõnnetuses 2003. aastal, jäädes auto alla.
Bijlmertoernooi
Bijlmertoernooi oli iga-aastane esinduslik rahvusvaheline kabefestival Amsterdamis, mida peeti 2008. aastani. Festivali kavas oli lisaks suurmeistrite turniirile ka turniir rahvusvahelise meistri normiga ning noorteturniir. 2003. aastal peeti festivali raames ka veteranide Euroopa meistrivõistlused.
Rahvusliku ühtsuse päev
Rahvusliku ühtsuse päev (vene День народного единства) on 4. novembril tähistatav Venemaa riigipüha.
Bijlmertoernooi
1. turniir – 1997 (16.–25. november)
1. Aleksandr Švartsman, Venemaa 16; 2. Kees Thijssen, Holland 14; 3. Alexander Mogiljanski, USA 12; 4. Hans Jansen, Holland 11; 5. Guno Burleson, Suriname 10; 6. Mustafa Durdõjev, Türkmenistan 9; 7. Bassirou Ba, Senegal 8; 8. Raoul Alias, Curaçao 5; 9. Ramon Sakidin, Suriname 4; 10. Glenn Dumfries, Suriname 1
Rahvusliku ühtsuse päev
Esimest korda tähistati seda 2005. aastal. Päev on valitud meenutamaks 1612. aastal toimunud rahvaülestõusu, mis vabastas Moskva Poola-Leedu okupatsiooni alt ja tegi lõpu Segaduste ajale.
Bijlmertoernooi
2. turniir – 1998 (17.–25. oktoober)
1. Aleksandr Švartsman, Venemaa 15; 2. Aleksei Tšižov, Venemaa 12; 3/4. Anatoli Gantvarg, Valgevene ja Hans Jansen, Holland 11; 5. Iser Kuperman, USA 10; 6. Igor Ribakov, USA 9; 7. Kees Thijssen, Holland 7; 8. Ndiaga Samb, Senegal 6; 9. Aka Kpangni, Elevandiluurannik 5; 10. Ramon Sakidin, Suriname 4
Rahvusliku ühtsuse päev
1613. aastast 1917. aastani tähistati Venemaal Moskva Poola vallutajatest vabastamise päeva.
Õige mehe koda
"Õige mehe koda" on Karl Ristikivi Tallinna triloogia teine raamat. Romaani esmatrükk ilmus 1940. aastal pealkirjaga "Võõras majas", sest Nõukogude okupatsioonivõim pidas Ristikivi pealkirja liiga piibellikuks. Saksa okupatsiooni ajal ilmunud teise trüki ja edasiste trükkide pealkiri on "Õige mehe koda".
Bijlmertoernooi
3. turniir – 1999 (22.–29. august)
1. Kees Thijssen, Holland 13; 2. Ndiaga Samb, Senegal 12; 3. Aleksandr Švartsman, Venemaa ja Hans Jansen, Holland 11; 5. Bassirou Ba, Senegal 10; 6. Hein Meijer, Holland ja Vjatšeslav Štšegolev, Venemaa 9; 8. Iser Kuperman, USA 7; 9. Pjotr Chmiel, Poola 5; 10. Ramon Sakidin, Suriname 3
Õige mehe koda
1950. aastal ilmus raamat Rootsis kirjastuses Orto, 1984. aastal kirjastuses Eesti Raamat ja 2008. aastal kirjastuses Pegasus.
Rahvusliku ühtsuse päev
Päeva on kasutanud paraadide korraldamiseks Vene rahvusäärmuslased ja neonatsid.
Õige mehe koda
Karl Ristikivi hindas seda teost oma varase loomingu seast kõige enam.