cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Myrtooni meri
Mürtooni meri on meri Egeuse mere edelaosas. Läänes piirneb Peloponnesose poolsaare ja idas Küklaadide saarestikuga.
thumb|500px|tühi|Mürtooni meri on kaardil tähistatud numbriga 15
Viterbo provints
Viterbo provints on provints Itaalias Lazio maakonnas. Provintsi keskuseks on Viterbo linn.
Haldusjaotus
pisi|[[Bolsena järv ]] pisi|[[Vico järv ]] Viterbo provints jaguneb 60 omavalitsusüksuseks (comune).
Suurima elanike arvuga omavalitsusüksused
Viterbo provintsi suurima elanike arvuga omavalitsusüksused on järgmised.
Pargitaguse
Pargitaguse on küla Ida-Viru maakonnas Jõhvi vallas.
1. jaanuari 2011 seisuga elas külas 77 inimest, neist 9 on vanemad kui 64-aastased.
Pauliku
Pauliku on küla Ida-Viru maakonnas Jõhvi vallas.
Külas asub Sompa mõisa kalmistu.
Egilsstaðir
Egilsstaðir on linn Islandi idaosas Lagarfljóti jõe ääres, Austurlandi maakonna ja Fljótsdalshéraði valla halduskeskus.
Linn asutati 1947 ning see on suurim linn Ida-Islandil.
thumb|440px|Egilsstaðiri panoraam
Briti kuninglik perekond
Briti kuninglik perekond on väljend, mida kasutatakse Suurbritannia monarhi lähedastele sugulastele viitamiseks. Kuigi pole kindlat seaduslikku määratlust, kes on või ei ole selle perekonna liige, ja erinevates nimekirjades on erinevad inimesed, on siiski olemas teatud sugulased, kes on alati perekonna liikmed.
Miljonid inimesed on seotud kuningliku perekonnaga kaugemalt, kui lihtsalt kuningliku päritolu tõttu.
Praegused kuningliku perekonna liikmed kuuluvad Windsori perekonda.
Liikmete nimekiri
Nimekiri Briti kuningliku perekonna praegustest liikmetest.
John Frusciante
John Anthony Frusciante (sündinud 5. märtsil 1970) on Red Hot Chili Peppersi (RHCP) kitarrist. Ansambliga on Frusciante teinud viis stuudioalbumit ("Mother's Milk", "Blood Sugar Sex Magik", "Californication", "By the Way" ja "Stadium Arcadium"). Frusciantel on ka aktiivne soolokarjäär, ta on välja andnud kaheksa sooloalbumit. Ta on ka teinud koos Josh Klinghofferi ja Fugazi bassisti Joe Lallyga bändi Ataxia.
Frusciantele on omased keerukad rütmid; ta mängib segu funk 'ist ja rokist, mis moodustavad suurema osa Red Hot Chili Peppersi kõlast. Kõrgelt hinnatud ja mõjuka kaasaegse kitarristina on John Frusciante Rolling Stone'i 100 parima kitarristi pingereas 18. kohal.
Lapsepõlv
Frusciante sündis Queensis New Yorgis, kuid kolis 12-aastaselt Los Angelesse. Tema isa, John Frusciante seenior, oli pianist, ning ema, Gail, oli laulja, kes loobus karjäärist, et olla kodus ja hoolitseda laste eest. Gaili ja tema laulukoori hääli kasutati Red Hot Chili Peppersi laulus "Under the Bridge".
Frusciante pere kolis hiljem Tucsonisse Arizonasse ja seejärel Floridasse. Pärast vanemate lahutamist kolis Frusciante koos emaga Santa Monicasse California osariigis. Artistid, kellest John vaimustusse sattus, olid Jimi Hendrix, The Others, Black Flag, Captain Beefheart ja Frank Zappa. Needsamad artistid mängisid suurt osa tema muusikukarjääris.
Juba teismelisena oli Frusciante kindel, et ta on kitarril osav ja temast saab rock'n'roll 'i täht. Ta on alates lapsepõlvest kuulnud oma peas hääli, kellele vihjab kui vaimudele. Ta on öelnud, et vaimud ütlesid talle, et temast saab rokk-kitarrist juba enne, kui ta üldse aru sai, mida rokkstaariks olemine tähendab. Ta lahkus keskkoolist 16-aastaselt oma vanemate nõusolekul ja toetusel. Ta kolis eraldi korterisse, et keskenduda muusikale ja saada paremaks kitarristiks.
Red Hot Chili Peppers
Esimest korda nägi Frusciante RHCP-d kontserdil siis, kui ta oli 15-aastane. Temast sai pühendunud fänn, kuid eriti originaalkitarrist Hillel Slovaki austaja. Frusciante õppis pühendunult RHCP kolme esimese albumi kitarri- ja bassipartiisid.
1988. aasta algul sai Frusciante tuttavaks D. H. Peligroga (ansambli Dead Kennedys trummar). Nad jämmisid koos lugematu hulk kordi ning Peligro kutsus mitmel korral ka Flea (Red Hot Chili Peppersi bassist) koos nendega jämmima. Frusciantel ja Fleal tekkis kohe omavaheline muusikaline keemia ja nende esimesest jämmist võis tõenäoliselt sündida loo "Nobody Weird Like Me" (plaadilt "Mother's Milk") käik, on Flea öelnud.
Umbes samal ajal oli Frusciante mõelnud, et võiks proovida saada Frank Zappa bändi, kuid hülgas need mõtted enne katsete finaali, kuna Zappa keelas oma muusikute seas illegaalsete uimastite kasutamist. Ühes intervjuus on Frusciante öelnud: "Mulle jõudis kohale, et ma tahtsin olla rokkstaar, proovida uimasteid ja saada tüdrukuid ning ma sain aru, et ma ei saa seda teha, kui ma Zappa bändis olen."
Hillel Slovak, RHCP tolleaegne kitarrist, suri heroiini üledoosi tõttu aastal 1988. Trummar Jack Irons ei suutnud sõbra surmaga leppida ja lahkus bändist. Sellega jäi bändi kaks tühja kohta. Bassist Flea ja laulja Anthony Kiedis otsustasid siiski muusikatööstuses jätkata. Flea oli vaimustuses Frusciante tehnikast ja osavusest ning kuna bänd vajas hädasti uut kitarristi (vahepealne Hilleli asenduskitarrist, Duane "Blackbird" McKnight, ei suutnud bändiga ühist keemiat luua), kutsus Flea Anthony Kiedise vaatama, kuidas Frusciante mängib. See oli üksmeelne otsus: Frusciante on bändis. Frusciante pidi samal ajal kirjutama alla lepingu ansambliga Thelonious Monster, kellega oli juba kaks nädalat mänginud, kuid Red Hot Chili Peppersi ootamatu vastuvõtu tõttu loobus ta lepingu allakirjutamisest. Mõni nädal hiljem sai vallandamisteate RHCP trummar Peligro, kelle probleemiks oli uimastite tarvitamine. Bändiga liitus kaks nädalat enne ühise plaadi salvestamist trummar Chad Smith.
Linosa
thumb Linosa on saar Vahemeres, üks Pelagie saartest. Saar kuulub Itaaliale. Saarel elab 450 inimest.
Saarest
Saare pindala on 5,45 km². Saare kõige kõrgem tipp on Monte Vulcano, mis on 195 meetrit üle merepinna. Lähim saar on Lampedusa, mis asub 43 kilomeetrit kaugusel lõunas. Linosast 119 kilomeetri kaugusel läänes asub Malta.
John Frusciante
Red Hot Chili Peppers
Kui Frusciantelt hiljem küsiti RHCP-le kiire nõusoleku andmise kohta, vastas ta ülemeeliku vaimustusega, et tal olid saapajäljed toaseinal 1,5 meetri kõrgusel veel mitu kuud pärast bändiga liitumist.
Linosa
Ajalugu
Sellel saarel on asunud kreeklaste, roomlaste ja araablaste kolooniad. Teise maailmasõja ajal oli saarel Itaallaste garnison kuni 1943. aastani, mil liitlasväed sinna sisse tungisid.
Töö
Elanikud tegelevad peamiselt kalastamise, põllumajanduse ja turismiga.
John Frusciante
"Mother's Milk"
1989. aastal salvestas Frusciante oma esimese albumi Red Hot Chili Peppersiga – "Mother's Milk". Selle produtsendiks oli Michael Beinhorn, album ei jäänud kaugele funky-stiilist, mis oli omane ka bändi kolmele esimesele albumile. Frusciante mängustiil oli suuresti Hillel Slovaki stiilist mõjutatud. Frusciante ja Beinhorn tihti vaidlesid ta kitarritooni ja helikihtide üle. Frusciante enda stiil ei olnud selleks ajaks veel välja kujunenud ega olnud sedavõrd kompleksne ja mitmekesine, milliseks ta hiljem kujunes.
"Mother's Milk" oli RHCP esimene kuldplaat. See sisaldas Stevie Wonderi kaverit loost "Higher Ground" ja lugu "Knock Me Down", mis iseloomustas bändi kasvavat muusikalist keerukust. Loo "Knock Me Down" sõnad kirjutas Kiedis, mõjutatuna Hillel Slovaki surmast. Laulusõnad oli üleskutse kõikidele mitte laskma oma sõpradel üle piiri minna. Kitarriosa kirjutas Frusciante, kui ta oli vaid 18-aastane. "Mother's Milk" näitas, kui erakordne keemia oli Frusciantel bändiga.
"Blood Sugar Sex Magik"
Albumi "Blood Sugar Sex Magik" salvestamiseks võeti ühendust Rick Rubiniga. Lindistuse ajaks eraldus bänd ülejäänud maailmast ja kõik liikmed, välja arvatud trummar Chad Smith, elasid Rick Rubini villas. Kui Anthony ja Rubin suhtlesid mingil määral välismaailmaga, siis Frusciante ja Flea olid terve lindistamise aja majas. Albumi "Blood Sugar Sex Magik" lindistusprotsessi filmiti ning videomaterjal avaldati 1991. aastal RHCP dokumentaalfilmis "Funky Monks" (Gavin Bowdeni juhatusel). See oli bändi esimene album, mis lindistati Warneri all ning sellega oli katkestatud leping EMI-ga.
Umbes sel ajal tegi John koostööd Flea ja Jane's Addictioni trummari Stephen Perkinsiga, ansambli nimi oli siis Three Amoebas. Nad lindistasid 10–15 tunni jagu muusikat, kuid see materjal ei ole avalikustatud.
Lahkumine RHCP-st ja uimastisõltuvus
Albumi "Blood Sugar Sex Magik" märkimisväärne ja ootamatu edu tõi kaasa selle, et Frusciante hakkas vihkama bändi edustaatust. Ta tunnistas, et oli esialgu nautinud bändi hedonistlikku olemust, kuid üks hetk hakkas see muutuma: "20. eluaastaks hakkasin ma asja õigesti tegema, vaatama seda kui kunsti, mitte kui pidutsemist ja tüdrukute saamist. Selle tasakaalustuseks pidin ma olema eriti tagasihoidlik ja eriti anti-rokkstaar." Frusciante on hiljem öelnud, et bändi populaarsuse tõus oli liiga kiire, kõik toimus justkui korraga ning nii tekkisid kohanemisraskused. 1992. aasta 7. mail, pärast Tokyo kontserti, lahkus Frusciante bändist, mis tundus olevat lõplik.
Ta hakkas kasutama uimasteid ning ka Kiedis oli pärast viit aastat uimastitest eemalolekut neid uuesti tarbima hakanud. Noor Frusciante oli inspireeritud uimastite pruukimisest, sest ta vaatas teisi kui oma iidoleid. Ühes intervjuus on ta öelnud: "Tüübid, kes pruukisid kanepit, tundusid mulle täiesti luuseritena. Ma harjutasin 10–15 tundi päevas kitarri. Mulle tundus, et ma ei suuda ennast kunagi väljendada. Kui ma sain teada, et Flea oli igal kontserdil pilves, inspireeris see mindki pruukima hakkama." Pärast lahkumist ütles Frusciante bändile, et pressile võib öelda, et ta läks lihtsalt hulluks.
Frusciante vajus sügavasse depressiooni, ta ei suutnud kirjutada muusikat ega mängida kitarri. Mõne aja keskendus ta maalimisele ning lindistas 4-trackil erinevaid lugusid, mida ta RHCP-s olles oli kirjutanud. Ta hakkas tarbima heroiini ning sellest kujunes eluohtlik nelja-aastane sõltuvus, mis muutis ta inimvareks.
Frusciante on hiljem öelnud: "Kui ma alguses otsustasin sõltlaseks hakata, oli see täiesti selge otsus. Ma olin väga kurb ja kui ma pilves olin, tundsin ma end alati õnnelikuna, seega ma arvasin, et ma peaksin kogu aeg pilves olema. Ma ei tundnud ennast kunagi süüdi – ma olin alati uhke sõltlaseks olemise üle."
Artikkel, mis ilmus 1996. aastal New Times LA-s, kirjeldas Frusciantet kui õhukese nahaga kaetud skeletti. Oma sõltuvuse kõrghetkel ta oleks peaaegu surnud vereinfektsiooni tõttu. Heroiini ja kokaiini valesti süstimisest tekkisid ta käsuvartele armid, mis jätsid püsivad mädapaised. Ta Hollywood Hillsi kodu seinad lagunesid ja olid kaetud grafitiga. Hiljem põles maja tulekahju tõttu maha.
Sel ajal külastasid teda näitleja Johnny Depp ja Gibby Haynes (ansamblist Butthole Surfers), kes filmisid majas toimuvat ja Frusciante olukorda ning tegid lühifilmi "Stuff".
"Niandra Lades and Usually Just a T-Shirt"
Frusciante hakkas oma esimest sooloalbumit "Niandra Lades and Usually Just a T-Shirt" kirjutama aastal 1992, vahetult enne Red Hot Chili Peppersist lahkumist. Poelettidele jõudis see alles märtsis 1994 American Recordsi all. Frusciante osales albumi produtseerimises, lauldes ja mängides peaaegu kõik instrumendid ise.
Albumi kaheosaline pealkiri vihjas esimesele ja teisele plaadile duubelalbumist, mõlemal plaadil oli täiesti erinev kõla. "Niandra Lades" sarnanes rohkem ta varasema loominguga, kuid siiski erines sellest, mida ta RHCP-ga tegi. Eriti rõhutasid kontrasti idiosünkraatsed lood, nagu näiteks "Your Pussy's Glued to a Building on Fire" ja "Running Away Into You". "Niandra Lades" sisaldas ka kaverit Bad Brainsi loost "Big Takeover". "Usually Just a T-Shirt" sisaldas abstraktsemaid teoseid ning sellel oli palju instrumentaallugusid, millest vähestel oli traditsiooniliste lugude struktuur. Kõik laulud sellel plaadil on pealkirjata.
Frusciante väitis, et muusika on kink tema vaimudelt, kes sageli räägivad temaga. Ta ütles vaimude kohta: "Mul oli nii hea meel, et keegi mulle külla tuli. Ma tegin neile süüa. Kui nad lahkusid, ma nutsin."
"Smile From the Streets You Hold"
Frusciante 1997. aasta sooloalbum "Smile From the Streets You Hold" anti välja selleks, et ta saaks raha uimastite jaoks – seda on Frusciante ise öelnud. Hiljem likvideeris Frusciante selle turult. See oli kirjutatud ja salevstatud vägagi albumi "Niandra Lades" stiilis: lo-fi, õhkõrna ja ebakindla kitarrimänguga ja toore, kirgliku vokaaliga, mis kohati on arusaamatu. River Phoenix laulis albumi kahes loos, "Well, I've Been" ja "Height Down", millest viimasel mängis ka kitarri. Frusciante on lubanud, et kunagi annab ta selle albumi uuesti välja.
Tagasitulek
1997. aastal loobus ta uimastitest täielikult ning otsustas puhtaks saada ja paraneda. Osa ravist hõlmas tema hammaste väljatõmbamist ning nende asendamist implantaatidega, et vältida infektsiooni.
Järgnevatel aastatel hakkas ta elama spirituaalsemalt ja askeetlikumalt. Ta muutis oma dieeti ja harjutas joogat. Tema suhtumine uimastitesse muutus täielikult: "Ma ei tunne vajadust uimastite pruukida. Ma tunnen ennast praegu palju rohkem pilves selle oleku pärast, millesse inimene võib sattuda, kui ta pühendab ennast millelegi, mida ta väga armastab. Ma isegi ei kaalu nende võtmist, need on täiesti mõttetud. Püüdes saada parimaks muusikuks, süües tervislikku toitu ja tehes joogat, tunnen ma ennast palju rohkem pilves, kui ma tundsin viimaste aastate jooksul uimasteid tarbides."
Muusikaliselt hakkas ta järgmistel albumitel kaugenema oma kitarrivirtuooside mõjutustest, proovides erinevaid new wave 'i kõlasid, akordivahetusi ja toone ning vähendades oma hard ja heavy metal 'i soolosid. "Californicationi" ajal oli Frusciante mõjutatud muusikutest ja bändidest, keda ta sel ajal kuulas. Nendeks olid Matthew Ashman Bow Wow Wow'st, Bernard Sumner New Orderist ning 1980. aastate bändi The Cure teosed.
George Browne
pisi|George Browne George von Browne-Camas (ka Georg von Browne; 15. juuni 1698 Mahoni linnus, Mayne, Limerick, Iirimaa – 18. september 1792 Riia) oli iiri päritolu Venemaa sõjaväelane ja riigitegelane, Katariina II aegne Liivimaa (1762–1783) ja Eestimaa kubermangu (1775–1783), ning Riia ja Tallinna asehaldurkonna kindralkuberner (1783–1792), riigikrahv.
Sigulda, Ķempju, Smiltene, Võrumõisa, Gāle, Paltmale, Šēnberga, Bāltamuiža Pienava ja Džūkste mõisnikuna oli ta üks rikkamaid maaomanikke Liivimaal ning oli kantud nii Eestimaa, Liivimaa kui ka Kuramaa rüütelkonna aadlimatriklisse.
Elulugu
Ta sündis Mahoni lossis Camase paruni George Browne'i ja Honora de Lacy pojana. 1725. aastal astus Browne Pfalzi sõjaväkke, ent 1730. aastal läks üle Venemaa keisririigi teenistusse, kus troonile oli saanud Anna Ivanovna. Kindral Keithi (1696–1758) tutvusega asus ta teenistusse Izmailovo kaardiväepolgus ja seejärel kaardiväe 1. järgu majorina Narva polgus.
Venemaa keiser Peeter III nimetas Browne'i Liivimaa kuberneriks, sellesse ametisse jäi ta kuni oma surmani.
Tegevus Liivimaa kubernerina
23. aprillil (vkj 12. aprill) 1765. aastal avaldas kindralkuberner Browne oma patentidega nn positiivsed määrused, millega Liivimaa talurahvas sai õiguse vallasvarale. Mõisakoormised määrati kindlaks ja mõisnikul polnud enam õigust neid oma suva järgi tõsta. Talupoegade karistamise ülempiiriks sätestati 30 vitsa- või kepihoopi. Talupojad said ka õiguse mõisnikke, kes kaitseseaduse sättest kinni ei pidanud, kohtusse kaevata. Puuduliku järelevalve ja mõisnike endi vastumeelse hoiaku tõttu ei leidnud need kaitseseadused siiski täit järgimist.
29. aprillil (vkj 18. aprillil) 1765. aastal avaldas Browne oma patendiga Liivimaa maapäeval vastu võetud kindralsuperintendent Jacob Andreas Zimmermanni koolikorralduse kava, mis nägi ette koolide rajamise mitte ainult igasse kihelkonda, vaid ka suurtesse mõisatesse. Mõisnikke kohustati palkama lugeda oskavaid ja ristiusku tundvaid talupoegi talulaste õpetamiseks. Õpetus koolis pidi toimuma mardipäevast lihavõteteni. Mõisnike leige suhtumise või koguni vastuseisu tõttu neid nõudmisi siiski täielikult ei rakendatud.
Tegevus Eestimaa ja Liivimaa kindralkubernerina
1775. aastal nimetas Venemaa keisrinna Katariina II ta ka Eestimaa kuberneriks. 1783. aastast oli ta Balti kubermangude kindralkuberner (asehaldur). Browne ajal moodustati Liivimaa kubermanguvalitsus (Liefländische Gouvernements oder rigischen Statthaltershafts-Regierung). Browne pooldas Balti erikorda, kuid samas püüdis ta parandada ka kubermangude lihtrahva olukorda. Baltisaksa mõisnike vastuseisu tõttu ei õnnestunud tal küll selles vallas eriti midagi korda saata. Asehaldusajal püüdis ta Reveli asehaldurkonna ja Riia asehaldurkonna Balti aadlikke ja keskvõimu lepitada. 1784. aastal otsustas ta uue maakonnakeskusena rajada Liivimaal, Võru linna, samuti pööras George Browne suurt tähelepanu infrastruktuuri arendamisele Liivimaal, tema initsiatiivil ja keisrinna rahastamisel valmis 1784. aastal Tartu kivisild. Eestimaal loodi Haapsalu ja Tallinna kreisi vahele uue kreisina Paldiski kreis, Paldiski sai 1783. aastal linnaõigused. Browne on siiani vanimalt Eestit valitsenud ja ka vanimaks elanud Eestit valitsenud inimene, ta suri ametis 94-aastaselt.
Ta on maetud Zemgales Bauskast 33 km kaugusel, Leedu piiri lähedal asuva, Jesuiitide ordu ehitatud Skaistkalne katolikus kirikus asuvasse hauakoori, kuhu on maetud ka Liivimaa kindralkuberner krahv Peter von Lacy. Sama kiriku ümbruskonnas asus ka talle kuulunud Skaistkalne mõis (Schönberg; Skaistkalnes (Šēnbergas) muiža).
Perekond
Browne oli kaks korda abielus, esimesest abielust oli tal viis, teisest abielust kolm last. Esmalt naitus ta 1740 krahvinna Helene von Lacyga (surnud 1764), kes oli Liivimaa kindralkuberneri kindralfeldmarssal krahv Peter von Lacy vanim tütar. Abielust sündisid:
Teist korda abiellus Browne 7. novembril 1765 vabapreili Eleonora Christina von Mengdeniga (1729–1787), kes oli Liivimaa õuekohtu presidendi, Igate ja Kauguru (Idsel ja Kaugershof) pärushärra, Menģele (Altenwoga) vabahärra Johann Heinrich von Mengdeni (1701–1792) ja krahvinna Christina Elisabeth von Münnichi (1711–1775) tütar, krahv Burchard Christoph von Münnichi tütretütar, ning Lielstraupe (Groß Roop) mõisniku Peter von Vietinghof-Scheeli (1713–1756) lesk. Abielust sündisid:
Uus-Meremaa lipp
pisi|2016. aasta lipureferendumil uueks lipuks kandideerinud kujundus Uus-Meremaa lipp on Uus-Meremaa ametlik lipp.
1840. aastal moodustati Uus-Meremaast Suurbritannia koloonia ning kasutusele võeti Suurbritannia lipp. 1865. aastal võttis Suurbritannia parlament vastu seaduse, mille kohaselt pidid kõik Suurbritannia kolooniate laevad kasutama Suurbritannia lippu, millel on kolooniat tähistav tunnus. Kuna Uus-Meremaal puudus koloonia tunnus, jätkati Suurbritannia lipu kasutamist 1866. aastani, mil kaks Uus-Meremaa laeva said kolooniat tähistava tunnuse mittekasutamise eest noomituse.
Esialgne lipukavand sarnanes praeguse lipuga, kuid Lõunaristi tähtede asemel oli lipul tähed "NZ". Praegune Uus-Meremaa lipp võeti kasutusele 1869. aastal laevadel ning sai kiiresti Uus-Meremaa rahvuslipuks. Lipp sai seadusega ametlikuks riigilipuks 12. juunil 1902.
Lipp on kujundatud Suurbritannia mereväe lipu järgi ning sellel on kujutatud Lõunaristi tähtkuju, mis sümboliseerib riigi asukohta Vaikse ookeani lõunaosas. Värvid Pantone värviskaala järgi on sinine PMS 280 ja punane PMS 186 ning värvid on identsed Suurbritannia lipu värvidega.
Aastakümnete jooksul on korduvalt tehtud ettepanek valida riigile uus lipp. Peamisteks lipuvahetuse argumentideks on olnud liigne sarnasus Austraalia lipuga ning väide, et Suurbritannia lipp ei peaks enam olema osa riigi lipust. 2016. aastal toimunud referendumil anti valijatele valida, kas riik peaks jätkama senise lipu kasutamist või võtma kasutusele 2015. aastal toimunud referendumi võitnud alternatiivi. 2016. aasta referendumil osalenud valijatest pooldas 56,6% senise lipu kasutamise jätkamist riigilipuna.
10. märts
10. märts on Gregoriuse kalendri 69. (liigaastal 70.) päev. Juliuse kalendri järgi 25. veebruar (liigaastal 26. veebruar; 1901–2099). Aasta lõpuni on 296 päeva.
Odisha
Odisha (kuni 2011. aastani Orissa) on India osariik riigi keskosas Bengali lahe rannikul.
83% elanikest räägib oria keelt, mis on ka osariigi ametlik keel. 94% on hinduistid.
Osariik jaguneb 30 ringkonnaks.
Pealinn ja suurim linn on Bhubaneswar. Suuremad linnad on veel Cuttack, Sambalpur, Berhampur, Balasore, Puri ja Rourkela.
Välislingid
🇮🇳
Olümpia medalivõitjad ujumises (mehed)
right|180px|Olümpiarõngad right|180px|border|Ujumine right|70px See on olümpiamedalistide täielik loetelu meeste ujumises.
See nimekiri on osa olümpiamängude ujumise medalivõitjate nimekirjast. Ta loetleb kõik suveolümpiamängude ujumisvõistluste medalivõitjad. Nimekiri on jaotatud võistluste järgi, mis on praegu olümpiamängude võistlusprogrammi osa, ja võistluste järgi, mida enam ei korraldata.
4 × 100 m vabalt
Märkus: alates 1992. aastast on eelvoorudes ujunud sportlased, kuid mitte finaalis võistkonda pääsenud ujujad saanud medaleid ka siis, kui nende võistkond jõudis finaalis kolme parema hulka.
4 × 200 m vabalt
Märkus: alates 1992. aastast on eelvoorudes ujunud sportlased, kuid mitte finaalis võistkonda pääsenud ujujad saanud medaleid ka siis, kui nende võistkond jõudis finaalis kolme parema hulka.
4 × 100 m kompleksi
Märkus: alates 1992. aastast on eelvoorudes ujunud sportlased, kuid mitte finaalis võistkonda pääsenud ujujad saanud medaleid ka siis, kui nende võistkond jõudis finaalis kolme parema hulka.
Podporožje
Asula rajati 1936. aastal hüdroelektrijaama ehitusega seoses, linnaõigused sai 1956.
Linnas on puidutööstusettevõtted, sadam ja laevaremonditehas.
Puru
Puru on küla Ida-Viru maakonnas Jõhvi vallas. Küla asub Jõhvi–Tartu maantee ääres.
Külas on sündinud Peeter Põld, kes oli Eesti Vabariigi esimene haridusminister. Samast on pärit ka arst Reinhold Käbin.
Külas asub Jõhvi lennuväli.
Loojangul lahkume Tallinnast
"Loojangul lahkume Tallinnast" on Einar Sandeni 1979. aastal ilmunud pseudoajalooline põnevusromaan.
Päeviku vormis kirjutatud teose ajakulg jääb vahemikku 6. juuli 1965 kuni 4. november 1966. Sündmuste ainestik on inspireeritud autori käigust Eesti NSV-sse 1965. aastal.
Kirjastus Kupar avaldas teosest 1992. aastal kordustrüki.
Einar Sanden jätkas Karl Säre elukäigu jälgimist ka 1982. aastal ilmunud teoses "Süda ja kivid".
Sisututvustus
Teose keskne tegelane ajakirjanik Margus Tamm saab Briti luureohvitserilt ülesande tuua need kirjad ära.
Püsimälu
Püsimälu (sisemälu) ehk ROM (ingl Read-Only Memory, ainult loetav mälu) on andmesalvesti, milles andmed säilivad püsivalt (ka ilma elektritoiteta). Enne pooljuhttehnoloogial baseeruvale mälutehnikale üleminekut 1970. aastail oli püsimäluna kasutusel näiteks ferriitmälu.
Esimesed pooljuht-püsimälud olid maskprogrammeeritud (lihtsustatult öeldes, trükitud läbi mälu struktuuri määrava fotošablooni – maski). Niisugune tõepoolest ainult lugemist võimaldav mäluseade sobis majanduslikult ainult masstootmiseks. Edasises arendustöös töötati välja niisugused püsimäluseadmete versioonid, mida saab programmeerida (informatsiooniga täita) ka pärast valmistamist. Ilmusid programmeeritavad püsimälud (PROM) ja selle edasiarendatud tüübid. Kõigile neile on omane talletatud info kestev säilimine. Kõikide mälude puhul on kasutusel kahendsüsteem ja ühes mälupesas (täpsemalt mäluelemendis) talletatakse üks bitt infot.
Püsimälutüübid
Püsimälu on arenenud koos arvutitehnikaga ja selle käigus on välja kujunenud mitu püsimälutüüpi.
Iga uus ROMi versioon on eelmise vähehaaval välja tõrjunud ja 2010. aastatel on kõige levinum püsimälutüüp välkmälu.
Eri tüüpi püsimälude ehitus
pisi|400px|Tehases programmeeritud ROMi mikrokiibis sõltub [[mälupesa väärtus sellest, kas realiini (word) ja MOSFETi juhtpaisu vahel on ühendus. PROMi puhul on pilt sarnane, sest programmeerimisel põletatakse väärtuse 0 saamiseks mälupesades see ühendus elektrivoolu impulsiga läbi]]
Mask-ROM
Mask-ROMis on info kodeeritud valmistaja poolt ja hiljem ei saa seda muuta. Niisuguse ROMi valmistamisel kulub tarkvara loomisest lõpliku püsimälu saamiseni palju aega ja seega oli soodne ainult suure arvu kiipide tootmine. Mistahes muutuse tegemiseks oli tarvis toota uus kiip.
Mask-ROMi kiibil on moodustatud veerujuhtmete ja reajuhtmete võrk, kus iga veeru ja rea ristumiskohale vastab 1 bitt. Reajuhtmeid nimetatakse siin ka sõnaliiniks ja veerujuhtmeid bitiliiniks. Mõlemal liinil on võimalus luua ühendus mälupesa MOSFET-transistorlülitiga. Sõltuvalt sellest, kas liinid on ristumiskohal transistori paisu ja lätte kaudu ühendatud või mitte, on nende väärtus vastavalt 1 või 0. Kui programmeerimisel transistori paisuühendus katkestatakse biti väärtus 0), pole selle mälupesa olek hiljem enam muudetav. Analoogiaks võib tuua CD-ROMi, mis on samuti tehases valmistatud ning kasutajal puudub võimalus CD-ROMil olevat infot muuta.
Programmeeritav püsimälu
PROMi 1956. aastal väljatöötatud lahendus võimaldas kiipi üks kord programmeerida. Tehasest tulnud uutel kiipidel olid kõik mälupesad väärtusega 1 ja PROMi kasutajal oli võimalik seda ise vastavalt vajadusele programmeerida. Selleks kasutati spetsiaalset programmeerimisriista, mis normaalsest toitepingest kõrgemat pinget kasutades põletab läbi sõna- või bitiliini ühenduse transistoriga programmiga määratud mälupesades, andes neile väärtuse 0. PROMi puhul saab kasutaja tellida suure koguse tühjasid PROM-kiipe ning neile vastavalt vajadusele infot salvestada. PROMi analoog on CD-R või DVD-R, millele kasutajal on võimalik info ka ainult üks kord talletada.
pisi|400px|Info talletamine [[ujupaisuga transistori kasutades. Mälupesa programmeerimisel tekitatakse ujupaisule negatiivne laeng, mis sulgeb transistori lätte ja neelu vahelise kanali, katkestades seega sõna- ja bitiliini omavahelise ühenduse]]
Kustutatav programmeeritav püsimälu
EPROM leiutati 1971. aastal. Selle mälu kiipe on võimalik uute andmetega üle kirjutada, kui mälu sisu eelnevalt kustutada ultraviolettkiirgusega. Seega sai nüüd kiipi palju kordi kasutada (umbes 1000 tsüklit, enne kui UV-kiirgus EPROM-i ära kulutab).
EPROMil on samuti veergudest ja ridadest võrk, aga igas mälupesas on eriline kahe paisuga transistor: üks juhtpais ja teine nn ujuv pais. Viimane on täielikult isoleeritud õhukese oksiidikihiga ja tal puudub väljaviik. Ujupais saab olla realiiniga ühenduses ainult läbi juhtpaisu (ühenduse olemasolul on mälupesa väärtus 1). Ujupaisule on võimalik anda negatiivne laeng, kasutades Fowler-Nordheimi tunneliefekti. Mälupesale rakendatakse vastava sõnaliini kaudu pinge 25 V ja bitiliini pidi 5 V, mille tulemusena ergastatud elektronid liiguvad läbi oksiidikihi ujupaisule ja jäävad sinna lõksu, andes ujupaisule negatiivse elektrilaengu. Mälupesa sensor mõõdab transistori lätte ja neelu vahelist voolu ja kui see on suurem kui 50 % algsest, siis on mälupesa bitiväärtus 1 ning vähema puhul 0. Värskel EPROM-il on kõik ühendused lahti ja seega kõigi mälupesade väärtus 1.
Programmeeritud info kustutamiseks kasutatakse tööriista, mis annab kindla lainepikkusega (standardiks 253,7 nm) UV-kiirgust mis suunatakse läbi EPROM-il asuva kvartsakna kiibile umbes 10 minuti kestel. UV-kiirgus ergastab ujupaisu elektrone sedavõrd, et need suudavad oksiidikihi läbida ja ujupaisu negatiivne laeng kaob.
pisi|400px|EAPROM-i puhul on võimalik kustutada infot ühe biti haaval. Selleks on EPROMile lisatud selekteeriv transistor, mis aktiveerib mälupesa, olles pingestatud sõnaliinilt. See annab võimaluse nii kirjutada kui ka kustutada infot biti haaval. Mälupesale väärtuse 1 või 0 andmiseks kasutatakse ujupaisu negatiivset laengut. EEPROMi versioon EAROM (Elecrically Alterable ROM) on sarnane hilisema NAND-FLash tehnoloogiaga
Elektriliselt kustutatav programmeeritav püsimälu
EEPROM on välja töötatud 1983. aastal, ehituselt sarnane EPROMiga, aga salvestatud infot on võimalik kustutada elektrivooluga ja seda ilma spetsiaalsete tööriistadeta, ka pole selleks tarvis mälu süsteemist eemaldada. Kui EPROMilt kustutati kogu mikrokiibi info korraga, siis EEPROMil saab kustutada ja muuta infot ühe biti haaval.
Biti haaval muutuste tegemine on aeglane ja seega töötas Toshiba 1980. aastate keskel välja Flash EEPROMi ehk välkmälu, kus infot kustutatakse paljudest mälupesadest koosnevate plokkide kaupa. Nimi Flash tuleneb kujutluspildist, et mälusisu kustutamine toimub nagu fotoaparaadi välgatus. Välkmälu on kõige laialdasemalt kasutuselolev püsimälu ja võrreldes EEPROM-ga on mälupesade vastupidavus oluliselt suurenenud, võimaldades garanteeritult kuni miljon kirjutamistsüklit.
Erinevalt EPROM-ist on EEPROM-il lisaks üks selekteeriv transistor ja ühele mälupesale vastavad kaks realiini. Teine liin (word’) on selleks, et valida pingestatud veerust soovitud mälupesa, aktiveerides selekteeriva transistori. Valitud pesas toimub seejärel sarnaselt EPROM-iga ujupaisu negatiivse laengu kustutamine, mis muudab mälupesa väärtuse 0-lt tagasi 1-le. Selline süsteem võimaldabki biti kaupa kustutamist. Välkmälu puhul puudub mälupesas selekteeriv transistor ja kustutamine toimub paljudele mälupesadele ühises plokis korraga.
pisi|Näide püsimälust, millele on talletatud [[BIOS]] pisi|1 kB suurune Inteli EPROM, millel on näha EPROM-ile iseloomuliku aknaga [[mikrokiip]]
Püsimälu kasutamine
Püsimälu mask-ROM on olnud kasutusel arvutites käivitamiseks olulise info, nagu BIOSi salvestamiseks, samuti füüsilistes krüpteerimisvõtmetes, püsivarana mitmesuguse riistvara draiverites. Püsivara vajavateks seadmeteks võivad olla CD ja DVD draivid, kõvakettad, graafikakaardid, kuvarid, muusikakeskused, köögimasinad jne. Siiski on ka neis rakendustes traditsioonilised mäluvariandid asendumas välkmäluga, mis võimaldab püsivara hõlpsalt värskendada.
Mask-ROM on laialt levinud mängukonsoolides mängude talletamiseks. Püsimällu salvestatud info on kaitstud füüsiliste mõjutuste suhtes. Konsoolides asendasid ROMi optilised andmekandjad, nagu CD, DVD ja Blu-ray Disc, kuna viimased on suure mahutavusega ning kergelt ja odavalt paljundatavad.
Laialdaselt on kasutusel püsimälu ka elektroonilistes mänguasjades, mis sooritavad mingeid kindlaid liigutusi, vilgutavad tulukesi või teevad häält. Nende mälu ei pea olema muudetav, seepärast ongi kõige ratsionaalsem vajalik info salvestada näiteks püsimällu mask-ROM või PROM. Sellest ei kao mälu sisu ega seega mänguasja funktsioon ka patareide tühjenemisel. Turvalisuse seisukohalt on mask-ROMi eeliseks, et sinna salvestatud infot ei saa muuta ega kustutada.
Leie Põhikool
thumb|Leie põhikool (juuli 2010)
Leie Põhikool on põhikool Viljandi maakonnas Viljandi vallas Leies.
2021/2022. õppeaastal toimub õppetöö õpilaste vähesuse tõttu liittundides, avatud ei ole 3. klassi. Õpetajaid on kokku 12, koolis töötab ka eripedagoog.
Koolihoones on ka avatud internetipunktiga Leie raamatukogu, Leie Avatud Noortekeskus ning Leie kooli lasteaed "Sipelgapesa".
Kooli ajalugu
Koolimaja projekteeris Eesti Maaehitusprojekti arhitekt Maarja Nummert. Ehitust alustati 1989. aastal. Koolimaja oli mõeldud 216 õpilasele. Sama tüüpi koolihooned olid sel ajal veel Noarootsi 9-klassilisel Koolil ja Kolga Keskkoolil. 1992. aastal jäi kooli ehitus uue riigikorra ja majandusraskuste tõttu seisma. Pärast üle aasta kestnud seisakut ehitustööd siiski jätkusid ning 1. septembril 1995 sai alustada õppetööd. Alustati 142 õpilasega. Kooli ruumidesse toodi üle ka Leie raamatukogu, 2003. aastal loodi lasteaed.
Õpilaste vähesuse tõttu toimub õppetöö liittundides, 2021/2022 õppeaastal pole avatud 3. klassi. Õpetajaid on kokku 12, koolis töötab ka eripedagoog.
Tumxuk
Tumxuk (haldusüksusena uiguuri تۇمشۇق شەھرى (Tumxuk Xahiri), hiina 图木舒克市 (Túmùshūkè Shì)) on maakonna (allringkonna) õigustega linn (linnaks nimetatav haldusüksus) Hiinas Xinjiangi Uiguuri autonoomses piirkonnas.
Energeetika
Ühtlasi võib energeetikat käsitleda kui teadust, mis hõlmab kõiki energeetilisi protsesse elusas ja eluta looduses.
Energeetika sai teoreetilise aluse 19. sajandi keskel, kui oli avastatud energia jäävuse seadus (1842) ja sõnastatud termodünaamika teine seadus (1850).
Energeetika hõlmab energiatehnikat ja energiamajandust, aga ka energiapoliitikat ja muid energia kasutamisega seotud nähtusi.
Bütsants
Bütsants, tuntud ka kui Ida-Rooma riik, Ida-Rooma keisririik ja Ida-Rooma impeerium, oli riik, mis tekkis Rooma keisririigi idaosa territooriumil selle jagunemise tagajärjel. Keisririiki on nimetatud Bütsantsiks pealinna Konstantinoopoli varasema nime (Byzantion) järgi.
Riiginimed Bütsants ja Ida-Rooma keisririik võeti kasutusele alles pärast riigi eksisteerimise lõppu. Bütsantsi enda ja tema naabermaade elanike jaoks oli riigi nimi Rooma keisririik (kreeka keeles Βασιλεία Ῥωμαίων, Basileia Rhōmaiōn; ladina keeles Imperium Romanum) või Romania (Ῥωμανία), mis kasvas otseselt välja Rooma riigist ja kus säilisid selle traditsioonid.
Bütsantsi eristatakse tänapäeval Rooma riigist eelkõige seetõttu, et riik oli orienteeritud kreeka kultuurile, riigi ametlikuks usundiks oli ristiusk erinevalt Rooma polüteismist ning riigikeeleks oli ladina keele asemel saanud kreeka keel.
Bütsants saavutas suurima territoriaalse ulatuse Justinianus I valitsusajal (527–565), kes vallutas tagasi suure osa endise Lääne-Rooma riigi aladest. Seejärel riik mõnevõrra nõrgenes, kuid Herakleios I valitsemisperioodil (610–641) viidi läbi ulatuslikud sõjaväe ja haldusreformid (uuteks haldusüksusteks said teemad) ning riigikeelena võeti kasutusele kreeka keel (ladina keele asemel).
Riik eksisteeris 4. sajandist kuni aastani 1453 – ligi 1000 aastat kauem kui Lääne-Rooma keisririik. Enamiku sellest ajast kuulus Bütsants oma majanduse, kultuuri ja sõjaväelise tugevuse poolest Euroopa mõjukamate riikide hulka, seda vaatamata ebaedule ja territooriumite kaotusele Rooma-Pärsia ja Bütsantsi-Araabia sõdade käigus. Impeerium taastus tagasilöökidest Makedoonia dünastia valitsemise ajal aastatel 867–1056 ning muutus 10. sajandi lõpus uuesti silmapaistvaks suurvõimuks Vahemere idakaldal, konkureerides ülemvõimu pärast Fatimiidide kalifaadiga.
Pärast aastat 1071 kaotas Bütsants suurema osa oma Väike-Aasia territooriumist Seldžukkide dünastiale. Komnenoste dünastia ajal suutis riik 12. sajandil mõneks ajaks oma domineeriva positsiooni tagasi võita, kuid pärast Andronikos I Komnenose surma 1185. aastal sai alguse impeeriumi uus allakäik. Riigile sai saatuslikuks Neljas ristisõda, mille käigus Konstantinoopol vallutati ja Bütsants jagati mitmeks väikeriigiks.
Vaatamata pealinna tagasivallutamisele 1261. aastal jäi Bütsants Palaiologoste dünastia valitsemise ajal üheks paljudest rivaalitsevatest riikidest Vahemere idakaldal. Samas olid riigi viimased 200 aastat kultuuriline õitseaeg. Sellele järgnenud kodusõjad 14. sajandil muutsid Bütsantsi nõrgaks ning enamik järelejäänud territooriumidest kaotati Bütsantsi-Osmanite sõdade käigus, mis kulmineerusid Konstantinoopoli langemisega 1453. aastal ja ülejäänud alade vallutamisega Osmanite riigi poolt.
Ida-Rooma alad ühtse Rooma riigi koosseisus
pisi|[[Rooma riik pärast Theodosius I surma aastal 395. {{legend|#B53636|Lääne-Rooma keisririik}} {{legend|#8F36B5|Ida-Rooma keisririik}}]] Vahemere maade idaosa rahvad olid lääneosa rahvastega võrreldes üldiselt rohkem linnastunud ja sotsiaalselt paremini arenenud. Samuti olid idapiirkonna rahvad varem kuulunud Makedoonia impeeriumi kreekakeelsetesse järglasriikidesse (näiteks Ptolemaioste Egiptus ja Seleukiidide riik) ning Vana-Kreeka kultuuri mõjul helleniseerunud. Läänepiirkonna vallutatud rahvad olid enamasti säilitanud kultuurilise ja poliitilise eripära, elasid rohkem maal ning olid kultuuriliselt vähem arenenud. Helleniseerunud ida ja ladinliku lääne erinevused püsisid kogu Rooma riigi aja ning viisid lõpuks selle jagunemiseni.
Diocletianus lõi 293. aastal uue riigikorraldussüsteemi tetrarhia, et kindlustada impeeriumi ohustatud piirkondi. Tetrarhia järgi hakkasid Rooma riigi ida- ja lääneosa valitsema augustus (ülemkeiser) ja caesar (alamkeiser). Süsteem lagunes juba 313 ning mõned aastad hiljem ühendas Constantinus Suur riigi ühe valitseja (augustuse) alla. Selles jaotuses erines ida- ja lääneosa piir siiski hilisemast jaotusest.
Constantinus rajas 330. aastal pealinna Konstantinoopolisse, mis asus soodsas impeeriumi ida-läänesuunaliste kaubandusteede ristumiskohas. Seejärel reformis ta impeeriumi sõjaväelisi, rahanduslikke, tsiviil- ja religioosseid institutsioone. Mõned õpetlased süüdistasid teda seetõttu pillavas finantsdistsipliinis, kuid reformide ajal kasutusele võetud kuldmünt solidus tõi rahandusse stabiilsust ja edendas majandust.
Constantinus Suure valitsemise ajal ei saanud kristlus impeeriumis veel valdavaks usundiks, kuid kogu tema valitsemisperioodi iseloomustab soosiv ja privilegeeritud suhtumine kristlusse. Keiser seadis sisse printsiibi, mille järgi imperaatorid ei lahendanud doktriini kohta käivaid küsimusi iseseisvalt, vaid kutsusid selle jaoks kokku oikumeenilise kirikukogu (kontsiili). Constantinuse poolt kokku kutsutud Arles'i kirikukogu ja I Nikaia kirikukogu näitasid tema huvi ühtse kiriku vastu ning soovi saada selle peaks.
Ka Valentinianus I jagas riigi parema valitsemise huvides ida- ja lääneosaks, ent aastal 394 ühendas Theodosius I riigi taas. pisi|250px|Rooma impeeriumi [[Lääne-Rooma keisririik|Lääne- ja Idaosa keiser Leo I valitsemisajal (457–474)]]
Theodosius I (võimul 379–395) oli viimane keiser, kes valitses üksi tervet impeeriumi. Pärast Theodosius I surma 395. aastal hakkasid Rooma riiki valitsema tema pojad: riigi idaosas Arcadius ja lääneosas Honorius. Kolmandal ja neljandal sajandil õnnestus Bütsantsil suurel määral vältida impeeriumi lääneosa tabanud raskusi. Osaliselt õnnestus see tänu rohkem linnastunud ühiskonnale ja paremale majanduslikule olukorrale, mis võimaldas maksta sissetungijatele tribuuti ja värvata palgasõdureid. See edu võimaldas Theodosius II-l keskenduda uue seadustiku loomisele (Codex Theodosianus) ja Konstantinoopoli müüride kindlustamisele, mis võimaldas pealinnal erinevatele piiramistele vastu seista kuni aastani 1204. Siiski pidi Theodosius hunnide eemalhoidmiseks maksma igal aastal Attilale suurt andamit. Tema järeltulija Marcianus keeldus maksu maksmast, kuid hunnid olid oma tähelepanu juba Lääne-Rooma keisririigile pööranud. Attila surma järel 453. aastal lagunes hunnide suur hõimuliit ning paljudest selle alamatest said Bütsantsi palgasõdurid. pisi|vasakul|250px|Rooma impeerium 476. aastal pisi|250px|Bütsants aastal 500 Attila surmale järgnenud periood tõi Bütsantsile rahuaja, kuid Lääne-Rooma keisririik lõpetas sel ajal oma eksisteerimise (sageli loetakse selleks aastat 476, mil germaanlasest Rooma väejuht Odoaker kukutas troonilt Romulus Augustuluse). Itaalia tagasivõitmiseks pidas keiser Zeno läbirääkimisi Möösias resideerivate idagootidega. Läbirääkimiste tulemusena nõustus idagootide kuningas Theoderich Suur Odoakeri kukutama. Seeläbi vabanes Zeno sõnakuulmatust alluvast ja saavutas vähemalt nominaalselt võimu Itaalia üle. Pärast Odoakeri kukutamist 493. aastal valitses Theoderich Itaaliat iseseisvalt, kuigi Ida-Rooma keisrid ei tunnustanud teda kunagi kuningana (rex).
491. aastal tuli Bütsantsis võimule Anastasius I, kes surus 497. aastal maha vastupanukolde Isaurias. Anastasius I paistis silma kui energiline reformide läbiviija ja valitseja. Ta täiustas Constantinus Suure loodud rahandussüsteemi, fikseerides igapäevaelus kasutatava vaskmündi (follis) massi. Samuti reformis ta maksusüsteemi ja tühistas kaupmeeste maksu collatio lustralis. Kui Anastasius 518. aastal suri, oli riigikassas rekordiliselt 145,15 tonni kulda.
Lääneprovintside tagasivallutamine
pisi|[[Justinianus I ühel San Vitale basiilika mosaiigil]]
Rahu idapiiril ja Nika ülestõusu mahasurumine
527. aastal tuli Bütsantsis võimule Justinianus I, kes pärines Illüüria prefektuuri vaesest talupoja perekonnast. Enne Justinianust valitses riiki tema onu Justinus I (võimul 518–527). Justinianuse valitsemisperioodil suutis Bütsants paljud endised Rooma riigi lääneprovintsid tagasi vallutada. Riigi idapiiride kindlustamiseks sõlmis keiser 532. aastal pärslastega tähtajatu rahulepingu ("igavese rahu"), mille järgi nõustus Bütsants maksma Sassaniidide riigile iga-aastast märkimisväärse suurusega tribuuti. Samal aastal surus Justinianus maha Konstantinoopolis asetleidnud Nika ülestõusu, mille käigus tapeti 30 000 – 35 000 mässajat.
Põhja-Aafrika vallutamine
Pärast idapiiridel rahu kindlustamist ja Nika ülestõusu mahasurumist oli keisri järgmiseks eesmärgiks vandaalide riigi alistamine Põhja-Aafrikas (vandaalid olid 429. aastal vallutanud Rooma riigilt Aafrika provintsi). Justinianus saatis 533. aastal välja 500 laevaga ekspeditsiooniväe (10 000 jalaväelast, 5000 ratsaväelast ning 20 000 sõudjat), keda juhtis germaanlasest väepealik Belisarios. Bütsantsi väed purustasid vandaalide põhijõud 533. aasta sügisel ja 534. aasta talvel. Põhja-Aafrika kohalike hõimude lõplik alistamine toimus kuni aastani 548.
Sõjategevus Lõuna-Euroopas – territoriaalse ekspansiooni kulminatsioon
vasakul|pisi|Ida-Rooma riik ja Euroopa aastatel 533–600 Pärast triumfi Põhja-Aafrikas jätkas Bütsants oma territooriumi laiendamist Theoderich Suure surma järel Idagootide kuningriigi Itaalia alade arvelt. Ida-Rooma väikesearvuline ekspeditsioonivägi, kelle juhiks oli endiselt Belisarios, maabus Sitsiilia saarel 535. aastal. Üksteise järel langesid Itaalia suuremad linnad bütsantslaste valdusse: Napoli (535), Rooma (536) ja lõpuks idagootide pealinn Ravenna (540). Aastatel 535–536 viibis idagootide delegatsioon eesotsas paavst Agapetus I-ga Konstantinoopolis. Kuigi rahulepingu sõlmimine Bütsantsiga ebaõnnestus, tagandas keiser Justinianus I paavsti nõudmisel monofüsitismi pooldava Konstantinoopoli oikumeenilise patriarhi Anthimose (vaatamata keisrinna Theodora vastuseisule).
541. aastal sai idagootide kuningaks väejuht Totila, kelle juhtimisel alustati Itaalia alade tagasivallutamist. Totila väed vallutasid 546. aastal Rooma ja järgmise paari aasta jooksul peaaegu kogu Itaalia. Abivägedeta jäetud Belisarios ei suutnud maad kaitsta ning ta kutsuti 549. aastal tagasi Konstantinoopolisse. Siiski ei olnud Bütsants veel lüüa saanud. 551. aasta lõpus saabus Itaaliasse armeenia päritolu Bütsantsi eunuhhist väejuht Narses, kelle käsutuses oli umbes 35 000 sõjaväelast. Idagoodid purustati järgmise aasta jooksul ning vaatamata mõne üksiku idagootide linna vastupanule ja järgnenud frankide-alemannide invasioonile (nende väed purustati 554. aastal), oli sõda Apenniini poolsaarel lõppenud. 552. aastal maabus väike Bütsantsi sõjavägi (u 2000 meest) Liberiuse juhtimisel Hispaanias. Nad vallutasid Cartagena ja teisi asulaid Hispaania lõunarannikul. Selle sõjakäiguga jõudis Bütsantsi territoriaalne ekspansioon oma haripunkti. pisi|300px|vasakul|Ida-Rooma keisririik aastal 600
Barbarid Konstantinoopoli müüride all
Riigi idaosas toimus sõjategevus Pärsia Sassaniidide vastu kuni aastani 561, mil sõlmiti 50 aastaks uus rahuleping. 550. aastate keskpaigaks oli Justinianus saavutanud võidu peaaegu kõikides impeeriumi sõjakolletes, millest Bütsants osa võttis, välja arvatud Balkani poolsaarel, kus slaavlased ja gepiidid sooritasid korduvaid rünnakuid riigi aladele. Aastal 559 tungisid hunnid Bütsantsi pealinnani välja ja alustasid selle piiramist. Kuna linnas kaitseväed praktiliselt puudusid, siis saadeti müüridele peaaegu kõik, kes suutsid relva kanda (kaasa arvatud palee valve ja senaatorid). Justinianus kutsus Konstantinoopoli kaitsmist juhtima vahepeal erru saadetud Belisariose, kelle abil õnnestus barbarid pealinna müüride alt minema tõrjuda. Bütsantslaste Doonau laevastiku tugevdamine sundis hunne taganema ning keisririigiga rahu sõlmima.
Rooma õiguse kodifitseerimine ja Ida-Rooma kultuur 6. sajandil
529. aastal viis keisri ülesandel kümnemeheline komisjon läbi Rooma seadustiku kodifitseerimise (Corpus Juris Civilis), luues uue õigussüsteemi, mida täiendati 534. aastal. Selle alla kuulusid: õpperaamat ("Institutiones"), klassikaliste juristide kirjutised ("Digesta seu Pandectae"), keisri poolt välja antud seaduste kogu (Codex Justinianus) ja Justinianuse poolt pärast 534. aastat välja antud seadused (Novellae). Kodifitseeritud õigusi kasutati peaaegu kuni Bütsantsi eksisteerimise lõpuni.
6. sajandil oli traditsioonilisel kreeka-rooma kultuuril Ida-Rooma riigis veel märkimisväärne mõju, selle prominentsete esindajate hulka kuulus näiteks loodusfilosoof Johannes Philoponos. Sellele vaatamata hakkas riigis domineerima kristlik kultuur ja filosoofia. Romanos Melodose loodud hümnid tähistasid jumaliku liturgia arengut ning samal ajal ehitati Nika ülestõusu ajal hävinud basiilika asemele uut – pühale Sophiale pühitsetud Hagia Sophiat, mis on tänapäeval Bütsantsi arhitektuuriajaloo üheks kuulsamaks mälestusmärgiks. Kuuendal ja seitsmendal sajandil tabasid Bütsantsi mitmed pandeemiad, mis põhjustasid paljude inimeste surma ning tekitasid riigile suurt kahju.
Langobardide sissetung Itaaliasse ning sõjategevus idas ja põhjas
pisi|püsti|vasakul|[[Langobardide kuningriik|Langobardide võimuala 572. aastaks]] pisi|[[Sassaniidide riik, 224–651]] Pärast Justinianus I surma 565. aastal sai troonile Justinus II, kes keeldus pärslastele suure iga-aastase andami maksmisest. 568. aastal tungisid germaanlastest langobardid Itaaliasse. Kuna piirkonna kaitseks jäetud keisririigi vägede arvukus oli liiga väike, siis 6. sajandi lõpuks kaotas Bütsants ligi 2/3 Itaaliast.
Justinus II järglaseks sai Tiberios II, kes püüdis vältida sõdasid erinevatel rinnetel. Ta loobus sõjategevusest Itaalias, maksis maksu avaaridele ning keskendus sõjategevusele pärslaste vastu. Kuigi Tiberiose väejuht Maurikios suutis edukalt kaitsta idapiiri, otsustasid avaarid andami saamisele vaatamata alustada sõda Bütsantsi vastu ning 582. aastal purustasid nad Balkanil asuva kindluslinna Sirmiumi; samal ajal alustasid keisririigi vastu sõjategevust Doonau ületanud slaavlased.