cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hastenbecki lahing
Eelmäng
Prantslased, kes olid Seitsmeaastase sõja ajal liidus Austria, Venemaa, Rootsi ja Saksimaaga, tungisid aprillis 1757 kahe armeega Saksamaale, kokku umbes 100 000 sõdurit. Prantslased lootsid tõmmata Preisi kuningriigi, kes oli liidus Suurbritannia ja Hannoveriga, tähelepanu eemale Böömimaa teatrist, kus Preisimaa ja Austria võitlesid mitmes lahingus (Lobositz, Praha, Kolin).
Juana
Fernando suri 1516. Ta oli abiellunud teist korda, aga sellest abielust sündinud ainus laps suri oma esimesel elupäeval ja trooni päris ikkagi Juana. Tema hulluse tõttu läks troon Juana vanemale pojale Karlile. Ametlikult jäi Juana oma poja kaasvalitsejaks kuni oma surmani 1555.
Hastenbecki lahing
Eelmäng
Üks kahest Prantsuse armeest Soubise'i printsi juhtimisel marssis läbi Kesk-Saksamaa. Nad ühinesid keiserliku armeega ("Reichsarmee"), mida juhatas Joseph Friedrich von Sachsen-Hildburghausen. See koalitsiooniarmee kohtas 5. novembril 1757 Preisi armeed katastroofilises Rossbachi lahingus.
Juana
Kuivõrd Juana tegelikult hull oli, see on teadmata. Tänapäeva ajaloolased on oletanud nii melanhooliat, depressiooni, psühhoosi kui skisofreeniat. Poliitilised vaenlased võisid tema sümptomitega liialdada ja osalt võisid need tekkida pikaajalise eraldatuse tõttu kloostris. Juana järglastel oli märgatavalt sagedamini vaimuhaigusi kui statistilise keskmise järgi olema peaks, aga see võis tulla ka tema järeltulevates põlvkondades levinud lähisugulasabielude mõjust.
Hastenbecki lahing
Eelmäng
Teine Prantsuse armee marssal Louis Charles d'Estréesi juhtimisel koosnes umbes 50 000 jalaväelasest, 10 000 ratsaväelasest ja 68 kahurist. Armee edenes Hannoveri kuurvürstiriigi suunas. Preisimaa oli tugevalt seotud oma vaenlaste Austria, Venemaa ja Rootsiga ning ei saanud seega läänerinnet aidata. See ülesanne anti Hannoveri vaatlusarmeele, mis sai vaid vähest toetust Preisimaalt, nimelt kuus Preisi pataljoni. "Hannoveri vaatlusarmee" põhiosa oli Hannoverist (umbes 60%) ja Hessenist (umbes 25%), väiksemad lisaväed Braunschweigist ja Preisimaalt. Hannoveri vaatlusarmee kogutugevus oli umbes 30 000 jalaväelast, 5000 ratsaväelast ja 28 kahurit. Armeed juhatas Cumberlandi hertsog prints William, kes oli kuningas George II poeg.
Hannover keeldus kaitsmast Reini jõge, mis on kaugemal läänes kui Weseri jõgi. See ei jätnud preislastele muud võimalust, kui loovutada oma kindlus Weselis ja jätta aprillis maha liin Lippe jõel. Cumberlandi peamine eesmärk oli ära hoida Hannoveri okupeerimine. Esialgu koondas ta oma armee Bielefeldi ja pärast lühikest peatust Brackwedes otsustas Cumberland ületada Weseri Mindenist lõunas. Põhiidee oli kasutada Weserit loodusliku kaitseliinina ja teha Prantsuse vägedele võimatuks jõe ületamine. Cumberlandi hertsog paigutas oma põhijõud Hamelini, mis on mõne kilomeetri kaugusel Hastenbeckist loodes, ja jättis Preisi pataljonid Mindeni garnisoniks. Ta paigutas ka väikesed patrullid piki Weserit. Vahepeal saatsid prantslased täienduse põhja suunas, et vallutada 3. juulil Emden, mis oli Suurbritanniale oluline pääsupunkt Euroopasse. Hiljem saatsid nad lõunasse veel täiendust, mis võttis 15. juulil Kasseli.
right|thumb|200px|Prantsuse laagrid 24.- 25. juulil 1757 [[Frenke (Emmerthal)|Frenke ümbruses; hollandlase Jacob van der Schley vasegravüür "Nr. 24"]]
7. juuli öösel ületas tugev Prantsuse eelvägi Weseri jõe Beverungeni linna lähedal. Kui Weseri jõge ei saa tavaliselt kergesti ületada, oli veetase Mündeni ja Hamelni vahel suve jooksul 80 cm peale langenud, tehes jalaväele ja ratsaväele ületamise võimalikuks. Prantsuse eelvägi marssis põhja suunas ja rajas Höxteri sillapea. Peaarmee ületas Weseri jõe 16. juulil, jätmata Cumberlandi hertsogile muud võimalust, kui koondada väed Hamelinist lõunasse ja tegeleda d'Estréesiga. Preisi pataljonid kutsuti Friedrich Suure poolt tagasi pärast Kolini lahingu kaotamist Austria vastu.
Lahing
Armeed kohtusid lõpuks 25. juuli hommikul Hastenbecki küla juures. Prantsuse parema tiiva juht kindral François de Chevert sai käsu tegeleda Hannoveri vägedega Vorembergi küla juures, kuid ta ei suutnud neid minema ajada. Kuna prantslaste vasak tiib kindral hertsog de Broglie juhtimisel oli alles Hamelni juures Weserit ületamas, otsustas d'Estrées lahingu edasi lükata, kuni kõik tema väed olid koondunud.
Järgmisel päeval hoidis Hannoveri armee liini Hamelinist Vorembergini. Nende parem tiib ulatus Hameli jõe ja Hastenbachi ojani. Hannoveri rinde tsenter oli koondatud Hastenbecki linnast põhja poole ja suurtükipatarei paiknes kõrgendikul linna taga. Hannoveri vasak tiib koosnes 2 kaevunud patareist, mida kaitsesid grenaderipataljonid. Vasak tiib ulatus Obensburgini. Cumberland tegi vea eeldades, et mägi on moodustatud üksustele läbimatu, ja kasutas vaevalt kolme jäägrikompaniid selle tipus, jättes tegelikult Hannoveri vasaku tiiva õhku.
Kindral Chevert sai käsu haarata Hannoveri positsiooni tiivalt nelja brigaadiga, mis sisaldasid Picardie, la Marine, Navarre ja Eu vägesid. Kell 9:00 edenes see vägi Obensburgi suunas kolme pataljoni kolonnina ja üllatas kiiresti jäägreid. Cumberlandi hertsog, nähes oma positsiooni ohustamist tagalast, käskis oma reservidel ja kahureid kaitsvatel grenaderipataljonidel Obensburg tagasi vallutada. Grenaderipataljonide kasutamine vasturünnakul Obensburgile tähendas, et need ei olnud enam kättesaadavad tsentrile, kui algasid peamised prantslaste rünnakud Hannoveri tsentri vastu.
Prantslaste pearünnak sisaldas kindral d'Armentieres' rünnakut Vorembergi vastu viie jalaväebrigaadiga pluss neli rügementi jalastunud traguneid. Samal ajal ründas Prantsuse tsenter sellest vahetult põhjas asuvat patareid. Hannoveri suur patarei suutis tagasi lüüa mitu prantslaste rünnakut, kuid lõpuks kahurid vallutati. Kui Hannoveri reservjalavägi saabus Obensburgi, suutsid nad kohe selle vallutada, kuid kui Cumberlandi hertsog hakkas oma armeega taganema, ei suutnud nad nüüd isoleeritud positsiooni pikalt säilitada.
Tulemus
Hastenbecki lahing on üks kummalisemaid lahinguid ajaloos, kuna mõlemad ülemjuhatajad mõtlesid, et nad kaotasid lahingu, ja olid alustanud taganemist lahinguväljalt. Lahingu lõpptulemuseks oli Klosterzeveni konventsioon ja Hannoveri okupeerimine. Lahingus hävitati Hastenbeck peaaegu täielikult, ainult kirik, häärber ja talumaja jäid terveks.
Pinge (elekter)
Pinge on füüsikas ja elektrotehnikas kasutatav füüsikaline suurus, mis iseloomustab kahe punkti vahelist elektrivälja potentsiaalide erinevust ning näitab, kui palju tööd tuleb teha ühiklaengu ümberpaigutamiseks ühest punktist teise:
kus Q on positiivne punktlaeng ja A on töö, mille elektriväli teeb selle laengu ümberpaigutamiseks. Elektripinge on skalaarne suurus.
Elektrivälja kahe mõõtepunkti vaheline pinge langeb enamasti kokku nende punktide potentsiaalide vahega, kuid ei võrdu süsteemi alguses ja lõpus mõõdetava pingega. Elektriahela pinged sõltuvad ahelale toimivatest elektromotoorjõududest, samuti ahela parameetritest ja seaduspärasustest (alalispinge korral näiteks Ohmi seadusest).
August Jürima
August Jürima (1937. aastani August Jürman või August Jürmann ; 22. august (ukj) 1887 Vaimastvere vald – 15. august 1942 Kirovi oblast) oli eesti agronoom, poliitik ja majandustegelane.
Eesti jalgpalli 1999/2000. aasta karikavõistlused
'''Eesti jalgpalli 1999/2000. aasta karikavõistlused''' võitis Maardu FC Levadia.
Esimene voor
!colspan="3" align="center"| 1999
Teine voor
!colspan="3" align="center"| 1999
1/8 finaalid
!colspan="3" align="center"| 1999
August Jürima
Elulugu
August Jürima sündis Vaimastvere vallas Tartumaal eestimeelse taluperemehe Mart Jürmanni pojana. Ta kasvas Järvamaal Koeru kihelkonnas Udeva vallas (praeguses Koigi vallas) Vaali külas Palso talus.
Sai alghariduse Vaali vallakoolis, seejärel õppis Paide linnakoolis ja Tartu Treffneri gümnaasiumis. Kõrghariduse omandas Königsbergi ülikooli põllumajandusosakonnas, mille lõpetas 1914. aastal. Kuulus korp! Sakala liikmeskonda.
Detsembris 1905 osales ta koos isa Mardi, vend Voldemari jt kohalike meestega Eesti Vabariigi väljakuulutamisel Vaalis. Isa ja vend koos teiste mõttealgatajatega lasti Koerus jõululaupäeval maha, August vabastati karistusest alaealisuse tõttu.
Veebruaris 1918 korraldas August Jürima Pärnus Maanõukogu (Maapäeva) Vanematekogu 21. veebruaril koostatud Eesti iseseisvuse manifesti käsikirja trükkimise ja laialijagamise. Manifest kleebiti kiiresti üles ja 23. veebruari õhtul loeti see Endla teatri rõdult kokkutulnud rahvale ette. Nii kuulutati avalikult välja Eesti Vabariik.
Jürima oli Eesti Maarahva Liidu üks asutajaid 1917. aastal, Pärnu Maakonna-Komitee esimees. Novembris 1918, kui Saksa okupatsioonivõimud keeldusid Lõuna-Eestis valitsusvõimu eestlastele loovutamast, kujundati Pärnus Jürima algatusel parteide vaheline büroo, mis suunas ja koordineeris Eesti riikluse ülesehitamisele sihitud samme. Ühtlasi oli Jürima juhtivalt tegev Kaitseliidu Pärnumaa maleva loomisel. Peagi valiti ta Pärnu maakonnavalitsuse liikmeks, seejärel Ajutise Valitsuse usaldusmehe abiks Pärnumaal ning alates jaanuarist 1919 Ajutise Valitsuse Pärnu maakonna ja linna komissariks. Seega avaldas August Jürima aastatel 1917–1919 märkimisväärset mõju kogu Eesti talurahva poliitilisele organiseerimisele, kui ka Eesti omariikluse väljakuulutamisele ja tegelikule rajamisele Pärnumaal.
August Jürima oli Asutava Kogu ja Riigikogu kõikide koosseisude liige (põllumeestekogude rühmas), Rahvuskogu liige, I Riigivolikogu liige, 1929–1931 Eesti teedeminister, 1931 Eesti põllutöö- ja majandusminister ja 1939–1940 siseminister. 1938. aastal oli ta Põhiseaduse Elluviimise Rahvarinde esimees.
Ta oli ka Põllumajandusliku Keskühingu Estonia nõukogu esimees 1921–1929, Maapanga nõukogu esimees 1922–1927, Tallinna Majandusühisuse juhatuse liige 1923–1928, Eesti Panga nõukogu liige 1926–1927, Põllumeeste Keskpanga asutajaid ja juhatuse esimees 1928–1936, Pikalaenu Panga nõukogu liige 1928–1931, Eesti Maakrediidiseltsi juhatuse liige ja esimees 1934–1940, Riigi Majandusnõukogu president 1935–1938, Põllutöökoja esimees 1936–1940 ja Raudteede Talituse Nõukogu esimees.
August Jürima 50. sünnipäeva puhul ütles Konstantin Päts: "See mees on alati tasakaalu piirides püsinud ja tarbekorral ohjeldanud ka nooremaid tulipäid. Tema tegevus ja töö on rajatud olnud moraalsele alusele, sündsus- ja õiglustundele."
Pärast Eesti okupeerimist arreteeriti ta 5. oktoobril 1940 Tallinnas ja toimetati Keskvanglasse (Patareisse). Vahistamise ja läbiotsimise orderi on vigases eesti keeles täitnud Eesti NSV SARKi Riikliku Julgeoleku Valitsuse 3. eriosakonna ülem Sergei Kingissepp. Jürima esimeseks ülekuulajaks oli Aleksei Škurin. August Jürima saadeti Kirovi oblastisse Vjatlagi vangilaagrisse, oblasti julgeolekuvalitsuse erinõupidamine vormistas 10. jaanuaril 1942 esitluse, nn "povestka", tema surmamõistmiseks.
Välislingid
‎
Pinge (elekter)
Pinge mõiste võttis 1776. aastal kasutusele inglise füüsik Henry Cavendish, kes uuris elektrinähtusi ja elektrilaengute jagunemist. Elektrotehnikas on pinge elektriahelate ja -seadmete üks tähtsamaid tunnussuurusi. Eristatakse alalispinget (püsiva polaarsusega) ja vahelduvpinget (vahelduvasuunalise polaarsusega). Elektrisüsteemides kasutatakse ka mõisteid "väikepinge" (vahelduvpinge kuni 50 V, alalispinge kuni 120 V), "madalpinge" (kuni 1 kV) ja "kõrgepinge" (pinge üle 1 kV). Madalpingevõrgu nimipinge on 230 V (faasijuhi ja neutraaljuhi vahel).
Pinget mõõdetakse voltmeetriga.
Seišellipalm (perekond)
Seišellipalm (Lodoicea) on igihaljaste puittaimede perekond palmiliste sugukonnast.
Perekonda kuulub ainult üks liik – seišellipalm. See on endeemne liik, mis kasvab ainult Seišellidel Praslini ja Curieuse'i saarel.
Nikšić
Nikšić on linn Montenegros, Nikšići valla keskus.
Tänapäeva linna kohal oli asustus juba 4. sajandil, kui seal asus roomlaste sõjaväelaager. Asula nimi oli siis Anagastum, millest hiljem, slaavi hõimude tulekul sai Onogošt. Selle nimega tunti asulat kogu keskaja jooksul.
Pärast Teist maailmasõda kasvas linna elanikkond lühikese aja jooksul kümnekordseks.
Virginia City
Virginia City on linn Ameerika Ühendriikides Nevada osariigis, Storey maakonna halduskeskus ja ainuke linn.
Virginia City on üks vanemaid linnu Nevadas. See tekkis praktiliselt üleöö, kui Comstock Lode'is avastati 1859. aastal üks kõigi aegade suuremaid hõbedaleiukohti. Barakkides elavad kaevurid said hetkega miljonäriks. 1870. aastatel elas seal umbes 30 000 inimest. Linna hiilgust iseloomustasid lugematud kristallkroonlühtrid, täishõbedast ukselingid ning restoranid, kus pakuti Prantsusmaalt imporditud austreid ja šampanjat.
Virginia Cityt peetakse Mark Twaini kui kirjaniku sünnikohaks, sest kohaliku ajalehe noor reporter Sam Clemens kasutas just seal 1863. aastal esimest korda seda nime.
Et suur osa kergelt teenitud rahast kulutati viinale ja kaardimängule, oli 1880. aastal linnas üle 100 saloon ' i ja palju kasiinosid. Praegu võib Virginia Citys külastada Nevada hasartmängumuuseumi. Linna vaatamisväärsusteks on ka kaheksa eri surnuaeda – näiteks eraldi katoliiklastele, tuletõrjujatele, vabamüürlastele ning teistesse usunditesse ja gruppidesse kuulujatele.
Virginia City peatänavat ääristavad väikesed poed, saloon ' id ja hotellid. Linnas ei ole siiani ühtki suurt kaubamaja ega kiirsöögikohta. Kohalikud elanikud saavad oma elatise teeninduse ja turismi alalt või leiavad tööd naaberlinnades.
Linna võib tervikuna pidada Metsiku Lääne muuseumiks. Selle ümbruses filmiti ka kuulus vesterniseriaal "Bonanza". Virginia City vanalinn kuulub USA ajaloomälestiste hulka.
Lümanda vald
Lümanda vald oli vald Saare maakonnas.
Valla naabrid olid Kihelkonna, Kärla ja Salme vald. Lümanda vallas oli 2014. aasta alguses 786 elanikku. Valla rannajoon on tugevalt liigestatud ja koos arvukate laidudega vähemalt 75 km pikkune. Vald oli kogu Eesti kõige läänepoolsem. Seal olid riigi madalaima boniteediga põllumaad.
Lümanda vallas Koovi külas on sündinud August Mälk, Kuusnõmme külas Aadu ja Johannes Hint.
Laupfrees
pisi Laupfrees on frees, millel on hambad otspinnal ja välisdiameetril. Laupfreese kasutatakse tasapindade ja astmete töötlemiseks. Nad võivad olla ühes tükis, kuid enamasti on koostatavad. Freesimine toimub otspinnaga.
Lümanda vald
1892. aastal ühendati kaheksa Kihelkonna kihelkonna kogukonda: Lümanda, Atla, Kotlandi, Karala, Kuusnõmme, Lahetaguse, Pilguse, ja Kulli, et moodustada Lümanda vald.
Lümanda viimane vallavanem oli Jaanika Vakker.
Külad
Atla, Austla, Eeriksaare, Himmiste, Jõgela, Karala, Kipi, Koimla, Koki, Koovi, Kotlandi, Kulli, Kuusnõmme, Kärdu, Leedri, Lümanda, Metsapere, Mõisaküla, Põlluküla, Riksu, Taritu, Vahva, Vana-Lahetaguse, Varpe, Viidu.
Loodus
Viidumägi
Pangad
Elda pank – Katri pank – Laidupank – Leonapank – Loonapank – Roopa pank – Soeginina pank – Uuskuiv
Kaitsealad
Viidumäe looduskaitseala – Vilsandi rahvuspark
Lahed
Atla laht – Katri lõugas – Kiirassaare laht – Koovi laht – Koplimaa lõugas – Kuusnõmme laht – Kööbe lõugas – Pilguse laht – Pussa laht – Roja abajas – Roopa laht – Süaja laht – Ülbaku laht
Saared
Aherahu – Innarahu – Juksirahu – Kitselaid – Koerakuiv – Kolmekivirahud – Kurgurahu – Käkirahu – Käkisilm – Lambarahu – Laurisaar – Liivarahu – Loonalaid – Mihklirahu – Mõndelaid – Naistekivimaa – Nasvarahu – Nootamaa – Nosurahu – Ojurahu – Piskumadal – Punasekivirahu – Põtkemaa madalad – Püskeldi rahud – Rahuneem – Salava saar – Sepasitik – Sokulaid – Suurrahu – Suur-Urve – Umalakotid – Urverahu – Uus Nootamaa – Võrkrahu – Väike-Urve
Poolsaared
Eeriksaare poolsaar – Elda poolsaar – Kahrunukk – Kuusnõmme poolsaar – Linarahu neem – Meelaiu nukk – Muhanina – Pangarahu – Pikanina – Rahumaa poolsaar – Roopa nukk – Soeginina
Irina Rodnina
pisi|Irina Rodnina (2013) Irina Konstantinovna Rodnina (vene keeles Ирина Константиновна Роднина; sündinud 12. septembril 1949 Moskvas, endises Nõukogude Liidus) on üks kõigi aegade edukamaid iluuisutajaid. Ta on ainuke iluuisutaja, kes on tulnud kümme korda järjest maailmameistriks ja võitnud kolmedelt olümpiamängudelt järjest kuldmedali.
Rodnina valitses iluuisutamise paarissõidus terve kümnendi 1970. aastatel, algul Aleksei Ulanovi ja seejärel 1972. aastast Aleksandr Zaitseviga. Olümpiavõitjaks tuli ta 1972. aasta olümpiamängudel Sapporos koos Aleksei Ulanoviga ning 1976. aasta OM-il Innsbruckis ja 1980. aasta OM-il Lake Placidis koos Aleksandr Zaitseviga.
Maailmameistrivõistlustel võitis Rodnina kuldmedali aastatel 1969–1978. Lisaks on ta tulnud 11 korda Euroopa meistriks. Rodnina ja Zaitsevi uisutamist peeti revolutsiooniliseks, kuna nad tõid iluuisutamisse kiireid elemente ja loobusid romantilistest teemadest jääl.
Rodnina ja Zaitsev abiellusid 1975. aastal ning neil sündis 1979. aastal poeg. Hiljem läksid nad lahku ja Rodnina asus elama USA-sse, kus ta abiellus ärimehega. Ka see abielu lagunes.
Rodnina on ülevenemaalise vabatahtliku ühingu Sportlik Venemaa esimees, NSV Liidu teeneline meistersportlane. Lõpetas Riikliku Kehakultuuri Instituudi. Teda on autasustatud Lenini ordeni, kahe Tööpunalipu ordeni ja kahe ordeniga «Teenete eest isamaa ees» (III järguga 1999. aastal ja IV järguga 2009. aastal).
Rodnina on Venemaa Föderatsiooni Presidendi Nõukogu liige spordi ja kultuuri alal.
Koos Vladislav Tretjakiga süütas ta 2014. aasta taliolümpiamängude staadionil olümpiatule.
Vaivara vald
Vaivara vald oli vald Ida-Viru maakonnas.
Vaivara vald oli Eesti kõige idapoolsem vald pindalaga 397,97 ruutkilomeetrit. Ta piirnes põhjas Soome lahega, idas Narva ja Narva-Jõesuu linna, Narva jõe ja Narva veehoidlaga, lõunas Illuka vallaga, läänes Sillamäe linna ning Toila vallaga.
Seisuga 1. jaanuar 2008 elas vallas 1800 inimest. Elanikest on 25% eestlased, 65% venelased, 3% valgevenelased, 2% soomlased, 2% ukrainlased ja 3% teistest rahvustest inimesed.
Seisuga 1. jaanuar 2012 elas vallas 1754 inimest. Elanikest on 21,6% eestlased, 60% venelased, 2,7% valgevenelased, 2,4% ukrainlased, 1,8% soomlased ja 11,5% teistest rahvustest inimesed.
Vaivara viimane vallavanem oli Heiki Luts. Haldusreformi tulemusel ühines Vaivara vald 21. oktoobril 2017 Narva-Jõesuu linnaga.
Alevikud
Sinimäe 372 elanikku (2012. aasta seisuga) – Olgina 523
Külad
Arumäe 26 elanikku (2012. aasta seisuga) – Auvere 22 – Hiiemetsa 15 – Hundinurga 15 – Laagna 42 – Kudruküla 100 – Meriküla 17 – Mustanina 29 – Peeterristi 51 – Perjatsi 57 – Pimestiku 7 – Puhkova 41 – Soldina 91 – Sõtke 49 – Tõrvajõe 31 – Udria 24 – Vaivara 169 – Vodava 22
Kadunud külad
Auga – Hoovi – Härmamäe – Jaama – Joala – Kannuka – Kirikuküla – Krivasoo – Kulgu – Kärekonna – Lapiotsa – Metsküla – Mudajõe – Mustajõe – Mõisaküla – Müdiküla – Orujõe – Põlendiku – Pähklimäe – Reidepõllu – Riigiküla – Ridaküla – Uhekonna – Saarevälja – Sininõmme – Sirgala – Sooküla – Sundja – Tuleviku – Tuulukse – Tünnerküla – Vanaküla – Vepsküla – Viivikonna
Rahvastiku muutumine
Seisuga 1. jaanuar 2001 elas vallas 1652 inimest. Elanikest on 27% eestlased, 60% venelased, 3% valgevenelased, 3% soomlasi ja 7% teistest rahvustest inimesed.
Seisuga 1. jaanuar 2005 elas vallas 1768 inimest. Elanikest on 27% eestlased, 64% venelased, 3% valgevenelased ja 6% teistest rahvustest inimesed
Seisuga 1. jaanuar 2006 elas vallas 1852 inimest. Elanikest on 26% eestlased, 64% venelased, 3% valgevenelased, 2% soomlasi ja 5% teistest rahvustest inimesed.
Seisuga 1. jaanuar 2010 elas vallas 1788 inimest; 1. jaanuaril 2011 1769 inimest; 1. jaanuaril 2012 1754 inimest.
Ajalugu
Vaivara valda mainitakse 1816, kui Eestimaa talurahvaseaduse alusel moodustati Vaivara kihelkonnas Vaivara mõisavald. Esimene puust vallamaja ehitati Perjatsi külla. Vallamajas asusid tööle mõisa poolt määratud vallavanem ja tema abi ning vallasekretär, hiljem lisandusid kohtunik, käskjalg ja vallapolitseinik. Halduslikult allus vald Viru kreisile Eestimaa kubermangus
1835. aasta sügisel said Vaivara kiriku juures perekonnanime 101 Vaivara mõisavalla ja 10 Vaivara kirikuvalla peret.
1866. aasta vallaseadusega vähenes mõisa võim valla üle. Selle seaduse alusel moodustatud valda kuulusid Vaivara mõis (Waiwara) ja Vaivara pastoraat.
1892. aastal liideti Vaivaraga Auvere, Hiiemetsa ja Türsamäe vald sinna kuulunud Auvere (Amfer), Repniku (Repnik) ja Türsamäe mõisa (Türsel) maadega. 1893 liideti veel Sõtke vald koos Vana-Sõtke mõisa (Alt-Söttküll) maadega. 1913. aastal on dokumentides märgitud, et valda kuulusid ka Sillamäe poolmõisa maad.
1937.–1938. aasta vallareformiga liideti Vaivara vallaga osa Peetri valla maid. Vaivara valla suurus pärast reformi oli 213,1 km², keskus asus Päite külas. Ülejäänud tänase Vaivara valla Aladest moodustati Alutaguse vald.
17. jaanuari 1941 Rahvakomissaride nõukogu määrusega muudeti omavalitsused täitevkomiteedeks ja komplekteeriti täitvkomiteede uued koosseisud. Moodustatud täitevkomiteede tegevuse lõpetas saksa okupatsioon.
13. septembril 1945 moodustati Vaivara valla piirides kolm külanõukogu: Vaivara külanõukogu keskusega Uus-Sõtke külas, Türsamäe külanõukogu keskusega Türsamäe asulas (Sillamäel) ja Perjatsi külanõukogu keskusega Perjatsi külas. Selle sammuga muudeti Eesti NSV haldussüsteem kolmetasandiliseks (külanõukogu, vald, maakond). Esimesed täitevkomiteede esimehed olid keskvõimu poolt ametisse määratud. Kohalikud valimised toimusid alles 18. jaanuaril 1948.
26. veebruaril 1949 läks Vaivara vald koos sinna kuuluvate külanõukogudega moodustatava Jõhvi maakonna koosseisu.
1. oktoobril 1950 kehtestati Eestis uus administratiiv-territoriaalne jaotus, mis oli vastavuses NSV Liidus kehtivaga. Uue korraga kaotati kõik maakonnad ja vallad, Eestis kehtestati uuesti kaheastmeline halduskorraldus. Vaivara ja Alutaguse vallad likvideeriti ja territoorium liideti Narva linna piirkonnaga.
1954. aastal taastati endiste valdade piiridesse Vaivara ja Alutaguse külanõukogud alluvusega Narva linnapiirkonnale. Vaivara küla sai külanõukogu keskuseks.
1960. aastal eraldati Vaivara territoorium Narva linnapiirkonnastja liideti Kohtla-Järve rajooniga. 1977. aastal liideti Vaivara ja Alutaguse külanõukogud Vaivara külanõukoguks, 1978. aastast Sinimäe külanõukogu keskusega Sinimäel.
Sinimäe valla omavalitsuslik staatus kinnitati 1992. aasta 9. aprillil. Sama aasta 30. aprillil nimetati vald ümber Vaivara vallaks. Vaivara valla ühinemisega 2017. aasta haldusreformi käigus kadus senine haldusüksus 21. oktoobril 2017 ja ühines Narva-Jõesuu linnaga.
Soojuskindlus
Soojuskindlus ehk kuumakindlus on materjali võime säilitada tugevust ja mitte roomata kõrgetel temperatuuridel.
Masinaehituses mõistetakse soojuskindluse all masinaelemendi omadust töötada etteantud temperatuuril ettenähtud tööea kestel. Ülekuumenemine töö ajal on ohtlik. Ülekuumenemisel väheneb materjali tugevus, halvenevad määrdeomadused, paisumise tõttu vähenevad liikuvates sõlmedes lõtkud, mis võib viia sööbimise ja purunemiseni.
Normaalse soojusrežiimi tagamiseks tehakse soojusrežiimi arvutusi tiguülekannete, liugelaagrite, pidurite jms konstrueerimisel. Arvutatakse välja hõõrdumisel tekkinud ning pindade ja aluse kaudu eralduv ( soojusülekanne, kiirgamine, konvektsioon) soojushulk. Tasakaaluvõrranditest leitakse konstruktsiooni temperatuur. Vajaduse korral tehakse projekti muudatusi: lisatakse täiendavaid jahutuselemente, suurendatakse jahutava õli hulka.
Terase kuumakindluse tõstmiseks legeeritakse teda volframi, molübdeeni ja vanaadiumiga.
Makoto Kobayashi
pisi|2008 Makoto Kobayashi (jaapani keeles 小林 誠 Kobayashi Makoto; sündinud 7. aprillil 1944 Nagoyas) on jaapani füüsik.
Gailīšciems
Gailīšciems on küla (mazciems) Lätis Talsi piirkonnas Lībagi valla kaguosas.
Küla asub maantee A10 ääres. Gailīšciems jääb valla keskusest Mundigciemsist 13, piirkonna keskusest Talsist 15 ning Riiast 102 kilomeetri kaugusele. Külas asub Sknābe bussipeatus.
Küla hooned asuvad vana Riiast Ventspilsi viiva maantee ääres.
Filtri tee
Filtri tee on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosa Juhkentali asumis, Ülemiste järve lähedal.
Filtri tee algab Juhkentali tänavalt Odra tänava lõpust. Filtri tee ristub Võistluse tänava ja Toonela teega.
Filtri tee lõpeb umbes 650 meetri pärast, kui algab Tehnika tänav.
Hoonestus
Enne I maailmasõda paiknes Juhkentalis mitu sõjaväelinnakut ja Filtri teel asuvad 20. sajandi alguse sõjaväearhitektuuri huvitava näidetena: pisi|Filtri tee 5, endine kasarmuhoone
Ajalugu
Filtri teega ristuval tänapäeva Võistluse tänaval (Võistluse 8) asus Eesti Vabariigi ajal Auto-Tanki rügemendi Liiva kasarm (tollal Roosi tänav 4).
Mäe kasarmutes, endises Suharka kasarmus) (tollal Aafrika 2 ), tänapäeval Juhkentali 18 (endine Liivalaia 60) asus Eesti Vabariigi ajal Auto-Tanki rügemendi õppekompanii.
Endisel Polgu tänaval asus Jõe kasarmus Politsei ratsareserv.
Audru jõgi
Audru jõgi (ka Kirbu jõgi, Uruste jõgi, Uus jõgi, Vana jõgi) on jõgi Pärnumaal Lääneranna vallas ja Pärnu linnas. See voolab välja Lavassaare järve lõunaosast ja suubub Pärnu lahte 2 km Pärnu jõe suudmest lääne pool. Audrust allavoolu kutsutakse ka Kirbu jõeks, kaldal olnud kõrtsi järgi. Audru jõe pikkus on 29,2 km, millest esimesed 5 km voolab jõgi Lavassaare soostikus. Valgala pindala on 424,2 km².
9. kaardiväe suurtükiväebrigaad
9. kaardiväe suurtükiväebrigaad (vene keeles 9-я гвардейская артиллерийская бригада) on Venemaa relvajõudude suurtükiväekoondis, mis paikneb Luga linnas.
Ajalugu
Brigaadi ülem on polkovnik Anatoli Rjazanov.
Koosseis
Brigaadi koosseisus on
Samas linnas asuva 107. mobilisatsioonilao baasil on võimaik juurde formeerida veel allüksusi.
Orissaare vald
thumb|Orissaare vallamaja [[Orissaares aadressil Kuivastu maantee 33 (2009)]]
Orissaare vald oli vald Saare maakonnas.
Vald liitus 2017. aastal Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus kõigi Saaremaal asunud valdadega ühtseks Saaremaa vallaks.
Orissaare viimane vallavanem oli Vello Runthal.
Ajalugu
Orissaare valla omavalitsuslik staatus kinnitati aastal 1991.
Asustus
Vallas oli Orissaare alevik ja 36 küla.
Külad
Ariste, Arju, Haapsu, Hindu, Imavere, Jaani, Järveküla, Kalma küla, Kareda, Kavandi, Kuninguste, Kõinastu, Laheküla, Liigalaskma, Liiva, Maasi, Mehama, Mäeküla, Orinõmme, Pulli, Põripõllu, Randküla, Rannaküla, Raugu, Saikla, Salu, Suur-Pahila, Suur-Rahula, Taaliku, Tagavere, Tumala, Võhma, Väike-Pahila, Väike-Rahula, Väljaküla, Ööriku.
Lahed
Hiiu laht, Leetse laht, Paramaja laht
Laiud
Illiklaid, Kindalaid, Koigilaid, Kõinastu laid
Siseveekogud
Järveküla järved, Sammelsoo, Tätsi allikad, Võlupe jõgi
Jack Wilshere
Jack Andrew Garry Wilshere (sündinud 1. jaanuaril 1992 Stevenage'is) on inglise jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Taani kõrgliiga klubis AFC Bournemouth.
Ta alustas klubikarjääri Arsenalis. Hooajal 2010–2011 valiti ta Arsenali hooaja parimaks mängijaks. Samal hooajal valiti ta ka Premier League'i hooaja sümboolsesse koosseisu. Hooajal 2016–17 mängis ta Arsenalist laenul AFC Bournemouthis. Aastatel 2018–2020 mängis ta West Ham Unitedis. 2021. aasta jaanuaris naasis Wilshere Bournemouthi. 2022. aasta veebruaris liitus ta AGF-iga.
Koondisekarjäär
Debüüdi Inglismaa rahvuskoondises tegi Wilshere 11. augustil 2010 sõprusmängus Ungari vastu. Koondisekarjääri kaks ainsat väravat lõi ta 14. juunil 2015 EM-i valikmängus Sloveenia vastu.
Ta kuulus Inglismaa koondisse 2014. aasta maailmameistrivõistlustel ja 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
Masinaelement
Masinaelement on masina elementaarosa, mis täidab mingit kindlat ülesannet.
Traditsiooniline liigitus
Toodud klassifikatsioon sobib rohkem käsiraamatu jaoks ning pärineb eelmise sajandi esimesest poolest. Kui aga jälgida seoseid masinaelementide vahel – mis on mille jaoks – ja masina konstrueerimise ligikaudset loogilist järjekorda, siis sobib paremini funktsionaalne liigitus.
Keskne masinaelement
Keskseks masinaelemendiks tuleb lugeda võlli. Ülekanded on vaid selleks, et võllid vajalikul viisil pöörleksid. Ülekandeid võib valida ühe ja sama ülesande täitmiseks mitmesuguseid. Mõnedel juhtudel (ventilaatorid, pumbad jne) pole ülekandeid üldse vaja.
Skulptuur
pisi|Antiikskulptuuride järgi tehtud kipskoopiad [[Tartu Ülikooli Kunstimuuseumis]] pisi|[[Guanyini puuskulptuur Hongkongi kunstimuuseumis]]
Skulptuur (ladina keeles sculptura) on kujutava kunsti põhiliike graafika ja maalikunsti kõrval, mille peamiseks väljendusvahendiks on vorm.
Skulptuur on ruumiline ehk kolmemõõtmeline kunstiteos. See võib olla vabalt seisev ja ümberringi töödeldud nn ümarplastika või esineda mingi pinna külge liidetud reljeefina, millel on välja töötatud ainult esikülg. Materjalidena kasutatakse mitut liiki kivi (graniit, basalt, marmor, liivakivi, lubjakivi nt), puitu, elevandiluud, metalle (pronks, raud, teras), savi (terrakota, keraamika, portselan jt).
Skulptuure kavandavaid ja valmistavaid inimesi nimetatakse skulptoriteks ehk kujuriteks.
Protsess
Suuremate skulptuuride loomisel valmistatakse kõigepealt savist või plastiliinist kavand ja siis originaalsuuruses savimudel, millest tehakse omakorda kipsäratõmme. Punktiiraparaadi abil kantakse mõõtmed üle kivisse või puusse. Ka skulptuuri valamisele eelneb täissuuruses kipsmudeli valmistamine.
Jaotus
Pinna või objektiga seotuse alusel jaotatakse skulptuur järgmiselt:
Töötlemisviisi alusel jaotatakse skulptuur järgmiselt:
Skulptuuri otstarbe järgi jaotatakse
Ajaloost
pisi|Abstraktne skulptuur [[Leedus Šiauliais]] Esimese suure õitsenguaja elas skulptuur üle Vana-Egiptuses, kus madal- ja süvendreljeefi kasutati laialdaselt templite ning haudade kaunistamiseks. Teine hiilgeaeg saabus Vana-Kreeka hiilgeaegadel, mil kujunes välja ümarplastika ning tegutsesid sellised kuulsad kunstnikud nagu Pheidias, Polykleitos, Praxiteles ja Lysippos. Romaani ja gooti kunstis seisis skulptuur arhitektuuri teenistuses. 15. sajandist hakkas kasvama puuskulptuuri osatähtsus ning skulptuuris nähti jälle iseseisvat kunstiliiki. Loodi vabalt seisvaid ümarfiguure, toimus portree- ja monumentaalskulptuuri taassünd. Tähtsa koha omandas hauamonumentide valmistamine. Loodi aia- ja pargiskulptuure, pronksist pisiplastikat ja värvilist majoolikat. Renessansiajastu skulptuuri tippajaks on Michelangelo looming. Ka barokkskulptuuri paremik pärineb Itaalia meistritelt (näit Bernini).
Esa Saarinen
pisi|Esa Saarinen Esa Jouni Olavi Saarinen (sündinud 27. juulil 1953 Hyvinkääs) on soome filosoof, Helsingi Ülikooli ja Helsingi Tehnikaülikooli õppejõud.
Ta omandas 1978. aastal Helsingi Ülikoolis doktorikraadi loogikat ja keelefilosoofiat käsitleva väitekirjaga "Backwards-Looking Operators in Intensional Logic and in Natural Language".
Alates 1978. aastast on ta töötanud Helsingi Ülikooli teoreetilise filosoofia dotsendina. Aastatel 2002–2007 oli ta korraline professor Helsingi Tehnikaülikoolis. Rööbiti akadeemilise tegevusega on ta töötanud konsultandina Soome tööstuses, muuhulgas ka Nokia ja Marimekko heaks, juurutades "filosoofiat juhtidele" ka tegelikus elus.
Rünnak
5. märtsil 2014 oli ta teel Otaniemi Dipoli kongressikeskusse (Espoos), kui teda hoone peaukse ees ründas noaga 21-aastane üliõpilane. Pussitamise järel toimus rüselus ja tekkinud vigastused vajasid haiglaravi. Ta oli ravil Meilahti haiglas Helsingis.
Poeg Jerome Saarineni vahendusel edastatud pressiteate põhjal soovis Esa taas peatselt loenguid pidada, osaleda koos teiste inimestega headuse loomisel ja jätkata argifilosoofia teel.
2. aprillil 2014 suundus Saarinen Otaniemi Dipoli kongressikeskusse pidama ärajäänud loengut.
Looming
Uuendusliku ja akadeemilisuse piire ületava filosoofina tegi Saarinen endale nime juba 1980ndatel. 1994. aastal nägi ilmavalgust Saarise rahvusvaheliselt tuntuim teos, Mark C. Tayloriga kahasse kirjutatud "Imagologies: Media Philosophy", mis käsitleb postmodernistliku kultuuri meediafilosoofiat.
Esa Saarise raamatus "Läänemaise filosoofia ajalugu tipult tipule Sokratesest Marxini" ("Länsimaisen filosofian historia huipulta huipulle Sokrateesta Marxiin", 1985) on esitletud Lääne filosoofia ajaloo kesksemaid tegelasi. Saarinen ise kutsub ennast "argifilosoofiks". Üheks oma filosoofia põhiküsimuseks peab Saarinen "hea elu" võimalikkust. Tema filosoofia on tavalugejale köitev ja hõlpsalt loetav "elav filosoofia", mida Saarinen ise kutsub "sokraatiliseks". Saarineni filosoofia eesmärk on panna kuulaja mõte liikuma ning lugeja filosoofiga kaasa mõtlema. Sellise taotlusega on ka eesti keeles ilmunud "Symposium" ja "Filosoofia!".
Pidevus ja sarnasus ristsamastamisel
Jaakko Hintikka on väitnud, et üks peamisi ristsamastamise vahendeid on ruumiline ja ajaline järjepidevus. Ruumiline ja ajaline järjepidevus on indiviidide taassamastamise tähtsaim vahend, ja kui Hintikkal on õigus, ei too ristsamastamine kaasa uusi ületamatuid raskusi. Hintikka järgi me tavaliselt ristsamastame uskuja uskumusalternatiivide vahel (võimalike maailmade vahel, mis on uskuja kõikide uskumustega kooskõlas), jälgides indiviide edasi-tagasi ruumis ja ajas ning püüdes jõuda maailmadevahelisele ühisele pinnale. Saarinen väidab, et propositsiooniliste hoiakute kontekstis on see skeem kõlbmatu, enamikus kontrafaktuaalide kontekstides ja mõnedes teistes intensionaalsetes kontekstides aga rakendatav.
Saarinen teeb vahet võimalikel asjade seisudel ja võimalikel sündmuste käikudel. Sündmuste käik on lineaarselt järjestatud asjade seisude klass. Erinevalt sündmuste käikudest pole asjade seisudel tulevikku ega ajalugu. Üks ja see sama asjade seis saab olla mitme sündmuste käigu ajaviil. Vaatleme võimalikke tulevasi sündmuste käike teatud asjade seisude (võimaliku maailma staadiumi) jaoks. Neid saab esitada puuna, mille juur on selles staadiumis. Hintikka skeemi järgi tuleb selleks, et kontrollida eri sündmuste käikudest võetud indiviidide samasust, jälgida neid tagasi algse staadiumini ja vaadata, kas nad langevad seal kokku. Me taassamastame kummagi indiviidi algse staadiumi asukaga, ja algne staadium on sündmuste käikude ühine pind. Siin on selge, mida tähendab ajas ja ruumis järjepidevate indiviidide kokkulangemine ühisel pinnal. Enamikul juhtudel me aga ei ristsamasta võimalike sündmuste käikude vahel, millel on vähemalt üks ühine staadium. Näiteks kui me ristsamastame kõigi võimalike tulevaste sündmuste käikude vahel, mis on kooskõlas kõigega, mida ma tean, siis eeldus, et kõigil neil on vähemalt üks ühine staadium, eeldab, et ma tean maailma teatud hetke kohta kõike, mis on aga ebarealistlik.
Vaatleme olukorda teatud auditooriumis teatud hetkel. Siis võib mõelda sealt algust saavatele alternatiivsetele sündmuste käikudele. Väljaspool auditooriumi toimuva jätame täpsustamata. Siis ei ole sündmuste käikudel ühtki täielikku ühist staadiumi, kuid osa staadiumist on neile ühine. Tegu on lokaalselt, kuid mitte globaalselt identsete võimalike asjade seisudega. See "väike maailm" saab olla Hintikka mudelis ühiseks pinnaks. Piisab tavalisest taassamastamisest. Propositsiooniliste hoiakute puhul saab seda mudelit rakendada aga ainult piiratud arvul juhtumitel. Vaatame jälle kõiki võimalikke sündmuste käike, mis on kooskõlas kõigega, mida ma tean. Mudel on rakendatav eeldusel, et on olemas maailma staadium, mille mingi ruumiliselt piiratud osa kohta teatud hetkel on mul täielik teadmine. Ka see eeldus on ebarealistlik. Pealegi ei ütle mudel midagi nende indiviidide ristsamastamise kohta, mis ei ole taassamastatavad ühegi ühise osa asukatega.
Mudel võimaldab ka sündmuste käike, mis tulevikus langevad kokku, aga minevikus lahknevad. Saul Kripke, John Mackie ja Colin McGinn on väitnud, et indiviidi päritolu on tema paratamatu omadus. Kui aga ristsamastamine on võimalik minevikku lahknevate sündmuste käikude vahel, siis ei ole kindel, et ristsamastatud indiviididel on sarnane päritolu. See lahkarvamus tundub Saarisele pealiskaudne. Intensionaalsete mõistete võimalike maailmade semantika üks põhiideid, on mitme võimaliku maailma üheaegne vaatlemine. Vaadeldav võimalike maailmade klass sõltub mõistest ning on erinev eri võimalikkusemõistete (praktiline võimalikkus, füüsiline võimalikkus, loogiline võimalikkus jne) ja eri propositsiooniliste hoiakute korral. Kui Kripke jt räägivad päritolu de re paratamatusest, siis nad pidasid silmas üht konkreetset intensionaalset mõistet ja üht konkreetset võimalikkusmõistet. Nad peavad silmas tavatarvituses olevat võimalikkuse mõistet, mis on loogilisest võimalikkusest vähem helde. Kripke väide ei kehti kõigi intensionaalsete mõistete puhul ega pruugi kehtida võimalike maailmade laiemate klasside puhul. Meil tuleb sageli tegelda tagurpidi lahknevate lugudega, mille korral ristsamastatavatel indiviididel ei ole identset ega isegi mitte sarnast päritolu.
Vaatame tegelikku maailma, nagu ta praegu on, ja üht indiviidi selles, näiteks Nixonit. Saab mõelda erinevatest sündmuste käikudest, mis on kooskõlas kõigega, mida me teame (või näiteks usume) ja mis toovad praeguse asjade seisuni ja täpselt praeguse Nixonini. Tõenäoliselt me ei tea ega usu Nixoni päritolu üksikasjade kohta suurt midagi, rääkimata sügootidest ja gameetidest, millest Colin McGinn räägib. Nii et on sündmuste käike, mis on kooskõlas kõigega, mida me teame või usume, ja on Nixoni päritolu koha pealt väga erinevad. Pole mingit de re paratamatust, et Nixonil oleks see päritolu, mis tal tegelikult on. Nixoni ristsamastamiseks piisab Nixoni ajas ja ruumis edasi-tagasi jälgimisest. (Eeldame, et on teada, et inimesed on ajas ja ruumis järjepidevad.)
Tuleb alati hoolikalt eristada küsimust, millised võimalikud maailmad on ühes või teises intensionaalses kontekstis relevantsed, ja ristsamastamise probleemi. Saarisele tundub, et seda pole märgatud.
Põhiraskus tundub olevat see, et me nõuame, et ühine pind oleks täiesti sarnane. Selle nõude me esitame nii kogu staadiumi kui ka staadiumi osa puhul. Selle nõude tõttu meie mudel propositsiooniliste hoiakute kontekstis enamasti ei tööta, sest meie propositsioonilised hoiakud ei täpsusta praktiliselt kunagi mingit maailma osa lõpuni. Et mudelit parandada, loobume täieliku sarnasuse nõudest. Kui sarnased peavad staadiumid või nende osad olema, et mudel töötaks?
Oletame, et tegu on inimese a uskumustega. Need täpsustavad ühtesid ruumipiirkondi rohkem kui teisi. Kindlasti aga ei täpsusta need ühtki ruumiosa ammendavalt, vahe on ainult detailsuse astmes. Oletame, et me tahame ristsamastada a-d ennast üle tema doksastiliste alternatiivide. Eeldatavasti on see võimalik. Meil on enda kohta de re uskumusi. Kindlasti aga ei täpsusta a uskumused kõiki tema omadusi. Nii et a omadused on tema eri doksastilistes alternatiivides erinevad. Vaevalt see näitab, et teda ei saa üle nende ristsamastada. Aga Hintikka mudeli järgi pole siin ristsamastamine võimalik. Pole kõigega, mida a usub, kooskõlas olevate sündmuste käikude ajas ja ruumis piiratud osa, mis sisaldaks a-d. (Igal sündmuste käigul, mis on kooskõlas kõigega, mida a usub, on küll ruumiliselt ja ajaliselt piiratud osa, mis sisaldab a-d, aga see on teine asi. Tundub, et siin saab a-d ristsamastada ainult selle põhjal, et a uskumused täpsustavad teda piisava detailsusega. See ongi sarnasuse kaalutlus. See sarnaneb David Lewise ideedega. Hintikka on leidnud, et Lewise idee, et vasted eri maailmades on määratud sarnasusega (sarnasuskaalutluste kaalutud keskmisega), sest maailmadevahelise võrdluse kaugelt tähtsaim vahend on antud järjepidevuse printsiipidega. Ristsamastamise jäävad sõltuma loodusseadustest, mis tagavad meie loomulike indiviidide, näiteks füüsiliste esemete järjepidevuse ruumis ja ajas. Aga a näites a küll usub, et ta on ruumis ja ajas pidev, nii et me saame tema esmapilgu vasteid edasi ja tagasi jälgida, nii et me saame tõmmata staadiumijooni, mis seovad üht indiviidi eri hetkedel ühe sündmuste käigu raames, kuid ei saa neid ühendada maailmajooneks, mis eraldaks välja ühe ja sama indiviidi eri sündmuste käikudes. (David Kaplani kujundit kasutades: pidevus võimaldab lennata kodumaa piires, kuid mitte välismaale.)
Nii et kui defineerida a doksastiliste uskumuste vahelise ühine pind lihtsalt mis tahes vana maailmaosana, mille kõik a uskumused täpsustavad, siis Hintikka skeem kaotab usutavuse. Indiviidide jälgimisest ühise pinnani pole kasu, kui pole meetodeid ühiste pindade vaheliseks ristsamastamiseks. Neid Hintikkal pole. Olukord muutub, kui kasutada Lewise sarnasuslähenemist. Nüüd ei saa ühe sündmuste käigu Joe Smithi teise sündmuste käigu Bpb Browniga samastada, sest nad pole asjakohaste omaduste suhtes küllalt sarnased.
Relevantse mõtlemise relevantsus: märkusi Carlin Romano raamatu "America the Philosophical" kohta
Artiklis "The Relevance of Relevant Thinking: Remarks on Carlin Romano's America the Philosophical" ütleb Saarinen, et Carlin Romano raamat "America the Philosophical" laiendab filosoofia õpetusest isiklikuks kalduvuseks reflektiivselt mõtelda, filosoofia on autori järgi reflektiivne kalduvus relevantse teenistuses ja tegelikust parema elu kasuks; filosoofia mõte on väljuda näiliselt mittefilosoofilistesse tegevusvaldadesse, et neid kultiveerida; raamat murrab lahti filosoofia akadeemilistest piiridest ja sillutab teed filosoofiale, mis aitab kaasa inimeste elamise viisile.
Saarinen võrdleb tunnet Romano raamatu lugemisest tundega 10-aastaselt esimese biitlite laulu "All My Loving" kuulamisest jäänud liigutusest koos tundega, et see on õige. Raamat avaldab muljet ohjeldamatu huumori, rõõmsa stiiliga, sooja, sõbraliku ja inspireeritud õpetatusega ning kirega teha nähtavaks filosofeeriva hoiaku relevantsus, suurus ja vitaalsus. Selle põnevus oli nakkav. Romano paigutab filosoofia aladele (teemadesse, kontekstidesse, väljenduskeskkondadesse, praktikatesse, eluviisidesse), mida akadeemiline filosoofia ja selle praktikad on ignoreerinud või ära põlanud, ning väidab, see varem aimamata maastik on filosoofilise mõtlemise kullasoon. Romano järgi on filosoofia lahutamatu mõtleja eraelust, on fundamentaalselt palju isiklikum, kui on arvatud. Ta peab filosoofilist mõtlemist vitaalseks, elumuutvaks jõuks, mis aitab kaasa demokraatiale ja inimprogressile. Ta näeb filosoofial palju varem aimamata võimalusi.
Romano näitab rakendusliku, elufilosoofilise mõtlemise tähtsust ning pakub dispositsioonilise vaatenurga. Saarinen on peaaegu 30 aastat püüdnud välja töötada dispositsiooniliselt orienteeritud, positiivset ja konstruktiivset, kaudset ja otsustavalt mittedistsiplinaarset filosoofilist praktikat loengute näol. Romano arendab sedasama metafilosoofilist paradigmalaiendust kirjalikus vormis. Mõned pedagoogid peavad loengut ühesuunaliseks, passiivseks ja vanamoeliseks, isegi allutavaks, ja halbu loenguid ongi palju peetud. Saarinen usub, et koidab uus, mõtlema ärgitavate loengute ajastu. Ta peab silmas kohaloleva auditooriumi ees peetud etenduslikke loenguid. Lektor on mõtete dirigent. Võrdselt olulised on mõttevoog, intensiivsuse areng ning muusikute ja dirigendi vaheline häälestus. Erinevalt orkestrist ei mängi muusikud mõttepilli nootide järgi. Mõttekäigud, assotsiatsioonid, jutustused ja kogemused, mille üle loeng kutsub osalejat järele mõtlema, ei tule väljast, vaid puhkevad seest, ainult mõningase toetusega väljastpoolt. Elufilosoofiline loengupidamine kui etenduskunst ja elufilosoofiline praktika on hübriidne nähtus sarnaselt sellega, mis on olnud muusika ajaloos. Traditsioonilise loengu ja motivatsioonikõnelemise elemendid on ühitatud tingimusteta austusega indiviidi kui oma mõtete ja taipamiste allika vastu. See on loengusarnane energiseeritud ülikeskendunud ühine järelemõtlemisistung. Tuleb luua väestav ruum, võimestav keskkond, toetav õhustik, milles inimesed saaksid tegelda elufilosoofiliselt relevantse järelemõtlemisega, milles saaksid huvitatud osalejad leida elumuutvad sekkumised seestpoolt, ilma et ta peaks filosoofiat tundma. Tuleb anda ajend järelemõtlemisele, mida tavaliselt välditakse. Missugused kontekstid ja ajendid on kõige sobivamad? Tähtsam kui "mis" on "millal" ja "kus". Asi pole filosoofilise materjali valikus, vaid selles, millal ja kus saab osaleja tegelda isiklikult äratasuva elufilosoofilise järelemõtlemisega. Üks vastus on: Romano raamatut lugedes; teine vastus on: Saarise loenguid kuulates. Asi on selles, mis saab osalejaga raamatu või loengu kaasabil toimuda. Autor soovib, et lugeja mõtleks järele võimalusega muutuda. Autori käsituses on Ameerika väga rikas mõtlejatest, kirjanikest ja aktivistidest, kellel on olnud seesama kirg panna inimesi mõtlema, kuidas elada.
Mis teeb raamatus käsitletud inimeste püüdlused filosoofiliseks? Nad analüüsivad eelarvamusi jätkuvalt, avavad silmi ja muudavad inimeste vaimu, mõtlevad kujutlusvõimeliselt probleemide lahenduste peale, revideerivad kujutlusvõimeliselt mõtlemisviisi, jutustavad veenvaid lugusid reaalsest kogemusest, seovad kogemuse, uurimise ja järelemõtlemise elu endaga, seisavad vastu igavestele õigetele vastustele, tegelevad veenmisega, nende mõtlemine jääb mõistlikult hoolikaks, reaalsuse suhtes tundlikuks, neil on õnnestumisse uskuv hoiak ja nad püüavad ületada mõtte ja teo vahelist lõhet, tõeline filosoofia peab nende arvates alati tegelema reaalsete inimeste reaalsete igapäevaelu probleemidega. Nendel tunnustel pole pistmist spetsiifilise kutsealaga ega valdkonnaga. Ükski ei eelda filosoofia või mõne muu distsipliini privilegeeritud autoriteeti. Ühine on see, et inimsus ületab iseennast, jäädes kehastunuks ja konkreetse eluga seotuks. Filosoofilisus tähendab Romano jaoks orienteeritust järelemõtlikule tegutsemisele, dispositsiooni ja püüdlust elule, milles tõsine, avatud kaalutlemine on kõrvuti vajadusega tegutseda. Romano kutsub üles laiendama paradigmat filosoofialt kui õpetuselt filosoofiale kui dispositsioonile järele mõelda. Romano ei pea õpetuse filosoofide tööd väärtusetuks. Kuid vabad vaimud, kes tahavad kasutada oma aru ja kujutlusvõimet enese sidumiseks ülejäänud maailmaga ning eluga kui interaktsiooni, seikluse ja muutumisega, hindavad küllap Romano nägemust rohkem.