cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ursus (Varssavi)
14. sajandil oli Ursuse kohal kolm küla: Czechowice, Skorosze ja Szamoty. 1952 liideti külad Czechowice linnaks, mis 1954 sai nimeks Ursus ja 1977 liideti Varssavi Ochota linnaosaga. 1993. aastast oli eraldi omavalitsus Varssavi koosseisus, 2002. aastast linnarajoon.
19. sajandi lõpus rajati Czechowice külla masinatehas Ursus, mille järgi linn hiljem nime sai.
Subrahmanyam Jaishankar
Subrahmanyam Jaishankar (hindi सुब्रह्मण्यम जयशंकर; sündinud 9. jaanuaril 1955 New Delhis) on India diplomaat ja poliitik.
Subrahmanyam Jaishankar omandas bakalaureusekraadi Delhi Ülikoolis ja magistrikraadi politoloogia alal ning doktorikraadi rahvusvaheliste suhete alal Jawaharlal Nehru Ülikoolis. Seejärel töötas ta diplomaatilisel tööl mitmestes riikides, välisministeeriumis ja presidendi sekretariaadis. 2000–2004 oli ta saadik Tšehhi vabariigis ja 2007–2009 eriesindaja Singapuris. Aastatel 2009–2013 oli ta saadik Hiina Rahvavabariigis ja 2013–2015 Ameerika Ühendriikides. 2015–2018 töötas ta India välissekretärina.
Alates 31. maist 2019 on Subrahmanyam Jaishankar India välisminister.
Pekka Ervast
Pekka Elias Ervast (26. detsember 1875 Helsingi – 22. mai 1934 Helsingi) oli soome okultist ja teosoof.
Pekka Ervast oli pärit kultuursest ja vabameelsest rootsikeelsest perekonnast. 1893. aastal asus ta õppima Helsingi Ülikooli filosoofiateaduskonna ajaloo-keeleteadusosakonnas. Kuid ta pettus ülikoolis ja katkestas õpingud 1896. aastal.
Oma eluajal avaldas Pekka Ervast ligikaudu 70 okultistlikku ja esoteerilist raamatut.
Ta on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.
Metro-Goldwyn-Mayer
pisi|MGM logo Metro-Goldwyn-Mayer (lühend MGM) on alates 1924. aastast tegutsev Ameerika Ühendriikide meediakontsern.
Metro-Goldwyn-Mayer Studios Inc. omanik on MGM Holdings, Inc., mille tulevaseks omanikuks on Amazon.com.
Ettevõtte peakontor asub Beverly Hillsis.
Ajalugu
pisi|Metro-Goldwyn-Mayer filmipaviljonid 1922. aastal Ettevõtja Marcus Loew omanduses oli kinokett Loews Theatres ning tagamaks piisava hulga filmide pealetulekut ostis ta 1919. aastal 3 miljoni USA dollari eest filmistuudio Metro Pictures (asutatud 1915). Et ka sealne filmivalik jäi piiratuks, siis soetas ta 1924. aastal 5 miljoni eest samuti filmistuudio Goldwyn Pictures (asutatud 1916). Filmitööstuse arendamise kõrval vajasid eraldi tähelepanu tema 150 kino ja selles tuli appi Louis B. Mayer. Nii soetas Loew samal aastal stuudio Louis B. Mayer Pictures (asutatud 1918) ning liitis nad kõik üheks ettevõtteks. Seeläbi alustas Metro-Goldwyn-Mayer tegevust 17. aprillil 1924 ja stuudiot asusid juhtima Mayer ja Irving Thalberg.
Esimene suurem edu tuli 1925. aasta filmiga "Ben-Hur: A Tale of the Christ". MGMist kujunes üks Hollywoodi "suurde viisikusse" kuuluv filmistuudio, mille suurim edu jäi aastatesse 1926–1959.
1990. aastal soetas itaallane Giancarlo Parretti stuudio 1,2 miljardi eest. Ta oli aasta varem omandanud raskustes oleva USA filmitootja The Cannon Group, Inc., millele andis nime Pathé Communications ootuses, et sinna alal õnnestub koondada ka prantsuse stuudio Pathé, kuid viimane tehing ebaõnnestus. Pathé Communications liideti 1990. aastal MGM-iga ja moodustus MGM-Pathé Communications. Parretti juhtimise all sattus stuudio kiiresti suurtesse raskustesse ning ülevõtmistehingu finantseerija Crédit Lyonnais võttis stuudio 1992. aastal üle. Ettevõte sai tagasi varasema nime.
1996. aastal omandas stuudio Kerkoriani juhitud investorite grupp. Aasta hiljem soetati ka Metromedia, mille alla kuulus filmistuudio Orion Pictures, aga ka The Samuel Goldwyn Company ja Motion Picture Corporation of America. Selle liitmine MGM-iga kasvatas oluliselt MGM-ile kuulunud filmide ja telesarjade nimekirja. 1999. aastal soetati 250 miljoni eest 2/3 briti filmistuudio PolyGram Filmed Entertainment enne 1996. aastat toodetud filmide õigustest.
2002. aastal pani Kerkorian stuudio taas müüki ning küsis selle eest 7 miljardit dollarit. MGM-i vastu tundsid huvi nii Turner Entertainment kui ka Sony Corporation of America. Viimase jaoks oli oluline, et MGM toetaks Blu-ray-ketaste müüki, kuna Sonyl oli käsil HD-formaadisõda. 2004. aastal omandas Sony juhitud konsortsium MGM-i ligi 5 miljardi dollari eest, millest 2 miljardit kulus MGM-i võlgade tasumiseks.
Kristjan Pett
Kristjan Pett (8. juuli 1915 Morjeni talu, Uderna vald, Tartumaa – 25. august 2016 ) oli eesti sõjaväelane (leitnant), viimane Eestis elanud enne Teist maailmasõda Sõjakooli lõpetanud kaitseväe ohvitser.
Metro-Goldwyn-Mayer
Ajalugu
2006. aastal naasis MGM kinolevi iseseisva korraldamise juurde. Selle toetamiseks sõlmiti lepingud selliste väiksemate stuudiotega nagu The Weinstein Company, Lakeshore Entertainment jt. Oluliselt kasvas välja antavate filmide hulk. Sõlmiti eellepingud teemapargi loomiseks Lõuna-Koreasse ning uuriti uute tehnoloogiate rakendamist (nt muudeti sadakond filmi kättesaadavaks Apple iTunesi keskkonnas).
Kristjan Pett
Elulugu
Kristjan Pett õppis Hugo Treffneri Gümnaasiumis. Pärast ajateenistust asus ta õppima Sõjakooli aspirantide kooli ning pärast kaheaastast praktikat läbis Sõjakooli katsed. Sõjakooli lõpetas 1939. aastal, järgmisel aastal anti talle nooremleitnandi auaste.
Leitnant Kristjan Pett teenis Eesti ratsaväerügemendis, mis 1941. aastal Nõukogude Liidu okupatsioonivõimude käsul likvideeriti. 1941. aasta juulis põgenes Punaarmee 182. Eesti Laskurdiviisi 232. laskurpolgu rühmaülemana sõdinud leitnant Pett rindelt, sattudes seejärel Saksamaale Königsbergi vangilaagrisse.
Metro-Goldwyn-Mayer
Ajalugu
2009. aasta keskpaigaks oli stuudiol kuhjunud 3,7 miljardi jagu võlgu ning 2010. aasta novembris alustati pankrotimenetlust, mille käigus võtsid kreeditorid ettevõtte juhtimise üle. Stuudio juhtimisse kaasati Spyglass Media Group juhid Gary Barber ja Roger Birnbaum.
Ettevõtte finantsnäitajatele mõjus halvasti ka 2020. aastal puhkenud koroonapandeemia ning nii asuti uurima stuudio müümise võimalusi. 2021. aastal asuti läbirääkimistesse Amazoniga, mis oli huvitatud MGM-i liitmisest Amazon Studios alla. Mais 2021 teatas Amazon, et omandab filmistuudio 8,45 miljardi dollari eest.
Kristjan Pett
Elulugu
1944. aastal sai Saksa armee 1. Eesti Julgeolekupolitsei ja SD pataljoni koosseisus Lõuna-Eesti rindel sõdinud leitnant Pett haavata ning üksuse taganedes viidi ta laevaga Saksamaale Danzigisse (nüüd Gdansk). Seejärel suunati leitnant Petti pataljon Ida-Preisimaale Tilsiti linna (nüüd Sovetsk Kaliningradi oblastis) kaitsele, kus ta sattus taas vangistusse.
Vabanes vangistusest 1954. aastal. Pärast vabanemist sidus ta elu muusikaga, alustades õpinguid Tallinna Muusikakoolis. Edasi viis orkestrijuhi amet ta Kiviõlisse, kus ta tutvus oma tulevase abikaasa Innaga.
Isiklikku
Tema õde oli Helmi Mäelo. Pett on maetud Metsakalmistule.
Pidulik marss
"Pidulik marss" (ka "Presidendi marss") on Eero Liivese (kelle nimi sel ajal oli Johannes Eduard Liinev) orkestriteos (marss).
Johannes Eduard Liinev kirjutas "Piduliku marsi" 1922. aastal korraldatud pidulike marsside konkursiks, kus see saavutas esikoha. 27. jaanuaril 1923 kehtestati see sõjaministri käskkirjaga senise "Porilaste marsi" asemel riigivanema (hiljem presidendi) tervitusmarsiks.
Konkursile oli esitatud kolm pala, mida esitas kaitseministeeriumi orkester Georg Reederi juhatusel. Žürii, kuhu kuulusid Mihkel Lüdig, August Nieländer ja ..., valis väidetavalt Lüdigi pealekäimisel Eero Liivese marsi, mis algas eeltaktiga ja polnud seetõttu eriti marsilik. E. Tamme marss oli parim, Aaviku marsi trio osas oli liiga äratuntav K. A. Hermanni "Kui Kungla rahvas".
Ksenia
Ksenia (kreeka keeles ξενία xenia) on naisenimi. Võimalikud kirjutisviisid Xenia, Xena, Xeniya, Ksenija, Kseniya. 2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 147. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Ksenia 1260 naisel.
Eesti Meredessantpataljon
Eesti Meredessantpataljon oli Eesti Rahvaväe Eesti Merejõudude väeosa Eesti Vabadussõjas.
Eesti Meredessantpataljon eksisteeris 5. märtsist kuni 26. maini 1919. pisi|left|Meredessantpataljoni koosseisulisi mais 1919 Eesti Meredessantpataljon kuulus Eesti merejõudude koosseisu, koosnes neljast roodust merejalaväelastest ning allus otse Eesti Merejõudude juhatajale Johan Pitkale.
Meredessantpataljon moodustati ajutiseks kasutamiseks Kaitseliidust, vabatahtlikest, sõjalaevade meeskondade ja maaväe isikkoosseisust. pisi|left|Miiniristlejalt [[Lennuk (miiniristleja)|Lennuk Vabadussõja lõunarindele saabunud meredessantpataljoni 2. rood koos merejõudude juhataja Johan Pitkaga (paremalt teine) 1919. aasta märtsis Orava lähedal]]
Menetlusõigus
Menetlusõigus on avaliku õiguse haru, mis reguleerib tsiviil-, haldus- ja kriminaalmenetluse korda, sealhulgas kohtu- ja kohtueelset menetlust. Menetlusõigus reguleerib materiaalõiguslike normide kohaldamist. Menetlusõigus koosneb menetlustoimingutest ehk igasugustest menetlust kujundavatest tegevustest.
Menetlusõigus jaguneb neljaks suuremaks õigusvaldkonnaks: tsiviilkohtumenetlus, halduskohtumenetlus, kriminaalkohtumenetlus ja väärteo kohtumenetlus. Peale kohtumenetluse võib eraldiseisvana käsitleda kohtuvälist menetlust.
Tsiviilkohtumenetlus
Tsiviilkohtumenetluses vaadatakse läbi tsiviilasi, mis on eraõiguslikust suhtest tulenev kohtuasi. Tsiviilmenetluse puhul vaadatakse asi läbi hagimenetluses või hagita menetluses. Eraõigussuhete osapoolteks on üldjuhul füüsilised isikud või eraõiguslikud juriidilised isikud. Tsiviilasjas võib olla üheks pooleks avaliku võimu kandja vaid juhul, kui ta tegutseb eraõiguslikus vormis. Tsiviilmenetluse osalised on hageja ja kostja. Tsiviilkohtumenetluse seadustiku § 2 kohaselt on tsiviilkohtumenetluse eesmärk tagada tsiviilasja õige, mõistliku aja jooksul ja võimalikult väikeste kuludega lahendamine.
Hagimenetlus algab hagi esitamisega maakohtusse. Selles etapis otsustab kohus, kas võtab hagi menetlusse ja algatab asja. Kohus kontrollib hagi vastavust nõuetele. Kui hagiavaldus on puudustega, jätab kohus hagi määrusega käiguta ja määrab tähtaja puuduste kõrvaldamiseks või keeldub hagi menetlusse võtmast.
Pärast asja algatamist järgneb eelmenetluse etapp. Eelmenetluses küsib kohus kostja vastust tema vastu esitatud hagile, lisaks peavad mõlemad osapooled esitama kõik vajalikud avaldused, seisukohad, argumendid ja tõendid ning vastuväited vastaspoole esitatule.
Eelmenetluse lõppemisega algab põhimenetlus, kus vaadatakse asi läbi kohtuistungil või kirjalikus vormis eeldusel, et osapooled on nõustunud kirjaliku menetlusega.
Halduskohtumenetlus
Halduskohtumenetluse käigus lahendatakse haldusasju. Haldusmenetlus annab võimaluse kasutada korralist õigusteed avaliku võimu vastu ja garanteerib õiguse pöörduda halduskohtusse. Halduskohtumenetluse ülesanne on võimaldada isikute kaitse haldusorganite õigusvastase tegevuse vastu avaliku võimu ülesandeid täites.
Haldusasja lahendamine algab kohtule kaebuse või erandjuhul muu avalduse esitamisega. Üldjuhul algatab haldusasja oma kaebusega see isik, kes leiab, et haldusasutuse haldusakt, otsus, tegevus või tegevusetus rikub tema subjektiivseid avalikke õigusi.
Kriminaalkohtumenetlus
Kriminaalkohtumenetluses vaadatakse läbi kriminaalasi. Kriminaalasja pooled on prokuratuur, süüdistatav ja tema kaitsja ning kannatanu, tsiviilkostja ja kolmas isik.
Kriminaalmenetlus algab kuriteo asjaolude ilmnemisega. Sellisel juhul on uurimisasutus ja prokuratuur kohustatud toimetama kriminaalmenetlust, välja arvatud siis, kui esinevad kriminaalmenetlust välistavad asjaolud.
Põhimenetluse staadium algab kohtule süüdistusakti esitamisega. Karistuse määramise õigus on kriminaalmenetluse puhul üksnes kohtul.
Väärteo kohtumenetlus
Väärteomenetlus on menetlus väärteoasja lahendamiseks. Väärteomenetluses sätestatakse kriminaalmenetluse sätted, võttes arvesse väärteomenetluse erisusi. Erinevalt kriminaalmenetlusest võib väärteomenetluse puhul karistuse määrata ka kohtuväline menetleja. Kohtuvälised menetlejad võivad olla näiteks Politsei- ja Piirivalveamet, Keskkriminaalpolitsei, Julgestuspolitsei, Kaitsepolitsei, valla- või linnavalitsus, Veeteede Amet, Maksu- ja Tolliamet, Päästeamet, Keskkonnainspektsioon, Sise- ja Justiitsministeerium jt.
Kohtuväline menetlus
Peale kohtusisese menetluse on vaidluste lahendamiseks loodud sõltumatuid institutsioone, kus menetlemine on üldjuhul kiirem ja kulud on väiksemad kui kohtus. Kohtuväline menetleja teeb üldiselt otsuse poolte nõustumisel, sest need otsused sundtäitmisele ei kuulu. Kohtuväliste vaidluste lahendamisel võib pöörduda järgmiste institutsioonide poole: õiguskantsler, võrdõiguslikkuse volinik, pressinõukogu ja avaliku sõna nõukogu, töövaidluskomisjon, andmekaitsekomisjon jt.
Vahekohus
Vahekohus on kohtuväline vaidluste lahendamise vorm, kus osalised annavad asja lahendada kolmandale sõltumatule poolele. Vahekohtu otsusel on poolte suhtes samasugune siduvus kui jõustunud kohtuotsusel.
Lepitamine
Eraõiguses on võimalik vaidluste lahendamiseks kasutada lepitusmenetlust. Lepitusmenetlus on poolte enda vabal tahtel põhinev protsess, mille käigus esitab lepitaja vaidluse asjaolude ja menetluse kulgemise põhjal omapoolse lahendusettepaneku. Lepitaja rolli võib täita füüsiline või juriidiline isik, seaduses sätestatud juhul ka riigi või kohaliku omavalitsuse lepitusorgan.
Tappev lähedus
"Tappev lähedus" (inglise "Bangkok Dangerous") võib olla
Engure
Engure on küla (lielciems) Lätis Tukumsi piirkonnas, Engure valla halduskeskus. Engure asub Liivi lahe ja Engure järve vahel Engure jõe suudmes.
Engures on sadam ja tuletorn. Külas asuvad kool, raamatukogu, kultuurimaja ja vallavalitsus. Seal asuvad Engures slimnīca, Engures ēdnīca, Engure ja Grundmaņi bussipeatus. . Küla keskossa jääb Engure kalmistu, Engure põhjaserva aga Engure uus kalmistu.
Küla järgi on nime saanud Paadla lademe Engure kihistu.
Viis külas kasvavat pärna ja neli mändi on looduskaitse all.
Aastail 2009–2021 kuulus küla Engure piirkonda.
Indriķis Alunāns
Indriķis Alunāns kodanikunimega Heinrihs Remperts Hanss Alunāns (vana ortograafia järgi H. Allunan; 18. august 1835 Jaunkalsnava – 27. detsember 1904, Jelgava) oli läti ajakirjanik,  üks noorlätlastest.
Indriķis Alunāns töötas ajalehes Pēterburgas Avīžu ning oli esimene ametlik kirjastaja, raamatupoe ja raamatukogu omanik Jelgavas. Ta oli läti luuletaja Juris Alunānsi vend, "teatri isa" Ādolfs Alunānsi onu.
Suur-laukhani
pisi|Suur-laukhani Suur-laukhani (Anser albifrons) on hane perekonda partlaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Ta on Eestis tavaline läbirändaja.
Deutschkreutz
Deutschkreutz on vald (Marktgemeinde) Austrias Burgenlandi liidumaal Oberpullendorfi ringkonnas.
Deutschkreutz asub Kesk-Burgenlandis. See jaguneb Deutschkreutzi ja Girmi ringkondadeks. Linn (nagu ka selle naabrid Unterpetersdorf, Horitschon ja Neckenmarkt) asub Blaufränkischlandis.
Ajalugu
Deutschkreutz on olnud turulinn alates 1340. aastast (1370-1429 dokumenteerimata). Linn kuulus Soproni maakonna osana kuni 1920. aastani Ungarile. Pärast Esimese maailmasõja lõppu anti territoorium Saint-Germaini ja Trianoni rahulepingutega Austriale. Alates 1921. aastast kuulub linn Burgenlandi liidumaasse.
Juutide ajaloos oli Deutschkreutz üks Burgenlandi seitsmest kogukonnast.
Karjala kannas
pisi|Karjala kannas: punane joon põhjas tähistab [[Soome ja Vene piiri ja lõunas Nõukogude Liidu ja Soome piiri kuni 1940. aastani]]
Karjala kannas (ka Karjala maakitsus; soome keeles Karjalankannas) on Soome lahe ja Laadoga järve vahele jääv maismaa-ala (maakitsus). Maakitsuse lõunapiiriks loetakse Neeva jõge ja loodes on piir Viiburi lahe kõige sügavamast sopist Soomevete põhjast Laadoga läänepoolseima punktini.
Kristjan Liivamägi
pisi|Kristjan Liivamägi 2021. aasta Arvamusfestivalil Kristjan Liivamägi (16. juuni 1986) on eesti majandusteadlane. Ta uurib investorite käitumist finantsturgudel ja käitumusliku rahanduse probleeme.
Haridus
2008–2010 õppis Tallinna Tehnikaülikooli majandusteaduskonnas panganduse ja rahanduse erialal, kus ta omandas magistrikraadi 2010. aastal. Tema magistritöö teemaks oli "Kulla optimaalne osakaal erainvestori portfellis".
Rootsiküla vald
Rootsiküla vald (saksa keeles Rotziküll) oli vald Saaremaal Kihelkonna kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1892 ja siis liideti see vald Kihelkonna vallaga.
Kristjan Liivamägi
Haridus
2005–2008 õppis Tallinna Tehnikaülikooli ehitusteaduskonnas logistika erialal ning ERASMUS stipendiaadina Dresdeni Tehnikaülikoolis Saksamaal. Omandas Tallinna Tehnikaülikooli bakalaureuse kraadi 2008. aastal.
1993–2005 õppis Tallinna Saksa Gümnaasiumis saksakeelse osakonna eriklassis. Lõpetas gümnaasiumi Saksamaa ja Eestimaa riikliku lõputunnistusega ning hõbemedaliga.
Töökohad
Kristjan Liivamägi kuulub Audiitorkogusse ning omab vandeaudiitori ja avaliku sektori vandeaudiitori kutsetunnistust number 601.
Saue vald (Keila kihelkond)
Saue vald (saksa keeles Gemeinde Friedrichshof) oli vald Keila kihelkonnas Harjumaal. Vallamaja asus Saue külas. pisi|350px|[[Eesti haldusjaotus 1925. aastal]] 1921. aastal eraldati vallast Saku vald.
Aru vald (Karja kihelkond)
Aru vald (saksa keeles Gemeinde Arromois) oli vald Karja kihelkonnas Saaremaal aastail 1866–1892.
TÜG
TÜG on mitme asutuse nime lühend:
Sõjateadlane (ajakiri)
Sõjateadlane (inglise keeles Estonian Journal of Military Studies), endise nimega KVÜÕA toimetised (Kaitseväe Ühendatud Õppeasutuste toimetised; inglise keeles ENDC Proceedings), on Eesti sõjateaduslik ajakiri, mida annab välja Kaitseväe Akadeemia.
Ajakiri ilmub aastast 2003. Ilmumissagedus on vähemalt kord aastas, lisaks allsarjad. Artiklid ilmuvad nii eesti kui ka inglise keeles. Alates aastast 2016 kannab ajakiri nime Sõjateadlane. Sõjateadlase peatoimetaja on Andres Saumets.
Kanada lagle
pisi|Kanada lagle
Rummu vald
Rummu vald (saksa keeles Rumm) oli vald Harjumaal Kuusalu kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1891 ja siis liideti see vald Jõelähtme vallaga.
Kanada lagle
Kanada lagle (Branta canadensis) on partlaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Prõvillja
Prõvillja (venepäraselt Privolje) on linn Ukrainas Luhanski oblastis. Asub Donetsi paremal kaldal.
Prõvillja on asutatud 1695. aastal. 1760. aastal asustati sinna õigeusklikke moldaavlasi ja rumeenlasi (valahhe), kes põgenesid Balkanilt türklaste eest. Linnaõigused sai asula 1963. aastal.
Venemaa sissetungi ajal Ukrainasse okupeerisid Vene väed Prõvillja 28. juuni ja 1. juuli vahel.
2019. aastal oli linnas 6970 elanikku.
Siuntio vald
Siuntio  on vald Soomes Uusimaa maakonnas. Asub umbes 40 km Helsingist lääne pool.
Naabervallad on Inkoo vald, Kirkkonummi vald, Lohja linn ja Vihti vald.
66,3% elanikest räägib soome keelt ja 30,4% rootsi keelt.
Valla suuremad asulad on Siuntio jaamaküla ja Siuntio kirikuküla, millest jaamaküla on valla halduskeskus.
pisi|tühi|Siuntio kirik
Plancki täht
Plancki täht (inglise keeles Planck star) on silmuskvantgravitatsiooniteoorias hüpoteetiline astronoomiline objekt, mis tekib kui kollapseeruva tähe energiatihedus saavutab Plancki energiatiheduse
Eeldatakse, et sellistes tingimustes aegruum ja gravitatsioon kvantiseeruvad ning lähtudes Heisenbergi määramatuse printsiibist tekib jõud, mis takistab edasist kokkuvarisemist.
Plancki tähe peamine eripära (ja peamine erinevus Plancki mustast august) on see, et tõukejõud tekib Plancki energiatiheduse saavutamisel, mitte aga Plancki pikkusel, st hakkab toimima palju varem.
2014. aastal näitasid Carlo Rovelli ja Francesca Vidotto, tuginedes silmuskvantgravitatsiooniteooriale, et kui mustas augus Plancki tähtede eksisteerimise hüpotees on õige, siis see lahendab musta augu tulemüüri probleemi. Lisaks sellele on Plancki tähe suurus palju suurem kui Plancki pikkuse skaala, see aga tähendab, et on piisavalt ruumi mahutamaks mustas augus salvestunud kogu informatsiooni, mis võimaldab vältida seega informatsiooni kadumist mustast august.
Plancki tähte käsitletakse ka kui ühte kompaktse eksootilise tähe hüpoteetilist tüüpi.
Tallinna koolide loend
Tallinna koolide loendis on loetletud praegusi ja endisi Tallinna üldhariduskoole.
Ochota
thumb|Püha Jakobi kirik Ochotas. Ochota on linnarajoon Varssavis.
Must mikroauk
Sellise musta augu mass on umbes 10−5 g (Plancki mass), raadius on 10−35 m (Plancki pikkus). Musta mikroaugu Comptoni lainepikkus on suurusjärgus, mis on võrdne selle Schwarzschildi raadiusega.
Musta mikroaugu aine tihedus on umbes 1094 kg/m³.
Selline objekt on samane hüpoteetilise elementaarosakese maksimoniga, millel on (eeldatavalt) maksimaalne võimalik mass.
Mustlagle
pisi|Mustlagle Mustlagle (Branta bernicla) on partlaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Teda võib näha ka Eestis.
Henno Rajandi nimeline tõlkijastipendium
Henno Rajandi nimeline tõlkijastipendium on Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali välja antav stipendium võõrkeelsete teoste eesti keelde tõlkijatele.
Viktar Łukašenka
pisi|Viktar Łukašenka (2019)
Viktar Alaksandravič Łukašenka (valgevene keeles Віктар Аляксандравіч Лукашэнка; vene keeles Виктор Александрович Лукашенко Viktor Aleksandrovitš Lukašenko; sündinud 28. novembril 1975 Mahiloŭs Valgevene NSV-s) on Valgevene riigiametnik. Alaksandr Łukašenka poeg.
Viktar Łukašenka lõpetas 1998. aastal Valgevene Riikliku Ülikooli rahvusvaheliste suhete teaduskonna. Pärast ülikooli teenis ta aega Valgevene piirivalvevägedes (1998–2001).
Aastatel 2005–2021 oli Łukašenka Valgevene presidendi abi riikliku julgeoleku alal. Alates 2007. aastast on ta Valgevene Vabariigi Julgeolekunõukogu liige (2021. aastast reservkindralmajor).
2021. aastal valiti Łukašenka Valgevene Rahvusliku Olümpiakomitee presidendiks.
Rääbise vald
Rääbise vald (saksa keeles Repshof) oli vald Tartumaal Laiuse kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1899 (?) ja siis liideti see vald Võtikvere vallaga.
Hädakaitse
Hädakaitse (mõnedes õiguskordades ka enesekaitse) on kõikjal tunnustust leidnud õigusinstituut, millele omistatakse sageli ka loomuõiguslikku iseloomu. Hädakaitse on inimkonna õiglustundes alati sügaval olemas olnud ja seda instituuti võib läbi ajaloo jälgida nii tavaõiguses, kui erinevates kodifikatsioonides. Hädakaitse on väga oluline, sest vabandab see ju ka suurimat inimese poolt tehtavat kuritegu – teise inimese elu võtmist. Juba XII tahvli on kirjas VIII tahvli 12 punkt „Kui öine varas tapetakse, siis on see seaduslik tapmine.“ Samuti tegi näiteks Saksi õiguspeegel vahet mõrva ja muude tahtlike tapmiste vahel ja enamjaolt oli karistuseks surmanuhtlus, kuid õiguspäraseks tapmisteks liigitati nt hädakaitse. Tänapäeval on enesekaitse taandunud hädakaitse ja hädaseisundi detailselt reguleeritud instituutideks kriminaalõiguses; 12. sajandi Euroopas tähendas see tervet elulaadi, et koos oma perega ellu jääda.
Hädakaitse Eesti õiguses
Eesti õiguses on kirjeldab hädakaitset karistusseadustiku § 28.
Märkimist väärib, et karistusseadustiku ajaloo vältel ei ole KarS § 28 kuidagi parandatud või sinna midagi lisatud. Algne seadusetekst, mis jõustus 01.09.2002, püsib ka tänases redaktsioonis täpselt samasugusena. Seadus muutub vastavalt reaalse elu sündmustele uute kuriteoliikide lisandumisel või tehniliste vahendite inimkäitumise muutumisel. Hädakaitse instituut on küllaltki suures KarS muutumise tuules ajahambale vastu pidanud. Saksa õiguses on hädakaitse sisuline määratlus vastu pidanud juba 19. sajandist.
Hädakaitse jaguneb mitmeks osaks, kui võtta jaotuseks kõige laiem ja lihtsam seletus, siis koosneb liitsõna hädakaitse ju kahest sõnast: häda ja kaitse. Seega peab enne kaitsetegevusele asumist olema tekkinud seisund, kus tekib väljapääsmatu „häda“, ründe tekitanud isik peab tegutsema seadusevastaselt, siis võib asuda kaitsele. Kui on õigusvastane rünnak õigushüvedele, siis võib selle vastu ennast kaitsta. Oluline on see, et juba seadusetekstis on seadusandja välja toonud mõned seletavad punktid, mis aitavad hädakaitse instituuti paremini mõista:
Rünne
Ei saa olla hädakaitset, kui ei ole õigusvastast rünnet konkreetsele õigushüvele. Kui rünnet ei ole, puudub ka hädakaitse kui õigustav asjaolu ning kaitsetegevust ennast ei ole vaja hakatagi analüüsima – isik vastutab üldkorras. Ründe olemasolu ja ohtlikkuse hindamiseks asetatakse olukord ja faktid objektiivse kõrvaltvaataja ette, kes hindab, kas nendes konkreetsetes kaasuse tehioludes oleks tõenäoline õigushüve rikkumine ründaja poolt. Piiri tõmbamiseks on oluline teada, et ründeks ei saa lugeda kellegi tungivat pilku või trügimist poejärjekorras või mõnda muud sotsiaalselt aktsepteeritavat häirimist, mille suhtes on kõigil talumiskohustus. Kuid kellegi sõimamine valimatute sõnadega võib olla rünne, mille vastu on õigus rakendada hädakaitset. Õigusvastane rünne peab lähtuma inimesest – see on üks faktor, mis eristab hädakaitset hädaseisundist. Õigusvastane rünne peab olema vahetu või vahetult eesseisev. Probleeme tekitab eelkõige vahetult eesseisva ründe määratlemine, sest see on väga kitsas hetk enne päris rünnakule asumist. Kui kellelgi on nuga vööl, siis ei ole veel põhjust ennast kaitsma hakata, kui aga nuga haaratakse ja ründekavatsustes ei ole kahtlust, siis ei pea ootama, millal ründaja oma teo realiseerimiseni jõuab. Hädakaitse piiride lõppu tähistab õigusvastase ründe lõpp.
Kaitsetegevus
Kaitsetegevus seisneb ründaja õigushüve kahjustamises. Hädakaitseseisundis olles ei ole kaitsja piiratud proportsionaalsuse põhimõttega. Kaitsja võib ründajale suuremat kahju tekitada, kui on oma tegevuses siiski vastutav hädakaitse piiride ületamise eest. Sobiv on kaitsevahend, mis tõrjub ründe lõplikult, lõpetab selle täielikult ja otsekohe, ilma et kaitsja õigushüved ohtu jääksid või edaspidi ohtu satuksid. Kaitsja peab kasutama ründaja vastu säästvaimat kaitset, kuid ei pea võtma endale riski ebakindla kaitsevahendi valimisel. Kaitsevahend on sobiv ka siis, kui ta vähendab ründe intensiivsust.
Šogunaat
Šogunaat (jaapani 幕府 bakufu) ehk bakufu on Jaapani sõjaline feodaalkord kesk- ja uusajal, seda juhtis šogun [š’ogun] ning valitsemine toimus isanda ja vasalli lojaalsuse printsiibil. Ülesehituselt olid šogunaadid erinevad, kuid väljateenitud või pealesunnitud lojaalsuse tähtsus püsis. Süsteemi asutas 1185. aastal Minamoto no Yoritomo ning see kestis eranditega Meiji restauratsioonini. Algul suutsid šogunaat ja keisrikoda valitsemiskohustusi jagada, kuid hiljem kadus igasugune keisrikoja võim ja autoriteet. Šogunaate on Jaapani ajaloos olnud kolm: Kamakura šogunaat, Muromachi e Ashikaga šogunaat ja Edo e Tokugawa šogunaat. Šogunaate nimetatakse administratsiooni asukoha (Kamakura, Muromachi linnaosa Kyōtos, Edo) või šoguni perekonnanime järgi (Ashikaga, Tokugawa).
Kamakura šogunaat
Minamoto no Yoritomo võttis võimu Jaapanis pärast Genpei sõda ja lasi endale anda šoguni tiitli, kuid jättis alles keisrikoja. Kuna usuti, et keiser on jumalikku päritolu, oli Yoritomol keisrit vaja, et oma võimule legitiimsust anda. Keisrikojast sai šogunaadi ametkond, mille ülesanne oli anda sõdalaste võimule alust ning viia läbi tseremooniaid. Pärast Yoritomo surma kaotas Minamoto perekond valitsemise Yoritomo naise Hōjō Masako perekonnale. Šoguni tiitel jäi küll Minamotode kätte, kuid tegelikult juhtis šogunaati Hōjō perekond šoguni asevalitseja (shikken) ametikohal. Šogunile jäi vaid esindusroll. Hōjō perekond tegeles muu hulgas ka näiteks mongolite invasioonide tõrjumisega. Kamakura bakufu langes aastal 1333, kui keiser Go-Daigo ühendas oma väed rahulolematute Hōjō perekonna vasallidega, nende seas tulevase šoguni Ashikaga Takaujiga, ning tahtis sellega keisri võimu taastada.
Hädakaitse
Hädakaitsepiiride ületamine
Eesti Karistusseaduse järgi ületatakse hädakaitsepiire juhul, kui hädakaitset teostav isik tekitab kavatsetult või otsese tahtlusega kaitsetegevuses ülemäärast kahju ründajale või valib ründeohtlikkusele mittevastava kaitsevahendi. Ebasobiva vahendi valimine tähendab näiteks seda, kui kõrvakiilule vastatakse noalöökidega. Samas ei pea kaitsja võtma riski ebasobiva relva valimisel ja samuti võetakse arvesse, et kaitsja võtab esimese kättejuhtuva sobiva vahendi, millega rünnet tõrjuda – ei ole ju aega intensiivse ründe tõrjumisel sobivat vahendit otsima minna. Nii ongi näiteks kohtupraktikas (RKKK 3-1-1-17-04) loetud õigeks kirvega enda kaitsmine noalöökide vastu.
Sotsiaaleetilised piirangud
Üksikisiku hädakaitseõigus on piiratud, kui selle täismahus realiseerimine tooks kaasa õiguse kuritarvitamise ja talumatu sotsiaaleetilise konflikti (RKKK 3-1-1-111-04 p 15) Siin peetakse peamiselt silmas vähemohtlikke rünnakuid, keegi võtab kustukummi laualt või ründaja on süüdimatu ehk tegemist on mittesüülise ründega. Muidugi on ka lapse eest kaitsmine väga piiratud. Üks põhimõtteline piirang on veel ründe provotseerimine – sellisel juhul on kaitse kas välistatud või väga olulisel määral piiratud. Veel peab lisama, et ründaja tapmine on lubatav ainult vägivallategude eest kaitsmisel.
Šogunaat
Tokugawa šogunaat
1603. aastal loodud Tokugawa bakufu lõpetas pikki aastaid kestnud sõdivate riikide (Sengoku) ajastu. Tokugawad juhtisid riiki raudse rusikaga ning iga mäss või selle alge suruti täie karmusega maha. Ajastu on paradoksaalne, sest selle sõjalise korra all oli Jaapanis üks pikem rahuperiood, millele eelnesid ja järgnesid paljud sõjad. Ometi vallutati sellel ajastul Ryūkyū saared lõunas ja hõivati ainude alad põhjas. Kuigi riigis valitses rahu, esines ülestõuse kogu perioodi vältel, riigisüsteem tervikuna siiski kunagi ohtu ei sattunud. Šogunaadi algusaastatel kindlustati šoguni võim, 1635. aastal pidi daimyō veetma üle aasta šoguni pealinnas Edos (sankin kōtai), daimyō perekond oli sunnitud jääma Edosse pantvangi. Samaks aastaks võeti vastu rida seadusi ning algas Jaapani isolatsioonipoliitika, mis sai ka süsteemile saatuslikuks. Võõramaalased ei tohtinud Jaapanis maabuda ega seal kaubelda ja jaapanlased ei tohtinud riigist lahkuda ega hiljem tagasi minna. Keelati ka kristlik kirjandus, lääne teadustööd said levida hiinakeelsete tõlgetena. Ainsad erandid tehti hollandlastele ja hiinlastele, kellel lubati kaubelda Nagasaki sadamas.
Keskvõim
Riigiasjade volikokku (hyōjōshū) kuulusid kõige tähtsamad riigimehed, sõdalased ja õpetlased. Volikogu loodi riigihaldamise vastutuse jagamiseks, otsuste langetamine käis lihtvalimiste teel ning see oli kõrgeim otsustav kogu Kamakura šogunaadis.
Dokumentide ameti (Kumonjo, aastast 1191 Haldusnõukoda (Mandokoro)) oli algselt Kamakura šogunaadi peamine täideviiv ja üldine juhtimisorgan. Hōjō perekond andis ametile pärast võimuvõttu ülesandeks pidada arvet valitsuse rahaasjade eest.
Kohtukoda (Monchūjo) vastutas õigusalaste küsimuste eest. Kohtukoda tegeles ka kohtuasjade ja nende edasikaebamistega. Algselt tegeleti peamiselt maavalduste omandiõigusega, hiljem lisandusid äriasjade ja laenudega seotud küsimused.
Vasallide nõukoda (Samurai-dokoro) loodi šoguni sõdalastest vasallidest koosneva võrgustiku toimimise reguleerimiseks. Nõukoda oli vajalik, sest mainitud võrgustik laienes pidevalt. Nõukoda vastutas ka korravalvurite ja maahaldurite (jito) tegevuse üle.
Ülemkohtu (Hikitsukeshū) ülesanne oli jagada hyōjōshū kohustusi. Ülemkohus tegeles mitmete õigusküsimuste lahendamisega, näiteks lahendati maaomandi ja maksustusküsimusi.
Kohalik võim
Kohalikku võimu teostasid Kamakura šogunaadis volinikud (bugyō), esindajad (tandai), sõjalised haldurid (shugo) ja maahaldurid (jitō).
Volinikud (bugyō) hoidsid silma peal kohalikel sündmustel ja kohalikel vasallidel. Sarnaselt esindajatega loodi volinike ametikoht kohtadesse, mis olid ohuks šoguni võimule. Volinikud olid Kyūshū ' s (Chinzei bugyo) ja Oshu ' s (Ōshū sōbugyō), kes hoidsid silma peal võimsal Fujiwarade perekonnal.
Sõjalise halduri (shugo) amet seati sisse provintside üle võimu saavutamiseks. Tegemist oli formaalse võimu positsiooniga, ning kuigi esimesed haldurid valiti, muutus see amet ajapikku päritavaks. Shugo kohustusteks oli korra valvamisega seotud ülesanded ning kuritegude uurimine ja kohtupidamine.
Maahaldurid (jitō) olid ametnikud, kes tagasid šogunile maksude laekumise, nad tegelesid maksude kogumise ja õiglase jaotamisega. Süsteemi kasutati Kamakura šogunaadis lojaalsete vasallide premeerimiseks. Algselt valiti jitō ' ks kõige ustavamad vasallid, kuid ajapikku muutus ka see amet päritavaks.
Muromachi šogunaat
Muromachi šogunaat oli ülesehituselt väga sarnane Kamakura šogunaadiga, keskvõim jäi oma ehituselt üsna muutumatuks. Suuremad muutused toimusid kohaliku võimu tasandil, ametikohti kohandati vastavalt šogunaadi vajadusele.
Uute šogunitega kadus shikken ' i positsioon ja võim oli šoguni käes; siiski vajas šogun abi, et oma ametnikel silm peal hoida. Selleks loodi kanrei ehk šoguni saadiku ametikoht, kanrei abistas sõjalise valitsuse juhtimises ning oluliseks kohustuseks oli šogunaadi ja shugo ' de vaheliste suhete jälgimine. Sõjalised haldurid olid selleks ajaks muutunud võimsamateks ning ohtlikumateks. Kanrei ametit jagasid rotatsioonis kolm perekonda: Shiba, Hosokawa ja Hatakeyama sõdalasperekonnad.
Muromachi šogunid pidasid oma ametit Kyōtos. Seega polnud Rokuhara tandai ametit enam vaja, selle asemel loodi Kamakura kubō ('Kamakura valitseja-väejuht') amet, kes seisis šoguni huvide eest Kamakuras ja Jaapani idaosas. Ta vastutas selle regiooni valitsusasjade eest ning seda ametikohta pärandati edasi šoguni perekonna (Ashikaga) siseselt. Šogunaat lõi veel Kantō saadiku (Kantō kanrei) ametikoha, tema ülesandeks oli šogunaadi asemel Kantō kohalikku olukorda jälgida, sealhulgas abistas ta ka sealset valitseja-väejuhti.
Tokugawa šogunaat
Edo ehk Tokugawa šogunaadis muutus ülesehitus. Šogunist sai kindel süserään ning keisri sekkumine riigi siseasjadesse välistati.
Šogunit aitas valitsemisel neli või viis riigivanemat (rōjū), see nõukogu oli pädev tegema otsuseid sõjalistes, poliitilistes, religioossetes ja rahandusega seotud küsimustes. Rōjū otsustas ka uued ehitustööd ning suurmaavaldajate ametisse nimetamise ning vallandamise. Neile allus lisaks 28 ametnikku, kes tegelesid mitmete administratiivküsimustega. Keerulistel aegadel võis šogun nimetada ühe riigivanema enda asetäitjaks (tairō). Kogu Edo ajastul oli tairō ' sid vaid kümme.
Riigivanematele allusid ka neli kuni viis peainspektorit (ō metsuke), nemad valvasid Edo lossi eeskirjade järgimist ning korraldasid inspektsioone daimyō ' de valdustesse.
Abiriigivanemad (waka-doshiyori), kes allusid samuti riigivanematele, kontrollisid Tokugawa perekonna ja šoguni sõdalaste rahaasju ning korraldasid Edo lossi valvet.
Eraldi oli institutsioon religiooni tarvis. Need ametnikud allusid otse šogunile ning neid nimetati jisha bugyō ' deks. Nad ei tegelenud õpetuse sisuga, vaid lahendasid maavaldusi, sissetulekuid ja kloostrite alluvussuhteid puudutavaid tülikohti. Amet oli väga lugupeetud ja üks ihaldusväärsemaid.
Tokugawa šogunaadi kõrgeim õigusorgan, kohus (hyōjōsho) koosnes rahandusülematest, linnavanematest ning peainspektoritest. Arutamine ja otsustamine toimus nõukogus kollegiaalselt ning tegeleti peamiselt tõsisemate õigusküsimustega.
Haldusjaotus
Klannid erinesid suuruse ja sisestruktuuri poolest. Klannil võisid olla omad seadused, mis kehtisid klanni mõjusfääris. Tokugawa šogunaadis, kus šogunil oli suurem võim vasallide üle, oli autonoomsus seda suurem, mida kaugemal klann pealinnast Edost asus. Klannide peamine rikkusenäitaja oli riisisaak. Olenevalt suurusest võis lääni aastane saak olla kümme tuhat kuni üks miljon koku ' t (1 koku = 5 vakka ehk 180 liitrit)
Kübarkoskel
pisi|Kübarkoskel (isane) Kübarkoskel (Lophodytes cucullatus) on partlaste sugukonda kuuluv linnuliik, kes on levinud Põhja-Ameerikas.
Teda on eksikülalisena nähtud ka Eestis.
Dalmaatsia kuningriik
Dalmaatsia kuningriik (serbia-horvaadi Kraljevina Dalmacija, saksa Königreich Dalmatien, itaalia Regno di Dalmazia) oli kuningriik Austria keisririigis (1815–1918). See hõlmas kogu Dalmaatsia piirkonna.
Ajalugu
pisi|Dalmaatsia kuningriigi kaart pisi|Zadari Kopnena Vrata (maapoolne värav) 1909. aastal
Dalmaatsia kuningriik moodustati Illüüria provintside territooriumidest, mille Habsburgide monarhia vallutas Prantsuse keisririigilt 1815. aastal ja mis jäid Austri keisririigi osaks ka pärast 1867. aasta riigireformi. See jäi Habsburgide monarhia eraldi osaks 1918. aastani, kui selle territoorium – välja arvatud Zadar, mille annekteeris koos Lastovo saarega Itaalia – sai Sloveenide, Horvaatide ja Serblaste riigi ning Serblaste, Horvaatide ja Sloveenide kuningriigi (hiljem Jugoslaavia kuningriigi) osaks. Vidovdani põhiseaduse (1921) tulemusena jagati suurem osa kuningriigist Spliti oblastiks ja Dubrovniki oblastiks, Kotori laht liideti halduslikult Montenegro Zeta oblastiga.
1880
1880. aasta Austria rahvaloendusega loendati kuningriigis järgmised rahvusgrupid:
1900
1900. aasta Austria rahvaloenduse andmeil jaotus rahvastik religiooni alusel järgmiselt:
Keele järgi:
1910
Vastavalt Austria 1910. aasta ametlikule rahvaloendusele oli rahvastiku struktuur religiooni ja emakeele järgi:
Linnad
Suured linnad olid (1900):
Ringkonnad
Dalmaatsia koosnes 13 ringkonnast, mille keskused olid:
Religioon
Roomakatoliku peapiiskop resideeris Zadaris, samas piiskopkonnad olid Kotoris, Hvaris, Dubrovnikis, Šibenikis ja Splitis. Õigeusklike kogukonna pea oli Zadari piiskop.
Dalmaatsia parlament
Dalmaatsia kuningriik korraldas valimisi Dalmaatsia parlamenti aastatel 1861, 1864, 1867, 1870, 1876, 1883, 1889, 1895, 1901, 1908.
Reichsrat
1907. aasta valimistel valis Dalmaatsia Reichsrat'i järgmised esindajad:
1911. aasta valimistel valis Dalmaatsia järgmised esindajad:
Röa vald
Röa vald (saksa keeles Röal) oli vald Järvamaal Türi kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1892 ja siis liideti see vald Väätsa vallaga.
Dawn French
thumb|Dawn French 2005. aastal Dawn Roma French (sündinud 11. oktoobril 1957 Walesis Holyheadis) on Briti näitleja, stsenarist ja koomik; BAFTA auhinna laureaat (2009).
Eesti vaatajale on ta tuntud eeskätt Dawn Frenchi Geraldine Grangerina komöödiasarjast "Dibley vikaar".
Aastatel 1984–2010 oli abielus näitleja Lenny Henryga. Nad läksid lahku. Neil on lapsendatud tütar Billie.
Põlluliivikas
Põlluliivikas (Cicindela campestris) on mardikaliste seltsi kuuluv putukaliik.
Putukat on ka Eestis.
Elektroonikatööstus
pisi|Töötajad [[Shenzheni elektroonikatehases]]
Elektroonikatööstus on elektroonikaseadmete tootmisega tegelev tööstusharu.
See tekkis 20. sajandil ja on tänapäevaks kasvanud globaalseks tööstusharuks, mille väärtus on palju miljardeid dollareid. Näiteks ainuüksi tarbeelektroonika valdkonna käibeks hinnati 2018. aastal ligi 300 miljardit USA dollarit.
Näiteks Ericsson Eesti AS toodab aastas mobiilside tugijaamu ja muud kuni 1,3 miljardi euro mahus ja annab kuni 15% Eesti ekspordist. Eesti tööjõust on seal hõivatud vaid umbes 0,25%. Selle juures aga impordib elektroonikatööstus peaaegu kõik kasutatavad elektroonikakomponendid ja muud kasutatavad tooted. Kohaliku tulu moodustab peamiselt vaid töötajate palgatulu ja maksud, mis hinnanguliselt ei ületa mõnd protsenti tootmismahust.
Elektroonsete seadmete tootmine
Tänapäeva ühiskond kasutab kõige erinevamaid elektroonikaseadmeid. Kõige enam toodetakse elektroonikaseadmeid, mis leiavad kasutamist olmes ja sides. Suur on ka tööstuselektroonika ja meditsiinielektroonika tootmismaht, lisaks veel telekommunikatsiooni seadmestiku ja muu tootmine.
Elektroonseid seadmeid toodetakse tööstuslikult kas automaatsetes või poolautomaatsetes tehastes. Tänapäeval kasutatavad elektroonikakomponendid, nii passiivsed kui ka aktiivsed, on väga väikesed ning need paigaldatakse pindmontaaži trükkplaatidele ladumismasinate abil. Masinatega ladumise efektiivsus on nii väikeste komponentide puhul käsitsi paigaldamisest mõõtmatult efektiivsem (võib rääkida umbes tuhat korda efektiivsemast ladumisest). See ei välista siiski käsitsitööd täielikult, sest osa komponente ja juhtmestik pole masinladumise teel paigaldatavad. Kuid käsitsitööd vajatakse sageli ikka veel reguleerimisel ehk seadistamisel ja toodangu kontrollimisel.
Elektroonikakomponentide tootmine
Elektroonikatööstuse üks osa on elektroonikakomponentide tootmine. Tänapäeva elektroonikas on enamik komponente pindmontaažikomponendid, mis on mõeldud trükkplaatidele paigaldamiseks pindmontaaži teel ja on väga väikeste mõõtmetega.
Tänapäeva elektroonika põhiliste komponentide – integraalskeemide (mikroskeemide, kiipide) ja pooljuhtseadiste tootmine toimub puhasruumides.
Elektroonikatööstus Eestis
Elektroonikatööstus tekkis Eestis 1920. aastatel. Suurimateks ettevõteteks olid RET ja ARE, kelle põhiliseks toodanguks olid raadiovastuvõtjad. Toodeti ka mõningaid komponente (peamiselt trafosid ja poole) nende jaoks.
Teise maailmasõja järel sai RETist ainus elektroonseid seadmeid tootev ettevõte Eestis. Nüüd olid selle toodanguks põhiliselt elektroonsed mõõteriistad – voltmeetrid ja oommeetrid. Ainsaks laiatarbetooteks sai 1950. aastatel raadiovastuvõtja Estonia, 1970. aastatel lisandus sellele elektronorel Retakord. Eesti taasiseseisvumise järel tehas suleti majanduslikel põhjustel. Suleti ka tootmiskoondisesse RET kuulunud Jõhvi tehas ja projekteerimis- ja eksperimentaaltootmisasutus TREKB.
1950. aastate lõpul alustas tööd fototakisteid tootev Tallinna Pooljuhttakistite Tehas, millest peagi sai pooljuhtseadiste tehas ja seejärel analoogmikroskeeme – peamiselt operatsioonvõimendeid tootev tehas. Tehas hakkas 1970. aastate lõpus valmistama ka kuuldeaparaate ja avas selleks filiaali Sillamäel. Nende tootmist on jätkatud ka sajandivahetuse järel. Muu tootmine lõpetati taasiseseisvumise järel majanduslikel põhjustel.
Narva rajati elektroonikaettevõte, mille toodang läks põhiliselt Nõukogude Liidu sõjaväe kasutusse. Pärast Eesti taasiseseisvumist suleti ka see tehas.
Jõuelektronseadiseid hakati Eestis tootma 1950. aastastel. Alguses oli tegemist elavhõbedaauralalditega, seejärel aga jõupooljuhtseadistega, mille väljatöötamiseks moodustati ka vastav uurimisasutus (TUPTI). Ka see tootmine lõppes Eesti taasiseseisvumise järel, kuigi katseid jõupooljuhtseadiseid toota tehti veel 2010. aastail (Silvaco).
Väiksemas mahus tootsid elektroonikaseadmeid veel mitmed ettevõtted (NSV Liidu ajal Eesti TA Spetsiaalne Konstrueerimisbüroo, Harju Elekter, Estron jt, hiljem Cybernetica AS, Arvutustehnika Erikonstrueerimisbüroo Ekta ning selle baasil tekkinud trükkplaatide tootmise ja montaažiga tegelenud ettevõte, millele hiljem lisandus veel üks ettevõte, jt). Elektroonikal põhinesid suuresti ka tootmiskoondise Tööstusaparaat tooted ja Tartu Aparaaditehase tooted.
Taasiseseisvunud Eestis avasid oma tehased Elcoteq OY (Elcoteq Tallinn AS) ja Ericsson AB (Ericsson Eesti AS). Kuressaares töötab elektroonikaettevõte Incap ja valgusdioodlampe tootva Tepcomp OY filiaal Eestis.
Probleemid jäätmetega
Selle tööstusharu tootmismahud, seal kasutatavate toksiliste materjalide kogus ning toodete ja tootmisjääkide ümbertöötamisraskused on toonud kaasa suure hulga elektroonikajäätmete tekke. Need jäätmed sisaldavad ka ohtlikke aineid (nt arseeni jm pooljuhtseadistes ja mikroskeemides lisanditena kasutatavaid aineid). Kuigi kogused üksikus seadises on üliväikesed, on tekkivad probleemid suure jäätmete mahu tõttu siiski väga tõsised.
Sellega seotud probleemide lahendamiseks on välja töötatud rahvusvahelisi eeskirju ja keskkonnaalaseid õigusakte.
Valik
Valik on protsess, mille käigus subjekt otsustab ühe võimaluse kasuks vähemalt kahe seast.
Valikuks nimetatakse ka
Båtsuoj saami keskus
pisi|Vaade keskusele järve poolt
Båtsuoj saami keskus on turismiga tegelev perefirma, mille eesmärgiks on saami kultuuri tutvustamine.
Ettevõtte andmetel paiknes selles piirkonnas umbes 300 aastat tagasi elujõuline saamide asustus. Kuid aja jooksul asustus hääbus. Ettevõte otsustas umbes 15 aastat tagasi sinna uuesti asustuse rajada. Allikmaterjalina kasutati olemasolevaid ürikuid ja eesmärgiks võeti kogu asustus nende järgi uuesti üles ehitada.
Keskus on jaotatud kaheks piirkonnaks:
2008. aastal pälvis keskus Sparbanken Nord kultuuripreemia
Eesti 2008.–2010. aasta majandussurutis
Kriisi või surutise lõpu kohta on esitatud erinevaid hinnanguid, majandusteadlase Andres Arraku sõnul lõppes see juba 2009. Kriisieelsete majandusnäitajateni jõudmine võttis Eestil aga veel aastaid.
Röösa vald
Röösa vald (saksa keeles Rösarhof) oli vald Saaremaal Valjala kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1891 ja siis liideti see vald Kogula vallaga.
Kuramaa hertsogiriik (1918)
Kuramaa hertsogriik (ka Kuramaa ja Zemgale hertsogiriik; saksa keeles Herzogtum Kurland und Semgallen) oli 8. märtsist 1918 kuni 22. septembrini 1918 eksisteerinud riigimoodustis.
15. märtsil 1918 tunnustas Saksamaa Kuramaa Hertsogiriiki iseseisva riigina. Tunnustamine leidis aset olukorras, kus Kuramaad okupeerisid 1915. aastast alates Saksa väed. Tunnustamise hetkel ei olnud see aga enam okupatsioon (võib-olla ehk interventsioon), kuna Kuramaa Hertsogiriigi (baltisaksa) valitsuse seisukohast olid need sõbraliku liitlasriigi väed. (Okupatsioon oleks see olnud Läti Vabariigi suhtes, mida veel ei eksisteerinud; või Tsaari-Venemaa suhtes, mida enam ei eksisteerinud.)
12. aprillil 1918 kuulutas baltisakslaste Balti Maanõukogu (Baltische Landesrat) Riias kõigi Venemaa Balti provintside baasil välja Balti Hertsogiriigi.
Wola
Wola on linnarajoon Varssavi lääneosas.
Wolat on esmamainitud 14. sajandil. 1573–1764 valiti seal Poola kuningaid. 19. sajandini oli Wola küla, mis asus Varssavi lähistel. 1916 liideti see Varssaviga. 1944. aasta augustis tapsid Natsi-Saksamaa väed Varssavi ülestõusu mahasurumisel Wolas umbes 60 000 tsiviilisikut.
Linnaosad
thumb|left|200px|Wola linnaosad Wola jaguneb järgmisteks linnaosadeks: Ulrychów, Koło, Odolany, Nowolipki, Mirów, Młynów, Czyste ja Powązki.
<br clear="left" style="clear: left;" />
Smārde
Smārde on küla (lielciems) Lätis Tukumsi piirkonnas Smārde vallas. Smārde on valla halduskeskus. Küla asub merepinnast 20 meetri kõrgusel.
Smārdet on esmamainitud 1523. aastal. Küla on tekkinud Smārde mõisa (Schmarden) juurde. 1877. aastal avati Riia–Tukumsi raudteeliini ääres Smārde jaam. Toonane jaamahoone ei ole säilinud, praegune jaamahoone pärineb 1930. aastast. Esimese maailmasõja ajal läbis küla ümbrust rinne, kus võitlesid Läti kütid. 1936. aastal avati nende vennashaua kohal mälestusmärk. Aastail 2009–2021 kuulus küla Engure piirkonda, olles selle halduskeskuseks.
Küla jääb osaliselt Ķemeri rahvusparki.
Smārdes on põhikool ja raamatukogu, seal asub ka piirkonnavalitsus.