cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dramaturg
Dramaturgi töö
19. sajandist alates kujunes dramaturgist kirjandustoa töötaja. Dramaturg tegeles järjest enam ka analüütilise ja turundusliku poolega ning kirjandustoast sai oluline osa teatri struktuurist. Kirjandustoas tehti veel publikuuringuid ning pandi paika teatrite mängukavasid. Siiski ei olnud dramaturg veel kaks sajandit loovprotsessiga lähemalt seotud. 1920. aastal alustas tegutsemist Bertolt Brecht. Brecht muutis materjali kogumise, komponeerimise ja struktureerimise konkreetseks osaks oma lavastusprotsessist. Dramaturgi, kes sellega tegeles, hakkas ta kutsuma lavastusdramaturgiks. Lavastusdramaturgist sai inimene, kes tegeleb paralleelselt lavastajaga, et koguda ja koondada protsessist sündivat ja välist materjali.
Postdramaatilise teatri mõtestaja Hans-Thies Lehmann arutleb teksti olulisuse muutumist postdramaatilises dramaturgias. Ta leiab, et algupäraselt on dramaturgia olnud teksti ülesehituse loogika, justkui sõnade ja mõtete arhitektuur ning ka postdramaatilises teatris (1970. aastatel) tegeleb dramaturgia struktuuridega. Küll aga selle erinevusega, et struktuuriloomes ollakse vabamad, ehk ei järgita konkreetset dramaatilist struktuuri vaid lubatakse sisse ka vaikusehetki, fragmenteeritust. Seega tekstist ja keelest on saanud paindlik tööriist ning dramaturgia tähendus on laienenud.
1980. aastate keskpaigas võttis Saksa koreograaf Pina Bausch oma loovprotsessi dramaturg Raimund Hoghe, kes hakkas end nimetama tantsudramaturgiks. Eesti keeles on lisaks tantsudramaturgile paralleelselt kasutusel sõna liikumisdramaturg. Üldiselt praktik ise otsustab kumba väljendit ta eelistab. Bauschist innustatult on ka teised Euroopa ja maailma tantsukunstnikud kaasanud lavastusprotsessidesse dramaturge. Liikumisdramaturgi töö võib olla kui tõlkimine. Scott DeLahunta, kirjanik ja Coventry ülikooli professor, küsis tegevatelt tantsudramaturgidelt, kuidas nad oma rolli loovprotsessis näevad. Heidi Gilpin, Frankfurdi balletiteatri dramaturg ja Amhersti ülikooli professor, selgitab, et oma töös leiab ta tihtipeale teistest meediumitest ja valdkondadest (näiteks arvutiprogrammid, teaduslikud artiklid jne) materjali, mis koreograafi visiooniga haakub ning mida saaks konkreetsesse protsessi sobitada. Ehk siis tõlgib teise valdkonna keeli tantsukeelde. Andre Lepecki, USA kirjanik ja kuraator, leiab, et liikumisdramaturgina tegeleb ta seoste loomisega ning tihedama tajumaailma punumisega, et publik saaks tantsust lihtsamini ja sügavamalt aru.
Norman Frisch on 1980. aastatel tegutsemist alustanud Ameerika dramaturg, produtsent ja kuraator. Ehk tegevusvaldkonnast tõukuvalt, on ta leidnud paralleele dramaturgi ja kuraatori rolli vahel. Nimelt toob ta välja, et dramaturg tegeleb dialoogiga esitatava ning esituse viisi vahel. Seega dramaturg analüüsib, kuidas kõige tabavamalt panna lavalisse keelde seda, mis lavastaja kavatsus on, ehk kureerib kõigist võimalikest väljendusviisidest need, mis kõige paremini kokku kõlavad.
Knut Ove Arntzen, Norra teatriteoreetik, hakkas 1990. aastate alguses mõtlema dramaturgiast veelgi laiemalt. Ta leiab, et kuna postdramaatilises teatris ei ole tekst enam põhiline väljendusvahend, kuid struktuur ning tähendusväljad on endiselt tähtsad, saab dramaturgiat käsitleda ka visuaalsest. Samuti leiab ta, et tekstuaalsus saab eksisteerida ka teistes väljendusvormides, sealhulgas valguses, butafoorias jne. Nii sündis mõiste visuaaldramaturg. Visuaaldramaturg aitab kunstnikul ja lavastajal komponeerida ruumilist ja visuaalset tähendusvälja. Arntzen kirjeldab visuaaldramaturgi tööprotsessi kui õigel hetkel publiku pilgu suunamist.
Maaike Bleeker on 20. sajandi lõpus tegutsemist alustanud Hollandi dramaturg, kes nüüd on professor Utrechti ülikoolis. Bleeker (2015) mõtestab dramaturgiat koosloome- ja liikumispõhistes protsessides, kus alusmaterjal ning isegi struktuur tekib ühisest mõttetööst. Ta leiab, et dramaturgi töö sellises protsessis on “mõelda ei kellegi mõtteid”, ehk vormida ühistest mõttelendudest üks toimiv struktuur.
Dramaturgi mõiste ja rollide paljususe murekohtadest on pikalt arutlenud prantsuse teatriteoreetik Patrice Pavis (2014). Ta leiab, et oluline on välja töötada konkreetne tööriistakast ja metodoloogia, mille kaudu dramaturgiat mõtestada. Ta usub, et kui iga praktik hakkaks nimetama, millega ta tegeleb, oleks tulemus väga hägune ning ei aitaks rolli mõtestamisele tegelikult kaasa. Tema muret jagab Peter Eckersall, dramaturg ja New Yorgi ülikooli professor leiab, et dramaturgia mõiste laiendamine näiteks propagandale või sotsioloogiale hägustab mõiste seotust dramaatikaga ning laiendab juba niigi libedat mõistet liiaselt.
Dramaturg Eestis
Dramaturge hakati Eestis koolitama Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikoolis 2004. aastal. See ei tähenda, et varem poleks dramaturgi rolli teatris olnud (sageli nimetati seda töötajat kirjandusala juhatajaks), vaid et sellele rollile hakati süsteemselt tähelepanu pöörama. Samuti tegutses Eestis näitekirjanikke, kes töötasid ka kirjandustubades ja olid lavastusprotsesside juures dramaturgi rollis. Veel on Eestis levinud lavastaja assistendi roll, kes tihtipeale täidab dramaturgi ülesandeid.
2000. aastate alguses hakkas Siret Campbell (sünd. Paju) dramaturgi rolli populariseerima ja mõtestama. Muuhulgas tutvustas ta Eestis laiemalt mõistet "lavastusdramaturg" dramaturgi jaoks, kes tegeleb lavastusprotsessis paralleelselt lavastajaga ning ei ole ainult näitekirjaniku rollis. Ta innustas lavastajaid nägema dramaturge kui loovpartnereid, kellel võib lavastusprotsessi nii mõndagi olulist panustada olla. Nüüd juhib ta loovkirjutamiskooli Drakadeemia, kust on välja kasvanud mitu Eesti nimekat dramaturgi ja näidendivõistluse võitjat.
Keiu Virro, ajakirjanik ja teatrikriitik, on samuti dramaturgi rollist rääkinud. Seda eelkõige intervjuude kaudu, küsides, kuidas Eesti dramaturgid end ise näevad. 2013. Aastal tehtud intervjuus leiavad dramaturgid, et lavastusdramaturgi mõiste on väga toores, paljud lavastajad pole harjunud dramaturgidega töötama ning enamus dramaturgi tööst toimub kirjandustoas. Samuti mõeldi kirjandustoa funktsioonile ja olulisusele, sest kuigi dramaturg võib huvitavat materjali pakkuda, ei pruugi see parasjagu teatris töötavatele lavastajatele alati sobida. 2020. aastal tegi Virro intervjuu Laur Kaunissaarega, kus arutles samuti dramaturgi rolli üle. Kaunissaar näeb end sisu puhastaja, lavastuse ühiskondliku mõtestajana ning lavastusprotsessis lavastaja peegeldajana.
Lavastusdramaturge on Eestis üsna vähe ning seda rolli alles avastatakse. Siiski on aktiivseid lavastusdramaturge näiteks Kanuti Gildi Saalis ja Paide teatris. Dramaturgidena tegutsevad ka mõned Tallinna Ülikooli Balti filmi, meedia ja kunstide instituudi ja Tartu Ülikooli lõpetanud.
2021. aastal koostas Eesti Lavastajate ja Dramaturgide Liit teatri ja dramaturgi vahelise üldlepingu, milles on defineeritud erinevate dramaturgiaga tegelevate isikute tööülesandeid:
Vaika saared
pisi|Vaika saared Maa-ameti kaldaerofotol pisi|Vaika saared kaardil thumb|Rand Alumisel Vaikal, taustal [[Vilsandi]]
Vaika saared ehk Vaikad on umbes 5 hektari suurune saarestik Saare maakonnas Vilsandi rahvuspargis Vilsandist läänes.
Saarestik koosneb Alumisest Vaika saarest, Karirahust, Keskmisest Vaika saarest, Kullipangast, Mustpangast ja Ülemisest Vaika saarest.
Ajalugu
1798. aastast pärinevad esimesed teated Waik Laidi nime kandvast saarest.
14. augustil 1910 sõlmiti Riia Loodusuurijate Seltsi ja Kihelkonna kirikumõisa vahel rendileping, mille järgi läksid Vaika saared viie tsaariaegse kuldrubla eest 6 aastaks Riia Loodusuurijate Seltsi valdusse.
1924. aastal liideti Vaika saared Kuusnõmme bioloogiajaamaga ning kuulutati looduskaitsereservaadiks, mille ülevaatajaks nimetati Artur Toom.
1932–1934 aitasid linnuriigi kuulsuse levimisele kaasa Saksamaal Vaika kohta dr Franz Zedtwitzi kirjutatud raamatud "Saladuslikku hahast" ja "Linnulapsed Vaika rihvidel".
7. juunil 1957 võeti Eestis vastu looduskaitse seadus, mille alusel loodi Vilsandi linnuriigist Vaika Riiklik Looduskaitseala.
5. augustil 1958 kinnitati Eesti NSV Ministrite Nõukogu määrusega nr 277 Vaika Riikliku Looduskaitseala piirid: looduskaitseala hõlmas kuut saart (Karirahu, Alumise Vaika, Keskmise Vaika, Ülemise Vaika, Mustpanga ja Kullipanga) koos nendevahelise ja neid ümbritseva merega 200 meetri kaugusel saartest. Looduskaitseala üldpindala oli 35 ha.
1971. aastal nimetati piirkond ümber Vilsandi Riiklikuks Looduskaitsealaks.
Thoinot Arbeau
Thoinot Arbeau on Prantsuse vaimuliku Jehan Tabourot' (17. märts 1520 Dijon – 23. juuli 1595 Langres) anagrammiline pseudonüüm. Thoinot Arbeau on tuntud peamiselt oma teosega "Orchésographie", mis käsitleb 16. sajandi Prantsusmaa seltskonnatantse. pisi|Teose "Orchésographie" tiitelleht
"Orchésographie" ilmus Langres'is 1589. aastal. See dialoogivormis traktaat pakub rikkalikult infot seltskondliku käitumise kohta tantsusaalis ning muusikute ja tantsijate suhtlemise kohta. Teos sisaldab arvukalt puulõikeid tantsijatest ja muusikutest ning rohkeid muusikanäiteid koos põhjalike juhistega sammude kohta, mis oli märkimisväärne innovatsioon tolleaegses tantsunotatsioonis.
Raamatu on inglise keelde tõlkinud Mary Stewart Evans, toimetanud Julia Sutton.
Arbeau tegeles ka astronoomiaga ning avaldas teose "Compot et Manuel Kalendrier, par lequel toutes personnes peuvent facilement apprendre et sçavoir le cours du Soleil et de la Lune et semblablement les festes fixes et mobiles que l’on doit célébrer en l’Eglise, suyvant la correction ordonné par notre Saint Pére Grégoire XIII" ('kalender, mille järgi kõik inimesed saavad hõlpsasti tundma õppida Päikese ja Kuu käiku ning samas ka liikumatuid ja liikuvaid pühi, mida Kirik tähistab, vastavalt parandustele, mille pani ette meie isa püha Gregorius XIII'), Langres: Jehan des Preyz, 1582.
Montesquieu
pisi|Charles de Secondat, Baron de Montesquieu. Portree aastast [[1728]] Charles-Louis de Secondat, La Brède'i ja Montesquieu parun, tuntud lihtsalt kui Montesquieu (18. jaanuar 1689 – 10. veebruar 1755) oli valgustusajastu prantsuse poliitiline mõtleja.
Montesquieu on tuntud oma võimude lahususe käsitluse poolest, mida peetakse tänapäevases riigiteoorias iseenesestmõistetavaks. Ta on moodsa võimude lahususe printsiibi looja, millest kirjutas teoses "Seaduse vaim". Tema idee oli luua parlamentaarne monarhia, milles olid eraldatud seadusandlik, täidesaatev ja kohtuvõim. Seadusandlik võim pidi kuuluma parlamendile, täidesaatev võim kuningale ning kohtuvõim sõltumatutele kohtutele. Montesquieu pidas seda ideaalseks riigikorraks, kuna see pidi takistama ühe võimu omavoli ja kaitsma paremini kodanike õigusi.
Montesquieu on oluliselt mõjutanud Ameerika Ühendriikide põhiseadust.
Ta populariseeris mõisted "feodalism", "despootia" ja "Bütsants".
Teosed ja filosoofia
Montesquieu esimene ühiskondlik-poliitiline teos oli 1721. aastal ilmunud "Pärsia kirjad", mis kujutas endast satiirilist kiriromaani ja milles Montesquieu kohandas seni eeskätt psühholoogilistes teostes kasutatud epistolaarse vormi ühiskonnavaatlusele. See kirjanduslik võte viis tsensori segadusse ja äratas lugejate huvi. Romaan põhines kirjaniku enda päevikul. "Pärsia kirju" on peetud alusepanijaks uuele žanrile: filosoofiline romaan, kus ei ole peamine mitte karakterite kujutamine, vaid autori ideede kirjanduslik esitamine. Kaugelt tulnud rikkale pärslasele Usbekile ja ta sõbrale Ricale, kes on teoses autori ideede ruuporiks, tunduvad paljud eurooplaste, sh prantslaste kombed üsna veidrad. Eriti naeruväärselt mõjuvad tühine ja ülespuhutud õukonnaelu, moemaania ning teadusega eputamine. Noormehed vastandavad seda kõike Ida loomulikkusele. Niisiis, noored pärslased saabuvad Euroopasse ja mida näevad? Sellest pajatavad nad oma kirjavahetuses. Autor suhestas Ida ja Läänt, võrdles nende ühiskonda ja kultuuri, seejuures kumbagi idealiseerimata.
Montesquieu arvates oli riigi parimaks rikastumisviisiks kaubandus. Naaberriikide vallutamine võis küll ajutise rahavoo tagada, kuid pikapeale olid sõjaväe ülalpidamiseks tehtavad kulutused väga suured, mistõttu ei olnud see väga otstarbekas. Väärismetallide kaevandamine koloniaalmaades toob varem või hiljem kaasa üldise inflatsiooni, mille tagajärjel suurenevad kaevandamise kulud ning see omakorda vähendab saaduste väärtust.
Ühiskonnakriitiline oli ka näiliselt ajaloo valdkonda kuuluv raamat "Mõtisklusi roomlaste suuruse ja nende allakäigu põhjustest". Rooma ajalugu oli mugav ja ohutu vorm tollaste Prantsusmaa olude arvustamiseks.
Ühiskonna arengut käsitledes esitas Montesquieu geograafilise keskkonna teooria, mille kohaselt ühiskond sõltub seda ümbritsevatest geograafilistest oludest – eeskätt kliimast, aga ka pinnavormidest. Ta väitis, et külm teeb inimese tugevaks, aktiivseks, sihikindlaks ja teotahteliseks, kuumus seevastu muudab laisaks ja ükskõikseks. Pinnaehituse mõju lahates arvas Montesquieu, et mäed sünnitavad vabadusearmastust, tasandikud despootiat.
Montesquieu pooldas tervest mõistusest lähtuvat liberaalset ühiskonnakorda, mis soodustaks inimese vaimset ja kõlbelist arengut, ning eelistas Lääne avatust ja tsiviliseeritust Ida suletusele ja despootiale. Ta uskus, et vabaduse vaim ja läänemaine kultuur kuuluvad kokku, seda juba alates Vana-Kreeka demokraatlikust valitsemisviisist, mille mandumist ja hääbumist ta kahetses.
Charles de Montesquieu mõju Ameerika põhiseadusele
Kuna Ameerika põhiseaduse loojad on Montesquieule teiste poliitiliste mõtlejatega võrreldes kõige rohkem viidanud, arvatakse, et Montesquieu on oluliselt mõjutanud Ameerika Ühendriikide põhiseadust. Montesquieu teooriatest lähtuti seetõttu, et need olid ameeriklaste situatsiooni arvestades asjakohased. Võimude lahususe teooria oli Ameerika riigijuhtidesse ja poliitikutesse niivõrd juurdunud, et seda käsitleti fundamentaalse põhimõttena. Samuti olid Ameerika osariikide valitsemisstruktuurides juba eraldatud täidesaatev, seadusandlik ja kohtuvõim. Seetõttu oli mugav kohandada Montesquieu teooriaid tugevama föderaalvalitsuse loomisel.
Mõningatele Ameerika põhiseaduse loojatele avaldasid mõju Montesquieu mõtted vabariigist. See, kuidas kodanikud peavad riigi hüvanguks enda individuaalse huvi arvelt ohverdusi tooma, kõnetas kuulsaid riigimehi eesotsas George Washingtoniga.
Kokkuvõttes ei tea keegi, kui palju Montesquieu teooriad Ameerika põhiseaduse loojaid mõjutasid, sest põhiseaduses ei ole Montesquieu teooriate kohta midagi sõnaselgelt kirjas. Arvestades, et Ameerika põhiseaduse loojad on Montesquieule viidanud rohkem kui teistele autoritele, siis arvatakse, et Montesquieu mõtetel oli oluline mõju Ameerika põhiseadusele.
Võimude lahususe teooria
Montesquieu võimude lahususe teooria põhines Briti riigisüsteemi uurimisel ja teise valgustusajastu mõtleja, John Locke’i teoorial. Montesquieu teooria erineb Locke’i omast seetõttu, et selles käsitletakse kohtuvõimu eraldiseisva institutsioonina. Kuigi Briti riigisüsteemis ei olnud kohtuvõim niivõrd olulisel kohal kui täidesaatev ja seadusandlik võim, oli olukord varasemaga võrreldes paranenud. Montesquieu ajal ei saanud Briti monarh enam omavoliliselt kohtunikke ametist eemaldada ja seetõttu oli kohtuvõim muutunud eraldiseisvamaks.
Montesquieu eristab enda teoorias seadusandlikku, täidesaatvat ja kohtuvõimu. Seadusandliku võimu ülesanne on seaduste väljaandmine ning vajadusel kehtivate seaduste muutmine või tühistamine. Täidesaatev võim peab tagama avalikkuse turvalisuse ning otsustab sõda ja rahu puudutavate küsimuste üle. Kohtuvõim karistab kurjategijaid ja lahendab isikutevahelisi vaidlusi.
Salme kaitseliin
Salme kaitseliin ehk Salme liin oli Wehrmachti kaitseliin Sõrve poolsaarel.
Montesquieu
Võimude lahususe teooria
Montesquieu arvates on võimude lahusus hädavajalik kodanike vabaduse tagamiseks. Kui seadusandlik ja täidesaatev võim satuvad ühe isiku või institutsiooni mõjusfääri, võib riigikord muutuda türanniaks, sest seadusi saab anda välja see, kes riiki valitseb. Kui kohtuvõim ning täidesaatev võim oleksid sama isiku või institutsiooni käes, võiks riigikord jällegi muutuda türanniaks, sest valitseja saab ise olla kohtuniku rollis. Kui kohtuvõim oleks ühendatud seadusandliku võimuga, oleks riigis elavate inimeste elu ja vabadus ühe isiku või institutsiooni käes. Montesquieu leiab, et vabadus lõpeb siis, kui üks isik või institutsioon rakendab vähemalt kahte nendest kolmest võimust. Seetõttu on Montesquieu arvates vaja riigivõimu teostamisele seadustega piirid seada. Peamise eesmärgi – kodanike vabaduse – suurendamiseks on vaja kodanikusõbralikku valitsemisvormi ja seadusandlust.
pisi|James Madison
Võimude lahususe teooria oli Ameerika riigimeestele niivõrd omaseks saanud, et seda käsitleti kui riigi fundamentaalset põhimõtet. Ei ole kindlalt teada, kuid üldlevinud arvamusena peetakse Montesquieud isikuks, kelle kaudu võimude lahususe teooria Ameerika põhiseadusesse jõudis. Kuna Ameerika osariikides kasutusel olev süsteem juba toetas võimude lahususe ideed, oli seda ka lihtsam põhiseaduses rakendada. Osariikides oli olemas täidesaatev, seadusandlik ja kohtuvõim. Erinevus Montesquieu teooriast seisnes selles, et osariikides kehtinud süsteemis ei olnud need kolm võimu piisaval määral üksteisest eraldatud.
Salme kaitseliin
Liinil toimusid lahingud 9. ja 10. oktoobril 1944. 9. oktoobril ründasid Saaremaal hoogsalt edasi liikunud Nõukogude väed tugevate tankiüksuste toetusel Salme liini kogu selle pikkuses ja murdsid selle kaitsesse kahes kohas sisse. Võitlused olid ägedad ja peagi selgus, et rindejoont taastada ei suudeta. Sakslased taganesid 10. oktoobril Arista liinile.
Montesquieu
Võimude lahususe teooria
Kuigi Ameerika põhiseaduses ei ole otseselt kirjas, et lähtutakse võimude lahususe teooriast, on see kirja pandud kaudselt. Kongressile anti seadusandlik võim, presidendile täidesaatev võim ning Ülemkohtule ja teistele kongressi loodud kohtutele anti kohtuvõim. Võimude lahususe põhimõtet rakendati ka osariikides.
Oluline on asjaolu, et Ameerika põhiseadusesse ei pandud kirja Montesquieu absoluutset võimude lahususe teooriat. Hoolimata tagajärgedest, millele Montesquieu enda teoorias tähelepanu juhtis, otsustasid Ameerika põhiseaduse loojad täidesaatvat, seadusandlikku ja kohtuvõimu omavahel vähesel määral jagada.
James Madison, kes oli üks Ameerika põhiseaduse loojatest, kirjutas "The Federalist Papersis" avaldatud essee Montesquieu absoluutsest võimude lahususe teooriast. Tema jaoks oli Montesquieu teooria põhimõte see, et võimud ei tohi sattuda sama isiku või institutsiooni kätte. Seetõttu võis eri võimudele anda kontrollimehhanismid üksteise suhtes. Madison illustreeris enda arvamust näidetega osariikide valitsemissüsteemidest. Ka seal ei olnud tegu absoluutse võimude lahususega. Samuti oli Madisoni arvates absoluutne võimude lahusus praktikas võimatu. Eriti oluliseks pidas ta kontrollimehhanismide andmist täidesaatvale ja kohtuvõimule. Kuna seadusandlikul võimul on kalduvus kontroll haarata, vajavad täidesaatev ja kohtuvõim selle vastu kaitset.
Mõtted majandusest
Probleemid Ameerika majanduses andsid tõuke põhiseaduse koostamiseks. Osariigid olid abitud brittide 1783. aasta juulis kehtestatud ühepoolse embargo vastu. Ükski osariik ei soovinud brittide tegudele poliitiliselt vastata, kui teised osariigid samamoodi ei käitu. Kuigi ei saa kindlalt väita, et uue riigisüsteemi loomisel lähtuti Charles de Montesquieu majandusteooriast, arvatakse, et see mõjutas mingil määral Ameerika põhiseaduse loojaid.
Kuna Ameerika põhiseaduse loojad mainisid oma kirjateostes kõige rohkem Montesquieud, ollakse arvamusel, et Montesquieu avaldas Ameerika põhiseaduse loojatele mõju ka enda majandusteooriaga. Montesquieu tööd olid avaldatud enne Ameerika põhiseaduse loomist, mis tähendab, et ameeriklased olid saanud nende sisuga pikemalt tutvuda. Samuti olid Montesquieu teooriad Ameerika olukorda arvestades asjakohased.
thumb|Montesquieu "De l'esprit des lois“
Peamised põhimõtted
Ameerika põhiseaduse koostajad pidasid vajalikuks lähtuda vaba turumajanduse põhimõttest. Osariigid ei tohtinud majandusele piire seada, välja arvatud juhul, kui need olid möödapääsmatult vajalikud. Kui osariigid oleksid saanud enda majandust reguleerida suuremas osas, kui neile põhiseadusega võimaldati, ei oleks saavutatud ühtset turgu. Osariikide vahel pidi eksisteerima ühtne turg, milles on kõikide majandussubjektide jaoks võrdsed võimalused.
Montesquieu oli veendumusel, et majandus oma loomult viib rahuni. Kahe riigi vaheline kaubavahetus muudab nad üksteisest sõltuvaks, sest üks on huvitatud ostmisest ja teine müümisest. Seega proovitakse vältida erimeelsusi, sest muidu ei saa üks osta ja teine müüa või vastupidi.
Arvamus vabariigist
Montesquieu arvamuse järgi oli vabariik hästi organiseeritud, kui see suutis panna kodanikud eelistama individuaalsele huvile üldsuse huvi. Tema idee järgi pidid seadustele alluma ka riigijuhid, kes ise seadusi välja andsid ja täide viisid. Sellist tulemust proovis saavutada George Washington, kes nõustus Montesquieu seisukohaga ning proovis ameeriklasi veenda selles, et mõningatel juhtudel tuleb ohverdada enda individuaalsed huvid kogukonna hüvangu nimel. Föderaalvalitsuse olemasolu oli tema arvates hädavajalik, et tegeleda kõiki osariike puudutavate teemadega.
Kuna Montesquieu arvas, et hästi korraldatud vabariik peab olema väike, ei pooldanud mõned Ameerika poliitikud ja riigimehed tema vabariigi teooriat. Väikesel vabariigil oli Montesquieu arvates suure vabariigiga võrreldes eelis seetõttu, et väikese vabariigi kodanikud tajuvad üldise heaolu nimel tehtud muutuste mõju paremini. Seetõttu on nad nõus ka rohkem enda individuaalseid huve ohverdama üldiste huvide jaoks.
Ameeriklased soovisid ühtset riiki tugeva föderaalvalitsusega. Mitmetasandilise riigikorraldusega riik ei ole Montesquieu mõttes väike vabariik. Alexander Hamilton ja James Madison seevastu proovisid ameeriklasi selles ümber veenda. Madison kirjutas The Federalistis, et tugeva föderaalvalitsusega Ameerika suudaks palju efektiivsemalt korraldada riigielu kui väikesed vabariigid ehk Ameerika osariigid omaette. Hamilton väitis, et 13 Ameerika osariiki võivad sattuda omavahelisse konflikti, sest seda on juhtunud ka varem, ning konflikti saaks vältida ühtse riigi loomisega.
Aravere
Aravere on küla Rapla maakonnas Märjamaa vallas.
Esse est percipi
Seevastu vaime iseloomustas ta fraasiga esse est percipere 'olemine on tajumine'.
Élisabeth-Louise Vigée-Le Brun
Tema maalides kajastub üleminek rokokoolt klassitsismile. Õukonnamaalijana olid tema värvivalik ja joonistamisstiil tüüpilised rokokoole, aga maalidel kujutatud inimeste riietus on harilikult klassitsistlik.
Lapsepõlv
Tema isa oli portree- ja lehvikumaalija Louis Vigée, ema juuksur. Kui tüdruk oli kuueaastane, saadeti ta Pariisist 50 km kaugusel edelas paiknevasse Épernoni, kuhu ta jäi viieks aastaks kloostrisse, nagu oli toona tavaks. Seejärel tuli ta koju tagasi.
Esimesed juhised maalimise alal sai Élisabeth isalt, aga juba 1767. aastal suri isa nakkusse, mille ta sai operatsiooni käigus, mis tehti kurku kinni jäänud kalaluu eemaldamiseks. 1768. aastal abiellus ema jõuka juveliiri Jacques-François Le Sèvre'iga ja perekond kolis uude majja, mis asus kuningalossi naabruses. Élisabethile andsid maalimisel õpetusi paljud kunstnikud, nende seas Gabriel François Doyen, Jean-Baptiste Greuze ja Joseph Vernet. Orléansi hertsogi Louis Philippe II naine Louise Marie Adélaide de Bourbon hakkas tema patrooniks.
Autodidaktist varateismelisena maalis Élisabeth portreesid elukutselisena. Võimuorganid hõivasid tema ateljee karistuseks litsentsita tegutsemise eest, mistõttu pidi Élisabeth astuma maalikunstnikke ühendavasse Püha Luuka akadeemiasse, mis, nagu selgus, oli tema töid oma näitusel juba avaldanud. 25. oktoobril 1773 võeti ta akadeemiasse vastu.
Õukonnakunstnikuna
7. augustil 1775 abiellus ta mõjuka kunstikaupmehe Jean-Baptiste-Pierre Le Bruniga. Abielu polnud õnnelik, sest mehel oli komme oma naise sissetulekud hasartmängudes maha mängida. Nad kolisid lahku, kuid nende läbisaamine jäi surmani sõbralikuks.
Élisabeth maalis paljusid aadlikke ja tema karjäär õitses. Ta kutsuti Versailles' lossi kuninganna Marie Antoinette'i maalima. Kuninganna oli temaga nii rahul, et temast sai kuningapere mitteametlik õukonnakunstnik. Ta maalis kuningaperest üle 30 pildi.
12. veebruaril 1780 sündis tema ainus laps, tütar Jeanne Julie Louise, keda hüüti Julieks.
1783. aastal arutati küsimust, kas võtta Élisabeth-Louise Vigée-Le Brun Kuningliku maalikunsti- ja skulptuuriakadeemia liikmeks. Esialgu lükati tema kandidatuur tagasi põhjusel, et tema abikaasa ei elanud jõudeelu, vaid tegi tööd: ta oli kunstikaupmees. Kuid Marie Antoinette avaldas oma abikaasale Louis XVI-le mõju ja nii käskis kuningas Le Bruni erandkorras vastu võtta. Akadeemia liikmeks saamise puhul kinkis kunstnik akadeemiale oma allegoorilise maali "Rahu toob tagasi õitsengu", aga akadeemia ei pannud seda maali avalikult välja. Samal päeval võeti akadeemiasse vastu veel teinegi naiskunstnik Adélaide Labille-Guiard.
pisi|"Autoportree Julie' ja turbaniga" (1786) 1787. aastal avalikustas Le Brun skandaalse maali "Autoportree Julie ja turbaniga". Londonis veel samal aastakümnel avaldatud anonüümses Prantsuse õukonnaelu kirjeldavas teoses "Salajased mälestused" ("Mémoires secrets") kommenteeriti seda järgmiselt: «Loomuvastasus, mille hukkamõistmises ühinevad kunstnikud, kunstiarmastajad ja hea maitsega inimesed ning mis ei leia pretsedente alates antiikajast, seisneb selles, et naeratades näitab [proua Vigée-Le Brun] oma hambaid.»
Niisugune jäme etiketi rikkumine oli hullem, kui kuningapaar taluda suutis. Le Brun vabastati õukonnakunstniku kohalt ja 1789. aastal sai järgmiseks õukonnakunstnikuks poolakas Alexander Kucharsky.
Väljaspool Prantsusmaad
Pärast Suurt Prantsuse revolutsiooni ja kuningapaari vahistamist pages kunstnik oma tütrega Prantsusmaalt. Ta elas ja töötas Itaalias, Austrias ja Venemaal, kus tema kogemused aristokraatidega läbikäimisel tulid suureks kasuks. Roomas said tema teosed suure kiituse osaliseks ja ta valiti ka sealse Püha Luuka Akadeemia liikmeks.
Venemaal maalis ta hulgaliselt aadlikke, nende seas viimast Poola kuningat Stanisław August Poniatowskit ja keisri pere liikmeid. Siiski ilmnesid mõned kultuurilised erinevused. Katariina II ei olnud esialgu rahul oma pojatütarde Aleksandra ja Jelena Pavlovna portreega, mis näitas liiga palju ihu. Et Katariinale meeldida, maalis Le Brun tüdrukute käed üle, lisades varrukad, mis olid kleidiga sama värvi. Niisugune lahendus rahuldas Katariinat ning ta lubas kunstnikul ennastki maalida, kuid enne selle teostumist ta suri. Maalil kujutatud tüdrukud olid õnnetu saatusega: mõlemad abiellusid, kuid kumbki ei elanud üle 20 aasta vanaks, ehkki Jelena sugu püsib tänapäevani.
pisi|Napoleoni õde [[Caroline Murat (1807)]] Peterburis võeti Le Brun Peterburi kunstiakadeemia liikmeks. Tema tütar Julie abiellus ema jahmatuseks vene aadlikuga.
Tagasi kodumaal
Ta külastas ka Inglismaad ja maalis 19. sajandi alguses paljusid kuulsusi, sealhulgas lord Byronit. 1807. aastal reisis ta Šveitsi ja sai Genfis sealse kunstiühingu auliikmeks.
Ta ostis Pariisi lähedal Louveciennes'is maja, kus elas kuni 1814. aastani, mil Preisimaa sõjavägi selle rekvireeris. Seejärel elas ta Pariisis, kus ka suri 86 aasta vanuselt. Ta maeti Louveciennes'i kalmistule oma kunagise kodu lähedale.
1835. ja 1837. aastal avaldas ta oma memuaarid, mis pakuvad huvitavat vaadet kunstnike koolitamisele tema noorpõlves.
Élisabeth-Louise Vigée-Le Bruni loomepärandisse kuulub 660 portree- ja 200 maastikumaali.
Demitz-Thumitz
Demitz-Thumitz (ülemsorbi keeles Zemicy-Tumicy) on küla Saksamaal Saksimaa liidumaal Bautzeni kreisis Demitz-Tumitzi vallas.
Masinakeel
pisi|Masinakeelemonitor [[monoplaatarvutis WDC 65816/65802, monitor näitab disassemblerit, protsesside registrit ja mälutõmmiseid]] Masinakeel (ka masinkeel, masinkood, masinakood) on programmeerimiskeel, mis on arvuti protsessorile otseselt arusaadav.
Tavaliselt töötleb masinakeelt masin (näiteks mikroprotsessor), kuid seda võidakse töödelda ka tarkvaraliselt mõnel teisel, mitteühilduval protsessoril emulaatori abil. Spetsiaalselt masinakeeleinterpretaatori (baitkoodi virtuaalmasina) loodud "masinkoodi" nimetatakse baitkoodiks (vt Java baitkood).
Tehniline selgitus
Kuigi masinakood võib tunduda sarnasena assemblerkeelega, on need siiski erinevad keeled. Assemblerkeelne lähtekood koosneb protsessori masinakäskude mnemokoodidest ja kahendsüsteemi teisendatavatest operandidest, aga masinakood koosneb ainult kahendarvudest.
Igal protsessori tüübil on oma masinakeel, mis võib teiste tüüpidega osaliselt kattuda. Kui protsessor A mõistab täielikult protsessori B masinakeelt, öeldakse, et A on B-ga ühilduv. Seejuures B ei pruugi ühilduda A-ga, A võib teada koode, mida B ei tea. Samuti võivad kaks protsessorit ühilduda kolmandaga, aga mitte omavahel. Protsessoriga ühilduv assembler on assembler, mis tõlgib assemblerkeeles programmi protsessori masinakeelde.
Masinakeele "sõnu" nimetatakse masinakäskudeks. Assemblerkeelne või masinkoodis arvutiprogramm on pikk nimekiri masinakäskudest, mida protsessor täidab. Vanemad protsessorid täitsid masinakäske ainult jadamisi, kuid osa tänapäevaseid protsessoreid suudab täita ka mitut käsku samaaegselt, seega kiiremini. Programmi masinakoodi ei pruugi protsessor täita järjestikku, vaid võib käskude täitmisel hüpata ühest kohast teise vastavalt täidetavas programmis olevatele siirdekäskudele või vastavalt sündmustele (välisseadmetelt saadud katkestussignaalide järgi).
Protsessorite arhitektuurid ja masinakäsud
Mõnes masinakeeles on kõik käsukoodid alati võrdse bittide arvuga, mõnes mitte. RISC-protsessorite arhitektuuris on käsukoodid alati ühe pikkusega, CISC-protsessoritel käsukoodide pikkus varieerub. Tänapäeval on enamik CISC-protsessoreid sisemiselt RISC-arhitektuuriga: kuigi programmid annavad neile CISC-käske, transleeritakse need protsessoris RISC-käskudeks. Sellised on näiteks Pentium 2 seeria protsessorid. Väliselt on protsessorid CISC-tüüpi tagasiühilduvuse saavutamiseks vanemate protsessoritega.
Harilik mustikas
Harilik mustikas ehk mustikas (Vaccinium myrtillus) on kanarbikuliste sugukonda mustika perekonda kuuluv heitlehine kääbuspõõsas ehk puhmas.
Taime eestikeelne nimetus "mustikas" tuleb tema marjade värvist, samuti sellest, et küpsed marjad purunevad kergesti ning määrivad käsi ja nägu.
Omakorda kaktuseperekonna Myrtillocactus nimi tuleb sellest, et tema viljad meenutavad väliselt mustikaid.
Botaanilised tunnused
pisi|left|Õitsev mustikapuhmas Mustikapuhmas on 15–40 cm kõrge, tõusva või püstise varre ja tugevasti harunenud roheliste teravakandiliste võrsetega. Levila põhjaosas, tundras on mustikas märksa madalam, kasvab vähem kui 10 cm kõrgeks. Mustikal on roomav risoom, mis annab ohtralt võsusid.
Lehed on puhasrohelised, munajad, veidi nahkjad ja peensaagja servaga. Lehed paiknevad varrel vahelduvalt. Lehed ja varred on soonega, nii et vihmavesi voolab neid sooni mööda otse juure peale. Mustikas on heitlehine: sügisel langevad lehed maha. Sageli muudavad mustikalehed enne langemist värvi, muutudes näiteks punaseks, aga mitte korraga ja mitte kõik. Samal taimel võib näha kõrvuti paiknemas nii rohelisi kui ka punakaid lehti ning hilissügiselgi võib mustikal näha täiesti rohelisi lehti.
Õied on rohekasvalged, roosaka varjundiga, urnjad ning asetsevad üksikult lühikese kõverdunud rao otsas lehtede kaenlas. Õiel on 5 õielehte, 10 tolmukat ja 1 emakas. Sigimik on alumine. Lehetupp ei jagune osadeks. Õis on allapoole kaldu ja see kaitseb tolmuterasid kuivamise eest. Ta õitseb mais-juunis. Mustikas on putuktolmleja; teda tolmeldavad peamiselt mesilased ja kimalased. Mustikas on hea meetaim.
pisi|Valminud mari Marjad valmivad juulis-augustis. Nad on mustad, aga neid katab õhuke vahakiht, mis muudab nad tumesinisteks. Vahakiht eemaldub pesemisel kergesti. Mari on seest punane. Mustikamarjas on kuni 40 seemet, keskmiselt poole vähem.
Levik ja kasvukohad
Laial maa-alal levinud harilik mustikas kasvab järgmistes piirkondades:
Harilik mustikas on levinud üle Eesti ning kasvab niisketes metsades, metsa- ja rabaservadel, eelistades peamiselt happelist turvasmulda.
Maailmas kasvatatakse mustikaid ka istandustes, mille tarbeks on aretatud eriti suurte marjadega sorte. Hilissuvel ja varasügisel ostavad paljud ettevõtjad elanikkonnalt mustikaid kokku. Mustikate korjamine metsast annab paljudele lisasissetulekut. Päevas korjab kogenud mustikakorjaja ligi kümme liitrit marju, ehkki see sõltub suuresti korjajast ja samuti metsast.
Saadused
Droogina kasutatakse mustikavilju (Myrtilli fructus). pisi|Mustikas Eestis pisi|Küpsed mustikamarjad
Mustikas on väärtuslik marjataim. Tema tumesinised marjad on meeldiva magusa maitsega. Need sisaldavad suhkruid (5–7%), pektiine, orgaanilisi happeid (õun- ja sidrunhapet 1%) ning parkaineid (7%) pürokatehhiinide rühmast. Küllaldaselt on väärtuslikke vitamiine: C-vitamiini, karoteeni, PP-vitamiini, B2- ja B1-vitamiini. Lehed sisaldavad parkaineid (kuni 20%), arbutiini (1,6%), glükosiidi mürtilliini (1%), glükosiidi neomürtilliini, flavonoide ja orgaanilisi happeid.
Marjadest valmistatakse toor- ja keedumoosi, kompotte, keediseid, džemme, mahla, veine jm. Marju säilitatakse ka kuivatatult või pudelis.
Mustikas leiduv värvaine on pH-indikaator. Kui kasvukohas pH väheneb, muutub värvaine punasest siniseks. Seda kasutatakse toiduvärvina, näiteks liha tembeldamiseks, sest ta on täiesti ohutu ja looduslik.
Kes on söönud suure hulga mustikaid, selle väljaheide on teist värvi: see muutub väga tumedaks, peaaegu mustaks.
Ernst Blessig
Ernst Friedrich Blessig (12/24. detsember 1859 Peterburi – 22. aprill 1940 Tartu) oli Eesti arst (oftalmoloog).
Ernst Blessig oli Frederic Johann Blessigi (1816–1887) ja Wilhelmina Amburgeri (1822–1898) noorem poeg. Ta õppis Peterburis erakoolis ning aastatel 1877–1885 Tartu Ülikoolis arstiteadust. Pärast seda töötas ta Peterburi silmahaiglas. Aastatel 1887–1888 täiendas ta ennast Saksamaal. 1888. aastast oli ta Peterburi silmahaigla kirurg ning alates 1900. aastast selle juhataja. 1918. aastal lahkus ta Peterburist ja pöördus Tartusse.
1921–1929 Tartu Ülikooli silmahaiguste professor. Blessig uuris glaukoomi ja teisi silmahaigusi. 1921. aastal oli ta üks Eesti Pimedate Hoolekande Seltsi "Pimedate abi" asutajaid.
Ernst Blessig oli kaks korda abielus. Tema esimene abikaasa oli Elise Augusta Moritz, kellega Blessig abiellus 1891. aastal Peterburis. Naine suri 1914. aastal tuberkuloosi. Teist korda abiellus ta 1927. aastal Tartus Dagmar Amalie Kochiga. Kummastki abielust lapsi ei sündinud.
Blessigi mälestus
pisi|Blessigi haud Tartus Raadi kalmistul Eesti Pimedate Muuseum paigaldas 1990. aastal tema kalmule Raadi kalmistul hauatähise: graniitkivile kinnitatud kaks pronksplaati, ühel tema nimi, ladinakeelne ametinimetus, sünni ja surma kuupäevad, teisel vähendatud koopia Tartu Ülikooli Silmakliiniku fuajees asuvast skulptor Aleksander Elleri loodud bareljeefist "Pimedat viiakse Hygieia juurde". Hauatähise kujundas kunstnik Ado Koch. 2005. aastal varastati tähiselt pronksplaadid. Eesti Pimedate Muuseum, Tartu Nägemisvaegurite Arenduskeskus ja Tartu Ülikooli Silmakliinik taastasid hauatähise 2006. aastal.
Gaas
pisi|Gaasimolekulide liikumine
Gaas on aine agregaatolek, milles osakesed (aatomid ja molekulid) liiguvad vabalt, olemata püsivas vastastikmõjus aine teiste osakestega.
Gaasilises olekus on aine kõrgemal energiatasemel kui vedelas või tahkes olekus. Gaasi jahutamisel ta kondenseerub ehk muutub vedelikuks. Vedeliku edasisel jahutamisel toimub kristallisatsioon ehk aine muutub tahkiseks. Gaasi temperatuuri olulisel tõstmisel omandavad tema koostises olevad osakesed elektrilaengu ehk ioniseeruvad – gaasist saab plasma.
Gaasilises olekus on molekulid ja aatomid vabad. Ainsaks nendevaheliseks vastastikmõjuks on juhuslikud kokkupõrked. Osakesed liiguvad vabalt suvalises suunas. Gaas on aine korrastamata olek.
pisi|Veeaur (gaasiline vesi) on nähtamatu, kuid kõnekeeles öeldakse veeaur ka väikesteks piiskadeks kondenseerunud (vedela) vee kohta, mis näeb välja nagu udu. Olulisemad gaasi iseloomustavad suurused on temperatuur, rõhk ja ruumala. Samadel tingimustel täidab võrdne kogus ükskõik millist gaasi võrdse ruumala. Näiteks normaaltingimustel (temperatuur 0 °C, rõhk 1 atm) on ühe mooli gaasi ruumala 22,4 liitrit.
Gaas on homogeenne. Kui segada kahte erinevat gaasi, siis nad segunevad difusiooni teel nii, et igas ruumipunktis oleks nende suhe ühesugune. Gaas, nagu vedelikki, voolab ja võtab teda mahutava anuma kuju. Erinevalt vedelikust ei võta gaas enda alla kindlat ruumala, vaid paisub võimaluse korral lõputult.
Ringuta
Ringuta on küla Rapla maakonnas Märjamaa vallas.
Ringuta asub Märjamaast 3 km kirdes. Lähimad külad on Orgita edelas, Päädeva loodes, Pühatu idas ja Rassiotsa kagus. Külast möödub lääne poolt Tallinna–Pärnu maantee.
Ringuta küla esmamainiti 1871 kujul Ringuta ja umbes 1900. aastast on teada venekeelne nimekuju Рингута. Ringuta kuulus Märjamaa kihelkonda ja oli Orgita mõisa karjamõis. Eksisteeris ka Ringuta kõrts.
1977–97 oli Ringuta ametlikult Orgita osa.
Linkur
Linkur (inglise keeles linker) on arvutiprogramm, mis võtab erinevad objektikoodi ja teegifailide nn importteegid ning ühendab need kokku ühtseks, käivitatavaks programmiks (või ka uueks programmiteegiks).
Tavaliselt on iga arvutiprogramm lingitud ka mitme operatsioonisüsteemi teegi külge.
On kaks põhilist linkimisviisi:
Staatiline linkimine
Staatilise linkimise ajal kopeeritakse osa teekide sisust binaarfaili (programmifaili). See tähendab, et kui mitu binaarfaili kasutab teegi samu osi, eksisteerib neist arvutis mitu eksemplari. See-eest ei jää programmikood sõltuvaks süsteemis eksisteerivast teegifailist. Viimane võib olla probleemiks näiteks siis, kui mitu programmi nõuavad eri versioone samast teegist. Seda fenomeni kutsutakse vahel DLL-põrguks ("DLL hell").
Dünaamiline linkimine
Nagu eelpool mainitud, dünaamiline linkimine viiakse läbi programmi käivitamise ajal. Seetõttu ei ole programmi binaarfail iseseisev, vaid jääb sõltuvaks välistest teegifailidest. Sarnaselt staatilise linkimisega lahendab linkur binaarfaili loomise ajal programmis kasutatud sümbolid, kuid neid ei panda programmifaili sisse, vaid märgitakse ära, kust teegifailist neid käivituse ajal otsida.
Dünaamilist linkimist kasutatakse ära olukordades, kus olenevalt käivituskeskkonnast täidetakse teatud toiminguid eri viisidel, näiteks eri versioonides samast operatsioonisüsteemist. Seda kasutavad ära ka eri operatsioonisüsteemide ühenduskihid, näiteks Wine'i tarkvara Windowsi programmide kasutamiseks Unixi-laadsetel platvormidel.
Dünaamilise linkimise võib liigitada veel kaheks: laadimisaegseks ja nõudmisel (on-demand) linkimiseks. Nagu nimetustest võib järeldada, täidetakse üks programmi käivitamise ajal ning teine siis, kui mõne linkimata sümboli poole pöördutakse. Viimane lähenemine on populaarne uutes programmeerimiskeeltes, kus eraldi linkimisfaasi ega sümboleid polegi (küll aga võidakse linkida programmikoodi interpretaator).
Metsaääre (Märjamaa)
Metsaääre on küla Rapla maakonnas Märjamaa vallas.
Suurima kaaluga bitt
pisi|280px| Arvu 149 esitus [[kahendsüsteemis. Suurima kaaluga bitti tähistav ruut on värvitud]]
Suurima kaaluga bitt (ka vanim bitt, kõrgeim bitt; inglise keeles most significant bit, lühend MSB) on bitt, mis esitab positsiooni, kus asub kahendarvu suurima väärtusega bitt.
Kahendsüsteemis reastatakse kõik bitid kaalu järgi, tavaliselt kaalu vähenemise järjekorras. Vasakpoolseima ehk suurima kaaluga biti väärtus on 2n–1 (kus n on kahendarvu kohtade arv). Vähima kaaluga biti väärtus on 20 ehk 1. Näiteks kahendarvu 100101012 väärtus kümnendsüsteemis on: 27+0+0+24+0+22+0+20 = 14910. Suurima kaaluga biti väärtus on siin 28–1 = 27 = 128 (kahendarvus on 8 positsiooni).
Tavaliselt kirjutatakse kahendarv nii, et MSB on kahendarvu vasakpoolseim bitt. Mõnede arvutite arhitektuuris ja krüptograafia rakendustes kasutatakse ka esitusviisi, kus MSB on parempoolseim bitt.
Inglise keeles püütakse vahet teha kahel lühendil: msb ja MSB – vastavalt most significant bit ja teine Most Significant Byte. Viimasel juhul viidatakse mitmebaidilise sõna kõige suuremat kaalu omavale baidile.
Maximilian Bresowsky
Maximilian Nikolai Gustav Bresowsky (17/29. märts 1877 Riia – 16. oktoober 1945 Kempten) oli Eesti psühhiaater.
Tema isa oli ohvitser Wilhelm Bresowsky.
Ta õppis 1895–1901 (arst, 1902 kreisiarst) Tartu ülikoolis arstiteadust ja 1901–1902 zooloogiat.
Rõngu Keskkool
Rõngu Keskkool on üldhariduskool Tartu maakonnas Rõngus. Rõngus hakati haridust andma 17. sajandi lõpul. 1686. aastal avas Bengt Gottfried Forseliuse kasvandik Ignatsi Jaak Rõngu kirikumõisas kooli, mille edaspidisest saatusest andmed puuduvad, sest kirikulaegas koos dokumentidega hävis Põhjasõjas.
1760.–1770. aastail avati külakoolid Hellenurmes, Udernas, Lapetukmes, Astuveres, Soodlas ja Raigastes. Loodud Raigaste külakooli võib pidada üheks vanimaks kooliks Suure-Rõngu alal. 1808. aastal annetas Rõngu mõisa omanik krahv Camili Mannteuffel Raigaste koolimaja Käoste talu mail asunud vennastekogudusele.
1844. aastal õpetas köster-koolmeister Karl Rossmann leerimajas (seal asus Rõngu kihelkonnakool, milles koolitati tulevasi koolmeistreid) lastele lugemist, kirjutamist, rehkendamist ja piiblilugu.
Alates 1879. aastast oli kool 4-klassiline ning 1895. aasta sügiseks valmis uus koolihoone (majas oli kaks klassituba, köök, magamisruum ja elutuba õpetajatele). 1908. aastal valmis kihelkonnakooli juurdeehitis. 1927. aastal muudeti kool 6-klassiliseks algkooliks, seejärel 1940. aastal juba 7-klassiliseks Rõngu Mittetäielikuks Keskkooliks. 1941.–1944. aastal sai Rõngu Mittetäielik Keskkool jälle 6-klassiliseks kooliks.
Sõprussidemed Norra Hobøli kooliga
Alates 1994. aastast on Rõngu Keskkoolil sõpruskool Norras. Õpilaste grupid käivad vastastikustel külaskäikudel, ühel aastal toimub kohtumine Rõngus, järgmisel aastal Norras.
Õpetajate päeva tähistamine koos endiste õpetajatega
Alates 2016. aastast on Rõngu kooliperel tavaks kutsuda õpetajate päeval koolimajja endised õpetajad – tänased pensionärid. Üheskoos vaadatakse õpilaste esinemist, kohvilaua taga meenutatakse olnut ning räägitakse olevikust ja tulevikust.
pisi|Õpetajate päev
Auvilistlase valimine alates 2016. aastast
Rõngu hariduselu 330. aastapäeva eel pandi alus uuele traditsioonile: iga juubeli eel valitakse Rõngu Keskkooli auvilistlane või auvilistlased. Ürituse eesmärgiks on tänada ja tunnustada Rõngu koolis õppinud või ajaloolisest Rõngu kihelkonnast pärit või Rõngu mail tegutsenud teenekaid inimesi. Rõngu Keskkooli auvilistlase nimetuse võib anda Rõngu Keskkooli (või mõne teise nime all siinkandis tegutsenud õppeasutuse) vilistlasele tema silmapaistva tegevuse eest teadus-, haridus-, kultuuri- või ühiskonnaelus. Rõngu Keskkooli auvilistlase nimetuse võib ka omistada inimesele, kes pole õppinud ajaloolisel Rõngu territooriumil asunud õppeasutuses, kuid vastab vähemalt ühele järgnevatest kriteeriumidest: auvilistlane on päritolult seotud Rõngu piirkonnaga ning tal on olulisi kordaminekuid Eesti teadus-, haridus-, kultuuri-, spordi- või ühiskonnaelus; auvilistlane on oma tegevusega andnud märkimisväärse panuse Rõngu hariduselu edendamisse. Auvilistlane on lasterikka pere lapsevanem, kelle lapsed (vähemalt 3) on olnud silmapaistvad Rõngu Keskkooli õpilased. Auvilistlase kandidatuuri esitamise õigus on direktoril, õppenõukogu liikmetel, õpilasesinduse liikmetel, hoolekogu liikmetel, vilistlaskogu liikmetel. Kandidatuur esitatakse kirjalikult (sisaldab põhjendust, miks kandidaat väärib auvilistlaseks nimetamist). Auvilistlane valitakse õpetajate üldkoosolekul lihthäälteenamusega, valituks osutunud auvilistlase kandidaadist/kandidaatidest teavitab direktor hoolekogu liikmeid. Hoolekogul on võimalus 3 tööpäeva jooksul peatada esitatud kandidaadi kinnitamine auvilistlaseks (kirjaliku põhjenduse alusel), nimetatud juhul läheb auvilistlase kandidatuur hääletusele hoolekogusse. Auvilistlane kinnitatakse direktori käskkirjaga. Auvilistlaseks valitu nimi kantakse kooli kodulehele, hariduselu juubeliaastapäeva pidulikul aktusel kingitakse auvilistlasele vastavasisuline tunnistus ning Rõngu Keskkooli tekkel ja laualipp.
Rõngu Keskkooli auvilistlased:
Rõngu Keskkooli tänuõhtu alates 2013. aastast
Igal kevadel toimub direktori pidulik vastuvõtt kutsutud külalistele. Üritus kannab tänuõhtu nimetust ning on üheks osaks Rõngu Keskkooli õpilaste tunnustamise traditsioonist. Tänuõhtule kutsutakse õpilane koos vanematega. Tunnustame õppeaasta jooksul kooli erinevatel võistlustel, konkurssidel, olümpiaadidel esindanud õpilasi. Eraldi kategooria moodustavad igast klassist õpilaste endi poolt valitud klassi kõige sõbralikum tüdruk ja poiss. Eesmärk on pöörata tähelepanu üldinimlikele väärtustele: empaatiale, sõbralikkusele, kaaslastega arvestamisele. Pidulikul vastuvõtul täname ka koolitöötajaid, lapsevanemaid ning kooli toetajaid, kelle panus kooli tegemistesse oli antud aastal millegi poolest eriline. Õhtu lahutamatuks osaks on kontsertosa tuntud artistilt. Rõngu Keskkooli tänuüritusel on esinenud Maria Listra, Piia Paemurru, Kristina Kriit, Hanna-Liina Võsa, Jaan Sööt, Jaan Tätte Juunior, Artjom Savitski.
Rõngu kooli direktorid
Kooli esimene direktor oli Karl Rossmann, kes töötas Rõngus 42 aastat (direktorina 33 aastat).
Football League First Division
1. liiga (inglise keeles Football League First Division) oli aastail 1889–1992 Inglismaa jalgpalli kõrgem liiga ja 1993. aastal pärast FA Premier League'i loomist Inglismaa teine kõrgema tasemega liiga. 1. liiga nime kasutati viimast korda hooajal 2003–2004, misjärel sai liiga nimeksFootball League Championship.
Jacksonville
Jackaonville on Florida suurim linn ja Duvali maakonna keskus. Linn hõlmab suurema osa Duvali maakonnast. Ta asub Atlandi ookeani ranniku lähedal Saint Johnsi jõe suudmealal.