cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jäätee (jook)
Ajalugu
Üldiselt arvatakse, et jäätee võidukäik sai alguse 1904. aastal Saint Louises peetud maailmanäituselt, kus inglasest teeistanduseomanik Richard Blechynden otsustas serveerida teed jahutatult. Teekasvataja oli tulnud maailmanäitusele, et suunata rohelise teega harjunud ameeriklasi kasutama India teed. Selleks oli tal maitsmiseks valmis keedetud hulganisti musta teed, kuid kuumalaine tõttu ei soovinud keegi tema jooki proovida. Blechynden tuli mõttele valada tõmmanud tee jääkuubikute peale ning pakkuda seda karastusjoogina. Sellest sai maailmanäituse lemmikjook ning jäätee muutus vähehaaval populaarseks kogu USA-s ja edaspidi ka Euroopas.
Valmistamine
Jääteed võib valmistada peaaegu igast teest, sealhulgas rohelisest teest, lisades tõmmanud ja mahajahutatud teele jääd. Mõned teesordid sobivad aga teistest paremini. Jäätee valmistamisel on suurimaks probleemiks tee hägustumine, mis tekib, kui tee keemilist tasakaalu häiritakse. Mõni teesort, näiteks assami tee, on sellele eriti tundlik; sellised teed sisaldavad rohkelt tanniine, mis kokkupuutes vees sisalduva kaltsiumi ja magneesiumiga moodustavad vees mittelahustuvaid soolasid. Tee jahtudes muudavad need mineraalained joogi tuhmiks. Hägust teed saab "parandada", lisades joogile sidruni- või apelsinimahla. Tsitrusviljade mahl on happeline ja aitab jäätee pH-taset tasakaalustada.
Harju AB
Harju AB on Eesti logistikaettevõte.
Firma eelkäijaks oli '''Maardu 1. Autobaas''', mis reorganiseeriti 1991. aastal Harju AB AS-iks.
Grégory Lemarchal
Grégory Lemarchal (13. mai 1983 La Tronche – 30. aprill 2007 Suresnes) oli prantsuse laulja.
Aastal 2004 võitis ta populaarse telesaate "Star Academy" neljanda hooaja, olles esimene meesvõitja. Tema hääleulatus oli 4 oktavit. Pärast saate võitu sai ta ruttu üsna populaarseks.
Grégory Lemarchali esimene singel "Ecris l'histoire" tõusis märtsis 2005 Prantsuse edetabelis teisele kohale.
Lemarchal põdes tsüstilist fibroosi, mille tüsistuste tõttu ta 30. aprillil suri. 4. mail oli telekanali TF1 eetris erisaade "Grégory : la voix d'un ange", mis oli tema mälestuseks ja vaatajatel paluti annetada raha tsüstilise fibroosiga võitlemiseks. Prantsusmaal tegutseb temanimeline ühing tsüstilise fibroosiga patsientide ning nende omaste nõustamiseks.
Ernst Kirs
Ta lõpetas aastal 1928. aastal Tõrva gümnaasiumi. Ta õppis aastatel 1928–1929 ja 1937–1942 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas (ei lõpetanud ülikooli). Ta oli Korp! Sakala buršvilistlane.
Ernst Kirs oli kindral Johan Laidoneri 1934. aasta riigivanemaks valimise kampaania üks juhte. Eesti Kodanike Liidu aseesimees, Eesti Maaliidu auesimees.
9. jaanuaril 1935 kutsus ta Johan Laidonerile saadetud kirjaga kukutama riigivanem Konstantin Pätsi ja lubas, et Laidoner saab viimase asemel Eesti presidendiks. Asja pidi korraldama "talupoeglik võitlusorganisatsioon" Eesti Küttide Leegion. Selle eest karistati teda kümnepäevase arestiga.
1941. aastal pidi Ernst Kirsist prantsuse keele oskuse tõttu saama vapside valitsuse välisminister. Kõik see toimus välgukiirusel enne hitlerliku armee kohalejõudmist, kui ta istus rahulikult hallis majas, kust käis koostöö Johannes Sikkariga.
Tasanduv pind
Tasanduv pind ehk laotuv pind ehk tors on pind, mis on painutatav tasandile. Iga pinna täiskõverus on null parajasti siis, kui see pind on tasanduv. Seetõttu defineeritakse tasanduv pind ka pinnana, mille täiskõverus on null.
Uido Truija
Ta on lõpetanud Tallinna Merekooli laevajuhina ja Moskva Juriidilise Kaugõppe Instituudi (õppis õigusteaduskonnas).
On sõitnud kauba- ja kalalaevadel Arktikast Antarktikani; tegelenud Nõukogude Liidu riiklikult organiseeritud kala röövpüügiga Lääne-Aafrikas ja Antarktikas, andnud praktilist sotsialismiehitamise lühikursust Angolas, Mauritaanias ja veel mõnes Aafrika riigis; tutvunud "inimliku näoga" sotsialismiehitamisega Hiinas ja tagasihoidliku kapitalismiga Argentinas.
Lisaks eeltoodule Tallinna merekooli õppepurjelaeva "Vega" ülemise ja alumise marssraa madrus-kadett, merepraktika instruktor Pärnu Merekoolis, I klassi autojuht (kiirabi), I klassi tuuker, Tartu Vetelpääste jaama ülem; sõitnud veealuste tiibadega reisilaeval Raketa roolimehena Emajõel Tartu-Pihkva liinil. Töötanud prokuratuuri uurijana, prokurörina, majandusjuristina ja advokaadina. Oli Eesti NSV Välisturismi valitsuse peajurist enne selle asutuse likvideerimist. Võtnud osa kapitalismi taaskehtestamisest Eestis; organiseerinud ja nõustanud kooperatiive, aktsiaseltse, panku, kindlustusi, turismi- ja tööstusettevõtteid, parteisid, erastamis- ja ärastamistegelasi ning pankrotimeistreid.
Roobaka mõis
Roobaka mõis (saksa keeles Ropaka) oli Saaremaal Karja kihelkonnas asunud rüütlimõis. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Saare maakonda Saaremaa valda.
Valga kirikumõis
Valga kirikumõis (saksa keeles Walk Pastorat) oli kirikumõis Valga kreisis Valga kihelkonnas.
Roobaka mõis
Ajalugu
Roobaka mõisat on esmamainitud kujul Ropecke 1519. aastal, mil see läänistati Titferite suguvõsale.
Aastail 1731–1823 kuulus mõis Stackelbergidele. 1823. aastal läks mõis Vietinghoffide omandusse. 1846. aastast kuni 1919. aasta võõrandamiseni oli mõis Helmersenide suguvõsa omanduses.
Roobaka mõisa viimane võõrandamiseelne omanik oli Joseph von Helmersen.
Mõisakompleks
19. sajandil rajatud härrastemaja oli katusekorrusega kivihoone. Nüüdisajal on hoone varemeis ning alles on vaid müürid.
Mõisapark on Roobaka küla elanike poolt suurepäraselt hooldatud ja igal aastal korraldatakse seal aktsiooni "Teeme ära!" talgud. Roobaka mõisa endises kõrtsis tegutseb tänapäeval Mätja-Tareste külaselts.
Kuusiku mõis (Maarja-Magdaleena)
Kuusiku mõis (saksa keeles Kunsika) oli Vara mõisa kõrvalmõis Maarja-Magdaleena kihelkonnas Tartumaal.
Columbia ringkond
pisi|Columbia ringkonna asukoht Marylandi ja Virgina osariigi piiril
Columbia ringkond (lühend DC – District Of Columbia) on USA 1. järgu haldusüksus. See ei kuulu ühegi osariigi koosseisu, vaid on eraldiseisev föderaalringkond, mis allub otse USA Kongressile.
Tänapäeval hõlmab Washingtoni linn terve ringkonna territooriumi ja selle tõttu samastatakse sageli linna ja ringkonda.
Ringkond moodustati 16. juulil 1791 USA konstitutsiooniga ette nähtud piiratud omavalitsusega föderaalringkonnana. Ringkonda valitseb "kõikidel juhtudel" USA Kongress, kuid ringkonna elanikud ei osale selle organi valimisel.
Ringkonna algne maa-ala eraldati Marylandi ja Virginia osariigist. Potomaci jõest lõuna poole jääv umbes 100 km² (39 ruutmiili) suurune ala tagastati 1847. aastal Virginia osariigile. Praegu kuulub see ala osaliselt Arlingtoni maakonda ja Alexandria linnale.
Ringkond ja linn moodustavad osa Baltimore'i-Washingtoni linnastust. Ringkonna pindala on 177 km², millest maismaad on 159 km².
Nimi "Columbia ringkond" tuleneb USA poeetilisest nimest "Columbia", mis 20. sajandi algul käibelt kadus. Varem on ringkonda mitteametlikult nimetatud ka Federal City 'ks ('föderaallinn'). USA-s nimetatakse seda mitteametlikult Washington, DC, mujal enamasti lihtsalt "Washington".
Washingtoni ringkonnas on kolm vooluveekogu: Potomaci jõgi ning sellesse suubuvad Anacostia jõgi ja Rock Creek. Kunagi oli ringkonnas veel Tiber Creek, mis aga 1870. aastatel täielikult tunnelisse suleti. 1815 rajatud Washingtoni kanal täideti 1870. aastatel, kui raudteede areng oli vähendanud veeteede tähtsust.
2000. aasta rahvaloenduse andmetel oli Columbia ringkonna elanike arv 572 059. Neist 60% moodustasid neegrid, 30,8% europiidid ja 2,7% asiaadid, ülejäänud olid peamiselt Kesk- ja Lõuna-Ameerika päritolu elanikud.
USA valitsusele kuulub ringkonna maa-alast 23%. 12 osariigis on see näitaja veelgi suurem.
19% ringkonna maa-alast moodustavad pargid. USA suurlinnades on see näitaja suhteliselt suur. Ühtekokku on ringkonnast puudega kaetud 35%.
Ajalugu
pisi|Ringkonna areng Pärast USA iseseisvussõja lõppu (1783) töötasid uued föderaalvõimuorganid New Yorgis ja Philadelphias. Sõja lõppfaasis juunis 1783, kui Teine Kontinenaalkongress kogunes Philadelphias, mässasid Kontinentaalarmee sõdurid saamata jäänud palkade pärast ja Pennsylvania kuberner keeldus Kongressi kaitseks sõjaväge eraldamast, mispeale otsustati luua osariikidest eraldi uus föderaalne ringkond, kus Kongress kaitseks end ise. USA osariigid võistlesid selle nimel, et saada uue pealinna koduks. 1787 andis Philadelphia konvent uue konstitutsiooni I artikli 8. paragrahvis Kongressile volituse "teostada kogu seadusandlikku võimu mis tahes asjades sellise (mitte üle kümneruutmiilise) ringkonna üle, mille osariigid on selleks loovutanud ja Kongress neilt vastu võtnud Ühendriikide valitsuse residentsiks (...), s.o rajada uus, Kongressi poolt valitsetav föderaalringkond, mis ei oleks ühegi osariigi osa." Kuid põhiseadus ei ütle, kus see ringkond peab asuma, ega isegi seda, et see ringkond kindlasti olemas on.
Thomas Jefferson ja Alexander Hamilton leppisid ühisel lõunasöögil kokku, et pealinn rajatakse lõunaosariikidesse. Vastutasuks selle eest, et Hamilton nõustus pealinna rajamisega Lõunasse, nõustus Jefferson toetama Hamiltoni plaane panganduse ja föderaalsete võlakirjade alal.
Ringkonna pindala oli algselt 100 ruutmiili (umbes 260 km²). Ringkonna praeguse asukoha Potomaci jõe ääres valis George Washington. Ta valis koha, mis jäi pisut allajõge kaugeimast kohast, kuhu ookeanilaevad said sisse sõita. Seal asusid tähtsad sadamalinnad Georgetown ja Alexandria.
1846. aastal otsustasid Potomaci lõunakalda elanikud ringkonnast lahkuda ja liituda uuesti Virginiaga.
Poliitika
thumb|Aerofoto vaatega [[Washingtoni monument|Washingtoni monumendile ja Valgele Majale Washingtonis]] Columbia ringkonna elanikel ei ole USA Kongressis hääleõiguslikku esindajat. Esindajatekojas on neil saadik, kes tohib sõna võtta, aga mitte hääletada, senatis pole neil kedagi. Selle poolest sarnanevad Columbia ringkonnaga sellised USA territooriumid nagu Puerto Rico ja Guam, kellel on samuti Kongressis üksnes sõnaõiguslikud esindajad, kuid erinevalt viimastest peavad Columbia ringkonna elanikud maksma kõiki föderaalmakse. Ringkonna maksukoormus on suurem kui ükskõik missugusel osariigil. Näiteks 2007. aastal laekus ringkonnast 20,4 miljardit USA dollarit makse, rohkem kui 19 osariigist.
2005. aasta avaliku arvamuse küsimus näitas, et 78% ameeriklastest ei teadnud, et Columbia ringkonna elanikel ei ole Kongressis hääleõiguslikku esindajat. Selle olukorra teadvustamiseks käivitas ringkond kampaania, mis toimub ringkonna mitteametliku moto "Maksud ilma esinduseta" all.
Looming (ajakiri)
Looming on vanim praegu ilmuv eesti kirjandusajakiri.
Ajalugu
1923. aastal Friedebert Tuglase asutatud ajakiri Looming kuulub traditsiooniliste almanahhi-tüüpi kirjandusajakirjade hulka. Loomingu põhitaotluseks on algusest peale olnud uudiskirjanduse avaldamine ja eesti kirjanduse hetkeolukorra kajastamine. Selle kõrval on Looming avaldanud ka filosoofilisi ja sotsioloogilist laadi esseesid, teadusartikleid, ülevaateid jm.
Et Loomingu kaastöölisteks on enamik eesti tuntumaid kirjanikke ja kirjandusarvustajaid, siis on Loomingut sageli nimetatud parlamentaarseks ajakirjaks. F. Tuglase seisukoha järgi on Looming kutsutud avaldama eesti kirjanike loomingut "seinast seina". See põhimõte tähendas püüdu kildkondlikkust vältida. Kirjandusteadlase Pärt Liase sõnul on seda põhimõtet praktikas rakendanud Tuglas ise ja hilisemad peatoimetajad Paul Kuusberg ja Kalle Kurg, millega kaasnes ajakirja prestiižikus. Peatoimetaja kujundavat rolli rõhutava Veiko Märka sõnul on põhjust rääkida Semperi Loomingust, Tuglase Loomingust ja Kalle Kure Loomingust.
Aastail 1923–1940
Ajakiri Looming hõivas sõjaeelsel ajal kirjanduselus kohe keskse positsiooni. Toimetusel oli ajuti raskusi kaastööde saamisega ning majanduslik olukord oli pingeline. Ometi ajakirja sisuline külg ja väline ilme jäid ühtlaselt kõrgetasemeliseks ning lugejahuvi püsima. Hoolimata sellest kritiseeriti toimetaja Friedebert Tuglast kirjanike ringkonnas teravalt. Leiti, et ajakirjal on "liiga vagur ja konservatiivne ilme", et see on "liiga ilmetu ja tasakaalukas" ja et "toimetamises on nõrkusi, mis annavad ajakirjale "vegedeeriva maigu ja tagurpidi mineva tendentsi"". Kultuurkapital omakorda esitas Kirjanikkude Liidu kaudu nõude, et Loomingus tuleb rohkem rõhku panna Eestiga seotud artiklitele. Selle nõude kaudu proovis vabariigi valitsus suunata kirjanduse sisulist külge. Nii lahkus 1926. aasta lõpul Tuglas toimetaja kohalt. Ehkki Jaan Kärneri toimetajaks saamise järel võeti ette mõningaid uuendusi, vabastati ta toimetajaametist 1929. aastal toimetamise ja majandusliku asjaajamise probleemide tõttu ja toimetajaks valiti Johannes Semper.
1932. aastal iseloomustati ajakirja järgmiselt: "Ka temagi [Looming] saab ju riigilt raha ja temagi saab muretsema "erapooletuse" eest. Ja kui ta J. Barbaruse vemmalvärsitud oksendused "Eesti vabariigist" a 40 senti rida ära toonud, siis peab ju vastukaaluks tooma ka midagi meeltülendavamat. Ja mis võib meeltülendavam olla, kui mõni näide Maksim Gorki uuemast GPU luulest. ... Eks ole tõesti liigutav: Gorki on liigutet, intervjueerija on liigutet ja "Looming" on liigutet. Ja teie räägite veel mingisugustest Solovki surmasaartest ja sadade tuhandete talupoegade surmarongidest Siberi rabadesse. "
Semperi juhtimise ajal Loomingu üldilme oluliselt ei muutunud. Toimetajat kritiseeris nüüd eeskätt Jaan Kärner, millele Semper 1933. aastal vastas kokkuvõttega: "Ainult võhik saab väita, et Looming on olnud mingi klike või tsunfti ajakiri. Või siis see, kes ilukirjandust ja kirjandusküsimusi üldse peab tsunfti, aga mitte kultuuri ja üldsuse asjaks." Ajakirjal oli 10. tegevusaastaks kogunenud 137 kodumaist kaastöölist ja 73 välisautorit. Semper nentis: "Mujal puudus selline ajakirja-parlamendi tüüp." Siiski sugenes süüdistusi kildkonnavaimus, noorautorite ignoreerimises ja 1933. aastal asutatud Eesti Rahvuskirjanike Ühingu ringkondade püüdlusi ajakirja ideoloogiliselt tasalülitada. 1930. aastate keskpaiku küündisid viimaste intriigid koguni riigivanema juures käimiseni, valitsusringkondadest taotleti ajakirja "reformimist", ja selleks, et Looming üldjoontes samana säiliks, pidi Eesti Kirjanikkude Liit tegema mõningaid kompromisse ametliku ideoloogiaga. Kuigi Semperi jalgealust korduvalt õõnestati ja vaen ei nähtunud mitte ainult poliitilisel, vaid ka isiklikul pinnal ning juhatuse liikmetest keegi peale Tuglase Semperit kaitsta ei püüdnud, jäi Semper toimetajaametisse ning 1930. aastate keskpaigast peale olukord kirjanike keskkonnas rahunes.
Aastail 1940–1991 ja hiljem
1940. aastate teisel ja 1950. aastate esimesel poolel kandis ajakirjas avaldatav selget stalinismi ideoloogia ja politiseerituse pitserit, see avaldus nii autorite nimistus kui ka sisus. Koos poliitilise sulaaja saabumisega hakkas ajakirjas avaldatava ilukirjanduse, publitsistika ja esseistika sisu avarduma, lisandus uusi, sealhulgas ka noori autoreid, kes esindasid varasemast erinevat, ka opositsioonilist arusaamist ühiskonnast. 1970. aastate keskpaigast, kui kirjandusse oli astunud palju uusi kirjanikke, hakkas ajakiri üha enam soosima esteetilist mitmekesisust ja ühtlasi stagnaaja kiuste ikka selgemalt kajastama eesrindlikku avarat mõtet ning üha sagedamini avaldama materjale, mis äratasid laia avalikkuse tähelepanu. Seejuures suurenes tunduvalt harivate artiklite ja esseede osakaal ajakirjas.
Looming oli Nõukogude okupatsiooni ajal (aastani 1989) kommunistliku partei ja tsensuuri hoolika järelevalve all ning ajakirja iseseisvat liini püüti takistada. Poliitilise liini rikkumise ja tsensuuri ettekirjutuste eiramise korral peatoimetajat karistati. Kui Looming avaldas 1981. aastal Andrus Rõugu luuletuse, mille ridade esitähed andsid kokku sõna "sinimustvalge", kõrvaldati luuletuse autor mõneks ajaks kõrgkoolist ja peatoimetaja Kalle Kurg sai karistada nii Kirjanike Liidu kui ka kohaliku kõrgeima parteivõimu käest.
Sõjaeelne Looming oli ideoloogilistel ja poliitilistel kaalutlustel suletud erifondi. Poliitilise surve suurust näitab see, et nimetatud põhjusel, aga ka sellepärast, et ajakirjas ilmus parteilisi seisukohti ignoreerivaid ja kohalikke võime ärritavaid materjale, ei peetud aastaid võimalikuks isegi Loomingu juubeli tähistamist. Kui 1983. aastal seda siiski sõjajärgsel ajal esimest korda tähistati, pidi peatoimetaja Kalle Kurg selle saavutamiseks kasutama poliitilist manöövrit, kaasates Loomingu juubeli tähistamisele soome kultuuritegelased, mistõttu juubeli keelamine osutus võimatuks. Seoses juubeliga sai peatoimetaja esildise peale võimalikuks esimest korda ka Loomingu bibliograafia avaldamine, mis läks trükki juulis 1987. 1970. aastate lõpupoolel ja 1980. aastate algupoolel muudeti tänapäevaseks ajakirja kujundus, suurenes selle maht, toimetuse töötajate arv ja parandati töötingimusi.
Perestroika ajal parteiline järelevalve ajakirja üle ja tsensuur ei lõdvenenud. Juba 1985–1986 nimetati mõnelgi parteinõupidamisel Loomingut "nõukogudevastaseks" ja ajakirja peatoimetaja Kalle Kure vahekord kommunistliku partei tippjuhtkonnaga muutus väga pingeliseks. 1987. aasta keskpaigas suurenes poliitiline surve ajakirjale järsult, sest NLKP Keskkomitee vallandas "Baltikumi natsionalistide ja separatistide" vastase suure kampaania ja EKP Keskkomitee büroo hakkas nõudma "resoluutsemaid samme ühiskonnaelu ohjamisel, ajakirjanduse, raadio ja televisiooni parteilise kontrolli alla painutamisel." 1988. aasta 3. detsembri Pravdas kirjutas Eesti Kommunisti peatoimetaja Lembit Annus, et ajakirjad Looming ja Vikerkaar viljelevad nõukogudevastast bakhanaali.
Väljaandmine
Ajakirja Looming asutamise mõtte ütles esimesena välja Friedebert Tuglas eesti kirjanike III kongressil 1922. aastal, ajakirja nimi kinnitati Eesti Kirjanikkude Liidu juhatuse koosolekul 17. märtsil 1923. Kirjanike toetuspalve valitsusele ja märgukiri haridusministeeriumile andsid tulemuse, nii et tekkis reaalne kirjastamisvõimalus ja ajakirja esimene number ilmus 28. aprillil 1923. Sõjajärgsel ajal kirjastas Loomingut kirjastus Perioodika. Riikliku iseseisvuse taastamise järel ilmub Looming Eesti Vabariigi Kultuuriministeeriumi finantstoel ja SA Kultuurilehe väljaandel 12 korda aastas nagu varemgi, kuid väiksemas mahus ja väiksema trükiarvuga kui 1980. aastail. 2011. aastast ilmub Looming nii pabertrükisena kui ka e-ajakirjana.
Töötajad
Ajakirja peatoimetaja on valinud alates ajakirja asutamisest tänaseni Eesti Kirjanike Liidu juhatus. Nõukogude ajal kinnitas selle otsuse EKP Keskkomitee büroo; viimati kinnitati Nõukogude okupatsiooni ajal ajakirja peatoimetaja EKP Keskkomitee bürool ametisse 1988. aastal. Peatoimetaja asetäitja ja ka Loomingu Raamatukogu toimetaja (viimanegi oli peatoimetaja asetäitja staatuses, praktilises töös ometi iseseisev toimetuse juht) kinnitas EKP Keskkomitee sekretariaat. Loomingu ja ka Loomingu Raamatukogu väljaandjaks oli kirjastus Perioodika, kes korraldas töösuhteid kõigi toimetuse töötajatega ja ajakirja tegelikku väljaandmist.
Loomingus töötas peale tehniliste töötajate ja keeletoimetajate toimetajatena kirjanikke, kriitikuid ja tõlkijaid. Sõjajärgsel ajal võeti Loomingu toimetusse tööle Rudolf Sirge, Väino Ilus, Harald Suislepp, Einar Maasik, Aksel Tamm, Osvald Tooming, Teet Kallas, Ine Viiding. Parteitutest said koha algul Asta Hameri, Hando Runnel ja hiljem Valeeria Villandi ning Ott Raun. Kultuuriväljaannete toimetuste komplekteerimist jälgis EKP Keskkomitee. Toimetuse komplekteerimine sõltus otseselt peatoimetajast, välja arvatud tema asetäitjad, kelle kinnitamisel ei saanud ta eirata partei juhtorganite hoiakut, sest asetäitjat ei saanud tööle võtta ilma EKP Keskkomitee sekretariaadi kinnitava otsuseta. Kui peatoimetajaks valiti Kalle Kurg, võttis ta osakondadesse tööle ainult parteituid: Mihkel Mutt, Jaan Kruusvall, Joel Sang, Toomas Haug, Rein Kruus, Asta Põldmäe, Mart Mäger, Linda Uustalu. Peatoimetaja asetäitjateks said siis Rein Saluri, Rein Veidemann ja Mihkel Loodus, asendajana täitis seda kohta mõned kuud Teet Kallas. Koos ajakirja mahu taotletud suurenemisega ja ajakirjanduse väljaandmise eeskirjade uuenemisega kasvas sellel ajal toimetuse koosseis. Kui pärast taasiseseisvumist majanduslikud võimalused ahenesid, hakkas ajakirja haldama SA Kultuurileht ja ajakirja maht tunduvalt vähenes, langes toimetuse liikmete arv seitsmele: peatoimetaja, peatoimetaja asetäitja, vastutav sekretär, ilukirjandustoimetaja, kriitika ja ringvaate toimetaja, keeletoimetaja, sekretär. Ajakirja formaat ja kujundus on aegade jooksul korduvalt muutunud. Ajakirja on kujundanud pikemat aega Jaan Klõšeiko ja Jüri Kaarma.
Trükiarv
Algusaastatel oli ajakirja trükiarv tuhande eksemplari ümber. 1930. aastal vähendati seda 1500 eksemplarilt 1200-le. 1933. aastal oli trükiarv 600 eksemplari, aga hakkas hiljem kasvama ning tõusis 1935. aastaks 5500 eksemplarini. Aastal 1955 oli see näitaja 4000, 1977 – 19 000, 1985 – 22 000. 1980. aastatel, kui lugejate nõudlus ajakirja järele üha kasvas ja võimude ahistav surve tugevnes, püüti vabameelse Loomingu mõju piirata väidetega ebapiisavatele trükivõimsustele, mis ei võimaldavat ajakirja tiraaži suurendada. Ka võeti Looming välja rahvusvahelisest tellimisnimestikust, nii et teda ei saanud enam välismaale tellida, põhjenduseks väide, et väga suure nõudluse tingimustes jääb niimoodi ajakirja kodumaal lugejatele rohkem. 1990. aastal oli Loomingu trükiarv 35 500, 1992 – 6000, 1995 – 2400, 2000 – 2100, 2004 – 1700. Tänapäeval on trükiarv 1600. Ajakirja 1000. number ilmus detsembris 2012.
Geognoosia
Geognoosia oli 18. sajandi lõpul ja 19. sajandi esimesel poolel eksisteerinud teadusharu, mis tegeles maakoort moodustavate mineraalide ja kivimite tekke ja leviku uurimisega. Tänapäeval on geognoosia osa geoloogiast, kuid ei eksisteeri enam iseseisva teadusharuna. Terminit "geognoosia" kasutatakse vaid ajaloolises tähenduses.
Geognoosia ei ole otseselt geoloogia eelkäija, sest nad eksisteerisid samaaegselt. Geoloogiat peeti teoreetilisemaks ja spekulatiivsemaks teaduseks, mis tegeles rohkem kogutud andmete alusel üldistuste tegemisega. Geognoosia koondas aga kindlaid faktilisi teadmisi. Näiteks mingi piirkonna geoloogilise ehituse kirjeldust nimetati geognoosiaks, mis teeb ta sarnaseks tänapäevase regionaalgeoloogiaga.
PAE Panathinaikόs
Panathinaikόs FC (Παναθηναϊκός) on 1908. aastal asutatud Kreeka jalgpalliklubi, mis tegutseb Ateenas.
Klubi kodustaadion on Ateena olümpiastaadion.
Viited
Panathinaikos
Penikeelelised
Penikeelelised (Potamogetonaceae) on üheiduleheliste klassi konnarohulaadsete seltsi kuuluv sugukond.
Sugukonda kuulub seitse perekonda umbes 90 liigiga. Sugukonna tüüpperekond on penikeel.
Penikeelelised on kosmopoliitse levikuga. Sagedamini kohtab neid väljaspool troopikat. Mägedes suudavad nad kasvada kõrgusel üle 3000 meetri. Troopikas kasvavad taimed aasta ringi, aga väljaspool, kus veekogud talvel jäätuvad ja vahel isegi põhjani kinni külmuvad, jäävad nad ellu üksnes juurtesse ja pungadesse kogutud toitainete abil.
Penikeelelised on mitmeaastased veetaimed. Üldiselt kasvavad nad magevees, üksikud liigid suudavad elada merelahtedes, kus lainetus puudub, või soolajärvedes. Nad eelistavad seisvat vett, aga mõni liik saab hakkama nii seisva vee kui kiire vooluga veekogus. Kui veekogu ära kuivab, siis enamik penikeelelisi hukkub, aga see ei käi kõigi liikide kohta: mõni suudab mõnda aega kuival elada, mõni talub isegi veekogu iga-aastast kuivamist.
Penikeelelised alustavad arengut, kinnitudes juurtega veekogu põhja. Juured on pikad ja sirged, harvemini pisut harunenud. Kui taimejuured rebenevad ja vette vabalt hõljuma jäävad, siis võivad nad kusagil mujal jälle pinnasesse kinni jääda, seal juurduda ja elujõulisi taimi kasvatada.
Kasutamine
Olulist majanduslikku tähtsust penikeelelistel ei ole. Neid sallitakse kalamajanduses, sest penikeeleliste varred pakuvad kaladele kohta kudemiseks ning ka maimud leiavad sealt toitu ja varju. Kuid kokkupõimunud varred takistavad paatide ja teiste väikeste veesõidukite liikumist.
Kui veekogude puhastamisel sealt suurel hulgal penikeelelisi välja korjata, kõlbavad need hästi põllule väetiseks panna. Isegi inimesed söövad mõnikord nende juurepaksendeid, sest need sisaldavad palju tärklist.
Minimaalpind
Minimaalpind on geomeetrias pind, mille keskmine kõverus on null. Plateau probleemi järgi on sellise pinna küllalt väikese kinnise joone sisse jääva osa pindala võrreldes teiste sama joont läbivate pindadega minimaalne. Esimese keerulisema minimaalpinna tasandi kõrval avastas 1744 a. Leonhard Euler. Ta tõestas, et katenoidi tasapind on minimaalne pind. Euler avastas ka helikoidi. Kui kahe paralleelse traadist ringi vahele moodustub seebiveest pind on tegemist katenoidi minimaalpinnaga. pisi|Katenoid, mis moodustub seebivee tasapinnast kahe paralleelse traadirõnga vahele
Indigirka
Indigirka saab alguse 900 m kõrgusel Oimjakoni kiltmaalt, voolab läbi Tšerski mäestiku, möödub läänest Moma ahelikust ja suubub Ida-Siberi merre Kolõma lahte.
pisi|Indigirka hüdrograaf Indigirka pikkus on 1726 km, laius kuni 20 km, valgla 360 000 km², vooluhulk suudmes 1850 m³/s. Jõgi on laevatatav kuni Moma jõe suudmeni, aga oktoobrist kuni mai-juunini on ta jääs.
Indigirka moodustab suudmes suure delta. Sada kilomeetrit enne merd hargneb jõgi kaheks: vasakpoolseks Venemaa suudmeharuks (nimi tuleb sellest, et see on kõige lähemal Venemaa Euroopa-osale) ja parempoolseks Keskmiseks haruks. Allavoolu eraldub viimasest paremale Kolõma haru (nimi tuleb sellest, et jääb Kolõma jõe poole). Suudme läheduses tuleb harusid veelgi juurde. Kokku on deltas 7 madalat saart, mis on 2–12 km pikad ja 1–4 km laiad.
Vasakpoolse jõeharu järgi on saanud nime selle kaldal olev Russkoje Ustje küla, mis on tuntud omapärase kultuuri poolest. Seal on vene kolonistid juba üle saja aasta elanud.
Tallinna Autobussikoondis
thumb pisi|Burmani Willa, valminud 1923, arhitekt Karl Burman (vanem) Tallinna Autobussikoondise aktsiaselts (lühendatult TAK) oli Eesti transpordifirma, mis põhitegevusena osutas ühistransporditeenust Tallinnas. Lisaks tegeles ettevõte busside ja autode remondi ning hooldusega ning bussi- ja autojuhtide koolitamise ja toitlustamisega. Samuti kuulus Tallinna Autobussikoondisele majutus- ja konverentsiteenuseid osutav Burmani Willa.
Indigirka
Indigirka jõgikonnas asub Oimjakon, kus on mõõdetud kõige madalam temperatuur põhjapoolkeral.
Tallinna Autobussikoondis
Ajalugu
1922 – Fromhold Kangro avas linnavalitsuse loal esimesed viis bussiliini.
1926 – loodi osaühisus Mootor.
Indigirka
1892–1894 uuris piirkonda parun Eduard von Toll, kes geoloogiliste uurimistööde käigus läbis Indigirka basseinis 1 aasta ja 2 päeva pikkuse ekspeditsiooni käigus 25 tuhat km, sellest 4200 km mööda jõgesid.
Tallinna Autobussikoondis
Ajalugu
1945. aasta 8. detsembril alustati reisijate teenindamist Autotranspordibaasi nr. 5 nime all.
1993 – reorganiseeriti Tallinna Autobussikoondis aktsiaseltsiks.
Indigirka
Indigirka basseinis on avastatud kulda.
Walter von Engelhardt
Moritz Alexander Walter von Engelhardt (30. juuni (vkj 18. juuni) 1864 Tartu – 1940 Düsseldorf) oli baltisaksa aednik. Ta sündis Tartu Ülikooli teoloogiaprofessori, tõelise riiginõuniku Gustav Moritz Constantin von Engelhardti ja Amalie Helene Alexandra von Oettingeni pojana.
Indigirka
Suuremad parempoolsed lisajõed on Nera, Moma, Badjarihha ning vasakpoolsed lisajõed Elgi, Selennjahh, Ujandina, Allaihha ja Bjorjoljohh.
Walter von Engelhardt
Engelhardt kujundas mitmeid Liivimaa mõisaparke – Õisu, Räpina, Luua (1893), Pühajärve, Kärstna (1904) jt. Lätis on umbes 40 tema kujundatud parki, millest kuulsamad on Skrīveri, Kazdanga, Lielstraupe, Unguri ja Hopa mõisapark ning mitmed Riia linnapargid.
Indigirka
Indigirka ääres asuvad Ust-Nera, Honuu, Belaja Gora ja Tšokurdahh.
Tallinna Autobussikoondis
Ajalugu
2012 – ühendati Tallinna Autobussikoondis ning Tallinna Trammi- ja Trollibussikoondis uueks ettevõtteks Tallinna Linnatranspordi AS.
Bussid
Tallinna Autobussikoondis kasutas Scania, Volvo, Iveco ja MANi linnabusse. Uusimad neist on 15 MAN Lion's City bussi.
Walter von Engelhardt
Engelhardti aiakujundust iseloomustab avar, kaugele ulatuv muruplats peahoone ees, enamasti vaatega veekogule. Muruplatsi palistavad kahelt poolt madalad põõsaste grupid, nende taga kõrgemad põõsad ja seejärel suured, tavaliselt pügamata jäetud puud. Põõsagruppide ja muru vaheline piir joonistub lainjalt. Muru servi ilmestasid sageli siberi nulu grupid, mis on ainulaadne Eesti parkidele.
Euroopas peetakse teda 20. sajandi uue saksa aiastiili rajajaks ja Düsseldorfi aiakunstnike koolkonna loojaks. Engelhardti ettepanekul ja põhjendusel sai moodsast aiakunstist eraldi kunstiliik – varem oli see olnud arhitektuuri osa.
Alates 1905. aastast töötas ta Düsseldorfi linna aednikuna.
Perekond
Moritz Alexander Walter von Engelhardt abiellus 1893. aastal vabapreili Anna Maria Gertrud von Drachenfelsiga, kes oli vabahärra Eduard von Drachenfelsi ning Pauline von Behri tütar. Abielust sündisid:
Viide:
Sugupuu
Viited:
Raúl Castro
Raúl Modesto Castro Ruz (sündinud 3. juunil 1931) on Kuuba revolutsionäär ja poliitik, kes oli 24. veebruarist 2008 kuni 19. aprillini 2018 Kuuba president ja peaminister.
Bait
Bait (tähis B) on arvutites kasutatav infoühik, mis sisaldab 8 järjestikust bitti. Bait on kõige levinum infohulga, mälumahu ja salvestusmahu mõõtühik.
Praslin
thumb|400 px thumb|400 px|Vaade Praslini saarele La Digue'i saarelt Praslin on saar India ookeanis, Seišellide suuruselt teine saar. Saar kuulub Graniidisaarte hulka.
Bait
Eesliited
Suuremate ühikute tähistamiseks lisatakse sõnale bait eesliiteid. Kasutusel on mitu erinevat süsteemi, mistõttu esineb tihti segadust nende kasutamise pärast.
Raúl Castro
Ta oli 19. aprill 2011 – 19. aprill 2021 riiki valitseva Kuuba Kommunistliku Partei Keskkomitee esimene sekretär.
Praslin
Praslini geograafilised koordinaadid on.
Bait
Eesliited
Informaatikas ja digitaaltehnikas kasutatakse eesliiteid kilo-, mega-, giga- jne, mis tähistavad binaarset (kahendsüsteemil põhinevat) kordsust, s.t väiksemast ühikust 210 = 1024 korda suuremat ühikut:
Andmehulga ja andmemahutavuse tuletatud ühikutes väljendab eesliide sageli detsimaalset kordsust (nagu SI kordühikutes), nt 1 kilobait = 1000 baiti, 1 megabait = 1000 kilobaiti, 1 gigabait = 1000 megabaiti, 1 terabait = 1000 gigabaiti. Detsimaalne tähendus on eesliidetel paljude mälumahtude väljendamisel: arvuti  töömälu ja salvestusmälu (kõvaketas, SSD),  mälupulk, mälukaart, optiline andmekandja (CD, DVD, Blu-ray Disc), faili suurus.
Praslin
Saar paikneb 44 km Mahé saarest kirdes. Teised suuremad naabrid on põhjas Curieuse'i saar umbes 2,5 km kaugusel ning idas La Digue'i saar umbes 6 km kaugusel. 10 km kaugusel Praslinist loodes asub Seišellide põhjapoolseim graniitsaar Aride.
Raúl Castro
Varem oli ta aastakümneid olnud Kuuba KP KK teine sekretär ja riigi asepresident.
Praslin
Praslin hõlmab kaks Seišellide ringkonda, Baie Sainte Anne'i ja Grand'Anse'i. Suuremad asulad on Baie Sainte Anne, Anse Volbert ja Grand'Anse.
Praslini pindala on 38 km². Saarel elab umbes 6500 inimest. Kõige tihedamini asustatud on edelarannik.
Saarel on mitmeid endeemseid taime- ja loomaliike. Seišellipalmi ja viie muu endeemse palmiliigi kaitseks loodud Vallée de Mai loodusreservaat kuulub UNESCO maailmapärandi nimistusse. Lindudest elab saarel muu hulgas bülbüllane Hypsipetes crassirostris ja papagoi Coracopsis nigra. Praslinil kasvab mitmesuguseid käpalisi.
Aastal 1744 nimetas maadeuurija Lazare Picault saare Palmisaareks ning see oli tuntud piraatide pelgupaigana. Aastal 1768 sai saar Prantsuse diplomaadi, Praslini hertsogi César Gabriel de Choiseuli auks oma praeguse nime.
Praslin on populaarne turismi sihtkoht. Saare lääneosas asub Praslini lennujaam.
Bait
Eesliited
Eesliidete tähenduse täpsustamiseks võeti 1999. aastal IEC 60027 standardiga binaarse tähendusega kilo-, mega-, giga-, tera- jne asemel kasutusele eesliited kibi-, mebi-, gibi- jne: 1 kibibait (kiB) = 1024 baiti, 1 mebibait (MiB) = 1024 kilobaiti, 1 gibibait (GiB) = 1024 mebibaiti, 1 tebibait (TiB) = 1024 gibibaiti. Binaarsed eesliited ei ole siiski laialdast kasutust leidnud.
Mida suuremates ühikutes andmemahtu väljendatakse, seda suurem on arvuline erinevus detsimaal- ja binaareesliidetega ühikute vahel. Näiteks 100 kilobaiti (kB) = 97,7 kibibaiti (kiB), aga 100 gigabaiti (GB) = 93,1 gibibaiti (GiB) jne.
Inimese mälumahuks on arvatud ligikaudu üks petabait.
Ajalugu
Nimetust byte kasutas esimesena Werner Buchholz 1965. aastal arvuti IBM 7030 Stretch projekteerimisel, et tähistada väikseimat adresseeritavat ja seega korraga edastatavat andmehulka, mis koosnes siis kuuest bitist. Seda arvu suurendati veel sama projekti käigus kaheksa bitini, arvatavasti sellepärast, et kaheksat saab esitada kahe astmena: 23 = 8.
Andmeüksusele nimetuse valikul lähtuti sõnast bite (inglise keeles hammustatud tükk, amps). Seda aga hakati kirjutama kujul byte, et see eristuks paremini sõnast bit. Trükis ilmus termin byte esimest korda 1959. aastal. . Alates 1970. aastatest muutus 8-bitine bait faktiliselt standardiks ning ka masinasõna pikkus arvutites kordseks 8 bitiga.
Raúl Castro
24. veebruaril 2013 valiti Castro uuesti presidendiks, misjärel ta teatas, et see jääb tema viimaseks ametiajaks ja 2018. aasta valimistel ta enam ei kandideeri.
Albaania lekk
pisi|1000 lekki Lekk ('; kood ALL, sümbol L''') on Albaania rahaühik.
Ajalugu
Rahaühik nimetati Lekë Dukagjini järgi, kes elas 15. sajandil, oli Skanderbegi kaasaegne ja juhtis pärast viimase surma võitlust Osmanite riigi vastu, kuid pärast tema surma sai Albaania osaks Osmanite riigist. Tema nimi on Aleksandri albaania lühendatud nimekuju.
Lekki hakati Albaania rahaühikuna kasutama aastal 1926.
Mündid
1995. aastal võeti kasutusele uued 1-, 5-, 10-, 20- ja 50-lekised mündid. 100-lekine münt lisati 2000. aastal. Ühelekist münti igapäevaelus praktiliselt ei kasutata.
Rahatähed
11. juulil 1997 võeti kasutusele uued rahatähed. Aastal 2007 lisati 2000-lekine rahatäht.
Hekabe
Hekabe (vanakreeka keeles  Ἑκάβη, ladina keeles Hecuba) oli kreeka mütoloogias Trooja kuninga Priamose abikaasa.
Hekabe oli Früügia kuninga Dymase ja Eunoe tütar.
Hekabel ja Priamosel oli 19 last, kelle hulgas oli ka Trooja sõja kangelane Hektor.
Valgusejumal Apolloniga oli Hekabel poeg Troilos, kes hukkus, nagu Hektorgi, Achilleuse käe läbi.
Lääne-Saaremaa kõrgendik
Lääne-Saaremaa kõrgendik (ka: Lääne-Saaremaa kõrgustik) on Saaremaa lääneosas paiknev umbes 50 kilomeetri pikkune ja 25 kilomeetri laiune mandrijää servamoodustis, mis ulatub 54 meetrini üle merepinna.
Mihhail Gerassimov
Mihhail Mihhailovitš Gerassimov (vene Михаил Михайлович Герасимов; 2. september 1907 Peterburi – 21. juuli 1970 Moskva) oli vene arheoloog, antropoloog ja skulptor. Ta võttis esimesena kasutusele metoodika inimese skeletijäänuste põhjal tema välimuse taastamiseks – niinimetatud Gerassimovi meetodi.
Tööd
Eestist Võrtsjärve läänekaldalt neoliitikumi asukohast leitud luustiku järgi rekonstrueeris protolaponoidset tüüpi mehe büsti, mida hüütakse "Valma meheks".
Ottniell Jürissaar
Ottniell Jürissaar (27. märts 1924 Tartu – 7. september 2014) oli eesti luuletaja, muusik ja soomepoiss.
Ta lõpetas aastal 1943 Hugo Treffneri Gümnaasiumi.
Teise maailmasõja ajal oli Ottniell Jürissaar soomepoiss. Pärast sõda oli ta metsavend, seejärel vangilaagris ja sundasumisel. 1960–1971 töötas Jürissaar Kohtla-Järvel vene koolides õpetajana. Tema taktikepi all laulsid segakoor Heli ja naiskoor Kaja. Kohtla-Järvelt siirdus Jürissaar Tallinna (Eestimaale, nagu ta oma mälestustes kirjutab). 1990ndate alguses juhtis ta Memento Liidu Tallinna Ühenduse ansamblit Memento.
Jürissaar on kirjutanud rea luulekogusid, vesteid ja meenutusteraamatuid, viimaste seas ka metsavennaperioodist ja vangilaagri ajast. Tema jutustusi ja luulet on tõlgitud soome ja inglise keelde.
Ottniell Jürissaar oli alates 2013. aastast Reformierakonna liige.
Jorma Korpela
Jorma Rafael Korpela (22. september 1910 Toivakka vald – 16. märts 1964 Kuopio) oli soome kirjanik.
Laatsi mõis
Laatsi mõis (saksa keeles Wichmannshof) oli poolmõis Valga kihelkonnas Valgamaal.
Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 7/8 adramaad, sellele allus 24 meeshinge.
Jorma Korpela
Ta on nelja psühholoogilise romaani autor. Stiililt kalduvad Korpela romaanid modernismi ja realismi.
Esikromaani "Martinmaa, mieshenkilö" eest anti talle 1949. aastal Soome riigi kirjanduspreemia.
Ta töötas kodulinnas Kuopios emakeele ja kirjanduse õpetajana.
Õppis korp! Sakala stipendiaadina Tartu ülikoolis. Korp! Sakala vilistlane.
Teosed
Eesti keeles ilmunud:
Meenikunno looduskaitseala
pisi|[[Meenikunno raba laudtee idapoolne algus novembrikuus.]] Meenikunno looduskaitseala (varem Meenikunno maastikukaitseala) asub Põlva ja Võru maakonna piiril. Kaitseala loodi 1981. aastal Meenikunno raba kaitseks ja see organiseeriti ümber looduskaitsealaks 2015. aastal.
Kaitsealal asub mitmeid järvi. Neist suurimad on Nohipalu Mustjärv, Nohipalu Valgjärv, Suur Suujärv ja Keskmäne Suujärv.
Kaitsealal on viis sihtkaitsevööndit (Meenikunno, Nohipalu, Oodsipalo, Saapasaarte ja Vinso) ning kaks piiranguvööndit (Liipsaarõ ja Mustjärve).
Kornet
thumb|right|Postisarv Kornet (prantsuse, itaalia cornetto – sarveke) on ovaaliks keeratud silindrilise, otsast laieneva toruga ning kausshuulikuga vaskpuhkpill.
Kornet arenes välja postisarvest pärast seda, kui sellele lisati 19. sajandi esimesel poolel postisignaalide erikõrguseliste helide täpsemaks mängimiseks 3 pumpventiili.
Kornetitel on B-häälestus ning nende heliulatus on väikese oktavi e-st teise oktavi b-ni, kuid see sõltub mängija võimetest.
Kornet erineb trompetist selle poolest, et toru on pigem koonusekujuline kui silindriline. Ka on korneti huulik sügavam ja pilli kõla pehmem. Kornetit kasutatakse orkestrites viisipillina.
Janez Drnovšek
Janez Drnovšek [janes dõrn'oušek] (27. mai 1950 Celje – 23. veebruar 2008 Zaplana) oli Sloveenia poliitik, president 22. detsembrist 2002 kuni 22. detsembrini 2007.
Drnovšek lõpetas 1973 kõrgkooli majandusteaduse alal. Aastal 1981 kaitses ta magistritöö tüüpilise ehitusettevõtte organisatsioonilisest arengust ja 1986 doktoritöö teemal "Rahvusvaheline Valuutafond ja Jugoslaavia".
Alates 1973. aastast töötas ta ehitusettevõttes IGM Zagorje, seejärel Ljubljana Panga harukontori direktorina Sloveenia keskosas Trbovlje vallas Zasavje piirkonnas Sava kallastel ning ühe aasta Jugoslaavia saatkonnas Kairos majandusnõunikuna.
Aastal 1986 valiti ta Sloveenia vabariigi kogu (parlamendi) liikmeks ning Jugoslaavia parlamendi vabariikide ja provintside kokku, kuhu ta jäi 1989. aastani, mil ta valiti Jugoslaavia presidentuuri.
Kuni kommunistliku režiimi kokkuvarisemiseni oli ta kommunistliku partei aktiivne liige.
Ta valiti 2002 teiseks Sloveenia presidendiks. 26. juunil 2006 teatas ta intervjuus telekanalile Slovenija 1, et ta ei kandideeri teiseks ametiajaks.
11. novembril 2007 toimunud presidendivalimistel valiti tema ametijärglaseks Danilo Türk, kes vannutati ametisse sama aasta 22. detsembril.
12. märtsist 1994 kuni 19. detsembrini 2002 oli ta partei Sloveenia Liberaaldemokraatia esimees. 30. jaanuaril 2006 astus ta parteist välja.
Aastal 2006 asutas Drnovšek Õigluse ja Arengu Liikumise ning sai selle esimeseks presidendiks. See ei ole poliitiline liikumine, kuigi on arvatud, et sellest saab hiljem partei. Liikumise eesmärgiks on kuulutatud inimeste teadlikkuse tõstmine ja maailma muutmine paremaks paigaks.
Vaated
Janez Drnovšek oli täielik taimetoitlane ja loomade õiguste eest võitleja.
Oosoli mõis
Oosoli mõis (saksa keeles Ohselhof, Alexandershof) oli linnamõis Valga kihelkonnas Valgamaal. Mõisa omanik oli Valga linn
Janez Drnovšek
Vaated
Ta süüdistas liha tarbimise soodustamises muuhulgas Euroopa Liidu põllumajanduspoliitikat ja hargmaiseid kompaniisid.
Isiklikku
Janez Drnovšek oli lahutatud. Tal on kaks last. Detsembris 2005 kinnitas ta, et tal on peale poja Jaša veel väljaspool abielu sündinud tütar, helilooja ja sopran Nana Forte.
Oosoli mõis
Bienenstammi andmetel allus 1816. aastal mõisale 7 majapidamist ja sellele kuulus 55 meeshinge.
Janez Drnovšek
Isiklikku
1999. aastal diagnoositi tal neeruvähk. Üks neer eemaldati. 17. jaanuaril 2006 teatas ta intervjuus Horvaatia ajalehele Nacional, et 2001. aastal avastati tal metastaasid kopsudes, hiljem ka maksas. Vähi vastu võitles ta jaanuarini 2004 alternatiivmeditsiinile toetudes.
Antti Sovijärvi
pisi|Antti Sovijärvi (1944) Arvi Antti Ilmari Sovijärvi (22. aprill 1912 Helsingi – 9. aprill 1995 Helsingi) oli soome keeleteadlane, fennougrist. Helsingi ülikooli foneetikaprofessor, Soome Teaduste Akadeemia liige. Eesti-Soome sõprussuhete arendaja. Viibis Tartu ülikoolis korp! Sakala stipendiaadina. Korp! Sakala vilistlane ning korp! Sakala Soome koondise organisaator.
Täiskõverus
Pinna täiskõveruseks ehk Gaussi kõveruseks ehk Euleri kõveruseks nimetatakse pinna peakõveruste korrutist vaadeldavas punktis.
Theorema Egregiumi (lad. k. oivaline teoreem) järgi kuulub pinna täiskõverus pinna sisegeomeetriasse, st ei muutu pinna painutamisel.
Johannes Remmel
Johannes Remmel VR II/3, VR II/2 (kuni 1920. aastani Johann Remmel; 27. juuni 1897 Kudruküla, Vaivara vald – 12. november 1942 Norilsk, NSV Liit) oli Eesti sõjaväelane (kolonel).
Euleri valem
Euleri valem on valem, mis seob eksponentfunktsiooni trigonomeetriliste funktsioonidega. See väidab, et iga reaalarvu x korral kehtib kus i on imaginaarühik.
Flemming Jørgensen
pisi|Flemming Jørgensen 2006. aastal Langelandi festivalil Flemming Duun Jørgensen; hüüdnimi Bamse 'karu' (7. veebruar 1947 Randers – 1. jaanuar 2011 Egå) oli taani laulja ja näitleja.
Ta oli ansambli Bamses Venner laulja ning basskitarrist. Ta rajas selle ansambli 1973. Ansambel esitas algul taani keeles välismaa laule, kuid hiljem kirjutas Bamse ansambli laulude sõnad ja muusika tavaliselt ise ning lõi laule ka teistele esitajatele. Aastal 1980 võitis ta ansambli Bamses Venner esitatud lauluga "Tænker altid på dig" Eurovisiooni lauluvõistluse Taani eelvooru Dansk Melodi Grand Prix ning laul tuli 1980. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel 14. kohale.
Samuti andis ta välja sooloplaate. Aastal 1999 ilmus tal rokilikum album "Stand By Me". Aastal 2010 ilmunud viimasel albumil "Tæt på" laulab ta Kim Larseni, Anne Linneti, Michael Falchi ja teiste poolt talle kirjutatud laule.
Tema albumeid (sooloalbumeid ja ansambli Bamses Venner albumeid) anti välja kokku 3,5 miljonit eksemplari.
Ta mängis ka filmides. Rolli eest Jon Bang Carlseni filmis "Ofelia kommer til byen" pälvis ta 1986 aasta parima meeskõrvalosatäitja Roberti.
Liive Koppel
Aastatel 1957–1962 õppis ta Tartu Kujutava Kunsti Koolis joonistamist, maalimist ja kunstipedagoogikat. On osalenud mitmetel täiendkursustel. Tema õpetajad on olnud Harri Pudersell, Alfred Kongo, Kaljo Polli, Villu Toots.
Koppel on õppinud ka Kõrgemas Usuteaduslikus Seminaris.
Ta on töötanud kunstiõpetajana Alatskivi Keskkoolis, Võru I Põhikoolis, Võru Huvikojas. Ta on Kunstistuudio Krisepto üks asutajaid. Kunstnikuna on ta töötanud Võru Tarbijate Kooperatiivis, Võru linna dekooriateljees ja Võru Mööblivabrikus, samuti linna kunstinõukogu sekretärina.
Näitustel on Koppel esinenud järjepidevalt alates 1967. aastast, lisaks Eestile ka Soomes, Rootsis, Saksamaal, Lätis ja Venemaal.
Ta on kujundanud trükiseid ja illustreerinud raamatuid.
Ta kuulub Eesti Kalligraafide Koondisse ja Tartu Kunstnike Liitu, on olnud Võru Kunstiklubi president.
Alates 2002. aastast elab Tartus.
Magnitogorsk
thumb|270px|Magnitogorski panoraam
Magnitogorsk on kaevandus- ja tööstuslinn Venemaal Tšeljabinski oblastis. Linn asub Lõuna-Uuralites Uurali jõe ääres.
Linnas tegutseb jäähokiklubi Magnitogorski Metallurg.
Stephanus V
Stephanus V (mõnedes paavstide loendites, kus arvestati ka preester Stephanust, on ta Stephanus VI) oli paavst 885–891. Ta oli 110. paavst.
Stephanus oli sündinud Roomas ja ta oli aristokraat Hadrianuse poeg. Stephanust koolitas tema sugulane Anagni piiskop ja bibliothecarius Zacharias. Stephanus oli Marinus I ajal Santi Quattro Coronati kardinalpreester.
Paavstiks saamine
Stephanus V valiti paavstiks septembris 885 Rooma vaimulike ja kodanike aklamatsiooniga. Ta pühitseti ametisse Porto piiskopi Formosuse poolt.
Suhted Frangi keisriga
Stephanus V ei pöördunud paavstiks saamise järel vastava kinnituse saamiseks Frangi keisri Karl Paksu poole. Keiser saatis Rooma kantsler Liutwardi, kelle ülesandeks oli Stephanus ametist tagandada, kuid paavst kinnitas Liutwardile, et ta valiti ametisse üksmeelse toetusega, lisaks toetas teda Roomas resideerinud keisri esindaja, mistõttu kantsler loobus paavsti tagandamisest.
Stpehanus V kutsus Karl Paksu Itaaliasse araablastega võitlema, kuid riigisiseste probleemidega seotud keiser külastas Itaaliat vaid 886. aastal ja siirdus tagasi kodumaale.
Pärast Karl Paksu surma pakkus Stephanus V 890. aastal krooni Arnulfile, kes ei saanud riigisiseste probleemide tõttu Itaaliasse araablastega võitlema tulla. Seejärel otsis paavst abi Spoleto hertsogilt Guido III-lt. Paavst adopteeris Guido ja kroonis ta 21. veebruaril 891 Frangi keisriks.
Ta tunnustas 887 Louis III Pimedat Alam-Burgundia kuningana.
Suhted Bütsantsiga
Stephanus V palus Bütsantsi keisrilt sõjalist abi võitluseks araablastega. Konstantinoopoli patriarh Photios I taunis paavsti. Paavst tunnustas tema järglast patriarh Stephanos I-st.
Suhted gallikaani piiskoppidega
Stephanus V ordineeris 891 Langres piiskopi Thibaut II ja 886 andis palliumi Narbonne'i peapiiskopile Théodardile.
Kuuria ja uued kardinalid
Stephanus V tagandas kuuria reorganiseerimise käigus mitmeid ametnikke. Ta määras kaks uut kardinali: hilisema paavsti Sergius III ja vaimulik Johannese (Giovanni).
Teoloogilised otsused
Stephanus V kirjeldas 891 Määri kuningale Svatopluk I-le saadetud kirjas Kolmainsust.
Kristlik eetika
Stephanus V kirjutas 887 Mainzi peapiiskopile Liutbertile saadetud epistlis, et aborti sooritanud või vastsündinu tapnud isik on mõrvar.
Ta keelas süüdistatava ülekuulamisel piinamise kasutamise.
Stephanus V kultuuriloos
"Liber Pontificalise" algne paavstide elulugude kogu lõpeb Stephanus V elulooga.
Ta keelas 887 duellide pidamise.
Surm
Stephanus V suri 14. septembril 891 Roomas ja maeti Rooma Peetri kirikusse.
Algarv
Algarv (ingl prime number) on naturaalarv, mis on suurem kui 1 ja mis jagub ainult arvuga 1 või iseendaga. Seega eristuvad algarvud naturaalarvude hulgas seetõttu, et neil on täpselt kaks erinevat naturaalarvulist jagajat. Naturaalarve, mis peale ühe ja iseendaga jagumise jaguvad veel vähemalt mingi kolmanda naturaalarvuga, nimetatakse kordarvudeks. Arv 1 ei ole algarv ega kordarv.
Algarvude hulk
Vahetult on algarvude hulgaga \mathbb {P} seotud kasvavalt järjestatud algarvude jada. Seega
,
kusjuures