cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tartu–Jõgeva–Aravete maantee
Asulad Tartu–Jõgeva–Aravete maanteel
Vahi küla, Maramaa küla, Vasula küla, Võibla küla, Erala küla, Sootaga küla, Lähte alevik, Puhtaleiva küla, Voldi küla, Tabivere alevik, Valgma küla, Tormi küla, Õvanurme küla, Mullavere küla, Nava küla, Pikkjärve küla, Kaarepere küla, Kassinurme küla, Painküla küla, Õuna küla, Jõgeva linn, Mõisamaa küla, Kurista küla, Kaera küla, Vaimastvere küla, Kärde küla, Tooma küla, Selli küla, Vägeva küla, Koluvere küla, Piibe küla, Kõpsta küla, Nõmmküla küla, Vahuküla küla, Kapu küla, Laaneotsa küla, Visusti küla, Salutaguse küla, Kuusna küla, Kuksema küla, Järva-Jaani alev, Jalalõpe küla, Seliküla küla, Metstaguse küla, Rava küla, Orgmetsa küla, Kurisoo küla.
Zschorlau vald
Valla koosseisus on Zschorlau, Albernau ja Burkhardtsgrün.
.bn
.bn on Brunei Interneti tippdomeen. Domeen on kasutusel alates 1994. aastast.
Tõnu Timm
Tõnu Timm (hüüdnimi Tõun; sündinud 17. juunil 1964 ) on eesti kitarrist, laulja, helilooja, raadio muusikasaadete toimetaja, etnomuusika kollektsionäär.
Ta on mänginud ja laulnud ansamblites Beergrass (1986–1990), Jäääär (1991 kuni siiani), Bonzo ja Tõun (2004–2011), Jaanus Nõgisto ja Tõnu Timm (2013 kuni siiani). Koostöös Nõgistoga on ilmunud albumid "Eesti Kuningriik" (2013) ja "Tulevikupärimused" (2015). Annab kontserte koos Ilona Aasvere (Folkmill) ja Katrin Kate Mandeliga. Koos Peep Pihlaku ja Teet Vellinguga moodustati 2018. aastal ansambel Graniidi 17. 2019 kevadel andis Tõnu Timm välja esimese sooloalbumi "Tõun".
Pillid ja partnerid
Ta on pühendunud, Weissenborni kitarri ja. Stuudiomuusikuna on ta mänginud slide-kitarri ja steel-kitarri paljude Eesti muusikute ja muusikakollektiivide plaatidel (Ultima Thule, Tõnis Mägi, Ivo Linna, Bonzo, Jaak Tuksam, Liisi Koikson, Silvi Vrait, Kukerpillid, Curly Strings, Justament, Airi Allvee, Popidiot, Kollane Allveelaev G, Nine Lives,The Sun, Revolver, Maryann & The Tritones, Revals jpt). Soleerinud külalisena Taani rokkansamblis Seagulls. Samuti mängis ta Havai kitarri filmi "Röövlirahnu Martin" (2005) taustamuusikas, kitarri 2017. aastal linastunud Andres Puustusmaa filmis "Rohelised kassid".
Harrastuste loend
See loend loetleb harrastusi.
Tõnu Timm
Raadiosaated
Tegi 1990ndatel Kuku Raadios saadet "Maailmamuusika". 2000–2008 jätkas samalaadse etnomuusika saate tegemist Vikerraadios pealkirja "Ilmahelid" all.
Harrastuste loend
B
bibliofiilia – bonistika
Tõnu Timm
Akadeemiline tegevus
Ta on pidanud etnomuusikaloenguid Tallinna Ülikoolis. On maailmamuusika asjatundjate paneeli World Music Charts of Europe liige.
Harrastuste loend
E
ekslibristika
Tõnu Timm
Isiklikku
Tema vend on hüdrobioloog Henn Timm.
Harrastuste loend
F
faleristika – ferridromofiilia – filateelia – fillumeenia – filofoonia – filokartia - fotograafia – fromoloogia
G
gumofiilia
H
heraldika
J
jahindus
K
kalandus – kalendristika – kepikõnd - kiiking – kopoklefiilia – kofrokartia
L
langevarjuhüpped – lebelistika – lilleseade - loteristika-
M
matkamine – meisterdamine – merematkamine – mängud - mölkky
N
numismaatika
O
origami
P
paintball - petank - planking - purjetamine -
R
raudteemudelism
T
taksidermia - tervisesport
Bayelsa osariik
Bayelsa osariik on 1. järgu haldusüksus (osariik) Nigeeria lõunaosas Nigeri jõe suudmealal.
Osariik eraldati 1996. aastal Riversi osariigist.
Jaguneb 8 omavalitsusalaks: Brass, Ekeremor, Kolokuma-Opokuma, Nembe, Ogbia, Sagbama, Southern Ijaw ja Yenagoa.
Peamiseks majandusharuks on nafta- ja maagaasitööstus. 30% riigi naftast puuritakse Bayelsas. Suurem osa elanikest on hõivatud kalanduses ja põllumajanduses.
Osariigi kuberner on alates 2012. aastast Henry Dickson.
Graciosa
See artikkel on saarest Assoori saarestikus; samanimelise saare kohta Kanaari saarestikus vaata Graciosa (Kanaari saared).
Graciosa on üks Assoori saartest.
Pindala 60 km². Saar on künklik, kõrgus kuni 404 meetrit. Kuulub Portugalile.
Noam Chomsky
Noam Chomsky keelekirjeldussüsteemis (1950.–1960. aastate loov grammatika) selgitatakse, kuidas inimene keelt omandab ja loob.
Polühistorina on Chomsky kirjutanud üle saja raamatu ja ta on üks tsiteeritumaid humanitaarteadlasi. Ta on andnud tööga generatiivse grammatika alal suure panuse teoreetilisse lingvistikasse. Tema töö on mõjutanud tehisintellekti uuringuid, kognitiivteadusi, arvutiteadust, loogikat, matemaatikat, muusikateooriat, politoloogiat, programmeerimiskeelte teooriat ja psühholoogiat.
Chomsky on laialt tuntud poliitilise aktivistina ja USA välispoliitika ühe häälekaima riigisisese kriitikuna. Ta on ennast määratlenud libertaarse sotsialisti ja anarhosündikalismi pooldajana.
Noam Chomsky on lingvistika emeriitprofessor Massachusettsi Tehnoloogiainstituudis (MIT). Ta elab Massachusettsi osariigis Lexingtonis ning reisib tihti, et esineda lingvistika- ja poliitikaalaste loengutega.
Lapsepõlv, 1928–1945
Chomsky sündis keskklassi aškenazi juudi peres Philadelphias. Chomsky isa töötas religioosse juudi kooli direktorina. Chomskyle ja ta vennale õpetati lapsepõlves heebrea keelt ja perekonnas arutati sionismi poliitilisi teooriaid. Chomsky on kirjeldanud oma vanemaid kui vasaktsentristliku maailmapildiga "tavalisi Roosevelti demokraate", kuid ta puutus kokku ka radikaalsemate vasakpoolsete vaadetega teiste sugulaste kaudu, kelle hulgas oli mitu ametiühingutegelast. Chomsky onule kuulus New Yorgis ajalehekiosk, mille juures oli vasakpoolsetel juutidel kombeks päevateemasid arutamas käia. Sugulastel linnas külas käies tavatses Chomsky külastada ka vasakpoolset ja anarhistlikku kirjandust müüvaid raamatupoode, et rahuldada oma huvi poliitiliste raamatute vastu. Ta on hiljem öelnud, et anarhismi avastamine oli "õnnelik õnnetus", mis lasi areneda ta kriitikameelel teiste vasakpoolsete ideoloogiate, st marksismi-leninismi suhtes. Juba kümneaastaselt kirjutas Chomsky esimese artikli. Artikkel rääkis fašismi levikust pärast Barcelona langemist Hispaania kodusõjas.
Ülikool, 1945–1955
Ta õppis lingvistikat Pennsylvania Ülikoolis, kust sai nii bakalaureuse-, magistri- kui ka doktorikraadi.
16-aastaselt astus Chomsky Pennsylvania Ülikooli, kus teda huvitas araabia keel. Oma õpinguid rahastas ta heebrea keelt õpetades. Bakalaureusetöö kirjutas Chomsky heebrea keele morfofoneemikast. Magistrantuuris jätkas Chomsky bakalaureusetöö teema arendamist ja sai 1951. aastal magistrikraadi. Doktoriõpingute ajal sai ta andekusepõhise stipendiumi (Society of Fellows) raames aastatel 1951–1955 Harvardi ülikoolis uurimistööd teha. Doktorikraadi sai ta 1955. aastal Pennsylvania Ülikoolist. Doktoritöös esitles ta oma mõtteid transformatsioonilisest grammatikast. Uurimistulemused avaldati 1975. aastal raamatuna "The Logical Structure of Linguistic Theory".
1949. aastal abiellus Chomsky Carol Doris Schatziga. Et paar kaalus Iisraeli kolimist, veetsid nad 1953. aastal kuus nädalat HaZore'a kibutsis. Kuigi Chomskyle seal meeldis, jälestas ta juudi rahvuslust ja araablastevastast rassismi ning poolehoidu Stalinile, mis oli Chomsky arvates kibutsi vasakpoolsete liikmete seas levinud.
New Yorki külastades astus Chomsky sageli läbi ka juutide anarhistliku suunitlusega ajakirja Freie Arbeiter Stimme kontorist. Talle meeldisid ajakirja kaastöötaja Rudolf Rockeri artiklid, tänu millele ta tutvus anarhismi ja klassikalise liberalismi vahelise sidemega. Poliitilistest mõtlejatest luges Chomsky veel anarhist Diego Abad de Santilláni, demokraatlike sotsialistide George Orwelli, Bertrand Russelli ja Dwight Macdonaldi ning marksistide Karl Liebknechti, Karl Korcshi ja Rosa Luxemburgi töid. Lugemise põhjal jõudis ta veendumusele, et anarhosündikalism on suund, mille poole ühiskond võiks liikuda. Teda paelusid Hispaania kodusõja ajal moodustatud anarhosündikalistlikud kommuunid, millest Orwell kirjutas raamatus "Kummardus Katalooniale". Ta luges innukalt vasakpoolset ajakirja Politics ning on märkinud, et see oli tema anarhiahuviga kooskõlas ja arendas seda ka edasi. Samuti luges ta ajakirja Living Marxism. Kuigi Chomsky ei olnud nõus marksismi aluspõhjaga, mõjutas teda sündikaalne kommunism (council communism). Teda huvitasid Stalini-vastase marksistliku-leninistliku grupi Leninistide Liiga (Leninist League) ideed ja ta jagas nende vaateid, et teise maailmasõja taga seisid Lääne kapitalistid ja Nõukogude Liidu "riigikapitalistid", kes tahtsid selle abil Euroopa proletariaati maha suruda.
Varasem karjäär
1955. aastal alustas Chomsky tööd Massachusettsi Tehnikainstituudis (MIT), jagades end mehaanilise tõlke projekti ning lingvistika ja filosoofia õpetamise vahel.
Ta on hiljem MIT-i kirjeldanud kui "suhteliselt vaba ja avameelset kohta, mis oli avatud eksperimenteerimisele ja kus ei olnud jäiku nõudeid. See sobis täiuslikult minusugusele idiosünkraatlike huvide ja tööga inimesele".
1957. aastal avaldas ta oma esimese lingvistikaalase raamatu "Süntaktilised struktuurid" ("Syntactic Structures"), mis vastandus tol ajal domineerinud Harrise ja Bloomfieldi mõtetele. Raamatu avaldamisele järgnenud reaktsioon ulatus ükskõiksusest vaenulikkuseni, teos tekitas lahkarvamusi ja kutsus distsipliinis esile "olulise murrangu". Keeleteadlane John Lyons on hiljem märkinud, et see "korraldas keele teaduslikus uurimises revolutsiooni". 1957–1958 oli Chomsky külalisprofessor New Yorgi Columbia Ülikooli juures ja 1958–1959 töötas Princetoni Ülikooli juures.
1959. aastal tõmbas tähelepanu Chomsky arvustus B. F. Skinneri 1957. aastal ilmunud raamatule "Verbal Behaviour" ajakirjas Language. Arvustuses väitis Chomsky, et Skinner ei pööranud lingvistika juures tähelepanu inimeste loomingulisusele.
1961. aastal sai Chomsky MIT-is võõrkeelte ja lingvistika professoriks, saades seega tenuuri (kindel, püsiv, jääv akadeemiline töökoht). Ta jätkas oma lingvistikaalast tööd ning kirjutas raamatud "Aspects of the Theory of Syntax" (1965), "Topics in the Theory of Generative Grammar" (1966) ja "Cartesian Linguistics: A Chapter in the History of Linguistic Thought" (1966). Koos Morris Hallega toimetas ta raamatusarja "Studies in Language". 1960. aastatel andis ta tunde mitmes California osariigi õppeasutuses. California Ülikoolis Berkeleys peetud loengute põhjal anti 1968. aastal välja teos "Language and Mind".
Vietnami sõja vastane aktivism, 1967–1975
Lisaks kriitilistele kirjutistele hakkas Chomsky aktiivseks vasakpoolseks. 1967. aastal keeldus ta makse maksmast, avaldades niimoodi avalikult toetust värbamisest keeldunud üliõpilastele. Samal aastal ta arreteeriti, kuna osales Pentagoni juures toimunud sõjavastastel protestiloengutel. Ta toetas üliõpilaste protestiliikumist ja pidas mitu loengut just aktivistidest tudengitele. Samas pidas ta küsitavaks 1968. aasta üliõpilasprotestide eesmärke. Koos kolleeg Louis Kampfiga hakkas ta MIT-is bakalaureusetaseme üliõpilastele andma poliitikakursusi, mis olid sõltumatud konservatiivse suunitlusega politoloogia osakonnast. Chomsky avalikud sõnavõtud olid tihti vastuolulised, eriti siis, kui ta kritiseeris Iisraeli valitsuse ja sõjaväe tegusid. Tema poliitilisi vaateid tegid maha nii parempoolsete kui ka tsentristide esindajad. Sõjavastase aktivismi tõttu vahistati ta mitmel korral ning president Richard Nixon lisas ta oma vaenlaste nimekirja.
Vaatamata surveavaldustele keeldus MIT Chomskyt vallandamast, kuna pidas tema lingvistikaalast tööd oluliseks. 1967 sai Chomsky Londoni Ülikooli, 1970 Chicago Ülikooli, 1971 Loyola Ülikooli, Swarthmore'i Kolledži ja Bardi Kolledži, 1972 Delhi Ülikooli ja 1973 Massachusettsi Ülikooli audoktoriks. 1974 valis Briti Akadeemia ta oma välismaiseks liikmeks (corresponding fellow). 1971. aastal tegi Chomsky teleintervjuu prantsuse filosoofi Michel Foucault’ga. Ta oli Foucault’ mõtetega laias laastus nõus, kuid kritiseeris postmodernismi ja prantsuse filosoofiat üldiselt. 1972 avaldati raamat "Studies on Semantics in Generative Grammar".
Chomsky ja meedia, 1976–1989
1979. aastal ilmus Chomsky ja Edward S. Hermani kaheosaline teos "The Political Economy of Human Rights", milles autorid võrdlesid, kuidas USA meedia kajastas Kambodža genotsiidi ja genotsiidi, mille Indoneesia korraldas Ida-Timoris. Chomsky ja Herman väitsid, et kuna Indoneesia on USA liitlane, siis USA meedia ei teinud Ida-Timori olukorrast välja, vaid keskendus USA vaenlase Kambodža tegude kajastamisele. Järgmisel aastal ilmus ajakirjas Times Higher Education Supplement Steven Lukase artikkel, mis süüdistas Chomskyt anarhistlike ideaalide reetmises ja Kambodža juhi Pol Poti apologeediks hakkamises. Chomsky ei vastanud süüdistusele ja ütles, et ta kriitikud avaldasid tema kohta valesid, et ta mainet kahjustada.
Kuigi Chomsky on avalikult kritiseerinud natsismi ja totalitarismi, viis ta usk sõnavabadusse teda kaitsma prantsuse ajaloolase Robert Faurissoni õigust holokausti eitada. Faurissoni eest kostmine kohtas laialdast hukkamõistu. Prantsuse ajakirjandus süüdistas Chomskyt ennast holokausti eitamises ja keeldus avaldamast ta vastuväiteid. Skandaal kahjustas Chomsky mainet ja karjääri.
Kasvanud poliitiline aktivism, 1990 – tänapäev
1990. aastatel oli Chomsky poliitiliselt aktiivsem kui varem. Tema ulatuslik kriitika USA välispoliitika ja võimu legitiimsuse aadressil on põhjustanud vaidlusi. Chomsky on saanud ka tapmisähvardusi.
Lingvistika
Chomsky lingvistika teooria põhiväide on, et keelestruktuuri aluspõhimõtted on inimajus bioloogiliselt määratud ja geneetiliselt edasi antavad. Ta väidab, et olenemata sotsiokultuurilistest erinevustest jagavad kõik inimesed samu lingvistilisi alusstruktuure.
Chomsky lingvistika vaidlustas strukturaalse lingvistika ja tõi lingvistikasse transformatsioonilise grammatika. Selle lähenemise järgi on lausungil süntaks, mida iseloomustab formaalne grammatika, kontekstivaba grammatika, mida laiendavad transformatsioonilised reeglid.
Võimalik, et Chomsky olulisim panus lingvistikasse on väide, et formaalse grammatika abil keeleliste teadmiste modelleerimine aitab seletada keele produktiivsust ehk loomingulisust – see tähendab, et keele formaalse grammatika abil saab seletada keelekasutaja võimet toota ja tõlgendada lõputul hulgal lausungeid, sealhulgas täiesti uusi lausungeid, kasutades seejuures piiratud hulgal grammatilisi reegleid ja termineid.
Levinud on eksiarvamus, et Chomsky tõestas, nagu oleks keel täielikult kaasa sündinud, ja et ta avastas "universaalse grammatika" (UG). Chomsky vaid märkis, et kuigi täpselt sama lingvistilise infoga keskkonnas viibivad inimlaps ja kassipoeg on mõlemad võimelised induktiivseks arutluseks, siis inimene omandab alati oskuse keelt produtseerida ja sellest aru saada, samas kui kassipoeg ei omanda kumbagi oskust. Chomsky nimetas inimesele omase ja kassil puuduva keeleõppeks relevantse omaduse keele omandamise aparaadiks (language acquisition device; LAD) ja teatas, et lingvistide üks ülesandeid peaks olema kindlaks määrata, mis täpselt LAD on ja milliseid piiranguid see võimalike inimkeelte sortimendile kehtestab. Universaalseid omadusi, mis nendest piirangutest tuleneks, nimetatakse tihti 'universaalseks grammatikaks'. Kuigi Chomsky lõi universaalse grammatika teooria, uskudes, et keel on omane vaid inimestele, on paljud laboratooriumides tehtud uuringud näidanud, et ka mitmed ahviliigid (nt šimpansid, gorillad, orangutanid) on võimelised keelt omandama. Seega on suurematel ahvidel vähemalt osaliselt olemas vaimsed funktsioonid, mis võivad LAD-le aluseks olla.
Chomsky mõtetel on olnud suur mõju laste keele omandamisega tegelevatele uurijatele, kuigi selles valdkonnas on mitmeid uurijaid (nt Elizabeth Bates või Michael Tomasello), kes Chomsky teooriatele vastu vaidlevad ja pooldavad hoopis emergentistlikke (emergentist) või konnektsionistlikke (connectionist) teooriaid. Need seletavad keelt ajus olevate üldiste töötlusmehhanismide kaudu, mis suhtlevad ulatusliku ja keerulise sotsiaalse keskkonnaga, milles keelt kasutatakse ja õpitakse.
Generatiivne grammatika
Chomsky lähenemine süntaksile (tuntud kui generatiivne grammatika) uurib grammatikat kui keele kasutajate kasutuses olevat teadmiste kogumit. Alates 1960. aastatest on Chomsky väitnud, et see teadmine on suures osas kaasasündinud ja et lastel tarvitseb ära õppida vaid emakeelt iseloomustavad teatud kohalikud jooned. Kaasasündinud lingvistilisi teadmisi nimetatakse tihti universaalseks grammatikaks. Chomsky jaoks on UG veenvaimaks tõendiks fakt, et lastel võtab emakeele edukas äraõppimine väga vähe aega. Lisaks väidab ta, et on väga suur vahe lapsi ümbritsevate lingvistiliste stiimulite ja nende omandatava rikkaliku lingvistilise teadmise vahel ("poverty of stimulus" argument). Universaalne grammatika aitab sellest lõhest üle saada.
Chomsky lingvistikaalased teooriad on olnud ülimalt mõjukad, kuid samas on neid ka kritiseeritud. Generatiivset grammatikat on korduvalt süüdistatud anglotsentrismis ja eurotsentrismis. On öeldud, et generatiivse grammatika traditsiooni järgivad lingvistid teevad oma järeldusi universaalsest grammatika kohta väga väikese valimi põhjal, mõnikord ka vaid ühe keele põhjal. Algul väljendus eurotsentrism inglise keele uurimise ületähtsustamises, kuid nüüdseks on Chomsky traditsioone järgivad lingvistilised analüüsid tegelenud sadade keeltega. Kriitikud väidavad sellegipoolest jätkuvalt, et Chomsky lingvistika formalismid on anglotsentristlikud ega kajasta teiste keelte omadusi. Chomsky lähenemist on seega kritiseeritud kui lingvistilise imperialismi vormi. Lisaks toetub Chomsky lingvistika keele emakeelena rääkijate intuitsioonile selle suhtes, millised laused nende keeltes on hästi moodustatud. See on esile kutsunud metodoloogia kriitikat. Näiteks on öeldud, et Chomsky järgijate teooriad ei ole psühholoogiliselt usutavad.
Tänapäeval jaguneb generatiivne grammatika mitmeks eri haruks. Grammatilisi raamistikke nagu põhja-juhitav fraasistruktuurigrammatika (ka peajuhitav fraasistruktuurigrammatika; head-driven phrase structure grammar), leksikaalfunktsionaalne grammatika (ka leksikaalne funktsionaalne grammatika; lexical functional grammar) ja kombinatoorne kategooriline grammatika (combinatory categorical grammar) võib vaadelda laias laastus Chomskyt järgivana ja orientatsioonilt generatiivsena, kuid samas võib nende teostuses leida olulisi erinevusi.
Chomsky hierarhia
Chomsky uuris eri tüüpi formaalkeeli ja seda, kas neis on võimalik väljendada inimkeele põhiomadusi. Chomsky hierarhia jaotab formaalgrammatikad väljendusrikkuse kasvamise järgi klassidesse või gruppidesse – iga järgnev klass suudab genereerida eelnevast laiema kogumi formaalkeeli. Huvitaval kombel väitis Chomsky, et mõnede inimkeele aspektide modelleerimine nõuab keerulisemat grammatikat (mõõdupuuks on Chomsky hierarhia), kui on vajalik teiste modelleerimise puhul. Näiteks kuigi regulaarne keel on piisavalt võimekas, suutmaks modelleerida inglise keele morfoloogiat, ei suuda see modelleerida inglise keele süntaksit. Lisaks lingvistikale kasutatakse Chomsky hierarhiat ka arvutiteaduses (nt kompilaatorite loomise juures).
Poliitilised vaated
Chomsky poliitilised vaated ei ole aja jooksul kuigi palju muutunud. Ta ideoloogiline seisukoht keskendub "inimolendi libertaarse ja loomingulise loomuse toitmisele" ja ta on oma uskumuste kohta öelnud, et need on "üsna traditsiooniliselt anarhistlikud, juurtega valgustusajastus ja klassikalises liberalismis". Ta on ülistanud libertaarset sotsialismi ja kirjeldanud end kui anarhosündikalisti. Ta osaleb rahu ja demokraatia kampaanias ("Campaign for Peace and Democracy") ja kuulub rahvusvahelisse maailma industriaaltöötajate ühingusse (Industrial Workers of the World). Ka on ta Rahvusvahelise Osalusühiskonna Organisatsiooni (International Organization for a Participatory Society) üleminekukomitee liige. Viimati mainitud organisatsioonil näeb ta potentsiaali "ühendada paljusid algatusi üle kogu maailma ja vormida neist võimas ja tulemuslik jõud". Chomsky pooldab rahva võitlust suurema demokraatia nimel. Ta on väljendanud oma vastumeelsust valitseva eliidi suhtes, sealhulgas on ta IMF-i, Maailmapanga ning üldise tolli- ja kaubanduskokkuleppe (GATT) vastu.
Chomsky järgi on võim (authority), kui see pole põhjendatud, oma olemuselt mittelegitiimne ja võimu põhjendatuse tõendamiskohustus lasub neil, kelle käes võim on. Kui võimu vajalikkust ei suudeta tõestada, tuleks kõnealune võim laiali saata. Võim võimu nimel on olemuselt õigustamatu. Chomsky näide legitiimsest võimust on täiskasvanu, kes takistab väikelast keset liiklust ringi uitamast. Ta ei näe erilist moraalset vahet traditsioonilise orjuse ja enese omanikule rentimise ehk palgaorjuse vahel. Chomsky kohaselt on palgaorjus rünnak inimese terviklikkuse vastu ja õõnestab indiviidi vabadust. Chomsky usub, et töötajad peaksid ise oma töökohta omama ja kontrollima.
Chomsky on kriitiline nii Ameerika riigikapitalistliku süsteemi kui ka sotsialismi autoritaarsete harude suhtes. Ta väidab, et libertaarsotsialistlikud väärtused on need väärtused, mille abil klassikalist liberalismi tänapäeva arenenud tööstuslikku konteksti tuua, ja et ühiskond peaks olema hästi organiseeritud ning põhinema kogukondade ja töökohtade demokraatlikul kontrollil elu üle.
Chomsky on häälekalt kritiseerinud USA välispoliitikat. Ta näeb topeltstandardeid välispoliitikas, mis küll jutlustab demokraatiast ja vabadusest, kuid samal ajal teeb koostööd ebademokraatlike ja repressiivsete organisatsioonide ja riikidega. Ta ütleb, et Augusto Pinocheti aegse Tšiili sarnaste riikide toetamine toob kaasa ulatuslikke inimõiguste rikkumisi. Ta on korduvalt väitnud, et USA sekkumine teiste riikide ellu – näiteks salajane abi Nicaragua kontratele – meenutab terrorismi.
Mõju
Chomsky teooriad on olnud olulised lingvistikas, kuid ka poliitilised teisitimõtlejad peavad teda inspiratsiooniallikaks. Chomsky hierarhiat õpetatakse tihti arvutiteaduse aluskursustel, kuna see annab aimu formaalkeelte tüüpidest. Hierarhia on pakkunud huvi ka matemaatikuile. Lisaks on mõningaid evolutsioonipsühholoogia väiteid tuletatud Chomsky uurimistööle viidates.
Tunnustus
Ta on valitud enam kui 30 ülikooli (sealhulgas Harvardi Ülikool) audoktoriks.
Teosed
en:Noam Chomsky bibliography
Gratineerimine
Gratineerimine on juba keedetud või hautatud toidule (näiteks lihale, kalale, köögiviljale) värvi andmine ahjus tugevas kuumuses, soovitatavalt ainult pealtpoolt. Gratineeritud toitu nimetatakse gratääniks.
Kalatööstus
pisi|Maailma veeorganismide toodang miljonites tonnides aastakümneti: looduslike veeorganismide püük (sinisega) ja kasvatatud veeorganismide püük (rohelisega) Kalatööstus (inglise fishing industry) on toiduainetööstuse haru, mis püüab, töötleb, kasvatab, säilitab, veab, turustab ja müüb kala, aga ka muid veeorganisme ja nende saadusi.
Kalatööstuse turundamine keskendub kala ja muude meresaaduste andmisele inimestele, et rahuldada nende toitumisvajadust.
Arenguriikide üle 500 miljoni elaniku peamiseks elatusallikaks on otseselt või kaudselt kalandus ja põllumajandus.
Benue osariik
Benue osariik on 1. järgu haldusüksus (osariik) Nigeeria lõunaosas. Osariik on nime saanud Benue jõe järgi.
Senat (täpsustus)
Senat oli Rooma riigi võimuorgan.
Benue osariik
Jaguneb 23 omavalitsusalaks:
Senat (täpsustus)
Senat on või on olnud mitme hilisema riigi võimuorgan (tavaliselt kahekojalise parlamendi ülemkoda).
Benue osariik
Peamine majandusharu on põllumajandus. Kasvatatakse jamssi, riisi, kartulit, sojauba, maisi, maniokki jt põllukultuure. Maavaradest kaevandatakse lubjakivi ja kaoliini.
Julia Ryjanova
pisi| Julia Ryjanova (2015)
Julia Ryjanova (sünninimi Julija Galjanina; vene keeles Юлия Рыжанова Julija Rõžanova; sündinud 15. mail 1974 Orenburgis) on vene päritolu Austraalia maletaja, maletreener ja malekohtunik, naiste suurmeister (2000).
Ryjanova jagas 2000. aastal Venemaa naiste meistrivõistlustel 2.–6. kohta. 2001. aastal mängis ta Moskvas nokautsüsteemis peetud naiste maailmameistrivõistlustel (64 osavõtjaga turniir), kus sai turniiritabelis 45. asetuse. Kaotas avaringis Tatjana Grabuzovale ja langes edasisest konkurentsist välja.
Ta mängis 2015. aastal Austraalia lahtisel turniiril, kus võisteldes koos meesmaletajatega jagas 4.–12. kohta (võitis Hiina suurmeister Ni Hua). 2019. aastal tuli ta nii Austraalia kui ka Austraalia ja Okeaania naiste malemeistriks.
Ryjanova esines 2018. aastal Austraalia naiskonna koosseisus (mängis teisel laual) Bathumis naiste maleolümpial.
Ta tegutseb ka treeneri ja kohtunikuna. FIDE-lt on ta saanud FIDE treeneri nimetuse. 2003. aastal asus treenima Katari malenaiskonda ja alates 2008. aastast oli Katari olümpianaiskonna kapten. Aastatel 2017–2019 oli ta Victoria osariigi välkmale meistrivõistlustel peakohtuniku asetäitja.
Albert Seppel
Albert Seppel (30. august 1899 Emmaste vald, Läänemaa – 19. detsember 1978 Tallinn) oli eesti õpetaja.
1923–1940 Leisi algkooli juhataja.
Kaitseliidu Leisi malevkonna asutaja ja pealik. Kodu-uurija, esperantist, mesinik.
1949–1956 asumisel Venemaal.
.br
.br on Brasiilia Interneti tippdomeen. Domeen on kasutusel alates 1989. aastast.
Akvatinta
thumb|240px|[[Francisco Goya akvatinta sarjast "Los desastres de la guerra"]] Akvatinta (itaalia keeles acquatinta) on sügavtrükitehnika, mille abil on võimalik saavutada toonivarjundeid, mis tekivad metallplaadi eri osade eri kestusega söövitamisel ja mille korral plaadi karestamine toimub keemiliselt.
Samuti tähendab akvatinta selles tehnikas graafikateost.
Kesk-Kordiljeerid
pisi|[[Peñalara mägi]]
Akvatinta
Tööprotseduur
thumb|right|200px|Francisco Goya akvatinta "Sa ei lipsa minema" sarjast "[[Los Caprichos" (Kapriisid)]] thumb|left|Francisco Goya akvatinta sarjast "Los desastres de la guerra"
Kesk-Kordiljeerid
Kesk-Kordiljeerid on mäestik Euroopas. See kulgeb Meseta kiltmaal ida-lääne sihis ning eraldab Vana- ja Uus-Kastiiliat. Kõrgus kuni 2592 meetrit.
Akvatinta
Ajalugu
18. sajandi keskel töötas prantslane Jean-Baptiste Le Prince (1734–1781) välja akvatintatehnika, mille söövitamisel saadud teraline plaadipind sobis eriti kriidijoonistuste sõmerja joone reprodutseerimiseks. Ka võimaldas akvatinta värvilisi tõmmiseid, mida vaselõike põhiliselt joonele rajatud käsitlus ei andnud.
Leviosuti
"Leviosuti" on Raadio 2 iganädalane saade, kus Erik Morna tutvustab kahe tunni jooksul Eesti laulude paremikku.
Üle nädala toimuvad stuudiokontserdid "R2 Live!", mida korraldab Sten Teppan. Saade on eetris laupäeviti kell 17.
"Leviosutis" tutvustatakse iganädalast R2 Eesti müügitabelit.
Šrapnell
pisi|Šrapnelli läbilõige [[Kanada Sõjaajaloo Muuseumis Ottawas]] pisi|II maailmasõja ajal kasutatud šrapnellid pisi|Šrapnelli tööpõhimõtte animatsioon Šrapnell on õhus lõhatav suurtükimürsk, mille sees on teraskuulid. Mürsk sai nime Briti ohvitseri Henry Shrapneli (1761–1842) järgi, kes selle 1803 leiutas.
30. september
30. september on Gregoriuse kalendri 273. (liigaastal 274.) päev. Juliuse kalendri järgi 17. september (1901–2099).
Odoaker
thumb|right|Odoaker [[477. aastal Ravennas löödud mündil]]
Odoaker (ka Odowaker; umbes 435 – 493) oli germaani väepealik ja Itaalia kuningas alates 476. aastast kuni surmani.
Odoaker oli viimase Lääne-Rooma keisri Romulus Augustuluse ihukaitseülem ning 476. aastal otsustas ta viimase kukutada. Odoaker ei soovinud enam valitseda varikeisri varjus, vaid saada Itaalia otseseks isandaks. Nii kuulutas ta end ametlikult Ida-Rooma keisrile Zenole alluvaks, ent tegelikult valitses ta Itaaliat üksinda.
Aastal 480, pärast 475. aastal kukutatud ja 475–480 Dalmaatsias valitsenud Lääne-Rooma keisri Julius Nepose surma, liitis Odoaker oma kuningriigiga ka kunagise Illüüria provintsi.
Ent hiljem läks ta Zenoga tülli ning nii saatis too Itaaliat vallutama Theoderich Suure ja idagoodid. Aastaks 493 jõudsid Theoderich ja Odoaker kokkuleppele, et jagavad võimu, kuid pidusöögil tappis Theoderich ta ilmselt isiklikult.
Johann Herman
Johann Herman (vene keeles Герман Иоган (Яган) Гансович; 1896 Narva, Peterburi kubermang – 3. september 1938 NSV Liit) oli eestlasest Venemaa keisririigi ja Nõukogude Liidu sõjaväelane ning sõjaväeluuraja.
Johann Herman sündis Narvas ning õppis raamatupidamiskursustel Peterburis. Ta võttis lipnikuna 439. jalaväepolgu koosseisus osa Esimesest maailmasõjast.
1919. aastal astus Herman Kommunistliku Partei liikmeks ning osales Venemaa kodusõjas ja Eesti Vabadussõjas Nõukogude Venemaa poolel. Eesti Vabadussõjas teenis ta Eesti Kütidiviisi staabis.
1923. aastal lõpetas TTP Punaarmee Sõjaväeakadeemia põhikursuse ja Idamaade teaduskonna.
Oli esimese viie nõukogude nõuniku seas, kes saadeti 1923. aasta suvel Hiinasse, oli sõjaline nõunik Guangzhou grupis.
Osales Vampu kooli organiseerimises ja lahingutegevuses Guangdongi piirkonnas.
Pärast Hiinast naasmist töötas Punaarmee Luurevalitsuses, aastatel 1927–1928 3. (informatsioonilis-statistilises) osakonnas, aastail 1933–1936 1. Valitsuse (Lääneriigid) jaoskonnaülemana.
1935. aastal ülendati polkovnikuks.
Aastatel 1936–1938 töötas nõukogude sõjalise nõunikuna Hispaanias, autasustati 1937. aastal tegevuse eest Hispaania kodusõjas Lenini ordeniga.
Vahistati 8. juunil 1938, mõisteti NSV Liidu Ülemkohtu Sõjakolleegiumi poolt süüdi "kontrrevolutsioonilises terroristlikus vandenõus osalemises" ning hukati 3. septembril 1938. Johann Herman rehabiliteeriti 28. juunil 1957.
Kahepuu vibu
Kahepuuvibu. Vaata ka lamineeritud vibu, laminated bow. Kahepuuvibu kuulub samasse klassi lamineeritud vibudega. Lamineeritud vibu eristab komposiitvibust üht tüüpi eriomadustega materjali kasutamist vibu konstruktsioonis. Komposiitvibud on aga sobitatud kokku erinevatetest materjalides. Peamiselt on nendeks sarv, puit, luu. Kahepuuvibul on nendeks kaks erineva mehaanilise ja struktuurse omadusega puu liiki. Kahepuuvibu kasutus oli laialt levinud Põhja-Euraasia rahvaste juures alates neoliitikumist, kuni 20. sajandi alguseni. Traditsioonilise vibu harrastajate juures säilib selliste vibude valmistamine ja kasutamine aga tänaseni. pisi|Joonis 1. Kahepuuvibu (joonistanud Mihkel Tammet) Ajalugu. Vanimad arheoloogilised leiud, mis viitavad kahepuuvibu kasutusele pärinevad Jaapanist ja dateeritakse keskmisesse Jomoni perioodi 2500–1500 eKr. . Soomest pärinevad leiud on dateeritud aga 2.-3. sajandisse. . Loode-Venemaalt leitud vanimad kahepuuvibud pärinevad Novgorodi 10. sajandi kihistust. Eestist on leitud ainukesed arvatava kahepuuvibu katked Lõhavere linnuse arheoloogilistel kaevamistel linnuseõuel asetsenud kaevust. Vibu katke on dateeritud 14. sajandisse. Kahepuuvibud olid Põhja-Euraasia rahvaste juures aktiivses kasutusel veel 19. sajandi lõpus. 19. sajandi Soomest lähtunud etnograafiliste ekspeditsioonide käigus koguti rohkelt informatsiooni meie sugulasrahvuste juurest. Oluliseks allikaks on Soome etnograafi Uuno-Taavi Sireliuse kogutud vibud ja nende kirjeldused. Kahepuuvibu valmistamise oskus säilis hantide juures veel 20. sajandi alguses. Jaapanis on see aga tänaseni katkematu käsitöö traditsioon.
Tehnoloogia. Põhja-Euraasias levinud kahepuuvibu on valmistatud kahest puuliigist. Peamiselt on nendeks kask ja mänd. Kõhu materjalina kask aga vibu kaare seest mänd. Männi puit peab olema oskuslikult valitud (joonis 1). Selleks sobib vaid tiheda räniga puusüü. Puit eraldatakse koorealuste pindudena ja liimitakse kalaliimiga pinge all kokku. Soome-Ugri rahvastele on omane lisada toominga puust vastukaart rõhutavad nn vibu sarved, mis annavad vibule lisahoogu juurde. Osadele arktilistele rahvastele on aga omane need kaared aurutamise teel tekitada. Vibunööri kinnituskohad tugevdatakse põdra kõõlustega. Kõõlused ja kalaliim ei ole eriti niiskusekindlad. Et vältida vibu lagunemist mässitakse või kaetakse vibu kasetohuga. Kasetohu, kui isoleeriva kihi kasutamine oli laialt levinud Euraasias ja traditsioonilise vibu valmistamise tehnoloogiana ka täna veel Koreas ja Hiinas kasutusel. Eespool nimetatud vibud on aga juba komposiitvibud, mille kõhu osa on sarvest.
Harald Reinvald
Harald Reinvald (15. august 1921 Tallinn – 4. aprill 1997 Tallinn) oli eesti poksija. Ta poksis aastatel 1936–1950, alates 1943. aastast Nõukogude tagalas "Dünamos" ning alates 1944. aastast Tallinna "Dünamos".
Reinvald oli kukk-kaalus (kuni 53,5 kg) kolmekordne Eesti NSV meister (1945–1947). Ta sai Eesti NSV meistrivõistlustel kukk-kaalus (kuni 53,5 kg) II koha (1941) ja sulgkaalus (kuni 57,2 kg) II koha (1948).
Reinvald sai NSV Liidu meistrivõistlustel kukk-kaalus (kuni 53,5 kg) IV koha (1944). Ta sai Dünamo üleliidulistel meistrivõistlustel II koha (1947).
Reinvald tegutses hiljem ka poksikohtunikuna ja juhtis oma surmani poksiveteranide ühenduse tööd.
Instrumentaalmaandumissüsteem
pisi|150px|Näidu kohaselt peab piloot muutma kurssi vasakule ja kõrgemale Instrumentaalmaandumissüsteem (inglise keeles instrument landing system, akronüüm ILS) on lennuväljal paiknev raadiosidesüsteem, mille eesmärk on luua ja hoida vastastikust raadiosidet lennuväljale maanduva õhusõidukiga tingimustes, kus maandumisrada ei ole ilmastikutingimuste tõttu turvalist maandumist tagaval viisil nähtav, ja võimaldada piloodil maandada õhusõiduk sihtmaandumisrajale võimalikult turvaliselt.
Instrumentaalmaandumissüsteemis on kolm põhikomponenti. Need on kursimajakas (ingl localiser), glissaadimajakas (ingl glide slope) ja markermajakas (ingl marker beacon).
Kursimajakas
Kursimajakas annab informatsiooni horisontaalseks lähenemiseks lennurajale. See edastab kaks kattuvat õhupallikujulist signaali, üks paremale poole ning teine vasakule poole lennuraja keskpunktist. Kursimajakas annab piloodile teada, kas lennuk kaldub kõrvale lennurajast või mitte. Kui lennuk on lennurajast vasakul, siis saab vastuvõtja lennukis 90 Hz-st signaali ning sellega kuvatakse näidikul, et lennuk asub rajast vasakul ja on vaja teha parandusi. Vastupidi, kui lennuk on rajast paremal, siis saab vastuvõtja 150 Hz signaali ja kuvatakse, et on vaja rohkem vasakule minna. Kui kabiinis ekraanil on joon keskel, siis on lennuk õige kursi peal. Kursimajakas töötab sagedustel 108.10–111.95 MHz (ehk väga kõrgetel sagedustel – ingl Very High Frequency või VHF) ja ainult paaritutel kümnendarvudel. Ehk kursimajaks töötab 108.10 MHz, aga näiteks 108.20 MHz sagedusel ei tööta.
Glissaadimajakas
Glissaadimajakas töötab sarnaselt kursimajakaga, aga selle eesmärk on vertikaalseks lähenemiseks lennurajale. Sellel on kaks kattuvat signaali, üks madalamal, kui maandumiseks ette nähtud, ja teine kõrgemal. Glissaadimajakas paigutatakse 300 meetri kaugusele enne lennuraja algust. Ülemine signaal on 90 Hz ja alumine 150 Hz. Kui lennuk on liiga kõrgel, et täpselt maanduda lennukiga lennuraja algusse, siis vastuvõtja saab lennukis 90 Hz signaali. Tüüpiline maandumisnurk on 3 kraadi lennurajast, aga see nurk võib varieeruda vastavalt lennuväljale ja maastikule. Glissaadimajakas töötab sagedustel 329.15–335 MHz (ehk ülikõrgetel sagedustel – ingl Ultra High Frequency või UHF), sest siis on signaal väga täpne. Horisontaalteljes on glissaadimajakas 8 kraadi mõlemale poole lennurada ja ulatub kümne meremiili kaugusele.
Markermajakas
Markermajakas määrab ära lennuki kauguse lennuvälja radadest. Piloot saab lennukis nii visuaalsed kui ka helilised märguanded sellest, kui kaugel asub ta lennurajast. Lennuradadel on kuni kolm markermajakat :
Kui lennuk lendab üle välimise markeri, siis lennukis vilgub sinine tuluke. Keskmise markeri juures vilgub merevaigukollane tuluke. Sisemise markeri juures vilgub valge tuluke. Sisemisi markermajakaid ei kasutata enam tänapäeval väga palju, kuna puudub vajadus. Markermajakad kasutavad 75 MHz (ehk väga kõrget sagedust – ingl Very High Frequency või VHF) signaali vertikaalselt üles.
.bs
.bs on Bahama Interneti tippdomeen. Domeen on kasutusel alates 1991. aastast.
Domeeni haldab Bahama Ülikool.
.bt
.bt on Bhutani Interneti tippdomeen. Domeen on kasutusel alates 1997. aastast.
Britta Steffen
thumb|250pxBritta Steffen (sündinud 16. novembril 1983 Schwedtis Brandenburgi liidumaal endises Saksa DV-s) on Saksamaa ujuja, kes on spetsialiseerunud vabaujumisele. Ta on kahekordne olümpiavõitja, kolmekordne maailmameister ja 12-kordne Euroopa meister
1999. aastal tuli Steffen noorte Euroopa meistrivõistlustel kuuekordseks Euroopa meistriks. 2000. aastal Sydneys toimunud olümpiamängudel kuulus ta 4x200 m vabaujumises pronksmedali võitnud Saksamaa naiskonda, kuigi ta finaalis ei osalenud. Kuna aga eelujumises ta osales, siis sai ka tema pronksmedali. Neli aastat hiljem Ateenas toimunud 2004. aasta OM-il osales Steffen ainult 4x100 m vabaujumises eelujumises. 2008. aasta OM-il Pekingis tuli ta kahekordseks olümpiavõitjaks, olles esimene nii 50 kui 100 meetri vabaujumises. Varem on sama tulemusega hakkama saanud Saksa DV ujuja Kristin Otto 1988 ja hollandlanna Inge de Bruijn (2000).
Maailmameistrivõistlustel suures basseinis on Steffen saanud seitse medalit. 2007. aasta MM-il Melbourne'is sai ta 4x200 meetri vabalt ujumises hõbemedali ja 100 m vabaujumise pronksmedali.
2009. aasta MM-il Roomas tuli ta kahekordseks maailmameistriks. Mõlemad võidud tulid uute maailmarekorditega. 50 m vabaujumises oli see 23,73 ja 100 m 52,07. 100 m vabaujumise maailmarekordit oli ta uuendanud juba päev varem toimunud 4x100 m vabaujumise finaalis 52,22, kus Saksamaa sai hõbemedali.
Talle kuulus aastatel 2009–2017 50 meetri vabaujumise ning aastatel 2006–2008 ja 2009–2016 100 meetri vabaujumise maailmarekord.
2008. aastal valiti ta Saksamaa aasta naissportlaseks.
.bv
.bv on Norrale kuuluva asustamata Bouvet' saare Interneti tippdomeen.
Domeen eraldati 1997. aastal, kuid see ei ole kasutusel. Domeen eraldati, kuna IANA määrab tippdomeenid kõigile üksustele, millel on olemas ISO 3166 kood.
Eesti Esimeses maailmasõjas
Eesti Esimeses maailmasõjas on lühiülevaade Eestimaa kubermangu ja Liivimaa kubermangu Eesti alade ning elanikkonna mõjudest ja osalusest Esimeses maailmasõjas.
Sokk (riietusese)
Sokk on labajalga ja pahkluud kattev, kuni poolde säärde ulatuv silmkoeline paariline riietusese, mis ei ulatu põlveni. pisi| Sokke kantakse tavaliselt kingade sees. Suusatajad kasutavad teist paari sokke ka suusasaapa peal, kui ilm on väga külm.
Muinasajal valmistati sokke loomanahast või villast. Kudumismasinadel hakati sokke valmistama 19. sajandil.
Viited
pisi| Sokkide kandmine sõjaväesaapas
Eesti Esimeses maailmasõjas
Peeter Suure merekindlus
Aastatel 1912–1918 rajati Peeter Suure merekindlus osana Peterburi merekaitse rannikupatareide ja maismaakindlustiste vööndist, mis rajati Tallinna ja Porkkala ümbrusse ja nende vahelistele saartele.
Soome lahte sissesõitu takistavate miinitõkete ja laheäärsete lahest läbisõitu kontrollivate rannakaitsekahurite vööndiga sooviti kaitsta Venemaa Keisririigi pealinna Peterburi võimalike vaenulike laevastike rünnakute eest. Kaitse põhirõhk oli Läänemere ja Soome lahe miiniväljadel. Kaitsepiirkonna ehitamise ajal suurendati miinivälju kaitsvate rannikupatareide hulka ja Balti laevastikku. Liepājast viidi laevastiku operatiivbaas Tallinna loodud Peeter Suure Sadamasse. Tallinna sõjasadama ümbrus koos Peeter Suure merekindlusega allus keisririigi Balti laevastikule. , Peeter Suure merekindlus
Mobilisatsioonid
28. juunil 1914 alanud sõjas Serbia ja Austria-Ungari vahel toimus 1914. aasta juulis Eesti alal reservistide tegevteenistusse kutsumine ja kolm 1. järgu riikliku maakaitseväelaste mobilisatsiooni: 1914. aasta juulis, septembris ja detsembris ning korraline noorsõdurite võtmine. 1914. aastal võeti Eestist sõjaväeteenistusse üle 17 600 reservisti, 3500 noorsõdurit ning ligi 14 500 maakaitseväelast. Esimesel sõja-aastal võeti Eestist teenistusse kokku üle 35 500 mehe ehk vähemalt 7% meeselanikkonna üldarvust.
1915. aastal korraldati Eestis korraline noorsõdurite võtmine, 1915. aasta jaanuaris ja lisaks veel kahel korral, 1915. aasta mais ja augustis ennetähtaegne noorsõdurite teenistusse kutsumine. Ühtlasi korraldati 1915. aastal ka neli maakaitseväelaste mobilisatsiooni: aprillis, augustis, septembris ja oktoobris, kusjuures alates 1915. aasta septembrist hakati teenistusse kutsuma ka 2. järgu maakaitseväelasi.
1916. aasta alguses kutsuti teenistusse algselt sõjaväeteenistusest vabastatud isikud (valgepiletimehed), 1916. aasta jaanuaris, veebruaris, märtsis, augustis ja oktoobris korraldati maakaitseväelaste mobilisatsioon ning mais viidi läbi ennetähtaegne noorsõdurite võtmine. Eestist mobiliseeritutega suure osas komplekteeritud 95. Krasnojarski jalaväepolk ja 271. Krasnoselski jalaväepolk (271-й пехотный Красносельский полк) kandsid suuri kaotusi Esimese maailmasõja 1916. aasta Idarinde Edelarindelõigu nn Brussilovi läbimurdelahingutes Galiitsias.
1917. aasta veebruaris võeti tegevteenistusse veel kord ennetähtaegselt noorsõdureid.
Venemaa Keisririigi sõjaväkke mobiliseeriti sõja jooksul umbes 100 000 meest. Eestis asuvates üksustes oli aga umbes 200 000 sõjaväelast. Paljudele eestlastest haritlastele avanes sõja ajal võimalus saada ohvitserideks kiirendatud korras, mistõttu teenis Vene sõjaväes 1917. aastaks üle 2000 eesti soost ohvitseri.
Eesti ohvitserkond Venemaa Keisririigi sõjaväes
Maismaa sõjategevuses osalesid Venemaa Keisririigi armee koosseisus peale mobiliseeritute osalesid ka eesti soost ohvitserid, kellest kujunes arvestatav jõud Eesti Vabadussõja ajaks just Esimese maailmasõja lahingute tulemusel. 1914. aastal oli Venemaa Keisririigi sõjaväes 140 kaadriohvitseri, sõja käigus ülendati ohvitseriks ligi 2000 eestlast. 7 ohvitseri olid polgukomandörid, 17 pataljonikomandörid, 13-l oli akadeemiline kõrgharidus Nikolai Kindralstaabi Akadeemiast, 12 olid polkovniku auastmes, 28 – alampolkovnikud ja 3 olid diviisi staabiülemad. Esimese maailmasõja ajal said eesti ohvitserid vapruse ja oskusliku juhtimise eest 333 Venemaa Keisririigi ordenit, sealhulgas 47 Püha Georgi ordenit. Üks autasustatutest oli ka Julius Kuperjanov.
Vaata ka Eesti sõjaväelased Venemaa sõjaväes Esimeses maailmasõjas. Silmapaistvamad eesti soost sõjaväelased Venemaa Keisririigi sõjaväes, , , , , : Eduard Ahman, August Balder, Herbert Brede, Johann Grünberg, Karl Haas, Otto Heinze, Arnold Hinnom, Anton Irv, Aleksander Jaakson, Gustav Jonson, Hans Kalm, August Kork, Jaan Kruus, Julius Kuperjanov, Ants Kurvits, Oskar Kurvits, Johann Laidoner, Andres Larka, Georg Leets, Paul Lill, Arthur Lossmann, Richard Maasing, Jaan Maide, Johannes Orasmaa, Karl Parts, Aleksander-Voldemar Pulk, Viktor Puskar, Ernst Põdder, Konstantin Päts, Nikolai Reek, Rudolf Johannes Reimann, Voldemar Rieberg, Hermann Rossländer, Tõnis Rotberg, Hermann Salza, Johannes Soodla, Jaan Soots, Otto Sternbeck, August Traksmaa, Aleksander Tõnisson, Juhan Tõrvand, Jaan Unt (sõjaväelane), Johan Unt, Paul Vent, Jaan Lutsar.
Kui Soome vabatahtlikud (27. Preisi Kuninglik Jäägripataljon) osalesid I MS Venemaa vastases sõjas Saksa armee ridades, siis eestlastest koosnevaid sõjalisi formeeringuid ei eksisteerinud.
Sõjategevus Läänemerel ja Eesti rannikul
1. augustil 1914 Saksa keisririigi ja Venemaa vahel alanud sõda mõjutas Eestit kui Venemaa mereväebaasi (Peeter Suure Sadam) ja kui pealinn Peterburi kaitseks loodud Peeter Suure Merekindluse osa, maismaad sõjategevus esialgu ei puudutanud. Siiski 13. augustil pärast seda, kui Saksa merevägi oli alustanud lahingutegevust, otsustas Balti laevastiku ülemjuhataja Nikolai von Essen viia laevastik lahinguvalmidusse ning paigutada see eelpositsioonidele Naissaare juures, kus see ootas asjatult ligikaudu kuu aega Saksa sõjalaevade sissetungi Soome lahte. thumb|SMS Magdeburg 1911. aastal 5. septembril 1914 kehtestati Venemaa keisririigis (ka Eestimaa ning Liivimaa kubermangus) kuiv seadus.
Sakslaste deporteerimine
Esimese maailmasõja ajal tõusis Saksamaa idapoliitikas kesksele kohale nn dekompositsioonipoliitika, mille mõte seisnes selles, et eraldada Venemaa keisririigi läänepoolsed ääremaad ja muuta need Saksamaast sõltuvateks puhverriikideks. Nn idapartei, ja kindralfeldmarssal Paul von Hindenburgi meelest tuli Poola ja Baltimaad muuta Venemaa-vastase sõja tugialadeks. Baltisakslased tegid Saksamaal agarat kihutustööd, et Baltimaad annekteeritaks ja ühendataks Saksamaaga. Selleks moodustasid nad Balti Usaldusnõukogu (Baltische Vertrauensrat), kes püüdis Saksamaa poliitilisi jõude ja äriringkondi veenda Baltimaade annekteerimise kasulikkuses. Saksa Suursaksa Ühing (Alldeutscher Verband) nõudis Saksamaa idapiiri nihutamist Narva jõe – Peipsi järve – Pihkva järve joonele.
Maailmasõja ajal suurenes Vene avalikkuses järsult huvi Baltimaade vastu ja Venemaa valitsuselt nõuti resoluutseid meetmeid Saksa mõju väljajuurimiseks. Niisuguse kampaania ajal sulges valitsus baltisaksa seltsid, koolid ja ajalehed ning keelas Venemaal ametiasutustes ja avalikes kohtades saksa keele kõnelemise; riigisakslased ning Balti aadli ja vaimulikkonna tegelased, keda võimud süüdistasid salajases koostöös Saksamaaga, saadeti välja.
Septembris 1915, mil saksa väed Riiani jõudsid, sai Eestist Põhjarinde lähitagalaks. Tõusis venelaste umbusaldus sakslaste ja baltisakslaste suhtes ning küüditati osa sakslasi ja ka mitmed luteri vaimulikud Siberisse, Irkutskisse, Krasnojarski ja Jenisseiskisse). Rinde läheduse pärast kehtima pandud erakorralise valvsuse põhjal võis kindralkuberner sisuliselt oma äranägemise järgi maalt administratiivse asumiselesaatmisena välja saata. Siberisse saadeti (1915~1917) Eestimaa rüütelkonna peamees Eduard von Dellingshausen, Eestimaa rüütelkonna maanõunik Eduard von Stackelberg perega, Eestimaa kindralsuperintendent Daniel Burchard Lemm, Jõhvi Mihkli koguduse õpetaja Carl Immanuel Philipp Hesse, Reigi Jeesuse koguduse õpetaja Richard Georg von Hirschhausen, Kadrina Katariina koguduse õpetaja Johannes Eberhard, Rapla Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja Joosep Liiv, Narva Aleksandri koguduse õpetaja Jakob Jalajas, Tallinna Oleviste koguduse diakonõpetaja Woldemar Paul Sielmann, Karula koguduse õpetaja Theodor Hans Wühner ja Koeru Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja Adolf Georg Haller, pastor Konrad von zur Mühlen, Erich von Samson, Elisabeth Zoege von Manteuffel, Rabivere mõisnik Hilmar von der Decker, Undla parun Karl Dellingshausen, dr. Traugott Stackelberg, Seevaldi haigla arst  dr. Ernst von Kügelgen perega, parun Alexis Häntschel Olivier Girard de Soucanton abikaasaga, Erich von Samson, pastor Hahn,.
Keisririigi Balti laevastiku tegevus Eestimaal
Kuna otsene sõjategevus Eestisse jõudis alles 1917. aastal, piirdus Venemaa mereväetegevus Eestis ainult merekaitse ettevalmistuse ning kaitsealase luurega. Keisririigi Balti laevastikus oli I MS ajal kaks põhilist tehnilise luurega tegelevat ja üksteist dubleerivat luureorganit: