cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rein Kaarepere
Kaarepere suri 43-aastaselt südame isheemiatõve tõttu äkksurma ärikohtumisel Tallinna vanalinna restoranis Karl Friedrich.
Töid
Ta koostas 1984. ja 1985. aastal Eesti NSV Riikliku Plaanikomitee Majanduse ja Planeerimise Teadusliku Uurimise Instituudis ilmunud kogumikud "Majandus '84" ja "Majandus '85" majanduselu päevaprobleemidest.
Ühiskondlik tegevus
Aastatel 1979–1984 oli Kaarepere Eesti Noorte Majandusteadlaste Seltsi esimees ja hiljem kuulus ta seltsi nõukokku. 1991–1998 juhtis ta Eesti Akadeemilist Spordiliitu, 1994–1998 oli ta Kopli kunstikooli hoolekogu esimees.
Isiklikku
Rein Kaarepere oli abielus Reet Kaarepere ja seejärel Mai Kaareperega (1995–1998) ning kooselus Anne Mallenega.
Pelagius
Pelagius (ca. 350-420) oli tõenäoliselt briti päritolu Rooma askeet ja teoloog. Teda tuntakse oma ajastu kohta tavatu seisukoha, pärispatu eituse järgi.
Tordoki-Jani mägi
Tordoki-Jani (vene keeles Тордоки-Яни ehk Тардоки-Янги) on mäetipp Venemaa Kaug-Ida lõunaosas Habarovski krai territooriumil. See on Sihhote-Alini kõrgeim tipp, selle kõrgus on 2077 m (teiste andmete järgi 2090,4 m ). Tordoki-Jani asub Habarovski krai kaguosas Primorski kraiga piirist põhja pool.
Mäetipust lõuna pool asub Anjui jõe jõelähe.
Võlukasukas
"Võlukasukas" on ungari kirjaniku Ferenc Móra autobiograafilise koega romaan, mis käsitleb lapsepõlve sumedas valguses inimeseks kujunemise rõõmusid ja vaevasid.
Sisukokkuvõte
Teosest on aru saada, et peategelane Gergő on kirjanik ise. Samuti kujutab Ferenc Móra enda isa Gergő isana. Gergő isa Márton kasvatab oma poega elutarkusega, kuna ta teab, et elukogemused on tähtsad. Gergő kadestab teiste poiste ilusaid riideid ja tahab neid ka endale. Ta tahab eriti selliseid saapaid nagu vallavanema pojal. Isa ostabki talle need saapad. Gergő saab varsti aru, et nendes saabastes ei saa mängida, kõblata ega raha teenida, kuna tööandjad palkavad ainult paljasjalgseid lapsi. Lõpuks lööb Gergő kogemata oma saapa kõplaga katki. Seepeale lausub isa, et Gergő kasvab paljajalugi sama suureks kui vallavanema poeg.
Sarnaseid õpetusi kuuleb Gergő ka kodus. Ta tahab leida varandust nagu Aladdin ning siis lubab isa õmmelda talle sellise kasuka, mis teda hädas aitab ja ka varanduseni viib. Kasuka õmblemine võtab aga kaua aega. Sellesse kasukasse peab minema haldjas. Isa tikib kasukale kollased aedvaagid, mis taluvad igat ilma ja ei tujutse. Neilt lilledelt võib Gergő õppida, kuidas peab iga ilma naeratades taluma. Ta tikib kasukale ka veski, kus nad elavad, et see meenutaks Gergőle alati kodusoojust. Tikkimise ajal jutustab isa oma pojale palju. Ta tikib kasukasse kogu oma südames peituva armastuse. Isa sureb just kui kasukas valmib ning Gergőt lohutab usk, et isa südamest väljakolinud haldjas asus kasukasse elama, sest see vanem ei sure, kelle mõtted ja tunded elavad edasi lapse südames.
Isamajas ümbritses väikest Gergőt armastus, headus ja hellus. Peale isa surma peab ta aga tutvuma eluraskustega. Gergő saab aru, et on olemas ka egoistlikke inimesi. Selline inimene on ristiisa Bordács, rikas talupoeg. Ema annab Gergő talle üle, et ta saaks õnnelikuks ja elaks rikaste talupoegade seas. Gergő saab aga aru, et rikkad inimesed pole sugugi heasüdamlikud. Ristiisa tahtis vaid tasuta sulast ja ei andnud Gergőle eriti süüagi. Kui ta aga tema kasukat ära tahtis võtta, põgenes Gergő tema juurest.
Oma seiklustes nägi Gergő nii heasüdamlikke ja töökaid inimesi kui ka isekaid ja halbu inimesi. Kui ta õigesti käitus, oli kasukas talle mugav. Kui ta halvasti käitus, eiras kasukahaldjas teda seni, kuni ta oma tegu ei heastanud. Karkudega kipa-kõpa Gergő koolist kujutab inimese suurt andekust ja teadmishimu. Gergő ja kipa-kõpa pääsevad kaevandusevaringust eluga ja nad ei unusta iial, mida nad vaestele kaevuritele võlgnevad, kes nad teose lõpus kaevanduse rusude alt päästavad.
Schönau an der Triesting
Schönau an der Triesting on vald (Gemeinde) Austrias Alam-Austria liidumaal Badeni ringkonnas.
thumb|left|Schönau loss (19. sajand) thumb|left|Öötempel (19. sajand)
Runo Tammelo
Runo Tammelo (sündinud 2. augustil 1981 Tartus) oli Eesti muusik ja punkpoeet. Peamiselt tuntud ansambli Six Feet Club laulja ja kitarristina, aga on mänginud veel ansamblites Nyrok City, Soda Effect ja PlanecrazY.
Aastatel 2018 ja 2019 oli ta Ulila Suveaias toimunud rockmuusika festivali Rock@Ulila peakorraldaja.
Gustav Carlhjelm
Aastatel 1691–1692 oli ta Academia Gustavo-Carolina (Tartu ülikool) rektor.
8. juulil 1690 abiellus ta Sara Törnega (24. mai 1676 Stockholm –1701).
Kazimiriški mõis
Kazimiriški mõis (läti keeles Kazimirišķu muiža, saksa keeles Kasimirischek) on mõis Lätis Ilūkste piirkonnas Pilskalne vallas Kazimiriškis.
Tiina Kaljuste
Tiina Kaljuste (sündinud 18. novembril 1969 Tallinnas) on eesti keraamik.
Elulugu
1995. aastal lõpetas ta Eesti Kunstiakadeemia keraamika eriala. Töötas kuni 1991. aastani Riiklikus Ehitusuuringute Instituudis joonestajana, hiljem on tegutsenud vabakutselise kunstnikuna.
Tiina Kaljuste Kaasaegse Keraamika Stuudio asub 33 km kaugusel Tallinna kesklinnast, Illurma külas.
Looming
Eesti Keraamikute Liidu ja Eesti Kunstnike Liidu liige. Töid on erakogudes üle kogu maailma, Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseumis ja Riia portselanimuuseumis.
Korraldanud nii isikunäituseid kui ka alates 1993. aastast osalenud grupinäitustel Eestis, Lätis, Soomes, Leedus, Rootsis, Poolas, Kreekas, Belgias, Taanis ja Hiinas.
Jätkanud siiditrüki traditsiooni keraamikas. Selleks on ta oskuslikult kasutanud fotomaterjali oma perekonnaalbumist, sh vanaema noorpõlvefotosid.
Sama temaatika esineb ka nõude dekooris, kus fotokujutisi täiendab efektselt teostatud kirjatekst. Hiljem teinud koopiatrükki. Lisaks siiditrükis teostatud esemetele loonud keraamilisi objekte ning skulptuurseid tarbevorme puupõletustehikas.
Isikunäitused
1999              „Gardenia”, Porvoo kunstihoone, Soome
2015–2016    „47 profiili”, Harjumaa Maakonnaraamatukogu, Keila; Kondase keskus, Viljandi; Vana-Võro Kultuurikeskus, Võru; Jakopi Galerii, Tartu
2018              „Tasakaaluharjutus”, Frida ja Lonn Stuudio-Pood, Tartu
2018              „Ainsus ja mitmus”, Harju Maakonnaraamatukogu, Keila
2019              „Inimesed, keda sa võid teada”, Kunstiaken, Tallinn
2020              „Inimesed, keda sa võid teada II”, Kunstiaken, Tallinn
2022              „Pintseldised ja pintseldused”, R galerii, Tartu
Kohvitseremoonia
pisi|Kohvik [[Bosporus|Bosporuse väina juures 1855. aastal]] Kohvitseremoonia on rituaalne kohvi tarbimine, millega kaasnevad erinevates piirkondades teatud kombed. Eriti oluline osa kohvitseremoonial on Türgi, Etioopia ja Eritrea kultuuris, kuid seda esineb ka teistes riikides. Türgi kohvikultuur koos tseremooniaga on tunnistatud UNESCO vaimseks kultuuripärandiks.
Põhjamaad
Soomes ja Rootsis on kohvirituaali osa küpsetiste pakkumine. Sarnaselt teiste maade kohvitseremooniatega on võõrustaja eesmärk demonstreerida külalislahkust, vaoshoitust ja elegantsi.
Valmistamine
Tseremoonia viib tavaliselt läbi perenaine ja seda peetakse auasjaks. Kohv valmistatakse nii, et esmalt röstitakse pannil lahtisel tulel rohelised kohvioad. Sellele järgneb ubade jahvatamine, traditsiooniliselt puidust nuia ja uhmriga. Pärast jahvatamist lastakse kohv mitu korda läbi sõela. Seejärel pannakse kohvipuru spetsiaalsesse keeva veega anumasse ja jäetakse paariks minutiks lahtisele tulele, kuni see on kuuma veega hästi segunenud. Keedupott (jebena) on tavaliselt keraamikast ja sellel on kerakujuline alus, kael ja valamistila ning käepide, kus kael läheb üle põhjaks. Jebeenal on ka õlgedest kaas.
Serveerimine
Peremees valab kohvi kõigile osalejatele, liigutades kallutatud keedupotti väikeste sangadeta tassidega kandiku kohal mõnekümne sentimeetri kõrgusel nii kaua, kuni iga tass saab täis. Puru keedetakse kolm korda: esimest kohvivooru nimetatakse Tigrinja keeles awel (tervitus), teist kale'i (tervis) ja kolmandat baraka (rahu). Amharia keeles on see አቦል abol, teine tona (amhari: ቶና) ja kolmas baraka (amhari: በረካ). Juuakse pisikestest tassidest ja lisatakse piima. Kohvitseremoonia võib hõlmata ka erinevate traditsiooniliste viirukite põletamist. Inimesed lisavad kohvile suhkrut, maapiirkonnis mõnikord soola või traditsioonilist võid (vt niter kibbeh). Joogiga kaasneb väike suupiste, näiteks popkorn, maapähklid või himbasha (nimetatakse ka ambashaks).
Türgi
pisi|Türgi kohvi liivas keetmise alus Türgi kohvitseremoonia on külalislahkuse, sõpruse, rafineerituse ja meelelahutuse sümbol, mis ühendab kõiki eluvaldkondi. Türgi kohv mängib olulist rolli ka seltskondlikel sündmustel, nagu kihlumistseremooniad ja pühad. Tühja tassi jäetud puru kasutatakse sageli inimese õnne ennustamiseks. Türgi kohvi peetakse Türgi kultuuripärandi osaks: seda tähistatakse kirjanduses ja lauludes ning see on tseremoniaalsete sündmuste asendamatu osa.
Valmistamine
Värskelt röstitud oad jahvatatakse mõnikord uhmriga, sagedamini aga traditsioonilise käsiveskiga. Jahvatamine on oluline osa protsessist, kuna türgi kohv on ainuke maailmas, milles kasutatakse ülipeent kohvipuru, mis meenutab tolmu. Enamik tänapäevaseid elektrilisi veskeid nii peent puru ei jahvata. Seejärel lisatakse jahvatatud kohv, külm vesi ja suhkur kohvikannu (cezves) ning keedetakse aeglaselt pliidil soovitud vahu saamiseks. Tavaliselt keedetakse kohvi harilikul pliidil, kuid mõnedes kohvikutes keedetakse seda kuumas liivas, mis tagab kiirema keetmise ning aitab maitse ning aroomid esile tuua. pisi|Türgi kohvi traditsiooniline keedukann
Serveerimine
Türgi kohvist puru välja ei filtreerita, selle ülipeeneks jahvatamise eesmärk ongi selle koos veega ära joomine, seetõttu on see kohv ka väga tugeva toimega, meenutades olemuslikult matcha teed. Kohvi serveeritakse väikestes portselantassides, mille kõrvale pakutakse klaas vett ja maiuseid. Pärast kohvi joomist võidakse kohvipaksu põhjal selle jooja õnne ennustada.
Lochristi
Lochristi on hollandikeelne vald Belgias Flandria piirkonnas Ida-Flandria provintsis Genti haldusringkonnas.
Asulad
Lochristi jaguneb järgmisteks osavaldadeks, asulateks ja piirkondadeks:
Hingeloendus
Hingeloendus ehk hingerevisjon oli maksualuste elanike (neid nimetati revisjonihingedeks) loendus Venemaa keisririigis.
Hingeloenduse tulemusel saadi revisjonileht, mida nimetati hingeloendiks. See oli isikunimestik, mis oli koostatud maal mõisate, linnas seisuste kaupa. Hingeloendid on tähtsad ajalooallikad rahvastiku, genealoogia ning isiku- ja kohanimede uurimisel.
Emmelie Konradsson
thumb|Emmelie Konradsson Emmelie Konradsson (sündinud 9. aprillil 1989) on Rootsi endine jalgpallur.
Ta kuulus poolkaitsjana aastatel 2007–2014 klubisse Umeå IK ja aastatel 2011–2014 Rootsi naiste jalgpallikoondisse.
2014. aasta lõpus teatas ta jalgpallurikarjääri lõpetamisest.
Díon
Díon (kreeka keeles Δίον; vanakreeka keeles Δῖον; ladina keeles Dium) on küla Kreekas Piería piirkonnaüksuses Díon-Ólympose vallas. Küla asub Olümpose mäemassiivi jalamil Therme lahe ääres, 17 km kaugusel halduskeskusest Katerínist.
Tiit Helmja
Lõpetas 1972 Pärnu õhtukooli.
Töötanud 1991–2009 AS-is Renet ja hiljem OÜ-s Renet Ehitus ehitajana.
Sõudmine
182 cm, 80 kg
Tulemused
Eesti parima võistkonna liige 1976 ja 1979.
Treenerina
Olnud 1979–84 Pärnu Dünamos sõudetreener.
Viited
B: Eesti sõudespordi ajalugu. [Koostanud H-H. Artma] Tln, 2001, lk 290–294; H-H. Artma. Pärnu – Eesti sõudespordi kants. Pärnu, 2004, lk 100–102, 111–115.
Emmelie Prophète
thumb|Emmelie Prophète Emmelie Prophète (kodanikunimi Emmelie Prophète-Milcé; sündinud 5. juunil 1971 Port-au-Prince'is) on Haiti kirjanik ja diplomaat.
Ta õppis Port-au-Prince'i ülikoolis õigusteadust ja nüüdisaegset kirjandust. Ta on töötanud diplomaadina Genfis. 2014. aastal alustas ta tööd Haiti rahvusraamatukogu juhina.
Hunt (tähtkuju)
pisi|Hunt pisi Hunt (ladina Lupus, lühend Lup) on lõunataeva tähtkuju.
Hunt katab 334 ruutkraadi ja on pindalalt 88 tähtkuju seas 46. kohal. Heledaimad tähed on Alpha Lupi (2,3m) ja Beta Lupi (2,68m).
Tähtkuju põhjaosas asuvad kerasparved NGC 5824 ja NGC 5986. Hundi läänepiiril asub planetaarudu IC 4406.
1006. aastal plahvatas Hundi tähtkujus supernoova SN 1006.
Hunt on 2. sajandil Ptolemaiose poolt loetletud 48 tähtkuju seas.
Jaunborne
Jaunborne (vanasti ka Neiborna) on küla (mazciems) Lätis Augšdaugava piirkonnas Saliena vallas.
Asulas asub Jaunborne mõisa (Neu-Born) süda. Lisaks asub Jaunbornes veel katoliku kirik. Aastatel 2009–2021 jäi asula Daugavpilsi piirkonda.
Kaaren (tähtkuju)
pisi|Kaaren pisi Kaaren (ladina Corvus, lühend Crv) on väike lõunataeva tähtkuju.
Kaaren on üks Ptolemaiose poolt loetletud 48 tähtkuju seas.
Matt Grzelcyk
Matthew Grzelcyk (sündinud 5. jaanuaril 1994 Bostonis) on USA jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis Boston Bruins.
Aastatel 2012–2016 mängis ta Bostoni Ülikooli jäähokimeeskonnas.
Heilo Aadla
Heilo Aadla (sündinud 26. mail 1963) on eesti näitleja ja muusik.
Ta laulab kitarri saatel, sealhulgas oma viisistusi Ernst Enno luulest.
Eratosthenese sõel
pisi|250px|Eratosthenese sõel arvutisimulatsioonina Eratosthenese sõel on vanakreeka matemaatikule Eratosthenesele omistatud meetod algarvude tabeli koostamiseks. .
Algoritm
Eratosthenese meetodi rakendamiseks kirjutatakse välja kõik naturaalarvud alates arvust 2 ja lõpetades arvuga N: 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, ..., N. Edasi kriipsutatakse toodud jadas läbi kõik arvu 2 kordsed peale arvu 2 enda. Arvu läbikriipsutamise märkimiseks võib teha ristikese vastavassse ruudukesse. Edasi kriipsutatakse läbi kõik arvu 3 kordsed peale 3 ja liigutakse järgmise läbikriipsutamata arvu juurde milleks on arv 5, kuna ta ei jagu algarvudega 2 ja 3, siis kriipsutame läbi arvu 5 kordsed. Sama kordub 7, 9, 11, 13 jne. Kõik läbikriipsutamata arvud on algarvud.
Algarvude tabelit võib koostada erinevates vahemikes. Juuresoleva arvutisimulatsiooni algarvude tabelis vastab igale ruudule üks 120-st väiksem naturaalarv; läbikriipsutamised on tähistatud erinevalt, kuid ringistatud ruutudele vastavad nüüd algarvud.
Wildon
Wildon on vald (Marktgemeinde) Austrias Steiermargi liidumaal Leibnitzi ringkonnas. Ta jääb Leibnitzi ja Grazi vahele.
Ajalugu
pisi|tühi|Wildoni raekoda
Mugavused
Läheduses on ratsutamiskeskus ja ujumisjärv Wildoner Teich. Wildon asub rattarajal, mis kulgeb Muri jõe kaldal Grazist Bad Radkersburgi.
Enterprise
Enterprise võib tähendada mitut asja:
Michael von Agthe
Gottfried Michael von Agthe (ristitud 7/18. novembril 1767 Kuressaares – 1/13. jaanuar 1814 Kuressaare) oli Torgu mõisarentnik, auastmelt kolleegiumiassessor.
Vanemad Andreas von Agthe (1733–1806) ja Christina Elisabeth Schultz (1739–1772).
10/22. veebruaril 1800 abiellus Kuressaares Juliane Margarethe Markoffiga, kolm poega, kaks tütart.
Salakaubavedu
Salakaubavedu (ka: konterbandivedu, smugeldamine; inglise smuggling) on kaupade või muude esemete toimetamine üle riigipiiri, kui see on kas ühes või mitmes riigis õigusvastane. Salakaubaga äritsemist nimetatakse salakaubanduseks.
Salakaubaveoga välditakse tollimakse või muid makse või minnakse mööda teatud kaupade impordi- või ekspordikeelust, näiteks relvadega kauplemisel.
Panorpa vulgaris
Panorpa vulgaris on putukaliik koonlaste sugukonnast. Levinud on ta Euroopas teadaolevalt Norrast ja Baltimaadest kuni Prantsusmaa, Itaalia ja Bulgaariani.
On kujunenud üheks mudelorganismiks sugulise valiku uurimisel.
Kirjeldus
Panorpa vulgaris sarnaneb väga teise Eestis leiduva liigi, hariliku koonlasega (Panorpa communis). Eristada on neid võimalik jälgides esimest musta laiku tiivakinnituse läheduses, mis harilikul koonlasel on väiksem või puudub üldse. Panorpa vulgaris’el aga ulatub üldjuhul üle kahe segmendi. Isastel koonlastel on suurenenud genitaalid, mis meenutavad skorpioni mürgiastelt. Emaste saba on lühem ja väiksem.
Eluviis
Igal aastal areneb kaks põlvkonda. Munad arenevad vastseteks 20–21 °C juures kuue päevaga. Vastsed elavad maapinnal või pealispinda kaevandatud tunnelites, kus toituvad surnud või nõrgenenud putukatest. Vastsete arengus eristatakse nelja etappi. 20 °C juures kestab L1 staadium neli päeva, L2 etapp kolm päeva, L3 neli päeva ja viimane staadium 8–10 päeva, mille järel moodustub nukk. Kui diapausi ei teki, areneb nukust vastne 3–4 nädala jooksul. Kui nukkumine toimub enne talve, lähevad nukkunud vastsed puhkeseisundisse, mis kestab umbes kuus kuud. Sellele järgneb ettevalmistusjärk ja lõpuks metamorfoos. Nuku puhkeseisundisse minek sõltub päeva pikkusest, mis vastavalt asukohale võib varieeruda, kuid on näidatud, et kui päevavalgust on pikalt (üle 16 t 20 min), siis jätkub areng ilma diapausita ja kui päevavalgust on alla 16 t 10 min läheb nukk puhkeseisundisse.
6–17 päeva pärast nukust väljumist algab paaritumine, mille käigus esitavad isased putukad keeruka tantsu. Peale selle pakuvad nad emastele kopulatsiooni ajal ka surnud lülijalgseid või süljest moodustunud massi. Emased näitavad oma valmisolekut tagakeha väristamisega. Munevad nad 3–9 (keskmiselt 6) päeva pärast paaritumist.
Nad toituvad peamiselt mädanevatest puuviljadest ja taimedest, kuid ka surnud putukatest ja tigudest ning õietolmust. Nad on suutelised toituma ka ämblikuvõrkudes leiduvatest putukatest.
Juuru tammed
Juuru tammed on pühapuud Harjumaal Juuru kihelkonna Juuru alevikus.
Adolf Rammo
Adolf Rammo (25. november 1922 Narva – 2. veebruar 1998 Tallinn) oli eesti luuletaja ning laste- ja noorsookirjanik.
Elulugu
1941. aastal mobiliseeriti Adolf Rammo Punaarmeesse ja saadeti Kaasanisse tööpataljoni, hiljem võttis Teisest maailmasõjast osa Eesti laskurkorpuse koosseisus.
Demobiliseeriti 1946. aastal, töötas seejärel Tallinnas kokana, transporditöölisena ja Ilmarises katelsepana. 1953–1957 oli ajakirjanik Eesti Raudteelase ja Harju Elu toimetuses. Alates 1957. aastast oli kutseline kirjanik Tallinnas. Kirjanike Liidu liige oli alates 1971. aastast.
Looming
Esimene Adolf Rammo luuletus ilmus ajakirjanduses 1947. aastal. Ühtekokku avaldas ta 5 luulekogu ja 10 lasteluulekogu. Ta on avaldanud ka poeemid "Kaks Adolfit. Murelik poeem" (1969) ja "Püha öö plagiaat" (kogumikus "Poeemipõimik", 1979).
Kõige tähelepanuväärsema osa Adolf Rammo loomingust moodustab noorsoojutustuste triloogia "Šahh Madan" (1970), "Hundipassiga koolipoiss" (1973, 2. trükk koos eelmisega 1985) ja "Kibekäppade küpsetuskojas" (1974), milles kujutatakse teismelise nooruki elu 1930. aastate Narvas.
1973. aastal ilmunud noorsoojutus "Kusagil Kureküla küngastel" kujutatakse maaelu.
Isiklikku
Adolf Rammo oli abielus lastekirjanik Helju Rammoga.
Küpress
Küpress (Cupressus) on taimeperekond küpressiliste sugukonnast.
Küpressid on igihaljad okaspuud.
Harri Hiiesalu
Harri Hiiesalu (sündinud 19. veebruaril 1953 Vene NFSVs Kirovi oblastis Oritševski rajoonis) on Eesti endine sõudja.
Küpress
Liigid
Sellesse perekonda arvatakse 16–25 liiki, kelle hulka kuuluvad näiteks:
Harri Hiiesalu
Lõpetas 1971 Pärnu 4. keskkooli.
Küpress
Vaata ka
Küpressi nime kandvad teised perekonnad:
Harri Hiiesalu
Sõudmine
181 cm, 82 kg.
Hakkas sportima 1967 Karl-Udo Kööseli õpilasena, 1968 jätkas sõudetreeningutega Matti Killingu juhendamisel.
Kuulunud Pärnu Dünamosse ja AKSK-sse.
Tarvas (perekonnanimi)
Statistika
2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Tarvas 32 inimesel: 15 mehel ja 17 naisel. Perekonnanimede levikult on Tarvas meeste puhul 8436. kohal ja naiste puhul 7988. kohal.
Tarvas oli levinumaks nimeks vanuserühmas 50–54 aastat, kus seda oli 10 000 elaniku kohta 0,68. Perekonnanimi Tarvas oli kõige sagedasem Pärnu maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta keskmiselt 0,93 inimest.
19. sajandi algul pandi Kanepi kihelkonnas Põlgaste mõisavallas ning Halliste kihelkonna Uue-Kariste mõisavallas talupojale perekonnanimeks Tarwas.
Ülereguleerimine
Ülereguleerimisega on tegemist siis kui rakendamine läheb kaugemale direktiivi järgimiseks vajalikust miinimumist:
– laiendatakse kohaldamisala, lisatakse mingil viisil sisulisi nõudeid või asendatakse direktiivis kasutatud mõisted laiema kohaldamisalaga siseriiklike õiguslike mõistetega või
– ei kasutata täiel määral ära erandeid, mis vähendavad nõudeid miinimumini (nt teatavate tegevusalade või konkreetsete tegevuste puhul), või
– säilitatakse olemasolevad riiklikud standardid, kui need on kõrgemad kui direktiivis nõutavad, või
– sätestatakse sanktsioonid, jõustamismehhanismid ja sellised küsimused nagu tõendamiskohustus, mis on pigem karistustele kui korrektsioonidele suunatud, või
– varajane rakendamine enne direktiivis sätestatud kuupäeva.
Prototroof
Prototroof on organism, kes toodab ise talle eluks vajalikud asendamatud orgaanilised ained.
Prototroofi vastand on auksotroof.
Kristen Kähr
Kristen Kähr (sündinud 5. oktoobril 1989) on eesti jalgpallur (ründaja).
Ta mängib Eesti klubis Viljandi JK Tulevik.
Otto III (Braunschweig-Lüneburg)
Otto III (u. 1296 – 1352) oli Braunschweig-Lüneburgi hertsog ja Lüneburgi vürst aastast 1330 kuni oma surmani.
Järglased
Otto abielust Mecklenburgi Mathildega (1293–1358) sündisid järgmised lapsed:
Aleksei Semjonov
Aleksei Semjonov (sündinud 8. veebruaril 1947 Aleksandrovsk-Sahhalinskil) on Eesti sotsioloog ja venemeelne aktivist.
Ta juhib Eesti-vaenulikku õiguskaitseorganisatsiooni Inimõiguste Teabekeskus.
Ta on Tallinna Linnavolikogu liige ja kuulub Keskerakonda.
Agnès Letestu
Agnès Letestu (sündinud 1. veebruaril 1971 Val-de-Marne'i departemangus) on prantsuse endine balletitantsija.
Letestu võeti 1987. aastal 16-aastaselt Pariisi Ooperi Balleti trupi koosseisu, kus 1988. aastal sai ta coryphée’ks (kordeballeti tantsija, kellele vahel usaldatakse esitada väiksemaid solisti osi), 1989. aastal edutati ta solistiks (sujet’ks) ja 1993. aastal juhtivaks solistiks (première danseuse’iks). Pärast "Luikede järve" etendust oktoobris 1997, kus ta tantsis Odette/Ottilie osas, sai ta esitantsijaks (étoile’iks). Letestu repertuaari kuulusid nii klassikalise balleti kui ka nüüdisballeti rollid. Lavakarjääri lõpetas Letestu oktoobris 2013 Opéra Garnier' laval balletietendusega "Kameeliadaam", kus ta tantsis Marguerite Gautier' osas. Lahkuda tuli, sest Pariisi Ooperi Balletis peetakse rangelt kinni tantsijaile kehtestatud vanusepiirangust (42 ja pool aastat).
Külalislavastaja assistendina Eesti Rahvusballetis
2. detsembril 2022 esietendus Estonia laval Adolphe Adami ballett "Korsaar", mille koreograaf ja lavastaja on José Martínez, kes saabus Tallinna koos oma endise lavapartneriga Agnès Letestuga. Letestu Martíneze assistendina aitas ta lavastajal lavastuses osalevaid tantsijaid ette valmistada eelseisvaks esietenduseks.
Tsitaat
"Toonane trupi kunstiline juht Rudolf Nurejev oli despoot. Me ei rääkinud tsaariga, vaid ootasime, et tsaar meiega kõneleks... Ta pani mind Gamzatti rolli "Bajadeeris", see on aga étoile’i tantsitav roll (staariroll) – mida ma veel siis ei olnud. Ma ei esitanud endale küsimusi: kui Nurejev arvas, et olen küps selleks rolliks, siis järelikult ma olingi!"
Kihtsajupilved
pisi|Kihtsajupilved põhjustamas lausvihma Tartus Kihtsajupilved (ladina keeles Nimbostratus, lühend Ns) on keskmiste pilvede klassi kuuluv pilvede põhiliik. Harilikult moodustavad nad ühtlase tumehalli või sinaka, mõnikord kollaka jumega pilvemassi üksikute tumedamate viirgude või murrujoontega. Selle pilvemassi paksus võib olla kuni 10 kilomeetrit, tihti on pilvekihis tühikuid. Kihtsajupilved on segapilved; need koosnevad nii veepiisakestest kui ka lumehelvestest ja jääkristallidest, seetõttu on nad sajurohked.
Kihtsajupilved tekivad kõrgusevahemikus 1,5–3 (3–5 ) km, aga kui nende alla tekivad hatakpilved, siis võib näida, et nende alumine piir on kõrgusel 100–200 meetrit ja isegi madalamal. . Kihtsajupilvede teke on seotud tsüklonite moodustumise ja liikumisega.
Kihtsajupilved tekivad sooja frondi ees, kui soe õhk liigub külmale õhule vastu ja tõuseb selle õhumassi kohale. Sooja õhu temperatuur alaneb, veeaur kondenseerub ja tekivad pilvevallad pikkusega mitusada või mõnikord isegi tuhat kilomeetrit. Pilved algavad 300–400 km kaugusel sooja frondi ees ja ulatuvad sügavuti tsükloni keskkohani. Nende alumine piir algab tavaliselt 2000–1800 m kõrguselt ja alaneb koos sooja frondi laskumisega kõrguseni 100–200 m ja isegi madalamale. Oluline on märkida, et viimane kõrgus on tegelikult hatakpilvede piir, kihtsjupilved asuvad nende kohal. .
Oklusioonifrontidel võivad kihtsajupilved esineda nõrgemal kujul.
Kihtsajupilvedega, nagu mõnede teiste pilveliikidega, võivad sageli kaasneda hatakpilved.
Nagu pilvede nime järgi võib arvata, sajab kihtsajupilvedest kas vihma, lörtsi või lund, st tegemist on tüüpiliste sajupilvedega. Hilissügisel, talvel või varakevadel võib esineda veel üks omapärane sademete liik – jäävihm.
Tavaliselt on see pikaajaline (mõnest tunnist kahe-kolme ööpäevani) laussadu, mille intensiivsus varieerub suuresti. Kõige tavalisem sademete hulk on 5–15 mm, tugeva saju puhul isegi 20 mm. Harva on registreeritud sadusid üle 50 mm sajuvee hulgaga.
Klassifitseerimise probleem
Erich Ludendorff
Erich Friedrich Wilhelm Ludendorff (9. aprill 1865 – 20 .detsember 1937) oli Saksamaa kindral Esimeses maailmasõjas, Liège lahingu ja Tannenbergi lahingu võitja. Ta oli Idarinde staabiülem. Augustis 1916 määrati ta esimese peakortermeisteri (Erster Generalquartiermeister) ametikohale, mis tegi temast (koos Paul von Hindenburgiga) Saksa vägede strateegilise juhi kuni oktoobrini 1918, mil ta vahetult enne sõja lõppu lahkus ametist.
Tammsaare ja Vilde Sõprade Selts
Seltsiga võivad liituda kõik, kel soov panustada rahvuskultuuri ikoonide A. H. Tammsaare ja Eduard Vilde pärandi hoidmisesse ja väärtustamisesse. Seltsi esimees on professor Rein Veidemann.
Erich Ludendorff
Pärast sõda sai Ludendorffist, Weimari vabariigi perioodil tuntud rahvuslik juht ja noa selga löömise müüdi kultiveerija, mille kohaselt kaotas Saksamaa sõja tagalas tegutsenud marksistide ja kommunistide (kelle juhtidest paljud olid juudid) tõttu, kes vastutavad ka Saksamaale ebasoodsa Versailles' rahulepingu eest.
Tammsaare ja Vilde Sõprade Selts
Selts annab 2016. aastast välja tunnustust Klassiku sõber.
Erich Ludendorff
1924–1928 esindas ta Saksa Rahva Vabadusparteid Saksa parlamendis. Juhindudes oma täielikust sõjalisest mõtlemisest, juurutas ta pärast sõda teooriat "totaalsest sõjast", millest ta kirjutas 1935. aastal raamatus "Der Totale Krieg" ("Totaalne sõda"). Selles ta kirjutab, et rahva kogu füüsiline ja moraalne jõud tuleb mobiliseerida, sest rahu on üksnes paus sõdade vahel.
Ludendorff oli Raudristi suurristi ja Pour le Mérite kavaler.
Tsitaat
Baltikumi kohta:
''„Ma otsustasin okupeeritud territooriumil jätkata seda valgustuslikku missiooni, mida sakslased olid neil aladel teostanud juba mitu sajandit. Sealne elanikkond, mis on tegelikult üks suur ras­side segu, pole kunagi olnud suuteline looma mingit oma kultuuri ja võiks omapead jäetuna langeda Poola mõju alla."''
Kamina
Kamina on linn Kongo DV-s, Ülem-Lomami provintsi keskus.
Kamina on raudteede sõlmpunkt. Linna läbib ka Mwene Ditu ja Likasi vaheline maantee.
Pärast Teist maailmasõda rajas Belgia sõjavägi linna lähedale suure sõjalennuvälja.
Eivind Aadland
Eivind Aadland (sündinud 19. septembril 1956) on norra dirigent ja viiuldaja.
2003. aastast on ta Trondheimi Sümfooniaorkestri peadirigent.
Johann Spurzheim
pisi|Johann Spurzheim Johann Gaspar Spurzheim (31. detsember 1776 Longuich Trieri lähedal – 10. november 1832 Boston) oli saksa arst, kes pooldast tugevalt frenoloogiat, mille töötas välja 19. sajandi alguses Franz Joseph Gall (1758–1828).
Elulugu
Spurzheim sündis 31. detsembril 1776 Trieri lähedal Saksamaal ning ta õppis meditsiini Viini Ülikoolis. Ta tutvus 1800. aastal Galliga, kes palkas ta peatselt endale assistendiks. Gall soovis, et Spurzheim jätkaks tema tööd ning märkis ta kaasautoriks oma raamatutele ja teadustöödele. Kuid 1812. aastal läksid nad tülli ning Spurzheim alustas omaenda karjääri, pidades loenguid kirjutades palju töid "Dr Galli ja dr Spurzheimi füsiognoomilise süsteemi" teemal. Ta populariseeris edukalt frenoloogiat ja reisis mööda Euroopat, kus ta sai kõige edukamaks Inglismaal ja Prantsusmaal.
Lambert
Lambert on mitmetähenduslik sõna:
Johann Spurzheim
Elulugu
Spurzheim suri 1832. aastal Bostonis oma Ameerika ringreisi ajal kõhutüüfusse. Pärast Spurzheimi avalikku lahkamist eemaldati ta aju, kolp ja süda ning need säilitati alkoholiga täidetud purkides reliikviatena, mida näidati avalikult. Kaastundlikud bostonlased korraldasid Spurzheimile suurejoonelise matuse ning püstitasid tema auks Mount Auburni surnuaeda Cambridge’is monumendi.
Kokkupuude frenoloogiaga
Peale selle, et ta populariseeris frenoloogiat Euroopas, eksportis ta Galli mõttekaaslasena frenoloogia ka Ameerikasse.
Spurzheim tegi Galli frenoloogilises süsteemis palju muudatusi, mille hulka kuulub "organite" arvu suurendamine ning nende jagamine hierarhilisse süsteemi. Lisaks kasutas Spurzheim pilte ja büste, et illustreerida frenoloogia kraniograafilist lähenemist.
Kuigi frenoloogial puudus tõenduspõhine alus kuulus see pigem "ajumütoloogia" valdkonda. Kuid samas oli alusidee ratsionaalne. Kui senini arvati, et mõistuse asukohaks on aju, siis on kaalumisel võimalus, et mingi väiksem osa või piirkond ajust võib täita mingit ühte funktsiooni. Seega on frenoloogia üks üldiselt ebaõnnestunud samm psüühiliste funktsioonide lokalisatsiooni ajaloos.
Kui Spurzheim kuulis, et Descartesi aju oli tavalisest palju väiksem, siis tegi järelduse, et "võimalik, et ta ei olnud nii suur mõtleja, kui seda tavaliselt arvatakse".
Seibersdorf
Seibersdorf on vald (Marktgemeinde) Austrias Alam-Austria liidumaal Badeni ringkonnas.
Seibersdorf asub Alam-Austria tööstusvööndis. 9,36 % valla territooriumist on kaetud metsaga.
Seibersdorfi osad on Deutsch-Brodersdorf ja Seibersdorf.
Ajalugu
Antiikajal oli piirkond Rooma Pannoonia provintsi osa. Austria südames asuv Alam-Austria mängis suures osas Austria ajaloos võtmerolli.
Taristu
Seibersdorf on kõige paremini tuntud Austria uurimiskeskuste asukohana, mida praegu nimetatakse Austria Tehnoloogiainstituudiks. Samades ruumides haldab laboreid ka Rahvusvaheline Aatomienergia Agentuur.
Alustre-Päärna veehoidla
Alustre-Päärna veehoidla on paisjärv Sakala kõrgustiku põhjaosas Viljandi maakonnas Viljandi vallas Alustre külas.
Järve keskmine sügavus 2,95 m, valgla suurus 36,7 km², kaldajoone pikkus 167 m, vee maht 1120 m³ ja kõrgus merepinnast 44,5 m. Järv on paisutatud Kavaku ojale. Järv kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda. Järv pole avalik ega avalikult kasutatav veekogu.
Klassiku sõber
Klassiku sõber on Tammsaare ja Vilde Sõprade Seltsi poolt 2016. aastast välja antav tunnustus. Tiitliga pärjatakse inimest, kes oma tegevusega on silmapaistvalt edendanud eesti kirjandusklassika tundmist ja populariseerimist. Auhinnaks on seltsi tänukiri ning leht eesti graafikat.
Azimbek Beknazarov
Azimbek Beknazarov (sündinud 1956 Karasuu külas, Aksõ rajoonis, Džalalabati oblastis) on Kõrgõzstani poliitik, aktiivne osaline president Askar Akajevi kukutanud Tulbirevolutsioonis 2005. aastal ning Kurmanbek Bakijevi kukutanud 2010. aasta revolutsioonis.
Lõpetanud Kirgiisi Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna, Taškendi juriidilise tehnikumi.
1980. aastatel töötas rajooni rahvakohtu kohtutäiturina, 1991–1996 uurija ja vanemuurijana Džalalabati oblasti prokuratuuris, 1997–1999 kohtunikuna Biškeki Oktoobri rajooni kohtus.
Aastatel 2000–2007 oli Beknazarov parlamendi liige, 2002–2006 Asaba partei esimees, 2006–2007 kaasesimees koos Roza Otunbajevaga.
2002. aastal aasta jaanuaris protestis Beknazarov president Askar Akajevi vastu seoses mõnede Tian Shani kõrgmäestikualade loovutamisega Hiinale. Ta vahistati ja tema kodupiirkonnas puhkesid meeleavaldused. Aksõ külas avas politsei protestijate pihta tule, viis inimest hukkus.
Aprillis 2010 sai Beknazarovist Kõrgõzstani ajutise valitsuse juhi asetäitja prokuratuuri ja finantspoliitikat puudutavate küsimuste alal. Alates 10. augustist tegutses ajutise valitsuse asepeaministrina.
2010. aastal astus Beknazarov ajutise presidendi Roza Otunbajeva vastu avalikult välja, kui see püüdis pärast Oši tapatalguid ametist vabastada Oši linnapead Melisbek Mõrzakmatovit.
Tallinna Politseiprefektuur
Tallinna Politseiprefektuur oli Eesti Politsei territoriaalne politseiprefektuur, mis tegutses aastatel 1990 –2003.
Põhimääruse järgi oli Tallinna Politseiprefektuuri tööpiirkond Tallinna linna territoorium ning Tallinna sadama akvatooriumis olevad laevad.
Tallinna Politseiprefektuuri prefektid
Politseiprefektuuri juhtis politseiprefekt. Politseiprefekt, politsei abiprefekt, majandus-, kriminaal-, väli- ja liikluspolitsei komissar ja territoriaalsete politseijaoskondade komissarid moodustasid politseiprefektuuri juhtkonna.
Tallinna PP funktsionaalsed üksused
1990. aasta Politseiprefektuuri põhimääruse kohaselt olid politseiprefektuuris järgmised teenistused ja üksused: kriminaal-, majandus-, väli- ning liikluspolitsei-, korrapidamis-, teabe- ja majandusteenistus, kantselei, raamatupidamine, kaadrigrupp, sidegrupp ja arestimaja.
Tallinna Politseiprefektuuri territoriaalsed struktuuriüksused olid politseiosakonnad.
Tallinna Politseiprefektuuri territoriaaljaoskonnad
1996. aasta Tallinna politseiprefektuuri uue põhimääruse kohaselt loodi linna neli suurt osakonda ja hulk konstaablipunkte.
pisi|[[Kopli Politseijaoskond|Kopli Politseijaoskonna hoone Erika tänav 15, peale renoveerimist]]
2004. aasta. 1. jaanuarist moodustati Tallinna Politseiprefektuuri ja Harju Politseiprefektuuri baasil uus politseiprefektuur: Politsei- ja Piirivalveameti Põhja Politseiprefektuur.
Sooß
Sooß on vald (Marktgemeinde) Austrias Alam-Austria liidumaal Badeni ringkonnas.
thumb|left|Sooßi kihelkonnakirik
Franz Marc
Elukäik
Franz Marc sündis 1880. aastal Münchenis. Ülikoolis alustas ta õpinguid teoloogia erialal, kuid 1900. aastal otsustas asuda kunstiõpingutele Müncheni Kunstiakadeemias. Seal olid tema õpetajad Gabriel Hackl ja Wilhelm von Diez. Marcile aga nende õpetatav akadeemiline suund ei sobinud, kuna see takistas tema ekspressionistliku stiili kujunemist. 1903. aastal külastas ta esimest korda Pariisi, kus tutvus mitmete kunstnike teostega, põhiliselt pakkusid talle huvi Paul Gauguin, Vincent van Gogh, Pablo Picasso ning teised ekspressionistid. Just Pariisis hakkaski kujunema Marci edasine stiil. Münchenisse naastes otsustas ta kunstiakadeemiast lahkuda ning iseseisvalt eksperssionismi viljelema hakata.
Aktiivse kunstiloominguga tegeles Marc kuni 1914. aastani, mil puhkes esimene maailmasõda. Koos teiste kaaskunstnikega läks temagi sõtta, aga lahinguväljalt enam tagasi ei tulnudki. Franz Marc langes 1916. aastal Verduni lähedal.
Natsi-Saksamaal põlati moodsat kunsti ning degenereerunuks või taandarenenud kunstiks nimetati ka Marci teoseid. Need eemaldati 1930. aastatel Saksamaa kunstinäitustelt ja paljud neist jäid aastakümneteks kadunuks. Praeguseks on suur hulk Marci teoseid taas avalikkusele nähtavad, suurim kogu on Franz Marci Muuseumis Saksamaal Kochelis.
Looming
pisi|Franz Marc "Sinine hobune I" 1911 Franz Marci esimesed teosed pärast kunstiakadeemiast lahkumist olid üsna naturalistlikud. Ta maalis peamiselt loodusvaateid, akte ja üha enam ka loomi. 20. sajandi esimese kümnendi maalid olid rahuliku värvipaletiga ja mitte veel äratuntavalt Marci stiiliga. Tema hilisematel teostel alates 1910. aastast näeb arvukalt abstraktselt kujutatud erksavärvilisi loomi ­– tihti hobuseid, aga ka näiteks rebaseid, hirvi ja lehmi. Ta keskendus just loomade maalimisele ja joonistamisele, kuna nägi neis ülimat puhtust, süütust ja puutumatust. Marc jälgis nende liikumist ja käitumist ning visandas selle põhjal erinevaid loomakaraktereid. Inimesi Marc oma maalidel peaaegu ei kujutanudki, kuna nad olid tema jaoks loomadele vastandlikult ebapuhtad ja rikutud.
1910. aastal tutvus Marc Pariisis kaasaegse ekspressionisti August Mackega. Just Mackelt sai Marc fovistlikke mõjutusi, mis ilmneb tema töödes eelkõige eredas värvikasutuses. Marc ja Macke jäidki tihedalt suhtlema ning pidasid kirjavahetust, kus analüüsisid ja arutlesid kunsti ning selle tehnikate üle. Ühes kirjas Mackele on Marc selgitanud, mida iseloomustavad tema maalidel põhiliselt kasutatavad põhivärvid. Sinine esindab meessugu ja spirituaalsust, kollane aga naissugu, sensuaalsust ja elurõõmu. Punane nende vahel on julmuse väljendus, mida sinine ja kollane maalilt välja tõrjuma peavad. Marci maale vaadates torkavad tõesti esimesena silma kolm põhivärvi, kõige rohkem aga sinine. Näiteks on tema loomingu hulgas mitmeid erinevaid siniseid hobuseid kujutavaid maale nagu "Sinine hobune I" (1911), "Väikesed sinised hobused" (1911) ja "Unenägu" (1912). pisi|Franz Marc "Unenägu" 1912
Sinine Ratsanik
1910. aastal kohtus Franz Marc venelasest ekspressionisti Vassili Kandinskyga, kellega jätkas tihedat läbikäimist. Marc astus lühiajaliselt ka Kandinsky juhitud kunstirühmitusse Die Neue Künstlervereinigung München, kuid mõlemad lahkusid sealt juba 1911. aastal. Järgmisel aastal avaldasid Marc ja Kandinsky almanahhi "Der Blaue Reiter" (1912), mis koosnes peamiselt kunstiteemalistest esseedest ning maalide ja joonistuste reproduktsioonidest. Mitmed kunstnikud arutlesid kunsti olemuse ja eesmärkide üle. Näiteks Kandinsky asus almanahhis seisukohale, et eri kunstisuundade eemaldumine üksteisest on kunstile halb ning kunstnikud, muusikud ja teised loomeinimesed peaks rohkem teineteise loomingut tundma ja mõistma.
Rühmituse nimi pärineb Kandinsky 1903. aastal valminud maalilt, kus sinises rüüs ratsanik ratsutab valgel hobusel üle aasa. Samuti on nii Marcil kui ka Kandinskyl oluline side sinise värviga, mida nad mõlemad spirituaalsusega seostasid ja mistõttu see rühmituse nimesse hästi sobib. Sinisesse Ratsanikku kuulusid lisaks Kandinskyle ja Marcile ka veel näiteks August Macke ja Paul Klee. Nende esimene näitus toimus juba enne almanahhi ilmumist 1911. aastal Münchenis. Seal olid väljas Marci, Macke, Kandinsky, Gabriele Münteri, Henri Rousseau, Robert Delaunay ja Arnold Schönbergi teosed. Rühmituse teisel näitusel 1912. aastal tegid kaasa ka Pablo Picasso ja Kazimir Malevitš.
pisi|Franz Marc "Rebased" 1913 Oma olemuselt erines Sinine Ratsanik teisest saksa ekspressionistlikust rühmitusest Sild (Die Brücke). See loodi juba 1905. aastal ning sinna kuulunud kunstnikel oli üsna sarnane stiil ja looming. Sinise Ratsaniku liikmete hulgas aga kindlat siduvat stiili ei tekkinud ning igal kunstnikul oli oma isikupärane käekiri. Sinise Ratsaniku rühmitus sai lõpu juba 1914. aastal, kui puhkes esimene maailmasõda.
Sinise Ratsaniku aastatel (1911–1914) maalis Franz Marc suure osa oma tuntumatest teostest. Need on talle iseloomulikult värvirikkad ja ekspressionistlikud, neis avaldub loomade emotsioon ja karakter. Alates 1912. aastast suundus aga Marci stiil üha rohkem kubismi ja futurismi poole.
Loomingu viimased aastad
1912. aastal kohtus Franz Marc prantsuse maalikunstniku Robert Delaunayga. Tema mõjul hakkas Marc oma töödes üha enam kasutama futuristlikke ja kubistlikke motiive. Töödes esines rohkem abstraktsust, järske jooni ning veelgi julgemat värvikasutust. Temaatika jäi Marci töödes samaks ning ta jätkas loomade kujutamist. Selle perioodi heaks näiteks on "Rebased" (1913) ja "Loomade saatus" (1913). pisi|Franz Marc "Loomade saatus" 1913
Tähtsus kunstiajaloos
Franz Marc oli üks saksa ekspressionismi mõjukamaid kunstnikke, kes oma lühikese elu jooksul jõudis välja kujundada omapärase ja äratuntava stiili. Koos kaasaja ühe mõjukama abstraktsionisti Kandinskyga asutas ta Sinise Ratsaniku kunstirühmituse, mis oma kolme tegutsemisaasta jooksul andis olulise panuse saksa kunsti ja ekspressionismi arengusse. Marci teostel on peamiselt äratuntavad erksavärvilised loomafiguurid, milles väljendub dünaamilisus ja hing.
Kurrel
Verpa bohemica (ka kurrel ehk böömi sõrmkübarseen) on kottseente hulka kuuluv seeneliik.
See on Eestis levinud kevadseen, ookerkollase kuni kollakaspruuni pikivoldilise kübaraga viljakehad kasvavad aprillist juunini niisketes haavikutes ja haava-segametsades, kohati massiliselt.
Valge seenejalg on õõnes ja väga habras, kuni 14 cm pikkune.
Hinnatav söögiseen värskelt.
Risto Tuorila
Risto Kalevi Tuorila (sündinud 19. veebruaril 1947 Oulus) on soome näitleja.
Tuorila õppis 1974–1978 Helsingi Teatriakadeemias. Ta on olnud näitleja Lappeenranta Linnateatris (1969–74), Kirjan näyttämöl (1978–1980) ja Kemi Linnateatris (1980–1981).
Tuorilal on abikaasa Maija ja poeg Reko. Ta harrastab purjetamist.
MAS (paat)
MAS-i veeväljasurve oli 20–30 tonni, meeskonna suurus 10 inimest ning kaater oli relvastatud kahe torpeedo, mitme raskekuulipilduja ja vahel 37- või 20-mm kahuriga.
Bachmann
Statistika
2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Bachmann 187 inimesel: 90 mehel ja 97 naisel. Perekonnanimede levikult on Bachmann meeste puhul 951. kohal ja naiste puhul 969. kohal.
Bachmann oli levinumaks nimeks vanuserühmas 50–54 aastat, kus seda oli 10 000 elaniku kohta 2,72. Perekonnanimi Bachmann oli kõige sagedasem Valga maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta keskmiselt 2,52 inimest.
1930. aastate nimede muutmise kampaania käigus vahetati Eestis perekonnanime Bachmann 95 juhul - uuteks võetud nimedeks olid Ojaste viiel korral, Ojamaa neljal korral, Randma ja Rünne kolmel korral jne. Uueks perekonnanimeks ei valinud samal ajal Bachmanni keegi.
Aiguebelette
pisi|Vaade Aiguebelette'i järvele. Vasakul on näha kaks saart (juuli 2003) Aiguebelette on järv Prantsusmaal Savoia departemangus. Järve pindala on 5,45 km² ja suurim sügavus on 71 m.
Järvel toimusid 1997. ja 2015. aastal maailmameistrivõistlused sõudmises.
Naiste valimisõigus
pisi|Naiste valimisõigus pisi|Ameerika sufražetid meeleavaldusel 1913. aasta veebruaris Naiste valimisõigus on naiste õigus osaleda rahvaesindajate valimistel nii valijate kui ka valitavatena. Mitmed poliitilised ja majanduslikud liikumised ajaloos võtsid naistele valimisõiguse andmise oma eesmärgiks.
Ajalooliselt eeldati valdavas osas patriarhaalselt korraldatud ühiskondades, et naistel ja meestel on erinevad sotsiaalsed ülesanded ning vastavalt sellele peeti vajalikuks anda neile ka erinevad õigused ja kohustused. Naised olid tavaliselt sõltuvad oma isast või abikaasast ning seetõttu olid nende varalised ja kodanikuõigused piiratud, sealhulgas ka õigus valida ja olla valitud.
Naiste valimisõigus muutus osaks rahvusvahelisest õigusest 1948. aastal, kui Ameerika Riikide Organisatsioon võttis vastu Ameerika riikide vahelise konventsiooni naistele poliitiliste õiguste andmisest ja Ühinenud Rahvaste Organisatsioon inimõiguste ülddeklaratsiooni.
Otseselt on naiste valimisõigus sätestatud Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni naiste poliitiliste õiguste konventsioonis ja konventsioonis naiste diskrimineerimise kõigi vormide likvideerimise kohta, mis on vastu võetud vastavalt 1952. ja 1979. aastal.
Ajalugu
pisi|Esimesed 18 naist, kes valiti 1935. aastal Türgi parlamenti
Eri riikides said naised valimisõiguse eri ajal. Paljudes riikides toimus see enne üleüldise valimisõiguse kehtestamist, mis tähendas seda, et teatud rassist või teatud ühiskondliku staatusega naised ei saanud ikkagi võimalust hääletada.
Keskaegsel Prantsusmaal ja mõnes teises Euroopa riigis oli linnades aset leidnud valimistel ja koosolekutel hääleõigus perekonnapeadel sõltumata nende soost. Tänapäevase naiste valimisõiguse liikumise allikaid on nähtud 18. sajandi lõpu prantsuse autorite Nicolas de Condorcet' ja Olympe de Gougesi töödes. Nemad võitlesid selle õiguse kehtestamise eest Prantsusmaal.
Rootsis kehtestati naiste valimisõigus sisse niinimetatud vabadusajal aastatel 1718–1771. See laienes naistele, kes kuulusid gildidesse ja maksid makse.
Alates 1755. aastast said Korsika vabariigis rahvuskogu valimise õiguse vastavalt põhiseadusele kõik üle 25 aastased elanikud, teiste seas ka vallalised neiud ja lesknaised. Naiste valimisõigus Korsikal kaotati 1769. aastal, kui Prantsusmaa saare vallutas.
1756. aastal sai Suurbritannia Põhja-Ameerika kolooniates esimese naisena hääleõiguse Lydia Taft, neiupõlvenimega Chapin. Ta kasutas oma õigust aastatel 1756–1768 vähemalt kolmel korral Uxbridge'i linnas Massachusettsi koloonias ülejäänud valijate nõusolekul.
Vastavalt 1776. aasta põhiseadusele andis New Jersey naistele meestega võrdse valimisõiguse, määratledes valijatena kõik elanikud, täpsustamata nende soolist või rassilist kuuluvust. Osariigis jäi siiski kehtima varanduslik tsensus, mis tähendas, et isikliku omandita abielunaised hääletama ei pääsenud. New Jersey naised kaotasid oma valimisõiguse koos "võõraste, värviliste ja neegritega" 1807. aastal. Muudatus tehti valimispettustega võitlemise ettekäändel ja seejärel said valida ainult valged mehed.
1838. aastal kehtestati naiste valimisõigus Pitcairni saartel.
19. sajandi teisel poolel andsid mitmed riigid, kolooniad ja osariigid naistele piiratud valimisõiguse. Esimesena kehtestas selle 1861. aastal Lõuna-Austraalia. Territooriumiks, kus naiste valimisõigus kehtib alates 1869. aastast, on tänane Wyomingi osariik Ameerika Ühendriikides. 1871. aastal kuulutas naiste valimisõiguse välja Pariisi kommuun, kuid pärast revolutsiooni mahasurumist tühistati see seadus. Naised lubas Prantsusmaal uuesti valima juulis 1944 Charles de Gaulle. Suuremat osa Prantsusmaast okupeerisid sel ajal siiski veel Saksamaa väed ja ka Pariis vabastati alles kuu aega hiljem.
Vaikses ookeanis asuv Uus-Hebriidide koloonia kuulutas ennast 1889. aastal iseseisvaks, saades esimeseks sõltumatuks riigiks, kus valimisõigus oli kõigil kodanikel sõltumata soost ja nahavärvist. Uus-Hebriidide iseseisvus oli väga lühiajaline ning peatselt langes territoorium taas Prantsusmaa ja Suurbritannia võimu alla.
Suurbritanniale kuulunud, kuid siseküsimustes autonoomses Uus-Meremaa koloonias said naised valimisõiguse 1890. aastate alguses, aga sellega ei kaasnenud õigust olla valitud. Kate Sheppardi organiseeritud kampaania tulemusel kehtestati Uus-Meremaal naiste valimisõigus kõigest mõned nädalad enne 1893. aasta üldvalimisi. Nõnda sai Uus-Meremaast esimene tänapäeval eksisteeriv riik, kus naistel on meestega võrdne õigus valida.