cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Põõsas
Põõsad võivad olla nii igihaljad kui ka heitlehised.
Mõrd
Mõrd on kase-, paju- või sarapuuvitstest punutud kalapüünis.
Valmistamine
Mõrd valmistatakse sirgetest jämedatest vitstest, mis ühendatakse peenematest vitstest ringpunutisega. See on pika koonilise tagaosaga ja võib olla tihe nagu korv. Mõrra suuosas on all sirge ja ülal loogakujuline varb ehk suulook. Suulooga külge kinnitatakse lehterjas vitstest pujus ehk neel, mille lõpus on kitsas läbipääsuava. 20. sajandil oli Eestis kasutusel mõrd, mis koosnes suuloogast, mõnest võrust, raami moodustavatest hõredalt paigutatud pikivitstest ja raamile tõmmatud võrgulinast; ka pujus tehti võrgulinast. Meremõrral on kaks või rohkem pujust ning võrgulinast mõrratiivad ehk vesiaed, mis suunab kalad mõrrasuu juurde. Mõrrad jagunevad suuruse ja kasutusviisi järgi jõe-, ääre- ja avaveemõrdadeks.
Mõrra osad
Mõrd kinnitatakse veekogu põhja pikkade teivastega, enamasti kalatõkke silmadesse või kalade liikumisteedele. Mõrra osad on järgmised:
Tänapäev
Vastavalt kalapüügieeskirjadele defineeritakse mõrd kui lõkspüünis, mis koosneb juhtaiast, vajaduse korral tiivast või tiibadest, mis moodustavad kariaia, ja ühe või mitme pujusega varustatud kuni kahest pealt kinnisest mõrrakerest.
Praegu on rohkem levinud mõrratüübid kastmõrd ehk seisevnoot, ääremõrd, rivimõrd, juhtaiata mõrd, jõemõrd ja mõrrajada. Liigist sõltuvalt ka tindi-, vähi- ja silmumõrrad ning angerja valguspüünismõrd.
Veeprinter
Veeprinter (inglise keeles digital water curtain) on seade, mis tarkvara abil tekitab dünaamilise veekardina, millel võivad ilmuda nii kahe- kui ka kolmemõõtmelised kujundid, olenevalt printeri ehitusskeemist. Kasutades digitaalset veeprinterit, saab printida tähti, sümboleid, pilte ja mustreid, mille vertikaalsed veejoad moodustavad graafilise veeseina. Moodulitel on lisana RGB LED-valgustus, mida saab vastavalt vajadusele kas intervallidena lasta veeseinale või valgustada õigetel ajahetkedel, et luua veekardina graafilistele kujutistele tausta. Digitaalse veeprinteri moodulid on kokkupandavad, sisaldades 32 programmeeritavat düüsi jooksva meetri kohta. Programmeeritud tarkvara on kasutajasõbralik, teisendades info lihtsa klahvivajutusega signaalideks, mis avavad või sulgevad elektroonilised klapid, seega võib printides saada veekardinale kuvatavad tähed ja sümbolid. Seda tüüpi digitaalset ja interaktiivset veeprinterit saab ideaalselt kasutada dekoratiivsete täienduste loomiseks kaubanduskeskustes, hotellides, turismitaludes ja mujal avatud ruumis.
Veeprinteri üldised osad
pisi|Veeprinteri komponendid
Paak ja pump
Roostevabaterasest paagis asuv pump peab tagama piisava vee vooluhulga veejaotusmoodulitele, et tagada nõuetekohasene surve. Mida kõrgem on rõhk väljalaskedüüsides, seda suurema surve ja pihustusdiameetriga märgid joonistatakse. Samuti on kõrgema rõhu korral veekardin tihedam. Vajaliku surve hõlbustamiseks veejaotusmoodulitele on elektripaneel varustatud sagedusmuunduriga, mis kontrollib pumpa. Sagedusmuunduri abil on lihtne reguleerida (vee) voolukiirust, et surve jõuaks kollektorisse nii, et veekardinale kuvatavad sümbolid oleksid arusaadavad ja et üldse tekiks veekardinasse mingi eristus tavaliselt voolava veejoa asemel. Veemahuti/paagi võib asendada täielikult tavalise basseiniga, mida on ka odavam paigaldada. Pump on veeprinteri üks tähtsamaid elemente, seda on soovitatav kasutada ainult ühe antud tootja poolt väljastatuna, mis on ka eelduseks, et kogu süsteem toimiks. Samuti on oluline, et kuskil paikneks eelfilter (roostevaba terasest, perforeeritud lehtedega), mis tagab, et klapid ei määrduks ja neid oleks võimalik pika aja jooksul avada ja sulgeda, ilma et kogu süsteemi kasutusaeg oluliselt lüheneks.
Veetorud
Pumba ja veevarustusmoodulite vahel on vaja ühendada veetorud. On olemas nii sisse- kui tagasilaske toru, et vältida liiga suurt survet kollektoris ajal, mil kõik klapid on suletud.
Veevarustuse moodulid
pisi|Veejaotusmoodul Veevarustusmoodulitel on kogu süsteemi juures väga oluline osa täita. Veevarustusmoodul koosneb roostevabast terasest jaotustorust nelinurkses sektsioonis, kuhu on puuritud 32 ava jooksva meetri kohta. Igasse avasse paigaldatakse solenoidid koos vastavate düüsidega. Need klapid on väga kiire reaktsiooniajaga, kuna interpreteerivad infot hüdrauliliselt vastavalt elektrisignaalile. Nelinurkne jaotustoru on varustatud lineaarsete tuledega, mille sisuks on RGB valgusega LED-lambid. Lambid on DMX-mooduliga, seega nende ühendamine on lihtne. Veeprinteri veejaotustorusid nii paigaldades võimaldab sinna alati lisamooduleid monteerida seni, kuni on saavutatud soovitud pikkus. Standardi järgi on need moodulid 2- ja 3-meetri pikkused, saavutamaks mis tahes proportsionaalse mõõdu. Seetõttu kujuneb 7-meetrine digitaalne veeprinter kahest 2-meetrisest ja ühest 3-meetrisest moodulist. Moodulid on varustatud iga elektrilise ühenduse jaoks oma märgisega, seega ei ole mingit ohtu, et võiks valesti ühendada.
Solenoidklapp
Iga düüsi kontrollib solenoidklapp. Solenoidklapi materjaliks on messing, paraku ei saa nii väikest asja teha roostevabast terasest. Ohutuse mõttes tuleb elektromagnetilise klapi mootoriks valida kas AC või DC 12–36 V mootor. Elektromagnetiline klapp töötab tänu juhtprogrammis elektriliste komponentide juhtimisele.
Kaitse- ja juhtpaneelid
raam|Veeprinteri programm Digitaalne veeprinter nagu iga teinegi elektripaigaldis on varustatud põhikaitsme ja juhtpaneeliga. Seal on olemas kõik termomagnetilised lõiked ja diferentsiaalid, kindlustamaks turvaline paigaldus. Juhtpaneel sisaldab pumpa koos sagedusmuunduriga. Lisaks saab paigaldamisele kaasa teise paneeli, mis sisaldab arvutit „kõik ühes“ paneeli tüübil, kus töötab juhtimisseadme tarkvara. See tarkvara on väga kasutajasõbralik ja loogiline. Nagu pildilt näha, on peamine ekraan jagatud neljaks osaks.
Wessel von Strünkede
Wessel von Strünkede oli Liivi ordu liige ja Aluliina komtuur.
Wesseli vanemad olid Godert von Strünkede ja Beatrix von Loe. Ta pärines Vestfaalist Marki krahvkonnast. Tema sugulane, nõbu, oli ka orduvend Godert von Strünkede.
Wessel saabus Liivimaale tõenäoliselt 1470. aastatel. Enne 1480. aastal oli ta ametis Viljandis, kas kumpani või jahumeistrina. 1480. aastal sai tast aga Dünamünde komtuur. 1483. aastal sai ta samasse ametisse Miitavis ja 1489. aastal Aluliinas, tõustes nõnda olulisimate ordukäsknike hulka. Sellel ametikohal oli ta kuni 1504., võimalik ka, et 1507. aastani. Seejärel teated temast lõppevad.
1501. aastal pöördus Strünkede ordumeister Wolter von Plettenbergi kaudu kõrgmeister Friedrich von Sachseni poole, et too paluks Kölni peapiiskoppi tema surnud vend Johann von Strünkede kirikuvande alt vabastada, et teda oleks võimalik kiriklikult matta.
Jyväskylä linn
Jyväskylä linna naabrid on Joutsa vald, Jämsä linn, Laukaa vald, Luhanka vald, Muurame vald, Petäjävesi vald, Toivakka vald ja Uuraineni vald. Jyväskylä linna naabervallad enne valdade liitmist 2009. aastal olid Jyväskylä vald (Jyväskylän maalaiskunta), Muurame vald ja Toivakka vald.
Jyväskylä sai linnaõigused 22. märtsil 1837.
Jyväskylä linna pindala on 1466,46 km² (maapindala 1171,19 km²). Enne valdade liitmist oli pindala 137,47 km² (maapindala 105,85 km²). Linna algupärane territoorium haaras ainult nüüdset kesklinna. Jyväskylä linna territooriumil elab 143 485 (2020) inimest, nendest 120 000 tiheasustusega Jyväskylä paikkonnas, ja kogu valla rahvastiku tihedus on 109 in/km². Enne territooriumi suurenemist 2009. aastal elas Jyväskylä linnas 86 250 inimest ja rahvastiku tihedus oli 814,8 in/km².
Jyväskyläs asub 1966. aastal asutatud Jyväskylä Ülikool. Linnas alustas tegevust 1858. aastal esimene soomekeelne keskkool Soomes, Jyväskylän yläalkeiskoulu.
1993 liideti linnaga Säynätsalo vald. 1. jaanuaril 2009 liideti Jyväskylä linnaga Jyväskylä vald ja Korpilahti vald.
Jyväskylä jalgpalliklubi mängib Veikkausliigas ja jäähokiklubi JYP Soome jäähokiliigas. Linn on tuntud kui autoralli maailmameistrivõistluste Soome ralli keskus.
Valla territooriumil Oravivuori mäel asub UNESCO maailmapärandi nimistusse kuuluva Struve geodeetilise kaare mõõdupunkt.
Mikroneesia Liiduriigid
Mikroneesia Liiduriigid (lühinimi Mikroneesia) on saareriik Vaikse ookeani lääneosas Mikroneesia piirkonnas, mis on vabalt assotsieerunud Ameerika Ühendriikidega.
Nimi
Nimi "Mikroneesia" on tuletatud kreeka keelest. Sõna μικρός (mikrós) tähendab 'väike' ja sõna νῆσος (nêsos) 'saar'.
Asend
Mikroneesia Liiduriigid asuvad Vaike ookeani lääneosas Okeaanias Mikroneesia piirkonnas Karoliinide saarestiku idaosas, hõlmates 2,5 miljoni km² suuruse ookeaniala. Riigist põhjas asuvad Mariaanid, lõunas Uus-Guinea saar, läänes Belau, idas Marshalli Saared ja kagus Nauru.
Riigi rannajoone kogupikkus on 6112 kilomeetrit. Pikim riigisisene vahemaa idast läände on 2898 kilomeetrit.
Loodus
pisi|[[Kosrae saar]] Mikroneesia Liiduriigid koosnevad 607 saarest, millest 65 on asustatud. Saared moodustavad omakorda 4 väiksemat saarestikku, millest igaüks hõlmab ühte osariiki.
Pinnamood
Mikroneesia saared on eriilmelised. Riigis leidub nii vulkaanilise tekkega saari, kui koralliatolle. Pohnpei osariigis asub üks saar ja 25 väikesaart, Yapi osariigis asub 4 saart ja Kosrae osariigis asub 5 saart, lisaks hulgaliselt väikesaari ja atolle.
Riigi suurim saar on vulkaanilise tekkega Pohnpei, mille pindala on 334 km² ja kus asub riigi kõrgeim tipp Mount Nanlaud, mis ulatub 782 meetrit üle merepinna. Varasemas kirjanduses kõrgeimaks tipuks peetud Totolomi mägi on hilisemate mõõtmiste käigus osutunud madalamaks. Saare keskosast kulgevad ranniku suunas järsud ja kitsad orud.
Riigi suuruselt teine saar on samuti vulkaanilise tekkega Kosrae, pindalaga 110 km². Kosrae saar on hinnanguliselt riigi mägiseim saar.
Riigi suurim laguun on Truki laguun.
Veestik
Paljud Mikroneesia ojad kuivavad kuival aastaajal. Püsiva veevooluga ojades väheneb veehulk samal ajal märgatavalt. Pohnpei saarel on kokku 40 oja. Nanpil-Kiepwi jõe pikkus on 10 kilomeetrit. Riigis on vähemalt 6 juga, millest kõrgeim on Pahn Takai juga.
Taimestik
Mets katab 74,5% riigi maismaa pindalast. Suurematel vulkaanilistel saartel kasvavad mangroovimetsad. Pohnpeil ja Kosrael leidub pilvemetsi.
Riigi looduse tuntuim endeemne taimeliik on terminaalia (Terminalia carolinensis). Riigis on kirjeldatud 1239 taime ja sõnajala liiki. Pohnpei saarel on kirjeldatud 936 kõrgema taime liiki, millest endeemseid liike on 397.
Loomastik
pisi|Pohnpei saare endeemne lind ruske-nestepapagoi (Trichoglossus rubiginosus) Pohnpei saarel on kirjeldatud 50 liiki sipelgaid.
Mikroneesias ei leidu looduslikke kahepaikseid. Küll on saartele inimese kaasabil asustatud aaga (Rhinella marina).
Riigis on kirjeldatud kokku 119 linnuliiki. Igas osariigis pesitseb vähemalt üks endeemne linnuliik. Endeemsetest liikidest pesitsevad Mikroneesias näiteks pohnpei rohetuvi, pohnpei safiirlind, pohnpei lehviksaba ja kosrae rohetuvi.
Mikroneesia põlised imetajad on 5 liiki käsitiivalisi. Inimese kaasabil on riiki sattunud 3 liiki rotte, hiired, sead, koerad, kassid, jänesed, kodukitsed ja veised.
Kaitsealad
Mikroneesia Liiduriigid on alates 2006 looduskaitseprojekti Micronesia Challenge osaline, mille eesmärgiks on säilitada puutumatuna 30% rannikumere ja 20% maismaa ressursse.
1998 rajati Pohnpei saare lähistele Nahtiki merekaitseala, mille eesmärgiks on kaitsta koralliriffe. Kosrae saarel loodi terminaalia (Terminalia carolinensis) kaitseks kaitseala. 2009 loodi Yapi saare lähistele hiid-sarvikrai kaitseks ookeanikaitseala.
Kliima
Mikroneesias valitseb troopiline kliima. Vihmaperiood kestab juunist oktoobrini. Riigi sademeterikkaim piirkond on Pohnpei saar, kus on kuni 300 sajupäeva aastas, kuid sademete hulk varieerub igal saarel. Juunist detsembrini võivad saari tabada taifuunid. Aasta läbi on riigis ööpäevane keskmine temperatuur +24 kuni +30 °C.
Riigikord
Mikroneesia Liiduriigid on föderatiivne vabariik. Riigipea on president, kelle kongress valib ametisse neljaks aastaks. Riigipea on ühtlasi valitsusjuht.
Seadusandlik võim kuulub ühekojalisele parlamendile ehk kongressile. Kongressis on 14 liiget, kellest 10 valitakse 2 aastaks valimiste järel ja 4 määratakse iga osariigi esindajana neljaks aastaks.
Haldusjaotus
Mikroneesia koosneb neljast osariigist: Chuuki, Kosrae, Pohnpei ja Yapi osariik. Palikir on riigi pealinn 1989. aastast.
Rahvaarv
2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli Mikroneesia Liiduriikide rahvaarv 102 843 inimest, kellest 52 193 olid mehed ja 50 650 naised. Võrreldes 2000. aasta rahvaloendusega vähenes riigi rahvastik keskmiselt 0,4% aastas, kuid Pohnpei osariigis kasvas rahvastik keskmiselt 0,48% aastas. Enim elanikke on Chuuki osariigis.
2000. aasta rahvaloenduse andmetel elas riigis 107 008 elanikku.
Demograafilised näitajad
Tänapäeva Mikroneesia rahvastikku iseloomustab väljaränne.
Pohnpei saarele on asunud inimesi ülerahvastatud Mokili, Pingelapi, Ngatiki ja Kapingamarangi atollidelt.
Suurim rahvastikutihedus on Chuuki osariigis, kus elab 993 inimest ruutmiili kohta.
2010. aasta rahvaloenduse järgi elas riigis 103 meest 100 naise kohta. 22% elanikkonnast elas linnades, seejuures Kosrae osariigis oli linnaelanike osakaal 32,6%.
Vanuseline struktuur
1973. aasta rahvaloenduse andmetel oli pool tänapäeva Mikroneesia Liiduriikide elanikkonnast nooremad kui 17 eluaastat. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli riigi elanikkonna mediaanvanus 21,5 eluaastat.
Keeled
Mikroneesia Liiduriikide ametlik riigikeel on inglise keel. Riigis on 17 kohalikku keelt. 8 suuremat kohalikku keelt on
Religioon
50% Mikroneesia elanikest on katoliiklased. Igas osariigis on elanike konfessionaalse kuuluvuse osakaal erinev.
Kosrae osariigi elanikest on 95% protestandid, Pohnpei osariigi elanikest on enam-vähem 50% protestandid ja ülejäänud katoliiklased, Chuuki osariigis on 60% elanikest katoliiklased ja 40% protestandid ning Yapi osariigis on 80% elanikest katoliiklased. Peamise võõrtööjõu moodustavad filipiinlased, kes kuuluvad katoliku kogudustesse.
Katoliiklased kuulusid 3. maist 1979 Karoliinide-Marshalli piiskopkonna jurisdiktsiooni alla, mille baasil moodustas paavst Johannes Paulus II 23. aprillil 1993 Karoliinide piiskopkonna. 2013. aastal tegutses Karoliinide piiskopkonnas 15 ilmikpreestrit ja 11 regulaarvaimulikku.
Riigikaitse
Mikroneesia Liiduriikidel puudub kaitsevägi. Riigi sõjalise kaitse eest vastutab USA.
Mikroneesia elanikel on lubatud teenida USA sõjaväes, paljud on seda ka teinud, näiteks 2008. aastal oli Mikroneesia rahvaarvu kohta rohkem sõjaväelasi kui üheski USA osariigis, ja rohkem kui viiekordne langenute arv rahvastiku kohta (9 sõdurit 107 000 inimesest).
Makromajandus
Mikroneesia Liiduriikide elanikud on peamiselt hõivatud avalikus sektoris, kalanduses ja põllumajanduses. Kuigi riigil on potentsiaali turismi arendamiseks, on turistide arv väike seoses keerulise juurdepääsetavusega riiki.
Riigi majandus sõltub USA välisabist, lisaks on erasektor väike ja eraomanikud ei tegele ettevõtete pideva arendamisega.
2013. aastal hõlmas teenindussektor 54,8%; põllumajandus 26,3% ja tööstussektor 18,9% riigi sisemajanduse kogutoodangust.
Väliskaubandus
Mikroneesia sai 1986–2001 USA-lt 1,3 miljardi USD ulatuses välisabi. USA on riigi peamine ekspordipartner. 2013 moodustasid 74,13% Mikroneesia ekspordimahust USA ja 25,87% Marshalli Saared. Peamised eksportkaubad on kala, toiduained ja must pipar.
2013 olid riigi peamised impordipartenrid USA (53,24%), Jaapan (9,68%) ja Austraalia (9,23%). Riigi peamised importkaubad on toiduained, riided, arvutitehnika, koduelektroonika ja mööbel.
Ärikeskkond
Kõik Mikroneesia ettevõtted on kohustatud maksma aasta kogutulu pealt maksu. Maksu suurus on 10 000 USD pealt 80 USD ja lisatulu pealt 3%. Sotsiaalkindlustusmaksu peavad töötajale makstavast palgast maksma nii töötaja kui ka tööandja.
Põllumajandus
Riigis kasvatatakse tarot, banaane ja musta pipart. Lisaks moodustavad osa põllumajandustoodangust kookospalmi saadused. Elanikud tegelevad kalandusega.
Energeetika
Igal osariigil on oma elektrivõrk. Riigis tarbitavast energiast 96% pärineb fossiilkütustest ja 1% hüdroenergiast.
Jaapanlased rajasid enne Teist maailmasõda saartele väikesed hüdroelektrijaamad, mida sõja järel enam ei kasutatud. 1988 rajati Pohnpei saare Nanpili jõele hüdroelektrijaam, mis lakkas töötamast surutorustiku rikke järel.
Taristu
Riigi maanteede kogupikkus on 388 kilomeetrit, millest kattega teid on 184 kilomeetrit. Riigis kehtib parempoolne liiklus.
Riigis asub 6 lennuvälja. Riigi peamised sadamad on Pohnpei, Colonia ja Lele.
Ajalugu
pisi|Nan Madoli kompleks Igal Mikroneesia suuremal saarel on ainulaadne asustuslugu. Kirjalike andmete puudumisel on varasemate ajaloosündmuste kohta säilinud palju legende.
Pohnpei saare koloniseerimise eelne asustuslugu jaguneb kolmeks perioodiks:
Pohnpei varasemate asukate päritolu on segane ja saare eurooplaste koloniseerimise eelne asustuslugu on seotud legendidega. Saare esimesed 17 asukat olevat saabunud lõunast. Umbes 1100. aastal rajasid läänest kanuuga saabunud vennad Olisihpa ja Olosohpa Saudeleuri dünastia. Vennad rajasid ka Nan Madoli megaliitehitise. Dünastia rajajad austasid põllunduse jumalat Nahnisohn Sahpwi, kelle kultus polnud kohalikele elanikele aga vastuvõetav. Saudeleuri dünastia teostas tsentraliseeritud haldusreformi, mille käigus jaotati saar 3 ringkonnaks. Saare ühiskonnas tõusis järgnevatel sajanditel mõjukaks preestrite klass.
Umbes 1628 paiku saabus idast sõdalane Isokelekel, kes kukutas Saudeleuri dünastia. Dünastia kukutamise kohta on teada 13 legendi. Tänapäeva pealikud peavad end Isokelekeli järeltulijateks.
Esimese eurooplasena jõudis Pohnpei saarele Hispaania meresõitja Álvaro de Mendaña 1595. 1686 andis Hispaania meresõitja Francisco de Lezcano Yapi saarele nime Las Carolinas. Alates 1826. aastast külastasid Pohnpei saart järjepidevalt vaalapüüdjad. 1852 asusid Pohnpei ja Kosrae saarele USA protestantlikud misjonärid, ehkki saared olid Hispaania mõjusfääris. Saksamaa pretendeeris samuti saartele, kuid paavst Leo XIII jättis saarte haldamise õiguse Hispaaniale. 1886 rajasid hispaanlased Lääne-Karoliinide koloonia, mis hõlmas Yapi saare. 13. märtsil 1887 saabus Pohnpei saarele esimene Ida-Karoliinide kuberner Isidro Posadillo y Posadillo ja rajas Kolonia asunduse. 4. juulil 1887 toimunud ülestõusu käigus tapsid põliselanikud kuberneri. 1890 toimunud ülestõusu käigus hävitasid põliselanikud Hispaania garnisoni Pohnpeil. 1899 müüs Hispaania saared Saksamaale. Sakslased alustasid Pohnpei saarel ulatusliku taristu arendusega ja andsid kohalikele korralduse igas kuus istutada 10 kookospalmi võsu. Ulatuslik tööjõu kasutamine põhjustas põliselanike rahulolematuse ja järgnenud ülestõusus tapeti kuberner.
Esimese maailmasõja ajal asus Yapi saarel Saksamaa mereväebaas. Sõja käigus okupeeris Mikroneesia saared Jaapan. Saartele asus arvukalt jaapanlasi ja Teise maailmasõja lõppedes oli ainuüksi Pohnpei saarel üle 14 000 jaapanlase.
Veebruaris 1944 tungisid Yapi saarele USA väed. 1947 said Karoliinid ametlikult USA haldusterritooriumiks.
10. mail 1979 võeti vastu esimene Mikroneesia põhiseadus. 3. novembril 1986 sai Mikroneesia iseseisvaks.
Haridus
Sakslased rajasid enne Esimest maailmasõda Mikroneesia esimese haridussüsteemi.
Artur Saueselg
Artur Aleksander Saueselg VR II/3 (ka Arthur Sauselg; vene keeles Артур-Александр Иосипович Сауэсельг) (17. oktoober 1894 Käina, Läänemaa – 29. august 1965 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kolonel) ja hiljem NSV Liidu polkovnik.
Mikroneesia Liiduriigid
Haridus
Tänapäeval tuleb riigis põhihariduse omandamiseks läbida 8-klassiline põhikool. Lapsed lähevad kooli 6-aastaselt. Lisaks avalik-õiguslikele põhikoolidele tegutsevad riigis eri konfessioonide halduses olevad erakoolid.
Artur Saueselg
Teenistus
Artur Saueselg teenis Eesti Vabadussõjas staabikaptenina 5. jalaväepolgus, I pataljoni ülemana ja kaptenina 4. jalaväepolgus.
1923. aastast teenis 6. jalaväerügemendis ja 3. diviisi staabis. 1926. aastast Sakala jalaväerügemendi 3. pataljoni ülemana. 1927. aastast 6. jalaväerügemendi 9. pataljoni ülemana.
Mikroneesia Liiduriigid
Haridus
Riigis on kõrgharidust võimalik omandada Mikroneesia kolledžis.
Artur Saueselg
Teenistus
1928. aastast 3. Üksiku Jalaväepataljoni ülema kt. 24. veebruaril 1929 nimetati major Artur Saueselg 3. Üksiku Jalaväepataljon ülemaks.
1932. aastal määrati ta teenistusse 2. diviisi staabi ülemaks. 1. aprillil 1934 nimetati kolonel Artur Saueselg Sõjakooli ülemaks.
Mikroneesia Liiduriigid
Kultuur
Riigi omapäraseim ehitis on Nan Madoli megaliitrajatis. Yapi ja Kosrae osariikides on koduloomuuseumid.
Artur Saueselg
Valdeki katastroof
Artur Saueselg oli vastutav ülem 14. juunil 1934 Valdeki katastroofi ajal, kus Valdeki laskeväljal toimunud Kaitseväe Ühendatud Õppeasutuste taktikalise õppuse käigus aspirant Johannes Kattai leidis lõhkemata mürsu ja tõi selle rühma koondumiskohta. Mürsk lõhkes ootamatult selle ümber koondunud meeskonna keskel. Õnnetuse käigus hukkus 10 aspiranti ja hulk sai vigastada.
Mikroneesia Liiduriigid
Kultuur
Mikroneesias puuduvad avalikud raamatukogud. Riigi suurim raamatukogu on Mikroneesia kolledži raamatukogu, kus on 33 000 raamatut.
Mikroneesia sportlased võistlesid esmakordselt 2000. aasta suveolümpiamängudel Sydneys. Riigi suurim staadion asub Yapis, mis mahutab 2000 pealtvaatajat.
Artur Saueselg
Valdeki katastroof
15. märtsil 1935 mõistis Sõjaringkonnakohus kolonel Saueselja toimunud õnnetuses õigeks. Süüdi mõisteti hooletus järelevalves ja võimu mittetarvitamises kapten Voldemar Tepper, keda karistati ühekuise arestiga.
Teises maailmasõjas
29. septembril 1942 määrati polkovnik Saueselg 249. Eesti Laskurdiviisi ülemaks (29. september 1942 – 29. detsember 1942).
29. detsembril 1942, Velikije Luki operatsiooni käigus, tagandati Artur Saueselg 249. Laskurdiviisi ülema kohalt ja asendati kommunist Johan Lombakuga.
Isiklikku
Õde Alma Karotamm (abielus 1924 Nikolai Karotammega).
Artur Saueselg on maetud ühele hauaplatsile Liiva kalmistul koos rindekaaslase Eduard Raia ja Raia perekonnaga.
Muhammad Iqbal
Teda nimetatakse sageli Allama Iqbal (õpetlane Iqbal). Tema sünnipäev 9. november on Pakistanis riigipüha.
Muhammad Iqbal õppis Lahore ülikoolis filosoofiat ja täiendas end Cambridge'is, Münchenis ja Heidelbergis. 1908. aastal kaitses ta Müncheni ülikoolis doktorikraadi tööga "The Development of Metaphysics in Persia" (Metafüüsika areng Pärsias).
1926. aastal valiti ta Pandžabi parlamenti, kus ta tegutses muslimite õiguste kaitsel.
Tema tähtsamad teosed on "Asrar-e-Khudi" (Enda saladused; 1915), "Rumuz-e-Bekhudi" (Isetuse vihjed; 1918) ja "Payam-e-Mashriq" (Sõnum Idale, 1923).
Iqbali tähtsamad mõjutajad olid Friedrich Nietzsche, Henri Bergson ja Goethe.
Järve (Saaremaa)
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Salme valda.
Seal on ka Järve järv.
Javier Sotomayor
thumb|right|Javier Sotomayor Javier Sotomayor Sanabria (sündinud 13. oktoobril 1967 Limonaris Matanzas) on Kuuba endine kergejõustiklane (kõrgushüppaja). Olümpiavõitja (1992), kahekordne maailmameister (1993 ja 1997) ja kehtiva maailmarekordi 2,45 m valdaja.
Olümpiamängudel
1992 olümpiavõitja 2.34 2000 hõbemedal 2.32
Maailmameistrivõistlustel
1991 hõbemedal 2.36 1993 maailmameister 2.40 1995 hõbemedal 2.37 1997 maailmameister 2.37
Sisemaailmameistrivõistlustel
1985 hõbemedal 2.30 1989 sisemaailmameister 2.43 1991 pronksmedal 2.31 1993 sisemaailmameister 2.41 1995 sisemaailmameister 2.38 1999 sisemaailmameister 2.36
Isiklikku
Tema vennapoeg on Kuuba ja Aserbaidžaani poksija Lorenzo Sotomayor.
Nogaid
pisi|Nogai tüdrukud rahvariietes [[20. sajandi algul]] pisi Nogaid on turgi rahvas Põhja-Kaukaasias Nogai stepis. Kõnelevad nogai keelt, mis kuulub turgi keelte kõptšaki-nogai rühma. 2002. aasta rahvaloenduse andmetel elas Venemaa Föderatsioonis 90 666 nogaid. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel elas Venemaa Föderatsioonis 103 660 nogaid.
Nogaid elavad tänapäeval Dagestanis, Stavropoli krais, Tšetšeenias, Karatšai-Tšerkessias ja Astrahani oblastis.
Eestis elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 5 nogaid.
Hallõgija
Hallõgija (Lanius excubitor) on õgijalaste sugukonda õgija perekonda kuuluv lind.
Levik
Hallõgija on levinud Euroopas ja Aasias metsatundrast kuni Kanaari saarteni, Põhja-Ameerikas, Põhja-Aafrikas, Araabias, Kesk- ja Sise-Aasias. Eestis on ta harvaesinev haudelind, kes elab enamasti rabades ning talvitub rannikul. Pärast pesitsusaega ilmub hallõgija poolavatud maastikele. Hallõgija pesitsusaegset arvukust hinnatakse Eestis 300–600 paarile, talvist arvukust 400–3000 isendile.
Hallõgijal on palju alamliike. Euroopa lõunaosa ja Aafrika alamliigid ühendatakse mõnikord eraldi liigiks lõuna-hallõgija (L. meridionalis). Põhja-Aafrikas elab Lanius excubitor algeriensis, Saharas Lanius excubitor elegans, Araabia poolsaarel Lanius excubitor aucheri; Põhja-Ameerikas elavad Lanius excubitor borealis ja Lanius excubitor invictus; Euroopas elavad Lanius excubitor excubitor, Lanius excubitor homeyeri ja Lanius excubitor leucopterus ning Aasias Lanius excubitor sibiricus, Lanius excubitor bianchii, Lanius excubitor mollis ja Lanius excubitor funereus.
Kirjeldus
Hallõgija on suur õgijalane. Tema üldpikkus on 24 cm ja kaal 68–75 grammi.
Hallõgija seljaosa on ühtlaselt tuhkhall, kõhupool valge või kergelt hallikas. Tiivad on mustad ühe-kahe küüdusega. Tiivaotsad on valge või ookrikarva servaga. Saba on muidu must, aga külgmised tüürsuled on peaaegu üleni valged. Valjasriba, silmaalune ja selle tagune laik on mustad või tumepruunid.
Hallõgija laul on tasane sädin, sageli kahesilbiline siutsumine.
Eluviis
pisi|Hallõgija munad Hallõgija elutseb suurte põõsastega või hõreda puisturindega maastikul. Oma levila põhjaosas pesitseb ta rabadel, niitudel, jõelammidel ja põõsastega kaetud mäenõlvadel, kõrbes pesitseb ta saksauulimetsas või põõsastikes. Teda võib näha istumas puu või põõsa ladvas, kus ta luurab saaki või ootab muidu.
Toitumiselt sarnaneb hallõgija kullilistega. Ta sööb valdavalt väikesi linde, pisinärilisi, väikesi roomajaid ja kahepaikseid, vähem suuri putukaid. Saagi torkab ta teravate okste ja astelde otsa või surub oksaharusse. Niimoodi korjab ta endale ka toiduvarusid.
Kaitse
Eestis kuulub hallõgija III kaitsekategoriasse.
Hallõgija valiti koos punaselg-õgijaga Eesti 2010. aasta linnuks.
Teng
Teng (inglise keeles topmast, hollandi keeles steng) on purjelaeva mitmest osast koosneva masti jätk.
Ühel mastil võib olla lisatud tema põhiosale (alamastile) kuni kolm tengi. Nendest kõige alumist nimetatakse marsstengiks, järgmist praamtengiks, kõige ülemist roiltengiks. Harilikult praam- ja roilteng moodustavad ühe peele. Tengide nimetusele lisandub masti nimetus, millise jätkuks ta on. Nii on neljamastilise täislaeva tengide nimetusteks fokkmarssteng, fokkpraamteng, fokkroilteng, grootmarssteng, grootpraamteng, grootroilteng, besaanmarssteng, besaanpraamteng, besaanroilteng, džiggermarssteng, džiggerpraamteng, džiggerroilteng.
Tenge toestavad eestpoolt taagid, külgedelt tengvandid, tengi ülaotsast (topist) kuni saalinguni. Pooltagant toestavad tenge parduunid.
Gran Canaria
thumb|Las Canterase rand Gran Canaria on Hispaaniale kuuluv saar Atlandi ookeanis, üks Kanaaridest.
Saare pindala on 1560 ruutkilomeetrit.
Saar on mägine. Saare kõrgeim tipp on Pico de las Nieves (1949 m).
Lõunarannikul valitseb kuiv kliima. Põhjarannikul on kliima natuke niiskem. Mägede põhjanõlvul on palju udu ja kasvab metsa.
Saarel elanike arv 2014. aasta seisuga oli 855 134. Saarel asub Kanaari saarte suurim linn Las Palmas de Gran Canaria.
2014. aastal külastas Gran Canaria saart 3,58 miljonit turisti.
Nuubialased
Nuubialased on Niiluse orus Aswāni ja 5. kärestiku vahel elav rahvas, vanaaja Nuubia elanike järeltulijad.
Nuba
Inha Babakova
Inha Babakova (sündinud 27. juunil 1967 Aşgabadis Türkmenistanis) on endise NSV Liidu ja Ukraina kergejõustiklane (kõrgushüppaja). Ta on olümpiamängude (1996) pronksmedali omanik ja maailmameister (1999).
Olümpiamängudel
1996 pronksmedal 1.96
Maailmameistrivõistlustel
1991 pronksmedal 1.96 1995 pronksmedal 1.99 1997 pronksmedal 1.96 1999 maailmameister 1.99 2001 hõbemedal 2.00
Sisemaailmameistrivõistlustel
1993 pronksmedal 2.00 1997 hõbemedal 2.00
Shane Told
Shane Told (sündinud 13. veebruaril 1981 Scarborough's) on Kanada muusik, ansambli Silverstein laulja ja kitarrist.
Silversteini liige on ta olnud alates 2000. aastast.
Nganassaanid
pisi|Nganassaanid 1927. aastal Nganassaanid (varem nimetatud tavgisamojeedideks) on samojeedi rahvas Euraasia põhjapoolseimas piirkonnas Taimõri poolsaarel Krasnojarski krai Taimõri rajoonis.
Nganassaanide kohta käivat infot on kogutud samojeedi rahvaid uurides. Uurimisobjektiks on olnud geograafiline jaotus ja samojeedi keele dialektid. Kirjalikke andmeid on vähe.
Nimi
Alates 1930. aastast on nganassaanid endi kohta kasutanud väljendit nganasaan, mis tähendab inimest. Sõnatüvi ngana tähendab ehtsat, tõelist. Kasutatakse ka kahesõnalist nimetust ngano nganasaan, mis tähendab tõlkes 'ehtne mees'. Lääne-nganassaanid nimetavad ennast nyaa – vend, mees. Samuti on sölkupi ja neenetsi keeles nyaa nganassaan. Vadejevi murdes, mida räägitakse ida pool, kutsuvad nganassaanid ennast as’a, mis tähendab vend. Nganassaane tuntakse tavgisamojeedi või lihtsalt tavgi nime all, mis neenetsi keeles tähendab avam-nganassaani, Taimõri lääneosas elavad nganassaanid.
Keel
Nganassaanid räägivad uurali keelkonna põhja-samojeedi alamrühma kuuluvat keelt. Põhja-samojeedi keelkonda kuuluvad ka neenetsite, eenetsite ja sölkupite keeled. Nganassaanid räägivad kolmes murdes: lääne, vadejevi ja oko. Viimast räägivad dolgaanidega koos elavad nganassaanid. Murded erinevad ainult häälduse poolest ja erinevat murret kõnelevad inimesed mõistavad teineteist. Nganassaanide keeles on tunda mõjutusi dolgaanide ja evengi keelest. Esineb ka neenetsi keelest pärinevaid laensõnu. Rohkem on laene vene keelest, eriti poliitika, sotsiaalse elu, majanduse ja kultuuri vallas. Noored nganassaanid ei oska enam oma emakeeles suhelda, kuna koolis, meedias, kinos ja avalikus teeninduses puututakse pideval kokku vene keelega. Nganassaanidel puudub kirjakeel. 1988. aastal koostati vene kirjatähtedega 41 tähega tähestik, kuid pole andmeid, kas seda reaalselt ka kasutati.
Naabrid
Nganassaanid jagavad oma territooriumi dolgaanidega. Lõuna- ja kagunaabriks on jakuudid, edelanaabriks eenetsid. Nganassaanid on kõige põhjapoolsem samojeedi rahvas.
Elupaik
Territooriumi haldusjaotuselt elavad nganassaanid Taimõri Autonoomses Krasnojarski Krais, endise nimega Dolgaani-Neenetsi Rahvuslik Rajoon. Avama-nganassaanid asustavad Taimõri poolsaare lääneosa Avama Rajooni Pyasina, Dudõpta ja Boganida jõgede orge. Vadejevi murret kõnelevad nganassaanid elavad Taimõri poolsaare idaosas tundras Hatanga rajoonis Heta jõe, Taimõri järve ja Hatanga lahe kaldal. Taimõri poolsaare põhja- ja keskosa valitseb jääkõrb, lõuna poole jääb tundra. Suveperioodil tõuseb temperatuur maksimaalselt +13 °C ja talve keskmine temperatuur on külmem kui –30 °C.
Rahvaarv
Andmeid rahvaarvu kohta on saadud enamjaolt rahvaloenduste käigus. Andmed ei pruugi tõesed olla, sest on teada, et 1959. aasta rahvaloendusel märgiti suur osa eenetseid nganassaanideks. Pole välistatud, et ka teistel rahvaloendustel on nganassaanide hulka märgitud teiste etniliste rühmade esindajaid.
Oiraadid
Oiraadid on rahvas Mongoolias, Hiinas ja Kalmõkkias.
Oiraadi keel on lähedane kalmõki keelele.
Rahva nimetus tähendab tõenäoliselt 'metsainimest'. Teise versiooni järgi võib nimetuse tõlkevaste olla 'lähedane'.
Mängumärgid
Kasiino mängumärgid (ka žetoonid, inglise keeles chips) on väikesed plastist kettakujulised kasutatavad mänguvahendid, mis asendavad kasiinos sularaha.
Enamasti on mängumärgid valmistatud plastist, kuid neil võib olla metallsisu. Varem kasutati ka savist mängumärke, kuid tänapäeval on need haruldased. Ketastele on tavaliselt pressitud või trükitud nende väärtus. Neid kasutatakse enamasti mängulaudadel; mänguautomaatidel mängimiseks on tavalisemad mündid, paberraha, kasiino krediit või paberist tšekid.
Mõned kasiinod kasutavad suuremate panustega laudadel suurema väärtusega mängumärke, mis on kandilised (esineb ka ovaalseid ja ümmargusi) ja millel on täiendavad turvaelemendid, näiteks seerianumber. Inglise keeles on selliste nimetus plaque. Eestis on kasutusel olnud ka 1000-kroonine plaque, kuid tavaliselt ületab selliste mängumärkide väärtus siiski 5000 krooni.
Kasutamine
Raha vahetatakse mängumärkideks kas kasiino kassas või mängulaual (mõnes kasiinos on ka cashier station, kuid Eestis neid ei ole). Mängumärgid saab kasiinos alati rahaks vahetada. Tavaliselt on neil kindel väärtus ainult kasiinos, seega neid väljaspool kasiinot kasutada ei saa. Las Vegases on mõned kasiinod nõus teiste kasiinode mängumärke vastu võtma, kuid see ei ole garanteeritud.
Mängumärke kasutatakse mitmel põhjusel. Neid on mugavam kasutada kui sularaha ning neid on raskem võltsida ja varastada. Kuna ühe nominaalväärtusega mängumärgid on sarnase kujundusega, siis on neid lihtsam kokku koguda (nn stäkkida) ning lugeda kui paberraha. See omakorda annab pit boss ' ile või jälgimisteenistusele võimaluse kiirelt kokku arvutada ning kontrollida väljamakstavat summat, vähendades niimoodi võimalust, et krupjee maksaks kliendile vähem või rohkem raha. Samuti pannakse mängumärke mängu meelsamini kui sularaha, sest mängumärkide rahalist väärtust on mängijal raskem tunnetada.
Mängumärke peetakse kasiino atmosfääri üheks põhiliseks loojaks ning nende vahetamine millegi muu vastu ei oleks hea lahendus. Samas on paljud kasiinod hakanud näiteks mänguautomaatidel kasutama maksevahendina paberist tšekke, mida saab kassast osta või raha vastu vahetada.
Kasiinode mängumärkide kogumine on üks numismaatika, täpsemalt eksonuumia osa. See hobi on muutunud populaarseks alates sellest, kui 1988. aastal moodustati Casino Chips & Gaming Tokens Collectors Club. Mõned mängumärgid on praegu väärt juba kuni 50 000 USA dollarit. Kõige populaarsem viis neid koguda ja vahetada on eBay kaudu.
Konstruktsioon
Algselt oli suurem osa kasiinos kasutatavatest mängumärkidest savist (valuvormis valmistatud märgid), kuid nüüd kasutatakse selle asemel plastist mängumärke. Erinevalt väljakujunenud arusaamast ei ole alates 1950. aastatest ükski mängumärk puhtast savist tehtud. Tänapäevased mängumärgid on palju vastupidavamatest materjalidest kui savi. Vähemalt mõni protsent märkidest on tehtud ka sellistest materjalidest nagu liiv, kriit või savist, mis on sarnane sellisele savile, mida leidub näiteks kassiliivas. Mängumärkide valmistusprotsess on kallis, aeganõudev, erineb sõltuvalt tootjast ning on tavaliselt firmasaladus. Lisaks sellele on mängumärkide äärtel olevad sisendid mitte mängumärgile peale trükitud (nagu võib tunduda), vaid tegemist on eri tükkidest kokku pressitud lõpp-produktiga. Mängumärgi valmistamisel kasutatakse suurt kuumust ja rõhku: ligikaudu 10 000 psi (70 MPa) 150 °C (300 °F) juures ning sellest ka nimetus 'compression molded chips'[1].
Trükitud osa mängumärgil kutsutakse inlay 'ks. Inlay 'd on tavaliselt paberist, kaetud õrna plastikihiga ning märgile lisatud enne valumasinasse asetamist. Valuprotsessi jooksul kinnitub inlay mängumärgile püsivalt ning seda ei saa sealt eemaldada märki kahjustamata.
Keraamilised mängumärgid, nagu näiteks need, mida tootis ChipCo International, võeti kasutusele 1980. aastate keskel, asendamaks savist mängumärke. Need on siiani levinud nii kasiinodes kui ka koduses kasutuses. Keraamilisi mängumärke nimetatakse tihti ka savist või savisegust märkideks, kuid tegelikult on need valget värvi, vormis pressitud keraamilised kettad, millele on vaid peale trükitud.
Bud Jonesi kaubamärki kandvad plastist vormitud mängumärgid on ühed vähestest, mida kasiinodes kasutatakse (USA kasiinod on selles osas muust maailmast maha jäänud, Euroopas kasutatakse tipptehnoloogiat). Neid toodab Gaming Partners International (endine Bourgogne Et Grasset) ning koduturu jaoks neid ei tehta.
Põhja-Ameerikas kasutatavad mängumärgid ei kaalu tavaliselt üle 10 grammi ning jäävad vahemikku 8,5–10 grammi. See ei ole ametlik kaal, kuid samas, eriti just metallsisuga mängumärkide puhul, on kaal suurem. Koduseks kasutuseks müüdavate mängumärkide kaal erineb märgatavalt, sõltuvalt tootjast ja mängumärgi ehitusest, kaaludes kuni 13,5 grammi.
Tavaliseks koduseks kasutuseks mõeldud mängumärkide esi- ja tagakülje servadel on kujutatud täringu kõigi kuue külje kujutisi või kaardimastide sümboleid. Need on tehtud valutehnoloogias (injection molding) ja ABS-plastist. Kaalu lisamiseks pressitakse mõned märgid väikese metallketta ümber.
Euroopas kasutatavad mängumärgid on tihti pärlmutriga kaetud. Suurema väärtusega mängumärgid on sageli plaque ' id.
Värvid
Tavaliselt leidub kodus kasutatavates komplektides mängumärke, mille värvid on punane, valge, sinine ning vahetevahel ka must, kuid viimasel ajal on kasutusele võetud suurem valik värve, eriti just kehvema kvaliteediga ABS mängumärkide puhul.
2,50 $ on pea alati kasutatud blackjacki laudadel, kuna blackjacki puhul ('natural' ehk kahe esimese splittimata kaardiga saadud 21 punkti) makstakse võidusumma välja suhtega 3:2 ning panused tõusevad 5 $ kaupa. Samas on Tropicana Casinos Atlantic Citys New Jersey osariigis kasutusele võetud roosad mängumärgid 7,50–15 $ ning 10–20 $ blaindidega pokkerimängudes. Vähem kasutatud kollased mängumärgid võivad samuti olla eri väärtustega: 20 $ nominaalväärtusega Atlantic Citys ja Illinoisis (kus kasutatakse ka "sinepivärvi kollaseid" 0,50 $ mängumärke [2]); 5 $ enamikus Lõuna-California pokkeritubades; 2 $ Foxwoodsi pokkeritoas, mis asub Ledyardis Connecticutis ning Casino del Solis Tucsonis Arizona osariigis; samuti 0,50 $ Potawatomi Casinos Milwaukees Wisconsini osariigis. Siniseid mängumärke kasutatakse vahetevahel 10 $ väärtuse märkimiseks, eriti just Atlantic Citys. Las Vegases ning Californias kasutab enamik kasiinosid sinist või valget värvi mängumärke kui 1 $ väärtusega märke, kuid mitmed Vegase kasiinod kasutavad nüüd 1 $ väärtusega münte mängumärkide asemel. Mitmed kasiinod kasutavad mündivabu mänguautomaate ning see vähendab kulusid, kuna 1 $ märke kasutatakse nüüd ainult täringulaudadel (craps), milles neid mängu läbiviimiseks vaja läheb. Kasiinodes kasutatakse (sõltuvalt lubatud panuste maksimummäärast) ka 1000 USA dollari väärtusega mängumärke. Sellised mängumärgid on tavaliselt kollased või oranžid ning muudest mängumärkidest suurema diameetriga. Las Vegases, Atlantic Citys ning muudes kohtades, kus lubatakse suuremaid panuseid, kasutatakse ka suurema väärtusega mängumärke, mille nominaalväärtus võib olla 5000, 10 000, 25 000 USA dollarit või enam, kusjuures nende mängumärkide puhul on värvierinevused kasiinoti päris suured. Eestis on suurima väärtusega mängumärk seni 10 000 krooni.
Euroopa kasiinodes kasutatakse sarnast värvide jaotust, kuigi mõnedes kasiinodes (nagu näiteks Aviation Club de France kasiinos) kasutatakse roosasid mängumärke, mille väärtus on 2 eurot, ja sinist värvi mängumärke, mille väärtus on 10 eurot. Euroopa kasiinod kasutavad ka plaque suuremate nominaalväärtusega mängumärkide asemel (tavaliselt 1000 eurot ja sellest suurema väärtusega märgid). Eestis on suurima väärtusega plaque praegu 10 000 krooni.
Ametlikud mängumärkide värvilahendused
Põhjus, miks Baccarat', Pai Gow' ja Pai gow pokkeri mängudes kasutatakse 20-dollarise väärtusega mängumärke, on 5% komisjonitasu, mis võetakse kõikidelt võitvatelt Pai Gow' panustelt ja võitvatelt panuselt 'banker'ile' Baccarat's (võitva 20 dollari panuse komisjonitasu on 1 dollar). Neid mängumärke muudes mängudes tavaliselt ei näe.
Brandenburgi värav
thumb|Brandenburgi värav 2005. aastal thumb|[[Kvadriiga Brandenburgi väraval]] Brandenburgi värav (saksa keeles Brandenburger Tor) on võiduvärav Saksamaa Liitvabariigi pealinna Berliini keskses Mitte rajoonis Dorotheenstadti linnaosas Pariisi väljakul. Väravast ida poole kulgeb Unter den Linden, lääne poole 17. Juuni tänav. Värava kõrvale jäävad lääne pool 18. Märtsi väljak ja ida pool Pariisi väljak.
Mängumärgid
Ametlikud mängumärkide värvilahendused
Mängumärgid, mille nominaalväärtus on 5000 USA dollarit või enam, ei ole tavaliselt suuremale osale kasiino klientuurist näha, kuna neid kasutatakse ainult “privaatsaalides” (Salon Prive; VIP room jne), kus maksimaalsete panuste limiidid on palju kõrgemad kui mujal kasiinos. Kasiinod kasutavad suurema väärtusega mängumärkide asemel tihti plaque (Eesti kasiinopersonal kutsub neid 'plaksudeks'), mis on tavaliselt mängukaardi suurused ja millel on märgitud seerianumber (tihti ka muud turvaelemendid, sh mikrokiibid). Suurima seni teada plaque nominaalväärtuseks on kümme miljonit USA dollarit ning see mängumärk on kasutusel London Club'is Las Vegases.[5] Teleris näidatavates pokkerimängudes kasutatakse ka paberraha, mis on suuremate summade kaupa (tavaliselt 10 000 USD) kokku seotud. Kasiinos selliseid panuseid teha ei lubata (turvalisuse pärast).
Brandenburgi värav
Ajalugu
Brandenburgi margi ja Berliini linna vaheline läänevärav ehitati aastatel 1788–1791 Preisi kuninga Friedrich Wilhelm II käsul. Klassitsistliku dekoratiivvärava arhitekt ja ehitusmeister oli Carl Gotthard Langhans. Viitena Saksa-Rooma riigile kroonib väravat skulptuur, mis kujutab kvadriigal saabuvat võidujumalannat Victoriat.
Saint Louise maleturniir
pisi|300px|Sinquefield Cupi turniirsaal (2015)
Brandenburgi värav
Lääne- ja Ida-Berliini vahel
pisi|Brandenburgi värav vahetult pärast Teist maailmasõda Brandenburgi värav oli natsionaalsotsialistliku Saksamaa kapituleerumise järel Teises maailmasõjas liitlasvägede poolt sektoriteks jagatud Lääne- ja Ida-Berliini piiriületuskoht kuni Berliini müüri ehitamiseni 1961. aastal.
Mängumärgid
Turvalisus
Igas kasiinos on omad, unikaalse kujundusega mängumärgid isegi siis, kui tegemist on suurema grupi erinevate kasiinodega. See aitab erinevate kasiinode mängumärke üksteisest paremini eraldada, sest iga kasiinos laudadel olev mängumärk peab olema rahalise kattega (näiteks Las Vegases ei tohi laudadel olla suurema summa eest mängumärke kui kassas raha). Lisaks sellele ei tohi kasiinod panustena vastu võtta või raha vastu vahetada teiste kasiinode mängumärke v.a Nevada osariigi kasiinod.
Saint Louise maleturniir
Saint Louise maleturniir Sinquefieldi karikale (inglise keeles Sinquefield Cup) on Saint Louises 2013. aastast korraldatav iga-aastane maleturniir, Grand Chess Touri üks etappe.
Brandenburgi värav
Tänapäev
Värav on kujunenud Berliini ja kogu Saksamaa rahvuslikuks sümboliks. Väravat on kujutatud ka Saksamaa Liitvabariigi 10-, 20- ja 50-sendistel euromüntidel. Brandenburgi värav on Berliini maratoni traditsiooniline stardi- ja finišipaik.
Saint Louise maleturniir
Turniiri nimetatakse ameerika filantroobi Rex Sinquefieldi auks Sinquefield Cupiks. Turniirile kutsutakse 6–10 maailma male absoluutsesse tippu kuuluvat maletajat.
Võitjad
! # !! Aasta !! Koht !! Võitja(d)
Mängumärgid
Turvalisus
Turvaelemente, mida kasiinodes kasutatavatele mängumärkidele lisatakse, on palju. Mängumärgi kujundus on tehtud väga kõrge resolutsiooniga. Standardsed värvilahendused mängumärgi serval (edge spots) on kasiinoti erinevad. Ultravioletse valguse elemendid paigaldatakse mängumärgi keskel olevale alale. Mitmed mängumärgid on saanud lisaks tavalistele turvaelementidele ka RFID tehnoloogilise lisandi (mikrokiip), nagu näiteks uues Wynn Casinos Las Vegases. Tarnija sümbolid (maker's marks), nagu näiteks Paulsoni firma kasutatav silinder (top hat) ja jalutuskepp, on samuti väga raskesti järele tehtavad.
Võltsitud mängumärgid on haruldased. Turvasüsteemide kõrge tase teeb võltsitud mängumärkide kasutamise pea võimatuks (Eestis teadaolevalt midagi sellist juhtunud ei ole). Kasiinod on sellisteks juhtudeks ka ette valmistunud. Ühe raporti kohaselt korjas üks Kanada kasiino kõik oma mängumärgid kokku ning asendas need komplektiga, millel olid uued turvaelemendid ja see aitas kaasa võltsitud mängumärke teinud petturite tabamisele. [6] Kõikides osariikides peab kasiinodes olema komplekt varumängumärke, millel on erinevad turvaelemendid, kuid neid ei pea just sama suur kogus olema, mida kasutatakse kasiino mängusaalis (gaming floor).
Kasiinos turniiridel kasutatavad mängumärgid on tavaliselt palju odavamad ning lihtsama kujundusega. Kuna nendel mängumärkidel ei ole rahalist väärtust, on need tihti ühevärvilised (lisaks erineva värvitooniga mängusaalis kasutatavatest mängumärkidest), väiksem diameeter (sõltuvalt kasiinost või eeskirjadest) ning peale trükitud väärtus. Samas on näiteks televisioonis näidatavatel pokkeriturniiridel või näiteks World Series of Pokeri turniiridel kasutatavad mängumärgid samasuguste turvaelementidega nagu kasiino mängusaalis olevatel mängumärkidel.
Variatsioonid
Mitmed kasiinod, näiteks Hard Rock Hotel and Casino Las Vegases, on välja andnud erineva kujundusega mängumärke, millega tähistatakse mõnda üritust (kuid jätnud tavalise värvilahenduse samaks). Sellised mängumärgid on enamjaolt mõeldud klientidele suveniirideks, kusjuures kasiinole on see lisasissetulek (kuna suveniiriks jäetud mängumärgi eest ei pea kasiino raha välja maksma). Näiteks Eestis ei tohi kasiino kehtiva hasartmänguseaduse kohaselt suveniire müüa, kuid taoline suveniiride “levitamine” ei ole keelatud.
Teatud kasiinodes, näiteks uues Wynn Casino's Las Vegases, on mängumärkide sisse pandud RFID mikrokiibid selleks, et kasiinol oleks kergem nende liikumist jälgida ning arvestust pidada, arvutada välja mängijate keskmise panuse suurus ning muuta neid kiibistades ka turvalisemaks, kuna siis on neid raskem järele teha. Samas on sellise tehnika kasutamine väga kallis ning paljude meelest liiga kulukas võrreldes saadava kasuga. Sellise tehnoloogia kasutamine ei anna ka pea mingit kasu neil laudadel, mille mänguväljal ei ole ühe kindla mängija tehtavate panuste jaoks eraldi märgitud panustamisala, nagu näiteks täringumäng (craps).