cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pihasoittajat
1975. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Stockholmis esindas ansambel Soomet lauluga "Old Man Fiddle" ja saavutas 7. koha.
Shelfordi reegel
pisi|Shelfordi reegli graafik Shelfordi reegel ehk tolerantsuse seadus on ökoloogiline printsiip, mille töötas välja Ameerika zooloog Victor Ernest Shelford aastal 1913.
Kirjeldus
Shelfordi reegli kohaselt hakkab populatsiooni arvukus mingi konkreetse limiteeriva faktori äärmusesse kaldudes (alla miinimumi või üle maksimumi) langema. Liikide püsima jäämist ja sigimisedukust illustreerib hästi kühmukujuline graafik. See jaotub kolmeks eraldi tsooniks: optimaalne tsoon, stressitsoon ja talumatuse tsoon. Optimaalses tsoonis on organism oma ökoamplituudi keskel, mistõttu on paljunemise edukus maksimaalne ja suremus minimaalne. Stressitsoonis on organismi sugulised funktsioonid piiratud, sest mingi limiteeriv faktor on äärmuste poole kaldunud. Talumatuse tsoonis on organismi elutegevust limiteeriv faktor sellises äärmuses, et tema püsima jäämine muutub võimatuks. See-eest lisas Ronald Good Liebigi miinimumseadusele viidates Shelfordi reeglile täienduse, et ökoloogilised faktorid on omavahel tihedalt seotud, mistõttu võib ühe faktori madal tase olla osaliselt kompenseeritud teise faktoriga. Näiteks suudab suhkruvaher oma levila põhjapiiril toime tulla ka madalama sademete hulgaga, kuna temperatuur ja vee kättesaadavus on omavahel tugevas seoses.
Ajalugu
1840. aastal mõtles Saksa teadlane Justus Liebig välja Liebigi seaduse e. miinimumseaduse, mille kohaselt on liigi edukusele suurimat mõju avaldav limiteeriv faktor see, mis on miinimumile kõige lähemal.
Tolerantsuse seadust (Shelfordi reegel) peetakse teadusmaailmas Liebigi seaduse edasiarenduseks. Kui Liebigi seadus pärineb 19. sajandi keskpaigast, siis Shelfordi reegli töötas vastavanimeline teadlane välja 1913. aastal. Algselt näitas Victor Ernest Shelford oma välja töötatud printsiibi kehtivust loomuuringutes, samal aastal katsetas teooria kehtivust taimede peal ka botaanik Ronald Good.
Viive Kuks
1970. aastal lõpetas ta Tallinna Kergetööstustehnikumi kangaste kunstilise kujundamise eriala. Aastatel 1970–1976 õppis Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis graafika erialal Evald Okase õpilasena.
1976. aastast elab Võrus ja tegutseb vabakutselise kunstnikuna.
Ystävät
Ystävät oli Soome ansambel.
Viive Kuks
Ta on oma töödel kujutanud peamiselt loodust ja maastikuvaateid.
Ystävät
1976. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Haagis esindas Ystävät koos laulja Frediga Soomet lauluga "Pump-Pump" ja saavutas 11. koha.
Kongo (perekonnanimi)
Kongo on perekonnanimi.
Viive Kuks
Üks tema õpilasi on Navitrolla.
Salu-vööttigu
pisi|Salu-vöötteo koda erinevates vaadetes
Kongo (perekonnanimi)
2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli perekonnanimi Kongo Eestis 72 mehel ja 75 naisel.
Imbi Ebrus
Imbi Ebrus (neiupõlvenimega Imbi Ilu; sündinud 9. märtsil 1934 Tartus) on eesti päritolu ameerika kunstnik.
Viilip
Viilip on eesti perekonnanimi.
Häbipost
Häbipost ehk kaak (ka kaagisammas) oli avalikku kohta (nt kirikuesisele (nimetati ka: kirikusammas) või turuväljakule) püstitatud puu- või kivipost, kus karistatavatele ihunuhtlust anti.
Igor Larionov
Larionov oli keskründaja kuulsas kolmikus, mille ta moodustas koos Vladimir Krutovi ja Sergei Makaroviga.
Imbi Ebrus
Haridus
Imbi Ebrus õppis kaks aastat Tartus Karlova Algkoolis. Edasine koolitee jätkus pärast ema ja õega Eestist lahkumist Ameerika Ühendriikides. Õppinud on ta New Yorgi Ülikoolis, Hofstra Ülikoolis, Art Students League of New Yorkis, Nassau Community College'is, Long Islandi Ülikoolis ja C. W. Post College'is. Samuti on ta õppinud mitmete tuntud tegevkunstnike käe all.
Igor Larionov
Ta tuli Nõukogude Liidu koondises mängides jäähoki olümpiavõitjaks 1984. aastal Sarajevos ja 1988. aastal Calgarys ning sai Venemaa koondises hõbemedali 2002. aastal Salt Lake Citys.
Aastatel 1982, 1983, 1986 ja 1989 kuulus ta maailmameistriks tulnud meeskonda; 1987 sai MM-ilt hõbe- ja 1985 pronksmedali.
NHL-is mängides kuulus ta Vancouver Canucksi, San Jose Sharksi, Detroit Red Wingsi, Florida Panthersi ja New Jersey Devilsi ridadesse.
Viilip
2017. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Viilip Eestis 12 mehel ja 17 naisel.
Salu-vööttigu
Salu-vööttigu (Cepaea nemoralis) on vöötteo perekonda kuuluv tigu.
Kolli Nuudaläte
Kolli Nuudaläte on ohvriallikas Tartumaal Sangaste kihelkonna Kolli külas. pisi|Kolli Nuudaläte suvel 2014
Salu-vööttigu
Salu-vööttigu esineb Eestis, kuid on harvem kui võsa-vööttigu. Salu-vöötteo elupaigad on enam kultuurmaastikes, eriti parkides. Ta on arvukas Hiiumaal, Harjumaal (eriti Tallinnas ja selle ümbruses), ka Tartus ja Pärnus.
Eristustunnused
Täiskasvanud salu-vöötteo koda on pruuni huulega (võsa-vöötteol on kojahuul hele).
Värska–Ulitina tee
Värska–Ulitina tee (registrinumbriga 18178) on kõrvalmaantee Põlva maakonnas (Saatse saabast läbivana ka Venemaa alal). Tee pikkus on 12,9 km.
Tee algab Värska asulast, läbib teiste seas Lutepää küla ja lõppeb Ulitina küla juures.
Berlin (Nevada)
pisi|Mahajäetud auto Berlinis Berlin on ajalooline kummituslinn USA-s Nevada osariigis Nye maakonnas. See asub Gabbsi linnast umbes 35 kilomeetrit ida pool.
Berlin on mahajäetud endine kaevurite asula. Tippajal oli linnas 300 elanikku ja 75 ehitist.
Berlin on ehitatud U-kujulisena, avatuna ida poole.
Geograafia
Berlin asub Shoshone mäeaheliku lääneosas Humboldt-Toiyabe'i metsakaitseala serval. Asula asub 2035 meetrit merepinnast kõrgemal.
Kohajärgus
Kohajärgus (vene keeles местничество, mestnitšestvo) oli Moskva suurvürstiriigis ja Moskva tsaaririigis kehtinud ametikohtade süsteem, millest loobuti 1682. aastal, Moskva tsaari Fjodor III valitsemisajal.
Berlin (Nevada)
Ajalugu
pisi|left|Berlin vaadatuna Ione'i orust 1863. aasta mais avastas väike grupp maavaraotsijaid hõbedat Unioni kanjonis ja asupaika ehitati laager. Aasta hiljem loodi kaevanduste liit, kuhu kuulusid Ione, Grantsville ja veidi hiljem ka Berliinis.
Kuigi kaevandus loodi 1869. aastal, asutati Berlin ametlikult 1897. aastal.
Kohajärgus
Kohajärglussüsteemi kohaselt hinnati Venemaal, mitte ainult vastava isiku enda eelnevat teenistust, teeneid ja võimekkust, vaid ka tema esivanemate: isa, onude, vendade jt. lähemate sugulaste teenistusega.
Berlin (Nevada)
Ajalugu
Berlini kaevandus koosnes viie kilomeetri pikkustest tunnelitest ning kulla ja hõbeda kaevandustulu oli kokku ligi miljon dollarit.
Berlin ei arenenud kunagi nii suureks nagu buumilinnad Tonopah ja Goldfield. 1905. aastal oli rahvaarv 300, kuid pärast 1907. aasta paanikat, sama aastal toimunud kaevurite streiki ja Atlandi ja Vaikse ookeani Mining Company pankrot tõid kaasa kaevurite linnast lahkumise. 1911. aastal oli Berlin juba täiesti inimtühi.
1970. aastast on Berlin osa Berlin–Ichthyosaur State Parkist. 5. novembril 1971 kanti linn riiklikku ajalooliste paikade registrisse (National Register of Historic Places). Tänapäeval on alles 13 hästi säilinud hoonet.
Trimble'i maakond
Trimble'i maakond (Trimble County) on maakond Ameerika Ühendriikides Kentucky osariigis.
Watermael-Boitsfort
Watermael-Boitsfort (, hollandi keeles Watermaal-Bosvoorde ) on üks 19 Belgia Brüsseli piirkonna vallast.
Trimble'i maakond
Ajalugu
Maakond moodustati 1837. aastal.
Watermael-Boitsfort
Üle poole valla territooriumist on kaetud metsaga (prantsuse keeles Forêt de Soignes, hollandi keeles Zoniënwoud). Watermaeli on esmamainitud 914. aastal. Kuni 19. sajandi alguseni olid Watermael ja Boitsfort omaette asulad.
Trimble'i maakond
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 8809.
Arvestuslik rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga) :
Machu Picchu
pisi|Macchu Picchu aastal [[1912]] Machu Picchu [m'atšu p'iktšu] (ketšua keeles Machu Pikchu [ˈmɑtʃu ˈpixtʃu], 'vana mägi' või 'vana tipp' tuntud ka inkade kadunud linnana) on hästi säilinud inkade kindlustatud asula Peruus, mis arvatavasti ehitati valitseja Pachacuteci juhtimisel 15. sajandil.
Machu Picchus on säilinud enam kui 200 hoonet, see on inka kultuuri tuntuim mälestis ja oluline sümbol. Machu Picchu on 2430 meetri kõrgusel troopilise mägimetsade keskel Urubamba oru kohal. Lähedal voolab Urubamba jõgi.
Machu Picchu kuulub alates 1983. aastast UNESCO maailmapärandi nimistusse. 2003. aastal külastas paika 400 000 inimest, mis oli UNESCO arvates liiga palju. Külastajate voo ohjeldamatu kasv ja nende mõju võib tingida Machu Picchu kandmise ohustatud objektide nimekirja.
Ajalugu
Machu Picchu ehitus algas umbes aastal 1440. Seni pole teada, kes on Machu Picchu ehitanud, arvatakse et ehituse algataja oli inkade valitseja Pachacutec. Machu Picchus ja selle ümbruses elas enam kui 1200 inimest, teiste seas preestrid.
Linnas elati kuni 1532. aastani, kui inkade impeeriumi vallutasid Hispaania konkistadoorid. Machu Picchu mahajätmise põhjus pole täpselt teada. Esimene teadaolev Macchu Picchu välismaalasest külastaja oli 1911. aastal ameerika arheoloog Hiram Bingham III, kes võttis sealt kaasa hulga esemeid. Peruu valitsus on pidanud Yale'i Ülikooliga läbirääkimisi, et saada tagasi ligi 40 000 Machu Picchust pärit irdmuistist.
Mootorpurjekas
pisi|Kalapüügialuse kerekujuga ja [[ketši taglasega mootorpurjekas]]
Phoenix Ghost
Phoenix Ghost on USAs 2022. aastal Vene-Ukraina sõja jaoks spetsiaalselt loodud ja toodetud tapjadroonid.
Ajalugu
"Phoenix Ghost" droonid tootis USA õhujõudude tellimuse järgi Aevex Aerospace. Droonide loomisel on peetud nõu Ukraina kaitsejõududega, kes Donbassis sõdisid, mis võiks uue tapjadrooni juures oluline olla. Antud droon on oma tööpõhimõttelt üsna sarnane Switchblade´i droonidega. Nii nagu Switchblade´i mudelid 300 ja 600, on ka see nii-öelda kamikaze tüüpi droon ehk hävib koos pardal oleva laskemoonaga sihtmärgini jõudes, kuid uut drooni on mitmes osas täiustatud. Antud õhurelval on ilmselt väga heal tasemel luurevõimekus ja taktikalised omadused sihtmärgi avastamiseks. Sarnaselt Switchblade mudelitele on nad võimelised ründama ja hävitama keskmise soomusega sõidukeid, kuid Aevexi juhatuse liikme kindral David Deptula teatel suudavad nad lennata iseseisvalt rohkem kui 6 tundi, võrreldes Switchblade'i 40 minutiga. Nad suudavad tõusta õhku vertikaalselt ja tänu infrapunavaaturile saab neid kasutada ka öösel.
Muud Phoenix Ghostsi omadused ja tehnilised andmed on salastatud.
Mootorpurjekas
Kirjeldus
Mootorpurjeka kerekuju ja peamasina võimsus vastavad eeskätt mootoriga liikumise nõuetele ja vajadustele. Mootoriga liikumise kiirus ei jää tavaliselt alla purjedega liikumise kiirusele. Purjejõul või purjede ja mootori koostoimel liigutakse mootorpurjekaga pigem soodsa tuule korral. Sageli on mootorpurjekas tänu kere kujule purjekast ebaefektiivsem tihttuules loovimisel ehk krüssamisel. Tavaliselt on mootorpurjekatel erinevalt purjekatest tekiehitis. Mootorpurjekas on tavaliselt purjekast ruumikam, mugavam ja sageli hõlpsamini juhitav (sealhulgas parem vaade tekiehitisest või roolimajast). Purjede abil on võimalik teha meresõitu efektiivsemaks või vaiksemaks.
19.-20. sajandil nimetati mootorpurjekaks pea igat purjelaeva, millele oli lisatud abimootor. Veel kuni 20. sajandi keskpaigani oli suurem osa purjelaevu mootorita. Tänapäevaks on mootor aga peaaegu igal purjelaeval, kuid neid kõiki ei saa neid enam nimetada mootorpurjekateks. Sel juhul on tegemist pigem abimootoriga purjekaga.
Kumari (perekonnanimi)
Kumari on perekonnanimi.
2022. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Kumari Eestis 31 mehel ja 34 naisel.
Porgandi ristipuud
Porgandi ristipuud on ristipuud Võrumaal Põlva kihelkonna Eoste külas.
Sauvenière
Sauvenière on prantsuskeelne asula Belgias Valloonia piirkonnas Namuri provintsis Gembloux' vallas.
Enne valdade ühendamist 1977. aastal oli Sauvenière omaette vald.
pisi|tühi|püsti|Sauvenière
Inhaber
Inhaber oli Habsburgide sõjaväes kasutatav positsioon, mida kingiti teenistuses välja paistnud aristokraatidele või aadlikele. Inhaberina hoolitses aadlik üksuse varustamise, värbamise jms. eest, olles siis nii-öelda üksuse omanik. Sarnane süsteem võeti kasutusele ka Preismaal ja Venemaal.
Inhaberi positsiooni kujunemine
1700. aastatel kujunes rügementide eest hoolitsemine aina kulukamaks, mistõttu olid inhaberid nõus maksma vaid osa rügemendi ülalhoidmise eest. Ülejäänu varustamise eest vastutasid vabalinnad või maakonnad.
Keisrinna Maria Theresia ja keiser Franz I ajal seati rügementide omanikupositsioon aina enam keiserliku valitsusega. See tähendas, et ka keiser sai mitme rügemendi inhaberiks ning andis sarnase tiitli paljudele perekonnaliikmetele (sellist üksust kutsuti Haus-Regimenter-ks) ja teistele monarhidele. See tähendas, et inhaberi võim rügemendis vähenes ning ta ei saanud üksust enam lahinguski juhtida. Enam ei olnud rügemendi omaniku positsioon ka päritav, nii et peale ühe inhaberi surma või erruminekut võis üksus järgmise omaniku saada alles mitu aastat hiljem.
1767. aastal loodi rügementides teise omaniku positsioon (zweite inhaber), kes üksust keisri, printsi vms eest juhiks. Seda terminit kasutati kuni 1817. aastani.
Tihti ei saanud rügemendi inhaber üksuse majandamise või juhtimisega üldse tegeledagi, selleks määrati üksusesse ooberstid (üksustes oli kasutusel ka inhaberi-adjutandi positsioon ). Näiteks jalaväerügemendi N. 3 inhaberiks oli aastatel 1780–1847 ertshertsog Karl, kes oli Habsburgide perekonna liige. Tema järgi sai rügement ka nime "Erzherzog Karl". Pärast feldmarssaliks saamist 1796. aastal ei saanud Karl enam rügemendiga tegeleda ning teda jäeti asendama mitu ooberstit. Rügement säilitas aga vana nime, mis muudeti alles peale Karli surma 1847. aastal.
Inhaberi positsioon oli aadlikule tihti eluaegne. Näiteks Lambesci prints Charles Eugene oli kürassiirirügemendi N. 21 (nummerdati hiljem ümber N. 7-ks) inhaber 1794. aastast kuni 21. novembrini 1825, mil ta suri. Veel üks näide oleks Michael von Kienmayer, kes sai 1802. aastal husaarirügemendi N. 8 inhaberiks ning hoidis seda positsiooni oma surmani 1828, kuigi oli juba varem sõjaväest erru läinud.
1868. aasta 3. juuli seadusega muutus inhaberi positsioon puhtalt tseremoniaalseks.
Inhaberi positsioon muudes riikides
Inhaberi süsteemi kasutati ka Preisimaal, kus positsioon kandis vahel ka Kompagniegewirtschaft-i nime. Inhaberi süsteem oli kasutuses ka Venemaal.
Filmivabrik
OÜ Filmivabrik (enne 2006. aastat Parun'id & Von'id (Parunid ja Vonid)) on 1998 asutatud Eesti filmitootmisettevõte.
Ettevõte on tootnud kino- ja videofilme, teinud reklaamklippe, rentinud filmi- ja valgustehnikat.
Monica Aspelund
Monica Helena Aspelund (sündinud 16. juulil 1946 Vaasas) on Soome laulja.
1977. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Londonis esindas ta Soomet lauluga "Lapponia" ja saavutas 10. koha.
Tema õde Ami Aspelund on samuti laulja.
Caspoggio
Caspoggio on vald Itaalias Lombardia maakonnas Sondrio provintsis.
Caspoggio kõrgus merepinnast on keskmiselt 1098 meetrit. Asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Viire
Viire on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel määrati Viire uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Krischka, Vechterstein, Veltermann ja Vidrikson. Eduard Viire palvel kanti Viire perekonnanimede kaitseregistrisse nr 202 all.
2017. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Viire Eestis alla viiel mehel ja 10 naisel.
Selle nime tuntud kandjate seas on:
Duan Qirui
Duan Qirui (hiina keeles 段祺瑞; 6. märts 1865 Hefei – 2. november 1936 Shanghai) oli Hiina Vabariigi poliitik. pisi|Duan Qirui
Biograafiad (Pe)
Biograafiad (Pe) loetleb Vikipeedias olemasolevaid või kavatsetavaid artikleid isikutest, kelle nimi algab tähtedega "Pe".
Olena Šuljak
pisi|Olena Šuljak, 2023
Olena Šuljak (ukraina keeles Олена Олексіївна Шуляк; sündinud 24. jaanuaril 1976 Kiievis) on Ukraina ettevõtja ja poliitik. Ta on 15. novembrist 2021 erakonna Rahva Teener esimees ja 2019. aastast Ukraina Ülemraada liige.
Elulugu
Aastatel 1992–1997 õppis ta Ukraina riiklikus transpordiülikoolis ehituse ökonoomika ja organiseerimise erialal, aastatel 2003–2005 omandas ta Ukraina Rahvusvahelises Juhtimisinstituudis magistriraadi ja õppis aastatel 2010–2012 Kiievi ülikoolis psühholoogiat.
2014. aastal esitati ta Demokraatliku Alliansi nimekirjas kandidaadina Kiievi linnavolikokku, kuid ta ei osutunud valituks.
2015. aastal nimetati ta Ukraina finantsadministratsiooni juhi kandidaadiks.
2019. aasta Ukraina parlamendivalimistel valiti ta erakonna Rahva Teener nimekirjas Ukraina Ülemraada liikmeks.
Isiklikku
Ta on abielus ja tütre ema.
Kirishitan
Kirishitan (jaapani keeles 吉利支丹, 切死丹, きりしたん, キリシタン) on 16.–17. sajandil tekkinud roomakatoliku kristluse vool Jaapanis. Seda sõna kasutatakse nii usundi enda kui ka selle järgijate tähistamiseks. Termin tuleneb portugalikeelsest sõnast cristão, mis tähendab kristlust.
Teistele Jaapanis levinud kristluse vormidele viidates kasutatakse üldiselt inglise keelest üle võetud terminit kirisuto (jaapani keeles キリスト).
Andros Townsend
pisi|Andros Townsend [[Crystal Palace FC|Crystal Palace'i särgis (2016)]] Andros Darryl Townsend (sündinud 16. juulil 1991 Leytonstone'is) on Inglismaa jalgpallur. Ta mängib äärepoolkaitsjana Premier League'i klubis Everton ja Inglismaa jalgpallikoondises.
Kirishitan
Ristiusu saabumine
Kuigi eurooplasi ja sealhulgas kristlasi sattus Jaapanisse ka varem, loetakse ristiusu ametlikuks alguseks 1549. aastat, mil Jaapanisse saabus jesuiidist misjonär Francis Xavier (1506–1552). Ta pühendas oma elu roomakatoliku kirikule ja jesuiitide ordule, mille jaoks oli väga oluline misjonitöö Portugali mõjualadel. See viis Xavieri juba 1540. aastal Portugali kuninga nõudmisel Indiasse ja sealt edasi Jaapanisse.
Andros Townsend
Townsend liitus kaheksa-aastaselt Tottenham Hotspuri noorteakadeemiaga. Ta alustas profikarjääri 2009. aastal. Tottenham Hotspuri põhimeeskonnas saavutas ta regulaarse koha alles hooajal 2013–14. Enne seda oli ta aastatel 2009–2013 laenul kokku üheksas Inglismaa klubis, põhiliselt Inglismaa 1. liiga ja esiliiga klubides, kuid hooajal 2012–13 Premier League'i klubis Queens Park Rangers.
Kirishitan
Ristiusu saabumine
Üks vanimaid kirjalikke ülestähendusi Jaapanit külastanud eurooplastelt on pärit 1547. aastast, mille on raportina kirja pannud portugali merekapten Jorge Alvares. 1547. aastal Melakas Malaisias andis Alvares selle raporti Xavierile. Tulevane pühak peatus seal mõneks päevaks oma teekonnal Maluku saartelt Indoneesias Goasse Indias. Alvaresega oli koos Jaapanist põgenenud Anjiro (ka Yajiro), kellelt kuuldud lugude põhjal nägi Xavier Jaapanis suurepärast võimalust evangeeliumi kuulutamiseks.
Anjiro hakkas Xavieri teenijaks ja läks temaga kaasa. Ta astus ristiusku 1548. aastal, üsna varsti pärast Goas maabumist. Temast sai esimene jaapanlasest kristlane, ristinimega Paulo de Santa Fé. Koos veel mõne jaapanlasega, kes ühinesid kaaskonnaga, õppis ta juurde portugali keelt ning oli hiljem Jaapanis Xavierile tõlgina abiks. 1549. aastal randus nende laev Anjiro kodulinnas Kagoshimas, mis asus Jaapani lõunaosas Kyūshū saarel. Xavieri kaaskonnas oli peale Anjiro veel kaks jesuiidi misjonäri, Anjiro vend ja kolm teenrit.
Andros Townsend
2016. aasta jaanuaris liitus ta Premier League'is mängiva Newcastle Unitediga ning mängis seal kuni hooaja lõpuni. 2016. aasta juulis sõlmis ta viieaastase lepingu Crystal Palace'iga. Hooajal 2018–2019 valiti Townsendi löödud värav mängus Manchester City vastu Premier League'i hooaja ilusaimaks väravaks.
Kirishitan
Ristiusu levik ja õitseng
Alguses ei saatnud portugali misjonäre kuigi suur edu. Selle põhjuseks olid peamiselt keelelised ja maailmavaatelised, kuid ka suured kultuurilised erinevused, mis tekitasid osapoolte vahel arusaamatusi. Probleeme põhjustasid kohalikud kombed ja religioossed vaated, mida oli misjonäridel raske mõista ja mida nad ka eriti ei austanud. Xavier lahkus Jaapanist 1551. aastal ja selleks ajaks oli kristlik kogukond kasvanud tuhande hingeni.
DSV Limiting Factor
pisi|Süvaveeliikur DSV Limiting Factor pisi|Limiting Factori kolm [[illuminaatorit]]
Kirishitan
Ristiusu levik ja õitseng
Euroopast tulnud katoliiklased olid kristliku sajandi algul Jaapanis teretulnud. Nende saabumise ajaks oli Jaapan kodusõdade käigus killustunud ja jagatud suure arvu omavahel sõdivate daimjode vahel. Kui misjonärid kohalikele daimjodele lähenesid ja esimesed neist ka kristlusse pöördusid, saatis missiooni suurem edu. Võõrastelt loodeti kaubavahetuse näol kasu saada ja selleks oldi valmis ka usku vahetama.
DSV Limiting Factor
DSV Limiting Factor, ka Triton 36000/2 on Ameerika Ühendriikide eraettevõttes Triton Submarines projekteeritud ja 2018. aastal vette lastud mehitatud süvaveeliikur, millega on võimalik sukelduda maailmamere sügavaimaisse punktidesse.
Kirishitan
Ristiusu levik ja õitseng
Jaapanis oli sel ajal Sengoku ehk sõdade periood ning üleminek feodaal- ja majandusühiskonnale oli lõppemas. Rahva killustatus aitas nende ristiusustamisele tugevasti kaasa ja eriti oli abiks just daimjode eeskuju. Mõnel pool pöörduti usku tervete piirkondade kaupa. Suurem osa kristlusse pöördumistest toimus arvatavasti sõjapealike käsul läbi viidud läbi massiristimiste teel. Kodusõdade (1482–1558) ja kiirete sotsiaalsete muutuste perioodil pakkus kristlus inimestele uut väärtuste süsteemi. Võtmefiguurideks olid daimjod ning aastakümnete vältel leidsid kristlikud misjonärid toetust mitmetelt tugevatelt Jaapani sõjalistelt liidritelt (näiteks Oda Nobunagalt ja Toyotomi Hideyoshilt).
DSV Limiting Factor
Limiting Factorit haldab 2022. aastast Gabe Newellile kuuluv ookeaniuuringutega tegelev ettevõte Inkfish. Enne seda kuulus süvaveeliikur Victor Vescovole.
Andros Townsend
2021. aasta juulis sõlmis ta kaheaastase lepingu Evertoniga.
Kirishitan
Tagakiusamise algus
Kodusõdade käigus killustunud Jaapan koondus 17. sajandi alguseks ühtse sõjalise jõu alla terviklikuks riigiks. Selle arhitektid olid võimsad ja ambitsioonikad sõjalised liidrid Tokugawa Ieyasu, Oda Nobunaga ja Toyotomi Hideyoshi. See oli kristlaste jaoks oluline muutus. Uus suhtumine kristlikku kirikusse oli osa riigi ühendamise strateegiast, mille kohaselt allutati kõik sõjalised, poliitilised, majanduslikud ja religioossed jõud keskvõimule.
Andros Townsend
Inglismaa jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 11. oktoobril 2013 MM-i valikmängus Montenegro vastu. Ta lõi mängus ka värava.
Kurevere Kihu ohvrikivi
Kurevere Kihu ohvrikivi (ka Kihu kivi) on ohvrikivi Tartumaal Sangaste kihelkonna Kurevere külas.
Kirishitan
Tagakiusamise algus
Toyotomi Hideyoshi andis 1587. aastal välja määruse kristlus keelustada ning käskis kõigil kristlastel riigist lahkuda või usust lahti öelda. Esialgu ei võetud seda piisavalt tõsiselt ja misjonitegevus jätkus, ka valitsus ei sekkunud eriti. Riigist lahkus ainult kolm kristlast. 1597. aastal andis Hideyoshi välja uue kirishitan 'i-vastase määruse ja lasi 5. veebruaril Nagasakis 26 kristlast risti lüüa. Nende seas oli 6 eurooplasest frantsiskaanlast, 17 jaapanlasest frantsiskaanlast ja 3 jaapanlasest jesuiiti.
Kristlus keelustati kui õõnestav religioon. Kahtlusalused kristlased pidid avalikult usust lahti ütlema, sooritades fumie (ka fumi-e) ehk astudes vasest plaadile, millel oli ristilöödu, Jumalaema või mõni muu kristlik kujutis. Fumie kui meelsuse kontroll oli psühholoogiline piinariist usklike avastamiseks, aga ka nende usku tagasilangemise vältimiseks, sest hiljem pidi seda kordama igal aastal. Neid, kes seda ei teinud, ootas surm või piinamine. Piinamise eesmärk oli eelkõige inimene apostaasiani viia ja iga hinna eest ohvri surma vältida, sest kristlased kuulutasid sellised surmad märterluseks.
Pärast Toyotomi Hideyoshi surma 1598. aastal arenes kristlik kirik siiski edasi ja toimus isegi massiristimisi kuni 1614. aastani, mil tagakiusamise poliitikat oluliselt tõhustati ja täiel määral rakendama asuti. 1600. aastal kehtestas Tokugawa Ieyasu (1543–1616) oma positsiooni kuulsas Sekigahara lahingus Toyotomi klanni vastu, lõi 1603. aastal Edo bakufu ehk Edo (tänapäeval Tōkyō) sõjalise valitsuse (ka Tokugawa sõjaline valitsus, Tokugawa šogunaat) ja lasi end keiser Go-Yōzeil selle valitsuse juhiks ehk šoguniks määrata. Tokugawa Ieyasu oli kristluse suhtes esialgu siiski üsna tolereeriv, kuna oli huvitatud kasumlikust kaubavahetusest Euroopaga.
Kristluse mahasurumine ja isolatsioon
1614. aastal keelustati kirishitan täielikult: misjonärid ja mõjukad jaapanlastest kristlased, daimjod koos perekondadega, saadeti maalt välja Macausse ja Manilasse ning kohapeal algasid jõhkrad kristlastevastased repressioonid, mis kestsid kuni kristluse keelu tühistamiseni 1873. aastal. Teine šogun Tokugawa Hidetada põhimõtteliselt jõustas uuesti 1587. aastal välja antud korralduse, nüüd aga rakendati see ellu täiel määral ja kanoniseeriti ühena Tokugawa olulisimatest seadustest.
Pärast Shimabara-Amakusa ülestõusu (1637–1638) kuulutati 1639. aastal välja riiklik isolatsioon. Ülestõus tekkis põllupidajatele kõrgete maamaksude kehtestamise pärast, aga kuna Shimabara ja Amakusa läänide elanikkond koosnes suuremas osas kristlastest, oli see valitsuse silmis kristlaste ülestõus. Ülestõus suruti julmalt maha, riigi sadamad suleti ja legaalne kaubavahetus jäi alles ainult Hollandiga läbi Dejima sadama Nagasakis.
Kristluse keeld oli üleriigiline ja absoluutne. Kogu isolatsiooni ajal kuni Meiji restauratsioonini kehtis üldine kristluse kontrollsüsteem kirishitan aratame. Põhilisimad meetodid olid rahaline boonus informantidele, 5- ja 10-perelise grupi süsteem (majapidamised koondati kogukondadesse, kus kõik kõigil silma peal hoidsid), fumie, kirjalik usust lahtiütlemise kinnitus, kirjalik tõend mõne budistliku templi juurde kuulumise kohta ja detailsed rahvastikunimekirjad. Tegevusse haarati kõik ühiskonnaliikmed. Kuigi 1640. aastaks oli kristlus sisuliselt välja juuritud, jätkus kõnealune praktika siiski ja alates 1660. aastatest ei olnud see enam kasutusel mitte ainult kristluses kahtlustatavate, vaid kogu rahva jälgimise ja sotsiaalse kontrolli süsteemina, mida rakendati kuni 19. sajandi lõpuni. Selline anti-kirishitan 'i poliitika oli ühtlasi osa üleüldisemast religioosse kontrolli programmist: ka teised religioonid ja sektid kannatasid tagakiusamise all.
Fjodorovski
Fjodorovski on alev Venemaal Handi-Mansi autonoomses ringkonnas Surguti rajoonis.
Kirishitan
Kakure kirishitan
17. sajandi keskpaigaks suundus kirishitan tagakiusamiste tagajärjel täielikult põranda alla. Kõik kristlased olid kas vangistatud, tapetud, juba ammu maalt välja saadetud, usust taganenud või jätkasid traditsioone salaja. Põrandaalune traditsioon kakure kirishitan oli elujõuline, kuid kuna kogukonnad olid oma vaimsetest juhtidest Roomas täielikult ära lõigatud, hakkas see arenema omasoodu ja võttis järgnevate sajandite jooksul uue kuju. Tulenevalt kohustusest kuuluda budistlike templite juurde ja vajadusest jääda avalikkuse ees budistideks peideti kristlikud sümbolid eelkõige budistlike varju ning neile lisandus veel shintoistlikke elemente. Näiteks neitsi Maarjat kehastas budistlik jumalus Kannon, Jeesus Kristust aga Bosatsu. Jumalateenistused, palved ja laulud muundusid isolatsiooni ajal 17.–19. sajandil tundmatuseni, usutraditsioonid krüpteeriti. Kujunes välja sünkretistlik usk: kristluse, budismi ja shintoismi süntees.
DSV Limiting Factor
DSV Limiting Factori konstruktor on John Ramsay.
Kirishitan
Kakure kirishitan
Palveid ja õpetussõnu anti põlvkondade kaupa edasi suulise pärimusena ning dokumentatsioone on sellest ajast vähe, sest tensuur jälgis hoolega, et kristlikku kirjandust sisse ei toodaks. Üks säilinud dokumente on kohalike kristlaste endi koostatud doktrinaalne tekst "Tenchi Hajimari no Koto" (inglise keeles "The Beginnings of Heaven and Earth"), milles kirjeldatakse taevast ja maad, inglite ja esivanemate langemist, neitsi Maarjat, Jeesus Kristuse elu ja maailmalõppu. See erineb katoliiklikust õpetusest tuntavalt, kuid peegeldab selgelt kakure kirishitan 'i traditsiooni, mida järgiti.
Jāņuparksi raudteejaam
Jāņuparksi raudteejaam oli raudteejaam Ainaži–Valmiera–Smiltene raudteel Valmieras. Jaam asus Heinaste raudteejaamast 80 kilomeetri kaugusel ja jäi raudtee valmimisajal Volmari kreisi Veide kihelkonda Jānūparksi mõisa maadele.
KF51 Panter
Panther KF51 (KF on lühend sõnast "Kettenfahrzeug", "roomiksõiduk") on Saksa põhitank (MBT), mida arendab Rheinmetall Landsysteme. Tanki esitleti avalikult rahvusvahelisel kaitsenäitusel Eurosatory 13. juunil 2022.
Kirishitan
Põranda alt väljatulek
18. sajandi lõpul alanud väline surve Tokugawa valitsusele viis lõpuks sadamate avamise ja isolatsiooni lõpetamiseni 19. sajandil. Esimesed välismaalased olid venelased, neile järgnesid eurooplased ning viimaks Ameerika sõjalaevad kommodoor Matthew C. Perry juhtimisel 1853. ja 1854. aastal. Esialgu avati vaid mõned üksikud sadamad, kuni saabus Meiji restauratsioon, mis taastas keisrivõimu 1868. aastal. Sellega lõppes ka isolatsioon ja Jaapan avanes taas välismaailmale.
DSV Limiting Factor
Süvaveeliikuri korpus on titaanist, illuminaatorid akrüülklaasist.
Kirishitan
Põranda alt väljatulek
Esimeste uue laine misjonäride hulgas saabunud prantslased ehitasid isa Bernard Jean Petitjeani (1829–1884) juhtimisel 1864. aastal Nagasakisse Oura katedraali, mille peale tuli ümbruskonnast välja grupp kristlasi. Seda sündmust teatakse kui kakure kirishitan 'i avastamist, sest selleks ajaks arvati, et kristlust enam ei eksisteeri. Suhtumine kristlastesse ei muutunud siiski kohe: keiser Meiji jätkas esialgu Tokugawa-aegsete repressioonidega. 1873. aastal tühistati seni kehtinud keeld kristlusele.
DSV Limiting Factor
DSV Limiting Factor meeskond on kaheliikmeline (piloot ja kaasreisija, näiteks süvaveeturist).
Kirishitan
Põranda alt väljatulek
Põranda alt välja tulnud kristlased jagunesid kolme leeri: ühed liitusid uute misjonäride juhtimisel taas katoliku kirikuga, teised pöördusid täielikult shintoismi või budismi ja hülgasid kristluse, kolmandad jätkasid oma praktikaid ilma misjonäride juhatuseta. Viimane on tänaseni jäänud omaette usundiks, ja kuigi hääbumas, leidub üksikuid väikeseid kogukondi väikesaarte piirkonnas Nagasaki lähistel. 2003. aastal arvati nende kogukondade liikmeid olevat 1000–1500.
DSV Limiting Factor
Limiting Factoriga on korduvalt sukeldutud Mariaani süviku sügavaimasse kohta – Challengeri sügavikku.
Kirishitan
Põranda alt väljatulek
19. sajandi keskel alanud uue laine kristlikku misjonit kajastati ka selle aja eestikeelsetes misjonilehtedes.
DSV Limiting Factor
Limiting Factori mõõtmed: pikkus 4,6 m, laius 1,9 m ja kõrgus 3,7 m. Kaal 12,5 tonni.
Kirishitan
Põranda alt väljatulek
2018. aastal kanti Nagasaki piirkonnas asuvad kirishitan 'i traditsiooniga seotud paigad UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Fjodorovski
Loodus
Fjodorovski asub Surgutist 45 km põhjas Mohhovaja ja Meudekjauni jõe ühinemiskohas. Alevit ümbritsevad taiga, sood, järved ja väikesed metsajõed.
KF51 Panter
KF51 on välja töötatud peamiselt Leopard 2 kasutajatele tulevikus nende väljavahetamiseks.
Jāņuparksi raudteejaam
Jaam avati aastal 1912. Algul kandis see nime Valmiera II. Jaam asus Valmiera kesklinnale lähemal kui Valmiera raudteejaam, seetõttu kasutas seda ka ohtralt reisijaid. Kahe maailmasõja vahel oli tegemist ühega kahest selle raudtee kõige intensiivsema reisijate liiklusega jaamast. Jaama lähedusse rajati ka saekaater. Jaam suleti reisirongiliikluse lõpetamisel aastal 1979, sealne jaamahoone on tänapäeval erastatud.
Fjodorovski
Ajalugu
Fjodorovski alev tekkis 1984. aastal nafta ja maagaasi leiukoha kõrvale.
KF51 Panter
Arendus
Rheinmetall alustas tööd Pantheriga aastail 2016-18. Aastaks 2026 loodetakse saavutada kavandatud võimekus nii tulejõus, liikuvuses, ellujäämisvõimes kui ka (andme)sideühendustes. Arendussõiduki aluseks oleva Leopard 2A4 platvormi kaalu vähendamiseks eelistas Rheinmetall aktiivset kaitset passiivsele kaitsele.
Tanki edasised arendused peaksid olema selle muutmine rahuaja operatsioonide ajal keskkonnasõbralikumaks (!), võimsama ja tõhusama jõuallika paigaldamine, tehisintellekti integreerimine tulejuhtimissüsteemi sihtmärkide automaatse tuvastamise võimaldamiseks, samuti uue torni ja  mehitamata versiooni loomine. Kõik see võib tulevikus viia Pantherile alternatiivse kere väljatöötamiseni.
Mootor ja veermik
Tanki jõuallikas, roomikud ja suurem osa veermikust pärinevad Leopard 2A4-lt. MTU MB 873 Ka-501 vesijahutusega V12 diiselmootoriga (1479 hj / 2600 p/min) on ühendatud Renk HSWL 354 neljakäiguline automaatkäigukast.
Käiguosa sarnaneb Leopard 2A4-ga, täiustatud on amortisaatoreid ja muid leevendavaid osiseid. KF51 on varustatud 82-lülilise Defense Service Tracks 570F roomikuga, mille laius on 635 mm.
Pantheri maksimumkiirust ei ole avalikustatud, maksimaalne sõiduulatus on antud 500 km. Kütusepaagid 1100 liitrit.
Soomuskere ja meeskond
KF51 põhineb Leopard 2A4 kerel. Pantheri lahingumass on u 59 tonni, see on 2A7-st kuni kolm tonni vähem. Võimsuse ja kaalu suhe 25 hj/t.
Tanki erineb eelmise põlvkonna Lääne MBT-dest uue kahekohalise torni poolest, mis on varustatud automaatselt laetava pearelvaga. Torni tagaosas asuvad pearelva automaatlaaduri salved.
KF51 kolmeliikmeline meeskond paigutati võimalikult turvalistesse kohtadesse: komandör ja laskur (pearelva laadimine toimub automatiseeritult ja laadijat pole enam vaja) asuvad lahingsektsioonis/tornis keskel ning juht ees, jõuallikas taga. Juht asub kere eesmises parempoolses osas, juhi värvikaamerad on paigaldatud kere esi- ja tagaosa keskele. Kere vasakpoolses esiosas võib olla eraldi töökoht kas süsteemioperaatori või üksuse komandöri jaoks.
KF51 soomus on ligilähedaselt samaväärne kui tema eelkäijal Leopard 2A7. Soomus: kere esiosa 900-950 mm, torni esiosa 1250-1350 mm.
Relvastus
Võimalik on ka juhitavate tankitõrjerakettide, nagu FGM-148 Javelin, kasutamine.
Elektroonika
Tank on varustatud moodsa elektroonikaga (sh täielikult digiteeritud andmeedastussüsteemiga), millel on mitmekanaliline vaatepilt koos soojuskaamera, automaatse sihtmärgi jälgimise ja laserkaugusmõõtjaga. Komandör ja laskur saavad üksteisest sõltumatult sihtmärke jälgida ja nendega tegeleda nii päeval kui ka öösel, mõlema jaoks on olemas stabiliseeritud päevane ja IR-optika (integreeritud laserkaugusmõõtjaga). Lisaks on meeskonnal ööpäevaringselt 360° vaade sõiduki ümbrusele lahingusektsioonis asuva ekraani kaudu.
Unioni maakond (Kentucky)
Unioni maakond (Union County) on maakond Ameerika Ühendriikides Kentucky osariigis.
Maakonna halduskeskus on Morganfield.
Ajalugu
Maakond moodustati 1811. aastal.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 15 007.
Arvestuslik rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga) :
Tartu linnasiire
Tartu linnasiire on Tartu linnakeskkonna territoriaalne laienemine ja tema ruumilise struktuuri muutumine.
Keskaegne Tartu
Tartu kujunes juba 13. sajandi keskpaigast arvestatavaks kindluslinnaks, piiskopkonna- ja rahvusvahelise tähtsusega kaubanduskeskuseks. Tartu hõlmas Toomemäe, kus asusid piiskopilinnus ja toomkirik, ning mäe idajalamil Emajõe paremkalda lammil paikneva all-linna.
14. sajandil ümbritseti linn kaitsemüüriga, mida täiendasid vallikraav ja tiigid. 2,1 km pikkune linnamüür piiras 27,6 km suurust ala, millest 20,7 ha asus Emajõe lammil. Linna põhiosa rajamine soisele pinnasele oli tingitud vajadusest kontrollida soodsaimat sillakohta, kus jõgi hargnes kaheks haruks – peaharuks ja nn Koolujõeks, nende vaheline saar sai Holmi nime. Soise pinnase tõttu ehitati kirikute vundamendid palkparvedele, rajati tihe veeärajuhtimisvõrgustik.
Esimesed eeslinnad ehk agulid tekkisid 15. sajandi esimesel poolel. Seda tingisid ruumipuudus siselinnas, seisusevahed ja ka etnilised vastuolud. Tartul oli kaks eeslinna:
Agulid põletati sõdade ajal korduvalt maha (nt Ivo Schenkenbergi juhitud vägi põletas 1578. aastal maha vene aguli).
Väljapoole linnamüüri jäid Püha Antoniuse kalmistu Riia mäel, Püha Anna kalmistu Lille mäel ning väiksemad kalmistud Jakobi mäel. Vene agulis ja sellest kaugemal põhjas asusid leprosoorium ja Püha Jüri kirik.
Tartut piirasid mõisamaad: piiskopile kuulunud Piiskopi ja Tähtvere mõis, lõunas Ropka, jõe vasakul kaldal Raadi ja Jaama mõis. Raadi kuulus kuni 1584. aastani linnale ja oli tähtis tuluallikas.
Lühikesel Poola võimu perioodil olid mõisad riigistatud.
Rootsi-aegne Tartu
17. sajandi teisel poolel rajas Rootsi võim sõdades lagunenud linnamüüri asemele tüseda muldkindlustuste, bastionide vööndi. Tartul oli kolm eeslinna:
Eeslinnadesse koondus suur osa aedadest. Linn vajas karjamaad, sest linnakodanikud pidasid loomi. 17. sajandi keskel olid linnal Emajõe paremal kaldal Tähtvere ja Jaani karjamaad, hobusekoppel Vene värava taga jõe ääres ja seakoppel lõunasse viiva tee ääres. Seega haldas ja majandas linn 17. sajandi lõpul bastionidega ümbritsetud südalinnast mitu korda suuremat territooriumi.
Rootsi ajal anti mõisad erakätesse tagasi, Piiskopi ja Tähtvere mõis ühendati. 1601–1630 kuulus Tartule Jaama mõis, 1609–1632 Ropka mõis.
Tartu Vene ülemvõimu all
Põhjasõja aastatel 1704–1708 purustati täielikult kesklinn ja kindlustusvöönd, valdavalt eeslinnad ja laastati ümbruskonna mõisad. Tartu langes teisejärguliseks kaubanduskeskuseks. Linna tabasid korduvalt tulekahjud – 1755., 1763. ja 1775. aastal –, sest hoonestik koosnes valdavalt õlg- või laudkatustega puumajadest.
Määratleti kolm linnaosa: thumb|Tartu Ülikooli peahoone
1772. aastal keelati matmine kesklinna kirikutesse ja nende lähedastesse surnuaedadesse. See andis tõuke Riia tänava (jõe ja mäe vahelisel lõigul) kujunemisele üheks Tartu peatänavaks.
1733. aastal ostis Tartu endale Jaama mõisa, mis vahepeal oli kuulunud Vasula mõisale. Viimane oli moodustanud Jaama mõisa maadel Anne karjamõisa, mis samuti läks linnale. Tähtvere mõis jagunes mitmeks üksuseks. 1730. aastal eraldus sellest väike Maarja mõis, 1794. aastal koos Alevikülaga Karlova mõis. Tähtvere arvukatest karjamõisatest külgnes linnaga Tamme mõis. Ropka mõisa omanikud said 1756. aastal oma valdusse ka Riia tee ääres asuva Räni mõisa.
Ülikooli peahoone rajati Maarja kiriku varemetele, Toomemäele rajati ülikooli raamatukogu, anatoomikum, kliinik, tähetorn ja üldkasutatav park ning Laia ja Kroonuaia tänava vahemikku botaanikaaed. Ülejõel kujundati tänavastik, mille keskmeks olid Puiestee, Peetri ja Kalmistu tänavad. Peetri tänava äärde kavandati Peetri ja Maarja turg. Kasarmu tänava ja Jaama mõisasüdame vahelisel alal paiknesid tsaariarmee kasarmud, Narva mäe jalamile rajati Veterinaariainstituut. Toomemäe ümbruses kujunes tolleaegse Tartu eliitrajooniks kirikute, ülikooli õppehoonete, kooli- ja seltsimajade, korporatsioonide jm asutustega. Hakati ehitama ruudu- või ristkülikukujulist tänavatesüsteemi, vastupidi varasemale kiirjale maanteedesüsteemile. 20. sajandi algul hakkas Karlova mõis rentima maad, mistõttu kasvas kiiresti Karlova eeslinn. Ehitati valdavalt aguli tüüpi puumajasid, mistõttu rahvasuus kutsuti pilpakülaks. Ülikool sai 1911. aastal reservmaaks Maarjamõisa, kuhu ehitas närvi- ja sisehaiguste kliiniku.
Eesti Vabariigi aastad 1918–1940
1921. aastal liideti linnaga Veeriku alev ja Muuli talu 99,3 ha.
Linnasarase pindala kasvas 2149 hektarile. Asuti uute linnaosade planeerimisele. Rajati kolm aedlinna tüüpi elurajooni ja esimene tööstusrajoon. 1923. aastal kavandasid arhitektid Arved Eichhorn ja Anton Soans Piiskopi-Ropka (Võru, Tähe ja Aardla tänava vahemiku), arhitekt Edgar Johan Kuusik Tammelinna elurajooni. Sama planeering haaras ka põhja pool Riia maanteed asuva ala. 1928. aastal valmis arhitekt Arnold Matteusel Tähtvere linnaosa planeering. Tammelinna ja Tähtvere keskseks teljeks olid avarad puiesteed (Tamme ja Taara puiestee). Ropka tööstuspiirkonnas alustasid tööd Lõuna-Eesti Eksporttapamaja, kammivabrik Estico, klaasivabrik. Veeriku linnaosas rajati Tartu Eesti Põllumeeste Seltsi näituseväljak. Ülejõel hõlmasid palju maad lennuväli, kasarmud ning Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna katsejaamad Raadi mõisa valdustel. Kesklinnas korrastati jõekaldaid, rajati Vabaduse park. Uue turuhoone valmides likvideeriti avaturge.
Edgar Kant kirjutas Tartu kohta: "Tartus on laiad korrapärased tänavad. Tüüpiline ruutjas tänavastik on kujunenud Taga-Karlovas linna lõunaosas, tänavastiku tihedus on suurim linnasüdames, vähim Ülejõe linnaosas ning Tiigi ja Võru tänava vahelises sektoris. Linnapildis on valdavad ühe- ja kahekorruselised elamud. Hoonete kõrgus väheneb keskusest linnaäärte poole. Linnasüdames on raekoda, valitsusasutused, politsei, ärid, kinod, teatrid."
Tartu aastatel 1940–1991
thumb|Annelinn Linna arengut mõjutasid järgmised tegurid:
Tartu linnasarase arengus võib välja tuua kolm perioodi;
Hakati planeerima viie-, harvem üheksakorruselisi elamuid, sest rahvastikuprognoos 20. sajandi lõpuks oli 135 000 inimest. Elamuehitust rahastasid riik, suuremad asutused ning elamukooperatiivide puhul elanikud.
1970. aastatest kandus elamuehituse raskuspunkt Annelinna. 50 000 elanikule planeeritud linnaosa jaotati neljaks mikrorajooniks, igaühes teenindusasutused, puhketsooniks Emajõe luht sõudekanali ja tiigiga. Valmis jõuti ehitada I ja II mikrorajoon ja üks hoonerühm III mikrorajoonist. Samal ajal ehitati korterelamuid ka Sõpruse puiestee ja Paju tänava vahemikku, Ropkasse, Tammsaare ja Tuglase tänavale. Täiesti uus teistest eraldi asuv asum hakkas kujunema 1980. aastatel Uus-Ihastesse. Nõukogude ajal oli Tartu territoriaalne areng ekstensiivne. Kesklinn jäi hõredalt hoonestatuks, teda ümbritsevate vanade elurajoonide (Supilinn, Karlova, Ülejõe vanemad osad) renoveerimiseni ei jõutud. Tartus eristus 16 linnaosa.
Tartu alates 1991. aastast
thumb|Tartu ärihoone Muutusid Tartu territoriaalse arengu mõjutegurid:
Struktuurinihked majanduses ja rahvastiku sotsiaalne kihistumine mõjutasid elamumajandust ja korteriturgu, tõusis nõudlus luksuslike elamute ja korterite järele, kui ka vanemate odavamate eluasemete järele.
Turu ja Kalevi tänavale ehitati kõige rohkem korterelamuid. Hoonestus tihenes Ropka tööstuspiirkonnas, kuhu koondus arvukalt kaubandus-, laondus-, autoteenindus jm ettevõtteid. Ärimaad laiendati Riia ringi ääres (Lõunakeskus) ja Kalda teel (Annelinnas). Väikeelamuid ehitati pisteliselt vanadesse elamurajoonidesse. Suurim uusasum on Uus-Ihaste, mis hoonestati põhiliselt aastatel 1995–2004. 1999. aastal projekteerisid Vilen Künnapu ja Ain Padrik Kvissentali uuselamurajooni, kuhu on ette nähtud 63 eramut, 13 ridaelamut, paadisadam, supelrand, kaubandus ja halduskeskus. Linn on laienenud peaaegu kõikide Tartust väljuvate maanteede äärde. Ehitustegevus oli intensiivsem 2000. aastate esimesel poole ja keskpaiga majanduskasvu tingimustes.
Valglinnastumise on tinginud nii eratranspordi plahvatuslik areng kui ka jõukuse kasv, mis annab võimaluse välja kolida nõukogudeaegsete paneelmajade korteritest ja luua uus kodu eramajade rohelisemas ja inimsõbralikumas keskkonnas. Samas on ka tendents suvilapiirkondade renoveerimiseks elamuteks (Vana-Ihaste. Tartu naaberomavalitsustes elab üle 15 000 elaniku ja nende arv kasvab.
Kokkuvõttes võib öelda, et Tartus toimuvad praegu protsessid, mis on iseloomulikud nii tööstus- kui ka infolinnale. Selgelt on kujunemas kalli maa ja büroopindadega linnakeskused (Uueturu piirkond). Linnaelanikkond eristub sissetulekute ja vanuse alusel. Inimesi rändab maalt linna nagu tööstuslinna esimeses staadiumis, samas on jälgitav eeslinnastumine nagu tööstuslinna teises staadiumis ja agulimajade renoveerimine (Supilinn), mis on omane infoajastule. Probleemiks on kujunenud tänavate ülekoormatus erasõidukitega ja liiklusest lähtuv saaste.
Tartu lähitulevikus
Linna administratiivpiiride läheduses kasvavad tööstuspargid, millest perspektiivikam on Raadi. Ilmselt rajatakse Raadi piirkonda kaubandus- ja vabaajakeskus, nn Põhjakeskus. Üritatakse taastada laevaliiklus Emajõel: laevade randumispaiga rajamine Atlantise ees, puhke- ja sõudekeskus Anne luhal, turismialased projektid nii Võrtsjärve kui Peipsi suunal. Uue majanduse valdkondadeks on tõusueeldused bio-, materjali- ja infotehnoloogia ettevõtetel.
Tartu linnaregiooni kuuluvad Tartu ja Elva linn ning Haaslava, Luunja, Mäksa, Nõo, Elva, Tartu, Kastre ja Kambja vallad. See on keskmise suurusega linnaregioon, kus on kõrge oskuste tase, suur kõrgkoolis õppijate arv ning suhteliselt kõrge materiaalne ja kultuuriline elukvaliteet. Geograafiline asukoht sisemaal jääb aga kaugele teistest hästi arenenud regioonidest (nt Tallinnast). Linnaregiooni arendamiseks tuleks luua paremad transpordiühendused välismaale (nt lennuühendus Tartu ja Helsingi vahel, tihedam bussi- ja rongiühendus Tartu ja Riia vahel) ja täiustada transpordiühendusi Eesti teiste piirkondadega (nt Tallinna, Pärnu, Viljandi suunas) ning rajada Tartu–Tallinna kiirtee.
Aleksandryja
Aleksandryja (poola keeles Aleksandria, transkribeerituna Aleksandrõja) on agrolinnake ja endine alev Valgevenes Mahiloŭ oblastis Škłoŭ rajoonis, Aleksandyja külanõukogu halduskeskus. Asula asub Škłoŭ linnast 12 kilomeetri kaugusel.
Aleksandryja asub Dnepri jõe kaldal Kopysi alevi vastas. Asulas on keskkool ja raamatukogu. Asula on nime saanud Aleksander Chodkiewiczi järgi, kes oli XVI sajandil selle omanikuks.
Ajalugu
Poola jagamisel läks alev aastal 1772 Venemaa koosseisu, kus hakkas kuuluma Mogiljovi kubermangu ja Mogiljovi maakonda. Aastast 1775 hakkas alev kuuluma Semjon Zoritšile. Aastaks 1783 oli alevis avatud postijaam, aastaks 1800 oli avatud praamiliiklus üle Dnepri jõe.
Aastal 1847 sai Aleksandryjast küla. Seal asusid kaks õigeusu kirikut, külas oli ka juutide palvemaja. Tegutsesid kaks vesiveskit. Küla oli toona Gerassimovide valduses. Aastal 1902 avati Viciebski ja Žłobini vaheline raudtee, mis tõi kaasa küla kasvu.
Aastal 1924 läks Aleksandryja Valgevene NSV koosseisu. Aastal 2007 sai külast agrolinnake.
Seija Simola
Seija Saara Maria Simola (25. september 1944 Helsingi – 21. august 2017 Vantaa) oli soome laulja.
1978. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Pariisis esindas ta Soomet lauluga "Anna rakkaudelle tilaisuus" ja saavutas 18. koha.
Tomas Bannerhed
pisi|Tomas Bannerhed Bengt Tomas Christer Bannerhed (sündinud 28. mail 1966) on rootsi kirjanik.
Eluloolist
Kirjanik kasvas üles Lõuna-Rootsis Smålandis Uråsa asulas. 1990. aastatest elab Stockholmis. Ta on õppinud sotsiaalteadusi, töötanud ajakirja toimetuses ja õppejõuna.
Looming
2011. aastal ilmus tema debüütromaan "Kaarnad", mille kirjutamiseks kulus autoril 10 aastat. "Kaarnad" tegi Bannerhedi tuntuks üle kogu Euroopa – teos on tõlgitud juba inglise, saksa, prantsuse, hollandi, norra ja taani keelde. "Kaarnad" on ilmunud ka eesti keeles (tõlkija Tiina Mullamaa, Hea Lugu 2013). Romaani põhjal on Rootsis tehtud mängufilm ("Korparna", 2017, režissöör Jens Assur), mis on saanud mitu filmifestivaliauhinda.