cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Georgi hotell
Restoran Postmark
Restoran on disainitud samamoodi nagu hotell, kus proovitakse kiviseinte ja võlvkaarakendega edasi anda endise postimaja ajaloolist hõngu. Samuti on seintele lisatud temaatilised teosed. Restoranis on 30 kohta, aga ettetellimisel on võimalik mööblit ümber tõstes mahutada kuni 50 inimest. Lisaks on suvel avatud väliterrass, kus on 20 kohta. Toidud on valdavalt valmistatud kohalikust toorainest. Seejuures on menüü hooajale vastav ja pakutakse eel- ja pearoogasid, suppe, magustoite ning lastemenüüd. Ettetellimisel suuremaks ürituseks koostatakse grupimenüü vastavalt kliendi soovide järgi. Hotellis ööbijatele on hommikuti kaetud restoranis Rootsi laud.
Minispaa
Spaa asub hoone esimesel korrusel, hotellitubade all. Saunakompleksis on üks massaažijugadega mullivann ning valikus kolm sauna:
Kogu saunakompleksi suurus on 60 m2, kus on saunad, mullivann ja eesruum. Hotellis ööbijatele on minispaa avatud kogu külastuse vältel. Lisaks saab saunakompleksi välja rentida privaatkasutamiseks, kuid seda vaid päevasel ajal.
John Bauer
John Bauer (4. juuni 1882 Jönköping, Rootsi – 20. november 1918) oli Rootsi kunstnik.
Kõnnu-Suru vald
Kõnnu-Suru vald (saksa keeles Könda-Surro) oli vald Harjumaal Kuusalu kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1867 ja seejärel moodustati Kõnnu vald ja Suru vald.
Georg II (Pommeri)
thumb|
Matlassee
Matlassee ehk matelassé on viiest lõngasüsteemist koosnev reljeefse mustriga topeltkangas, milles aluskangas haarab sageli efektsemast materjalist pealiskangast mustri servadest ja viies lõngasüsteem on mustri täidiseks. Matlasseed võidakse kududa kõikidest looduslikest ja kunstkiududest. Väljanägemiselt meenutab tepitud pinda.
Georg II (Pommeri)
Georg II (30. jaanuar 1582 – 27. märts 1617) oli mittevalitsev Pommeri hertsog. Ta haldas aastatel 1606-1617 koos oma venna Bogislaw XIV-ga Amt Rügenwaldet.
Elu
Georg oli Pommerit valitseva Pommeri dünastia viimase põlvkonna liige. Ta oli hertsog Bogislaw XIII ja selle naise Clara noorem poeg. Georg ja tema vennad leppisid pärast isa surma kokku pärandi jagamises. 1. oktoobri 1606. aasta kokkuleppe järgi oli vanem vend Philipp II (1573-1618) Pommeri-Stettini valitsev hertsog, Franz (1577-1620) oli protestantlik Kammini piiskop. Georg koos oma vanema venna Bogislaw XIV-ga (1580-1637) sai Amt Rügenwalde. Noorim vend Ulrich sai esialgu vaid iga-aastase pensioni.
Rügenwaldes tegeles Georg eranditult jahipidamisega ega osalenud riigiasjades. Püssist laskmisel kaotas ta vasakust silmast nägemise.
Hertsog Georg jäi vallaliseks. Ta suri Buckowis ja maeti Szczecini lossikirikusse.
Isaiah Berlin
Isaiah Berlin (läti keeles Jesaja Berlins, 6. juuni 1909 Riia – 5. november 1997) oli juudi päritolu inglise filosoof, 20. sajandi üks tähtsamaid liberalismist kirjutajaid.
UÕK Tšernivtsi piiskopkond
UÕK Tšernivtsi piiskopkond (ukraina keeles Чернівецька єпархія ПЦУ) on Ukraina Õigeusu Kiriku piiskopkond.
Laugu-Nurme vald
Laugu-Nurme vald (saksa keeles Laugo mit Nurms) oli vald Saaremaal Karja kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1892 ja siis liideti see vald Leisi vallaga.
Immunosupressioon
Inimestel
Inimestel (nagu teistelgi imetajatel) reguleerib normaalset immuunvastust ja immunosupressiooni lümfoid(-immuun)süsteem.
Lümfisüsteemi osad võivad normaalse füsioloogiaga organismides omada teistele lümfisüsteemi osadele immunosupressiivset toimet.
Immunosupressiooni võivad põhjustada mitmed kaasasündinud haiguslikud seisundid, viirused, bakterid, alatoitumus, ravimid, alkohol, haigused, rasedus ja kosmoselennud jpm.
Pikemaajaline ebanormaalne immunosupressioon võib põhjustada immuunpuudulikkust.
Loomulik immunosupressioon
Loomulik immunosupressioon toimub organismis naistel näiteks raseduse ajal (progesteroon) ja mõlemast soost inimestel loomuliku vanaduse ajal.
Hormoonid
Loomulike immunosupressoritena toimivad ka looduslikud neerupealise koore hormoonid (stressihormoonid e glükokortikoidid) ja androgeenid (näiteks testosteroon) ka naissuguhormoonid (näiteks östrogeenid).
Endorfiinid
Uuemad endorfiinide uuringute tulemused näitavad, et nende metabolism on üsna suure tähtsusega ka lümfoid(-immuun)süsteemi regulatsioonil ja suhtlemisel teiste elundisüsteemidega. Endorfiinid evivad ringluses (ka vastavate ensüümide toimel) immunomoduleerivat toimet – immunosupressiooni.
Ultraviolettkiirguse toime
Päikesest lähtuv ultraviolettkiirgus käivitab kehas immunosupressiooni – käitudes immunosupressandina.
Viiruste immunosupressiivne toime
Üldiselt arvatakse, et viirused stimuleerivad, vastavalt viiruse spetsiifilistele antigeenidele, immuunvastust. Erandiks peetakse viirusi, kelle osakesed nakatavad kas lümfisüsteemi rakke või surmavad neid, aga ka viiruse leviku ja paljunemise tagajärjel saabuvat immuunsüsteemi düsfunktsionaalsust ja immunosupressiivseid toimeid.
Immunosupressiooni kutsuvad esile sellised viirused nagu leetriviirus (leetrid), marutõve viirus (marutõbi), HI-viirus (AIDS), Ebola viirus (Ebola viirushaigus) jpt.
Gripiviiruste (gripp) immunosupressiivne toime võib avalduda sekundaarsete haiguste näol.
Bakterite immunosupressiivne toime
Immunosupressiooni kutsuvad esile ka mitmed bakterid, nii näiteks eritab Helicobacter pylori VacA nimelist valku, mis kutsub esile paikse immunosupressiooni.
Immuunpuudulikkuse tulemusel
Pikaajaline immunosupressioon võib kaasa aidata pahaloomuliste kasvajate levimisele ja vähi väljakujunemisele – arvatakse, et metastaseerumine on seotud vähirakkude poolt vabastatavate immunosupressiivsete faktoritega.
Immunosupressioon ravi tulemusel
Teatud haiguslike seisundite korral, näiteks autoimmuunhaiguste, elundi siirdamise jms korral, kasutatakse immunosupressante, inhibeerimaks keha kaasasündinud immuunkaitselist tegevust.
Immunosupressandid (ravimid)
Erinevate ravimite immunosupressiivne määr (ka mõjutatavad komponendid) võib suuresti erineda.
Ravimindutseeritud immunosupressioon
Ravimindutseeritud immunosupressiooni põhjustavad ka mitmed lümfiga (ringlevad ja toimivad) ringlevad ravimid, nagu lämmastikoksiidi süntaasi inhibiitorid, statiinid, mitmed viirusvastased ained jt.
Onkoteraaapia
Vähiravi, olenevalt kasvajavormist, rakendatud meetoditest ja ravimitest võib põhjustada erineva raskusastmega immunosupressiooni.
Wildkogel
Wildkogel on 2224 m kõrge rohune mägi Kitzbüheli Alpides Austria Salzburgi liidumaal. See asub Salzachi jõe orust ning Neukirchenist ja Brambergist põhja pool.
Wildkogelhaus (ehitatud 1898. aastal) 2005 m kõrgusel võib majutada kuni 100 külalist (restoranid, saun ja disko). Siit algab 14 km pikk kelgurada.
Mäel asub pikim rada ("Pinzga") Salzburgi liidumaal, 200 km.
Suviti on palju matkamisvõimalusi (kõrgusmatkamine). Wildkogel pakub jalgrattasõitu maastikujalgratastele ( "Bike-Arena") ja ka igal aastal peetaval Transalpil osalejad peavad ületama. Mägi on ka populaarne paraplaaniga murdmaalendude alguspunkt, kuna Pinzgau on termiliselt väga töökindel.
765px|left|thumb|360-kraadine Wildkogeli panoraam
Endel Kaarep
Endel Kaarep (kuni 24. augustini 1936 Endel Matvei; 20. september 1914 Tambovi kubermang – 20. märts 2018) oli eesti fütopatoloog.
Ruumisemiootika
Eestis tegelevad ruumisemiootikaga Anti Randviir ja Tiit Remm.
Madras (riie)
Madras on ebareeglipäraste ruutudega labase sidusega kerge puuvillkangas, kasutatakse suveriiete, taskurättide jm jaoks. Kanga parema ja pahema poole muster peab olema sama värvuse ja sama kujuga.
Luulupe vald
Luulupe vald (saksa keeles Lulupae) oli vald Saaremaal Karja kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1892 ja siis liideti see vald Pärsamaa vallaga.
Maardu vald
Maardu vald (saksa keeles Maart) oli vald Harjumaal Jõelähtme kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1891 ja siis liideti see vald Nehatu vallaga.
Wilhelm Heinze
Wilhelm Erich Kurt Heinze, lühendatuna ka Willy Heinze (lätipäraselt Vilhelms Ērihs Kurts Heince, lühendatuna ka Vilis Heince; sündinud 4. mail 1898 Riias – surmaaeg ja -koht on teadmata) oli Läti poksija ja tõstja, rahvuselt baltisakslane.
Ta oli kokku kolmekordne Läti meister poksi poolraskekaalus (kuni 175 naela ehk 79,4 kg) aastatel 1922, 1924 ja 1925 ning Läti meister tõstmise poolraskekaalus (kuni 82,5 kg) 1926. aastal.
Heinze pidi osalema 1924. aasta Pariisi olümpiamängude poksivõistlustel poolraskekaalus (kuni 175 naela ehk 79,4 kg), kuid kohtunikud ei lubanud teda vigastuse tõttu 1. ringi ja ta jäi edasisest heitlusest välja.
Seetõttu jäi Läti ainukeseks esindajaks Ernests Gūtmanis, kes oligi esimene ning ka ainus Läti Vabariigi esimese perioodi (1918–1940) poksija, kes võistles nüüdisaegsetel olümpiamängudel.
Ta läks koos perega 1939. aastal Umsiedlungi käigus Saksamaale ja temast puuduvad edasised teated.
Arthur von Grünewaldt
Otto Arthur Moritz von Grünewaldt (12. märts 1847 Esna mõis – 20. juuli 1922 Tallinn) oli Venemaa sõjaväelane (kindraladjutant, ratsaväekindral).
Arthur von Grünewaldt sündis Alexander von Grünewaldti (1805–1886) ja Pauline (sünd von Ungern-Sternbergi) (1817–1852) peres. Ta õppis aastatel 1860–1864 Tallinna Toomkoolis, seejärel kolm semestrit Tartu ülikoolis kameraalteadust, kuid seejärel valis sõjaväelasekutse. 25. mail 1866 asus teenistusse Ihukaardiväe Kürasiiripolku, kus teenis kuni 8. oktoobrini 1870, kui edutati jessauuliks Semiretšenski kasakaväkke, millega osales kindralleitnant G. Kolpakovski sõjakäigus, Hiinasse Kuldža piirkonda, mille eest tõsteti auastmes ja autasustati Püha Stanislavi ordeni III järguga, mõõkade ja lindiga ning Püha Anna ordeni III järguga, koos mõõkade ja lindiga.
1873. aastal määrati A. von Grünewaldt moodustatud 5. sotnja komandöriks, millega osales ka Hiiva sõjakäigul kindral K. Kaufmani juhtimisel. Sõjakäigul üles näidatud vahvuse eest ülendati ta alampolkovnikuks ja teda autasustati Püha Stanislavi ordeni II järguga, keiserliku krooni ja mõõkadega.
Pärast sõjakäigu lõppu määrati juhendama kasakasotnjate väljaõpet. Aastatel 1874–1878 oli Semisetšenski 2. ja 1. ratsapolgu komandör, 1878. aastast Narõmi piirivalvesalga komandör, 1879. aasta mais suunati polkovnikuna teenistust jätkama 4. Pihkva tragunipolku. Aastatel 1884–1892 oli A. von Grünewaldt 30. Ingerimaa Saksi-Weimari suurhertsogi polgu komandör. 3. veebruaril 1892 ülendati kindralmajoriks ja määrati Kavalergardide polgu komandöriks, mille komandör oli varem (1833–1839) olnud tema onu Moritz Reinhold von Grünewaldt.
Kavalergardide polgu komandörina osales Venemaa keisri Nikolai II ja Venemaa keisrinna Aleksandra Fjodorovna kroonimispidustustel (14. mail 1896), mille eduka teostamise eest avaldas keiser tema juhitud polgule "Kõrgeaulist tänu" ning teda ennast autasustati Püha Stanislavi ordeni I järguga ja ta nimetati Venemaa keisri õukonda.
11. augustil 1896 määrati ta 1. kaardiväeratsadiviisi 1. brigaadi komandöriks, kellena teenis kuni 12. juunini 1897. 1897. aastal määrati õukonna tallmeistriks. 25. veebruarist 1901 määrati ta ka riikliku hobusekasvatuse peavalitsuse nõukogu liikmeks. 6. detsembril 1899 ülendati ta kindralleitnandiks ja 1904. aastal kindraladjutandiks, 1912. aastal nimetati ülemtallmeistriks ning ülendati ratsaväekindraliks.
1917. aastal pärast veebruarirevolutsiooni Petrogradis kõrvaldati ta kõigilt ametikohtadelt õukonnas ja lahkus Venemaalt.
Arthur Otto Moritz von Grünewaldt suri 13. juulil 1922 Tallinnas ning maeti suguvõsa kalmistule Esna mõisas.
Johan Christoffer Boklund
pisi|Johan Christopher Boklund Johan Christoffer Boklund (15. juuli 1817 Stockholm – 9. detsember 1880) oli Rootsi kunstnik.
Priit Rooden
Priit Rooden (sündinud 9. juulil 1975) on eesti alpinist.
Ta astus Alpiklubi Firn liikmeks 2001. aastal ning on olnud aastatel 2003–2005 ja 2006–2010 selle klubi president.
Ta on lõpetanud 1993. aastal Kohtla-Järve 1. Keskkooli.
Alpinism
2002. aastal ronis ta Penniini Alpides, tõustes seal mitme mäe tippu, sealhulgas Matterhorni ja Dufourspitze'i tippu ning sooritas traaversi Schwarzhornilt üle Ludwigshöhe Parrotile. Teist korda käis ta Alpides 2005. aastal, seekord oli sihiks võetud Berni Alpides Eigeri lähedale jäävad neljatuhandelised Jungfrau ja Mönch.
2003. aastal reisis ta Kaukasuses, baaslaagrina kasutas ta Ullu-Tau alpilaagrit. Ronis mitme mäe tippu, sealhulgas neljatuhandelise Tju-Tju läänetippu.
2006. aastal käis ta kõrgmägedes. Ekspeditsioonil Pamiiri üritas ta koos kaaslastega tõusta kahele lähestikku asuvale seitsmetuhandelisele, ühele neist (Korženevskajale) osutus tipputõus edukaks.
2007. aastal külastas ta Svanethis Zeskho alpilaagrit ja tegi selle lähipiirkonnas mitu edukat tipputõusu kolme-neljatuhandelistele mäetippudele.
Kõrgtõus Tartu ülikooli mäetippu
2012. aastal võttis ta osa Andres Hiiemäe juhtimisel toimunud Eesti mägiekspeditsioonist Kesk-Pamiiri eesmärgiga vallutada uuesti Tartu ülikool 350 (6250 m) tipp. Ekspeditsiooni 18. päeval jõuti lõpuks eesmärgiks olnud mäe jalamile, 5669 m kõrgusele. Tipp vallutati kahe järgmise päevaga. 31. juulil 2012 tõusis ta koos 9 kaaslasega tippu. Laskumisel, 4900 meetri kõrgusel, juhtus temaga õnnetus ning ta murdis jalaluu. Päästeoperatsioon kulges rahuldavalt. Kaks ja pool päeva tassiti kannatanut mäest alla. Alguses liustikul lõhede vahel laveerides, seejärel pikkadel, järskudel rusunõlvadel üles-alla, kuni kaaslased toimetasid ta kopterile sobivasse paika ligi 4200 m kõrgusel, et kannatanu peale võtta.
Gasherbrum III
Gasherbrum III (hiina keeles Jiāshūěrbùlǔmù III Fēng) on mäetipp Gasherbrumi mäemassiivis Baltoro Muztaghi mäeahelikus Karakoramis.
Asukoht ja kõrgus
Mäetipp Gasherbrum III asub Gasherbrum IV ja Gasherbrum II vahel. See jääb Gasherbrum II peatipust (8034 m) 1010 m loodesse. Gasherbrum IV (7932 m) jääb 2,6 km läände.
Tipust 760 m kirde suunas jääb Gasherbrum III North (7702 m).
Tipu kõrgus on 7946 m Tipu topograafiline prominents on alla 500 m (461 m) ), mistõttu seda tippu tavaliselt eraldi mäena ei käsitleta. Sel juhul vaadeldakse seda tippu Gasherbrum II alamtipuna (subpeak). Kuna tipu prominents on siiski märkimisväärne, siis lülitatakse ta vahel maailma mägede ja peatippude kõrgusjärjestuse tabelitesse võrdluseks, kuid jäetakse sel juhul järjestuse koht täitmata.
Esmatõus
Esmatõusu tippu tegid 11. augustil 1975 Poola ekspeditsiooni mägironijad Wanda Rutkiewicz, Alison Chadwick-Onyszkiewicz, Janusz Onyszkiewicz (hilisem Euroopa Parlamendi liige) ja Krzysztof Zdzitowiecki.
Kuni esmatõusuni oli see tipp sel ajal (1975) üks kõrgemaid vallutamata mäetippe.
Bruce Lipton
Bruce H. Lipton (sündinud 21. oktoobril 1944) on ameerika arengubioloog.
Tõstes esile epigeneetikat, rõhutab ta organismi vaimsete protsesside toimet geeniregulatsioonile.
Ta töötab Wellingtonis ja tegeleb kiropraktikaga.
Takahito, prints Mikasa
pisi|Takahito, Mikasa prints (aastal 2012) Takahito, prints Mikasa (jaapani keeles 三笠宮崇仁親王 Mikasa-no-miya Takahito Shinnō; 2. detsember 1915 Tōkyō – 27. oktoober 2016 Tōkyō) oli Jaapani keisrikoja vanim liige, keiser Yoshihito ja keisrinna Teimei poeg, Hirohito vend ja Akihito onu.
Teise maailmasõja ajal teenis ta Jaapani ratsaväes. Pärast sõja lõppu sai temast õpetlane semi keelte alal.
Isiklikku
Ta oli aastast 1941 abielus Yuriko Takagiga. Neil sündis kolm poega ja kaks tütart (pojad surid enne isa). Tema surma ajal oli neil 9 lapselast ja 4 lapselapselast.
Maarjamõisa vald
Maarjamõisa vald (saksa keeles Marienhof) oli vald Tartumaal Tartu-Maarja kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1899 ja siis liideti see vald Ropka vallaga.
Moora vald
Moora vald (saksa keeles Mohrenhof) oli vald Virumaal Simuna kihelkonnas. Vald eksisteeris 1868 –1892.
Antonello da Messina
pisi|Tema arvatav [[autoportree]] Antonello da Messina (1430 Messina, Itaalia – 1479) oli itaalia maalikunstnik.
Samal planeedil
"Samal planeedil" on 1965. aastal valminud Nõukogude Liidu mängufilm.
Süžee
Filmis kujutatakse Vladimir Lenini elu ühe ööpäeva jooksul 1917. aasta 31. detsembri õhtust kuni 1918. aasta 1. jaanuari õhtuni. Kuid see lühike ajavahemik on täidetud paljude sündmustega. Lenin koos Krupskajaga tähistab töölisklubis uue aasta saabumist ja võtab seejärel vastu välisriikide diplomaate, kes protesteerivad Rumeenia saadiku vahistamise vastu. Lenin kohtub ka oma vana sõbra šveitslase Fritz Platteniga ning manitseb Stalinit. Filmi lõpu poole elab Lenin üle ka atentaadi, kui tema autot tulistatakse.
Autorollo
Ettevõte sai alguse 12.03.1997, mil Tiit Pohl ja Väino Pentus asutasid Osaühingu Autorollo (registrikood 10202058 ). Kirjalikult vormistati omanikuks üksnes Tiit Pohl, kuivõrd temal oli olemas kaubaveo alustamiseks vajaminev sissemakse kahe auto ostuks. Suusõnaliselt oli kummagi osalus ettevõttes pool.
2008. aastal ostis Väino Pentuse poolt äsjaasutatud firma Naitsirk Autorollo 11 miljoni krooniga. Seda ostu finantseeriti Swedbankist saadud 9 miljoni kroonise laenuga, mida tagas riiklik finantsasutus Kredex. Laenu saamise kokkupuuteid Keit Pentus-Rosimannusega ja Rain Rosimannusega on käsitlenud Postimees . Ühinemislepingu tulemusena sai OÜ Naitsirk uueks nimeks Osaühing Autorollo.
Harju Maakohtu 29.03.2011 kohtumäärusega tsiviilasjas nr 2-10-65809 kuulutati välja Osaühing Autorollo pankrot.
Ettevõtte varadest tühjendamine on leidnud rohket kajastamist ajakirjanduses.
Tsiviilasi
27. juunil 2014 ei rahuldanud Harju maakohus tsiviilasjas nr 2-12-50785 Autorollo pankrotitoimkonna hagi Keit Pentus-Rosimannuse suhtes ja jättis Keit Pentus-Rosimannuse menetluskulud pankrotitoimkonna kanda. 30. juunil 2015 tühistas Tallinna ringkonnakohus maakohtu otsuse osas, millega OÜ Autorollo nõue tütarfirma asutamisega tekitatud kahju osas jäeti Keit Pentus-Rosimannuse vastu rahuldamata. Tühistatud osades tegi ringkonnakohus uue otsuse, mõistes välja mitu kahjusummat, samuti jäid kostjate kanda menetluskulud. Keit Pentus-Rosimannus nimetas otsust ebaõiglaseks, kuid astus selle tõttu tagasi välisministri ametikohalt. Keit Pentus-Rosimannus kaebas otsuse edasi ja Riigikohus võttis kassatsioonikaebuse menetlusse. 13. aprillil jättis Riigikohus oma otsusega neli hageja nõuet viiest Keit Pentus-Rosimannuse vastu rahuldamata, kuna nõude aluseks esitatud asjaolud jäid maa- ja ringkonnakohtus osaliselt tõendamata. Ühe nõude osas tühistas Riigikohus ringkonnakohtu otsuse materiaalõiguse vale tõlgendamise ja menetlusõiguse normi olulise rikkumise tõttu ja saatis asja uueks arutamiseks Tallinna Ringkonnakohtule. 21. oktoobril 2016 jättis ringkonnakohus kogu hagi kõigi nõuete osas Keit Pentus-Rosimannuse suhtes rahuldamata ja menetluskulud kõigis kohtuastmetes hageja pankrotihaldurite Martin Krupi ja Katrin Prüki kanda. 17.05.2017 tühistas Riigikohus tsiviilasjas nr 3-2-1-33-17 ringkonnakohtu 21.10.2016 otsuse menetlusõiguse normi rikkumise tõttu ja saatis asja uuesti arutamiseks Tallinna Ringkonnakohtule. Kohtumenetlus jätkub kõikide kostjate suhtes.
Kriminaalasi
2012. aastal alustab prokuratuur Autorollo pankrotihalduri avalduse alusel kriminaalmenetlust.
16. juunil 2016 mõistis Harju Maakohus Väino Pentuse süüdi OÜ Autorollo maksejõuetuse tekitamises, maksevõime olulises vähendamises ja püsiva maksejõuetuse süvendamises, raamatupidamiskohustuse rikkumises, võltsdokumendi kasutamises ja omastamises ning karistas teda tingimisi kahe aasta pikkuse vangistusega kolmeaastase katseajaga. 2010. aastal ettevõtte sisulise juhtimise üle võtnud Siim Roodele mõistis kohus OÜ Autorollo maksejõuetuse põhjustamise ja dokumendi võltsimise eest rahalise karistuse 7644 eurot.
1. detsembril 2016 otsustas Tallinna Ringkonnakohus osaliselt maakohtu otsuse Siim Roodele määratud karistuse osas tühistada. Kohus määras Roodele lisakaristusena nelja-aastase ettevõtluskeelu. Samuti mõistis ringkonnakohus Roodele rahalise karistuse 12 230 eurot, sama suure rahalise karistuse sai ta ka teadvalt võltsitud dokumendi kasutamise eest. Liitkaristuseks määras kohus 12 740 eurot. Süüdistuse järgi oli omanikuvahetuse ajaks ettevõtte majanduslik olukord väga halb ning Roode korraldas koos Pentusega vara väljaviimise ettevõttest, et vältida selle müüki võlausaldajate nõuete katteks ja vabastada Pentus võlgade isiklikust käendusest. Peamiselt puudutasid need tehingud nelja veoki ja 11 haagise väljaviimist OÜ Autorollo põhivara hulgast. Süüdistuse järgi kaotas OÜ Autorollo omandiõiguse varale väärtusega vähemalt 2,36 miljonit krooni, kuid vabanes kohustustest ainult 0,88 miljoni ulatuses. Seega tekitasid Pentus ja Roode ettevõttele ligi 1,5 miljonit krooni ehk 94 000 eurot kahju. Samuti kasutasid Roode ja Väino Pentus süüdistuse järgi OÜ Autorollo raamatupidamises võltsitud laenulepinguid, et katta näiliselt kassapuudujääki ja vabastada Pentus võimalikest tsiviilõiguslikest nõuetest. 27. juunil 2017 Tallinna Ringkonnakohtu otsus jõustus, kuivõrd Riigikohus ei võtnud kriminaalasja menetlusse.
Juanmi
Juan Miguel Jiménez López (enam tuntud kui Juanmi; sündinud 20. mail 1993 Coínis) on Hispaania jalgpallur, kes mängib ründajana Hispaania kõrgliiga klubis Real Betis.
Ta alustas klubikarjääri Málagas. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta Hispaania karikavõistlustel 13. jaanuaril 2010 mängus Getafe vastu ning lõi selles mängus ka värava, millega sai ta klubi ajaloo noorimaks väravalööjaks. Neli päeva hiljem tegi Juanmi debüüdi ka Hispaania kõrgliigas. Esimesed kaks väravat lõi ta Hispaania kõrgliigas 17. septembril 2010 mängus Real Zaragoza vastu. Hooaja 2012–13 teises pooles mängis ta laenul Hispaania esiliiga klubis Racing Santander. Hooajal 2014–15 lõi Juanmi Hispaania kõrgliigas kaheksa väravat.
2015. aasta juunis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Inglismaa kõrgliiga klubiga Southampton. Hooaeg 2015–16 oli Juanmile ebaõnnestumiseks, sest ühtegi väravat tal see hooaeg lüüa ei õnnestunud.
2016. aasta juunis naasis Juanmi Hispaania kõrgliigasse, sõlmides lepingu Real Sociedadiga. Hooajal 2016–17 lõi ta Hispaania kõrgliiga 11 väravat.
2019. aasta juunis siirdus ta kaheksa miljoni euro eest Real Betisesse, kellega sõlmis viieaastase lepingu.
Juanmi tuli Hispaania kuni 19-aastaste koondisega omavanuste Euroopa meistriks aastatel 2011 ja 2012.
Wojkowice
Wojkowice (saksa Woikowize) on linn Poolas Sileesia vojevoodkonnas Będzini maakonnas. Wojkowice asub Katowice kesklinnast umbes 11 km põhjas.
Wojkowicet on esmamainitud 1371. aastal. Teise Poola jagamise tulemusel läks Wojkowice 1793. aastal Preisi kuningriigi võimu alla. Alates 1807. aastast oli Wojkowice Varssavi hertsogiriigi koosseisus. Neljas Poola jagamise tulemusel läks linn 1815. aastal Venemaaga reaalunioonis olnud Poola Kuningriigi (nn. Kongressi-Poola) koosseisu. Wojkowice sai linnaõigused 1962. aastal, kuid kaotas need 1977. aastal. Wojkowice sai linnaõigused tagasi 1992. aastal.
Rupert König
Rupert Konrad König (sündinud 3. aprillil 1937 Berchtesgadenis Berchtesgadeni maakonnas Ülem-Baieri ringkonnas Baieri liidumaal Saksamaal) on Austria endine poksija.
König oli kokku üheksakordne Austria meister - I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) aastatel 1957–1964 ning I kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 1965. aastal.
König osales I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) 1960. aasta Rooma olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Bohumil Němečekile (Tšehhoslovakkia) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning 1964. aasta Tōkyō olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas oma kohtumise samuti 2. ringis ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
König sai I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) pronksmedali 13. Euroopa meistrivõistlustel (Luzern, 1959), kaotades poolfinaalis oma kohtumise hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Vladimir Jengibarjanile (NSV Liit) ning 16. Euroopa meistrivõistlustel (Ida-Berliin, 1965) pronksmedali, kaotades poolfinaalis oma kohtumise hilisemale hõbemedalivõitjale Preben Rasmussenile (Taani). Ta oli esimene ja on seni ainus Austria poksija, kes on saanud Euroopa meistrivõistlustelt vähemalt kaks medalit.
Nooshi Dadgostar
Mehrnoosh "Nooshi" Dadgostar (sündinud 20. juunil 1985 Ängelholmis) on Rootsi poliitik. Alates 2020. aasta 31. oktoobrist on ta Vasakpartei juht, alates 2014. aastast Riksdagi liige.
Tema vanemad tulid poliitpõgenikena Rootsi 1980. aastate alguses Iraanist. Dadgostar kasvas üles Göteborgis.
Dadgostar on Stockholmi Ülikoolis õigusteadust tudeerinud.
Enne parlamenti valituks osutumist on ta tegutsenud Botkyrka valla kommunaalpoliitikas. Seejuures paistis ta silma ühiskondlikus omandis olevate üürikorterite erastamise vastase kampaania korraldamise poolest.
Põlvekedra paigaltnihkumine koertel
Põlvekedra paigaltnihkumise (patella luksatsiooni) all mõistetakse põlvekedra normaalasendi muutust nii sisse- kui ka väljapoole.
Põlvekedra nihkumist sissepoole nimetatakse mediaalseks patella luksatsiooniks ja väljapoole nihkumist lateraalseks patella luksatsiooniks.
Põlvekedra paigaltnihkumine on koertel üks kõige tavalisemaid lonkamise põhjuseid. See võib osutuda probleemiks kõigil koeratõugudel. Samuti võib see esineda kassidel, eriti tubastel lühikarvalistel kassidel.
Rannakaitsepatarei nr 10b
Rannakaitsepatarei nr 10b põhiülesanne oli hoida koostöös Rannakaitsepatarei nr 10a-ga Soome lahe riivistusliini lõunaosa ning Suurupi piirkond tule all.
Põlvekedra paigaltnihkumine koertel
Mediaalne patella luksatsioon esineb tihedamini kui lateraalne. Seda esineb toi-, mini- ja suurtel tõugudel ning on nähtav mõningatel kutsikatel, kui nad kõndimist alustavad. Teistel võib ilmuda hiljem. Põlvekeder võib liikuda sisse ja välja ning selle tagajärjel võib tekkida ebanormaalne kõnnak. Kui põlvekeder on paigalt nihkunud, hoitakse vigastatud jalga tavaliselt kõverdatult ja sissepoole pööratuna. See konditsioon esineb mõlemal jalal 25% juhtudest. pisi|Röntgen lateraalsest patella luksatsioonist. Vasak enne ravi, parem pärast surve vähendamist. Isegi pärast surve vähendamist on põlvekeder dislokeeritud. Lateraalne patella luksatsioon esineb 5–6 kuu vanustel suurtel ja hiiglaslikel tõugudel. Kõige märgatavam vihje on x-jalgne hoiak. Mõlemad põlved on peaaegu alati kaasatud.
Rannakaitsepatarei nr 10b
Rannakaitsepatarei nr 10b
Rannakaitsepatarei koosnes 4 II-305/52 (12"/52) suurtükipaarist ja kahest suurtükialusest soomustornidega mõõtmetega 28x35 m ning nende vahel olevast 15 m kõrgusest komandopunktist koos jõujaamatiivaga, soomustornideni vahemaal (90 m kummagi tornini). Soomustornide betoonalusehitised olid kahekorruselised, kolmanda korruse moodustas pöörlev soomustorn. Betoontornides asusid ka patareide laskemoonavarud. 15 m kõrgune komandopunkt koos jõujaamatiivaga, soomustornid olid omavahel ühendatud 2,8 m kõrguse maa-aluse tunneliga, mis kulges sirgjooneliselt liivavalli all. Pöörlevate soomustornide alusehitised olid kahekorruselised.
Komandotorn on kolmekorruseline, selle vaateplatvormil on mittepöörlev soomuskuppel. Soomuse paksus kupli kaheksa vaatepiluga esiküljel on 10 tolli (25 cm), tagaküljel 5–8 tolli ning lae osas 8–10 tolli. Saare põhjatipu patareide otstarbeks pimedal ajal tule juhtimiseks ehitati aastatel 1913–1914 helgiheitja positsioon ja meeskonnabunker. Betoonpunker kujutab endast ühekorruselist nelinurkset rajatist, mille kolm külge on kaetud täielikult muldvalliga, kirdeküljel on aga muldvallis ava sissepääsuks punkrisse.
Põlvekedra paigaltnihkumine koertel
Diagnoos
Põlvekedra paigaltnihkumist diagnoositakse põhiliselt ortopeedilisel ülevaatusel palpeerimise teel.
Rannakaitsepatarei nr 10b
Rannakaitsepatarei nr 10b
Põhjapoolne torn õhiti 1918. aastal.
Põlvekedra paigaltnihkumine koertel
Diagnoos
Oluline on varajane diagnostika, sest täiskasvanuna võivad olla välja kujunenud juba püsivad luudeformatsioonid, mida on raskem, aeganõudvam ja kulukam korrigeerida.
Koertel algab patella luksatsioon tavaliselt I või II astmega, aga ajapikku halveneb III või IV astmeks. Paljud omanikud ei ole teadlikud, et nende loom on vigastatud, aga patella luksatsioon võib põhjustada valu. Omanikud võivad märgata loomi tagajalgu lonkamas või raputamas, üritades põlveketra normaalasendisse saada.
Ravi
Kui lonkamine on kerge ja harv, kasutatakse I astmega koertel mitteinvasiivset ravi. Mittekirurgilise ravi korral antakse koerale põletikuvastaseid ja valu vaigistavaid ravimeid. Füüsilised rehabilitatsiooni harjutused on vajalikud, et säilitada jala nelipealihase mehhanismi, ning ka koera kehakaal tuleks hoida normaalväärtustes, et vältida ülemäärast stressi liigestele. Samuti võivad aidata massaaži- ja veeteraapiakuurid.
II, III ja IV aste vajab kirurgilist sekkumist, kui loomal on kõndimisega raskusi.
Esinemine tõuti
Enamasti on patella luksatsioon mediaalne. See on tihti kaasasündinud probleem toi- ja kääbustõugudel, kellest eelsoodumus on chihuahua 'del, Cavalier King Charlesi spanjelitel, Jack Russelli terjeritel, Malta koertel, kääbusspitsidel jne. Suurtest tõugudest on eriti suure eelsoodumusega Labradori retriiverid.
Kassidel esineb patella luksatsiooni vähem kui koertel. Eelsoodumusega kassitõugude hulka kuuluvad devonreks ja Abessiinia kass.
Caracol Televisión
Caracol Televisión on Colombia tasuta televisioonivõrk, mille omanik on Grupo Valorem. See on üks juhtivaid eratelevõrke Colombias, RCN ja Canal 1 kõrval. Võrk levitab ja toodab üle 5000 programmi ning on eetris enam kui 80 riigis.
Ruth Bader Ginsburg
Elukäik ja haridus
Joan Ruth Bader sündis 1933. aastal New Yorgis Brooklyni linnaosas juudi peres. Tema vanemad olid Nathan ja Celia Bader. Ruthi elus oli väga mõjurikas roll tema emal, kes õpetas talle iseseisvuse ja hea hariduse väärtust. Ema suri vähki, kui Ruth oli keskkoolis. Ruth lõpetas James Madisoni keskkooli ja astus Cornelli ülikooli. Ta lõpetas Cornelli ülikooli bakalaureusekraadiga 1954. aastal. Samal aastal abiellus ta Martin D. Ginsburgiga, kellega ta sai kaks last. 1956. aastal asus Ginsburg õppima Harvardi ülikooli õigusteaduskonnas. Ginsburg oli üks üheksast naisest kursusel, kus oli kokku viissada üliõpilast. Õpingute ajal koges Ginsburg soolist diskrimineerimist. Oma viimaseks ülikooliaastaks läks Ginsburg Columbia ülikooli õigusteaduskonda, mille ta lõpetas 1959. aastal parimate tulemustega.
Karjäär
Vaatamata oma akadeemilistele saavutustele oli Ginsburgil pärast ülikooli raskusi töö leidmisega, sest ta oli naine. Tema esimene töökoht, mille ta sai tänu ühele Columbia ülikooli õigusteaduskonna professorile, oli New Yorgi lõunaosa ringkonnakohtus (1959–61). 1963. aastal sai Ginsburgist abiprofessor Rutgersi ülikooli õigusteaduskonnas. Seejärel sai ta professoriks Columbia ülikoolis, kus ta oli esimene naissoost professor. 1970. aastatel töötas ta Ameerika kodanikuvabaduste liidu (ACLU) naiste õiguste projekti juhina. Selles ametis vaidlustas ta Ameerika Ühendriikide Ülemkohtus kuut olulist kaasust soolise võrdõiguslikkuse kohta. Lisaks sellele, et Ginsburg seisis naiste võrdõiguslikkuse eest, seisis ta ka meeste diskrimineerimise vastu. Üks tema kõige kuulsamaid kohtasju juristina oli Weinberger vs. Wiesenfeld (1975). Tollase seaduse kohaselt ei saanud alaealise lapsega leseks jäänud mees riiklikku toetust. Ginsburg vaidlustas, et see diskrimineerib säärases olukorras mehi, ning ülemkohus jõudis ühehäälselt otsuseni, et tollane sotsiaalkindlustuse seadus rikub õigust võrdsele kaitsele. 1980. aastal määras president Jimmy Carter Ruth Bader Ginsburgi Ameerika Ühendriikide Columbia ringkonna apellatsioonikohtusse. 1993. aastal nimetas president Bill Clinton Ginsburgi Ameerika Ühendriikide Ülemkohtusse kohtuniku kohale. Ginsburg oli teine naiskohtunik ülemkohtus ning ta seisis võrdõiguslikkuse, töötajate õiguste ning kiriku ja riigi lahusoleku poolt. 1996. aastal otsustas Ginsburg kohtuasja Ameerika Ühendriigid vs. Virgina, et Virginia sõjaväeinstituut ei saa keelduda naiste vastuvõtmisest. Kohtuasjas Whole Woman's Health vs. Hellerstedt (2016) otsustati Ginsburgi mõjutusel, et Texase seadus H.B.2 ei ole kooskõlas Ameerika Ühendriikide põhiseadusega, sest see takistab naistel aborti teha ning sellega seatakse ohtu naiste tervis. Ginsburg avaldas ka mitmeid eriarvamusi ülemkohtu otsuste kohta. Kohtuasjas Shelby County vs. Holder (2013) leidis Ginsburg, et ülemkohtu otsus rassilise diskrimineerimise kohta ei olnud piisav. Ginsburg kirjutas: "Diskrimineeriv rassipõhine hääletamine on endiselt olemas. See ülemkohtu otsus on nagu paduvihma käes oma vihmavarju minema viskamine, lootuses, et sa ei saa märjaks."
Isiklik elu
Ruth Bader Ginsburg abikaasa oli maksuadvokaat Martin Ginsburg, kellega ta abiellus 1954. aasta juunis. Neil sündis tütar Jane (sündinud 1955) ja poeg James (sündinud 1965). 1999. aastal diagnoositi Ruthil käärsoolevähk, millest ta sai terveks. Kümme aastat hiljem diagnoositi tal varases staadiumis olev kõhunäärmevähk, millest ta ka algul paranes. Ruth Bader Ginsburg suri 18. septembril 2020 kõhunäärmevähi tüsistuste tõttu.
Pärand ja olulisus
Ruth Bader Ginsburg oli feministide eeskuju, kes innustas inimesi oma moraalse julgusega võitlema sotsiaalse õigluse eest. Tema elu ja tööd kajastati raamatutes ja filmides, nagu "Sest ta on naine”. Ginsburgi peamine missioon oli naiste õiguste kaitsmine, sest see oli tugevalt seotud tema enda elukogemustega. Ta oli üks vähestest Harvardi ülikooli õigusteaduskonna naisüliõpilastest, lõpetas ülikooli parimate tulemustega, põetas oma vähihaiget abikaasat ja kasvatas väikest last. Vaatamata kõigele sellele oli tal ikka karjäärialaseid raskusi ja teda diskrimineeriti, sest ta oli juut, naine ja väikelapse ema.
Berliini loss
Ajalugu
Teise maailmasõja liitlasvägede pommitamise käigus kannatada saanud ehitise lammutasid Ida-Saksamaa võimud 1950. aastal. Hiljem ehitati samasse paika Vabariigi palee. Pärast Saksamaa taasühinemist ning mitmekümne aasta pikkust arutelu lammutati modernistlik palee aastatel 2006–2008. Berliini loss ehitati taas üles ning sinna asus sarnaselt piirkonda ilmestavate muuseumidega ka Humboldt Forum.
Miloš Veljković
Miloš Veljković (serbia kirillitsas Милош Вељковић; sündinud 26. septembril 1995 Baselis) on Šveitsis sündinud Serbia jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Saksamaa kõrgliiga klubis Bremeni Werder ja Serbia jalgpallikoondises.
Aastatel 2000–2011 kuulus ta FC Baseli noorteakadeemiasse. Seejärel liitus ta Tottenham Hotspuriga. Tottenham Hotspuri põhimeeskonnas debüteeris ta Inglismaa kõrgliigas 8. aprillil 2014 mängus Sunderlandi vastu. Hooajal 2014–15 oli ta laenul Inglismaa esiliiga klubides Middlesbrough ja Charlton Athletic.
2016. aasta veebruaris liitus ta Bremeni Werderiga. Alates hooajast 2016–17 on ta kuulunud Werder põhikoosseisu.
2015. aastal tuli Veljković Serbia kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistriks. Serbia koondises tegi ta debüüdi 11. novembril 2017 sõprusmängus Hiina. Ta kuulus Serbia koondisse 2018. aasta maailmameistrivõistlustel.
Automuseum Dr. Carl Benz
Automuseum dr Carl Benz on eraautomuuseum Ladenburgis Baden-Württembergis Saksamaal. 1984. aastal loodud ettevõte keskendub autotööstuse pioneeri Karl Benzi karjäärile ja temaga seotud autotootjate ajaloole. Alates 2005. aastast on muuseum endises tehasehoones, mida 1908. aastast kasutati kaubamärgi "C. Benz Söhne" all autode tootmiseks.
Dęblin
Dęblin on linn Poolas Lublini vojevoodkonnas Ryki maakonnas. Dęblin asub Wisła paremal kaldal, Lublinist umbes 60 km loodes.
Aastatel 1838–1845 rajas Venemaa Keisririik Dęblinisse Ivangorodi kindluse.
Alates 1927. aasta aprillist tegutses Dęblinis Poola Õhujõudude lennukool (Wyższa Szkoła Oficerska Sił Powietrznych).
Dęblin sai linnaõigused 13. novembril 1954.
Saksi-Coburg ja Gotha
Saksi-Coburg ja Gotha (saksa keeles Sachsen-Coburg und Gotha) või Saksi-Coburg-Gotha oli Wettinite haru poolt valitsetud Ernestiinide hertsogkond, mis koosnes tänapäeva Baieri ja Tüüringi liidumaade territooriumitest Saksamaal. See kestis aastatel 1826–1918.
Saksi-Coburgi ja Gotha bimi viitab ka valitseva Saksi-Coburgi ja Gotha dünastia perekonnale, kes mängis 19. ja 20. sajandil mitmesuguseid rolle Euroopa dünastilises ja poliitilises ajaloos. 20. sajandi alguses, enne esimest maailmasõda, oli see Ühendkuningriigi, Belgia, Portugali, Bulgaaria ning Saksi-Coburgi ja Gotha suveräänide perekond. 1910. aastal kukutati Portugali kuningas ning sama juhtus Saksi-Coburgis ja Gothas 1918. ja Bulgaarias 1946. aastal. 2016. aastal valitsesid perekonna harud ikka veel Belgias, Ühendkuningriigis ja teistes Rahvaste Ühenduse kuningriikides. Bulgaaria endise tsaari Simeon II (valitses 1943–1946) perekonnanimi oli Sakskoburggotski, kui ta töötas Bulgaaria peaministrina aastatel 2001–2005.
Ajalugu
pisi|vasakul|Saksi-Coburgi ja Gotha hertsogi kuninglik standard Hertsogkond sündis, kui Saksimaa kuninga Friedrich Augusti vahekohtuga koostati 12. novembril 1826 Hildburghauseni leping "Gothaische Teilung" ('Gotha jagamine') ja toimus ernestiinide hertsogkondade ulatuslik ümberkorraldamine. Pärast Saksi-Gotha-Altenburgi liini hääbumist vahetas Saksi-Hildburghauseni hertsog oma hertsogkonna Saksi-Altenburgi vastu. Saksi-Meiningeni liinist sai Saksi-Hildburghausen, mis sai Saksi-Coburg-Saalfeldilt Saalfeldi territooriumid, samuti Themari kreisi ja Muppergi, Moggeri, Liebau ja Oerlsdorfi. Saksi-Coburg-Saalfeldi hertsogkond sai Saksi-Coburgi hertsogkonnale Königsbergi ja Sonnefeldi kreisid Saksi-Hildburghausenilt ning Callenbergi ja Gauerstadti valdused Saksi-Meiningenilt.
Lisaks oli Lichtenbergi vürstkond Nahe jõel olnud juba kümme aastat Coburgi hertsogkonna osa. Saksi-Coburg-Saalfeldi suverään Ernst III sai selle aastal 1816 Viini kongressilt liitlastele abi andmise eest sõjas Prantsusmaa vastu. Kuid suure kauguse tõttu Coburgist ja Hambachi peo tekitatud rahutuste tõttu müüs hertsog vürstkonna aastal 1834 Preisimaale.
pisi|Saksi-Coburgi ja Gotha hertsogkond (märgitud rohelisega) vasakul|pisi|Saksi-Gotha hertsogkond vasakul|pisi|Saksi-Coburgi hertsogkond vasakul|pisi|Saksi-Coburgi hertsogkonna enklaav, [[Königsberg (Baieri)|Königsberg Baierimaal]] vasakul|pisi|[[Lichtenbergi vürstkond (1816–1834)]]
Saksi-Coburgi ja Gotha hertsogkond sai 3. mail 1852 riigile põhiseaduse, mis võttis põhiõiguste olulisi osi Frankfurdi rahvuskogu põhiseadusest. See ühines ka aastal 1834 Saksa Tolliliiduga, aastal 1866 Põhja-Saksa Liiduga ja aastal 1871 Saksa keisririigiga. Bundesratis Berliinis, kus tal oli koht, hoidus ta esindajaid, kuid aastast 1913, nagu enamus teisi Tüüringi riike, pidi see alistuma Saksi-Meiningeni suurhertsogkonna esindajale.
Ernst I suri aastal 1844. Tema vanem poeg ja järglane Ernst II valitses kuni oma surmani aastal 1893. Kuna ta suri lastetuna, pidi kahe hertsogkonna troon minema tema surnud venna prints Alberti meessoost järglastele. Kuid prints Albert oli Ühendkuningriigi kuninganna Victoria abikaasa ja tema vanim poeg, Walesi prints Edward oli juba tema ilmne pärija. Pealegi oli tal mõlema hertsogkonna põhiseadusega troonipärimine keelatud, kui oli teisi nõuetele vastavaid meessoost pärijaid. Kuid ta oli juba loobunud enda järel sündinud venna, Edinburghi hertsogi prints Alfredi kasuks. Nii sai Alfredist järgmine Saksi-Coburgi ja Gotha hertsog.
Alfredi ainus poeg, samuti Alfred, suri 1899. aastal, nii et kui hertsog Alfred 1900. aastal suri, sai tema järglaseks kuninganna Victoria noorima poja Leopoldi 16-aastame poeg, Albany hertsog. Valitsedes kui hertsog Carl Eduard, alustas ta oma nooruse tõttu regent Ernst zu Hohenlohe-Langenburgi eestkoste all, kuni täisikka jõudmiseni aastal 1905. Uus hertsog jätkas ka oma Briti tiitli, Albany hertsog kasutamist. Kuid kuna ta valis esimeses maailmasõjas sakslaste poole brittide vastu, jäeti ta oma Briti tiitlitest aastal 1919 ilma.
Vienna series in theoretical biology
Kogumikud on valdavalt seotud Konrad Lorenzi Instituudi korraldatavate sümpoosionidega.
Saksi-Coburg ja Gotha
Ajalugu
Pärast seda, kui novembrirevolutsioon aastal 1918 monarhia lõpetas, sai kahest hertsogkonnast kaks eraldi ja iseseisvat vabariiki, Coburgi vabariik ja Gotha vabariik. Kuid nende juhid uskusid, et uued riigid ei ole majanduslikult tegusad, nii hakati otsima võimalikke ühinemisi. Lõpuks korraldati 30. novembril 1919 referendum ja otsus oli tehtud. 1. mail 1920 ühendati Gotha vabariik uue Tüüringi vabariigiga ja Coburgi vabariik järgnes kaks kuud hiljem 1. juulil 1920, ühinedes Baieri vabariigiga.
Vienna series in theoretical biology
Sarja peatoimetaja on Gerd B. Müller. Kaastoimetajad on Thomas Pradeu ja Katrin Schäfer (2022), varem Günter P. Wagner ja Werner Callebaut.
Saksi-Coburg ja Gotha
Poliitika
Saksa keisririigis omas hertsogkond vaid ühe päeva Liidupäeval ja kaks häält (kaks hertsogkonda – Coburg ja Gotha) Riigipäeval.
Kummalgi hertsogkonnal oli oma Landtag, mille iga nelja aasta tagant valisid vähemalt 25-aastased meessoost maksumaksjad. Vaid vähemalt 30-aastased mehed võisid kandideerida. Coburgi Maapäeval oli 11 liiget ja Gothal 19. Maapäevad kogunesid igal aastal, kuid igal teisel aastal kogunesid nad vaheldumisi Gothas ja Coburgs, et lahendada ühiseid küsimusi.
Aga mõlema hertsogkonna jaoks oli Gothas riigiministeerium, kuid Coburgil ja Gothal oli oma alluvus ja peaaegu sõltumatud ministeeriumid. Riigiminister juhatas Gotha hertsogkonnas ministeeriumi, kuid mõlema hertsogkonna jaoks oli ta vastutav riigiasjades, majandus- ja äripoliitikas, kohtuasjades ja keisririigi seaduste elluviimises. Coburgis ei sekkunud kohalikud võimud riigiküsimustes, nagu näiteks ühiskondlikud teenused, politseiülesanded, riigikiriku ja hariduse toetus, samuti vara ja raha haldamine ning aastani 1891 ka õukonnaküsimused, Gotha otsustesse.
Mõlema hertsogkonna rahaasjad jäid põhimõtteliselt lahutatuks. Kuid nende juhtimisel tehti alati vahet krooni tulu ja domeenide tulu vahel ning riigi tulu ja maksude vahel. Iga nelja aasta tagant koostati ühine eelarve, eriti rahalistes tehingutes Saksa keisririigiga, isegi kui see segas kahe hertsogkonna kohalikke ja riiklikke operatsioone. Toetused mõlema hertsogkonna riigieelarvetest tehti Gotha ja Coburgi vahel suhtes 7/3.
Oma suuruse ja rahanduse tõttu ei omanud hertsogkond suursaadikuid, kuid omas kaubanduskonsuleid. Nad olid kauplemiseks Austria-Ungari, Belgia, Brasiilia, Tšiili, Kuuba, Ecuadori, Prantsusmaa, Suurbritannia, Itaalia, Mehhiko, Peruu, Portugali, Preisimaa, Venemaa, Hispaania, Šveitsi ja Türgiga. Ameerika Ühendriikidel oli oma konsul Coburgis aastatel 1897–1918.
Ameerika Ühendriikide kodusõja ajal oli Saksi-Coburg-Gotha ainus Euroopa riik, kes nimetas diplomaatilise konsuli Konföderatsiooni poolele. Ernst Raven nimetati kohale Texase osariigis. Ta esitas 30. juulil 1861 Konföderatsiooni valitsusele diplomaatilise eksekvaaturi ja sai nõusoleku.
Sõjavägi
Enne 1867. aastat oli Saksi-Coburgi ja Gotha hertsogkonnal oma armee. Kuid 26. juunil 1867 lisati see armee 1866. aastal sõlmitud lepingu järgi Preisimaaga kaitse- ja värbamiseesmärkidel armeekorpuse 22. diviisi 6. Tüüringi jalaväerügemendile nr 95. 6. Tüüringi jalaväerügemendi 3 pataljoni paigutati Gothasse (nr 1), Hildburghausenisse (nr 2) ja Coburgisse (nr 3), kuid korpuse peakorter oli Kasselis. Erinevalt Preisimaast, kus sõjaväeteenistus oli kohustuslik, täitis Saksi-Coburg ja Gotha oma kvoodi keisririigi armees plaani järgi.
Mitmesugust
Saksi-Coburgi ja Gotha pealinnad olid Coburg ja Gotha. 1914. aastal oli kummagi hertsogkonna pindala ja rahvaarv järgmine:
Kaks residentsi olid Gothas ja Coburgis. Seega pidi terve hertsogi õukond, sealhulgas õukonnateater, kaks korda aastas kolima: suveks Gothast Coburgisse, talveks Coburgist Gothasse. Õukonnateatrile ehitati aastal 1840 Gothasse (purustati Teises maailmasõjas) ja Coburgisse (nüüd Coburgi Liidumaateater) kaks peaaegu ühesugust hoonet ja seejärel hoiti samal ajal. Lisaks residentsilossidele (Friedenstein Gothas ja Ehrenburg Coburgis) kasutas hertsogipere ka Reinhardsbrunni lossi Gothas, Rosenau ja Callenbergi lossi Coburgis ning jahimaja, Greinburgi lossi Greinis, Austrias (kahte viimast omab veel tänapäevalgi Saksi-Coburgi ja Gotha dünastia hertsoglik haru).
Valitseja
pisi|Saksi-Coburgi ja Gotha hertsogi lapsed aastal 1917: printsess [[Sibylla ja prints Hubertus]]
Saksi-Coburgi ja Gotha hertsogid (1826–1918)
pisi|Saksi-Coburgi ja Gotha vapp pisi|Saksi-Coburgi ja Gotha heraldiline kilp
Wrangeli looduskaitseala
pisi|Looduskaitseala kujutav postmark (2012) Wrangeli (saare) looduskaitseala on Venemaa looduskaitseala, mis hõlmab Wrangeli ja Heraldi saare ning neid ümbritseva mere. See on Venemaa kõige põhjapoolsem looduskaitseala. Kaitseala pindala on 7670 km2. Kaitseala loodi 1976. Kaitsealal puutuvad kokku Ida-Siberi ja Põhja-Ameerika floora- ja faunaelemendid. Suur osa (4700 km2) kaitsealast on mägine, palju on väikeseid jõgesid ja järvi.
Branisłaŭ Taraškievič
pisi|Branisłaŭ Taraškievič Branisłaŭ Taraškievič (valgevene kirillitsas Браніслаў Адамавіч Тарашкевіч, poola keeles Bronisław Taraszkiewicz; 20. jaanuar 1892 Mačiuliškės, Vilniuse kubermang (tänapäeval Leedu) – 29. november 1938 Minsk) oli valgevene ühiskonnategelane, keeleteadlane, tõlkija ja publitsist.
Branisłaŭ Taraškievič oli pärit talupoja perekonnast. 1911. aastal lõpetas ta Vilnos gümnaasiumi ja 1916. aastal Peterburi Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna keeleteaduse erialal. Ülikooli lõpetamise järel töötas ta samas vene keele ja kirjanduse kateedris. Alates 1918. aasta sügisest elas ta Valgevenes ja Leedus.
1918. aastal avaldas ta Vilniuses "Valgevene keele grammatika koolidele" ("Беларуская граматыка для школ"), millest anti hiljem välja kuus kordustrükki. Sellel raamatul põhineb valgevene klassikaline ortograafia ehk nn taraškievica, mis oli Valgevene NSV-s kasutusel kuni 1933. aastani. Tänapäeval kasutavad taraškievicat välismaal elavad valgevenelased ja osalt ka rahvuslikult meelestatud inimesed Valgevenes.
Ta oli üks Valgevene Rahvuskomitee ja Üle-Valgevenemaalise Kongressi organisaatoreid. Ta oli ka mitmel olulisel ametikohal lühikest aega eksisteerinud Valgevene Rahvavabariigis.
Aastatel 1918–1923 oli ta üks Valgevene Sotsiaaldemokraatliku Partei juhte. 1922. aastal valiti ta Poola Seimi liikmeks. Ta osales Lääne-Valgevenes mitmete vasakpoolsete valgevene organisatsioonide tegevuses, 1925. aasta detsembris astus Lääne-Valgevene Kommunistlikku Parteisse. 1927. aastal mõisteti Taraškievič 12 aastaks vangi, kuid 1930. aastal ta vabastati. 1931. aastal vahistati ta uuesti ja mõisteti 8 aastaks sunnitööle.
John Norman Collie
pisi|[[University College Londoni keemiaprofessor John Norman Collie (1912. a paiku)]] John Norman Collie (10. september 1859 Alderley Edge, Cheshire – 1. november 1942 Sligachan, Šotimaa) oli Briti keemik ja alpinist.
Branisłaŭ Taraškievič
1957. aastal rehabiliteeriti Taraškievič postuumselt.
John Norman Collie
Ta lõpetas University College'i Bristolis, täiendas end Würzburgis, kus 1884. aastal kaitses ka doktoriväitekirja keemias. Hiljem töötas ta William Ramsay (hilisem nobelist) assistendina University College Londonis (UCL) ja aastatel 1896–1913 orgaanilise keemia professorina UCL-is.
Tal on uurimusi dehüdroäädikhappe ja inertgaaside kohta.