cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Abandoon
Enamikus mereriikides on abandooni reguleerivatele sätetele eeskujuks Prantsusmaa Code de commerce'i paragrahvid 216, 241, 310, 369−396 ja 431. Abandooni lubatakse hõivamise, laevahuku, karilejooksu, laeva arestimise või muu mereõnnetuse ning kaupade kaotamise või kahjustuse korral kuni kolmveerandi väärtuse ulatuses. Avaldus tuleb esitada kuue kuu jooksul pärast teate saabumist Euroopa ranniku ja Vahemere meresõidu puhul, ühe aasta jooksul Lääne-India kolooniate, Assooride ja Kanaari saarte meresõidu puhul ning kahe aasta jooksul kõigi muude kohtade puhul. Pärast teate saabumist tuleb see kolme päeva jooksul edasi anda kindlustusandjale. Kui laevast pole pikka aega teateid, tuleb abandoonist teatada aasta jooksul pärast viimase teate saamist Euroopa ja Vahemere meresõitude korral ning kahe aasta jooksul kaugemate meresõitude korral.
Eesti
Kaubandusliku meresõidu koodeksi järgi kehtisid kuni 30. septembrini 2002 järgmised sätted.
Merekindlustuslepingu korral on laeva või lasti kindlustusvõtjal õigus kindlustusandjale teatada, et ta loobub õigusest kindlustatud varale, ja saada täielik kindlustussumma, kui
Avaldus abandooni kohta tuleb kindlustusandjale teha kuue kuu jooksul pärast ülalnimetatud asjaolude tekkimist. Seda avaldust eri saa teha tingimisi ega tagasi võtta. (§ 259)
Olev Siinmaa
Olev Siinmaa (kuni aastani 1936 Oskar Siiman; 12. november 1881 Pärnu – 29. märts 1948 Norrköping, Rootsi) oli eesti arhitekt, sisekujundaja ja mööblikunstnik, Pärnu linnaarhitekt (1925–1944).
Õpingud
Olev Siinmaa õppis aastatel 1890–1894 Pärnu Ülejõe Algkoolis ja erakoolides. Seejärel töötas ta oma isa juures, kes oli Pärnus tisleritöökoja omanik. 1911. aastal läks ta Saksamaale Wismarisse arhitektuuri õppima, aastatel 1912–1914 õppis tehnikumis Konstanzis. Pärast seda töötas ta Lübeckis mööblikujundaja ja sisearhitektina.
Töö arhitektina
1925. aastal sai Olev Siinmaast Pärnu linnaarhitekt. Tema esimeseks tööks sellel ametikohal oli Pärnu tenniseklubi mänguplatside ja piirdeaia projekteerimine Ringi tänaval. See aed on säilinud tänaseni. Järgnesid Pärnu mudaravila (1927), Pärnu staadioni esimene tribüün (1928; põles 1932. aastal) ja Pärnu kõlakoda (1936).
Olev Siinmaa linnaarhitektiks oleku ajal omandas Pärnu kuurort kaasaegse ilme, linna uusehitised sulasid hästi kokku ümbritseva loodusega. Ehitustegevus oli Pärnus eriti intensiivne 1930. aastate teisel poolel, majandusliku tõusu ajal.
A. Adamsoni kaubamaja (Kuninga tänav 25) kohandati 1928. aastal Siinmaa kavandite järgi hotelliks. 1929. aastal projekteeris Siinmaa suvekasiinoks ümber ehitatud Ammende villa sisekujunduse, kuid seda projekti ei kasutatud.
Teodor Lippmaa monument
pisi|Teodor Lippmaa monument, sügis 2011. pisi Teodor Lippmaa monument asub Tartus Ülikooli Botaanikaaias. 1982. aastal professor Teodor Lippmaa mälestuseks püstitatud ausamba autor on Olav Männi.
Olev Siinmaa
Töö arhitektina
Siinmaa projekteeritud on funktsionalistlik villa Tallinnas aadressil Roosikrantsi tänav 4B (valmis 1932. aastal) Balti Puuvillavabriku direktorile Mark van Jungile. Siinmaa enda eramu (1931–1933) on üks kõige funktsionalistlikumaid kodu reformivaid eramuid Eestis.
Üheks õnnestunumaks funktsionalistlikuks hooneks Eestis on Olev Siinmaa ja Anton Soansi koostöös projekteeritud Pärnu rannahotell, mida ehitati 1935. aasta septembrist kuni 1937. aasta juunini. Ka rannahotelli söögisaali mööbel oli Siinmaa kavandatud ja valmistati Pärnu Puidutööstuse Artellis. pisi|Pärnu rannahotell 1937. aastal projekteeris Siinmaa Pärnu ranna kõlakoja, mis valmis sama aasta suveks. pisi|Pärnu rannakohvik Siinmaa oli ka Oru lossi interjööride kujundaja (loss valmis 1936. aastal, kuid hävis II maailmasõjas) ja Tahkurannas Konstantin Pätsi ausammast ümbritseva pargi kavandaja.
1944. aastal põgenes Siinmaa Rootsi, kus töötas Norrköpingi abiarhitektina.
Vöösed
Vöösed ehk vööussid (Clitellata) on rõngusside hõimkonda kuuluv klass. Nime on nad saanud iseloomuliku vöö järgi, mille eritistest tekib munadega kookon. Vööseid on teada umbes 8000 liiki.
Hulkharjasussidega võrreldes puuduvad neil parapoodid ning prostoomium on vähem arenenud.
Enamik vööseid elab maismaal või magevees.
Rrok Mirdita
Rrok Kola Mirdita (28. september 1939 Montenegro Klezna – 7. detsember 2015 Tirana) oli Durrëse-Tirana katoliku peapiiskop, Albaania priimas.
Ordineeriti preestriks 2. juulil 1965 ja oli albaania koguduse preester New Yorgis Bronxis.
25. detsembril 1992 määrati Durrëse ja Tirana peapiiskopiks ja ordineeriti 25. aprillil 1993 paavst Johannes Paulus II ja kardinal Camillo Ruini ning kardinal Jozef Tomko poolt koos veel kolme piiskopiga (Zef Simoni, Frano Illia ja Robert Ashta) paavsti pastoraalvisiidi ajal Albaaniasse. Sellega taastati katoliku hierarhia pärast tagakiusamist kommunistide poolt. Katoliku kirik Albaanias tuli uuesti üles ehitada. Peapiiskopi sõnul ei olnud talle eelkäijalt jäänud midagi peale rinnaristi.
Ta oli Albaania Piiskoppide Konverentsi esimees ja Albaania Caritase esimees.
Tema initsiatiivil rajati Tiranasse Pauluse katedraal. Selle kolmnurkne arhitektuur, mis järgib peapiiskopi ideed, sümboliseerib islami, õigeusu ja katoliikluse kooseksisteerimist Albaanias. Esimese missa uues katedraalis teenisid Vatikani kardinal-riigisekretär Angelo Sodano ja peapiiskop Rrok Mirdita 27. jaanuaril 2002. Peapiiskopi maja ehitati katedraali kõrvale.
1999. aasta jõulude ajal tervitasid katoliku peapiiskop Rrok Mirdita ja õigeusu peapiiskop Anastasios ühiselt rahvast.
Vaated
1997. aasta sündmuste süvapõhjus on väärtuste kriis.
Keelõis
Keelõied on näiteks karikakral.
Rrok Mirdita
Vaated
Ainult Kristus saab olla vastukaaluks Lääne ahvatlustele.
Uus-Estonia
Suurem osa Karsi rännanud eestlasi pärines Virumaalt ja kõige enam Rägavere vallast Põlula mõisast. Rakverest asus rongiga 10 vagunist koosnev väljarändajate ešelon Rakvere jaamast teele 22. aprillil 1885. Doni-äärsesse Rostovisse jõudes oli toidumoon ja raha otsas ja kohalikud võimud kandsid hoolt, et väljarändajad ei sureks nälga. Kuna Põhja-Kaukaasias enam vabu maid ei leidunud, jätkati 1886. aasta kevadel teekonda edasi Karsi ringkonda.
Mais 1886 rajatigi 6 kilomeetri kaugusel Karsi linnast eesti küla Uus-Estonia (Novoestonka). Asunduses oli siis 84 eesti peret ja 282 inimest.
Esimese maailmasõja puhkedes, jaanuaris 1915, põgenesid eesti asunikud Karsi linna. Lõplikult tuli koduküla maha jätta 1918. aasta kevadel türklaste pealetungi ajal, kui enamus asunikke (21 peret ja 107 isikut) põgenes Tbilisi kaudu Põhja-Kaukaasiasse ja leidis peavarju eesti asunduses Livonias. Küla rüüstati türklaste ja kurdide poolt ning põletati maha. Karsi jäänud eestlased pääsesid erinevalt teistest kristlastest sõja aegsetest tapatalgutest (Karsis tapeti 63 000 armeenlast), kuna neid peeti sakslasteks.
1920. aasta lõpul hakkasid asunikud kodukülla tagasi pöörduma, kuigi neile tehti selleks igasuguseid takistusi. Külla jõudis tagasi 8 eesti perekonda umbes 50 inimesega.
Nõukogude Venemaa ja Türgi vahel 23. märtsil 1921 sõlmitud Karsi lepinguga läks Kars Türgi koosseisu. Seejärel kaotasid Karsi eestlased igasugused sidemed ülejäänud eestlastega ja pikaks ajaks ka kogu välismaailmaga. Karsi kuulutati piiriäärseks välismaalastele suletud piirkonnaks.
Aastal 2002 elas ja võimalik, et ka praegu elab külas ilmselt neli eesti päritoluga isikut: Olga, Petro, August ja Melissa Albuk. Petro ja Augusti ema Olga oskab pisut eesti keelt.
Gotthard August von Helffreich
thumb|Gotthard August von Helffreich. [[George Dawe maal (1823–1825).]] pisi|Gotthard August von Helffreichi vappepitaaf [[Tallinna Toomkirikus]] Gotthard August von Helffreich (venepäraselt Богдан Борисович Гельфрейх) (27. jaanuar 1776 Purila mõis – 24. november 1843 Tallinn) oli baltisaksa päritolu Venemaa sõjaväelane.
Gotthard August von Helffreich sündis Purila, Atla ja Kädva mõisniku major Bernhard Johann von Helffreichi (1712–1784) ja Augusta Maria von Staali Inglistelt (1731–1776) pojana.
1790 astus ta Preobraženski polku reamehena. 1793. aasta veebruaris ülendati ta seersandiks. 1796. aastal vabastati ta sealt kapteni auastmes. Sama aasta juuni astus ta kaptenina Narva jalaväepolku ja ülendati mõne aja pärast majoriks. Ta viidi 1799. aasta märtsis üle Kizljari garnisoni, 1800. aasta märtsis Rostovi püha Dmitri kindluse garnisoni, 1803. aasta juunis Tbilisi musketäripolku ja sama aasta juulis Fanagori grenaderipolku. 6. detsembril 1804 ülendati ta alampolkovnikuks ja määrati pataljoniülemaks.
20. novembril 1805 osales ta Austerlitzi lahingus. Ta ründas vaenlast 3 korda ja vallutas 2 tulepesa. Ta sai paremasse külge haavata. Teda autasustati Vladimiri IV järgu ordeniga koos lindiga. 1. jaanuaril 1806 ülendati ta Fanagori grenaderipolgu ülemaks.
Ta sai 1810 kindralmajori ja 1814 kindralleitnandi auastme. Läks 1823 erru paljude haavade tõttu, mida ta oli oma sõjalise karjääri jooksul saanud.
Gotthard August von Helffreichi autasustati Püha Georgi III ja IV järgu, Püha Vladimiri II, III ja IV järgu ning Püha Anna I järgu ordeniga. Samuti autasustati teda Preisi Punase Kotka II klassi ja Austria Leopoldi II klassi ordeniga.
Tema portree asub Ermitaaži Isamaasõja galeriis.
Gotthard August von Helffreichile kuulusid Lohu ja Röa mõis.
Perekond
Gotthard August von Helffreich abiellus 1823. aastal Vasulas Charlotte Wilhelmine Annette von Stiernhjelmiga (1802–1872). Abielust sündisid:
Monstrum (ansambel)
Monstrum (ka Incognito ja Teravik) 1970. keskel tegutsenud oli eesti ansambel.
Ajalugu
Ansambli liikmed olid lapsepõlvesõbrad ja õppisid 20. keskkoolis. Proove tehti Tondil. Sama prooviruumis kasutas ka teine koosseis, kus mängisid näiteks Roald Jürlau ja Mikk Targo, kes mängisid hiljem ka lühikest aega Monstrumis/Incognitos, millest selleks ajaks oli saanud Teravik 2. Proovid algasid tihti improviseeritud teatrietendustega, riietuti kostüümidesse ja tehti grimm. Räägiti ka palju nii eesti kui ka maailma ansamblitest ja muusikast.
Esitati peamiselt lääne hard rock 'i bändide (Deep Purple, Uriah Heep, Led Zeppelin, Black Sabbath, Emerson) loomingut. Ansambel paistis silma lugude eriti originaalitruu esitusega. Sulev Kuusik oli ainuke kitarrist Eestis peale Elmu Värgi (Union), kes suutis Highway Stari (Deep Purple) kitarrisoolo õigesti ära mängida. Riho Kuub oli aga ainuke peale Arvo Rohde (jällegi Union), kes suutis võtta kõrgeid noote, mida oli vaja loos "Child in Time".
Kuna avalikeks esinemisteks (suuremad üritused, kultuurimajad, festivalid) oli pea võimatu luba saada, esineti peamiselt koolides. Suuremad kontserdid toimusid 1. Keskkoolis (Gustav Adolfi Gümnaasium) ja 2. Keskkoolis (Reaalkool). Ansambli populaarsus kasvas nii suureks, et kõik soovijad ei mahtunud enam kontsertidele. Andrus Kerstenbeck sattus ansamblisse juhuse tahtel. Helitehnik Kalle Lotamõis käis Tartu 5. Keskkoolis ja mängis ansamblis, mis tegi proove Elvas, kus Kerstenbeck pärit oli. Kui ansambli põhitrummar sõjaväkke võeti, tuli tema asemele Kerstenbeck.
Monstrumi üks väheseid avalikke esinemisi toimus Tartus Rajooni Kultuurimajas. Sealne ametlik ansambel oli Fix, mis aga viibis mujal esinemas. Kuna Monstrumit oli kuulama tulnud oluliselt rohkem rahvast kui ruum tegelikult lubas, purunes rohkearvulise publiku tõttu enamus saali sisustusest.
Pärast keskkooli asusid ansambli liikmed õppima TPI-sse. Ansambel kutsuti esinema Venemaale Vladimirisse ülikooliansamblite festivalile. Mänedžerina oli kaasas Olavi Pihlamägi, kuna ansambli mänedžeril Ari Dubinil olid liiga pikad juuksed. Monstrumi nimi ei läinud tsensuurist läbi ja esineda tuli Vektori nime all. Ansambel esines Venemaal edukalt, tekitades oma läänelikkuse ja kvaliteediga Vladimiris väikse kultuurišoki. TPI klubi ansamblina tuli võtta ka uus sobilikum nimi, selleks saigi siis Incognito.
1975 esineti ka Eesti Raadios aasta hiti kontserdil, millest on säilinud ka salvestus. Vähetuntud Incognito edestas hääletusel muuhulgas Kukerpille, Fixi, Rujat jt. Väidevalt oli tegu Kerstenbecki kavalusega, kes saatis Eesti Raadiosse sadu kaarte (tollal toimus aasta ansambli valimine saadetud postkaartide alusel, kuhu kuulajad kirjutasid kolm lemmikansamblit). Parimaks ansambliks valiti Gunnar Grapsi Ornament.
Voldemar Kann
Voldemar Kann (30. august 1919 Nursi – 15. jaanuar 2010) oli eesti graafik ja trükkal.
Võrumaal kaheksalapselises peres sündinud Voldemar Kann läks 1939. aastal aega teenima Eesti sõjaväkke, kust läks üle punaväkke ja värvati Saksa sõjaväkke. Tema sõjatee lõppes interneeritute ja sõjavangilaagrites Tšehhoslovakkias, Poolas, Saksamaal ja lõpuks Venemaal, polaarjoonest põhja pool asuvas Vorkutas.
1946. aastal pääses ta tagasi kodumaale ning asus tööle Tallinna Kunstihoones toiminud raamitöökotta. Järgmisel aastal rajati samadesse ruumidesse tänaseni tegutsev graafikakoda. Graafikakotta jäi ta tööle 48 aastaks, kujunedes eesti kõigi aegade kõige silmapaistvamaks ja mitmekülgsemaks graafikameistriks, uue graafilise tehnika cannprint loojaks.
Voldemar Kanni esimene esinemine tegevkunstnikuna laiema avalikkuse ees toimus alles 1994. aastal, mil ta sai 75-aastaseks ja juubeliga seoses korraldati tema isikunäitus. See väljapanek tutvustas täiesti küpset loojat, kelle tööd üllatasid kunstijõulise veenvusega ning avasid tee esinemistele järgmistel näitustel, sealhulgas ka kahel Tallinna rahvusvahelisel graafikatriennaalil.
Vormelipõhine muusika
"Vormelipõhine muusika" (pr.k Musiques formelles, i.k Formalized Music) on Iannis Xenakise muusikateoreetiline põhitekst.
Voldemar Kann
Isiklikku
1996. aastal jäi Voldemar Kann pensionile ja asus elama kodutallu Võrumaal, kus oli talupidaja.
Moritz Stensson Leijonhufvud
pisi|Moritz Stensson Leijonhufvud Moritz Stensson Leijonhufvud (10. september 1559 – 23. november 1607 Käggleholm) oli Rootsi riigitegelane, Raseborgi krahv.
Tema isa Sten Eriksson Leijonhufvud (1518–1568) oli alates 1539 Rootsi riiginõunik. Tema ema oli Ebba Månsdotter Lilliehöök. Tal oli vanem vend Axel Leijonhufvud ning kolm vanemat ja kaks nooremat õde, kellest kõik elasid vähemalt 34-aastaseks.
Voldemar Kann
Isiklikku
Voldemar Kanni tütar on Tuule Kann ja poeg Uku Kann.
Vormelipõhine muusika
232-leheküljeline prantsuskeelne esimene originaalväljaanne "Musiques formelles, nouveaux principes formels de composition musicale" on ilmunud 1963. aastal väljaande "La Revue Musicale" topelterinumbris 253-254 Pariisis Richard Masse kirjastuses ning selle sama väljaande kordustrükk 1981. aastal Pariisis Éditions Stocki kirjastuses.
Majakivi
pisi|Majakivi pisi|200px|Redel Majakivile Majakivi on migmatiidist hiidrahn Juminda poolsaarel Harju maakonnas Kuusalu vallas Hara külas. Tegemist on ruumala järgi Eesti suuruselt kolmanda rändrahnuga.
Vormelipõhine muusika
273-leheküljeline ingliskeelne, parandatud ja laiendatud väljaanne on ilmunud pealkirja "Formalized Music" all 1971. aastal kirjastuses Indiana University Press Bloomingtonis ja Londonis ning sama väljaande parandatud, veel kord laiendatud ja uue materjaliga täiendatud versioon ilmus Sharon Kanachi tõlkes ja toimetusel 1991. aastal kirjastuses Pendragon Press, Stuyvesant (NY).
Moritz Stensson Leijonhufvud
Moritz Stensson Leijonhufvud saadeti juba noorena Södermanlandi hertsogi Karli õukonda. 1584 sai temast hertsogi nõunik. 1588 oli ta saadiku ülesannetes Poolas ja 1592 Holsteinis. 1595 sai ta Närke maakonnakohtunikuks. 1598 määrati ta Västeråsi lossi asehalduriks. 1601–1602 oli ta Eestimaa kuberner. Seejärel sai ta riiginõunikuks ja töötas kuni surmani Rootsi riigikohtunikuna.
Ta abiellus 1592 Amalia von Hatzfeldiga (1560–1628). Neil sündis üks laps, tütar Ebba Leijonhufvud (aastal 1595), kellest sai kuninganna Kristiina kasuema. Pärast mehe surma müüs tema lesk Amalia Raseborgi krahvi tiitli juba samal aastal Moritza vennapojale Sten Axelsson Leijonhufvudile.
Majakivi
Rahnu pikkus on 15,1 m, laius 11,0 m, kõrgus 7,0 m, ümbermõõt 40,9 m ja kivi maht 584 m³.
Rahn on järskude, allosas negatiivse kaldenurgaga külgede ja lameda ebatasase, külgede poole madalduva laega. Rahnus esineb kinnislõhesid. Rahn paikneb soises metsas.
Rahn on alates 1963. aastast üksikobjektina looduskaitse all ning jääb Lahemaa rahvuspargi territooriumile. Kivi kõrvalt möödub Majakivi-Pikanõmme õpperada.
Bartholomäberg
Bartholomäberg on vald ja populaarne turismikeskus Austrias Vorarlbergi liidumaal Bludenzi ringkonnas.
Surnud 11. juunil
''Siin loetletakse 11. juunil surnud tuntud inimesi.
Ağdərə
Ağdərə ehk Martakert on linn Aserbaidžaanis Mägi-Karabahhi alal.
1991. aastani oli aserbaidžaanikeelne nimi Mardakert.
Schruns
Schruns on vald Austrias Vorarlbergi liidumaal Bludenzi ringkonnas Montafoni orus.
Läänes võib näha üht Vorarlbergi populaarsemat matkamis- ja ronimismäge Zimbat, mida kutsutakse Vorarlbergi Matterhorniks. Schrunsi raekoda|thumb|270px|right
Geograafia
Schruns asub 690 m kõrgusel merepinnast Montafoni orus Litzi jõe ääres, mis on Illi jõe lisajõgi. Kõrvalorg, mida nimetatakse Silbertaliks, algab Schrunsist. Piirkonnas on kõrge mägismaa, kuhu rongid ja suusaliftid enam ei sõida.
Umbes 45,2% alast on kaetud metsaga, 18,1% on mägine.
Tuntud inimesi
Schruns oli 1920. aastate alguses aastaid Ernest Hemingway lemmiksuusakeskus. Ta talvitas seal oma esimese naise Hadley ja vanema pojaga (kes oli siis alles imik) ning vaatas üle "Ja päike tõuseb" käsikirja. Hemingway klassikalises loos "The Snows of Kilimanjaro" meenutatakse kolmandas stseeni esimeses minevikupildis Shrunsi mälestusi. Need lume- ja liustikusuusatamise pildid seisavad vastu põhiloo Serengeti tasandiku kirjeldusele ja näevad ette eelseisvat teekonda Kilimanjaro lumme.
Richard Nikolaus von Coudenhove-Kalergi suri seal 1972. aastal, tõenäoliselt insuldi tõttu.
Elisabeth Schwarzkopf elas külas oma elu viimastel aastatel ja suri seal 2006. aastal.
Kammloomad
Kammloomad (Ctenophora) on loomade hõimkond, mida klassikaliselt on käsitletud koos ainuõõssetega Coelenterata (obsoleetne takson) hõimkonnas. Kammloomi on umbes 150 liiki.
Kammloomad on vabaltujuvad organismid, kel puuduvad kõrverakud. Lootelehtedest on neil peale ekto- ja endodermi ka mesodermi sugemeid.
Kammloomad elavad ainult meres, olles seega maritiimsed organismid.
Blons
Blons on vald Austrias Vorarlbergi liidumaal Bludenzi ringkonnas.
Villem Reimani monument
thumb|Villem Reimani monument Tartus Villem Reimani monument asub Tartus Toomemäel. Monumendiga mälestatakse eesti rahvusliku liikumise tegelast Villem Reimanit.
1931. aastal paigaldati Toomemäele Amandus Adamsoni loodud Reimani kuju, mis lõhuti 11. mail 1950 ideoloogilistel kaalutlustel. Uus, Mati Variku loodud monument avati 29. juunil 2004.
Reklaam
pisi|[[Modell Christy Turlington räägib 2000. aasta telereklaamis kopsuvähist ja nikotiinisõltuvusest ]] Reklaam on turunduses kasutatav kommunikatsioonivõte toodetele ja teenustele vahendatud tähelepanu pööramise kaudu tarbijate manipuleerimiseks. Reklaam on turunduse tähtsamaid vahendeid. Reklaami üks eesmärk on informeerida tarbijat meedia kaudu teatud toodete ja teenuste olemasolust ja omadustest nii, et sihtrühm sooviks neid tooteid ja teenuseid kasutada või osta. Teine eesmärk on levitada soovitud ideid ning ühtlasi muuta inimeste suhtumist, teadlikkust ja/või tarbimisharjumusi.
Reklaami liigitamine
Reklaame liigitatakse
Mitmele reklaami alaliigile (nt alkoholi- ja tubakareklaam, samuti poliitiline reklaam) on paljud riigid kehtestanud erilised piirangud. Näiteks ei lubata poliitilist välireklaami vahetult enne valimisi, alkoholireklaami noorteväljaannetes jne.
Reklaam Eestis
2020. aastal hinnati Eesti reklaamituru mahuks 88,7 miljonit eurot. Võrreldes varasema aastaga oli see 17% väiksem ja selle languse põhjuseks peetakse koroonapandeemia mõju. Reklaamiturust 27% võttis televisioon, 26,3% internetireklaam, 14,7% välireklaam ja 11,4% raadioreklaam.
Kõige paremini läks kriisiajal internetireklaami turul, mille maht oli 21,3 miljonit eurot. Sellest hinnanguliselt 9,7 miljonit liikus Google'isse ja Youtube'i ning 6,5 miljonit Facebooki ning Instagrami.
11. septembri terrorirünnakud
Hommikul kaaperdasid 19 relvastatud Al-Qā‘idah' terroristi USA idarannikult startinud neli reisilennukit. Kaks lennukit, American Airlinesi lend 11 ja United Airlinesi lend 175, rammisid New Yorgi Maailma Kaubanduskeskuse kaksiktorne. Tornid varisesid vähem kui kaks tundi hiljem kokku ja põhjustasid raskeid kahjustusi ülejäänud kompleksile. Kolmas lennuk, American Airlinesi lend 77, rammis Pentagoni ja põhjustas seal osalise varingu. Neljas lennuk, United Airlinesi lend 93, oma sihtmärgini ei jõudnud, sest kukkus Pennsylvanias alla, kui reisijad üritasid seda vasturünnakuga tagasi vallutada. Rünnakutes hukkus kokku 2996 inimest (k.a. kaaperdajad) ja need tekitasid üle 10 miljardi USA dollari varalist kahju. Lennu 93 sihtmärk pole siiani täpselt teada, arvatavasti oli see Washingtonis asuv Valge Maja või samas linnas asuv Kapitoolium.
Pärast rünnakuid langes kahtlus kiirelt Al-Qaedale ja USA ründas terrorismivastase sõja raames Afganistani, et kukutada Taliban, kelle režiimi all terroristid olevat tegutsenud. Samuti kehtestati uus sisejulgeolekuseadus USA PATRIOT Act. Al-Qā‘idah juht, Osama bin Laden, võttis rünnakute korraldamise omaks 2004. aastal. Bin Laden suutis tabamist vältida peaaegu kümme aastat enne, kui USA sõjaväe eriüksuslased ta 2011. aastal Pakistanis tapsid. Rünnakute korraldamisele kaasa aitamises on kahtlustatud ka Saudi Araabiat, kuid riik on seda alati eitanud ja sellele viitavaid tõendeid ei leidnud ka USA 11. septembri uurimiskomisjon.
Rünnakud avaldasid mõju ka maailma majandusele, sest Wall Street oli suletud kuni 17. septembrini. USA ja Kanada sulgesid pärast rünnakuid oma õhuruumi, ükski tsiviillennuk ei tohtinud startida ning juba õhus olevad pidid võimalikult kiiresti maanduma. USA-sse teel olnud lennud suunati Mehhikosse ja Kanadasse. Õhuruum taasavati 13. septembril. Erandina võisid õhuruumi kasutada sõjaväe ja politsei lennumasinad ja päästekopterid.
Maailma Kaubanduskeskuse rusud koristati ära 2002. aasta maikuuks ja Pentagon parandati ära aastaga. 2006. aastal alustati New Yorgis uue Maailma Kaubanduskeskuse ehitustöid, ning 2014. aastal avati kompleksi peahoone One World Trade Center. Rünnakutes hukkunute mälestamiseks on ehitatud mitmeid memoriaale. New Yorgis asub kaksiktornide asukohas muuseum ja memoriaalid on avatud ka Pentagoni juures ja Pennsylvanias Shanksville'i lähedasel põllul, kuhu kukkus United Airlinesi lend 93.
Motiivid
Osama bin Laden oli juba enne rünnakuid kuulutanud USA vastu püha sõja ning kutsus 1998. aastal muslimeid üles ameeriklasi tapma. 2002. aasta novembris ilmunud kirjas "Kiri Ameerikale" nimetas bin Laden rünnakute motiivideks muuhulgas:
Rünnakud
pisi|Kaaperdatud lennukite teekonnad 11. septembril 2001 pisi|püsti|Vaade WTC kompleksi suunas pärast Põhjatorni varingut pisi|Parameedikud Pentagonis vigastada saanut kiirabiautosse tõstmas 11. septembri hommikul kaaperdasid 19 terroristi neli reisilennukit, millest kolm olid teel Los Angelesse ja üks San Franciscosse. Lennukid startisid erinevatelt lennuväljadelt ning terroristid valisid teadlikult pikamaalennud, sest neid teenindavates suurtes lennukites oli palju kütust.
Neli kaaperdatud lendu olid:
Meedia hakkas rünnakuid ja selle järelmit kajastama kohe pärast seda, kui lend 11 WTC Põhjatorni rammis.
Sündmuste kulg
Kell 8:46 rammis American Airlinesi lend 11 Maailma Kaubanduskeskuse Põhjatorni põhjapoolset külge ja 17 minutit hiljem rammis lend 175 Lõunatorni lõunapoolset külge. Kell 9:37 rammis lend 77 Pentagoni ja 10:03 kukkus lend 93 alla, kui reisijad ja elusolevad meeskonnaliikmed üritasid seda tagasi vallutada.
Mõned lennukite pardal olnud inimesed jõudsid enne surma helistada oma lähedastele ja anda edasi tähtsat infot. Uurijad said reisijate antud info abil teada, et kaaperdajaid oli kõigi lendude pardal mitu ja nad said stjuardessidest jagu gaasi kasutades. Lisaks saadi teada, et piloodid tapeti ilmselt kaaperdamise ajal ja mitmeid stjuardesse ning vähemalt ühte reisijat oli kaaperdamiste ajal pussitatud. Stjuardess lennult 11, reisija lennult 175 ja reisija lennult 93 teatasid ka, et kaaperdajatel on pommid, kuid vähemalt üks reisija kahtles nende ehtsuses. FBI lõhkeainejälgi ei leidnud ja seetõttu järeldas 11. septembri uurimiskomisjon, et pommid olid ilmselt võltsid.
Kell 9:59 varises kokku Lõunatorn, olles põlenud 56 minutit. Kell 10:28 kukkus kokku ka Põhjatorn, olles selleks ajaks põlenud 102 minutit. Põhjatorni varingus sai kahjustada ka 7 WTC hoone, mis varises kokku 17:21. Osaline varing toimus ka Pentagoni lääneküljel.
Kell 9:42 teatas FAA USA õhuruumi sulgemisest. Kõik tsiviillennud said stardikeelu ja juba õhus olevad lennukid pidid kohe maanduma. Rahvusvahelised lennud kutsuti tagasi, suunati Kanadasse ja Mehhikosse või naasid USAsse. Lende ei toimunud kolm päeva. Rünnakud põhjustasid segadust ja valeinfo levikut. Ühe uudise kohaselt plahvatas USA välisministeeriumi peakorteri juures autopomm ja lennujuhid pidasid ühte lennukit kaaperdatuks, mis tegelikult seda ei olnud.
Hukkunud
Rünnakutes hukkus kokku 2996 inimest ja neis sai vigastada üle 6000 inimese. 265 hukkunut viibisid lennukite pardal (lennukite pardal olnutest ei pääsenud keegi eluga), 2606 inimest sai surma Maailma Kaubanduskeskuses ja 125 Pentagonis. Enamik hukkunutest olid tsiviilisikud, kuid hukkunute hulgas olid ka 343 päästjat, 72 politseinikku ja 55 sõjaväelast. Hukkunuid oli rohkem kui 90 riigist. 11. septembri terrorirünnakud olid maailma ajaloo ohvriterohkeimad ja USA ajaloo veriseim välismaise päritoluga rünnak.
New Yorgis viibisid rohkem kui 90% hukkunutest kohas, kus lennuk torne rammis või sellest kõrgemal. Põhjatornis jäid lõksu 1355 inimest, kes hukkusid torni varingus või mõnel muul põhjusel. Lõksu jäänud inimeste evakueerimine oli võimatu, sest politsei helikopterid ei saanud katusele maanduda ja majja sööstnud lennuk oli hävitanud liftid ning muutnud trepikojad läbimatuks. Torni varingus hukkusid ka 107 inimest, kes viibisid torni tabamuskohast allpool.
Lõunatornis oli A trepikoda läbitav ja selle kaudu evakueerusid 14 inimest, kes viibisid maja tabamuspiirkonnas, ja 4 tabamuskohast ülevalpool viibinut. Hädaabiteenistuste dispetšerid olid kõnedega ülekoormatud ja infopuuduses, mistõttu keelati tabamuskohast kõrgemal viibinud inimestel omapäi evakueeruda. Lõunatornis hukkus 630 inimest. Lõunatorni hukkunute arv oli märkimisväärselt väiksem, sest paljud hakkasid evakueeruma pärast seda, kui lennuk Põhjatorni rammis.
Tornidest kukkusid või hüppasid surnuks vähemalt 200 inimest, kes maandusid ümbritsevate hoonete katustel või maja esistele tänavatele. Paljud inimesed hukkusid ka seetõttu, et läksid trepist alla mineku asemel üles, lootes jõuda katusele ja saada helikopteriga päästetud. Helikopterid katustele ei maandunud ja katusele viivad uksed olid lukus.
Kaksiktornide varingutes hukkus peale tsiviilisikute ka 411 hädaabitöötajat. New Yorgi päästeteenistus (FDNY) kaotas 343 päästjat, kaplani ja kaks parameedikut. New Yorgi politsei (NYPD) kaotas 23 politseinikku ja Port Authority politseijaoskond kaotas 37 politseinikku. Lisaks hukkus kaheksa erafirmades töötanud parameedikut.
Kahjud
pisi|Päästetöötajad Pentagoni juures New Yorgis said lisaks kaksiktornidele kahjustada või hävisid ka mitmed teised hooned. Põhjatorn, Lõunatorn, Marrioti hotell (3 WTC) ja 7 WTC hävisid täielikult. 6 WTC, 4 WTC, 5 WTC ja jalakäijatesillad said rängalt kannatada. Deutsche Bank Building Liberty tänaval sai osaliselt kannatada ja see lammutati 2007. aastal. Maailma Kaubanduskeskuse ümbruses asunud hooned said samuti kannatada, kuid paljud on taastatud.
Põhjatorni tipus asunud sideantenni kasutasid ka mitmed tele- ja raadiojaamad, ning antenn hävis koos Põhjatorniga. Jaamad suutsid kiirelt leida teised antennid ja eetrisse naasta.
Pentagon sai lennukitabamusest rängalt kannatada ja hoones toimus osaline varing. Lennuk rammis enne hooneni jõudmist tänavavalgustusposte ja lennuki parem tiib tabas generaatorit enne, kui lennuk hoonesse lendas. Lennuki tükke leiti hiljem Pentagoni viiest ringist kolmes.
Päästetööd
pisi|püsti|New Yorgi päästja vaatamas kaksiktorni rusude poole New Yorgi päästeteenistus saatis Maailma Kaubanduskeskuse juurde 200 üksust (pooled linna üksused) ja neile lisandusid paljud päästjad ja parameedikud, kes tulid oma vabal päeval töökaaslastele appi. New Yorgi politsei saatis sündmuskohale sajad politseinikud ja oma lennusalga. Oma politseinikud saatis Maailma Kaubanduskeskusse ka Port Authority politseijaoskond (PAPD).
Sündmuskohal NYPD, FDNY ja PAPD oma tegevust omavahel ei koordineerinud. Kui politsei helikopterid märkasid, et tornid võivad kokku variseda, andis New Yorgi politsei oma töötajatele evakuatsioonikäsu ja enamik politseinikke jõudis evakueeruda. Politsei ei edastanud oma infot päästeteenistusele ja päästjad said evakuatsioonikäsu pärast Lõunatorni kokkuvarisemist. Kõik Lõunatornis viibinud päästetöötajad said surma. Põhjatornis viibinud päästjatest teadsid vähesed, et Lõunatorn oli kokku varisenud ning kehva raadioside tõttu ei kuulnud mõned päästjad korraldust lahkuda. Paljud päästjad ei teadnud ka, et tornist lahkumisega on kiire ja hukkusid varingus.
Vahetult pärast rünnakuid
FAA sai kell 8:32 info, et lend 11 on kaaperdatud, ja edastas info NORAD-ile. NORADi korraldusel startisid Massachusettsist kell 8:53 kaks hävituslennukit F-15. Info kaaperdatud lennukite kohta liikus aeglaselt ja oli segane, mistõttu võttis hävituslennukite startimine aega ja NORAD sai teistest lennukitest teada alles siis, kui need olid juba sihtmärkideni jõudnud või alla kukkunud. 9:30 saadeti õhuruumi patrullima lisalennukid, kui mõlemad Maailma Kaubanduskeskuse kaksiktornid olid tabamuse saanud. Kell 10:20 lubas USA asepresident Dick Cheney alla tulistada kõik tsiviillennukid, mille puhul on kaaperdamine kinnitatud. Luba ei edastatud lenduritele ja seda ei kasutatud kunagi, sest selleks ajaks olid kõik kaaperdatud lennukid hävinud. Mõned õhuruumi valvama saadetud lennukid startisid ilma laskemoonata ja piloodid teadsid, et kui neil tuleb kaaperdatud lennuk alla tulistada, peavad nad lennukit rammima ja viimasel hetkel katapulteeruma.
FAA sulges pärast rünnakuid USA õhuruumi ja kõik lennud tühistati. Lennuliikluse seiskumine jättis kümned tuhanded reisijad lennujaamadesse lõksu ja umbes 500 lennukit pidid otsa ringi keerama või suunati ümber teistesse riikidesse. Kanada lennujaamad võtsid sel päeval vastu 226 lendu ning riik sulges samuti oma õhuruumi.
Terrorirünnakute järel võtsid sajad politseinikud ja päästjad oma töökohast puhkuse ning suundusid appi New Yorgi kolleegidele, et aidata neid pärast varinguid toimunud päästetöödel. Lisaks suundusid inimesed verekeskustesse verd andma ja veredoonorite arv kasvas märkimisväärselt.
Andry Ervald
Andry Ervald (23. august 1958 – 21. märts 2011) oli eesti tõlkija, õpetaja, ajakirjanik ning muinasjuttude ja näidendite autor.
11. septembri terrorirünnakud
Vahetult pärast rünnakuid
Rünnakute tõttu kaotas üle 3000 lapse ema või isa.
Andry Ervald
Ta tõlkis eesti keelde C. S. Lewise, Roald Dahli jt autorite teoseid.
11. septembri terrorirünnakud
Riiklik reaktsioon
Pärast rünnakuid kasvas valijate toetus president Bushile 90 protsendini. Ta tegi rünnakutega seoses avaliku pöördumise 20. septembril. Peale Bushi sai populaarseks ka New Yorgi linnapea Rudy Giuliani, kelle rünnakutejärgset tegutsemist kiideti nii linnas kui ka üleriigiliselt.
Andry Ervald
On raamatute "Unenäorong. Muinasjutte ja muidujutte" (Petrone Print 2014) ja "Förvandlingar" (rootsi keelde tõlgitud lood; Atrium 2013) autor.
11. septembri terrorirünnakud
Riiklik reaktsioon
Pärast rünnakuid asutati palju fonde, mis pakkusid majandusabi hukkunute perekondadele ja ellujäänutele. Föderaalse hukkunu kompensatsiooni taotlemise tähtajaks, mis oli 11. septembril 2003, oli hukkunute perekondadelt saadud 2833 taotlust.
2002. aastal reformiti julgeolekusüsteemi ja asutati USA Sisejulgeolekuministeerium, mille peamiseks ülesandeks sai Ameerika Ühendriikide sisejulgeoleku tagamine. USA Kongress võttis vastu ka USA PATRIOT Acti, tuues põhjenduseks riikliku julgeoleku kaitsmise vajaduse. NSA sai laiad volitused kuulata ilma kohtu loata pealt telekommunikatsioonisüsteeme. NSA volitusi kritiseeriti korduvalt, kuid neid ei tühistatud.
Vihakuriteod
Varsti pärast rünnakuid külastas president Bush Washingtoni suurimat islamikeskust ja palus ameeriklastel muslimeid kohelda austusega. Presidendi palvest hoolimata toimus mitmeid muslimite ja Lõuna-Aasiast pärit inimeste vastaseid ahistamisi ja vihakuritegusid. Vägivalla all kannatasid ka sikhid, sest meessoost sikhid kannavad turbaneid ja seda seostatakse eelarvamuslikult muslimitega. Arizona osariigis lasti üks sikhist mees maha, sest teda peeti muslimiks. Peale inimeste rünnati ka mitmeid mošeesid ja ühte hindu templisse visati Molotovi kokteil.
Ameerika muslimite reaktsioon
USA muslimeid ühendavad organisatsioonid reageerisid rünnakute järel kiirelt ja kutsusid Ameerika muslimeid üles rünnakus kannatanuid igakülgselt abistama. Rünnakus kannatanuid toetati rahaliselt, anti verd, anti arstiabi, toitu ja pakuti ajutist varjupaika.
Rahvusvaheline reaktsioon
pisi|USA sõdurid Afganistanis Rünnakud mõisteti hukka üle kogu maailma ja paljud riigid pakkusid Ameerika Ühendriikidele oma toetust ja abi. Rünnakud mõistis hukka ka suur osa Lähis-Ida riikidest ja ka Afganistan. Märkimisväärseks erandiks oli Iraak, mis teatas ametlikult, et "Ameerika kauboid maitsevad oma inimsusvastaste kuritegude vilju". Märkimisväärne oli ka Saudi Araabia reaktsioon, sest kuigi antud riigi valitsus mõistis rünnakud ametlikult hukka, mõistsid paljud tsiviilisikud bin Ladeni põhjuseid. Pärast rünnakuid tekkisid pinged muslimite ja mittemuslimite vahel ka teistes riikides.
ÜRO Julgeolekunõukogu mõistis rünnakud resolutsioon 1368-ga hukka ja väljendas valmisolekut võtta kasutusele vajalikud meetmed, et reageerida terroriohule. Mitmed riigid muutsid terroritõrje seadusi ja külmutasid terrorismis kahtlustatavate isikute pangakontod. Lisaks arreteerisid paljude riikide politseinikud ja salateenistuste töötajad terrorismis kahtlustatavaid isikuid.
Rünnakule järgnenud kuudel üritasid tuhanded inimesed Afganistanist põgeneda, kartes USA sõjalist rünnakut. 17. septembril 2001 sulges Pakistan oma piiri Afganistaniga, sest riigis oli eelmistest konfliktidest juba niigi palju Afganistani sõjapõgenikke. 2001. aasta oktoobris ründas USA koos oma liitlastega Afganistani, et kukutada Taliban. Pakistan ei soovinud algselt USA-d aidata, kuid nõustus lõpuks lubama USA vägesid oma sõjaväebaasidesse ja andis ameeriklastele vangi üle 600 oletatava Al-Qaeda liikme.
USA avas võimalike terroristide kinnipidamiseks Guantanamo vangilaagri, kuid selle legitiimsuse on kahtluse alla seadnud mitmed inimõigusorganisatsioonid ja Euroopa Liit.
Mõju tervisele
pisi|Tolmuga kaetud inimesed New Yorgis
Rünnakute järel paiskus õhku tuhandeid tonne mürgiseid ühendeid, mis levisid üle Lower Manhattani. Neid ühendeid peetakse põhjuseks, miks paljud katastroofipaigas viibinud inimesed haigestusid ja/või hiljem surid. Tornide varingu järel tekkinud tolmupilve ja saastatud õhu tõttu haigestus umbes 18 000 inimest. Ameerika Ühendriikide Keskkonnakaitseagentuur (EPA) sai presidendilt käsu jälgida Lower Manhattani õhusaastetaset ja rahustada elanikkonda. Elanikkonna rahustamiseks mõjutasid Valge Maja ametnikud ka EPA seireandmeid, mis erinesid tunduvalt sellest, mida väideti rünnakute järel New Yorgi elanikele. EPA seire tuvastas, et õhusaaste langes rünnakute-eelsele tasemele alles 2002. aasta juunis.
USA Kongress võttis 2011. aastal vastu seaduse, mille kohaselt toetab föderaalvalitsus 11. septembri rünnakutest tekkinud pikaajaliste haiguste käes kannatavate inimeste ravi ja uuringuid. Uus seadus asendas rünnakute järel käivitatud süsteemid.
Ühe uuringu kohaselt sünnitasid rünnaku ajal rasedad olnud naised tõenäolisemalt enneaegse lapse ja neil oli suurem tõenäosus sünnitada terviseprobleemidega laps.
Majanduslik mõju
Rünnakutel oli märkimisväärne mõju USA ja maailmamajandusele. Börsid suleti 11. septembril ja taasavati 17. septembril. Pärast taasavamist pöördusid need rekordilistesse langustesse.
New Yorgi majandus sai kõvasti räsida, sest 2 960 000 m² Lower Manhattani äripindadest olid hävitatud või kahjustatud ning seetõttu kardeti, et sealsetel pindadel tegutsenud firmad ei naase enam vanasse piirkonda. Hilisemad uuringud on näidanud, et Manhattani äripinnad ja tööturg kannatas kardetust vähem, sest firmad tulid piirkonda tagasi.
Põhja-Ameerika õhuruumi taasavamise järel oli lennuliiklust tavapärasest viiendiku võrra vähem ja see tekitas majandusraskusi niigi probleemide küüsis vaevlevale USA lennundusele.
Rünnakutele järgnenud sõjad Afganistanis ja Iraagis ning suurenenud kulutused sisejulgeolekule tekitasid USA-le lisakulutusi vähemalt 5 triljoni dollari ulatuses.
Mõju kultuurile
11. septembri rünnakutel oli suur mõju Ameerika Ühendriikide ühiskonnale ja kultuurile. Pärast rünnakuid keskendusid inimesed kodusele elule ja veetsid aega oma perega. Lisaks suurenes kirikute külastatavus ja patriotismi väljendamine. Raadiojaamad eemaldasid teatud laulud oma listidest ja televisioonis, telesarjades, filmides ja kirjanduses on tihti kajastatud terrorirünnakute järelmõjusid.
Sotsiaalseks fenomeniks on saanud 11. septembri vandenõuteooriad, kuigi teadlased, insenerid ja ajaloolased neid ei toeta. Rünnakutel oli mõju ka religioonile. Mõnedes inimestes see tugevnes, sest otsiti lohutust ja üritati üle saada oma lähedaste surmast. Samal ajal hakkasid teised usklikud enda usus kahlema, sest nad ei suutnud rünnakuid sellesse sobitada.
USA rünnakutejärgset ühiskonda on kirjeldatud kui paranoilist ja uute rünnakute suhtes muresolevat. Samuti on märkimisväärselt tugevdatud turvameetmeid.
Föderaalne Juurdlusbüroo
Kohe pärast rünnakuid alustas Föderaalne Juurdlusbüroo (FBI) Ameerika Ühendriikide ja FBI ajaloo suurimat kriminaalasja, mis sai koodnimeks PENTTBOM. Juurdluse haripunktis osales selles üle poole FBI töötajatest ja kontrolliti pool miljonit vihjet. PENTTBOMi juurdluse lõppraporti kohaselt olid rünnakud korraldanud Osama bin Laden ja al-Qaeda.
Föderaalagendid tuvastasid kaaperdajad üsna kiiresti ja rühma liider, Mohamed Atta, tuvastati pagasi abil, mis oli jäänud Bostoni lennujaama. Atta pagas sisaldas kaaperdajate nimesid, juhtnööre ja al-Qaedale viitavaid pabereid. Föderaalne Juurdlusbüroo avalikustas kahtlustatavate kaaperdajate nimed paar tundi pärast rünnakuid. Kaaperdajate fotod ja nende kohta käiv informatsioon avalikustati 27. septembril 2001. 15 kaaperdajat olid Saudi Araabiast, kaks Araabia Ühendemiraatidest ja üks Egiptusest.
11. septembri keskpäeval kuulasid NSA ja Saksamaa luuretöötajad pealt Osama bin Ladeniga seotud telefonikõnesid. Luureteenistustel oli teada, et kaks kaaperdajat olid 2000. aastal reisinud bin Ladeni usaldusisikuga Malaisiasse ja rühma juht Atta oli käinud Afganistanis. Atta ja teised kuulusid Hamburgis tegutsenud terrorirühmitusse.
Kongressi juurdlus
2002. aasta veebruaris moodustasid USA Kongressi Senat ja Esindajatekoda ühise uurimiskomitee, mis uuris riigi föderaalagentuuride tegevust rünnaku eel. Sama aasta detsembris avaldatud lõppraporti kohaselt tegid FBI ja CIA mitmeid vigu ega kasutanud olemasolevat infot ära. Raporti kohaselt oli CIA teadlik, et võimalikud terroristid on Ameerika Ühendriikide pinnal ja ei teavitanud sellest FBI-d, et rünnaku läbiviimist takistada. Komisjon uuris ka võimalikku Saudi Araabia osalust terrorirünnakutes, kuid presidendi administratsioon käskis selle lõigu raportist salastada. Seetõttu on 28 lehekülge raportist tänaseni riigisaladus. Komisjoni kuulunud Bob Graham ütles ühes intervjuus, et komisjon leidis tõendeid, et välismaine valitsus aitas rünnakuid korraldada. 11. septembril hukkunud inimeste lähedased olid pärast komisjoni lõppraporti avaldamist vihased, sest osa küsimusi jäi vastamata ja osa lõppraportist oli salastatud. Salastatud osa avalikustamist soovivad tänaseni nii hukkunute lähedased, osad Kongressi liikmed ja ka Saudi Araabia valitsus.
11. septembri uurimiskomisjon
Riiklik uurimiskomisjon, mida juhtisid Thomas Kean ja Lee H. Hamilton, moodustati 2002. aasta teises pooles. Selle eesmärk oli uurida rünnaku asjaolusid ja rünnakute-eelset valmidust ning neile reageerimist. Komisjon avaldas oma lõppraporti 22. juulil 2004. Raporti kohaselt korraldas rünnakud al-Qaeda ja julgeolekuteenistused ei suutnud kehva koordineerimise tõttu rünnakuid ennetada. Komisjon tegi mitmeid ettepanekuid, kuidas selliseid rünnakuid edaspidi vältida. 2011. aastal väljendasid komisjoniliikmed rahulolematust, et mitmed nende soovitused olid 10 aastat pärast rünnakuid ikka kasutusele võtmata.
Ülesehitustööd
pisi|püsti|One World Trade Center juulis 2013 Kohe pärast rünnakuid teatas New Yorgi linnapea Rudy Giuliani, et katastroofipiirkond ehitatakse uuesti üles ja New York väljub sellest tugevamana.
Pentagoni vigastada saanud tiib parandati ära aastaga ja 7 WTC uus hoone avati 2006. aastal. Maailma Kaubanduskeskuse uut peahoonet hakati ehitama 2006. aastal, kui Larry Silverstein ja Port Authority olid rahastamises kokkuleppele jõudnud. One World Trade Centeri ehitus algas 27. aprillil 2006 ja torn avati 3. novembril 2014. 1 WTC on 541 meetrit kõrge ja see on läänepoolkera kõrgeim hoone.
Maailma Kaubanduskeskuse asukohta on plaanis ehitada veel kolm kõrghoonet ja nende ehitustööd on alanud.
Uurimise tulemusi
2016. aasta juuli keskel avalikustati Saudi Araabia võimalikku osalust käsitlevad dokumendid.
Peeter Tooming
pisi|Peeter Tooming 1989. aastal Foto: Jaan Künnap Peeter Tooming (1. juuni 1939 Rakvere – 17. mai 1997 Tallinn) oli eesti fotograaf, dokumentaalfilmirežissöör ja -operaator.
Töötas aastail 1961–1994 Tallinnfilmis dokumentaalfilmide režissööri ja operaatorina.
Tooming koostas oma fotodest üle 120 isikunäituse ning osales ligi 300 rahvusvahelisel fotokonkursil ja -näitusel. Ta pälvis kahel korral (1971 ja 1976) Rahvusvahelise Fotokunsti Föderatsiooni (Federation International de l'Art Photographique) FIAP-i kuldmedali ja sama organisatsiooni tiitli AFIAP (Artist FIAP, 1979).
Elukäik ja looming
pisi|Peeter Tooming 1987. aastal Foto: Jaan Künnap
Looming fotograafina
Tooming rõhus oma töödes ja manifesteerivates kirjutistes optika ja fotokeemia pakutavatele pildikeele subjektiveerimise võimalustele – ennekõike esitas modernistlikke arusaamu pildiruumi "iseseisvusest" argikogemuse suhtes. Infrapunase filmi, filtrite ja keemiliste eritehnikate kasutamine šokeeris vaataja arusaamu ka tonaalsete vahekordade osas. Tüüpiline oli ka lainurgobjektiivi ("Russar" 20mm) kasutamine ja fotode füüsiline deformeerimine. Omaette liini Toominga fotoloomes moodustas kontseptuaalne fotokasutus ("55 aastat hiljem" koos Carl Sarapiga, "Fotorondo", "Ühe päeva lugu", "Kahemõõtmeline tere" jmt).
Isiknäitusi
2019 Mees valgel hobusel: Peeter Tooming 80. Galerii Pallas, Tartu; Haljala Rahvamaja; Rakvere galerii; Sakala Keskus, Hiiumaa Muuseum; Kuusalu Rahvamaja; Kunda klubi; Valga muuseum jm. Kuraator Peeter Linnap, teostus Andrus Kannel.
2018 Siin ma olen. Peeter Toominga mustvalged fotod aastatest 1970-1985. Vastseliina Rahvamaja.
2014 Fotokunstnik Peeter Tooming 75. Tõstamaa mõisa kinokelder.
2013 Ajajoon. Peeter Toominga mustvalged fotod. Tõstamaa mõisa kinokelder.
2013 Siin ma olen. Peeter Toominga mustvalged fotod aastatest 1970-1985. TAM Galerii.
2009 Teerajaja. Peeter Tooming. Raevangla fotomuuseum, Tallinn.
2004 Peeter Toominga mälestusnäitus Haljala Rahvamaja.
1999 Tabamatu Tooming. Mälestusnäitus Tallinna Raevanglas.
1996 30-aastane fotologu Raevanglas. Raevangla fotomuuseum, Tallinn.
1995 55 aastat hiljem. Pärnumaa. Pärnu Muuseum.
1995 Kahemõõtmeline tere. Raevangla fotomuuseum, Tallinn.
1995 55 aastat hiljem. Raevangla fotomuuseum, Tallinn.
1995 Peeter Tooming. Retrospektiiv. Latvian Museum of Photography, Riga, Latvia.
1994 Sina, Jõgi. Kohtla-Järve Põlevkivimuuseum, Eesti.
1993 Minu Eestimaa. Zebra galerii, Karjaa/Ekenäs, Soome/Finland.
1987 50 aastat hiljem. Kiek in de Kök, Tallinn.
1986 Teekond Tartust Viljandi. Kiek in de Kök, Tallinn.
1985 Laiulugu. Kinomaja galerii, Tallinn.
1985 Lähenemine puule. Kiek in de Kök, Tallinn.
1985 Sina, jõgi. Kiek in de Kök, Tallinn.
1983 Ühe päeva lugu. Vilnius Fotogalerijos, Lithuania.
1983 Kõik rajad lõpevad meres. Kiek in de Kök, Tallinn, Tartu Linnamuuseum, Kärdla TK, Kohtla-Järve Põlevkivimuuseum ja Tartu Zoloogiamuuseum.
1982 Fotorondo. Kiek in de Kök, Tallinn.
1982 Fotorondo. Põlevkivimuuseum, Kohtla-Järve.
1981 Selected Photographs. Artists Club, Torino, Itaalia.
1981 Milano Circolo Fotografico Milanese. Milano, Itaalia.
1981 Gruppo Fotografico il Cupolone. Firenze, Itaalia.
1980 Selected Photographs. Schaufenstergalerie, Wienna, Austria.
1980 Igas tulekus on minek. Kiek in de Kök, Tallinn ja Haapsalu Kultuurimaja.
1979 Selected Photographs. Šiauliai Museum of Photography.
1979 Selected Photographs. Riga Municipal Museum, Riga, Latvija.
1979 Selected Photographs. Photography gallery, Prjbor, Czechoslovakia.
1979 Tagasipöördumine koju/Returning Home. Kiek in de Kök, Tallinn.