cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Acoussion Live
Ajalugu
2016. aastal toimus esimene avalik üritus. Seekord peatuti 23. juulil Vana-Veski Puhkekeskuses ning võõrustati ca 500 külastajat. Esinesid Kalev Rajangu, WhoKris?, EIXD (hilisema nimega EiK), Robin Juhkental, Silver Sepp, Alise Joste (Läti), Ziggy Wild, Kristjan Üksküla, Mari Jürjens, Mauno Meesit, Janno Reim (Super Hot Cosmos Blues Band), Frankie Animal, Levski ning DJ-d Liisi Voolaid ja Jon Mikiver.
7. aprillil 2017 sai festival kevadise kaaslase: linnafestival Acoussion Spring leidis aset Tallinnas Lennusadamas ning seda väisas ligikaudu 600 muusikasõpra. Üles astusid Vaiko Eplik, Marie ja Raul Vaigla, Sive (Iirimaa), The Boondocks, Dillon (Saksamaa) ja NOËP.
2017. aastal aset leidnud Acoussion Live 2017 toimumispaigaks valiti Küla Villa Saku vallas Harjumaal. Seekord oli festival kahepäevane ning vältas reedest, 21. juulist, pühapäeva, 23. juuli varahommikuni. Kümnel laval esines 20 artisti: Bill Laurance (Suurbritannia), IIRIS (Iiris Vesik), Estonian Voices, Pomme (Prantsusmaa), Maarja Nuut, Elephants From Neptune, Mick Pedaja, Reket (Tom-Olaf Urb), Richard Walters (Suurbritannia), Svidanie (Venemaa), SUMRA, The Notes, The Jingles, Lepatriinu, RObAM (Markus Robam), Tintura, Rake, Lucas Christopher Varema, DJ Girti Suun ning DJ-d Sander Mölder ja Peeter Ehala (Tiks).
9. veebruaril toimus Tallinnas endise kino Helios ruumides talvefestival Acoussion Winter. Festivalil esinesid Panbeats, Elias Kahila (Soome), Siiri Sisask, Pomme (Prantsusmaa), Frankie Animal, Rainer Ild, The Boondocks ning DJ-d Girti Suun ja Liisi Voolaid.
Sidabravas
Sidabravas on alev Leedus Šiauliai maakonnas Radviliškise rajoonis, Sidabravase valla halduskeskus. Alev asub Kiršinase jõe kaldal.
Grüner Veltliner
thumb|"Grüner Veltliner" "Grüner Veltliner" on valge viinamarjasort, mida kasvatatakse peamiselt Austrias, Slovakkias ja Tšehhis. Eriti populaarne on ta Austrias – 2008. aasta seisuga kasvatati seda viinamarjasorti umbes kolmandikus Austria viinamajaistandustest.
Sidabravas
Sidabravast mainiti esimest korda aastal 1829, mil mõisnik Matas Tracevskis lasi sinna rajada kiriku. Asula nimi tuleb sellest, et kiriku asutaja olevat enne surma poola keeles öelnud Szczodro odwdzięczył się Bogu (Jumal tasub heldelt). Esialgne nimi oligi poolapärane Ščodobrovas, mis hiljem Sidabravaseks mugandus. Alev aastast 1972.
Jordin Sparks
Jordin Brianna Sparks (sündinud 22. detsembril 1989) on R&B ja poplaulja, laulukirjutaja ja näitleja Ameerika Ühendriikide Arizona osariigist Glendale'ist. Jordin sai kuulsaks "American Idoli" kuuenda hooaja võitjana.
Sparks oli vaid 17-aastaselt "American Idoli" noorim võitja. Ta "American Idoli" võidule järgnes ta esimese omanimelise albumi väljaandmine 2007, aastal, mis teenis välja plaatinaplaadi staatuse, kuna plaati müüdi maailmas umbes 2 miljonit eksemplari. Sparksi teine singel "No Air", milles on ka Chris Brown, on laul, mida on tasulisena kõige rohkem alla laaditud kõigist "American Idoli" võistlejatest – seda on maailmas müüdud umbes 4 miljonit digitaalset eksemplari. Tänu debüütalbumi edule ja plaadi singlitele on Jordin võitnud American Music Awardi (2008) ja saanud Grammy nominatsiooni (2009).
Airika Harrik
Airika Harrik (sündinud 28. veebruaril 1995 Tallinnas ) on eesti ajakirjanik ja kirjanik.
Jordin Sparks
Sparksi teine album "Battlefield" anti üle maailma välja 2009. aasta juulis ja debüteeris 7. kohal USA-s, kolm kohta kõrgemal kui ta esimene album. Albumi singel, samuti pealkirjaga "Battlefield", jõudis esikümnesse Billboard Hot 100-s ja seda on siiani müüdud üle miljoni eksemplari. Sparksi singleid on ostetud umbes 9 miljonit. Sparksi kõik viis esimest singlit jõudsid USA-s Billboard Hot 100-s esi-20 hulka, kolm neist esikümnesse. "Battlefieldi" teine singel "S.O.S. (Let the Music Play)" oli ta esimene laul, mis tuli esikohale USA Billboardi Hot Dance Club Play's, muutes selle ta esimeseks esikohasingliks USA-s.
Airika Harrik
Harrik on lõpetanud Pelgulinna Gümnaasiumi kunstiklassi ja Tallinna 21. Keskkooli.
Jordin Sparks
Elulugu
Sparks sündis Phoenixis Arizonas Jodi Weidmann Sparksi ja Phillippi Sparksi peres. Tal on noorem vend Phillippi "PJ" Sparks Jr, kes mängib jalgpalli. Ta kasvas üles Ridgewoodis New Jersey äärelinnas, samal ajal kui tema isa mängis New York Giantsis. Pärast New Jerseys elamist läks Sparks Loode Ühiskondlikku Kristlikku kooli Phoenixis kaheksandasse klassi. Sparks käis Sandra Day O'Connori keskkoolis kuni 2006. aastani, kui ta läks koduõppele, et ta saaks paremini keskenduda laulmisele. Sparks on Evangeeliumi kristlane ja käib Calvary Community Church Phoenixis. Oma "American Idoli" eluloos ta tänab oma vanemaid ja Jumalat võidu puhul. Ta kannab puhtusesõrmust, mis sümboliseerib ta tahet jääda süütuks kuni abieluni. Ta võitis aasta parima noore artisti auhinna Arizonas kolm aastat.
Airika Harrik
Samuti on ta lõpetanud cum laude Tartu Ülikooli etnoloogia, folkloristika ja rakendusantropoloogia magistriõppe.
2011. aastal avaldas Harrik 16-aastaselt ulmelise noorteromaani "Iseenda laps" (Randvelt Kirjastus, 444 lk). Romaan on esimene osa triloogiast, teine köide "Õnnistatud needus" (360 lk) ilmus 2012. aasta lõpul ja kolmas köide "Elu pärast surma" (344 lk) 2013. aastal.
Alates 1. märtsist 2020 töötab Harrik uudistetoimetajana ERRi teadusportaalis Novaator.
Jordin Sparks
"American Idol"
Sparks esines kaks korda "American Idoli" seitsmenda hooaja saadetes.
Pärast telesaadet "Idols"
pisi|160px|Sparks esinemas turneel "[[American Idols LIVE! Tour 2007"]] Sparksi laulud "American Idolist" on olnud müügil iTunesi poes ja "American Idoli" veebilehel kui Jordin Sparks (EP) peagi pärast "Idoli" finaali, koos teiste lauludega, mis ei mahtunud EP-le ja olid müügil eraldi singlitena. Vastavalt SoundScani avaldatud arvudele USA Todays on Blake Lewis müünud rohkem digisingleid kui Sparks, aga Sparksi minialbumit müüdi rohkem kui Lewise oma.
Pärast "American Idoli" finaali esines Sparks mitmes telesaates. Ta esitas finaali laulu, "This Is My Now" "Live with Regis and Kellys", "The Morning Show with Mike and Julietis", "The Today Show's", "The Early Show's" ja "The View's". Sparks esines veel "The Tonight Show's", "The Ellen Show's", "Larry King Live'is", "Total Request Live'is" ja "106 & Parkis". 4. juulil 2007 esitas Sparks "God Bless Americat" ja "America the Beautifuli" Macy's Fourth of July Fireworks Spectacularis koos Lewise ja Melinda Doolittle'iga.
Lisaks tele- ja raadioesinemistele on Sparks olnud ajakirja Entertainment Weekly kaanel ja olnud ka VIBE-s, TV Guide'is, Glamouris ja muudes väljaannetes.
Lavanttali Alpid
thumb|Seetali Alpid ja Zirbitzkogel
Jordin Sparks
2007–2008: Jordin Sparks
17. augustil 2007 teatati, et Sparks sõlmis lepingu 19 Recordings/Jive Records/Zomba Label Groupiga, saades esimeseks "Idoli" võitjaks, kes plaadifirmaga liitub. Ta debüütalbum tuli välja 20. novembril ja 27. novembril 2007. Koos etiketi väljakuulutamisega avaldati esimene singel "Tattoo", mis ilmus USA raadiosse 27. augustil 2007. Loost sai albumi esimene esikümne singel. 3. veebruaril 2008 teatati, et "No Airist" saab Sparksi teine singel. Laulust sai hitt enne, kui see ametlikult singlina ilmus ja saavutas 3. koha edetabelis "Billboard Hot 100", kuhu see jäi neljaks järjestikuks nädalaks. Ta esitas "No Airi" Chris Browniga 10. aprillil 2008 saates "Idol Gives Back". Sparks on ainuke Idol väljaspool Austraaliat, kes pääses ARIA singliedetabeli tippu. Laul ületas kolme miljoni tähise tasulistes allalaadimistes 11. oktoobril 2009. See on esimene laul "American Idoli" poolt, mis tegi nii. See on samuti ka Chris Browni esimene laul, mis ületas kolme miljoni tähist. 3. veebruaril 2008 laulis Sparks rahvuslikku hümni Super Bowl XLII-il. Ta oli hiljuti ka esinenud 2007. aasta NBA finaali esimesel mängul, mis peeti San Antionio Spursi ja Cleveland Cavaliersi vahel. Sparks esines ka NBA Rookie mängu ajal NBA All-Star Weekendi kestel 2008. aasta veebruaris. Ta esines austusavaldusega Aretha vastu NAACP auhindadel. Ta oli hiljuti esinenud lugupidamiseavalduses Diana Rossile 2007. aasta detsembris. 2008. aasta aprillis teatati, et Sparks läheb kosmeetikafirma Avon meeskonda, et saada teismelistele keskendunud tootesarja Mark esindajaks.
Lavanttali Alpid
Lavanttali Alpid (saksa: Lavanttaler Alpen, sloveeni: Labotniške Alpe) on Kesk-Ida-Alpide osa Austrias ja Sloveenias Muri (põhjas) ja Drava (lõunas) jõe vahel.
Jordin Sparks
2007–2008: Jordin Sparks
Sparks oli Alicia Keysi soojendusesineja USA-s ta turneel "As I Am Tour". Enne turneele minekut oli ta GMA Dove Awardsil Michael W. Smithi austusavalduse osana. Enne turnee avalööki sundis potentsiaalne karjääri ohustav kurguvigastus Sparksi mõned nädalad sõusid ära jätma. Ta esimene kontsert oli algselt plaanitud Alicia Keysi soojendusesinejana 19. aprillil 2008. Ta oli tagasi teel Alicia Keysiga 30. aprillil. Ta jäi turneele kuni viimase sõuni, mis oli 18. juunil. Sparks ühines Keysiga Austraalia turneele 2008. aasta detsembris. Austraalia osa turneest algas 6. detsembril 2008 Aucklandis Uus-Meremaal ja lõppes 20. detsembril 2008 Perthis Austraalias. "One Step at a Time" oli kolmas singel albumilt ja oli ametlikult USA-s välja antud 10. juunil 2008. Laul jõudis esi-20 hulka Hot 100-s ja esiviisikusse Pop 100 edetabelis. Ta on käinud saadetes "Regis and Kelly", "So You Think You Can Dance", "Good Morning America" ja "Canadian Idol" "One Step at a Time'i" reklaamimas. "One Step at a Time'i" eduga sai Sparksist esimene ja ainuke "American Idoli" võistleja, kelle kõik neli esimest singlit on kunagi saanud Billboard Hot 100 esi-20 hulka. 2008. aasta augustis Sparks oli Jesse McCartney kaaspeaesineja turneel. Sparks oli määratud presidendi nõukogu liikmeks president George W. Bushi poolt Teenistus ja kodanikuosavõtus kaheaastase ametiajaga koos teiste kuulsustega nagu Corinne Bailey Rae ja Michael W. Smith, kellega ta oli ka varem koos töötanud.
Lavanttali Alpid
Mäed on saanud nime keskse Lavanttali oru ja seal voolava Lavanti jõe järgi. Ajalooliselt vaadati neid ka koos naabruses asuvate Gurktali Alpidega suuremate "Noriki Alpide" osana, kuid sellisel rühmitamisel ei olnud geoloogilist alust.
Jordin Sparks
Turneed
Headlining
Lavanttali Alpid
Jaotus
Lavanttali Alpide peamised mäestikud on
Jordin Sparks
Turneed
Ühistuurid
Soojendusesineja
Reaktor (ajakiri)
Reaktor on Eestis ilmuv veebipõhine ulmeajakiri. Ajakiri avaldab algupärast ulmekirjandust, tõlkekirjandust, koomikseid, intervjuusid autoritega, raamatute, filmide jm arvustusi, uudiseid ja muud ulmega seonduvat.
Reaktor hakkas ilmuma 2011. aasta oktoobris ja see on sellest ajast peale ilmunud 12 korda aastas. Ajakiri on loetav veebilehel Ulmeajakiri.ee
Hobusetekk
pisi|Hobusetekk ([[Prantsusmaa, 2013)]] Hobusetekk on hobuse katmiseks kasutatav tekk.
Reaktor (ajakiri)
2023. aasta aprillis kuulus ajakirja toimetusse: Joel Jans, Agur Karukäpp, Riho Välk, Tarmo Raudsep, Ene Koppelmann, Artur Räpp, Kristjan-Jaak Rätsep, Jüri Kallas ja Laura Loolaid.
Hobusetekk
Eesti rahvakultuuris kasutati hobusetekina sageli vana, kulunud saani-, sõidu- või voodivaipa.
Aische senjöörilinnus
Aische senjöörilinnus (prantsuse Château d'Aische) oli keskaegne läänilinnus, mis asetseb Belgia Kuningriigi keskosas, prantsuskeelses Valloonia regioonis, Namuri provintsis (flaami Namen) Éghezée vallas (kommuun) Aische-en-Refaili külas.
Aadress: Rue du Château, Aische-en-Refail, Eghezée, Belgia.
Ajalugu
X sajandist kuni XV sajandi alguseni valitsesid piirkonda Namuri krahvide dünastiad, kelle liikmed olid ka krahvkonna lääniisandad. Piirkonna keskus oli Namuri linnus ja linn. Aische asetseb viimasest umbes 20 km põhja pool.
Juba tõenäoliselt XII sajandil on ehitatud algne kindlustatud punkt väikese tornlinnuse näol Aische külasse Refayti perekonnale läänistatud mõisa või talu maadele. Naabruses, umbes 15 km lääne pool, asetses Walhaini linnus. Põhja poolt Aisched kulges Brabanti hertsogkonna piir, millesse ka XII sajandil rajatud Walhaini linnus kuulus.
1211 mainitakse esmakordselt Aische senjööre, linnust XV sajandil. Aastatest 1204–1209 pärinevas dokumendis on mainitud Henricus de Refayti nime.
1284 räägitakse Colard de Refaitist Aisches, 1288 on ürikutes nimetatud ka Liebers de Refayti isikut.
Umbes aastatel 1345–1438 kandsid Refayt'i senjööride nime Glimesist pärit isa ja poeg Guillaume ja Jaques de Glymes'id
1462 sai Vaulx de Refayti perekonnast üks võimsamaid Namuri maakonnas, kui Aische linnusepiirkonnaga liideti ka teised sealsed valdused ja moodustus Aische senjöörkond.
XVI sajandi lõpul, Hispaania kuninga valitsusperioodi alguses, rajati laiema majandusmõisa tarbeks eeslinnusekompleks. Samuti laiendati pealinnuseala suure värava ja avara eeshooviga. Kui vanemad ehitised olid veel enamjaolt paekivist, siis tollased kaitsemüürid nii pea- kui ka eeslinnusel laoti juba punastest tellistest.
1647. aastast kuulus linnus Du Bois' perekonnale. 1648 ostis Aloysio du Bois linnuse 5400 floriini (kuldna) eest Hispaania kuningalt või tema domeenidelt. Talle kuulusid juba Refaili kindlus-tsitadell koos Walhaini feodaalmõisaga, häärber Antwerpenis, Wyneghemis asuv Kijkuiti loss ja Deurnes asuv Zwarte Arendi loss. Perekonna teadaolevad esivanemad olid käsitöölised, üks neist oli Brüsselis elanud Cornelius van de Bossche ehk du Bois, kes suri selles linnas 1525. aastal. Üks tema pojapoegadest Louis du Bois asus 1561. aastal elama Antwerpenisse ja abiellus seal Gertruda Pellicorne'iga. Nende poeg kaupmees Aloysio du Bois läks Veneetsiasse ja teenis seal varanduse. 1637. aastal Antwerpenis omandas ta mitmeid kinnistuid, samuti õiguse Aische-en-Refaili senjöörkonnale.
1672. aastal annetas Hispaania regent, Austria ertshertsoginna, Prantsusmaa ja Navarra kuninganna Maria Teresa (ka Maria Theresia von Spanien) Aloysio pojale Gilles du Bois'le pärusaadli seisuse ühes rüütlitiitliga. Gilles abiellus oma nõo Maria Tholincxiga, kes tõi endaga perekonda kaasavarana Vroylande valdused. Tänu Tholincxi perekonnale jõudis du Bois' omandusse ka Hobokenis asuv Zorgvliet' loss. 1676 aastal andis Hispaania kuningas Charles II Vroylande ja Aische härrale Louis du Bois'le rüütlitiitli. 1701. aastal andis Hispaania kuningas Philip V Vroylande ja Aische isandale Arnould du Bois'le rüütlitiitli.
Aastatel 1760–1780 ehitas Simon de Neuf, Aischest pärit Philippine du Bois’ abikaasa, linnuse lossiks ümber. Kõrgendati valdustorni ühe korruse võrra, ehitati juurde kaks hoonetiiba, laiendati vallikraave ja rajati uus sild. Valdust ümbritses koos metsaga 430 ha maad. Seejärel päris lossi Simoni kasupoeg krahv Charles Ignace d'Oultremont de Wégimont (1753–1803). Charles Ignace d'Oultremont ja Anne de Neuf d'Aische olid Émile d'Oultremonti ja Olympe d'Oultremonti vanemad. Viimane oli ka parun Ferdinand du Bois de Nevelle'i abikaasa, kes selle lossi ka abikaasa kaasavarana pärandusena omale sai.
Max Plancki-Humboldti uurimispreemia
Max Plancki-Humboldti uurimispreemia, kuni 2018. aastani Max Plancki uurimispreemia (saksa keeles Max-Planck-Humboldt-Forschungspreis; Max-Planck-Forschungspreis) on teaduspreemia, millega Max Plancki Ühing koos (alates 2018. aastast) Alexander von Humboldti Fondiga tunnustab rahvusvahelise teaduskoostöö edendamise raames teadlasi.
Aische senjöörilinnus
Ajalugu
1830. aastast saadik lossis enam alaliselt ei elatud ja pärast 1865. aastat see hüljati.
Max Plancki-Humboldti uurimispreemia
Teaduspreemia asutati 1990. aastal.
Aische senjöörilinnus
Ajalugu
1898 päris valduse Moretus de Bouchout' perekond.
1948 ostis eeslinnusealal oleva mõisa talunik Albert Lemense Libotte koos abikaasaga, 1950 osteti kinnistule juurde ka pealinnusealal olev loss ja tiik.
Max Plancki-Humboldti uurimispreemia
1990. aastal pälvisid preemia 35 teadlast. 1992. aastal, kui preemiasaajate hulgas oli ka Eesti akadeemik Endel Lippmaa, oli premeerituid kokku 72.
Aische senjöörilinnus
Ajalugu
II maailmasõja ajal sai loss kannatada ja pärast seda see uute omanike poolt ka osaliselt lammutati. Lahtilõhutud kive ja talasid kasutati eeslinnusealal oleva elumaja kaunistuseks või müüdi ära.
Max Plancki-Humboldti uurimispreemia
Alates 1995. aastast hakkas preemiasaajate hulk aastati vähenema. Aastatel 2004–2016 piirduti vaid kahe laureaadi nimetamisega. Alates 2018. aastast on preemiasaajaid üks.
Aische senjöörilinnus
Ajalugu
Aastatel 1977-1978 klassifitseeriti allesolevaid lossirajatisi ja määrati nad muinsuskaitse alla varemete kategoorias.
1981. aastal kuulus pealinnuse lossiala antiigikaupmees Marcel Beckerile, kes rajas sinna vanade kappide remonditöökoja. Suuremat remonti ta teha ei saanud, üritas lihtsalt kinnitada müüris lahtiseid ja alla kukkuda ähvardanud kive. Siiski varises mõne aja pärast kokku osa tornist - selle läänenurk. Tänapäeval on lossiruumiid hädapäraselt katustatud, seal on antiigiladu ja lossi saavad külastada vaid antiigiostuhuvilised.
1982 inventariseeriti linnusevaremeid ülevaatlikult.
Külas korraldatakse keskajateemalisi üritusi.
2020. aasta veebruari seisuga olid pealinnuse XVI sajandist pärit varemed müügis hinnaga 275 000 eurot.
Ehitus
Arvatakse ka, et oletatav peatorn ei olnudki päris algne valdustorn ehk donjon, kuna selle müürid ei ole eriti paksud ja vundament ei ulatu kuigi sügavale, samuti pole märke korstnalõõridest ega võimalikest tualettruumidest, mille tõttu see torn ei taluks eraldi piiramist ega kaitsetornina kasutamist. Mis tähendaks, et selle rajatise puhul oli lihtsalt tegemist tavalise pealinnuse nurgatorniga
Praegune seisukord
Osaliselt, kuigi peaaegu täies kõrguses, on säilinud valdustorn, mille üks külg (suur osa läänenurgast ja edelaküljest) on maha varisenud. Algsest pealinnusest on säilinud ilmselt ainult vundament, mõned säilinud kõrgemad müürid ei pruugi pärineda linnusest, vaid võivad pigem hilisemast lossi aegsest ümberehitusest. Suuremalt osalt on säilinud eeslinnuse kehand koos värava ja väikeste ümmarguste tulirelvadele mõeldud nurgatornidega kastelli lõuna-, ida- ja põhjanurgas. Vallikraavid on tänapäevaks suuremalt jaolt kinni aetud, tiike saab aimata veel linnuse kirde ja loodeküljel ning osaliselt kinnikasvanuna ka pealinnuse edelaküljel.
Kuna kinnistu rajatised on muinsuskaitse all, siis komplitseerib see varemete remontimist ja objekt nõuab põhjalikumat restaureerimist. Kuna loss on kvalifitseeritud varemeteks, vajab ehitusprojekt spetsiaalse komisjoni eriotsust sihtotstarbe muutmise kohta.
Soeginina kihid
pisi|Soeginina pangal paljanduvad ülemises osas Soeginina kihid Soeginina kihid (inglise keeles Soeginina Beds) on siluri ajastu Rootsiküla lademe Rootsiküla kihistu ülemised kihid. Neid hakkas esimesena eristama Rein Einasto aastal 1970.
Kihtide stratotüüp on Soeginina pank, selle neostratotüüp on pärit Kipi puuraugust, kus kihid esinevad 25.60..29.1 meetril. Kihid on nime saanud Soeginina pangalt.
Kihtide all lamavad Vesiku kihid.
Soeginina kihid koosnevad Rootsiküla kihistule ebatüüpiliselt alumises osas täielikult dolomiidistunud poorsest teralisest lubjakivist, keskmises osas stromatoliite sisaldavast lubjakivist, ülemises osas aga mustrilisest dolomiidist.
Sakla kihistu
Sakla kihistu (inglise keeles Sakla Formation) on siluri ladestu Rootsiküla lademe kihistu.
Kihistut hakkas esimesena eristama Rein Einasto aastal 1962. Kihistu stratotüüp on pärit Sakla puuraugust, kus kihistu esineb 44.8..71.3 meetril. Kihistule on nime andnud Sakla küla.
Kihistu esineb Saaremaa idaosa ja Rootsiküla lademe mandriosas. Selle moodustab paksukihiline ja ühtlane dolomiit, mis kihistu lääneosas sisaldab ka kristallidena püriiti.
Kunila kalme
Kunila kalme on muistne kalme Jõgeva maakonnas Põltsamaa vallas Jaaniantsu-nimelisel voorel.
Jaaniantsu-nimeline voor on kruusavõtmisega suuresti hävitatud.
Kalme pärineb venekirveste kultuuri perioodist.
1938 leiti kalmest luustik koos venekujulise kirvega. 1948 tehti seal Lembit Jaanitsa juhendamisel arheoloogilisi kaevamisi.
Tsukasa Umesaki
Tsukasa Umesaki (jaapani keeles 梅崎 司 Umesaki Tsukasa; sündinud 23. veebruaril 1987 Isahayas) on Jaapani jalgpallur, poolkaitsja.
Ta sündis aastal 1987 Isahayas (asub Nagasaki prefektuuris).
Koondisekarjäär
Jaapani jalgpallikoondises mängis ta aastal 2006 1 mängu.
Henrik Kristoffersen
pisi|Henrik Kristoffersen (2011) Henrik Kristoffersen (sündinud 2. juulil 1994 Lørenskogis) on Norra mäesuusataja, kes on spetsialiseerunud slaalomile ja suurslaalomile.
Kristoffersen on neljakordne juunioride maailmameister. 2014. aasta taliolümpiamängudel Sotšis võitis ta 19-aastaselt slaalomis pronksmedali, saades nii noorimaks meesmäesuusatajast olümpiamängude medalivõitjaks.
Väino Paris
Väino Paris (13. aprill 1921, Tartu – 27. veebruar 2001) oli eesti maalikunstnik.
Henrik Kristoffersen
2018. aasta taliolümpiamängudel Pyeongchangis võitis ta hõbemedali suurslaalomis.
Väino Paris
Ta sündis dekoraatori ja maalija Peeter Parise perekonnas. Õppis Nõmme linna Rahumäe algkoolis. Väino Paris astus 1936 Riigi Kunsttööstuskooli õppima litograafiat. Osales teises maailmasõjas. Jätkas õpinguid 1945. aastal Tallinna Riiklikus Tarbekunsti Instituudis, mille lõpetas 1948. aastal graafikuna.
Henrik Kristoffersen
2019. aasta maailmameistrivõistlustel Åres tuli ta suurslaalomis maailmameistriks.
Väino Paris
Sõjajärgsetel aastatel oli ta paljude näituste kujundaja, kuid tema põhialaks kujunes maal. Esialgsed looduslähedased toonid muutusid 1960. aastaist säravamaks ja maalilaad temperamentsemaks. Parise motiivid olid peamiselt lopsakad lilled ning maastikud. 1947. aastast tegi ta ka mitmeid toote- ning raamatukujundusi. Esimeseks näitusekujunduseks oli 1946. aastal Kristjan Raua mälestusnäitus, millega taasavati Eesti Kunstimuuseumi ekspositsioon Kadrioru lossis. Lisaks näitustele kunstimuuseumis ja Tallinna Kunstihoones, kujundas ta näitusi ka NSV Liidu Kunstnike Liidu näituste direktsioonile Moskvas, Leningradis ja Minskis aastatel 1965–1975. Aastatel 1970–1975 kujundas haridusministeeriumi tellimusel vabariiklikke õpilastööde näitusi.
Tallinna Reaalkool (täpsustus)
Tallinnas on tegutsenud mitmeid reaalkoole:
Henrik Kristoffersen
Hooajal 2015–2016 sai ta esimeseks pärast Alberto Tombat hooajal 1991–1992, kes on võitnud ühel hooajal slaalomis kuus võistlust.
Angoola kobra
Angoola kobra (Naja anchietae) on soomuseliste seltsi mürknastiklaste sugukonna kobra perekonna maoliik.
Henrik Kristoffersen
Maailma karikavõistlustel
Henrik Kristoffersen on osalenud ( <FONT COLOR=Purple>seisuga 11. märts 2019</FONT> ) 127 MK-etapil ja jõudnud poodiumile 54 korral, millest 18 korral kõige kõrgemale astmele.
Angoola kobra
Taksonoomia
Angoola kobra kirjeldas esimesena Portugali zooloog José Vicente Barbosa du Bocage 1879.
Broadley (1995) liigutas Naja annulifera liigi taksoni kõrgusele, mille alamliik on Naja annulifera anchietae.
Broadley & Wüsteri (2004) edasised uuringud aga kinnitasid Naja annulifera ja angoola kobra eraldi liikideks.
Wallach jt (2009) paigutasid egiptuse kobra alamperekonda Uraeus.
Lühikirjeldus
Angoola kobrad on keskmise suurusega kobrad, täiskasvanud kobra pikkus on 1 m (maksimaalselt 2 m), tal on kõhnavõitu keha ning keskmine sabapikkus. Neil on üsna suur 'kapuuts', mida nad näiteks ohu korral avavad.
Angoola kobra pea on lame ja kaelast üksnes vähe eristatav. Ninamik on ümar. Angoola kobra silmad on keskmise suurusega ja pupillid ümmargused.
Noormao soomused on kollakad kuni helepruunid nii seljal kui kõhul, seljal paikneb tumedam muster. Vanemaks saades muutub soomuste värvus tumepruuniks.
Seljakilbised on siledad ja läikivad. Keskkehal on 17 soomuste rida ja kõhukilbiseid on 179–200. Paarilisi sabaaluseid kilbiseid on 51–56, anaalkilbis on paaritu. Ülamokakilbiseid on 7 (vahel 8) ja alamokakilbiseid 8 või 9 (harva 10), silmaeesne kilbis 1 ja silmataguseid kilbiseid 2. Oimukilbiste arv on varieeruv 1+2 või 1+3.
Emaste suguküpsete angoola kobrade sugulise sigimise vormiks on ovipaaria, eduka paaritumise ja munade kandluse korral munevad nad 47–60 muna. Noormaod on munast koorudes 22–34 cm pikkused ja üsna iseseisvad maod.
Levik
Neid võib roomamas kohata Angolas, Sambias, Namiibias, Botswanas ja Zimbabwes.
Varem on angoola kobra kohatud ka Malawis.
Kokkupuuted inimestega
Angoola kobrad kohtuvad inimestega harva. Nad küll avavad ohu korral kapuutsi, kuid on varmad minema roomama, kui neile selleks võimalus antakse. Angoola kobra hammustus võib põhjustada inimese surma.
Viited
Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Anchieta's cobra seisuga 12.05.2015.
Mirošov
Mirošov (saksa keeles Miröschau, varem ka Mireschau) on linn Tšehhis Plzeňi maakonnas Rokycany ringkonnas. Mirošov asub Rokycanyst umbes 7,5 km läänekagus ja Plzeňist ligikaudu 21 km idakagus.
Mirošov paikneb merepinnast 457 meetri kõrgusel.
Mirošovi on esmamainitud 1366. aastal.
Rozēni mõis
pisi|left|Rozēni mõisa häärber Rozēni mõis (saksa keeles Koddiak, läti keeles Rozēnu muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Aloja kihelkonnas. Tänapäeval asub Lätis Limbaži piirkonnas Staicele vallas Rozēni külas.
Mõisa juures kasvavad Rozēni Mežmuiža pärn ja Rozēni Mežmuiža tamm on looduskaitse all.
Ajalugu
Aastal 1508 liideti sealsed maad ja mõis Ungernite Ungurpilsi mõisaga. Aastal 1535 tühistas Thomas Schöning selle otsuse ja andis selle hoopis Smertenitele. Neile kuulus mõis kuni Liivi sõjani. Aastal 1568 said mõisa omanikuks Rauschked. Aastal 1599 ostis mõisa Karsten von Rosen. See läks tema tütrelt Taubedele, seejärel Johann Georg Blücherile, kes loovutas selle aastal 1738 Mengdenitele. Aastal 1747 läks mõis Engelhardtide valdusse. Aastal 1775 ostis selle major Balthasar Adolph Güldenhof.
Engelhardtid ei olnud aga nõus kogu valdustest loobuma ja nii eraldati sellest aastal 1809 Limšeni mõis, mis jäi Engelhardtidele; ühtlasi tagastasid nad ostusummast 4200 taalrit. Aastal 1829 loovutas paruness Ramm (sünd. Güldenhof) mõisa oma lastele. Üksteist aastat hiljem suri Berend Julius lastetuna ja tema õde müüs mõisa veel samal aastal Nicolai von Huhnile. Aastal 1850 müüs see mõisa koos Dripati mõisaga aga Hollandi konsulile Johann Friedrich von Schröderile.
Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 4 ja 1/4 adramaad, sellele allus 81 mees- ning 99 naishinge. Aastal 1757 kuulus mõisale 4 ja 1/4 adramaad maad. Aastal 1734 oli mõisal koos Limšeni mõisaga adramaid 2 ja 3/8, aastal 1688 aga neli. Aastal 1641 oli nende mõisade suurus 1 ja 1/2 adramaad. Aastal 1832 oli mõisa suurus 3 ja 2/3 adramaad, aastal 1881 aga 8 ja 33/80, lisaks veel 4 ja 49/80 adramaad maad mõisale alluvate talude koosseisus.
Karjamõisad
Aastal 1816 kuulus mõisale üks karjamõis: Staicele (Staizeln).
TTM Thailand Tobacco Monopoly FC
Thailand Tobacco Monopoly Football Club (tai keeles สโมสรฟุตบอลยาสูบ, lühidalt TTM FC) oli Bangkokis tegutsenud Tai jalgpalliklubi. Klubi asutati aastal 1963 ning see oli riigi vanimaid. TTM FC suurim saavutus oli Tai kõrgliiga meistritiitel aastal 2005.
Klubi kolis ning vahetas aastast 2009 korduvalt nime: alguses TTM Samut Sakhon FC-ks, siis 2010. aastal TTM Phichitiks, pärast seda koliti Põhja-Taisse. Aastal 2012 koliti Chiang Maisse ning hakati kandma nime TTM Chiangmai. Aastal 2013 koliti Lopburisse, aastal 2014 tagasi algsesse kodulinna Bangkoki. Aastal 2015 jäädi liigas 19.-ks ning kukuti regionaalliigasse. Samal aastal lõpetas klubi tegevuse.
Popova Greblja
2016. aastani oli küla nimi Tšervona Greblja.
Eero Böök
Eero Einar Böök (9. veebruar 1910 Helsingi – 7. jaanuar 1990 Helsingi) oli soome maletaja ja maleliteraat, rahvusvaheline meister (1950).
Böök oli kuuekordne Soome malemeister (1931, 1934, 1935, 1936, 1946, 1963).
Kuningate haud
Kuningate haud (ka Kolme kuninga haud, Kuninguste kivikalme) on kolmest kivikalmest koosnev kalmerühm Saare maakonnas Saaremaa vallas Kuninguste külas. Kalmed on kaitse all arheoloogiamälestistena (registrinumbrid 12574–12576).
Eero Böök
Ta mängis Ķemeris 1937. aastal tugevakoosseisulisel rahvusvahelisel turniiril, kus jagas 11.–13. koha (võitis turniiril Samuel Reshevskyt ja viigistas partii Aleksandr Alehhiniga). Kaks aastat hiljem sai ta Ķemeri turniiril viienda koha. 1946. aasta Helsingi turniiril jagas Böök neljandat kohta.
Kuningate haud
Kohaliku pärimuse järgi on tegu kahe kuninga matmiskohaga.
Eero Böök
1947. aastal Helsingis peetud Põhjamaade meistrivõistlustel võitis ta esikoha. Kuna need võistlused olid ühtlasi MM-i tsooniturniiriks, siis sai ta edasipääsu 1948. aastal Saltsjöbadenis peetud tsoonidevahelisele turniirile, kus ta jagas 11.–13. kohta.
Kuningate haud
Kalmeid uuriti 1971. aastal Vello Lõugase juhendamisel. Kalmed on tüübilt tarandkalme, mida kasutati 1.–2. sajandil.
Eero Böök
Böök mängis Soome võistkonna koosseisus kuuel ametlikul maleolümpial (1935, 1937, 1950, 1952, 1958, 1960) ja 1936. aastal Münchenis mitteametlikul maleolümpial.
Kui Rahvusvaheline Maleföderatsioon (FIDE) 1950. aastal võttis kasutusele rahvusvahelise meistri nimetuse, oli Böök üks neist, kes sai selle nimetuse kohe samal aastal. 1984. aastal andis FIDE talle varasemate teenete eest ausuurmeistri nimetuse.
Resko
Resko (saksa Regenwalde) on linn Poolas Lääne-Pomorze vojevoodkonnas Łobezi maakonnas, Resko valla halduskeskus. Resko asub Rega jõe ääres, Łobezist umbes 20 km loodes ja Szczecinist ligikaudu 68 km kirdes.
Regenwalde sai linnaõigused enne 1288. aastat. Kuni 1945. aastani oli linn Saksamaa koosseisus.
Takahiro Futagawa
Takahiro Futagawa (jaapani keeles 二川 孝広 Futagawa Takahiro; sündinud 27. juunil 1980 Kagoshimas) on Jaapani jalgpallur, poolkaitsja.
Koondisekarjäär
Jaapani jalgpallikoondises mängis ta aastal 2006 1 mängu.
Seestütlev kääne
Seestütlev kääne ehk elatiiv on sisekohakäänete hulka kuuluv lähtekääne, mis esineb peamiselt soome-ugri keeltes.
Eesti keel
Seestütleva käände tunnus on st. Seestütleva käändega väljendatakse: Seestütlev väljendab verbide rektsioonilise laiendina: Seestütlevas käändes sõnad esinevad lauses enamasti määruse või täiendina.
Lodewijk van Beethoven
Lodewijk van Beethoven (saksapäraselt Ludwig van Beethoven, 5. jaanuar 1712 Mechelen – 24. detsember 1773 Bonn ) oli flaami bassilaulja ja kapellmeister Kölni kuurvürsti õukonnas, helilooja Ludwig van Beethoveni vanaisa.
Ta asus 20-aastaselt elama Bonni. Nagu paljud tolle aja saksa linnakodanikud, oli Lodewijk ka veinikaupmees. Tema naine jõi nii palju veini, et Ludwig oli sunnitud ta kloostrisse panema. Kloostrisse jäi naine kuni oma surmani 1775. aastal. Lodewijk van Beethoven oli Bonnis tuntud mees, keda kaaskodanikud tervitasid aupaklikult. Tal oli vaid üks laps, Johann. Kui Lodewijk suri, oli Ludwig van Beethoven vaid kolmeaastane.
Pürksi kalmistu
pisi|250px|Pürksi keskaegse kalmistu asukoht (2019) Pürksi kalmistu on Lääne-Nigula vallas Pürksi külas asuv keskaegne kalmistu, mis oli kasutusel 15. kuni 18. sajandini. Ajalooliselt jäi kalmistu ala Noarootsi kihelkonda, Nigårdsi (tänapäeval Nigase) talu maadele. Kalmistu tunnistati arheoloogiamälestiseks kultuuriministri 1997. aasta 1. septembri määrusega nr 59.
Kohalike inimeste hulgas on kalmistut peetud katkukalmistuks. Üks katkukalmistu asub keskaegsest kalmistust 1,7 kilomeetrit kirdes, samuti tänase Pürksi küla piires.
Nõukogude ajal ehitati kalmistul asunud Nigårdsi taluhoone asukohale Pürksi külanõukogu hoone.
Kirjeldus
Ümbritsevast veidi kõrgemal asuva keskaegse kalmistu suurem osa jääb Nõmmküla–Aulepa–Österby teest läände. Kalmistu hinnanguline suurus oli 80 meetrit (ida-lääne suunas) korda 60 meetrit (põhja-lõuna suunas). Kuigi kalmistu pind on aastasadade jooksul mullatööde käigus olulisel määral lõhutud, on tõenäoline, et kalmistu alal on veel säilinud tervemaid matuseid. Kalmistu väiksem ja tänaseks lõhutud perifeerne osa jääb mainitud maanteest idasse Miku (tänapäeval Vana-Miku) talu maadele.
Leiud
Ka Nõmmküla–Aulepa–Österby teest idasse jäänud perifeersest osast on mullatööde käigus luutükke leitud. Lisaks on leitud matusejäätmeid kalmistust lõunas asuva Kolju tee piirkonnast. Sellest omakorda 10 meetrit lõuna pool tehti piimapunkti ehitamisel ulatuslikke mullatöid, kuid selle käigus matuste jälgi ei leitud.
Līči (Stopiņi piirkond)
Līči on küla (lielciems) Lätis Ropaži piirkonna Stopiņi vallas. Küla asub valla kirdeosas merepinnast 5 meetri kõrgusel Mazā Jugla jõe kaldal.
Līči jääb piirkonna keskusest Ulbrokast 4,7 ja Riia keskusest 16 kilomeetri kaugusele. Külas on kohvik. Seal asub puidutööstusfirma Marko, salatitsehh, autoteenindus ja Latvenergo tütarettevõte Sadales tīkls. Külla jäävad Ceļu meistarsi ja Līči bussipeatus.
1905. aastal rajati jõele Jugla vesiveski, kus toodeti elektrit. Esimese maailmasõja ajal jooksis mööda Mazā Jugla jõge rindejoon; säilinud on sealsed sakslaste kaevikud.
Looduskaitse all on Lejaskulpji mänd ja Grīva tamm ümbermõõduga 4,5 meetrit.
2021. aastal oli külas 1002 elanikku.
Kaljo Polli
Kaljo Polli (30. jaanuar 1928, Raadivere – 26. jaanuar 2004) oli eesti maalikunstnik.
Ta õppis Tartu Õpetajate seminari algkoolis ning Hugo Treffneri poeglaste eragümnaasiumis, kus tema joonistusõpetajaks oli Eduard Ahas. Sõja-aastatel viibis tulevane kunstnik nõukogude tagalas Arteki pioneerilaagris, kust naastes asus Polli 1945. aastal õppima Tartu Riiklikku Kunstiinstituuti, mille lõpetas maali erialal 1951 Johannes Võerahansu õpilasena. Pärast seda töötas Tartu Kunstikoolis ja ERKI-s õppejõuna, alates 1953. aastast kuulus Kunstnike Liitu.
Kaljo Polli loomingu silmapaistev periood langes 1950.–1960. aastaisse, mil ta lõi suuri figuraalseid kompositsioone. Ta on portreteerinud ka mitmeid silmapaistvaid rahvuskultuuri tegelasi nagu Anton Starkopf, Einari Koppel, Kaarel Karm ja loonud 1970.–1980. aastail meeleolukaid põhjamaises koloriidis maastikuvaateid ja natüürmorte. 1956. aastast tegeles ka raamatukujundusega ning toodedisainiga kombinaadile Koit.
Isiklikku
Kaljo Polli abikaasa oli maalikunstnik Ellen Polli. Tema poeg on kunstnik Heitti Polli, minia tekstiilkunstnik Helgi Polli ning lapselapsed akvarellisti ja teabegraafik Eeli-Ethel Polli ja maalikunstnik Üüli-Heivi (Uuvi) Moran.
Didžiulis
Didžiulis ehk Daugai järv on järv Leedus Alytuse rajoonis. Järv asub Daugai linna lähistel merepinnast 130,5 m kõrgusel.
Järve kaldajoone pikkus on 42 km. See koosneb kahest suuremast veemassiivist. Neist edelapoolsema pikkus on 6,5 km, laius aga 1,5 km. Kirdepoolsema osa pikkus on 6,7 km, laius aga 0,5 km. Neid ühendab omavahel 2 kilomeetri pikkune ja 300 meetri laiune veeriba. Järves on kümme saart.
Veetaimestikus valdavad pilliroog, penikeeled ja hundinuiad, mille kasvuala ulatub kuni seitsme meetri sügavusele. Kaladest elavad järves haug, särg, koger, latikas, viidikas, angerjas, ahven, siig, säga, karpkala, peipsi tint, rääbis ja linask.
Hugh Johnson
pisi|Hugh Johnson 2003 Hugh Eric Allan Johnson (sündinud 10. märtsil 1939) on Suurbritanniast pärit veiniekspert.
Teda peetakse maailma tunnustatumaks veiniraamatute autoriks, tema veiniraamatutel on ka kõige suurem läbimüük.
Pertti Lehikoinen
Pertti Lehikoinen (sündinud 19. märtsil 1952 Helsingis) on soome kirimaletaja, kirimale rahvusvaheline suurmeister (1985).
Lehikoinen tuli 1970. aastal klassikalises males Soome juunioride meistriks ja võitis 1980. aastal Soome meistrivõistlustel hõbemedali.
Kirimales sai ta ICCF-ilt 1980. aastal kirimale rahvusvahelise meistri nimetuse. Lehikoinen tuli 19. kirimale maailmameistrivõistlustel (1999–2004) neljandaks ja 20. kirimale maailmameistrivõistlustel (2004–2011) võitis kuldmedali.
Ramsi tehisjärv
Ramsi tehisjärv on tehisjärv Sakala kõrgustiku keskosas, Viljandi maakonnas Viljandi vallas Ramsi alevikus ja Sinialliku külas.
Järve pindala on 2,9 ha, kõrgus merepinnast 40 m ja kaldajoone pikkus 917 m. Järv asub suuremas osas Ramsi alevikus, vaid osa järve põhjatipust asub Sinialliku külas. Järv kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda. Järv pole avalik ega avalikult kasutatav veekogu.
Ooslamaa
Ooslamaa (ka Oosla maa, Istemaa, Hoostelaid, Ooslalaid) on 5,17 hektari suurune laid Kaugatoma lahe lääneosas, halduslikult Saare maakonnas Saaremaa vallas Rahuste külas. Saare rannajoone pikkus on 2 kilomeetrit.
Ooslamaa asub Sõrve poolsaare looderannikust 1,5 kilomeetrit eemal. Saar on sirpja kujuga, lõunas asub maasäär. Saar on kivise pinnamoega ja rohttaimestikuga.
Laid võeti 1965. aastal (teistel andmetel 1960) looduskaitse alla (Ooslamaa kaitseala), et kaitsta veelindude pesitsuspaiku ja laiu geoloogilist väärtust. Laid on Rahuste looduskaitseala koosseisus.
Leida Kook
pisi| Leida Kook (sünninimi Leida Millerson; ka Müllerson; hiljem Murdme; 15. juuni 1912 Restu – 2. mai 2015 Tallinn) oli eesti arst, arstiteadlane ja pedagoog.
Leida Kook lõpetas Tartu Linna Tütarlaste Gümnaasiumi ja 1939. aastal Tartu ülikooli arstiteaduskonna ning töötas seejärel Tallinna Keskhaigla lasteosakonnas arstina. Aastast 1945 oli ta Tallinna Meditsiinikooli lastehaiguste õppejõud, 1950–1963 Eksperimentaalse ja Kliinilise Meditsiini Instituudi teadur ja 1963–1981 Tallinna Pedagoogilise Instituudi loodusteaduste kateedri õppejõud, alates 1965. aastast dotsent. Aastal 1959 kaitses ta meditsiinikandidaadi kraadi.
Ta kirjutas ja koostas muu hulgas käsiraamatuid ja õppematerjale.
Farmatseut ja luuletaja Eduard Kook oli Leida Koogi abikaasa.
Latowicz
Latowicz on linn Poolas Masoovia vojevoodkonnas Mińsk Mazowiecki maakonnas, Latowiczi valla halduskeskus.
Küla on esmamainitud 13. sajandil. Latowicz sai linnaõigused 1423. aastal, kuid kaotas need 1869. aastal.
1. jaanuaril 2023 sai Latowicz linnaõigused tagasi.
Pamela Tola
Pamela Tola (sündinud 15. oktoober 1981) on Soome näitleja.
Ta on abielus ja tal on kaks poega.
Alkibiades
Alkibiades (kreeka keeles Ἀλκιβιάδης; u 450 – 404 eKr) oli Ateena riigimees, oraator ja väejuht. Ta oli viimane Alkmaioniidide suguvõsa suurkuju, kuna perekond kadus pärast Peloponnesose sõda pildilt. Alkibiades mängis Peloponnesose sõja teises pooles strateegi, väejuhi ja poliitikuna tähtsat rolli.
Raamatupidamise Toimkond
Raamatupidamise Toimkond (ka Eesti Vabariigi Raamatupidamise Toimkond (EVRT)) on Eesti "Raamatupidamise seaduse" alusel moodustatud sõltumatu komisjon, mille ülesandeks on välja anda "Raamatupidamise seadust" selgitavaid ja täpsustavaid raamatupidamise juhendeid ning suunata raamatupidamisalast tegevust.
Alkibiades
Alkibiades vahetas sõja jooksul korduvalt poolt. Ateenas pooldas ta 410ndatel aastatel eKr agressiivset välispoliitikat ning toetas häälekalt Sitsiilia ekspeditsiooni. Kui Alkibiadese poliitilised oponendid hakkasid teda pühaduseteotuses süüdistama, põgenes ta Spartasse, kus asus ametisse strateegina ning hakkas läbi viima rünnakuid Ateena vastu. Varsti tekkisid tal vaenlased ka Spartas ning ta põgenes edasi Pärsiasse. Pärsias töötas ta satraap Tissafernese nõunikuna kuni ateenlased ta enda juurde tagasi kutsusid. Ateenas oli ta mitu aastat väejuht, kuid tema poliitilistel vaenlastel õnnestus ta uuesti eksiili saata.
Ajaloolased on teoretiseerinud, et kui Sitsiilia kampaaniat oleks Nikiase asemel juhtinud Alkibiades, ei oleks see läbi kukkunud. Sparta heaks töötades oli Alkibiades Ateena vastu efektiivne, tema juhtimisel või soovitusel võeti Dekeleia ning korraldati mitme Ateena liitlase juures mässud. Ateenasse naastes oli ta Sparta vastu efektiivne, tema võitude tõttu oli Sparta sunnitud vaherahu sõlmima. Tema taktika oli ebatraditsiooniline, ta vallutas linnu tihti mitte piirates, vaid sabotaaži või läbirääkimistega. Alkibiadese sõjalised ja poliitilised anded osutusid tema leivaisadele väärtuslikuks, kuid tema kalduvus leida mõjukaid vaenlasi tõi kaasa selle, et ta ei püsinud kunagi kaua ühes kohas. Sõja lõpuks olid tema paremad päevad juba unustusse vajunud.
Aabed-El ben Asher ben Matzliach
Tema vanaisa oli Matzliach ben Phinhas ben Yitzhaq ben Shalma, ülepreester aastail 1933–1943, ja isa Asher ben Matzliach ben Phinhas, kes oli ülempreester aastail 1980–1982.
Ta on abielus, tal on kaks poega ja kaks tütart.
Lelów
Lelów on küla Poolas Sileesia vojevoodkonnas Częstochowa maakonnas, Lelówi valla halduskeskus.
Küla on esmamainitud 1193. aastal. Lelów sai linnaõigused 1354. aastal, kuid kaotas need 1870. aastal.
Kosilase järv
Kosilase järv (ka Kangrumatsi järv) on looduslik umbjärv Sakala kõrgustiku keskosas, Viljandi maakonnas Viljandi vallas Mäeltküla külas.
Järve pindala on 1,8 ha, pikkus 230 m, laius 150 m ja kõrgus merepinnast 70 m. Järv kuulub Ida-Eesti vesikonda ja Võrtsjärve alamvesikonda. Järv pole avalik ega avalikult kasutatav veekogu.
Napadivka
Napadivka on mitme asula nimi:
Mõisaholmi alumine päevamärk
Päevamärgi geograafilised koordinaadid on.
Terasest metallsõrestiktorni kõrgus jalamist on 15 meetrit.
Päevamärk moodustas sihi Mõisaholmi ülemise päevamärgiga. Märkide vahekaugus on 1147 meetrit ja sihi asimuut on 340.1°.
Päevamärk ehitati 1955. aastal.
2009. aastast pole päevamärk enam navigatsioonimärgina kasutusel. Märgi number Veeteede Ameti nimekirjas oli 581.
Yrjö Rantanen
Yrjö Aukusti Rantanen (23. aprill 1950 Tampere – 14. jaanuar 2021) oli soome maletaja, rahvusvaheline suurmeister (1981).
Rantanen oli kahekordne Soome malemeister (1978, 1986). Suurmeistriks sai ta 31-aastaselt 1981. aastal. Neli aastat varem sai ta FIDE-lt rahvusvahelise meistri nimetuse.
Ta mängis Soome võistkonna koosseisus üheksal maleolümpial (1972–1986, 1990).
Ștefan Tașnadi
Ștefan Tașnadi (ungari keeles István Tasnádi; 21. märts 1953 Cluj – 28. veebruar 2018 Bukarest) oli Rumeenia tõstja, rahvuselt ungarlane.
1984. aasta suveolümpiamängudel võitis ta kaalukategoorias kuni 110 kg hõbemedali. 1980. aasta suveolümpiamängudel Moskvas tuli ta samas kaalukategoorias kuuendaks.
Rehüdratiseerumise dateerimine
pisi|364x364px|RHX dateerimine võimaldab määratleda keraamika põletamise aega. Näiteks [[Bandiagara asula keraamika dateerimine annaks täpse aja, mil ta rajati ja millal seal püsivalt elama hakati]] Rehüdratiseerumise dateerimine (inglise Rehydroxylation dating ehk RHX dating) on keraamika ja põletatud saviainese uurimismeetod, mis võimaldab mitmesuguste arheoloogiliste leidude (põletatud keraamika, katusekivid ja tellised) dateerimist.
Metoodikast
Dateerimise võimalikkuse tingib asjaolu, et savi, mida on kord põletatud, hakkab oma struktuuri siduma hüdroksüülrühma (OH) keskkonna niiskust. Kuumutades keraamika või muu objekti taas algse põletamistemperatuurini, saab mõõta eraldunud vee massi ja seejärel määrata vee sidumise kiiruse konstanti. Dateerimine on täpne ajavahemikus, kus on tehtud süstemaatilisi ülesmärkmeid kliimast, mis võimaldab hinnata keskmist temperatuuri ja niiskust. Roomlaste impeeriumist kaasajani on dateerimine olnud väga täpne. Dateerimiseks leitakse ja kinnitatakse eksperimentaalselt ka kineetiline konstant, mis kirjeldab massi suurenemist lineaarselt t¼. Näiteks suureneb pärast põletamist mass vastavalt 0,1% 1 aasta möödudes, 0,2% 16 aasta, 0,3% 81 aasta, 0,4% 264 aasta möödudes jne.
Meetodi rakendus
Looduses esinevate savide mineraalsest koostisest põhiosa moodustavad kaoliniit, illiit ja kloriit. Kloriidil baseeruvate rohesavide puhul on meetodi rakendus raskendatud, kuna põletamistemperatuuridel hakkavad moodustuma teised veevaese keskkonna mineraalid. Rohesavid ei ole ka oma omadustelt head katusekivide ja telliste tootmiseks. Kaoliniidi ja illiidi mineraalidest koosnevate savide puhul toimub rehüdratiseerumisprotsess hästi pärast 450–550 °C juures põletamist.
Rehüdratiseerumise dateerimise meetod on üsna lihtsasti rakendatav. Instrumentidest on vaja täppiskaalu, mis võimaldab mõõta täpsusega 1,0 × 10–9 kilogrammi (μg) ehk miljondik grammi, ja kuumutusahju. Lisaks on vaja teha mõõtmisi kontrollitud temperatuuri ja suhtelise niiskuse tingimustes. Temperatuuri ja niiskuse tingimused peaksid olema ligilähedased keskkonnale, kus on põletatud saviaines paiknenud pärast põletamist. Need andmed saadakse klimatoloogilistest mudelitest, mis on kujundatud vastava piirkonna kohta.
Rehüdratiseerumisprotsess jaguneb omakorda kaheks nii värskelt põletatud keraamika kui ka taaskuumutatud keraamika puhul. Esimene, kiirem protsess, vältab esimese paari tunni jooksul pärast kuumutamist ja seob endaga palju rohkem niiskust kui teine protsess, mis vältab edaspidi. Dateerimisprotsessi jaoks on aga tähtis vaid teine etapp, kuna esimene vältab nii lühikest aega, et suures skaalas, kus hinnatakse vanuseid aastate täpsuses, ei mängi see rolli. Kuigi protsentuaalselt võib esimene protsess moodustada arvestatava osa niiskusest, saab selle taaskuumutamisjärgse seirega tuvastada ja seeläbi eemaldada arvutusprotsessist.
Dzidriņas
Dzidriņas on küla (lielciems) Lätis Ropaži piirkonna Stopiņi vallas. Küla asub valla keskosas merepinnast 18 meetri kõrgusel. Sinna jäävad Filču rūpnīca ja Saveļi bussipeatus.
Rehüdratiseerumise dateerimine
Meetodi rakendus
Lihtsustatult on dateerimisprotsess järgmine. Esmalt valmistatakse ette kontrollitav keraamikatükk, see kaalutakse ja kuumutatakse temperatuurini 500 °C neljaks tunniks. Seejärel tehakse esmane kontrollkaalumine täppiskaaluga, et määrata kaotatud niiskuse mass, mis oli juba seotud keraamikaga. Järgneb kontrollitud tingimustes teiseetapilise rehüdratiseerumise täpsem määramine 2–4 päeva jooksul, saamaks keraamilise ainesele iseloomulik OH-rühma sidumise aktiivsus. Kui konstant on täpsemalt välja arvutatud, saab selle kaudu teha juba täiendavad arvutused, et määrata konkreetse keraamika viimase põletamise ajajärk.
Dzidriņas
Dzidriņas moodustati 2004. aastal. Külas puuduvad ühiskondlikud ja administratiivsed asutused; terve asula koosneb männimetsa ehitatud eramutest.
2021. aastal oli külas 1213 elanikku.
Rehüdratiseerumise dateerimine
Problemaatika
Dateerimist võivad segada või raskendada mõned asjaolud. Põhilised segavad tegurid on ebastabiilne kliima ja ajutised temperatuurihüpped, mis võivad olla tingitud suurtest põlengutest.
Arvestama peab eri parameetreid, mis võivad kaasneda just arheoloogiliste leidudega, mis on selle dateerimisprotsessi peamine valdkond. Nii on tähtis keskmise temperatuuri hindamisel arvestada, kas aines on olnud maapinnas, kui sügaval ja kas sellega kaasnesid ka orgaaniliste ühendite struktuuri lisandumine.
Struktuurimudel
Struktuurimudel on objekti struktuuri esitav kanooniline (eeskirjale vastav) moodustis. Teostatud on peamiselt konkreetsete objektiliikide struktuuri esitavaid mudeleid. Struktuurimudeliks on nimetatud ka objekti osiste-vaheliste suhete (seoste) tavapärast kirjeldust.
Rehüdratiseerumise dateerimine
Problemaatika
Üheks dateerimise oluliseks segavaks teguriks on temperatuurihüpped, mis võivad olla tingitud suurest põlengust või sõjategevusest. Kuna eelmainitud juhtudel tekkivad temperatuurid kuumutavad savil põhinevat ainest, vabaneb sealt ka sinna seotud niiskus, nullides dateerimise võimalikkuse. Selliselt võib aga teada saada, millal uuritav hoone maha põles. Tulenevalt temperatuurihüpetest peab arvestama alati võimalikkusega, et kui dateerimisel tuleb loodetust hoopis noorem vanus, ei pruugi tegemist olla metoodikaveaga.