Kevin_Falvey
Vaade eimillaltki: Mc-Taggarti-Dummetti argument aja mittereaalsuse kasuks
Arutluse üldine ehitus on Falvey järgi järgmine: 1) Ajaga kaasneb olemuslikult muutumine. 2) Muutumist saab selgitada ainult a-seeria väljenditega. 3') A-seeria otsustusi saab mõista ainult mingi vaatekoha suhtes. 4') See, mida saab mõista ainult mingi vaatekoha suhtes, ei saa figureerida reaalsuse täielikus kirjelduses. 5) Ainult selle kohta, mis saab figureerida reaalsuse täielikus kirjelduses, saab öelda, et see kirjeldab reaalsust. 6) Järelikult aeg on mittereaalne. Falvey pakub, et Dummetti arusaam täielikust kirjeldusest on sama, mida Bernard Williams (Descartes: The Project of Pure Enquiry) nimetab absoluutseks reaalsusekontseptsiooniks ja Thomas Nagel vaateks eikusagilt. (Seda ideaali kritiseerib Barry Stroud (The Quest for Reality).) Absoluutne reaalsusekontseptsioon korrigeerib vaatlejate olukordadest ja muudest eripäradest tulenevat. Williamsil ja Nagelil on see mõiste seotud Parmenideseni ulatuva arusaamaga, et metafüüsika ülesanne on iseloomustada maailma iseeneses, rahuldumata iseloomustustega, mis peegeldavad erineva olukorraga ja erineva tunnetusvarustusega indiviidide idiosünkraatilisi kontseptsioone. Värvust ja heli võidakse niimoodi mõista. Mina ütlen, et õun on punane ja helitu, marslane ütleb, et ta on nähtamatu ja sumisev. Neid otsustusi ei saa kokku panna ega omavahel vastuolulisteks pidada. On tarvis kuidagi öelda, et on üks reaalsus, milles me oleme ühel meelel, kuigi me kujutame seda erineva tunnetusvarustuse tõttu erinevalt. Selleks on mõiste reaalsusest, kuhu kuuluvad eri tunnetusvarustusega otsustused ja nende suhe otsustuse tegija tunnetusvarustusega. Õunal on dispositsioon tekitada inimesel punasusnäivust ja marslasel suminaelamust. Tavalised ajavormilised otsustused peegeldavat otsustuste tegijate olukorda, nimelt asendit ajas. Neid ei saa kokku panna ja nad pole omavahel vastuolus. Need võivad kõik olla tõesed. Me moodustame reaalsuse kontseptsiooni, mis sisaldab otsustused ja nende suhte otsuse tegija asendiga. See eeldab, et on üks ajaline reaalsus, kuhu kõik otsustuste tegijad kuuluvad ja mida nad kommenteerivad. See välistab presentismi, sest siis mineviku otsustuste tegijaid poleks olemas ja nende otsustused poleks probleem. Eeldus 5) välistab presentismi, aga McTaggart ei pea presentismi niikunii elujõuliseks teooriaks. B-seeria olemasolu peab ta ilmselt paratamatuks, ja b-seeria moodustabki täieliku parmenidesliku vaate eimillaltki, mida eeldus 5) nõuab. Erinevalt McTaggarti vaatest on presentismi raske füüsikaga lepitada. McTaggarti probleem paistab ennetavat hilisemaid katseid lõimida ajavormilisi ehk a-mõisteid vaatega, et ajaline reaalsus põhineb b-seerial. McTaggarti arvates peavad selleks, et b-seeria oleks tõeliselt ajaline, a-seeria mõisted olema kuidagi sellele kujutatud. Osutub, et see on võimatu, järelikult ka ajavormilisus on võimatu. Sarnaseid argumente ajavormilisuse vastu on esitanud Hilary Putnam ("Time and physical geometry") ja Hugh Mellor (Real Time II), kes ei järeldanud aja mittereaalsust, sest nad lükkavad tagasi eelduse 2). Presentistid jätab McTaggarti-Dummetti argument küll külmaks, aga presentistidel on niikuinii palju raskusi.