cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
2 cm Flakvierling 38
Saksamaa töötas välja viimase täiustatud variandi Flak 30 ja võttis selle kasutusele 1934. Seda kasutati Hispaania kodusõjas. Kuid juba vahetult pärast selle kasutussevõtmist hakkasid Luftwaffe ja Wehrmacht selle tõhususe üle nurisema, põhjuseks pommitajate ja teiste lennukite järjest suuremad kiirused. Eriti Wehrmacht pidas vajalikuks töötada välja uus õhutõrjesuurtükk, mis kasutaks 20 mm laskemoona asemel 37 mm moona. Nende laskekiirus oli samasugune, aga mürsk kaalus 6–7 korda rohkem. Seetõttu oli lendava objekti kokkupõrge sellega palju ohtlikum. Ühtlasi võimaldas selle suurem energia lennata pikema vahemaa taha, mis võimaldas sellisel suurtükil lennuvahendit kauem tule all hoida ja seetõttu suurema tõenäosusega tabada.
Kahuri täiustamisega tegeles ettevõte Mauser. Kuid Mauser ei soovinud laskemoona muuta, vaid selle asemel suurendada laskekiirust. Tal õnnestuski seda suurendada 280-lt 420 lasuni minutis. Seejärel otsustati ühe raua asemele paigaldada kaks (see mudel sai nime Flakzwilling ehk 'kahekordne'), mis tõstis samas ajavahemikus välja lastava laskemoona hulga kahekordseks. Lõplikuks variandiks sai neljaraudne õhutõrjekahur Flakvierling ('neljakordne'), mille laskude arv minutis küündis juba 680-ni. Praktikas pani laskekiirusele piiri asjaolu, et Flak 38 tulistas salvedest, milles oli ainult 20 laengut. Kui kahurit teenindav meeskond oleks suutnud igas minutis iga toru salve 10 korda vahetada, oleks see tähendanud 800 lasku minutis. Kui laskemoona oleks olnud võimalik pidevalt ette anda, oleks Flak 38 suutnud saavutada laskekiiruse 1400–1800 lasku minutis.
Kahuri veoks kasutati spetsiaalset kaherattalist lafetihaagist. Erijuhtudel sai avada tule otse haagiselt. Tõhusamaks tulistamiseks tuli lafett siiski lasta maapinnale.
Relva raudu sai pöörata horisontaalsuunas 360° ulatuses ja vertikaalsuunas vahemikus −10° ... +100°. Mürsud väljusid rauast kiirusega 900 m/s. Rauad olid rihitud nii, et kõik 4 trajektoori ristusid u 800 m kaugusel. Relva laskekõrgus oli 2200 m maapinnast. Tasakaalu hoidmiseks tulistasid korraga diagonaalis asetsevad rauad. Tulistada sai nii pool- kui täisautomaatses režiimis.
Kahuri puudus oli, et sihtur pidi istuma üsna kõrgel ega olnud piisavalt vaenlase tule eest (kuulid, killud) kaitstud.
Flak 38 läks tootmisse 1940. Kokku toodeti neid 1940 eksemplari. Seda oli palju vähem kui Flak 30, mida toodeti üle 144 000. Mõlemad võeti 1945 relvastusest maha ja hiljem neid sõjas ei kasutatud.
Friedrich V
Friedrich V on olnud mitme valitseja nimi:
Sonda–Mustvee raudteeliin
Sonda-Mustvee raudteeliin (ka Sonda–Avinurme–Mustvee raudteeliin) oli 63 kilomeetri pikkune kitsarööpmeline raudtee Sonda ja Mustvee vahel.
Peatused
Liinil olid järgmised peatused:
Haruteed
Raudteel oli mitmeid haruteid metsaveoks.
Zilaiskalns
Zilaiskalns on küla (lielciems) Lätis Valmiera piirkonnas. Zilaiskalns on Zilaiskalnsi valla keskus.
Sonda–Mustvee raudteeliin
Avinurme muuseumraudtee
Kohalike entusiastide ja kooliõpilaste kaasabil renoveeriti 2002. aastal sild.
Zilaiskalns
Zilaiskalns asub merepinnast 70 meetri kõrgusel. Seal on raamatukogu. Külas on Zilaiskalnsi bussipeatus.
Sonda–Mustvee raudteeliin
Avinurme muuseumraudtee
Veerem:
Zilaiskalns
Asula asub 10 km kaugusel Valmiera raudteejaamast. Küla lähistel asub 126,6 meetri kõrgune (suhteline kõrgus 66,6 meetrit) Zilaiskalnsi mägi, mille järgi küla on nime saanud. Mägi on oma olemuselt voor, millel asub lätlaste muinasasula. On oletatud, et tegemist on Beverini linnusega, kus elas latgalite vanem Talibald. Paik on arheoloogilise mälestisena muinsuskaitse all. Seal asub ka endine liiva- ja kruusakarjäär, kuhu tänapäeval on rajatud krossirada.
Zilaiskalns tekkis XX sajandi keskel turbalõikajate asulana Mujāni küla aladele. Aastal 1961 sai asula alevi õigused. Aastal 1990 sai alevist taas küla. Enne aastat 2009 asus Zilaiskalns Valmiera rajooinis, aastail 2009–2021 kuulus küla Kocēni piirkonda.
Aastal 2009 oli asulas 874 elanikku. Aastal 2016 oli elanikke 729, aastail 2020 ja 2021 aga 757.
Weißkeißel
Weißkeißel on vald Saksamaal Saksimaa liidumaal Görlitzi kreisis.
Kuni 2008. aastani kuulus vald Alam-Sileesia Oberlausitzi kreisi.
Starokostjantõniv
Starokostjantõniv (ukraina keeles Старокостянтинів, poola keeles Starokonstantynów, vene keeles Староконстантинов Starokonstantinov) on oblastilise alluvusega linn Ukrainas Hmelnõtskõi oblastis, Starokostjantõnivi rajooni halduskeskus (ei kuulu ise rajooni koosseisu).
Starokostjantõnivit on esmamainitud 1561. aastal.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Starokostjantõnivi elanikest ukrainlasi 91,1%, venelasi 6,7%, poolakaid 1,0%, valgevenelasi 0,4% ja juute 0,2%.
Aasta keskmine sademete hulk
Aasta keskmine sademete hulk on kliimanäitaja, mis iseloomustab mingi koha keskmist sademete hulka vaatlusperioodi jooksul.
Novi Sad
pisi|258px|Raekoda Novi Sad (ladina Neoplanta) on Belgradi järel suuruselt teine linn Serbias, Vojvodina autonoomse provintsi pealinn ja Lõuna-Bačka ringkonna keskus. Septembris 2011 elas Novi Sadi linnas 263 460 inimest ning kogu omavalitsuses kokku 381 564.
Novi Sad asub Pannoonia madalikul Doonau jõe ja Doonau-Tisza-Doonau kanali kaldal. Linna ääristab Fruška Gora põhjapoolsem mäenõlv.
Novi Sadis asub ettevõtte Naftna Industrija Srbije peakorter.
Seal toimusid 2009. aasta juunioride Euroopa meistrivõistlused kergejõustikus.
Linna nimi
Kohalikus halduses kasutatakse linna ametlikku nime nii serbia (Нови Сад, Novi Sad), ungari (Újvidék), slovaki (Nový Sad) kui ka ruteenia (Нови Сад) keeles. Ajalooliselt on kasutusel olnud ka saksakeelne nimi Neusatz.
Nime Grad Novi Sad kasutatakse linna kui administratiivüksuse tähenduses. Novi Sad üksinda kasutatuna võib tähendada kogu Novi Sadi administratiivüksuse linnalise asustusega osa, hõlmates nii linna ennast kui ka Sremska Kamenica ja Petrovaradini linnu, või ainult Doonau vaskakul kaldal asuvat ajaloolist linnakeskust ehk „päris Novi Sadi”.
Geograafia
Novi Sadi asub Doonau jõe looke kohal. Linna keskust piirab põhjast Doonau-Tisza-Doonau kanal, mis suubub Novi Sadis Doonau jõkke. Suurem osa linnast asub jõe vasakul kaldal, kuuludes Bačka regiooni, kuid väiksemad Petrovaradin ja Sremska Kamenica asuvad Doonau paremal kaldal Sremi regioonis. Kui jõe vasak kallas asub Pannoonia madaliku lõunaosa ühes madalaimas piirkonnas, siis paremal kaldal domineerib Fruška Gora mägi.
Kliima
Novi Sadis valitseb mõõdukas, kontinentaalne kliima ning vahelduvad neli aastaaega. Sügis on kevadest pikem ning sageli pikkade päikeseliste ja soojade perioodidega. Talved on suhteliselt pehmed ning nende kestel on keskmiselt 22 päeva, mil temperatuur langeb alla nulli. Kõige külmem kuu on jaanuar (keskmine temperatuur –1,9 °C). Kevaded on tavaliselt lühikesed ja vihmased ning lähevad järsult üle suveks.
Ērgļi (Bauska piirkond)
Ērgļi (varasemad nimed Klicnere, Sarkanpaņemune) on küla (vidējciems) Lätis Bauska piirkonnas Brunava vallas; ühtlasi selle valla halduskeskus. Enne 1. juulit 2009 kuulus vald Bauska rajooni. Asula asub Mēmele jõe vasakul kaldal merepinnast 25 meetri kõrgusel. Asulast 20 km kaugusel on Bauska linn.
Novi Sad
Kliima
Piirkonna kliimale on iseloomulik Karpaatidest puhuv kagusuunaline tuul, mida nimetatakse Košavaks ja mis toob kaasa selge ja kuiva ilma. Peamiselt puhub see sügisel ja talvel kahe-kolmepäevaste initervallidega. Košava keskmine kiirus on 25–43 km/h, kuid iiliti võib tuule kiirus ulatud 130 kilomeetrini tunnis. Talvel võib sellega kaasneda ka lumetorme ja tuisku.
Ērgļi (Bauska piirkond)
Asula tekkis pärast Teist maailmasõda endise Brunava mõisa südame lähedale.
Novi Sad
Linnapilt ja piirkonnad
Vaid üksikud hooned Novi Sadis pärinevad varasemast ajast kui 19. sajand, sest linn hävis peaaegu täielikult 1848.–1849. aasta revolutsiooni käigus. Linna keskmes domineerivad sellest tulenevalt 19. sajandi ehitised, kuid keskuse ümber on hakanud vanu, väikseid maju asendama kaasaegsed mitmekorruselised hooned.
Ērgļi (Bauska piirkond)
Asulas asub kooperatiivühistu "Brunavas dzeņi", Brunava raamatukogu, arstipunkt ja mitu kauplust.
Novi Sad
Linnapilt ja piirkonnad
Sotsialistlikul perioodil rajati linna südame ümber laiade tänavate ja kõrghoonetega kvartalid. Neist suurema osa moodustavad 3–6-korruselised korterelamud. Linna peatänav, mis praegu kannab nime Bulevar oslobođenj, rajati vanema hoonestuse keskele aastatel 1962–1964, seejärel lisandus veel mitu sarnast puiesteed. Teedevõrgu arendamine toetas linna kasvu ning hoolimata elanike arvu peaaegu kolmekordistumisest võrreldes 1950. aastatega ja autode hulga suurest kasvust, esineb Novi Sadis suhteliselt vähe ummikuid.
Novi Sadi vanimad piirkonnad on Stari Grad (vanalinn), Rotkvarija, Podbara ja Salajka. Doonau paremal kaldal asuvad Sremska Kamenica ja Petrovaradin olid varem iseseisvad linnad. Limani, Detelinara ja Novo Naselje linnaosa on ehitatud 1960., 1970. ja 1980. aastatel, et pakkuda elamupinda Teise maailmasõja järel maapiirkondadest Novi Sadi kolinud inimestele. Mitmed vanemad majad Rotkvarija ja Bulevari linnaosas kesklinnas lammutati 1950. ja 1960. aastatel, et teha ruumi uusehitistele.
Lisaks Novi Sadi linnale kuulub administratiivüksusse veel üks linn ja 12 asulat. 23,7% elanikest elab neis äärelinnades, millest suurimad on Futog (loetakse eraldi linnaks) ja Veternik linnast läänes. Muudest asulatest eraldatud on Fruška Gora nõlval asuvad Ledinci, Stari Ledinci ja Bukovac, millest viimasesse kahte viib vaid üks maantee.
Mõned linnad ja külad väljaspool haldusüksust kuuluvad Novi Sadi ühistranspordivõrku ning on linnaga majanduslikult seotud.
Arado Ar 66
Ar 66 on õppelennuk, mis konstrueeriti 1932. aastal lennukiehitusettevõttes Arado Handelsgesellschaft ja jõudis teenistusse järgmisel aastal. Lennukit kasutati algul õppelendudeks, kuid teise maailmasõja ajal hakati seda kasutama ka öise pommituslennukina.
Arendus ja tootmine
Arado peakonstruktor Walter Rethel alustas uue kahekohalise õppelennuki väljatöötamist 1931. aastal ning järgmisel aastal sooritas selle esimene prototüüp Ar 66A esmalennu. Teine prototüüp Ar 66B oli varustatud ujukitega ning ette nähtud merelendurite väljaõppeks. Kokku valmis 10 sellest versioonist lennukit.
1933. aastal algas õppelennuki sariversiooni Ar 66C tootmine. Sel oli muudetud veidi tüürisid ning telik oli saanud väiksema läbimõõduga kõrgsurverehvidega rattad. Kuna lennukist sai Luftwaffe standardõppelennuk, siis ei saanud Arado üksi tellimuste täitmisega hakkama. Lennukit valmistati lisaks Arado Brandenburgi ja Warnemünde tehaste ka Bayerischen Flugzeugwerke (BFW), Focke-Wulf, MIAG ja AGO tehastes. Koos prototüüpidega kokku valmis 1456 Ar 66 lennukit. Kuus lennukit müüdi 1937. aastal Hispaaniale. See jäi aga ainukeseks välistellimuseks.
Kasutus
Arado Ar 66C oli Luftwaffe üks peamiseid õppelennukeid. Kui 1943. aastal hakati idarindel looma öiste pommituslennukite gruppe (Nachtschlachtgruppe), siis leidsid Arado lennukid kasutust ka seal. Paljude Ar 66C telikud olid talvel varustatud suuskadega.
Liibavi lennukoolis aastatel 1943–44 õppinud eestlaste grupile toimus samuti väljaõpe Arado Ar 66C lennukeil. Kooli lõpetanud lenduritest moodustati 1944. aasta suvel 11. öölahingulennugrupi (Nachtschlachtgruppe 11) juurde 3. salk, mis kasutas samu kooli lennukeid öisteks pommituslendudeks Narva ja Tartu rindel.
Arado Ar 66-d olid ka lätlastega mehitatud Nachtschlachtgruppe 12 kasutuses.
Veel pärast teist maailmasõda leidis Arado Ar 66 õppelennukina kasutust Tšehhoslovakkia lennuväes.
Josif Pančić
thumb|Josif Pančić Josif Pančić (serbia keeles Јосиф Панчић; ka Josip Pančić; 17. aprill 1814 Crikvenica lähedal Horvaatias – 8. märts 1888 Belgradis) oli serbia botaanik.
Pančić sündis katoliiklaste peres neljanda pojana ja tema sünninimi oli Josip. Ta lõpetas algkooli Gospićis, lütseumi Rijekas ja 1842 Pesti Kuningliku Ülikooli arstiteaduskonna. Budapestis õppis ta ka botaanikat.
Ta soovis asuda tööle Serbiasse, kuid selleks oli tarvis mõjuvat soovitust. Soovituse andis talle serbia keeleteadlane Vuk Stefanović Karadžić Viinis. Serbiasse jõudnud, pöördus ta õigeusku ja muutis oma eesnime slaavipäraseks Josifiks.
Pančić töötas arstina Serbia maapiirkondades. Oma reisidel mööda maakohti hakkas ta dokumenteerima leitud taimi. Eriti meeldis talle mägine Kopaoniki piirkond, mida ta aastail 1851–1886 külastas 16 korda. Sealjuures avastas ta hulgaliselt varem tundmatuid taimi. Tema kõige tuntum avastus on serbia kuusk, mille ta avastas 1875 ja millele ta andis nimeks Pinus omorika, kusjuures Pinus tähendab kuuske ladina keeles ja omorika serbohorvaadi keeles.
Pančić nimetati 5. aprillil 1887 asutatud Serbia Kuningliku Akadeemia esimeseks presidendiks. Sellel ametikohal töötas ta kuni surmani. Ta nõudis Belgradis botaanikaaia avamist. Belgradi botaanikaaed Jevremovac avati 1874 ja selle esimene direktor oli samuti Pančić.
Pančić suri Belgradis töö ajal 5. aprillil 1888. Belgradi ülikool, teaduste akadeemia ja matkajate liit rajasid talle 1951 Kopaonikisse mausoleumi. Mausoleumis on hauakiri: "Pančići palvet austades tõime ta siia igaveseks puhkama. Ühtlasi anname edasi tema teate Serbia noorsoole: "Ainult meie maa looduse põhjaliku tundmise ja analüüsimisega näidatakse, kui palju oma kodumaad armastatakse ja austatakse.""
Josif Pančići kirjeldatud taksonite juurde märgitakse autorilühend Pančić.
Hurling
Hurling (iiri keeles iománaíocht, iomáint) on vana gaeli sportmäng, mida mängitakse keppide ja palliga.
Hurlingut mängivad kaks 15-liikmelist meeskonda ristkülikukujulisel muruväljakul, kus väljaku mõlemas otsas on H-kujulised väravad. Mängijate peamine eesmärk on saada väike pall vastaste väravasse, kasutades selleks kirvekujulisi puidust keppe. Võidab meeskond, kellel on mängu lõpus rohkem punkte.
Väidetavalt on hurling kõige kiirema tempoga mängitav väljakuspordiala. Koos gaeli jalgpalliga on hurling üks vaadatumaid ja publikurohkemaid spordialasid Iirimaal. Gaeli jalgpalliga on hurling ' ul ka ühine mänguväljak, meeskonnaliikmete arv, väravate asetus ja paljud reeglid. Hurling ' ut on esimest korda mainitud enam kui 2000 aastat tagasi. Hurling on üks neljast gaeli sportmängust.
Kristin Størmer Steira
pisi|Steira 2006. aastal Torinos Kristin Størmer Steira (sündinud 30. aprillil 1981 Mo i Ranas) on norra murdmaasuusataja.
Maailma karikavõistlustel
Kristin Størmer Steira on osalenud 181 maailma karika etapil (<small style="color:purple;">seisuga 21. veebruar 2015 ) ja jõudnud poodiumile 22 korral, millest kuuel korral kõige kõrgemale astmele.
Sirmokkalised
Sirmokkalised (Sciadopityaceae) on igihaljaste okaspuude sugukond okaspuulaadsete seltsist.
Sugukonna ainuliik on sirmokka perekonda kuuluv sirmokas.
Raul Siem
Raul Siem (sündinud 5. juunil 1973) on Eesti ettevõtja, jurist ja poliitik. Ta on Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna liige, Eesti väliskaubandus- ja infotehnoloogiaminister (2020–2021).
Ta on lõpetanud Paikuse Politseikooli, Eesti Riigikaitse Akadeemia ja aastal 2002 Tartu Ülikooli Õigusinstituudi.
Ta on septembrist 2019 Erakondade rahastamise järelevalve komisjoni liige.
2019. aastast töötas ta siseministri nõunikuna. Aprillist 2020 jaanuarini 2021 oli Eesti väliskaubandus- ja infotehnoloogiaminister.
2021. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kandideeris ta Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna nimekirjas Rae vallavolikogu liikmeks, ta sai 604 häälega Rae vallavolikogu liikmeks.
23. novembril 2021 valiti Raul Siem Raasiku vallavanemaks.
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 4 (Harju- (v.a Tallinn) ja Raplamaa) 490 häält ning ei osutunud valituks.
Isiklikku
Ta on abielus ja tal on kolm last.
Royan
Royan on linn Prantsusmaal Charente-Maritime'i departemangus Biskaia lahe ääres, Royani kantoni halduskeskus.
Royan on populaarne kuurortlinn.
Jaunbērze
Jaunbērze (varasem lätikeelne nimi Grundmaņi) on küla (lielciems) Lätis Zemgales Dobele piirkonnas Jaunbērze valla halduskeskus. Enne 1. juulit 2009 kuulus asula Dobele rajooni. Asulast 15 km kaugusele jääb Dobele linn. Küla asub merepinnast 12 meetri kõrgusel.
Pärast Teist maailmasõda asus asulas kolhoosi "Bērze" keskus.
Asulas on muu hulgas neli kauplust, kohvik, põhikool, eelkooliealiste haridusasutus "Minkuparks", raamatukogu, kultuurimaja, arstipunkt.
Aastal 2015 oli külas 684 elanikku, aastal 2022 oli elanikke 601.
Alfred de Vigny
pisi|Alfred de Vigny Alfred Victor de Vigny (27. märts 1797 Loches – 17. september 1863) oli prantsuse luuletaja, näitekirjanik ja romaanikirjanik.
Elulugu
Alfred de Vigny sündis vanas, Prantsuse revolutsiooni poolt ruineeritud aadliperekonnas. Kibestunud vanemad kasvatasid de Vignyd kuningatruuduse ja Napoleoni vihkamise vaimus. Restauratsiooni ajaks oli de Vigny jõudnud kõrgemasse ohvitseride kooli ja esialgu tundis ta kuningavõimu taastamise üle siirast heameelt. 18-aastaselt katkestas ta õpingud ning temast sai alamleitnant ainult aadlikest koosnevas kompaniis. Kuid peagi pettus ta teenistuses, sest tema ainukeseks "kangelasteoks" jäi Louis XVIII eskortimine Napoleoni tagasipöördumise ajal Elbalt.
Alfred de Vigny pühendas kogu oma kuninga teenimisest vaba aja lugemisele ja luuletamisele. Aastal 1822 ilmutas ta anonüümselt 10 luuletusest koosneva kogu "Luuletused". Aastal 1824 ilmus "Eloa", millele sai osaks suurepärane vastuvõtt. 1825. aastast alates pühendas ta end ainult kirjutamisele: 1826. aastal ilmus luulekogu "Antiiksed ja moodsad luuletused", ajalooline romaan "Cinq-Mars", mis jutustas markii de Cinq-Marsi julgest vandenõust kardinal Richelieu vastu, kes markiil selle eest pea maha raiuda lasi. De Vigny kirjutas ka näidendeid ja tõlkis Shakespeare'i aleksandriinidesse. Victor Hugo kõrval oli de Vigny romantilise koolkonna üks olulisimaid autoreid. Kodanlaste kuninga Louis-Philippe I võimuletulek solvas teda sügavalt. Oma päevikus märkis ta, et see oli talle "poliitilisest ebausust vabanemise" aeg. Ta hakkas huvi tundma Lamennais' sotsiaalse kristluse vastu ning võttis omaks isegi mõned vabariiklikud ideed.
Sel perioodil loobus ta luuletamisest. Ta hakkas proosavormis kirjutama neist, kes on oma ideaalide nimel valmis valima vaesuse või surma. 1832 ilmus "Stello" (sellest tegi ta ka lavavariandi "Chatterton", 1835), materialistlikule ühiskonnale jalgu jääva luuletaja lugu, kelle traagilises saatuses nägi autor vaimsete väärtuste allakäiku ühiskonnas.
Juan Manuel Fangio
Juan Manuel Fangio (24. juuni 1911 Balgarces, Argentina – 17. juuli 1995 Buenos Aires, Argentina) oli Argentina võidusõitja, viiekordne Vormel 1 maailmameister.
Alfred de Vigny
Elulugu
Aastad 1837 ja 1838 olid de Vigny elu segaduste- ja õnnetusterohkeimad. Algas tema erakuelu, mille viljadeks olid suurepärased luuletused täis kannatust ja kirgastumist. Need inimteadvuse arengut kujutavad filosoofilised luuletused, mis peegeldavad Jumalast hüljatud inimhinge visklemist poliitika, tsivilisatsiooni ja tunnete kolmnurgas, ilmusid alles pärast luuletaja surma (kogu "Saatused").
Juan Manuel Fangio
Juan Manuel oli kuuelapselise pere neljas järeltulija. Juba poisikesena tärkas temas suur huvi tehnika ja mootorite vastu. 12-aastaselt läks ta meister Capertini autoremonditöökotta õpipoisiks, seal märgati peagi tema taibukust.
Alfred de Vigny
Elulugu
Tema nägemuses on inimkonna arengut innustava geniaalsuse hinnaks üksindus. Nii, nagu poeet on Jumalast hüljatud, nii on seda ka kogu inimkond, kellel on valida ainult kannatuse ja surma vahel. Kannatus ja vaprus saatusele vastu astumisel tagavad inimväärikuse. Pärast ebaõnnestunud katset poliitikasse lülituda (1848) elas de Vigny tagasitõmbunult ja kirjutas mälestusi, mis ilmusid 1867 ("Päevik").
Juan Manuel Fangio
1929. aastal tabas noormeest äge kopsupõletik ning võitlus haigusega kestis mitu kuud. Aastal 1932 ootas teda ees kroonuteenistus Buenos Airese lähedal asuvas kadettide koolis, kus ta tänu oma suurele autohuvile sai autojuhuks.
Sõjaväest vabanedes naasis ta kodulinna ja avas oma töökoja. Samas 1936. aastal startis sõbra käest laenatud Fordil oma esimesel võidusõidul. Kaks aastat hiljem otsustas Fangio kodustel võidukihutamistel, kivistel Argentina teedel, uuesti kaasa lüüa. Sõidukiteks olid rasked ja suured ameeriklaste Ford ja Chevrolet, mis viimase ettevalmistuse võistlusteks saanud sõitja enda käe all. Esimestel sõitudel osales ta pseudonüümi Rivadavia all, sest vanemad polnud tema harrastusest eriti vaimustuses.
Fangio esimeseks suureks võiduks oli Grand Premio del Norte 1940. aastal, kus ta osales autoga Chevrolet TC. Võites hullumeelse 10 000 kilomeetri pikkuse võidukihutamise Buenos Airesest Peruu pealinna Limasse ja tagasi, sai Fangiost Ladina-Ameerika tuntuim autosportlane ning kodulinn nimetas ta oma aukodanikuks.
1948. aastal läks ta Euroopasse maailma võidusõitjate eliidiga rinda pistma. Tänu riigi toetusele olid tema "terasratsudeks" kompressormootoritega Maserati ja Simca-Gordini. Debüütsõiduks oli võistlus Reimsi rajal Prantsusmaal, kus Fangio oli tänapäeva autosportlastega võrreldes üsna eakas, 37-aastane.
Peale rasket õnnetust 1955. aasta Le Mansi 24 tunni võidusõidul, kus Fangio oleks äärepealt surma saanud, ei osalenud ta Le Mansi 24-tunni võistlustel enam kunagi.
23. veebruaril 1958 röövisid Kuuba mässulised Fangio, kuid lasid ta hiljem vabaks ja ta jäi edaspidi oma röövijate sõbraks.
Edaspidise elu pühendas Fangio Mercedes-Benzi autode müügile. Oma endiste võidusõiduautodega korraldas ta vahel demonstratsioonsõite. 1974 määrati ta tütarettevõtte Mercedes-Benz Argentina presidendiks ja 1987 eluaegseks aupresidendiks.
Fangiole on püstitatud kuus ausammast, mis asuvad Buenos Airese lähedal Puerto Maderos, Monte Carlos, Hispaanias Montmelós, Saksamaal Nürnburgringil, Mercedes-Benzi muuseumis ja Itaalias Monzas.
Vormel 1 statistika
Fangio tuli maailmameistriks 5 korda – see rekord püsis kuni 2003. aastani, mil Michael Schumacher võitis oma kuuenda tiitli. Maailmameistriks tuli Fangio 4 erinevas meeskonnas, saavutus, mida pole keegi teine suutnud korrata. Fangio osales 51 Grand Prix'l, võites neist 24 – tema võiduprotsenti (47,1%) pole ületada suudetud. Lisaks saavutas ta 10 teist kohta, mis annab koha esimese kahe hulgas 66,7% sõitudest.
Pea
thumb|Inimese pea anatoomia pisi|Porikärbse pea Pea on loomadel kehaosa, mis asub keha eesotsas (või ülaotsas).
Peas on tavaliselt suu ja silmad. Peas võivad olla näiteks nina, kõrvad ja peaaju. Lülijalgsetel on muu hulgas tundlad.
Pead võib muust kehast eraldada kael.
Selgroogsetel kaitseb peaaju kolju.
Pea evolutsioon
pisi|[[Ümarussid|Ümarussi Ancylostoma braziliense peaots suuavaga]] pisi|[[Spriggina flounensi võimaliku peaga]]
Fülogeneetilist protsessi, mille käigus looma eesotsa moodustub kindel piirkond, kuhu kogunevad meeleelundid, suuava ja kesknärvisüsteem, nimetatakse tsefalisatsiooniks. Sessiilsetel või radiaalsümmeetrilistel loomadel, nagu käsnadel ja paljudel ainuõõssetel või okasnahksetel sageli puudub määratletud eesots ja seega neil pole ka pead. Koos eelistatud kulgemissuuna ja aktiivse toitumise väljakujunemisega tekkis siis kehaots, mis puutub uute keskkonnaärritajate esimesena kokku, nii et mitmesuguste meeleelundite kogunemine sellesse otsa tõi kaasa evolutsioonilise eelise. Pea selles mõttes on olemas mõnedel ainuõõssetel (nagu hüdradel) ja enamikul kahekülgsetel. Selgelt eristuv pea esineb eelkõige limustel, lülijalgsetel ja selgroogsetel. Lisaks meeleelundite koondumisele on peapiirkonda koondunud sageli ka ümbrusega manipuleerimise võimalused, nagu riistad toidu vastuvõtmiseks ja peenendamiseks.
K kohuke
K kohuke (ka: K-kohuke) on glasuurkohuke, mida tootis AS Kohuke. Toode paisati turule 2005. aasta oktoobris kohalike omavalitsuste volikogude valimiste eel ning see tekitas skandaali välireklaami tõttu, mis sarnanes Keskerakonna sümboolikaga.
Koostis
Pakendi andmetel koosnes K-kohuke kohupiimast, suhkrust ja vanilliinist ning 100 g toodet andis keskmiselt 366,7 kcal energiat. Tootes on valke 13,4 g, süsivesikuid 25,8 g, rasvu 23,3 g. Selle sisu sarnanes väga Black Mama glasuurkohukese omaga.
Skandaal
2005. aasta kohalike omavalitsuste valimiste eel võttis Riigikogu vastu seadusemuudatuse, mis keelas poliitilise välireklaami aktiivse agitatsiooni perioodil. Keeld jõustus 11. septembril, mil 16. oktoobriks määratud valimisteni oli jäänud veidi üle kuu.
Nädalavahetusel, 1. ja 2. oktoobril ilmusid tänavatele reklaamplakatid suure K-tähega rohelisel taustal K-kohukese reklaamid, mille all oli kiri "Igaühele!" või "Hoolib!". Keskerakonna logo on K-täht neljahõlmalise ristikheina lehega ning loosung on "Igaühe eest!".
Skandaal tekkis sellest, et K-kohukese reklaami tajuti sarnasuse tõttu erakonna sümboolikaga Keskerakonna kaudse valimisreklaamina ning seega seadusest möödahiilimisena. Samuti avaldati arvamust, et tegemist on varjatud annetuse või valimiskampaania varjatud rahastamisega äriühingu poolt, mis tähendaks vastuollu minemist erakonnaseadusega. Seejuures oli Tallinna Piimatööstuse üks omanikke Oliver Kruuda toetanud Keskerakonda eelmiste valimiste ajal miljoni krooniga.
Nii Keskerakonna infojuht Toomas Raag kui ka peasekretär Kadri Must eitasid erakonna seotust K-kohukese reklaamiga.
Reklaami vastu algatas politsei 4. oktoobril väärteomenetluse poliitilise välireklaami keelu rikkumise pärast. 5. oktoobril alustas menetlust ka Tarbijakaitseamet eksitava reklaami pärast.
Harju maakohus tühistas märtsis 2006 reklaamifirma AD Ideale Tarbijakaitseametis määratud trahvi, sest väärteotunnuseid ei leitud. Riigiprokuratuur, mis uuris, kas Keskerakond on võtnud vastu varjatud annetuse, leidis 2006. aasta lõpul, et kuigi reklaamija kasutas teadlikult Keskerakonna sümboolikat, siis ei leitud tõendeid Keskerakonna seotuse kohta antud kampaaniaga ja kriminaalmenetlus lõpetati. Septembris 2007 lõpetati menetlus ka reklaami ülespanija vastu väärteotunnuste puudumise tõttu.
AS Kohukese müügijuht väitis hiljem, et kampaania osutus väga edukaks ning aitas AS Kohukesel oluliselt müüki kasvata. Oliver Kruuda kinkis firma turundusjuhile Alar Pingile K kohukese idee väljamõtlemise eest ametiautoks uue Porsche 911 Carrera S Cabrioleti.
Meediakajastus
Ajakirjandus kajastas K kohukesega seotut detailselt, Postimehes oli see ka esileheküljel.
Holger Lihtmaa pani oma ajaveebi kohukest parodeerivad bännerid ning teised ajaveebide kirjutajad levitasid seda.
Mart Juur ja Peeter Oja kandsid oma 9. oktoobri telesaates "Ärapanija" terve saate vältel suuri K kohukese kujulisi kostüüme.
Eesti Ekspressi lisaleht Areen valis järgnenud nädalal oma nädala sõnaks "kohuvabohu", mis on ühend sõnadest "kohuke" ja "tohuvabohu".
Pärast Keskerakonna valimisvõitu Tallinnas ütlesid paljud naljatlevalt, et "valimised võitis K kohuke" (näiteks Andrus Ansip Kanal 2 "Reporteri" valimiste erisaates), sarnaselt oli "Ärapanija" valimistejärgses saates ekraani allservas jooksvates "valimistulemustes" kirjas, et valimised võitis AS Kohuke.
November (täpsustus)
November on aasta 11. kuu.
2006. aasta Hispaania Grand Prix
See oli hooaja kuues etapp.
Sõideti 66 ringi.
Osa võttis 11 kaheliikmelist meeskonda.
Sõidu võitis Fernando Alonso (Renault), teine oli Michael Schumacher (Ferrari) ja kolmas Giancarlo Fisichella (Renault).
Christian Luerssen
Christian Luerssen (6. mai 1843 – 28. juuni 1916) oli saksa botaanik.
Christian Luersseni kirjeldatud taksonite juurde märgitakse autorilühend Luerss..
Eestimaa kindralkuberneride loend
Selles loendis on loetletud Eestimaa kubermangu kindralkubernerid.
Kindralkuberner, oli Rootsi kuninga või Venemaa keisririigi keisri/keisrinna poolt määratud kõrgeim Eestimaa kubermangu valitsusametnik
Eestimaa kindralkubernerid 1674–1710
Rootsi Kuningriigi koosseisus
Eestimaa kindralkubernerid 1710–1876
Aastal 1710 läks Eestimaa Venemaa võimu alla.
Eestimaa kindralkubernerid 1762–1792
(1792–1808 valitsesid Eestimaa kindralkuberneride asemel kubernerid)
Eestimaa kindralkubernerid 1808–1819
1808–1818 oli Eestimaa kubermangul eraldi kindralkuberner või tsiviilülemjuhataja.
Liivi-, Eesti- ja Kuramaa kindralkubernerid 1819–1876
Ametikoha nimetusena kasutati ka väljendit (Остзейский генерал-губернатор)
Laidevahe laht
Laidevahe laht on laht Saare maakonnas Saaremaa vallas. Laht jääb Laidevahe looduskaitseala koosseisu.
Diana Ross
Diana Ross (õieti Diane Ernestine Earle Ross; sündinud 26. märtsil 1944) on USA laulja ja näitleja, kelle repertuaari kuulub R&B, soul, disko- ja popmuusika.
Tema lauljakarjäär algas 1960. aastate paiku tüdrukuteansamblis Supremes, 1970. aastast hakkas ta esinema soololauljana. 1970. ja 1980. aastatel oli ta üks edukamaid naisrokkmuusikuid. Tema edule aitas palju kaasa plaadifirma Motown Records, mida tollal juhtis Berry Gordy. Gordy soovitas Rossil eri aegadel laulda erinevaid stiile ja see tõi edu. Praegu on Ross üks Motowni omanikke.
Ta on esinenud ka filmides (nt "Lady Sings the Blues", 1972, ja "The Wiz", 1978) ja televisioonisaadetes.
Tsirguliina
Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus alevik Tõlliste vallas.
Tsirguliinas oli 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 434 elanikku, 2000. aasta rahvaloenduse järgi 522.
Alevikus on Tsirguliina Kool, lasteaed, rahvamaja, Tsirguliina Raamatukogu, sidejaoskond ja perearstikeskus; eraettevõtetest kaks kauplust, autoremonditöökoda ja saekaater. Aastani 1993 töötas seal Tõlliste vallavalitsus, mis kolis Laatresse. Tsirguliina alevik tekkis 19. sajandi teisel poolel pärast Tartu–Valga raudteelõigu valmimist Sangaste raudteejaama juurde Laatre ja Tõlliste mõisa piirimaile.
20. sajandi algusest kuni 1970. aastateni andis aleviku elus tooni tellisetööstus, mille rajasid 1909. aastal vennad Kahrod. 1922 asutas konkureeriva vabriku Bruno Gross. Pärast teist maailmasõda jätkasid natsionaliseeritud ja ühendatud tehased tööd Tartu ehitusmaterjalide tehase Sangaste tsehhi nime all, tellisetootmine lõppes 1974 kvaliteetse kohaliku tooraine ammendumise tõttu. Kuni 1980. aastate lõpuni toodeti vabrikus klaasist ravimiampulle, lühikest aega ka vahtplastist detaile.
India elevant
Elevandi luustik|thumb pisi|Aasia elevandi üks kolmest alaliigist Elephas maximus maximus Sri Lankas India elevant ehk aasia elevant (Elephas maximus) on elevantlaste sugukonda kuuluv londiline. Vabas looduses arvatakse neid elavat veel 25 600 – 32 750 isendit.
India elevandi areaal on Aasia, eriti Bangladesh, India, Sri Lanka, Indohiina ja osa Indoneesiast. India elevant on ohustatud liik.
Alamliigid
India elevante on neli alamliiki:
Välimus
India elevant on 5–10 meetrit pikk. India elevant sarnaneb Aafrika elevandiga, kuid tal on väiksemad silmad ja lühemad kihvad. Samuti on tal väiksemad kõrvad, peenem lont ja nahk pole nii kare. Loomulikult on India elevandil väiksem ka mass: isasloom ei kaalu kunagi üle 5000 kg. Nagu ikka elevantidel, on ka india elevandil lont, mis on võimeline tõstma kuni viietonniseid puutüvesid; lont on neil ka toidu ja vee hankimiseks. Võhad on olemas vaid isasloomal.
Oessaare laht
Oessaare laht (ka Oesaare laht, Põllumaa laht, Siiksaare laht) on jäänukjärv Saaremaa lõunaosas. Halduslikult jääb Saaremaa valda.
Lahe pindala on umbes 1 km2, sügavus 1,6 m, tema pikkus ja laius on vastavalt 1,9 ja 1 km.
India elevant
Toitumine
India elevant toitub väga mitmekülgselt, kuid taimselt. Enamjaolt sööb ta rohtu, bambust, kaunvilju, puukoort, palmilehti ja igasuguseid ronitaimi. Hooajati söövad nad ka viigimarju, metsõunu ja mangot.
Oessaare laht
Lahe järgi on nime saanud Oessaare küla.
India elevant
Paljunemine
Emaselevant saab poja tavaliselt 3–4 aasta tagant. Poeg kaalub sündides umbes sada kilo. Elevandi esimese 18 kuu jooksul saab ta toidu emalt, kuigi taimi saab ta süüa ka mõne kuu vanuselt.
India elevant ohustatud liigina
pisi|left|Metsikud elevandid liiguvad mööda maanteed [[Tais Khao Yai rahvuspargi territooriumil]] Igal aastal jääb järjest vähemaks vabas looduses elavaid elevante. Metsadest tehakse istandused ja rohumaadest põllud. Neis piirkondades elavad elevandid kas lastakse saagihävitajatena maha või püütakse kinni. Aasias rakendatakse kinnipüütud elevandid tööle istandustes või saadetakse loomaaedadesse ja tsirkustesse. Elevante kütitakse ka nende võhkade pärast, mis on väga nõutud kaup. India elevant on olnud alates 1975. aastast täieliku kaitse all, Aafrika elevandi luuga oli siis veel lubatud kaubelda. 1975. aasta jooksul Hongkongis müüdud elevandiluud olid pärit rohkem kui 300 000 elevandilt. Kilo elevandiluud võib maksta kuni 700 USA dollarit ja üks võhk võib kaaluda kuni 70 kg. 1980. aastate lõpus oli kuni 80% müüdavast elevandiluust pärit ebaseaduslikult tapetud elevantidelt. Seetõttu otsustati keelustada ka Aafrika elevantide luuga kauplemine.
Lont
India elevandil on joomiseks paindlik lont, mis koosneb umbes sajast tuhandest lihasekomponendist, mis teevad sellest väga osava töövahendi. See uskumatu osavus võimaldab tal tõsta ka väga väikseid asju ning ta saab kasutada seda mitmel otstarbel. Londi sees pole ühtegi luud ega kõhre, välja arvatud üks väike luutükk londi otsas, mis eraldab ninasõõrmeid.
Karja kombed
India elevandid on vabas looduses loomult väga sõbralikud ja armastavad elada elevandikarjas. Tavaliselt elavad koos üks täiskasvanud loom ja tema järeltulijad. Eevanditütred jäävad koos oma emaga elama kauaks, kuid elevandipojad lahkuvad juba varakult. Pojad liituvad tihti isaselevantide karjaga, muidu on oht üksikuks jääda. Hiljem loovad nad ka perekonna. Isasloomad elavad kuni 15 ja emasloomad kuni 30 ruutkilomeetri suurusel maalapil. Need arvud võivad küll kuival perioodil suureneda, kuid suurt rännet nad loomulikult ette ei võta.
Etoloogia
Sue Johnson kirjeldab oma raamatus "Armastuse tähendus. Uus revolutsiooniline teadus armastusest." (2014) hollandi ja Ameerika Ühendriikide primatoloogi ja etoloogi Frans de Waali seisukohti, mis avaldatud raamatus "The Age of Empathy" ('Empaatia ajastu'). De Waali arvates, ei ole empaatiavõimet antud ainult inimestele. Kõik liigid, nende hulgas elevandid (katsed emaste elevantidega), inimesed, inimahvid, delfiinid ja, kelle peaajus on peegelneuronid ja enesetunnetus, reageerivad üksteise valule ning ka leinavad, kui sureb nende liigikaaslane.
Keerubite laul
"Keerubite laul" (kreeka keeles χερουβικόν cherubikon, kirikuslaavi keeles Херувимская песнь) on tropar, mida lauldakse igal õigeusu liturgial terve kirikuaasta jooksul, erandina ei laulda seda ennepühitsetud andide liturgial, suure neljapäeva ja suure laupäeva liturgial. "Keerubite laul" järgneb liturgias pühakirja lugemistele ja selle katkestab suur sissekäik – vaimulike protsessioon, mille jooksul kantakse proskomiidial ette valmistatud annid ohvrilaualt pühale aujärjele, st altarilauale.
Tähendus
Nimetus "Keerubite laul" on tuletatud laulu tekstist, mis peab rõhutama eelseisva hetke tähtsust. See kutsub kõiki Jumala ees seisjaid heitma kõrvale maised mõtted, sest nad on nüüd otsekui keerubid, kelle mõtted on alati keskendunud Jumalale, ja kes temale lakkamatult kiitust laulavad.
Ajaloost
"Keerubite laul" lisati 4. sajandil kehtestatud Johannes Kuldsuu liturgia korra koosseisu 6. sajandil, kas 573. või 574. aastal Justinianus II korraldusel. Enne seda oli seal kasutusel umbes 4. sajandist Jakobuse liturgiast pärit cherubikon "Olgu vait iga surelik liha", mis laenati ka Basilius Suure liturgiasse ja mis tänapäeval on kasutusel ainult vaikse laupäeva liturgias.
Vormel 1
Vormel 1 (ka F1, F-1, Vormel-1) on tuntuim üheistmeliste võidusõiduautode võistlusklass, milles peetakse maailmameistrivõistlusi.
Maailmameistrivõistlused koosnevad etappidest. Alates aastast 2003 on neid olnud 16–21. Etappidel sõidetakse spetsiaalselt võidusõiduks ehitatud ringradadel või võistluse ajaks suletud tänavaradadel.
Vormel 1 maailmameistrivõistlusi korraldab Rahvusvaheline Autoliit (FIA ehk prantsuse keeles Federation Internationale de l'Automobile).
Kuigi spordiala pärineb Euroopast, on sõidetud kõikides maailmajagudes (peale Antarktika).
Ajalugu
Esimese Grand Prix' võistluse organiseeris 1906. aastal Prantsusmaa Autoklubi. Prantsuskeelne Grand Prix tähendab "suurt auhinda" ning seda nimetust kasutatakse laialdaselt mitme spordiala võistlussarjades.
Nimetus "Vormel 1" võeti kasutusele 1948. aastal.
Esimesel hooajal (1950) toimus seitse etappi, esindatud oli kaheksa autotootjat: Alfa Romeo, Ferrari, Maserati, Talbot Lago, Simca Gordini, ERA, Alta ja Cooper.
Esimene etapp
Esimene maailmameistrivõistluste etapp peeti 13. mail 1950 Inglismaal vanale sõjaväe lennuväljale ehitatud 4700 meetri pikkusel Silverstone'i rajal. Sellel osales 21 autot ja läbida tuli 70 ringi. Sõidu võitis itaallane Giuseppe Farina autol Alfa Romeo. Alfa Romeole kindlustasid kolmikvõidu Luigi Fagioli (Itaalia) ja Reg Parnel (Inglismaa). Võitja keskmine kiirus oli 146,39 km/h. Kiireima ringi läbis Farina: 152,98 km/h. Avasõidu lõpetas 11 sõitjat.
Vormel 1 kui spordiala tähtsust näitab seegi, et esimesele etapile olid kohale tulnud isegi Suurbritannia ja Põhja-Iirimaa kuningas ja kuninganna.
Kuulsa Ferrari autod ei ilmunud esimesele etapile kohalegi, osalt seetõttu, et Ferrari juhtidel polnud usku uude võistlussarja, ning teisalt sellepärast, et eelmine aasta oli Ferraril ebaõnnestunud ja plaaniti isegi võistlusspordist loobumist.
Autod
1950. aastatel võeti esimest korda vormel 1 autodel kasutusele ketaspidurid. Eesmootoritega varustatud autode asemel hakkasid domineerima keskmootoriga autod.
1950–1951 oli auto kompressormootori töömaht 1500 cm³ või normaallaadimismootoril 4500 cm³. Autode kaalu ja parameetrite suhtes piiranguid polnud.
Aastatel 1952–1953 oli mootori töömaht kuni 500 cm³ (ülelaadimisega) või kuni 2000 cm³ normaallaadimise korral.
1954–1960 oli mootori maksimaalne töömaht 750 cm³ (kompressormootori korral) või 2500 cm³ (normaallaadimismootori korral).
Aastal 1961 võeti esimest korda kasutusele kuuekäiguline käigukast.
Aastal 1962 ehitas Colin Chapman esimese monokokk-kerega Lotus 25.
Aastal 1967 ilmusid esimesed antitiibadega varustatud autod. Aasta hiljem tulid kasutusele kõrged esi- ja tagatiivad. Need osutusid ohtlikeks ja nende kasutamine keelati.
Aastal 1968 tulid esimest korda rajale sponsorvärvides vormelautod.
Aastatel 1961–1965 oli normaalmootori töömaht lubatud 1300–1500 cm³. Turbomootorid olid keelatud. Autode minimaalne mass ilma kütuseta oli 450 kilogrammi.
1966–1985 oli normaallaadimismootori töömaht kuni 3000 cm³, turbomootoritel kuni 1500 cm³.
Aastal 1971 võttis rehviettevõte Goodyear esimesena kasutusele täiesti siledad ja ilma mustrita nn slick-rehvid.
Alates 1972 oli mootorites lubatud kasutada enam kui 12 silindrit.
1980. aastad. Aastal 1981 ehitas McLaren esimese kerge süsinikkiuga armeeritud plastmonokokiga auto McLaren MP4.
Aastal 1982 katsetas Ferrari aktiivvedrustust.
Aastal 1986 olid keelatud normaallaadimismootorid. Varem ja hiljem on need olnud lubatud.
1987. aastal oli turbomootorite maksimaalne töömaht 1500 cm³ ja normaallaadimismootoritel kuni 3500 cm³.
Aastal 1989 oli Ferraril esimest korda nii poolautomaatne kui ka seitsmekäiguline manuaalkäigukast. 1989. aastast võis sõita vaid 3500 cm³ vabalt hingava mootoriga vormelautodega. Turbomootorid olid keelatud 1989–1993. Kohustuslik oli võistluse ajal tankida.
Aastal 1990 ehitas Tyrrell esimese kõrge nn haininaga vormelauto.
Aastal 1993 olid autod varustatud ABS-piduritega. Need keelati 1994.
Aastal 1994 oli normaallaadimisega mootori töömaht kuni 3500 cm³.
1995–1996 olid 3000 cm³ normaallaadimisega mootorid. Auto minimaalne mass oli koos sõitjaga 595 kilogrammi.
Alates 1996 oli autode mootori maksimaalne lubatud töömaht 3 liitrit ja 10 silindrit, vähim mass koos sõitjaga 600 kilogrammi.
1998-2008 ei tohtinud enam kasutada slick-rehve. Nii kuiva kui ka märja ilma rehvid pidid olema kindla mustriga. Esirehvi laius oli 305 mm ja tagarehvi 355 mm.
2009. aastast tohivad autod taas kasutada slick-rehve. Esirehvi laius on 370-380mm ja tagarehvi laius 455-470mm.
Riesa-Großenhaini kreis
Riesa-Großenhain oli kreis Saksimaa kirdeosas. 2008 liideti see Meißeni kreisiga.
Kreisi omavalitsusüksused
(Elanike arv 31. detsember 2006)
Vormel 1
Punktisüsteem
Aastatel 1950–1991 said punkte iga sõidu 5 esimest finišeerijat, alustades esimesest lõpetajast 8, 6, 4, 2 ja 1 punkti. Aastatel 1950–1960 sai kiireima ringi eest lisapunkti.
Riesa-Großenhaini kreis
Kreisi omavalitsusüksused
Linnad:
Vormel 1
Punktisüsteem
Maailmameistrivõistluste sarja üldkokkuvõttes arvestati aastatel 1950–1953 vaid 4 parima sõidu tulemusi. Aastatel 1954–1957 ja 1959–1962 arvestati 5 parima sõidu punkte. Aastatel 1958 ja 1963–1965 arvestati 6 parimat sõitu.
Aastatel 1967–1980 oli võistlussari jagatud kahte ossa ja kõige viletsam tulemus meistrivõistluste kummaltki poolelt ei läinud arvesse. 1979. aastal arvestati MM-sarja esimeselt ja teiselt poolelt kummaltki 4 parimat tulemust. Sama süsteemi järgi, aga 5 parimat tulemust arvestati 1980. aastal.
Aastatel 1981–1990 läksid võistlussarja kokkuvõttes arvesse 11 parimat etappi.
Aastatel 1991–2002 said punkte iga sõidu kuus kiireimat sportlast (vastavalt 10, 6, 4, 3, 2, ja 1 punkti). Alates 2003. aastast saab punkte iga sõidu kaheksa paremat (vastavalt siis 10, 8, 6, 5, 4, 3, 2, 1) autosportlast ja arvesse lähevad kõik hooaja jooksul saadud punktid.
Alates 2010. aasta hooajast jagatakse punkte kümnele parimale. (25, 18, 15, 12, 10, 8, 6, 4, 2, 1)
Autod
Praegune vormel 1 määrustik ütleb, et autode loomine on võistkondade endi töö.
Aastast 2014 peavad meeskonnad kasutama V6 1,6-liitrise töömahuga turbomootorit. Uued eeskirjad sisaldavad mitmeid energia taaskasutussüsteeme ja kütusevoolu piiranguid. Usutakse, et mootorid arendavad 875 kuni 1000 hobujõudu.
Aastatel 2006-2013 pidid meeskonnad kasutama V8 2,4-liitrise töömahuga mootorit, mis asub sõitja ja tagumiste rataste vahel. Enne kasutati kolmeliitriseid V10 mootoreid. Neid mootoreid on ainsa erandina luba kasutada Scuderia Toro Rossol, sest Minardil ei olnud eelneval aastal raha osta uusi mootoreid. Usutakse, et mootorid arendasid kuni 850 hobujõudu.
2004. aasta lõpul keelustas Rahvusvaheline Autoliit (FIA) rehvivahetuse, nõudes ühe rehvikomplekti vastupidamist nii kvalifikatsioonis kui ka võistlusel. 2006. aasta hooajast on rehvivahetus taas lubatud.
Sõit
Maailmameistrivõistluste etapp algab tavaliselt reedel, mil sõitjad saavad oma oskusi rajal vabalt harjutada ja lihvida.
Mootori vahetamine pärast kvalifikatsiooni toob kaasa 10-kohalise kaotuse stardireas.
Pühapäeval toimub põhisõit. Sõidudistants on enamjaolt 305 km või sõiduaeg on 2 tundi.
Punktisüsteem
Alates 2003 peetakse ka meeskondlikku arvestust. Võistleja kogub punkte nii endale kui ka sellele võistkonnale, mille eest ta sõidab. Võitja meeskond saab Konstruktorite karika.
Kui võistlus katkestatakse, uut starti ei anta ja võistlusest on läbitud rohkem kui 75% ettenähtud distantsist, siis võistlejad saavad ettenähtud punktidest pooled. Nii on juhtunud 1975. aastal Hispaania ja Austria, 1984. aastal Monaco, 1991. aasta Austraalia Grand Prix'l ja 2009. aasta Malaisia Grand Prix'l.
Maailmameistriks tuleb see, kes kogub etappidelt kõige rohkem punkte. Arvesse lähevad kõik kogutud punktid.
Fakte
Noorim vormel-1 etapil startinu on Max Verstappen, kes oli siis 17 aastat ja 166 päeva vana (2015. aasta Austraalia GP).
Noorim vormel-1 etapi võitja on Max Verstappen, kes oli siis 18 aastat ja 228 päeva vana (2016. aasta Hispaania GP).
Vanim vormel-1 etapi võitja on Luigi Fagioli, kes oli siis 53 aastat ja 23 päeva vana (1951. aasta Prantsusmaa GP).
Vanim vormel-1 etapil startinu on Louis Chiron, kes oli siis 55 aastat ja 292 päeva vana (1955. aasta Monaco GP).
Kiireim vormel-1 boksipeatus kuulub Max Verstappenile kellel kulus selleks 1.88 sekundit (2019. aasta Saksamaa GP).
Määrus (õigusteadus)
Määrus on täidesaatva võimu poolt seadusliku volituse alusel antud õiguse üldakt. Määrusi antakse ainult seadusest tuleneva volituse alusel.
Määruste andmise õigus on Vabariigi Valitsusel, ministritel, valla või linna volikogudel ja valitsustel, Eesti Panga presidendil, riigikontrolöril ja ülikooli nõukogudel.
Määrus on õigusallikate hierarhias seadustest madalamal, ta ei tohi olla seadusega vastuolus. Erinevate organite määrused on omavahel võrdsed, vastuolu korral peab vaidluse lahendama kohus.
Kunnati laid
Kunnati laid (ka Kunnati saar) on 4,6 hektari suurune laid Saare maakonnas Saaremaa vallas Kunnati ja Kõiguste lahe piiril.
Laid asub 500 meetrit Saaremaa rannikust. Laiul asub rohttaimestik. Laiuga on maakerke tulemusena liitunud Hunnati saar.
Balti laevastik
Balti laevastik, tänapäevase täispika nimega Kahe Punalipuline Balti laevastik (vene keeles Дважды Краснознамённый Балтийский флот, lühend ДКБФ), on Läänemerel tegutsev Venemaa Föderatsiooni mereväe laevastikukoondis.
Balti mere laevastiku sünnipäevaks peetakse 18. maid 1703 (vana kalendri järgi 7. mai), mil sõudeflotill tsaar Peeter I juhtimisel võitis Neeva jõe suudmes lahingu kahe Rootsi laeva vastu. Pärast 1917. aasta revolutsioone Venemaal läks laevastik 1918. aastal Venemaa SFNV ja 1922. aastast Nõukogude Liidu kontrolli alla osana Nõukogude Liidu mereväest. 1928. aastal autasustati laevastikku Punalipu ordeniga ja see sai nimeks Punalipuline Balti laevastik. 1965. aastal autasustati laevastikku teise Punalipu ordeniga mehisuse ja kangelaslikkuse eest Suures Isamaasõjas ja selle nimeks sai Kahe Punalipuline Balti laevastik. Pärast Nõukogude Liidu lagunemist 1991. aastal läks laevastik Venemaa Föderatsiooni mereväe koosseisu.
Balti laevastiku staap asub Kaliningradis. Laevastiku põhibaasid on Baltiisk ja Kroonlinn. Balti laevastiku lipulaev on hävitaja Nastoitšivõi.
Ujuvüksused
Baltiiski mereväebaas pisi|Baltiiski mereväebaas 2010 Kroonlinna mereväebaas pisi|Kroonlinna mereväebaas 2012
Maismaaüksused
Kaliningradi oblast
Leningradi oblast
Laevad
Olulisemad või suuremad laevastiku sõjalaevad ja pardatähised seisuga 2023.
Venemaa keisririigi Balti laevastik
pisi|Esimese Balti laevastikule ehitatud purjelaeva Štandart 1999. aastal valminud koopia
Venemaa Keisririigi Balti laevastiku loomine ja areng
pisi|Balti laevastiku paraad, u 1850 Laevastiku sünnipäevaks loetakse 18. maid 1703, kui Vene 30 alusest koosnev sõudeflotill Preobraženski ja Semjonovski polgu sõduritega tsaar Peeter I juhtimisel võitis Neeva jõe suudmes Nyeni lähedal kahte Rootsi laeva. Rootsi Laadoga ja Peipsi laevastiku ülemjuhataja viitseadmiral Gideon von Numersi juhtimise all olnud 8 kahuriga brigantiin Astrild (1699) ja 10 kahuriga kaljas Geddan said laevastiku esimeseks sõjasaagiks.