cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kalju Terasmaa
Instrumentalist ja pedagoog
Juba kooli ajal asus ta tööle Eesti Raadio sümfooniaorkestris (ERSO-s). Ta oli virtuoosne vibrafoni solist, kes mängis löökpille ka toonases Tallinna Kammerorkestris (1962–1977). Lisaks mängis Terasmaa ansamblis Metronoom, Uno Naissoo ansamblis Swing Club, Eesti Raadio Estraadiorkestris, Eesti Televisiooni ja Emil Laansoo ansamblites ning veel paljudes koosseisudes. Pedagoogina töötas Kalju Terasmaa aastatel 1960–1966 Tallinna Muusikakoolis, 1970. aastate alguses pani ta aluse löökpilliõpetusele toonases Tallinna Riiklikus Konservatooriumis, kus aastail 1972–1999 õppis tema käe all suur osa Eesti parimatest löökpillimängijatest.
Kalju Terasmaa tegutses 2005. aastani ERSO löökpillirühma kontsertmeistrina, olles ERSO ajaloo kõige pikema staažiga kontsertmeister. Ta esines umbes 2000 kontserdil mainekate Eesti ja välisdirigentide käe all.
Esinemised lauljana
Mitmekülgne Kalju Terasmaa sai laiemalt tuntuks 1960. aastate alguses tegutsenud Eesti Raadio meeskvarteti koosseisus. Kalju Terasmaa, Eri Klasi, Uno Loobi ja Arved Haugi esinemised teleekraanil ja raadiosaadetes olid väga oodatud. Tuntud laulud olid näiteks "Rohelised niidud", "Imeilus suvepäev", "Romantika", "Tihemetsa Tiina", "Sepa jutustus", "Viljandi serenaad" jne.
Omaaegse populaarse muusikasaate "Horoskoop" üheks vaatajate lemmiklauluks sai Kalju Terasmaa ja Helgi Sallo esitatud duett "Sulle kõik nüüd ütlen". Selles saatesarjas laulis ta tuntuks ka laulud "Suudluse ma saan", "Õnnesoovid", "Mul metsas väike maja" jt.
Pehme tämbriga Terasmaa õnnestunud lauluvalik tegi populaarseks laulud "Vihmapiisk langeb", "Champs-Elysees", "Käime koos", "See mees", "Aeg, miks kiirelt läed" jne. Menukad olid ka Kalju Terasmaa duetid koos Anu Antoni ("Kosmos-Maa"), Marju Kuudi ("Kaks unist inimest"), Tiiu Variku ("Ootamatud sõnad"), Els Himma ("Lahkumislaul", "Igaühe jaoks on kuskil keegi") ja Heidy Tammega ("Hällilaul"). Eesti Rahvusringhäälingu arhiivis on rikkalik valik Kalju Terasmaa osalusel tehtud salvestisi ja portreesaateid.
Isiklikku
Kalju abikaasa Taimi Terasmaa (neiuna Sihver, 1936–1993) oli muusikaõpetaja. Kalju tütar on löökpillimängija Terje Leibur (Terasmaa), kelle abikaasa on viiuldaja Arvo Leibur. Kalju lapselapsed on džässlaulja Marianne Leibur (sündinud 1. detsembril 1995), Karin Terasmaa ja trummar Henrik Leibur.
Tirooli krahvkond
Ajalugu
thumb|left|[[Tirooli loss oli Tirooli krahvide asupaik, selle järgi sai nime ka piirkond]]
Tirooli sünd
Aastal 1027 eraldas Saksa-Rooma keiser Konrad II Trento piiskopkonna endisest Lombarda Itaalia kuningriigist. Ta liitis selle Baieri hõimuhertsogkonnaga, mis siis oli tema poja Heinrich III valitsemise all.
12. sajandist alates asusid krahvid Tirooli lossis Merano lähistel, pidades foogtiametit (Vogt) Trento piiskopkonnas ja ka Brixeni piiskopkonnas. Nad laiendasid oma territooriumi üle piirkonna enamuse ja hakkasid ületama piiskoppide võimu, kes nimeliselt olid nende feodaalisandad. Pärast Heinrich X Uhke Baieri hertsogi ametist kõrvaldamist aastal 1138 tugevdasid Tirooli krahvid oma sõltumatust Baierist tema poja Heinrich Lõvi ajal. Kui Baieri hertsogkond läänistati keiser Friedrich I Barbarossa poolt 1154. aasta Goslari Riigipäeval taas Welfidele, ei sisaldanud selle valdused enam Tirooli maid. Krahvid säilitasid sellise sõltumatuse Baieri Wittelsbachi dünastia ajal.
Gorizia-Tirool
Aastal 1253 päris Gorizia (Görzi) krahv Meinhard Tirooli maad, kui abiellus viimase Tirooli krahvi Albert IV tütre Adelheidiga. Kui nende pojad aastal 1271 oma valduse jagasid, võttis vanem poeg Meinhard II Tirooli, mille eest tunnistati ta otse keisrile alluvaks isandaks. Ta toetas Saksa kuningat Rudolf von Habsburgi selle rivaalkuninga Otakar II vastu. Tasuks sai ta aastal 1286 Kärnteni hertsogkonna koos Kraini margiga.
Aastal 1307 valiti Meinhardi poeg Heinrich Böömimaa kuningaks. Pärast tema surma oli elus vaid üks tütar, Tirooli Margarete, kes sai valitseda vaid Tiroolis. Margarete oli abielus Luksemburgi dünastiast Johann I poja Johann Heinrichiga. Aastal 1342 abiellus ta Saksa-Rooma keiser Ludwig IV poja, Ludwig von Wittelsbachiga Wittelsbachi dünastiast, kes siis oli Brandenburgi markkrahv. Ludwig abiellus 10. veebruaril 1342 Tirooli krahvinna Margarethega (Margarethe Maultasch), et omandada selle valdused Wittelsbachi perekonnale; kuid krahvinna ei olnud veel lahutatud oma eelmisest abikaasast, Luksemburgi vürstist Johann Heinrichist. Aasta varem oli Margarethe oma abikaasa Tiroolist välja saatnud. Johann Heinrichi isa, kuningas Jan Pimeda poeg, kes oli 1310. aastal kukutanud Margarethe isa, Böömimaa kuninga Heinrichi. Kuigi keiser Ludwig IV kutsus õpetlased William Ockhami ja Marsiliuse Padovast kaitsma seda keskaja esimest "kodanikuabielu", heitis paavst Clemens VI paari kohe kirikust välja ja skandaal oli teada üle Euroopa. Kuigi Tirooli karistati paavsti interdiktiga ning Brixeni ja Trento piiskopid olid Ludwigi võimule kindlalt vastu, suutsid Wittelsbachid saavutada kohalike aadlike toetuse neile arvukalt privileege andes.
Punane kotkas Tirooli vapil võib olla tulnud Brandenburgi kotkast ajal, kui nemad valitsesid Tirooli ja Brandenburgi personaalunioonis, kuigi Tirooli kotkas ilmus juba 13. sajandil.
Ludwig V suri aastal 1361, Margarete poeg Meinhard III suri kaks aastat hiljem. Olles järglasteta, pärandas ta krahvkonna aastal 1363 Austria hertsogile Rudolf IV von Habsburgile. Viimast tunnistati Wittelsbachi dünastia poolt aastal 1369. Sellest ajast alates valitsesid Tirooli erinevad Austria Habsburgide dünastia liinid, kes kandsid krahvitiitlit.
Austria
thumb|Tirooli krahvkonna ja [[Austria ringkond|Austria ringkonna kaart 15. sajandil]]
Kui keiser Ferdinand I aastal 1564 suri, pärandas ta valitsemise Tirooli ja Kaugema Austria üle oma teisele pojale ertshertsog Ferdinand II-le. Mõlemad territooriumid langesid seejärel Habsburgidest keisrite noorematele poegadele: ertshertsog Matthiasele aastal 1608 ja Maximilian III-le aastal 1612. Pärast ertshertsog Sigismund Franzi surma aastal 1665 olid kõik Habsburgide maad taas keiser Leopold I ühtse valitsemise all.
Maria Theresia ajast (1740–1780) alates valitses Tirooli kõigis olulise tähtsusega küsimustes Habsburgide monarhia keskvalitsus Viinis. Aastal 1803 Trento ja Brixeni piiskopkondade maad ilmalikustati ja liidendati krahvkonda.
Napoleoni sõjad
thumb|Andreas Hofer juhtis 1809. aasta [[Tirooli ülestõusu sissetunginud Napoleon I vastu]]
Pärast kaotust Napoleon I-le aastal 1805 pidi Austria Pressburgi rahu kohaselt loovutama Tirooli Baieri kuningriigile. Tirool Baieri osana sai aastal 1806 Reini Liidu liikmeks. Tiroollased tõusid Baieri võimu vastu üles ja neil õnnestus kolm korda alistada Baieri ja Prantsuse väed, mis püüdsid maad tagasi vallutada.
Austria kaotas Viienda koalitsiooni sõja Prantsusmaa vastu ja sai Schönbrunni rahuga aastal 1809 karmid tingimused. Tirooli rahvuskangelaseks ülistatud ülestõusu juht Andreas Hofer hukati aasta 1810 Mantovas. Tema väed kaotasid kolmanda ja viimase lahingu Prantsuse ja Baieri vägede vastu. Tirool jäi Baieri ja Itaalia kuningriigi võimu alla veel neljaks aastaks.
Viini kongressi otsustega aastal 1814 Tirool taasühendati ja tagastati Austriale. See integreeriti Austria keisririiki. Alates aastast 1867 oli see Austria-Ungari lääneosa Tsisleitaania kroonimaa (Kronland).
thumb|230px|Endine Tirooli kroonimaa tänapäeval {{legend|#fe7f7f|[[Pilt:AUT Tirol COA.svg|15px|Tirooli vapp Tirooli liidumaa (Austria)}} {{legend|#f7b77b|15px|Lõuna-Tirooli vapp Lõuna-Tirool (Itaalia)}} {{legend|#7b7bf7|15px|Trento vapp Trentino (Itaalia)}} ]]
Krahvkonna lõpp
Pärast esimest maailmasõda kujundasid võitjad piirimuudatusi. Saint-Germaini rahu aastal 1919 otsustas vastavalt 1915. aasta Londoni paktile, et Austria Tirooli kroonimaa lõunaosa tuleb loovutada Itaalia kuningriigile, sealhulgas endise Trento piiskopkonna territoorium, mis jämedalt vastab tänapäeva Trentinole, samuti keskaegse Tirooli krahvkonna lõunaosa, tänapäeva Lõuna-Tirool. Itaalia võttis seega kontrolli alla strateegiliselt tähtsa Alpi veelahkme Brenneri mäekurus ja Lõuna-Tirooli koos suure saksakeelse enamusega. Aastast 1949 moodustavad mõlemad osad autonoomse Itaalia Trentino-Alto Adige piirkonna. Tirooli põhjaosa jäi Austria Esimesele Vabariigile, moodustades tänapäeval Austria Tirooli liidumaa koos oma Ida-Tirool eksklaaviga.
Aastal 1945 pärast teist maailmasõda ei olnud Austria püüded ja Lõuna-Tirooli petitsioonid saksakeelse Lõuna-Tirooli Austriaga taasühendamiseks edukad. Itaalia säilitas kontrolli. Aastast 1972 alates tagab Itaalia Vabariik Alto Adige/Südtirol provintsis rohkem autonoomiat.
Tirooli krahvid
Meesliin hääbus.
Meinhardiinid
thumb|[[Margarete von Tirol, Meinhardiini dünastia pärijanna]]
lahutas, hiljem abiellus: Liin hääbus.
Habsburgid
krahvkond pärandati Liin hääbus, Habsburgide maad taasühendas [...]
thumb|Ertshertsog Sigismund Franz, viimane Habsburgide dünastia liige Tirooli liinis
Habsburgide Tirooli ja Kaugema Austria regendid: Liin hääbus, Habsburgide maad taasühendas [...]
Rägavere lahingu mälestussammas
Rägavere lahingu mälestussammas on Lääne-Viru maakonnas Rakvere vallas Rägavere külas asuv Vabadussõja Rägavere lahingu langenutele püstitatud mälestusmärk.
Sammas avati 13. septembril 1931.
1940 sammas purustati. 1942 sammas taastati. 1944 purustati sammas lõplikult.
Samas kohas avati Rägavere vallas 1. juulil 1989 uus sammas, mis on endise samba ligilähedane koopia.
Marslane
thumb|Skulptuur [[Wokingis, mis kujutab Herbert George Wellsi romaanist "Maailmade sõda" pärit tripoodi Marsilt.]]
Marslane on planeedi Marss oletatav päriselanik. Kuigi siiani pole otsingud elu võimalikkusest Marsil tulemusi andnud, on alates 19. sajandist paljud ulmekirjanikud kujutanud oma teostes sealt pärinevaid eluvorme.
Sauchy-Cauchy
pisi|Sauchy-Cauchy kirik
Sauchy-Cauchy on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Sauchy-Cauchy asub Canal du Nordi kallastel, u. 31 km Arrasist kagus, teede D21E ja D14 ristumiskoha ümbruses.
pisi|tühi|
Ida-Friisimaa
thumb|250px|Ida-Friisimaa (Saksamaal) kaart thumb|250px|Ida-Friisimaa lipp thumb|250px|Ida-Friisimaa vapp
Ida-Friisimaa (saksa: Ostfriesland; Ida-Friisimaa alamsaksa keel: Oostfreesland; hollandi: Oost-Friesland) on rannikupiirkond Saksamaa Alam-Saksi liidumaa loodeosas. See on keskmine lõik Friisimaast Lääne-Friisimaa (Hollandis) ja Põhja-Friisimaa (Schleswig-Holsteinis) vahel.
Halduslikult kuulub Ida-Friisimaa kolme kreisi, nimelt Aurichisse, Leeri ja Wittmundi, ning Emdeni linna. Piirkonnas elab 465 000 inimest ja selle pindala on 3144,26 km².
Piki rannikut on saarteahelik, mida kutsutakse Ida-Friisimaa saared (Ostfriesische Inseln). Need saared on (läänest itta) Borkum, Juist, Norderney, Baltrum, Langeoog, Spiekeroog ja Wangerooge.
Ajalugu
Ida-Friisimaa geograafiline piirkond asustati paleoliitikumis Hamburgi kultuuri põhjapõdraküttide poolt. Hiljem olid siin eri kultuuride mesoliitilised ja neoliitilised asustused. Eelajaloole järgnenud perioodi saab rekonstrueerida vaid arheoloogilistele tõenditele tuginedes. Ligipääs Ida-Friisimaa varaajaloole on võimalik osalt läbi arheoloogia ja osalt väliste allikate, nagu Rooma dokumentide, uurimise kaudu. Esimene tõestatud ajalooline sündmus oli Rooma laevastiku saabumine Drususe juhtimisel aastal 12 eKr; laevad seilasid Emsi jõe kursil ja tagasi.
Varajased asustused, mida tuntakse üksnes materiaalsete jäänuste kaudu, kuid kelle rahvanimi on endiselt teadmata, viisid ingveoonide rühma kuuluvate germaanlaste sissetungini. Need olid haukid, keda on maininud Tacitus, ja friisid. Emsi ja Weseri jõe vaheline piirkond oli seejärel haukidega asustatud; kuid teise sajandi järel ei ole enam hauke mainitud. Nad asusid Friisimaa laienedes pärast umbes 500. aastat osaliselt ümber ja sulandusid hiljem osaliselt Friisimaa kogukonda.
Saksid asusid samuti piirkonda ja Ida-Friisimaa keskaegne rahvastik põhines friisi ja saksi elementide segul. Sellest hoolimata on rannikualal domineeriv friisi element, samas kui kõrgema geesti ala rahval avaldub rohkem saksi mõju.
Ajalooline info muutus selgemaks varajaste Karolingide ajal, kui Friisimaa kuningriik ühendas kogu tänapäeva Lääne-Friisimaa ala (Hollandi provintsid Friisimaa ja Groningen ning osaliselt Põhja-Holland) ja kogu Ida-Friisimaa kuni Weseri jõeni. Seda valitsesid kuningad, nagu kuulus Radbod, kelle teadaolevaid nimesid mainiti veel hiljuti rahvajuttudes. Friisimaa oli lühiajaline kuningriik ja selle purustas 689. aastal Pippin von Herstal. Ida-Friisimaast sai siis Frangi riigi osa. Karl Suur jagas Ida-Friisimaa kaheks krahvkonnaks. Sel ajal algas ristiusustamine misjonäride Liudgeri ja Willehadi poolt; üks osa Ida-Friisimaast sai Bremeni piiskopkonna osaks, teine Münsteri piiskopkonna osaks.
Karolingide impeeriumi lagunemisega kaotas Ida-Friisimaa oma endised sidemed ja loodi iseseisvate omavalitsuslike ringkondade ühendus. Nende valimisi peeti igal aastal, et valida "Redjeven" (nõunikud), kes pidid olema kohtunikud, aga ka haldurid või kubernerid. See süsteem hoidis ära feodaalse süsteemi loomise Ida-Friisimaal keskajal. Friisid pidasid end vabaks rahvaks, kel pole kohustusi ühegi välise võimu ees. Seda perioodi kutsutakse "Friesische Freiheit" (Friisimaa vabaduse) ajaks ja seda esindab ikka veel tuntud tervitus "Eala Frya Fresena" (Tõuse üles, vaba Friisimaa!), mis kinnitas igasuguse feodaalsuse puudumist. Friisi esindajad Friisimaa seitsme rannikuala paljudest ringkondadest kohtuvad korra aastas Upstalsboomis, mis paikneb Rahes (Aurichi lähedal).
Varakeskajal sai rahvas asuda vaid kõrgemal paiknevatel geesti aladel või rajada lodualadel warft 'e], kunstlikke künkaid elamise kaitseks, kas üksiku talumajapidamise või kogu küla, [[Põhjameri|Põhjamere üleujutuste vastu.
Umbes 1000. aastal alustasid friisid suurte tammide ehitamist piki Põhjamere kallast. See avaldas suurt mõju rahvusliku identiteedi ja iseseisvuse tunnetamisele. Kuni hiliskeskajani tõrjus Ida-Friisimaa Saksa riikide katseid vallutada rannik.
14. sajandil langes poolehoid Redjeveni põhiseadusele. Katastroofid ja epideemiad, nagu katk, süvendasid destabiliseerimise protsessi. See andis mõjukatele perekonnaklannidele võimaluse kehtestada uus võim. Pealikena (alamsaksa: "hovedlinge"; saksa: "Häuptlinge") võtsid nad kontrolli Ida-Friisimaa külade, linnade ja piirkondade üle; aga nad ei loonud endiselt feodaalset süsteemi, nagu see oli tuntud mujal Euroopas. Selle asemel viidi Friisimaal ellu süsteem, mis oli järgimissüsteem, mis on mõneti sarnane Põhja-Germaani kultuuridest tuntud vanemate valitsemisvormidega. Valitsetava piirkonna elanike ja pealiku vahel oli teatav sõltuvussuhe, kuid inimesed säilitasid oma isikliku vabaduse ja võisid soovi korral ära kolida.
Friisid hoidsid kontrolli all Emsi jõe suuet ja ohustasid jõgepidi allatulevaid laevu. Sel põhjusel tegi Oldenburgi riik 12. sajandil mitu katset allutada Ida-Friisimaa. Tänu soisele maastikule võitsid Friisimaa talupojad Oldenburgi armeesid iga kord. 1156. aastal ei õnnestunud isegi Heinrich Lõvil piirkonda vallutada. Konfliktid kestsid mõne järgmise sajandi. 14. sajandil loobus Oldenburg plaanidest Ida-Friisimaa vallutada, piirates nende rünnakuid ebakorrapäraste sissetungidega, tappes kariloomad ja lahkudes.
Ida-Friisimaa pealikud andsid varjupaika piraatidele, nagu kuulus Klaus Störtebeker ja Gödeke Michels, kes olid ohuks võimsa Hansa Liidu laevadele, mida nad ründasid ja röövisid. 1400. aastal õnnestus Hansa Liidu karistusekspeditsioon Ida-Friisimaa vastu. Pealikud pidid lubama lõpetada oma toetuse piraatidele. 1402. aastal püüti kinni Störtebeker, kes ei olnud sünnilt friis, ja hukati Hamburgis.
Võimu ja mõju ulatus varieerus pealike hulgas. Mõned klannid saavutasid domineeriva seisundi. Üks neist oli Tom Brok Brokmerlânist (tänapäeval: Brookmerland), kes valitses mitme põlvkonna jooksul suurt osa Ida-Friisimaast, kuni endine pooldaja Fokko Ukena Leerist võitis viimase Tom Broki. Kuid vastanduvate pealike osapool Cirksenade juhtimisel Greetsielist võitis ja saatis välja Fokko, kes suri hiljem Groningeni lähedal.
Pärast 1465. aastat tehti üks viimaseid pealikke Cirksena perekonnast keiser Friedrich III poolt krahviks ja ta nõustus Saksa-Rooma riigi ülemvõimuga. Kuid 1514. aastal käskis keiser, et Saksimaa hertsog peab olema Ida-Friisimaa krahvi pärija. Ida-Friisimaa krahv Edzard keeldus sellega nõustumast ja pandi riigivande alla. 24 Saksa hertsogit ja vürsti tungis oma armeedega Friisimaale. Vaatamata oma arvulisele ülekaalule ei suutnud nad Edzardit võita ja 1517. aastal pidi keiser nõustuma Edzardi ja tema järglastega kui Ida-Friisimaa krahvidega.
Ida-Friisimaa mängis olulist rolli Reformatsiooni perioodil. Mennoniitide kiriku asutaja Menno Simons leidis siin varjupaiga.
1654. aastal ülendati Aurichis asuvad Ida-Friisimaa krahvid vürstideks. Kuid nende võim jäi mitme teguri tõttu piiratuks. Väliselt muutus Ida-Friisimaa Hollandi satelliidiks, Hollandi garnisonid paigutati püsivalt erinevatesse linnadesse. Olulised linnad, nagu Emden, olid autonoomselt hallatavad nende kodanike poolt, vürstil ei olnud palju mõju nendele. Friisimaa parlament Ostfreesk Landschaft oli Ida-Friisimaa erinevate sotsiaalsete rühmade koosolek, mis kaitses kiivalt friiside traditsioonilisi õigusi ja vabadusi vürsti vastu. Ida-Friisimaa iseseisvus lõppes 1744. aastal, kui piirkonna võttis üle Preisimaa pärast viimase Cirksena vürsti surma pärijateta. Sellele ülevõtmisele ei olnud vastuseisu, kuna see oli korraldatud eelneva lepinguga. Preisimaa austas friiside traditsioonilist autonoomiat, mida juhtis Friisimaa kantsler Sebastian Homfeld.
1806. aastal annekteeris Ida-Friisimaa (Oostfreesland) Napoleoni Hollandi Kuningriik ja hiljem sai see Prantsuse keisririigi osaks. Enamus Ida-Friisimaast sai nimeks Département Ems-Oriental, samas kui väike riba maad, Rheiderland, sai Hollandi Département Ems-Occidental 'i osaks. Prantsuse keiser Napoléon I viis läbi Friisimaa ühiskonna suurima reformi ajaloos: ta kehtestas linnapead kohtades, kus kohalik haldus oli ikka veel vanemate autonoomsete rühmade kätes (nagu Diekgreven, Kerkenolderlings jne), kehtestas tsiviilkoodeksi ja reformis iidset Friisimaa nimesüsteemi perekonnanimede sisseviimisega 1811. aastal. Järgnenud aastatel registreerisid idafriisid oma perekonnanimed, sageli sõltuvalt nende isanimest, piirkonnast või (mittevabade puhul) isandast.
Pärast Napoleoni sõdu okupeerisid Ida-Friisimaa alguses aastal 1813 Preisi ja Vene sõdurid, ja Preisimaa annekteeris selle uuesti. Kuid 1815. aastal loovutas Preisimaa Ida-Friisimaa Hannoveri kuningriigile, mille Preisimaa annekteeris 1866. aastal.
Geograafia
Maastikku mõjutab Põhjamere lähedus. Ida-Friisimaa saared sirutuvad 90 km ulatuses piki kallast. Nad pakuvad luiteid ja liivarandu, kuid nende keskel on ka rohumaad ja metsa. Saarte ja ranniku vahele jääb maailmas ainulaadne ala: tõus ja mõõn jätavad laia ulatusega padumere veeniredega, mis meelitavad eriti suurel arvul liike, usse ja krabisid, samuti linde või hülgeid. Sel põhjusel kuulutas UNESCO Maailmapärandi Fond Waddenzee, mis oli juba rahvuspark, ülemaailmseks pärandipaigaks. Rannikualast eemal on enamus füüsilisest geograafiast "geest" ja nõmm.
Keel
Ida-Friisimaa algne keel oli idafriisi, mis nüüd on peaaegu väljasurnud, asendunud suuresti idafriisi-alamsaksi murdega. Algne idafriisi keel säilis mõnevõrra kauem mitmes kaugemas kohas, nagu näiteks saartel nagu Wangerooge. Tänapäeval leidub idafriisi keele moodsamat varianti Saterlandis, piirkonnas Ida-Friisimaa lähedal. Varasematel aegadel asusid Ida-Friisimaa inimesed, kes surve all oma kodudest lahkusid, sellesse kõrvalisse soodest ümbritsetud piirkonda ja hoidsid oma päritud keele elus. Seda keelt, mis moodustab väikseima keelesaare Euroopas, kutsutakse saterlandi friisi keeleks või omakeelselt Seeltersk. Seda räägib umbes 1000 inimest.
Idafriisi-alamsaksi murre on alamsaksa keele variant paljude oma omadustega friisi substraadi ja mõne muu mõjutuse tõttu, mis on pärit Ida-Friisimaa mitmekesisest ajaloost. See sarnaneb groningsi murdega, mida kõneldakse külgnevas Hollandi Groningeni provintsis.
Tänapäeva Saksamaal on idafriisid üldiselt etniliste naljade traditsiooniline sihtmärk. Seda peamiselt põhjaosas.
Tee
thumb|Tass Ida-Friisimaa teed koorega
Muidu kohvi joovas riigis on Ida-Friisimaa tunnustatud tee ja oma teekultuuri tarbija. Kanget musta teed serveeritakse alati, kui Ida-Friisimaa kodus või muul kogunemisel on külalisi, samuti hommikusöögi, lõunasöögi ja õhtusöögi juurde. Teed magustatakse kluntjesiga, kollaka kristalliseerunud suhkruga, mis sulab aeglaselt, võimaldades mitme tassitäie magustamist. Tee maitsestamiseks kasutatakse ka tihedat koort. Teed serveeritakse üldiselt traditsioonilistes väikestes tassides väikeste koogikestega nädala jooksul, ning eriliste sündmuste puhul või nädalavahetustel erilise hoolitsusena tordiga. Pruuni rummi, segatud kluntjesiga ja jäetud mitmeks kuuks seisma, lisatakse talviti samuti mustale teele. Tee ravib väidetavalt paljude muude haiguste hulgas peavalu, kõhuprobleeme ja stressi.
Religioon
Ida-Friisimaa on valdavalt protestantlik. Krummhörnis ja Emdeni ümbruses on valdav reformeeritud kirik, samas Leeris, Nordenis ja Aurichis on valdav luterlik kirik. Siiski on reformeeritud kristlaste peamine kirik Leeris. Siin on 266 000 luterlast ja umbes 80 000 kalvinisti – seega umbes 346 000 ligikaudu 465 000-st Ida-Friisimaa kodanikust tunnistab ühte kahest usulahust.
Majandus
Ida-Friisimaa on maapiirkond. Siiski on siin mõned tööstuspaigad, nagu Volkswageni autotehas Emdenis ja Enerconi (tuuleturbiinide) firma Aurichis. Leer on Hamburgi järel teiseks olulisim paik Saksamaa laevakompaniidele. Kuigi teisel pool Emslandi piiri, on ka Meyer Werft idafriisidele oluline tööandja. Peamised tööstuspaigad on Emdeni ja Leeri sadamad, ning Wilhelmshaven Ida-Friisimaa idaosas.
1900. aasta paiku lahkus tööpuuduse tõttu Ida-Friisimaalt palju inimesi ja emigreerus Ühendriikidesse või mujale. Tänapäeval kannatab piirkond taas noorte haritud inimeste kadu, kes lahkuvad sealt parema töö otsinguil näiteks Lõuna-Saksamaale. Paljud kogukonnad seisavad silmitsi suureneva vanurite arvuga, mis tekitab struktuuriprobleeme tulevikus. Piirkonnas on vähe akadeemilisi töökohti ja need on keskendunud inseneeriale. Lähimad ülikoolid on Oldenburgis ja Groningenis.
Ristseos
Ristseos on side, mis ühendab ühe polümeerahela teisega. Side võib tüübilt olla nii kovalentne kui ka iooniline side. Polümeerahelad võivad tähendada nii sünteetilisi polümeere kui ka looduslikke (näiteks proteiinid). Ristseosel võib olla valdkonniti erinevaid tähendusi. Sünteetiliste polümeeride uurimisel tähendab ristseostumine enamasti ristseostajate kasutamist polümeeride füüsikaliste omaduste parendamiseks. Ristseostatud polümeere iseloomustatakse ristseoste tiheduse ja nende jaotuse ühtluse põhjal. Bioloogias kasutatakse sõna "ristseostumine" viidates sondi kasutamisele, kui ühendatakse proteiine üksteisega.
Ristseostumist kasutatakse nii bioloogias kui ka sünteetiliste polümeeride keemias. Kuigi mõlema valdkonna puhul viidatakse polümeerahelate ühendamisele, on ristseostumise määr ja ristseostajate omadused neis erinevad.
Ristseoste lisamine pikkadele kummimolekulidele vähendab nende paindlikkust, suurendab kõvadust ja tõstab sulamistemperatuuri. Üldjuhul, mida suurem on ristseoste tihedus, seda jäigem, hapram ja kõvem on materjal.
Ristseosed sünteetiliste polümeeride keemias
Kui üksikud polümeeride ahelad ristseostatakse omavahel, siis nad kaotavad osa oma iseseisvast liikumisvõimest, näiteks vedela polümeeri (ahelad liiguvad vabalt) saab muuta ristseostamise abil tahkiseks või geeliks.
Kui polümeeride keemias väidetakse, et sünteetiline polümeer on ristseostatud, siis see tavaliselt tähendab, et kogu polümeeri kogust on töödeldud selle ristseostamise meetodiga. Ristseostamise mõju materjali mehaanilistele omadustele oleneb suuresti ristseostamise tihedusest. Väike ristseostatuse tihedus muudab vedelad polümeerid viskoossemaks. Keskmised ristseostamise tihedused muudavad liimjad polümeerid elastomeersete omadustega ja suure tugevusega materjalideks. Suur ristseostamise tihedus võivad muuta polümeeri väga jäigaks ja klaasjaks, nagu näiteks on fenool-formaldehüüdmaterjalid.
Keemilised ristseosed
Ristseoseid võivad tekitada keemilised reaktsioonid, mida on mõjutanud kuumus, rõhk, pH või kiirguse muutus. Näiteks saab ristseoseid keemiliselt luua, segades polümeriseerimata või osaliselt polümeriseeritud materjali ristseostajatega. Ristsidestumist saab esile kutsuda ka materjalides, mis on tavaliselt termoplastsed. Neid materjale töödeldakse mitut liiki kiirgusega, näiteks elektronkiirte, gammakiirguse või UV-valgusega.
Dieenpolümeeride korral kasutatakse ristseoste tekitamiseks väga ulatuslikult väävelvulkaniseerimist. Kuumvulkaniseerimisel segatakse toorkummile 2–4% väävlit, reaktsiooni kiirendajana tioole ja aktivaatorit, milleks on metallioksiidid. Pärast vormimist segu kuumutatakse 130–150 kraadi juures. Selle tulemusel toimub arvukalt protsesse, milles polümeerahelad seotakse omavahel ühe või mitme väävli aatomi vahendusel. Vulkaniseerimine muudab kummi kõvemaks ja vastupidavamaks materjaliks, mida kasutatakse autode ja jalgrataste rehvides.
Füüsikalised ristseosed
Kovalentsed ristseosed on nii mehaaniliselt kui ka termiliselt stabiilsed, seega pärast teket on neid väga raske lõhkuda. Seetõttu on kovalentsete ristseostega materjale (näiteks autorehvid) raske ümber töötada. Termoplastilised elastomeerid on klass polümeere, mille stabiilsus on tagatud füüsikaliste ristseostega. Neid kasutatakse näiteks meditsiinilistes kateetrites. Neil on lai rakendusala, kuna ristseostena käituvaid ahelaid saab lõhkuda kuumutamisel ning seeläbi on võimalik materjali kuju muuta. Ristseostena käituvad ahelad võivad olla nii mittekristallilised kui ka kristallilised.
Oksüdatiivsed ristseosed
Paljude polümeeridega toimub oksüdatiivne ristseostumine, mis toimub tavaliselt õhuhapniku toimel. Mõnel juhul on see halvaks kõrvalnähtuseks, mille puhul tuleb kasutada polümerisatsiooni reaktsioonil antioksüdante, mis aeglustaksid oksüdatiivsete ristseoste teket. Teistel juhtudel lisatakse oksüdatiivsete ristseoste saamiseks reaktsioonile oksüdeerija (näiteks vesinikperoksiid), mis kiirendab protsessi kulgu.
Ülalnimetatud protsess, mida kasutatakse püsilokkide saamiseks, kasutabki oksüdatiivset ristseostamist. Selle protsessi puhul kasutatakse ammoonium-tioglükolaati, et vähendada disulfiidsidemeid. Seejärel painutatakse juuksed soovitud asendisse ja neutraliseeritakse. Neutraliseerijaks on tavaliselt vesinikperoksiidi lahus, mis aitab uutel disulfiidsidemetel tekkida ja seeläbi fikseerib juuksed uude asendisse.
Ristseosed bioloogias
Organismis leiduvad proteiinid ehk valgud sisaldavad ristseoseid, mis on loodud ensüümkatalüüsi või spontaansete reaktsioonide toimel. Taolised ristseosed on olulisel kohal ka suuremate mehaaniliselt stabiilsete struktuuride loomisel, näiteks juuksed, nahk ja kõhred. Üheks tuntumaks ristseoseks on disulfiidsidemed, võrdlemisi levinud on ka isopeptiidsidemed. Proteiine saab ka kunstlikult ristseostada, kasutades väikesemolekulilisi ristseostajaid.
Rakulist DNA-d mõjutavad looduslikud, kemoteraapilised või sisetekkelised tegurid. Nendest tekkivad kahjustused võivad põhjustada mutatsioone või raku hävimist. Erinevad lisandid võivad põhjustada DNA ahelatevaheliste ristseoste teket. Tekkinud ristseosed takistavad DNA ahelate liikuvust, mis omakorda takistab DNA ahelate paljunemist ja põhjustab raku hävimist. Arvatakse, et juba 20 ristseost bakteri või imetaja genoomis võib olla rakule saatuslik.
Ristseoste kasutusalad
Sünteetiliselt ristseostatud polümeeridel on palju rakendusi. Bioloogiliseks rakenduseks on näiteks polüakrüülamiidgeelide loomine geelelektroforeesiks. Rehvides kasutatakse sünteetilist kummi, mida on ristseostatud vulkanisatsiooni reaktsiooni abil. Tihti muudetakse kummiseid materjale ristseostamise abil elastsemaks. Samuti on ristseostatud polümeerid kasutusel kanuude ja muude veesõidukite tegemisel.
Alküüdlakid, mida kasutatakse õli baasil värvides, kõvenevad õhuhapnikuga reageerides oksüdatiivse ristseostumise tagajärjel.
Reaktoplastid ehk termosetid on polümeersed materjalid, mille kõvenemisel on polümeerahelate vahele moodustunud ristseosed. Pärast esimest vormimist ei ole nende kuju enam võimalik muuta. Reaktoplastid on äärmiselt stabiilsed ja kõvad, kannatavad kõrgeid temperatuure ja suuri pingeid. Reaktoplastide kasutusalad:
Laialdast kasutust leiavad ristseosed regeneratiivses meditsiinis, kus ristseoste abil parendatakse kasvualuste mehaanilisi omadusi. Täpsemalt suurendatakse vastupidavust vee baasil loodud lahustite suhtes.
Ristseostatuse määr
Ristseostatuse määra mõõdetakse tihti polümeeride pundumise eksperimentide abil. Ristseostatud proov asetatakse kindlal temperatuuril sobivasse lahustisse, seejärel mõõdetakse massi või ruumala muutust. Mida rohkemal määral on materjalis ristseoseid, seda vähem esineb pundumist. Ristseostatuse teoreetilist määra saab arvutada Flory struktuuriteooria põhjal, kasutades lahuse tihedust ja Flory vastastikuse mõju parameetrit, mis näitab lahusti mõju proovile. Tüüpiliselt kasutatakse termoplastide ristseostumise määra leidmiseks kahte ASTM-standardit. ASTM D2765 puhul kaalutakse proov ja asetatakse see 24 tunniks lahustisse. Seejärel kaalutakse proov pundunud olekus, kuivatatakse ja kaalutakse viimast korda. Pundumise määra ja lahustuvat osa saab seejärel arvutada. Teise ASTM standardi (F2214) puhul asetatakse proov seadmesse, mis mõõdab proovi kõrguse muutust, mille põhjal saab leida ruumala muutuse. Lõpuks saab arvutada ristseostumise tiheduse.
Kihnu külanõukogu
Kihnu külanõukogu oli külanõukogu Pärnu rajoonis. Külanõukogu hõlmas Kihnu ja lähedased laiud. Külanõukogu moodustati 1950.
Oliver Heaviside
pisi Oliver Heaviside (18. mai 1850 Camden Town – 3. veebruar 1925 Torquay, Devoni krahvkond) oli inglise iseõppinud elektriinsener, matemaatik ja füüsik.
Maxwelli elektromagnetilise välja võrrandite koondamine 4 võrrandi süsteemiks.
Operaatorarvutuse kasutuselevõtja.
Johann Hürlimann
Johann Hürlimann (2. mai 1793 Riedikon – 18. märts 1850 Pariis) oli Šveitsi kujutav kunstnik ja graveerija.
Õle tänav (täpsustus)
Õle tänav on tänav mitmes Eesti asulas:
Peeter Jerofejev
Peeter Jerofejev (sündinud 15. juulil 1952 ) on Eesti jurist, riigikohtunik (tsiviilkolleegiumi liige).
Peeter Jerofejev Lõpetas Tartu ülikooli õigusteaduskonna 1980. aastal ja psühholoogia osakonna 1987. aastal. Ta oli aastail 1982–1993 Tartu linnakohtu ning alates 1993. aastast Tartu ringkonnakohtu kohtunik.
Jerofejev oli Eesti Kohtunike Ühingu esimees detsembrist 1991 detsembrini 1993.
1993. aastal kaalus Riigikogu Jerofejevi riigikohtunikuks nimetamist, kuid ta ei osutunud valituks: ettepaneku poolt oli 22 Riigikogu liiget, vastu 39 ja 17 liiget jäid erapooletuks.
Terast mis hangund me hinge 10218
"Terast mis hangund me hinge 10218" on Metsatölli teine stuudioalbum, mis ilmus 11. novembril 2005. Albumi tootis Nailboard Records.
Varasem peaaegu samanimeline album "Terast mis hangund me hinge" ilmus 1999. Aastal 2005 ilmunud albumi laulud on samad, ent uutes seadetes. Arv, täpsemalt aastaarv, "10218" on seotud Läänemere tekkega seotud sündmusega (Billingeni katastroof).
NGC 2451
pisi|NGC 2451 (Stellariumi kujutis) NGC 2451 on Ahtri tähtkujus asuv hajusparv mille tõenäoliselt avastas Giovanni Battista Hodierna enne 1654. aastat ja John Herschel 1835. aastal. 1994. aastal avastati, et see on tegelikult kaks erinevat hajusparve, mis jäävad samasse vaatevälja ning avastus sai kinnituse 1996. aastal. Parvede nimed on NGC 2451 A ja NGC 2451 B ning need asuvad Maast vastavalt 600 ja 1200 valgusaasta kaugusel.
Tanna
Tanna võib tähendada mitut asja:
Saldanha
Linn asub Kaplinnast ligikaudu 110 km põhja pool.
Saldanha ja Saldanha laht on saanud nime Portugali laevakapten ja maadeuurija Antonio de Saldanha järgi.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Saldanha elanikest värvilisi 54,32%, mustanahalisi aafriklasi 29,86%, valgeid 13,54%, India või Aasia päritolu inimesi 1,39% ja teisi 0,89%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 70,32% inimesi, koosa keelt 19,65% ja inglise keelt 6,97%.
Hüdrostaatiline nivelleerimine
Hüdrostaatiline nivelleerimine on meetod, millega määratakse näiteks kahe reeperi vaheline kõrgusvahe, kasutades ühendatud anumate põhimõttel töötavat voolikloodi.
Hüdrostaatilist nivelleerimist kasutatakse eelkõige suurrajatiste (nt hüdroelektrijaamade paisude) juures.
Eestis on Eesti NSV ajal meetodit edukalt viljelenud Tartu Astrofüüsika Observatooriumi juures tegutsenud Lembit Tamme töörühm.
Kirjandus
Nivellement
Kiltsi külanõukogu
Kiltsi külanõukogu oli külanõukogu Rakvere rajoonis. Külanõukogu moodustati 1945 Vao vallas. Külanõukogu pindala oli 103 km² (1977).
Loovkirjutamine
Loovkirjutamist (inglise keeles creative writing) vastandatakse laiemas tähenduses teadustekstide kirjutamisele, kitsamalt mõistetakse loovkirjutamise all eri liiki poeetiliste tekstide loomist. Loovkirjutamise mõistet defineeritaksegi seetõttu tavaliselt olenevalt kontekstist.
Loovkirjutamise kontseptsioon sai alguse 1970. aastatel USA-s psühhoteraapia valdkonnas, kust ideed kandusid kiirelt ka teistele aladele. Tänapäeval kasutatakse loovkirjutamise mõistet nii meditsiinis, psühhoteraapias kui ka hariduses.
Loovkirjutamine kirjutamisdidaktikas
Didaktikud ja keeleteadlased on vaielnud loovkirjutamise efektiivsuse üle keeleõppes. Ühel pool on analüütilis-interpreteeriva õppetöö pooldajad, teisel pool aga järjekindlad loovate meetodite esindajad. Tänapäeval on koolitunnis üldjuhul mõlemad õppimisviisid esindatud ning neid kombineeritakse omavahel.
Gabriele Pommerin tõstab esile neli loovkirjutamise aspekti.
Loovkirjutamise protsessis on esmatähtsad looja ise ja loomeprotsess. Õppijalt eemaldatakse kohustus olla veatu ja loogiline. Õppija eesmärk on kirjutamise kaudu iseendale lähemale jõuda, mõista oma tugevusi ja nõrkusi, näha end toimimas erinevates rollides, õppida valikuid tegema. Samuti on eesmärk sisestada õppijatesse usku, et kõik nad on loovad ning head kirjutajad.
Veejoon
Veejooneks võidakse nimetada :
Baščaršija mošee
pisi Baščaršija mošee on mošee Bosnias ja Hertsegoviinas Sarajevos Baščaršija väljakul. Selle lasi ehitada Havedža Durak aastal 1528.
Herman Wouk
1934. aastal lõpetas ta Columbia Ülikooli. Teises maailmasõjas osales ta Vaikse ookeani tandril. Sõja ajal hakkas teenistusevälisel ajal kirjutama oma esimest romaani, mis ilmus 1947. aastal.
Ta on eelkõige tuntud ajalooromaanile "The Caine Mutiny" (1951), mis pälvis Pulitzeri preemia. Nii "The Caine Mutiny" kui ka tema kaks teist tuntumat teost "The Winds of War" (1971) ning "War and Remembrance" (1978) on Teise maailmasõja teemalised. Tema viimane romaan "The Lawgiver" ilmus 2012. aastal. 2015. aastal ilmusid tema mõtiskluste ja memuaaride kogu.
Tema vend Victor Wouk (1919–2005) oli teadlane, pioneer elektri- ja hübriidautonduses.
Selts
Selts on vabatahtlik organisatsioon, mis taotleb ühiskondlikke, kutsealaseid ja kultuurilis-seltskondlikke eesmärke.
Seltsi on defineeritud ka nii: on juriidiline isik (nt MTÜ), mille liikmed tegutsevad ühise eesmärgi nimel.
Mittetulundusühingu nimi ei pea sisaldama täiendit mittetulundusühing, kuid seadus nõuab, et tema nimes oleks eestikeelne täiend, mis viitab sellele, et tegemist on isikute ühendusega. Selliseks täiendiks võib olla näiteks ühing, selts, kogu, koda, klubi, föderatsioon, liit, keskliit, ring, sõpruskond, erakond, korteriühistu jne.
John Boyd Orr
John Boyd Orr (23. september 1880 – 25. juuni 1971) oli šoti õpetaja, arst, bioloog ja poliitik, kes sai Nobeli rahuauhinna oma toitumisalase teadustegevuse ning ÜRO Toidu- ja Põllumajandusorganisatsiooni juhtimise eest.
Naturism
Naturism on looduslikkust ja loomulikkust taotlev liikumine.
Sõna naturism on tuletatud inglise ja ladina keelest. Inglise keeles nature, ladina keeles natura tähendab eesti keeles loodust, loomust ehk naturaalsust, loomulikkust. Loomulikkus tähendab, et sündides kaasa saadud…
“-ism” on järelliide, mida kasutatakse suundade, voolude, koolkondade jms. nimetamisel.
Naturism on iidne loodusrahva kultuur – maailmatunnetus, elustiil, milles peetakse lugu loodusest, loomulikkusest, iseendast, teistest ja keskkonnast. Ka eestlaste iidne rahvuskultuur maausk (omausk) on naturism.
Kohala külanõukogu
Kohala külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s.
Külanõukogu moodustati 1945 septembris Virumaal Sõmeru valla territooriumil. Külanõukogu halduskeskus asus Kohala külas.
Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ning maarajoonide moodustamisega arvati Kohala külanõukogu 1950 septembris Rakvere rajooni koosseisu.
1954 juunis Kohala külanõukogu likvideeriti ja selle alad liideti Kaarli külanõukoguga.
Asta Meressoo
Asta Meressoo lõpetas aastal 1948 TPI, majandusteaduste kandidaat 1958 (Moskva). Ta töötas 1951–1979 Majanduse Instituudis teaduri ametikohtadel tööstusökonoomika erialal.
Ta avaldas koos Ilja Kaganovitšiga aastal 1964 Tallinnas venekeelse raamatu Eesti piimatööstuse optimaalsest paigutusest – uurimus oli lahendatud tollel ajal unikaalse suuremõõtmelise mittelineaarse/diskreetse kalibreeritud planeerimismudeliga ja välja arvutatud ühe meie esimese hiigelarvutiga. Sellest raamatu põhjal arenes terve tootmispaigutuse koolkond Eestis mis jõudis dekompositsioonimeetodi abil edasi isegi suurte rahvusvaheliste regionaalsete gaasitrasside võrkude efektiivsesse projekteerimisse.
Ta on kirjutanud ka arvukalt uurimusi toiduainetetööstuse mitmete harude arendamise, kontsentreerimise ning paigutamise vallas.
Isiklikku
Tema poeg on füüsika-matemaatikakandidaat Toomas Meressoo.
Prowersi maakond
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Lamar.
Maakonna pindala on 4259 km². Veepindala on 10 km².
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 12 551. Aastal 2000 oli elanikke 14 483.
Ajalugu
Maakond moodustati 1889. aastal Benti maakonna jagunemisel.
2000. aasta rahvaloenduse andmed
Prowersi maakonnas oli 14 483 inimest, 5307 leibkonda ja 3275 perekonda.
Rahvastiku tihedus oli 3 in/km².
Elamuühikuid (housing units) oli 5977 (keskmine tihedus 1/km²).
Rassiline koosseis oli järgmine:
Ladinaameeriklasi (sõltumata rassist) oli 32,91%.
5307 leibkonna seas oli
Elanikud jagunesid ealiselt nii:
Ea mediaan oli 32 aastat.
Iga 100 naissoost inimese kohta tuli 101,00 meessoost inimest. Iga 100 vähemalt 18-aastase naise kohta tuli 98,70 meest.
Leibkonna aastasissetuleku mediaan oli 29 935 dollarit, perekonna sissetuleku mediaan 34 202 dollarit. Meeste sissetuleku mediaan oli 24 971 dollarit, naistel 20 526 dollarit. Sissetulek elaniku kohta oli 14 150 dollarit.
19,50% elanikkonnast ja 14,50% perekondadest elasid allpool vaesuspiiri. Kogu elanikkonnast elas allpool vaesuspiiri 27,10% alla 18-aastasi ja 13,90% üle 65-aastasi.
Tanna saar
pisi|Tanna asend Vanuatus pisi|Tanna kaart Tanna on saar Melaneesias, üks Vanuatu saartest. Kuulub Tafea provintsi. Saare pindala on 550 km².
Saar on mägine. Kõrgeim tipp on 1084 m üle merepinna ulatuv Tukosmera, mis on kustunud vulkaan. Aktiivne vulkaan on saare kaguosas asuv 361 m kõrgune Yasur.
Tanna elanike arv oli 2009. aastal 28 799. Suurim linn on läänerannikul asuv Lénakel. Tafea provintsi halduskeskus on umbes 1200 elanikuga Isangel.
Saarel räägitakse Austroneesia keelte Lõuna-Okeaania haru Lõuna-Vanuatu rühma kuuluvaid lenakeli, kvamera, tanna (põhja- ja edelatanna) ja napuanmeni keelt. Paljud elanikud oskavad ka bislama keelt.
Melaneeslased asustasid saare umbes 400 eKr. Eurooplastest külastas saart esimesena 1774. aastal kapten James Cook oma meestega.
Elanike seas on levinud kargokultus, milles kummardatakse John Frumi.
Saarel toodetakse kavat, kohvi, kookospähkleid ja koprat.
Külliki Kübarsepp
Külliki Kübarsepp (sündinud 27. juunil 1981 Pühajärvel Valga maakonnas) on Eesti politoloog ja poliitik. Ta oli XIII Riigikogu liige.
Isiklikku
15. augustil 2018 avalikustati, et ta saab lapse Andres Herkeliga.
Sihtasutus Saadjärve
Sihtasutus Saadjärve (varem Sihtasutus Saadjärve Looduskeskus) on sihtasutus, mis tegutseb Tartu maakonnas Tartu vallas. Sihtasutus haldab Jääaja Keskust. Sihtasutus asutati 2005. aastal.
Jočionysi kihistu
Jočionysi kihistu on siluri ajastu Jaani lademe ja Jaagarahu lademe alumise osa kihistu. Seda hakkasid esimesena eristama Juozas Paškevičius ja Petras Lapinskas aastal 1976.
Kihistut eristatakse Leedu idaosas, kus see lamab Švenčionysi kihistul ja sellel lasub Verknė kihistu. Kihistu stratotüüp on Jočionysi-299 puurauk, kus kihistiku kivimid esinevad 173,6–189,4 meetril. Kihistu on kuni 17 meetri paksune, selle moodustab dolomiit. Kihistu on nime saanud Jočionysi küla järgi Leedus.
Dimmitt
Dimmitt on linn Ameerika Ühendriikides Texase osariigis, Castro maakonna halduskeskus.
Rahvastik
2000. aasta rahvaloenduse andmetel oli Dimmitti linnas 4375 inimest, 1464 leibkonda ja 1124 perekonda.
Rahvastiku tihedus oli 816 in/km².
Elamuühikuid (housing units) oli 1692 (keskmine tihedus 139,8/km²).
Rassiline koosseis oli:
Ladinaameeriklasi (sõltumata rassist) oli 56,94%.
pisi|tühi|Dimmitt
Kureküla linnamägi
Kureküla linnamägi on muinaslinnus Põlva maakond, Räpina vald, Mägiotsa külas, Vahevälja maadel.
Kirjeldus
Linnamäe pikliku, algselt ligikaudu 300 m pikkuse ja jalamil umbes 50 m laiuse põhja-lõunasuunalise seljaku pealispind oli 15–20 m laiune. Mäe põhjapoolses otsas on madal 6–7 m laiune vallitaoline kuhjatis. Mäe lõunapoolne ots on kruusavõtmisega hävitatud. Linnus on dateeritud I aastatuhande algusse.
556
556. aasta (DLVI) oli Juliuse kalendri järgi liigaasta, mis algas laupäeval. Arvu 556 on selle aasta tähistamiseks kasutatud alates varakeskajast, kui Euroopas sai valdavaks Anno Domini ajaarvamine.
Bangalore'i torpeedo
Bangalore'i torpeedo koosneb ühest või mitmest lõhkeainega täidetud torust. Neid kasutavad lahingupioneerid, et hävitada ohutust kaugusest mitmesuguseid takistusi ja kaitserajatisi. Kõnekeeles kasutatakse selle kohta ka nimesid "Bangalore'i miin", "pauguti" või lihtsalt "Bangalore".
Bangalore'i torpeedo leiutas 1912. aastal Indias Bangalore'i linnas Briti India Armee kapten McClintock.
Nende pikkus võib olla kuni 15 m, koosnedes 1,5 m osadest.
Kolga külanõukogu
Kolga külanõukogu oli külanõukogu Harju rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1963 ja seejärel liideti see Kuusalu ja Anija külanõukoguga.
Mihhail Makarov
Mihhail Makarov (vene keeles Михаил Георгиевич Макаров; 15. juuni 1922 Narva – 4. november 2019 Tallinn) oli Eesti filosoof.
Ta mobiliseeriti 2. juulil 1941 Punaarmeesse. Ta oli Teise maailmasõja ajal Eesti Laskurkorpuses poliitjuhi asetäitja.
Haridus
Ta lõpetas aastal 1950 Leningradi Riikliku Ülikooli. Aastal 1960 kaitses ta filosoofiakandidaadi väitekirja "Философия марксизма-ленинизма о категории "цель"" ("Marksistlik-leninlik filosoofia kategooriast "eesmärk"") ning 1968 filosoofiadoktori väitekirja teemal "Историческое развитие категории "цель" и значение ее в современной науке и философии" ("Eesmärgikategooria ajalooline areng ning tähtsus tänapäeva teaduses ja filosoofias").
Teenistuskäik
Ta töötas aastatel 1950–1971 õppejõuna Tartu Riiklikus Ülikoolis, aastatel 1960–1971 oli ta filosoofiakateedri juhataja, aastal 1970 sai ta professoriks. Aastatel 1971–1972 oli ta Tallinna Polütehnilise Instituudi filosoofiakateedri juhataja. Seejärel (1972–2005) tegutses ta filosoofina Leningradis (teaduste akadeemia filosoofiakateedris). Pärast seda elas Tallinnas.
Isiklikku
Tema abikaasa oli filosoof Aleksandra Gorjatšova. Nende poeg on ajakirjanik Ivan Makarov ning nende tütar on luuletaja Anna Makarova, kes on aastaid töötanud raadiojaama Radio Tallinn (hilisema nimega Radio 100) uudistesaatejuhina.
Neutrofiil
pisi|Neutrofiil segmenteerunud tuumaga Neutrofiil (neutrophilus) on paljude imetajate kehas ringlev segmenttuumaga rakk, mis liigitatakse granulotsüütide ehk polümorfonukleaarsete leukotsüütide hulka, olles kõige arvukamalt esindatud leukotsüüt.
Neutrofiilide nimetust kannavad ka vereanalüüsides tuvastatavad vastavad leukotsüüdid, neid võidakse tähistada lühendiga NEUT.
Leukotsüüte nimetatakse ühiselt valgeteks vererakkudeks või verelibledeks. Imetajatel moodustab see 40–70% kõikidest vere tuumaga rakkudest. Nad moodustavad põhilise osa kaasasündinud immuunsüsteemist. Neutrofiilid moodustuvad luuüdi tüvirakkudest. Neutrofiilid on lühikese elueaga ja väga liikuvad.
Neutrofiilid on paljude selgroogsete lümfisüsteemi (lümfoid(-immuun)süsteemi) rakud, kes liiguvad mitmete kehavedelikega: normaalselt vere ja lümfiga (tuvastatud lümfisõlmedes).
Neutrofiilide areng, morfoloogia migratsioon ja patoloogia võivad erineda nii liigiti, indiviiditi kui ka arenguastmeti.
Koos basofiilide ja eosinofiilidega moodustavad neutrofiilid põhilise osa polümorfonukleaarsest raku perekonnast.
Neutrofiilid on fagotsüüdid ja neid tuvastatakse enamasti vereringes, kuid põhiosa neist paikneb siiski väljaspool vereringet.
Neutrofiilid "rulluvad" põletikukoldesse juhituna bakteritest, plasmavalkudest ja laguproduktidest.
Vigastuse tekkimisel on neutrofiilid esimesed immuunsüsteemi rakud, mis jõuavad haavani, ja on sellega esimeseks märgiks põletiku tekkimisest.
Termin ja sünonümid
Ladinakeelsed terminid on: neutrophilus, granulocytus neutrophilus, granulocytus neutrophilus segmentonuclearis.
Eestikeelsed sünonüümid on: neutrofiilne granulotsüüt ehk neutrorakk ehk mikrofaag ka neutrofiilne leukotsüüt.
Neutrofiilid on kantud kehtivasse inimese tsütoloogia ja histoloogia standardsõnavarasse Terminologia Histologica.
Üldiseloomustus
Verepreparaadil on neutrofiilide läbimõõt 12–15 mikromeetrit. Mõõtes rakke automaatloenduriga neutrofiilide puhtas suspensioonis, on läbimõõduks 8–9 mikromeetrit.