cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Multipleksor
Eelised
multiplekserite kasutamine hoiab kokku juhtme kulu näiteks programmis, kus on vaja teha sama protsessi erinevate sisenditega saab multiplekseri abil valida vajaliku variandi ja töötada sellega, mitte teha sama elektriahelat erinevate sisenditega mitu korda. Vooluringis korduste vähendamine lihtsustab süsteemi ehitamist ning hoiab kokku erinevate komponentide kuludelt.
Kasutusalad
Multipleksereid saab kasutada paljudes kohtades, kus on vaja mitmest erinevast signaalist saada üks kindel signaal
Walter Röhrl
Walter Röhrl (sündinud 7. märts 1947 Regensburg), Saksamaa rallisõitja, maailmameister aastail 1980 ja 1982, Euroopa meister 1974. 2000. aastal valisid kolleegid ta "millenniumi rallisõitjaks".
Maailmameistrivõistluste etapivõidud
Karjääri jooksul võitis ta 14 maailmameistrivõistluste rallit.
Ahhal-tekiini hobune
[[Fail:Cult of Heavenly horse bronze horse ancient finial Bucephalus Ancient Akhal Teke.jpg|pisi|Iidne Akhal-Teke hobune, pronks, 4. – 1. ]] pisi|359x359px Ahhal-tekiini hobune on hobusetõug, mis pärineb algselt Türkmenistani kõrbetest.
Ahhal-tekiini hobune on kõrge, sale ja sihvakas, pika kaela ning hõreda laka ja sabaga. Paljudel ahhal-tekiini hobustel on kuldne läige.
Ahhal-tekiini hobust peetakse üheks vanimaks tõuks maailmas. Arvatakse, et see tõug on ligi 3000 aastat vana. Tõug on pärit Türkmenistanist ning nad on tuntud oma vastupidavuse ja välimuse poolest. Tänapäeval kasvatatakse kõige rohkem ahhal-tekiine Venemaal ja Türkmenistanis, kuid neid ka Euroopas, Austraalias ja Ameerikas.
Iseloomult teatakse ahhal-tekiine kui ühe inimese hobuseid, nad on elavad ja temperamentsed. Nad on vastupidavad ja nõtke liikumisega, samuti väga edukad spordis. Ahhal-tekiinid sobivad väga hästi kestvusratsutamisesse ehk rännakusse, aga ka koolisõitu, krossi ja takistussõitu. Absent, 8-aastane ahhal-tekiini täkk, võitis 1960. aastal Roomas toimunud olümpiamängudel kuldmedali koolisõidus. Neli aastat hiljem võitis ta Filatoviga Tokyos toimunud olümpiamängudel pronksmedali ja 1968. aastal võideti meeskondlik kuld Ivan Kalitaga.
Kergejõustik 1904. aasta suveolümpiamängudel
Kergejõustik 1904. aasta suveolümpiamängudel Saint Louises toimus 29. augustist kuni 3. septembrini. Võistlustel osales üle 200 sportlase 9 riigist. Välja jagati 25 komplekti medaleid.
60 m jooks
thumb|60 m finiš Finaal: 29. august Osavõtjaid: 15 Maailmarekord: 7,0 Alvin Kraenzlein, USA Olümpiavõitja 1900: 7,0 Alvin Kraenzlein, USA <br style="clear:both;"/>
100 m jooks
Finaal: 3. september Osavõtjaid: 11 Maailmarekord: 10,8 Olümpiarekord: 10,8 1900 Frank Jarvis ja Walter Tewksbury, USA Olümpiavõitja 1900: 11,0 Frank Jarvis, USA <br style="clear:both;"/>
200 m jooks
Finaal: 31. august Osavõtjaid: 5 Maailmarekord (220 jardi=201.17 m): 21,4 (1897) Jim Maybury, USA Olümpiarekord: 22,2 (1900) Walter Tewksbury, USA Olümpiavõitja 1900: 22,2 Walter Tewksbury, USA <br style="clear:both;"/>
400 m jooks
thumb|400 m start Finaal: 29. august Osavõtjaid: 12 Maailmarekord (440 jardi=402.34 m): 47,8 (1900) Maxey Long, USA Olümpiarekord: 49,4 (1900) Maxey Long, USA Olümpiavõitja 1900: 49,4 Maxey Long, USA <br style="clear:both;"/>
800 m jooks
Finaal: 1. september Osavõtjaid: 13 Maailmarekord (880 jardi=804.68 m): 1.53,4 (1895) Charles Kilpatrick, USA Olümpiarekord: 1.59,0 (1900) David Hall, USA Olümpiavõitja 1900: 2.01,2 Alfred Tysoe, Suurbritannia <br style="clear:both;"/>
1500 m jooks
Finaal: 3. september Osavõtjaid: 9 Maailmarekord: 4.06,2 (1900) Charles Bennett, USA Olümpiarekord: 4.06,2 (1900) Charles Bennett, USA Olümpiavõitja 1900: 4.06,2 Charles Bennett, USA <br style="clear:both;"/>
Maraton
thumb|240px|Olümpiavõitja Thomas J. Hicks peale võitu. Finaal: 30. august Osavõtjaid: 32 Olümpiavõitja 1900: 2:59.45,0 Ernst Fast, Prantsusmaa <br style="clear:both;"/>
110 m tõkkejooks
Finaal: 3. september Osavõtjaid: 8 Maailmarekord (120 jardi=109,73): 15,0 (1904) Thaddeus Shideler, USA Olümpiarekord: 15,4 (1900) Alvin Kraenzlein, USA Olümpiavõitja 1900: 15,4 Alvin Kraenzlein, USA <br style="clear:both;"/>
200 m tõkkejooks
thumb|Harry Hillman tõket ületamas Finaal: 1. september Osavõtjaid: 5 Olümpiarekord: 25,4 (1900) Alvin Kraenzlein, USA Olümpiavõitja 1900: 25,4 Alvin Kraenzlein, USA <br style="clear:both;"/>
400 m tõkkejooks
Finaal: 31. august Osavõtjaid: 4 Maailmarekord (440 jardi=402.34): 56,4 (1896) Jerome Buck, USA Olümpiarekord: 57,6 (1900) Walter Tewksbury, USA Olümpiavõitja 1900: 57,6 Walter Tewksbury, USA <br style="clear:both;"/>
2590 m takistusjooks
Finaal: 29. august Osavõtjaid: 7 Olümpiarekord (2500 m): 7.34,4 (1900) George Orton, Kanada Olümpiavõitja 1900: 7.34,4 George Orton, Kanada <br style="clear:both;"/>
Kõrgushüpe
Finaal: 29. august Osavõtjaid: 6 Maailmarekord: 1.97 (1895) Michael Sweeney, USA Olümpiarekord: 1.90 (1900) Irving Baxter, USA Olümpiavõitja 1900: 1.90 Irving Baxter, USA <br style="clear:both;"/>
Teivashüpe
Finaal: 3. september Osavõtjaid: 7 Maailmarekord: 3.69 (1904) Fernand Gonder, Prantsusmaa Olümpiarekord: 3.30 (1896) Welles Hoyt, USA 3.30 (1900) Irving Baxter, USA Olümpiavõitja 1900: 3.30 Irving Baxter, USA <br style="clear:both;"/>
Kaugushüpe
right|thumb|200px|Hüppab olümpiavõitja Meyer Prinstein. Finaal: 1. september Osavõtjaid: 10 Maailmarekord: 7.61 (1901) Peter O'Connor, Suurbritannia Olümpiarekord: 7.18 (1900) Alvin Kraenzlein, USA Olümpiavõitja 1900: 7.18 Alvin Kraenzlein, USA <br style="clear:both;"/>
Kolmikhüpe
Finaal: 1. september Osavõtjaid: 7 Maailmarekord: 15.26 (1895) Matthew Roseingreue, Suurbritannia Olümpiarekord: 14.47 (1900) Meyer Prinstein, USA Olümpiavõitja 1900: 14.47 Meyer Prinstein, USA <br style="clear:both;"/>
Paigalt kõrgushüpe
thumb|150px|Olümpiavõitja Ray Ewry kõrgust ületamas. Finaal: 31. august Osavõtjaid: 5 Olümpiarekord: 1.65 (1900) Ray Ewry USA Olümpiavõitja 1900: 1.65 Ray Ewry USA <br style="clear:both;"/>
Paigalt kaugushüpe
Finaal: 29. august Osavõtjaid: 4 Maailmarekord: 3.45 Ray Ewry, USA Olümpiarekord: 3.21 (1900) Ray Ewry, USA Olümpiavõitja 1900: 3.21 Ray Ewry, USA <br style="clear:both;"/>
Kuulitõuge
Finaal: 31. august Osavõtjaid: 8 Maailmarekord: 14.81 (1904) Ralph Rose, USA Olümpiarekord: 14.10 (1900) Richard Sheldon, USA Olümpiavõitja 1900: 14.10 Richard Sheldon, USA <br style="clear:both;"/> thumb|120px|Olümpiavõitja Martin Sheridan
Kettaheide
Finaal: 3. september Osavõtjaid: 6 Maailmarekord: 43.21 (1903) Marius Eynard, Prantsusmaa Olümpiarekord: 36.04 (1900) Rudolf Bauer, Ungari Olümpiavõitja 1900: 36.04 Rudolf Bauer, Ungari Kuue katse järel oli nii Shedrinil, kui Rosel võrdne tulemus 39.28. Esimest korda olümpiamängude ajaloos peeti sportlaste vahel lisavõistlus kolme katsega. Sellest väljus võitjana Shedrin 38.97-ga Rose 36.75 vastu. <br style="clear:both;"/>
Raskusheide (56 naela = 25,4 kg)
Finaal: 1. september Osavõtjaid: 6 <br style="clear:both;"/>
Kolmevõistlus
Finaal: ? Osavõtjaid: 118 <br style="clear:both;"/>
Mitmevõistlus
Finaal: 4. juuli Osavõtjaid: 7 Mitmevõistluse alad olid: 100 jardi jooks, kuulitõuge, kõrgushüpe, 880 jardi (804.67 m) käimine, vasaraheide, teivashüpe, 120 jardi (109.73 m) tõkkejooks, raskuse heitmine (56 naela=25,4 kg), kaugushüpe ja 1 miili (1069.34 m) jooks. <br style="clear:both;"/>
Michał Korybut Wiśniowiecki
thumb|Michał Korybut Wiśniowiecki Michał Korybut Wiśniowiecki (31. mai 1640 Wiśniowiec tänapäeva Ukrainas – 10. november 1673 Lviv tänapäeva Ukrainas) oli Rzeczpospolita kuningas 19. septembrist 1669 kuni surmani 1673. aastal.
Elukäik
Michał Korybut Wiśniowiecki isa oli Poola väejuht Jeremi Michał Korybut Wiśniowiecki (1612–1651), kes oli tuntud oma eduka, kuid julma tegevuse poolest Bogdan Hmelnõtskõi ülestõusu ajal Ukraina aladel. Michał Wiśniowiecki ema oli Gryzelda Konstancja Zamoyska. Isa poolt oli Wiśniowiecki nii Rjuriku kui ka Gediminase järeltulija.
Rzeczpospolita kuningana
Pärast seda, kui Jan II Waza Poola troonist loobus, valiti 19. juunil 1669 uueks Poola kuningaks Wiśniowiecki. Ta krooniti 29. septembril 1669.
1670. aastal abiellus ta Saksa-Rooma keisri Ferdinand III tütre Eleonora Mariaga (1653–1697), kelle ema oli Ferdinandi kolmas abikaasa Eleonora Gonzaga. Sellest abielust Wiśniowieckil lapsi ei sündinud.
Wiśniowiecki kuulus Kuldvillaku ordusse ja Habsburgid toetasid teda Rzeczpospolita kuningana.
Sõda Osmanite riigiga
Michał Korybut Wiśniowiecki ajal Rzeczpospolita allakäik jätkus, tema valitsusaeg oli lühike ja edutu. Türgi sultan Mehmet IV kuulutas Rzeczpospolitale sõja ja tungis 1672. aasta juunis 100 tuhande mehelise armeega Poolasse. Hoolimata isa kuulsusest väejuhina, ebaõnnestus Wiśniowiecki sõjas Osmanite riigi vastu.
Juba 18. oktoobril 1672 sõlmiti Buczaczi rahu, millega Osmanite riik sai endale Podoolia ja selle pealinna Kamenets-Podolski. Kasakate hetman Petro Dorošenko kuulutas end Kõrge Porta vasalliks. Siiski ei lõpetanud rahuleping sõjategevust, mis jätkus 1676. aastani.
Wiśniowiecki suri 33-aastaselt ja maeti 31. jaanuaril 1676 Waweli katedraali Krakówis.
Tema surma järel valiti uueks Poola kuningaks Jan III.
Christer Somme
Christer Abrahamsson Somme (ka Christiern Some, Krister Somme; vene Кристер (Христиерн) Зомме (Соме); suri u 1618 Taanis või Pommeris) oli Rootsi sõjaväelane (feldmarssal) ning Göberga ja Rolfsdorpi isand.
Ta oli Poola-Rootsi sõja ajal 19. maist 1600 Södermanlandi hertsogi Karli Liivimaal asunud Smålandi jalaväe peamees ja langes 1601 Koknese lahingus koos ooberst Jesper Andersson Krusega (aastast 1625 Cruus af Edeby) poolakate kätte vangi. Vangistusest vabanedes oli 25. juunist 1602 kuni 1603. aastani Narva linnuse peamees (hövitsman) ja Haapsalu linnuse asehaldur (1603).
Kalmari sõja ajal 1611. aasta juulis määrati ta asehalduriks Kalmari lossi, mille aga Taani kuningas Christian IV pärast Taani vägede poolt piiramist ja pikki läbirääkimisi reeturlikult 4. augustil 1000 riigitaalri ja mõisa eest Holsteinis sõjaväele loovutas. Selle tagajärjel konfiskeeris Karl IX kõik tema valdused Rootsis, sealhulgas ka mõisa, kuhu hiljem ehitati Skoklosteri loss.
Perekond
Tema vanemad olid Abraham Germundsson Somme (suri 1587, maetud Linderåsi kirikusse) ja Märta Christiernsdotter Sjöblad.
Ta abiellus Stockholmi lossis 21. septembril 1606 Maria Magdalena von Masenbachiga.
Christina Koch
Christina Hammock Koch (sündinud 29. jaanuaril 1979 Grand Rapidsis Michiganis) on Ameerika Ühendriikide insener ja NASA astronaut. Enne astronaudiks saamist teenis ta jaamaülemana NOAA Ameerika Samoa jaamas.
Ta õppis North Carolina State University. Seal pälvis ta bakalaureusekraadi elektrotehnika ja füüsika erialal ning magistrikraadi elektrotehnika erialal. 2020. aasta detsembris andis North Carolina State University talle audoktori nimetuse.
Koch startis kosmoselaeva Sojuz MS-12 pardal Rahvusvahelisse kosmosejaama 14. märtsil 2019; 2020. aasta jaanuaris viibis ta koos kolme ülejäänud naisastronaudiga avakosmoses ; maandus 6. veebruaril 2020 Kasahstanis pärast 328 päeva kestnud kosmoselendu. See on pikim katkematu ajavahemik, mille naine kosmoses on veetnud. Senine rekord oli Peggy Whitsoni 289 päeva. Rekordi ületas Koch 28. detsembril 2019. Kochi lendu kasutati selleks, et uurida pikaajalise kosmoselennu füüsilisi, bioloogilisi ja vaimseid mõjusid naisele. Stardi ajal ei teadnud Koch veel, et ta nii kauaks kosmosesse jäetakse. Alles 17. aprillil 2019 võttis NASA sellise missioonimuudatuse vastu. Esimest korda kosmoses olevate inimeste missioonipikendused on väga haruldased.
2019. aasta novembris rahvusvaheline kosmosejaama pardal olles sai temast esimene kosmosest Vikipeediasse panustanud inimene.
Aprillis 2023 teatas NASA, et Koch on valitud Artemise programmi missiooni Artemis 2 missiooni spetsialistiks. Artemis 2 on esimene Kuu orbiidile suunduv mehitatud missioon pärast 1972. aastal toimunud missiooni Apollo 17 ning missioon peaks eeldatavasti toimuma 2024. aastal.
2020. aastal valis ajakiri Time Kochi aasta saja kõige mõjukama inimese sekka.
Amandus Adamsoni tänav
Amandus Adamsoni tänav on tänav Tallinnas, mis asub Kesklinna linnaosas Kassisaba asumis.
Tänav on nimetatud eesti skulptori akadeemik Amandus Heinrich Adamsoni mälestuseks.
Tänava ajalugu
Kuni tänavanimede korraldamiseni 1881–1882 kasutati A. Adamsoni tänava kohta mitmesuguseid nimesid, mis tulenesid tänava ääres paiknenud Toomkoguduse ja Toomgildi vaestemajadest ning kodukirikutest ja hilisema Falkspargi alal paiknenud Värvali tiigist: Kiriku tänav – Kirchenstrasse; Hospidali tänav – Hospital-strasse, Госпитальная улица; Seegi tänav – Siechenstrasse, Богадельная улица; Tiigi tänav – Teichstrasse, Красильная улица. pisi|left|Falkspargi piirkond, 1876. aasta Tallinna linna kaardil
Aastatel 1652–1710 asus piirkonnas, Adamsoni 14 ja Eha tänava 8 nurgal Toomhospidal.
Tänava ääres asus kunagi tiik, mis kuulus seal omal ajal elanud värvalile. Toomgildi oldermann Hans Heinrich Falck ostis selle maalapi, lasi tiigi kinni ajada, sinna mulda vedada ja puid istutada. Falck kinkis pargi 1868 Toomgildile ja seadis tingimuse, et seda tuleb rahval kasutada lasta ja korras hoida. 1860. aastast asus pargis mitmeid lõbustusasutusi, 1882.–1887. aastal renditi parki suviti eesti seltsile Lootus, kes korraldas seal suvepidusid. 1887. aastal toimus seal Harju kooride laulupidu.
Algselt ulatus toonane Falkspargi tänav üle Balti raudtee Paldiski maanteeni. 1926. aastal, pärast Toomgildi likvideerimist, anti Falgi park Tallinna linnavalitsusele ja 1937 Kehakultuurihoone sihtasutisele. 1931. aastal liideti raudteest lääne poole jääv osa Madara tänavaga.
Tallinna linna Linna TSN TK otsusega 27. juunist 1950 nimetati see tänav Pargi tänavaks. Alates 25. septembrist 1959 kannab tänav eesti kujuri Amandus Adamsoni nime.
Eesti NSV-s asus tänav Oktoobri rajoonis, pöördudes J. Gagarini puiestee (tänapäeval Toompuiestee) ja Rahvapargi (endise Falks-pargi) nurgalt edelasse, ulatudes Tehnika tänavani. "Russalka" mälestussamba püstitamise ajal elas kunstnik selle tänava majas nr 8 (maja on hävinud).
A. Adamsoni tänava ja Toompuiestee vahelisel alal asub Falgi park.
Boeing 777
Boeing 777 on Ameerika Ühendriikide lennukitootja Boeing kahemootoriline laiakereline 300–550 reisijat mahutav pikamaa reaktiivreisilennuk. Ühtlasi on Boeing 777 maailma suurim kahemootoriline lennuk, millel on ka maailma võimsamad reaktiivmootorid GE90-115B, tõukejõuga ühe mootori kohta 569 kN optimaalsel kõrgusel.
Boeing 777 on esimene reisilennuk, mis projekteeriti 100% arvuti abil. Boeing 777 ehitamise projekti alustati 1990. Juunis 1995 läks esimene Boeing 777 United Airlinesis liinilennule.
Esimene Boeing 777-300 võeti lennuliinidele reisilennufirmas Cathay Pacific Airways juunis 1998.
Boeing 777 on oma klassis kõige laiema kerega (siselaius 5,80 m, kere välislaius 6,19 m) ja ruumikaim lennuk (pikkuselt on Boeing 777-300 teisel kohal: pikkus 73,9 m, Airbus 340-600 pikkus aga 75,3 m, kuid Airbus 340 siselaius on 5,28 m, mistõttu Boeing 777-300 on ruumikam).
Praegu ehitatakse Boeingu koostehallides viit lennukimudelit: Boeing 777-200; Boeing 777-200ER; Boeing 777-300; Boeing 777-300ER ja Boeing 777-200LR, millest esimene anti tellijatele üle 26. veebruaril 2006. Boeing 777-200 mahutab 305 reisijat, lennukaugus 9630 km, Boeing 777-300 368 reisijat, lennukaugus 10 600 km.
Boeing 777 200LR nimel on mitu reisilennukite kõige pikema vahemaa lennurekordit. 9. novembril 2005 kattis lennuk 21 601 km Hongkongist Londonisse üle Vaikse ookeani ja USA. Lend kestis 22 tundi ja 42 minutit, pardal 35 reisijat.
Tegu on maailma ühe kõige turvalisema reisilennukiga.
Disain
Disainiprotsess erines teistest Boeingu arendusprotsessidest. Esimest korda konsulteeriti kaheksa peamise lennufirmaga: All Nippon Airways, American Airlines, British Airways, Cathay Pacific Airways, Delta Air Lines, Japan Airways, Qantas ja United Airways. Sellega eemaldus Boeing tavalisest praktikast, et lennukisalonge disainitakse arvestamata klientide soove.
Boeing 777 versioonid
Boeing teeb oma lennukite tüübimarkeerimise lennuki kerepikkuse ja lennukauguse alusel. Lennuki pikkusest sõltub reisijate arv. Põhivariandiks on pikendatud kerega 200 ja 300. Vastavalt lennuliini pikkusele on lennukid jaotatud kolme klassi:
777-200
Esimese 777-200 tellis United Airlines 15. mail 1995. 2009. aasta juuli seisuga on kümme klienti tellinud 88 Boeing 777-200, nendest 86 on kasutusel. Peamine Boeingu konkurent on Airbus A330-300. 777 tiivaulatus on 60,9 m.
777-200LR
Boeing 777-200LR on maailma pikima lennukaugusega reisilennuk, millega on võimalik lennata vahemaandumiseta peaaegu mistahes maailma sihtpunkti. Boeing pani sellele nimeks WorldLiner.
Zvolen
Zvolen (ungari Zólyom, saksa Altsohl) on tööstuslinn Slovakkia keskosas Banská Bystrica linna lähedal Banská Bystrica maakonnas, Zvoleni ringkonna halduskeskus. Linn asub Hroni ja Slatina jõe ühinemiskohas. Oluline raudtee- ja maanteesõlm, läheduses asub rahvusvaheline Sliači lennuväli, kust toimuvad Czech Airlinesi regulaarlennud Prahasse.
Sarnase nimega Poola linn Zwoleń asub mööda kiirteed sõites umbes 460 km kaugusel.
Ajalugu
Linna asukohas elati juba eneoliitikumis, samuti pronksiajal ja Vana-Rooma aegadel. Slaavlased asustasid tänase Zvoleni umbes 8. sajandil. Säilinud andmete kohaselt oli 1239. aastal toonase kindluse lähedal juba mitu väikest küla. vasakul|pisi|Zvoleni kindlus Praegune kindlus pärineb 13. sajandist. 16. sajandil ja 18. sajandil ehitati kindlus ümber tänapäevasele kujule. Raudtee areng tööstusrevolutsiooni ajal (19. sajandi 70. aastatel) pani linna kasvama.
Tööstus ja olulisemad asutused
Zvolenis on auto-, puidu-, rõiva- ja toiduainetetööstus (linnuvabrik). Linnas on metsandus- ja puidutööstusharidust andev kõrgkool, muuseum ja botaanikaaed. Esindatud on Slovakkia rahvusgalerii.
Sõpruslinnad
Samuti kuulub Zvolen Euroopa Liidu väikelinnade ühendusse Douzelage, kus Eestit esindab Türi.
Habsburgid
thumb|Püha Rooma keisririigi keisri [[Maximilian II (Saksa-Rooma keiser)|Maximilian II vapp]] thumb|Habsburgide monarhia lipp Habsburgid olid tänapäeva Šveitsi (toonase Švaabimaa) alalt pärinevad saksa valitsejasuguvõsa liikmed. Dünastia meesliin suri välja 1740 keiser Karl VI-ga, kuid nimi säilis tänu Pragmaatilisele sanktsioonile Maria Theresia ja Lotringi hertsogi Franz Stephani abielu kaudu. Nende järglased lõid Habsburg-Lotringi dünastia, mille esindajad on Euroopa poliitikas tänapäevani.
Määratlus
Habsburg-Lotringi dünastia oli Saksa-Rooma troonil 1765–1806 (kui nende hulka arvata ka Lotringi dünastiasse kuuluv Franz Stephan, siis alates 1745).
Dünastia ajaloost
Habsburgide algne päritolu on teadmata, kuid neid on seostatud nii Merovingide kui ka Eticho suguvõsaga. Võimalik, et nad põlvnesid nimetust talupoeglikust suguvõsast, mis sidus end Eticho naisliiniga. Ajaloo areenile ilmusid Habsburgid 10. sajandil (siis tegutses esimene kindlalt teadaolev nende soo esindaja, Guntram Rikas), kuid Habsburgideks hakati neid kutsuma alles 12. sajandi algul (nimetasid end Habsburgi krahvideks). Nimi Habsburg tuleneb Habsburgi lossist ja tähendab "Hauka linnust" (algselt Habitschburg või Havitschburg). Habsburgide nime on kirjutatud ka kujul Hapsburg, kuid üldtunnustatud nimekuju on siiski Habsburg, mida kasutab ka praegune dünastia liider Karl von Habsburg. thumb|right|380px|Habsburgide monarhia valduste laienemine Keskaja lõpus hakkasid Habsburgid "otsima" endale väärikamaid juuri (ja vahetasid oma senise vapilinnu, hauka välja tunduvalt esinduslikuma kotka vastu), väites, et nende vereliin ulatub otse Rooma keisriteni, mistõttu olevat ka iseenesestmõistetav, et nad Saksa-Rooma keisrid on. Sealt alates sai dünastia austavaks nimetuseks "Augustite dünastia", mille kasutamise lõpetas alles Esimene maailmasõda. Habsburgide mineviku suursugusemaks võltsimisega tegi otsa lahti Rudolf IV Rajaja (14. sajandi keskpaiku), kes leiutas ka ertshertsogi tiitli, kuid ellu rakendas selle "Rooma ajast pärineva" privileege andva hierarhianimetuse alles keiser Friedrich III (1415–1493), kes 1453. aastal kõik Austrias valitsevad Habsburgid (ka iseenda) ertshertsogiteks nimetas.
Nagu inglise ajaloolane Taylor on osutanud, oli Habsburgide dünastial oma eksistentsi ajal täita mitmeid missioone. 16.–17. sajandil olid nendeks Osmanite riigi ekspansiooni peatamine ja vastureformatsiooni teostamine, 17. sajandil lisandus neile ka absolutismipüüdluskatse Saksamaal, mis lõppes aga ränga lüüasaamisega ja keisrivõimu marginaliseerumisega, 18. sajandi viimaste Habsburgide olulisim ülesanne oli aga riigi lagunemise takistamine, mis lõppkokkuvõttes ka õnnestus. Viimane meessoost Habsburg, Karl VI, osutus osavaks ja paindlikuks valitsejaks, kelle ajal Austrias algas uus tõusuperiood. Paraku ei olnud tal meessoost pärijat ning ehkki tema tütar Maria Theresia oli enam kui oma isa vääriline, lõppes tollega ka Habsburgide dünastia.
Dünastia olulisemad esindajad olid:
Taasühendatud Austria valitsejad
1493 ühendas Maximilian I kõik Habsburgide valdused ühe valitseja võimu alla. 1493–1740 valitsenud Saksa-Rooma keisrid olid ühtlasi ka Austria valitsejad.
Habsburgidest Burgundia hertsogid
1477 suri sageli viimaseks Burgundia hertsogiks peetav Charles Südi ning hertsogkond langes suures osas Prantsusmaa kätte. Saksa-Rooma riigi territooriumil asunud Madalmaad ja Franche-Comte'i vabakrahvkond jäid aga tema tütrele Mariele, kellega oli abiellunud Maximilian von Habsburg. Nii läksid need alad 1482. aastal Habsburgide kätte. Nad kasutasid seda tiitlit kuni 1795. aastani, mil Lõuna-Madalmaad Prantsusmaa poolt vallutati.
Habsburgid Hispaania troonil
Ametlikult nimetas end Hispaania kuningaks esimesena Felipe II, mõeldes sellega kogu Ibeeria poolsaare valitseja staatust (Portugali, Aragóni ja Kastiilia kuningas). Kuid selle eelkäijaid, hiljem Hispaania moodustanud riike, valitsesid Habsburgid ka varem.
Habsburgid Böömimaa ja Ungari troonil
1306–1307 õnnestus Rudolf III von Habsburgil saada lühikeseks ajaks Böömi kuningaks, kuid pärast seda läks üle sajandi, enne kui Albrecht von Habsburg Böömi ja Ungari troonid Luksemburgi dünastiast pärineva Saksa kuningalt ja Saksa-Rooma keisrilt Sigismundilt 1433. aastal päris.
1526. aastal langesid mõlemad kuningriigid pärast Mohacsi lahingut Ferdinand von Habsburgi kätte, kes sai 1556. aastal ka Saksa-Rooma keisriks. Sealtpeale olid Ungari ja Böömi kuningateks Saksa-Rooma keisrid (kuni 1740). 1740–1780 oli riikide kuningannaks Maria Theresia, hiljem läksid tiitlid Habsburg-Lotringi dünastia kätte.
Põhjaväin
pisi|Põhjaväin Põhjaväin (inglise North Channel või Irish Channel, šoti Sheuch, gaeli Sruth na Maoile) ühendab Atlandi ookeani ja Iiri merd ning eraldab Iirimaa ja Suurbritannia saari Põhja-Iirimaa ja Šotimaa kohal.
Sõrdarja
thumb|360px|Sõrdarja [[jõgikond]] Sõrdarja (tadžiki Сирдарё või дарёи Сир, pärsia سيردريا Sirdaryâ, usbeki Sirdaryo, kasahhi Сырдария; antiikmaailmas tuntud kui Iaxartes, kreeka keeles Ἰαξάρτης, mis on tuletis jõe vanapärsia nimest Yakhsha Arta) on jõgi Kesk-Aasias.
Põhjaväin
Laius 21 km, sügavus kuni 272 meetrit.
Sõrdarja
Ülemjooksul voolab Fergana orus läände ja edelasse. Seejärel murrab Hudžandi väravates läbi Farhadi mägede, moodustades Begovati kärestikud, ja pöördub järsult põhja. Edasi voolab ta kaarega loodesse ja läände, vasakul kaldal on Näljastepp. Tšardara linna kohal pöördub Sõrdarja taas põhja, ning edaspidi jälle kaares loodesse ja läände, kusjuures vasakul kaldal on Kõzõlkum.
Suurem osa Sõrdarja veest kulub põldude niisutamiseks, seetõttu kuivab jõgi juba enne Araali järveni jõudmist. Sõrdarja suubus varem kirdest Araali järve (täpsemalt Väikesesse Araali), olles moodustanud delta, mis tänapäevaks on kuivanud.
Sõrdarja ja Amudarja vete ülemäärase kasutamise tagajärjel on suuruselt neljas järv maailmas tänapäevaks kahanenud peaaegu olematuks.
Mikronid
Mikronid oli Eesti biitansambel, mis asutati 1965. aastal Tallinnas. pisi|paremal
1967–1968
Esimesel ülelinnalisel kitarriansamblite ülevaatusel esines ansambel veebruaris 1967 ning sai esinemisloa nr 1. Kevadel esines ansambel Eesti Televisiooni otsesaates "Nota Bene". Maikuus astuti Estonia kontserdisaalis publiku ette koolinoorte isetegevusolümpiaadi laureaatidena. Alates sügisest 1967 esines ansambel Turu klubi egiidi all. Sügisest 1967 oli ansambli löökriistamängija Gunnar Graps. Eesti Raadio stuudiosse (saate "Pobifo revüü" jaoks) kutsuti Mikronid oma lugusid salvestama Jüri Lina toel 1968. aasta algul. Teiste lugude hulgas salvestati laulud "Sulle" ja "Üks imelik masin". Osaleti ka kinos Kosmos 28. aprillil 1968 toimunud kontserdil, mis oli esimene rokkfestival Eestis ja väidetavalt terves Nõukogude Liidus. Kevadel esineti ka Vana Tombi klubis. Sügisel 1968 tulid mitmele ansambli liikmele sõjaväekutsed, aga bassimehe tagasisaatmise tõttu tegevus jätkus.
1972–1974
1972. aasta algusest tegutses ansambel Kirovi kalurikolhoosi juures. 1974. aastal saavutati Moldaavia NSV-s Bălți linnas toimunud üleliidulisel festivalil suure koosseisuga (3 solisti, 4 puhkpilli-, 2 löökriista- ja 2 klahvpillimängijat) esikoht. Ansambli juht oli tollal Rein Vaik (klahvpillid, viiul). Koos vokaalansambliga MERL salvestati tuntud palad "Sacramento" ja "Heinaveol". Esineti Moskvas kosmonautidele. Ühel korral oldi telesaate "Kaks takti ette" saateansambel.
1975–1999
1975. aastast tegutses ansambel Kohila kultuurimajas. Mängiti kõikidel nädalalõppudel, sealhulgas sadades pulmades ja juubelitel. 1985. aastal tekkis seisak ning ansambel lagunes. Eelviimane ülesastumine (ilma solistideta) leidis aset 1999. aastal Vello Salumetsa raamatu "Rockrapsoodia" presentatsioonil taasavatud Sossi klubis.
2019
2019. aastal andis plaadifirma Vaiguviiul välja Mikronite topeltsingli kahel 7-tollisel vinüülil ja ka CD-l.
Gunnar Grapsi mälestuskontsert
Gunnar Grapsi sünniaastapäeva tähistamiseks koguneti 22. novembril 2019 Kochi Aita esinema koosseisus Peeter Keäri, Tiit Kõrvits, Harry Kõrvits, Mikk Tammepõld. Esitati 5 lugu:
2022
Aasta detsembris ilmus vinüülplaat Mikronid - Üle aegade
A pool
B pool
Koosseis
Eri aegadel on koosseisu kuulunud:
Oga (Jaapan)
Oga (jaapani 男鹿) on linn Jaapanis Akita prefektuuris. Asub Akitast loode pool Jaapani mere äärsel Oga poolsaarel.
Linn loodi 1954. aastal Funagawaminato alevi ning Wakimoto, Iriai, Ogatanaka ja Toga küla liitmise teel. 2005. aastal liideti linnaga Wakami alev.
2020. aasta alguses oli Noshiros 25 475 elanikku.
Aino Õige
Aino Õige, on kasutatud ka nimekuju Aino Somann-Õige, (neiupõlvenimega Aino Sooman 29. juuni 1935 Abemäe talu, Varbola, Rapla rajoon – 17. juuli 2018 Tallinn) oli eesti botaanik ja looduse populariseerija.
Lõpetas 1960. aastal Tartu Riikliku Ülikooli bioloogiateaduskonnas botaanika erialal diplomitööga "Andmeid kaasikute alustaimestikust ja ökoloogilistest tingimustest Eesti NSV-s".
Aastatel 1960–1964 oli ta Viidumäe looduskaitseala juhataja. Seejärel töötas Tallinnas Eesti NSV Noorte Naturalistide Keskmaja (hilisema nimega Noorte Loodusesõprade Keskmaja) metoodikuna, koostas pedagoogilisi looduskaitse juhendmaterjale ning juhendas sealsamas botaanikaringi.
Aino Õige oli abielus Sulev Õigega, peres oli kolm last. Aino Õige suri leukeemia tagajärjel.
Jalgrattasport 2008. aasta suveolümpiamängudel
right|150px|Olympische Ringe right|150px|Trekisõit right|150px|Maanteesõit right|150px|Maastikusõit right|150px|BMX Jalgrattasport 2008. aasta suveolümpiamängudel toimus 9.–23. augustini. Jalgrattavõistlustel osales 528 sportlast 63 riigist ja välja jagati 18 komplekti medaleid.
Võistluspaigad
Maanteesõidus toimusid võistlused Pekingi tänavatel. Trekisõidu võistlused peeti Laoshani olümpiavelodroomil. Maastikusõit ja BMX-i võistlus toimusid Pekingi Shijingshani rajoonis asuvas Laoshani jalgrattaspordikeskuses.
Meeskondlik sprint
Finaal: 15. august Osavõtjaid: 13 võistkonda Olümpiavõitja 2004: Saksamaa Ametlikud tulemused: Finaal <br style="clear:both;"/>
Keirin
Finaal: 16. august Osavõtjaid: 25 Olümpiavõitja 2004: Ryan Bayley, Austraalia Ametlikud tulemused: Finaal – Kvalifikatsioon <br style="clear:both;"/>
4 km individuaalne jälitussõit
Finaal: 16. august Osavõtjaid: 18 Olümpiavõitja 2004: Bradley Wiggins, Suurbritannia Ametlikud tulemused: Finaal <br style="clear:both;"/>
4 km meeskondlik jälitussõit
Finaal: 18. august Osavõtjaid: 10 võistkonda Olümpiavõitja 2004: Austraalia Ametlikud tulemused: Finaal <br style="clear:both;"/>
Punktisõit 40 km
Finaal: 16. august Osavõtjaid: 23 Olümpiavõitja 2004: Mihhail Ignatjev, Venemaa Ametlikud tulemused <br style="clear:both;"/>
Madison 50 km
Finaal: 19. august Osavõtjaid: 16 võistkonda Olümpiavõitja 2004: Austraalia (Graeme Brown, Stuart O'Grady) Ametlikud tulemused <br style="clear:both;"/>
Sprint
Finaal: 19. august Osavõtjaid: 12 Olümpiavõitja 2004: Lori-Ann Muenzer, Kanada Ametlikud tulemused: Finaal – Kvalifikatsioon <br style="clear:both;"/>
3000 m individuaalne jälitussõit
Finaal: 17. august Osavõtjaid: 13 Olümpiavõitja 2004: Sarah Ulmer, Uus-Meremaa Ametlikud tulemused: Finaal – Kvalifikatsioon <br style="clear:both;"/>
Punktisõit 25 km
Finaal: 18. august Osavõtjaid: 22 Olümpiavõitja 2004: Olga Sljusareva, Venemaa Ametlikud tulemused <br style="clear:both;"/>
Grupisõit 221,6 km
Finaal: 9. august Osavõtjaid: 143 (Stardileht) Lõpetajaid: 90 Olümpiavõitja 2004: Paolo Bettini, Itaalia Ametlikud tulemused: Finaal <br style="clear:both;"/>
Eraldistardist sõit 47,3 km
Finaal: 14. august Osavõtjaid: 39 Olümpiavõitja 2004: Tyler Hamilton, USA Ametlikud tulemused: Finaal <br style="clear:both;"/>
Eraldistardist sõit 23,5 km
Finaal: 14. august Osavõtjaid: 25 Olümpiavõitja 2004: Leontien Zijlaard-van Moorsel, Holland Ametlikud tulemused: Finaal <br style="clear:both;"/>
Naised 26,7 km
Finaal: 23. august Osavõtjaid: 30 Olümpiavõitja 2004: Gunn-Rita Dahle, Norra Ametlikud tulemused: Finaal <br style="clear:both;"/>
Naised
Finaal: 22. august Osavõtjaid: 16 Ametlikud tulemused: Finaal <br style="clear:both;"/>
Norah Jones
Norah Jones (sünninimi Geethali Norah Jones Shankar; sündinud 30. märtsil 1979 New Yorgis) on USA laulja, laulukirjutaja ja näitleja.
Lapsepõlv ja noorus
Geethali Norah Shankar sündis 30. märtsil 1979 New Yorgis Brooklynis india sitarimängija Ravi Shankari ja Sue Jonesi tütrena. Ta on Anoushka Shankari poolõde. 16-aastaselt muutis ta vanemate heakskiidul oma nime ametlikult Norah Jonesiks.
Nora Jones veetis lapsepõlve koos emaga, kes kolis Texase osariiki Fort Worthi äärelinna, kui ta oli neljane. Ta lõpetas kohaliku keskkooli ning õppis Dallases näitlemist ja kunsti. Keskkoolis ja kõrgkoolis laulis ta koolikooris ja kirikukooris ning mängis bändis altsaksofoni, lisaks õppis klaverimängu. Kahel korral, 1996. ja 1997. aastal, võitis ta DownBeati tudengimuusika auhinna džässlauljana ja 1996. aastal ka laulukirjutajana. Seejärel asus ta 1997 Dentonis Põhja-Texase ülikooli (džäss)klaverit õppima. Sel ajal esines ta kooli kõrvalt oma bändiga kohalikes kõrtsides.
Dentonis kohtus ta Jesse Harrisega, kes olles ülemaalisel ringreisil, peatus Dentonis ja kuulas bändi, milles Jones esines. Kui Harris oli tüdrukut kuulnud, saatis ta talle oma laulude noodilehed ja kutsus New Yorki. 1999, pärast kaheaastast võitlust ülikooliprogrammiga, loobus Jones edasiõppimisest ja sõitiski New Yorki.
Albumid
Norah Jonesi debüütalbum "Come Away With Me" ilmus 2002 ja tõusis otsekohe Billboardi edetabeli tippu, sellel olev singel "Don't Know Why" jõudis Billboardi edetabeli 30. kohale. See album võitis 5 Grammyt, sealhulgas aasta albumi tiitli, ja seda müüdi maailmas 20 miljonit.
Jonesi teine album "Feels like Home" ilmus 2004 ja seda müüdi ühe nädala jooksul üle miljoni eksemplari, mis oli plaadiettevõtte Blue Note Records läbi aegade parim tulemus. Ajakiri Time valis Jonesi 2004. aasta 100 kõige mõjukama inimese hulka maailmas. Läbimüügilt jäi see eelmisele natuke alla ja ka Grammysid tuli ainult kolm: parim popartist, parim duett ja parim singel (viimased kaks koos Ray Charlesiga laulu "Here We Go Again" eest).
Jonesi kolmas album "Not Too Late" ilmus 2007. Jones oli selle iga laulu sõnade autor või kaasautor. Seda müüdi USAs üle 16 miljoni plaadi ja maailmas 39 miljonit, see jõudis 20 riigis esikohale ja oli läbimüügilt aasta kolmas plaat maailmas Avril Lavigne'i "The Best Damn Thing" ja Linkin Parki "Minutes to Midnight" järel (kõigil kolmel oli see kolmas album). Sealjuures Suurbritannias oli see läbi aegade 800. esikohale jõudnud plaat. "Not Too Late" saavutas juba 2007. aasta veebruariks 21 riigis vähemalt kuldplaadi staatuse.
Jonesi neljas album "The Fall" ilmus 17. novembril 2009. Album on kõlalt rokilikum kui eelmised plaadid.
Näitlejatöö
Jones on korduvalt esinenud filmides. Harilikult on need episoodilised rollid, kus ta klaveri saatel iseenda lugusid esitab: "Two Weeks Notice" (2002) ja "Life. Support. Music." (2009). 2007. aastal mängis ta peaosa filmis "Minu mustikakarva ööd". Hinnanguid tema osatäitmisele oli seinast seina. Näiteks New York Post kirjutas otsekoheselt: "Ütleme otse: preili Jones ei oska näidelda." Seevastu Hollywoodi produtsent Harvey Weinstein oli debüüdist vaimustatud ja väitis, et otsib Jonesile rolli muusikafilmis.
Ernst Jaakson
pisi|Ernst Jaakson Ernst Rudolf Jaakson (11. august 1905 Riia – 4. september 1998 New York) oli Eesti diplomaat, peakonsul saadiku ülesandeis Ameerika Ühendriikides Nõukogude okupatsiooni ajal (aastatel 1965–1991) ja esimene taastatud Eesti Vabariigi erakorraline ja täievoliline suursaadik USA-s aastatel 1991–1993.
Ernst Jaakson oli Eesti välisteenistuses kokku 79 aastat, alates 1919. aastast. Ta alustas Eesti Riia saatkonnas jooksupoisina ning tõusis hiljem sekretäri ametisse. Aastatel 1927–1928 teenis ta aega Eesti sõjaväes ning naasis seejärel diplomaaditööle. 1929. aastal saadeti ta tööle USA-sse ning uuesti sai ta Eestit külastada alles 1992. aastal.
Esialgu töötas Jaakson San Franciscos, kuid sai peagi New Yorgi konsulaadi ametnikuks. 1940. aastal anti talle Valgetähe teenetemärk. Kui Nõukogude Liit Eesti okupeeris, otsustasid Eesti saatkonnad tööd jätkata ning suutsid teha edukat lobitööd Nõukogude okupatsiooni mittetunnustamiseks Baltikumis (mittetunnustamispoliitika). Juunipöördejärgne Vabariigi valitsus vabastas 27. juuli 1940 Washingtoni saatkonnast I sekretäri ja ühtlasi konsuli New Yorgis Johannes Kaivi ja ametniku New Yorgis Ernst Jaaksoni. Konsulaadi esialgsed tõsised rahamured lahendati 1941. aastal, kui USA lubas neil kasutada seni külmutatud Eesti Vabariigi varasid sealsetes pankades.
1. oktoobrist 1952 nimetas Johannes Kaiv ta asekonsuliks ja 16. juunist 1965 konsuliks. 1965. aastal, kui peakonsul saadiku ülesannetes Johannes Kaiv suri, sai Jaaksonist tema ametijärglane (kuni 1968. aastani peakonsuli kohustetäitja saadiku ülesannetes) ning seega olulisim vaba Eesti esindaja Läänes. Ta tegeles ka saatkondade tegevuse koordineerimise ja ametkonna täiendamisega. Samuti suudeti tema osalusel algatada mitmeid olulisi väliseesti projekte, sealhulgas ka ESTO-päevad, mis toimusid esmakordselt 1972. aastal Torontos. Jaaksonist kujunes Eesti Vabariigi õigusliku järjepidevuse sümbolkuju.
Nõukogude Liidu lõpuaastatel kohtus Jaakson mitme toonase Eesti juhiga, ning ehkki ta Eesti Vabariigi legaalse esindajana ei saanud Nõukogude liiduvabariigi esindajatega ametlikku koostööd teha, tegutses ta edukalt koos toonase välisministri Lennart Meriga Eesti riikliku iseseisvuse võimalikult kiire taastamise nimel. Mere vahendusel kohtus Jaakson Arnold Rüütliga ning leidis ühise keele ka temaga.
1991. aasta lõpus, pärast seda kui Ülemnõukogu võttis 20. augustil vastu otsuse riikliku iseseisvuse taastamise kohta, nimetati Ernst Jaakson Eesti Vabariigi esimeseks erakorraliseks ja täievoliliseks suursaadikuks Ameerika Ühendriikides ning alaliseks esindajaks ÜRO juures. Peagi sai ta USA diplomaatilise korpuse vanemaks. 1993. aastal sai Jaaksonist taas Eesti peakonsul Ameerika Ühendriikides ning ta jätkas diplomaaditööd kuni surmani 1998. aastal. 1995. aastal anti talle Riigivapi I klassi teenetemärk. Maetud New Yorki.
1995. aastal ilmus Ernst Jaaksoni mälestusteraamat "Eestile", kus ta annab ülevaate oma elukäigust, peale selle avab see Eesti huvide kaitsmise tagamaid ning esitab mitmeid ajaloolisi dokumente. Teose teine trükk ilmus 2001. aastal.
Ernst Jaaksoni pere pärineb Hiiumaalt, endise Emmaste valla alalt.
Bebop
Bebop on 1940. aastatest alguse saanud džässmuusika stiil.
Nii bebop 'i meloodia kui ka rütm olid svingiga võrreldes tunduvalt keerulisemad. Võrreldes cool jazz 'iga oli bebop aga lärmakam. Kuulsaimad bebop 'i muusikud olid pianist Thelonious Monk, altsaksofonist Charlie Parker ja trompetist Dizzy Gillespie.
Ajalugu
Kolmekümnendate lõpuks oli svingist saanud hiigelsuur äriettevõte. Sõnast "sving" sai vahend erinevate kaupade müümiseks, alates sigarettidest kuni naisterõivasteni, samal ajal kui muusika mugandus üldiste kaubanduslike nõudmistega ja koosnes tihti vaid lõputult korduvatest klišeedest. Rühm muusikuid, kellel oli midagi uut öelda, leidsid üksteist tänu tervele, kuigi mitte alati kavatsuslikule reaktsioonilainele valitseva svingimoe vastu. Uus muusika arenes esialgu Kansas Citys ja seejärel kõige hoogsamalt muusikute kogunemiskohtades Harlemis (neist tähtsaim paik oli Minton’s Playhouse), ja jällegi aastakümne alguses.
Bebop kujunes eri paikades ning eri muusikute peades ja pillidel sõltumatult. Minton’s sai keskpunktiks samamoodi nagu New Orleans nelikümmend aastat varem, ja nagu on absurdne Jelly Roll Mortoni väide, et tema leiutas džässi, on absurdne ka väide, et keegi 1940ndate muusikutest „avastas“ moodsa džässi.
Vähendatud kvindist sai bebop 'i, või nagu varsti öeldi – bop 'i tähtsaim intervall. Varem oleks teda peetud eksituseks või vähemalt halavakõlaliseks, kuigi teda võidi kasutada läbivates akordides ja eriefektina, nagu tegid Duke Ellington ja pianist Willie „Lion“ Smith juba 1920ndatel. Nüüd iseloomustas see tervet stiili, samal ajal kui varasemate džässistiilide harmooniline põhi aina laienes. Tosina aasta pärast saab vähendatud kvint „blue-noodiks“, samavõrd igapäevaseks nagu määratlemata tertsid ja septimid traditsioonilises bluusis.
Minton's Playhouse'is koos käinud muusikutest olid tähtsamad pianist Thelonious Monk, trummar Kenny Clarke, kitarrist Charlie Christian, trompetist Dizzy Gillespie ja altsaksofonist Charlie Parker. Viimasest sai kaasaegse džässi tõeline suurmeister, nagu Louis Armstrong oli traditsioonilise džässi suurmeister.
Igal instrumendil on oma bebop 'i pioneer – trompetimängijatest on selleks Roy Eldridge, pianistidest Clyde Hart, tenorsaksofonistidest Lester Young, bassistidest Jimmy Blanton, trummaritest Jo Jones ja Dave Tough ning kitarristidest Charlie Christian.
Tolleaegsetele kuulajatele tundusid bebop 'i helid kihutavate, närviliste fraasidena, mis muutusid vahest meloodiafragmentideks. Iga ebaoluline noot oli välja praagitud. Kõik oli ülimalt kontsentreeritud. Tegemist on omamoodi muusikalise kiirkirjaga ning seda peab kuulama samamoodi, nagu loetakse stenogrammi, kus tähendust kannavad paar kiirelt visandatud märki. Improvisatsioone raamib loo alguses ja lõpus unisoonis esitatav teema, mida mängivad kaks puhkpilli, kõige sagedamini trompet ja saksofon (arhetüüpideks on Dizzy Gillespie ja Charlie Parker). Ainuüksi unisooni kasutamine tõi muusikasse uue kõla ja hoiaku. Muusikapsühholoogiast on teada, et igal pool, kus võib kohata unisooni (alates Beethoveni „Oodist rõõmule“ või 9. sümfoonia esimesest osast, ja beduiinide muusika ja araabia koorideni välja), püüab ta märku anda: kuulake, see on meie teadaanne.
New Orleansi renessanss
Avangardsest bop 'ist jahmatatud džässisõbrad ei teadnud tihti, mida sellest uuest muusikast arvata. Nad pöördusid otsustavalt tagasi džässi põhivormide poole, nõudsid „lihtsat“ muusikat. Üle maailma võttis hoogu New Orleansi renessanss, või nagu seda kutsuti – „revival“. Varsti viis aga tollane tagasipöördumine lihtsustatud ja klišeedest kubiseva „traditsioonilise“ džässini, millele mustad muusikud selja pöörasid.
Pärast II maailmasõda said traditsionalistliku liikumise peakorteriteks Pariisi Saint-German-des-Pres' džässiklubid, eksistentsialismi kantsid. Üsna varsti hakkasid noored eksistentsialistid lähenema džässi kaasaegsematele vormidele ja liikumise keskpunktiks sai Inglismaa. Seal korraldati diksiländikontserte sama suure kommertsliku tulevärgi ja eduga nagu rock'n'roll 'i lauljate ülesastumisi.
Bebop 'i taassünd
1970ndate lõpus toimus bebop 'i taassünd, mida keegi poleks veel paar aastat enne seda osanud ennustada. Terve põlvkond noori mängib seda muusikat ja 1990ndatel kuuleb seda rohkem kui kunagi varem. Nad ei varise kokku ega sure heroiini kätte nagu nende eelkäijad. See taassünd on toimunud enam kui kolmkümmend aastat pärast Charlie Parkeri (34-aastaselt) surma, nelikümmend viis aastat pärast Bud Powelli esimest kokkukukkumist ja kolmkümmend viis aastat pärast seda, kui bop-trompetist Fats Navarro 26-aastaselt hinge heitis.
Bab el Mandeb
Bab el Mandeb ehk Bab el Mandebi väin (ka Bab-el-Mandeb, araabia keeles 'pisarate värav') on väin, mis lahutab Aasiat (Jeemen) ja Aafrikat (Djibouti) ning ühendab Punast merd India ookeaniga (Adeni laht).
Daakinid
Daakinid (sanskriti dākinī; tiibeti khandroma, mkha'-'gro-ma) on vadžrajaana budismis meeleharjutuste muusad, muutliku meelega narritavad naisjumalused, kes võivad olla nii kaunid ja leebed kui deemonlikud ja raevukad. Teise käsitluse kohaselt esindavad nad nimelt naisväe raevukat aspekti.
Algselt lähtuvad daakinid jumalanna Durgast ja Kālīst. Daakini naissugu sümboliseerib tühjuses peituvat potentsiaali.
Kuulsamaid daakineid on lõvinäoga Simhamukha, keda on kaheksa erinevat vormi ja keda loetakse daakinide pealikuks ja valitsejaks.
Budistlikus ikonograafias kujutatakse daakinisid ilusate alasti naistena tantsupoosis; nende hiina- ja tiibetikeelne nimetus tähendabki "taevas tantsija" või "taevas kõndija". Ühes käes hoiavad nad kõverat vadžranuga, teises kolbakaussi (kapala) vere või elueliksiiriga, nende ehted on valmistatud luudest. Neid kujutatakse tihti raevukatena tantsimas surnukeha kohal, mis sümboliseerib võitu isekuse ja nõmeduse üle.
Budismi usukangelaste elulugudes namtharides kirjeldatakse daakinisid unes ilmuvatena ning teadmisi, tarkust ja sümboolseid usulisi objekte toovana. Ühe budistliku legendi järgi andsid daakinid musta mütsi kolmandale karmapale Rangjung Dorjele (1284–1339), kui too oli kolmeaastane, pannes nii aluse mustamütsiliste koolkonnale.
Budistlikus mütoloogias jagunevad daakinid ühe klassifikatsiooni järgi virgunuteks ja virgumatuteks. Virgumatud daakinid ei ole vabanenud sansaarast. Nad võivad esineda inimkujul või astraalkujul. Inim-daakini on väljapaistev naissoost laama või joogi, kõrgetasemeline tantrist, kelle teadvus on arenenud, kuid kes pole veel kannatusest vabanenud. Astraalkujul on daakini taevane saadik, kaitsevaim, bodhisattva, kes toob häid ande. Virgunud, tarkusedaakinid on naissoost jidamid ja viie dhjaanibuda naissoost kaaslased. Kõigil daakiniidel võib olla üleloomulikke võimeid. Daakinid jagunevad viide klassi: vadžra- ehk teemantdaakinid, kalliskividaakinid, lootosdaakinid, karmadaakinid ja budadaakinid. Budadaakinid, keda budistlikus ikonograafias kujutatakse sinaka nahaga, toovad pikaealisust ja võimaldavad taassündi daakiniparadiisis. Vadžradaakinid on punase nahaga ja takistavad langemist madalamatele olemistasanditele. Ratnadaakinid (kalliskividaakini) on kuldse nahaga, toovad maist edu ja takistavad taassündi põrgutasandil, Padmadaakinid (lootosdaakinid) on roosa nahaga ning karmadaakinid (las kyi mkha’-‘gro-ma) on kiirgavalt valge nahaga, toovad maist edu ja võimaldavad taassündi inimeste maailmas. Teise jaotuse järgi on daakinidel kolm ilmnemistasandit: nirmanakaya (nähtumuskeha), sambhogakaya (õndsuskeha) ja dharmakaya (seadmuskeha).
Sambhogakaya daakinid:
Nirmanakaya-daakinid:
Džnjaanadaakinid (tiibeti k. ye-shes kyi mkha’-‘gro-ma) ehk tarkusedaakinid:
Dakini Pradžnja (sanskriti k. prajñā, tiibeti k. shes rab – 'tarkus', 'mõistmine') on vadžrajaanas budade, bodhisattvate, jidamite ja teiste jumaluste naissoost esindaja. Vadžravarahi, Tārā ja Kurukulla on samuti pradžnjad, kuid tegutsevad bodhisattva või jidami funktsioonis ka iseseisvalt. Nende raevukat vormi nimetatakse daakiniiteks.
Nn valgusetantrates (krijatantra, tšarjatantra, joogatantra) esinevad küll raevukad jumalused, kuid ei sekku kujustaja teadvusse ega kutsu esile konkreetseid konfliktsituatsioone. Kõrgemasse klassi kuuluvates varjutantates (anuttarajooga tantrad) tuuakse esile see inimeses peidus olev varjupool – salajased tungid, soovid, sidemed ja illusioonid, millest paljud on psüühikasse peidetud allasurutud agressiooni näol. Kujustamispraktika käigus saavutatavas teadvuseseisundis toodetakse need ümber uue kvaliteediga arusaamaks, nö puhtaks teadmiseks. Selles kontekstis omandavad daakiniid inimest valitsevate ihade ja tungide kuju, mida kujustaja visualiseerib jumalustest sümbolite reana.
Kaheksa daakiniit (tiibeti k. phra-men-ma) ilmuvad surijale bardos, esindades kaheksat ilmakaart koos ilmakaare kaitsjatega.