cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hoffmanni lood
Faabula
Veneetsias on Hoffmannil armuafäär kauni kurtisaani Giuliettaga. Tüdruk on õela nõia Dapertutto meelevalla all. Too kasutab Giuliettat oma eesmärkide saavutamise vahendina. Kõik, kes soovivad saada osa Giuletta võludest, peavad loovutama Dapertuttole oma varju. Seda on pidanud tegema juba Giulietta austaja Schlémil. Nüüd soovib Dapertutto Hoffmanni varju. Ta käsib Giuliettal hankida talle poeedi peegelvari ning annab talle vastutasuks maagilise briljandi. Hoffmann mängib kaarte ja kaotab. Ta kavatseb lahkuda, kuid Giulietta naeratus sunnib teda jääma. Giulietta sosistab Hoffmannile kõrva, et tema buduaari võti on Schlémili käes. Ta palub poeedil kinkida talle oma peegelpilt ning kaob niipea, kui Dapertutto soov on täidetud. Tuleb armukade Schlémil ja haarab mõõga. Ootamatult välja ilmunud Dapertutto ulatab Hoffmannile oma relva. Hoffmann haavab Schlémili surmavalt, kelle taskust ta leiab Giulietta toa võtme. Tuba on aga tühi. Hoffmann mõistab, et teda on petetud. Majast eemaldub gondel. Kurtisaan on poeeti ninapidi vedanud. Nicklausse päästab Hoffmanni lähenevate korravalvurite käest.
Epiloog on taas Lutheri veinikeldris Nürnbergis. Kui poeet on lõpetanud oma viimase jutustuse, on läinud hämaraks. Hoffmannile tuuakse aina uusi veinipokaale ning purjus ja kurnatud poeet jääb magama. Sel hetkel saabuvad Stella ja Lindorf. Nõunik näitab lauljannale purjus poeeti, kellest Stella põlgusega eemale pöördub. Lindorf on saanud oma. Ta pakub Stellale kätt ning lahkub juubeldades koos lauljannaga. Sõbrad äratavad Hoffmanni, kuid on juba liiga hilja. Tudengid jätkavad oma prassimist lõbusate lauludega. pisi|Émile-Alexandre Taskin ja Adèle Isaac Dr Miracle'i ja Antonia rollis 1881. aasta esmaettekandel
Rudolf Veimer
Rudolf Veimer (29. detsember 1901 Nehatu vald, Harjumaa – 5. jaanuar 1925) oli eesti kommunist.
Ta õppis aastail 1920–1924 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas.
Ta osales 1. detsembri riigipöördekatses ja hukati.
Tema vennad olid Arnold Veimer ja Bernhard Veimer. Tema tütre Ruth Tepandi pojad on Jaak Tepandi ja Tõnu Tepandi.
Elektrotehniliste suuruste ja mõõtühikute loend
Loend sisaldab elektrotehnikas kasutatavate elektriliste ja magnetiliste suuruste ning ühikute nimesid ja tähiseid.
Elektrotehnika tähiste standardeid
Standardisarjas IEC 60027 "Elektrotehnikas kasutatavad tähised": Standardisarjas "Suurused ja ühikud":
Ameerika Ühendriikide Asutajad Isad
pisi|"[[Declaration of Independence (Trumbull)|Declaration of Independence", John Trumbulli maal aastast 1819: maalil on Viie Komitee (John Adams, Thomas Jefferson, Benjamin Franklin, Roger Sherman ja Robert Livingston), kes esitlevad 28. juunil 1776 enda kavandit Teisele Põhiseaduslikule Kongressile. ]] Ameerika Ühendriikide Asutajad Isad (inglise keeles Founding Fathers of the United States; või lihtsalt Asutajad Isad (Founding Fathers) või Asutajad (Founders)) oli grupp Ameerika revolutsiooni juhte, kes ühendasid Kolmteist kolooniat, juhtisid Ameerika iseseisvussõda Suurbritanniast ning ehitasid vastiseseisvunud Ameerika Ühendriikidele 18. sajandi lõpus klassikalisel liberalismil ja vabariiklusel põhineva valitsussüsteemi.
Mõiste "Asutajad Isad" võttis aastal 1916 kasutusele senaator Warren Harding. Aastal 1973 nimetas ajaloolane Richard B. Morris Asutajateks Isadeks seitset uue riigi moodustamisel suurimat rolli mänginud meest: John Adams, Benjamin Franklin, Alexander Hamilton, John Jay, Thomas Jefferson, James Madison ja George Washington. Adams, Jefferson ja Franklin kuulusid Viie Komiteesse, mis pani kokku Ameerika Ühendriikide iseseisvusdeklaratsiooni teksti. Hamilton, Madison ja Jay olid The Federalist Papersi autorid ning toetasid põhiseaduse ratifitseerimist. Ameerika Ühendriikide põhiseaduse kirjutamisel võeti palju eeskuju vastavalt Jay ja Adamsi kirjutatud New Yorgi (1777) ja Massachusettsi põhiseadustest (1780). Jay, Adams ja Franklin pidasid Ameerika iseseisvussõja lõpetanud Pariisi rahulepingu lõbirääkimisi. Washington oli Kontinentaalarmee ülemjuhataja ning hilisem Ameerika Ühendriikide põhiseadusliku konvendi president. Kõigil seitsmel oli ka noores vabariigis tähtis roll: Washington, Adams, Jefferson ja Madison olid presidendid, Adams ja Jefferson olid asepresidendid, Jay oli riigi esimene Ülemkohtu esimees, Hamilton esimene rahandusminister ning Franklin kõrgeim diplomaat ning hiljem valitsuse juht Pennsylvanias.
Hayward Field
Hayward Field on kergejõustikustaadion USA-s Oregoni osariigis Eugene'is. See asub Oregoni ülikooli ülikoolilinnakus. See on olnud ülikooli kergejõustikuvõistkondade kodustaadioniks alates 1921. aastast. Aastatel 1919–1966 oli see lisaks ülikooli ameerika jalgpalli meeskonna kodustaadion. Kergejõustikuvõistlusi staadionil korraldab mittetulundusühing TrackTown USA.
Ameerika Ühendriikide Asutajad Isad
Terminit "Asutajad Isad" on vahel kasutatud laiemalt kõikide 1776. aastal iseseisvusdeklaratsioonile allakirjutanute kohta, kuigi neli seitsmest võtmeisikust, Washington, Jay, Hamilton ja Madison, sellele alla ei kirjutanud. Allakirjutajaid ei tohi segamini ajada "raamijatega", kes Ameerika Ühendriikide rahvusarhiivi järgi on need 55 isikut, kes valiti 1787. aasta põhiseaduse konventsioonile saadikuteks. Raamijatest vaid 39 kirjutasid põhiseadusele alla. Asutajaid Isasid jaotatakse mõnel pool veel kaheks: ühed on need, kes kirjutasid alla Kontinentaalassotsatsioonile (kaubanduskeeld ning esimesi Briti võimule ja talumatutele seadustele vastuhakke aastat 1774) ning teised need, kes kirjutasid alla USA esimesele põhiseaduslikule dokumendile, Konföderatsiooniartiklitele.
Hayward Field
Hayward Field sai nime kergejõustikutreeneri Bill Haywardi (1868–1947) järgi, kes oli ülikooli kergejõustikuvõistkonna treener aastatel 1904–1947. 2004. aastal renoveeritud staadionina on see üks viiest Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu 1. klassi sertifitseeritud staadionist Ameerika Ühendriikides (Hutsell-Rosen Tracki, Icahn Stadiumi, John McDonnell Fieldi ja Rock Chalk Parki kõrval). Hayward Field asub umbes 130 meetrit merepinnast kõrgemal ja selle sisemus on tavapärase põhja-lõuna suunaga. Vaikne ookean on umbes 80 km kaugusel läänes.
2018. aastal staadion lammutati ja ehitati uuesti samale kohale. Uut staadioni rahastab UO filantroopne kogukond, mille peamiseks annetajaks on ülikool vilistlane Phil Knight.
Tordesillase leping
pisi|Tordesillase lepingu esilehekülg
Tordesillase leping (hispaania keeles Tratado de Tordesillas, portugali keeles Tratado de Tordesilhas) oli 7. juunil 1494 Tordesillases allkirjastatud leping, mis jagas väljaspool Euroopat avastatud uued maa-alad Hispaania ja Portugali vahel.
Leping ratifitseeriti Kastiilias 2. juulil 1494, Portugalis 5. septembril 1494. Hispaania ei olnud sel ajal veel üks riik, vaid Aragóni ja Kastiilia valitsejate personaalunioon. Lepingu osapooleks oli ametlikult vaid Kastiilia, sest Aragóni huvid piirdusid Euroopaga. Nende kahe riigi ühinemisel Hispaania kuningriigiks jäi leping siduvaks ka Hispaaniale.
Tordesillase lepingu kohaselt jooksis Hispaania ja Portugali valduste piir põhjast lõunasse mööda meridiaani Roheneemesaartest 370 hispaania ljööd lääne pool. See eraldusjoon asus enam-vähem võrdsel kaugusel Portugalile kuuluvatest Roheneemesaartest ja saartest, kuhu jõudis oma avastusretkel Christoph Kolumbus.
Maad sellest eraldusjoonest idas pidid kuuluma Portugalile, läänes Hispaaniale. Teine pool maailmast jagati 22. aprillil 1529 sõlmitud Zaragoza lepinguga, mis kehtestas teise eraldusjoone piki Tordesillase lepingus sätestatud eraldusjoone antimeridiaani ning määras kahe riigi kolooniate vahelise piiri Aasias, Austraalias ja Okeaanias. Nende lepingute originaale säilitatakse Hispaanias India peaarhiivis ja Portugalis Torre do Tombo riigiarhiivis.
Lepingu allkirjastamine ja täitmine
400px|pisi|Jooned, mis jagasid mittekristliku maailma Kastiilia (Hispaania) ja Portugali vahel: lillaga on märgitud Tordesillase meridiaan 1494. aastast ja rohelisega Zaragoza antimeridiaan 1529. aastast
Tordesillase leping pidi lahendama vaidlused, mis olid tekkinud pärast Kastiilia lipu all seilanud Christoph Kolumbuse ja tema meeskonna tagasipöördumist. Tagasiteel Kastiiliasse jõudsid nad esmalt Portugali pealinna Lissaboni. Seal soovisid nad audientsi Portugali kuninga João II juures, et näidata talle äsja avastatud maade kaarti.
Saanud teada Kastiilia rahastatud ekspeditsioonist, saatis Portugali kuningas Kastiilia ja Aragóni kaasvalitsejatele Isabel I ja Fernando II ähvardava kirja, milles rõhutas, et vastavalt Portugali ja Kastiilia vahel 1479. aastal sõlmitud Alcaçovase lepingule (mis kinnitati 1481. aastal paavsti bullaga "Aeterni regis") kuulusid kõik maad Kanaari saartest lõunas Portugalile ja nii olid ka Kolumbuse avastatud territooriumid Portugali omand. Kuningas teatas, et ta valmistab juba ette laevastikku, mis on valmis peatselt teele asuma ja võtma avastatud maa-alad Portugali võimu alla. Pärast kirja kättesaamist püüdsid Isabel ja Fernando leida diplomaatilist lahendust, sest nad teadsid, et ei suuda Portugali sõjaliselt takistada. 4. mail 1493 kuulutas Hispaaniast pärit paavst Aleksander VI oma bullas "Inter caetera", et kõik maad, mis jäävad Portugalile kuuluvatest Assooridest ja Roheneemesaartest 100 ljööd lääne poole, kuuluvad edaspidi Hispaaniale. Erandiks jäid need valdused, mis olid juba jõuludeks 1492 katoliiklike valitsejate võimu all. Bullas ei olnud üldse mainitud Portugali ja tema valdusi, nii et Portugal ei saanud eksklusiivset õigust ka ida pool eraldusjoont asuvatele aladele. Veel üks bulla, 25. septembrist 1493 pärinev "Dudum siquidem" andis kõik mandrialad ja saared, "mis on kunagi kuulunud või saavad isegi tulevikus kuuluma India koosseisu" Hispaaniale, isegi kui need asusid eelmises bullas kehtestatud eraldusjoonest idas.
Portugali kuningas João II ei olnud loomulikult sellise lahendusega rahul, tundes, et see jättis talle liiga vähe maad – sisuliselt takistas see tal vallutada tema uueks sihtmärgiks saanud Indiat. 1493. aastaks olid Portugali maadeavastajad jõudnud juba Aafrika lõunatippu, Hea Lootuse neemeni. Portugal ei oleks tõenäoliselt läinud sõtta Kolumbuse avastatud saarte pärast, kuid India eraldi mainimine oli neile suur probleem. Kuna paavsti ei õnnestunud veenda muutusi tegema, alustas Portugali kuningas Isabeli ja Fernandoga otseläbirääkimisi, mille eesmärk oli nihutada eraldusjoont lääne poole ja anda Portugalile eksklusiivne õigus sellest itta jäävatele maadele. Läbirääkimiste lähtepunktina oli João valmis aktsepteerima bullat "Inter caetera", kuid soovis eraldusjoone nihutamist 100 ljöölt 270 ljöö kaugusele. See kaitses Portugali mereteed Aafrika rannikul ning andis Portugalile õiguse Brasiilia koloniseerimiseks. Üks teadlane on neid tulemusi hinnanud nii: "Olukorras, kus mõlemad pooled pidid teadma, et nii ebamäärast piiri ei saa korralikult fikseerida ning arvasid, et on suutnud teist petta, oli see Portugalile diplomaatiline triumf, sest tagas portugallastele mitte ainult pääsu tegelikku Indiasse, vaid ka suuremale osale Atlandi ookeani lõunaosast."
Leping läks vastuolu paavst Aleksander VI bulladega, kuid järgmine paavst Julius II ratifitseeris selle 24. jaanuaril 1506 oma bullaga "Ea quae pro bono pacis". Kuigi uue eraldusjoone osas oli peetud läbirääkimisi paavstiga konsulteerimata, on mõned allikad seda siiski nimetanud ka paavstlikuks eraldusjooneks.
Valdavat osa jagatud aladest ei olnud eurooplased oma silmaga veel näinudki. Hispaania sai enda valdusse suurema osa Ameerikast, millel 1494. aastal ei teatud veel olevat suurt väärtust. Tänase Brasiilia idaosa läks Portugali valdusse ja seda asuti koloniseerima pärast Pedro Álvares Cabrali randumist Brasiilia rannikul tema teekonnal Indiasse 1500. aastal. Mõned ajaloolased on arvanud, et portugallased olid juba varem teadlikud eraldusjoonest ida poole jäänud Lõuna-Ameerika rannikuosast, nii et Cabrali randumine seal ei pruukinud olla juhuslik esmaavastus. Cabral jõudis Brasiilia rannikule 12 kraadi lõuna pool juhuslikule meresõitjale ette jääma pidanud São Roque neemest, mis muudab "tõenäosuse, et tegemist oli ilmastikuoludest või navigatsiooniveast tingitud randumisega väga väikeseks; on ülimalt tõenäoline, et Cabral oli saanud ülesande uurida rannikut, mille olemasolu ainult ei kahtlustatud, vaid juba teati."
Lepingus määratud eraldusjoont ei järgitud rangelt – hispaanlased ei takistanud portugallastel ka meridiaanist lääne poole jäänud Brasiilia sisemaa koloniseerimist. Küll püüdsid hispaanlased piirata Portugali ekspansiooni Aasias, väites, et kindlaks määratud eraldusjoon jagab kogu maailma, mitte ainult Atlandi ookeani ja selle rannikualasid. Portugal ei olnud sellega nõus ja palus paavstil piirata eraldusjoone kehtivuse vaid Atlandi ookeaniga. Vastava otsuse tegi Portugali suhtes sõbralikult meelestatud paavst Leo X oma 1514. aastal väljastatud bullas "Praecelsae devotionis".
Tordesillase leping ei kehtinud sisuliselt aastatel 1580–1640, mil Hispaania kuningas oli ühtlasi Portugali kuningas. Selle lepingu tingimusi muutis 13. jaanuaril 1750 sõlmitud Madridi leping, mis andis Portugalile õiguse kõigile tema poolt hõivatud aladele Lõuna-Ameerikas. Hispaania vaidlustas selle lepingu siiski kohe ja vaidluse lahendas San Ildefonso esimene leping, millega Hispaania sai enda valdusse alad Uruguay jõest idas ja Portugal hõivas kogu Amasoonia. Uued protestantlikud mereriigid, eelkõige Inglismaa ja Holland ei tunnistanud paavsti heakskiidetud maailma jagamist kahe katoliikliku riigi vahel. Prantsusmaa koloniaalhuvide laienedes ei sobinud see leping enam ka prantslastele.
Tordesillase meridiaan
400px|pisi|Tordesillase lepingu eraldusjooned Lõuna-Ameerikas (1495–1545) pisi|Cantino planisfäär, millel on kujutatud Tordesillase meridiaani (1502)
Tordesillase leping määras kindlaks kahe riigi valduste vahelise eraldusjoone ljöödes arvestades Roheneemesaartest. See ei määranud eraldusjoone asukohta kraadides, ei täpsustanud ljöö pikkust ega konkreetset saart, millest alates kaugust arvestati. Lepingu kohaselt pidid hispaanlased ja portugallased korraldama ühise mereretke nende küsimuste lahendamiseks, kuid seda ei toimunud kunagi. Eraldusjoone asukoha sai Maa tegelikku suurust teadmata kindlaks määrata mereljööde ja kraadide suhte kaudu. Teine variant oli täpselt määratleda, millise pikkusega mereljööd silmas peeti.
Antimeridiaan
pisi|Hollandi kaart Maluku saartest (põhi asub paremal)
Kui tänapäeval Indoneesiale kuuluvate Maluku saarte all mõistetakse suurt saarestikku, siis 16. sajandi eurooplased nimetasid Maluku ehk Vürtsisaarteks väikest saarterühma Uus-Guineast läänes, mis oli sel ajal ainus koht maailmas, kus teati kasvavat nelki. Eurooplased pidasid nelki selle kasutusvõimaluste tõttu meditsiinis nii väärtuslikuks, et kaalult võrdus see kullaga. Saarestiku peamise saare Ternate edelarannikule ehitasid portugallased aastatel 1522–1523 kivist kindlustuse (Forte de São João Baptista de Ternate).
Zaragoza leping ei muutnud ega täpsustanud Tordesillase lepingus sätestatud eraldusjoont, samuti ei rahuldanud see Hispaania nõudeid Maa jagamiseks kaheks võrdseks poolkeraks. Nii jagasid kaks eraldusjoont Maa ebavõrdselt: Portugalile kuulus kokku umbes 191°, Hispaania osaks jäi umbes 169°. Nende osade suuruse arvestamisel on üsna suur veamarginaal (±4°), sest Tordesillase lepingu eraldusjoone asukoha osas on mitmeid arvamusi.
Jaffa ja Ashkeloni krahvkond
Jaffa ja Ashkeloni krahvkond (prantsuse keeles Comté de Jaffa et d'Ascalon), a-ni 1153 Jaffa krahvkond oli ristisõdijate Jeruusalemma ladina kuningriigi läänivaldus. 13. sajandi juristi Ibelini Jeani (1215–1266) hinnangul oli krahvkond üks Jeruusalemma kuningriigi neljast olulisemast valdusest.
Tordesillase leping
Antimeridiaan
Lisaks juba mainitud Brasiiliale, Maluku saartele ja Roheneemesaartele läksid aja jooksul Portugali koloniaalimpeeriumi koosseisu Aafrikas Angola, Mosambiik, Guinea, São Tomé ja Príncipe; Aasias mitmed alad ja asulad Pärsia lahe ääres Bahreinis ja Omaanis, samuti mitmed alad ja tugipunktid India rannikul (Goa, Mumbai, Daman ja Diu), Sri Lanka saar, Malaka, tänapäeva Indoneesias asuvad alad (Makassar, Solor, Amboni saar), Timor, Macau ja isegi Nagasaki Jaapanis.
Jaffa ja Ashkeloni krahvkond
Ajalugu
Jaffa langes ristisõdijate kätte Esimeses ristisõjas. 1100. aastal lasi seda kindlustada Bouilloni Godefroy. Jaffale esitas nõudmise Jeruusalemma esimene ladina patriarh Pisa Daimbert, kuid tema püüdlused jäid viljatuks. Nii jäi see kuninglikuks valduseks kuni aastani 1110, mil see anti Puiset’ Hugues´le. Tema poeg Hugues II pidas vandenõu Jeruusalemma kuninga Foulques’i vastu ja tema krahvkond konfiskeeriti. Pärast mässu jagati Jaffa väiksemateks valdusteks ja sellest sai kuninglik domeen.
Tordesillase leping
Antimeridiaan
Hispaania koloniaalimpeeriumi koosseisu läksid suured territooriumid Ameerikas, mis ulatusid tänapäeva Ameerika Ühendriikidest põhjas kuni tänapäeva Argentinani lõunas. Teises Vaikse ookeani ääres ulatus Hispaania impeerium Filipiinideni ja 17. sajandil hõivatud Ternate ja Formosa saarteni.
Taaramäe
Taaramäe on eesti perekonnanimi.
Tordesillase leping
Mõju teistele Euroopa riikidele
Leping oli väga oluline täna Ladina-Ameerika nime all tuntud alade jagamisel, samuti Hispaania kohalolu tagamiseks Vaiksel ookeanil, mis kestis kuni 1898. aastani.
Taaramäe
Eestistamisel määrati "Taaramäe" uueks perekonnanimeks isikuile, kelle perekonnanimi oli Darch, Jakobson, Porkar, Tammann, Taurafeld, Taurafeldt, Tõllasson või Tolmann. 2022. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Taaramäe Eestis 18 mehel ja 18 naisel.
Jaffa ja Ashkeloni krahvkond
Ajalugu
1151. aastal anti see apanaažina kuningas Foulques’i noorimale pojale Amauryle. Tema vanem vend Baudouin vallutas 1153. aastal Ashkeloni ja see liideti tema venna valdustega; edaspidi oli krahvkond tuntud kui Jaffa ja Ashkeloni krahvkond. Järgnevalt oli krahvkond Jeruusalemma kuningliku perekonnaga seotud isikute käes.
Tordesillase leping
Tänapäevased nõuded
Tšiili kasutas seda kaitsmaks oma seisukohta, et talle kuulub mööda Tordesillase meridiaani kuni lõunapooluseni üks sektor Antarktikast. Samuti osutasid Tšiili võimud lepingu sättele, mille kohaselt pidid kõik avastamata maad lõunas kuuluma Hispaaniale ja Portugalile. Tšiili ise pidas ennast selles kontekstis üheks Hispaania järglasriikidest. Samuti viitas Tordesillase lepingule Argentina tülis Suurbritanniaga Falklandi saarte pärast.
Jaffa ja Ashkeloni krahvkond
Ajalugu
Pärast Hattini lahingut 1187. aastal hõivas Jaffa Egiptuse sultan Salah ad-Din, kuid Inglise kuningal Richard I Lõvisüdamel õnnestus see 1191. aastal tagasi vallutada. Krahvkond oli järgnevalt Lusignani, Brienne’i ja Ibelini suguvõsa käes.
1268. aastal vallutas Jaffa linna ja krahvkonna Egiptuse sultan Baibars. Kaks aastat hiljem purustas ta täielikult Ashkeloni. Jaffa ja Ashkeloni titulaarkrahvi tiitel oli käibel veel 19. sajandi alguses.
Vasallid
Jaffa ja Ashkeloni krahvid olid otseses vasallisuhetes Jeruusalemma kuningaga, kuid neil oli ka endal allvasalle. 12. sajandi keskpaigas olid kõik need senjööriad Ibelini suguvõsa valduses.
Łochów
Łochów on linn Poolas Masoovia vojevoodkonnas Węgrówi maakonnas, Łochówi valla halduskeskus. Łochów asub Varssavist umbes 56 km kirdes.
Łochówit on ürikutes esimest korda mainitud 1378. aastal. Linnaõigused sai Łochów 1969. aastal.
Nemõrivi rajoon
Nemõrivi rajoon (ukraina keeles Немирівський район) oli rajoon Ukrainas Vinnõtsja oblastis.
2013. aastal elas seal 51 261 inimest. Rajooni halduskeskus oli Nemõriv.
2020. aastal toimunud haldusreformi käigus liideti Nemõrivi rajoon Vinnõtsja rajooniga.
Courrièresi kanton
Courrièresi kanton  oli kanton Põhja-Prantsusmaal Nord-Pas-de-Calais' piirkonnas Pas-de-Calais' departemangus. See kaotati pärast Prantsuse kantonite ümberkorraldamist, mis jõustus märtsis 2015.
Moonpunane
Moonpunane ehk moonipunane on mooniõite värvi särav ja kerge erkpunane värvitoon.
Värvus on karakterilt kevadine-suvine ja mahe, seostub mooniõie hapruse, õhulisuse ja peenusega.
Värvi nimetust on kasutatud huulepuna kirjeldamisel. 1967. aastal ilmus Juhan Kahki reisikiri, mille pealkirjas on sõnapaar "moonpunane Itaalia".
Variatsioonid
Pantone värvitoon 17-1664 Poppy Red on sügav soe punane.
Tooteti ja materjaliti varieerub moonpunane värvus väga vähe.
Caparol värvitoon 33B on moonipunane, soe küllastatud toon, mis sarnaneb väga punase mooni õie värviga.
Mi-Teintes pastellipaber on sama tooni, soe küllastatud punane, samuti moonipunane madalkuumusglasuur.
Veebivärv Coquelicot on oranži poole kalduv punane.
Uno Anton
Uno Anton (4. aprill 1942 Suislepa – 19. aprill 2012) oli eesti majandijuht ja poliitik.
Ta sündis Suislepas kuuelapselise pere viienda lapsena. Isa suri varakult, ema kasvatas lapsi üksi. Ta õppis Suislepa algkoolis, Mustla Keskkoolis ja. Pärast Paide kooli lõpetamist töötas ta ekskavaatorijuhina ja õppis samal ajal kaugõppekeskkoolis. Aastatel 1961–63 töötas ta ekskavaatorijuhina Viljandi EPT-s. Aastatel 1963–66 oli ta sõjaväes. Aastatel 1966–71 õppis ta Eesti Põllumajanduse Akadeemias agronoomiat.
Aastatel 1971–72 töötas ta Vambola kolhoosis osakonnajuhatajana, 1972–73 oli ta samas ametis Tarvastu kolhoosis. Aastal 1973 määrati ta Kärstna kolhoosi peaagronoomiks, aastatel 1976–81 oli ta Kärstna kolhoosi esimees. Aastatel 1981–90 töötas ta Tarvastu kolhoosi esimehena.
Saadikuvolituste lõppemisel asus ta aastal 1992 tööle Tarvastu metskonda, kust jäi aastal 2000 pensionile.
Aetios
Aetios (Ἀέτιος, Aétios; ladinapäraselt Aetius või Aëtius; ka Aetios Antiookiast; Ἀέτιος ὁ Ἀντιοχεύς) oli 1. sajandi või 2. sajandi doksograaf ja eklektiline filosoof. Hermann Diels arvab ta Aristotelese järgijaks.
Tema teosed ei ole säilinud, kuid Hermann Diels rekonstrueeris oletuslikult tema ulatusliku doksograafilise teose "Συναγωγὴ περὶ τῶν ἀρεσκόντων" või "Περί άρεσκόντων συναγωγή" või "Περὶ τῶν ἀρεσκόντων τοῖς φιλοσόφοις φυσικῶν δογμάτων ξυναγωγή" ("Loodusõpetuse lausetest" või "Loodusfilosoofide vaadetest"), mis pärineb tema arvates umbes aastast 100 pKr. Lähtetekstideks võttis ta Pseudo-Plutarchose (varem Plutarchosele omistatud) "Placita philosophorum" (koostatud umbes 150), Stobaiose "Eclogae physicae" (osa teosest "Ἐκλογαὶ φυσικαὶ καὶ ἠθικαί"; 5. sajandi algus), Nemesiose teose ning veel põhiliselt kirikuisade tsitaadid. Diels leidis, et Theodoretos tsiteerib raamatus "Kreeka haiguste terapeutika" tsiteerib mõlema raamatu pikemat eeskuju ning mainib kolmel korral (II, 95; IV, 16; IV, 31) Aetiose nime. Dielsi see hüpotees on tänini vastu pidanud, kuigi Andrei Lebedev on Aetiose olemasolu kahtluse alla seadnud, sest ta ei pea Theodoretost nii täpseks, et teda võiks usaldada. Theodoretos tsiteerib Aetiose kõrval ka Plutarchost. Lebedev märgib, et Theodoretos vassib sageli nimedega, ega pea Dielsi atributsiooni ega dateeringut isaldusväärseks. Tema arvates pärineb algversioon 1. sajandi 2. poolest pKr ja ta peab selle võimalikuks autoriks Areios Didymost.
Diels arvab, et Aetiose allikaks oli nn "Vetusta placita", mis vahendas Theophrastose algversiooni. Selle vaheversiooni olemasolu tänapäeval usutavaks ei peeta.
Dielsi järgi kasutab "Placita" Thalesest kuni Platonini Theophrastose "Füüsikaliste arvamuste" materjali ning jäljendab selle kompositsiooni: ürgalged (rmt 1), kosmoloogia (rmt 2), meteoroloogia (rmt 3), psühholoogia (rmt 4), embrüoloogia ja füsioloogia (rmt 5).
Aetiose teos räägib teiste seas Thalese, Anaximandrose, Pythagorase, Theophrastose ja Poseidoniose (Thalesest Xenarchoseni) vaadetest astronoomia, meteoroloogia ja füüsika küsimustes.
10. sajandil tõlgiti Pseudo-Plutarchose "Placita" araabia keelde. See osa, mis omistatakse Aetiosele, sai islami filosoofide põhiliseks allikaks presokraatikute kohta.
Säilinud katkendid on olulised allikad. Muu hulgas on seal juttu Anaximandrose evolutsiooniõpetusest.
Sünteetiline otsustus
Sünteetiline otsustus on Immanuel Kanti järgi otsustus, mille puhul predikaadi mõiste ei sisaldu subjekti mõistes, vaid avardab seda.
Kanti järgi on kõik aposterioorsed otsustused sünteetilised, kuid kõik sünteetilised otsustused ei ole aposterioorsed (aprioorne sünteetiline otsustus).
Näiteks otsustused "Lähim linn on 30 kilomeetri kaugusel" ja "7+5=12" on Kanti järgi sünteetilised, sest 'kaugus 30 km' ei sisaldu 'lähima linna' mõistes ja '12' ei sisaldu '7 ja 5 summa' mõistes. Esimene otsustus on aposterioorne sünteetiline otsustus, teine on aprioorne sünteetiline otsustus.
Ray Toro
pisi|Ray Toro (paremal) esinemas Austraalias 2007. aastal Raymond Toro (sündinud 15. juulil 1977 Kearnys New Jerseys) on USA muusik, bändi My Chemical Romance kitarrist.
Hungaroloogia
Hungaroloogia (inglise keeles hungarology, Hungarian studies; ka ungari filoloogia (saksa keeles Ungarische Philologie)) on fennougristika haru, mis uurib ungari keelt ja kultuuri.
Hungaroloogiaga hakati põhjalikumalt tegelema 20. sajandi esimesel veerandil Berliini Humboldti Ülikooli ungari instituudis.
Eesti hungarolooge: Tõnu Seilenthal, Anu Nurk.
Djokoiskandarus
Djokoiskandarus on veemadulaste sugukonda kuuluv maoliste monotüüpne perekond.
Perekond on nime saanud Indoneesia herpetoloogi Djoko Tjahjono Iskandari auks.
Klassifikatsioon
Perekonda Djokoiskandarus klassifitseeritakse roomajate andmebaasis üksainus maoliik :
Levila
Djokoiskandarus annulata on endeemne Uus-Guinea rannikuala vetes.
Parki maakond (Montana)
Parki maakond (Park County) on maakond USA-s Montana osariigis.
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Livingston.
Maakonna pindala on 7288 km². Veepindala on 28 km².
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 15 636. Aastal 2000 oli elanikke 15 694.
Ajalugu
Parki maakond moodustati 1887. aastal.
2000. aasta rahvaloenduse andmed
Parki maakonnas oli 15 694 inimest, 6828 leibkonda ja 4219 perekonda.
Rahvastiku tihedus oli 2 in/km².
Elamuühikuid (housing units) oli 8247 (keskmine tihedus 1/km²).
Rassiline koosseis oli järgmine:
Ladinaameeriklasi (sõltumata rassist) oli 1,84%.
6828 leibkonna seas oli
Leibkonnas oli keskmiselt 2,27 ja perekonnas keskmiselt 2,88 inimest.
Ea mediaan oli 41 aastat.
Iga 100 naissoost inimese kohta tuli 97,40 meessoost inimest. Iga 100 vähemalt 18-aastase naise kohta tuli 96,10 meest.
Leibkonna aastasissetuleku mediaan oli 31 739 dollarit, perekonna sissetuleku mediaan 40 561 dollarit. Meeste sissetuleku mediaan oli 28 125 dollarit, naistel 19 973 dollarit. Sissetulek elaniku kohta oli 17 704 dollarit.
11,40% elanikkonnast ja 7,20% perekondadest elas allpool vaesuspiiri. Kogu elanikkonnast elas allpool vaesuspiiri 13,10% alla 18-aastasi ja 10,10% üle 65-aastasi.
William Speirs Bruce
William Speirs Bruce (1. august 1867 – 28. oktoober 1921) oli Šoti loodusteadlane, polaaruurija ja okeanograaf.
Korraldas ning juhtis Šoti Antarktika ekspeditsiooni (1902–1904) Lõuna-Orkney saartele ja Weddelli merele. Ekspeditsiooni saavutuste hulka kuulub esimese püsiva ilmajaama rajamine Antarktikasse. Hiljem asutas Bruce Šoti okeanograafia labori, kuid tema plaanid Antarktika ületamiseks läbi lõunapooluse ei saanud avalikkuse vähese huvi ning rahaliste raskuste tõttu teoks. Aastatel 1907–1920 tegi ta mitu teadus- ja kommertsreisi Arktikasse.
Pärast Šoti Antarktika ekspeditsiooni ei õnnestunud Bruce'il enam ühtegi suuremat uurimisretke korraldada. Selle põhjuseks peetakse tema suhtekorraldusoskuste puudumist, mõjukaid vaenlasi ja šoti rahvusele omast tulisust.
1919. aastaks oli tema tervis märgatavalt halvenenud ning ta viibis mitu korda haiglas. Bruce suri 1921. aastal, pärast seda vajus tema nimi peaaegu täielikult unustusse.
Šoti Antarktika ekspeditsiooni sajanda aastapäeva järel on tema tegevusele ja saavutustele taas suuremat tähelepanu hakatud pöörama.
Reigi Jeesuse kogudus
EELK Reigi Jeesuse kogudus on luterlik kogudus Hiiumaal Reigi kihelkonnas Pihla külas.
Kogudus kuulub Saarte praostkonda.
Koguduse õpetaja on Hüllo-Kristjan Simson, organist Kristiina Harjak. Juhatuse esimees on Naima Kukkur.
Maksim Litvinov (jõelaev)
Maksim Litvinov (vene keeles Максим Литвинов) on nelja tekiga Dmitri Furmanov-klassi (projekt 302M kolmas seeria ) Venemaa jõereisilaev, mis on ehitatud Elbewerft Boizenburg GmbH laevatehases Saksamaal 1991. aastal. Laeva saksa tüübinimetus on BiFa 129M (Binnenfahrgastschiff 129 meetrit, moderniseeritud). Laev sai nime Venemaa ja Nõukogude Liidu poliitiku, revolutsionääri ja diplomaadi, Nõukogude Venemaa delegatsiooni liikme Tartu rahuläbirääkimistel Maksim Litvinovi auks.
Ajalugu
Kiil pandi laevale tehasenumbriga 302 Elbewerft Boizenburg GmbH laevatehases ning laev anti Doni-äärses Rostovis asuvale RE Volga-Doni Laevakompaniile (ГП Волго-Донское речное пароходство МРФ РСФСР) üle 1991. aastal. Riigiettevõte Volga-Doni Laevakompanii ja hiljem eraettevõte OAO SK Volga-Doni Laevakompanii on kasutanud jõelaeva Maksim Litvinov enne ja pärast moderniseerimist 2001. aastal tänaseni Donil, Volgal, ja Neeval välismaa turistide jaoks.
Tartu Püha Jüri kirik
pisi|Püha Jüri kirik Tartus (2022) pisi|Püha Jüri kirik Tartus (2008) Tartu Püha Jüri kirik ehk Suurkannataja Georgi kirik ehk Suurmärter Georgiuse kirik on õigeusu kirik Tartus.
Kirik asub aadressil Narva maantee 105. Kirikut kasutab Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kiriku Tartu Püha Georgi (Jüri) kogudus.
Ajalugu
1845. aastal asutatud eesti õigeusu koguduse jaoks Tartus valmis Püha Jüri kirik (saksa k. Filial-Kirche zu St. Georg) 1870. aastal. Kogudust teenis ülempreester Pavel Aleksejev. Hoone sai Teises maailmasõjas kannatada ja taastati 1945. aastal.
Jüri kirik oli Eestist pärit Moskva ja kogu Venemaa patriarhi Aleksius II esimeseks töökohaks pärast Leningradi Vaimuliku Akadeemia lõpetamist.
Ionisatsiooniaste
Ionisatsiooniaste α on defineeritud kui α = ni/(ni + na), kus ni on ioonide arvuline tihedus ja na on aatomite arvuline tihedus. Elektronide tihedus on selle suurusega seotud keskmise ioonide laenguoleku <Z> kaudu: ne = <Z> ni, kus ne on elektronide arvuline tihedus.
Orange
Organge võib olla:
Varioola
Varioola on paljuhäälne kolme manuaaliga (kaks klahvistikku ja üks puutetundlik keelpillitehnikas mängitav riba; heliulatus seitse oktavit) elektroonne muusikainstrument, mille aastatel 1955–1959 projekteerisid ja valmistasid elektroonikainsener ja füüsikateadur Anatol Sügis ning helirežissöör Heino Pedusaar Tallinnas. Avara kõlavärvingupaletiga muusikainstrument valmis 1959. aastaks.
Instrument leidis ulatuslikku kasutamist Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni stuudiotes, filmide ja kuuldemängude helindamisel ning sõnateatri etenduste (nt Boris Kaburi ulmenäidendi "Rops") saatemuusika salvestamisel, samuti mitmes varietee- ja estraadiansamblis. Varioola erineb kõigist toonastest samataolistest elektronorelitest heli ataki olemuse (järsust sujuvani) ja vaibumise kiiruse varieeritavuselt. Sellest tuletati ka pilli nimetus. Eripärane on ka see, et etteandesageduse allajagamist pole tehtud triggerite abil, nagu see on tavaline suures osas elektroonsetes muusikariistades (nt retakord).
Peamised interpreedid olid pianistid Valdur Roots, Peeter Saul ja Evi Ross ning organist Rolf Uusväli. Levimuusikat esitasid ja salvestasid Olaf Jürme, Rein Alango, Mart Lille ja Peeter Saul, samuti heliloojad Leo Tauts, Hans Hindpere ja Gunnar Pedraudse. Kahelt viimaselt on ka spetsiaalselt varioolale loodud palu.
1973. aastast kuni 2000. aastani oli varioola Eesti Teatri- ja Muusikamuuseumi püsiekspositsioonis. Alates 2015. aastast leiab kasutamist kontsertinstrumendina ning õppevahendina, samuti omamoodi museaalina Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia elektronmuusika osakonnas, kus demonstreerib elektronmuusika algusaegu.
Merike Rõtova
Merike Rõtova (1963. aastani Merike Kuningas; sündinud 19. augustil 1936) on eesti maletaja, maleajakirjanik ja -treener.
Ta lõpetas 1954 Türi 1. Keskkooli ja 1959 ajakirjanduse erialal TRÜ.
Maletama õpetas teda isa Oskar Kuningas. Sai Eesti NSV meistrivõistlustel 1975 hõbeda ja võitis 1976 Paul Kerese I mälestusfestivali naisteturniiri.
Tuli naiste kirimale meistrivõistlustel 1972–77 3., 1978–84 2. ja 1985–92 5. kohale.
Meistersportlane ja rahvusvaheline kirimalemeister (1978), rahvusvaheline suurmeister kirimales (1997).
Kuulunud 1959–92 ENSV Maleföderatsiooni presiidiumi.
Töötanud 1959–78 Eesti Raadio kirjandussaadete toimetajana, 1978–80 kirjastuse Eesti Raamat toimetajana, 1980–91 Tallinna Malekooli treenerina. A-st 1992 Eesti Kirimaleühingu juhatuse liige.
2-kordne veteranide MM-i hõbe (1993, 1994).
=Teoseid=
Isiklikku
Tema õde oli Astrid Reinla. Nende isa Oskar Kuningas oli eesti kirjandusteadlane, kirjandus- ja teatrikriitik, kultuuriloolane ja tõlkija. Merike Rõtova oli abielus Boriss Rõtoviga, nende poeg on Igor Rõtov ja tütar Regina Narva.
Sadama villa
pisi|Sadama villa hoone sügisel Sadama villa on 1937. aastal eramuks ehitatud hoone Pärnus. Tänapäeval on hoone kasutusel külalistemajana. Sadama villa hoone asub aadressil Sadama 13. Kogu territooriumi pindala on 2411 m². See on ehitatud kapteni ja reederi ehk laevaomaniku Kristjan Jurnase tellimusel.
Asukoht
Villa asub Pärnu jõe kalda ja Läänemere, täpsemalt Pärnu lahe lähistel ranna piirkonnas. Kõrval asub majutusasutus Spaa Hotell Viiking. Maja ees on parkimiskohad hotelli külastajatele, lisaks väike puhkeala ja suured pärnapuud, mis kaitsevad villa ees asuvat puhkeala otsese päiksevalguse eest. Peamaja kõrval on saunamaja koos tubade ja basseiniga. Külalistemaja ees jõel on kohad paatide ja jahtide parkimiseks.
Maja tellija
Hoone lasi 1937. aastal oma perele ehitada kireva elusaatusega reeder Kristjan Jurnas. Kristjan Jurnas sündis 1894. aastal 28. märtsil Pärnumaal Sauga vallas.
1934. aastal naasis Pärnumaalt pärit Kristjan Jurnas purjelaeval Ameerikast Pärnusse. Samal aastal abiellus Kristjan Jurnas Häädemeestelt pärit Lydia Tomsoniga ja peagi sündisid pojad Viktor Jurnas, Albert Jurnas ja Otto Jurnas. Suureneva pere jaoks tellis Kristjan Jurnas 1936. aastal majaehituse aadressile Sadama 13. 1937. aastal sai hoone valmis ja pere kolis sisse. pisi|Mitusada aastat vanade [[Harilik pärn|pärnapuude allee Sadama Villa ees]] 1939. aastal pärast Teise maailmasõja algust emigreerus Kristjan Jurnas perega sõja eest Kopenhaagenisse. 1940. aastal okupeerisid Saksa väed Taani ning Jurnased naasid üsna pea Pärnusse. 1941. aastal küüditati kogu pere Siberisse, kus Kristjan Jurnas suri kaks aastat hiljem ning kaks tema poega Venemaal lastekodus. Kristjan Jurnase naine ja vanim poeg tulid hiljem Eestisse tagasi. (Esna, 2012)
Ajalugu
Aadressil Sadama 13 asuv elamu valmis 1937. aastal ja seejärel elas seal omanik Kristjan Jurnas oma perega, kuni Teine maailmasõda jõudis 1939. aastal Eestisse. Sõja ajal olid selles majas algul Saksa õhuluureohvitseride, seejärel Balti laevastiku merelennuväe vesilennukite baasi ohvitseride ja hiljem partei liikmete korterid.
Hoek van Holland
right|300px Hoek van Holland on üks neljateistkümnest Rotterdami valla osast Lõuna-Hollandi provintsis Hollandis, jagunedes omakorda kaheks linnaosaks: Hoek van Holland ja Oude Hoek.
Sadama villa
Ajalugu
1971. aastal ehitati maja ümber ja tehti kapitaalremont, mille käigus muudeti ka hoone planeeringut. 1971. aastal vahetati majas vaskkütteradiaatorid malmradiaatorite vastu, välja vahetati ka katuse all olevad äravoolutorud.
Hoek van Holland
Ajaloost
Juba 1914. aastal sai Rotterdam 's-Gravenzande valda kuulunud 2964 elanikuga küla Hoek van Hollandi oma alluvusse, kuid isegi 2013. aastal peetakse paljudes maailma teatmikes 9300 elanikuga Hoek van Hollandit iseseisvaks linnaks.
Sadama villa
Ajalugu
1991. aastal sai Eesti Vabariigi taasiseseisvumise järgsel maade ja kinnisvarade tagastamisel Sadama 13 maja tagasi Kristjan Jurnase poja tütar ehk lapselaps, kes selle hiljem ära müüs. Kristjan Jurnase järeltulija müüs hoone 2001. aastal kohalikule ärimehele, kes 2002. aasta aprillis selle nüüdsetele omanikele edasi müüs. 2002. aastal hakati hoonet ümber ehitama külalistemajaks, mille nimeks sai Sadama Villa, ning juba samal suvel hakati külastajaid võõrustama. Kõrvalhoonesse ehitati bassein, saun, puhkeruum ja teisele korrusele peretoad. 2004. aastal ehitati pööningukorrusele seitse tuba. Tänapäeval mahutab külalistemaja umbes 60 külastajat.
Sadama villa hoonel on kolm korrust, kelder ja pööning. Kokku on 20 tuba külalistele ning eraldi saunaruum sauna ja basseiniga. Toad sobivad nii lastega peredele kui ka paaridele. Toad on kaasaegse viimistlusega ja neid uuendatakse pidevalt.
Hoek van Holland
Ajaloost
left|150px
Sadama villa
Ajalugu
9. jaanuaril 2005 pidas maja edukalt vastu järjekordsele Pärnu linna veeuputusele, mis on olnud senini Pärnu ajaloo suurim, veetase ulatus 295 cm üle Kroonlinna nulli. Sadama villas oli vee all kogu kelder ja esimese korruse põrandast jäi puudu kõigest 15 cm.
Hoone asub Pärnu muinsuskaitsealal.
Tellingumägi
pisi|Tellingumäe RMK puhkeala pisi|püsti|Tellingumäe vaatetorn Tellingumägi on kõrgendik (küngas) Valgamaal Valga vallas Tsirgumäe külas. Tellingumägi paikneb Koiva-Mustjõe maastikukaitsealal. Kõrgus merepinnast on eri andmetel 92,2 meetrit, suhteline kõrgus üle 30 meetri.
Ficheux
pisi|Ficheux kirik
Ficheux on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Põllumajandusküla asub 10 km Arrasist lõunas, teede D34 ja D36 ristumiskoha ümbruses.
pisi|tühi|
Ivan Pecha
Ivan Pecha (sündinud 23. jaanuaril 1986) on slovaki jalgpallur.
Aastast 2014 on ta Tallinna Levadias kaitsja.
Tallinna Tehnikaülikooli Raamatukogu
pisi|Tallinna Tehnikaülikooli raamatukogu
Tallinna Tehnikaülikooli raamatukogu (TTÜ raamatukogu, varem TPI raamatukogu) on Tallinna Tehnikaülikooli struktuuri kuuluv teadusraamatukogu, mis asub Tallinnas Mustamäe asumis aadressil Akadeemia tee 1.
Raamatukogu põhieesmärk
Raamatukogu põhieesmärk on tagada ülikooli õppe-, teadus- ja arendustegevuse varustatus informatsiooniga; pakkuda avaliku teadusraamatukogu ja Eesti tehnikateaduste infokeskuse teenuseid; populariseerida teadust ning tutvustada tehnikateadusi ja ülikooliharidust Tallinna Tehnikaülikooli ajaloo, muuseumikogu ja kaasaja teadussaavutuste kaudu; kirjastada ja avaldada õppe- ja teaduskirjandust ning muid väljaandeid.
Juhatajad ja direktorid
Kuni 1936. aastani oli kasutusel ametinimetus "raamatukoguhoidja", 1936–1965 "raamatukogu juhataja", alates 1965. aastast "raamatukogu direktor".
Aastad 1919–1940
Tallinna Tehnikaülikooli raamatukogu ajalugu on seotud tehnilise kõrghariduse arengulooga Eestis. Tallinna Tehnikaülikool sai alguse 17. septembril 1918, kui alustati õppetööd Eesti Tehnika Seltsi tehnilistel erikursustel. Tehniliste erikursuste 1918/1919. õppeaasta eelarves olid ette nähtud ka raamatukogu kulud, kuid raamatukogu järjepidev täiendamine kirjandusega algas alles järgmisel õppeaastal, kui tehnilised erikursused nimetati Tallinna Tehnikumiks. Esimesed sissekanded tehnikumi raamatukogu inventariraamatutesse on tehtud 1919. aasta 11. detsembril, mida loetaksegi raamatukogu asutamisajaks.
1936. aasta septembris anti vastloodud Tallinna Tehnikainstituudile üle Tallinna Tehnikumi raamatukogu 8259 köidet, millele lisandusid Tartu Ülikooli tehnikateaduskonna laboratooriumide raamatukogude ligi 3000 köidet. 1937 alustati raamatuvahetust kodu- ja välismaiste teadusasutustega; hakati teenindama lugejaid RVL-i teel. 1940. aastaks oli tehnikaülikooli raamatukogus Eesti suurim tehnikakirjanduse kogu, mis sisaldas üle 20 500 köite.
Põhjamaade Laste ja Noorte Komitee
Põhjamaade Laste ja Noorte Komitee ehk NORDBUK (Nordic Children's and Youth Committee) on organisatsioon, mis tegeleb Põhjamaade Ministrite Nõukogu Põhjamaade laste- ja noortepoliitika koordineerimise ja nõustamisega. Komitee eesmärgiks on suurendada Põhjamaade koostööd noorte ja laste osaluse arendamisel kultuuri-, sotsiaal- ja poliitikavaldkondades.
Tallinna Tehnikaülikooli Raamatukogu
Aastad 1940–1990
Nõukogude okupatsiooni tingimustes hakati kogusid regulaarselt täiendama NSV Liidus ilmuva kirjandusega. Võimalused kirjanduse hankimiseks lääneriikidest ja raamatuvahetus välismaa asutustega olid piiratud. Aastatel 1945–1951 kõrvaldati Eesti NSV Kirjandus- ja Kirjastusasjade Peavalitsuse (Glavlit) korraldusel TPI raamatukogust mittesoovitatav eesti- ja võõrkeelne kirjandus, kokku üle 25 000 eksemplari.
1955. aastal sai raamatukogu suuremad ruumid kesklinnas Lai tänav 5. 1960. aastal avati 64-kohaline lugemissaal ja paari aasta pärast paigutati õppetööks vajalikud käsiraamatud ja õpikud avariiuleile. 1961. aastal alustati regulaarseid bibliograafiaõppusi üliõpilastele. 1960.–1970. aastatel asuti tõhustama infotööd teaduskondadega ja loodi ainespetsialistide süsteem. Esimesed ainespetsialistid vastavalt TPI teaduskondade profiilile võeti tööle 1970. aastal, kellest 1975. aastal moodustati referentide osakond. Koostöös teiste teadusraamatukogudega uuriti raamatukogude kasutajate infovajadusi, kogude koostist ja kasutamist. 1977. aastal alustati raamatufondi koostis- ja kasutusandmete töötlemist arvutil.
1960. aastal asuti koostama TPI bibliograafiat, 1975. aastast on trükis avaldatud teenekate õppejõudude ja teadlaste isikubibliograafiaid. Aastail 1980–1991 osales raamatukogu eesti retrospektiivse rahvusbibliograafia (1525–1940) koostamises.
1972. aastal Mustamäel avatud raamatukoguhoonesse paigutati uuem teaduskirjandus ja teatmekogu ning sisustati 150 kohaga lugemissaal. Lai t 5 hoonesse jäid õpikute kogu ja vanem teaduskirjandus. 1980. aastatel paranesid võimalused kapitalistlike maade tehnikakirjanduse komplekteerimiseks. 1980. aastate keskel koostati automatiseerimise arengukava ja alustati välisajakirjade andmebaasi loomist. Esimesed personaalarvutid sairaamatukogu 1990. aastal.
Aastad 1991–2018
Eesti taasiseseisvumise järel, 1991. aastal avanes juurdepääs arenenud riikide teadusinformatsioonile. TTÜ raamatukogu kogude täiendamiseks ja infotehnoloogilise taristu arendamiseks tegid annetusi ja andsid finantsabi mitmed raamatukogud ja fondid välisriikidest.
1991. aastal alustati süstemaatilist andmebaaside loomist kasutades UNESCO Micro-CDS/ISISe tarkvara.
1992. aastal ühendati TTÜ raamatukoguga Eesti Tehnikaraamatukogu raamatute, ajakirjade ja tootekataloogide kogud ning vastavad osakonnad. Eesti Vabariigi (EV) Valitsuse otsusega anti raamatukogule Eesti tehnikakeskraamatukogu staatus.
Seoses raamatukogu Lai tänav 5 hoone tagastamisega õigusjärgsele omanikule 1994. aastal tuli järgnevatel aastatel kogusid ja osakondi korduvalt kolida.
Gordon Bajnai
György Gordon Bajnai (sündinud 5. märtsil 1968 Szegedis) on Ungari ettevõtja ja poliitik, Ungari peaminister 14. aprillist 2009 kuni 14. maini 2010.
Tallinna Tehnikaülikooli Raamatukogu
Aastad 1991–2018
1995. aasta EV kultuuri- ja haridusministri määrusega kinnitati raamatukogule teadusliku keskraamatukogu staatus. 2002. aastal jõustusid "Teadus- ja arendustegevuse korralduse seaduse" muudatused ning sealtpeale on EV valitsuse korraldusega TTÜ raamatukogu nimetatud teadusraamatukoguks.
Gordon Bajnai
Enne 1989. aastat kuulus Bajnai lihtliikmena sotsialistlikku noorsooühendusse. Ta õppis alates 1991. aastast Budapesti Corvinuse Ülikoolis rahvusvahelisi suhteid ajal, mil selle ülikooli nimi oli veel Budapesti Majandusteaduste Ülikool.
Pärast magistrikraadi saamist töötas Bajnai mitmes eraettevõttes juhtivatel ametikohtadel, vahel hilisema peaministri Ferenc Gyurcsány alluvuses. Ta oli seotud mitme suure ettevõtte börsileminekuga. Vahepeal, alates 1993 õppis ta Euroopa Rekonstruktsiooni- ja Arengupanga internina Londonis.
Tallinna Tehnikaülikooli Raamatukogu
Aastad 1991–2018
1996. aastal paigaldati pearaamatukogusse elektrooniline raamatukaitse süsteem, mis võimaldas teatmekogu avakoguks ümber korraldada. Järgnevatel aastatel paigutati avariiulitele õppekirjanduse käsikogu ja uuem teaduskirjandus.
Gordon Bajnai
2000–2005 töötas Bajnai investeerimisettevõtte Wallis Rt. tegevdirektorina. Tema tööülesannete hulka kuulusid ettevõtte töö tõhustamine, ümberstruktureerimine ja investeeringute haldamine. Wallise grupile kuulus üle saja ettevõtte alates raadiokanalitest ja autodega kauplejatest ja plasttoodete valmistajatest kuni internetiportaalide ja kohvikuteni. 2003. aastal valiti ta Ungari aasta parimaks nooreks ärijuhiks. Kuid samale aastale langes börsikrahh, mille käigus läks üks Wallise grupile kuuluvatest ettevõtetest, kodulinde kasvatav Hajdu-Bet, pankrotti. Sel aastal sai Wallise grupp üle 40 miljoni euro suuruse kahjumi. Hiljem, kui Bajnai hakkas tegelema poliitikaga, süüdistati teda Hajdu-Beti pankrotis ja sellega seotud talupoegade enesetappudes, aga Bajnai võitis meediaväljaannete vastu algatatud kohtuprotsessid laimusüüdistuses.
Tallinna Tehnikaülikooli Raamatukogu
Aastad 1991–2018
1990. aastate keskel tehti olulisi samme Eesti teadusraamatukogude ühise infosüsteemi loomisel. TTÜ raamatukogu osales MTÜ Eesti Raamatukoguvõrgu Konsortsiumi (ELNET Konsortsium) moodustamisel (1996) ja raamatukogude ühtse raamatukogutarkvara valimisel. 1999. aastal võeti kasutusele integreeritud raamatukogusüsteem INNOPAC (tänaseks on kasutusel uus tarkvaraversioon Sierra/Millennium) ja sellel põhinev e-kataloog ESTER. Raamatukogu osaleb Eesti artiklite andmebaasi ISE arendamisel ja vastutab tehnika valdkonna haldamise eest. 2003. aastal läks raamatukogu üle elektroonilisele laenutussüsteemile.
1997. aastal alustati raamatukogu publikatsioonide avaldamist üldpealkirja all Tallinna Tehnikaülikooli Raamatukogu töid sarjas A (teadustööd) ja sarjas B (bibliograafiad).
Gordon Bajnai
Pärast Ferenc Gyurcsány lahkumist valitsusjuhi kohalt sai Bajnaist valitseva Sotsialistliku Partei toetusel parteitu peaminister. Peaministrina sai tema esimeseks ülesandeks kärpida riigi kulusid 500 miljardi forinti ulatuses.
Tallinna Tehnikaülikooli Raamatukogu
Aastad 1991–2018
Raamatukogu põhilisteks komplekteerimisvaldkondadeks on inseneri- ja tehnikateadused, loodusteadused ning sotsiaalteadused. Ligipääs esimeste e-ajakirjade täistekstidele loodi 1997. aastal ja e-raamatute täistekstidele 2003. aastal. Osa teadusinformatsiooni andmebaase teeb raamatukogu kättesaadavaks ELNET Konsortsiumi ühishangete kaudu.
Gordon Bajnai
Gordon Bajnai on abielus, kuid elab naisest lahus. Neil on poeg ja tütar.