cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Corriere della Sera
Ajalugu
XXI sajandi alul olid ajalehe peamised konkurendid Roomas ilmuv la Repubblica ja Torinos väljaantav La Stampa. pisi|tühi|Lehe toimetuse ajalooline hoone [[Milanos Solferino tänaval]] Oma praegusele aadressile Milanos Püha Markuse tänaval (via San Marco 21) kolis lehe toimetus 2013. aastal.
Potomac
pisi|Potomac [[Washingtonis]] Potomac [pöt'oumök] on jõgi Ameerika Ühendriikides. See läbib Washingtoni ja suubub Chesapeake'i lahte. Jõe pikkus on umbes 652 km.
Aleksei Ossipov
Aleksei Ossipov (vene keeles Алексей Иванович Осипов; 7. märts 1859 Narva – 26. jaanuar 1936 Leningrad) oli vene mereväelane, hüdrograaf, poliitik.
Ta osales 1905. aastal Tsushima lahingus.
Sporditurundus
Sporditurundus on turunduse osa, mis keskendub spordiürituste ja meeskondade ning teiste toodete ja teenuste reklaamimisele spordiürituste ja spordivõistkondade kaudu. Selle eesmärgiks on pakkuda klientidele strateegiaid spordi edendamiseks või millegi muu edendamiseks spordi kaudu. Sporditurundus on mõeldud tarbijate vajaduste ning soovide rahuldamiseks vahetusprotsesside kaudu. Need strateegiad jälgivad üldise turunduse nelja P põhimõtet, mis eesti keeles on toode, hind, turundus ja asukoht. Sporditurunduses lisanduvad neile ka planeerimine, pakendamine, positsioneerimine ja tajumine.
Ülevaade
Sporditurundus on spordi edendamise osa, mis hõlmab mitmesuguseid sporditööstuse sektoreid, sealhulgas ringhäälinguid, reklaami, suhtlusmeediat, digitaalplatvorme, piletite müüki ja kogukonna suhteid.
Sporditurunduse saab jagada kolme sektorisse. Esimene neist on spordi ja spordiasutuste ning meeskondade turundamine, näiteks olümpiamängud, Hispaania jalgpalliliiga või NFL, samuti lähevad sinna ka meeskonnad nagu Real Madrid või New York Yankees. Teine sektor hõlmab spordiürituste, meeskondade ja individuaalsportlaste kasutamist toodete turundamiseks. Kolmas kategooria kujutab spordi turundamist rahvale, et propageerida spordiga tegelemist ja suurendada spordiüritustest osavõttu.
Esimesel juhul on turundus seotud otseselt spordiga. Teisel juhul võivad aga ei pea tooted olema seotud otseselt spordiga. Kui turundus on spordi kohta üldiselt kasutatakse väljendit „sporditurundus“. Kui turunduses kasutatakse spordi üritusi, sportlasi, tiime või liigasid mingisuguse toote reklaamimiseks, kasutatakse fraasi „turundus spordi kaudu“. Kui turunduse eesmärgiks on suurendada rahva osalust, siis kutsutakse seda „Grassroots Sports Marketing“.
Sporditurunduse eelised
Sporditurunduse eeliseks on selle laiaulatuslikkus. Spordiga seotud huvirühmad on nii liigad, võistkonnad, sportlased, fännid, kuid samuti ka spordiüritusi võõrustavad linnad ja riigid. Sellest saavad kasu ka meedia ning ettevõtted, kes reklaamivad oma tooteid ning teenuseid spordi kaudu. Otsest kasu saavad liigad, tiimid ning sportlased piletite müügi, meediaõiguste ning sponsorluse tulust. Samuti saavad ka tulu linnad ja riigid maksudest. Kõik huvigrupid saavad aga palju avalikku tähelepanu.
Spordiorganisatsioonide turundusväljundeid
Spordiklubide ja alaliitude põhilised sporditurunduse rakendussuunad on:
Kõige levinum spordiklubide ja alaliitude sporditurunduse suund Eestis on spordiprojektide nime ja reklaami müük. Sponsor- ja koostöölepingutes lepitakse kokku, millist võistlust või projekti ja millistel tingimustel eraettevõte toetab. Viimastel aastatel on levinud ka suuremate spordiehitiste nime ja reklaamipindade müük eraettevõttele (nt A. Le Coq Arena).
Turunduse juhtimine spordiorganisatsioonis
Lähtuvalt seatud eesmärkidest tuleb spordiorganisatsioonil turundustegevust juhtida. Kuna tegemist on üsna keerulise protsessiga, nõuab kogu turundustegevuse juhtimine hoolikat planeerimist, teadmisi, kogemusi ja kontrolli. Spordiorganisatsiooni turundustegevuse juhtimise põhimudel analüüs välja selgitada spordiorganisatsiooni ümbritsevast keskkonnast tulenevad ohud ja võimalused. Nii kujutab näiteks noortespordiga tegelevatele klubidele ohtu laste arvu vähenemine piirkonnas. Võimalusi loovad aga näiteks suurepärased looduslikud tingimused (maastik) murdmaasuusatamise või jalgrataste mägikrossi harrastamiseks. Turundustegevuse juhtimine spordiorganisatsioonis koosneb viiest etapist: Üks laiemalt levinud viise organisatsiooni turundustegevust juhtida on SWOT-analüüsi kasutamine.
Potomac (täpsustus)
Potomac võib tähistada mitut asja:
Chochłów
Chochłów on küla Poolas Lublini vojevoodkonnas Hrubieszówi maakonnas Dołhobyczówi vallas. Chochłów asub Ukraina piirist 2,5 km kaugusel.
Küla on esmamainitud 1531. aastal.
Germania
Nimel "Germania" on mitu tähendust:
Maria Ohisalo
Maria Karoliina Ohisalo (sündinud 8. märtsil 1985 Helsingis) on Soome poliitik, 6. juunist 2019 kuni 19. novembrini 2021 Soome siseminister (Antti Rinne valitsuses ja Sanna Marini valitsuses).
2019. aastal valiti Ohisalo Eduskunna liikmeks.
Ohisalo on 15. juunist 2019 Rohelise Liidu esimees.
Spartakuse ülestõus
Jaanuariülestõus (ka Spartakuse ülestõus, saksa keeles Spartakusaufstand) oli Berliinis 5.–12. jaanuarini 1919 toimunud üldstreik ja relvastatud võitlus, mille mahasurumisega lõppes Novembrirevolutsioon. Ehkki ülestõusu seostatakse Spartakuse Liiduga, ei osalenud see ega kommunistlik partei ülestõusu kavandamises ega vallapäästmises ning need liitusid ülestõusuga alles selle alguse järel.
Justi
Justi on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Varakļāni piirkonnas Varakļāni vallas.
Küla asub valla kirdeosas Strodauka jõe kaldal. Justi jääb piirkonna keskusest Varakļānist 4,1 ning Riiast 205 kilomeetri kaugusele.
Aastal 2009 oli külas 5 elanikku.
Turu Linnateater
thumb|Turu Linnateater, 2007 Turu Linnateater (soome keeles Turun kaupunginteatteri) on teater Soomes Turus.
Teatri ajalugu sai alguse 1946. aastal.
Teater asub aadressil Itäinen Rantakatu 14.
Dominium maris baltici
Dominium maris baltici ('Läänemere dominioon') on hiliskeskajast pärit ladinakeelne fraas, millega peeti silmas Taani ja Rootsi kuningriigi eesmärki saavutada võim Läänemerel.
Hahkhallitus
pisi|Hahkhallitus [[aedmaasikas|aedmaasikal]] Hahkhallitus on seente põhjustatud taimehaigus. Haigust põhjustavad seeneperekonna Botrytis liigid, kellest kõige tavalisem on Botrytis cinerea. Hahkhallitus esineb kõige sagedamini aedmaasikatel.
Luussaare soo
Luussaare soo (ka Luussaare raba, Luusaare soo, Luusaare raba) on soo Lääne-Viru maakonnas; see on osa Tudu soostikust.
Soos asub kultuurimälestis Luusaare pelgupaik (soosaar).
Sood kaitstakse Tudusoo looduskaitseala koosseisus.
Vitacura
Vitacura on vald Tšiilis Santiago piirkonnas.
Vallas on 81 499 elanikku (2002).
Artur Kirsipuu
Artur Oskar Johannes Kirsipuu (välismaal ka Arthur Kirsipu; 12. august 1897 Tõrva – 18. november 1984 Tartu) oli eesti arhitekt.
Ta õppis 1917–1919 Petrogradi Tsiviilinseneride Instituudis, 1920–1921 Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonnas ja 1922–1927 Berliini Tehnikaülikoolis, mille lõpetas arhitekti kutsega.
Kirsipuu osales Vabadussõjas.
Oli Eesti Üliõpilaste Seltsi liige. Ta oli ka EÜSi maja ümberehituse projekti autor, millega laienes maja kolmandiku võrra (projekt valmis 1929 ja ümberehitus 1930).
Artur Kirsipuu on maetud Puhja kalmistule.
Dłużniów
Dłużniów on küla Poolas Lublini vojevoodkonnas Hrubieszówi maakonnas Dołhobyczówi vallas. Dłużniów asub Ukraina piirist natuke üle kahe kilomeetri kaugusel.
Ants Wõrk
Ants Wõrk (ka Võrk; 28. märts 1939 – 24. mai 2018) oli eesti küberneetik ja insener.
Ta lõpetas aastal 1957 Tallinna 2. Keskkooli hõbemedaliga ja 1962 Tallinna Polütehnilise Instituudi energeetikateaduskonna automaatika ja telemehaanika erialal cum laude.
Ta oli TA Küberneetika Instituudi teadusdirektor.
Ta oli AS EsData tegevdirektor.
Helmut Tarand
Helmut Tarand (ka Helmuth Tarand, aastani 1935 Helmuth Takenberg, pseudonüüm Annus Rävälä; 25. september (vkj)/ 8. oktoober 1911 Tallinn – 1. november 1987 Tallinn) oli eesti kultuuritegelane, publitsist, filoloog ja luuletaja.
Ta lõpetas aastal 1929 Tallinna Kaarli gümnaasiumi; õppis aastatel 1929–1936 Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas eesti ja üldist kirjandust, filosoofiat ning eesti keelt ja rahvaluulet. Ta kuulus üliõpilasseltsi Veljesto.
Aastatel 1935–1938 toimetas ta ajakirja Eesti Noorus, ta juhendas selle juures tegutsenud õpilasringi Elbumus. Aastatel 1940–1941 oli ta ajakirja Nõukogude Kultuur toimetaja. 1941. aasta suvel tegutses ta Harjumaa Omakaitses. Aastatel 1944–1945 töötas ta Ajaloomuuseumis osakonnajuhataja ja asedirektorina.
Aastal 1945 arreteeriti ta väljamõeldud poliitilise süüdistusega, aastal 1946 saadeti ta vangina Komi ANSV söekaevandusse Vorkutas, aastast 1955 oli ta samas asumisel, töötades NSV Liidu Teaduste Akadeemia Igikeltsa Uurimise Instituudis kütjana.
Aastal 1956 pääses ta tagasi Eestisse, elatus Tallinnas kirjanduslikest juhutöödest. Aastatel 1962–1971 oli ta ametis Aianduse Valitsuse baasis, aastatel 1972–1986 oli ta Tallinna Pelgulinna Haigla ametnik, koostades haigla kroonikat.
Looming
Ta on kirjutanud ka varjunime Annus Rävälä all ning oli kaasautor varjunime Aili Helm all.
Isiklikku
Tema poeg on Andres Tarand, pojapojad Indrek Tarand ja Kaarel Tarand. Õepoeg on Priit Aimla.
Benny Gantz
pisi|Benny Gantz (2019)
Benjamin "Benny" Gantz (sündinud 9. juunil 1959 Kfar Ahimis) on Iisraeli sõjaväelane (kindralleitnant) ja poliitik, alates 26. märtsist 2020 Knesseti esimees.
Ta sündis aastal 1959 Kfar Ahimis Lõunaringkonnas. Tema ema on pärit Mezőkovácsházast (praeguse haldusjaotuse järgi Békési komitaadist) Ungarist, isa on pärit Rumeeniast.
Isiklikku
Ta on abielus, peres on kolm poega ja üks tütar.
Laossina kalmistu
Laossina kalmistu on kalmistu Setumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Laossina külas Setomaa vallas Võru maakonnas.
Kalmistu rajamislugu pole teada, kuid sellest on andmeid juba 15. sajandist. Eestis üldiselt hääbusid külakalmistud seoses uute kihelkonnakalmistute rajamisega 18. sajandil, ka Setumaal võis vana tsässona juures paiknev külakalmistu hääbuda, kui ehitati uus kirik ja selle juurde rajati uus kalmistu.
Laossina kunagine külakalmistu on säilinud tänaseni, on kasutuses ja hooldatud ning on seega haruldane mälestis kunagisest kalmistukultuurist.
Mahu soo
Mahu soo on soo Lääne-Viru maakonnas Viru-Nigula vallas. Soo pindala on 555 ha.
Soo turbakihi paksus on kuni 6 m.
Jaak
Jaak on eesti mehenimi. Jaak on lühivorm nimest Jacob (Jakob).
1. jaanuari 2017 seisuga oli Eestis eesnimi Jaak 1951 mehel. Jaak on Eestis populaarsuselt 92. mehenimi.
Kõige populaarsem on eesnimi Jaak vanuserühmas 70–74, kus neid on 10 000 elaniku kohta 40,78, ning Viljandi maakonnas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 25,76. Jaak on keskmiselt 55 aasta vanune (mediaanvanus on 57).
Mastodonid
Mastodonid ehk mastodondid on väljasurnud londiliste parafüleetiline takson, mis ei ole tänapäeva süstemaatikas käibel. Mastodonid elasid Hilis-Eotseenist Pleistotseenini põhjapoolkeral.
Henry Fairfield Osborn vaatles 1921. aastal seda rühma ülemsugukonnana Mastodontoidea. Sellesse arvati sugukonnad harihammaslased (Gomphotheriidae), mammutlased (Mammutidae) ja Stegodontidae.
Brad Richardson
pisi|Brad Richardson Vancouver Canucksiga Bradley Benjamin Stanley Richardson (sündinud 4. veebruaril 1985 Belleville'is Ontario provintsis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib keskründajana NHL-i klubis Vancouver Canucks.
2001. aastal hakkas ta mängima noorteliiga Ontario Hockey League'i klubis Owen Sound Attack.
2003. aastal valis Colorado Avalanche ta NHL-i draft'is 163. valikuna. NHL-is tegi ta debüüdi hooajal 2005–06.
Aastatel 2008–2013 mängis ta Los Angeles Kingsis, kellega võitis 2012. aastal Stanley karika, ja 2013–2015 Vancouver Canucksis.
2015. aasta juulis liitus ta Arizona Coyotesiga, kus mängis kokku viis hooaega.
2020. aasta oktoobris sõlmis ta üheaastase lepingu Nashville Predatorsiga. 2021. aasta septembris sõlmis ta üheaastase lepingu Calgary Flamesiga. 2022. aasta märtsis naasis ta Vancouver Canucksi.
AutoCAD
AutoCAD on raalprojekteerimise rakendus, mida kasutatakse modelleerimiseks ja joonestamiseks. Tarkvara toetab nii 2D- kui ka 3D-vorminguid. AutoCAD-i arendaja ja müüja on Autodesk, Inc. , mille looja on John Walker. Esimene versioon tuli turule detsembris 1982. AutoCAD on Autodeski müüduim toode ja juba 1986. aasta märtsiks oli sellest saanud kõige levinum projekteerimistarkvara.
Ajalugu
AutoCAD tuletati programmist Interact, mille tegi Michael Riddle, süsteemi programmeerimiskeeles (SPL). See varajane versioon töötas Marinchip Systems 9900 arvutil ("Marinchip Systems" kuulus Autodeski kaasloojatele John Walkerile ja Dan Drake'ile). Walker maksis Riddle'ile selle tehnoloogia eest 10 miljonit USA dollarit.
Kui Marinchip Software Partners (hiljem tuntud Autodeskina) moodustus, otsustasid omanikud Interact ümber kirjutada C ja PL/1 programmeerimiskeeltesse. PL/1 versioon oli edutu, aga C versioon oli tolle aja kõige keerulisem programm, mis selles keeles kirjutatud oli. AutoCAD pidi töötama "Lattice'iga", et uuendada C-d, lubades AutoCAD-il joosta. Varasemates AutoCAD-i versioonides kasutati keerukamate kujundite koostamiseks selliseid lihtsaid elemente nagu jooned, murdjooned, ringid, kaared ja tekst. Alates 1990. aastate keskpaigast on AutoCAD-is toetatud ka keerukamad kujundid, kasutades C++ rakendusliidest (API).
Tänapäevane AutoCAD sisaldab täielikke kehade ja 3D-modelleerimise tööriistu. 2007. aasta väljaandega tulid paremad 3D-modelleerimise vahendid, mis tagasid parema navigeerimise 3D-kujutistega töötamisel. "Mental ray" mootor lisas paremad valgustusefektid visualiseerimisele, millega saab kvaliteetselt visualiseerida. AutoCAD 2010 lisas parameetrilise funktsionaalsuse ja võrkmodelleerimise.
Viimased AutoCAD-i väljaanded on AutoCAD 2014, mis on 28. Windowsi-põhine ja AutoCad 2013 for Mac, mis on 3. Maci jaoks tehtud AutoCAD-i väljaanne.
Failivormingud ja versioonid
AutoCAD-i failid salvestatakse failinimelaiendiga .dwg, mis tähistab AutoCAD-i põhilist failivormingut. Autodesk hindas 2006. aastal, et nende tarkvaraga loodud aktiivseid dwg-faile on üle ühe miljardi ja kõikide dwg-failide hulk võib ulatuda üle kolme miljardi.
Keeled
AutoCAD ja AutoCAD LT sisaldavad järgmisi keelepakette: inglise, saksa, prantsuse, itaalia, hispaania, jaapani, korea, hiina lihtsustatud, hiina traditsiooniline, vene, tšehhi, poola, ungari, Brasiilia portugali, taani, hollandi, rootsi, soome, norra ja vietnami. Keelepaketiti võib tõlkimise ulatus varieeruda täielikust tõlkest kuni ainult dokumentatsiooni tõlkeni.
Laiendused
AutoCAD toetab mitut tüüpi rakendusliideseid (API-sid), millega on võimalik automatiseerida ja muuta tööriistu käepärasemaks, näiteks AutoLISP, Visual LISP, VBA, .NET ja ObjectARX. ObjectARX on C++ teek, mis oli ka baasiks:
Erialased versioonid
Autodesk on välja töötanud ka erialaspetsiifilisi versioone, näiteks AutoCAD Architecture (varem: Architectural Desktop), mis lubab arhitektidel joonestada 3D-objekte, näiteks seinu, uksi ja aknaid, paremate tööriistadega, mitte ainult joonte ja ringidega. Nende vahenditega on võimalik anda objektidele väärtushinnanguid, millest hiljemalt on võimalik määrata lõpptoote hinda, vajalikke materjale selle toote valmistamiseks ja ka muid tegureid, mida vajatakse selle toote või objekti valmistamisel. Täiendavate tööriistadega saab luua 3D-mudelist 2D-jooniseid. Sarnaselt toetavad Civil Design, Civil Design 3D ja Civil Design Professional andmespetsiifilisi objekte, lihtsustades sellega standardseid tsiviilehituses kasutatavaid arvutusi ja plaanide esindusi. Civil 3D oli algselt välja töötatud Softdeski (algselt DCA) poolt AutoCAD-i lisamooduliks. Autodesk ostis Softdeski ja Civil 3D arendati edasi.
AutoCAD LT
AutoCAD LT on AutoCAD-i odavam versioon, milles on vähem võimalusi. Esimene väljaanne ilmus 1993. aasta novembris. Autodesk arendas selle selleks, et neil oleks võimalik pakkuda odavamas hinnaklassis CAD tarkvara. AutoCAD LT hind oli 495 USA dollarit, mis tähendas, et sellest sai Autodeski esimene alla 1000 USA dollari maksev toode. Seda saab osta nii arvutipoodidest, kui ka otse Autodeski käest (AutoCAD-i on võimalik osta ainult Audodeski ametlikest poodidest). 2011. aasta AutoCAD LT MSRP väljaandega on hind tõusnud 1200 USA dollarini. Kuigi AutoCAD-i ja AutoCAD LT vahel on sadu erinevusi, tuuakse välja vaid mõned olulisemad erinevused.
AutoCAD WS
AutoCAD WS on esimene Autodeski toodetud AutoCAD-i mobiiliversioon; see toodi turule 2010. aastal. Mobiilirakendus võimaldab registreeritud kasutajatel vaadata, muuta ja jagada oma tööd kõikjal, kuhu ka nad lähevad. Rakendust on võimalik alla laadida App Store'ist iOS-i kasutajatel, Google Playst ja Amazon Appstore'ist Androidi kasutajatel. Nii Androidi kui ka iOS-i versioonid lubavad kasutajatel salvestada oma faile nii võrguühendusega kui ka võrguühenduseta. Autodesk on alustanud oma tarkvara kasutajate jooniste mudelite faile hoiustama veebis 3 GB mahus pilves, alustades AutoCAD WS tarkvaraga, mis on saanud uuema lahenduse – Autocad 360.
Autodesk andis mobiilirakenduse iOS-i jaoks välja septembris 2010. See oli nende mobiilirakenduse turunduskampaania algus. Sellest ajast saati on nende tarkvara laienenud iPhone'ilt iPod Touchile, iPadile, Androidi-telefonidele ja Androidi-tahvelarvutitele. AutoCAD WS-i rakendusel on palju AutoCAD-i arvutiversiooni võimalusi, kuid mitte kõikide valdkondade omi. Rakendus võimaldab kasutada jooni, ringe ja paljusid muid kujundeid. Tekst ja kommentaariväljad on toetatud omadused, samuti ka värvid, kihid ja mõõtmised on rakenduses kättesaadavad. Versiooniga 1.3, mis anti välja 17. augustil 2011, lisati järgmised funktsioonid: kihi läbipaistvus, pindala mõõtmine ja failihaldus. Mobiilirakenduses on toetatud nii kuva vertikaal- kui ka horisontaalpaigutus.
Autodesk teatas, et nad annavad Androidi-versiooni välja 20. aprillil 2011. Androidi- ja iOS-i versioonidel on samad üldised funktsioonid, kuid Androidi-versioonil on lisaks mõni ainulaadne omadus. Näiteks saab teatud tekste sisestada häälkäskude abil – seda võimalust iOS-i-versioonil ei ole.
Õppeversioonid
Autodesk pakub õpilastele ja õpetajatele 36 kuu pikkust tasuta õppelitsentsi. Õppeversioon on põhimõtteliselt identne kommertsversiooniga, kuid on üks erinevus. Õppeversiooniga loodud DWG-failidel on seatud nn "õppeversiooni lipp". Kui selline DWG-fail prinditakse mistahes AutoCAD-i (õppe- või kommerts-) versiooniga, siis väljundi igal küljel on märge, et on tegemist õppeversioonis tehtud failiga. Õppeversioonis tehtud faile ei tohi kasutada äriotstarbel. Õppeversiooni objektid "nakatavad" kommertsversiooni DWG-faili, kui neid imporditakse.
Microsoft Windows
2012. aasta väljaanne ei toonud endaga kaasa suuri muudatusi, kuid tehti pisemaid arendusi. Pisemaid täiendusi tehti 3D-võimekuse parandamiseks ja lisati uusi tööriistu programmi tööviljakuse suurendamiseks. Nendeks muutusteks oli paranenud lõuendi kontroll, paranenud 3D-mudeli manipulatsioon ja muud vähemmärgatavad lisad. Pärast AautoCAD 2011 for Mac väljaandmist puudusid Windowsi versioonist mitmed funktsioonid, mis leidusid Macil. Need funktsioonid toodi selle uuendusega ka Windowsi kasutajatele. Et saavutada parem 3D-mudeli manipulatsioon, tõi Autodesk turule uue lisaseadme Autodesk Inventor Fusion. See lubab kasutajatel otse avada ja muuta 3D-mudeleid ilma, et peaks enne oma töö käsitsi salvestama ja eksportima. Kui kasutaja on oma mudeli muutmise lõpetanud, avab lisaseade uuendatud versiooni AutoCAD-is. Autodesk on otsustanud, et nad lubavad kasutajatel osta lisaseadmeid otse AutoCAD 2012 programmi kaudu. Uue versiooniga tulid ka uued süsteeminõuded ja soovitused selleks, et AutoCAD 2012 jooksutada.
Mac OS
1994. aastal lõpetas Autodesk Apple'i arvutite toetamise. Sellele järgnenud aastatel ei avaldatud ühtegi Macintoshiga ühilduvat versiooni. 2010. aastal teatas Autodesk, et hakkab uuesti Apple Mac OS X tarkvara toetama. Enamiku 2012 Windowsi versiooni funktsioonidest võib leida ka 2012 Maci versioonist. Põhiline erinevus on kasutajaliidestes. Liides on välja töötatud nii, et kasutajad, kes on harjunud Apple OS X tarkvaraga, peaksid seda sarnaseks teiste Apple'i rakendustega. Autodesk on välja töötanud funktsioone, mis kasutaksid täies mahus ära Apple'i puutepadja ja OS X Lion täiskuvarežiimi. AutoCAD 2012 for Mac toetab nii muutmist kui ka salvestamist DWT-failivormingus, mis võimaldab neid faile kasutada mitmel platvormil. Praegu toetab AutoCAD 2012 Mac OS 10.6.4 ja uuemaid versioone.
AutoCAD LT on saadaval Mac App Store'is 899,99 USA dollari eest. AutoCAD 2012 for Mac on võimalik osta ainult Autodeski kodulehelt, kuna selle hind on 3995 USA dollarit, aga Mac App Store'is on lubatud suurim hind 999 USA dollarit.
Kiievi loomaaed
Kiievi loomaaed (ukraina keeles Київський зоологічний парк загальнодержавного значення) on loomaaed Ukraina pealinnas Kiievis. Loomaaia asutas 21. märtsil 1909 Kiievi loomasõprade ühing.
Albert Zafy
Albert Zafy (1. mai 1927 – 13. oktoober 2017) oli Madagaskari poliitik.
Kiievi loomaaed
1996. aastal võeti Kiievi loomaaed Euroopa Loomaaedade ja Akvaariumite Ühenduse liikmeks, kuid heideti ühendusest 2007. aastal loomade halbade pidamistingimuste ja väärkohtlemise tõttu välja.
Loomade arv loomaaias
2014. aasta 1. jaanuaril oli loomade kollektsioonis 378 liiki ja 3292 indiviidi.
Albert Zafy
Ta oli 27. märtsist 1993 kuni 5. septembrini 1996 Madagaskari president.
Oswald Spengler
Oswald Spengler (29. mai 1880 Blankenburg (Harz) – 8. mai 1936 München) oli saksa kultuuri- ja ajaloofilosoof.
Peateoses "Der Untergang des Abendlandes" ("Õhtumaa allakäik") (I köide 1918, II köide 1922, eesti keeles I–II 2012 Mati Sirkeli ja Katre Ligi tõlkes) käsitleb ta maailma kultuuride üksteisest sõltumatut arengut, mis teeb iga kultuuri puhul läbi samad staadiumid (aeg on saatus ja ruum on juhus). Talupoeg on kultuuri vältimatu eeltingimus, kuid mitte kultuuri looja ega kandja. Kultuuri arengu indikaatoriks on linnade tähtsuse järkjärguline kasv (kultuur sünnib ja sureb koos linnaga, mis muutub lõpus, hiigellinnana, kultuuri kasvajaks). Kultuur on Oswald Spengleri jaoks elusorganism. Ta suhtub Õhtumaa kultuuri tulevikku fatalistlikult, rõhutades, et see on jõudnud oma arengu viimasesse staadiumi – tsivilisatsiooni – umbes aastaks 1900. Õhtumaa tsivilisatsiooni tippajaks luges Spengler 18. sajandit.
Spengler kuulus ka konservatiivse revolutsiooni peamiste apologeetide hulka, mõjutades avalikku arvamust oma kirjanduslikult kõrgetasemelise ajaloolis-poliitilise publitsistikaga. 1933. aastal ründasid natsionaalsotsialistliku Saksamaa uued võimud teravalt Spengleri seisukohavõtte, milles ta kritiseeris riigis toimuvat, mispeale Spengler oli sunnitud tõmbuma avalikust elust kõrvale. Ta alustas materjali kogumist uue suurteose jaoks, mida ta valmis ei saanud. Spenglerist järgi jäänud märkmete põhjal on hiljem mõistetud, et ta kavandas "Õhtumaa allakäigus" esitatud ideede laiaulatuslikku revideerimist.
Tartu Ülikooli kunstiajaloo kabinet
Tartu Ülikooli Kunstiajaloo Kabineti asutas 1922. aastal kunstiajaloo õppetooli juurde professor Tor Helge Kjellin. See likvideeriti koos Kunstiajaloo kateedriga 1950. aastal. Kabinetis olid õppe- ja uurimistööks vajalikud kogud. Kunstiajaloo kabineti Eesti Ehitus- ja Kunstimälestiste Kogu fotokogu asub alates 1994. aastast Tartu Ülikooli Kunstiajaloo õppetooli juures, alates 2006. aastast Kunstiajaloolise Fotokogu nime all. Eesti Ehitus- ja Kunstimälestiste Kogusse kuulunud mõõdistusjoonised asuvad praegu Eesti Ajalooarhiivis. Kunstiajaloo kabineti õppefotokogu anti 1970. ja 1991. aastal Tartu Ülikooli Raamatukogule.
1922–1924
Tor Helge Kjellini nägemuse järgi pidi kunstiajaloo kabinet toimima uurimisinstituudina. Kabinetis asusid raamatu-, reproduktsioonide ja diapositiivide kogu ning seal toimus ka õppetöö. Tartu Ülikooli Kunstiajaloo Instituudi (ametlikult Kunstiajaloo Kabinett) asutamispäevaks võib tinglikult pidada 21. veebruarit 1922, mil T. H. Kjellin oli saanud instituudi jaoks kaks ruumi Aia tänava õppehoones. Tegelikult asus Kunstiajaloo Instituut alates 1922. aasta teisest poolaastast Rüütli tänav 2 asunud ülikooli hoone kolmandal korrusel. 1922. aasta suvest asus kabinetis tööle kirjanduse ja kunstiajaloo üliõpilane Eva Pedriks. 1923. aasta suvel koliti kunstiajaloo kabinet Lai tänav 36 teisele korrusele, kuhu see jäi 1941. aastani. Sama aasta kevadel asus Pedriksi asemel kabinetis tööle Voldemar Vaga.
Kabineti üheks olulisemaks tegevuseks oli Eesti kunsti ajaloo uurimine. Professor Kjellini peamiseks uurimisalaks oli Eesti keskaja kunst ja arhitektuur ning peamiselt selle tarbeks loodi kabineti juurde Eestimaa Ehitus- ja Kunstimälestiste kogu (EEKK). Kogu hakkas sisaldama peamiselt fotosid, kuid uurimise tarbeks olid vajalikud ka ehitismälestiste täpsed joonised. EEKK asutamisajaks võib lugeda 1923. aastat, mil T. H. Kjellin on seda esimesena maininud. Fotode kogumiseks korraldas professor üliõpilastega uurimisreise nii Eestis kui ka Lätis. Ta pildistas ise, ostis postkaarte ja tellis fotosid elukutselistelt fotograafidelt. Üliõpilaste ülesandeks oli koostada täpseid kunstimälestiste kirjeldusi ja inventarinimestikke. Kirikute ja hoonete mõõdistusjoonised telliti inseneridelt. Professori lahkumisel oli EEKK-s 3100 fotot ja negatiivi ning 125 mõõdistusjoonist.
1925–1932
Pärast Tor Helge Kjellini lahkumist juhatas kunstiajaloo kabinetti ametlikult klassikalise filoloogia õppejõud Pärtel Baumann (al 1929 Haliste), kuid sisuliselt kandis kogude eest hoolt Voldemar Vaga. Professor Kjellini lahkumise järel ei olnud kogude täiendamine enam nii intensiivne ja Vaga tegeles peamiselt materjali kataloogimisega. Muutuse tõi Haridusministeeriumi 1928. aasta otsus, mis tegi kabinetile ülesandeks kunstimälestiste arvelevõtmise vastavalt Muinsusnõukogus (MN) koostatud nimekirjadele (mille autor oli Voldemar Vaga). Vastavaid nimekirju säilitati kunstiajaloo kabinetis alates 1926. aastast. Kunsti- ja kultuurajalooliste vallasmuinasvarade (peamiselt kirikuinventari) registreerimine toimus 1928–1930. Registreerimine tähendas ka objektide pildistamist; fotod koondati EEKK-sse. 1931 koostati MN-is muinasvarade inventeerimise kava, mille kohaselt tuli koostada ehituste plaane, fassaadi-, arhitektuuridetailide ja ehituskonstruktsioonide jooniseid ning neid kohapeal fotografeerida. Lisaks tuli koostada muinasvarade kirjeldusi, mis pidid sisaldama andmeid ehitusmaterjalide, konstruktsioonide, värvitooni ja muu taolise kohta, lühikest ehituslugu ning bibliograafiat. Inventeerimist hakanuks ellu viima noored arhitektid või üliõpilased. Inventeerimise materjalid tuli koondada kunstiajaloo kabinetti. Kava elluviimine kindlustas kunstiajaloo kabinetile tegevuse ja kogude pideva täienemise. Järgneva üheksa aasta jooksul eraldati inventeerimistöödeks kokku 5510 krooni ning kogud täienesid ligi 1800 foto ja negatiivi võrra.
1933–1940
1933. aasta sügisel hakkas Tartu Ülikoolis tööle uus kunstiajalooprofessor rootslane Sten Ingvar Karling (1906–88), kes jäi sellesse ametisse kuni Eestist lahkumiseni 1941. Kunstiajalooprofessor oli ühtlasi kunstiajaloo kabineti juhataja ning muinasvarade kaitse seaduse järgi ka Muinsusnõukogu liige. Sarnaselt eelkäijaga kasutas Sten Ingvar Karling muinsuskaitses ja uurimistöös rohkesti üliõpilaste abi. Professorina võttis ta endale ülesandeks ning soovitas ka oma üliõpilastel hakata uurima Eesti kunsti ajalugu. Sealjuures sai ta toetuda EEKK kogudele, mis selleks ajaks andsid juba üsna tervikliku ülevaate Eesti kunstimälestistest. Kunstiteadusliku uurimistöö jaoks olid hädavajalikud väliuurimistööd, mida rahastas Haridusministeerium Muinsusnõukogu kaudu. Karlingi ametiajal eraldati selleks otstarbeks varasemast rohkem vahendeid. 1925–1933 oli nende tööde jaoks eraldatud ligikaudu 10 000 krooni, 1933–1940 saadi selleks kokku umbes 26 000 krooni. Kõige mahukamad tööd toimusid Pirita ja Padise kloostrites ning Põltsamaa lossis. Uurimistöödega seoses täienesid ka kunstiajaloo kabineti kogud. Suuremate uurimistööde läbiviijateks olid Karlingi õpilased Armin Tuulse ja Villem Raam.
Professor Karlingi ametiajal sai Kunstiajaloo kabineti tegevus rahvusvahelisema kõlapinna. 1937 asutas Karling uurimistöö tulemuste avaldamiseks "Kunstiajaloo kabineti väljaanded", mille artiklid ilmusid saksa või prantsuse keeles. Ajakirja levitati rahvusvaheliselt. Välismaiste asutustega vahetati ka fotosid. Fotosid osteti näiteks Marburgi Kunstiajaloo Instituudist ning vahetati Läti muinsuskaitse nõukogu Riia Monumentide Arhiiviga. 1939. aastal nimetati ametliku nimega Kunstiajaloo kabinett ümber Kunstiajaloo Instituudiks.
1940–1944
1939. aastal alanud Teine maailmasõda ei jätnud Kunstiajaloo Instituuti puutumata. Pärast Eesti Vabariigi okupeerimist vabastasid võimule tulnud kommunistid teiste hulgas ametist ka välismaalase Sten Ingvar Karlingi. Kunstiajaloo Instituuti ähvardas pärast 22. juunil 1941 alanud sõda Saksamaa ja Nõukogude Liidu vahel varade ja personali evakueerimine. 28. juunil kinnitati Moskvas riiklik evakuatsiooniplaan, mida hakkasid Eestis ellu viima kohalikud komisjonid. Samal päeval käskis Tartu Riikliku Ülikooli majandusliku osakonna juhataja salajases ringkirjas kõigil allasutustel võimalike õnnetuste vältimiseks anda mürgised ained hoiule spetsiaalsetesse ladudesse. Kunstiajaloo kabinetil oleks tulnud Anorgaanilise Keemia Instituudi lattu ülikooli peahoones hoiule anda negatiivid, fotod ja fotokeemilised ained. Kuid juba 25. juunil oli Armin Tuulse ettenägelikult andnud Anorgaanilise Keemia Laboratooriumi hoiule „11 200 diapositiivi, 20 500 ülesvõtet, 3948 ülesvõtete negatiivi ning 246 joonist ja plaani“. See dokument annab täpse ülevaate Kunka varade seisust 1940. aastal. Professor Karlingi ametiajal suurenes diapositiivide- ja fotokogu märkimisväärselt. 1933–1940 oli EEKK-sse lisandunud 1958 negatiivi ja 3104 fotot (kokku 5062 säilikut).
Pärast professor Karlingi määrati Eesti ja üldise kunstiajaloo kateedriks ümber nimetatud õppetooli ja Kunstiajaloo Instituudi juhatajaks Armin Tuulse. Instituut püüdis jätkata Eesti kunstimälestiste pildistamist ja plaanistamist, kuigi vaheneid selleks oli napilt. Aasta pärast asendus Nõukogude okupatsioon Saksa omaga. Instituudi kogusid sõjategevus märkimisväärselt ei kahjustanud, kuigi sõjapurustustest tekkinud ruumipuudusel pidi kabinet 1941. aasta sügisel loobuma ruumidest Laial tänaval ja kolima Ülikooli tänavale 18a, kuhu kõik varad ei mahtunud.
Turu Rootsi Teater
thumb|Turu Rootsi Teater (2007) Turu Rootsi Teater (rootsi keeles Åbo Svenska Teater, soome keeles Turun Ruotsalainen Teatteri) on rootsikeelne teater Soomes Turu linnas.
Tartu Ülikooli kunstiajaloo kabinet
1940–1944
Muutused toimusid ka isikkoosseisus. 1940 oli Voldemar Vaga kinnitatud eesti ja üldise kunstiajaloo õpetajaks, mistõttu suurenes tema töökoormus ning järgmisel aastal asus tema kohale Kunstiajaloo Instituudis Olga Paris.
Okupatsiooniaastatel täienesid instituudi kogud seoses muinsuskaitseliste päästeoperatsioonidega. Kunstiajaloo Instituut jätkas ehitismälestiste mõõdistamist, kirjeldamist ja fotografeerimist. 1944. aasta kevadel võis EEKK-s olla umbes 7000 negatiivi (neist umbes 2700 võisid olla koopianegatiivid) ja umbes 8800 fotot.
Turu Rootsi Teater
Teater loodi 1839. aastal. See on Soome vanim teater.
Teater asub aadressil Eerikinkatu 13.
Tartu Ülikooli kunstiajaloo kabinet
1944–1992
1944. aasta augustis kinnitati Voldemar Vaga Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna Eesti ja üldise kunstiajaloo kateedri juhatajaks. 1946. aastal anti talle dotsendi ning järgmisel aastal professori kutse. 1944–48 töötas kateedri assistendina Niina Raid ning 1945. aasta aprillis asus kateedri laborandi kohale Heini Paas. Pärast Niina Raidi lahkumist sai temast kateedri assistent, kelle peamiseks ülesandeks oli tegeleda kunstiajaloo kabineti kogudega. Kateedri lühiajalise tegevuse vältel tuli kabineti varasid mitmel korral kolida. 1945. aasta sügisel asuti Veski tänav 20 ahjuküttega lagunenud puumaja esimesele korrusele. 1948 koliti tagasi Laiale tänavale, kuid mitte enam kabineti vanadesse avaratesse ruumidesse, vaid Lai tänav 32 tänavapoolsetesse ruumidesse. Heini Paasi meenutuste kohaselt olid need kogude säilivuse seiskohalt head – negatiivide ja slaidide jaoks oli isegi olemas sobivalt kuiv keldriruum. Et aga kunstiajaloo kateedri olemasolu oli pidevalt ohus ja 1950. aasta sügisel see lõpuks likvideeritigi, osutus kaotatuks ka kunstiajaloo kabinet, mille varad koliti 1950. aasta lõpul Lai tänav 32 õuepoolsetesse ruumidesse, kust nad lõpuks ka sealt välja tõsteti. Aasta lõpus selgus siiski, et kunstiajaloo kateedri likvideerimine ei toonud veel tingimata kaasa kunstiajaloo kabineti kaotamist, kuigi selle varad olid esialgu mitmel pool üle ülikooli laiali. Päevakorras oli kabineti varade kokkukogumine ja allesjäänud osa esialgne korrastamine. 1951 koondatigi kabineti varad keemiahoone keldrisse. Järgmise kolme aastakümne jooksul aga mingit korrastamist ei toimunud; vastupidi, kogusid koliti ühest kohast teise. 1952–1962 asusid need keemiahoone esimese korruse koridoris, kus tuli asukohta vahetada; 1962 koliti ülikooli peahoonesse, kus ruume jagati Klassikalise Muinasteaduse Muuseumiga. Seejärel viidi kabinet lühikeseks ajaks (1968–1971) ahjuküttega Vanasse Anatoomikumi. 1971. aastal leidsid Kunka kogud pikemaks ajaks koha, toonase Tartu Riikliku Ülikooli spordihoone, praeguse Eesti Üliõpilaste Seltsi raamatukogu ruumides Tõnissoni tänaval 1. Pärast neis ruumides alanud remonti hoiustas Kaur Alttoa neid oma kodus. 1994. aastal valmis Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna hoone Lossi tänav 3, kuhu koondati lõpuks kabineti mitmel pool hajali asunud raamatu- ja fotokogud.
1992–2011
1992. aasta 1. jaanuaril loetleti Tartu Ülikooli varade inventeerimisandmikus Kunstiajaloo kabineti varadena „11 570 diapositiivi, 25 658 ülesvõtet, 1375 väljakirjutust arhiivist ja 4464 reproduktsiooni“. Dokumendi koostanud Kaur Alttoa sõnutsi on aruandes toodud andmed formaalsed, sest kogude inventuuri vahepealse 40 aasta jooksul ei toimunud. Üht osa kogu negatiividest inventeeris 1985–87 Tiina Tolli. 1995–96 korrastas Anton Weiss-Wendt EEKK Narva linna fotod. Täpselt määramata ajal on kirjeldatud ka EEKK baltisaksa kunstnike Schlateri ja Hageni graafikateoste negatiive.
Kogusse lisandus sel perioodil veel fotosid. 1997 andis Armin Tuulse lesk Liidia Tuulse Eesti Ajalooarhiivile üle oma abikaasa arhiivi, mille korrastas Mari Nõmmela. Suurem osa pildimaterjalist anti üle Tartu Ülikooli Kunstiajaloo õppetoolile. 1996–97 saadi teinegi annetus – baltisaksa fotograaf R. C. E. Kirchhoffi järeltulija kinkis kunstiajaloo õppetoolile mõnisada fotograafi originaalfotot.
2004 kuulutas Eesti Vabariigi Haridusministeerium välja Humanitaar- ja Loodusteaduslike kogude riikliku programmi. 2005 õnnestus Tartu Ülikooli Kunstiajaloo õppetoolil saada finantseering Tartu Ülikooli kunstiajaloo õppetooli ja foto- ja klaasnegatiivide kogu korrastamise ja ajakohastamise projektile. Projektil oli kolm peamist eesmärki: 1) kogu inventeerimine, 2) materjalide (eelkõige klaasnegatiivide) säilimise tagamine, 3) kogu kättesaadavuse parandamine, sealhulgas elektroonilise andmebaasi loomine. 2005. aasta jaanuaris määrati projekti täitjaks Eero Kangor, kes alustas kogu korrastamisega sama aasta septembris. Ühtlasi nimetati kunstiajaloo õppetoolis asunud fotode kogu ümber Kunstiajalooliseks Fotokoguks (TÜKAF). Projekti tulemusena kirjeldati elektroonilises andmebaasis 7967 negatiivi ja 10 477 fotot (kokku 18 444 eksemplari). Eksemplaridest moodustus 14 033 säilikut, sest mõningaid fotosid oli mitu eksemplari. Negatiivid ja neist tehtud fotod koondati ühte säilikusse. 2008 algas fotokogu digiteerimine. Osa digisäilikutest on avaldatud Tartu Ülikooli digitaalses repositooriumis Dspace.
Seoses Ajaloo ja arheoloogia instituudi ümberstruktrureerimisega anti 1. juunil 2011 Kunstiajaloo kabineti raamatukogu ja 2006. aastal sinna juurde loodud Kunstiajalooline Fotokogu üle Tartu Ülikooli Raamatukogule. Fotokogu asub käsikirjade ja haruldaste raamatute osakonnas (fond 192).
Ottocar von Ungern-Sternbergi kogu
Ottocar von Ungern-Sternbergi (1851–1893) fotokogu (Tartu Ülikooli Raamatukogu, F 57) koosneb kahest albumist. Esimene pärineb reisilt Ameerikasse 1877. aastal ja sisaldab 40 vaadet Niagara joast, teine sisaldab maailma eri paikade vaateid ja etnograafilisi pilte kahelt reisilt Peterburist Jaapanisse ajavahemikus 1871–1880, kokku 294 fotot; huvitavad on tehniliselt heal tasemel, osalt koloreeritud pildid rahvatüüpidest. Suur osa albumi fotodest on peatuskohtadest ostetud, kuid on ka Ungern-Sternbergi enda pildistatuid. Albumid asusid arvele võtmata Tartu Ülikooli kunstiajaloo kabinetis, kust need anti 1970. aastal üle raamatukogule.
Pegasus (jõelaev)
pisi|488x488px
Pegasus (endine Fr. R. Kreutzwald) on 1958. aastal Moskva laevatehases ehitatud ja Tartus tegutsev jõelaev-reisilaev.
On 1960. aastate Tartu reisilaevadest ainukesena tänapäeval kasutuses.
Kirjeldus
Pegasus on kahe tekiga projekt 544 Moskvitš-klassi jõereisilaev Laev on teraskerega, 27,25 meetrit pikk ja kandejõud on 13,3 t. Laeval on ka pardanumber M-282 (ilmselt antud kunagi tehase poolt). Laeva sõite mõjutab veetaseme kõrgus Emajões, kuna kõrgvee ajal Pegasus Kaarsilla alt läbi ei mahu. Samuti on laeval pikkuse tõttu vahel raskusi suhteliselt kitsal Emajõel ümber pööramisega.
Laeva meeskond koosneb kaptenist, laevajuhi abist (tüürimees ) ja madrusest ja reisisaatjast.
Ajalugu ja kasutus
Laev on ehitatud 1958. aastal Venemaal Moskva laevatehases.
Omanik on Tartu Sadam. Enamjaolt on laeva kasutamist korraldanud aga teised firmad, kes on Tartu Sadamalt laeva rentinud.
Kuni 1993. aastani kandis laev nime Fr. R. Kreutzwald.
2004. aastal kaotas laev juhitavuse ja sõitis Tartus Sõpruse silla lähedal paadisadamas otsa mootorpaatidele.
2005. aastal põrkas Pegasus Emajõel kokku mootorpaadiga.
2006. aastal ärandati laev purjus noormeeste poolt, kes sõitsid sellega vastu kallast.
Alates 1. maist 2012 alustas Pegasus regulaarreise Emajõel. Pegasus sildub Tartus (2005. aastal rajatud) kai ääres ööklubi Atlantis ees. Pegasust kasutatakse lõbusõidureisideks Emajõel. . Laeva rendib ja kasutab OÜ Paremaks
Pildid
tühi|pisi|196x196px|Reisilaev Pegasus Tartus 2021.a suvel kodusadamas.
Savalduma soo
pisi|Savalduma soo Savalduma soo on soo Lääne-Viru maakonnas Tapa vallas. Soo pindala on 781 ha.
Soo turbakihi paksus on kuni 6,5 m.
Rassism
Rassism on mõtteviis või ideoloogia, mille järgi erinevused inimeste iseloomus ja võimetes on otseses sõltuvuses nende rassist. Rassismile on iseloomulik püüd määratleda inimeste õigusi ja rolli ühiskonnas eelkõige rassiliste, aga ka rahvuslike ja etniliste tunnuste, sh nahavärvi ja päritolu alusel. Rassismiks nimetatakse ka sellisele mõtteviisile rajanevat poliitikat: näiteks apartheidirežiim või rassiline segregatsioon. Rassiteooriad on liigitanud inimesi vastavalt nende rassilistele tunnustele "kõrgemateks" ja "madalamateks", ning õigustanud ja põhjendanud sellega teiste rasside hävitamist või nende eluviisi muutmist.
Rassistlike arusaamade ning ebavõrdsuse kujunemisel on olulist rolli mänginud kolonialism. Näiteks Aafrikas kujundas pikk koloniaalajalugu peale ühiskondade majandusliku laastamise välja ka poliitilised rassilise ebavõrdsuse süsteemid, millest tuntuim on 1995 lõppenud apartheid Lõuna-Aafrika Vabariigis. Ameerika Ühendriikides, kus ametlik segregatsioonipoliitika lõppes 1960. aastatel, väljenduvad rassism, eelarvamused ja rassiline diskrimineerimine tänapäeval muuhulgas afroameeriklaste ebaproportsionaalselt kõrges arreteerimiste, kohtu alla andmiste ja vangistamise, vaesuse ja sellega seotud terviseprobleemide protsendis, mis osutab institutsionaalsele ehk süstemaatilisele rassismile.
Ülemkohus
Ülemkohus on teise instantsi ehk apellatsioonikohtu üldnimetus. Ka mitmete riikide kõige kõrgemat kohut nimetatakse ülemkohtuks.
Schmalkaldeni sõda
Schmalkaldeni sõda (saksa keeles Schmalkaldischer Krieg) viitab lühikesele vägivallaperioodile aastatel 1546–1547 Saksa-Rooma riigi keisri Karl V (samal ajal Hispaania kuningas Carlos I) vägede, mida juhatas Alba hertsog don Fernando Álvarez de Toledo y Pimentel, ja luterliku Schmalkaldeni Liidu vägede vahel Saksa-Rooma riigi territooriumitel.
Taust
thumb|left|[[Johann Friedrich I (Saksimaa)|Saksimaa Johann Friedrich I, Lucas Cranach noorema maal]]
Luterliku reformatsiooni jooksul võtsid mitmed keisririigi osariigid omaks uue usutunnistuse, vastuseisuna valitsevatele katoliiklikele Habsburgidele, kes tunnistasid need muudatused püüdeks autonoomia suurendamiseks keiserliku keskvõimu kahjuks. 1521. aasta Wormsi Riigipäeval pani keiser Karl V Martin Lutheri riigivande alla ja tema kirjutiste levitamine keelati, mis ajendas aastal 1529 Speyeri protestatsiooni mitme luterliku osariigi poolt. Pinged kulmineerusid avalikuks konfliktiks 1530. aasta luterliku Augsburgi usutunnistuse üle apoloogias (kirjutatud Philipp Melanchthoni poolt), mille keiser keelas. Vastuseks kohtusid mitu luterlikku riiki Saksimaa kuurvürsti Johann Friedrich I ja Hesseni maakrahvi Philipp I juhtimisel Schmalkaldeni linnas, kus nad asutasid aastal 1531 Schmalkaldeni Liidu.
1544. aastal naasis Karl V Saksamaale Itaalia sõjast, olles sõlminud Crépy rahu, ja hakkas looma liite mitte ainult paavst Paulus III-ga, vaid ka luterlike vürstidega, kellest tähtsaim oli Saksimaa hertsog Moritz, Saksimaa kuurvürsti Johann Friedrich I Albertiinist nõbu. Pidades silmas keisri lahinguettevalmistusi, kogunesid Schmalkaldeni juhid 4. juulil 1546 Ichtershausenisse ja leppisid kokku, et ennetav löök oleks soovitatav, kuniks Karl V pole koondanud märkimisväärsel hulgal palgasõdureid.
Keiser kogus armeesse umbes 52 000 meest (20 000 sakslast, 12 000 itaallast, 10 000 hispaanlast ja 10 000 meest Madalmaadest) oma kampaaniaks, mis algas Doonaul.
Kronoloogia
Sõda puhkes Švaabimaal, kui mitme luterliku riigilinna ühendarmee okupeeris katoliikliku Füsseni linna, mis oli Augsburgi vürstlike piiskoppide valdus, ja pani keisriväed liikuma Ingolstadti kindluse suunas Baieri hertsogkonnas. Kuid plaanid tungida Austria Tirooli, et takistada keisril toomast Itaalia vägesid, ei saanud Schmalkaldeni vürstidelt heakskiitu. Nii Baieri hertsog Wilhelm IV kui ka Austria ertshertsog Ferdinand I kuulutasid end konfliktis neutraalseks, mis võimaldas Karl V-l koondada häirimatult võimas keisriarmee.
thumb|left|[[Moritz (Saksimaa)|Saksimaa Moritz, Lucas Cranach noorema maal]] thumb|[[Don (tiitel)|Don Fernando Álvarez de Toledo, Alba hertsog, Keisri-Hispaania vägede juht Saksamaal]]
Edasi ei suutnud Schmalkaldeni juhid kokku leppida lahingus kindlustunud keisrivägede vastu. 20. juulil 1546 pandi kuurvürst Johann Friedrich I ja maakrahv Philipp I riigivande alla, ettekäändel, et nad kukutasid aastal 1542 katoliikliku Braunschweig-Wolfenbütteli hertsogi Heinrich II. Saksimaa hertsog Moritz kasutas juhust ja tungis oktoobris Tšehhi kuninga Ferdinand I abiga oma rivaali ja Saksimaa Ernestiini nõo maadele, sundides kuurvürst Johann Friedrich I oma väed ümber pöörama. See tuli kiirelt Švaabimaalt ja vabastas Ernestiinide Saksimaa oma armeega, pärast mida tungis ta omakorda Albertiinide Saksimaale ja külgnevatele Tšehhi maadele. Talve algus jättis relvakonflikti lahtiseks.
Pärast lahingut, mis määras sõja tulemuse, jätkas vaid kaks linna vastupanu: Bremen ja Magdeburg. Mõlemad linnad keeldusid maksmast Karli poolt neile kehtestatud trahve ja hoidusid keisrivägede okupatsioonist. Bremeni puhul piiras 12 000 keisri sõdurit Braunschweig-Calenbergi hertsogi Erich II juhtimisel seda edutult jaanuarist maini. See sündmus viis 23. mail 1547 Drakenburgi lahinguni, kui Schmalkaldeni Liidu protestantlik armee oli naabruses Calenbergi vürstkonda rüüstamas. Väheste meeste ja varustusega hertsog Erich II ja tema keisriväed astusid armeele vastu ja said kiiresti lüüa. Võitluse käigus oli Erich sunnitud üle Weseri jõe ujuma, et päästa oma elu. Drakenburgi lahingu järel lahkusid keisriväed Põhja-Saksamaalt.
Tagajärg
thumb|upright=1.5|[[Karl V troonimas oma võidetud vaenlaste üle (vasakult): Suleiman I, Clemens VII, François I, Kleve hertsog, Saksimaa hertsog ja Hesseni maakrahv. Giulio Clovio teos 16. sajandi keskpaigast]] thumb|200px|left|Ernestiinide (roosa) ja Albertiinide (roheline) Saksimaa pärast Schmalkaldeni sõda
Kinnipüütud kuurvürst Johann Friedrich I mõisteti esialgu surma ja armuandmise saamiseks allkirjastas ta 19. mail 1547 Wittenbergi kapitulatsiooni. Ta kaotas kuurvürstitiitli ja mõned väikesed Ernestiinide territooriumid oma nõole Moritzile, kes kuulutati 4. juunil uueks Saksimaa kuurvürstiks. Moritz püüdis Brandenburgi kuurvürsti Joachim II abiga oma äia, Hesseni Philipp I kasuks vahendustegevust. Maakrahv läks Hallesse, kus ta andis end keisri meelevalda. Karl V vangistas ta siiski kohe, jättes oma suurelise käitumisega kuurvürstitiitli siiski alles.
Kuigi keisriväed olid Schmalkaldeni Liidu protestantide vägede üle võidukad, purustades ketserluse Rooma paavsti jaoks, levisid Martin Lutheri ideed üle keisririigi nii, et neid ei saanud füüsilise jõuga maha suruda. Kuid 15. mail 1548 dikteeris Karl V, tundes end oma võimu tipul, Augsburgi interimi, et valmistada ette protestantide taasühendamist katoliku kirikuga. Edikt põhjustas aastal 1552 protestantlike vürstide uue mässu, seekord juhtis seda Saksimaa kuurvürst Moritz ja toetas kuningas Henri II. Karl V pidi ülekaalukate luterlike vägede eest põgenema ja interimi Passau rahuga katkestama, samas Saksimaa Johann Friedrich I ja Hesseni Philipp I vabastati. Ametlik lahendus protestantliku usutunnistuse tunnistamiseks saabus kolm aastat hiljem Augsburgi usurahu kujul. Järgmisel aastal loobus Karl V vabatahtlikult troonist oma venna Ferdinand I kasuks.
Kaarel
Kaarel on eesti mehenimi.
2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis eesnimi Kaarel 1388 mehel. Kaarel oli populaarsuselt 127. mehenimi.
Kaarel oli keskmiselt 33 aasta vanune (mediaanvanus oli samuti 33). Kõige populaarsem oli eesnimi Kaarel vanuserühmas 30–34, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 21,25. Kõige populaarsem on eesnimi Kaarel Hiiu maakonnas, kus neid oli maakonna 10 000 elaniku kohta 20,49.
Puisāni
Puisāni on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Varakļāni piirkonnas Varakļāni vallas.
Küla asub valla idaosas Strodauka jõe kaldal. Puisāni jääb piirkonna keskusest Varakļānist 3,5 ning Riiast 204,4 kilomeetri kaugusele.
Aastal 2009 oli külas 6 elanikku.
Hulcze
Hulcze on küla Poolas Lublini vojevoodkonnas Hrubieszówi maakonnas Dołhobyczówi vallas. Hulcze asub Ukraina piirist natuke rohkem kui kolme kilomeetri kaugusel.
Küla on esmamainitud 1449. aastal.
Stadium of Light
Stadium of Light on jalgpallistaadion Sunderlandis Suurbritannias.
Staadion on Inglismaa kõrgliiga klubi Sunderland AFC kodustaadion.
Staadion avati aastal 1997 ja mahutab 49 000 pealtvaatajat.
Luule Žavoronok
Luule Žavoronok (sündinud Pavelson; sündinud 25. märtsil 1933 Pärnus) on endine multifilmide toimetaja.
1941 küüditati ta Siberisse, kus ta koolis käis. Siberis viibis ta ligi viis aastat.