cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aas-karukell
Aas-karukell on kuivade valgusrikaste kasvukohtade taim. Ta kasvab toitainetevaesel pinnasel männikutes, liivastel nõlvadel ja loometsades, aga saab hakkama ka happelisel liivmullal looniidul ja isegi raudteetammil.
Välimus
Aas-karukell on pika risoomiga 10–30, harva kuni 50 cm kõrgune rohttaim. Tema risoom on mustjaspruun, võimas ja enamjaolt püstine. Vars on samuti püstine ja kaetud hõredate pehmete karvadega.
Lehed kasvavad männasena ja moodustavad lehekodariku. Lehed on kahelisulgjagused, aga kaugelt vaadates laimunajad, noorelt valgekarvased, hiljem on nad altpoolt karvasemad kui ülaltpoolt. Lehed ilmuvad taimele õitsemise ajal või natuke hiljem. Nad on haljad kuni septembri keskpaigani, aga pärast seemnete valmimist kuivavad ega ela talve üle.
Õie all asuvad männastena kitsad kõrglehed. Õied asuvad üksikult varretippudes. Aas-karukella õied on longus, harva püstised, ja õitsevad maist juunini. Nad on 2–3 cm pikad ja 6–10 mm laiad ning kellukakujulised. Õied on mõlemasoolised ja neid tolmeldavad mesilased. Kroonlehed puuduvad ja õiekatte moodustavad 6 (harva 5 või 7) lillakat, mõnikord kollakasvalget tupplehte, mille otsad on käändunud väljapoole. Tolmukad on kollased ja neid on palju, õielehtedest on nad lühemad. Emakas on samuti tihedalt karvane ja õielehtedega ühepikkune. Õite värv muutub tumepunasest põhjas kuni rohekaslillani lõunas. Kohatud on ka helelillasid, väga tumedaid lillasid ja isegi rohekaskollaseid õisi. Vananedes muutuvad õied sinakamaks, isegi hallikassinisteks. Õie värvuse muutumine taime eluea jooksul on tulikalistele üldse omane.
Viljaks on tihedalt karvased pähklikesed. Viljad meenutavad emakakaela otsas asuvat ohet, mis seetõttu ulatub 6 cm pikkuseni. Pärast seemnete valmimist ongi ainus jäänuk emakast emakakael, mis moodustab omapärase karvase lennuaparaadi. Viljade valmimisel kasvab taim veelgi pikemaks, et viljad kõrgemale ulatuksid. Kuna ta kasvab tavaliselt nõmmedel, siis ulatuvad valminud viljad üle teiste taimede ja on avatud tuulele. Viljad levivad tuule abil.
Aed-karukella kasvatatakse aias ilutaimena. Tavaliselt seda siiski ei tehta, sagedamini kasvab aias palu-karukell, mis meil looduses on haruldasem. Aas-karukella õied on longus, palu-karukellal suuremad ja püstised. Aed-karukella lehed on sulgjagused, palu-karukellal sõrmjagused.
Kasutamine
Aas-karukella ei soovitata noppida. Lisaks sellele, et ta on looduskaitse all, on kogu taim mürgine. Lenduv mürk kahjustab silmi ja hingamisteid, aga nahale sattudes tekitab punetust, sügelemist, turseid ja ville, mis hiljem asenduvad raskesti paranevate haavanditega. Mürgistusi esineb siiski harva, sest taim on terava põletava maitsega ja sellepärast teda ei sööda. Kui keegi aas-karukella siiski sööma peaks, tekib kõigepealt terav põletus seedekulgla ülaosas, seejärel valud maos ja kõhulahtisus, edasi peapööritus, krambid ja teadvusetus. Suur annus võib põhjustada südame töö ja hingamise peatumise.
Üldiselt sisaldab aas-karukell samu mürke mis tulikad ja ülased, aga on neist veel mürgisem.
Taime kuivamise käigus tema mürgisus kaob.
Kauni välimuse tõttu on aas-karukella korjatud koju vaasi. Seda ei tohi teha, sest lisaks sellele, et see on keelatud, on karukella mürk lenduv ja kahjustab karukellaga samas ruumis viibivate inimeste tervist.
Mats Traat on kirjutanud teose "Karukell, kurvameelsuse rohi". Nähtavasti nimetatakse teda nõnda õite maheda värvuse ja sametise pehmuse ning karvaste seemnetuttide tõttu.
Seisund
Aas-karukell kuulub Eestis III kaitsekategooriasse. Ta pole haruldane, aga tema arvukus on vähenenud rohke noppimise ja kasvukohtade vähenemise tõttu.
Metste
Metste (võru keeles Mõtstõ) on küla Põlva maakonnas Põlva vallas.
Aas-karukell
Seisund
Kaitse all on ta paljudes teisteski Euroopa riikides, näiteks Ungaris.
Metste
Metste külgneb idas Meemaste ja Rosma külaga, põhjas Puuri külaga, läänes Tännassilmaga, lõunas Laheda valla Pragi ja Mustajõe külaga. Metste küla idapiir kulgeb suuremas osas mööda Orajõge.
Loodus
Külast voolavad läbi Orajõe lisajõed Lepä oja, Tännassilma oja, Helloro oja ja Ost'oja. Küla keskel asub Metste järv. Tänassilma oja kaldal asub looduskaitsealune Metste rändrahn. Külas asub ka Metste ristipuu.
Ajalugu
Metste kuulus Võrumaa Põlva kihelkonda.
Küla lääneosas, Tännassilma oja lõunakaldal asub endine kalmistu, 13.–18. sajandi Lõuna-Eestile omane külakalmistu, mis on arheoloogiamälestisena kantud kultuurimälestiste riiklikku registrisse.
Tuntud isikuid
Metstes on sündinud kultuuritegelane Jaan Plado.
Himki
thumb
Metste
Tuntud isikuid
Metstes asus külakool, kus aastatel 1902–1909 oli koolmeistriks Jaan Vahtra.
Himki
Himki on linn Venemaal Moskva oblastis, Himki rajooni keskus. Asub Moskvast kirdes Moskva kanali ääres.
Metste
Taristu
Küla läbib Meemaste–Tännassilma tee (18151).
Himki
1850. aastal rajati Himka jõe äärde raudteelaste alev, mis 1939. aastal sai linnaõigused.
21. sajandi esimesel aastakümnel on linn püsinud rahvusvaheliste uudisekanalite huviorbiidis seoses kodanike võitlusega Himki metsa mahavõtmise vastu Moskva–Peterburi kiirtee ehitamise tõttu.
Himkis tegutseb üks Venemaa tugevamaid jalgpalliklubisid FK Himki ja korvpalliklubi BC Himki.
Nooritsmetsa
Nooritsmetsa (varasem nimi Noorits-Metsküla, ka Nooritsmetsküla, võrukeelne nimi Noorits-Mõtskülä) on küla Põlva maakonnas Põlva vallas.
Küla kuulus 20. sajandi keskpaigani Mooste valla koosseisu. Külas tegutsesid Nooritsmetsküla Algkool ja meierei.
Küla elanike arv:
Jüri Reinvere
pisi|Jüri Reinvere Jüri Reinvere (sündinud 2. detsembril 1971 Tallinnas) on eesti helilooja ja esseist.
Ta on õppinud Tallinna Muusikakeskkoolis kompositsiooni Lepo Sumera ja klaverit Virve Lippuse juhendamisel. Kompositsiooniõpingud jätkusid aastatel 1990–1992 Varssavi Chopini-nimelises Muusikaakadeemias Zbigniew Rudzinski juures. 1994–2004 õppis ta Sibeliuse Akadeemias, mille lõpetas magistrikraadiga. Tema õpetajad Sibeliuse Akadeemias olid Erkki Jokinen, Veli-Matti Puumala ja Tapio Nevanlinna. Reinvere peab oma olulisteks õpetajateks ka Käbi Lareteid ja Ingmar Bergmani, kellega teda sidus õpinguaegadel pikk sõprus.
Jüri Reinvere looming on pälvinud kaalukat tunnustust. Reinvere teos "Loodekaar" võitis alla 30-aastaste heliloojate kategoorias Rahvusvahelise Heliloojate Rostrumi 2000. aastal Amsterdamis ja "Liivi itk" nimetati samal võistlusel 2006. aastal soovituslikuks muusikateoseks. Ooperi "Peer Gynt" eest pälvis Reinvere 2015. aastal Eesti Vabariigi Kultuuripreemia ning ta oli Eesti Rahvusringhäälingu aasta muusik 2021. Reinvere tegevust publitsistina on tunnustatud Enn Soosaare esseistikapreemiaga ning 2023. aastal valis ajaleht Postimees ta aasta arvamusliidriks.
Reinvere teoseid on esitanud ja esiettekandes tutvustanud sellised orkestrid nagu Berliini Filharmoonikud, Baieri Raadio sümfooniaorkester, Clevelandi sümfooniaorkester, Gewandhaus-orkester, Bambergi sümfoonikud, NDR Elbphilharmonie sümfooniaorkester, Saksa Raadio Filharmooniaorkester, Eesti Festivaliorkester, Eesti Riiklik Sümfooniaorkester, Göteborgi sümfoonikud, Soome Raadio sümfooniaorkester jt. Ta on teinud koostööd selliste tippdirigentidega nagu Andris Nelsons, Franz Welser-Möst, Paavo Järvi, Pablo Heras-Casado, Pietari Inkinen, Justin Doyle, Juraj Valčuha, Robert Trevino jt.
Jüri Reinvere heliloomingust võib leida eri stiile esindavaid perioode. Ta on mitmetasandilise mõtlemisega looja, kirglik metastrukturalist. Oma heliteostes kasutab ta sageli endakirjutatud tekste, samuti on ta kirjutanud ise libretod kõigile oma ooperitele. Aastatel 2001–2003 tegi Reinvere Berliini Kunstide Akadeemias koostööd koreograaf Michaela Fünfhauseniga.
Alates 2012. aastast on Jüri Reinvere järjest rohkem liikunud ooperiloomingu ja suurte sümfooniliste teoste loomise poole. Helilooja arvukad suured sümfoonilised teosed käsitlevad ja mõtestavad sageli ühiskonnas toimuvaid muutusi.
20. aprillil 2012 esietendus Soome Rahvusooperis Jüri Reinvere ooper "Puhastus". Norra Rahvusooperi tellimusena loodud "Peer Gynt" valmis ja tuli Norra Rahvusooperis esiettekandele 2014. aastal. Nii "Puhastus" kui "Peer Gynt" pälvisid elavat vastukaja ja meediakajastust. 2019. aastal järgnes ooperi "Minona" esiettekanne Regensburgi teatris, kes oli ka teose tellija. "Minona" on kirjutatud seoses Ludwig van Beethoveni 250. sünniaastapäevaga. Ooperi süžee põhineb Beethoveni oletatava tütre Minona lool, kes suure osa oma elust elas Eestis. Teos pälvis Saksamaal suurt tähelepanu, kui Beethoveni juubeliaasta üks originaalsemaid uudisteoseid.
Reinvere on loonud ka rohkesti kammerteoseid, mida on esitatud festivalidel Euroopas, Ameerikas, Jaapanis ja Iisraelis.
Jüri Reinvere on avaldanud publitsistikat ajalehes Postimees ja Saksa suurimas päevalehes Frankfurter Allgemeine Zeitung ning teinud kaastööd ka mitmele soome väljaandele. Reinvere esseistika käsitleb sageli selliseid teemasid, nagu välispoliitika, kultuuripoliitikat, kultuuride kokkupõrked ning majanduse ja kultuuri suhted. Ta on olnud autor ka Eesti ja Soome Raadios ning produtseerinud ja kirjutanud dokumentaalfilme, nagu "Äraoldud päevade summa. Eduard Tubin" (2005).
1996. aastast on Jüri Reinvere Eesti Heliloojate Liidu liige. 2022. aastal anti Jüri Reinverele Valgetähe III klassi teenetemärk.
Heinrich Badendick
Heinrich Badendick (2. mai 1855 Valga – 10. november 1919 Nõmme) oli Nõmme esimene alevivanem.
Vaba maailm
Vaba maailm oli külma sõja ajal kasutatud mõiste lääneliku demokraatiaga, või selle poole pürgivate riikide kohta, mille juhtriigiks peeti Ameerika Ühendriike; tuntud ka kui I maailm, millele vastandus kommunistlik ehk II maailm eesotsas Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei juhtkonnaga.
Vaba maailma loeti ka terve rida autoritaarse režiimiga riike, kes vastustasid kommunismi, ent ei tahtnud ise või ei suutnud vajalikul määral tagada kodanikuõigusi ega kõiki rahvusvaheliselt tunnustatud inimõigusi, näiteks mitmed diktatuurimaad Ladina-Ameerikas, Aasias ja Aafrikas.
Heinrich Badendick
Tegevus
Ta kuulus Oleviste koguduse II pihtkonda ja maeti Kopli kalmistule. 1923. aastal müüsid pärijad tema maja (Silla 4) Jaan Krossi isale Jaan Krossile.
Graaf
Graaf G=(V, E) on järjestatud paar mittetühjast hulgast V ja selle hulga elementide paaride hulgast E.
Hulga V elemente nimetatakse graafi tippudeks ja hulga E elemente graafi servadeks või seosteks. Seostatud tipupaari nimetatakse naabertippudeks. Graafe uurib graafiteooria.
Määratlusi
Peale nende esineb veel eriliste omadustega nimelisi graafe nagu Euleri graaf, Hamiltoni graaf, Peterseni graaf, Heawoodi graaf, Folkmani graaf jt.
Graafi olulisemaid osiseid
thumb|Graaf Servade ehk naabertippude jada kahe tipu vahel on tee (joonisel 1-5-4-6 ja 1-2-3-4-6). Lühimat teed kahe tipu vahel nimetatakse kauguseks.
Kui kõik tipud on omavahel teidpidi ühendatud, siis on graaf sidus. Graafi mittesidusaid osi nimetatakse komponentideks.
Tee, mis algab ja lõpeb ühe ja sama tipuga (suletud tee), on ring ehk tsükkel (joonisel 1-2-3-4-5-1), kusjuures lühim on vöö (joonisel 2-3-4-5-2).
Omavahel servipidi täielikult seostatud (naabertippudeks olevate) tippude alamhulk on klikk (joonisel 1, 2, 5).
Omavahel mittenaabertippudeks olevate tippude alamhulgad, niisugused, mis on servipidi seotud teiste samasugustega, moodustavad aluseid. (Esineb kahe- ja mitmealuselisi graafe.)
Tippude (alam)hulka, mille omavaheline ümbervahetamine või -nummerdamine säilitab graafi struktuuri, kujutab endast automorfismide transitiivsuspiirkonda, mida nimetatakse orbiidiks. See käib ka servade kohta. (Orbiidist suvalise tipu või serva eemaldamisel saadud jääkgraafid on isomorfsed.)
Graafi regulaarsusi
Graaf, mille kõikidel tippudel on võrdne arv k naabertippe, on regulaarne, täpsemini k-valents- ehk astakregulaarne.
k-valentsregulaarne graaf, mille iga naabertippude paar omab a ühist naabertippu ja iga mittenaabertippude paar b ühist naabertippu on tugevregulaarne.
Graaf, mille iga tipu kõik mittenaabertipud asuvad kaugusel d, on d-distantsregulaarne.
Graaf, mille kõik tipud asuvad ringis (vöös) ümbermõõduga d, on d-vööregulaarne.
Graaf, mille kõik tipud asuvad klikis võimsusega n, on n-klikkregulaarne.
Miiaste
Miiaste (kohalik hääldus Miiastõ) on küla Põlva maakonnas Põlva vallas.
Graaf
Sümmeetriast graafis
Harilikku ehk lihtgraafi nimetatakse oma suunamatute servade pärast vahel ka sümmeetriliseks graafiks. See ei ole korrektne, sest sümmeetrial on siin hoopis teine tähendus.
Miiaste
Asend
Miiaste asub Põlva valla idaosas, külgneb põhjas Nooritsmetsa, läänes Adiste, lõunas Vanaküla ja idas Mooste valla Kauksi külaga.
Mammaste
260 px|pisi|Monument Adra pargis
Miiaste
Loodus
Külas asuvad Latõrna järv ja Miiaste järv. Idaosas piirneb Miiaste küla Rauhtja oruga, kus asub väike Kükä järv. Kaugosas piirneb küla Kauksi järvega.
Graaf
Sümmeetriast graafis
Graafi sümmeetria on graafi tippude ja tipupaaride omadus jaguneda sümmeetriaklassidesse, mida eri käsitlustes on nimetatud ka orbiitideks, ekvivalentsus- või transitiivsusklassideks.
Miiaste
Ettevõtlus
Külas tegutseb Miiaste Põllumajanduslik Osaühing, millel on loomade vabapidamise ja lüpsirobotitega lüpsilaut 300 lehmale.
Mammaste
Mammaste (võru keeles Mamastõ) on küla Põlva maakonnas Põlva vallas.
Graaf
Sümmeetriast graafis
Tippudest sümmeetrilist graafi, mille kõik servad kuuluvad ühte orbiiti nimetatakse servadest sümmeetriliseks graafiks.
Mammaste
Mammaste on Põlva valla suurim küla. Kuni 2013. aastani oli Mammaste ka Põlva valla keskus. Pärast Põlva valla ja Põlva linna ühinemist on valla keskus Põlvas.
Miiaste
Tuntud isikuid
Miiaste külas sündis graafik Ernst Kollom.
Graaf
Sümmeetriast graafis
Graafi, mille kõik servad kuuluvad ühte ja kõik „mitteservad” kuuluvad teise orbiiti nimetatakse bisümmeetriliseks graafiks.
Mammaste
Rahvastik
Eesti 2000. ja 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli 98% Mammaste elanikest eestlased.
Loodus
Küla piirneb osaliselt Põlva paisjärvega. Küla idaosa maastikku liigendab Orajõe org ja selle külgorud (Kadaja org, Oodsi org, Leppoja org). Küla lääneosas asub Laudsilla soo. Kõrgeim tipp on küla loodeosas asuv Hanijärve mägi (103 m).
Graaf
Sümmeetriast graafis
Graafi sümmeetriaomadused omavad olulist tähendust graafi struktuuri määratlemisel.
Mammaste
Loodus
Mammaste küla riigimetsad kuuluvad RMK Põlvamaa metskonna Kiidjärve metsandikku. Külas asuvad Mammaste-Kanariku ristipuud.
Graaf
Graafi struktuur
Graafi struktuur on graafi tippude ja tipupaaride omadus olla organiseeritud, omavahel seostatud mingil kindlal viisil ehk kindlas vormis. Graafi struktuur on isomorfsete graafide täielik invariant.
Graafi struktuurist räägitakse tavaliselt kui selle mingitest omadustest. Näiteks, graafi „algebralise struktuuri“ all mõeldakse selle teatud algebralisi omadusi.
Graafi struktuur on määratletav tema sümmeetriaomaduste, klikkide, vööde ja teiste atribuutide põhjal.
Mammaste
Ajalugu
Mammastes Tuksimäel asub vana asulakoht, mis on arheoloogiamälestisena kantud kultuurimälestiste riiklikku registrisse. 17. sajandil kuulusid Mammaste alla Haukakolk, Kunnakolk ja Kurvitsa.
260 px|pisi|Endine Koiola vallamaja Mammastes 1888. aastal valmis Mammastes Koiola vallamaja, mida on kirjeldatud kui Lõuna-Eestile iseloomulikku vanabalti tüüpi vallamaja.
1937. aastal alustas tegevust Mammaste tellisetehas, mille omanik oli ettevõtja Voldemar Kaasik. Tehas suleti 1960. aastate alguses.
Nõukogude perioodil asus Mammastes Põlva kolhoosi keskus. 1971. aastal valmis arhitekt Vilen Künnapu projekti järgi ehitatud kolhoosi keskuse hoone.
Mammastes filmiti stseene filmist "Valgus Koordis".
Haldusajalugu
19. sajandini kuulus Mammaste küla Võrumaa Põlva kihelkonna Vana-Koiola mõisa alla. 1866–1910 oli Mammaste Vana-Koiola valla koosseisus. Mammaste oli valla keskus, seal asus vallamaja. 1910. aastal valla nimi muutus Koiola vallaks. 1939 moodustati Põlva vald. Kuni 1945. aastani kuulus Mammaste Põlva valda ja oli valla keskus. 1945. aastast moodustati Põlva külanõukogu, 1950. aastal seoses Põlva rajooni moodustamisega liikus Mammaste Võrumaa alt Põlva rajooni koosseisu. 1968. aastal Põlva külanõukogu reorganiseeriti ning külanõukogu halduskeskuseks sai Põlva alev. 1991. aastast on Mammaste Põlva maakonna Põlva valla koosseisus ning oli 1991–2013 valla keskus. Pärast Põlva valla ja Põlva linna ühinemist 2013. aastal asub ühinenud valla keskus Põlvas.
Taristu
Küla läbib Põlva–Reola maantee.
Külas tegutseb Mammaste Lasteaed ja Kool ja ööklubi Life. Küla loodeosas asub Kadaja liivakarjäär.
Tuntud isikuid
Mammastes on sündinud koolijuht ja kirjamees Albert Ivask ja kirjanik Lembit Kurvits.
Oskar Rütli
pisi|Oskar Rütli, 1906 pisi|Oskar Rütli bareljeef Tartus, Küütri 1, oktoober 2011. Autor Mare Mikoff Johan-Oskar Rütli (19. detsember 1871 Ibaste küla, Ahja vald – 24. juuli 1949 Haunstetteni laager, Augsburg) oli Tartus tegutsenud eesti advokaat, tööstur ja pankur.
Rütli õppis vallakoolis, Võnnu kihelkonnakoolis, Hugo Treffneri Gümnaasiumis ja Tartu kroonugümnaasiumis. Tartu Ülikoolis õppis ta aastatel 1897–1901 õigusteadust. Pärast ülikooli lõpetamist töötas lühikest aega Pihkva semstvos ja Riias. Asus aastal 1902 Tartusse, kus töötas vandeadvokaadina. Tegi mitmeid pikemaid reise Indiasse ning Sri Lankale. 1905 ja 1906 oli Eduerakonna abijuhataja.
Nooremas põlves Jaan Tõnissoni kaasmõtleja ja toetaja Eesti Üliõpilaste Seltsis, hiljem lakkas Jaan Tõnissoni majanduslikult toetamast. Aastal 1908 asutas koos Eesti Üliõpilaste Seltsist lahkunud liikmetega korporatsioon Sakala. Oli mitmete ühiskondlikult oluliste poliitiliste, kultuuriliste ja hariduslike projektide suurrahastaja. 19. veebruaril 1937 avas ta Rahvuskogu Esimese Koja esimese koosoleku.
Soome aukonsul Tartus, Soome-Eesti sõprussuhete arendaja. Rahvuskogu, I Riiginõukogu, Majaomanikkude Koja ja Kaubandus-Tööstuskoja liige, Vene riigiduuma liige. Korporatsioon Sakala auvilistlane ja asutaja. Tartu Rotary klubi üks asutajatest.
Andis aastatel 1911–1916 koos Karl Menningi ja Friedrich Kangroga välja alahete Meie Aastasada ning 1913–1916 Tartu Päevalehte. Kaastööd teinud ka Postimehele.
Mälestuse jäädvustamine
2007. aastal avasid taastatud Tartu Rotary Klubi esimene president Rein Kermes, toonane president Hannes Astok ja piirkonnakuberner Hans Sittnikow Rütli mälestuseks skulptor Mare Mikoffi kujundatud bareljeefi Tartus, Athena kino seinal aadressil Küütri tänav 1.
Tartu Rotary klubi annab välja ka Oskar Rütli medalit.
Euroopa kobras
Euroopa kobras (Castor fiber) on näriline kopra perekonnast.
Ta elab Euraasias. Kobras on Eesti suurim ja Euroopas okassea järel suuruselt teine näriline.
Euroopa kopraga samasse perekonda kuulub kanada kobras. Nad on välimuselt ja eluviisilt väga sarnased; selle kohta vaata artiklit "Kobras".
Levila
Eestis on kobras jahiloom, mujal Euroopas enamjaolt kaitse all.
Paljunemine
Koprad paarituvad jaanuaris-veebruaris. Tiinus kestab 105–107 päeva. Pesakonnas on 2–5 poega, harva rohkem. Pojad sünnivad aprillis-mais nägijate ja karvastena. 1–2 päeva pärast suudavad nad juba ujuda, aga kolmenädalaselt alustavad iseseisvat toitumist taimedest.
Llullaillaco
Llullaillaco on kihtvulkaan Lõuna-Ameerikas Andides Tšiili ja Argentina piiril.
Euroopa kobras
Paljunemine
Koprapere koosneb täiskasvanute paarist ning nende eelmise ja käesoleva aasta poegadest. Alles 3. eluaastal saavad koprad suguküpseks, lahkuvad vanemate juurest ja loovad oma kodu.
Välimus
Euroopa kobrastel on kaks kihti karusnahka: alumine kiht on pehme ja tihe aluskarv, mis on tumehalli värvi, pealmine kiht on pikem ja tugevam. Punakaspruun pealmine karusnahk kaitseb kopraid vigastuste eest. Põhja pool on normaalselt kobrastel tumedam karusnahk, lõunas heledam. Euroopa koprad kaaluvad umbes 13–35 kg ja on 73–135 cm pikad. Euroopa kopra koon on ümar ja veidi lapik, kõrvad on väiksed. Kopra tagajalgadel on ujulestad. Üldiselt on jalad mustad või pruunid ning alati üsna lühikesed. Saba on must, lapik ja soomustega.
Llullaillaco
Llullaillaco on 6739 m kõrgune, olles kõrguselt kolmas vulkaan maailmas ja viies mägi Lõuna-Ameerikas.
1999. aastal leidis Argentina-Peruu ühisekspeditsioon tipu lähedalt kolm külmunud umbes 500 aasta vanust lapsemuumiat.
Visoko
Visoko on linn Bosnia ja Hertsegoviina keskosas, Zenica-Doboj kantonis.
Linn asub Bosna ja Fojnička jõe ühinemiskohal.
Kavaru
Kavaru on küla Pärnu maakonnas Pärnu linnas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Tõstamaa valda.
Aare Tammesalu
Aare Tammesalu (sündinud 20. detsembril 1960 Tallinnas) on eesti tšellist.
Aare Tammesalu õppis tšellot Tallinna Muusikakeskkoolis Laine Leichteri juures ning Tallinna Riiklikus Konservatooriumis Ivo Juuli ja Toomas Velmeti juures. Hiljem täiendas ta end Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia magistrantuuris Peeter Paemurru juhendamisel. Ta on ennast täiendanud ka Moskvas professor Mihhail Homitseri juures ja osalenud professor Martin Osterdagi meistrikursustel.
Tegevus
Aare Tammesalu on osalenud rahvusvahelise mainega festivalidel:
Salvestised
Aare Tammesalu on salvestanud heliplaatidele Artur Kapi, Tõnu Kõrvitsa, Kuldar Singi, Lepo Sumera, Toivo Tulevi, Mirjam Tally jt loomingut.
2008. aastal tegi Aare Tammesalu muusikalise kujunduse Theodor Lutsu ajaloolise tummfilmi "Noored kotkad" (1927) taasesitusele ja osales Eesti Televisiooni mängufilmi "Pimedad aknad" (režissöör Tõnis Kask) heliriba taastamisel ning muusika uuesti salvestamisel (helilooja Eino Tamberg).
Kontserdikorraldaja
Aare Tammesalu on aktiivne kontserdikorraldaja ja pedagoog. Ta on töötanud muusikaprodutsendina Eesti Kontserdis ja Pärnu Filharmoonias. Aastast 1995 on ta Saaremaal toimuva Mustjala festivali ja Kadrioru Lossimuusika kontserdisarja kunstiline juht.
Kenny McCormick
Kenneth James McCormick on animasarja "South Park" üks peategelasi.
Kenny sõbrad on Stan Marsh, Kyle Broflovski ja Eric Cartman (hiljem ka Butters). Kenny elab koos teiste "South Parki" tegelastega South Parki väikelinnas, mis asub USAs Colorado osariigis. Kenny on pärit vaesest perest ning kannab pidevalt oranži jopet, mis on inspireeritud sarja tegijate kooliaja sõbrast.
Hooajad 2–5
Hooaegadel 2–5 sureb Kenny peaaegu igas osas (v.a tänupüha erisaates). Kenny suremine seostub sarja tegijate klassivennaga, kes oli pidevalt haige ja klassis käis ringi jutt, et ta on surnud. Kenny suremine lõpeb 5. hooaja 13. osas "Kenny sureb", kus Kenny nakatub surmava viirusega ning tema sõbrad teevad kõik, et Kenny päästa. Algselt pidi Kenny suremise üle võtma Kyle, kuna Stan ja Kyle olid liiga sarnased. Kuna Kenny suri pea igas osas, ei saanud vaatajad eriti teada tema isiksusest. Kenny tuli tagasi 7. hooaja esimeses osas "Tühistatud".
Warreni komisjon
pisi|Warreni komisjoni kaaskiri aruande esiküljel pisi|Warreni komisjoni liikmed annavad komisjoni aruande üle president Lyndon B. Johnsonile Warreni komisjon (inglise keeles Warren Commission; ametlik nimetus: The President's Commission on the Assassination of President Kennedy) oli spetsiaalne uurimisorgan, mis moodustati 29. novembril 1963 USA Kongressi nõudmisel Ameerika Ühendriikide presidendi John F. Kennedy mõrvamise asjaolude uurimiseks. Komisjon sai mitteametlikult nimeks Warreni komisjon selle juhiks määratud Ameerika Ühendriikide Ülemkohtu esimehe Earl Warreni järgi.
Komisjoni kuulusid kõrged USA riigiametnikud nii FBI-st, CIA-st kui ka muudest asutustest.
Komisjoni aruanne teatas, et presidendi mõrvas Lee Harvey Oswald, kes tegutses üksi ja kelle ajendiks oli pettumus USA ja presidendi ebaõnnestunud Kuuba-poliitikas ja nõrkus kommunismile vastuseismisel.
Komisjoni tulemust peeti päris mitu aastat ainsaks tõeks. USA valitsuse seisukoht on siiani sama, mis komisjonil. Skeptikute arvates komisjon tegelikult varjas rohkem kui avalikustas ja tehniliselt ei olnud komisjoni lõppotsuses kirjeldatud sündmuste käik võimalik.
Sunne
Sunne on linn Rootsis Värmlandi läänis Sunne vallas.
Aastal 2005 elas linnas 4900 inimest.
Veekogude tervendamine
Veekogu tervendamine on bioloogiliste ja/või keemiliste ja/või füüsikaliste (sealhulgas tehniliste) võtete ja meetodite kasutamine, parandamaks enamasti veekogu ökoloogilist seisundit või luues/taastades selle rekreatiivset väärtust.
Veekogu tervendamine järve ökosüsteeme mõjutades on biomanipulatsioon, keemiliste võtete kasutamine aga kemomanipulatsioon. Füüsikaliste ja tehniliste võtete alla kuulub näiteks veekogu veetaseme tõstmine või põhjasetete väljakaevamine.
Aleksei Uljukajev
Aleksei Valentinovitš Uljukajev (Алексей Валентинович Улюкаев; sündinud 23. märtsil 1956 Moskvas) on vene majandusteadlane.
2001. aastast on ta Venemaa Föderatsiooni 1. klassi tõeline riiginõunik.
Ta oli 24. juunist 2013 kuni 15. novembrini 2016 Venemaa majandusarengu minister. 15. novembril 2016 ta vahistati kahtlustatuna altkäemaksu nõudmises eriti suures ulatuses (2 miljonit dollarit). Kohus määras ta kaheks kuuks koduaresti.
Suured lootused (täpsustus)
Romaani põhjal on tehtud palju filme:
Malev (Kaitseliit)
thumb|Maleva pealiku ametikoha tunnus Malev on Kaitseliidu territoriaalne väeüksus. Malev koosneb staabist ning oma juhatuse ja liikmeskonnaga allüksustest — malevkondadest, üksikkompaniidest, üksikrühmadest. Vastavalt väe- ja relvaliigile võib malevasse kuuluda ka üksikkompaniiga võrdsustatud üksikdivisjone, üksikpatareisid või muid sääraseid eriallüksusi.
Kaitseliidus on 15 malevat. Malevate tegevus- ja vastutuspiirkonnad on enamasti võrdsustatud maakondadega, kuid Hiiumaa malevkond kuulub Lääne malevasse ja Tallinna malev on Harju malevast iseseisev.
Kaitseliidu põhikirja järgi võib maleva moodustada vähemalt 2000 tegevliikmest. Põhikiri loeb praeguste malevatena üles Alutaguse maleva, Harju maleva, Jõgeva maleva, Järva maleva, Lääne maleva, Põlva maleva, Pärnumaa maleva, Rapla maleva, Saaremaa maleva, Sakala maleva, Tallinna maleva, Tartu maleva, Valgamaa maleva, Viru maleva ja Võrumaa maleva.
Operatiivselt jaotatakse malevad ja malevkonnad üksusteks analoogiliselt kaitseväeosade ja -üksustega (jaod, rühmad, kompaniid, pataljonid jne), mida juhitakse samal kombel kui kaitseväe vastavaid üksusi.
Enne Teist maailmasõda loeti malev sõjaväelise organisatsioonina vastavaks rügemendile. Malevaid oli 15 (11 maakonna malevat, Tallinna, Tartu, Narva ja Pärnu malev) malevaga oli võrdsustatud Merekaitseliit.
French
French on eesti kirjaniku Indrek Hargla romaanide "French ja Koulu", "French ja Koulu Tarbatus" ning "Frenchi ja Koulu reisid" minategelane. Kõigi romaanide tegevus kulgeb Frenchi jutustatuna, mistõttu sündmuste kirjeldus on tuntavalt kallutatud Frenchi rolli ja kangelaslikkust rõhutades. Seda tasakaalustavad aga teiste tegelaste repliigid.
French on Hargla järgi Maavalla tuntuima arbuja Süvvahavva Koulu burgundlasest ori, kes varem teenis elatist võltsingute ja pettustega. Kuid ka Koulu orjaks olles tulevad tema sulioskused talle igati kasuks, eriti osavus maskeerimises. Samuti on ta osav kokk ning peab Tarbatus restorani Burgundia Kroon. Koos Kouluga jahivad nad üleeuroopalise salaorganisatsiooni Dagoberdi Leegion liikmeid, kes püüavad enda kätte saada erinevaid võluesemeid ning nende abil monarhistlikke riigivõime kukutada. Esimeses ja teises raamatus leiavad sündmused aset enamasti Maavallas, milles võib üpris kergelt ära tunda Eesti, kolmandas osas aga reisivad French ja Koulu aga ringi mööda Euroopat.
Frenchi suhe oma Kouluga sarnaneb pigem sõpruse kui peremehe-orja suhtega. Lisaks on tal romantilised tunded libahundineiu Nelli vastu, kellega ta kipub aga pidevalt tülli minema.
Kadrioru loss
pisi|412x412px|Kadrioru lossi peafassaad 2022. aastal Kadrioru loss on Tallinna kesklinnas Kadrioru asumis Kadrioru pargis asuv barokkstiilis loss. Selle lasi 18. sajandi alguspoolel rajada Vene tsaar Peeter I oma suveresidentsiks.
Ajalugu
pisi|Kadrioru loss u 1910. aastal 1714. aastal ostis Peeter I kohalikult Drentelnide suguvõsalt nende suvemõisa ja ligikaudu sada hektarit maad Lasnamäe nõlva all. Nii sai temast ka endise raesekretäri Heinrich Fonne 17. sajandist pärineva suvemõisa omanik.
22. juulil 1718 mõõtis arhitekt Niccolò Michetti koos Peeter I-ga maha lossi ja aia plaani. Michetti planeeris pargi ja lossi kolmeosalisena Itaalia villade eeskujul.
1719. aastal said katuse alla tiibhooned, 1720–1721 ehitati lossi peahoone ja põhiosas valmis loss 1725. aastal.
thumb|Kadrioru loss talvel|vasakul Ehitusisand ei jõudnud ise lossi valmiskujul näha – lossi rajada lasknud keiser Peeter I suri juba 1725. aasta 8. veebruaril, mil lossi ehitamine oli alles pooleli. Tema surma järel rakendatud kokkuhoiupoliitika tõttu jäid ehitustööd soiku.
Nimi Katharinenthal (Kadriorg) võeti senise Fonnenthali asemel kasutusele alles 1740. aastatel.
1754. aastal sai peahoone ülakorrus tulekahjus kannatada ning taastamistööde käigus asendati varasem kivikatus plekiga.
1773. aastal toimus küll lossis ulatuslik remont, kuid ülakorruse lagede stukkdekoori taastamisest loobuti. Keisrinna Anna Ivanovna lasi raidkujud ja purskkaevud viia lossipargist Peterhofi palee parki ning Kadrioru loss jäi edaspidi kasutamata ja hooletusse.
1827. aasta ümberehituste käigus kaotas lossi peosaal glasuurkividest põranda ning paljud ruumid oma stukkdekoori ja kaminad.
1837. aastal külastas Tallinna uus Vene keiser Nikolai I, kes andis korralduse loss korrastada ning andis lossi Eestimaa kuberneri suveresidentsiks.
pisi|Lossi lilleaed 1917. aasta kaksikvõimu ajal Eestis asus Kadrioru lossis Eestimaa Nõukogude Täitevkomitee.
Kemomanipulatsioon
Kemomanipulatsioon on üks veekogude tervendamine keemiliste võtete ja meetodite abil. Kemomanipulatsioon ja biomanipulatsioon on veekogude tervendamise peamisi põhimõttelisi viise.
Kadrioru loss
Ajalugu
1921. aastast asus lossi Tallinna Eesti Muuseum, mis reorganiseeriti 1928. aastal Eesti Kunstimuuseumiks.
Kemomanipulatsioon
Et veekogudes on tavaliselt limiteerivaks biogeeniks fosfor, siis valdav osa asjaomaseid meetodeid on suunatud just fosfori(ühendite) vähendamisele veekihis. Enamasti tähendab see fosforiühendite sadestamist või fosforifraktsioonide stabiliseerimist põhjasetteis (nt on soovitud suhteliselt stabiilne mitteapatiitne anorgaaniline fosforifraktsioon setteis, mille difundeerumine ja resuspensiooni vette on väike).
Kadrioru loss
Ajalugu
pisi|left|Kadrioru loss enne 1930. aasta ümberehitust 1929. aastal võeti Kadrioru loss kasutusele Eesti riigivanema (alates 1938. aastast presidendi) residentsina. Hoone restaureeriti 1933–1934 ja 1938. aastal valmis tema juurde Alar Kotli projekti järgi ehitatud Kadrioru administratiivhoone. Arhitekt Aleksander Vladovsky projekti järgi ehitati juurde ülemise aia terrassile banketisaal ning arhitekt Olev Siinmaa kavandite järgi kujundati mõned ruumid ümber rahvusromantilises stiilis.
Kemomanipulatsioon
Peamisi meetodeid, mida on kasutatud kemomanipulatsioonis on LIMNO (sageli koos lisameetodi Hypox'iga) ja RIPLOX, viimane küll kätkeb endas ka biomanipulatsioonielemente.
Kadrioru loss
Ajalugu
Kadrioru lossi komandant oli Vahipataljoni 1. kompanii ülem.
Sügisel 1992 pidi Kunstimuuseum lossist välja kolima, sest hoonete tehniline seisukord muutus kunstile ohtlikuks.
22. juulil 2000 avati renoveeritud Kadrioru lossis Eesti Kunstimuuseumi filiaal Kadrioru kunstimuuseum.
Arhitektuur
thumb|Kadrioru lossi peafassaad|vasakul
Fassaad
Kadrioru loss kuulub laiemas plaanis Peterburi arhitektuurikoolkonda ning samad välismaised ja vene arhitektid ning meistrid olid kaasatud ka Peterburis, Kroonlinnas, Peterhofis, Strelnas ja mujal tsaari losside ehitamises. pisi|256x256px|Kadrioru lossi tagafassaadPeahoone koosneb keskosast ja kahest tiibhoonest, mis on omavahel terrassidega ühendatud. Ehitustöid alustati tiibhoonetest. Lossi põhiplaan on sümmeetriline ning jälgib üldkujult Itaalia casino-tüüpi villade eeskuju. Loss on paigutatud tõusvale pinnale ning lossi esikülg on kolmekorruseline, tagafassaad kahekorruseline, lossi madalamad tiibhooned on aga ühekorruselised.
Fassaadil on kasutatud pea- ja ülakorrust ühendava kolossaalpilastri motiivi. Pilastreid jätkavad soklikorrusel kuldsete orvanditega kaunistatud liseenid. Lossi eenduvad tiivad ja auhoov on prantsuspärased.
Hoone keskosa rõhutavad keskrisaliidi ette paigutatud Toscana orderis kujundatud sammasrõdu, kolm erikujulise valgmikuga vestibüüliust ja rikkalik krohvdekoor. Uste kohal asuvate inimnäoga maskaroonide autoriks peetakse lossikujur Salomon Zeltrechti.
Ovaalakna alumine osa on raamistatud voolitud lehtkaunistustega. Rõduukse valgmik on samuti dekoreeritud filigraanse puitehisega. Teise korruse akende ülaosas paiknevad lehtedest ümbritsetud naisenäod, mille kohal asuvad segmentkaared. Keskrisaliiti toob esile ka fassaadi ülaosas asuv raidkiviga pealistatud murdviil, mis kaunistatud lehtedega – sarnast dekoori on kasutatud ka Strelna lossi külgfassaadide kujundamisel, nagu ka ülakorruse akende laiendnurkadega raamistust.
Kuna lossi kambrid ehitati hubaselt madalad, on eri korruste põrandate ja lagede vahele jäetud tühja õhuruumi, et lossi fassaad liiga madal ei jääks ja oma imposantsuse säilitaks. Algul oli nii lossil kui ka selle tiibhoonetel punane kivikatus.
Lossi külgmised fassaadid jätkavad küll peafassaadi motiivistikku, kuid on kujundatud tagasihoidlikumalt, muuhulgas on kasutatud arvukalt petikaknaid.
Peahoone soklikorrusel asusid vestibüül, garderoob, köök. Beletaaž oli mõeldud tsaarile ja tema abikaasale, ülakorrusele rajati laste ja lähikondlaste magamistoad. Paraadmagamistuba keisrile paiknes vasakus, merepoolses tiivas. Tiibhoonetesse planeeriti toad õukondlastele. Paraku nägidki Peeter I ja Katariina valmiskujul vaid tiibhooneid, mis ainsana jõuti 1721. aasta kevadeks viimistletud. Kui 1723. aasta suvel Peeter I viimast korda Tallinna külastas, oli alles alustatud peasaali stukkdekoori tegemist.
Interjöör
Kadrioru lossi peasaal on üks väheseid säilinud Peeter I aegseid barokkinterjööre, kuna Peterburi, Peterhofi ja Strelna losside omaaegne välimus on sõjakahjustuste tõttu või hilisemate ümberehituste käigus oma algse kuju kaotanud.
Peasaal
pisi|Peasaal Peasaali dekoori valmistamine algas 1721. aasta septembris. Krohvi- ja figuuritöid juhtis Riiast pärit Matthias Seidtinger, kelle tehtud on ka saali neli allegoorilist antiikmütoloogial põhinevat tondot: "Ganymedese röövimine", "Justitia", "Poseidon" ja "Danae". Tema on ka peakorruse akende kohal olevate naisepeade modelleerija.
Tiivulised kuulsuse geeniused valmistas 1723. aastal rootslane Salomon Zeltrecht, tema eestvedamisel ehitati peasaali dekoratiivsed kaminad, aga ka saali alumine seinavöönd: seinu liigendavad 12 Korintose kapiteelidega pilastrit. Kaminat kroonivad naisebüstid, millest üks kujutab idealiseeritult Katariina I-t.
Vaid peasaalis on nähtav ka lossi algne rikkalik stukkdekoor – teistes lossi eluruumides on Zeltrechti-aegsed stukklaed asendatud ümberehituste käigus lihtsamatega. Erandiks on merepoolse tiiva kolmanda korruse üks stukklagi, mis on säilitanud oma polükroomse viimistluse.
pisi|Peasaali laemaal Peasaali laemaalide tegemiseni jõuti alles 1746. aastal seoses keisrinna Jelizaveta peatse külaskäiguga. Laemaalingu ja seda ümbritsevad väikesed plafoonid tegi Tallinna meister Londicer noorem. Laemaaling kujutab Ovidiuse "Metamorfoosidest" tuntud lugu jumalanna Dianast ja jahimees Aktaionist, kes kümblevale jumalannale pealesattumise tõttu hirveks moondati ja omaenda jahikoerte poolt tapeti. Maal sümboliseerib Peeter I võitu Karl XII üle Põhjasõjas.
Peasaali lage kaunistavad ka neli sümboolset plafooni koos ladinakeelsete lausungitega. Viljavihk kui suve ja viljakuse, aga ka ühtsuse sümbol, kannab kirja "VITAE MELIORIS IN USUM" ('parema elu jaoks'), punane roos kirjaga "JUNCTA ARMA DECORI" ('iluga ühendatud relvad') kujutab endast kevade tunnust või komplimenti Katariina I-le. Lilleaiapoolses lae osas paiknev liilia sõnumiga "CANDORE OMNIA VINCIT" ('puhtusega on kõik võidetav') on traditsiooniline neitsi Maarja sümbol, ilmalikus kontekstis aga ka kuninglikkuse ja suve tähis. Neljandal plafoonil on kujutatud pääsukest kui kevadekuulutajat koos lubadusega "ET TEMPORA LAETA REDUCIT" ('ja toob tagasi paremaid aegu').
Peasaali algne põrand oli laotud glasuurkividest mustvalgeruudulisena, hilisemate ümberehituste käigus asendati see aga puitpõrandaga.
Teised ruumid
pisi|Kadrioru lossi banketisaal
Tiibhoonete viiest laemaalist on ainsana säilinud üks, kuigi selle maalingud on hilisemate ümberehituste tõttu tugevasti kahjustunud.
Omaette kunstiteost kujutavad endast ka lossi arvukad kahhelahjud. Kahlid toodeti Strelna manufaktuuris lähtudes Hollandi sinimaalinguliste seinaplaatide eeskujust. Lossi peakorrusele mõeldud 8 ahjust on säilinud 4 ning ülemisele korrusele ette nähtud 8 ahjust 5. Uhkemad ahjukahlid kujutavad maastikuvaateid, loomi ja linde, aga ka Bütsantsi-Vene kahepäist kotkast. Ahjude dekoratsioon on erinev, osadel leidub Korintose kapiteelidega nurgasambaid ja karniisil erikujulisi nurgavaase.
Kadrioru lossi fuajees asub vanakreeka marmorkuju "Mílose Venus" koopia, mille valmistas 1858. aastal Itaalia marmorist Euroopas väga kõrgelt hinnatud uusklassitsistlik skulptor Antonio Canova.
Lossipark
thumb|Ülemine lossiaed Kadrioru lossipark rajati eri tasanditel paiknevaks mitmeosaliseks regulaarpargiks. Kasutatud on Prantsuse-Hollandi pargikujundusvõtteid: kanalid, purskkaevud, alumine ja ülemine aed, võrepaviljonid ja galeriid. Kanaliga telgkompositsioon on prantsuspärane.
Koos lossiga rajatud park oli algselt ligi saja hektari suurune. Alumine ja ülemine lossiaed kujundati ranges Prantsuse stiilis, lossist mereni ulatuv pargi osa aga Inglise stiilis.
pisi|left|Neptunuse kuju Plaanitud pargikujundus teostati vaid osaliselt, ning algse plaani järgi pidid nii alumine kui ülemine lossiaed olema veel suurejoonelisemalt dekoreeritud. Ülemise ehk Lilleaia kõrgpunktiks pidi saama aia tagumist osa piirav treppide ja purskkaevudega kaunistatud kolme värvi marmorist nn Miraaži sein, mille keskel oleks asunud viieastmeline kaskaad. Seina ehtivale aiabalustraadile ja trepirinnatisele planeeriti 54 skulptuuri. Seintel paiknevatest reljeefsetest maskaroonidest pidi vesi langema 20 fontäänikaussi. Seina äärde paigutamiseks lasti valmistada ka praegu Peeter I majamuuseumis asuvad büstid: Peeter I ja Katariina I portreed, antiikjumalad "Jupiter" ja "Neptunus" ning aastaaegade allegooriad "Flora" (Kevad), "Ceres" (Suvi) ja "Pomona" (Sügis), autoriks lossikujur Salomon Zeltrecht. Kuigi säilinud on vaid seitse figuuri, loodi neid algselt vähemalt 16.
Arhitekt Michetti projekti lihtsustati aga märgatavalt ning osa plaanitust jäi kohalike materjalide poolt seatud piirangute tõttu rajamata.
Samuti on lossi regulaarne park tänapäevaks täielikult kaotanud oma algse ilme. Alumine aed on nüüdseks muutunud metsapargiks. Pargi keskosa oli plaanis taastada Itaalia-Prantsuse regulaarpargi kujul. Kuni 18. sajandi lõpuni pargis asuvaid puid pügati, kuid enam seda ei tehta.
18. sajandi eeskujude järgi on renoveeritud lossitagune Lilleaed, korrastamisel on fassaadipoolne alumine aed.
Kõrvalhooned
pisi|Kõrvalhoone lossi põhjaküljel Kadrioru lossi ülalpidamiseks omandas Peeter I Aruküla, Peningi, Kostivere mõisa ja teised ning kinkis need Jekaterinale apanaažiks. Lossi juurde rajati lossi ehitajatele ja teenijaskonnale Kadrioru slobodaa, pargist edela poole oja äärde ning seal asusid majad kahes reas koos juurviljaaedadega. Pargiväravate juures lõunas (tänapäeva Weizenbergi tänava kohal) asus nn vahimaja, põhjas aga puhkemaja. Lossi majandushooned – köök, aidad ja jääkelder – asusid lõunas, teisel pool tänapäeva Weizenbergi tänavat. Lossi tallid asusid kunagise Noortepargi alumise sissepääsu lähedal, sepikoda asus vahimaja taga (tänapäevaks hävinenud).
Arvukaist kõrvalhooneist säilinud on Peeter I maja, lustla, vahimajast ümber ehitatud külalistemaja, köögimaja ja jääkelder, samuti lossivalitseja elamu.
Orgasmi-pagoodipuu
Orgasmi-pagoodipuu (Alstonia scholaris) on igihaljas troopiline puuliik, mis kasvab looduslikult Lõuna-Aasias ja Austraalias.
Botaaniline kirjeldus
pisi|vasakul|Orgasmi-pagoodipuu leht pisi|vasakul|Õisik ja lehed pisi|vasakul|Lehed ja viljad
Puu kasvab 6–20 meetri kõrguseks. Nahkjad kitsalt munajad lehed on 9–20 cm pikad ja asuvad enamasti 5–8 kaupa sõrmjalt. Leherootsud on 1–3 cm pikkused.
Õied on mõlemasoolised ja paiknevad tihedas õisikus 2–7 cm pikkusel varrel. Kroonlehed on 6 mm pikkused.
Vili on 30–60 cm pikk ja 2–5 mm lai kukkur. Seemned on piklikud ripsmeliste servadega ja karvatutiga tipus. Viljad küpsevad detsembrist maini.
Koor on hallikaspruun, lõhnatu ja väga kibeda maitsega ning eritab piimmahla. Piimmahl sisaldab toksilisi alkaloide.
Kõiki puu osi peetakse mürgiseks.
pisi
Levik
Orgasmi-pagoodipuu on levinud Hiinas Guangxi ja Yunnani provintsis, Indias, Nepalis, Sri Lankal, Kambodžas, Birmas, Tais, Vietnamis, Indoneesias, Malaisias, Paapua Uus-Guineas, Filipiinidel, Saalomoni saartel ja Austraalias Queenslandis.
Kasutamine ja toimed
Orgasmi-pagoodipuu koor (Alstoniae scholaris cortex) sisaldab alkaloide ja seda kasutatakse hiniini asemel.
Taimesaadused evivad loomkatsete ja laboratoorsete uuringute alusel mikroobide, kõhulahtisuse, kõrgrõhu, malaaria, vähi, astma, artriidi (lehtede etanooliekstrakt artriidiga laborirottidel ), põletiku-, diabeedi- (indutseeritud diabeet laborirottidel ) ja viljatusvastast toimet. Kasutamisel toimivad maksale soodsalt ja moduleerivad immuunsust.
Orgasmi-pagoodipuu koore tõmmist on kasutatud kõhulahtisuse ja malaaria raviks, samuti toonikumi ja palavikualandajana ning haavade raviks.
Ajurveedas kasutatakse mitmete naha haiguslike seisundite ravis, malaariapalaviku, urtikaaria, kroonilise düsenteeria, kõhulahtisuse ja maohammustuste korral.
Orgasmi-pagoodipuu puidust tehti ka koolides kasutatud kirjutustahvleid. Selle järgi on taime ladinakeelne liiginimi scholaris. Taime seemneid kasutatakse afrodisiaakumina.
Villane ja puuvillane kangas värvitakse kooretõmmisega mitme kollase tooni saamiseks.
Farmakoloogiline toime tuberkuloosi mükobakteritele
In vitro katsetes evivad orgasmi-pagoodipuu lehtede, tüve ja juurte koorest valmistatud metanooliekstraktid tuberkuloosi mükobakteri laboriisolaadile H37Rv inhibeerivat toimet.
Tsütotoksiline toime vähirakkudele
Orgasmi-pagoodipuu ekstraktidel on teadusuuringute kohaselt tsütotoksiline toime (tugevus sõltub taimesaaduste kogumise aastaajast; suvel ja talvel korjatutel on see suurem) mitmetele inimese vähitüübi rakkudele, näiteks HeLa rakuliini rakkudele.
Purpurmust org
Purpurmust org on eesti kirjandusrühmitus, mille eesmärk on üksteisele lähemale tuua nii kirjutaja ja kirjutaja kui kirjutaja ja lugeja.
Rumeenia riigipeade loend
Rumeenia riigipeade loend loetleb Rumeenia riigipead alates Valahhia ja Moldova vürstiriigi ühendamisest 1861. aastast.
Daftar Raja Rumania Seznam představitelů Rumunska Rumæniens konger List of heads of state of Romania Gobernantes de Rumania Re di Romania Władcy Rumunii pt:Anexo:Lista de reis da Romênia Lista șefilor de stat ai României Список правителей Румынии 罗马尼亚君主
Teodor Leszetycki
Ta õppis Carl Czerny ja Simon Sechteri juures Viinis.
Heliloojana kirjutas ta 2 ooperit, 1 klaverikontserdi, laule ja klaveripalu. 1854 läks ta Peterburi, kus ta 1862 koos Anton Rubinsteiniga konservatooriumi asutas. Ta töötas Peterburis dirigendi ja pianistina. 1878 läks ta tagasi Viini.
Valerie Solanas
pisi|Valérie Solanas Valerie Jean Solanas (9. aprill 1936 – 26. aprill 1988) oli Ameerika radikaalne feminist ja kirjanik. Ta kirjutas "SCUM Manifesto", mis ründas patriarhaalset kultuuri. Raamat on kuulus kui klassikaline poliitiline undreground-kirjandus. Solanas sai kurikuulsaks, kuna üritas 1968. aastal mõrvata kunstnik Andy Warholi.
Elulugu
Valerie Jean Solanas sündis New Jersey lähedal Ventoris Louis ja Dorothy Bondo Solanase tütrena. Tema isa kasutas teda seksuaalselt ära. 1940. aastal Valerie vanemad lahutasid ja ta kolis koos emaga Washingtoni. 1949 Valerie ema abiellus ja Valerie saadeti katoliiklikku kooli. 1951. aastal jäi Valerie 15-aastaselt rasedaks ühest meremehest. 1954. lõpetas Solanas keskkooli ja läks Marylandi Ülikooli psühholoogiat õppima. Elatist teenis ta psühholoogialaboris ja hiljem ka prostitutsiooniga.
1966 läks ta elama Greenwich Village'isse, kus kirjutas näidendi "Up Your Ass", mis kirjeldab mehi vihkavast prostituudist. Ta pöördus Andy Warholi poole, et see ta näidendi välja annaks. Warhol, kelle tööd tihti ära keelati, arvas, et see on politsei lõks, kuna see oli nii pornograafiline. Solanas helistas Warholile hiljem, et oma käsikiri tagasi saada. Warhol väitis, et see on kadunud, ja pakkus talle osa filmis "I, A Man".
3. juunil 1968 tulistas ta Warholi stuudios kolm lasku Warholi pihta, millest üks ka tabas, kuid ei tapnud. Ta üritas tulistada ka kunstikriitik Mario Amayat ja Warholi mänedžeri Fred Hughesi, kuid relv hakkas tõrkuma, kuna Valerie oli üritanud ise hõbekuule teha, mis toru ummistasid. Kohus määras talle kolm aastat vanglakaristust, Warhol keeldus tunnistama tulemast. Paljud feministid (Robin Morgan) protesteerisid Solanase vangistuse vastu. Valerie Solanas suri 52-aastaselt San Franciscos emfüseemi ja kopsupõletiku tagajärjel. Solanase vaated tipnesid äärmusfeministliku SCUM-manifestiga (Society for Cutting Up Men).
1996. aastal tehti tema elul põhinev film "I Shot Andy Warhol", kus Solanast mängis Lili Taylor ja Jared Harris mängis Warholit. Warholi sõber Lou Reed ei andestanud Solanasele kunagi tema mõrvakatset ning tegi laulu "I Believe" koos John Calega albumile "Songs for Drella", kus ta laulab "I believe/I would've pulled the switch on her myself."
Roomajate loend
Roomajate loend loetleb roomajaid.
Kui taksonil on eestikeelne nimetus, siis see on paigutatud loendisse vastavalt oma kohale tähestikus. Taksoninimetuse järel on sulgudes ladinakeelne nimetus kursiivis. Edasi tulevad lühiandmed sugukondliku kuuluvuse (sgk) ja levila kohta, samuti leviku kohta Eestis:
Leili Kuldkepp
Leili Kuldkepp (10. veebruar 1931 Penuja vald – 7. mai 2008 Tallinn) oli eesti ehtekunstnik ja kunstipedagoog.