cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kaukaasia Emiraat
Poliitika
2006 lõpuks oli Umarov sõlminud leppe Araabia Partisanidega Tšetšeenias kellel oli kontakt ka al-Qaedaga. Partisanide juht Muhannad (Partisanide Amiir alates novembri lõpust 2006) taheti panna valitsusse, kuid sellele oli vastu terve valitsus eesotsas Zakajeviga. Umarov hakkas enda esinemistega ründama Zakajevit ja läänemaailma ja kiitis heaks 11. septembri terrorirünnakud. Valitsus põgenes siseterrori all kannatades välismaale, viimased mõõdukad välikomandörid tapeti.
Alates suvest 2007 oli Umarovil sisuliselt valmis emiraat, edaspidi oli vaja vaid vormistada. Kokku oli sulanud : Umarov, Muhannad, Jevlojev, Supjan Abdullajev (üks Umorovile alluva relvarühmituse juht) ja Movladi Udugov (korraldas 2004 Bassajevi alluvuses Beslani kriisi).
Allikalubi
Kasutusalad
Travertiini kasutatakse sageli ehitusmaterjaline. Roomlased kaevandasid travertiinilasundeid, et ehitada templeid, akvedukte, monumente, amfiteatreid ja avalikke saunu ehk terme Suurim hoone, mille ehitamiseks on kasutatud enamasti travertiini, on Colosseum.
Kaukaasia Emiraat
Poliitika
Umarovi meelne Chechenpress avaldas 31. oktoober 2007 akti. see päev oli nii: Umarov tagandas valitsuse, kuulutas välja emiraadi (Itškeeria põhiseaduse kohaselt ) ja end selle emiiriks (emiiri asepresidendiks sai Abdullajev) ja nimetas Itškeeria selle eellaseks (Itškeeria põhiseaduse kohaselt õige), nimetas USAd, Suurbritanniat ja Iisraeli islamimaailma vastasteks ja moodustas valitsuse, kuhu kuulus see tandem. Lääneriigid on reageerinud sellele kahjutundega, et Tšetšeeniast on saanud terroristide pesa ja nende jaoks on Kaukaasia Emiraat-Kaukaasia Rinne sama mis al-Qaeda.
Allikalubi
Kasutusalad
Teised tähelepanuväärsed hooned, mille ehitamisel kasutati travertiini on näiteks Sacré-Cœur Basiilika Pariisis, Getty Center Los Angeleses, Shell-Haus Berliinis.
Wayne Static
Wayne Static (pärisnimega Wayne Richard Wells; 4. november 1965 – 1. november 2014) oli USA muusik ja laulja industrial metal 'i bändis Static-X.
Lapsepõlv
Wayne Static kasvas üles Michigani väikelinnas Shelbys. Pärast seda kolis ta Chicagosse ja seejärel Californiasse. Ta sai endale esimese mängukitarri 3-aastaselt. Kui ta sai 7-aastaseks, ostsid ta vanemad talle päris kitarri (S12, algaja mudel). Ta käis muusikakoolis ja võitis kohaliku talendivõistluse, lauldes lugu "Skip to My Lou". Wayne mängis oma esimeses bändis 12-aastaselt ja sellest peale tahtis ta saada muusikuks. Suviti käis ta tööl, näiteks töötas ta asparikorjajana ja kirsside konserveerimise ettevõttes.
Karjäär
Pärast Chicagosse kolimist lõi Wayne bändi Deep Blue Dream koos Ken Jayga. See oli lühikese elueaga bänd, sest Wayne kolis Californiase. Seal lõi ta bändi Static-X koos Tony Campose ja Koichi Fukudaga.
Wayne oli tuntud oma ebatavalise soengu poolest: tema juuksed tõusid ülespoole. Sellise soengu tegemiseks kulus keskmiselt 20 minutit.
Wayne teatas juulis 2007, et alustab uut projekti Pighammer, kuid detsembris 2007 teatas ta intervjuus saidile UltimateGuitar.com, et Pighammeriga hakkab ta tegelema siis, kui tal aega on, seniks jääb tema põhitegevusalaks Static-X.
Wayne seisab Static-X-i 2009 ilmunud 6. albumi "Cult of Static" kaanel palja ülakehaga, seljaga vaataja poole.
Eraelu
Wayne oli ateist ja taimetoitlane.
Ta hakkas 2007. aasta septembris käima endise pornonäitlejanna Tera Wrayga, kellega ta pärast lühiajalist tutvust 10. jaanuaril 2008 Las Vegases abiellus.
Wayne esines külalisena pornofilmis "Radium vol 2".
Kaukaasia Emiraat
Poliitika
Umarovi vastu astus kiiresti Zakajev, kes vaidlustas emiraadi ja kutsus üles kokku tulema Tšetšeenia parlamenti (mida ka teoorias enam ei eksisteeri), et isoleerida Umarov. Zakajev moodustas 23.november 2007 nn "Tšetšeenia Valitsuse Eksiilis" endistest valitsuse liikmetest. Emiraadile allub paar küla ja mäetippu Lõuna-Tšetšeenias, Gruusia piiri ääres.
Indiviid
Indiviid (ladina keeles individuum 'mittejaotatav') on üksik asi (res, Ding), entiteet või olemine, mis on selgelt eristatav teistest objektidest (Gegenstand) ning mille puhul on täidetud identiteedikriteeriumid.
Tavaliselt mõistetakse indiviidi all isendit, üksikut inimest (homo sapiens), üksikolendit teiste olendite seas, moraalset subjekti, st õiguste, vastutuse ja kohustuste kandjat. Selles tähenduses kasutatakse sõna 'indiviid' asemel ka sõna 'isik' (Person). Indiviidil on individuaalsed omadused, huvid ja eripärad, mille kaudu ta kuulub rahvusesse, kooslusesse või kollektiivi.
Põhimõtteliselt võib iga süsteemi vaadelda indiviidina. Elav süsteem (lebendes System) eristub aegruumiliselt ja kvalitatiivselt oma keskkonnast, olles sellega koostoimes (Wechselwirkung).
Moodsas loogikas mõistetakse indiviidi all teadvustatud või teadvusevälist objekti, millel on omadused ja suhted, kuid mis ise ei ole omadus või suhe (Objekt außerhalb und innerhalb des Bewusstseins, das Eigenschaften besitzt und irgendwelche Beziehungen aufweist, aber nicht selbst Eigenschaft oder Beziehung bildet).
Allikalubi
Kasutusalad
Lubitufil on palju kasutusalasid, varieerudes ehitusmaterjalist kunstiteosteni. Tegemist on ka turismiobjektiga, mida on kohapeal huvitav vaatamas käia. Paljud aednikud kasutavad seda oma aedades, et kasvatada erinevaid lupja armastavaid taimi.
Väejooks
Väejooks (ka deserteerimine, deserteerumine, pagu) on väeosa ja muu teenistuskoha omavoliline mahajätmine lahinguolukorras, ka vastase väeossa üleminemine. Väejooksu läinud sõjaväelast nimetatakse väejooksikuks ehk desertööriks (prantsuse sõnast déserteur).
Aet Ollisaar
Aet Ollisaar (sündinud 5. juulil 1966 Tallinnas) on eesti tekstiilikunstnik.
Isiklikku
Tema vanaema oli tekstiilikunstnik Ellen Hansen ja vanaisa eesti puidu- ja metallikunstnik ning kunstipedagoog Albert Hansen. Tema abikaasa on sisearhitekt Jaak Roosi.
Avahi betsileo
Avahi betsileo on öise eluviisiga avahiliik.
Toitub puuviljadest, lehtedest, putukatest ja seemnetest.
Kaalub umbes 1 kg.
Üsna väikesearvuline liik.
Gørild Mauseth
Gørild Mauseth (sündinud 24. aprillil 1972 Kjøllefjordis Finnmargis) on norra näitlejatar.
Pärast Norra Rahvusliku Teatriakadeemia lõpetamist on ta töötanud peamiselt rahvusteatris Nationaltheatret. Tuntud on ta peamiselt televisiooni- ja filmirollide järgi, näiteks telesarjas "Deadline Torp" (2005) ja filmis "Når mørket er forbi" ("Möödudes pimedusest", 2000).
Aastal 2001 nimetati ta Euroopa filmide esitlusel Euroopa filmide tõusvaks täheks. Palju tähelepanu on Mauseth pälvinud ka oma alastistseeniga 1997. aasta filmis "Brent av frost", kus ta oma kaasnäitleja Stig Henrik Hoffiga sõudepaadis suurel kalakuhjal armatseb. Selle rolli eest võitis ta 1998. aastal parima uustulnuka auhinna Amanda. Väike skandaal tekkis stseenist siis, kui Norra Reklaamikompanii seda stseeni hiljem ilma loata ja väljaspool konteksti näitama hakkas.
Mauseth on abielus itaalia produtsendi Tommaso Mottolaga ning paar elas Roomas.
Thomas Clayhills and Son
Firma tegevusalad olid väliskaubandus, impordi- ja ekspordikorraldus. Firma peamised sisseveoartiklid olid sool, raud, heeringad, tursk, tubakas, humalad jm. Välja veeti lina, vilja ja metsasaadusi, hiljem asbesti ja tsementi. Ettevõtte kontor asus aadressil Suur-Brookusmägi 14, Tallinn.
23.07.1940. aastal Riigivolikogus vastu võetud pankade ja suurtööstuste natsionaliseerimise deklaratsiooni ja Eesti vabariigi valitsuses 20.08.1940 kinnitatud natsionaliseeritavate veo-, stividor- ja ekspeditsiooniettevõtete nimestiku alusel natsionaliseeriti kaubamaja Thomas Clayhills & Son. pisi|Vaade Olevimäele ja Suur-[[Brookusmägi 14 hoonele vasakul]]
Einestavad filosoofid
Einestavad filosoofid on informaatikas klassikaline mudel probleemist, mis käsitleb mitmelõimeliste protsesside sünkroonimist. Tänapäeval on lisatud selle probleemi käsitlemine enamiku informaatikakõrgkoolide ainekavva.
Ajalugu
1971. aastal kasutas Edsger Dijkstra sünkroonimise probleemi küsimust, kus viiele magnetlintsalvestusseadmele juurdepääsu saamisel võistlesid viis arvutit. Peatselt pärast seda sõnastas Tony Hoare selle probleemi ümber einestavate filosoofide probleemina. .
Selgitus
Tegemist on teoreetilise kirjeldusega, mis seletab probleeme:
Selgitamaks sümbolismi, võib kujutada samaväärseteks:
Tänapäeva arvutites on tihti rohkem kui üks protsessor, et aga sellest kasu saada, peab programm olema nõnda ehitatud. Üks võimalus selleks on kasutada lõimesid. Kuna lõimed võivad olla käivitatud teistes protsessorites, võib üldse esineda olukord, kus ressurss on mõne teise lõime taga kinni. Kusjuures ressursi suurus võib olla isegi vaid üks täisarvu suurusega mäluaadress.
Teenindaja
Lihtne lahendus on saavutatud, kui lauda liitub teenindaja. Filosoofid peavad küsima luba enne, kui soovivad kahvleid üles võtta. Kuna teenindaja on teadlik, mis kahvlid on kasutuses, võib ta sekkuda ja vältida tupikuid. Kui selles olukorras on neli kahvlit kasutuses, siis järgmine filosoof peab teenindajalt küsima luba, mis ei anta enne, kui kahvel on vabanenud kasutusest. Kõik filosoofid võtavad ja panevad käest esimesena vasaku käe all oleva kahvli(kõik peavad samamoodi käituma, seega vahet ei oleks, kui seda tehakse parema käega).
Eelised:
Ressursi hierarhia
Kahvlitele antakse primaarse eritunnusena unikaalne järjekorranumber. Filosoofid võtavad väiksema järjekorranumbriga kahvli esimesena. Söönuks saanuna annavad nad käest väiksema järjekorranumbriga kahvli.
Eelised:
1837
1837. aasta (MDCCCXXXVII) oli 19. sajandi 37. aasta.
Avahi occidentalis
Avahi occidentalis on väga haruldane avahiliik, kes elab väikestes rühmades.
Ta elab Madagaskari lääneosa kuivades heitlehistes metsades. Ta on öise eluviisiga ning toitub lehtedest.
Christiane Nüsslein-Volhard
Christiane Nüsslein-Volhard (sündinud 20. oktoobril 1942 Magdeburgis) on saksa bioloog, kes 1991. aastal pälvis Alberti Laskeri preemia ning 1995. aastal koos Eric Wieschausi ja Edward B. Lewisega Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna äädikakärbse loote geenide uurimise eest.
Ülijuhtivus
pisi|Materjal, mis paneb rongid lendama. Üliväike pilt üliheast juhist. Ülijuhi jaoks kõrgel, kuid tavamõistes siiski madalal temperatuuril (95 K, -178.15 0C) võib pildil kujutatud ütriumbaariumvaskoksiidi kristalle võrrelda Napoleoniga. Sõdurite asemel juhitakse siin aga elektrone ilma igasuguse takistuseta sinna kuhu vaja. Vaatamata väikestele kristallidele mikrotasandil, on YBa2Cu3O7−x makroskoopilisel tasandil suur tegija, leides kasutust nii ülijuhtivate supermagnetite kui ka ülisuurtel kiirustel (ca 600 km/h) liikuvate rongide tehnoloogiates. Ülijuhtivus on füüsikaline nähtus, kus madalatel temperatuuridel muutub aine eritakistus nulliks ja magnetväli tõrjutakse välja (seda tuntakse Meissneri efektina).
Materjale, mis lähevad teataval madalal temperatuuril ülijuhtivasse olekusse, nimetatakse ülijuhtideks. Ülijuhis säilib vool energiakadudeta. Kui näiteks tekitada ülijuhtivas rõngas elektrivool ja seejärel vooluallikas eemaldada, siis jääb voolutugevus kuitahes pikaks ajaks muutumatuks. Reaalsed ülijuhid ei ole enamasti absoluutselt ülijuhtivad, vaid neil on siiski väike elektritakistus. Ülijuhtivust võib käsitada ka kui elektrongaasi ülivoolavust. Ülijuhtivus on makroskoopiline kvantmaailma nähtus ja seda pole võimalik seletada kvantmaailma seaduspärasusi rakendamata.
pisi|[[Meissneri efekt]] Levinumad ülijuhtivad materjalid on NbTi (nioobium-titaan) ja Nb3Sn (nioobium-tina) sulamid. Tänapäeval rakendatakse ülijuhtivust laialdaselt tuumamagnetresonantsspektromeetrites, tomograafides jms seadmetes.
Ajalugu
pisi|Heike Kamerlingh Onnes (paremal), ülijuhtivuse avastaja Ülijuhtivuse avastas 8. aprillil 1911 Heike Kamerlingh Onnes, kes uuris tahke elavhõbeda juhtivust veeldatud heeliumi abil. Nimelt kadus temperatuuril 4,2 K (−269 °C) juhtivus järsku ära. Sama eksperimendiga saavutas ta ka 2,2 K juures heeliumi ülivoolavuse. Järgmiste aastakümnete jooksul täheldati ülijuhtivust paljudes muudes materjalides: 1913. aastal avastati ülijuhtivus tinas alla 7 K ja 1941. aastal NbN alla 16 K.
Järgmise märkimisväärse sammu ülijuhtivuse olemuse väljaselgitamisel tegid 1933. aastal Walter Meissner ja Robert Ochsenfeld, kui nad avastasid, et ülijuhid tõrjuvad neid läbiva magnetvälja. Seda tuntakse nüüd Meissneri efektina. 1935. aastal näitasid Fritz London ja Heinz London, et Meissneri efekt on ülijuhtiva voolu elektromagnetilise vabaenergia minimeerimise ilming.
1950. aastal töötasid Lev Landau ja Vitali Ginzburg välja endanimelise fenomenoloogilise ülijuhtivusteooria: Ginzburgi-Landau mudeli. See ühendas endas Landau teist järku faasisiirete teooria Schrödingeri-laadse lainevõrrandiga ja seletas väga edukalt ülijuhtide makroskoopilisi omadusi. Aleksei Abrikossov näitas, et selle mudeli järgi saab ülijuhid jagada I ja II tüüpi. 2003. aastal said Abrikossov ja Ginzburg oma töö eest ülijuhtide ja ülivoolavusega Nobeli auhinna.
John Bardeen, Leon N Cooper ja John Robert Schrieffer pakkusid 1957. aastal välja esimese täielikult mikroskoopilise ülijuhtivusteooria. See, mida nüüd tuntakse kui BCS-teooriat, seletas ülijuhtivat voolu kui Cooperi paaride (foononite kaudu interakteeruvad elektronpaarid) ülivoolavust. Selle mudeli eest said nad ka 1972. aastal Nobeli auhinna. 1958. aastal kindlustas BCS-teooriat Nikolai Bogoljubov, kes näitas, et BCS-lainefunktsiooni, mis esialgu oli tuletatud variatsiooniprintsiibist, annab ka teatud kanooniline teisendus elektronide hamiltoniaanile. 1959. aastal näitas Lev Gorkov, et BCS-teooria taandub Ginzburg-Landau mudelile ülijuhtiva faasisiirde lähedal.
Esimese praktilise rakenduse ülijuhtivusele, krüotroni, töötas 1954. aastal välja Dudley Allen Buck. 2 väga erineva kriitilise magnetväljaga ülijuhti kombineeritakse kiireks ja lihtsaks lülituseks arvutielementidele. 1962. aastal tõi Westinghouse turule ka esimese nioobiumi ja titaani sulamist ülijuhtiva traadi, mis võimaldas valmistada esimesed praktilised ülijuhtivad elektromagnetid.
1962. aastal tegi Brian David Josephson teoreetilise ennustuse, et ülijuhtiv vool võib olla ka kahe ülijuhi vahel, mis on õhukese isolaatorkihiga eraldatud. Seda, mida tuntakse Josephsoni efektina, kasutatakse näiteks SQUID-ides (ülijuhtivad kvantinterferentsseadmed), mille abil on tehtud ka kõige täpsemad magnetvoo kvandi mõõtmised. Koos kvantmehaanilise Halli takistusega võimaldab see täpselt määrata Plancki konstandi väärtust. Josephson sai selle eest Nobeli auhinna 1973. aastal.
Kõrgtemperatuurne ülijuhtivus ehk üle 30 K, mille BCS-teooria arvati välistavat, avastati 1986. aastal perovskiitide näol. Selle eest said Johannes Georg Bednorz ja Karl Alexander Müller aasta hiljem ka Nobeli auhinna.
Ülijuhtide omadused
Paljud omadused, näiteks soojusmahtuvus, kriitiline temperatuur, kriitiline magnetväli ja kriitiline voolutihedus, varieeruvad erinevatel ülijuhtivatel materjalidel tugevasti. Samas on ka ühiseid omadusi: näiteks kõigi ülijuhtide takistus on täpselt null alla kriitilise temperatuuri, voolutiheduse ja magnetvälja tugevuse. See tähendab, et ülijuhtivus on termodünaamiline aine olek omadustega, mis ei sõltu eriti mikroskoopilistest detailidest.
Nulltakistus
pisi|[[Elektroni kulgemine tavalises juhis]] Lihtsaim viis millegi elektritakistuse mõõtmiseks on panna see elektriahelasse jadamisi vooluallikaga (I) ja mõõta tekkivat pingevahet (Vv). Ohmi seadus annab siis takistuseks. Kui pinge on null, tähendab, et ka takistus on null.
Ülijuhtid säilitavad voolu ka ilma pinge rakendamiseta. Seda kasutatakse ülijuhtivates elektromagnetites näiteks magnetresonantstomograafia aparaatides. Eksperimendid on näidanud, et ülijuhtivates poolides püsib vool aastaid mõõdetava vähenemiseta, andes voolu kestuseks vähemalt 100 000 aastat. Teoreetilised hinnangud võivad sõltuvalt temperatuurist ja pooli geomeetriast ületada universumi eluiga.
Tavalises juhis saab elektrivoolu kujutada elektronide liikumisena läbi raske ioonvõre, kus põrgete tulemusel kaotavad elektronid energiat, mis muutub soojuseks (sisuliselt võreaatomite võnkumine), ja aeglustuvad, mis avaldubki elektrilise takistusena. Tavalises ülijuhis esinevad elektronid Cooperi paaridena, mis tekivad foononite põhjustatud elektronidevahelisest tõmbejõust. Kvantmehaanika seaduste tõttu on neil minimaalne energia ΔE, mida nimetatakse ka ülijuhtivuspiluks. Kui see minimaalne energia on suurem kui ioonvõre soojuslik energia, ei saa nad üksteist mõjutada. Seega Cooperi paarid saavad kanda voolu, mis ei kaota energiat soojuse näol.
II liiki ülijuhtides jääb pisut alla kriitilise temperatuuri väga väike takistus, kui rakendada ka tugevat magnetvälja (mille võib põhjustada ka ülijuhis kulgev vool). Magnetväli eksisteerib ülijuhi sees siis üksikute keeristena, mille liikumine hajutabki energiat. Piisavalt väikeste voolude korral on keerised paigal ja takistus kaob.
Faasisiire
Faasisiirde juures on ülijuhi mõned termodünaamilised omadused, näiteks soojusmahtuvus, mittepidevad.
Ülijuhtivus esineb ainult alla kriitilise temperatuuri Tc. See on erinevatel materjalidel erinev. Tavalistel ülijuhtidel, mida kirjeldab BCS-teooria, jääb see üldiselt 20 K kuni alla 1 K. Kõrgeima kriitilise temperatuuriga (39 K) tavaline ülijuht on MgB2, kuigi on kahtlusi, kas seda saab liigitada tavaliste ülijuhtide alla, kuna sellel on Fermi tasemel 2 tüüpi elektrone, mis kutsub esile erilisi efekte.
Kupraatülijuhtidel võivad olla palju kõrgemad kriitilised temperatuurid. YBa2Cu3O7-x näiteks 92 K ja mõnel lausa üle 130 K. Nii kõrgetele temperatuuridele rahuldavat teoreetilist seletust veel pole.
Meissneri efekt
pisi|[[Magnetvälja jõujooned ümber ülijuhtiva objekti]] Kui ülijuht panna nõrka välisesse magnetvälja ja seejärel jahutada alla kriitilise temperatuuri, tõrjutakse magnetväli ülijuhist välja. See efekt pole täielik, magnetväli tungib siiski pisut ülijuhti (kahaneb eksponentsiaalselt nullini), mida kirjeldab Londoni sügavus. Meissneri efekt on üks ülijuhtivuse defineeriv karakteristik, Londoni sügavus jääb tavaliselt 100 nm suurusjärku.
Fritz ja Heinz London näitasid, et ülijuhi vabaenergia on minimaalne, kui , kus H on magnetväli ja \lambda on Londoni sügavus. Seda tuntakse Londoni võrrandina ja sellest järeldub, et ülijuhis väheneb magnetväli eksponentsiaalselt pinnapealsest väärtusest.
I tüüpi ülijuhtides on üks kriitiline välise magnetvälja tugevus Hc, üle mille kaob ülijuhtivus ja Londoni sügavus saab lõpmatu suureks. II tüüpi ülijuhtides on aga 2 kriitilist magnetvälja tugevust, mille vahel alates Hc1 tungib järjest rohkem magnetvoogu läbi ülijuhi, milles osaliselt ülijuhtivus lakkab, aga kogutakistus jääb nulliks seni, kuni Hc2, kui kogu ülijuhti läbib magnetväli. Vahepeal tungib magnetväli ülijuhti üksikute magnetvookvantidena, tekitades nn keeriseid.
Rakendused
pisi|[[Ütrium|YBa2Cu3O7-x magnetiline levitatsioon]] Ülijuhtide abil saab valmistada väga võimsaid elektromagneteid, mida kasutatakse (tuuma-) magnetresonantstomograafias, massispektromeetrias ja osakeste kiirendites.
Ülijuhtidest tehakse Josephsoni üleminekuid (ülijuht-isolaator-ülijuht), millest omakorda SQUID-e, mis on seni kõige tundlikumad magnetomeetrid. SQUID-e kasutatakse skaneerivates mikroskoopides ja näiteks ajus toimuvate protsesside tekitatud magnetväljade mõõtmiseks. Josephsoni seadmetega on realiseeritud ka SI-süsteemi pingeühiku, voldi etalon. Josephsoni üleminekuid kasutatakse ka mikrokalorimeetrites ja ülitundlikes bolomeetrites.
Lootustandvad rakendused tulevikus oleksid näiteks efektiivne tarkvõrk, trafod, energia salvestamine, elektrimootorid, magnetiline leviteerimine (näiteks magnethõljukrong) ja magnetjahutus. Ülijuhid on tundlikud muutuvatele magnetväljadele, seega on nendega lihtsam arendada tehnoloogiaid, mis kasutavad alalisvoolu.
Motiș (Sălaj)
Motiș (ungari Mutos) on asula Krisaanias, tänapäeva haldusjaotuse järgi Rumeenias Sălaji maakonna Cehu Silvaniei vallas.
Gryllefjord
Gryllefjord on kaluriküla Norras Troms og Finnmargi maakonnas Senja saarel, endise Torskeni valla halduskeskus. Küla paikneb Gryllefjordeni fjordi lõunakaldal.
2009. aastal elab külas 379 inimest.
Ühendus mandriga on meritsi ja mööda 86. maanteed. Maantee on järskude tõusude-langustega ja mägiteedele omaste järskude kurvidega ning kohati nii kitsas, et ainult üks auto saab sel korraga liikuda, mistõttu talviti võib liiklus sellel teel olla oluliselt raskendatud.
Tanel Tammet
Tanel Tammet (sündinud 16. mail 1965) on eesti arvutiteadlane ja poliitik.
Haridus
Ta on lõpetanud Tallinna 44. Keskkooli 1983. ja Tartu Riikliku Ülikooli rakendusmatemaatika erialal 1988. aastal. Eesti TA Küberneetika Instituudi aspirant 1989–1991 (juhendaja Grigori Mints), jätkas aspirantuuriõpinguid Göteborgi Ülikooli ja Chalmersi Tehnikaülikooli ühises informaatikateaduskonnas 1991–1992; järeldoktor Göteborgi Ülikoolis / Chalmersi Tehnikaülikoolis 1992–1993. Filosoofiadoktor arvutiteaduse erialal (PhD) 1992 (Göteborgi Ülikool, Rootsi); dotsent arvutiteaduse erialal (Göteborgi Ülikool) 1997.
Töökäik
Tartu Riikliku Ülikooli tehisintellektika labori insener; Eesti TA Küberneetika Instituudi tarkvara sektori teadur 1987–1992; Göteborgi Ülikooli / Chalmersi Tehnikaülikooli informaatikatikateaduskonna teadur 1994–1995, vanemlektor ja dotsent 1995–1998. Tallinna Tehnikaülikoolis 1995–...: automaatika ja süsteemitehnika instituudi dotsent (osalise koormusega) 1995–1999; arvutuskeskuse erakorraline professor 1999, arvutuskeskuse ja võrgutarkvara õppetooli juhataja ning professor 1999–2001; arvutiteaduse instituudi direktor 2001 ning võrgutarkvara õppetooli professor ja juhataja 2001–2016; tarkvarateaduse instituudi professor (1,00) 2017–...
Paralleelselt akadeemilise tööga Eesti Päevalehe internetiteemalise väljaande peatoimetaja 1996–1997; mitme võrgutarkvara tootva ettevõtte tegevjuht ja nõukogu liige. ELIKO Tehnoloogia Arenduskeskus OÜ, Projekti 2.1 juht 2009–2015; Eesti Energia AS, Tarkvara peaarhitekt (0,25) 2011–2012; Cybernetica AS, Küberturvalisuse lahenduste arhitekt 2018–...
Teadustöö põhisuunad
Matemaatiline loogika ja informaatika, sh automaatne teoreemitõestamine ja selle rakendused. Teoreemitõestaja “Gandalf” väljatöötamine ja realiseerimine, tunnustatud kui maailma võimsamaid automaat-teoreemitõestajaid (rahvusvahelise teoreemitõestajate võistluse kuuekordne võitja). On juhtivaid loogilise tehisintellekti rakenduste spetsialiste; tegelenud ebapuhaste funktsionaalsete keelte kompileerimise probleemidega, teinud koostööd Massachusettsi Tehnoloogiainstituudi (USA), Küberneetika Instituudi, Stanfordi Ülikooli (USA), Peterburi ja Viini teadlastega. Koos professorite Jaan Penjami, Enn Tõugu jt töötas välja informaatikaõpetuse arengukontseptsiooni (1991). Loogikaõpiku “Loogika. Mõtlemisest tõestamiseni” (1997) kaasautor. Avaldanud üle 50 eeskätt arvutite, interneti ja ühiskonna seoseid analüüsivat artiklit Eesti ajakirjanduses.
Teaduskorralduslik tegevus
Osalenud rahvusvaheliste konverentside organiseerimisel; kuulub erinevate väljaannete toimetuskolleegiumidesse. Eesti Kaitseministeeriumi teadusnõukogu liige (2006–...), NATO RTO infotehnoloogiapaneeli Eesti esindaja. “Tiigrihüppe” programmi üks asutajaid, Hariduse Arvutiseerimise Rahvusliku Peakomitee (HARP) liige. Eesti Infotehnoloogia Kolledži algatusgrupi liige, juhtis IT-Kolledži õppekavade väljatöötamist. Eesti tehisintellekti kasutuselevõtu eksperdirühma liige: organiseerijad riigikantselei ja MKM 2018−2019; AS GuardTime nõukogu liige 2013−...; IT Akadeemia teadusmeetme rakendamise koordineerija Tallinna Tehnikaülikooli poolt 2018−...; Tallinna Tehnikaülikooli usaldusväärsete IT lahenduste prioriteetsuuna koordineerimiskomitee liige 2019−...; ETAgi teadusprojektide hindamise ekspertkomisjoni liige 2019−...; Riigi elektroonilise valimissüsteemi ja elektroonilise hääletamise töörühma liige 2019−...
Ühiskondlik tegevus
Tammet on olnud üks Erakonna Eestimaa Rohelised liidreid. 2007. aasta Riigikogu valimistel sai ta EER nimekirjas 1416 häält, kuid valituks ei osutunud.
2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kandideeris ta Tallinna linnavolikokku Sotsiaaldemokraatliku Erakonna nimekirjas ning sai 77 häält.
Uruguay jalgpallikoondis
Uruguay jalgpallikoondis on Uruguay rahvuskoondis jalgpallis. Uruguay on kahekordne maailmameister (1930. ja 1950).
Uruguay võitis ka olümpiamängude jalgpalliturniiri 1924. ja 1928. aastal. Kuna sellel ajal ei olnud FIFA ise veel alustanud FIFA World Cupi korraldamist, siis loeb FIFA neid turniire samuti maailmameistrivõistlusteks. Uruguay on võitnud 15 korda Lõuna-Ameerika meistrivõistlused ja Copa América, olles sellega edukaim riik tollel võistlusel. Uruguay võitis 1981. aastal seniste maailmameistrite vahel peetud turniiri 1980 Mundialito. Kokku on Uruguay võitnud 20 rahvusvahelist turniirivõitu tiitlivõistlustelt ning on sellega edukaim riik maailmas. Uruguay on väikseima rahvaarvuga riik, mis on jõudnud maailmameistrivõistluste medaliteni.
Ajalugu
pisi|Uruguay jalgpallikoondis enne nende esimest ametlikku mängu [[Argentina jalgpallikoondis|Argentinaga 1902. aastal. Vasakult paremale tagumine rida: Linier, Miguel Nebel, Luis Carbone, Alberto Peixoto, Enrique Sardeson; keskel: Bolívar Céspedes, Gonzalo Rincón, Juan Sardeson, Ernesto Reyes, Carlos Céspedes; ees: Carlos Urioste, Germán Arímalo]]
Enne II maailmasõda oli Uruguay jalgpallikoondis maailma üks parimaid. Esimestele võitudele Lõuna-Ameerika meistrivõistlustel järgnes edu Amsterdami olümpiamängudel 1924. aastal, kui tuldi olümpiavõitjaks. Rabanud oma oskustega Euroopat, kordas Uruguay sama tempu ka 1928. aasta OM-il ning võitis kaks aastat hiljem 1930. aastal oma kodumaal peetud esimese MM-i. 1920. ja 1930. aastate meeskonda kuulusid Uruguay kuulsamad mängijad: kapten José Nasazzi, keskväljamängijad José Andrade, Lorenzo Fernández ja Alvarez Gestido ning ründajad Héctor Castro, Petro Cea ja Héctor Scarone.
1950. aasta MM-i finaalis üllatas Uruguay publikut ajaloo suurima vapustusega, võites üheväravalisest kaotusseisust Brasiiliat 2:1 ja seda nende kodumaal. Tollal olid Uruguay koondises põhitegijad: ründajad Juan Schiaffino, Omar Míguez ja Víctor Andrade, väravavaht Roque Máspali ning kaitsja Obdulio Varela.
Pärast 4. kohta 1970. aasta MM-il aga polnud Uruguay enam nii tugev meeskond. Uruguay osales ainult neljadel jalgpalli maailmameistrivõistlustel üheksast aastatel 1974–2006.
Aastal 2010 sai Uruguay jalgpallikoondis 4. koha FIFA 2010 maailmameistrivõistlustel. 2011. aasta Copa América võistlustel tuli meeskond Lõuna-Ameerika meistriks.
25. märtsil 2011 kaotas Uruguay jalgpallikoondis sõprusmängus Tallinnas A. Le Coq Arenal Eestile 0:2. Teine sõprusmäng Eesti ja Uruguay koondiste vahel toimus 23. juunil 2011, Uruguay võitis 3:0.
Tõnu Viik
Tõnu Viik on mitme tuntud inimese nimi:
Harilik sorgo
Harilik sorgo (Sorghum bicolor) on liik kõrreliste sugukonnast sorgo perekonnast.
Sündinud 16. juulil
''Siin loetletakse 16. juulil sündinud tuntud inimesi.
Harilik sorgo
Harilikku sorgot kasutatakse toiduks ja loomasöödaks. Hiinas, Koreas, Jaapanis kasutatakse teda käsitööesemete valmistamiseks. Teradest toodetakse tange ja jahu, Hiinas on populaarne ka sorgoviin. Loomasöödaks kasutatakse sorgot silo ja haljassöödana.
Murakas
pisi|Põldmurakas Murakas (Rubus L.) on roosõieliste sugukonda kuuluv taimeperekond.
Klassifikatsioon
Klassifikatsiooni järgi teatakse 13 muraka perekonna alamperekonda. Suurim neist on pärismuraka alamperekond Rubus (varem Eubatus), mis on omakorda jaotatud 12 sektsiooniks. Pärismuraka perekonda kuulub Euroopas vaid üks selektsioon Rubus.
Siin on nimetatud ainult esindajate näited, tegelikult on liike rohkem.
Poola jalgpallikoondis 2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel
Poola jalgpallikoondis osales 2002. aastal pärast 16-aastast vaheaega kuuendat korda MM-finaalturniiril.
Meeskonna peatreener oli Jerzy Engel.
1835
1835. aasta (MDCCCXXXV) oli 19. sajandi 35. aasta.
Jaan Priimägi
Jaan Priimägi (8. oktoober 1885 Nursi – 14. detsember 1965 Stuttgart) oli Eesti kohtunik, Tartu Ringkonnakohtu liige.
Helikõrgus
Helikõrgus on muusikas heli kokkuleppeline väärtus, mis sõltub helisageduse tajumisest.
Liitheli puhul võib helikõrgus sõltuda subjektiivsest kogemusest, mida põhjustab osahelide kombinatsioon.
Eri helikõrgusega helid võivad moodustada helisüsteemi. Helisüsteem võib tugineda kammertoonil.
Helikõrgus on üks heli põhiomadusi.
Helikõrgus on üks muusikalisi parameetreid.
Noodikirjas tähistatakse helikõrgust märgi abil, milleks võib olla noot, number, täht, silp või muu märk.
Helikõrguse määramine
Inimene määrab helikõrguse selle järgi, mida kõrv peab liitheli põhisageduseks. See toimub helide eristamisel isegi siis, kui tegemist on illusiooniga, mida füüsilises helis tegelikult ei esine. Lisaks harmoonilise võnkumisega liitehelidele on olemas ka mitteharmoonilise võnkumisega kellade, gongide või taldrikute helid ja mürasid. Selliste helide kohta võib öelda, et neil puudub tajutav helikõrgus.
Eksperimentaalsete muusikapsühholoogiliste uuringute käigus kontrollitud kuulajate taju ja helikõrgusliku mälu suhe eri sagedustega helidesse on näidanud, et tämbri, helitugevuse ja muusikalise konteksti märgatavad erinevused küll mõjutavad helikõrguse tajumist, kuigi siiski suhteliselt vähe. Samas võimaldab pikaajaline mälu mõnel inimesel tuvastada helikõrgusi just kontekstist tuleneva suhte kaudu teiste helidega.
Helikõrguste tähistamine
Helikõrguste tähistamiseks kasutatakse täht- või silpnimetusi. Tähtnimetusi kasutati juba Antiik-Kreekas. Madalamaks heliks oli A (110 Hz) ning moodustus ladina tähestikust helirida a, b, c, d, e, f, g. b asemel hakati kasutama ka b quadratumit (nurgeline b) ehk b bekarri (si). b nimetati b rotindumiks (ümmargune b) ehk bemolliks (sib). Seoses trükikunsti arenemisega asendati 15. sajandil b quadratumi märk ladina tähega h.
Helikõrgusnimetusi on 7 ja neid nimetatakse helikõrguste põhinimetusteks. Helikõrguste põhinimetuse kõrgendamisel või madaldamisel saame altereeritud heli ja selleks kasutatakse alteratsioonimärki.
Altereeritud helidel ei ole iseseisvaid nimetusi ja selleks kasutatakse tuletatud nimetusi ehk tulendnimetusi.
Helisid, mis on samas helikõrguslikus tsoonis, nimetatakse enharmoonilisteks helideks. Enharmonism on kõrguselt lähedaste helide samakõlalisus tempereeritud häälestuses. Enharmoonilisi helisid intoneeritakse erinevalt. Näiteks ges asub lähemal f-ile kui g-le ja fis lähemal g-le kui f-ile.
Oktavite tähistamine
Helikõrgused jaotuvad oktavitesse. Piltliku ülevaate sellest annab klaveri klaviatuur. Klaviatuuri keskel asub 1. oktav, sellest kõrgemal on 2., 3., 4. ja 5. oktav. 1. oktavist allpool asuvad väike, suur, kontra- ja subkontraoktav.
Subkontraoktav algab alumise kuuldelävi (~16 Hz) piiril. Oktavite eristamiseks kasutatakse suuri ja väikseid tähti, millele lisatakse vajadusel muid tähiseid (näiteks numbreid).
Diapasoon
Muusikainstrumendi ulatust, mis haarab selle kõik mängitavad helid madalamast kõrgeimani, nimetatakse diapasooniks. Igal muusikainstrumendil on erinev diapasoon.
Register
Diapasoon jaotatakse tavaliselt 3 registriks:
Üleminek ühest registrist teise toimub sujuvalt, seepärast ei saa täpselt määrata registri piire. Klaveri keskmise registri moodustab 1. oktav, millele lisandub ühelt poolt osa väikesest ja teiselt poolt osa 2. oktavist. Registrid erinevatel pillidel enamasti ei ühti. Näiteks flöödi madala registri helid kuuluvad klarneti keskmisse registrisse. Bassi kõrge registri helid kuuluvad soprani madalasse registrisse. Erinevate registrite kasutamisega saavutatakse muusikas mitmesuguseid kõlavarjundeid.
Araabia hobune
Araabia hobune on Araabia poolsaarelt pärit hobusetõug. Ta on üks varasemaid hobusetõuge ja temast pärinevad paljud tänapäeva tõud.
Nõgusa profiili ja kõrge sabahoiaku järgi on araabia hobused kergesti äratuntavad. Neil on hea vastupidavus ja nad sobivad pika maa läbimiseks ning spordialadeks nagu kestvusratsutamine. Araabia hobuseid on kasutatud ja kasutatakse veel praegugi teiste tõugude parandamisel ja aretamisel. Näiteks inglise täisvereline ratsahobune ja Orlovi traavel pärinevad suures osas araabia esivanematest.
Välimus
Araabia hobusel on laia otsaesise, nõgusa profiili ning väikeste kõrvadega elegantne pea. Tal on suured ilmekad silmad ja laiad ninasõõrmed. Kael on kõrge asetuse ja loomulikult kaarja hoiakuga. Rind on lai ja sügav. Araabia hobustel on pikk ja silmatorkav turi ning lühike ja sirge selg. Märkimisväärne on see, et neil on tavalise 18 roidepaari asemel vaid 17, mida teistel hobustel esineb harva, ja kuue nimmelüli asemel viis, mida esineb sagedamini. Neil on horisontaalne laudjas ja kõrge hoiakuga saba. Nahk on karvavärvusest sõltumata alati must. Karvastik on siidine ning saba ja lakk on tihedad. Turjakõrgus jääb enamasti 144 ja 152 cm vahele. Araabia hobusel on suursugune välimus ja graatsiline liikumine. Tavalisemad värvused on raudjas, hall, kõrb, kimmel ja must. Tihti esinevad näol ja jalgadel valged märgised.
Kasutamine
Puhtaverelisi araabia hobuseid aretatakse tänapäeval kõikjal maailmas. Neid kasutatakse nii klassikalistel aladel kui ka vesternratsutamises ja eriti kestvusratsutamises.
Gelnhausen
Gelnhausen on linn Saksamaal Hesseni liidumaal.
Linna asutas 1170. aastal Friedrich I Barbarossa.
Halduskeskus
Halduskeskus on haldusüksuse asula, milles asuvad selle haldusüksuse haldusorganid.
1834
1834. aasta (MDCCCXXXIV) oli 19. sajandi 34. aasta.
Teaduskeel
Teaduskeel on teaduses kasutatav keel. Sellel mõistel võib olla mitu tähendust.
Söderström
Söderström on jõgi Euroopas Rootsis. Lähtub Mälarenist, suubub Saltsjönisse, eraldab Stadsholmenit Södermalmist.
Salavat
Salavat on linn Venemaal Baškortostani Vabariigis. Linn asub Belaja jõe orus.
Salavat on asutatud 1948. aastal, linnaõigused sai 1954. aastal. Linn sai nime baškiiri rahvuskangelase Salavat Julajevi järgi.
2002. aasta rahvaloenduse andmetel oli Salavati elanikest venelasi 55,0%, tatarlasi 20,3%, baškiire 17,7%, tšuvašše 2,2% ja ukrainlasi 1,9%.
Salavat on naftakeemiatööstuse keskus.
Salem
Salem on sagedane kohanimi. Ajalooliselt nimetati nii Palestiina alal asunud Jeruusalemma enne nime "Jeruusalemm" kasutusele võtmist. Kohanimi ilmneb Piiblis 1. Moosese raamatus.
Salem võib tähendada ka järgmist:
Sidepataljon
Sidepataljon oli Eesti inseneriväe väeosa (pataljon), mis 1924. aastal moodustati Eesti Kaitseväe Inseneriväe Inspektuuri Inseneripataljoni baasil Pioneerpataljon ja Sidepataljon.
Mõlemad loodud pataljonid allusid Inseneriväe Inspektuurile. 1934. aastal ühendati Sõjaväe sideülema ametikoht Sidepataljoni ülema ametikohaga ning viidi Kaitsevägede Staabi koosseisu.
Sidepataljonis oli staap, õppekompanii ühes õppetöökodadega, kaks kolmerühmalist ja üks neljarühmaline sidekompanii, tuvibaas ja töökomando.
1940 lakkas Sidepataljoni tegevus. Sidepataljon taasasutati 29. oktoobril 1993 nimega Üksik-sidepataljon.
Ajalugu
1917. aasta detsembrist kuni 5. aprillini 1918 tegutses 1. Eesti jalaväediviisi juures väikesekoosseisuline Eesti Insenerirood. Kui Eestisse saabusid keiserliku Saksamaa okupatsiooniväed, demobiliseeriti eestlaste väeüksused. Sakslaste taandudes ja Punaarmee pealetungi oludes tuli taas asuda Eestit kaitsma ning 21. oktoobril 1918 lõi muude üksuste kõrval tollane Sõjaministeerium Tallinna Traadita Telegraafijaama. Tallinna telegraafi jaama komando ülemaks määrati ülemleitnant Friedrich Olbrei. Seda päeva loetakse ka Eesti Kaitseväe staabi- ja sidepataljoni asutamiskuupäevaks. Üksus muutis mitu korda nime, ent põhifunktsioon oli üks – tagada side tagala ja rinnete vahel. Tallinna Traadita Telegraafijaamale (1918–1920) allusid kõik Eestis olevad raadiojaamad ning Inseneripataljoni koosseisus olevad traatsideüksused. Tallinna Traadita Telegraafijaam nimetati 1. veebruaril 1919. aastal ümber Sädetelegraafi Valitsuseks.
Vabadussõja alguses formeeriti kapten Voldemar Riibergi poolt Inseneripataljon, mille koosseisu asutati telegraafirood, mille ülemaks määrati 6. detsembril 1919. aastal, kapten Roman Remmel. Telegraafiroodu koosseisu kuulusid alul 2 kaabeljagu, mis asusid diviiside teenistusse ja üks telegraafi sidekomando. Telegraafiroodu kaabeljagude ülesandeks oli traatside teostamine Ülemjuhataja staabi ja diviiside ning nende allüksuste vahel. Sädetelegraafi Valitsus nimetati 21. novembril 1919 Sõjaväe Peastaabi Inseneriväe Valitsuse sädetelegraafi osakonnaks ja 1. augustil 1920. aastal sädetelegraafirooduks.
Sidepataljoni moodustamine
15. märtsil 1924 liideti senini lahus olnud Telegraafi (traatüksused) ja Sädetelegraafi (ehk traadita telegraafside, raadioside) kompaniid üheks iseseisvaks väeosaks Sidepataljoniks, väeosas olid
Juhuks, kui tehnika alt vedas, olid olemas tuvipost ning sidekoerad kulleritööks ja kaabliveoks lahinguväljal.
1. detsembril 1924 nurjati allohvitser veebel Artur Teeri juhtimisel riigikukutajate katse hõivata väeosa relvastus ja tehniline park. 1940. aastal oli allohvitser Teer üks esimesi arreteerituid ja mõrvatuid.
1934. aastal ühendati Sõjaväe sideülema ametikoht Sidepataljoni ülema ametikohaga ning viidi Kaitsevägede Staabi koosseisu. Sidepataljon allus Kaitsevägede Staabi ülemale. Sidepataljoni 1. ja 2. kompanii allutati 1. ja 2. diviisile ning viidi 1934. aasta juunis Narva ja Võrru.
Sidepataljoni lahing
1940. aastaks oli Sidepataljonist saanud kaasaegne, kõigile standarditele vastava tehnikaga väeosa. Riigipööre tõmbas tulevikule kriipsu peale. 1940. aasta juuni keskel saadi korraldus anda nn Mäe kasarmud, Juhkentali tänav 60 üle okupeerivale Punaarmeele ja kolida Raua tänaval asuvasse Tallinna 21. Algkooli koolimajja, kus 21. juunil oli väeosa sunnitud loovutama oma relvastuse.
Tulevahetus kestis paar tundi, sidepataljonlaste hulgas oli üks hukkunu ja kolm haavatut, punaväelaste ja mässajate hulgas oli kümmekond hukkunut.
30. septembrist 25. detsembrini 1940 formeeriti sidepataljonist 415. üksik-sidepataljon, mis kuulus Punaarmee eesti 22. Eesti Territoriaalse Laskurkorpuse koosseisu ning tegi kaasa 1941. aasta taandumise Venemaale.
Partisan
Partisan ehk siss on korrapäratu sõjaväe liige, mis moodustati mingi maa-ala üle kontrolli saamaks välisvõimu või välisarmee käest. Termin võib viidata vastupanuliikumise elementidele, mis vastustasid Saksamaa valitsemist mitme maa üle Teise maailmasõja käigus, või nendele, kes võitlesid pärast sõda nõukogude võimu vastu Ida-Euroopas.
Terminit "partisan" kasutas esimest korda Johann von Ewald oma raamatus "Uurimus partisanide sõja kohta" (1789). Von Ewald oli džuutide vägede veteran, kes sõdis Ameerika revolutsiooni sõjas, ning oli silmisti "korrapäratu" sõjaga 19. ja 20. sajandil. Esialgset partisanisõja mõistet kasutati kui treenitud abilised, kes tegutsevad vaenlase tagalas, et katkestada sidet, rünnata logistilisi varusid, ning meelitada vaenlase väed eesliinilt.
Partisanid erinesid 19. sajandi keskel oluliselt rüüstavast ratsaväest või osaliselt organiseeritud geriljavägedest. Vene partisanid mängisid olulist osa Napoleoni allakäigus. Nende raevukas vastupanu ja kangekaelsed rünnakud sundisid teda 1812. aastal Venemaalt lahkuma.
Nõukogude partisanid, eriti need, kes tegutsesid Valgevenes, suutsid Saksa vägesid tõhusalt tülitada ja takistasid nende operatsioone. Tulemusena kehtestati taas nõukogude võim sügaval Saksa territooriumil. Mõned partisanid kasvatasid isegi vilja ja kariloomi toiduks. Kommunistlikud Jugoslaavia partisanid juhtisid ühte väge, et vabastada nende riik 1944. aastal.
Kui okupeerija või ründaja võib kutsuda partisane "geriljadeks" või "terroristideks", siis on teada, et erinevalt terroristidest on partisane peetud seaduslikult riigi relvajõu vormirõivastuses olevateks liikmeteks, kes võitlevad oma riigi vabastamise eest välisründajate poolt.
1833
1833. aasta (MDCCCXXXIII) oli 19. sajandi 33. aasta.
Rānchi
Rānchi (santali: ᱨᱟᱺᱪᱤ) on linn Indias, Jharkhandi osariigi pealinn ja Rānchi ringkonna keskus.
Rajalt maas
"Rajalt Maas" on Gunnar Grapsi 2003. aasta album. Albumi tootis MFM Records. See oli viimane Grapsi eluajal ilmunud album.
Rānchi
Rānchi on rasketööstuse keskus.
Rajalt maas
Albumi lugude muusika ja sõnade autor oli Gunnar Graps, neid esitas koos Magnetic Bandiga (Erki Sepp – kitarrid, Jüri Roosa – basskitarr, Raimond Vahter – löökriistad).
Cheeta
thumb Cheeta (9. aprill 1932 – 24. detsember 2012) oli šimpans, kes oli tuntud oma rollidega Tarzani filmides 1930. ja 1940. aastatel. Ta oli ka teadaolevalt maailma vanim ahv (vanim esikloomaline peale inimese).
2008. aastal elas ta Ameerika Ühendriikide California osariigis Palm Springsis. Cheetale meeldis televiisorit ja pildiraamatuid vaadata. Tema tehtud maale müüakse heategevaks otstarbeks.
Gryllefjorden
Fjordi suudmest Ravnerevna ja Juldagsneseti vahel kuni fjordi sisemaaotsani (Gryllefjordbotn) on 7,5 km. Suudmest kulgeb fjord põhja poole ja umbes 1 km järel pöörab järsult itta.
Fjordi lõunakaldal suudme lähedal asub Gryllefjordi kaluriküla. Fjordi lõuna-, ida- ja põhjakaldal kulgeb maantee nr 86.
Badeni suurhertsogiriik
Badeni suurhertsogiriik või Badeni suurhertsogkond (saksa Großherzogtum Baden) oli ajalooline riik Edela-Saksamaal Reini idakaldal. See eksisteeris aastatel 1806–1918.
Badeni suurhertsogiriik sai alguse juba 12. sajandil, kui tekkis Badeni markkrahvkond ja jagunes hiljem erinevate liinide vahel, mis ühendati aastal 1771. Saksa-Rooma riigi lõpetamisega aastatel 1803–1806 kasvas Badeni markkrahvkond territooriumilt kõvasti ja muutus Badeni suurhertsogiriigiks. Badeni suurhertsogiriik oli suveräänne riik kuni ühinemiseni Saksa keisririigiga aastal 1871. See jäi suurhertsogkonnaks aastani 1918, kui see sai Weimari vabariigi osaks nimega Badeni vabariik. Baden piirnes põhjas Baieri kuningriigi ja Hessen-Darmstadti suurhertsogkonnaga; läänepiir jooksis piki Reini jõge, mis eraldas seda Baieri Reini Pfalzist ja Alsace'ist tänapäeva Prantsusmaal; lõunas piirnes Badeni suurhertsogiriik Šveitsiga ja idas Württembergi kuningriigi, Hohenzollern-Sigmaringeni vürstkonna ja osaliselt Baieriga.
Pärast teist maailmasõda aastal 1945 lõi Prantsuse sõjaväeline valitsus endise Badeni lõunaosast Badeni liidumaa (algselt Lõuna-Baden), mille pealinn oli Freiburg. See Badeni lõunaosa kuulutas oma 1947. aasta põhiseaduses, et on vana Badeni tõeline järeltulija. Vana Badeni põhjaosa liideti Ameerika okupatsioonitsoonis Põhja-Württembergiga ja see kokku moodustas Württemberg-Badeni liidumaa. Mõlemad liidumaad said 1949 Lääne-Saksamaa moodustamisel selle liidumaaks.
Aastal 1952 liideti Baden Baden-Württembergi moodustamiseks Württemberg-Badeni ja Württemberg-Hohenzollerniga (Lõuna-Württemberg ja endine Preisimaa eksklaav Hohenzollern). See oli Saksamaa Liitvabariigi ajaloos ainus liidumaade liitmine.
Ajalugu
Baden sai alguse 12. sajandil, kui tekkis Badeni markkrahvkond ja jagunes hiljem mitmeks väiksemaks territooriumiks, mis ühendati aastal 1771. Aastal 1803 sai Badeni markkrahvkond Saksa-Rooma riigis kuurvürsti riigiks. See muutus oluliselt suuremaks Badeni suurhertsogkonnaks seoses Saksa-Rooma riigi lõpetamisega aastal 1806. Aastal 1815 ühines Baden Saksa Liiduga. 1848. aasta revolutsioonide ajal oli Baden revolutsioonilise liikumise keskus. Aastal 1849 oli see ainus Saksa riik, millest sai lühikeseks ajaks vabariik (Lorenz Brentano juhtimisel). Revolutsiooni Badenis surus maha peamiselt Preisi armee.
Rānchi
2011. aasta rahvaloenduse andmeil elas linnas 1 456 528 inimest.
Linnas asub Birla Tehnoloogiainstituut.
Rānchi Birsa Munda rahvusvaheline lennujaam asub 7 km kesklinnast lõunas.
Badeni suurhertsogiriik
Põhiseadus ja valitsus
Ülemkoda koosnes valitseva perekonna kõigist täisealistest printsidest, kõigi mediatiseeritud perekondade peadest, Freiburgi peapiiskopist, protestantliku evangeelse kiriku presidendist, kõigi ülikoolide ja tehnikakõrgkoolide saadikutest, kaheksast territoriaalaadli poolt neljaks aastaks valitud liikmest, kolmest kaubanduskoja esindajast, kahest põllumajanduskoja esindajast, ühest kaupmeeste esindajast, kahest linnapeast ja kaheksast suurhertsogi poolt nimetatud liikmest (kaks neist õigusfunktsionäärid).
Alamkoda koosnes 73 rahvasaadikust, kellest 24 valiti kindlate kogukondade kodanike poolt ja 49 maakogukondade poolt. Hääletada sai iga vähemalt 25-aastane meessoost kodanik, kes ei olnud süüdi mõistetud ega vaene. Valimised olid siiski kaudsed. Kodanikud valisid valijamehed, viimased valisid esindajad. Kojad kutsuti kokku vähemalt üle aasta. Alamkoda valiti neljaks aastaks, pooled liikmetest vahetati välja iga kahe aasta tagant.
Täidesaatev võim koosnes neljast osakonnast: sise-, välis- ja suurhertsogi asjad, rahandusasjad ja õigusasjad ning usu- ja haridusasjad.
Peamised tuluallikad olid otsesed ja kaudsed maksud, raudteed ja maavaldused. Raudteevõrku haldas riik ja see moodustas ainsa suure riigivõla allika.
Kõrgeimad kohtud asusid Karlsruhes, Freiburgis, Offenburgis, Heidelbergis, Mosbachis, Waldshutis, Konstanzis ja Mannheimis, kust kaebused läksid edasi ülemkohtusse (Reichsgericht) Leipzigis.
Rahvastik
19. sajandi alguses oli Baden markkrahvkonna pindala napilt 3400 km² ja rahvaarv 210 000. Hiljem omandas suurhertsogkond rohkem territooriume, nii et aastaks 1905 oli Badeni pindala 15 082 km² ja rahvaarv 2 010 728, kellest 61% olid katoliiklased, 37% protestandid, 1,5% juudid ja ülejäänud muude religioonide tunnistajad. Rahvastikust umbes pool oli sel ajal maarahvas, kes elas vähem kui 2000 inimesega kogukondades, samas rahvastiku tihedus oli umbes 130 inimest/km².
Riik oli jagatud järgmisteks kreisideks:
Suurhertsogkonna pealinn oli Karlsruhe ja tähtsate linnade seas olid peale ülalnimetatute Rastatt, Baden-Baden, Bruchsal, Lahr ja Offenburg. Elanikkond paiknes kõige tihedamalt põhjas ja Šveitsi linna Baseli lähistel. Badeni asukad olid erinevat päritolu, Murgist lõuna pool elavad inimesed põlvnesid alemannidest ja põhja pool elavad frankidest, samas Švaabi Juura sai oma nime selle kõrval asunud germaani hõimult (švaabid), kes elas Württembergis.
Geograafia
[[Pilt:Map of Baden (1806-1945).png|pisi|Baden aastatel 1806 kuni 1945:
{{legend|#ee9a69| Badeni suurhertsogkond }} {{legend|#99ae6a| Pfalzi kuurvürstkond (Baieri kuningriigi osa) }} {{legend|#b8db7c| Hesseni suurhertsogkond }} {{legend|#8e84b7| Hohenzollern (Preisi kuningriigi osa aastast 1850) }} {{legend|#fffcc8| Württembergi kuningriik }}
{{legend|#c0a062| Prantsuse keisririik (kuningriik aastatel 1814–48, jne.) }} {{legend|#e3556a| Šveitsi Konföderatsioon }} ]]
Suurhertsogkonna pindala oli 15 081 km2 ja see koosnes suurelt jaolt viljaka Reini oru idapoolest ja seda piiravatest mägedest.