cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Frida Kahlo
Mälestuse jäädvustamine
Talle on pühendanud tagasivaatavaid näitusi nii mõnigi kunstimuuseum, näiteks El Instituto Nacional de Bellas Artes del ciudad de México (1977), el Museo de Arte Contemporaneo de Chicago (1980) ja Londoni Whitechapeli muuseum (1982).
Kunstnikust on tehtud neli filmi: 1982. aastal dokumentaalfilm (lavastajad Wibke von Bonin, Roberto Guerra) ning 1984. ja 2002. aastal mängufilmid (lavastajad vastavalt Hayder Herrera ja Giovanni Troilo) ning 2019 kunstiline dokumantaalfilm. 2002. aasta mängufilmis pealkirjaga "Frida" (lavastaja Julie Taymor) mängis peaosa Salma Hayek; film kandideeris kuuele Oscarile ja võitis neist kaks.
Tobey Maguire
Tobias Vincent "Tobey" Maguire (sündinud 27. juunil 1975) on Ameerika Ühendriikide näitleja. Ta alustas karjääri 1990. aastatel, tuntud eelkõige Ämblikmehe osatäitjana samanimelises filmis. thumb|püsti|vasakul|Tobey Maguire, 2007
Yozgat
Yozgat on linn Türgis, Yozgati provintsi keskus. Asub 170 km Ankarast idas.
Ajalugu
Yozgati piirkond oli asustatud juba hetiitide ajal. 1398. aastal liideti Yozgat Osmanite riigiga.
Kodila-Metsküla
Kodila-Metsküla on küla Rapla maakonnas Rapla vallas.
Külas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 20 inimest. Kõik olid eestlased.
Koigi (Rapla)
Koigi on küla Rapla maakonnas Rapla vallas.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel elas külas 37 inimest. Neist 35 (94,6%) olid eestlased.
Valgeselg-kirjurähn
Ta sarnaneb paljus Eesti kõige tavalisema rähniliigi suur-kirjurähniga.
Välimus
Valgeselg-kirjurähnile on iseloomulik tugev valge ristvöödistus seljasulestikus ja roosakaspunane sabaalune. Isaslinnu pealagi on punane, emaslinnul must.
Levik ja elupaik
pisi|400px|left|Valgeselg-kirjurähni levila Valgeselg-kirjurähn on levinud Euraasia metsavööndis Skandinaaviast Kaug-Idani.
Eestis hinnatakse valgeselg-kirjurähni pesitsusaegset arvukust 3000–6000 paarile, talvist arvukust 4000–8000 isendile.
Ingo Normet
pisi|Ingo Normet 14. aprillil 2014 [[Eesti Teatriliit|Eesti Teatriliidus raamatuesitlusel]] Ingo Normet (8. juuni 1946 Tallinn – 8. september 2022) oli eesti teatripedagoog ja lavastaja.
Haridus
Ta lõpetas 1964 Tallinna 10. Keskkooli ja 1969 Moskva Riikliku Teatriinstituudi (GITIS) lavastaja erialal. Täiendas end 1981–1984 Leningradi Teatri- ja Kinematograafiainstituudis ja 1990. aastail Helsingi Teatrikõrgkoolis.
Töökäik
Aastatel 1969–1982 töötas ta lavastajana Endla teatris ja 1982–1991 oli seal peanäitejuht. Ühtlasi oli Normet 1973–1974 Tallinnfilmi režissöör (1973. aastast teine režissöör Grigori Kromanovi filmis "Briljandid proletariaadi diktatuurile").
1991. aastal sai temast Eesti Televisiooni Teleteatri pearežissöör.
Alates 1990. aastast tegutses ta õppejõuna Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikoolis, aastatel 1995–2011 oli kooli juhataja, alates 1996. aastast professor. Oli nelja lennu: XVI, XIX, XXI ja XXIII juhendaja, käivitas ametliku ja süsteemse lavastajaõppe ja lõi kooli teatrialase raamatukogu EMTA raamatukogu filiaalina.
Õpetanud ka Liège'is, Berliinis ja Helsingis. Üle 110 lavastuse Eesti ja Soome teatrites ning Eesti Televisiooni Teleteatris. Avaldanud teatriteoreetilisi artikleid.
Eesti Lavastajate Liidu esimees (1993–1995), Eesti Rahvuskultuuri Fondi nõukogu liige (1991–2017 ).
Lavastused
Aleksei Arbuzov, “Pihtimuste öö”   1968
Josef Topol, “Kass rööbastel” (esietendust ei toimunud, sest autor keelati NSV Liidus)   1968
Aleksandr Volodin, “Viis õhtut”   1969
John Patrick, “Kummaline missis Savage”   1969
Albert Koeney / Kaarin Raid, poeetiline kompositsioon “Vihmade vaikus”   1969
Miroslav Mitrovič, “Röövimine keskööl”   1969
Peter Weiss, “Kuidas härra Mockinpott hädast ja viletsusest pääses”   1969
Aleksandr Volodin, “Ärkamine”   1971
Maiju Lassila / Ingo Normet, “Tuletikke laenamas”   1971
Juhan Liiv / Ingo Normet, “Vaim ja tuluke”   1971 ETV
Agatha Christie, “Hiirelõks”   1971
Vaino Vahing, “Suvekool”   1972
Zorair Halaphjan, “Hällilaul”   1972
Valentin Katajev / Mati Unt, “Vikerkaarelill”   1972
P. E. Beaumarchais, “Figaro pulm”   1973
Juhan Liiv / Ingo Normet, “Valu”   1973
Leonid Žuhhovitski, “Sa ei tea, kui valus mul on”   1974
Samuil Aljošin, “Oli kord armastus”   1974
Molière, “Tartuffe”   1975
Ott Kool, “Maarja maal”   1975
Ingo Normet, “Jaapani muinasjutt”   1975
Jevgeni Švarts, “Tuhkatriinu”   1975
Boriss Vassiljev, “Ärge tulistage valgeid luiki!”   1976
Tennessee Williams, “Iguaani öö”   1976
Stanislav Grochowiak, “Püsime veel sadulas, härrased!”   1976
Ingo Normet, “Muinasjutt Siiami printsist”   1976
Jack Popwell, “Missis Piper juhib juurdlust”   1977
Anton Hansen Tammsaare / Ingo Normet, “Otto Almari nägemus”   1977
Kazys Saja, “Puutuvid”   1977
Maiju Lassila, “Tark neitsi”   1978
Henrik Ibsen, “Doktor Stockmann”   1978
Ingo Normet, “Hirvepoiss”   1978
William Shakespeare, “Mõõt mõõdu vastu“   1979
Mati Unt, “Doktor Noormanni kirjasõprade kokkutulek”   1979
Juhan Smuul, “Atlandi ookean”   1979
Paul-Eerik Rummo, “Tuhkatriinumäng”   1979
Ingo Normet / Hando Runnel, “Muinasjutt Pöial-Liisist”   1980
Piret Udikas, “Ühe ema lapsed”   1980
Thornton Wilder, “Meie linnake”   1980
Aleksandr Vampilov, “Vanem poeg”   1981
August Jakobson / Vaino Vahing, “Vaeste patuste alev”   1981
Valentin Katajev, “Puhkepäev”   1981
Agatha Christie / Edgar Allen, “Kutse mõrvale”   1982
Stephen Poliakoff, “Superdiskor”   1982
Hans Christian Andersen / Ingo Normet, “Näkineid”   1982
Ödön von Horváth, “Lood Viini metsadest”   1983
Kalle Käsper, “Doktor Stockmanni variant”   1983
Franc Pocci, “Sinihabe”   1983
Ott Kool, “Musta kassi öösel ei näe”   1984
Ivan Turgenev, “Kuu aega maal”   1984
Jean Anouilh, “Orniphle ehk Tuuleiil”   1984
Bertolt Brecht, “Mees on mees”   1985
Mihkel Tiks, “Vana Toomas”   1985
William Wycherley, “Provintsitar Londonis”   1985
Azat Abdullin, “Peremees”   1986
Ingo Normet, “Tuglase elu”   1986
August Kitzberg, “Libahunt”   1986
Ott Kool, “Reporterid”   1987
Lev Tolstoi, “Ja pimeduses paistab valgus”   1987
Mihhail Bulgakov, “Molière”   1987
Kersti Merilaas, “Pilli Tiidu”   1988
Mihhail Bulgakov, “Koera süda”   1988
György Spiró, “Aed”   1988
Raimond Kaugver, “Saturnuse lapsed”   1989
John Kander / Fred Ebb, “Zorbas”   1989
Bernard Slade, “Tuleval aastal samal ajal”   1989
Molière, “Don Juan”   1990
Astrid Lindgren, “Vahtramäe Emil”   1990
Peter Shaffer, “Must komöödia”   1991
Henrik Ibsen, “Kummitused”   1991
Gabriel Garcia Márquez, “Naine, kes saabus kell 6″   1992
Mihkel Mutt, “1991″   1992
Enn Vetemaa, “Lipugambiit”   1992
Enn Vetemaa, “Anatoomikumi etüüd”   1992–93
Neil Simon, “Biloxi Blues”   1992
Arthur Schnitzler, “Ringmäng”   1993
Jacob ja Wilhelm Grimm / August Kitzberg / Walt Disney / Ingo Normet, “Lumivalgeke ja seitse pöialpoissi”   1993
Madis Kõiv / Aivo Lõhmus, “Põud ja vihm Põlva kihelkonnan neljatõistkümnendämä aasta suvõl”   1993
Victor Hugo, “Angelo, Padua türann”   1994
Molière, “Ihnus”   1995
Samuel Beckett, “Godot’d oodates”   1996
William Shakespeare, “Eksituste komöödia”   1998
William Shakespeare, “Kuningas John”   1998
Arto Paasilinna / Jorma Kairimo, “Äikesejumala poeg”   1998
Molière, “Ihnur”   1999
Aleksis Kivi, “Nõmmekingsepad”   2000
William Shakespeare, “Eksituste komöödia”   2000
Pedro Calderón de la Barca, “Elu on unenägu”   2000
Hugo Raudsepp, “Mikumärdi”   2000
Ödön von Horváth, “Lood Viini metsadest”   2001
August Kitzberg, “Suur Kosjasõit”   2002
Ferenc Molnar, “Liilia”   2002 ED
Vaino Vahing, “Testament”   2003
John Millington Synge, “Martini ja Mary lugu”   2005
Arthur Miller, “Müügimehe surm”    2006
Mati Unt / H. Chr. Andersen, “Tinasõdur, baleriin ja siga”   2006
Anton Tšehhov, “Kajakas”   2006
A. H. Tammsaare, “Kuningal on külm”   2006
Reko Lundán / Ingo Normet, “Suurema kurbuseta”   2007
Tennessee Williams, “Iguaani öö”   2008
Mati Unt, “Räägivad”    2009
Variandid Shakespeare´i “Suveöö unenäost” Mendelssohn-Bartholdi sümfoonilises süidis “Suveöö unenägu”    2009
Kay Pollak, “Nii nagu taevas” 2009
M.Unt “Huntluts” 2010
G.C.Menotti „Vanatüdruk ja varas”   2010
V. Vahing “Pulmad”   2011
E. Hemingway “Viies kolonn”   2011
W. Shakespeare “Mõõt mõõdu vastu”   2012
Maurice Maeterlinck “Sinilind” 2013
Lapimaa
pisi|Lapimaa kaardil
Ingo Normet
Lavastused
Viiu Härm / Paul-Eerik Rummo „Körged, körged Köpu mäged“ 2014
Lapimaa
pisi|[[Saami lipp]]
Ingo Normet
Lavastused
Henrik Ibsen “Brand” 2014
Lapimaa
Lapimaa on saamide asuala praeguses Põhja-Norras, Põhja-Rootsis, Põhja-Soomes ja Koola poolsaarel.
Ingo Normet
Lavastused
W.Shakespeare / L.Sipari / L.Urpelainen “Romeo vs. Julia” 2015
Lapimaa
Ajalooline Lapimaa on jagatud Norra (Finnmark), Rootsi (Norrbotteni lään), Soome (Lapi maakond, Lapimaa lään) ja Venemaa Föderatsiooni (Murmanski oblast) territooriumite vahel.
Ingo Normet
Lavastused
Vaino Vahing “Mees, kes ei mahu kivile” 2017
Lapimaa
Kitsamalt võib Lapimaa tähendada Soome Lapi maakonda või Lapimaa lääni.
Ingo Normet
Lavastused
Jerome Kilty “Armas luiskaja” 2019
Isiklikku
Ingo Normeti vanemad olid kirjanik ja tõlkija Dagmar Normet ning helilooja Leo Normet. Ingo õde on ajakirjanik Haldi Normet-Saarna. Ingo Normeti esimene abikaasa oli tunnustatud lavastaja Kaarin Raid, nende abielust sündis poeg Ott Normet. Teist korda abiellus Ingo näitleja Tiia Kriisaga, nende poeg on Mart Normet.
Nominalism
Nominalism on keskajal tekkinud filosoofiasuund, mis pidas üldmõisteid vaid üksikesemete nimedeks.
Keskaegse nominalismi vastand oli realism.
Tänapäeval nimetatakse nominalismiks vaadet, mille kohaselt abstraktseid objekte pole olemas.
Ernst-Johannes Põdderi bareljeef
Ernst-Johannes Põdderi bareljeefiga mälestustahvel paigaldati kindral Ernst Põdderi mälestuseks tema 70. surma-aastapäeval 2002. aastal Barclay hotelli fuajeesse Tartus, aadressil Ülikooli tänav 8. Mälestustahvli autor on Airike Taniloo. Selles hoones asus aastatel 1920-1930 Eesti kaitsevägede 2. diviisi staap, mille ülemana Ernst Põdder teenis.
Eesti Metsaüliõpilaste Selts
Eesti Metsaüliõpilaste Selts on metsandust õppivate üliõpilaste organisatsioon. Selts asutati 1989. aastal metsandust õppivate üliõpilaste huvide kaitsmiseks.
Seltsil on üle 60 liikme. See võimaldab üritustel kogutud teadmisi ja kogemusi edastada suurele osale metsandusüliõpilastele – et noored oleksid õpitaval erialal läbilöögivõimelised, ei piisa ainult koolis käimisest, vaid selleks on vajalik ka eneseharimine kooliväliselt. Kogu seltsi tegevus tugineb kahele peamisele eesmärgile:
Ajalugu
Samal aastal varem oldi juba käidud külas Soome metsandusüliõpilastel ja neid ka Eestis võõrustatud. Soomlastel oli kaasas kõik eluks vajalik alates joogiveest tualettpaberini, tuldi avastama enda jaoks tundmatut maad. Väliskontaktid Soome ja teiste riikide üliõpilastega saidki proloogiks seltsi loomisele. Valmis põhikiri ja varsti pärast asutamiskoosolekut sai selts registreeritud EPA Õpetatud Nõukogus ja Tartu Linnavalitsuses. EMÜS sai juriidiliseks isikuks ja asutamise protseduur oli sellega läbitud.
Baltica-Borussia Danzig
pisi|right|Baltica-Borussia Danzig korporatsiooni värvid Corps Baltica-Borussia Danzig zu Bielefeld on vehklev ja värve kandev Bielefeldi ülikooli juures tegutsev üliõpilasorganisatsioon, mis on asutatud 3. novembril 1860.
Eesti Metsaüliõpilaste Selts
Ajalugu
Asutamisele järgneva aasta jooksul toimus esimene üldkoosolek, koguti tegevuseks vajalik stardikapital ning seltsile valiti oma värvid ja logo ning vastavalt nendel kujundati ka EMÜS lipp. Värvideks valiti roheline, sinine ja must – roheline sümboliseeris metsa, sinine taevast ja puhast vett ja must mulda, kuhu ajab oma juured Eesti mets. Logoks sai avanenud männikäbi, olles sümboliks uue metsapõlvkonna tekkimisele. Seltsi lipp õnnistati sisse Vigala Sassi poolt, rituaali käigus kõlas lipulaul ja anti lipuvanne.
Baltica-Borussia Danzig
Korporatsiooni värvid on alates 1952. aastast helesinine, must ja valge.
Eesti Metsaüliõpilaste Selts
Ajalugu
Korraldatud ürituste poole pealt väärivad äramärkimist teaduskonna aastalõpuball, Rootsi metsandusüliõpilaste võõrustamine 1990. aasta kevadel ja seltsi suvepäevad Võrtsjärve ääres. Liikmeid oli toona üle viiekümne, neist aktiivseteks võis lugeda pooled.
Baltica-Borussia Danzig
Ajalugu
Asutamisest alates on korporatsioon tegutsenud vaheaegadega erinevate nimede all erinevate ülikoolide juures:
Eesti Metsaüliõpilaste Selts
Ajalugu
Seltsi areng ja tegevus jätkus ka läbi majanduslikult raskete aastate. Kuna toetajaid oli raske leida, organiseerisid seltsi liikmed ennast brigaadidesse ja tegelesid õppetööst vabal ajal metsatöödega. “Praktika” kõrvalt leiti siiski aega et käia külas Prantsusmaa metsandusüliõpilastel ja neid 1992. aasta suvel ka ise võõrustada, samuti käidi metsa istutamas ja organiseeriti praktikaid nii Eesti kui Soomes. Metsamajas saadi oma käsutusse väike ruum ja paranesid võimalused organisatoorseks tööks.
Baltica-Borussia Danzig
Ajalugu
Korporatsiooni liikmete hulka on kuulunud teiste seas Oskar von Ekesparre, Reinhold Guleke (asutajaliige) ja Otto Wilhelm von Struve.
Eesti Metsaüliõpilaste Selts
Ajalugu
Aastatel 1993–1995 jätkus majanduslik kitsikus, samal ajal tingis korporatsioonide ja üliõpilasvalitsuste kiire arenguga seoses küsimus seltsi edasise rolli suhtes üliõpilasühendusena. Jätkati tihedat koostööd dekanaadiga ning räägiti kaasa õppetöö korraldamise aspektides, liikmed olid esindatud Üliõpilasesinduses. Selle kõrvalt jätkus veel mahti võtta vastu delegatsioon Soomest ning ise käia ära Šveitsis ja Saksamaal. Välisreisid said teoks suuresti tänu liikmestaatusele Rahvusvahelises Metsandusüliõpilaste Assotsiatsioonis ehk IFSA-s. Järgnevate aastate jooksul jätkati koostööd IFSAga, käidi Rootsis metsa istutamas ja külas Leedu metsandusüliõpilastel. Samuti toimus käik 1997. aasta juunis Rootsis toimunud ülemaailmsele metsandusnäitusele ELMIA WOOD. Arendati suhtlust metsandusringkondadega ja võeti osa konverentsidest Metsanädala raames. Korraldati palju talguid, näiteks sai järgemööda kolmel kevadel Soomaal käidud.
Heino Hankewitz
Heino Hankewitz (sündinud 20. jaanuaril 1954 Viru-Nigulas Lääne-Virumaal) on Eesti endine riigiametnik.
Haridus
Hankewitz lõpetas 1972. aastal Aseri Keskkooli ja 1986. aastal Tallinna Pedagoogikaülikooli eesti keele ja kirjanduse õpetaja erialal.
2002. aastal omandas ta Berliinis sotsiaalmänedžeri kutse.
Töö
Hankewitz on töötanud muu hulgas Aseri Keskkoolis pedagoogina ja ajalehe Säde toimetuses ajakirjanikuna.
Aastatel 1989–1995 töötas ta sotsiaalministeeriumis nõuniku, osakonnajuhataja asetäitja ja osakonnajuhatajana. 1997–1999 oli ta sotsiaalministeeriumi vanuripoliitika komisjoni (praegu eakate komisjon) esimene esimees. Ta on algatanud ja juhtinud mitmeid sotsiaalprojekte.
Ta on alates 1995. aastast Tallinnas tegutseva MTÜ Vanurite Eneseabi- ja Nõustamisühing (VENÜ) üks asutajaid ja juhatuse esimees. Aastatel 2006-2014 töötas ta Saksamaal Berliinis sotsiaal- ja heategevusorganisatsioonis Volkssolidarität. Aastaid on ta esindanud Eestit Euroopa Vanema Põlvkonna Liidu (EURAG) Peanõukogus.
Isiklikku
Heino Hankewitz on teist korda abielus. Esimesest abielust on tal kaks poega: USAs tegutsev ajakirjanik, veebiajakirja Estonian World tegevtoimetaja Sten A. Hankewitz ja endine Postimehe ajakirjanik, praegune ASi Milrem Robotics müügidirektor Gert D. Hankewitz.
Eesti Metsaüliõpilaste Selts
Ajalugu
Järgneva paari aasta jooksul viidi läbi õppeloengute sarja metsanduslikel teemadel, et tuua metsanduse praktikaga seotud külgi üliõpilasteile lähemale. Edukalt osaleti kutsevõistlustel Poolas, traditsioonilisteks on saanud ka osavõtmised metsandusüliõpilaste iga-aastastest kokkusaamistest välismaal ning heakorratööd ja ekskursioonid talvel-kevadel. Nii on käidud Saaremaal ja Ida-Virumaal saeveskites ja mõisaparkides.
2006. aastal taaselustati Järvselja Suvemängude traditsioon, mille eesmärgiks tuua kokku metsandusüliõpilased ja õppejõud ja veeta paar päeva looduses sportides. Järvselja on saamas oluliseks kohtumispaigaks ka koolitöövälisel ajal.
Seltsi olemasolu ja jätkusuutlikkus on eriti tähtis, seda enam et uus 3+2 õppesüsteem ülikoolides ei soosi organisatsioonilist tegevust, üliõpilastele jääb õpingute kõrvalt vähem aega. Koos käiakse jahil ning lisaks tavalistele koosolekutele leitakse ka aega, et saada kokku muudel üritustel. Tulevikku silmas pidades seisab seltsil ees ülesanne jätkata traditsioonilisteks saanud üritusi ning anda oma panus Eesti metsanduse arengusse läbi üliõpilaste harimise ja läbiviidavate projektide näol.
Järvselja suvemängud
Eesti Metsaüliõpilaste Selts taaselustas Järvselja suvemängud 2006. aastal. Suvemängud on päev täis sportlikku tegevust ja lusti koos oma sõpradega. Traditsiooniliselt võetakse mõõtu jalgpallis, võrkpallis, ümberjärve jooksus, metsamehe teatevõistluses, õppejõudude raievõistlusel. Lisaks nendele aladele veel kavas paadiralli, orienteerumine, laskmine, köievedu ja palju muud. Loomulikult ei puudu raske spordipäeva lõpus ka ühine lihaste lõdvestamine.
Järvselja suvemängud 2009 toimusid 13. juunil.
Jõgisoo
Jõgisoo (vanemates allikates ka Jõgisuu) on mitme küla nimi Eestis:
Viru-Nigula
Viru-Nigula on alevik Lääne-Viru maakonnas, Viru-Nigula valla keskus.
Viru-Nigulas asuvad kultuurimälestiste riiklikusse registrisse kantud Viru-Nigula kirik ja Maarja kabel.
Aadressil Maarja 2 asub kahekorruseline paekivist endine Viru-Nigula kihelkonnakooli hoone.
Uus-Inglismaa
250px|thumb|Uus-Inglismaa asukoht [[Ameerika Ühendriigid|Ameerika Ühendriikides]] 250px|thumb|Uus-Inglismaa suurim linn on [[Boston Massachusettsi osariigis]] 250px|thumb|USA vanim ülikool [[Harvardi ülikool asub Massachusettsi osariigis Cambridge'is]] Uus-Inglismaa (inglise keeles New England) on ajalooline ja kultuuriline piirkond Ameerika Ühendriikide kirdenurgas. See koosneb tänapäeval USA Maine'i, New Hampshire'i, Vermonti, Massachusettsi, Rhode Islandi ja Connecticuti osariigist.
Kirdes piirneb Uus-Inglismaa Kanada New Brunswicki provintsiga, loodes Kanada Québeci provintsiga, edelas USA New Yorgi osariigiga ja kagus Atlandi ookeaniga.
Loodus
Viimasel jääajal 18 tuhat aastat tagasi oli Uus-Inglismaa jääga kaetud. Seetõttu on Uus-Inglismaa pinnavormid jää kujundatud. Uus-Inglismaal on palju keskmise kõrgusega mägesid ning nende vahel palju väikseid järvi ja soid.
Uus-Inglismaale ulatub Apalatšide põhjaosa. New Hampshire'i osariigi kõrgeim tipp, Valgetes mägedes asuv 1918 m kõrgune Washingtoni mägi, on Apalatšide kõrguselt kolmas tipp; kõrgeim tipp Mitchelli mägi (2037 m) asub Põhja-Carolina osariigis. Vermont osariigi kõrgeim mägi Mount Mansfield (1339 m) ja Massachusettsi osariigi kõrgeim tipp Greylock (1063 m) asuvad Roheliste mägede mäeahelikus. Maine'i osariigi kõrgeim tipp on Sugarloaf (1291 m).
Uus-Inglismaa suurim ja pikim jõgi Connecticuti jõgi jagab Uus-Inglismaa põhjast lõunasse pooleks. See algab Maine'ist ja suubub Long Islandi väina. Jõgi on 655 km pikk. Uus-Inglismaa suurimad järved on Vermonti ja New Yorgi osariigi piiril asuv Champlain, Maine'i osariigis asuv Moosehead ja New Hampshire'i osariigis asuv Winnipesaukee.
Kliima
Uus-Inglismaal on niiske mandriline kliima. Põhja pool, Maine'i, New Hampshire'i ja Vermonti osariigis, on mõõdukad suved ja külmad talved. Lõuna pool, Connecticuti, Massachusettsi ja Rhode Islandi osariigis, on soojad suved ja külmad talved. Uus-Inglismaa madalaim temperatuur –45,6 °C registreeriti 30. detsembril 1933 Vermonti osariigis Bloomfieldis ja 2009 Maine'i osariigis Big Black Riveris.
Uus-Inglismaa on kaetud üldiselt heitlehiste metsadega. Sügis saabub Uus-Inglismaale tavaliselt varem kui teistesse USA piirkondadesse ning sel ajal muutuvad Uus-Inglismaa metsad väga värvikirevaks. Seegi meelitab kohale turiste.
12. aprillil 1934 registreeriti Washingtoni mäe observatooriumis kõigi aegade kiireim tuul 372 km/h.
Ajalugu
Esimesena jõudsid eurooplastest Uus-Inglismaale 1620. aastal puritaanidest palverändurid Mayfloweri pardal. Nad lahkusid Inglismaal Plymouthist 6. septembril (vana kalendri järgi; uue kalendri järgi 16. septembril) 1620. Esimesena nägid nad maad 9. (19.) novembril Cape Codi poolsaare juures. Kuigi nad plaanisid seilata lõunasse, Virginiasse, olles sealsetelt kolonistidelt saanud loa sinna asula rajamiseks, pidid nad talvise mere tõttu sellest loobuma ning nad jäid ankrusse Cape Codist põhjas, tulles maale 11. (21.) novembril. Nad rajasid Plymouthi koloonia, mis on üks varasemaid eurooplaste kolooniaid tänapäeva USA maa-alal. Pärimuse järgi sai Plymouthi kolooniast alguse tänapäeval USA-s ja Kanadas tähistatav tänupüha.
Hiljem rajasid inglased veel New Hampshire'i provintsi (1623), Massachusettsi lahe (Massachusetts Bay) koloonia (1629; 1691 liideti Plymouthi kolooniaga) ja Connecticuti koloonia (1633). 1636. aastal ekskommunikeeriti teoloog Roger Williams Massachusettsi lahe kolooniast selle puritaanidest juhtide poolt, ning ta rajas Providence'i istanduse (1636), millest hiljem kasvas välja Rhode Island. Rhode Islandi ja Providence'i istanduses kuulutati Inglise kuninga Charles II 1663. aasta hartaga välja usuvabadus, mispeale asus sinna ümber palju tagakiusatud rühmi, näiteks kveekerid. Kuigi Rhode Islandi kolonistide suhted kohalike indiaanihõimudega olid suhteliselt rahulikud, siis teiste Uus-Inglismaa kolooniatega oldi tihti sõjajalal.
18. sajandil olid Uus-Inglismaa asumaad ühed aktiivseimad iseseisvuse taotlejad Briti impeeriumist. 19. sajandil mängis ta olulist rolli orjanduse kaotamise vastases liikumises ja oli ühtlasi esimene piirkond Ameerikas, kus toimus industrialiseerumine. Sealt pärinevad esimesed olulised Ameerika kirjanikud ja filosoofid. Uus-Inglismaal asub hulk mainekaid Ameerika Ühendriikide ülikoole ja sealt on alguse saanud ka tasuta üldhariduse andmine USA-s.
Uus-Inglismaalt pärineb USA vanim otsedemokraatia vorm – linnakoosolek. See pärineb juba 17. sajandist. Uus-Inglismaal on ka maavalitsused praktiliselt kaotatud – maakonnad eksisteerivad tihti vaid statistilistel eesmärkidel ja osariigi administratiivallüksusteks ongi asulad ise, näiteks Rhode Islandis kaotati maavalitsused juba 1846. aastal.
Rahvastik
Uus-Inglismaa elanikud on enamikus iiri (19,2%), itaalia (13,6%), prantsuse (13%) või inglise (11,9%) juurtega. Iiri juurtega elanikud on esikohal Massachusettsis (22,2%), itaalia juurtega elanikud Rhode Islandis (18,6%) ja Connecticutis (18,4%) ning prantsuse juurtega elanikud Kanada piiri äärsetes Maine'is (24%), New Hampshire'is (23,8%) ja Vermontis (21,9%).
Piirkond on üks USA jõukamaid, seal esineb ka riigi muude piirkondadega võrreldes kõige vähem kuritegevust, abielulahutusi ja teismeliste rasedust. New Hampshire'is puuduvad tulu- ja müügimaks.
Uus-Inglismaa valijad eelistavad hiljutistel valimistel üldiselt Demokraatliku parteid, viimane Vabariikliku partei kandidaat, kes võitis kogu Uus-Inglismaal oli Ronald Reagan 1984. aasta valimistel. Viimane Vabariikliku partei kandidaat, kes võitis mõnes Uus-Inglismaa osariigis, oli George W. Bush 2000. aasta valimistel. Donald Trump võitis 2016. aastal Maine'i teises kongressionaalringkonnas, kuid ei võitnud osariigis rahvahääletust. Regioon on USAs kõige liberaalsem, ning kõige vähem religioossem – Vermont (56,3%), Maine (51,1%), New Hampshire (49,2%) ja Massachusetts (46%) on riigi neli kõige ateistlikuimat osariiki, ka Rhode Island (41%) ja Connecticut (40,4%) on ebareligioossete osariikide esikümnes. Ka regiooni suurima linna Bostoni kõik linnapead alates 1930. aastast on olnud Demokraatliku partei liikmed. New Hampshire samas paistab silma oma libertaarse poliitika poolest, mistõttu osariigi valijad hääletavad Vabariikliku Partei poolt mõnikord suurema protsendiga – näiteks 2016. aasta valimistel võitis Hillary Clinton seal vaid napi 0,37% hääleenamusega.
Tripoli
pisi|400px|Tripoli (Foto: Patrick-André Perron) Tripoli (kreeka Trípolis/Τρίπολις 'kolm linna', araabia Ţarābulus/طرابلس) on Liibüa pealinn ja suurim linn. Asub Vahemere kaldal.
Tripoli on Liibüa peamine sadam, kaubandus- ja tööstuskeskus.
Ajalugu
Tänapäeva Tripoli kohale asutasid foiniiklased 7. sajandil eKr Oea linna. Hiljem läks linn kreeklaste koloonia Kürenaika, seejärel Kartaago võimu alla.
2. sajandi lõpus eKr kuulus linn Rooma riigi Aafrika provintsi ja kandis nime Regio Syrtica. 3. sajandi alguses tunti Oea, Sabratha ja Leptis Magna linnasid nime all Regio Tripolitana. Arvatavasti oli Leptis Magnast pärit Septimius Severuse ajal tegemist eraldi provintsiga.
Kuna Tripoli on olnud pidevalt asustatud, ei ole sellest ajastust ehitisi peaaegu säilinud.
9. sajandi Pärsia ajaloolase al-Baladhuri järgi hõivasid Tripoli juba 642. või 643. aastal muslimid. Linn oli Fatimiidide, seejärel Mamelukkide dünastia võimu all. Mingil perioodil kuulus see Almohaadide impeeriumisse ja Hafsiidide kuningriigile.
1510. aastal hõivas linna Hispaania sõjamees Pedro Navarro, 1523. aastal anti see Malta ordule. Ordu eesmärk oli hoida linna sattumast kristlaste laevaliiklust kimbutanud berberi piraatide kätte. 1551. aastal alistus linn Osmanitele. 16. kuni 19. sajandini oli Tripoli vaheaegadega Osmanite riigi osa.
1911. aastal kuulutas Itaalia oma Tripolis elavate kodanike kaitsmise ettekäändel Osmanite riigile sõja. Järgmisel aastal sõlmitud rahulepinguga läksid Tripolitaania, Kürenaika ja Fezzani provintsid Itaalia võimu alla.
1943. aastal hõivasid Tripoli liitlasväed ja kuni Liibüa iseseisvumiseni 1951. aastal haldas linna Suurbritannia.
2014–2017 ei maandunud kodusõja tõttu Liibüa pealinnas Tripolis asuvas rahvusvahelises lennujaamas Tripoli International reisilennukeid. 2016. aastal alustati lennujaama taastamist. Reisilennukid maanduvad lennujaamas taas alates 2017. aastast, mil Liibüa lennuettevõttele Libyan Airlines kuuluv lennuk Bombardier maandus Tripoli Internationalis.
Rabapüü
Rabapüü (Lagopus lagopus) on kanaliste seltsi faasanlaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Briti saartel on ta tuntud ka keldi rabapüüna, mida varem peeti eraldi liigiks. Tegu on paikse liigiga, kes tegutseb metsades, Põhja-Euroopa nõmmedel, Skandinaavia tundrates ning Siberis, Alaskal ja eriti Põhja-Kanadas Newfoundlandi ja Labradori provintsis. Suvel on linnud laigulise sulestikuga ja peaaegu üleni pruunikad, talvel aga üleni valged, vaid mõned sabasuled on mustad (Briti populatsioonidel ei esine talvesulestikku). Liigina on ta vähe muutunud võrreldes pleistotseeni aegse linnuga, kes rändas tundrates. Munemine leiab aset kevadel, pinnasesse kraabitud lohku munetakse 4–10 muna. Kuni pojad on noored, hoolitsevad nende eest mõlemad vanalinnud. Pojad söövad putukaid ning noori taimevõrseid, täiskasvanud linnud on täiesti herbivoorsed ja söövad suvel lehti, õisi, pungi, seemneid ja marju. Talvel söövad nad pajupungi, noori pajuoksi ning kääbuspõõsastike oksi ja pungi.
Kirjeldus
Rabapüü on keskmise kuni suure territooriumiga maapinnal pesitsev lind ning on kõige arvukam kolmest püüliigist. Isased ja emased on enam-vähem ühesuurused, kaaludes 430–810 grammi. Täiskasvanu kehapikkus on 35–44 cm ning tiiva siruulatus jääb vahemikku 60–65 cm. Tal on sügav rindmik, küllaltki pikk kael, lai nokk, lühike ümar saba ning jalgu katab lühike sulestik. Suvel on isaslindude sulestik marmorjalt pruunikas, kael ja rindmik on punaka varjundiga, saba on must ja tiivad altpoolt valged. Muidu silmatorkamatud lokutid silmade kohal muutuvad punaseks ja on paaritumishooajal väljapaistvad. Emaslinnud on sarnase välimusega, aga puuduvad lokutid silmade kohal ning kere alakülge katavad hajusa mustrina pruunid ja valged suled. Talvel muutub nii isastel kui emastel sulestik täielikult valgeks, välja arvatud mõned mustad sabasuled. Noorlinnud sarnanevad täiskasvanud isenditega.
Viru-Jaagupi
Viru-Jaagupi on alevik Lääne-Viru maakonnas Vinni vallas.
Rabapüü
Kirjeldus
Rabapüüd saab eristada lähedalt suguluses olevast lumepüüst selle järgi, et rabapüü on suurem ja paksema nokaga, ka ei istu rabapüü üldiselt puudel. Lumepüü eelistab kõrgemaid kohti ja lagedamaid elupaiku. Suvel on rabapüü sulestik pruunim ning talvel puudub isasel rabapüül must triip silmade ja noka vahel, nagu on lumepüül. Valgesaba-püü, kes elab Põhja-Ameerikas, on rabapüüst väiksem ning tal on valge saba ja hallikirju pruunikas sulestik, valgete sulgedega ääristatud tiivad ja valge kõhualune. Valgesaba-püü elutseb alaliselt puupiirist kõrgemal.
Viru-Jaagupi
Alevik paikneb 15 km maakonnakeskusest Rakverest kagus. Alevikku läbib Rakvere–Luige maantee. Viru-Jaagupi piirkonna küladeks on - Kehala, Kannastiku, Aruküla, Kulina, Küti, Voore, Allika ja Saueaugu. Maastikuliselt asub Viru-Jaagupi Pandivere kõrgustiku idanõlval paikneval tasandikul. Kõrgus üle merepinna on 120–130 meetrit.
2005. aastal oli alevikus 435 elanikku, 2015. aastal 383 elanikku ning 2022. aastal 356 elanikku.
Rabapüü
Kirjeldus
Rabapüül on madala kõlaga kurguhäälne kärisev häälitsus, mis meenutab mootorsae käivitamist vaheldumisi kloppimist meenutava heliga. Mängides teeb isaslind kõrisevat ja haukumist meenutavat häält.
Viru-Jaagupi
Viru-Jaagupis asub kirik, koolimaja, erinevad mälestusmärgid, kauplused ja discgolfipark. Discgolfipark on rajatud 2020. aastal Vinni valla kaasava eelarve raames.
Rabapüü
Taksonoomia ja süstemaatika
Rabapüü teaduslik nimi Lagopus lagopus on tuletatud vanakreeka sõnast lagos (λαγως) “jänes“ + pous (πους) “jalg“, mis viitab linnu sulgedega kaetud jalgadele, tänu millele on kergem külmunud maastikul hakkama saada.
Alamliigid
pisi|Emaslind pisi|Talvesulestikus rabapüü On kirjeldatud 19 alamliiki, kuid mitte kõik neist ei vasta arvatavasti alamliigi kriteeriumitele. Enamik neist erinevad välimiku osas väga vähe, kuigi keldi rabapüü (L.I. scoticus) on teistest üsna erinev. Taksonoomia on segadust tekitav osalt seetõttu, et liigi sulestik muutub mitu korda aastas nii värvilt kui ka mustrilt ja ka suvine sulestik on väga varieeruv. Leviku järgi eristatakse järgnevaid alamliike:
Viru-Jaagupi
Piirkonnas toimetab kohalik MTÜ Viru-Jaagupi Kogukonna Selts, kes korraldab alevikus erinevaid üritusi.
Rabapüü
Alamliigid
Rabapüü ristub sageli tedrega ja laanepüüga ning vahel ka metsisega, kuusepüüga ja lumepüüga. Pleistotseeni ajal oli rabapüü Euroopa mandril laialt levinud. Autorid, kes tunnistavad paleoalamliike, on kirjeldanud Pleistotseeni rabapüüd (L.I. noaillensis, kuigi vanem nimetus medius võib olla õigem). See rabapüüst vähe erinev liik arenes Pliotseeni-aegsest Lagopus atavus 'est ja on rabapüü eellaseks. Pleistotseeni rabapüü levik oli laialdane Weichseli jäätumiseni, mil liik taandus koos tundratega põhja poole.
Viru-Jaagupi
pisi|442x442px|Droonifoto pisi|442x442px|Viru-Jaagupi kirik
Sport, vaba aeg
Viru-Jaagupis on võimalik tegeleda erinevate spordialadega. Viru-Jaagupist (Kannastiku külast) algav kergliiklustee kaudu on võimalik liigelda Rakveresse (15km) või isegi Haljalasse.
Rabapüü
Levik ja elupaigad
Rabapüü on levinud boreaalsetes piirkondades. Ta elab Kanadas, Ameerika Ühendriikides, Hiinas, Mongoolias, Venemaal, Kasahstanis, Tšehhis, Soomes, Norras, Rootsis, Eestis, Lätis, Leedus, Saksamaal, Ühendkuningriigis, Iirimaal ja Hispaanias. Ta elutseb peamiselt subalpiinsetes ja lähisarktilistes elupaikades, näiteks hõredates männikutes ja kaasikutes, paju- ja lepavõsas, kanarbikunõmmedel, tundrates ja mägede nõlvadel. Talvel võivad emas- ja noorlinnud liikuda merepinnale lähemale ning otsida varju orgudest või tihedama taimestikuga aladelt, isaslinnud seevastu jäävad tavaliselt subalpiinsesse piirkonda. Keldi rabapüü on tavaline Põhja- ja Lääne-Britannia kanarbikunõmmedel ning paiguti Iirimaal.
Viru-Jaagupi
Sport, vaba aeg
Viru-Jaagupi Koolimaja territooriumil saab mängida kunstmuruväljakul nii jalg-, korv- kui ka võrkpalli. Samas kohas on ka suur spordi- ja mänguväljak.
MTÜ Viru-Jaagupi Kogukonna Seltsi algatusel valmistati koolimaja territooriumile Viru-Jaagupi tunnetusrada, kus saavad kõik huvilised tunnetada eri materjalide teravusi ja kumerusi. Lisaks meelelahutuslikule poolele on rajal teraapiline mõju, sest talla all on palju punkte, milleni erinevad tekstuurid ja materjalid jõuavad.
Discgolfi harrastajatel on võimalik läbida 18-korviline rada, mis algab Viru-Jaagupi Kesk 1 aadressil ning rada läheb läbi Viru-Jaagupi kaasiku.
Rabapüü
Toitumine
Rabapüü dieet varieerub vastavalt aastaajale. Ta on suurema osa elust taimtoiduline, toitudes erinevatest taimedest ja taimeosadest. Noorlinnud võivad toituda ka putukatest, kuna neil ei ole veel välja arenenud umbsoolt ja nad ei suuda taimset materjali veel täielikult seedida. Suvel on lindude dieet mitmekesine ja võib koosneda marjadest, õitest, lehtedest, seemnetest ning noortest võrsetest.
Alaskal toituvad täiskasvanud linnud peamiselt pajudest – suvel lehtedest, talvel ja varakevadel pungadest, noortest võrsetest ja urbadest, mis katavad lindude põhilise toiduvajaduse. 21. sajandi alguses hakkasid Alaska tundras laiemalt levima puhmastikud, mis arvatavasti mõjutab rabapüüde talvist toidulauda. Kuna rabapüüd söövad noori võrseid, pungi ja lehti, siis kujundavad nad oma elupaiga maastikku. Sügava lumega ei pääse linnud ligi väiksematele lumega kaetud puhmastikele ja söövad vaid neid liike, mille oksad ulatuvad lumikatte alt välja. Ühes uuringus leiti, et rabapüüd sõid ära 90% neile kättesaadavatest alaska pajude pungadest. See takistab pajude kasvu, mõjutades kogu ökosüsteemi. Talvedel, mil lund on keskmisest vähem, ei tee rabapüüd pajudele suurt kahju, kuna nad toituvad siis lisaks pajupungadele ka madalama kasvuga taimeliikidest. Arvatakse, et arktiliste alade haljamaks muutumine mõjutab rabapüüde populatsiooni.
Viru-Jaagupi
Ajalugu
Viru-Jaagupi asukohas on Taani hindamisraamatus mainitud Rõhu küla. See ala kuulus 13. sajandi algul Lemmu (Lemmun, Laemund) muinaskihelkonda. Viru-Jaagupi kirikukihelkond oli väiksem ja tekkis arvatavasti 1220. aastail. Viru-Jaagupi asula oli kihelkonna keskuseks nii administratiivselt kui ka kultuuriliselt. Seal asub Viru-Jaagupi kirik.
Kuni 1950. aastani kuulus alevik administratiivselt Küti valla koosseisu. Siis vallad kaotati ja moodustati Viru-Jaagupi külanõukogu. 1982. aastal viidi külanõukogu administratiivkeskus Vinni ning külanõukogu nimetati ümber Vinni külanõukoguks.
Rabapüü
Käitumine
Väike osa isaslindudest on polügaamsed, kuid enamik monogaamsed. Nad on pühendunud nii pesa kui paarilise kaitsmisele, eriti haudumisperioodil. Sellel ajal võivad suurimaks ohuks olla liigikaaslased. Kuigi täiskasvanud rabapüüd on taimtoidulised, söövad tibud ka putukaid. Enamikul teistel kanalastel hoolitseb vaid emaslind tibude eest, aga rabapüü isaslind aitab nii toitmise kui tibude kaitsmisega. Ta võib võtta hoolitsemise täielikult üle, kui emaslind sureb. Eriti kaitseb isane järglasi kiskjate eest ning nii emaslind kui isaslind võivad sissetungijaid rünnata või neid eemale meelitada, teeseldes murtud tiiba. Siiski on tibud vastamisi paljude ohtudega, nagu näiteks rebased, röövlinnud, teistest maha jäämine, ilmastikuolud ja parasitaarhaigused nagu koktsidioos. Vähem kui 35% tibudest elab 11 kuu vanuseks ja vaid üksikud neist jõuavad suguküpsuseni. Soodsatel aegadel võivad aga paljud järglased ellu jääda, rabapüü populatsioonile on omane väga suur muutlikkus.
Viru-Jaagupi
Ajalugu
1999. aastal moodustati Vinni valla Viru-Jaagupi osavald.
Rabapüü
Käitumine
Septembris hakkavad linnuperekonnad moodustama parvesid. Emased ja noorlinnud rändavad talvituma soodsamatesse paikadesse, mis võivad olla 160 km kaugusel nende pesitsuskohtadest. Isased võivad samuti moodustada väiksemaid parvi, kuid tavaliselt ei rända nad nii kaugele nagu emased.
Sümboolika
Rabapüü on Alaska tunnuslind.
Viru-Jaagupi
Hariduselu
Viru-Jaagupi Noorsoo kasvatuse Selts avas 1908. aastal Viru-Jaagupis uue paekivist koolihoone. Esimene koolijuhataja oli Julius-Osvald Kaljuvee. Kool töötas algul algkoolina, siis 6-klassilise koolina, seejärel 7-klassilise koolina, aastatel 1957–1965 Viru-Jaagupi keskkoolina. Keskkooli lõpetas viis lendu. Alates 1965. aastast oli Viru-Jaagupis 8-klassiline kool. Koolis oli avatud ka õhtukool töötavatele inimestele, kelle haridustee oli katkenud. Kool oli vahepeal ka 9-klassiline, siis põhikool, vahetult enne sulgemist 2001. aastal töötas algkoolina. Endises koolimajas asuvad Viru-Jaagupi raamatukogu ja noortekeskus ning kuni 2019. aastani ka Viru-Jaagupi muuseum. (Viru-Jaagupi Muuseumi nime muudeti 29.8.2019 Vinni Vallavolikogu määrusega nr 13), uueks nimeks sai Vinni Vallamuuseum ja asukohaks Vinni alevik.)
Rabapüü
Kaitsestaatus
Liik on maailmas laialt levinud ega ole haruldane. IUCN on rabapüü on klassifitseerinud soodsas seisundis liigiks. Ehkki mõnes piirkonnas arvatakse arvukust kahanevat, on rabapüü üldine arvukus ligikaudu 40 miljonit isendit.
Viru-Jaagupi
Majandus
Enne teist maailmasõda elasid ja töötasid Viru-Jaagupis käsitöölised (rätsepad, sepad-lukksepad), kaupmehed (avatud oli mitu poodi), õpetajad, ametnikud (post ja side, teemeister), politsei, apteeker (apteek töötas aastatel 1904–2000), elukutseline fotograaf (J. ja V. Varimõis), oli pank (Viru-Jaagupi Ühispank, asutatud 1911).
Nõukogude perioodil asusid alevis MTJ ning hiljem kolhooside ja sovhooside keskused (toimus pidev majandite liitmine suuremaks). 1970. aastate esimesel poolel liideti Viru-Jaagupi sovhoos Vinni näidissovhoosiga. Enamik asula inimesi töötaski sel perioodil majandis. Teine suurem tööandja oli pärast sõda Teedevalitsuse teemeistri piirkond. 1980. aastatel rajas Vinni sovhoos majandi vajaduste tarbeks uue puidutsehhi.
Viru-Jaagupiga seotud tuntud inimesi
pisi|Kristjan Raud
Rabapüü
Kaitsestaatus
Eestis on rabapüü väga haruldane ja kuulub seetõttu kaitstavate liikide I kategooriasse. Liigi levik piirdub siin vaid Ida-Virumaa soodega. Pesitsusegset arvukust hinnati 2008.–2012. aastal 30–50 paarile.
Viru-Jaagupi
Viru-Jaagupi kihelkond
pisi|582x582px|Viru-Jaagupi kihelkonna värvid Viru-Jaagupi kihelkond hõlmas Virumaal nüüdse Vinni valla põhiosa (v.a Kadila ümbrus) ning Rägavere valla läänepoole. 13. sajandi alguses kuulus Viru-Jaagupi kihelkonna ala Lemmu (Lemmun, Laemund) muinaskihelkonda. Viru-Jaagupi kirikukihelkond tekkis arvatavasti 1220. aastail. 15. ja 16. sajandil oli Viru-Jaagupi ajuti Rakvere kiriku abikogudus. Viru-Jaagupi pastor oli 1697–1710 Christian Kelch ja 1933–48 Jaan Kiivit. 26. VIII 1708 toimus Vinni lähedal Põhjasõja viimane Eesti pinnal peetud välilahing. 1867 eraldati Viru-Jaagupi kihelkonnast Tudulinna ja Rannapungerja ümbrus uuesti rajatud Iisaku kihelkonda. Talusid osteti päriseks peamiselt 1880. aastail.
Viru-Jaagupi kihelkonna vallad alates 1866
pisi|356x356px|Viru-Jaagupi koolimaja
Kihelkonnakool
Viru-Jaagupi koolimaja
Jõgitiir
Jõgitiir (Sterna hirundo) on tiirlaste sugukonda tiiru perekonda kuuluv linnuliik.
Jõgitiir on keskmise suurusega lind. Ta kaalub 100–175 grammi. Ta on hakist väiksem, pikkade ja kitsaste tiibadega, mille pikkus on 26–29 cm. Saba on sügava sisselõikega. Hundsulestikus on ta ülapool hele-sinihall, alapool valge, lagipea must. Nokk on punane musta tipuga. Kolju pikkus on 8 cm.
Jõgitiir sarnaneb randtiiruga. Neid saab eristada jõgitiiru musta nokaotsa järgi (randtiirul on see punane). Jõgitiirul on suhteliselt pikemad jalad ja lühem saba kui randtiirul, istuva jõgitiiru saba ei ulatu üle tiivaotste.
Jõgitiir lendab kergelt ja väsimatult, tihti õhus peatudes ja tiibadega rapeldes. Seejärel võib ta vette söösta ja sealt saagi haarata. Ta võib hetkeks ka üleni vee alla jääda. Maapinnal kõnnib ta vähe ja vastumeelselt, aga mõnikord kuumal ajal ujub vee peal.
Jõgitiir sulgib kaks korda aastas. Pesitsusjärgne sulgimine algab juuli lõpul või augusti algul ja lõpeb talvituspaigas, vahel alles jaanuaris-veebruaris. Pesitsuseelne sulgimine toimub täielikult talvituspaikades, veebruaris-märtsis.
Jõgitiir kuulub soodsas seisundis liikide hulka, aga Eestis kaitstavate liikide III kategooriasse. Eestis ta arvukus väheneb. Jõgitiire ohustab pesade tallamine.
Pesitsemine
Jõgitiir pesitseb jõgede ja järvede ääres ning mererannikul. Ta eelistab kasina taimestikuga liivast, kruusast või soolakuranda. Ta sallib ka põõsaste ja puude lähedust.
Vahel pesitseb jõgitiir ka eraldi paarina, aga sagedamini kolooniana. Kolooniasse võib kuuluda tuhandeid paare. Vahel on need segakolooniad koos teiste kurvitsaliste ja tiirudega. Eesti suurimates kolooniates on loendatud umbes 300 lindu.
Jõgitiirud saabuvad pesitsuspaika alles pärast jääminekut, aprillis-mais. Varsti pärast saabumist toimuvad mängulennud. Vahel tõusevad mõlemad linnud kõrgele õhku ja planeerivad siis allapoole. Tihti mängivad linnud maapinnal, sealjuures saba kergitades ja pead noogutades. Isaslind toidab rituaalselt emast.
Pesad paiknevad lihtsalt maapinna lohus, mis on rohuga kasinalt vooderdatud, 8–10 cm läbimõõduga ja varjamata. Pesad on üksteisest koloonia kohta suhteliselt kaugel: nende vahe on 3–4 meetrit.
pisi|Noor jõgitiir Täiskurnas on 2-3, vahel 4 muna. Munetakse mais-juunis. Linnud saavad suguvõimeliseks aastavanuselt, aga aastavanused linnud pesitsevad pisut hiljem kui vanemad linnud. Munade põhitoon on väga muutlik, kuid sagedamini pruunikashallid tumedate laikude ja tähnidega. Muna on 38–50 mm pikk ja 29–32 mm lai. Mõlemad vanalinnud hauvad mune, kokku 20–22 päeva. Haudumine algab juba esimese muna munemise järel. Sellepärast on pojad pesas eri vanusega ja nooremad surevad sageli nälga.
Vanemad kaitsevad pesa aktiivselt ja ründavad ägedalt kõiki, kes neile vaenlaste moodi tunduvad, eriti emaslind. Isaslind toob poegadele toitu.
Pojad kasvavad kiiresti. Vastsündinud pojad kaaluvad 12–15 g, viiepäevased pojad 38 g ja kümnepäevased 87 g. Juba kahepäevaselt käivad nad pesast väljas, ent söögiajaks tulevad pessa tagasi. Ujuma hakkavad nad väga noorelt ja 24 päeva vanuselt nad lennuvõimestuvad. Varsti algavad hulgulennud toidu otsimiseks. Hulgulennud lähevad sügisrändeks üle levila põhjaosas septembris, lõunaosas oktoobris.
pisi|Jõgitiir toidab poega
Toitumine
Jõgitiir sööb ainult loomset toitu. Põhiosa toidust moodustab peenkala. Palju sööb ta putukaid: mardikaid, kiile, kaerasorisid ja rohutirtse. Ta sööb ka limuseid, vähilaadseid ja usse. Kohtades, kus rändtirtsud sigivad, teeb jõgitiir nende söömisega suurt kasu.
Teistest sagedamini esineb toiduparasitismi: jõgitiir ründab kalapüüdmisest väsinud liigikaaslast ja võtab talt kala ära. Niisugustest rünnakutest õnnestub ainult kümnendik ja see võtab nii palju energiat, et tasub ennast ära üksnes suurte kalade korral või kui kalapüük on sombuse või vihmase ilma tõttu raskendatud.
Ace of Spades
Ace of Spades tähendab inglise keeles kaardimängu üht kõige kõrgemat kaarti: potiässa ehk padaässa, kuid see võib viidata ka muule.
Merisiig
Merisiig ehk siig (Coregonus lavaretus lavaretus L.) on kalaliik lõhelaste (Salmonidae) sugukonna siia perekonnast. Merisiig on saleda kehakuju, hõbedaste külgede, tömbi ninamiku, valge kõhu ja väikese peaga kala. Sabavarre alguses on lõheliste seltsile omane rasvauim. Ta asustab kogu Läänemerd ja on üsna tavaline. Eestis elab merisiig kõikides rannikuvetes ning Pärnu ja Narva jões.
Uime-ja soomusvalemid
Seljauime valem: S III–V 8–12. Seljauimes on hargnemata kiiri 3–5, hargnenud kiiri 8–12.
Rinnauime valem: R I 13–17. Hargnemata kiiri on üks, hargnenud kiiri 13–17.
Kõhuuime valem: K II (8)9–12. Hargnemata kiiri on kõhuuimes kaks, hargnenud kiiri 9–12, harva 8.
Pärakuuime valem: P III–V 9–14. Hargnemata kiiri on 3–5, hargnenud kiiri 9–14.
Lõpusepiisid on merisiial 13–26.
Soomusvalem on 82 10–13/8–10 106.
Küljejoones on siial 82–106 soomust, küljejoonest üleval pool on 10–13 pikirida soomuseid, küljejoonest allpool 8–10 pikirida soomuseid.
Süstemaatika
Merisiig kuulub lõhilaste (Salmonidae) sugukonda, siia perekonda. Eestis kuulub samasse perekonda ka rääbis (Coregonus albula). Üks merisiia alamliike on peipsi siig ehk ihes (Coregonus lavaretus maraenoides).
Levila
Süstemaatilised rühmitused on siial raskesti eristatavad ja see muudab tema areaali määratlemise keeruliseks. Merisiial piirdub levila üldjoontes Läänemerega. Kuna siig on külmalembene riimveeline poolsiirdekala, siis Eesti rannikuvetes on teda kõikjal, kuid arvukus on piirkonniti varieeruv.
Eestis esineb 3 peamist merisiia asurkonda. Enamikus rannikumere piirkondades elutseb vähepiiline (16–28 lõpuspiid) mereskudev siig, Liivi lahes on tihedamapiiline (29–39) siig (koeb Läti vetes) ning samuti hõredapiiline (18–34) siirdesiig (koeb Pärnu jões).
Tähtsamad kudemisalad asuvad Kihelkonna ja Küdema lahtedes, Väikeses väinas, Kihnu ja Ruhnu saarte ümbruses, Pärnu jões, Kagu- ja Loode-Hiiumaa lahtedes, Vormsi ja Haapsalu piirkonnas, mõnel määral ka Soome lahe rannikumeres ning Narva jões.
.gm
.gm on Gambia Interneti tippdomeen. Domeen on kasutusel alates 1997. aastast.