cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Zigfrīds Anna Meierovics
Tegevus Läti välisministrina kuni peaministriks saamiseni
1919. aasta sügisel toimunud Pavel Bermondt-Avalovi katse ajal Lätit vallutada (bermondtiaad) informeeris Meierovics sündmustest Lääne-Euroopa riike ning kindlustas Lätile Antandi toe. Seejärel, 25. novembril andis ta Saksa välisministrile üle Läti Vabariigi sõjakuulutuse. Läti ja Saksamaa vaheline rahu sõlmiti 1920. aasta 15. juulil, millega nähti ette mõlemapoolne de jure tunnustus selle järel, kui mõlemad riigid saavutavad selle Antandi poolt. Sama aasta 15. augustil sõlmiti Riias rahu ka Nõukogude Venega ja saadi sellelt de jure tunnustus. Seejärel toimus Bulduris konverents, mille vältel püüti edutult rajada Balti liitu (ehk Balti Antanti) – see õnnestus alles 1934. aastal.
1920. aasta novembris läks Meierovics Genfi, kus ta püüdis saavutada Läti võtmist Rahvasteliitu, kuid seda toetas 41 liikmesriigist vaid 5 (sh Itaalia). Hääletustulemuse selgumise järel lahkus Meierovics demonstratiivselt saalist. Siiski sai Läti mitme teise rahvusvahelise organisatsiooni liikmeks: sealhulgas Punase Risti, Rahvusvaheline Tervishoiu Organisatsioon ning Posti- ja Raudteeliit. 1920–21 külastas Meierovics Roomat, Pariisi ja Londonit, et saavutada Antanti tunnustus Lätile. 1921. aasta alguses see ka õnnestus: Antanti Kõrgem Nõukogu (mis koosnes Prantsusmaast, Suurbritanniast, Itaaliast, Jaapanist ja Belgiast) otsustas Lätit tunnustada.
Meierovicsi esimene ja teine valitsus
Pärast Ulmanise valitsuse tagasiastumist 1921. aasta 2. juunil tegi Läti president Jānis Čakste uue valitsuse moodustamise ettepaneku Meierovicsile, kes selle ka vastu võttis. Lisaks peaministri ametile jättis ta enda kätte ka välisministri portfelli. Samaaegselt Meierovicsi valitsuse moodustamisega lagunes Läti Sotsiaaldemokraatlik Partei ning selle parempoolsem tiib oli nõus valitsemises osalema. Nõnda sai Meierovicsi esimesest valitsusest, mis asus ametisse 16. juunil, esimene Lätis, kus osalesid sotsiaaldemokraadid.
1921. aasta juulis sõlmis Meierovics Nõukogude Venemaaga lepingu optantide osas, mis andis neile, kes ise või kelle vanemad olid enne 1. augustit 1914 olnud Venemaa kodanikud, võimaluse saada Läti kodakondsus, kui nad Venemaa omast loobuvad. Seda võimalust kasutas 1927. aastaks 220 000 optanti. 1922. aasta alguses otsustas Läti valitsus kasutusele võtta läti rahana lati (ja selle sajandikuna santiimi). Rahareformi läbiviimiseks asutati Läti Pank, mis alustas tegevust sama aasta 1. novembril. 1922. aasta 30. mail sõlmis Meierovicsi valitsus konkordaadi Püha Tooliga. Selle kohaselt pidid Läti katoliiklik peapiiskop ja piiskopid olema Läti kodanikud.
Seimi valimistel oli Meierovics populaarsuselt Põllumeeste liidu teine kandidaat. Sellest hoolimata astus tema juhitud valitsus 1923. aasta jaanuaris tagasi ning seejärel ametisse saanud Jānis Pauļuksi valitsuses säilitas Meierovics välisministri koha.
Meierovicsi kolmas valitsus ja tegevus 1924. aasta lõpuni
Pärast seda, kui mitu ministrit otsustas 1924. aasta jaanuari alguses valitsuse töös osalemisest loobuda, muutus valitsuse töös hoidmine üha keerulisemaks ning jaanuari lõpus astus Meierovicsi kolmas valitsus tagasi. Seejärel sai ametisse Voldemārs Zāmuēlsi valitsus, mille töös Meierovics enam välisministrina ei osalenud. Nõnda jäi ta esimest korda pärast Läti Vabariigi loomist valitsuse koosseisust välja ning asus tööle aktsiaseltsi Kr. Bakmans direktorina. Veebruaris lahutas ta abielu Annaga ning mais abiellus Meierovics talle tööd andnud aktsiaseltsi omaniku Krīstīne Bakmanega. Pärast seda, kui 1924. aasta detsembris asus ametisse Hugo Celmiņši valitsus, sai Meierovicsist taas välisminister.
Hukkumine ja matused
1925. aasta suvel viibis Meierovics koos abikaasaga puhkusel Dubultis (praegu Jūrmala osa), samas kui Meierovicsi endine naine Anna suvitas koos nende lastega Tukumsi lähedal. 22. augustil otsustas Meierovics neid külastada ning sõitis sinna autoga. Pärast endise naise ja laste pealevõtmist püüdis autojuht ebaõnnestunult vältida teeauku ning auto läks ümber. Kõik ülejäänud sõitjad pääsesid õnnetusest ilma suuremate vigastusteta, kuid Meierovics jäi auto alla ja 38-aastane minister hukkus tõenäoliselt silmapilkselt. Ka auto polnud kuigivõrd vigastatud, nii et Riiga toimetas Meierovicsi surnukeha sama juht sama autoga.
24. augustil erakorraliselt kohtunud valitsus otsustas Meierovicsile korralda riiklikud matused, mis leidsid aset 27. augustil Riia toomkirikus. Selle eel mälestati Meierovicsit nii seimis kui ka kogu Riia linnas kaheminutilise leinaseisakuga. Meierovics maeti Riia Metsakalmistule.
1925. aasta 2.–3. detsembri öösel tegi Meierovicsi lesk Krīstīne enesetapu ning ta maeti 7. detsembril abikaasa kõrvale Metsakalmistule.
Autasud
Meierovicsil olid nii Läti kui ka mitme muu riigi kõrged autasud. Sealhulgas andis Eesti Vabariik talle 1925. aastal Vabadusristi III liigi 1. järgu teenetemärgi.
Mälestuse jäädvustamine
Aastatel 1925–1940 tegutses Meierovicsi elu ja tegevuse väärtustamise ning tema isiku mälestamisega tegelev mälestusfond. 1926. aastal püstitati kohale, kus Meierovics hukkus, mälestuskivi, millele 1927. aasta 22. augustil lisati pronksist bareljeef. 1929. aastal püstitati Meierovicsi hauamonument. 1929. aastal anti Riia kesklinnas asuvale Bastejsi bulvarile Meierovicsi nimi. 1940. aastal nimetati see Nõukogude bulvariks, 1980. aastate lõpus sai tagasi Bastejsi nime ning 2008. aastal nimetati taas Meierovicsi bulvariks. Samal ajal oli arutelu all ka Riia lennujaamale Meierovicsi nime andmine.
2004. aastal valiti Meierovics ajalehe Latvijas Avīzes ja portaali Apollo korraldatud uuringul 100 silmapaistvaima Läti inimese seas 22. kohale. Meierovicsi nime on kasutatud ka kaasaegse Läti poliitikas: 2010. aastal loodi poliitiline liikumine "Meierovicsi liit progressiivse muutuse nimel" (läti Meierovica biedrība par progresīvām pārmaiņām), mis ühines juba samal aastal parteiga Kodanike Liit, mis on omakorda 2011. aastast valitsuspartei Ühtsus osa.
2013. aastal toimus Riias Meierovicsi elust rääkiva muusikali "Legend Zigfrīds Anna Meierovicsist" (läti "Teiksma par Zigfrīdu Annu Meierovicu") esiettekanne.
Augusto César Sandino
pisi|Augusto César Sandino aastal 1928 Augusto Nicolás Calderón Sandino (18. mai 1895 Niquinohomo – 21. veebruar 1934 Managua), rohkem tuntud Augusto C. Sandino või Augusto César Sandino nime all, oli Nicaragua poliitik, kelle ideed panid aluse sandinismile.
Aastal 1921 pidi ta kodumaalt lahkuma, kuna haavas piirkonna konservatiivide juhi poega Dagoberto Rivast. Algul töötas ta Hondurase suhkrurooistandikes, seejärel Guatemala istandustes ja viimaks Veracruzi osariigi naftaväljadel. Sealjuures tutvus ta revolutsiooniliselt meelestatud vabamüürlaste, anarhistide ja kommunistidega, kes aitasid välja kujuneda tema liberaalsel ja imperialismivastasel meelsusel ning sügaval rahvuslusel.
Samal aastal naasis Nicaraguasse ka Sandino, kuid uus kokkupõrge Dagoberto Rivasega sundis ta kodukandist lahkuma ja pagema Nicaragua põhjaprovintsidesse. Pärast seda, kui Vargas USA surve tõttu võimult lahkuma pidi, andis presidendi kohusetäitjaks saanud Sebastián Uriza presidendi ametiposti üle mitte presidendiks valitud Carlos José Solórzanole, vaid Adolfo Díazele, kel olid USA-ga head suhted ja kelle võimu USA ka tunnistas. Liberaalid alustasid võitlust Diaze võimu vastu. Augusto César Sandino oli koos José María Moncada ja Juan Bautista Sacasaga üks selle võitluse juhte, kelle eestvedamisel liberaalide väed aastal 1926 Puerto Cabezases maabusid. Sandino juhitud väed vallutasid Jinotega linna ja juhatas Chinandega piiramist. Neid saatis edu, kuid USA survel sõlmisid Moncada ja Sacasa Diazega lepingu, mille põhjal Diaz pidi vabadel valimistel võimu oma järeltulijale üle andma. Sandino selle lepinguga ei nõustunud ja jätkas sandinistide eesotsas partisanisõda USA vägede vastu. Aastal 1928 toimusid valimised, kus võidu sai José María Moncada; Sacasast sai president järgmistel valimistel.
Sel ajal hakkas José María Moncada poolt sandinistide vastu võitlemiseks loodud rahvuskaardi esimese juhi Anastasio Somoza García võim riigis kasvama. Sellele aitas kaasa ka Diaze poolt riiki kutsutud USA vägede lahkumine aastal 1933. Moncada hakkas Sacasa eestvedamisel pidama läbirääkimisi sandinistidega, et saavutada riigis rahu. Läbirääkimistele tegi lõpu Anastasio Somoza García sekkumine, kes lasi Sandino ja mitmed teised ülestõusnute juhid tappa. Sacasa üritas atentaati takistada, pöördudes abisaamiseks isegi USA saatkonna poole, ent edutult. Sandino tapmise korraldas rahvuskaardi kapten Lisandro Delgadillo. Tapeti ka Augusto vend Sócrates Sandino, samuti Sacasa valitsuse põllumajandusminister Sofonías Salvatierra. Tapetute surnukehad maeti El Calvario kiriku lähistele, aastal 1944 kaevati need aga välja ja põletati. Hiljem väitis Somoza, et atentaadi olevat talt tellinud Arthur Bliss Lane.
Franjo Jelačic
Franjo Jelačić Bužimski (14. aprill 1746–4. veebruar 1810) oli Austria väejuht, feldmarssal-leitnant ja Horvaatia aadlik, kes osales Austria-Türgi sõjas, Prantsuse revolutsioonisõdades ja Napoleoni sõdades. Ajaloolane Gunther E. Rothenberg on teda iseloomustanud kui "märkimisväärselt õnnetut ja saamatut kindralit."
Varajane elu
Franjo Jelačić sündis 14. aprillil 1746 Horvaatias Petrnjas. 1763. aastal astus ta Austria sõjaväkke ja hakkas Banaati grenzerirügemendis N. 1 kadetiks. 1772. aastal ülendati ta kapteniks ning 1783. aastal majoriks. Jelačić võitles Austria-Türgi sõja ajal Horvaatias ning ülendati selle eest ooberstleintandiks, paistes seal sõjategevuses välja.
1791. aastal viidi ta üle Ogulini grenzerirügementi ning kolm aastat juhatas ta Sluini grenzerirügementi. Peatselt asus ta juhtima hiljaaegu moodustatud Horvaatia täpsuslaskurkorpust (Scharfschützenkorps).
Osalus Prantsuse revolutsioonisõdades
1799. aasta sõjakäigu ajal juhatas Jelačić feldmarssal-leitnant Hotze korpuses ühte diviisi. Hiljem oli ta ka Suvorovi alluvuses. püsti|pisi|Maria Theresia militaarordeni rüütlirist
Feldkirchi lahing
pisi|Feldkirchi lahingu plaan Jelačići sõjaväekarjääri tipphetkeks osutus 23. märtsil toimunud Feldkirchi lahing, kus tema 5500 meest lõid tagasi 12 000-mehelise Prantsuse armee, mida juhatas Andre Massena. Austria armee oli asunud kaitsepositsioonidele Feldkirchi küla ümbruses ning kaitsesid sinna viivat kolme teed. Prantsuse väed tegid Austria positsioonidele korduvaid rünnakuid, kuid ükski neist suurt edu ei näinud. Jelačić kasutas oma arvulises vähemuses vägesid hästi ära ning asus siis ka ise vasturünnakule. Peale rasket võitlust olid prantslased sunnitud taganema. Selle võidu eest autasustati Jelačićt Marie Theresia militaarordeni rüütliristiga.
Osalus Napoleoni sõdades
1805. aastal oli Jelačić ertshertsog Ferdinandi ja Karl Mack von Leiberichi armee koosseisus. Algselt asusid tema sõdurite kaitsepositsioonid Biberach an der Rissis, kuid liikusid siis Macki käsul Ulmi poole. Mack tegi Jelačići 12. oktoobril üheks oma korpuseülemaks ning käskis siis tal erilise põhjuseta Ochsenhauseni kaudu Tirooli minna.
Jelačići väed suutsid Ulmi katastroofist pääseda ning jõudsid Bodeni järve äärde. Napoleon saatis tema üksust hävitama marssal Augreau koos 12 000 mehega. Nende vahel toimusid kergemad kokkupõrked ning 13. novembril alistus Jelačić Augreaule oma järele jäänud 4000-mehelise korpusega. Varsti peale seda läks Jelačić erru.
Osalus viienda kolitsiooni sõjas
1809. aastal alanud viienda koalitsiooni sõjaks määrati erust välja toodud Jelačić Johann von Hilleri armeekorpuse diiviülemaks. Peale Ausria vägede ebaedu sama aasta aprillis taganes Jelačić Salzburgi.
Järgmisena määrati Jelačići 10 000-meheline diviis ertshertsog Johanni armeesse. Kui Baieri üksused 29. aprillil Salzburgi hõivasid, taandus Jelačić lõunapoole. Ta pani Baieri üksustele edukalt vastu ning saatis siis enda ratsaväe peaarmeega ühinema. Johann tahtis, et Jelačići terve vägi temaga ühineks. Johanni käsk oli aga kahtlaselt sõnastatud ning Jelačić jäi kuni 19. maini Golling an der Salzachi juurde paigale. Kui Jelačić lõpuks aru sai, kui ohtlikus situatsioonis ta on, asus ta kohe Grazi poole. Kuna ta arvas, et tema kahuriväest pole mägedes kasu, saatis ta sellest suurema osa oma kolonnist ette, jättes vägede juurde vaid neli kahurit.
25. mail jõudsid neile järgi 12 000-meheline Prantsuse üksus Paul Grenieri juhtimisel. Osapoolte vahel toimus samal päeval lahing, kus Jelačić kahuri- ja ratsaväe puudumise tõttu alla jäi. Jelačić liitus siis oma ülejäänud vägedega ertshertsog Johanni armeega. 14. juunil võttis ta osa Raabi lahingust, kus juhatas paremal tiival 7500 meest. Tema positsioone ründasid Prantsuse ja Itaalia üksused, kelle ta suutis algul tagasi lükata. Siiski lõppes lahing Austria kaotusega. Hiljem juhatas ta veel Wagrami lahingus diviisi, kuid kuna ertshertsog Johann jõudis lahinguväljale liiga hilja, ei saanud ka Jelačić lahingus osaleda.
Franjo Jelačić läks sõjakäigu lõppedes erru ja suri 4. veebruaril 1810 Zalaapatis.
Eugen Wilhelm Mahr
Eugen Wilhelm Mahr (28. veebruar /12. märts 1882 Pärnu – 31. mai 1933 Pössneck) oli Eesti ja saksa vaimulik.
Ta õppis aastatel 1892–1901 Pärnus gümnaasiumis. Aastatel 1901–1902 töötas ta Pärnus koduõpetajana. Aastatel 1902–1908 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Sai heade tulemuste eest õpinguis kuldauraha. 1906. aastal täiendas end Berliinis. Oli prooviaastal Torma Maarja koguduses (Andreas Laasi juures). Ordineeriti 5/18. juulil 1909 õpetajaks.
Mahr oli pärast ordineerimist Tartu praostkonna vikaarõpetaja. Aastatel 1910–1918 oli ta Vastseliina Katariina koguduse õpetaja. Põgenes Saksamaale, oli aastatel 1919–1933 Pössnecki koguduse (asub Tüüringi liidumaal Saale-Orla kreisis) õpetaja.
Pollapönk
pisi|Pollapönk [[2014. aasta Eurovisiooni lauluvõistluse esimese poolfinaali proovis]] Pollapönk on Islandi ansambel, mis esindas kodumaad 2014. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel lauluga "No Prejudice". Finaalis sai see 58 punktiga 15. koha.
Mudasegaja armuke
"Mudasegaja armuke" on Juhan Paju 2003. aastal ilmunud kriminaalromaan, milles astub üles uurija Toivo Kivistik.
Bliedersdorf
Bliedersdorf (alamsaksa Bliersdörp) on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Stade kreisis. Valla pindala on 12,41 km². 31. detsembril 2017 elas seal 1720 inimest. See asub Nottensdorfist idas, Horneburgist edelas ja Grundoldendorfi megaliitsetest rajatistest loodes. Nagu muugi Stade, see on Elbe-Weseri kolmnurga osa. Bliedersdorf koosneb kolmest külast: Bliedersdorf, Postmoor ja Rutenbeck.
Ajalugu
1648. aastal muudeti vürstlik peapiiskopkond Bremeni hertsogkonnaks, mida valitseti esialgu personaalunioonis Rootsi ning 1715. aastast Hannoveri krooniga. 1807. aastal annekteeris hertsogkonna Vestfaali kuningriik, 1810. aastal annekteeris selle Prantsusmaa. 1813. aastal tagastati hertsogkond Hannoveri kuurvürstkonnale, mis – pärast ülendamist Hannoveri kuningriigiks 1814. aastal – liidendas hertsogkonna reaaluniooni ning hertsogkonna territooriumist, sealhulgas Bliedersdorfist, sai 1823. aastal loodud Stade regiooni osa.
1866. aastal sai Bliedersdorfist, nagu ka ülejäänud Stade regioonist osa Preisi kuningriigist, millele järgnesid Preisimaa Vaba Riik (1918-1946/47) ja siis Alam-Saksi.
Suur-Sepa tänav
Suur-Sepa tänav on tänav Pärnus Eeslinna linnaosas.
Tänav saab alguse Riia maanteelt. Seejärel liituvad sellega Vingi, Kooli, Väike-Kuke ja Pargi tänav, misjärel ristub see Karja Väike-Posti ja Aisa tänavatega.
Tänavast põhja jääb ka Väike-Sepa tänav.
Tänava pikkus on ligikaudu 723 meetrit.
Narva Kristlik Kogudus Jumala Sõna
Narva Kristlik Kogudus Jumala Sõna on protestantlik kogudus Narvas.
Koguduse koosolekud toimuvad pühapäeviti kell 11:00 aadressil A-A. Tiimanni tn 3d, Narva, Ida-Virumaa. Koguduse pastor on Vladimir Sednev.
Pärtlioru kihistik
Pärtlioru kihistik (inglise Pärtlioru Member) on ordoviitsiumi ladestu Uhaku lademe Kõrgekalda kihistu kihistik. Seda hakkas esimesena eristama Algimantas Grigelis aastal 1978.
Kihistiku stratotüüp on Purtse jõe kallas Püssil Pärtliorus, ka kihistik ise on selle oru järgi nimetatud. Kaldas paljandub ligi 150 meetri ulatuses Pärtlioru kihistiku paas, kus kukersiiti sisaldavas lubjakivis on savist koosnevaid vahekihte.
Kihistik on Kõrgekalda kihistu keskmine kihistik, see lamab Koljala kihistikul ja sellel lasub Erra kihistik. Kihistik sisaldab teistest kihistu kihistikest rohkem savi.
Ljubov Kazarnovskaja
pisi| Ljubov Kazarnovskaja (2012)
Pärtlioru kihistik
Lasnamäe paemurrus nimetati kõige ülemist Pärtlioru kihistikku kuuluvat kihti Nutu kihiks.
Ljubov Kazarnovskaja
Ljubov Jurjevna Kazarnovskaja (vene keeles Любовь Юрьевна Казарновская; sündinud 18. juulil 1956 Moskvas) on vene ooperilaulja ja muusikapedagoog, muusikateaduste doktor, professor.
Väljaspool kodumaad äratas ta tähelepanu võiduga 1984. aastal UNESCO egiidi all peetud noorte artistide konkursil Bratislavas. 1988. aastal laulis ta Covent Gardeni laval, 1989. aastal kutsus Herbert von Karajan ta esinema Salzburgi muusikafestivalile. Hiljem on ta laulnud Metropolitan Opera, San Francisco Opera, Viini Riigiooperi, Teatro Coloni ja Houston Grand Opera laval.
Haridustee
Esialgu kavatses ta õppida Gnessinite-nimelise Muusikapedagoogika Instituudi muusikateatri teaduskonnas, kuid mõtles ümber ja astus Tšaikovski-nimelisse Moskva Riiklikku Konservatooriumi. Ta lõpetas konservatooriumi 1982. aastal ja 1985. aastal samas ka aspirantuuri.
Isiklikku
pisi|450px|Ooperifestivalil [[Kaasani Sügis Kaasanis Põllumeeste palee ees väljakul. Laval on Kazarnovskaja koos itaalia tenorist partneriga (2011)]] Ta abiellus 1989. aastal Austria muusikaprodutsent Robert Roszykiga. Nende poeg Andrei (sündinud 1993) on muusik.
Joachim Balck
Joachim Balck (perekonnanimi ka Balcken, Balecke, Balge, Balger; umbes 1530 – 1598 Kuressaare) oli Eesti vaimulik.
Bobby Orr
pisi|Bobby Orr 2010. aastal Robert Gordon ”Bobby” Orr (sündinud 20. märts 1948 Parry Sound, Ontario) on endine Kanada jäähokimängija. Ta oli oma mängupositsioonil kaitsja ja üldiselt peetakse teda selle spordiala parimaks kaitsjaks. Orri skoori keskmine NHL-is oli 1,39 jõupunkti mängu kohta. Lisaks Orrile on ainsad NHL-i kaitsjad, kes on karjääri jooksul visanud keskmiselt rohkem kui 0,99 punkti mängus, arvestades üle kolme mängu pidanud mängijaid, lisaks Orrile vaid Paul Coffey ja tegevmängija Cale Makar. Oma NHL-i karjääri jooksul esindas Orr Boston Bruinsit ja Chicago Blackhawksi. Ta võitis kaks korda Stanley karika. Aastatel 1970 ja 1972.
Ill Bethisad
Tehiskeeled
Tehiskeeltel on suur roll Ill Bethisadi projektis. Tehiskeeli kasutatakse, et näidata kuidas Ill Bethisadi maailmas keeled ja kultuurid erinevad meie maailma omadest. Praegu on Ill Bethisadi maailma jaoks väljamõeldud üle 70 erineva tehiskeele. Mõned tuntuimad tehiskeelteks on Brithenig (Romaani keel mida on palju mõjutanud Keldi ja Kõmri keel), Wenedyk (Romaani keel mida on palju mõjutanud Poola ja teised slaavi keeled), Bohemia ( Saksastatud Tšehhi keel), Dalmaatsia ( Romaani keel millel on sarnasusi Rumeenia keelega. See põhineb päris keelel mis meie maailmas on väljasurnud), Xilponia ( Romaani keel mida on mõjutanud Albaania keel) ja Nassia keel (mis on väljamõeldud põhja-Slaavi keelkonda kuuluv keel mida on palju mõjutanud Soome keel). Nassia keelt räägitakse meie maailma Karjalas.
Paljud keeled meie maailmast on Ill Bethisadi maailmas natukene teistsugused (nagu näiteks Hispaania, Inglise ja Jaapani keel). Tavaliselt on erinevused väikesed ja on seotud häälduse ja kirjakeelega. Näited erinevustest on Rutheenia keel (Ukraina keel) mida kirjutatakse Kirillitsa tähestiku asemel Ladina tähestikuga (mis on väga sarnane Poola Tähestikuga), Horvaatia keel mis meenutab rohkem Tšehhi keelt kui meie Horvaatia keelt ja Dalmaatia keelt on Slaavi keeled mõjutanud rohkem Ill Bethisadis kui meie maailmas.
Erinevused meie maailmast
Suurim erinevus Ill Bethisadis on see, et Rooma keisririik on palju tugevam kui meie maailmas, kuid on veel palju asju Ill Bethisadis mis erinevad meie maailmast.
Kalju Paalman
Kalju Paalman (sündinud 27. augustil 1948 Räpina vallas Võrumaal) on Eesti põllumajandusteadlane.
Elulugu
Lõpetas 1967 Räpina Keskkooli, 1972 Eesti Põllumajandusakadeemia agronoomina, põllumajanduskandidaat (1988, EPA), väitekiri "Влияние элементов агротехники покровной культуры на урожайность люцерны и клевера в условиях интенсивного земледелия в Эстонской ССР". Oli 1972–77 Põlva kolhoosi agronoom, 1978–84 EMMI teadur, 1984–88 ELVI rohumaaviljeluse sektori vanemteadur, aastast 1988 Jõgeva Sordiaretuse Instituudi Mooste katsejaama juhataja.
Teadustöö
Uurimisvaldkonnad: rohumaaviljelus, lina, tööstuskanepi ja põldtuderi agrotehnika, seemnekasvatus, tootearendus. Üle 10 teadustrükise.
Põhja-Siberi madalik
pisi|[[Tundra Dudinka lähedal Jenissei jõgikonnas]] pisi|[[Leena jõe delta]] Põhja-Siberi madalik ehk Taimõri madalik (vene keeles Северо-Сибирская низменность, Таймырская низменность) on madalik Venemaal Ida-Siberi põhjaosas Krasnojarski krai Taimõri rajooni ja Sahha territooriumil.
Jean Béliveau
pisi|Jean Béliveau Montreal Canadiensi klubi särgis 1960. aastatel Joseph Jean Arthur Béliveau (sündinud 31. august 1931 Trois-Rivières, Québec – 2. detsember 2014 Longueuil, Québec) oli endine Kanada jäähokimängija (keskründaja). Kogu oma NHL-i karjääri jooksul esindas ta vaid Montreal Canadiensi, kus võitis 10 korda Stanley karika (aastatel 1956, 1957, 1958, 1959, 1960, 1965, 1966, 1968, 1969 ja 1971).
Põhja-Siberi madalik
Madalik laiub 1400 km pikkuselt Jenissei ja Olenjoki suudmealade vahel. Laius on 600 km. Kõrgus merepinnast ulatub 300 meetrini.
Jean Béliveau
1972. aastal arvati ta Hockey Hall of Fame'i.
Põhja-Siberi madalik
Maavaradest leidub naftat, maagaasi ja kivisütt.
Suur-Posti tänav
Suur-Posti tänav on tänav Pärnus Eeslinna linnaosas.
Tänava pikkus on ligikaudu 644 meetrit.
Bill de Blasio
Bill de Blasio (sünninimega Warren Wilhelm, Jr. ; sündinud 8. mail 1961 New Yorgis) on Ameerika Ühendriikide poliitik, kes oli 1. jaanuarist 2014 kuni 31. detsembrini 2021 New Yorgi linnapea.
Taust
De Blasio sai bakalaureusekraadi New Yorgi Ülikoolist, kus tegeles urbanistikaga. Rahvusvaheliste suhete magistrikraadi sai ta Columbia Ülikoolist.
Karjäär
Pärast ülikooli töötas ta sotsiaalse õigluse nimel tegutsevas ühingus Quixote Center. Ühingu töötajana viibis ta Nicaragua revolutsiooni ajal kümme päeva Nicaraguas ning jagas seal toitu ja ravimeid. Erinevalt Reagani administratsiooni poliitikast toetas de Blasio sandinistide valitsust. Nicaraguast naasnuna kolis ta New Yorki ja töötas ühes Kesk-Ameerika maade tervishoiutingimuste parandamisega tegelevas mittetulundusühingus.
Munitsipaalpoliitikaga puutus de Blasio esimest korda kokku David Dinkinsi 1989. aasta linnapeakampaania ajal vabatahtlikuna. Pärast seda töötas ta mitmel New Yorgi linnaelu korraldaval ametikohal.
Aastail 2001–2009 kuulus ta linnavolikokku. Ta seisis eluasemepoliitika valdkonnas üürnike õiguste eest ja võitles ta seksuaalvähemuste diskrimineerimise vastu. left|pisi|Bill de Blasio 2013. aastal koos naise (vasakul) ja lastega (paremal). Aastail 2010–2013 oli de Blasio New Yorgi ombudsman (New York City Public Advocate). Ta kritiseeris korduvalt tolleaegse linnapea Michael Bloombergi hariduspoliitikat ja seisis vastu lastehoiu valdkonna kärbetele. Samuti seadis ta sisse veebipõhise "New Yorgi halvimate üürileandjate nimekirja" ("NYC's Worst Landlords Watchlist"), kus toodi välja üürileandjad, kes ei remontinud ohtlikus seisukorras eluasemeid.
Ta oli New Yorgi 109. linnapea. 5. novembril 2013 toimunud valimistel kogus ta 72,2% häältest ja sai vabariiklasest vastaskandidaadi üle suure võidu. De Blasio on esimene demokraadist New Yorgi linnapea pärast 1989. aastal ametisse valitud David Dinkinsit (1993–2013 juhtisid linna vabariiklased Rudy Giuliani ja Michael Bloomberg). Ta vannutati ametisse 1. jaanuaril 2014. Oma ametisseastumiskõnes lubas ta linnapeana pöörata tähelepanu majanduslikule ja sotsiaalsele ebavõrdsusele. Ta on öelnud, et tahab ära kaotada Central Parki hobukaarikud, kuna peab neid ebainimlikeks. Ta soovis võimaldada kõigile New Yorgi elanikele ligipääsu avalikult rahastatud lastesõimedele. Selle tarbeks tahtis ta tõsta üle 500 000-dollarise aastasissetulekuga newyorklaste maksukoormust.
Isiklikku
De Blasio tutvus oma aktivistist ja poetessist tulevase abikaasa Chirlane McCrayga linnapea David Dinkinsi administratsioonis töötades. Nad elavad Brooklynis ja neil on kaks last, kes mõlemad on saanud hariduse New Yorgi avaliku sektori koolides.
Benjamin White
Benjamin William White (sündinud 8. oktoobril 1997 Poole'is) on Inglismaa jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Inglismaa Premier League'i klubis Arsenal ja Inglismaa jalgpallikoondises.
2021. aasta juulis siirdus ta 50 miljoni naelsterlingi eest Arsenali.
Inglismaa jalgpallikoondises debüteeris White 2. juunil 2021 sõprusmängus Austria vastu. Samal aastal kuulus ta Inglismaa koondisse Euroopa meistrivõistlustel.
Tõnu Loik
Tõnu Loik (19. november 1875 Einmanni vald, Järvamaa - 10. juuli 1958) oli Eesti poliitik ja ettevõtja, Eesti Asutava Kogu liige
Tõnu Loik sündis põllupidaja pojana, lõpetas 1897. aastal Paide linnakooli. Tegutses aastatel 1899–1917 posti-telegraafi-telefonivõrgu teenistuses Tallinnas ja saavutas seal osakonna juhataja koha.
5.–7. aprillil 1919. aastal Eesti Asutava Kogu valimistel valiti Tõnu Loik Asutav Kogu liikmeks, Eesti Tööerakonna nimekirjast. Oli aastatel 1919–1922 Riigi- ja Omavalitsusteenijate Keskliidu esimees.
Aastatel 1921–1927 töötas Ametnikkude Panga juhatuses ja 1921–1924 Vaba Maa ärijuhi k.t. ning 1925. aastast Kindlustusselts „Põhja Kotkas" juhatuse liige . Tallinna Linnavolikogu linnavolinik aastatel 1921–1927.
Aastatel 1927–1930 oli ta tarvitajateühingu „Oma" nõukogus ja 1927. aastast Tallinna Linnapanga direktorina
Karinu kihistik
Karinu kihistik (inglise Karinu Member) on siluri ajastu Juuru lademe Tamsalu kihistu ülemine kihistik. Seda hakkas esimesena eristama Elsa Amalie Rosenstein aastal 1940.
Kihistiku stratotüüp on Karinu karjäär. Kihistik on kõige paksem Pärna külas Sõru 400 puuraugus (5 m). Kihistik on nime saanud Karinu küla järgi.
Kihistik koosneb teralistest lubjakividest.
Shermani maakond (Kansas)
Shermani maakond (Sherman County) on maakond Ameerika Ühendriikides Kansase osariigis.
Maakonna halduskeskus on Goodland.
Ajalugu
Maakond moodustati 1873. aastal.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 6010.
Arvestuslik rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga) :
TEN-võrgustikud
TEN-võrgustikud (inglise Trans-European Networks) ehk üleeuroopalised võrgustikud on loodud Euroopa Liidu poolt, et arendada liikmesriikide omavahelist koostööd ühise tõhusama infrastruktuuri väljakujundamisel.
Asutamislepinguga on määratletud kolm võrgustike klassi:
Ajalugu
Idee üleeuroopalistest võrgustikest tekkis juba 1980ndate lõpus, siis kui hakati kavandama ühist suurt turgu. Erinevad selle poliitika toetajad on leidnud, et ei ole mõtet rääkida kaupade, isikute ja teenuste liikumisvabadusega ühisest suurest Euroopa Liidu siseturust juhul, kui ei ole tänapäevast ja korralikult ühendatud tõhusat infrastruktuuri.
Võrgustike algatus põhineb täpsemalt Euroopa Ühenduse asutamislepingu (Rooma lepingu) artiklitel 154–156, mille peamiseks eesmärgiks on ühise siseturu loomine ning majandusliku ja sotsiaalse sidususe tugevdamine.
Euroopa Ühenduse asutamislepinguga on sätestatud esmalt TEN-võrgustike õiguslik alus. Lepingu XV peatüki (artiklid 154, 155 ja 156) alusel peab Euroopa Liit edendama üleeuroopaliste võrgustike arengut kui põhielementi siseturu loomisel ning ühtekuuluvuse suurendamisel. Selline areng hõlmab ka liikmesriikide vastastikuse seotuse ja koostalitlusvõime parandamist. Samuti tagatakse parem ligipääs kõnealustele võrgustikele. Üleeuroopaliste võrkude loomises nähakse olulist osa ka majanduskasvu ja tööhõive suurendamisel.
Nendele eesmärkidele toetudes arendas Euroopa Komisjon välja suunised, mis vastavaid eesmärke ja prioriteete hõlmavad. Euroopa Parlament ja Euroopa Liidu Nõukogu kiitsid need suunised heaks pärast läbirääkimisi Majandus- ja Sotsiaalkomitee ning Regioonide Komiteega.
Edasised otsused TEN suuniste ja prioriteetsete Euroopa projektide kohta teevad jätkuvalt Euroopa Parlament ja ministrite nõukogu ühiselt kaasotsustamismenetluse raames. Vastutus konkreetse planeerimise ja rahastamise eest jäetakse suures osas liikmesriikide endi kanda.
Suurel hulgal ühisest huvist lähtuvaid projekte on saanud rahalist toetust Euroopa Liidu eelarvest läbi TEN eelarverea ning lisaks Euroopa Liidu struktuurifondidest ja Ühtekuuluvusfondist. Euroopa Investeerimispank on oluliselt kaasa aidanud nende projektide rahastamisel laenude kaudu.
Euroopa Komisjon on uurinud ka kolme liiki võrgustike võimalikku koosmõju koos rahastamise viiside ja selle võimaliku jaotusega.
2007. aasta 21. märtsil anti Nõukogule ja Euroopa Parlamendile Komisjoni poolt välja teatis „Üleeuroopalised võrgud: ühtse lähenemisviisi suunas“, milles rõhutati mitme infrastruktuuri kombinatsiooni märkimisväärset lisaväärtust (tõhusam kasutamine, kulude ja keskkonnamõju vähendamine) ning samuti TEN-ide koostoimet. Teatises on samuti rõhutatud võrgustike integreerimisest saadavat potentsiaalset kasu keskkonnale.
TEN-T
TEN-T (Trans-European Transport Network) on Euroopa Liidu sisene transpordivõrgustik.
TEN-T loodi, et kehtestada ühtne ja mitmekülgne võrgustik, mis ühendaks nii maa-, mere- kui ka õhutranspordivõrgud kogu Euroopa Liidus, kõrvaldades seejuures kitsaskohad ning täites lüngad. Üleeuroopalise transpordivõrgu kaudu tahetakse edendada kaupade ja isikute liikumist siseturul ning lihtsustada rahvusvaheliste ühenduste loomist.
TEN-T suunised võeti vastu 1996. aastal ja viimati muudeti neid 2004. aastal. Suunised hõlmavad kahte planeerimistasandit, milleks on üldise võrgu tasand (raudtee-, maantee-, siseveetee- ja kombineeritud transpordi, lennujaamade ja sadamate võrgu üldkavad) ja 30 prioriteetsest projektist (valitud ühist huvi pakkuvatest projektidest) koosnev tasand.
2006. aastal loodi Euroopa Komisjoni poolt TEN-T programmi rakendamiseks ja juhtimiseks Üleeuroopaline Transpordivõrgu Rakendusamet (TEN-T EA).
TEN-T võrgustik hõlmab ligikaudu 95 700 km maanteid, 106 000 km raudteid (sealhulgas 32 000 km kiirraudteid), 13 000 km siseveeteid, 411 lennujaama ja 404 meresadamat. Enamik neist ühendustest ja transpordisõlmedest on juba loodud. TEN-T võrgustikku tehtud investeeringud on aidanud lõpetada palju ühist huvi pakkuvaid projekte, vastastikku siduda liikmesriikide transpordivõrke ning ületada tehnoloogilisi takistusi liikmesriikide vahel.
TEN-T üldise võrgustiku osad Eestis:
Ühenduse rahalist abi üleeuroopaliste transpordivõrkude eelarvest saavad eelkõige projektid ja nende osad, millel on suurim Euroopa lisandväärtus. TEN-T eelarve on pikaajaliselt ette planeeritav ning mõeldud kõigile liikmesriikidele ühist huvi pakkuvate projektide elluviimiseks.
Eestis on TEN-T rahastamise all 7 projekti:
TEN-E (TEN-Energia)
TEN-E puhul on tegemist üleeuroopalise energiavõrguga. See on Euroopa energiapoliitika peamiseks rahastamisvahendiks, millega Euroopa Liit toetab energiavõrkude arendamist.
Energiavõrgud vananevad ning ELi laienemine tõi omakorda kaasa parandamist vajavaid omavahelisi ühendusi. See kõik raskendab energia vaba liikumist ja muudab mõned piirkonnad tarnehäirete suhtes tundlikumaks. Peaaegu kõikide prognooside kohaselt kasvab ka energiaimport ning seega on tarvis rajada kiiresti uusi impordikanaleid, et suurendada ELi tarnete paindlikkust.
Esimesed TEN-E suunised võeti vastu 1996. aastal ja neid on korduvalt läbi vaadatud. Viimane läbivaatamine toimus 2006. aastal. TEN-E suuniste ja TEN määruse alusel rahastab EL peamiselt liikmesriikide poolt kindlaksmääratud konkreetsete projektidega seotud investeerimiseelseid teostavusuuringuid.
TEN-E eelarve on jäänud enam-vähem stabiilseks: 155 miljonit eurot ajavahemikul 2007–2013 (võrreldes 148 miljoni euroga aastatel 2000–2006) umbes 300 abikõlbliku projekti jaoks.
Euroopa energiapoliitikas on Eestiga seotult oluline Balti riikide võrkude ühendamise plaan. Nimelt on Läänemere piirkonna võrkude omavaheline ühendamine oluline, et suurendada Läänemere-äärsete riikide varustuskindlust ning laiemat varustuskindlust ja solidaarsust ELis. Seda arendatakse osana Läänemere piirkondlikust strateegiast, mis hõlmab gaasi, elektrit (kaasa arvatud avamere tuuleenergia ja võimaluse korral loodete energia) ning ladustamist. Olemasolevad projektid ühendatakse ühtseks süsteemiks, millest saab kasu kogu piirkond.
eTEN
Programm eTEN loodi üleeuroopalise telekommunikatsioonivõrgu toetuseks.
Algse telekommunikatsiooni TENi programmi suuniseid muudeti 2002. aastal, et viia programm paremini kooskõlla ühenduse poliitikaga ja eelkõige algatusega i2010. Samal ajal nimetati programm ümber eTENi programmiks. eTEN programm lõpetati 2006. aasta lõpus.
eTENi programmi rakendamiseks viidi ellu kaasrahastatavaid projekte, mis valiti välja avalike pakkumiste alusel. Kokku algatati neist 149 kaasrahastatavat projekti, mille kogurahastus oli veidi üle 177 miljoni euro. Enamik projekte lõppes 2009. aastal ning viimaste tähtajaks oli 2010. aasta.
Alates 2007. aastast toetab Euroopa Komisjon elektroonilisi teenuseid avalikku huvi pakkuvates valdkondades läbi IKT poliitika (info- ja kommunikatsioonitehnoloogia poliitika) toetusprogrammi (ICT PSP), mis kestab kuni 2013. aastani. ICT PSP on osa konkurentsivõime ja uuendustegevuse raamprogrammist (CIP).
Malle Paalmann
Malle Paalmann (aastani 1960 Malle Juusu, sündinud 14. septembril 1934 Lüganuse vallas Virumaal) on eesti tehnikateadlane.
Elulugu
Malle Paalmann on kooliõpetaja tütar.
Lõpetas 1953 Pärnu 2. Keskkooli, 1958 TPI ehitusteaduskonna, 1962–64 aspirant, tehnikakandidaat (1967, TPI), väitekiri käsitles kooliruumide soojusolukorra olenevust välispiiretest. Oli 1965–67 TPI ehitusteaduskonna graafika kateedri assistent, 1967–68 ehitusökonoomika kateedri assistent ja 1968–70 vanemõpetaja, 1970–75 majandusteaduskonna töökaitse kateedri vanemõpetaja, 1974–92 dotsent, 1992–1997 tööteaduse õppetooli dotsent.
Teadustöö
Uurimisvaldkond: töökaitse ja ehitusökonoomika. Üle 40 teadustrükise, arvukalt õppemetoodilist kirjandust.
Sergei Kapitsa
Sergei Petrovitš Kapitsa (Сергей Петрович Капица; 14. veebruar 1928 Cambridge – 14. august 2012 Moskva) oli vene füüsik ja demograaf.
Isiklikku
Tema isa oli füüsik Pjotr Kapitsa ja vend geograaf ja Antarktika uurija Andrei Kapitsa.
Suur-Kuke tänav
Tänav algab Kivi tänavalt, suundub kagusse ja lõppeb A. H. Tammsaare puiesteel. Suur-Kuke tänav ristub veel Kasarmu, Liiva, Kanali, Paju ja Karjamaa tänavaga. Selle põhja poole jääb ka Väike-Kuke tänav.
Tänava pikkus on ligikaudu 1,05 km.
Sillutise tänav
Sillutise tänav on tänav Pärnus Eeslinna linnaosas. See saab alguse Suur-Jõe tänavalt ja lõppeb Liilia tänaval.
Tänava äärde jääb Pärnu vana haigla koos kabel-surnukuuriga, mis on arvatud ehitismälestiseks.
Tänava pikkus on ligikaudu 155 meetrit.
Cognac
Cognac [ko'njak] on linn Prantsusmaal Charente'i departemangus. See on departemangu alamprefektuur (sous-prefecture) ehk ringkonna halduskeskus. Linn on kahe kantoni keskuseks.
Linna territoorium asub 5–53 meetri kõrgusel üle merepinna.
Linnapea on Michel Gourinchas.
Suur-Cognaci linnastu valdade liit koosneb 14 vallast.
pisi|tühi|Cognaci plaan ja teda ümbritsevad vallad
Andrei Kapitsa
Andrei Petrovitš Kapitsa (Андрей Петрович Капица; 9. juuli 1931 Cambridge – 2. august 2011 Moskva) oli vene geograaf ja Antarktika uurija, Antarktika suurima jääaluse järve (Vostoki järv) avastaja.
Isiklikku
Tema isa oli Pjotr Kapitsa ja vend Sergei Kapitsa.
Franz (Braunschweig-Lüneburg)
thumb|Braunschweig-Lüneburgi hertsog Franz Franz (1508–1549) oli Braunschweig-Lüneburgi hertsog. Pärast kolmekümneaastast Braunschweig-Lüneburgi ühisvalitsemist koos oma venna Ernst Usutunnistajaga valitses ta Gifhorni lossist üle 10 aasta äsjaasutatud Gifhorni hertsogkonda aastast 1539 kuni oma surmani. Hertsogkonna andis talle pärandiosana tema vend Ernst.
Abielu ja järeltulijad
thumb|120px|Abikaasa Clara skulptuur Gifhorni lossi kabelis
Aastal 1547 abiellus hertsog Franz Saksi-Lauenburgi hertsogi Magnus I tütre Klaraga. Abielu kestis ainult kolm aastat, enne kui hertsog 41-aastaselt suri.
Austusavaldus
Franzburgi linn Vorpommern-Rügeni kreisis nimetati tema auks tema väimehe Bogislawi poolt.
Väävelkollane
Väävelkollane on üks kollastest värvitoonidest, väävli värvi terav erekollane. Väävelkollane on sidrunkollasest vähem küllastatud, st valkjam või hallikam.
Seostub deemonliku, halvalõhnalise, maalähedasega.
Variatsioonid
E. F. Glockeri "Grundriss der Mineralogie ..." liigitab väävelkollase kollaste hulka, mis "end rohelise suunas hoiavad" ja kirjeldab seda kui heledat kollast palju rohelisega ja natukese valgega. Näitemineraaliks on ehe väävel.
Loodusteadlaste ja linnuvaatlejate tarbeks koostatud värviõpik, 1886. aastal ilmunud "A nomenclature of colors for naturalists..." õpetab väävelkollast (Sulphur yellow) segama kaadmiumkollasest, valgest ja Pariisi rohelisest.
RAL Classic värvikaardi toon 1016 Schwefelgelb on kergelt halliga murtud hele kollane.
Tumekollase tooniga on Pantone toon 14-0755 Sulphur, rohekama varjundiga erekollane on 13-0650 Sulphur Spring.
Esinemine ja kasutamine
Väävelkollane seostub kirjanduses sageli haiglase või pahaendelisega. Näiteks esineb see värvinimetus Piibli tõlkes eesti keelde Johannese Ilmutusraamatus 9:17 selgelt negatiivses kontekstis.
Isomorfismiprobleem
Isomorfismiprobleemiks nimetatakse ülesannet konstrueerida efektiivne algoritm, mis antud klassi kahe suvalise algebralise süsteemi korral selgitab, kas nad on isomorfsed või mitte.
Isomorfismiprobleemi on rühmateooria seisukohalt käsitlenud C. Hoffman, väites, et rühmade "struktuur" sarnanevat isomorfismiprobleemiga. Paraku jääb see sarnasus kõrvaltvaatajale raskelt tabatavaks. See probleem on seni lahendamata paljude oluliste algebra klasside puhul.
Graafide isomorfismi probleem
Eriline roll on isomorfismiprobleemil graafide vallas. Selle põhimõtteline teoreetiline algoritm täiesti olemas – see seisneb graafi H seosmaatriksi ridade ja nendele vastavate veergude ümberpaigutamises (permuteerimises, ümberjärjestamises, ümbervahetamises) niikaua, kui see ei lange kokku graafi G seosmaatriksiga. Sellel on üks oluline puudus – see on väga mahukas (keeruline), selle sammude arv läheneb n! (n-faktoriaalini). Omal ajal arvati, et 16! permutatsiooni arvutamine võtaks aega kuni 40 aastat.
Hakati otsima teisi teid graafide isomorfismi tuvastamiseks, mis oli aastail 1970–1980 väga populaarne. Näiteks, S. Toida pakkus selleks tõsimeeli välja "kauguste maatriksi". Tõepoolest on graafi kaugustemaatriksid omavahel kergemini eristatavad kui seosmaatriksid. Graafide mitteisomorfismi võib nende abil tuvastada "peaaegu alati", ka isomorfismi tuvastamine võib vahel korda minna.
Mõned algoritmilist graafiteooriat esitavad kirjatööd, näiteks N. Chistofiedese oma, ei sisalda mitte midagi isomorfismiga seostuvat. Kuid tegijaid leidub. Näiteks, seda on lahanud Netšepurenko jt ning esitanud ka sellega seotud algoritme ja arvutiprogramme. L. Babai leiab selleks Monte-Carlo algoritmi sobiva olevat. G. Tinhofer, M. Lödecke, S. Bauman ja L. Babel, väidavad, et isomorfismi probleem on lahendatav Weisfeiler-Lehmani algoritmi abil. C. V. Raj ja M. S. Shivakumar loendavad mitmesuguseid spetsiifilisi atribuute selle probleemi lahendamiseks. Tuleb ära märkida G. Kobleri, H. Schöningi ja J. Torani monograafiat, kus käsitletakse seda ajalise keerukuse aspektist. Ka K. Thulasirman ja M. N. S. Swamy ning S. Pemmaraju, S. Sciena piirduvad isomorfismi puhul vaid keerukuseprobleemi esile toomisega.
Probleemi ajaline keerukus
Aktuaalne ongi isomorfismiprobleemi käsitlemine ajalise keerukuse (inglise time complexity) seisukohalt. Levinud on arvamus, et see on mittepolünomiaalne NP (inglise non-polynomial) ning praeguse aja "ametlik arvamus" peab parimaks E. Luksi (1983) algoritmi ajalise keerukusega 2O(√(n log n)) n-tipulise graafi puhul. Kuid neid on konstrueeritud ja tõestatud ka polünomiaalsetena P nagu seda on A. Dharwadkeri jt oma. Paljudel juhtudel pole see aga tõestatud. Diskussioonid keerukuse teemal kestavad.
Süstematiseerimine
Isomorfismi tuvastamise meetodite süstematiseerimine on viinud lihtsa skeemini: a) sorteerimise ja mittesorteerimise meetodid; b) lokaalsete ja globaalsete invariantide kasutamise meetodid.
Invariantidele rajatud meetodid on viinud isomorfismi tuvastamise graafide kanoonilise esituse tasemele, mis tähendab graafi kujutamist mingil selle struktuuri esitaval kujul, soovitatavalt isomorfismi täpsusega. Kanoonilise esituse probleemi püstitas arvatavasti Lazlo Babai 1977. aastal.
Frank Harary järgi on isomorfismiprobleem lahendatav globaalinvariantide (polünoomid, spektrid jt) täieliku süsteemi baasil. S. Locke (http://www.math.fau.edu/locke/isotest) leiab, et isomorfismi testimiseks sobivad hästi kahendsüsteemis esitatud ülipikad 3-kuup-koodid. A. Zõkov on arvamusel, et see on lahendatav graafi tihedust, tsükleid, klikke jne iseloomustavate lokaalsete invariantide baasil.
Samas on isomorfismi mõiste ise sama hajuvaks muutunud nagu on juhtunud struktuuri mõistega. Klassikaliselt on isomorfism defineeritud kui "bijektsioon, mis säilitab naabrused". Hassler Whitney (1907–1989) leidis juba 1932. aastal, et "range isomorfism" on "bijektsioon, mis säilitab naabrused + veel midagi". Ülo Kaasik defineerib: "bijektsioon, mis säilitab struktuuri", mis on täiesti arusaadav, kuigi ta ei ole struktuuri määratlenud. Peale selle on isomorfism seotud ka struktuursete ekvivalentsusklasside ehk orbiitidega.
Isomorfismiklassid ja kanooniline esitus
pisi|alt=Structural equivalence|Graafid ja nende struktuursed mudelid Isomorfismiklassid on graafiteoorias hästi rakendatavad. Isomorfismiklassi kuuluvatel graafidel on üks ja seesama struktuur. Seda struktuuri on võimalik kanooniliselt esitada spetsiaalse semiootilise mudeli S abil.
Erinevad graafid G ja H omavad ühesuguseid ehk ekvivalentseid struktuurseid mudeleid S_G ja S_H ! See tähendab, et graafid on isomorfsed G\simeq H ehk nende struktuurid on ekvivalentsed. On tõestatud, et struktuursete mudelite moodustamise ja nende ekvivalentsuse fikseerimise ajaline keerukus on P.
Välislingid
Isomorfismo de grafos Изоморфизм графов
Leena jõe delta
pisi|Leena jõe delta Leena jõe delta (vene keeles дельта Лены) asub Euraasia kirdeosas ja on üks suurimatest maailmas.
Leena jõe deltast läänes asub Olenjoki laht, kuhu suubub Olenjok, ja idas Buor-Haja laht, kuhu suubub Omoloi jõgi.
Edelast piirab Leena deltat Tšekanovski ahelik, mis eraldab Leenat ja Olenjokki. Selle kõrgeim tipp, 539 m, on otse Olenjoki haru kaldal. Delta kagukaldale ulatub Verhojanski mäestik, mille 994 m kõrgune tipp Sukuidahh-Hajata ei jää kaugele kohast, kus algab Leena delta.
Delta pindala on 32 000 km². Selle algus paikneb umbes 150 km kaugusel Laptevite merest, kuhu Leena suubub. Selles kohas on Stolbovoi saar, mis on Haraulahski aheliku endine, veega eraldatud osa. Deltas on arvukalt madalaid saari ja saarekesi, harusid ja järvi, mis on suurvee ajal üle ujutatud. Nende kuju muutub pidevalt. Mereni jõuab väga palju jõeharusid, millest vaid kolm on laevatatavad: läänepoolseim Olenjoki haru, keskmine Trofimovski haru ja idapoolne Bõkovski haru. Kõik harud on laevatatavad, kuid tähtsaim neist on 130 km pikkune Bõkovski haru, sest selle kaudu jõuavad laevad Tiksi laheni, mille rannikul asub Tiksi sadam.
Leena jõe delta territooriumil paiknevad Ust-Lenski looduskaitseala (14 330 km²) ja selle allüksus Leena-Ustje reservaat pindalaga umbes 60 000 km². Seal pesitsevad veelinnud (haned, luiged, pardid, kaurid, kajakad jt).
Delta põhjaosas paiknevad Dunai saared.
Leena jõe deltas asub kolm polaarjaama, mis kõik on alaliselt mehitatud: Dunai, mis asub Dunai saartel, Stolb, mis asub umbkaudu jõeharude lahknemise kohas, ja Habarovo, mis asub Bõkovski jõeharu kaldal. Delta kagutipus asub Bõkovski asula.
Viited
Lena_River
Rähni tänav (Pärnu)
Rähni tänav on tänav Pärnus Eeslinna linnaosas.
Tänav algab Suur-Jõe tänavalt, suundub edelasse ja lõppeb Väike-Kuke tänaval. Rähni tänav ristub veel Suur-Veski, Koidu, Väike-Veski, Riia maanteega ja Kooli tänavaga.
Tänava pikkus on ligikaudu 630 meetrit.
Jean-Philippe Mateta
Jean-Philippe Mateta (sündinud 28. juunil 1997 Sevran's) on Prantsusmaa jalgpallur, kes mängib ründajana Inglismaa Premier League'i klubis Crystal Palace.
2014. aastal liitus ta Prantsusmaa klubiga LB Châteauroux. Hooajal 2015–16 lõi ta Prantsusmaa tugevuselt kolmandas liigas 22 mänguga 11 väravat.
2016. aasta septembris sõlmis ta viieaastase lepingu Prantsusmaa kõrgliiga klubiga Lyoni Olympique. Lyoni põhimeeskonnas pääses ta väljakule vaid hooajal 2016–17	kolmes mängus. Suurem osa hooajast 2016–17 mängis ta Lyoni Olympique'i reservmeeskonnas Prantsusmaa tugevuselt neljandas liigas, lüües 16 mänguga kuus väravat. Hooajal 2017–18 mängis ta Lyonist laenul Prantsusmaa esiliiga klubis Le Havre. Sel hooajal lõi Mateta Prantsusmaa esiliigas 17 väravat, millega jagas Jordan Siebatcheu' ja Rachid Alioui kõrval parima väravaküti arvestuses teist kohta.
2018. aasta juunis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Saksamaa kõrgliiga klubiga Mainz. Debüüthooajal lõi ta Saksamaa kõrgliigas 14 väravat.
2021. aasta jaanuaris läks ta Mainzist laenule Crystal Palace'i. Esimese värava lõi ta Inglismaa kõrgliigas 22. veebruaril 2021 mängus Brighton & Hove Albioni vastu. 2022. aasta jaanuaris läks ta Crystal Palace'i püsivalt üle.
Aastatel 2017–2019 mängis Mateta Prantsusmaa noortekoondistes.
Piret Sikkel
Piret Sikkel (kodanikunimi 1966–1976 Piret Traks, alates 1976. aastast Piret Agu; sündinud 10. septembril 1941 Viljandis) on eesti näitleja.
Lõpetas 1960. aastal Tallinna 18. Keskkooli ja 1965. aastal Tallinna Draamateatri õppestuudio. Töötas aastatel 1968–1980 Rakvere Teatris ja 1980–1997 Nukuteatris.