cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Programmjuhtimine
Programmjuhtimise kasutusalad
Programmjuhtimist rakendatakse paljude soojuslike protsesside juhtimisel: Programmjuhtimise heaks näiteks on ka automaatpesumasina juhtimine. Pesemiseks vajalikke toiminguid lülitatakse sisse ja välja peamiselt ajalise programmi järgi, kusjuures kontrollitakse paagi täitumist veega, pesuvee temperatuuri, trumli tasakaalustatust tsentrifuugimisel jm. Varem kasutati programmide ümberlülitamiseks kellamehhanismiga või elektrimootoriga käitatavat trummellülitit, nüüd aga elektroonilist regulaatorit (mikrokontrollerit).
Vaata ka
Arvprogrammjuhtimine
Programmeeritav loogikakontroller
Pesumasin
All Angels' Church
pisi|All Angels' Churchi kirik enne ümberehitamise töid All Angels' Church (eesti keeles kui Kõikide Inglite kirik) asub New Yorgi linnaosas Upper West Side aadressil 251 West 80th Street. Kogudus on Ameerika Ühendriikide piiskopikiriku ja anglikaani kiriku liige.
Põhja-Liivimaa Põllutöö Keskselts
Põhja-Liivimaa Põllutöö Keskselts (ka Põhja-Liivimaa Põllumeeste Keskselts) oli Põhja-Liivimaa põllumehi ühendav organisatsioon, mis tegutses aastatel 1908–1922.
1922. aastal ühinesid Eestimaa Põllumeeste Keskselts ja Põhja-Liivimaa Põllutöö Keskselts ning moodustati uus keskorganisatsioon: Eesti Põllumeeste Keskselts.
Selts asutati 1908. aastal Pärnumaal tegutsenud Änge Põllumeeste Seltsi eestvõttel, algul tegutses see põllumeesteseltside kesktoimkonnana.
1911. aastal korraldati kesktoimkond ümber Põhja-Liivimaa Põllutöö Keskseltsiks.
Maretta
Maretta on naisenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 4496. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Maretta 5 naisel.
Nurga lõhislehine kask
Nurga lõhislehine kask on kaitsealune lõhislehine kask Rapla maakonnas Märjamaa vallas Veski külas Nurga talu alal. Puu võeti kaitse alla 1981.
Žďár nad Sázavou
Žďár nad Sázavou (saksa keeles Saar) on linn Tšehhis Vysočina maakonnas, Žďár nad Sázavou ringkonna halduskeskus. Žďár nad Sázavou asub Sázava jõe ääres, Jihlavast ligi 32 km kirdes.
Žďár nad Sázavou asub merepinnast 580 meetri kõrgusel.
Asula tekkis 1252. aastal rajatud tsitertslaste kloostri ümber. Aleviks on Žďár nad Sázavoud esmakordselt nimetatud 1293. aastal. Linnaõigused sai Žďár nad Sázavou 1607. aastal. Esimesed suured ettevõtted rajati linna 19. sajandi ja 20. sajandi vahetusel. Raudteeühenduse sai Žďár nad Sázavou 1905. aastal.
Žďár nad Sázavou linna piires asub UNESCO maailmapärandi nimistusse kuuluv Johannes Nepomuki palverännukirik Zelená Horal.
Aleksander Vilipere
Aleksander Vilipere (21. aprill 1955 – 13. mai 2011) oli eesti muusik.
Ta oli muusikute hulgas tuntud Vilipere Sassina.
FOXN1
Forkhead box N1 ehk FOXN1 on teatud selgroogsete loomade genoomis tuvastatud geen.
Inimestel paikneb geen 17. kromosoomis.
Paljudel inimestel kodeerib nimetatud geen transkriptsioonifaktorit Foxn1 ja seda seostatakse tüümuse arengu regulatsiooni ja keratinotsüütide diferentseerumisega.
FoxN1 ekspressiooni reguleerivad Wnt signaalirajad.
FOXN1-geen reguleerib tüümuse epiteelirakkude liine ja diferentseerumist ning homöostaasi nii loote kui ka postnataalses tüümuses. Geen reguleerib ka tüümuse ealist taandarengut.
Geeni kaasasündinud nullmutatsioon võib kaasa tuua SCID-sündroomi avaldumise hiirtel, rottidel ja inimestel, aga ka raskelt avalduva primaarse immuunpuudulikkuse ja kaasasündinud alopeetsia.
Nimetus
Eelistermin: forkhead box protein N1. Muud nimetused: Rowett nude, winged helix nude, winged-helix nude, winged-helix transcription factor nude, Whn.
Geeni sümbol on: FOXN1.
Marie Antoinette (film 2006)
"Marie Antoinette" on 2006. aasta ajalooline draamafilm, mis tugineb osaliselt Antonia Fraseri biograafiale "Marie Antoinette: The Journey". Selle režissöör ja produtsent on Sofia Coppola. Film räägib Marie Antoinette'i elust Prantsusmaa dofiini ja hiljem kuningannana Prantsuse revolutsiooni-eelsetel aastatel. Nimitegelast kehastab Kirsten Dunst, teistes peaosades on Jason Schwartzman, Judy Davis ja Rip Torn.
Koos filmiga avaldati muusikaalbumina ka filmi heliriba, mis sisaldab 70ndate ja 80ndate new wave ja post-punk ansamblite muusikat (näiteks New Order, Gang of Four, The Cure, Siouxsie and the Banshees ja The Strokes). Lisaks sisaldab film ka klassikalist muusikat Jean-Philippe Rameau, Antonio Vivaldi ja François Couperini poolt. Album saavutas edetabelis Billboard 200 97. koha.
Film võitis Oscari auhinna parimate kostüümide kategoorias.
Sisu
14-aastane ertshertsoginna Maria Antonia on 1770. aastal ainuke oma ema Maria Theresia tütardest, kes pole abielus. Ta saadetakse Prantsusmaale, et abielluda Prantsusmaa dofääni ja tulevase kuninga Louis-Auguste'iga. Prantsusmaale saabumisel katkestab ta kõik sidemed oma kodumaa Austriaga ning tutvub kuningas Louis XV ning oma tulevase abikaasaga. Pulmad toimuvad peaaegu kohe Versailles' lossis. Marie Antoinette'ilt oodatakse, et ta sünnitaks riigile troonipärija niipea kui võimalik, ent järgneval päeval teavitatakse kuningat, et pulmaööl "ei juhtunud midagi".
Aja möödudes hakkab elu Versailles' lossis Marie Antoinette'ile aina vähem meeldima. Tema abikaasa õukondlased põlgavad teda ning süüdistavad teda troonipärija puudumises, ent süü lasub tegelikult Louis-Auguste'il, kes ei suuda abielu lõpuni viia. Marie Antoinette hakkab pidevalt vastu õukonna formaalsustele, mis tekitab kuulujutte ja pahameelt. Samuti keeldub ta rääkimast Louis XV armukese Madame du Barryga. Maria Theresia kirjutab oma tütrele pidevalt ning annab talle nõu, kuidas oma abikaasat võrgutada, ent tulemusteta. Marie veedab enamiku oma ajast ekstravagantseid riideid ostes ning hasartmänge mängides. Ootamatult saavad Marie ja Louis-Auguste teada, et Louis XV on suremas rõugetesse. Pärast tema surma 10. mail 1774 kroonitakse 19-aastane Louis XVI kuningaks ning Marie Antoinette saab 18-aastaselt kuningannaks.
Marie vend, Saksa-Rooma keiser Joseph II külastab teda ning mõistab hukka Marie pidevad pidustused. Joseph külastab ka Louis XVI-t ning pärast nende vestlust on Louis viimaks suuteline Marie'ga seksima. 19. detsembril 1778 toob Marie ilmale tütre, printsess Marie-Thérèse Charlotte'i. Tütre kasvades veedab Marie aina rohkem aega Petit Trianonis, väikeses lossis Versailles' pargis. Samal ajal alustab ta kõrvalsuhet Hans Axel von Ferseniga. Vahepeal riigis alanud finantsiline kriis halveneb kiiresti ning sellega on Marie Antoinette'i maine täielikult hävinud: tema luksuslik elustiil ja näiline ükskõiksus rahva kannatuste suhtes teenis talle hüüdnime "Madame Deficit" ("proua defitsiit").
Marie hakkab keskenduma vähem oma sotsiaalelule ning rohkem oma perekonnale, samuti teeb ta enda meelest suuri finantsilisi muudatusi. 29. novembril 1780, aasta pärast oma ema surma, sünnitab Marie troonipärija Louis-Josephi. Teine poeg Louis-Charles sünnib 27. märtsil 1785 ning teine tütar Sophie Hélène Béatrix 9. juulil 1786, kes sureb pea aasta hiljem. Kui Bastille'i vallutamisega saab alguse Prantsuse revolutsioon, põgeneb enamik õukonnast Prantsusmaalt, ent kuninglik perekond otsustab jääda. Film lõppeb perekonna üleviimisega Tuileries' paleesse. Viimane kaader kujutab Marie Antoinette'i magamistuba Versailles' lossis, mille on vihane rahvas hävitanud.
Thomas Johann Seebeck
pisi|Thomas Johann Seebeck pisi|Thomas Johann Seebecki monument Tallinna Tehnikaülikooli kampuses Thomas Johann Seebeck (29. märts (vkj)/9. aprill 1770 Tallinn – 10. detsember 1831 Berliin) oli baltisaksa füüsik, kes uuris termoelektrilisi nähtusi, magnetismi ja optikat. Avastas Seebecki efekti.
Seebeck sündis kaupmehe perekonnas. Ta lõpetas 1788. aastal Tallinna Linna Keiserliku Gümnaasiumi.
Aastal 1788 läks ta Berliini õppima arstiteadust. Lisaks kuulas ta loenguid botaanikast, füsioloogiast ja keemiast. Aastal 1789 oli ta Göttingeni Ülikoolis meditsiiniprofessorite Johann Friedrich Blumenbachi ja August Gottlieb Richteri loengutel; aga ka aforismikirjanikust füüsikaprofessori Georg Christoph Lichtenbergi loengutel.
Aastal 1792 sooritas ta edukalt eksamid arstiteaduses ja praktilises kirurgias ning siirdus Bayreuthi, et iseseisvalt tegelda füüsikaga. Eluaseme sai ta õuenõunik Boye majas, kelle tütre Julia Amalia Ulrikaga abiellus ta aastal 1795. 1802. aasta juulis andis Göttingeni ülikool Seebeckile meditsiinidoktori kraadi. Samal aastal kolisid nad Jenasse.
Mälestuse jäädvustamine
Tallinna Tehnikaülikooli õuel asub Thomas Johann Seebecki mälestussammas. Tema järgi on nimetatud ka TTÜ elektroonikainstituut.
Valga praostkond
Valga praostkond on luteri kiriku praostkond Eestis. See moodustati 1926. aastal peamiselt Võru praostkonna aladest.
1939. aastal oli praostkonnas 18 426 maksumaksjat liiget, koguduseliikmete üldarv oli 75 831
Tänapäeval on EELK Valga praostkonnas 11 kogudust:
Mauretania Caesariensis
thumb|Mauretania Caesariensis provints Rooma keisririigis, u. 125 pKr
Provints oli olnud osa Mauretaania kuningriigist ja nimetatud mauride järgi, kes seal elasid. Varem iseseisev kuningriik ja hiljem Rooma klientriik annekteeriti ametlikult keisririiki Claudiuse valitsemise ajal ja jagati umbes aastal 42 pKr kaheks provintsiks. Kolmas provints nimega Mauretania Sitifensis eraldati hiljem aastal 293 pKr Diocletianuse valitsemisalal idaosast. Lääne-Rooma keisririigi languse ajal ja hiljem 5. sajandil kaotati enamik tagamaast, esiti Vandaali kuningriigile ja hiljem Mauri-Rooma kuningriigile, kus Rooma haldus piirdus pealinna Caesareaga. Rooma vallutas maa tagasi Justinianus I valitsemisajal. 580. aastate lõpul, keiser Mauriciuse ajal, anti kogu Magrib Aafrika eksarhaadile ja Mauretania Caesariensis sai uue provintsi Mauretania Prima osaks. Magribi vallutamine moslemite poolt lõpetas Rooma võimu Mauretaanias, mida Umaijaadide kalifaat hakkas valitsema osana keskaegsest moslemite Alžeeriast.
Varangu mõis
pisi|Mõisa peahoone
Mauretania Caesariensis
Ajalugu
1. sajandi keskpaigas pKr jagas Rooma keiser Claudius läänepoolseima Rooma provintsi Aafrikas nimega Mauretaania (mauride maa) kaheks: Mauretania Caesariensis ja Mauretania Tingitana.
Varangu mõis
Varangu mõis (saksa keeles Warrang) oli mõis Koeru kihelkonnas Järvamaal. Tänapäeval jääb kunagine mõisasüda Lääne-Viru maakonda Väike-Maarja valla territooriumile.
Mauretania Caesariensis
Ajalugu
thumb|left|400px|[[Rooma keisririik Hadrianuse ajal (valitses 117–138), keiserlik provints Mauretania Caesariensis (laias laastus tänane Alžeeria Magribis)]]
Mauretania Caesariensis sisaldas kaheksa keiser Augustuse rajatud kolooniat: Cartennae, Gunugu, Igilgili, Rusguniae, Rusazu, Saldae, Zucchabar, Tubusuctu; kaks keiser Claudiuse rajatud kolooniat: endine Juba pealinn Caesarea, kes andis sellele nime oma patrooni Augustuse auks, ja Oppidum Novum; üks keiser Nerva rajatud koloonia: Setifis; ning hilisemal ajal Arsenaria, Bida, Siga, Aquae Calidae, Quiza Xenitana, Rusucurru, Auzia, Gilva, Icosium ja Tipasa, kokku 21 tuntud kolooniat, lisaks mõni municipia ja oppida Latina.
Varangu mõis
Varangu mõis eraldus Liigvalla mõisast (saksa keeles Löwenwolde) 17. sajandil ning sai nime Wrangelite perekonna järgi.
Mauretania Caesariensis
Ajalugu
Diocletianuse Tetrarhia reformiga eraldati idapoolne osa ja moodustati eraldi väikese provintsina Mauretania Sitifensis, mis nimetati pealinna Sitifis (nüüd Sétif) järgi, oluline sadam oli Saldae (nüüd Bejaïa).
Varangu mõis
Mõisakompleks
Varaklassitsistliku peahoone ehitust alustas 1795. aastal von Berg. Hoone arhitektiks peetakse Tartu barokse raekoja arhitekti Johann Heinrich Bartholomäus Walterit. Omapärane on mõisahoone juures see, et fassaadi kaunistused pole vormitud lubimördist, vaid on välja tahutud peeneteralisest paekivist.
Mauretania Caesariensis
Ajalugu
Pärast Lääne-Rooma keisririigi langemist asutati Vandaali kuningriik, kuid säilinud idakeisririik (nüüd Bütsants) vallutas 533. aasta paiku ala tagasi, kuid enamik Mauretania Caesariensisest jäi kohalike mauri valitsejate kontrolli alla, nagu Mastigas, ning alles 560. ja 570. aastatel taastati Bütsantsi kontroll sisemaal.
Mauriciuse valitsemisajal korraldati keisririik ümber ja asutati mitu eksarhaati, nende seas Aafrika eksarhaat, kuhu kuulus muu hulgas Mauretaania. Mauretania Sitifensis liideti taas selle provintsiga, mis sai nimeks Mauretania Prima.
Varangu mõis
Mõisakompleks
Mõis kuulus Eestimaa Rüütelkonna peamehele (1824–1827) ja Eestimaa tsiviilkubernerile (1833–1841) Paul von Benckendorffile. Viimane omanik oli paruniproua Amata von Schilling. 1919. aasta võõrandamise järel töötas mõisahoones kool, hiljem metskond. 1970.–1980. aastatel seisis hoone tühjalt ning lagunes tugevasti. 1990. aastate lõpul läks mõis eravaldusse ja seda on hakatud restaureerima.
Peahoone läheduses asub arvatavasti 18. sajandist pärinev ühekorruseline puidust valitsejamaja, pärimuse kohaselt endine Ao mõisa peahoone, mis 1870. aasta paiku Varangule toimetati.
Mauretania Caesariensis
Ajalugu
Magribi vallutamine moslemite poolt Umaijaadide kalifaadile tähendas Bütsantsi Aafrika eksarhaadi ning hilise Vana-Rooma kultuuri lõppu seal ja Mauretania Caesariensisest sai läänepoolseima islamiprovintsi Magribi osa.
Religioon
Caesarea oli enne 330. aastat peamine judaismi keskus ja Sitifis oli üks mitraismi sõdurikultuse keskusi. Kristlus levis 4. ja 5. sajandil.
Ülemklasside seas juurdus vandaalide mõjul arianism, mis rajati aastal 430, kui vandaalid ületasid Gibraltari väina.
Majandus
Peamine eksport Caesariensisest oli purpur värvaine ja väärispuit; ning berberid või maurid olid roomlaste poolt nõutud sõdurid, eriti kergeratsaväes. Nad andsid ühe Trajanuse parima kindrali Lusius Quietuse ja keiser Macrinuse.
Krusensterni riff
Krusensterni riff (inglise Krusenstern Reef) on müütiline saarestik Vaikses ookeanis Midway atollist lõunas. Selle avastas 11. oktoobril 1805 Juri Lisjanski ja see on nimetatud Adam Johann von Krusensterni auks. Rifi nime järgi nimetati Loode-Hawaii Krusensterni saarteks ehk Krusensterni rifiks (inglise Krusenstern Islands ehk Krusenstern Reef). Märgiti kaartidele koordinaatidega või. Kaartidelt kustutati pärast 1923. aastat.
Sibul (perekonnanimi)
2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Sibul 331 inimesel: 164 mehel ja 167 naisel. Perekonnanimede levikult on Sibul meeste puhul 410. kohal ja naiste puhul 446. kohal. Perekonnanime Sibul kandja oli keskmiselt 44 aasta vanune (mediaanvanus oli 44).
Püstolkäepide
Püstolkäepide on relva käepide, mis on mõeldud relva käes hoidmiseks ja kasutamiseks. Tulirelvade püstolkäepidemest hoitakse sama käega, millega vajutatakse päästikut. Püstolkäepide tagab tulirelva kiire, lihtsa ja ohutu kasutamise, relva õige joonduse (sihtmärk–kirp–sihik–silm), kuuli õige ja soovitud suuna, summutab tagasilööki. Osadel automaattulirelvadel on olemas teise käega hoitav eesmine püstolkäepide, mis suurendab relva stabiilsust ja kasutusmugavust.
Kaitseliidu Viru malev
Viru malev on Kaitseliidu malev, mis tegutseb Lääne-Viru maakonnas.
Koosseis
Viru malevasse kuuluvad
Vastutusala ja asukoht
Praegune Viru maleva vastutusala erineb teise maailmasõja eelsest, kuna praegune Lääne-Virumaa hõlmab sõjaeelse Virumaa läänepoolset osa. Lisaks kuulub Jäneda, Lehtse ja Tapa nüüd Lääne-Viru maakonna koosseisu, aga enne II maailmasõda olid need Järvamaa alad. Narva ümbruses tegutses enne okupatsiooni Narva malev. Virumaa idapoolses osas – Ida-Viru maakonnas – tegutseb praegu Kaitseliidu Alutaguse malev.
Viru maleva staap asub Rakveres Pikk tänav 15. 1927. aastast asus Pikk 15 majas Viru maleva staap, I malevkonna staap, Naiskodukaitse Rakvere linna jaoskonna ruum, Kaitseliidu Rakvere suurtükiväedivisjoni staap ja Viru maleva pealiku korter. Taasloodud Viru maleva staap asub praegu ajaloolise hoone teisel korrusel nagu sõjaeelselgi ajal.
Ajalugu
1918. aasta augustis asus Viru Maavalitsuse sekretäri ettepanekul kapten Nikolai Reek organiseerima põrandaalust sõjalist organisatsiooni. Juba 1917. aastal organiseeriti Virus Omakaitse, mis tegutses Rakvere linnas ja üksikutes maakohtades. Juhtivasse komiteesse kuulusid ringkonnaülem advokaat Kristjan Haho, linnapea Martin Kutti, Rakvere miilitsaülem Gustav Kütt, Viru maavalitsusest Aleksander Aren ja sakslaste poolt Dehn. Viru maakonna komissarina kuulus komiteesse T. Kalbus. Omakaitslaste ülesanne oli patrullida, et tagada kord ja rahu. 1918. aasta augustikuu lõpuks oli Virumaal loodud omakaitse organisatsioonide juhtide võrk alamkaptenite Villem Liivi, Hugo Jürgensoni, Artur Saueselgi, Nikolai ja Kiviloo kollektiivsel juhtimisel. Põrandaalusesse organisatsiooni kuulus 15 ohvitseri Rakvere linnas ja Virumaal. Igale ohvitserile, keda hakati nimetama komandandiks, oli kindlaks määratud oma tegevuse piirkond. 9. novembril puhkesid Saksamaal rahutused, 10. novembri hommikul tõmbasid põrandaaluse omakaitse organisatsiooni juhatuse liikmed Pikk tänav 2 Põhja võõrastemaja lipumasti sini-must-valge Eesti lipu ja teostus Rakveres sakslastelt Viru maavalitsuse ülevõtmine.
11. novembril 1918 määras kindral Ernst Põdder oma käskkirjaga Virumaa ja Rakvere linna Kaitseliidu ülemaks kapten Nikolai Reeki. 11. novembril kuulutati ülemaailmselt omakaitse organisatsioon likvideerituks ja moodustati omakaitse liikmeist Eesti Kaitseliit. 12. novembril avaldati Kaitseliidu ülema kapten Nikolai Reeki esimene päevakäsk, millega kohustati kõiki Virumaal elutsevaid Eesti ohvitsere ilmuma registreerimisele kaitseliidu büroosse. 12. novembril 1918 Rakveres asutatud organisatsiooni nimetus oli esialgu Virumaa ja Narva Linna Kaitseliit. Selle organiseerijaks ja esimeseks ülemaks sai 28aastane alampolkovnik Nikolai Reek, kes formeeris samal ajal Rakveres 5. jalaväepolku. Ühtlasi oli selles päevakäsus maakond jaotatud kihelkondade kaupa jaoskondadeks ja määratud esimesed ülemad järgmistele jaoskondadele: 1. jaoskond alamkapten Jürgenson Rakvere, 2. alamkapten Laretei Narva, 3. alamkapten August Kivi Tapa ja Kadrina, 4. alamleitnant Andres Allast Väike-Maarja ja Vao vald, 5. lipnik Toomel Jõhvi, 6. lipnik Stein Aseri, 7. Eiland Võsu, 8. leitnant Villo Viru-Jakobi. 13. novembril määras kapten Nikolai Reek esimese päeva päevakäsu täienduseks kaitseliidu jaoskondade ülemaiks ühes kohalike komandantide kohuste täitmisega: 1. lipnik Tenneberg Rakvere valda, 2. Riiberg Iisaku kihelkonda, 3. Uustalu Kaarli valda, 4. Martin Kohtla valda, 5. Nurk Erra ja Püssi valda, 6. sv. am. Kalli Haljala kihelkonda. Ta määras: 1. al.-kapten Nikolai Тара-Narva raudteeliini ülemaks ja Rakvere jaama komandandiks, 2. al.-kapt. Jürgenson sõjariistade vastuvõtjaks ja ülevaatajaks ja 3. al.-kapten Peterson sidekomando ülemaks. Virumaa Kaitseliidu ülema adjutandiks ja büroo sekretäriks sai kapten Villem Liiv, ülema abiks ja Virumaa kaitseliidu organiseerijaks alamleitnant Georg Voldemar Agger. Kapten Hugo Jürgenson pandi ka Rakvere linna kaitseliidu juhiks ja linna komandandiks. 14. novembril algas Rakveres vabatahtlike kaitseliitlaste vastuvõtmine, kokku tuli 215 meest. Narvas oli samal päeval registreeritud kõigest 20 vabatahtlikku. Kuni 28. novembrini oli Virumaal registreeritud ligi 1800 kaitseliitlast. Formeerimisel olevale kaitseliidule oli suureks kaotuseks tema juhtide ärakutsumine formeeritavaisse Eesti Rahvaväe väeosadesse. Nikolai Reek määrati 17. novembril Rakveres formeeritava 5. jalaväepolgu ülemaks ja polkovnik Aleksander Seiman määrati 4. jalaväepolgu ülemaks.
20. novembril 1918 määrati Virumaa Kaitseliidu ülemaks, endine miilitsaülem Aleksander Aren, tema abiliseks sai alamleitnant Agger. Pärast 21. novembrit jäid Virumaa kaitseliidu jaoskondade ülemaiks: 1. alamleitnant Agger Virumaa kaitseliidu ülema abiks, 2. alamkapten Laretei Narva linna kaitseliidu ülemaks, 3. lipnik Landberg Virumaa kaitseliidu sekretäriks, 4. leitnant Vask kaitseliidu Rakvere roodu ülemaks, 5. alamkapten Saueselg Jõhvi komandandiks, 6. alamkapten Steinmann Vaivara komandandiks, 7. alamleitnant Lugenberg Tudolinna komandandiks, 8. lipnik Altmann Iisaku komandandiks, 9, Kasemets Kunda komandandiks. 20. novembriks oli Virumaa Kaitseliidu relvastuses 1300 Jaapani süsteemi vintpüssi ja 4 kuulipildujat Colt. 21. novembril 1918 määrati Nikolai Reek 5. jalaväepolgu ülemaks ja Virumaa Kaitseliidu ülemaks määras Viru maakonnavalitsuse esimees Mihkel Juhkam senise miilitsaülema Aleksander Areni. 23. novembril 1919 astus Aleksander Aren ametisse ja kinnitas ülema abiks alamleitnant Georg Voldemar Aggeri, staabi sekretäriks lipnik Alfred Nikolai Landbergi. Viru Maakonna Kaitseliidu staap asus Rakvere postkontori teisel korrusel. Määrati Rakvere linna uus komandant Jakob Vaska ja raudteejaama komandandid: Rakverre  lipnik Aleksander Lugenberg, Kundas August Kasemets, Jõhvi, Kohtlasse ja Iisakusse. Rakvere linna jaoskonnaülemateks kinnitati Rudolf Inthal, Konstantin Sirotkin (hilisem Väike-Maarja jaoskonna ülem), Aleksander Rautsik (ka Raudsik) ning Arnold Kook.
28. novembriks saadeti Virumaa kaitseliidust Vabadussõja idapiirile 13 ohvitseri ja 456 kaitseliitlast 4 kuulipildujaga ja nad paigutati Jaanilinna kindlusse.
11. märtsil 1925 kinnitati sõjaministri käskkirjaga Viru maleva pealikuks major Georg Vaher. 1. septembrit 1925 loetakse Viru maleva asutamise kuupäevaks, mida ka hiljem tähistati. 5. septembril 1926 annetati ja õnnistati Viru maleva lipp.
Malev taastamise järel
Toonaste Eesti NSV rajoonide piiridesse asutatud üksusi nimetati Kaitseliidu taasasutamise ajal Kaitseliidu ülema Kalle Elleri tahtel lipkondadeks. Praeguse Viru maleva eelkäija Lääne-Viru lipkond asutati 2. aprillil 1990. Samuti asutati Alutaguse maleva eelkäija Ida-Viru lipkonna ja Põlva maleva eelkäija Põhja-Võrumaa lipkonnana. Kaitseliidu Lääne-Viru lipkonna lipp õnnistati 25. detsembril 1990 Rakvere kirikus. 12. aprillil 1990 moodustati Kaitseliidu Viru malev, mis koosnes Ida-Viru ja Lääne-Viru lipkonnast. Viru maleva pealiku kohusetäitjaks sai Ants Silm. Kaitseliidu Viru maleva lipp õnnistati ja anti üle 26. oktoobril 1991. Lääne-Viru maleva esindajatekogu koosolek nimetas 13. veebruaril 1992 Lääne-Virumaa lipkonna ümber Lääne-Viru malevaks. Kaitseliidu seaduse jõustumisega 5. märtsil 1999 nimetati Lääne-Viru malev Viru malevaks.
Viru maleva tegevliikmete arv kasvas 600-ni, kui 11. jaanuaril 2011 kinnitati Lääne-Viru maavanem Einar Vallbaum Kaitseliidu Viru maleva 600. tegevliikmeks.
Maleva pealikud
Taastatud Lääne-Viru lipkonda, Lääne-Viru malevat ja Viru malevat on juhtinud:
Qazvīni provints
Qazvīni provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Iraanis. Asub riigi põhjaosas. Provintsi keskus on Qazvīn. Provints loodi 1993. aastal Teherani provintsi osast.
2016. aasta rahvaloenduse andmetel oli provintsi rahvaarv 1 273 761.
Provints jaguneb 6 maakonnaks.
🇮🇷
Villem Maasik
Villem Maasik (1883 Vastseliina kihelkond, Võrumaa – 3. september 1919 Irboska) oli eesti advokaat, ametiühingutegelane ja poliitik (ESDTP).
Villem Maasik oli Eestimaa kubermangu Eesti Ajutise Maavalitsuse Tööosakonna, Töö- ja hoolekandmise osakonna juhataja ja Konstantin Pätsi esimeses ajutises valitsuses Töö- ja Hoolekandeministeeriumi esimene töö- ja hoolekandeminister 24. veebruarist kuni 12. novembrini 1918. Seejärel Töö- ja Hoolekandeministeeriumi hoolekande osakonna juhataja kt.
Lasti maha Irboska veretöö käigus.
Väino Ratassepp
Elulugu
Ta osales Eesti Keemia Seltsi, Ühiskondliku Pedagoogika Uurimise Instituudi ja Eesti Akadeemilise Pedagoogika Seltsi töös.
Väino Ratassepp kuulus peaaegu kolmkümmend aastat haridusministeeriumi juures tegutseva keemia ainekomisjoni koosseisu, kavandades ja suunates komisjoni tööd. Tema osalusel valmisid omaaegsed keemia aineprogrammid, keemia õppekomplekt (õpik, töövihik, kontrolltööde kogumik, metoodiline juhend õpetajale) oli esimene omataoline Eestis. Viimane keemiaõpik ilmus 2004. aastal.
Väino Ratassepp oli Eesti Akadeemilise Pedagoogika Seltsi liige. Üle 100 teadustrükise.
Hiljem töötas Väino Ratassepp keemiaõpetajana ja pani ameti maha 2013. aasta sügisel 83-aastaselt. 17 aastat töötas ta Tallinna Muusikakeskkoolis.
Ülevaate oma õpetajatööst võttis Väino Ratassepp kokku mälestuste kogumikus “Minu koolilood” (2019), mida säilitatakse Eesti pedagoogika arhiivmuuseumis ja mis on muuseumi andmebaasis ka elektrooniliselt kättesaadav.
Sinopec
Sinopec Corp. ehk Hiina Nafta- ja Keemiakorporatsioon (China Petroleum & Chemical Corporation) on Hiina energeetika- ja keemiatööstusettevõte.
Ettevõtte tegevusalade hulka kuuluvad nafta ja gaasi otsingud, töötlemine, torutransport, turustamine; naftakeemiatoodete, keemiliste väetiste, kiudmaterjalide ja muude keemiatoodete tootmine ja turustamine. Sinopec on PetroChina järel suuruselt teine naftaettevõtte Hiinas.
Alates 2006. aastast kaubeldakse ettevõtte aktsiatega börsil.
Ettevõtte peakorter asub Pekingis.
Barbara Dex
pisi|Barbara Dex Barbara Maria Karel Deckx (esinejanimega Barbara Dex; sündinud 22. jaanuaril 1974) on Belgia laulja.
1993. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ta Belgiat lauluga "Iemand als jij".
Vladimir Pronitšev
thumb|Vladimir Pronitšev (2012) Vladimir Jegorovitš Pronitšev (Владимир Егорович Проничев; sündinud 1. märtsil 1953 Melitopolis) on Venemaa sõjaväelane, Venemaa Föderatsiooni Föderaalse Julgeolekuteenistuse Piiriteenistuse juht. Ta on armeekindral.
1986–1989 osales Afganistani sõjas. 1994–1996 oli ta Karjala Vabariigi FSB juht. 1999 määrati FSB direktori asetäitjaks. 2003. aastast töötab FSB Piiriteenistuse ülemana.
Oktoobris 2002 juhtis ta Nord-Osti pantvangikriisi lahendamist, mille käigus hukkus üle 100 tsiviilisiku. Pärast seda sai ta Venemaa kangelase aunimetuse.
2004. aastal juhtis ta Beslani pantvangikriisi lahendamist. Selle käigus hukkus üle 300 tsiviilisiku, neist üle 150 lapse.
2009. aasta juulis tegi töövisiidi Eestisse.
Aleksandr Manevski
Manevski sündis Tallinnas. Tema isa oli Stepan Semjonovitš Manevski (surnud 1846), ema Glikerija Jakovlevna Manevskaja (surnud 1879). Tulevase admirali isa teenis 14. klassi riigiametnikuna Tallinna sõjaväeinvaliidide üksuses. 15. juunil 1838 astus Aleksandr Manevski kadetina tüürimeeste 1. poolekipaaži, mille lõpetas 7. aprillil 1846 laevastiku tüürimeeste korpuse konduktorina.
Järgmisel neljal aastal oli Manevski Peterburi keiserliku jahtklubi teenistuses ja seilas peamiselt Läänemerel. 23. aprillil 1850 ülendati ta laevastiku tüürimeeste korpuse praporštšikuks ja viidi korvetil "Olivutsa" teenima Kaug-Itta. Seal anti talle 11. aprillil 1851 mitšmani auaste ja ta määrati 27. mereväeekipaaži koosseisu. Augustis-septembris 1851 osales ta Petropavlovski sadamas esimese järgu kapteni Gennadi Nevelskoi juhitud Amuuri ekspeditsioonile varustuse tarnimises. Sel ajal tutvus ta teise silmapaistva mereväelase ja ränduri Aleksandr Petroviga.
Krimmi sõja ajal osales Aleksandr Manevski Petropavlovski kaitsmisel. 1855. aastal oli ta komandöriks transpordilaeval "Dvina", mis aitas evakueerida Petropavlovski garnisoni Amuuri jõe suudmesse ja sattus ka De-Kastri lahes vaenlasega tulevahetusse.
11. juunil 1856 viidi Manevski üle 8. mereväeekipaaži koosseisu ja septembris 1857 pöördus ta transpordilaeval "Dvina" tagasi Kroonlinna. Sinna ei jäänud ta kauaks, sest juba 6. jaanuaril 1858 viidi ta üle Siberi mereväeekipaaži ja siirdus taas Kaug-Itta, kus teenis lootsilaeva komandörina Amuuri jõel ja De-Kastri lahes.
Aastatel 1859–1862 oli ta transpordilaeva "Baikal" komandör, pidades valveteenistust Olga lahel ja korraldades Olga sõjaväeposti ehitamistöid. 21. juunist 1861 kuni 20. augustini 1862 oli ta ühtlasi ka Olga sõjaväeposti komandör.
1. jaanuaril 1863 ülendati Manevski kaptenleitnandiks ja viidi sama aasta 31. oktoobril üle Balti laevastiku teenistusse, kus temast sai suurtükipaadi "Lava" komandör. 1. jaanuaril 1871 ülendati ta 2. järgu kapteniks ja 9. märtsist 1872 määrati Peterburi sõjasadama ekipaažimeistriks.
25. mail 1873 määrati ta tööle mereväe vanglasüsteemi, kus ta alustas karjääri vanglaülema abina ja tõusis peagi vanglaülemaks. Sellel ametikohal töötas ta kuni 19. maini 1880, mil ta saadeti kontradmirali auastmes erru.
Manevskit autasustati teenistuse kestel Püha Vladimiri ordeni IV järguga, Püha Anna ordeni II järguga ja Püha Stanislavi ordeni II järguga.
All Saints Church
pisi|All Saints Church All Saints Church (eesti keeles 'Kõikide Pühakute kirik') oli New Yorgi roomakatoliku piiskopkonna ajalooline kirik, mis asub Madison Avenue nurgal aadressil 47 East 129th Street. Harlemisse ehitatud kirik valmis aastatel 1883–1886 ja selle projekteeris arhitektibüroo Renwick, Aspinwall & Russell. Kirikukompleksi kuuluvad kihelkonnamaja (1886–89) ja kool (1902).
2007. aasta jaanuaris määras New York City Mälestusmärkide Säilitamise Komisjon ehitise kaitsealuseks mälestusmärgiks (New York City Landmark).
8. mail 2015 liideti kogudus St. Charles Borromeo kogudusega.
Pihtla punalehine pöök
pisi|Pihtla punalehine pöök Pihtla punalehine pöök on kaitsealune pöök (täpsemalt punalehine pöök) Saare maakonnas Saaremaa vallas Pihtla külas Pihtla mõisa pargis. Puu võeti kaitse alla 1970.
Puu ümbermõõt on 225 cm (mõõdetuna 1,3 m kõrguselt) ja kõrgus 19 m.
Märts 2016
Märts 2016, kroonika
2016. aasta märts algas teisipäeval ja lõppes 31 ööpäeva hiljem neljapäeval.
Tšehhi massiiv
thumb|300px|Hertsüünia massiivide ja struktuuride kaart Kesk-Euroopas. Tšehhi massiiv asub paremal. thumb|Lauged künkad [[Baieri metsas, tüüpiline maastik]]
Tšehhi massiiv (tšehhi: Česká vysočina või Český masiv, saksa: Böhmische Masse või Böhmisches Massiv) on geomorfoloogiline provints Kesk-Euroopas. See on suur mäemassiiv, mis hõlmab suurema osa Tšehhist, Ida-Saksamaa, Lõuna-Poola ja Põhja-Austria.
Mäemassiiv hõlmab mitut mittelgebirget ja koosneb kristallilistest kivimitest, mis on vanemad kui permi (üle 300 miljoni aasta vanad) ja on seetõttu hertsüünia orogeneesi ajal deformeerunud.
Tšehhi massiivi Sudeetide osad, eriti Krkonoše-Karkonosze, paistavad tavalisest mittelgebirge-mustrist silma kuni nelja erineva kõrgusvööndi, tsirkusorgude, väikeste periglatsiaalsete pinnavormide ja metsapiirist oluliselt kõrgema kõrgusega.
Geomorfoloogilised jaotused
[[Pilt:Czech Republic geomorphological division map level1 colour.png|thumb|330px|Tšehhi geomorfoloogilised provintsid
Tšehhi massiiv on provints hertsüünia metsa allsüsteemis. See külgneb nelja provintsiga: Lääne-Karpaadid idas, Ida-Alpid lõunas, Kesk-Euroopa tasandik põhjas ja Mittelgebirge läänes. Tšehhi massiiv jaguneb edasi kuueks alamprovintsiks:
Tšehhi massiivi maastikel domineerivad enamasti mäed. Doonau jõest põhja pool iseloomustavad topograafiat lauged orud ning laiad tasased seljandikud ja künkatipud. Kõrgeimad tipud Tšehhi-Austria piiril on Plöckenstein (Plechý, 1378 m) ja Sternstein (1125 m). Happelisest gneissist ja graniidist aluspõhi on murenenud pruuniks mullaks (rähkmuld). Tasastel aladel ja orgudes mõjus põhjavesi mullatekkele rohkem; sellistes kohtades võib leida ka gleimuldasid.
Nagu ka teistel Kesk-Euroopa hertsüünia mittelgebirgedel, on orud ebakorrapärasemad ja vähem väljendunud, kui Alpide suhteliselt noores murde- ja tõukevööndis. Lavamaad on orograafiliselt morfoloogialt sarnasemad. Tšehhi massiivi veelõhed on Wachau, Strudengau ja Doonau org Vilshofenist üle Passau ja Schlögener Schlinge kuni Aschachini.
Tektooniline alajaotus
Tšehhi massiivi sisemine tektooniline struktuur kujunes välja Hertsüünia orogeneesi ajal. Hertsüünia orogenees oli mägede ehitamise ja terräänide akretsiooni faas, mis tulenes Reiki ookeani sulgemisest, kui põrkasid kokku kaks paleokontinenti Gondwana (lõunas) ja Lauraasia (põhjas). Suurem osa Tšehhi massiivist arvatakse sageli kuuluma Kadoomia või Armoorika terrääni, mis hõlmas ka Lääne-Prantsusmaal Armoorika mäemassiivi terrääne. See moodustas väidetavalt mikrokontinendi, mis jäi põhja- ja lõunapoolsete suurte mandrimasside vahele. Hertsüünia orogeneesi tulemuseks oli see, et peaaegu kogu mandri mass ühines hiidmandriks nimega Pangaea. Perm (geoloogia)Permi ajatust alates varieerus Hertsüünia mäestikuvöönd ja kattus osaliselt nooremate setetega, väljaarvatud Hertsüünia massiivid, nagu Tšehhi massiiv.
Tšehhi massiivi aluskorrakivimid ja terräänid on tektooniliselt osa kolmest peamisest struktuurivööndist, mis erinevad moondeastmete, litoloogiate ja tektooniliste stiilide poolest. See tektooniline alajaotus tekkis Hertsüünia orogeneesi ajal.
Vahendid
Erinevalt teistest Hertsüünia massiividest Kesk-Euroopas ei ole Tšehhi massiiv maakide poolest kuigi rikas. Saksamaal põhja pool asuvates Harzi mägedes, mis on geoloogiliselt osa Reini-hertsüünia vööndist, on rohkem maagimaardlaid mäed. Teisest küljest on Tšehhi massiivis palju karjääre, kust võetakse graniiti, granodioriiti ja dioriiti dekoratiivse ehituskivina kasutamiseks.
Marga (eesnimi)
Marga on naisenimi.
Lätis oli 2021. aasta 30. juuni seisuga eesnimi Marga 143 inimesel.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 1827. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Marga 20 naisel.
Pirita-Kose-Kloostrimetsa ringrada
Pirita-Kose-Kloostrimetsa ringrada on tänavaringrada Tallinnas Pirita linnaosas.
Ringrada läbib Pirita, Kose ja Kloostrimetsa asumeid ning haarab lõike järgmistest tänavatest: Pirita tee, Rummu tee, Kose tee, Lükati tee, Kloostrimetsa tee ja Merivälja tee. Ringrada ületab Pirita jõge kaks korda, kulgedes üle Pirita silla ja Lükati silla. Ringraja pikkus on 6 kilomeetrit, rajal on 21 kurvi.
Ajalugu
Ringrada on kasutatud 1933. aastast, kuid esialgne ringrada kattus tänasega vaid osaliselt. Start ja finiš asusid Lükati teel ning võisteldi Iru-Lükati-Kloostrimetsa ringil. Ringraja pikkus oli 8,6 km, sellest umbes kaks kolmandikku oli asfalttee, ülejäänud osa kruusa- ja liivatee.
Esimene rahvusvaheline võistlus peeti 17. septembril 1933.
Aastatel 1933–1939 korraldati ringrajal TT mootorrattavõistlusi ja autoringraja võistlusi Eesti Grand Prix.
Pärast sõda peeti Pirita-Kose-Kloostrimetsa ringrajal mitmeid Eesti NSV ja NSV Liidu moto- ja autospordivõistlusi.
NSV Liidu meistrivõistlused peeti ringrajal esimest korda 14. septembril 1947. Osa võttis 188 sportlast, neist 10 naist.
pisi|Mälestuskivi 1947. aasta NSV Liidu meistrivõistluste stardipaiga juures Kloostrimetsa teel
Esimene Kalevi suursõit korraldati 20. septembril 1959. Kalevi suursõit kujunes aastate jooksul väga populaarseks. Pealtvaatajate arv suurvõistlustel ulatus üle 100 000.
1960. aastal muudeti ringraja trassi. Raja pikkus oli 6,761 km ja see ühtis suuremas osas juba tänase trassiga. 1965. aastal muudeti stardi ja finiši asukohta, need paiknesid sellest ajast Rummu teel, nn Kose sirgel. 1978. aastal rajati uus rajalõik Lükati teelt Kloostrimetsa teele, mis lühendas raja pikkust 6 kilomeetrini.
2000. aastal otsustas Tallinna linnavalitsus, et ringrada on motospordivõistluste korraldamiseks ohtlik, kuid ringrada võistlusteks siiski ei suletud. Viimane motovõistlus ringrajal oli 2006. aasta Kalevi suursõit.
Pärast 2006. aastat ei ole ringrajal turvalisuse kaalutlusel enam motovõistlusi korraldatud, kuid ringrada on kasutatud jalgratta- ja jooksuvõistlusteks.
Ringrajal toimunud motovõistlusi on kajastatud mitmetes dokumentaalfilmides ning mängufilmides "Vallatud kurvid", "Ohtlikud kurvid" ja "Noor pensionär".
Karl Rathaus
Karl Rathaus (1805, Löschnitz, Sileesia – 28. juuni 1872, Skiernewice, Varssavi lähedal) oli Eestis tegutsenud arhitekt.
Pirita-Kose-Kloostrimetsa ringrada
Traagilised õnnetused
thumb|Mälestuskivi Joey Dunlopi auks Rummu teel Pirita-Kose-Kloostrimetsa ringraja ääres Ringrajal toimus aastate jooksul mitmeid õnnetusi. Ohtlikuks tegid ringraja raja ääres kasvavad puud. Ehkki turvalisuse suurendamiseks polsterdati puid liivakottidega, põhjustasid rajalt väljasõitmine ja vastu puud põrkamine raskete tagajärgedega õnnetusi.
1961. aastal hukkus ringrajal Venemaa mootorrattur Zveznikov, kes sõitis vastu kiviaeda. 1976. aastal hukkus külgkorviga mootorrattaga libedal rajal enne suurt S-kurvi juhitavuse kaotanud Henno Palm.
Karl Rathaus
Elulugu
Karl Rathaus oli sakslane.
Õppis Breslau (Wroclavi) Ülikoolis, Berliini Ehitusakadeemias. Töötas 1833–41 Varssavi kindlustuste ehitustöödel ja Bialystoki lossi ümberehitusel. Oli 1843–45 Bialystoki aadlineidude instituudi arhitekt, 1846–50 töötanud Peterburis ja Kiievis. 1851–69 TÜ arhitekt ja dotsent. Projekteerinud TÜ peahoone tiibehitised (1855–58), ülikooli kiriku (1856–60), vana anatoomikumi tiibade juurdeehitised (1856–60), Toomemäe kaevumajakese (1861), maja Raekoja plats 6, Toomemäe naistekliiniku ja botaanikaaia kasvuhoonete juurde- ja ümberehitused ning Tartu Veterinaarinstituudi Zootoomikumi hoone. Sai 1848 Peterburi Kunstide Akadeemia diplomi arhitektuuri alal.
Sirel (perekonnanimi)
Sirel on eesti perekonnanimi.
2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Sirel 431 inimesel: 203 mehel ja 228 naisel. Perekonnanimede levikult oli Sirel meeste puhul 287. ja naiste puhul 279. kohal. Levinuim oli see Lääne maakonnas, kus sellenimelisi oli maakonna 10 000 elaniku kohta 12,36.
Pirita-Kose-Kloostrimetsa ringrada
Traagilised õnnetused
2000. aastal hukkus väikeses S-kurvis rajalt väljasõitnud ja vastu puud libisenud viiekordne maailmameister Joey Dunlop. Talle on raja äärde püstitatud mälestustahvel. 2001. aastal hukkus külgkorvist välja lennanud ja vastu puud põrganud Tõnu Rääk.
Kiirusrekordid
Autode kiirusrekord: Leo Kinnunen, Soome, Vormel 3, 2.27,0 (146,9 km/h), 1969
Mootorrataste kiirusrekord: Hanno Velt, Eesti, Superbike/TT F1, 2.08,832 (167,660 km/h), 2004
Surnud 17. detsembril
Siin loetletakse 17. detsembril surnud tuntud isikuid.
Suvi (maal)
„Suvi“, tuntud ka kui „Maastik armastajapaariga“ (saksa keeles „Landschaft mit Liebespaar“), on saksa kunstniku Caspar David Friedrichi (1774–1840) teos.
Von Löwen
Von Löwen on saksa perekonnanimi.
Take Me to Your Heaven
"Take Me to Your Heaven" on 1999. aasta Eurovisiooni lauluvõistluse võidulaul. Laulu esitas Rootsi laulja Charlotte Nilsson. Laul sai finaalis 163 punkti ja see oli neljas kord, kui Rootsi Eurovisiooni lauluvõistluse võitis.
Tumepunane neiuvaip
Tumepunane neiuvaip (Epipactis atrorubens) on käpaliste sugukonda kuuluv taimeliik.
Take Me to Your Heaven
Charlotte Nilsson võitis Rootsi eelvooru "Melodifestivaleni" hoopis laulu rootsikeelse versiooniga "Tusen och en natt" (eesti keeles "Tuhat ja üks ööd"). Ta esindas Rootsit ka 2008. aastal Belgradis, kuid toonast laulu ei saatnud suur edu.
Tumepunane neiuvaip
Ta on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse (seisuga 2012).
Take Me to Your Heaven
Laulu taustalauljate seas oli ka Sahlene, kes esindas soololauljana Eestit 2002. aastal Tallinnas, ning lauljatar Dea Norberg. Viimane on olnud paljude Rootsi ja mitme muu riigi esinduslugude taustalaulja (aastatel 1999, 2000, 2003, 2004, 2006, 2008, 2009, 2013, 2014 jm).
Tumepunane neiuvaip
Nimi
Rahvapäraseid nimetusi on tumepunasel neiuvaibal vähe, vanemas kirjanduses on seda liiki nimetatud hurmeliseks neiuvaibaks ja liiva-neiuvaibaks. Teaduslik liigiepiteet atrorubens tähendab ladina keeles tumepunast.
George Meany
pisi|George Meany William George Meany (16. august 1894 New York – 10. jaanuar 1980 Washington) oli Ameerika Ühendriikide ametiühingutegelane.
Aastatel 1952–1955 oli George Meany Ameerika Tööföderatsiooni president. Ta oli Ameerika Tööföderatsiooni – Tööstusorganisatsioonide Kongressi president aastatel 1955–1979.
Tuiu haab
Tuiu haab on kaitsealune haab Saare maakonnas Saaremaa vallas Kandla külas Kandla mõisa viinaköögi juures. Puu võeti kaitse alla 1970.
Puu ümbermõõt on 530 cm (mõõdetuna 1,3 m kõrguselt) ja kõrgus 30 m.
Frédéric Etherlinck
Frédéric Idesbald Van Goitsenhoven-Maeterlinck (esinejanimega Frédéric Etherlinck; sündinud 11. augustil 1968) on Belgia laulja.
1995. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ta Belgiat lauluga "La voix est libre".
Torma tamm
Torma tamm on kaitsealune tamm Jõgeva maakonnas Jõgeva vallas Torma asulas. Puu võeti kaitse alla 2006.
Margaret (eesnimi)
Margaret on naisenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 557. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Margaret 176 naisel.
Salla mõis
pisi|Salla mõisa härrastemaja, 2014
Mõisa park
pisi|Salla mõisa park Salla mõisa park on kaitse all nii kultuuri- kui ka loodusmälestisena.
Pargi loodenurgas kasvas Plettenbergi tamm, mille ümbermööt oli 5 meetrit ning kõrgus 17 meetrit, mis hävis 20. sajandi teise poole tormides. Pärimuse järgi istutanud tamme Liivi ordumeister Wolter von Plettenberg. 2002. aastal püstitati parki langenud tammest loodud puuskulptuur "Plettenbergi rüütel".
Beethoveni monument (Bonn)
Beethoveni monument on Saksamaal Bonni Münsterplatzil helilooja Ludwig van Beethoveni 75. sünniaastapäeva tähistamiseks 12. augustil 1845 avatud mälestusmärk.
Förster
Förster on saksa perekonnanimi.
Elmo Pettai
Elmo Pettai (sündinud 22. detsembril 1950 Varstu vallas Võrumaal) on eesti tehnikateadlane.
Elulugu
Elmo Pettai on talupidaja poeg.
Lõpetas 1970 Tallinna Polütehnikumi, 1978 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI), samas 1983 aspirantuuri, tehnikakandidaat (1985, Moskva Energeetika Instituut), väitekiri käsitles kahemootorilise jõuosa väljatöötamist. 1978–81 TPI assistent, 1984-87 energeetikateaduskonna elektriajamite ja tehnoloogiliste protsesside automatiseeritud juhtimissüsteemide labori vanemteadur, 1987–90 elektriajamite labori sektorijuhataja, 1990–94 TTÜ energeetikateaduskonna elektriajamite ja jõuelektroonika instituudi vanemteadur, 1994– robotitehnika õppetooli dotsent.
Teadustöö
Uurimisvaldkonnad: elektriajamid, tootmise automatiseerimine, robotitehnika, kontroll- ja diagnostikaseadmed. Tegelenud uue põlvkonna valuroboti konstrueerimisega paindliku automatiseeritud valutehnoloogia tarbeks, samuti uuetüübiliste magnethüdrodünaamiliste ajamite väljatöötamisega sulametallide (alumiinium, magneesium, plii jt) doseeritud pumpamiseks, linnaelektritranspordi elektriseadmete kontroll- ja diagnostikaseadmete loomisega. Üle 30 teadustrükise, 14 leiutist.
Georg Karlos Rathlef
Georg Karlos Rathlef (15. veebruar 1846 Tallinn – 15. juuli 1914 Tartu) oli Eesti ajaloolane ja pedagoog.
Elulugu
Georg Karlos Rathlef oli baltisakslase Karl Albert Rathlefi poeg.
Õppis aastatel 1856–1864 Tartu kubermangugümnaasiumis ja 1864–1869 Tartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonnas, mille lõpetas kandidaadi astmega. 1869–1872 õpetaja Birkenruh' kasvatusasutuses (Bērzaine gümnaasium). 1873–1875 jätkas õpinguid Göttingeni ja Leipzigi ülikoolis. 1875–1914 ajaloo, geograafia ja saksa keele õpetaja ning inspektor Kollmanni-Zeddelmanni-Walteri klassikalises eraõppeasutuses Tartus. Andis tunde ka teistes saksa erakoolides. Uurinud Vana-Liivimaa ajalugu. Oli ka kirjanduslikult tegev.
XMLHttpRequest
XMLHttpRequest (XHR) on rakendusliides, mida kasutatakse veebibrauseri ja veebiserveri vahel andmete vahendamiseks.
Tegu on objektiga ning suhtlus brauseri ja serveri vahel toimub objekti meetodite kaudu. Objekti loob brauseri JavaScripti keskkond. Andmete saamine XHR-i kaudu eesmärgiga muuta juba laaditud veebilehte on Ajaxi aluspõhimõte. Nimest hoolimata võib XHR-i kasutada ka teiste protokollidega peale HTTP ning andmed ei pea olema XML-i kujul, vaid võivad olla ka JSON-i, HTML-i või puhta teksti kujul.
open meetod
open( Meetod, URL, Asünkroonne, Kasutajanimi, Parool )
setRequestHeader meetod
Seda meetodid kasutatakse, et lisada päringusse HTTP headerid.
setRequestHeader( Nimi, Väärtus )
send meetod
See meetod saadab HTTP päringu serverisse.
Kohila paberivabrik
Kohila paberivabrik on paberivabrik Rapla maakonnas Kohila vallas Kohilas.
Vabrikukompleks valmis 1894. aastal, kui ehitati ümber Kohila mõisniku Karl von Luederi sae- ja jahuveski. Kompleks ehitati insener-arhitekt Nikolai Heraskovi projekti järgi. pisi|left|[[Kohila mõisa peahoone]] 1899. aastal asutasid Karl von Lueder, August Emil Paul Igelström ja Carl Otto von Stackelberg aktsiaseltsi Puumassi ja papitehas Kohila (Aktiengesellschaft der Holzstoff- und Cartonfabrik „Koil“, Акционерное Общество древесно-масснаго и картоннаго завода „Койль“). Algul nimetati vabrikut Kohila puidumassivabrikuks.
Pärast Kohila mõisahoonete põletamist 1905. aastal müüdi Kohila mõis aktsiaseltsile. 1906. aastal sai vabrik raudteeühenduse Kohila raudteejaamaga, mis võimaldas asuda tootmist laiendama. 1907. aastal ehitati paberivabrik, aktsiaseltsi kontor jäi Kohila mõisa peahoonesse.
Kohila paberivabrikus (Aktien-Gesellschaft der Papierfabrik „Koil“) oli aastal 1901 ligi 60, 1908. aastal juba 155 töölist, edaspidi püsis see arv ligi 175 juures. Kohila mõisas ja vabrikus kokku oli tuhatkond elanikku.
23. juuli 1940. aasta Riigivolikogu pankade ja suurtööstuste natsionaliseerimise deklaratsiooni alusel natsionaliseeriti AS Paberivabrik Koil. Saksa okupatsiooni ajal (1941–1944) töötas vabrik ettevõttena Ostland Faser-Gesellschaft m.b.H. Werk: Papierfabrik „Koil“.
Eesti NSV ajal oli ettevõtte nimi Kohila Paberivabrik. 1971. aastal töötas vabrikus umbes 350 töötajat, toodeti trüki- ja kirjutuspaberit ning paberkotte. 1986.–1990. aasta paiku oli vabrikul ka tapeeditsehh, kus valmistati tapeeti. Andekad noored käisid Minskis õppimas tapeedivaltside käsitsi tegemist. Varem müüdi enamasti vaid Valgevenes kujundatud tapeeti. Kohilas hakati tegema oma mustrite ja kujunditega tapeeti. Vabriku laiatarbetsehhis valmistati ka erinevaid pakkepabereid ning eri tellimuste järgi ümbrikke. Valmeti saja-aastane paberimasin tegi tööd 24 t/ööpäevas ...
1980. aastatel sai vabrik tulekahjus ränki kahjustusi ja rekonstrueerimistöödel muutus endine vabriku välisilme sootuks.
1991–1994 kandis vabrik nime RAS Koil ja 1994–1999 – AS Kohila Paberivabrik.
1999. aastal tehas pankrotistus ja selle omandas AS Lindegaard, hilisema nimega AS Smead Eesti. 2008. aastal omandasid paberivabriku AS Smead Eesti emaettevõte Smead Europe’i juhatuse liikmed Reiner Eckhardt ja Hans Eisink, ettevõte sai nimeks Atlanta.