cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Scoutspataljon
Väeosa ülemad
Algselt moodustati Scouts-väeosa A-kompanii, mille 48 meest väljusid lahingutegevusse Viljandist 3. jaanuaril 1919 pealetungivate Punaarmee vägede vastu. A kompanii III rühma ülemaks sai 4. jaanuaril 1919 omal soovil Scouts-väeossa ilmunud seni Sõjaministeeriumis sideohvitseriks olnud leitnant Herbert Voldemar Freiberg (alates 1936 Raidna), kellest 25. veebruaril 1919 sai Scouts-väeosa operatiivadjutant, 25. märtsil 1919 Scouts-väeosa lahingutegevuse juhi Friedrich-Karl Pinka abi, 15. augustil 1919 Scouts-väeosa jalamaakuulajate komando ülem, 8. septembril 1919 pataljoni ülema abi ja 9. detsembril 1919 Scouts-väeosa ülema Friedrich-Karl Pinka abi. Pinka, Freiberg/Raidna ja Ingermann/Hirvelaan jäid headeks perekonnatuttavateks ka hiljem rahuajal.
Eesti Vabadussõja Lõunarindel osales scoutide salk kapten Pinka juhatusel. 4. jaanuaril alanud pealetungil, 5. jaanuari hommikul vallutati Karksi ja 6. jaanuari õhtul hoogsa käsigranaatide rünnakuga Taagepera mõis. 10. jaanuaril tungiti edasi Helme suunas, et ära lõigata Kärstna mõisa alt taganeva vaenlase taandumistee Helme ja Tõrva juures. Helme vallutati, Tõrva vallutamine ei õnnestunud. Pärast esmaseid kaitselahinguid liideti 17. jaanuaril A kompanii KRSR nr 2 dessantmeeskonnaks ning osales kuni 20. märtsini pealetungilahingutes Valga ja Põhja-Läti suunal.
17. jaanuari õhtul asuti, teele Mõisakülla, algas Valga vallutamise operatsioon, milles Kitsarööpmelisek soomusrongil nr 2 oli täita raske ülesanne. Vallutati jaam jaama järele, kus scoutidel tuli lüüa ägedaid lahinguid. Eriti nimetamisväärne oli Pikksaare raudteejaama vallutamine 21. jaanuaril, kus 47 scouti kapten ja leitnant Pinkade juhatusel hävitas vaenlase väegrupi peaaegu täielikult. Härgmäelt kihutasid 1. veebruari hommikul 14 scouti I leitnant Freibergi ja II leitnant Hans Ingermanni juhatusel dresiinadel Valka, kuhu jõudsid samal ajal, mil põhjast tungisid Valka soomlased ja kuperjanovlased.
A-kompanii formeerimine lõpetati 22. jaanuaril ja kompanii saadeti tervena KRSR nr 2 ja KRSR nr 3. peale 30. jaanuaril.
Formeeritud B-kompanii saadeti 1. veebruaril Viljandi õppusele, kust ta saadeti väeliinile 17. veebruaril Ruhja alla 6. polgu operatiivalluvusse.
23. märtsil viidi Scoutsrügement Valka, kust 27. märtsil saadeti väeliinile iseseisvana Orava mõisa alla.
Hiljem formeeriti Scoutsrügementi veel mitu korda ümber. Pärast polgu likvideerimist, s. o. 16. jaan. 1921. a. olid scoudid 6., 5. ja 10. jalaväepolkude koosseisus Scouts roodu nime all. 1922. aasta suvel formeeriti Tallinna Vahipataljonist, Scoutspataljonist ja Kalevi Pataljonist alampolkovnik Jakob Vende juhtimisel, 10. jalaväepolk. 1922. aastal toimus Vabariigi Valitsuse 1921. aasta 3. novembri "Seadluse muudatuste kohta kaitseväe organisatsioonis ja terminoloogias" alusel Eesti rahvaväe venepäraste väeosade nimetuste asendamine Lääne-Euroopas kasutatavate maa- ja mereväe sõjaväeosade nimetustega (roodud – kompaniideks ja polgud rügementideks ning muudeti ka sõjaväe auastmete tabel.
8. jaanuaril 1924. aastal nimetati 10. jalaväerügemendi II pataljon Vabadussõja Scouts-väeosa nime jäädvustamiseks Scoutspataljoniks, mille põhikompaniiks määrati 10. jalaväerügemendi Kalevi pataljoni Scouts-kompanii.
Vastavalt Vabariigi Valitsuse poolt 27. aprillil 1928 a. antud Kaitseväe organisatsiooni ja koosseisude seadluse § 31 kohaselt oli Igas üksikus jalaväe pataljonis: staap, kolm kompaniid, side-rühm, pioneerrühm, suusk-jalgratturrühm ja töökomando. Igasse kompaniisse kuulus on kolm laskur- ja üks raske kuulipildurrühm.
Scouts üksik jalaväepataljoni ülem oli 1938–1939 oli kolonelleitnant Johannes Lippus. Scouts üksik jalaväepataljon paiknes Tallinnas Juhkentalis Ülemiste kasarmutes.
Mälestuse jäädvustamine
1928. aasta sügisel, kui formeeriti Scouts üksik jalaväepataljon, mille ülema kohusetäitja kolonelleitnant Egbert-Michael Jürima tõstatas Scouts-väeosa Vabadussõja ajaloo koostamise küsimuse. Selleks moodustati alles 1931. aasta sügisel Pataljoni Ajaloo Komisjon ja komisjoni liikmeina määrati ajalugu koostama leitnandid Võting ja Elken. Pärast eeltööde tegemist jäeti ajalugu koostama üksnes Aarne Võting.
Keskvere
Keskvere nimega on Eestis mitu kohta:
Paistu
Paistu on küla Viljandi maakonnas Viljandi vallas ajaloolisel Mulgimaal.
Küla keskuse lähedalt saab alguse Viraski oja, küla loodepiiril voolab Sulaoja.
Külas asuvad Paistu kirik ja Paistu kalmistu.
Ajalugu
Paistus tegutses Paistu kihelkonnakool.
Paistu oli aastatel Paistu valla (1992–2013) halduskeskus.
Ülestõus (Tharaphita album)
"Ülestõus" on ansambli Tharaphita album.
See ilmus 27. juunil 2014.
Vaarang Records, stiil Pagan Black, kestus 39:39
Feldkirchi ringkond
Feldkirchi ringkond on ringkond Austrias Vorarlbergis.
Ringkonna halduskeskus on Feldkirch.
Tartu lahing (1944)
Tartu lahinguks loetakse võitlusi, mis peeti Kagu-Eestis 1944. aasta augustis ja septembris, sealhulgas ka Kärevere ja Tamsa lahing. Vahel peetakse selle osaks ka Meerapalu lahingut. Tartu lahingut on nimetatud ka Tartu rinde lahinguteks või Emajõe lahinguteks. Nõukogude vägede taktikaline eesmärk oli lüüa Saksa 18. armee ja vallutada Tartu. Nende strateegiline siht oli Mandri-Eesti kiire hõivamine. Nõukogude peastaap kavandas jõudmist Liivi laheni ja armeegrupp Narwa lõksu püüdmist. Saksa vägedes olid eesti mobiliseeritud, keda motiveeris Eesti Vabariigi taassünni võimalus.
pisi|300px|Punaarmee [[Tartu operatsioon|Tartu pealetungioperatsiooni löögisuunad]]
Kiiruga Tartu alla paisatud üksustest komplekteeritud võitlusgrupp Wagner suutis Nõukogude armee edasitungi vaid aeglustada, mitte peatada. Nõukogude 16. üksik tankibrigaad hõivas Kärevere silla ning suundus Voldi poole, lõikamaks Saksa võitlusgruppi ära ülejäänud armeegrupp Narwast. Samal ajal 25. augustil vallutasid neli laskurdiviisi ägedais tänavalahinguis Tartu. Soomepoistest moodustatud 46. rügemendi III pataljon koos 37. ja 38. Eesti politseipataljoniga ning Hyazinth von Strachwitzi tankisalgaga purustasid 30. augustiks ohtliku Voldi tankikiilu ja vallutasid tagasi Kärevere silla (Kärevere-Voldi lahing). Võitlusgrupi Rebane ja Saksa üksuste poolne Raadi sillapea likvideerimiskatse 4.–6. septembril jäi edutuks.
Üle Lämmijärve toodi 5.–11. septembril rindele Nõukogude 2. löögiarmee. Pealetungil Riiale ründas Nõukogude 3. Balti rinne 14. septembril Valga-Võrtsjärve lõigus Saksa XXVIII armeekorpust, kuhu kuulusid ka kohalikud Omakaitse pataljonid. Ägedates lahingutes hoidsid Saksa ja eesti üksused rinnet, nurjates Nõukogude vägede plaani armeegrupp Narwa kotti võtta. Saksa väejuhatus otsustas Eesti maha jätta, käivitades 16. septembril taandumisoperatsiooni "Aster". Järgneval hommikul murdis Nõukogude 2. löögiarmee Emajõe rindest kogu ulatuses sügavalt läbi, alustades Tallinna pealetungi.
Taust
1944. aasta suvel oli Saksa idarinne kokku varisemas. Juulis oli Narva rinne ja Sinimägede lahing ainus koht, kus sakslased suutsid Punaarmeed paigal hoida. Murdnud 10. augustil läbi Saksa Wehrmachti 18. armee XXVIII armeekorpuse Marienburgi kaitseliinist, hõivas Nõukogude 67. armee Petseri, Võru ja Põlva ning lähenes kiiresti Valgale ja Tartule. 15. augustil 1944 kehtestati armeegrupi Narwa ja 18. armee eraldusjooneks Pihkva järve lõunatipp – Põlva – Võrtsjärve põhjakallas Oiu juures – Kolga Jaani – Põltsamaa ja ka Harjumaa ja osa Järvamaast kuulusid armeegrupi Narwa võimupiirkonda. Saksa armee peatas punavägede liikumise Valga suunas, kuid Tartu kaitsmiseks ei jätkunud enam jõude.
Jõud
Nõukogude Tartu pealetungioperatsiooni algul oli Punaarmeel selles rindelõigus 4,3 korda rohkem sõdureid, 14,8 korda rohkem suurtükke ja 4,1 korda rohkem soomusmasinaid kui sakslastel. Saksa jõud koosnesid põhiliselt erinevatest võitlusgruppidest ja mitmesugustest väiksematest üksustest. Kohalikel Omakaitse üksustel oli halb relvastus ja nõrk võitlusvõime.
Punaarmee sissetung Kagu-Eestisse
Punaarmee Tartu pealetung algas Punaarmee 3. Balti rinde sissetungiga Lõuna-Eestisse augusti algul 1944. Nõukogude 2. löögiarmee tõmmati Narva rindelt välja ja paigutati ümber Eesti kagurindele. Kaks sellesse armeesse kuuluvat diviisi rakendati dessandiks üle Lämmijärve Mehikoormasse. Teised üksused suunati Peipsi järve ja Tartu vahele ülesandega vallutada Tartu, ületada Emajõgi ja tungida põhja suunas.
10. augustil murdsid Punaarmee 3. Balti rinde väed Kirde-Lätis läbi Saksa Wehrmachti 18. armee XXVIII armeekorpuse Marienburgi kaitseliinist. 67. armee tungis Lõkova-Zabolotje liinilt Vana-Saaluse ja Võru suunas, 1. löögiarmee aga Rõuge ja Alūksne suunas. 11. augustil vallutas 67. armee koosseisu kuuluv 116. laskurkorpus Petseri. 13. augustil vallutas Punaarmee Võru. Punaarmee pealetungisuunal Lõuna-Eestis olid kaitsel XXVIII ja XXXVIII armeekorpuse kuus diviisi ja väiksemad üksused, tagalas paiknes 207. julgestusdiviis.
Vahepeal olid sakslased suutnud organiseerida Väikese Emajõe – Koiva jõe joonel kaitsepositsiooni. Eelpositsioon asus Puka – Sangaste – Karula – Varstu – Aluliina järve joonel. 14. augustil jõudsid punased lahinguta Antslasse. Sealt hakkas üks Punaarmee väekoondis liikuma Sangaste suunas sihiga vallutada Tõrva, kohtas aga 16. augustil Sangastes sakslasi, kes asusid vasturünnakule, piirasid sisse ühe Nõukogude diviisi ja lõid ülejäänud tagasi Antslasse. Punaarmee diviis oli juba hävitamisohus, kuid selle päästis Nõukogude 7. korpus, mis vabastas oma diviisi sakslaste piiramisrõngast ja lõi sakslased Sangastesse tagasi.
Mehikoorma dessant
16. augustil 1944 tegi 2. löögiarmee dessantgrupp kindralleitnant Aleksei Gretškin juhtimisel, dessandi üle Lämmijärve Peipsi ja Pihkva järve vahel Mehikoormasse. Võitlusgrupp Wagneri üksused suutsid 191. laskurdiviisi edasitungi peatada, kuid pidi varsti taanduma oma parempoolse naabri, 12. Luftwaffe välidiviisi taganemise tõttu. 16. augustil vallutas Punaarmee 67. armee 86. laskurdiviis Põlva. 17. augustil tungisid tugevad Punaarmee motoriseeritud üksused Võitlusgrupp Wagnerile alluva 207. julgestusdiviisi ja 12. Luftwaffe välidiviisi üksuste vahele ning Saksa vägede taganemine jätkus.
Kuni 16. augustini, Mehikoorma dessandi päevani, ei olnud Tartu maakonna lõunaosas teisi väeosi peale rannakaitseüksuste, mis oleks võidud pealetungivatele Punaarmee vägedele vastu saata. Sellest päevast hakkas sinna saabuma armeegrupp Narva väikesi eesti-saksa üksusi, mis alustasid võitlust ründavate Punaarmeega. Moodustatud Võitlusgrupp Wagner, 4. SS-vabatahtlike soomusgrenaderibrigaadi Nederland ülema SS-Brigadeführer Jürgen Wagneri juhtimisel) koosseisu määrati Narva rindelt 11. jalaväediviisi 23. jalaväerügement, SS-pataljon Wallonien, 11. SS-soomusgrenaderidiviis Nordland 11. soomus-luurepataljon, Nordlandi liikursuurtükkide divisjon ja suurem hulk erinevaid suurtükiüksusi. 18. armee alluvusest toodi Võitlusgrupp Wagner alluvusse 207. julgestusdiviis, mille koosseisu kuulus 94. julgestusrügement ja millele allusid 1. ja 5. eesti piirikaitserügement ning piirikaitserügementide täiendusrügement, samuti Peipsi kaldal rannakaitses olevad Omakaitse pataljonid.
Ajal, kui 5. Eesti Piirikaitserügemendi II pataljon võitles Mehikoormas maale tulnud Punaarmeee väeosadega, pidasid 207. julgestusdiviisi 1. Eesti Piirikaitserügement ja 94. julgestusrügemendi pataljon kaitselahingut Võhandu jõe joonel. Kui 5. Eesti Piirikaitserügemendi II pataljon alustas taandumist Ahja jõe joonele, alustasid ka 1. Eesti Piirikaitserügement ja 94. julgestusrügemendi pataljon taandumist läbi metsade samale joonele.
16.–18. augustil õnnestus 18. armee II armeekorpuse 87. jalaväediviisil, 31. grenaderidiviisil ja lahinggrupil Mann Punaarmee 1. löögiarmeele alluvate 14. ja 12. kaardiväe laskurkorpuse edasitung Sangaste juures peatada ja vastane tagasi tõrjuda. 18. septembril pärastlõunal tulistasid viis Balti laevastiku Peipsi flotilli suurtükipaati suurtükkidest Mustveed ja Kasepääd. Mustvees sai selle käigus surmavalt haavata Peipsi rannakaitse ülem kolonel Paul Gallas.
17. augustil määrati võitlusgrupp Wagner alluvusse 20. Eesti SS-diviisi 47. Relva-SS Grenaderirügemendi staap ja Võitlusgrupp Rebane II/47 pataljon, Waffen-Sturmbannführer Alfons Rebase juhtimisel ja 11. jalaväediviisi füsiljeerpataljon. 18. augustil saadeti Narva rindelt võitlusgrupp Wagner käsutusse 20. Eesti SS-diviisi 45. Relva-SS Grenaderirügemendi I pataljon Waffen-Hauptsturmführer Paul Maitla juhtimisel ja mõned suurtükidivisjonid. 20. augustil võitlusgrupp Wagner alluvusse 20. Eesti SS-diviisi 46. rügemendi staap ja I ja II pataljon ning veel mõned suurtükiüksused. 23. augustil 1944 suunati väegrupi Nord poolt armeegrupi Narwa käsutusse ka Saksa motoriseeritud pataljoni Roller ja lahinggrupp ooberstleitnant Manni juhtimisel, mis koosnes 87. jalaväediviisi 187. grenaderirügemendi staabist, 132. jalaväediviisi 436. grenaderirügemendi II pataljonist, 393. ründesuurtükkide brigaadi 1. patareist seitsme ründesuurtükist, 630. armee-pioneeripataljoni 2. kompaniist ja armee-tankitõrjedivisjoni 3. patareist. 25. augustist allutati armeegrupile Narwa ka kindralleitnant Wilhelm Hasse II armeekorpuse, mille väeosad olid juba osaliselt eelnevalt allutatud Tartu piirkonna kaitsele.
Tamsa lahing
Olukorra päästmiseks tõid sakslased 23. augustil 1944 Elvasse Hyazinth von Strachwitzi soomusüksuse, mis koosnes SS-Sturmbannführer Martin Grossi SS-tankibrigaadist Gross ja ooberstleitnant Meinrad von Laucherti 101. tankibrigaadist. See pidi andma löögi edasitungivate Punaarmeede 67. armee laskurdiviiside tagalasse. Võitlusgrupp Strachwitz koosnes umbes kolmekümnest tankist, mida toetasid suurtükidivisjon ja üks pioneerikompanii. põhijõuks olid üheksa Panther-tanki, lisaks hulk väiksemaid tanke ja soomukeid ning raskesuurtükidivisjon üheksa kahuriga. 23. augusti öösel sõitis von Strachwitzi maastikuauto Sangaste mõisa juures teelt välja. Von Strachwitz ja tema tankiüksuse operatiivosakonna ülem said raskelt vigastada. Samuti viidi samal päeval teise rindelõiku kolonel Hans-Ulrich Rudeli sööstpommitajate üksus, mistõttu kavandatav rünnak jäi ilma õhutoetusest. Plaan otsustati siiski käiku lasta.
Saksa rünnak algas 24. augusti varahommikul 189. LD 891. laskurpolgu positsioonide vallutamisega. Tankid jätkasid rünnakut Elva–Pangodi maanteel Tamsa suunas. Uhuta külas sattusid nad varitsusse seatud Punaarmee tankitõrjekahurite ja rünnaksuurtükkide tule alla, kuid suutsid sellest positsioonist läbi murda. Järjest tugevneva vastupanu kiuste jõudsid Saksa tankid lõpuks Tamsa külani, kus põrkas tankikoondis 189. laskurdiviisi, 690. ja 1247. tankitõrjepolgu ning 1047. liikursuurtükkide polgu tugevale vastupanule ning kandis raskeid kaotusi, pärastlõunaks oli alles veel kolm tervet tanki. Lahingu käigus hukkus Nõukogude 189. laskurdiviisi ülem kindralmajor Pavel Potapov. Selle ajaga olid Tamsani jõudnud uued Punaarmee soomusüksused.
Väegrupp Nord staap andis nüüd tankidele taganemiskäsu, et mitte kanda liiga suuri kaotusi. Tankid pöördusid tagasi, üle Elva ja Puhja Jõesuu suunas ja liikusid neid jälitava punaväe ees Puhjani. Punaarmee tungis 118. laskurkorpuse 282. laskurdiviis 16. üksiku tankibrigaadi, 361. liikursuurtükkide kaardiväepolgu ja 1433. liikursuurtükkide polgu toetusel edasi põhja suunas, jõudis Tartust läänes Tallinna–Tartu maanteele ja tungis üle Kärevere silla, mis oli jäänud õhku laskmata, üle Emajõe. 21.–23. augustil suutis 1. löögiarmee kaotatud positsioonid tagasi võita ja rinne stabiliseerus mõneks päevaks Sangaste juures.
Loodusliku tõkkena voolab Emajõgi kogu oma ulatuses soises maastikus ja suviti oli jõe ületamine võimalik vaid üle sildade Jõesuus Võrtsjärve ääres, Käreveres, Tartus ja Tartu juures üle raudteesilla. 282. laskurdiviisi 877. laskurpolk liikus koos tankide ja liikursuurtükkidega mööda maanteed edasi Laeva suunas, 872. ja 874. laskurpolk aga pöördusid kirdesse ja tungisid raudtee suunas. SS-Brigadeführer Wagner tegi SS-pataljonile Wallonien ülesandeks Kärevere sild tagasi vallutada, mis vaatamata suurtele kaotustele ei läinud korda.
Püül
Püül ehk püülijahu on kõrgekvaliteediline peenjahu. Vastavalt kasutatavale viljale nimetatakse jahu nisupüüliks, rukkipüüliks, odrapüüliks jne.
Moero
Moero oli hospidallaev, mis hukkus Nõukogude Liidu õhurünnaku tagajärjel Läänemerel 22. septembril 1944.
Tartu lahing (1944)
Võitlus Tartu linnas
25. augustil, pärast Tamsa lahingut alustas Punaarmee rünnakut Tartule kolmes suunas. Venti võitlusgrupi kompaniid olid kokku sulanud paarikümnemehelisteks, sest alates võitlustest Elvas ei olnud nad täiendust ega puhkust saanud. Linnavõitluses kadus üldine juhtimine, iga kompanii või rühm võitles oma algatusel ja nii jäid Tartu sillad õhkimata, millest ründavad punased üle tulid. Erilise sangarlikkusega kaitsesid 11. jalaväediviisi osad Eesti Rahva Muuseumi Raadi mõisas, kuid ülemvõimu ees olid nad sunnitud taanduma Kilgi kõrtsi suunas koos Venti võitlusgrupiga. Venelased püüdsid Emajõge ületada ka linnast ida pool, kuid seal lõi Alfons Rebase võitlusgrupp kõik rünnakud tagasi. 146., 86. ja 128. laskurdiviis soomus- ja suurtükiüksuste toetusel vallutasid siiski linna ja tungisid mitmes kohas üle jõe ning 25. augustil 1944 langes Tartu Punaarmee kätte.
Kuni 25. augustini oli linn Nõukogude vägede, seejärel 6. septembrini Saksa vägede suurtükitule all. Selles ning tänavalahingutes hävisid teater Vanemuine, Jaani kirik, Eesti Rahva Muuseum ning tekitati Tartu Ülikooli varadele 40 miljoni rubla väärtuses kahju (võrdus 2010. a vääringus u 70 mln euro ostujõuga).
Moero
Ajalugu
Moero ehitas Flensburgi laevaehitusselts Flensburger Schiffsbau-Gesellschaft tehasenumbriga 435. Laev lasti vette 15. märtsil 1937, laevaomanik oli Compagnie Maritime Belge.
Tartu lahing (1944)
Kärevere sillapea
26. augustil tungis Punaarmee edasi, vallutades Maramaa ja püüdes ühineda üle Kärevere silla tulnud korpusega. Värskete jõududega õnnestus II armeekorpusel likvideerida Kärevere juures üle jõe tunginud 282. laskurdiviisi kolm polku ning soomusüksused ja vastane üle jõe tagasi suruda.
Moero
Ajalugu
10. mail 1940, kui algas Saksamaa pealetung läänes, oli Moero teel Antwerpenisse. Belgia valitsus suunas Moero Bordeaux'sse, kus laev sattus saksa võimude kätte.
Tartu lahing (1944)
Kärevere sillapea
28. augustil asusid 20. eesti diviisi võitlusgrupid, 46.rügemendi III pataljon kapten Voldemar Pärlini juhtimisel, politseipataljonid ja saksa väed vastupealetungile ning 30. augustiks oli Emajõe põhjakallas Võrtsjärvest Jänese sillani venelastest vaba. Soomepoiste pataljon kaotas Pupastvere-Õvi all 34 meest langenutena ja 136 haavatutena, kuid täitis oma ülesande. Pataljoni autasustati korraga 44 Raudristiga.
Moero
Ajalugu
Septembris 1940 sai laev tähistuseks H 16.
Tartu lahing (1944)
Kärevere sillapea
Võitlused sakslaste eelpositsioonil kestsid 28. augustini, mil sakslased tõmbusid tagasi oma kaitsepositsioonile Väikese Emajõe – Koiva jõe joonele. Punaarmee katsed Valga vallutamiseks kestsid 30. augustini. Neis kandis Nõukogude 1. löögiarmee 90. laskurkorpuse 321. diviis rünnakutes raskeid kaotusi ja loobus linna vallutamisest.
Moero
Ajalugu
Augustis 1941 sai Moero õhurünnakus kannatada.
Tugipunkt (CNC)
Tugipunktiks nimetatakse CNC pinkidega töödeldavate detailide selliseid punkte, kus muutuvad kas lõikeriista suund või liikumise funktsioon. CNC pinkide programm kirjeldab kuidas toimub liikumine ühest tugipunktist teise. Liikumise kirjeldamiseks kasutatakse ettevalmistavaid funktsioone, millised on:
Moero
Ajalugu
Märtsis 1943 jooksis laev Hanko lähistel karile, pukseeriti Hanko sadamasse ja remonditi seejärel Helsingis.
Tartu lahing (1944)
Kärevere sillapea
Laeva suunas ei arendanud Punaarmee pealetungi, vaid liikusid edasi piki Emajõe kallast kirde suunas ja jõudsid 24. augustil Nõela külani. Tartumaa Omakaitse maleva uueks ülemaks määrati kolonel Jaan Unt, kes hakkas Omakaitse meestega organiseerima Voldi kaitset ja lõi tagasi Punaarmee eelosi, kes liikusid Voldi suunas, võttes lahingust isiklikult osa.
Tartu tagasivallutamise katse
Tartu tagasivallutamise operatsioon Punaarmee 86., 128., 291. ja 321. laskurdiviisi osadele algas 4. septembril. 87. jalaväediviis tungis peale Tallinna maantee ja Vasula-Vahi suunas ühe soomuskompanii toetusel. Operatsioon arenes alguses edukalt – võeti tagasi Vahi põllutöökool, Maramaa, Raadi vallamaja, kuid kõigist pingutustest hoolimata ei läinud korda punaseid Raadilt välja lüüa. 5. septembril peeti lahinguid ainult Raadi pärast. Major Friedrich Kurgi mehed jõudsid korduvalt Raadi mõisa pargi müürini, kuid olid sunnitud jällegi tagasi tõmbuma. Saksa Panther-tankid sõitsid linna sisse, kuid jalaväeosad ei pääsenud punaste tulest läbi.
Moero
Ajalugu
Septembris 1944 osales Moero Saksamaa vägede ja sõjapõgenike evakuatsioonis Eestist. 21. septembril lahkus laev Tallinnast, 22. septembril 1944 uputasid laeva Nõukogude torpeedo- ja pommituslennukid.
Tugipunkt (CNC)
Peale ettevalmistava funktsiooni on lauses vaja märkida tugipunkti koordinaat, ettenihke suurus, pöörlemissagedus ja muud vajalikud parameetrid.
Moero
Uppumine
Pärast Tallinnast lahkumist liikus Moero konvois koos Lapplandi, 5. torpeedokaatrite flotilli baaslaeva Hermann von Wißmanni ja T 139-ga.
Tartu lahing (1944)
Tartu tagasivallutamise katse
Vahi põllutöökool käis neis lahinguis kaks korda käest kätte. Tartu sillapea suruti tunduvalt kokku ja punased olid kiilutud Tartu linna piiridesse. 5. septembri õhtul asusid II armeekorpuse jõud Tartus kaitsele.
87. jalaväediviisi ja 563. grenaderidiviisi toomisega Emajõe rindele, saadeti 29. augustil saadeti Narva rindele tagasi SS-pataljon Wallonien ja 5.–6. septembril kolonelleitnant von Laucherti tankikoondis Cēsisesse 18. armee alluvusse. 7.–12. septembril lahkus lahinggrupp Mann, motoriseeritud pataljon Roller, 23. grenaderirügement, 11. jalaväediviisi füsiljeepataljon, Nordlandi soomus-luurepataljon, tankitõrjedivisjon ja suurtükirügemendi II divisjon, 54. SS-suurtükirügemendi II divisjon ja 19. Läti SS-diviisi suurtükiväeosad. 10.–12. septembrini saadeti Eestist ära viimased 227. jalaväediviisi osad. Emajõe rindele jäid 87. jalaväediviis ja 563. grenaderidiviis ning 207. julgestusdiviisi 94. julgestusrügement. Lisaks eestlaste üksused: 207. julgestusdiviisile allunud 20. Eesti SS-diviisi 47. rügemendi II pataljon, 1. ja 5. Eesti Piirikaitserügement ja Omakaitse pataljonid, 87. jalaväediviisile allutatud 20. Eesti SS-diviisi 46. rügemendi I ja II pataljon, ning 563. jalaväediviisile allutatud eesti politseipataljonid nr 37 ja 38. 46. rügemendi III pataljon oli II armeekorpuse reservis.
Moero
Uppumine
Konvoi avastas kell 5.37 Nõukogude 15. üksiku luurelennuväepolgu lennuk. 4 tundi hiljem tõusis õhku löögisalk koosseisus 4 A-20 1. kaardiväe miini-torpeedolennuväe polgust (1 torpeedolennuk, piloot Vasiljev; 3 pommitajat, piloodid Jaskin, Ivanov ja Vorobjov) ning 12 hävituslennukit 21. mereväe hävituslennuväe polgust. Vorobjovi pommitaja pöördus enne sihtmärgini jõudmist tagasi. Rünnak laevale toimus kell 11.05, Saksa poole andmeil kell 11.00. Nõukogude piloodid väitsid, et laeva tabas torpeedo ja Ivanovi lennuki visatud lennukipomm. Laeval puhkes tulekahju, mis ilmselt põhjustas omakorda paanika ja tegi võimatuks laeva päästmise.
Moero uppus kell 11.55 Ventspilsist 26 miili edelas (ligikaudsed geograafilised koordinaadid 57,26 N, 20,18 E). Saksamaa andmeil oli laeval kokku 1237 inimest, kellest 655 jäi teadmata kadunuks. Teadmata kadunute hulgas oli umbes 600 haavatut.
Hukkunuid
Teiste seas hukkusid:
Järelkaja
Pääsenud ja sõjajärgsed kirjamehed on väitnud, et laeval oli inimesi palju rohkem, kui ülaltoodud Saksamaa andmed seda väidavad. Näiteks "Mereleksikoni" andmetel olnud laeval 3350 inimest, kellest hukkunud 2700, et Moero olevat olnud märgistatud hospitallaevana ja laev olevat hukkunud kiiresti – kümmekonna minutiga. On ka väidetud, et laeva õhutõrjemeeskond oli purjus.
Ruffian
Ruffian (17. aprill 1972 – 7. juuli 1975) oli USA võidusõiduhobune, kes valitses aastal ratsavõistlusi.
6. juulil 1975 startis Ruffian Pleasurest. Kui hobune oli sõitnud 1 km, murdus Ruffiani parem kabi. Hoolimata arstide pingutustest ei suudetud Ruffiani elu päästa. Pärast narkoosi oli hobune ebakindel ja šokis. 15 arsti hoidsid teda kinni, kuid hobune murdis ka oma teise kabja. Seejärel otsustati, et Ruffian pannakse magama. Ta suri 7. juulil 1975 parema kabja murru tõttu. Ruffian on ainuke hobune, kes on maetud Belmont Parki.
Lolu
Lolu on küla Viljandi maakonnas Viljandi vallas.
Külas kasvab kaitsealune Liiva mänd. Külast voolab läbi Orika oja, millele on paisutatud Vasila veehoidla, samuti asuvad külas Kulu järv, Samblajärv, Ümärikujärv, Ulli järv ja Kõverjärv.
Viru väljak
pisi|Viru väljak pritsimajaga
Viru väljak on väljak Tallinna kesklinnas. Seal ristuvad Pärnu maantee, Narva maantee ja Mere puiestee ning Vana-Viru ja Viru tänav.
Väljakul asub ringtee (Viru ring). Seda läbivad kõik Tallinna trammiliinid. pisi|püsti|Purskkaev Viru tänava ja Pärnu maantee ristmiku juures kolmnurksel haljasalal
Ajalugu
13. sajandi alguses ulatus Tallinna lahe rannajoon praeguse Viru ringini, kuid 14. sajandi alguseks oli meri nüüdse Viru väljaku kohalt taandunud. Viru väljaku piirkond oli toona savivõtukohaks ning selle järgi nimetati praegust väljaku idaküljel asuvat Viru tänavat veel 17. sajandi keskel saksa keeles lemstrate, leystrate ehk Savi tänavaks. Tallinna linnamüüri Viru väravatest kagu pool väljaspool linna kaitserajatiste piire asunud aladel kujunes 1700–1710 rajatud Uue poolbastioni ja Strömbergi reduudi vahelise alale praegusest Sokos Hotell Virust edela poole lai lage ala, mille kirdepoolses osas oli heinamaa, edela poole asus linna puuhoov ja voorimeeste peatuskoht – Vene turg.
Aastatel 1849–1850 ehitati turu põhjaküljele arhitekt I. Jefimovi projekti järgi kahekorruseline Christian Abraham Rotermannile kuulunud kivihoone (Rotermanni kaubamaja), mille teisel korrusel asusid eluruumid ja esimesel korrusel kauplused. Maja juurde, idapoolsesse ossa, kujunes turg, kus kaubitsesid lähedalasuvate juurviljaaedade peamiselt venelastest omanikud. 1871. aastal müüdi kaubamaja hoone Tallinna linnale, kauplused ja hoones asunud korterid ehitati ümber, trepid lammutati ja 31. mail 1871 alustas hoones tegevust Aleksandri Poeglaste Gümnaasium.
pisi|vasakul|Vene turg, paremal [[Tallinna Aleksandri Gümnaasium|Aleksandri gümnaasiumi hoone, vasakul Aleksander Nevski õigeusu kabel. (1898–1903)]]
Aastatel 1887–1888 ehitati väljakule arhitekt Konstantin Nymani projekti järgi Aleksander Nevski kabel. Selle pidulik nurgakivipanek oli 14. septembril 1887 (vkj). See pühitseti 14. novembril 1888 (vkj) Birkõs 17. oktoobril 1888 (vkj) toimunud raudteeõnnetuse ning keiser Aleksander III ja tema perekonna pääsemise mälestuseks. Kabel allus kuni 1894. aastani Tallinna Issanda Muutmise peakirikule, hiljem Kuremäe kloostri Tallinna abikloostrile. Kabel lammutati 1920. aastate alguses.
Vene turu ja Uue turu vahelisel alal (1896. aastal kaotati turg vanalinnas Tallinna raekoja ees ja toodi Virumäe edelaosasse, kuhu 1899. aastal ehitati kapitaalne paekivist turuhoone) hakkasid pärast 1896. aastat tegutsema ajutistes hoonetes mitmesugused lõbustusasutused: Peterburi Scipio Ciniselli tsirkuse hoone (arh. Erwin Bernhard) – suur puidust rotund, mis põles maha 1881./1882. aastal –, mehaaniliste liikuvate figuuride teater, kus näidati vahakujude kollektsioone, loomatopiseid, elusuuruses inimese mudeleid jne.
1902. aastal viidi Vene turult minema vanakraamiturg ehk “täika” Väikese Rannavärava juurde, mis ulatus Suure Rannavärava bastioni juures asunud Margareeta aiani, 1909. aastal aga toodi sinna üle seni Harju värava juures tegutsenud Heinaturg. Küttepuude, heinte, vilja ja puunõudega kaubitsejad täitsid platsi idakülje peaaegu Suur-Tartu maanteeni.
Ajaloolisest Vene turust, mis asus osalt Pritsimaja ja Viru vahel ja osalt Viru hotelli kohal, on säilinud väljaku kahe külje hoonestus – pritsimaja ja Rotermanni kaubamaja, kahe ülejäänud külje hoonestus hävis 1944. aasta märtsipommitamises.
Narva maantee alguses praeguse Sokos Hotell Viru asukohal (Narva maantee 4) tegutses aastatel 1917–1929 Kohvik Linden ja asus aastatel 1929–1944 Tallinna Kunstimuuseum, hotell Room (Narva mnt 20) jt hooned, mis hävinesid 1944. aasta märtsipommitamisel.
1930. aastatel asus turu põhjapoolsel küljel liiniautobusside lõpp-peatus. Väljaku Narva maantee alguses, praeguse Sokos Hotell Viru asukohal (Narva maantee 4), asus 20. sajandi esimesel poolel Tallinna Kunstimuuseum, mis hävines 1944. aasta märtsipommitamises. pisi|left|Teenindusmaja (1999) pisi|Viru väljak ja [[Viru Keskuse ehitamine (2003)]] 1945. aastal toimunud üleliidulise arhitektuurivõistluse järel projekteerisid Otto Keppe, Voldemar Meigas ja Harald Arman Tallinna uue generaalplaani kohaselt väljaku alale Keskväljaku.
Aastatel 1950–1959 asus Stalini väljakul maaliinide bussijaam (umbkaudu praeguse Radisson BLU Hotel Tallinn kohal) ja selle taga, praeguse Kaubamaja tänava ja Rävala puiestee ristil, tsirkusetelk.
2002. aasta suvel hakati Viru hotelli külje alla, Narva maantee ja Laikmaa tänava nurgale, parkla asemele rajama uut kaubanduskeskust Viru Keskust, mis valmis 2004. aastal.
Holstre
Holstre on küla Viljandi maakonnas Viljandi vallas.
1977. aastal liideti Holstre külaga Liivausse.
Keskvere (Saaremaa)
Aastatel 2014–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Lääne-Saare vallas. 2014. aastani kuulus ta Kaarma valda.
Davosi järv
thumb Davosi järv (saksa Davosersee) on järv Šveitsis Graubündeni kantonis Davosi vallas. Asub 1559 m kõrgusel merepinnast Davosi ja Wolfgangi kuru vahel. Järve suurim sügavus on 54 m ja pindala 0,59 km².
Keelatud linn
pisi
Keelatud linn (紫禁城; Zǐjinchéng või 故宫 Gùgōng) on hoonetekompleks Hiinas Pekingis, kus oli Mingi ja Qingi dünastiate ajal Hiina keisririigi keskus (keisri perekonna eluruumid ja osa valitsuse ametiruume). Praegu asub seal Paleemuuseum.
Ehitatud aastatel 1406–1420, koosneb see 980 hoonest 8707 ruumiga, siseõuedest ja aedadest ning hõlmab 720 000 ruutmeetrit. Kompleks esindab traditsioonilist Hiina arhitektuuri ning on mõjutanud arhitektuurilist arengut Ida-Aasias ja mujal. Keelatud linn arvati 1987. aastal UNESCO kultuuripärandi nimekirja ning see on maailma suurim vanade puitehitiste kompleks. Keelatud linn on põhja-lõunasuunaline, ruudukujulise põhiplaaniga ning ümbritsetud 9 m kõrguse müüri ja laia vallikraaviga. Müüri taga asuvad sümmeetriliselt paleed, väravad, õued, kanalid ja aiad.
Atlandi harta
pisi|Franklin D. Roosevelt ja Winston Churchill laeval Prince of Wales Atlandi harta allkirjastamisel Atlandi harta oli 14. augustil 1941. aastal sõjalaeva pardal Newfoundlandi lähedal Atlandi ookeanil USA presidendi Franklin D. Roosevelti ja Suurbritannia peaministri Winston Churchilli vahel sõlmitud kokkulepe, milles sõnastati sõja eesmärgid ja sõjajärgse maailmakorralduse põhimõtted.
Keelatud linn
Keisririigi lagunemisel 1912. aastal jäeti keelatud linn kukutatud keisri ja ta pere eramuks ning Hiina vabariigi valitsus asus kõrvalolevasse Dongnanhai piirkonda. 1924. aastal visati keiser ja ta pere keelatud linnast välja, muudeti see muuseumiks ja avati külastajatele; valitsus jäi Dongnanhaisse ja on seal tänini.
Atlandi harta
Atlandi hartas lubati mitte taotleda uusi territooriume ega nõustuda territooriumide muutmisega ning austada rahvaste õigust valida endale ise valitsemisvorm.
Ometigi õnnestus NSV Liidul mõne aja pärast lääneliitlastelt välja pressida, et seda põhimõtet ei laiendataks MRP tulemusel NSV Liiduga liidetud aladele. Balti riikidele tähendas see sõja lõppedes taas Moskva võimu alla minemist. Baltimaad olid ainsad riigid, kelle iseseisvust ei taastatud.
Suurbritannias ütles parlamendiliige John Rhys Davies: "Me alustasime seda sõda suurte eesmärkide ja kõrgete ideaalidega. Avaldasime Atlandi harta ja siis sülitasime sellele, trampisime selle peal jalgadega ning põletasime lõpuks selle, mis oli järele jäänud, nii et nüüd pole midagi alles."
Atlandi harta oli tõhus propagandarelv Saksamaa vastu peetavas sõjas.
Orissaare
pisi|Orissaare alevik ja tamm 2021. aasta suvel thumb|Haldushoone Orissaares. Haldushoone [[Kuivastu maantee|Kuivastu mnt 35 on 2005. aastast kultuurimälestisena kaitse all ]] Orissaare on alevik Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Orissaare alevik oli kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini 2017. aastal samanimelise valla halduskeskus.
Ajalooliselt asus Orissaare Pöide kihelkonnas. Aastatel 1950–1959 oli Orissaare Orissaare rajooni keskus.
Orissaares asuvad Illiklaid, Orissaare alumine tulepaak, Orissaare Gümnaasium, Orissaare raamatukogu, Orissaare kultuurimaja, Orissaare sadam, Orissaare staadion, Orissaare tuletõrjedepoo, Orissaare ülemine tulepaak.
Orissaares on sündinud Kaie Kand, Ott Aardam ja Kalle Laanet.
Tänavaid
Aia tänav – Kaluri tänav – Kase tänav – Koidu tänav – Kuivastu maantee – Künka tänav – Laulu tänav – Pargi tänav – Pärna tänav – Põllu tee – Rahu tänav – Ranna puiestee – Sadama tänav – Võidu tänav
Mirek Topoláneki teine valitsus
Mirek Topoláneki valitsus oli Tšehhi valitsus, mis astus ametisse 9. jaanuaril 2007. Valitsuse moodustasid 3 parteid: Kodanike Demokraatlik Partei (ODS), Kristlik-Demokraatlik Liit – Tšehhoslovakkia Rahvapartei (KDU-ČSL) ja Roheline Partei (SZ).
18 ministrist olid kolm naised.
24. märtsil 2009 kaotas Mirek Topoláneki valitsus häältega 101:96 usaldushääletuse parlamendis ning peaminister teatas, et astub tagasi. 9. aprillil 2009 asus ametisse Jan Fischeri valitsus.
Siirdekalad
Siirdekalad ehk diadroomsed kalad on kalad, kes kudemiseks lähevad kas mageveekeskkonnast merre (katadroomne ränne) või vastupidi (anadroomne ränne). Sageli kasutatakse ka mõistet "poolsiirdekalad", viidates kaladele, kes tulevad kudema riimveest magevette. Siirdekaladele vastandtähendusliku sõnana kasutatakse mõnikord terminit "paiguskala".
Enamik siirdekalu on anadroomsed ehk koevad magevees, milleks sageli on jõgede ülemjooksualad. Siia kuuluvad näiteks mitmed lõhelased. Katadroomsed kalad on näiteks angerjad, kes siirduvad kudema Sargasso merre. Tüüpiliseks poolsiirdekalaks on vimb.
Siirdekalade siirdumine teise keskkonda toimub peamiselt seetõttu, et tagada näiteks jões arenenud vastsetele ja teistele noorjärkudele ohutum ja toidu poolest rikkalikum keskkond.
Siirdekalade rännu pikkused on liigiti väga erinevad. Tõenäoliselt kõige pikema (tuhandetesse kilomeetritesse küündiva) kudemisrände teevad angerjad. Mõned kalaliigid (sh angerjas) hukkuvad pärast kurnavat rännet ja kudemist.
Matemaatiline loogika
Matemaatiline loogika ehk sümbolloogika on matemaatika haru, mis uurib matemaatilisi tõestusi ja matemaatika aluseid. Matemaatilisele loogikale vastandatakse traditsioonilist loogikat.
Matemaatilises loogikas esitatakse väiteid ja arutlusi formaliseeritud kujul, kasutades kunstlikke formaalseid keeli. Selle valdkonnaga tegelevad nii filosoofia kui ka matemaatika. 20. sajandi alguses püüdsid Gottlob Frege, Bertrand Russell ja teised filosoofid näidata, et matemaatikat saab taandada sümbolloogikale. See küll ei õnnestunud, kuid vastavad loogikauuringud on muutnud tänapäeva formaalse loogika üpris matemaatikasarnaseks.
Kõrgkool
Kõrgkool on õppeasutus, kus omandatakse kõrgharidus. Eestis jagunevad kõrgkoolid rakenduskõrgkoolideks ja ülikoolideks.
Eestis asuvad avalik-õiguslikud ülikoolid on Tartu Ülikool, Tallinna Tehnikaülikool, Tallinna Ülikool, Eesti Maaülikool, Eesti Kunstiakadeemia ning Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia. Ülikool on õppe-, loome- ning teadus- ja arendusasutus, kus toimub kõrgharidusstandardile vastav õpe kõrgharidustaseme kolmel astmel: bakalaureuseõpe, magistriõpe, doktoriõpe.
Akadeemilise kraadi (bakalaureuse-, magistri- või doktorikraad) annab ülikool vastava kõrgharidusastme õppekava täitnud ja lõputöö kaitsnud või lõpueksami sooritanud isikule ning seda tõendab vastav lõpudokument.
Vastavalt ISCED haridussüsteemide astmestikule antakse kõrgharidust (inglise keeles: Tertiary education) kolmanda astme haridusasutustes, kus ISCED 5A on bakalaureuseõpe (BA) ja magistriõpe (MA); ISCED 5B on rakenduskõrgharidus ja ISCED 6A on doktoriõpe.
Rakenduskõrgkool on õppeasutus, kus toimub rakenduskõrgharidusõpe ning võib toimuda magistriõpe ja õpe keskhariduse baasil läbiviidava kutsekeskhariduse õppekava järgi ning kus vähemalt kaks kolmandikku õpilastest ja üliõpilastest õpivad rakenduskõrgharidusõppe õppekavade järgi. Rakenduskõrgkooli ülesanne on edendada tööturu vajadustele vastavat elukestvat õpet, pakkuda õppe- ja arendustegevust hõlmavaid teenuseid, teha rakendusuuringuid. Rakenduskõrgharidusõpe on kõrghariduse esimese astme õpe, mille kestel üliõpilane omandab kindlal kutsealal töötamiseks või magistriõppes edasiõppimiseks vajaliku pädevuse. Rakenduskõrgkoolis doktoriõpet ei ole.
Ploom
pisi|Anne Vallayer-Coster, "Ploomikorv" (1769)
Ploom on ühe emakasuudmega ja ülemise sigimikuga õiest arenenud luuviljaliste paljasvili. Viljas on üks seeme, mida katab viljakesta siseosadest arenenud tugev luu. Luud ümbritseb mahlane vahekest ning õhuke väliskest.
Ploomi väliskesta värvus varieerub rohelisest ja kollasest punase ning mustjassiniseni. Viljaliha varieerub värvuselt punasest ja oranžist kollase või kollakasroheliseni. Viljaliha on sõltuvalt sordist kas luu küljes kinni või mitte.
Toodang, toiteväärtus ja biokeemiline koostis
2012. aastal toodeti maailmas 10,7 miljonit tonni ploome ja laukapuu vilju ning istandike kogupindala oli 2,53 miljonit hektarit. Aminohapetest sisaldavad ploomid kõige rohkem aspartaamhapet (100 g kohta 0,35 g).
Skolastika
Skolastika on keskaja filosoofias õpetuste kogum, milles usulist maailmavaadet põhjendati Aristotelese loogika abil. Skolastika pooldajat nimetatakse skolastikuks.
Metafüüsika (Baumgarten)
"Metafüüsika" ("Metaphysica") on Alexander Gottlieb Baumgarteni ladinakeelne teos.
Skolastika
Skolastika olulisimaks saavutuseks oli formaalloogika arendamine.
Skolastika on Euroopa keskaja filosoofia arengujärk ja sellele omane õpetusmeetod. Viimane seisnes tõese seisukoha tuletamises pühakirja ja õpetuslike autoriteetide (eriti antiikfilosoofide) võrdleva ja vastandava loogilise analüüsi varal. Loogilise meetodi juures võeti eeskuju Aristotelese loogikast. Skolastilist meetodit kasutas õppevormina ka keskaegne ülikool. Tuntumad skolastikud olid suuna rajanud Pierre Abélard, šotlane Johannes Duns Scotus, dominiiklane Albertus Magnus ja tema silmapaistev õpilane Aquino Thomas, keda peetakse üheks katoliku kiriku kõige silmapaistvamaks filosoofiks.
Skolastilise filosoofia suhteline iseseisvus teoloogiast ilmneb eelkõige nominalistide ja realistide vaidluses üldmõistete ehk universaalide üle. Vaidluse sisuks on üksiku ja üldise erinev käsitlus. Niinimetatud universaalidetülis vaieldi, kuidas on omavahel seotud sõnad ja nende vasted reaalsuses.
Metafüüsika (Baumgarten)
=Tekkelugu= 1735/1736. aastal Halle ülikoolis õpetama asudes luges Baumgarten talvesemestril metafüüsika kursust. Ta oli õppinud oma venna Siegmund Jakob Baumgarteni juures Christian Wolffi filosoofiat ja lugenud iseseisvalt Leibnizit ja Christian Wolffi ning toetus Georg Bernhard Bilfingeri töödele. Georg Friedrich Meier kirjutab Baumgarteni eluloos: "Järgmisel talvel luges ta metafüüsikat. Ja kuna Wolffi metafüüsika keeld ei olnud tollal veel kaotatud, pidi ta omaenese lauseid kuulajatele üleskirjutamiseks dikteerima. Nendest lausetest tekkis hiljem tema metafüüsika, mille ta trükki andis." Pärast haigusest tingitud katkestust asus ta 1737. aasta lõpus taas Halle ülikoolis tööle ning luges muu hulgas regulaarselt metafüüsikat. Sel ajal valmistas ta raamatu trükiks ette.
Hilisemateks trükkideks töötas ta raamatu ümber juba Oderi-äärses Frankfurdis töötades.
=Kasutamine õpetamisel= See oli üks mõjukamaid metafüüsikaõpikuid Saksamaal 18. sajandi esimesel poolel. Seda kasutati paljudes ülikoolides, sealhulgas kasutas seda 1790ndate keskpaigani Immanuel Kant Königsbergi ülikoolis.
Ka Baumgarteni õpilane Georg Friedrich Meier, kes andis välja oma neljaköitelise saksakeelse metafüüsikaraamatu, ehitas oma metafüüsikaloengud Halle ülikoolis üles Baumgarteni raamatu järgi. Loengute kergendamiseks tõlkis ta raamatu saksa keelde ja selle tõlge ilmus esmatrükis 1766. Teine trükk koos täiendustega ilmus Johann August Eberhardi väljaandel pärast Meieri surma 1783. Eberhardi hinnangul oli tegu ikka veel kõige täiuslikuma metafüüsikaõpikuga, mille "põhjalikkus, meetod ja mõistete määratletus" oli ületamata.
=Väljaanded= See ilmus 1739. Baumgarteni eluajal ilmusid teine trükk (1743), kolmas trükk (1750) ja neljas trükk (1757). Nende trükkide jaoks töötas ta raamatu ise ümber. Postuumselt ilmusid viies trükk 1763, kuues trükk 1768 ja seitsmes trükk 1779.
Digitaalsed allikad:
=Tõlge 1757. aasta trükist=
Heatahtlikule kuulajale
Sest keda ma kõnetaksin meelsamini kui sind, kui, ütleksin peaaegu, ainult sulle kirjutatud lehekülgi tuleb tavalisel kombel eessõnaga alustada? Ei ole põhjust sinu ees õigustada, et ma jälle toon ilmale metafüüsika, pärast lõputut arvu sarnase pealkirjaga teadaolevaid, milles ei ole selle Aristolelese üliäraleierdatud μετα τα φυσικα'ga võrreldes palju uut, nii nagu mina isegi olen surelike seas maailma loomisest saadik juba ei tea mitmes. Et see on eriti sinu, üksnes sinu kasuks antud, ohverdatud, pühendatud, tasub kõigepealt öelda. Kutsudes sind, nimetades mis tahes raskustes ülitugevate vaimude krooniks,
(...)
§ 1
METAPHYSICA est scientia primorum in humana cognitione principiorum.
Metafüüsika on teadus esimestest printsiipidest inimtunnetuses.
§ 2
Ad metaphysicam referuntur ontologia, cosmologia, psychologia, et theologia naturalis.
Metafüüsika alla arvatakse ontoloogia, kosmoloogia, psühholoogia ja loomulik teoloogia.
§ 3
METAPHYSICA NATURALIS est cognitio rerum in metaphysica occurrentium solo usu acqusita, cui accedere artificialem §. 1 definitam utile est: 1) Ob evolutionem conceptum. 2) Ob determinationem conceptionemque primarum propositionum. 3) Ob continuationem certitudinemque probationum. e. c.
Loomulik metafüüsika on metafüüsikas ettetulevate asjade tunnetus, mis on saadud ainult nende asjade tarvitusega, millele § 1 defineeritud kunstliku [metafüüsika] lisandumine on kasulik: 1) mõistete väljaarendamise pärast; 2) esimeste propositsioonide determineerimise ja kontsipeerimise pärast; 3) tõestuste jätkamise ja kindluse pärast jne.
§ 4
ONTOLOGIA* (ontosophia, metaphysica, cf. §. 1. metaphysica universalis, architectonica, philosophia prima,) est scientia praedicatorum entis generaliorum.
Ontoloogia [Die Grund-Wissenschaft 'alusteadus'] (ontosoofia, metafüüsika, vrd § 1, universaalne metafüüsika, arhitektoonika, esimene filosoofia) on teadus oleva üldisematest printsiipidest.
§ 5
Entis praedicata generaliora sunt prima cognitionis 'humanae principia, ergo ontologia refertur, §. 2. cum ratione ad metaphysicam, §. 1, 4.
Oleva üldisemad predikaadid on inimtunnetuse esimesed printsiibid, seega arvatakse ontoloogia, § 2, õigusega metafüüsika alla, § 1, 4.
§ 6
Ontoloogia hõlmab oleva predikaate, § 4: I) sisemisi 1) universaalseid, mis on üksikutes, 2) disjunktiivseid, millest üks või teine on üksikutes; II) suhtelisi.
§ 7
Nihil negatiuum, cf. §. 54. irrepraesentabile, impossibile, repugnans, (absurdum, cf. §. 13.) contradictionem inuoluens, implicans, contradictorium, est A e non-A seu, praedicatorum contradictoriorum nullum est subiectum, seu, nihil est, et non est. 0 = A + non A. Haec propositio dicitur principium contradictionis, et absolute primum.
Negatiivne eimiski, vrd § 54, kujuteldamatu [irrepraesentabile], võimatu, vasturääkiv [repugnans], (absurdne, vrd § 13), vasturääkivust sisaldav [contradictionem involvens, implicans], vastuoluline [contradictorium] on A ja mitte-A ehk vasturääkivatest predikaatidest ei ole kumbki subjekt [praedicatorum contradictoriorum nullum est subiectum], ehk miski ei ole ja mitteole [nihil est, et non est]. 0 = A + mitte-A. Seda propositsiooni nimetatakse vastuolu printsiibiks [principium contradictionis] ja absoluutselt esimeseks.
§ 8
Nonnihil est ALIQUID:* repraesentabile, quicquid non inuoluit contradictionem, quicquid non est A et non-A, est POSSIBILE.** §. 7.
Mitte-eimiski [Nonnihil] on miski [aliquid] [Etwas]: kujuteldav [repraesentabile], mis tahes, mis ei sisalda vastuolu, mis tahes, mis ei ole A ja mitte-A, on võimalik [Möglich], § 7.
§ 9
A et non-A non est aliquid, §. 8. hinc est nihil et contradictorium, §. 7. s. subiectum implicans nulla habet praedicata, siue, quicuid est et non est, nihil est. A + non A = 0.
A ja mitte-A ei ole miski, § 8, seetõttu on miski ja vastuoluline, § 7, ehk [mitte kumbagi] sisaldaval [implicans] subjektil ei ole mingeid predikaate ehk mis tahes, mis on ja ei ole, on eimiski. A + mitte-A = 0.
§ 10
Omne possibile est aut A, aut non-A, aut neutrum, §. 8. iam neutrum est nihilum, quia esset utrumque, §. 9. Ergo omne possibile aut est A, aut non-A, seu, omni subiecto ex omnibus praedicatis contradictoriis alterutrum conuenit. Haec propositio dicitur principium exclusi tertii, seu medii, inter duo contradictoria.
Iga võimalik on kas A või mitte-A või mitte kumbki, § 8, edasi, mitte kumbki on mitte miski, sest ta on emb-kumb, § 9. Järelikult on kõik võimalik kas A või mitte-A ehk igale subjektile kuulub kõikidest kontradiktoorsetest predikaatidest üks kahest. Seda propositsiooni [praepositio] nimetatakse välistatud kolmanda printsiibiks ehk [välistatud] vahepealse [printsiibiks] kahe kontradiktoorse vahel.
§ 11
Omne possibile A est A. seu, quicquid est, illud est, seu, omne subiectum est praedicatum sui. Si negas: quoddam possibile A est non-A, §. 10. hinc A et non A, seu nihil, §. 7. quod impossibile, §. 8. Haec propositio dicitur principium positionis, seu, identitatis.
Iga võimalik A on A ehk mis tahes on, on see ehk iga subjekt on enda predikaat. Kui eitad: mingi võimalik A on mitte-A, § 10, seetõttu A ja mitte-A ehk eimiski, § 7, mis on võimatu, § 9. Seda propositsiooni nimetatakse asetamise ehk identsuse printsiibiks.
§ 12
Kui asetada võimatu, tekib vastuolu [Entsteht ein Widerspruch]. Seda, mis mitte ainult ei näi [videtur], vaid ka on, nimetatakse tõeliseks [Wahr], seda, mis ainult näib ega ole, näivaks [apparens] [nur scheinend 'ainult paistev']. Seetõttu on tekkinud vastuolu kas tõeline või näiv.
§ 13
Posito A et non-A oritur contradictio, §. 9, 12. Posito A et B, quo posito ponitur non-A, ponitur impossibile, §. 9. hinc oritur CONTRADICTIO, §. 12. prior PATENS* (directa, immediara et explicita) posterior LATENS** (indirecta, cryptica, mediata et implicita) vocatur. In quo vera contradictio patet, ABSURDUM*** est (absonum).