cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vana Mets
Kangepukid külastasid siiski vahel metsa – heki sees oli nende väike salavärav. 3018. aasta 26. septembril, kui Frodo oma kaaslastega Pukkivallast teele asus, lasi Ilo oma kaaslased selle värava kaudu Vanasse Metsa. Kuigi puud olid kõikjal nende ümber, leidsid nad siiski üles väikese ammusest võitlusest allesjäänud langendiku lõkketegemiseks ja puhkamiseks. Kui nad oma retke metsas põhja poole jätkasid, jõudmaks Suure Idateeni, hakkasid teed neid eksitama, viies kord lõunasse, kord itta. Eksitamise tulemusena jõudsid kääbikud Withywindle'i jõe orgu – veidraimasse paika metsa südames.
Peagi tundsid kääbikud väsimust ning peatusid puhkamiseks. Ilo ja Punapõsk istusid seljaga vastu vana paju, Frodo istus aga ühele paju juurele ja pistis jalad jõevette. Juss jäi ainsana ärkvele. Järsku tõukas puu Frodo vette ja hoidis teda juurtega kinni. Juss rebis Frodo pajust vabaks ning avastas, et Ilo ja Punapõsk on puu sees lõksus. Frodo ja Juss püüdsid kaaslasi vabastada puud põletades, kuid lõpetasid selle Ilo karjete peale. Teadmata, mida muud teha, hakkas Frodo appi hüüdma.
Tema appihüüdeid kuulis vana mees, keda kutsuti Tom Bombadiliks. Tom hakkas pajule laulma ja palus kääbikud vabastada. Tom, vabastanud kääbikud, jutustas neile, et Vana Mets on osa laanest, kus iidsed puud on jäänud inimeste vastu vaenulikuks. Ohtlikem neist oligi Vana Pajuätt.
Hiljem kui Ilo ja Punapõsk Fangorni Metsa sattusid, jutustas Puupard neile, et Vana Mets oli kunagi osa suurest laanest, mis ulatus Fangornist Siniste Mägedeni loodes. Puupard ei olnud üllatunud, kuuldes, et Vana Metsa puude mõtted on endiselt tumedad, sest ta teadis mitut sarnast puud Fangornis.
Lista lasów Śródziemia
Johannes VIII
Johannes VIII on olnud mitu isikut:
Ivan Ljahhov
Ivan Ljahhov (Иван Ляхов, suri umbes 1800) oli vene kaupmees, kes uuris Uus-Siberi saari.
Kevadel 1770 sooritas Ivan Ljahhov reisi üle külmunud mere Svjatoi Nossi ninast põhja poole, külastas Merkuri Vagini ja Jakov Permjakovi avastatud saart (Bližni) ning pärast külastas teist selle lähedal asuvat saart (Malõi). Need saared nimetati hiljem tema auks Suur- ja Väike-Ljahhovi saareks, ka kogu saarestik sai nimeks Ljahhovi saared.
1773. aastal jõudis ta koos kaupmees I. Protodjakonoviga kolmanda, kõige suurema saare rannikule (hiljem nimetati see ümber Kotelnõi saareks Ljahhovi kaaslastega maha unustatud vaskkatla järgi, mille leidis maamõõtja Stepan Hvoinov ).
Berberid
pisi|[[Maroko berber]] Berberid on rahvas Põhja-Aafrikas, lääne pool Niiluse jõge. Nende asuala jaotub ebaühtlaselt Atlandi ookeanist läänes Siwa oaasini Egiptuses ning Vahemerest põhjas Nigeri jõeni lõunas.
Ivan Ljahhov
Oma reiside tulemusena sai Ivan Ljahhov õiguse polaarrebastele ja mammutikihvadele nii nendel saartel kui ka hiljem avastatud saartel. Kolm tema avastatud saart said nimeks Esimene, Teine ja Kolmas Ljahhovi saar.
Huvitav on see, et Ljahhovi avastatud saari ei nimetata tänapäeval enam tema järgi, küll aga kannavad tema nime teiste inimeste avastatud saared.
1775. aastal tegi Ivan Ljahhov maamõõtja Stepan Hvoinoviga Suure-Ljahhovi saare mõõtmisi ja kirjeldusi.
Berberid
Paljud berberid kasutavad enda etnonüümina mõnd varianti sõnast Imazighen (ainsus: Amazigh), mis võib tähendada "vaba rahvast" või "vabu ja õilsaid inimesi" (selle sõnaga võib seostuda Vana-Rooma nimetus mõnede berberite kohta Mazices).
Tuntuimad antiikaegsed berberid olid Numiidia kuningas Masinissa, rooma kirjanik Apuleius, Augustinus Hippost ja Rooma kindral Lusius Quietus, kes surus maha juutide mässu 115.–117. aastal. Keskaja kuulsate berberite seas olid Tariq ibn Ziyad, Hispaania vallutanud väejuht; Abbas Ibn Firnas, leiutaja ja lennunduspioneer; Ibn Baţţūţah, maadeavastaja, kelle ekspeditsioonid jäid uusajani pikimaiks; Estevanico, üks esimesi maadeavastajaid Ameerikas. Tänapäeval on tuntud berberid prantsuse jalgpallistaar Zinédine Zidane ja Hollandis sündinud jalgpallur Ibrahim Afellay.
Hofgeismar
Hofgeismar on linn Saksamaa lääneosas Hesseni liidumaal Kasseli kreisis.
Metsaküla (Mulgi)
Külas asuva Tätta talu hooned on arvatud ehitismälestisteks.
Küla põhjapiiril voolab Pöögle oja. Küla põhjaosas voolab Viivre oja, millele on paisutatud Veevre paisjärv ja mis suubub küla põhjapiiril Pöögle ojasse. Põhjapiiril asuvad ka Killaste järv, Nuuda järve lõunakallas ja osa Kopli järve lõunakaldast.
Bolomeeter
Bolomeeter on optilise kiirguse termiline vastuvõtja, milles kiirgust neelava osa soojenemise tulemusel muutub tema elektriline takistus.
Seadme leiutas 1878. aastal astronoom ja füüsik Samuel Pierpont Langley.
저항 온도계
Vaimupuudepedagoogika
Vaimupuudepedagoogika, varem nimetati ka oligofrenopedagoogikaks, on eripedagoogika haru, mis tegeleb vaimupuudega ning raskete psüühikahäiretega laste õpetamise, kasvatamise, rehabilitatsiooni ning arendustegevusega. Üha enam pööratakse tähelepanu ka täiskasvanute õpetamisele ning võimalikult suure iseseisvuse saavutamisele.
Traditsiooniliselt ei kuulu vaimupuudepedagoogika valdkonda kerge vaimse alaarenguga lapsed ja täiskasvanud, vaid mõõduka vaimse alaarenguga ja raskemad õpilased.
Eestis jagatakse vaimupedagoogika valdkond toimetuleku- ja hooldusõppeks. Aastast 1999 kehtib Toimetuleku riiklik õppekava.
Vaimupuudepedagoogika ajalugu
Vaimupuudega inimesed on oma eripärasuse tõttu tähelepanu pälvinuid juba aegadest, mil me omame esimesi kirjalikke teateid. Siiski pole nende õpetamist suudetud kuidagi korraldada, ning neid on peetud pikka aega õpetamatuteks. Neid on kasvatatud kodudes või kinnise režiimiga institutsioonides.
Esimesed tõsisemad katsed vaimupuudega laste õpetamiseks pärinevad alles 19 sajandi keskelt. Nimelt asutas Edouard Séguin Pariisis 1839 aastal esimese vaimupuudega laste kooli maailmas ning andis välja esimese õpiku "idiootidekasvatamisest". 1841 aastal rajas šveitsi arst Johann Jakob Guggenbühl esimese raviasutuse "kretiinidele ja nõdrameelsetele lastele".
1931 loodi esimene vaimupuudepedagoogika professuur maailmas - Zürichi Ülikoolis. Esimene professor oli Heinrich Hanselmann. Eestis vaimupuudepedagooge ei koolitata.
Placentia (Kanada)
Placentia on linn Kanadas Newfoundlandi ja Labradori provintsis.
Rogier van der Weyden
thumb|right|"Kristuse ristilt võtmine" thumb|right|"Kuningate kummardamine" Rog(i)er van der Weyden, tuntud ka kui Roger de la Pasture ja Brüsseli Rogier (1400 Tournai – 18. juuni 1464 Brüssel) oli flaami kunstnik.
Eluloolist
Rogier van der Weyden oli Madalmaade prantsuse koolkonna jõuline ja andekas kunstnik, õige nimega Roger de la Pasture. Ta sündis Tournais, kus asus 1427 Robert Campini juures maalikunsti õppima. 1435 sai ta Brüsseli linnamaalijaks.
Looming
Rogier van der Weyden rikastas Madalmaade kunsti uue sisu ja uute vormidega. Juba tema ainestik on teistsugune kui Jan van Eyckil; see haarab kujutisi neitsi Maarja elust ja Kristuse kannatusloost. Ta kunst oli tolle aja vaimuliku teatri peegeldus, mille peateema oli Kristuse kannatuslugu. Vastavalt ainestikule oli ka Rogieri käsitlusviis dramaatilisem, rahutum ja pateetilisem kui van Eyckil, tõsine ja karge, täis sügavat ilmekust ja paiguti meeleheiteni küündivat traagikat. Erinevalt kaasaegsetest ei teinud ta maali jaoks põhjalikke eeljoonistusi, vaid märkis ainult üldjoontes kompositsiooni.
Rogier van der Weydeni kuulsaim ja talle tüüpiline teos on 1438 maalitud "Kristuse ristilt võtmine" Escorialis. Ristilt võtmise valu ja kurbust püüdis ta iga figuuri näol ja liigutustes erinevalt väljendada. Selles on ta edusamm, võrreldes van Eyckiga, kelle figuurid alati säilitavad ühesuguse rahu nii poosides kui ka hingeelu liigutuste väljendustes. Mõlemad Kristuse keha hoidvad mehed on haaratud vaiksest kurbusest, naistes aga väljendub kirglik meeleheide. Kunstnik pidas esmajoones silmas tunnete loomutruud kujutust; kompositsiooni valis ta lihtsa, asetades figuurid reljeefina kahes kihis kullatud fooni ette, niisiis vältides ruumi sügavust. Vastandina itaallastele jäi figuuride anatoomiliselt õige kujutamine nii temal kui ka teistel madalmaade meistritel tagaplaanile; neile oli tähtis peamiselt riietus, mida kujutati laiades, avarates, nurgelistes voltides, mille all keha harva tunda on.
Rogier van der Weydeni teine väga kuulus teos on vägev tiibaltar viimase kohtupäeva stseeniga (1445) Hospice de Beaune'is Dijoni lähedal. Oma suurepärase ruumikujutusega võluvad kaks väikest altarit Berliini muuseumis.
Rogier van der Weyden on maalinud ka portreid. Võrreldes van Eycki portreedega on tema portreed suurejoonelisemad, üksikasju on neis vähem toonitatud; see-eest on nad kainemad ja vähem elulised.
Rogier van der Weydeni mõju 15. sajandi kunstile on olnud väga suur. Ta mõjutas enamikku Madalmaade meistreid, tema kunst oli eeskujuks ka paljudele välismaalastele, esmajoones sakslastele.
Tema tähtsaim õpilane oli Hans Memling. Nii mõnegi maali puhul on teadmata, kumb neist selle maalis (või tegid nad seda ehk koos).
C-klassi isolatsioon
C-klassi isolatsioon (inglise keeles C-class insulation) on elektrijuhtme selline isolatsioon, mis talub kuumust kuni 180 °C.
B-klassi isolatsioon
B-klassi isolatsioon (ingl B-class insulation) on elektrijuhtmete selline isoleermaterjal, mis talub kuumust kuni 130 °C.
Pärsi
Pärsi on küla Viljandi maakonnas Mulgi vallas (varem Karksi vallas).
Morna ja Pärsi küla piiril (katastrikaardi järgi ei kulge piir täpselt mööda jõge) voolab Kõpu jõgi.
Vadžra
Vadžra või vajra (sanskriti keeles वज्रम् vajra; tiibeti keeles རྡོ་རྗེ། rdo rje või dorje; hiina keeles ⾦剛 jingang; jaapani keeles kongō) on vanaindia mütoloogias algupäraselt veedade jumala Indra välgusarnane relv, millega ta võis purustada kõike. Vadžra ise oli aga purustamatu. Hiljem hakkas vadžra tähendama ka teemanti.
Vadžra on oluline mõiste ja sümbol nii hinduismis, budismis kui džainismis.
Etümoloogia
Sanskriti tekstides esineb "vajra" nii välgu kui teemanti tähenduses. Selle sõna algupära pole päris selge. See võib pärineda proto-indoeuroopa tüvest "weg" tähendusega "võimsaks saama" või "võimas olla". On oletatud ka seost proto-soomeugri tüvega “vaśara”.
Budism
Vadžra on oluline sümbol budismis, väljendades virgumise purustamatut ja hävimatut loomust. Vadžra sümboolika on keskne vadžrajaanas, mille nimetus on sellest tuletatud.
Konkreetse sümbolina esineb vadžra erilise kahe poolega saua kujul, millel on kummaski otsas üks, kolm, viis või üheksa haru ja keskel käepide. See on paljude buddhade, bodhisattvate ja idamite atribuut, sageli on vadžra paaris kellukesega (sanskriti keeles ghaṇṭā; tiibeti keeles dril bu), mille käepide sarnaneb vadžrale.
Vadžra sümboliseerib aktiivsust, mehelikkust, kaastunnet ja vahendeid (sanskriti keeles upāya), kelluke aga passiivsust, naiselikkust ja mõistmist (sanskriti keeles prajñā).
Andres Lipstok
Andres Lipstok (sündinud 6. veebruaril 1957 Haapsalus) on eesti majandustegelane ja poliitik, vehkleja ja sporditegelene. Ta oli 7. juunist 2005 kuni 6. juunini 2012 Eesti Panga president.
Andres Lipstok lõpetas 1975. aastal Haapsalu 1. Keskkooli. Aastatel 1975–1980 õppis ta rahanduse ja krediidi erialal Tartu Riiklikus Ülikoolis.
Aastatel 1980–1989 kuulus ta NLKPsse. Oli Eesti Kongressi liige.
Aastatel 1980–1983 töötas ta Haapsalu Rajooni TSN TK rahandusosakonnas ja seejärel plaaniosakonnas. 1989 oli ta Eesti NSV rahandusministri asetäitja ja aastatel 1989–1994 Läänemaa maavanem. Aastatel 1994–1995 oli ta Andres Tarandi valitsuses rahandusminister ja 1995–1996 Tiit Vähi teises valitsuses majandusminister.
Aastatel 1995–2005 oli ta VIII, IX ja X Riigikogu liige. 7. märtsil 2005 valiti Lipstok Riigikogu esimeseks aseesimeheks. 24. märtsil valiti ta sellele kohale tagasi.
Alates 7. juunist 2005 oli Andres Lipstok Eesti Panga president. Sellele kohale valis Eesti Panga nõukogu ta 10. mail 2005. Eesti Pank lasi jaanuaris 2007 käibele uued kahe- ja kümnekroonised rahatähed, millel oli muudetud turvaelemente. Neil rahatähtedel on ka Lipstoki allkiri.
Aastast 1994 on Andres Lipstok olnud Eesti Olümpiakomitee liige. Aastatel 2000–2008 Eesti Olümpiakomitee asepresident ja aastast 2016 Eesti Olümpiakomitee esindajate kogu liige.
Aastatel 2013–2016 oli ta Eesti Vehklemisliidu juhatuse liige.
Stende
Stende on linn Lätis Kurzemes Talsi piirkonnas.
Linna läbib Riia–Ventspilsi raudtee, seal asub Stende raudteejaam. Linn asub merepinnast 72 meetri kõrgusel. Stendes on raamatukogu.
Stende tekkis aastail 1901–1904 seoses Moskva–Ventspilsi raudtee ehitamisega. Stende raudteejaama juurde tekkinud asula sai nime jaamalt, see aga omakorda Stende mõisalt, mille maadel see asus. Aastani 1925 olid kasutusel ka nimekujud Renčuciems või Stendesciems.
Aastal 1961 sai Stendest alev. Linn aastast 1991.
Rähn (täpsustus)
Rähn on lindude perekond rähnlaste sugukonnas.
Kõvaküla
Kõvaküla on küla Viljandi maakonnas Mulgi vallas (varem Karksi vallas).
Rähn (täpsustus)
Rähnideks nimetatakse ka enamikku rähnlasi.
Rähn on perekonnanimi, mille kandjate seas on:
Rähn
Leeli
Leeli on küla Viljandi maakonnas Mulgi vallas (varem Karksi vallas).
Külas tegutses Pöögle-Maie külakool. Külas asub Leeli järv.
Cottoni-Moutoni efekt
Cottoni-Moutoni efekt on magnetoptiline nähtus, mille puhul magnetväli tekitab optiliselt isotroopses aines magnetväljatugevusega proportsionaalse murdumistegurite erinevusega kaksikmurdumist.
Is It Me (Triinu Kivilaane laul)
"Is It Me" on Triinu Kivilaane neljas singel albumilt "Now and Forever". Singel anti välja 8. mail 2009.
Meresete
Meresetted ehk merepõhjasetted on maailmamere põhjas asuvad ja seal tekkinud setted. Meresetete koostis sõltub peamiselt nende tekkeviisist ja -kohast.
Meresetteid saab jagada sõltuvalt settiva ainese päritolu järgi terrigeenseiks (sealhulgas vulkaanilised meresetted, mida mõnikord käsitletakse eraldi), biogeenseiks ja keemilisteks.
Diageneesi käigus muutuvad meresetted merelisteks settekivimiteks.
Meresetete pealmistes kihtides ja selle peal elab arvukalt mereselgrootuid. Meresetteis leiab aset bioturbatsioon.
Lilli (Mulgi)
Lilli on küla Viljandi maakonnas Mulgi vallas (varem Karksi vallas) Läti piiri ääres. Kuni 1977 oli küla nimi Peraküla, ka Polli-Peraküla. Lilli oli vaid alevik küla keskuses.
Loodus
Külas asub Ruhijärv, mille kaitseks on moodustatud Ruhijärve hoiuala. Järvest saab alguse Ruhja jõgi, mis voolab läbi küla Lätti. Väiksematest järvedest asuvad seal ka Alatsi järv ja Lilli järv. Alatsi järv on Teringi rabas ja raba kaitseks on moodustatud Teringi maastikukaitseala. Lilli järve läbib Ruhijärve suubuv Lilli oja. Samuti jääb külla väike osa Tündre järvest ning osa Tündre looduskaitsealast. Alatsi järvest voolab Tündre järve Tündre oja. Kaitsealadest on külas ka Alliku liigikaitseala. Rändrahnudest asub külas kaitsealune Viirapuu rändrahn.
Kultuurimälestised
Kultuurimälestistest asuvad külas asulakoht, kalmistu, Ussikivi ning ohverdamiskohad Lilli Hiiemägi ja Annemägi.
Rahvaarv
Rahvaarv on antud 1. jaanuari seisuga.
Direction générale de la Sécurité extérieure
Direction générale de la Sécurité extérieuree (lühend DGSE) on Prantsusmaa välisluureteenistus, mis asutati 2. aprillil 1982.
DGSE eelkäija oli 6. novembrist 1944 kuni 2. aprillini 1982 eksisteerinud Service de documentation extérieure et de contre-espionnage (SDECE).
Juhtkond
Loetelu DGSE direktoritest:
Rebolation
Rebolation on tantsustiil, mis pärineb Brasiilia reivipidudelt. Stiili on peetud ka Brasiilia Melbourne shuffle'i edasiarenduseks. Tants sai populaarseks pärast seda, kui YouTube'i hakati üles laadima selle harjutusvideoid. Peamiselt tantsitakse seda electro-muusika saatel.
Tantsus jäetakse käte ja jalgade liigutamisega mulje, justkui tantsija libistaks end tantsides. Kasutatakse mitut sammu, ennekõike "kõndimist", liigutades jalga edasi ja kasutades kanda keskpunktina, et omakorda tagumist jalga tahapoole suunata. Samal ajal on esimene jalg sissepoole suunatud. Vastupidist liikumist kasutatakse tagurpidi käimiseks. Korralikul esitusel jääb mulje, et tantsija libistab end põrandal, ja käte lõtv liikumine laseb paista, just nagu tantsija ei kontrolliks täiesti oma liikumise suunda.
Üht sarnast, Johannesburgist pärinevat tantsu nimetatakse "skitting 'uks" või "stepping 'uks"; see sündis aastal 2006, kuid ei ole teada, kas enne rebolation 'it või pärast seda.
Rähn
pisi|[[Roherähn]] Rähn (Picus) on rähnlaste sugukonda kuuluv lindude perekond.
Bonifatius II
Bonifatius II (ka Bonifacius II) oli paavst 530–532. Ta oli 55. paavst.
Bonifatius sündis "Liber Pontificalise" järgi Roomas Sigisbuldi pojana. Ajaloolased peavad teda isa nime alusel esimeseks germaani päritolu paavstiks, kes arvatavasti oli idagoot.
Ta pärines rikkast suguvõsast ja sai Felix IV ajal ülemdiakoniks (kardinaldiakoniks).
Paavstiks saamine
Bonifatius II nimetati Felix IV poolt järeltulijaks, kes andis talle surivoodil oma palliumi. Felix IV surma järel 17. septembril või 22. septembril 530 toetasid Bonifatiust Lateraani palees 10 preestrit. Bonifatius II pühitseti ametisse 22. septembril Santa Maria in Trastevere kirikus.
Skisma
60 Rooma preestrit ei tunnustanud Felix IV otsust määrata endale järeltulija ja valisid Lateraani basiilikas pärast paavsti matuseid ametisse diakon Dioscoruse.
Suhted Konstantinoopoli patriarhiga
Konstantinoopoli patriarh Epiphanios tagandas aastal 531 ametist Larissa piiskopi Stephanose. Stephanos kaebas patriarhi otsuse edasi paavstile. Bonifatius II tühistas detsembris 531 peetud sinodil patriarhi otsuse ja kinnitas, et Larissa piiskopi metropoliidiks on paavstlik vikaar Thessaloníki metropoliit.
Järeltulija määramine
Kuna paavsti otsus põhjustas ulatuslikku kriitikat, tühistas Bonifatius II selle järgmisel sinodil ja põletas vastava dokumendi.
Teoloogilised vaidlused
Bonifatius II kinnitas 25. jaanuaril 531 Orléansi II kirikukogu otsused, millega tauniti semipelagianismi. Arles'i metropoliit Caesarius saatis eelnevalt preester Armeniuse paavsti juurde, et saada kirikukogu otsustele ametlikku toetust.
Liturgiline otsus
Bonifatius II sätestas missa pidamist Jeesus Kristuse haavade auks.
Uus kardinal
Tema ajast on teada üks kardinal, hilisem paavst Johannes II.
Suhted Aafrika piiskoppidega
Aafrika piiskopid saatsid paavstile palve kinnitada Kartaago peapiiskopi õigused priimasena. "Liber Pontificalise" järgi kohustas Bonifatius II Kartaago peapiiskoppi oma tegevuses paavstiga konsulteerima.
Sündinud 30. septembril
''Siin artiklis loetletakse 30. septembril sündinud tuntud inimesi.
Pöögle
Pöögle on küla Viljandi maakonnas Mulgi vallas (varem Karksi vallas).
Külas asub Pöögle järv. Küla põhjapiiril voolab Halliste jõgi ja edelapiiril Pöögle oja, mis suubub küla loodetipus Halliste jõkke.
Bitikiirus
Bitikiirus (inglise keeles bit rate, bitrate) on telekommunikatsioonis ja infotehnoloogias kasutatav mõõtühik, mis väljendab ajaühiku jooksul ülekantavate bittide arvu, mõõtühik bitt sekundis, tähis (bit/s (ngl bps). Suuremad ühikud moodustatakse kümnendeesllidetega, seega näiteks 1 kbit/s = 1000 bit/s (mitte 1024 bit/s) ja 1 Mbit/s = 1000 kbit/s.
Czech Airlines
CSA Czech Airlines (tšehhi České aerolinie; lühend CSA) on Tšehhi rahvuslik lennufirma, mille kodulennuväli on Praha Ruzyně lennujaam. Lennufirma opereerib 92 sihtkoha vahel 48 riigis, sealhulgas enamikust Euroopa pealinnadest, Lähis-Idast ja Aasiast. Lisaks teenindab CSA tšarter- ja kaubalende.
Bitikiirus
Bitikiirus võib olla püsiv, muutuv või keskmine:
Näiteid MP3-audiosignaali bitikiirustest:
Näiteid videosignaali bitikiirustest:
Kuna väikseim andmehulk on bitt, mõõdetakse ühikuga bit/s digitaaltehnikas samuti andmeedastuskiirust. Selles tähenduses kõneldakse ka kanali ribalaiusest.
Czech Airlines
Ajalugu
ČSA asutas 6. oktoobril 1923 Tšehhoslovakkia valitsus CSA Česko Slovenské Aerolinie nime all. 23 päeva hiljem toimus esimene lend Praha ja Bratislava vahel. Esialgu toimusid ainult riigisisesed lennud. Esimene rahvusvaheline lend Prahast Bratislavasse ja sealt edasi Zagrebisse toimus 1930. aastal.
Koodijagamislepingud
Czech Airlinesil on seisuga juuli 2014 koodijagamislepingud järgmiste lennufirmadega:
Lennukipark
Seisuga aprill 2014 oli Czech Airlinesi lennukipargis järgmised lennukid:
Oktoobris 2013 oli lennukipargi lennukite keskmine vanus 8,5 aastat.
Eesti tuletornide loend
Eesti tuletornide loend loetleb Eesti tuletorne.
Amedeo (Savoia hertsog)
Amedeo Umberto Constantino Giorgio Paolo Elena Maria Fiorenzo (27. september 1943 – 1. juuni 2021) oli Aosta hertsog, kes 7. juulil 2006 kuulutas end Itaalia kuningliku perekonna peaks ja Savoia hertsogiks, põhjendades oma tegu endise kroonprintsi Vittorio Emanuele abiellumisega ilma Umberto II nõusolekuta 1969. aastal.
Fjodor I
thumb|Fjodor I Fjodor I (vene Фёдор I Иоаннович; 31. mai 1557 – 6. jaanuar 1598) oli Vene tsaar aastatel 1584–1598, viimane tsaar Rjurikovitšite dünastiast.
Fjodor oli Ivan IV kolmas poeg, kes sai troonile seetõttu, et tema vanemad vennad hukkusid: Dmitri (vanem) uppus Moskva jõge ületades ning Ivani tappis vihahoos tema oma isa. Fjodori noorem vend Dmitri Ivanovitš hukkus aga kahtlastel asjaoludel 1591. aastal (vt artiklit Boriss Godunov).
Fjodorit on enamasti peetud vaimselt alaarenenud ning poliitikast mitte huvitunud meheks, kes pigem veetis aega palveid lugedes ja kirikukelli helistades. Reaalselt valitsenud tema ajal Fjodori naisevend Boriss Godunov. Viimasel ajal on asju aga ümber hinnatud ning Fjodoris on hakatud nägema suhteliselt edukat valitsejat, kes suutis lõpetada isa valitsemisaja lõpul riigis tekkinud kaose ning riigile mitmed alad tagasi võita (Täyssinä rahu 1595). Selle vaate järgi olnud Boriss Godunov üks ta peamisi abilisi, mitte aga tegelik valitseja. Vastupidisel arvamusel olid aga kaasaegsed diplomaadid, kes näiteks audientsi ei taotlenud tsaari, vaid Godunovi juures.
Fjodor abiellus Irina Fjodorovna Godunovaga. Sellest abielust sündis tütar Feodossia (1594), kes elas ainult 10 päeva.
1598. aastal suri Fjodor ootamatult. Et tal järeltulijaid polnud, siis lõppes temaga Rjurikovitšite dünastia. Tsaaritroonil sai tema järglaseks Boriss Godunov.
Mihhail I, kes 1613. aastal Romanovite dünastiale aluse pani, oli Fjodori ema Anastassia vennapoeg. Sellel sugulusel põhineski Romanovite õigus troonile.
Ookeanipoolkera
pisi|Ookeanipoolkera Ookeanipoolkera ehk veepoolkera on Maa poolkera, mille keskme koordinaadid on on Uus-Meremaa juures. Sellest seisukohast on teine poolkera maismaapoolkera, mille kese asub Prantsusmaal Nantesis.
Ookeanipoolkeral paikneb üks kaheksandik Maa maismaad.
Fluxbox
Fluxbox on X Window Systemi aknahaldur.
Fluxbox põhineb C++-s kirjutatud aknahalduri Blackbox versioonil 0.61.1. Samas keeles on kirjutatud ka Fluxbox. Mõlemad programmid on ka sarnased: samad värvid, sama akende asetus ja stiilide täielik kattumine. Kummagi loomise eesmärk oli kirjutada kompaktne aknahaldur, mis vajaks vähe mälu.
Fluxboxi kasutajaliides koosneb vaid tegumiribast ja hüpikmenüüst, mis kutsutakse välja hiire paremklõpsuga töölaual. Ikoonide tugi on minimaalne: vaikeikoone ei kasutatagi, aga neid saab programmi iDesk abil lisada. Põhiline seadistus on talletatud tekstifailidesse, sealhulgas menüü ehitus ja sõrmistikukombinatsioonid, mis mingeid tegevusi käivitavad. Töö alguses on töölaud puhas, näha pole muud kui tegumiriba. Tegumiribal kuvatakse peale töötavate tegumite veel töölaua nimi ja kell. Programme saab käivitada lisaks otseteedele ka hüpikmenüü kaudu, kust tuleb valida käivitatava programmi nimi.
Fluxbox ühildub Extended Window Manager Hintsi standardiga.
Fluxbox võib pakkuda mõningast silmailu: muuta saab värve, kaldeid, piire ja mõningaid muid välimuse tunnuseid, näiteks viimased versioonid toetavad ümaraid nurki ja graafikaelemente. Efektide haldurid, näiteks xcompmgr ja transset-df, saavad muuta töölaua elemendid ja aknad läbipaistvaks. Täiendusi pakub ka IDeski, fbdeski või ROX Desktopi kasutamine. Fluxboxil on hulk vahendeid, mis Blackboxil puuduvad, näiteks sakkidega aknad ja konfigureeritav päiseriba.
Kuna Fluxbox kasutab vähe mälu ja laadub kiiresti, siis kasutatakse seda mitmes LiveCD distributsioonis, näiteks Knoppix STD ja GParted. See oli vaikeaknahaldur Damn Small Linuxis ja antiXis, kuid asendati JWM-iga vastavalt 2007 ja 2009. Praegu on see vaikeaknahalduriks PCFluxboxOSis, mis on PCLinuxOSi versioon, ja Linux Minti Fluxbox CE-s. 2007. aasta oktoobris lasti välja Fluxbuntu, mis on Fluxboxi ja teisi vähe mälu vajavaid rakendusi sisaldav Ubuntu.
Fluxboxi konfiguratsioonifailid asuvad kasutaja kodukataloogi alamkataloogis .fluxbox. Sõrmistiku otseteed salvestatakse failis ~/.fluxbox/keys, menüüde välimus failis ~/.fluxbox/menu. Kõik, mis käivitatakse töö alustamisel, on failis ~/.fluxbox/startup ja Fluxboxi konfiguratsioonifail on ~/.fluxbox/init. Algajaid vahel hirmutab graafilise konfigureerimiskeskkonna puudumine: kõik muudatused tuleb käsitsi konfiguratsioonifailides teha. Siiski on hiljem Fluxboxi jaoks välja töötatud graafiline konfigureerimisprogramm fluxconf.
Võimalused
Aknahalduri Fluxbox tähtsamad võimalused on järgmised: juurmenüü avamiseks tuleb töölaual paremklõpsata, juurmenüü on kohandatav, toetatakse taustapilte, töötavad rakendused ilmuvad tegumiribale, on olemas töölaua otseteed ja toetatakse töölaua teemasid.
Sýros
thumb|Sýrose asendikaart thumb|[[Ermoúpoli]] thumb|Püha Nikolaose kirik Ermoúpolis
Sýros (Vana-Kreeka kontekstis Syros; kreeka Σύρος) on Küklaadide saarestikku kuuluv Kreeka saar Egeuse meres. Sýros kuulub Lõuna-Küklaadide maakonda.
Saarest kirdes asub Tínos, idas Delos, kagus Páros, lõunas Antíparos, edelas Sérifos, läänes Kýthnos ja loodes Gyáros.
Saare pindala on 101,9 km². Saar on kuni 402 m kõrge. 2001. aasta seisuga elab saarel 19 782 inimest.
Saarel asub Ermoúpoli linn. Ermoúpoli on Lõuna-Küklaadide halduskeskus.
Ajalugu
Sýrosel tegutses 6. sajandil eKr Pherekydes, Pythagorase õpetaja.
Aastal 1204, kui Neljanda ristisõja käigus Konstantinoopol vallutati, läks Sýros Veneetsia võimu alla ja arvati Egeuse hertsogkonda. Sel ajal asutati saarele teine linn Ana Sýros. Kolm ja pool sajandit kestnud Veneetsia võimu ajal olid saare elanikud enamjaolt roomakatoliiklased, kuid säilitasid kreeka keele.
16. sajandil vallutas Türgi laevastik Sýrose ja hertsogkond varises kokku. Siiski suutsid kohalikud võimud Türgiga peetud läbirääkimistel saavutada olulisi tulemusi, näiteks maksude vähendamise ja usuvabaduse. Samal ajal allutati saarel elavad katoliiklased Prantsusmaale ja nii jäi see sajanditeks.
Türgi võimu all arenes kohalik omavalitsus. Piraatluse väljajuurimine 19. sajandi algul viis pikkamööda mereteede avamiseni Vahemere idaosas. Hea majandusolukorra tõttu jäi Sýros aastal 1821 alanud Kreeka iseseisvussõjas erapooletuks. Selle tulemusena otsis Sýroselt varjupaika hulk revolutsiooniliselt meelestatud kreeklasi Väike-Aasiast ja Türgi ranniku saartelt. Need tulijad olid enamjaolt meremehed ja kaupmehed. See kiirendas veelgi saare arengut.
Syros on üks viiest saarest, kus paikneb Egeuse Ülikool (teised neli saart on Lesbos, Chíos, Sámos ja Rhodos).
Triatlon
pisi|400px|Triatlon: ujumine, rattasõit ja jooks Triatlon on spordiala, mis koosneb kolmest alast: ujumisest, jalgrattasõidust ja jooksust. Triatloniga tegelevaid sportlasi nimetatakse triatleetideks.
Ajalugu
Esimene triatlonivõistlus peeti 25. septembril 1974 Mission Bays San Diegos USA-s. Selle korraldasid ameeriklased Don Shanahan ja Jack Johnstone.
Rahvusvaheline Triatloniliit ITU loodi 1989. aasta mais Avignonis Prantsusmaal ja sama aasta augustis peeti sealsamas ka esimesed maailmameistrivõistlused. Triatloniliidul on 87 liikmesriiki, selle peakorter asub Vancouveris. Olümpiamängudel võistlesid triatleedid esimest korda Sydneys 2000. aastal.
Triatloniga seotud spordialad on duatlon, kus võisteldakse kõigepealt jooksus, jalgrattasõidus ja siis jälle jooksus, aquatlon, kus võisteldakse jooksus, ujumises ja jooksus, ning talitriatlon, kus joostakse, sõidetakse maastikurattal ja suusatatakse. Kõigil mainitud aladel korraldatakse ka maailmameistrivõistlusi.
Võistlusalad ja distantside pikkus
Traditsioonilist triatloni alustatakse ujumisega, jätkatakse jalgrattasõiduga ja lõpetatakse jooksuga. Standard- ehk sprindivõistluse ujumisdistantsi pikkus on 750 m, jalgrattasõit 20 km ja jooks 5 km. Põhi- ehk olümpiadistantsil on ujumine 1,5 km, jalgrattasõit 40 km ja jooks 10 km. Pikkadel distantsidel aga ujutakse 2–4 km, sõidetakse rattaga 50–180 km ja joostakse 15–42,195 km (maraton).
Maailma tuntuim triatlonivõistlus on Hawaii Ironman, mille distantsid on 3,86 km (2,4 miili), 180,2 km (112 miili) ja maraton 42 km (26,2 miili).
Olümpiamängude medalivõitjad
pisi|Triatloni piktogramm olümpiamängudel
Kõpu tuletorn
pisi|Kõpu tuletorn 2012 Kõpu tuletorn on tuletorn Hiiumaal Kõpu poolsaarel Mägipe külas. 16. sajandil ehitatud tuletorn on vanim Eestis.
Asukoht ja vanus
Kõpu tuletorn asub Lääne-Eestis Hiiumaal Kõpu poolsaare keskosas Mägipe külas.
Tuletorni geograafilised koordinaadid on.
Kõpu tuletorn on Läänemere ja Baltimaade vanim ning väidetavalt maailmas vanuselt teine või kolmas tuletorn, mille tipus on tuli pidevalt põlenud.
Kõrgus ja välimus
Kõpu tuletorn ehitati 67 meetri kõrgusele üle merepinna Hiiumaa kõrgeimasse punkti. Tuletorni kõrgus maapinnast on 36 meetrit ja tuli on merepinnast 102,6 meetri kõrgusel, millest kõrgemal majakatulesid Läänemere ääres ei ole. Tule sektor on valge 0°...360° ja nähtavus on 26 meremiili.
Valgel neljatahulisel tugipiilaritega tuletornil on rõdu ja punane laternaruum.
Ajalugu
pisi|Vaade ülevalt 2012 pisi|vasakul|Kõpu tuletorn 2009. aastal Hiiumaast läks mööda Põhja-Euroopa tähtsaim Ida-Lääne kaubatee. Kõpu tuletorn ehitati laevade hoiatamiseks Hiiu madala eest. Et kompassi ei tuntud, sõitsid meremehed piki rannikuid. Ka 14.-15. sajandil, mil laevaliiklus kulges rannikust kaugemal, oli Kõpu poolsaar üks meresõidu orientiire.
1480. aastatest on teada hansakaupmeeste kirjavahetus Tallinnaga Kõpu poolsaarele maamärgi püstitamise osas. 1497. aasta novembris pöördutakse Tallinna rae poole, et viimane suhtleks selles küsimuses Saare-Lääne piiskopiga. 1499-1500 pidas Tallinna raad selles küsimuses kirjavahetust Saare-Lääne piiskopi Johannes III Orgasega, mis päädis sellega, et 20. aprillil 1500 on piiskop andnud linnale kirjaliku ehitusloa. Kaaskirjas lisati, et rajatav piilar (alamsaksakeelne termin paagi kohta) peab olema seest kividega täidetud ning sellele tuleb asetada piiskopi või piiskopkonna vapp. Juba 1499. aastal on Tallinna kodanik Andreas Scherer käinud Hiiumaa läänerannikul sobivat kohta valimas.
Dokumentaalselt on tõestatud, et 1504. aastal algasid ehitustööd, sest kohalikud talumehed olid piiskopile kaevanud, et linn on neiel tehtud tööde eest võlgu. Põhiosa ehitustöid tehti ilmselt aastatel 1514-1519, sh on ostetud neli vaskplaati piilari igale küljele kinnitamiseks - on arvatud, et need pidid peegeldama päikesekiiri. Uuesti on Kõpu piilari ehitusest juttu 1527. aastal, 1529-1531 tegeletakse piilari kõrgendamisega ning viimast peetakse ka selle valmimisajaks. 22. jaanuaril 1538. aastal on uus Saare-Lääne piiskop Reinhold andnud Tallinnale loa piilarit vajadusel parandada ja kõrgendada. Otseseid tõendeid sellele järgnenud ehitustööde kohta pole teada.
Esialgu oli püstitatud maamärgi kõrgus 20 meetrit – pool praegusest kõrgusest (kontraforsside ülaosani). 20-meetrine paak oli ilma tuleta rohkem kui sada aastat.
1649. aastal ehitati paak ümber nii, et selle platvormil saaks teha tuld, esialgu plaaniti seda valgustada 1. augustist aasta lõpuni. Seega kujundati Kõpu paagist tulepaak. Selle tippuu paigaldati metallrest, milles põletati puid ja kivisütt, lisaks rajati trepp või redel torni välisküljele ja vints põletusmaterjali tõstmiseks. Aastas kulus üle 1000 sülla puid, mille kohalikud talupojad pidid kohale tooma. 6 meest olid pidevalt tule hoidmisega hõivatud.
1810 allutati torn kroonule. Siis raiuti torni sisse trepp, ehitati ülemisse ossa 2 ruumi, lisaks lampide ruum. On põletatud õli, hiljem petrooleumi ja atsetüleeni.
1822. aastal leiutas Augustin-Jean Fresnel paljudest klaasprismadest koosneva läätse. See tõi kaasa tuletorniseadmestiku tormilise arengu.
1900. aastal osteti Pariisist ülemaailmselt majakaseadmete näituselt Venemaa meresõjalaevastiku (kellele Kõpu tuletorn tollal kuulus) eestvedamisel majakale uus laternaruum koos pöörleva optilise süsteemiga. See primitiivse ehitusega, kuid töökindel süsteem hakkas tööle 1901. aastal. Raskele malmkonstruktsioonile toetuv optika pöörles elavhõbedavannis, mis oli oma suure erikaalu tõttu tugilaagriks. Sellise lahenduse eeliseks oli minimaalne hõõrdetakistus. Kulumine praktiliselt puudus ja süsteem ei vajanud kunagi määrimist.
pisi|Vaade Kõpu tuletornist 1941. aasta sügisel leidis ainus kindlalt teadaolev rünnak majakale: seda pommitasid Saksa lennukid. Täielikult hävis majaka all asunud hoone, kuid kupli pihta lastud kuulipildujavalang vigastas vaid torniklaase ja optikat.
1989–1990 valati tornile ümber tugev raudbetoonist "särk", mis peab hoidma ära torni kokkuvarisemise.
Hiiumaal Kõpu poolsaarel asub veel teinegi tähtis tuletorn: poolsaare läänetippu rajati 1874. aastal Ristna tuletorn.
2020. aasta jaanuaris võeti valgusallikana kasutusele LED-id ning põhitule nähtavus on ligikaudu 26 meremiili ja varutulel 19 meremiili. Kõpu tuli on Läänemere tuletornide seas kõige suurema valgustugevusega.
Jossif Kobzon
thumb Jossif Kobzon (vene Иосиф Давыдович Кобзон; 11. september 1937 Ukraina Donetski oblast Tšassiv Jar – 30. august 2018 Moskva) oli juudi päritolu populaarne Venemaa laulja, bariton.
Umberto II
thumb|right|Umberto II Umberto II (15. september 1904 Racconigi – 18. märts 1983 Genf) oli Itaalia viimane kuningas 9. maist kuni 12. juunini 1946.
Jossif Kobzon
NLKP liige 1973. aastast.
Brežnevi ajal oli ta Nõukogude juhtkonna "õuelaulik", kes laulis patriootilisi ja lüürilisi laule.
Kobzon laulis sisse seriaali "Seitseteist kevadist hetke" laulud.
1997. aastal lõpetas Kobzon ametlikult oma kontserditegevuse, kuid 2007. aastal tegi ta juubeliturnee, esinedes ka Eestis.
Ta oli Venemaa Riigiduuma liige. Kobzon oli Putini Ukraina-vastase välispoliitika aktiivne toetaja. 2014. aasta Ukraina kriisi ajal kirjutas ta Donbassi hümni ja kavatses anda kontserdi separatistide võimu all olevas Donetskis ja Luhanskis.
Juulis 2014 keelas Läti Kobzonile sissesõidu riiki.
Muud tunnustusavaldused
Коbzon on 28 linna aukodanik (sh Donetsk, Saratov, Biškek). 31. märtsil 2009 sai Kobzon ka Moskva linna aukodanikuks.
3. septembril 2014 võttis Dnipropetrovski linnavolikogu talt aukodaniku nimetuse ja novembris 2014 võeti talt Poltava aukodaniku nimetus.
Donetskis on Jossif Kobzoni monument.
Tšassiv Jaris oli Jossif Kobzoni tänav, hiljem nimetati see ümber Rahu tänavaks.
Isiklikku
Kobzoni esimene abikaasa oli laulja Veronika Kruglova, teine abikaasa näitleja Ljudmila Gurtšenko. Alates 1971. aastast on ta abielus näitleja Ninel Kobzoniga (Ninel Drizinaga). Neil on kaks last ja viis lapselast (2007).
Nazgulid
pisi|Üks Nazgulidest oli kuulus Nõiakuningas (pildil) Nazgulid on tegelased J. R. R. Tolkieni triloogias "Sõrmuste Isand".
Eellugu
Enne seda, kui Nazgulid Sõrmuse vaimudeks said, olid nad suured Numenori kuningad. Ahnusest pimestatuna võtsid nad vastu Sauroni kingitud üheksa sõrmust. Sõrmused pikendasid ebaloomulikult nende eluiga ja muutsid elamise talumatuks, nii et lõpuks jäid neist järele vaid vaimud, keda nähti vaid siis, kui nad enestele mustad keebid peale heitsid ning mustadel hobustel liikusid. Sellest tekkis Nazgulitele ka hüüdnimi Mustad Ratsanikud.
Taust
Nazgulitel puudus oma isiklik tahe. Nad olid ainsad, kelle üle oli Sauronil täielik kontroll, mida ta Sõrmuste jagamisega algselt oligi soovinud.
Nazgulid eksisteerisid vaid viirastuslikul kujul (v.a juhul, kui nad keepe kandsid). Vaid Sauron ise ning sõrmust sõrmes hoidev Sõrmusekandja võisid näha nende kahvatuid siluette põlevate silmade, hallide juuste, valgete rüüde ning hõbedaste kiivritega.
Nazgulid viibisid nähtamatus maailmas Sauroni loodud viirastustega. Nad ei näinud eriti füüsilist maailma, keskpäevavalguses ei näinud nad midagi ning inimesed olid nende silmis samuti vaid varjud. See-eest üksteist võisid nad ka päevavalges ja kaugelt hästi näha. Kõige ohtlikumad olid Sõrmuse Vaimud aga pimedas, sest siis nägid nad ka asju, mida tavaline inimene polnud võimeline nägema.
Omadused
Nende haistmismeel oli erakordselt terav – nad tundsid vere ja elusolendi lõhna. Samuti tunnetasid nad Sõrmust ja suutsid isegi siis näha isikut, kes seda kannab, kui viimane oli teistele nähtamatu. Samuti püüdis sõrmus ise end Sõrmuse vaimudele kättesaadavaks teha – iga kord, kui Nazgulid olid läheduses, tundis Frodo suurt kiusatust sõrmus sõrme panna.
Nazgulid suutsid inimestega rääkida, kuid nende hääl kõlas kummaliselt ja ebameeldivalt. Üksteist kutsusid nad aga kriiskavate karjetega, mis kõlasid verd tarretavalt. Nad kuulsid üksteise kriiskeid ka ülisuurte vahemaade tagant.
Hirm oli Nazgulite suurim relv. Oli vähe inimesi, kellel oli tahtejõudu neile vastu seista. Nazgulid kasutasid ka mürki, mida nimetati Mustaks Hinguseks, sest see tõi ohvrile haiguse või isegi surma.
Ent kõige hirmsa juures olid ka Nazgulitel nõrgad kohad. Kõik Nazgulid, kaasa arvatud Nazgulite isand, kartsid tuld ja vett. Nad ei ületanud kunagi jõgesid, välja arvatud siis, kui üle jõe viis sild. Nad küll talusid päikest, kuid kaheksa neist sattusid päevavalguse käes üksi jäetuna tihti segadusse. Valgel ajal oli nende võim väiksem kui pimedal.
Morna
Morna on küla Viljandi maakonnas Mulgi vallas (varem Karksi vallas).
Nazgulid
Omadused
Nazgulid kartsid ka haldjaid, eriti Kadumatutel Maadel elanud Kõrghaldjaid, sest neil oli võimu ka nähtamatus maailmas. Samuti pelgasid nad Valariteks nimetatud jõudusid, eriti Elberethi, kes oli loonud tähed ja keda just haldjad väga austasid.
Nazgulitel polnud suurt füüsilist jõudu, et seista vastu neile, kes neid ei kartnud. Siiski ei saanud Nazguleid tappa tavalisel viisil. Suurem osa relvi neid ei kahjustanud ning iga tera, mida puutus Nazgulite isand, purunes. Nende tapmiseks läks vaja erilist, Dunedanile valmistatud mõõka, mille peale olid pandud loitsud. Kui sellega Nazgulite isandat haavati, siis ta langes. Ülejäänud kaheksa hävisid leekides, kui Turmamägi kokku vajus. Nende saatus oli seotud Sõrmusega ja kui Sõrmus hävis, hävisid ka nemad. Seesama side kindlustas, et Nazgulid ei tõuse enam iial.
Morna
Külas asus Morna mõis. Morna ja Pärsi küla piiril (katastrikaardi järgi ei kulge piir täpselt mööda jõge) voolab Kõpu jõgi, küla kirdepiiril voolab Vidva oja, mis läbi samuti kirdepiiril asuvat Paluküla järve.
Elektronpaar
Elektronipaar koosneb kahest elektronist, mis asuvad samal orbitaalil ja omavad üksteise suhtes vastupidist spinni.
Elektronpaari mõistet tutvustas 1916. aastal keemik Gilbert N. Lewis.
Vale-Dmitri I
thumb|right|Vale-Dmitri I Vale-Dmitri I (ametlikult Dmitri Ivanovitš; vene Лжедмитрий I või Дмитрий Иванович; ladina Demetreus Imperator; 1580?–1606) oli Vene tsaar aastatel 1605–1606.
Vale-Dmitri väitis, et on Ivan Julma noorim poeg Dmitri. Ivan Julma surma järel Venemaad valitsenud Boriss Godunov, keda kahtlustati õige Dmitri kõrvaldamises 1591. aastal, väitis, et Vale-Dmitri on ärakaranud munk nimega Grigori Otrepjev. Vale-Dmitri polnud ainus, kes ennast Segaduste ajal imekombel pääsenud Dmitrina esitles.
Vale-Dmitrit toetasid mõjukad Poola aadlisuguvõsad. Võitmaks jesuiitide toetust troonitaotlustele, astus Vale-Dmitri 1604. aastal roomakatoliku usku. 1605. aastal kukutas Vale-Dmitri Poola ning üle tulnud Vene väeüksuste toel Fjodor Godunovi, kes oli Boriss Godunovi surma järel troonile tõusnud. Godunovid hukati, - välja arvatud printsess Ksenja, keda Vale-Dmitri pidas konkubiinina. Päris-Dmitri ema Maria Nagaja oli sunnitud Vale-Dmitri oma pojaks tunnistama.
Aleksander Klumberg
Aleksander Klumberg (aastast 1936 Aleksander Kolmpere; 5. aprill (vkj)/ 17. aprill 1899 Tallinn – 10. veebruar 1958 Tallinn) oli eesti kergejõustiklane ja treener.
Vale-Dmitri I
1606. aasta mais abiellus Vale-Dmitri Poola aadli soost Marina Mniszechiga, kes säilitas oma katoliku usu, vihastades sellega õigeusu kirikut ja bojaare.
Aleksander Klumberg
Õppis 1908–1917 erakeskkoolis. Kergejõustikku hakkas harrastama 14-aastaselt niinimetatud düünapoiste hulgas, 15-aastaselt jätkas Kalevis. Tuli 16-aastaselt kolmikhüppes Venemaa meistriks ja parandas 17–18-aastase noorukina korduvalt Venemaa rekordit.
Vale-Dmitri I
Vassili Šuiski juhitud vandenõulased kukutasid Vale-Dmitri 17. mail 1606. Vale-Dmitri tapeti, tema surnukeha põletati ja tuhk tulistati kahurist Poola suunas.
Aleksander Klumberg
Saavutused
1920. aastal ta püstitas kümnevõistluses Tallinnas mitteametliku ja 1922. aastal ametliku maailmarekordi 7485,610 (12,3 – 6.59 – 12.92 – 1.75 – 55,0 – 17,0 – 39.64 – 3.40 – 62.20 – 5.11,3).
Vale-Dmitri I
Vale-Dmitri I surma järel ilmus Poolast peagi uus isehakanu, kes nimetas end taas Dmitriks. Uue Vale-Dmitri väed jõudsid 1608. aasta suvel Moskva alla ja kuigi linna vallutada ei suudetud, jäid nad sinna mitmeks aastaks.
Aleksander Klumberg
Saavutused
1920. aasta suveolümpiamängudel Antwerpenis sai odaviskes 5. ja viievõistluses 8. koha, kümnevõistluse katkestas haiguse tõttu. 1923. aastal sai ta Göteborgi mängudel kümnevõistluses kulla ja odaviskes pronksi. 1924. aasta suveolümpiamängudel Pariisis võitis ta kümnevõistluses pronksmedali.
Ta võistles 16 riigi 58 linnas, võitis 370 auhinda.
Odaviskajana oli 1922 ja 1923 maailma edetabeli juht, 1921 kolmas.
Kuulus 1924. aastal maailma hooaja edetabeli esikümnesse kolmikhüppajana ning Euroopa edetabelisse 1923. aastal kaugushüppaja, 1922. aastal kuulitõukaja ja kettaheitjana.
Tuli aastatel 1917–1927 11 kergejõustikualal 48 ja jääpallis 3 korda Eesti meistriks ning püstitas 23 Eesti rekordit, koos mitteametlikega varasemast ajast 38.
Tema õpilane Janusz Kusociński võitis 1932. aasta olümpiamängudel Los Angeleses kulla 10 000 m jooksus.
Isiklikud rekordid
100 m jooks – 11,6 (1924) Kaugushüpe – 7.20 (1923) Kuulitõuge – 13.63 (1922) Kõrgushüpe – 1.83 (1925) 400 m jooks – 54,4 (1924) 110 m tõkkejooks – 16,4 (1924) Kettaheide – 42.38 (1922) Teivashüpe – 3.50 (1927) Odavise – 63.60 (1935) 1500 m jooks – 4.49,0
Kolmikhüpe – 14.33 (1924) Viievõistlus – 3001 punkti (1922), omaaegse tabeli järgi 3780,100 (6.65 – 55.01 – 25,5 – 38.91 – 5.26,0).
Isiklikku
Pikkus: 174 cm, kaal 74–75 kg.
Boriss Hrebtukov
Boriss Hrebtukov (tuntud ka kui Borka Hess; sündinud 5. oktoobril 1985 Tallinnas) on eesti trummar.
Trummimängu alustas ta 11-12-aastaselt. Borka on mänginud ansamblites Slobodan River, S.O.G., Nexus ja The Sun ja Traffic.
Vene Erakond Eestis
Vene Erakond Eestis oli Eesti partei, mis asutati 1. oktoobril 1994. Erakond pidas ennast 1920. aastal loodud Vene Rahvusliku Liidu õigusjärglaseks.
Riigikogu 2011. aasta valimistel seadis erakond üles 16 kandidaati, kes said kokku 5027 häält ehk 0,9% häältest. Nimekirjas oli esikohal Dimitri Klenski, kes sai 1237 häält.
Erakonna esimees oli Stanislav Tšerepanov.
Erakonnal oli 30. detsembri 2011 seisuga 1207 liiget.
28. novembril 2011 alustasid Sotsiaaldemokraatliku Erakonna ja Vene Erakonna Eestis juhid koostööläbirääkimisi.
12. jaanuaril 2012 allkirjastas Vene Erakond Eestis ühinemislepingu Sotsiaaldemokraatliku Erakonnaga ning 29. jaanuaril toetas Vene Erakonna kongress liitumist.
Saldus
Saldus on linn Lätis Kurzemes, Salduse piirkonna keskus. Linn asub merepinnast 95 meetri kõrgusel Ciecere jõe kaldal, Riiast 119 kilomeetri kaugusel. Linna vana saksakeelne nimi on Frauenburg.
Sealne 5PM puurauk on Adze kihistu neostratotüüp, Stirnase kihistu neostratotüüp, Skrunda kihistu neostratotüüp, Ziemeli kihistiku neostratotüüp, Priekule kihistiku neostratotüüp, Kuiļi kihistu neostratotüüp, Kuldiga kihistu ja selle Bernāti kihistiku ning Ēdole kihistiku neostratotüüp, Salduse kihistu ja selle Brocēni kihistiku neostratotüüp, Dreimani kihistu neostratotüüp ja Blīdene kihistu neostratotüüp. Salduse kihistu on linna järgi nime saanud.
Ajalugu
Saldus oli Venemaa keisririigi Kuramaa kubermangu Kuldīga kreisis Salduse kihelkonna keskus ja linn aastast 1917. Teise maailmasõja ajal toimusid linna pärast lahingud, kuid linn jäi sakslaste kätte kuni Saksamaa alistumiseni. Saldus oli 2009. aastani Salduse rajooni keskus. pisi|keskel|400px|Salduse panoraamvaade
Villu Tomingas
Villu Tomingas (11. mai 1941 Tallinn – 21. juuli 2000 Lappeenranta) oli eesti näitleja ja laulja.
Venevere (Põhja-Sakala)
Venevere on küla Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas. Asub Kõost lõunas Navesti jõe ääres.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Kõo valda.
2000. aasta rahvaloenduse andmetel elas külas 57 elanikku. 2011. aasta rahvaloenduse andmetel elas külas 44 elanikku.
Karksi
Karksi on küla Viljandi maakonnas Mulgi vallas (varem Karksi vallas).
Venevere (Põhja-Sakala)
Veneveres on puhkeküla ja Venevere järv.
Karksi
Külas asub Karksi külamuuseum.
Külas asub Karksi veehoidla. Küla idapiiril ja ka läbi idaosa voolab Kõpu jõgi, millele on idapiiril paisutatud Turva järv. Edelapiiril voolab Halliste jõgi.
1920. aastatel moodustati Karksi mõisa maadest Karksi asundus. 1977 muudeti asundus külaks.
Majandus
Karksis oli kogu kolhoosiaja Karksi kolhoosi keskus. 1977. aastal hakkas Karksis tööle õlletehas (Karksi õlletehas).
Tartu Ülikooli Lõuna-Eesti keele- ja kultuuriuuringute keskus
Tartu Ülikooli Lõuna-Eesti keele- ja kultuuriuuringute keskus on interdistsiplinaalne üksus Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna koosseisus. Keskus koordineerib ja korraldab keele- ja kultuuriuuringuid ajaloolises lõunaeesti (võru, setu, mulgi ja tartu) piirkonnas. Keskus korraldab ülikoolis lõunaeesti keele ja kultuuri ainekursusi ja avaldab raamatuid (nt Tartu Ülikooli Lõuna-Eesti keele- ja kultuuriuuringute keskuse aastaraamat).
Anti Liivi publikatsioonide loend
Selles artiklis on kronoloogilises järjekorras Anti Liivi publikatsioonid vahemikust 18. märts 1999–21. märts 2003. Publikatsioonide nimekiri: nlib.ee/html/anded/riigik/09ks/Liiv,%20Anti.doc
Dateerimata
In the spring a young man's fancy lightly turns to thoughts of love. 2008
Muri (Mulgi)
Külas asuvad Müüri järv ja suurem osa Nuudsaku järvest. Küla edelapiiril voolab Vidva oja.
Teadusfilosoofide loend
''Siin on loetletud teadusfilosoofe.
A
Peter Achinstein - Aristoteles
B
Gaston Bachelard - Francis Bacon - Roger Bacon - Aleksei Barabašev - John Bernal - David Bohm - Richard Boyd
C
Nancy Cartwright - Auguste Comte
D
René Descartes - Pierre Duhem