cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tallinna Ülikooli üliõpilaskond
Üliõpilaskonna juhtimisvormid
2006/2007
Siiri Liiver (esimees), Liis Lepik (aseesimees organisatsioonilises valdkonnas), Eimar Veldre/ Joonas Pärenson (aseesimees poliitika valdkonnas)
2007/2008
Joonas Pärenson (esimees), Liisa Lumiste (aseesimees haridus- ja teadusvaldkonnas), Getter Tiirik (aseesimees sotsiaalpoliitika valdkonnas), Mailis Ostra (aseesimees organisatsioonilises valdkonnas)
2008/2009
2009/2010
Mailis Ostra (esimees), Alan Teder/ Heidi Türk (aseesimees sotsiaalpoliitika valdkonnas), Monika Maljukov (aseesimees hariduspoliitika valdkonnas)
2010/2011
Argo Ralja (esimees), Triin Abiline (aseesimees haridus- ja teadusvaldkonnas), Helgi Sammalselg (aseesimees sotsiaalpoliitika valdkonnas)
2011/2012
Dubrovniki lennujaam
pisi|Dubrovniki lennujaama terminal Dubrovniki lennujaam (IATA: DBV, ICAO: LDDU), mida nimetatakse ka Čilipi lennujaam (horvaadi hääldus: [tʃǐlipi]), on rahvusvaheline lennujaam Horvaatias Dubrovnikis.
Tallinna Ülikooli üliõpilaskond
Üliõpilaskonna juhtimisvormid
2012/ 2013
Dubrovniki lennujaam
Lennujaam asub umbes 15,5 km kaugusel Dubrovniki kesklinnast, Čilipi lähedal. Sellel on ka riigi pikim rada, mis võimaldab maanduda ja õhku tõusta raskeitel pikamaa-õhusõidukitel.
Tallinna Ülikooli üliõpilaskond
Üliõpilaskonna juhtimisvormid
Reet Sillavee (esimees), Triin Kibur (aseesimees haridus- ja teaduspoliitika valdkonnas), Dmitri Moskovtsev (aseesimees sotsiaalpoliitika valdkonnas)
2013/2014
Enelin Paas (esimees), Terje Leola/ Reivo Maasik (aseesimees haridus- ja teaduspoliitika valdkonnas), Raiko Puustusmaa (aseesimees sotsiaalpoliitika valdkonnas)
2014/2015
Enelin Paas (esimees), Katrina Koppel (aseesimees haridus- ja teaduspoliitika valdkonnas), Meelis Rondo (aseesimees majandus- ja finantsvaldkonnas), Raiko Puustusmaa/ Kevin Rändi (aseesimees sotsiaalpoliitika valdkonnas)
2015/2016
Marlen Ulrika Elisabet Kakkori (esimees), Britt Järvet (aseesimees haridus- ja teaduspoliitika valdkonnas), Madis Roodla (aseesimees majandus- ja finantsvaldkonnas), Kevin Rändi/ Julius Liiv (aseesimees sotsiaalpoliitika valdkonnas)
2016/2017
Britt Järvet (esimees), Kelli Piksar (aseesimees haridus- ja teaduspoliitika valdkonnas), Karl Andreas Sprenk (aseesimees majandus- ja finantsvaldkonnas), Eva Liina Kliiman (aseesimees sotsiaalpoliitika valdkonnas)
2017/2018
2018/2019
Elina Kersa (üliõpilaskonna juht), Elizaveta Cheremisina (üliõpilaskonna juht), Lisanna Ots (juhatuse liige haridus- ja teaduspoliitika valdkonnas), Karolin Kriiska (juhatuse liige sotsiaalpoliitika valdkonnas)
2019/2020
Johanna Viik (üliõpilaskonna juht), Liisi-Ann Karro (juhatuse liige haridus- ja teaduspoliitika valdkonnas), Erik Mikkus (juhatuse liige sotsiaalpoliitika valdkonnas)
Kahvatu varjusamblik
Samblik kasvab ka Eestis.
Trachyboa
Trachyboa on maoperekond.
Klassifikatsioon
Perekond Trachyboa on roomajate andmebaasis ülemsugukonda klassifitseerimata (incertae sedis). Perekonda klassifitseeritakse järgmised maoliigid :
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Trachyboa seisuga 15.11.2013.
Mezzanino
pisi|Mezzanino ehk antresool ühes Hispaania metroos Mezzanino (itaalia mezzo 'pool') ehk antresool (prantsuse entresol 'poolkorrus') on hoone osaline madalam vahekorrus ehk poolkorrus või avar palkon, mis harilikult paiknes soklikorruse peal või vahetult katuse all. Esines renessanss-, barokk- ja klassitsistlikus lossiarhitektuuris.
Lääne-Saare Prefektuur
Prefektuur moodustati 1926, kui Läänemaa juurde liideti Saare maakond. Lääne Maakonna Politseivalitsuse ja Saare Maakonna Politseivalitsuse põhjal moodustati Lääne-Saare Prefektuur.
Prefektuuri piirkonda kuulusid Haapsalu, Kuressaare ja Kärdla linnad ning Lääne- ja Saaremaa. Prefekti asukoht oli Haapsalus.
Läänemaa jagati Haapsalu, Lihula ja Märjamaa politseijaoskondadeks. Hiiumaa, mis kuulus tollel ajal Lääne maakonna koosseisu kuulus Haapsalu politseijaoskonna alla ja ning jaoskonna juhiks oli komissari õigustega abikomissar.
Tegevuspiirkonnad
pisi|350px|[[Eesti haldusjaotus 1925. aastal]] pisi|350px|Eesti valdade kaart. Musta kontuuriga vanad vallapiirid, punasega 1939. aastal moodustatud vallad
India kollane
India kollane on orgaaniline kollane värvipigment, mida traditsiooniliselt on toodetud lehmade uriinist. Värvi annab magneesiumeuksantaat, C19H16O11Mg·5H2O. Tänapäeval enam ei kasutata.
Värvainete indeksis kannab india kollane tähiseid NY 20 (Natural Yellow 20) ja 75320.
Koostis
Pigmendi värvi andev komponent on euksantiinhappe sool magneesiumiga või kaltsiumiga. Seega kuulub ta ksanteenvärvainete hulka. Parima kvaliteediga india kollases on värvikomponenti ~65 %, kehvas ~35 % ja ülekaal on hüdrolüsaadil euksantoonil.
Hüpoteesid
Värvi saamismenetlus jäi kauaks mõistatuseks. Harrastuskunstnik Roger Dewhurst kirjutas värvi kohta 1786. aastal oma kirjas sõpradele, et seda tehakse kollajuurega toidetud loomade uriinist. Võimalike komponentidena pakuti ka sappi, neerukive või ühe levinuma teooria kohaselt kaameli kust.
Jean-François-Léonor Mérimée oma 1839. aastal ilmunud raamatus maalimisest ei uskunud, et värv hoolimata iseloomulikust lõhnast võiks olla saadud sel viisil, vaid pidas võimalikuks taimset päritolu.
Šoti keemik John Stenhouse kirjutas 1844. aastal, et värv peab olema tehtud magneesiumiga sadestatud taimemahlast, mis seejärel on kuumutatud vedeliku aurustumiseni, nii et massi saab vormida kuulideks.
Veel ka Briti ajakirjanik Victoria Finlay kahtles uriinist värvi valmistamise võimalikkuses ja esitas oma raamatus "Colour, travels through the paintbox" (2002) arvamuse, et lugu on koha peal välja mõeldud Briti koloniaalvõimu häbistamiseks.
Uurimine
Pigmendi päritolu oli teadmata aastani 1883, mil botaanik ja Kew Gardensi direktor Joseph Hooker kirjutas kirja Indiasse põllumajandusministeeriumile (Department of Revenue and Agriculture), et küsida pigmendi päritolu kohta. Kuude pärast saabus vastus kohalikult T. N. Mukharjilt, kes olevat oma silmadega näinud värvi valmistamist Mirzapuris Bengalis eriliselt toidetud lehmade uriinist. Tagantjärele pole seda kirja leitud ning seda on peetud ka võltsinguks.
Edasi läkitas Londoni Journal of the Society of Arts 1886. aastal, pärast kirja publitseerimist, ühe uurija Kalkutasse selgitama välja, kuidas värvi nimega purée of India toodetakse. Too juhatati Bengali linna Mungeri, kus leidis väikese karjapidajate rühma, kes toitsid oma lehmi ainult mangopuu lehtedega ja veega. Loomad nägid välja kohutavalt alatoidetud, kuid nende lehmade uriin oli säravkollane. Teised samast kastist pärit karjapidajad põlgasid "värvimehi". Teadete kohaselt ulatus aastane värvipigmendi toodang tuhandest pooleteise tuhande naelani aastas, kuid uurija jäi teadete tõesuse osas kahtlevaks. Pigmendi tootmiseks kuumutati uriini kuni kogu vedeliku aurustumiseni ja järelejäänud tumekollane aine rulliti käsitsi kuulideks ning kuivatati.
Fayette'i maakond (Kentucky)
Fayette'i maakond (Fayette County) on maakond Ameerika Ühendriikides Kentucky osariigis.
India kollane
Uurimine
Keemik Carl Gräbe analüüsis 19. sajandi lõpul üht tükki india kollast J. Hookeri palvel. 2018. aastal ilmunud artiklis taasavaldati C. Gräbe analüüs ja selle uurimine kinnitas, et värv on loomset algupära ja saadud uriinist, mille peamiseks märgiks oli hippurhappe sisaldus proovis.
Fayette'i maakond (Kentucky)
Maakonna halduskeskus on Lexington.
India kollane
Omadused
India kollane on sügava rikkaliku värvitooniga säravkollane pigment, keemiliselt keskmiselt stabiilne, väga valguskindel väikese kattevõimega laseeriv värv. Värviga värvitud pinnale on omane optiline luminestsents, mis laseb värvil päikesevalguses kirkam paista. Sobib kõikide teiste pigmentidega. India kollasest tehtud õlivärv on suure õlisisaldusega ja kuivab aeglaselt, kuivamise parandamiseks on sellele vahel lisatud lakki.
Fayette'i maakond (Kentucky)
Ajalugu
Maakond moodustati 1780. aastal.
India kollane
Omadused
Värvitooni rikkalikkus tuleb esile eriti segamisel. Akvarellis annab india kollane siniste toonidega segades suure hulga rohelisi, punasega segades sama palju erinevaid oranže värvivarjundeid.
Edinburghi lennujaam
pisi|Edinburghi lennujaam, pildil on näha [[KLMi lennukit]] Edinburghi lennujaam (gaeli: Port-adhair Dhùn Èideann) (IATA: EDI, ICAO: EGPH) on lennujaam, mis asub Šotimaal Edinburghi linna Inglistoni piirkonnas. Lennujaamal on kaks rada ja üks reisiterminal ning seal töötab umbes 2500 inimest. Alates 29. oktoobrist 2018 alustab Ryanair otselende Tallinna ja Edinburghi vahel.
India kollane
Ajaloost
Pigmenti kasutati Kaug-Idas juba väga ammustel aegadel. Pärsia kaudu jõudis see Indiasse 15. sajandil. Mogulite-aegses India kunstis leidis see kasutust Rajasthani stiilis miniatuurides ja seinafreskodes kohalike ülikute majades.
Pole täpselt teada, millal india kollane jõudis Euroopasse. Teada on aga, et millalgi 15. ja 17. sajandi vahemikus imporditi Aasiast Euroopasse tumekollaseid haisvaid kuule, mis purustatuna sisaldasid särava sooja kollase tooniga pulbrit. Pulbrist sai muna, õli või kummivaiguga segades teha kuldkollast läbipaistvat värvi. Lääne-Euroopas kasutati india kollast nii õli- kui ka vesivärvides kuni 19. sajandini. Arvatavasti võtsid selle esimesena kasutusele Madalmaade maalikunstnikud, värv esineb sageli Jan Vermeeri paletil, ilmudes esmakordselt ta maalil "Naine kaaluga". 18. sajandiks oli see maalikunstis laialt tarvitusel üle kogu Euroopa. India kollast kasutas palju oma akvarellides J. M. W. Turner ja 20. sajandi algul õlimaalis šoti koloristideks nimetatud kunstnikerühm. Üks tuntumaid maale, millel esineb india kollane, on Vincent van Goghi 1889. aastal maalitud "Tähine öö", kus india kollast on lisatud tsinkkollasele kuu ja tähtede kollase värvitooni sügavamaks muutmiseks.
Pärast värvi valmistamise menetluse väljaselgitamist keelustati Inglismaal india kollane seadusega, põhjuseks loomade julm kohtlemine protsessi käigus, mõne allika järgi juba 19. sajandil, teiste järgi alates 1908. aastast ja selle müük lõppes täielikult alates 1921. aastast. 1963. aastal Eesti NSV-s välja antud "Joonistamise ja maalimise õpik" toob india kollase ära ühena võimalikest kollastest värvipigmentidest, kuid nimetab seda kalliks, haruldaseks ja raskesti kättesaadavaks värviks.
Tänapäeval kunstitarvete kauplustes india kollase nime all müüdav värv on sünteetiline asendaja, mis on originaalvärviga sarnase tooni ning läbipaistvusega. Parimaks asendajaks peetakse niklit sisaldavat asokompleksi värvainete indeksi tähisega Pigment Yellow 150.
Sven Ove Hansson
Sven Ove Hansson (sündinud 1951 Kävlinges) on rootsi filosoof.
Ta on tegelnud muu hulgas otsustusteooria ja uskumuste dünaamikaga. Ta on teaduslik skeptik ning on uurinud demarkatsiooniprobleemi seoses pseudoteadusega.
Ta on alates 2000. aastast Kuningliku Tehnikakõrgkooli (Stockholm) professor ja 2005. aastast tehnikafilosoofia ja -ajaloo osakonna juhataja. Septembrist 1999 on ta ajakirja Theoria peatoimetaja.
Teadus ja ebateadus
Raamatus "Vetenskap och ovetenskap" (1983) toob Hansson välja seitse viisi, kuidas pseudoteadus teadusest hälbib, lähtudes teaduse tarvilikust (mitte piisavast) kriteeriumist, mille järgi teadus otsib süstemaatiliselt teadmist, mille kehtivus ei sõltu üksikisikust, vaid mida igaüks saab kontrollida või taasavastada.
Falsifikatsionism falsifitseeritud
Hansson vaatas läbi ajakirjas Nature 2000. aastal ilmunud 70 artiklit. Ainult kahes artiklis kirjeldatud uurimuses olid kõik nõuded täidetud, ja ühes neist leidis aset falsifikatsioon. Hansson teeb järelduse, et falsifikatsionismist metodoloogilise soovitusena on vähe kasu, sest enamasti ei ole selle eeldused täidetud. Falsifikatsionism on "falsifitseeritud".
Ao külanõukogu
Ao külanõukogu oli külanõukogu Väike-Maarja rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1954 ja seejärel ühendati see Rakke külanõukoguga. Külanõukogu moodustati Rakke valla territooriumil. Külanõukogu halduskeskus asus Ao asulas.
Kardin
pisi|300px|Pitskardin Kardin ehk eesriie on rippuv riidest (mõnikord aga hoopis näiteks plastist, bambuskiust või puidust) kate, millega varjatakse akna- või läbipaistva ukse ava või tekitatakse eraldatud ruum. Sageli on kardinal põhiliselt dekoratiivne otstarve.
Traditsiooniliselt võib akna ees olla mitu kardinat.
Kardinad riputatakse tavaliselt kardinapuu külge.
Klassikalised eesriided
Klassikalisteks nimetatakse pikki, maani ulatuvaid külgkardinaid. Sageli valitakse nende jaoks tihe, ühe küllastunud tooniga kangas. Raskemast kangast külgkardinatel on tavaliselt õhemast aluskangast vooder.
Istria mark
Istria mark (või Istria markkrahvkond) oli esialgu Karolingide piirimark Istria poolsaarel ja ümbritseval territooriumil, mille aastal 789 vallutas Karl Suure poeg Pippin. Pärast 1364. aastat oli see Habsburgide monarhia, Austria keisririigi ja Austria-Ungari Istria provintsi nimi.
Ajalugu
Iidsete histrite hõimu asuala vallutati Rooma keisririigi poolt aastaks 178 eKr ja liidendati keiser Augustuse ajal Italia provintsi kirdepoolse Venetia et Histria piirkonnaga. Pärast Rooma keisririigi langust ja Suurt rahvasterännet vallutasid langobardid kuningas Alboini juhtimisel 568. aastast alates Venetia, kus nad rajasid oma Itaalia kuningriigi osana Friuli hertsogkonna. Istria poolsaar jäi Bütsantsi (Ida-Rooma) mõju alla, kui lõunaslaavi hõimud (horvaadid ja sloveenid) asusid itta ja põhja.
Morbilliviirus
Morbilliviirus (Morbillivirus) on viiruseperekond.
Istria mark
Ajalugu
Aistulf, Langobardide kuningas aastast 749, ründas allesjäänud Bütsantsi territooriume Itaalias ja ohustas isegi Bütsantsi paavsti Roomas. Kui paavst Zacharias nägi, et Konstantinoopolist abi ei tule, sõlmis ta liidu Pippin Lühikesega, võimsa majordoomusega Frangi kuningriigist Alpidest põhjas, keda ta Frankide kuningaks nimetas. Aastal 755 tungis Pippin Itaaliasse ja sundis Aistulfi Frangi süseräniteedi alla. Pippini poeg Karl Suur liidendas aastal 773/774 Itaalia kuningriigi lõpuks Karolingide impeeriumiga.
Morbilliviirus
Klassifikatsioon
Perekonda Morbillivirus klassifitseeritakse järgmised viiruseliigid :
Istria mark
Karolingide mark
Karl Suur liitis Istria poolsaare esialgu Langobardide Friuli hertsogkonnaga, Karolingide Itaalia kuningriigi osaga, viimast valitses tema poeg Pippin. Kuigi ametlikult hertsogkond, oli Friuli pelgalt titulaarse hertsogiametiga de facto mark, mida 776. aastast alates valitsesid Frangi määratud ametnikud.
Istria markkrahvkond ise tekkis esimest korda pärast hertsog Erichi surma 799. aasta Trsati piiramisel Frangi piiril Mereäärse Horvaatiaga. Istria läänistati Frangi krahvile Hunfridile, kes kandis ka tiitlit dux Foroiulanus. Esialgne Karolingide mark ulatus Julia Alpidest ja Karsti platoolt alla Kvarneri laheni. See oli üks kolmest margist Friuli ja Karantaania kõrval, mis kaitses Itaaliat avaaride, slaavlaste ja madjarite eest, selles järjekorras. 9. sajandi esimesel kümnendil valitses Istriat üks hertsog Ioan, nominaalselt vastavalt iidsetele Bütsantsi tavadele, kuid tegelikult kui Frangi vasall. Piirkonnas oli siis 9 linna, Trieste tähtsaim nende seas.
Pärast seda, kui kuningas Pippin tegi mõned katsed vallutada Veneetsiat Aadria mere rannikul, tunnistas tema isa, keiser Karl Suur lõpuks 812. aasta rahulepinguga ametlikku Bütsantsi kontrolli linna ja Istria üle, vähemalt selle lääneranniku. Pärastine on segane, kuid võib-olla ei suutnud bütsantslased kunagi taastada oma võimu tagastatud territooriumitel, kui need tegelikult üle anti. Ülejäänud Istria osad liideti ilmselt lõpuks lihtsalt uuesti Karolingide Friuli hertsogkonnaga.
Pärast viimase Friuli hertsogi Balderichi kukutamist jagas keiser Ludwig Vaga 829. aasta Riigipäeval Wormsis oma suure hertsogkonna neljaks margiks. Istriat koos Friuli margiga valitses Aquileiast markkrahv Eberhard ja tema Unruochingitest järglased. Sellest sai pärast 843. aasta Verduni lepingut Kesk-Frangi riigi osa ja määrati aastal 855 keiser Ludwig II Itaalia kuningriigile. Unruochingist markkrahv Berengar oli aastal 888 pärast Karl Paksu isegi Itaalia kuningas.
Keiserlik mark
Pärast seda, kui Saksa kuningas Otto I sõdis Põhja-Itaalias Berengari lapselapse kuningas Berengar II vastu, ühendas ta aastal 952 Friuli suure Verona margiga, mille ta andis oma vennale, Baieri hertsog Heinrich I-le, kes kontrollis juba külgnevaid Kärnteni ja Kraini marke. Pärast Heinrichi poja ja järglase hertsog Heinrich Riiaka tagandanist aastal 976 lahutas keiser Otto II Kärnteni Baierist eraldi hertsogkonnaks, mida valitses hertsog Heinrich Noorem, kes sai ka süseräniteedi lõunapoolsete Baieri markide üle, sealhulgas Verona, Istria, Krain ja Steiermark.
Istria krahvid ilmusid 10. sajandi lõpus, kuid Istria koos Krainiga lahutati Kärnteni hertsogkonnast aastal 1040, kui mõlemad annetati Tüüringi krahvile Poppole Weimarist, viimase teadaoleva Friuli markkrahvi Werigandi pärijale abielu kaudu. Kraini markkrahvid omandasid järk-järgult poolsaare kirdepoolseid territooriume, kui lääne- ja lõunarannikut okupeeris järk-järgult Veneetsia vabariik. Saksa kuningas Heinrich IV määras nominaalselt ülejäänud margi Aquileia patriarhaadile, markkrahvi tiitel ja Istria territooriumid jäid siiski Krainile. Aastal 1173 läänistas Hohenstaufenist keiser Friedrich I Barbarossa Istria Baieri Andechsi aadliperekonnale, kes liitis selle oma Merania hertsogkonnaga. Aquileia sai Istria tagasi aastal 1209, kui Andechsi markkrahvid pandi riigivande alla väidetava osavõtu tõttu Saksa kuninga, Friedrich Barbarossa poja, Švaabi Philippi mõrvamisest.
Sajandi keskpaigaks oli enamus Istria rannikust Veneetsia poolt vallutatud. Patriarhid loobusid markkrahvide nimetamisest ja andsid poolsaare järelejäänud keskosa oma foogtide, Görzi krahvide otsese kontrolli alla. Görzi territooriumid omandasid aastal 1374 lõpuks Habsburgide Austria ertshertsogid, kes aastast 1335 valitsesid Kraini marki. Aastal 1382 said nad ka kontrolli Trieste linna üle.
Habsburgide markkrahvkond
Pärast Aquileia patriarhaadi ilmaliku territooriumi lõplikku vallutamist Veneetsia poolt aastal 1420 kuulus enamus Istriast La Serenissimale. Austria Habsburgid valdasid vaid väikest territooriumi poolsaare keskosas ümber Pazini (Mitterburg), mida hallati Kraini hertsogkonnast. Habsburgi valitsejad lisasid siiski tiitli "Istria markkrahv" oma teistele tiitlitele, mis püsisid kuni Austria-Ungari monarhia lõpetamiseni aastal 1918.
Veneetsia Istria langes Habsburgide monarhiale 1797. aasta Campo Formio rahuga, hõivati Napoleoni poolt 1805. aasta Pressburgi rahuga, Itaalia kuningriigi ja Illüüria provintside osana, ning koos Illüüria kuningriigiga eraldati kogu Istria 1815. aasta Viini kongressil lõpuks Austria keisririigile.
Pärast Illüüria kuningriigi osadeks jaotamist aastal 1849 muutus Istria markkrahvkond alajaotusena Austria Rannikumaa kroonimaa osaks. See sai kroonimaana märkimisväärse autonoomia koos Istria Maapäeva loomisega Porečis 1861. aastal.
Markkrahvid
Karolingide mark
Markkrahvkond taastati, valitsesid Weimari krahvid
Sponheimid
Andechsi dünastia
Simon Foucher
pisi|Traité des hygrometres (1686)
Simon Foucher (1. märts 1644 Dijon – 27. aprill 1696 Pariis) oli prantsuse filosoof.
Foucher pooldas akadeemilist skeptitsismi: ta ei nõustunud dogmatismiga, kuid ei laskunud ka pürronismi.
Eggenfeldeni Pühade Nikolause ja Stephanuse kirik
Eggenfeldeni Pühade Nikolause ja Stephanuse kirik on katoliku kirik Saksamaal Baieri liidumaal Eggenfeldenis, Eggenfeldeni linnakirik. Pühakoda on üks suuremaid gooti kirikuid Alam-Baieris.
Ajaloost
Eggenfeldeni kirikukihelkond tekkis ajavahemikus 12. sajandi keskpaigast 13. sajandini. Esimene preester nimega "hainric" pühitseti 1254 aastal ja praegusele kirikule eelnes romaani ehitis samas kohas.
Kirik ehitati 15. sajandil hilisgooti astmeskirikuna ühe ehitusperioodi jooksul tervikuna valmis. Ehitustööd algasid 1400. aastatel, ehitusmeistrina on nimetatud Stephan Krumenauer. Umbes 1435. aastal muudeti esialgne planeeritud kolmelöövilisus ehitusplaanis viieks lööviks: juba valmis ehitatud kontraforsside vahele ehitati külgkabelid, kasutades kontraforsse nende seinteks, ja nii moodustunud kabelilöövid lisasid põhiplaani neljanda ja viienda löövi. Külgkabeleid kasutasid linna tsunftid, kel igaühel oli oma kabel. 1444. aastal toimus kiriku esimene pühitsemine. Pühakoja rikkaliku roidestikuga hilisgooti võrkvõlvi ehitati kooriruumis 1465. aastani ja pikihoones 1488. aastani, torni ehitustööd kestsid aastani 1489. Torni all on kiriku peasissepääs ja eeskoda. 77 meetri kõrgune torn valmis 1519. aastal ja selles tegutses 1879. aastani linna tuleohutuse valvur.
Kirjeldus
Kiriku peamine ehitusmaterjal on tellis. Siseruumis toetavad võrkvõlvlage kapiteelideta ümarpiilarid, mille pinnast tõusevad eri kõrgustel profileeritud vööndkaared ja võlviroided. Kiriku rikkalik sisustus pärineb aastaist, mil piirkonda valitsesid Bayern-Landshuti rikkad hertsogid ja majandus ning käsitöö olid väga heal järjel. Kunstiväärtuslikemad puuskulptuurid kirikus on kooriruumi lõunaseina ääres asuv Kristus koos kaheteistkümne apostliga umbes 1480. aastast ning lõunapoolse külgaltari "Maarja kroonimine". Hiljem on kiriku sisustust veidi ümber kujundatud, 19. sajandi teisel poolel 'õigema' gootika vaimus; ka peaaltar on uusgooti stiilis, ehkki selles on ka vana altari gooti elemente. 1928. aastal puhastati kooriruumis algsed 15. sajandi seinamaalingud hilisemast baroksest ülemaalingust.
Europa Nostra
pisi|Europa Nostra auhind (2006) Europa Nostra (ladina keeles 'meie Euroopa') on üleeuroopaline kultuuripärandi föderatsioon, mis esindab Euroopa organisatsioone, mis tegutsevad Euroopa kultuuri- ja looduspärandi kaitsmise valdkonnas. Neid organisatsioone on 250 ja need tegutsevad 45 Euroopa riigis.
Föderatsioon asutati 1963.
Föderatsioon annab välja Europa Nostra auhinda (inglise Europa Nostra Award).
Eestis teeb föderatsioon koostööd Eesti Muinsuskaitse Seltsi ja Eesti Arhitektuurimuuseumiga.
Austria lennujaamade ja lennuväljade loend
Siin loetletakse Austrias asuvaid lennujaamu ja lennuväljasid.
Arūnas Kundrotas
Arūnas Kundrotas (sündinud 5. märtsil 1963 Pasvalysi rajoonis) on Leedu poliitik.
Ta oli aastatel 2001–2008 Leedu keskkonnaminister.
29. märtsil 2001 anti talle Maarjamaa Risti II klassi teenetemärk, tunnustades tema tööd Leedu keskkonnaministrina.
1984. aasta Eesti meistrivõistlused Kreeka-Rooma maadluses
1984. aasta Eesti meistrivõistlused Kreeka-Rooma maadluses
Eesti meistriks tulid:
Emumäe külanõukogu
Emumäe külanõukogu oli külanõukogu Väike-Maarja rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1954 ja seejärel liideti see Salla külanõukoguga. Külanõukogu moodustati Salla valla territooriumil. Külanõukogu halduskeskus asus Emumäe asulas.
May-Britt Moser
pisi|May-Britt Moser(2014)
May-Britt Moser (sündinud 4. jaanuaril 1963 Fosnavågis) on Norra neuroteadlane ja Trondheimis asuva Norra Teaduste ja Tehnoloogia Ülikooli juurde loodud Kavli Süsteemide Neurobioloogia Instituudi direktor.
May-Britt Moser jagas koos abikaasa Edvard Moseri ja Suurbritannia neuroteadlase John O'Keefe'iga 2014. aasta Nobeli füsioloogia- ja meditsiiniauhinda imetajate ajus ruumitaju vahendavate närvirakkude avastamise eest. May-Britt Moser on 1996. aastast Norra Teaduste ja Tehnoloogia Ülikooli psühholoogia ja neurobioloogia professor.
Moser sai koos oma abikaasaga tuntuks imetajate koha ja ruumitaju vahendavate neurobioloogiliste mehhanismide uurimisega. Moserite labor leidis näriliste entorinaalsest ajukoorest närvirakud, mis on tundlikud ruumilise keskkonna teatud omadustele ja vahendavad imetajates ruumitaju. Sealhulgas kirjeldasid nad esimest korda nii võrerakke (ingl grid cells) kui ka piirderakke (ingl border cells). Võrerakud on tundlikud loomade teatud ruumipiirkondades viibimisel, aktiveerudes, kui loom läbib vastava raku "aktiivsusvälja" (ingl firing field, vahel ka place field). Piirderakud on närvirakud, mis aktiveeruvad, kui loom puutub keskkonnas kokku mingi füüsilise barjääriga.
Moser sai psühholoogias kraadi 1990. aastal Oslo Ülikoolis. 1995. aastal kaitses ta professor Per Anderseni juhendamisel samas ülikoolis teadusdoktori kraadi (PhD). Moser oli järeldoktorant Richard Morrise laboris Edinburghi ülikoolis 1994–1996 ja külalisteadur John O'Keefe'i laboris University College Londonis. Edvard ja May-Britt Moser naasid Norrasse 1996. aastal, kus nad asutasid oma labori Norra Teaduste ja Tehnoloogia Ülikooli juures.
166 eKr
166. aasta eKr oli 166. aasta enne meie ajaarvamist, Vana-Rooma ajaarvamise järgi ab urbe condita DLXXXVIII (588).
Kanadalased
pisi|Kanadalaste diasporaa Kanadalased (inglise keeles Canadians, prantsuse keeles Canadiens) on inimesed, kelle päritolu samastub Kanada riigiga.
Toereaktsioon
Toereaktsioon on jõud, millega tugi mõjutab temaga kontaktis olevat keha.
Ping Pong (ansambel)
Ping Pong (פינג פונג) on Iisraeli ansambel.
2000. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ta Iisraeli lauluga "Sameach".
Paul Gallas
Paul Gallas (25. jaanuar 1885 Alt-Rehfelde, Crossen, Oldenburg – 18. september 1944 Kasepää lähedal) oli Saksa sõjaväelane (kindralmajor).
Ta osales Esimeses ja Teises maailmasõjas, hukkus Eestis.
Noyelles-sous-Bellonne
pisi|Tänav Noyelles-sous-Bellonne'is
Noyelles-sous-Bellonne on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Stanislavski ja Nemirovitš-Dantšenko Moskva Muusikateater
pisi|240px|[[Moskva tsentrumis asuv Stanislavski ja Nemirovitš-Dantšenko Moskva Muusikateater]] pisi|240px|Stanislavski ja Nemirovitš-Dantšenko Moskva Muusikateatri vaatesaal pisi|240px|MAMT-i vaatesaal (2012)
Noyelles-sous-Bellonne
Noyelles-sous-Bellonne asub 23 km Arrasist idas, teede D44 ja D44E ristumiskoha ümbruses.
Stanislavski ja Nemirovitš-Dantšenko Moskva Muusikateater
Stanislavski ja Nemirovitš-Dantšenko Moskva Akadeemiline Muusikateater, akronüüm MAMT (vene keeles Московский академический Музыкальный театр имени К.С. Станиславского и Вл. И. Немировича-Данченко) on Moskva tsentrumis (Keskhaldusringkonnas) asuv muusikateater.
Noyelles-sous-Bellonne
pisi|tühi|
Stanislavski ja Nemirovitš-Dantšenko Moskva Muusikateater
2023. aasta veebruari seisuga oli MAMT-i koosseisus umbes 430 artisti (sealhulgas ooperikoori ja orkestri liikmed).
Ajalugu
Muusikateatri loomise aastaks loetakse 1918. aastat. Alguses tegutses kui Suure Teatri ooperistuudio (Konstantin Stanislavski juhtimisel). 1919. aastal lõi Vladimir Nemirovitš-Dantšenko Moskva Kunstiteatri juurde omaenda muusikastuudio. 1920. aastal eraldus Stanislavski ooperistuudio Suurest Teatrist. 1926. aastal anti mõlemale stuudiole riikliku teatri staatus ja kahe peale ka ühine teatrimaja. Pärast Stanislavski surma 1938. aastal sai Stanislavski ooperistuudio pealavastajaks Vsevolod Meierhold, kes aga juunis 1939 arreteeriti NKVD poolt ja veebruaris 1940 hukati.
1939. aastal liitus Moskva Kunstiteatri muusikastuudioga Moskva Kunstibalett (kunstiline juht ja priimabaleriin Viktorina Kriger).
Muusikateatri tegelik asutamisaasta on '''1941. aasta''', kui ühinesid Stanislavski ooperistuudio ja Moskva Kunstiteatri muusikastuudio. Kuni oma surmani 1943. aastal juhtis muusikateatrit Nemirovitš-Dantšenko.
Balletitrupp
Teatri balletitrupi ajaloos oli omaette perioodiks nn "Burmeisteri epohh" – aastad 1941–1960 ja 1963–1970, mil Vladimir Burmeister (1904–1971) oli teatri peaballettmeister.
Aastatel 2005–2008 juhtis muusikateatri balletitruppi Mihhail Lavrovski.
Aastatel 2017–2022 oli balletitrupi kunstiline juht prantsuse ballettmeister Laurent Hilaire, kes aga 27. veebruaril 2022, pärast Venemaa sissetungi algust Ukrainasse, esitas lahkumisavalduse. Tema asemele valis teatri juhtkond trupi uueks kunstiliseks juhiks 24-aastase koreograafi Maksim Sevagini.
Trupi koosseis
2023. aasta veebruari seisuga kuulus balletritruppi 124 inimest, sealhulgas 5 priimabaleriini, 4 premjeeri, 11 juhtivat solisti, 11 esimest solisti, 16 teist solisti, 8 karakterosa solisti, 47 kordeballeti liiget, 11 pedagoog-repetiitorit, 9 trupi kontsertmeistrit ja 2 lavastaja assistenti. MAMT-i trupp on Moskva suuruselt (Suure Teatri balletitrupi järel) teine balletitrupp.
1985. aasta Eesti meistrivõistlused Kreeka-Rooma maadluses
Eesti meistriks tulid:
Kuninganna Alia rahvusvaheline lennujaam
pisi|239x239px|Kuninganna Alia rahvusvaheline lennujaama terminal Kuninganna Alia rahvusvaheline lennujaam (IATA: AMM, ICAO: OJAI) on rahvusvaheline lennujaam Ammanis Jordaanias. Lennujaam on Jordaania peamine ja suurim lennujaam. Lennujaam asub umbes 30 kilomeetrit Ammani kesklinnast. Lennujaam on Jordaania rahvusliku lennufirma Royal Jordaniani kodulennujaam. Lennujaama läbis 2017. aastal umbes 7,9 miljonit reisijat.
Flemingi maakond
Maakonna halduskeskus on Flemingsburg.
Ajalugu
Maakond moodustati 1798. aastal.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 14 348.
Arvestuslik rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga) :
Kare kilpsamblik
Samblik kasvab ka Eestis.
Manu Chao
Manu Chao (pärisnimega José-Manuel Thomas Arthur Chao; sündinud 21. juunil 1961) on prantsuse-hispaania laulja. Ta laulab prantsuse, hispaania, inglise, itaalia, araabia, katalaani, galeegi, portugali ning kreeka keeles.
Chao alustas oma muusikukarjääri Pariisis, mängides kollektiivides nagu Hot Pants ja Los Carayos, mis kombineerisid omavahel erinevaid keeli ja muusikastiile. Koos sõprade ja venna Antoine Chaoga asutas ta 1987. aastal ansambli Mano Negra, mis saavutas märkimisväärset edu. Pärast ansambli laialiminekut 1995. aastal sai Chaost sooloartist ning oma soolokarjääri ajal on ta avaldanud kuus stuudioalbumit.
Indira Gandhi rahvusvaheline lennujaam
pisi|269x269px|Indira Gandhi rahvusvahelise lennujaama logo Indira Gandhi rahvusvaheline lennujaam (IATA: DEL, ICAO: VIDP) on peamine lennujaam, mis teenindab Delhit Delhi liiduterritooriumil Indias.
Lennujaam asub New Delhi kesklinnast 16 kilomeetri kaugusel. Lennujaama pindala on 2066 hektarit. Lennujaam on nimetatud India endise peaministri Indira Gandhi järgi ja tegu on India kõige reisijaterohkeima lennujaamaga 2009. aastast. Lennujaama läbib kõige rohkem Airbus A320 lennukeid maailmas.
Tal Sondak
Tal Sondak (טל סונדק‎; sündinud 23. juulil 1976) on Iisraeli laulja.
2001. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ta Iisraeli lauluga "En Davar".
Carl Gotthard Hammerbeck
pisi|Carl Gotthard Hammerbeck [[Jakob Livenströmi fotoateljee ]] Carl Gotthard Hammerbeck (3. august / 15. august 1800 Paide – 25. veebruar / 9. märts 1870 Viljandi) oli Eestimaa vaimulik.
Tema isa oli lukksepp Christian Hammerbeck.
Töötas pärast ülikooli lõpetamist koduõpetajana. 15. novembril / 27. novembril 1825 ordineeriti ta õpetajaks.
Ta oli aastatel 1825–1866 (kutsuti 13. jaanuaril / 25. jaanuaril 1825) Paide Püha Risti koguduse ja Anna koguduse õpetaja. Juulis 1866 jäi halvatuse tõttu emerituuri.
Range ja õiglase inimesena tuntud Carl Gotthard Hammerbeck juhatas aastaid Paides hariduskolleegiumi ja hoolitses vaeste abistamise eest. 1835. aastal avati pastor Carl Gotthard Hammerbecki toetusel vaeslastekodu hoones Paide linna esimene eestikeelne kool, kus õppis 11 poissi ja 28 tüdrukut. Koolis õpetati usuõpetust, lugemist, kirjutamist, arvutamist, laulmist ja käsitööd.
2018. aastal pandi pärast riigigümnaasiumi avamist Paides ja endise Paide Gümnaasiumi reorganiseerimise tulemusel loodud põhikoolile Hammerbecki nimi – Paide Hammerbecki Põhikool.
Scandolara Ripa d'Oglio
Scandolara Ripa d'Oglio on asula ja vald (comune) Itaalias Lombardia maakonnas Cremona provintsis. Halduskeskus asub Scandolara Ripa d'Oglios.
Oglio lõunakaldal asuva Scandolara Ripa d'Oglio kõrgus merepinnast on 47 meetrit, asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Scandolara Ripa d'Oglio piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Alfianello (BS), Corte de' Frati, Gabbioneta-Binanuova, Grontardo, Seniga (BS).
Noyellette
pisi|Noyellette'i kirik
Noyellette on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Noyelette asub 11 km Arrasist läänes, maantee D339 ääres.
pisi|tühi|
1986. aasta Eesti meistrivõistlused Kreeka-Rooma maadluses
1986. aasta Eesti meistrivõistlused Kreeka-Rooma maadluses
Eesti meistriks tulid:
Edvard Moser
Edvard Moser (sündinud 27. aprillil 1962 Ålesundis) on Norra neuroteadlane.
Ta on Trondheimis asuva Norra Teaduste ja Tehnoloogia Ülikooli juurde loodud Kavli Süsteemide Neurobioloogia Instituudi direktor. Edvard Moser jagas koos oma abikaasa May-Britt Moseri ja Suurbritannia neuroteadlase John O'Keefe'iga 2014. aasta Nobeli füsioloogia- ja meditsiiniauhinda imetajate ajus ruumitaju vahendavate närvirakkude avastamise eest. Edvard Moser on 1996. aastast Norra Teaduste ja Tehnoloogia Ülikooli psühholoogia ja neurobioloogia professor.
Moser sai psühholoogia kraadi 1990. aastal Oslo Ülikoolis. 1995 kaitses ta professor Per Anderseni grupis samas ülikoolis teadusdoktori kraadi (PhD). Moser oli koos oma abikaasaga järeldoktorant Richard Morrise laboris Edinburghi ülikoolis 1994–1996 ja külalisteadur John O'Keefe'i laboris University College Londonis. Nii Edvard kui May-Britt naasid Norrasse 1996. aastal, kus nad asutasid oma labori Norra Teaduste ja Tehnoloogia Ülikooli juures.
Rootsi kunst
Rootsi kunst on Rootsis või rootsi kunstnike loodud kunst.
Mujal toimuv on rootsi kunsti alati mõjutanud ning need mõjud pärinevad eri allikaist. Rootsi kunstil on suur osa Rootsi kultuuris ja ka läänemaailma kultuuriruumis üldisemalt. Peamiselt on rootsi kunsti mõjutanud Mandri-Euroopa, eriti prantsuse, saksa ja itaalia ning teiste Põhjamaade kunst. Pärast Teist maailmasõda on kasvanud Ameerika Ühendriikide mõju.
Benediktas Juodka
pisi|Benediktas Juodka Benediktas Juodka (sündinud 13. jaanuaril 1943 Utenas) on Leedu biokeemik ja poliitik.
Rootsi kunst
Osalt tänu suurtele riiklikele toetustele tegeldakse Rootsis kunstiga elanike arvu kohta palju.
Benediktas Juodka
Ta oli aastatel 2001–2012 Vilniuse Ülikooli rektor.
Rootsi kunst
Eelajalooline kunst
pisi|vasakul|[[Klövedali kiviuurded]] Mandrijää taganemise järel asusid Skandinaavia poolsaarele lõuna poolt kütid-korilased, kelle lihtsakoeline kunstiline väljendus peegeldas kiviaja ainestikku. Ajahambale on vastu pidanud paljude petroglüüfide kivisse uuristatud kontuurid. Varaseimad kaljujoonised koosnevad sümbolitest ja lihtsatest figuuridest. Kaljujooniseid hakati looma arvatavasti juba 7000 aasta paiku eKr, kuid enamik säilinuist kuulub siiski pronksiaega. Maailma üks suuremaid kivijooniste kogumeid asubki Bohusläni ümbruses Rootsis. Väga vähe on säilinud koopamaalingud.
Benediktas Juodka
2012–2016 oli ta Leedu Seimi liige.
Rootsi kunst
Eelajalooline kunst
pisi|Tjängvide pildikivi Pronksiajal hakkas levima spiraalornamentika, mis on samas stiilis nagu Taanis. Umbes 400. aastast pKr arenema hakanud põhjala loomornament, mida iseloomustab ebatavaline ja fantaasiarikas stiil, jõudis kõrgpunkti 7. sajandiks (vendelstil). Loomornamenti kasutati ka ruunikividel (umbes aastatel 200–1300, kõrgajaga aastail 980–1100). Mõned ruunikivid on väga pildirohked, mistõttu neid kutsutakse ka pildikivideks. Kunstivormina olid ruunikivid Põhjala kultuuriruumile iseloomulikud. Kõige rohkem ruunikive – üle 2800 – on leitud Rootsist. Umbkaudu 85% kõigist ruunikividest paikneb Rootsis. Rohkem leidub ruunikive Mälardalenis ja eriti Upplandis, kust on leitud 1300 ruunikivi. Kividel kombineerub ornamentika tekstiga ning figuuridel on eriline stiil, mille alusel saab ruunikivid jagada seitsmeks tüübiks. Esimesed teadaolevad Rootsi "kunstnikud" olidki ruunikivide meistrid, näiteks Fot, Öpir ja Balle Punane, kes arvatavasti tegutsesid 11. sajandi lõpus.
Benediktas Juodka
4. oktoobril 2004 anti talle Maarjamaa Risti IV klassi teenetemärk, tunnustades tema tööd Vilniuse Ülikooli rektorina ja ühtlasi Eesti-Leedu teaduskoostöö arendajana.
Rootsi kunst
Keskaeg ja gootika
Gootika hakkas Rootsis levima 13. sajandi teisel poolel. Linköpingi toomkirik on suuremas osas ehitatud inglise kõrggooti stiilis, kuid mitmed muud selle perioodi teosed on prantsuspärased, näiteks Öja kiriku krutsifiks Gotlandil ja Erik Püha kuju Roslags-Bro kirikus Upplandis. Gooti monumentaalmaalidest puul leidub häid näiteid eelkõige Dädesjös, Lõuna-Rådas ja Björsäteris.
Kesk-Rootsi kirikutes hakkasid 15. sajandi teisel poolel jõudsalt levima piltjutustused. Olulisemad nimed olid Nils Håkansson ja meister Peetrus. Håkanssoni õpilane Albrekt Målare sai aga oma õpetajast kaugelt kuulsamaks oma kirikumaalidega Upplandis. Teemad olid kas religioossed või müstilised. Albrekt Målareni motiiv malet mängiva vikatimehega inspireeris Ingmar Bergmani filmi "Seitsmes pitser" peaaegu 600 aastat hiljem. Målareni kaasaega jäi ka skulptuuri "Püha Jüri ja lohe" rajamine Stockholmi suurkirikus. Teose autoriks oli saksa päritolu kunstnik Bernt Notke, üks hiliskeskaja tuntumaid kunstnikke Põhja-Euroopas. Notke, kes perioodiliselt elas Rootsis, oli väga viljakas kunstnik ning ta oli suure mõjuga tänu oma ekspressionistlikule ja intensiivsele stiilile. Tuntuim kohalik, Rootsis sündinud kunstnik oli skulptor Håkan Gullesson.
Renessanss ja barokk
Vasa-aja kunst seisnes suuremalt jaolt portreekunstis, mis juhul portreteeriti valitsejaid ja muid silmapaistvaid isikuid välismaa kunstnike poolt, kes tol ajal Rootsis töötasid. Urban Larsson oma panoraammaaliga "Vädersoltavla" (1535) oli siin erandiks. Maali originaal ei ole säilinud, ent Stockholmi Suurkirikus asetsevat Jacob Elbfasi koopiat aastast 1630 peetakse täpseks jäljenduseks. Urban Larsson on üks vähestest tuntud rootsi päritolu kunstnikest Vasa-ajal. Stiililiselt vastas tolle aja kunst renessansile mujal maailmas. Pompoosne, toretsev ja dekoratiivne stiil saabus barokiga.
Rootsi suurriigiaeg – 17. sajand ja 18. sajandi esimesed kümnendid – olid arhitektuuri kõrgaeg. Ehitati losse, nende hulgas ka Stockholmi loss, mõisaid ja kirikuid, mille rajamiseks kutsuti Rootsi kunstnikke välismaalt. Viimased õpetasid välja uue põlvkonna rootsi kunstnikke. Suurkujuks oli õukonnakunstnik David Klöcker Ehrenstrahl. Ta teenis portreteerjana – maalides ka loomi – Drottningholmi lossi õukonnas koos Johan Sylviusega. Maalijatest olid olulised nimed ka David von Krafft ja Michael Dahl. Erik Dahlberg kujutas suurriigiaegset ametlikku pilti Rootsist oma suurteoses "Suecia Antiqua et Hodierna" ('endine ja nüüdisaegne Rootsi', lad.k.).
Vabaduseaeg ja Gustavi-aeg tähistavad Rootsi ajaloos suurt kultuurilist hüpet. Rokokooajastu portreekunst tõi rootsi kunstnikele ülemaailmse tuntuse. Mitmeid kunstnikke kolis Rootsist mujale Euroopasse. Rokokoo parim esindaja oli Gustaf Lundberg. Lundberg maalis ülimalt elegantselt. Tema tehnika jäi kauaks rootsi portreekunsti mõjutama ning tema teosed on esindatud Louvre'is, Rootsi Rahvusmuuseumis ja Kunstiakadeemias. Prantsuse kunstnik Guillaume Thomas Taraval kutsuti Stockholmi lossi dekoraatoriks. Koos Carl Hårlemaniga pani ta aluse uuele lihtsamale stiilile. Juhtivaks stiilikunstnikuks sai Jean Eric Rehn, kes oli Hårlemani õpilane ning töötas kunstkäsitöölise, arhitekti ja joonestajana.
Alexander Roslin, kes võttis eeskuju Prantsusmaalt, maalis paljud tuntud portreed oma ajastu suurkujudest. Mõned Roslini portreedest kuuluvad perioodi enim reprodutseeritud maalide hulka. Suure tähtsusega oli ka Carl Gustaf Pilo, õukonnakunstnik Taanis. Pilo sai inspiratsiooni nii kunstnikelt Veneetsias kui ka hollandlaselt Rembrandt van Rijnilt. Hiljem naasis ta Rootsi ja maalis seal oma suurteose "Gustav III kroonimine Suurkirikus". Tuntud nimed olid veel Johan Pasch, Par Krafft, Peter Adolf Hall ning, vahest kuulsaim, Johan Tobias Sergel.
pisi|"Kurbits-maal", Winter Carl Hansson 1799 Aja jooksul, alates umbes 1770. aastast, asendus rokokoo gustaviaanliku stiiliga. Aastast 1785 peeti seda uusklassitsismi "rootsistatud" variandiks. Gustaviaanlikule perioodile olid iseloomulikud nii inglise kui ka prantsuse kunsti mõjud.
pisi|vasakul|Dala hobusest on saanud rootsi kunstkäsitöö ikoon Pärast Gustav III surma tabas rootsi kunsti stagnatsiooniperiood. Seevastu õitses lihtrahvakunst, eelkõige Dalarnas ja Hälsninglandis, "kurbitsmaalide" ja dala hobuste näol. Sellest kunstipuhangust sai inspiratsiooniallikas 19. sajandi kunstnikule Carl Larssonile. Kunstielus oli mõned kümnendid juhtiv uusklassitsism, eesotsas skulptor Bengt Fogelbergiga. Tema inspiratsiooniks oli taanlasest skulptor Bertel Thorvaldsen, ning ta lõi suurejoonelisi kujusid Põhjamaade jumalustest ja ajaloolistest isikutest.
Romantism
19. sajandi keskpaigast domineerisid mõnede kümnendite vältel rootsi kunstimaastikku loodusmaalid, eesotsas kunstniku Marcus Larsoniga. Kunstnikud Egron Lundgren ja Carl Fredrik Hill tõid endaga muudatusi maalikunsti. Hilli loetakse juhtivate rootsi maastikumaalijate hulka tänu teostele, mis peegeldasid tema isikupära ning tihti väljendasid segaseid ja tumedaid tundeid. Egron Lundberg arendas akvarellimaale, ta reisis palju ringi nii Euroopas kui ka Aasias ning maalis otsekui reportaaže nendest paikadest. Ka ajaloomaalid saavutasid suure tähtsuse, esindajatega nagu Carl Gustav Hellquist, Gustaf Cederström ja eriti August Malmström, kes lõi ajaloolisi ja natuurromantilisi maale ning illustreeris arvukalt jutustusi.
Naturalism ja impressionism
Ülemaailmsest perspektiivist oli Rootsis viljeldav kunst, vaatamata oma arengule, hääbumise teel kuni hilise 19. sajandini. Seejärel, aastast 1880 ja kahel järgmisel kümnendil, hakkasid rootsi kunstnikud taas tuntust koguma ka väljaspool oma riigi piire. pisi|Anders Zorn "En premiär" (1888) Selleaegsetest kunstnikest sai ilmselt suurima kuulsuse osaliseks maalija ja skulptor Anders Zorn, kes muuhulgas pälvis hiljem ka esipreemia 1889. aasta maailmanäitusel Pariisis. Zorn oli ennenägematult oskuslik õlimaalija oma väga täpse ent ometi vaba stiiliga, kus iga üksik pintslitõmme oli tervikteoses omal kohal. Anders Zorn maalis palju maastikumaale ja portreesid ning sai eriti tuntuks oma aktimaalidega. Zorni peetakse üheks tähtsaimaks Euroopa kunstnikuks hilisel 19. sajandil. Ta on portreteerinud ka oma kaasaegseid tähtsaid isikuid. Tema teosed on näiteks "Armastuse nümf" (1883), "Kesksuvetants" (1897) ja "President Grover Cleveland" (1899). Zorni teosed on tänapäeval esindatud muuhulgas Orsay muuseumis Pariisis ja Washingtonis Valges Majas ning tema looming kuulub kõige paremini väärtustatute hulka rootsi kunstis.
pisi|vasakul|Carl Larssoni "Ateljeeidüll" (1885) kujutab kunstniku enda naist ja tütart Sama põlvkonna teine suurkuju oli Carl Larsson, kes, nagu Zorngi, töötas Dalarnas ning oli üks rootslaste endi armastatumaid kunstnikke. Larsson maalis peamiselt akvarellmaale ning leidis oma motiivid igapäevaelust, kujutades tihti ka omaenda pereliikmeid ja nende kodu Sundbornis. Tema stiil on õhuline, valgusküllane ning maalides on näha pindade ja piirjoonte oskuslikku kokkumängu. Larssoni teoste hulgas on ka freskosid ja seinamaale, näiteks "Kesktalveohver" ja muud freskod, mis on näha Rahvusmuuseumis. Larsson sai väga kuulsaks Saksamaal seoses kunstiraamatuga, mis seal välja anti. Rahva hulgas saavutas suure populaarsuse ka Bruno Liljefors oma ülitäpselt loodust ja liikuvaid loomi kujutavate maalidega. pisi|vasakul|Richard Bergh "Lõpetatud seanss" (1884) Kaks stiililiselt võimekat maalikunstnikku olid ka Eugène Jansson ja Ernst Josephsson. Janssoni maalid, mis olid inspireeritud Vincent van Goghi teostest, seisnevad geomeetriliselt lihtsates suurtes vormides, idüllilistes Stockholmi-motiivides ja jõulistes mehefiguurides. Josephssoni teemad on varieeruvamad, ta on eelkõige tuntud meisterlike õlimaalide, eriti portreede poolest. Tema teosed inspireerisid hilisemat modernismi. Portreekunstiga tegelesid ka Richard Bergh ja Nils Kreuger. Tähenduslik areng kunstimaastikul toimus 1885. aastal tegevust alustanud kunstnikerühmitus Oponendid, kes soovisid uuendada rootsi maalikunsti ning koondasid mitmeid nimekaid kunstnikke. 1890. aastal lõid Bergh ja Kreuger koos Karl Nordströmiga nn Varbergi koolkonna, mille stiil võttis eeskujuks Paul Gauguini teosed ning vastandus realistlikule maastikumaalile. Eriti mõjutatud Prantsuse impressionistidest oli Nordström. Tema lähedane sõber oli kirjanik ja multitalent August Strindberg, kelle maalid olid sel perioodil küllaltki tähelepanuväärsed. Ühtlasi hakkasid kunstimaastikul nähtavale kohale tõusma naiskunstnikud, näiteks Eva Bonnier ja Hanna Pauli, kes lisaks muule olid mõjutatud Rembrandtist.
Modernism
Modernism saabus Rootsi kunstimaastikule rühmitusega "1909. aasta mehed" kuhu kuulusid peamiselt Rootsi Kunstnike Liidu kunstikoolist tulnud noormehed. Abstraktset kunsti esindasid eelkõige Hilma af Klint, Nils von Darel ja Gösta Adrian Nilsson. 1920. aastate teisest poolest iseloomustas rootsi kunsti mõne kümnendi vältel osaliselt sürrealism, esindajatega nagu Sven Jonson või Stellan Mörner, ning osaliselt ka ekspressionism, mille eestvedajateks olid Sven Erixson, Bror Hjorth, Ivan Ivarsson, Inge Schiöler jt. Üha rohkem arenes ka rangem ja formaalsem abstraktne minimalism, mida esindas näiteks Olle Bærtling. pisi|Carl Milles, "Pegasus"
Modernismiperioodi suuremate skulptorite hulka kuulusid Carl Eldh ja Carl Milles. Mõlemad kunstnikud olid erakordselt suure mõjuga edasisele rootsi kunstile ning on ühed tuntumad rootsi skulptorid läbi aegade. Nende kaasaegne oli iseõppinud puuskulptor Axel Petersson Döderhultarn.