cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vipsania Agrippina
Cornelius Nepos
Cornelius Nepos. Atticus 19.4. ''Nata est autem Attico neptis ex Agrippa, cui virginem filiam collocarat. Hanc Caesar vix anniculam Ti. Claudio Neroni, Drusilla nato, privigno suo, despondit; quae coniunctio necessitudinem eorum sanxit, familiaritatem reddidit frequentiorem.'' "Aga Atticusel sündis tütretütar Agrippalt, kellele ta oli tütre neiuna naiseks andnud. Tolle kihlas tseesar vaevalt aasta vanusena Tiberius Claudius Neroga, Drusilla pojaga, oma võõraspojaga; see hõimlus kinnitas nende lähedasi suhteid, tegi nende läbikäimise tihedamaks."
Velleius Paterculus
Velleius Paterculus. Historia Romana II, 96.1. Mors deinde Agrippae, qui novitatem suam multis rebus nobilitaverat atque in hoc perduxerat, ut et Neronis esset socer, cuiusque liberos nepotes suos divus Augustus praepositis Gai ac Lucii nominibus adoptaverat, admovit propius Neronem Caesari: quippe filia Iulia eius, quae fuerat Agrippae nupta, Neroni nupsit. "Seejärel suri Agrippa, kes oli oma uue inimese seisundit paljude tegudega õilistanud ning jõudnud selleni, et oli Nero [st Tiberiuse] äi ning tema lapsed, oma lapselapsed, oli jumalik Augustus eelistatud nimede Gaius ja Lucius all lapsendanud; see lähendas Nerot tseesarile: sest oma tütre Iulia, kes oli olnud Agrippa abikaasa, andis ta naiseks Nerole."
Tacitus
Tacitus. Annales I, 12.4. Nec ideo iram eius lenivit, pridem invisus, tamquam ducta in matrimonium Vipsania M. Agrippae filia, quae quondam Tiberii uxor filerat, plus quam civilia agitaret Pollionisque Asinii patris foreciam retineret. "Aga [Asinius Gallus] ei leevendanud sellega tema [Tiberiuse] viha, olles ammu vihatud, just nagu ta oleks pärast abiellumist Vipsaniaga, Marcus Agrippaga, taotlenud enamat kui kodanikule kohane ning säilitanud oma isa Asinius Pollio ülbuse."
III, 19.3. ''At Drusus urbe egressus repetendis auspiciis mox ovans introiit. Paucosque post dies Vipsania mater eius excessit, una omnium Agrippae liberorum miti obitu: nam ceteros manifestum ferro vel creditum est veneno aut fame extinctos.'' "Aga Drusus, kes oli linnast teele läinud, et asuda uuesti vägesid juhtima, sisenes varsti ovatsiooni korras. Ja mõne päeva pärast lahkus tema ema Vipsania, ainsana kõikidest Agrippa lastest rahulikult surres: nimelt teiste kohta on kas avalikult teada, et nad surid mõõga läbi, või arvatakse, et nad surid mürgi või nälja läbi."
Suetonius
Tiberius 7.2–3. ''Agrippinam, Marco Agrippa genitam, neptem Caecili Attici equitis R., ad quem sunt Ciceronis epistulae, duxit uxorem; sublatoque ex ea filio Druso, quanquam bene convenientem rursusque gravidam dimittere ac Iuliam Augusti filiam confestim coactus est ducere non sine magno angore animi, cum et Agrippinae consuetudine teneretur et Iuliae mores improbaret, ut quam sensisset sui quoque sub priore marito appetentem, quod sane etiam vulgo existimabatur. Sed Agrippinam et abegisse post divortium doluit et semel omnino ex occursu visam adeo contentis et umentibus13 oculis prosecutus est, ut custoditum sit ne umquam in conspectum ei posthac veniret.'' "[Tiberius] võttis naiseks Agrippina, Marcus Agrippa tütre, kelle vanaisa oli Caecilius Atticus, kellele Cicero kirju saatis; ja pärast seda, kui oli omaks tunnistanud tema poja Drususe, oli ta sunnitud end naisest lahutama, kuigi too oli väga sobiv ja teist korda rase, ning kohe abielluma Iuliaga, Augustuse tütrega mitte ilma suure ängistuseta, sest ta oli Agrippinaga armusuhtes ning ei kiitnud heaks Iulia kombeid, sest oli märganud, et too ihkas teda juba eelmise abikaasa ajal, nagu tegelikult üldiselt arvati. Kuid ka pärast lahutust oli ta kurb, et oli Agrippina ära ajanud, ning kui ta teda üldse ainult üks kord juhuslikult nägi, siis ta saatis teda nii pingsate ja pisarates silmadega, et hoolitseti selle eest, et ta pärast seda enam mitte kunagi tema silma alla ei satuks."
Nõrk tuul
Nõrk tuul meres|pisi Nõrk tuul on tuul, mille tugevus on 3 palli Beauforti skaala järgi ehk 3 bofoori. Tuule kiirus võib olla 7–10 sõlme ehk 8–12 mph ehk 12–19 km/h ehk 3,4–5,4 m/s.
Vipsania Agrippina
Seneca Vanem
Seneca Vanem. Rooma ajalugu XXI, 4
Cassius Dio
Cassius Dio. Rhōmaikē historia LIV 31.2, LVII 2.7; LVIII 3.1; LX 27.5
Nõrk tuul
Selle tugevusega tuule korral kerge lipp lehvib tuules, suits on peaaegu horisontaalne, puulehed ja väikesed oksad võnguvad. Meres või järves on tuntav lainetus (lainete kõrgus on 0,5–1 meeter (2–3,5 jalga), veepinnal tekivad klaasjad vahuharjad.
Satelliidifoto
pisi|Esimesed pildid kosmoses tehti 24. oktoobril 1946 USA raketilt [[V-2]] pisi|[[ESTCube-1 tehtud satelliidifotosid]] Satelliidifoto ehk satelliidipilt on foto Maast või mõnest teisest planeedist, mis on tehtud tehiskaaslaselt mingis elektromagnetilise kiirguse vahemikus. Tavaliselt nimetatakse satelliidifotoks Maa kaugseire käigus saadetud ja ümbertöötatud andmeid, mis on esitatud piltkujutistena, nt Google Earthi pildid.
Ajalugu
pisi|Esimene töötlemata pilt satelliidilt Explorer 6 kujutab Päikesest valgustatud ala Vaikse ookeani keskel ja sealset pilvkatet. Foto tehti 14. augustil 1959 umbes 27 000 km kõrgusel Maa pinnast. Sel ajal ületas satelliit Mehhikot
Esimesed pildid kosmoses tehti lendudel, kus kosmoselaev ei jäänud orbiidile tiirlema. USA-st kosmosesse saadetud rakett V-2, mis startis 24. oktoobril 1946, tegi ühe pildi iga 1,5 sekundi tagant. Kuni 105 km kõrguselt tehtuna olid need fotod tehtud viis korda kõrgemalt kui viimane rekord (22 km), mis oli pärit Explorer II õhupallimissioonilt 1935. aastal. Esimesed orbiidil pildistatud satelliidifotod Maast tehti 14. augustil 1959 USA satelliidilt Explorer 6. Esimesed satelliidifotod Kuust tehti tõenäoliselt 6. oktoobril 1959 Nõukogude satelliidilt Luna 3, mille missiooniks oli pildistada Kuu kaugemat poolt. Kuulus foto "Sinine marmorkuul" tehti kosmosest aastal 1972. Samuti 1972. aastal algatati Ameerika Ühendriikides Landsati programm, kõige ulatuslikum programm kosmosest Maa pildistamiseks. Landsat 7, kõige uuem Landsati satelliit, saadeti kosmosesse 1999. aastal. 1977. aastal võeti USA KH-11 satelliidisüsteemilt esimest korda vastu reaalajas satelliidifotosid.
Kasutusviisid
pisi|270px|Satelliidifotodest on võimalik toota tervet poolkera katvaid komposiitpilte pisi|270px|Võimalik on kaardistada väiksemaid Maa piirkondi, siin on näiteks pilt [[Alam-Pedja looduskaitsealast]]
Satelliidifotodel on palju rakendusi meteoroloogias, põllumajanduses, geoloogias, metsanduses, elurikkuse ehk loodusliku mitmekesisuse säilitamises, regionaalplaneerimises, hariduses, luures ja sõjanduses. Fotod võivad olla tehtud nähtava valguse värvides või muudes spektripiirkondades. Kõrguskaardid on harilikult tehtud radaripiltidest. Satelliidifotode tõlgendamine ja analüüs viiakse läbi eraldi kaugseiretarkvara kasutades. USA valitsus ja selle alltöövõtjad olid ühed esimestest, kes satelliidifotosid töötlesid. Näiteks ESL Incorporation töötas välja ühe varasema kahemõõtmelise digitaalsel pilditöötlusel tarvitatava Fourier’ teisenduse, et seda kasutada NASA fotodel ja riikliku julgeolekuga seotud rakendustes. Satelliidifotod on samuti kasutusel seismoloogias ja okeanograafias, kus uuritakse maavärinate, vulkaanide ja tsunamite tõttu piltidel esinevaid muutusi (varasemast erinevaid värve) ning järeldatakse nende põhjal, millised on muutused pinnavormides, veesügavuses ja merepõhjas.
Lahutusvõime ja andmed
Kaugseires kasutatavate satelliidifotode puhul räägitakse nelja tüüpi lahutusvõimest: ruumilisest, spektraalsest, ajalisest ja radiomeetrilisest. J. B. Campbell defineeris need 2002. aastal järgmiselt: Radiomeetriline lahutus viitab anduri tegelikule bitisügavusele (bit depth) ehk hallskaala toonide arvule ning on harilikult kas 8 bitti (256 tooni), 11 bitti (2048 tooni), 12 bitti (4096 tooni) või 16 bitti (65 536 tooni). Geomeetriline lahutus viitab satelliidi pildisensori võimele pildistada mingit osa Maa pinnast üheainsa piksli sees ning seda väljendatakse harilikult eraldusvõimena ehk GSD-na (Ground Sample Distance). Eraldusvõime arvestab kõik optilise müra ja süsteemimüra allikad ning sellest on kasu võrdlemisel, kui hästi mingi pildisensor objekti maapinnal ühe piksli piires "näeb". Näiteks Landsati GSD on ~30 m, mis tähendab, et vähim pindalaüksus, mis moodustab ühe piksli, on ~30×30 m. Uusima kommertssatelliidi (GeoEye 1) GSD on 0,41 m (USA valitsuse tsiviilpiltidele kehtestatud piirangute tõttu efektiivselt 0,5 m).
Satelliidifotode lahutus varieerub sõltuvalt pildistamiseks kasutatavast instrumendist ja satelliidi orbiidi kõrgusest. Näiteks Landsati arhiiv sisaldab kogu planeedist lühikeste intervallide tagant pildistatud fotomaterjali 30-meetrist lahutust, kuid enamikku sellest pole toorandmetest edasi töödeldud. Landsat 7 keskmine kordusperiood on 16 päeva. Paljude väiksemate maa-alade jaoks on olemas pildimaterjal lahutusvõimega kuni 41 cm.
Satelliidifotosid täiendatakse mõnikord aerofotodega, millel on suurem lahutusvõime, kuid mille hind ruutmeetri kohta on kõrgem. Satelliidifotosid saab geoinfosüsteemides (GIS) kombineerida nii vektor- kui ka rasterandmetega eeldusel, et fotosid on ruumiliselt korrigeeritud, nii et need ühilduksid korralikult teiste andmekomplektidega.
GeoEye
GeoEye programmi GeoEye-1 satelliit saadeti kosmosesse 6. septembril 2008. GeoEye-1 satelliidil on äriotstarbel kasutatavatest pildistamissüsteemidest kõige suurem lahutusvõime ning sellega saab teha nii pankromaatilisi kui ka mustvalgeid pilte lahutusega 0,41 m. Multispektraalseid või värvipilte teeb see 1,65-meetrise lahutusega, kusjuures see näitaja on kaks korda parem kui olemasolevatel neljarealistel mitmeastmelise pildistamisvõimega kommertssatelliitidel. Kuigi satelliit saab teha pilte 0,41-meetrise lahutusega, nõuab USA valitsuse väljastatud tegevusluba GeoEyelt, et kõigile klientidele, kes pole USA valitsuselt eraldi luba saanud, tuleb pildid töödelda 0,5-meetrise lahutuse peale.
DigitalGlobe
Enne GeoEye-1 kosmosesse lennutamist pakkus maailma parima lahutusvõimega satelliidifotosid (ainult pankromaatilisi) äriotstarbelisse kasutusse DigitalGlobe’i programmi WorldWiew-1 satelliit. WorldWiew-1 pankromaatiliste piltide 0,5-meetrine lahutus laseb satelliidil eristada maapinnal objekte, mis asetsevad vähemalt 50 cm lahus. Sarnaselt pakub DigitalGlobe’i QuickBird satelliit 0,6-meetrise lahutusvõime (nadiiris) multispektraalseid pilte.
Spot Image
Kolm Spoti satelliiti orbiidil (Spot 2, 4 ja 5) teevad pilte laia valiku lahutusvõimega – alates 2,5 meetrist kuni 1 km-ni. Firma Spot Image vahendab ka erineva lahutusvõimega andmeid teistelt optilistelt satelliitidelt, milleks on konkreetselt Formosat-2 (Taiwan) ja Kompsat-2 (Lõuna-Korea), ning radarisatelliitidelt (TerraSar-X, ERS, Envisat, Radarsat). Spot Image’ist saab tulevikus ka väga suure lahutusvõimega Pleiadese satelliitide andmete (lahutusvõimega 0,5 meetrit) ainulevitaja. Esimese satelliidi kosmosesse saatmine on planeeritud 2011. aasta lõppu. Firma pakub ka infrastruktuure piltide vastuvõtmiseks ja töötlemiseks ning satelliidifotode vääristuse lisateenuseid.
RapidEye
RapidEye viis satelliiti, mis saadeti kosmosesse augustis 2008, kannavad identseid multispektraalseid andureid, mis on ühtmoodi kalibreeritud. Seega on ühelt satelliidilt tehtud foto võrdväärne millisega tahes ülejäänud neljast satelliidist, lubades koguda suure hulga andmeid (4 miljonit km² päevas) ja igapäevaseid pilte samast alast. Kõik satelliidid liiguvad 630 km kõrgusel orbiidil ning nende toodetavate fotode piksli suurus on 5 meetrit. RapidEye satelliidifotod on eriti sobivad põllumajanduse, keskkonnaseire, kartograafia ja katastroofihinnangutega tegelemisel. Lisaks pildimaterjali pakkumisele konsulteerib firma klientidega, et luua teenuseid ja lahendusi fotode analüüsimiseks.
ImageSat International
EROS (Earth Resource Observation Satellites) satelliidid on kerged madalal Maa orbiidil tiirlevad kõrglahutusega satelliidid, mis disainiti pidades silmas kiiret manööverdamisvõimet pildistatavate sihtmärkide vahel. Kommertslike kõrglahutuslike satelliitide turul on EROS kõige väiksem väga suure lahutusvõimega satelliit; see liigub väga kergesti ja annab seega häid tulemusi. Satelliidid on paigutatud positsioonidele ringikujulisel päikesesünkroonsel lähispolaarorbiidil kõrgusel 510 km (+/- 40 km). EROS-e satelliitidelt tehtud fotod on peamiselt kasutusel luures, riikliku julgeoleku ja rahvuslike huvide toetamisel, kuid neid tarvitatakse ka tsiviillahendustes, muu hulgas kaardistamiseks, piiride kontrolliks, infrastruktuuri planeerimiseks, põllumajandusega seotud vaatlusteks, keskkonnaseireks, katastroofihinnanguteks, koolitusteks, simulatsioonideks jne.
EROS A – kõrglahutusega satelliit, pankromaatiline lahutusvõime 1,9–1,2 m, saadeti kosmosesse 5. detsembril 2000.
EROS B – väga suure lahutusvõimega satelliitide teine põlvkond, pankromaatiline lahutusvõimega 70 cm, saadeti kosmosesse 25. aprillil 2006.
Puudused
pisi|Eesti satelliidifotol (aprill 2004) Kuna Maa pinna kogupindala on niivõrd suur ja ka satelliidifotode lahutusvõime küllaltki suur, on satelliitide andmebaasid tohutu suured ning piltide töötlemine (toorandmetest kasulike piltide loomine) nõuab rohkelt aega. Sõltuvalt kasutatavast andurist võivad fotode kvaliteeti mõjutada ilmastikutingimused: muu hulgas on keeruline muretseda pilte tihtiesineva pilvkattega piirkondadest, näiteks mäetippudest.
Kommertslikud satelliidifirmad ei muuda oma fotomaterjali avalikult kättesaadavaks ning ei müü satelliidifotosid; selle asemel tuleb nende materjali kasutamiseks muretseda litsents. Seega on võimalused kommertssatelliitide pildimaterjalist seaduslikult edasisi tooteid luua minimeeritud.
Inimesed, kes ei soovi, et nende valdusi ülalt võiks jälgida, on välja toonud privaatsusega seotud probleeme. Google Maps vastab sellistele muredele oma KKK-jaotises järgmise väitega: "Me mõistame teie privaatsusmuret ... Pildid, mis on nähtaval Google Mapsi keskkonnas, ei erine millegi poolest vaatepildist, mida võib näha igaüks mingist kindlast kohast üle lennates või mööda sõites."
Liikuvad pildid
2005. aastal kuulutas Austraalia firma AstroVision välja plaani saata kosmosesse esimene kommertslik geostatsionaarne satelliit Aasia ja Vaikse ookeani piirkonnas. Kavas oli pakkuda reaalajas otseandmeid satelliidilt lahutusvõimega kuni 250 m üle kogu Aasia ja Vaikse ookeani piirkonna, Indiast Hawaiini ja Jaapanist Austraaliani. Neid võimalusi kavatseti pakkuda 3G-telefonide vahendusel, tasulises televisioonis ilmakanalina ning äriühingute ja valitsuste kasutusse.
Turu reageering AstroVisioni kontseptsioonile jäi aga leigeks: välja toodud võimalused pakkusid potentsiaalsetele klientidele huvi, kuid nad ei soovinud (või valitsuste puhul üldiselt ei suutnud) allkirjastada lepinguid finantseerimaks teenust, mis ei jõuaks kohale enne 3–4 aasta möödumist (nii kaua kuluks aega satelliidi ehitamiseks ja kosmosesse saatmiseks). AstroVision jäi rahalisse kitsikusse ning 2006. aastal oldi sunnitud programm lõpetama.
Alberto Acosta
Alberto Federico Acosta Tabizzi (sündinud 23. augustil 1966 Arocenas) on Argentina endine jalgpallur, ründaja.
Koondisekarjäär
Argentina jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1992–1995 19 mängu ja lõi 3 väravat.
Ümaralehine kaksikhammas
Ümaralehine kaksikhammas (Dicranum leioneuron) kaksikhambaliste sugukonda kuuluv sammaltaim.
Ümarlehine kaksikhammas on kollakas- või helerohelise kuni 10 cm kõrguse muruna kasvav sammal. Varred on lihtsad, alusel vähese punakaspruuni risoidvildiga. Lehed munaja või ovaalse kujuga, nii kuivalt kui ka märjalt püstised, tömbi tipuga.
Vegetatiivne paljunemine toimub varte tippudes kasvavate flagellide abil.
Eesti Punase nimestiku andmetel ohulähedases (7) kategoorias. Ohuteguriteks on märgitud soode kuivendamine ja turba kaevandamine.
Victoria ajastu
260px|pisi|[[François Flamengi maal kujutab kuningannat ja keisrinnat Victoriat pidustustel Briti impeeriumi keskuses Londonis koos oma poja Edwardiga, pojapoegade George'iga ja Albert Victoriga ning tütre väimehe Nikolai II-ga]] Victoria ajastu (inglise keeles Victorian era) Suurbritannia ajaloos oli ‎Suurbritannia ja Iirimaa Ühendkuningriigi kuninganna ja 1876. aastast Briti India keisrinna Victoria valitsusaeg, mis kestis 20. juunist 1837 kuni tema surmani 22. jaanuaril 1901.
Victoria valitsusaeg oli Briti rahva jaoks pikk õitsenguaeg, seda nii Briti impeeriumist laekuva tulu kui ka kodumaiste tööstuslike uuenduste tagajärjel. Mõned ajaloolased peavad ajastu alguseks, mis seostub mitmesuguste ühiskondlike seisukohtade ja poliitiliste mängudega, reformiseaduse (Reform Act) vastuvõtmist 1832. See juhtus viis aastat enne Victoria aujärge.
Eksperimentaalpsühholoogia
Eksperimentaalpsühholoogia on psühholoogiline uurimistöö (käitumise ja selle aluseks olevate protsesside uurimine), milles kasutatakse eksperimente. Katsealused võivad olla nii inimesed kui ka loomad. Eksperimentaalselt uuritakse psühholoogias muu hulgas aistinguid ja taju, mälu, tunnetust, õppimist, motivatsiooni, emotsioone, arengut ja sotsiaalpsühholoogilisi nähtusi ning nende neuraalset alust.
Victoria ajastu
Sageli iseloomustatakse seda ajastut kui pikka rahuaega, mida tuntakse ka Pax Britannica nime all, ehkki iga aasta vältel sellest pikast perioodist oli Suurbritannia tegelikult sõjas. Suurbritanniat valitsesid aristokraatide oligarhia ning mõisnikest perekonnad. Riigi stabiilsus olenes õiguskorra ja kiriku ühisvõimu toimimisest, kahe parlamendikoja tööst, armee ja laevastiku tõhususest ning tasakaalustatud kaubandusest. Samas toimus selle aja vältel majanduslik, koloniaalne ja tööstuslik konsolideerumine. Sellest hoolimata iseloomustas Inglismaad suur sotsiaalne õiglusetus, lokkav vaesus, kitsarinnalisus ja haigustest kubisevad ülerahvastatud tööstuslinnad. 19. sajandi lõpupoole viis uusimperialistlik poliitika koloniaalkonfliktide kasvuni, millest lõpuks said alguse Inglise-Sansibari sõda ning Buuri sõda. Kodumaal oli riigi poliitika üha liberaalsem, liikudes järkjärgulise poliitilise reformi ning hääleõiguse laiendamise poole.
Eksperimentaalpsühholoogia
Charles Bell
Charles Bell oli briti arst, kelle peamine panus teadusse oli seotud närviuuringutega. Ta kirjutas brošüüri jäneste peal tehtud uuringutest. Neist uuringutest järeldas ta, et sensoorsed närvid sisenevad selgmistesse (dorsaalsetesse) selgroo närvidesse ning motoorsed närvid väljuvad selgroo kõhtmistest (ventraalsetest) juurtest. 11 aastat hiljem avaldas sama avastuse prantsuse füsioloog, Francois Magendie, olemata teadlik Belli uuringutest. Kuna Bell ei avaldanud oma uurimistööd, nimetati see avastus Belli-Magendie seaduseks. Belli avastus kummutas arvamuse, et närvid edastavad vibratsioone või vaime.
Victoria ajastu
Inglismaa elanikkond kasvas valitsusaja lõpuks pea kaks korda: 16,8 miljonilt (1851) kuni 30,5 miljonini. Ka Šotimaa rahvastik kasvas järsult: 2,8 miljonilt (1851) kuni 4,4 miljonini. Iirimaa rahvaarv seevastu langes ligi kaks korda: 8,2 miljonilt (1841) kuni 4,5 miljonini. Samal ajal lahkus Ühendkuningriigist umbkaudu 15 miljonit emigranti, asudes peamiselt USA-sse, Kanadasse ja Austraaliasse.
Eksperimentaalpsühholoogia
Ernst Heinrich Weber
Weber oli saksa arst, keda nimetatakse üheks eksperimentaalse psühholoogia loojaks. Tema peamised huvid olid puudutuse aisting ja kinesteesia. Olulise panusena sellesse teadusvaldkonda tuli ta välja teooriaga, et sensoorsete erinevuste otsustused on relatiivsed, mitte absoluutsed. Säärane relatiivsus väljendub Weberi seaduses, mis väidab, et vaevumärgatav erinevus (just-noticeable difference, jnd) on pideva stiimuli tasandi konstantne osa. Weberi seadus on määratud valemi kujul järgmiselt:
Victoria ajastu
Victoria valitses 63 aastat ja 216 päeva, mis oli Suurbritannia ja Inglismaa ajaloo pikim valitsusaeg kuni 9. septembrini 2015. aastal, mil kuninganna Elizabeth II selle rekordi ületas.
Victoria oli pea kõigi tänaste Euroopa monarhlike suguliinide ühine esiema, sellepärast nimetati teda vahel "Euroopa Emaks".
Eksperimentaalpsühholoogia
Ernst Heinrich Weber
Δ I / I = k
Westmorelandi maakond (Virginia)
thumb|Westmorelandi maakonna kohtumaja Montrossis
Eksperimentaalpsühholoogia
Ernst Heinrich Weber
kus I tähistab stimulatsiooni algset intensiivsust, Δ I on lisa, mis on tarvilik erinevuse tajumiseks (jnd) ja k on konstant. Seega, et k püsiks konstantsena, peab Δ I tõusma, kui I suureneb. Weberi seadust peetakse esimeseks kvantitatiivseks seaduseks psühholoogias.
Westmorelandi maakond (Virginia)
Westmorelandi maakond (Westmoreland County) on maakond USA-s Virginia osariigis.
Eksperimentaalpsühholoogia
Gustav Fechner
Fechneri 1860. aastal avaldatud tööd "Elemente der Psychophysic" peetakse üheks esimeseks eksperimentaalpsühholoogiliseks tööks. Mõned ajaloolased nimetavad just selle töö avaldamist eksperimentaalpsühholoogia alguseks. Fechner oli see, kes taipas Weberi uurimistöö olulisust psühholoogiale. Fechner oli sügavalt huvitatud keha-vaimu suhte teaduslikust uurimisest, mis sai tuntuks psühhofüüsika näol. Fechneri uurimistöö tugines suuresti psühhofüüsiliste lävede ja vaevumärgatavate erinevuste mõõtmisele. Ta leiutas psühhofüüsikalise piirmäärade, konstantse stiimuli ja kohandamise meetodi, mis on siiani kasutusel.
Cantigas de Santa Maria
pisi|Käsikirja E illustratsioon: muusikud mängimas vihuela de arco 't ja vihuela de péñola 't pisi|Rataslüüramängijad käsikirja E illustratsioonil pisi|Jõululaul "Pois que dos Reys Nostro Sennor" Toledo käsikirjas pisi|Käsikirja T (Códice Rico) narratiivne illustratsioon pisi|12 miniatuuriga illustratsioon käsikirjas T, foto faksiimileväljaandest pisi|Käsikiri F teksti, illustratsiooni ja tühjade noodijoontega "Cantigas de Santa Maria" (galeegi: [kanˈtiɣa̝s ðe̝ ˈsanta̝ maˈɾi.a̝],, 'Laulud neitsi Maarjale') on 13. sajandist pärinev laulukogumik. Selles on 420 cantiga 't koos nootidega, kirjutatud keskaegses galeegi keeles Kastiilia kuninga Alfonso X Targa (Alfonso el Sabio) valitsusajal 1221–1284 ja autorsus ongi sageli talle omistatud.
Westmorelandi maakond (Virginia)
Maakonna halduskeskus on Montross.
Eksperimentaalpsühholoogia
Wilhelm Wundt
Eksperimentaalpsühholoogia kerkis modernse akadeemilise distsipliinina 19. sajandil, kui Wilhelm Wundt võttis valdkonnas kasutusele matemaatilise ja eksperimentaalse lähenemise; eksperimentaalse introspektsiooni. Wundt rajas esimese psühholoogia labori Leipzigis Saksamaal.
Westmorelandi maakond (Virginia)
Maakonna pindala on 655 km². Veepindala on 60 km².
Eksperimentaalpsühholoogia
Oswald Külpe
Oswald Külpe on Saksamaa Würzburgi koolkonna peamine asutaja. Ta oli kaksteist aastat Wilhelm Wundti õpilane. Erinevalt Wundtist uskus Külpe, et eksperimentide abil on võimalik testida kõrgema tasandi vaimseid protsesse. 1883. aastal kirjutas ta teose "Grundriss der Psychologie", mis sisaldas rangeid faktiteadmisi, kuid vähe mõtteid. Mõtete vähesus tema töös oli Würtzburgi koolkonna puhul ebatavaline, kuna nad panid suurt rõhku vaimsele seisundile ja mõttekäigule. Külpe lõpetas Tartu Ülikooli.
Cantigas de Santa Maria
See on üks suuremaid ühehäälsete laulude kogumikke keskajast, iga laul kõneleb neitsi Maarjast ja iga kümnes laul on hümn (cantiga de loor). Kogumik on oluline allikas keskaja kirjanduse ja keskaja muusika uurijatele, samuti kultuurikontaktide kohta keskaegse Pürenee poolsaare mitmekultuurilises ühiskonnas.
Westmorelandi maakond (Virginia)
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 17 454. Aastal 2000 oli elanike arv 16 718.
Eksperimentaalpsühholoogia
Würzburgi koolkond
Würzburgi koolkonna töö oli eksperimentaalpsühholoogia arengu verstapostiks. Koolkonna rajas grupp psühholooge Oswald Külpe juhtimisel ning see pakkus alternatiivi Edward Titcheneri ja Wilhelm Wundti strukturalismile. Peamiselt keskenduti vaimsetele operatsioonidele nagu vaimne seisund (mental set) ja kujundita mõttekäik (imageless thought). Vaimne seisund mõjutab ilma inimese teadvuseta tema taju ja probleemilahendust; seda on võimalik käivitada juhiste või kogemuste abil. Sarnaselt, nagu arvas Külpe, koosnevad kujundita mõtted puhastest vaimsetest aktidest, mis ei sisalda vaimseid kujutisi. Würtzburgi koolkonna töö mõjutas hiljem paljusid geštaltpsühholooge, sealhulgas Max Wertheimerit.
George Trumbull Ladd
Ameerika Ühendriikidele tutvustas eksperimentaalpsühholoogiat George Trumbull Ladd, kes asutas 1879. aastal Yale'i Ülikooli psühholoogia labori. 1887 avaldas Ladd esimese ameerika õpiku, "Elements of Physiological Psychology", mis käsitles põhjalikult eksperimentaalpsühholoogiat. Laddi labori asutamise ning õpiku avaldamise vahelisel ajal nihkus Ameerika Ühendriikide eksperimentaalpsühholoogia keskus Johns Hopkinsi Ülikooli, kus George Hall ja Charles Sanders Peirce laiendasid ja täiendasid Wundti tööd.
Charles Sanders Peirce
Koos oma tudengi Joseph Jastrowiga jaotas Peirce vabatahtlikke juhuslikult korduvmõõtmiste disainiga pimeeksperimenti, mõõtmaks nende võimekust raskuste eristamisel. Peirce'i eksperiment inspireeris teisi uurijaid psühholoogias ja haridusvaldkonnas, millest arenes randomiseeritud eksperimentide traditsioon laborites ning hakati kirjutama spetsialiseeritud õpikuid 1800ndatel. Peirce-Jastrow' eksperimendid viidi läbi osana Peirce'i pragmaatilisest programmist mõistmaks inimese taju; veel keskenduti ka valgustajule jne. Sellal, kui Peirce tegi edusamme eksperimentaalpsühholoogias ja psühhofüüsikas, arendas ta ka statistilise interferentsi teooriat. Randomiseeritud eksperimentide leiutamise au kuulub nii Peirce'ile kui eksperimentaalpsühholoogidele aastakümneid enne Neymani ja Fisheri uuendusi agrikultuuris.
Peirce'i pragmaatiline filosoofia sisaldas ka laialdast teooriat vaimsete representatsioonide ja kognitsiooni kohta, mida ta uuris semiootika nimetuse all. Peirce'i tudeng, Joseph Jastrow, jätkas randomiseeritud eksperimentide läbiviimist oma väljapaistva karjääri jooksul, millest suurt osa tunti hiljem kognitiivse psühholoogia nime all. Huvi Peirce'i töö vastu kognitiivses psühholoogias on taaselustunud. Teine Peirce'i tudeng, John Dewey, uuris katsetega inimese kognitsiooni, eriti koolides, osana tema "eksperimentaalsest loogikast" ja "avalikust filosoofiast".
20. sajand
Väljendi "eksperimentaalpsühholoogia" tähendus nihkus 20. sajandi lõpul, kuna psühholoogia kui distsipliin laienes ja selle alldistsipliinide arv suurenes. Eksperimentaalpsühholoogid kasutavad paljusid meetodeid ega piira end rangelt eksperimentaalse lähenemisega, osaliselt, kuna teaduse filosoofia areng on mõjutanud eksperimenteerimise eksklusiivset prestiiži. Seevastu kasutatakse eksperimentaalseid meetodeid nüüd laialdaselt sellistes harudes nagu arengu- ja sotsiaalpsühholoogia, mida varem ei peetud eksperimentaalpsühholoogia osaks. Eksperimentaalpsühholoogia kui väljend on jätkuvalt siiski kasutusel kõrgelt hinnatud ja prestiižikates akadeemilistes kogukondades, teadusartiklites ja psühholoogiaalastes ülikoolikursustes.
Valdkonnad, kus kasutatakse eksperimentaalset meetodit
Eksperimentaalsete meetodite kasutuselevõtt oli ilmselt üks peamisi omadusi, mis eristas psühholoogiat 19. sajandi lõpul filosoofiast. Sellest ajast saadik on eksperimendid olnud lahutamatu osa enamikust psühholoogilisest uurimistööst. Järgnevalt on välja toodud mõned suuremad valdkonnad, kus eksperimentaalseid meetodeid kasutatakse.
Kognitiivne psühholoogia
Peamised teemad, mida kognitiivsed psühholoogid uurivad, on mälu, õppimine, probleemilahendus ja tähelepanu. Enamik kognitiivseid eksperimente viiakse läbi sotsiaalse keskkonna asemel laboritingimustes selleks, et saavutada maksimaalne kontroll eksperimentaalsete muutujate üle ning minimeerida kõrvaliste ebaoluliste sündmuste segavat mõju. Kasutatakse paljusid meetodeid. Nii näiteks võivad eksperimentaatorid lisaks käitumise uurimisele kasutada fMRI-d või PET-i, et uurida, millised ajupiirkonnad on kognitiivse töötluse ajal aktiivsed.
Tunnetus ja taju
Siin valdkonnas uuritakse peamiselt keha viit meelt: nägemine, kuulmine, lõhnataju, maitse ja puudutus. Eksperimentaator võib olla huvitatud näiteks sellest, kuidas värv mõjutab inimesi või missugused lõhnad on inimestele meeldivad. Neile küsimustele vastamiseks kasutatakse erinevaid meetodeid, mis lubavad eksperimentaatoril salvestada andmeid ning laiendada tunnetuse- ja tajualaseid teadmisi.
Käitumuslik psühholoogia
Käitumusliku psühholoogia uuringuid on tehtud rohkesti ja tehakse ka tänapäeval. Teiste hulgas on populaarseimate käitumusliku psühholoogia eksperimentide väljatöötajad näiteks John B. Watson, Burrhus F. Skinner ja Ivan Pavlov. Pavlov uuris eksperimentaalsete meetodite abil koerte seedesüsteemi, mis viis klassikalise tingimise avastuseni. Watson kasutas eksperimentaalseid meetodeid Väikese Alberti katsetes. Skinner leiutas operantse tingimise kambri esialgu uurimaks rottide ja hiljem tuvide käitumist, varieerides nende sarrustamist. Säärased eksperimendid aitasid kaasa käitumisealasele teadusele, jõudmaks selleni, mis ta on tänapäeval.
Sotsiaalpsühholoogia
Sotsiaalpsühholoogia kasutab tihti eksperimentaalset meetodit, et mõista inimeste sotsiaalset suhtlust. Sotsiaalpsühholoogias viiakse eksperimente läbi nii laboris kui ka loomulikus keskkonnas. Ilmselt üks kuulsamaid sotsiaalpsühholoogiaeksperimente on Stanfordi vanglaeksperiment, mille tegi 1971. aastal läbi Philip Zimbardo, kuigi selle eksperimendi ekstreemsus pole üldisele suundusele kohane. Teine märkimisväärne uurimus on Stanley Milgrami kuulekuse katse, mida teatakse tihti Milgrami eksperimendi nime all.
Eksperimentaalpsühholoogia areng Eestis
Võib väita, et Tartu Ülikoolil on olnud väga oluline roll eksperimentaalpsühholoogia tekkeloos ja edasises arengus. Tartu Ülikooli esimene rektor Georg Friedrich Parrot (1767–1852) suutis üsna täpsete katsetega kindlaks määrata, kui kaua kestab nägemismulje pärast seda, kui stiimuli füüsiline toime silmale on lakanud. Alfred Wilhelm Volkmann (1800–1877), kes 1837. aastal valiti Tartu Ülikooli füsioloogiaprofessoriks ja hiljem ka rektoriks tõestas, et konna uitnärv ei kanna edasi mitte üksnes erutust, vaid ka füsioloogilist aktiivsust pärssivat toimet, millega ta avastas pidurduse põhimõtte närvisüsteemis. Lisaks tegi ta kindlaks, et Weberi seadus kehtib ka nägemises. Neid tulemusi analüüsis ka G. Th. Fechner oma raamatus "Elemente der Psychophysik" (1860), mida peetakse üheks kaasaegse psühholoogia nurgakiviks. Edwin Boring, kõrgelt hinnatud teose "Eksperimentaalpsühholoogia ajalugu" autor, kirjutab, et Volkmann andis väga suure panuse eksperimentaalpsühholoogia tekkimiseks 1879. aastal.
1886. aastal sai Wilhelm Wundti õpilasest Emil Kraepelinist (1856–1926) Tartu Ülikooli korraline professor ning sellega kaasnes hindamatu panus eksperimentaalpsühholoogia arengusse. Tegemist on mehega, kes rajas kaasaegse psühhiaatria ja tänapäevani püsima jäänud vaimuhaiguste klassifikatsiooni. Eksperimentaalpsühholoogia seisukohast on oluline eelkõige aga see, et vaid kaheksa aastat pärast esimese psühholoogialaboratooriumi loomist Leipzigis rajas ta sarnase eksperimentaalpsühholoogia labori Tartusse, kus ta hakkas tegema psühholoogiakatseid. Tartus uuris ta taju, väsimust, und, sõnaassotsiatsioone ja farmakonide mõju psüühikale. Kraepelin sai Leipzigis Wundti juhendamisel hea ettevalmistuse eksperimentaalpsühholoogias ja säilitas ka hiljem selle vastu huvi ning tegeles sellega. Kraepelin õpetas Tartus kursust "Eksperimentaalpsühholoogia valitud peatükke" ja korraldas psühholoogiakollokviume. Kraepelini huvi eksperimentaalpsühholoogia probleemide vastu leidis oma väljenduse ka selles, et mitmed tema juhendamisel valminud meditsiinialased väitekirjad käsitlesid puhtalt psühholoogilisi probleeme. Pärast Emil Kraepelini lahkumist Tartust jätkas psühholoogia alal eksperimentaalset suunda teine Wundti õpilane füsioloog Vladimir Tšiž, kes tegi seda tööd kuni 1918. aastani.
20. sajandil hoolitses eksperimentaalpsühholoogia edasise hea käekäigu eest Konstantin Ramul, kes oli psühholoogia erakorraline professor aastatel 1928–1939, korraline professor 1939–1965, professor-konsultant 1965. aastast kuni surmani 1975. Aastal 1922 asutas ta eksperimentaalse psühholoogia ja pedagoogika laboratooriumi, mida juhendas aastani 1966. Professor Jüri Allik leiab, et "Pole mingit kahtlust, et teadusliku psühholoogilise mõtte püsivus Eestis võlgneb tänu Ramulile. Tema põhimõtteline hoiak, mis on psühholoogia ja milliseid uurimisvahendeid teadusliku tõe selgitamiseks on võimalik kasutada, määrasid paljudeks aastateks selle, kuidas psühholoogiat Eestis õpetati ja praktiseeriti...Kuigi Ramul ise ei viinud teadaolevalt läbi ühtegi originaalset eksperimenti, olid tema enda ja hiljem tema õpilaste loengud, praktikumid ja kirjatööd need, mis igale järgnevale põlvkonnale Eesti psühholoogidest sisendasid, et ilma katselise aluseta ja uurimismeetodite valdamiseta pole võimalik saavutada tõsikindlat teadmist inimese hingest. Ilma selle taustata poleks olnud mõeldav, et umbes 30 aastat tagasi murdis Eesti psühholoogia ennast läbi rahvusvahelistesse ajakirjadesse ja muutus maailmapsühholoogia üheks osaks".
Tänapäeval toimub Tartu Ülikooli psühholoogia instituudi eksperimentaalpsühholoogia osakonnas väga aktiivne teadustöö ja mitmed osakonna uurimisteemad ja uurimisrühmad on maailma teaduse kõige teravamal eesliinil. Kaks osakonna liiget, professorid Risto Näätänen ja Jüri Allik, kuuluvad viimasel kümnendil ilmunud tööde viidatavuse poolest maailma tipmise 1% hulka. Osakonna orgaaniliseks osaks on professor Talis Bachmanni tähelepanu ja teadvuse probleeme uuriv laboratoorium Tallinnas. Ka nooremad uurijad on oma projektidega märkimisväärset edu saavutanud. Investeeringud alusvarasse lubavad uurimustes kasutada paljusid tänapäevaseid uurimistehnikaid, nagu silmaseire, keeruliste kujundite visuaalselt esitamine, elektro­entsefalograafia (EEG), aju metabolismi registreerimine (fNIRS), aju magnetiga mõjutamine (TMS) jne. Tänapäevane eksperimentaalpsühholoogia labor on välja kasvanud Tartu Ülikoolis aastakümnete jooksul tehtud nägemispsühholoogia alasest teadustööst. Tänapäevaks on uurimishuvid laienenud ning lisaks nägemistajule ja psühhofüüsikale tegeldakse afektiivse ja sotsiaalse neuroteadusega, kuulmistaju (sh keele ja kõne töötluse), impulsiivsuse, töömälu, tähelepanu, toidumotivatsiooni, ajataju, sooritust mõjutava väsimuse ja paljude teiste teemade uurimisega, mis kuuluvad laiemalt kognitiivse psühholoogia ja neuroteaduse alla.
Cantigas de Santa Maria
"Cantigas de Santa Maria" on säilinud neljas käsikirjalises raamatus. Kaks neist asub El Escorialis, üks rahvusraamatukogus Madridis ja üks Firenzes.
Tekstid
Cantiga 'd on kirjutatud keskaegses galeegi keele variandis, kasutades Galicias levinud kirjapilti. See võis olla nii sellepärast, et galeegi keel oli tavapärane lüürilise luule keel Kastiilias sel ajal ja samuti sellepärast, et Alfonso X oli suure osa oma noorusest veetnud Galicias ning võis seda keelt vabalt vallata.
Laule on kokku 420, millest 356 on jutustavad lood Maarja imedest, ülejäänud (välja arvataud sissejuhatus ja kaks proloogi) on kiituselaulud või Maarja pühadele pühendatud laulud. "Cantigas de Santa Maria" lood kujutavad neitsi Maarjat väga inimlikustatuna, sageli osalevana või juhtijana maistes sündmustes.
Tekstide autorid on teadmata, ehkki paljud uurijad on arvanud, et galeegi poeet Airas Nunes võib olla kirjutanud suure osa cantiga 'sid. Kuningas Alfonso X – keda nimetatakse cantiga 'de tekstides nimega Affonso – on samuti arvatud olevat vähemalt osa laulude autor, näiteks nende, kus ta nimetab end esimeses isikus. Samuti leidub vihjeid sellele kogumiku proloogis. Kuigi kuninga autorsus võib olla vaieldav, pole seda tema mõju luuležanrile, näiteks religioosse laulu kasutusse toomine.
Kuigi muud kirjandusteosed, mis pärinevad Alfonso X kodadest – ajalookroonikad ja muud proosatekstid – on kastiiliakeelsed, on cantiga 'd erandina galeegikeelsed, mis omakorda osutab galeegikeelse luule žanrite, nagu cantiga d'amigo või cantiga d'amor, populaarsusele Kastiilia õukonnas.
Muusika
Muusika on kirja pandud väga varases mensuraalnotatsioonis. Sellel on veel ühisjooni kvadraatnotatsiooniga, mida tänapäeval kasutatakse gregooriuse koraali kirjapanemiseks, kuid "Cantigas de Santa Maria" laulude notatsioon annab kohati aimu nootide pikkusest ja mingil määral laulu üldisest rütmist. Cantiga 'de vältustesüsteem ja rütmiskeemid on siiamaani problemaatilised, neist on tänapäevani palju interpretatsioone ning nende muusikateaduslik uurimine, mis algas aastakümneid tagasi, kestab ikka veel.
Cantiga 'd on jätkuvalt populaarne valik vanamuusikaansamblite repertuaaris ja neist on välja antud palju salvestisi. Eesti muusikutest on cantigasid esitanud Hortus Musicus, Rondellus, Via Sonora ja mitmesugused projektikoosseisud, sealhulgas Triskele ja Saltatriculi 2005. aastal etendunud tantsuetenduses "Montserrati palverändurid" (lavastaja Jane Gingell) Viljandi vanamuusika festivalil.
Käsikiri E
(E Codex, códice de los músicos, Biblioteca de El Escorial MS B.I.2)
Sisaldab kõige suurema arvu laule, kokku 406 cantiga 't, samuti sissejuhatuse ja proloogi. Käsikirjas on 41 hoolikalt ja detailitäpselt maalitud miniatuuri keskaegseid pille mängivatest muusikutest, ning arvukalt kaunistatud suurtähti. Ligikaudne dateering 1280–1284.
Käsikiri To
(To Codex, códice de Toledo, Biblioteca Nacional de España, MS 10069) Varaseim laulukogumik, sisaldab 129 cantiga 't. See on illustreerimata, aga kaunistatud paljude initsiaalidega, mille ümber rikkalik sulejoonistusornament. Umbes 1270. aastaist.
Käsikiri T
(T Codex, Códice Rico, Biblioteca de El Escorial, MS T.I.1)
Käsikiri F
(F Codex, códice de Florencia, Firenze, Biblioteca Nazionale, MS b.r. 20) F on T sõsarkäsikiri, mis on jäänud lõpetamata. Ta on T-ga samas formaadis, kuid ainult 111 cantiga 'ga, millest seitsme juures pole teksti, ainult miniatuurid, ja mitte ühegi laulu juures pole noote, ainult tühjad noodijooned. Laulud on umbes samad nagu käsikirja E teises pooles, ent täiesti teises järjekorras. Ligikaudne dateering 1280–1284.
Westmorelandi maakond (Virginia)
Ajalugu
Westmorelandi maakond moodustati 1653. aastal Northumberlandi osast. Westmorelandi maakonnas on sündinud USA esimene president George Washington.
Hobueesel
pisi Hobueesel on eeslimära ja hobusetäku ristand. Vastupidine ehk hobusemära ja eeslitäku ristand on muul.
Keskmine hobueesel on tavaliselt keskmisest muulast veidi väiksem, osalt seetõttu, et eeslimära üsa on väiksem kui hobusemäral. Pole kindel, kas see on ainus põhjus.
Eeslil on 62 kromosoomi, hobusel 64. Hobueeslil on seega 63 kromosoomi ja ta on sigimisvõimetu.
Hobueesleid on raskem saada kui muulasid, sest hübriidjärglase eostumine ja areng on tõenäolisemad, kui isaks on väiksema kromosoomide arvuga eesel.
Elmar Kivilo
Õppis näitlemist Töölisteatri õpperühmas. 1935. aastast oli Töölisteatri näitleja, 1944. aastast surmani Vanemuise teatri näitleja.
Ta on maetud Raadi kalmistule.
Fiksatsioon
Fiksatsioon ehk fikseerimine on kudede ja rakkude surmamine ning konserveerimine teatud kemikaalidega (fiksaatoritega), külmutades või kuumutades, et nende struktuuri uurimiseks säilitada.
BMW M20
BMW M20 on kuuesilindriline bensiinimootor, mida toodeti aastatel 1977–1993. Nagu ka suuremamahulisel mootoril M30, mida toodeti samal ajal, on M20 12-klapine (kaks silindrikohta) alumiiniumsulamist plokikaas ja malmist mootoriplokk. Kui M30 mootori klapiajam on ketiga, siis M20-l on kasutusel hammasrihmaga klapiajam. Mootorit hakati tootma karburaatoriga, aga üsna pea mindi üle Boschi sissepritsele.
Ajalugu
Mootorite töömaht on 1991–2693 cm3. M20 on BMW mootori M30 "väike vend".
Mootorit kasutati E21 ja E30 3. seeria ning E12, E28 ja E34 5. seeria mudelitel ja oli tootmises peaaegu kaks aastakümmet, kõige hiljem oli kasutusel E30 325i touring. M20 asendati BMW M50 mootoriga.
Varasematele versioonidele on viidatud kui "M60", kuigi aastast 1992 on kood M60 kasutusel BMW V8 mootoritel.
M20 oli baasiks M21 diiselmootorile ja omab mõningaid sarnasusi ka BMW M70 V12 mootoriga.
Nimetused
Mootori tähistuste tähendused:
M20B20 – M20 on mootori nimi, B on kütus (bensiin) ja 20 on maht (2,0 l).
M20B20
Esimene mudel, mis kasutas M20 mootorit, oli E12 520/6, millele paigaldati M20B20 versioon. Sellel kasutati Solex karburaatorit.
Uus 520i ehk Boschi sissepritsega mootor valmis aastal 1982. Mootorit uuendati ka 1987, kui lisati Boschi mootorijuhtimine ja katalüsaator.
Kasutus:
M20B23
2,3-liitrine M20B23 kasutas sama plokki ja kaant, mis M20B20, aga tänu teistsugusele väntvõllile on kolvikäik pikem ja mootori maht suurenes. M20B23 kasutati 323i mudelitel. M20B23 asendati mootoriga M20b25 aastal 1985. E30 versioon kasutas Boschi sissepritset ja algselt andis 102 kW, mida suurendati 110 kW peale aastal 1984.
Kasutus:
M20B25
M20B25 maht on 2,5 liitrit ja algselt andis 120 kW (126 kW ilma katalüsaatorita). M20B25 plokikaas on tuntud kui "885". 1987. aastal M20B25 uuendati ja uus võimsus oli 125 kW.
Kasutus:
M20B27
M20B27 disainiti olema võimalikult efektiivne madalatel pööretel (sealt ka mudeli nimede lõpus "e").
Kasutus:
Viited
https://en.wikipedia.org/wiki/BMW_M20
Arthur von Hunnius
Arthur Alexander Eduard Konstantin von Hunnius (17/29. aprill 1867 – jaanuar 1935) oli Habaja ja Saumetsa mõisnik.
Alates 4/16. juunist 1891 oli ta abielus Elisabeth von Lilienfeldiga, kaks poega (Arthur von Hunnius ja Hans von Hunnius) ja kaks tütart.
Kaarel Adamberg
Tunnustus
2014 – tänukiri 2014. a. Eesti üliõpilaste teadustööde riiklikul konkursil peapreemia pälvinud Kaspar Valgepea doktoritöö juhendamise eest
2012 – Tallinna Tehnikaülikooli parim noorteadlane
Fiksatsioon (täpsustus)
Fiksatsioon ehk fikseerimine on millegi kinnitamine, kinnistamine, kindlasse asendisse viimine või selles hoidmine.
Püramiidi tipus
Saates räägivad Eesti või Eesti juurtega teadlased ja insenerid populaarteaduslikus võtmes teaduse ja tehnika arengu tähtsusest tänapäeva ühiskonnas.
Saadete autorid ja saatejuhid on Neeme Raud ja Astrid Kannel.
Saate režissöör on Tarvo Mölder ja operaator Tauno Sirel, produtsent Ene-Maris Tali.
Saade valmis Euroopa Sotsiaalfondi toetatava TeaMe programmi raames.
Martin Vällik
pisi|Martin Vällik 2021. aasta Arvamusfestivali teadusalal Martin Vällik (sündinud 1970) on füüsik ning skeptilist ja kriitilist mõtlemist ning teaduse meetodeid toetava MTÜ Skeptik asutajaliige. Ta on Tallinna Inglise Kolledži füüsika õpetaja, fotograaf ja astronoomiahuviline. Vällik korraldab Kuufestivali ning tal on olnud mitu Kuu teemalist fotonäitust.
Tunnustus
2009 – Teaduse populariseerimise III koha preemia skeptik.ee eest
Gernrode (Eichsfeld)
Gernrode on vald Saksamaal Tüüringi liidumaal Eichsfeldi kreisis. Selle põllumajanduslik maa on üks kõige tootlikumaid kreisis ja seetõttu ei ole seal metsamaad.
Suur kaksikhammas
Suur kaksikhammas (Dicranum majus) kaksikhambaliste sugukonda kuuluv sammaltaim.
Suur kaksikhammas on tumerohelise, 5–15 cm kõrguse muruna kasvav sammal. Varred on enamasti harunemata ja alusel vähese valkja risoidvildiga. Lehed üle 1 cm pikad, leheservad tipuosas saagjad. Lehe alaosa ovaalne, renjas tipuosa ühtlaselt ja väga pikalt ahenenud.
Eosed rohelised, läbimõõduga 18–20 µm, valmivad sügisel.
Kasvab metsades maapinnal, eelistab niiskemaid metsakooslusi. Eestis sage.
Eesti Punase nimestiku andmetel ohuvälises (8) kategoorias.
Eesti suursaadik ÜRO juures
pisi|Eesti esimesi [[alaline esindaja|alalisi esindajaid ÜRO juures Trivimi Velliste (1994–1998)]]
Eesti alaline esindaja Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni juures on Eesti Vabariigi alaline esindaja Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni juures ja ÜRO juures oleva Eesti alalise esinduse juht. Tihtipeale nimetatakse Eesti alalist esindajat ka Eesti suursaadikuks ÜRO juures. 30. augustist 2022 on Eesti Vabariigi alaline esindaja ÜRO juures Rein Tammsaar.
Ajalugu
Pärast seda, kui Eesti sai Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni liikmeks 17. septembril 1991, valiti Eestist ÜRO juurde esindaja. Esimeseks Eesti alaliseks esindaja ÜRO juures sai külma sõja ajal Eesti järjepidevuse säilitaja New Yorgi peakonsul Ernst Jaakson.
Hannu Hautala
pisi|302x302px| Hannu Hautala 2016. aasta oktoobris. pisi|250x250px| Turismikeskus Karhuntassu Kuusamos, kus asub ka Hannu Hautala loodusfotokeskus. Hannu Juhana Hautala (12. mai 1941 Töysä vald – 20. juulil 2023 Kuusamo ) oli Soome loodusfotograaf ja -kirjanik.
Hautala pälvis avalikkuse laiema tähelepanu kuulsa fotoga Paarituvad kaljukotkad, kui see valiti 1973. aastal Soome aasta pressifotoks. Juba aasta varem oli talle antud fotokunsti riiklik preemia. Sellest ajast alates on Hautala fotod võitnud suurel hulgal auhindu ja tunnustust.
Alates 2002. aastast kannab Hautala Oulu ülikooli filosoofia audoktori tiitlit. 2003. aastal pälvis Hautala Soome fotoorganisatsioonide keskliidu Finnfoto-auhinna ja 2012. aastal teaduse populariseerimise elutööpreemia. 2014. aastal sai ta Pro Finlandia teenetemärgi.
Hautala elas alates 1979. aastast Kuusamos ja on eriti tuntud Koillismaa looduse jäädvustajana. 2007. aastal avati Kuusamos Hannu Hautala loodusfotokeskus Hannun jäljet, mis on ühtlasi Soome esimene loodusfotokeskus. .
Rahvasterännuaja kunst
thumb|Paar germaani [[kaarsõlgi 5. sajandist]] Rahvasterännuaja kunst on umbes aastail 300–900 Suure rahvasterände perioodil Euroopas loodud kunst. See hõlmab germaani hõimude kunsti Mandri-Euroopas ja anglosaksi ning keldi kunstitraditsioonide sulandumist Briti saartel perioodi algupoolel.
Iseloomulik kõigis neis piirkondades on loomastiil esemete pinnadekooris ja mitmesuguste panustehnikate kasutamine (nn polükroomne stiil) metallitöös. Pärast kristluse vastuvõtmist arenes rahvasterännuaja kunst varakeskaja jooksul erinevateks piirkondlikeks kunstistiilideks, mis vahel koondatakse ühisnimetaja "eelromaani kunst" alla. Seejärel kujunes välja romaanika, esimene kogu Euroopat hõlmav kunstistiil.
Westmorelandi maakond
thumb|Westmorelandi maakonna kohtumaja Greensburgis
Westmorelandi maakond (Westmoreland County) on maakond USA-s Pennsylvania osariigis.
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Greensburg.
Maakonna pindala on 2683 km². Veepindala on 28 km².
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 365 169. Aastal 2000 oli elanike arv 369 993.
Ajalugu
Westmorelandi maakond moodustati 26. veebruaril 1773 endise Bedfordi maakonna osast.
Glen Johnson
Glen McLeod Cooper Johnson (sünninimi Glen McLeod Cooper Stephens; sündinud 17. juunil 1984 Londonis) on endine inglise jalgpallur, kaitsja.
2009. aastal valiti ta Portsmouthi hooaja parimaks mängijaks. Hooajal 2008–2009 valiti ta lisaks Premier League'i hooaja sümboolsesse koosseisu.
Nervous
"Nervous" on Iiri laulja-ja laulukirjutaja Gavin Jamesi esitatud laul ka albumi "Bitter Pill" singel.
Remiks
2016. aastal tegi Iiri muusikaprodutsent ja DJ Mark McCabe laulust oma remiksi, mis kannab pealkirja "Nervous (The Ooh Song) (Mark McCabe Remix)".
Mürkpeoleo
Mürkpeoleo (Pitohui) on Uus-Guineal levinud värvuliste perekond.