cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Father's Day (''Doctor Who'')
Plot
During these events, Jackie sees Pete talking to Rose and thinks he is having an affair with a younger woman. Pete himself senses something is amiss and tries to ask Rose for more information but she remains coy. He soon comes to recognise Rose as his grown up daughter, and when she is unable to answer questions about how good of a father he was to her, he realises he was to die in the car accident. Jackie overhears this conversation, in particular when Pete calls Rose his daughter, and further accuses him of seeing someone else. Pete, flustered, grabs the infant Rose and thrusts her into Rose's arms to show Jackie that Rose is their grown up child, but as the Doctor warned, this weakens time further, and a Reaper appears in the church. The Doctor sacrifices himself as the Reaper swoops down, causing the Doctor and the Reaper to disappear, and the TARDIS key is knocked out of the air, landing cold on the ground.
The other guests begin to panic as Reapers swarm about outside. Pete, in watching them, sees the same car that would have hit him drive in a time loop by the church. Pete realises what he must do, and has an emotional farewell with Jackie and Rose. On the next loop, Pete races out of the church and is struck by the car. The timeline is repaired, and those previously consumed by the beasts, including The Doctor, reappear. The Doctor sends Rose off to be with her dad as he dies and she hold his hand until he is gone. Rose returns to The Doctor, and the two walk hand-in-hand back to the restored TARDIS.
Broadcast and reception
"Father's Day" received final ratings of 8.06 million viewers in the United Kingdom.
SFX praised the way the concept of time was explored as well as the accurate representation of the '80s, and stated that Dingwall gave "one of the series' best performances" as Pete Tyler. However, the reviewer thought that the Reapers were the let-down of the episode, finding that "the episode doesn't feel as much like horror as it should".
The episode was nominated for the 2006 Hugo Award for Best Dramatic Presentation, Short Form; the episodes "The Empty Child" and "The Doctor Dances" won. "Father's Day" topped the third place category in terms of votes. {{Cite web -->
Sabin
Sabin (bulgaaria keeles Сабин) oli Bulgaaria valitseja aastast 765 kuni 766.
Mainzi kuurvürstkond
pisi|Kesk-Euroopa peapiiskopkonnad 1500. aasta paiku. Pärast [[Vestfaali rahu jäi Mainzi peapiiskopkond ikka veel suurimaks Saksamaal, hõlmates 10 abipiiskopkonda. Piiskopkondade ja peapiiskopkondade (vaimulik) territoorium oli tavaliselt palju suurem kui vürstlike piiskopkondade ja peapiiskopkondade/kuurvürstkondade (ilmalik) territoorium, mida valitses sama isik]] pisi|18. sajandi Mainzi kuurvürstkonna kaart
Mainzi kuurvürstkond (Kurfürstentum Mainz või Kurmainz) oli mainekaim ja üks mõjukamaid riike Saksa-Rooma riigis selle loomisest kuni lõpetamiseni 19. sajandi alguses. Roomakatoliku hierarhias oli Mainzi peapiiskop-kuurvürst esimene Saksamaal (primas Germaniae), puhtalt auamet, mida teised peapiiskopid aeg-ajalt edutult saada püüdsid. Keisririigis oli peale Mainzi kuurvürsti veel vaid kaks kiriklikku kuurvürsti: Kölni kuurvürstkonnas ja Trieri kuurvürstkonnas.
Ajalugu
Piiskopitool rajati Vana-Rooma aegadel Mainzi linnas, mis oli Rooma provintsipealinn Moguntiacum, kuid amet muutus tõeliselt tähtsaks pärast Mainzi ülendamist peapiiskopkonnaks aastatel 780–782. Esimesed piiskopid enne 4. sajandit on legendaarsete nimedega, alustades Crescensist. Esimene kindlalt tõendatud Mainzi piiskop oli Martinus 343. aastal. Mainzi kiriklikku ja ilmalikku tähtsust dateeritakse alates püha Bonifatiuse saamisest piiskopitoolile 747. aastal. Bonifatius oli varem olnud peapiiskop, kuid piiskopitoolile tuli see au alles tema järglase Lulluse ajal.
1802. aastal kaotas Mainz oma peapiiskopliku olemuse. Ilmalikustamistega, millega kaasnes 1803. aasta Saksamaa mediatisatsioon (Reichsdeputationshauptschluss), koliti kuurvürsti Karl Theodor von Dalbergi tool Regensburgi ja kuurvürstkond kaotas oma vasakkalda territooriumid Prantsusmaale, paremkalda alad piki Maini Frankfurdist allavoolu Hessen-Darmstadti ja Nassau vürstidele ning Eichsfeldi ja Erfurdi Preisi kuningriigile. Dalberg säilitas Aschaffenburgi ala kui Aschaffenburgi vürstkonna. 1810. ühendas Dalberg Aschaffenburgi, Frankfurdi, Wetzlari, Hanau ja Fulda, et moodustada 1810. aastal uus Frankfurdi suurhertsogkond. Dalberg astus tagasi 1813. aastal ja 1815. aasta Viini kongressiga jagati tema territooriumid Baieri kuningriigi, Hessen-Kasseli kuurvürstkonna, Hesseni suurhertsogkonna ja Frankfurdi vabalinna vahel.
Tänapäevane Mainzi piiskopkond asutati 1802. aastal, kui Mainz kaotas oma peapiiskopkonna seisuse ja jäi üheks piiskopkonnaks Prantsusmaa territooriumil. 1814. aastal ulatus selle jurisdiktsioon üle Hessen-Darmstadti territooriumi.
Sikeldi-Nõmme
Sikeldi-Nõmme oli küla Harjumaal. Küla jääb tänapäeval Tõrma küla alale. Küla kaotati 1977, mil see liideti Lipstu külaga.
Tõnis Kirsipu
Tõnis Kirsipu (sündinud 20. septembril 1991) on Eesti löökpillimängija. Ta musitseerib kollektiivides Lonitseera ning Angus.
Kirsipu on lõpetanud Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia pärimusmuusika erialal, olles esimene diplomeeritud pärimusmuusika löökpillimängija Eestis.
2014. aasta sügisest õpetab Kirsipu Heino Elleri nimelises Tartu Muusikakoolis pärimusmuusika löökpille.
Polüsünteetiline keel
Polüsünteetiline keel on keel, mille sõnad koosnevad väga paljudest morfeemidest.
Polüsünteetilistes keeltes on sageli väga pikad lausemoodi sõnad, nagu näiteks jupikikeelne sõna tuntussuqatarniksaitengqiggtuq, mis tähendab "Ta ei olnud öelnud, et ta läheb põhjapõtra jahtima". Sõna koosneb morfeemidest tuntu-ssur-qatar-ni-ksaite-ngqiggte-uq, mis tähendavad põhjapõder-jaht-tulevik-ütlema-eitus-uuesti-sg.1-kindel-kv, ja peale morfeemi tuntu, "põhjapõder", ei saa ükski teine morfeem üksinda esineda.
Keith McLeod
Keith McLeod (sündinud 5. novembril 1979 Cantonis Ohios) on endine Ameerika Ühendriikide korvpallur.
2012–2013 mängis ta klubis Kalev/Cramo.
Intermedio
Intermedio, ka intromessa, introdutto, tramessa, tramezzo või intermezzo oli Itaalia renessansskultuurile iseloomulik muusikat, tantsu, värssteksti ja pantomiimi ühendav lavaline vaatemäng, mida etendati õukondades erilisteks puhkudeks lavastatud mitmeosalise teatrietenduse vaatuste vahel. Intermedio ' t loetakse ooperi eelkäijaks ja see mõjutas tugevasti teistes maades tekkinud sarnaseid vorme, nagu Inglismaa maskietendused või ballet de cour Prantsusmaal ja mujal.
Erilisteks sündmusteks, mille puhul neid vaatemänge lavale toodi, olid sageli valitsejate või suursuguste perekondade pulmapeod, kuid need võisid olla ka muud riikliku tähtsusega sündmused. Enim üksikasjalikke kirjeldusi intermedio ' st on Medici perekonna pulmadest, tuntuimad neist on 1589. aastal toimunud nn Firenze intermeediumid (intermezzi fiorentini), mis on arvatavasti üks suurejoonelisemaid omataolisi ajaloos ja ka kõige paremini kirjeldatud – säilinud on arvukalt dokumente selle ettevalmistustest, lava- ning kostüümijoonised, samuti anti pidustuste kirjeldus, tekstid, muusika ja tantsude koreograafia trükituna hiljem mitu korda välja.
Intermedio ' sid kirjutati ja esitati alates 15. sajandi lõpust kuni 17. sajandi lõpuni, žanri tippaeg jäi 16. sajandi lõppu. Pärast 1600. aastaid sulas intermedio üha rohkem kokku areneva ooperiga, kuigi muusikalisi vahemänge esitati sõnaliste näidendite vaheaegadel veel 17. sajandil näiteks akadeemiates.
Ajaloost
Intermedio eeskujuks on peetud antiiktragöödiate ja -komöödiate kooriosasid, mille üle diskuteerisid humanistid Giovanni Battista Giraldi ja Gian Giorgio Trissino. Philippe Verdelot seadis koori lauldud muusika vahemängudes Machiavelli näidenditele "Clizia" (1525) ja "Mandragora" (La mandragola,1526) ning retsitatiivse laulustiiliga katsetati Gabriele Bombasi tragöödia "Alidoro" (1571) puhul.
Intermedio esimesed näited pärinevad 15. sajandi lõpu Ferrara õukonnast, kus neid esitati antiikautorite, nagu Titus Maccius Plautuse ja Terentiuse komöödiate vaatuste vaheaegadel. Viievaatuselised näidendid nõudsid nelja intermedio ' t, hiljem tõusis nende arv kuuele, kui intermedio lisati ka lavastuse ette ja järele, kuid kindlaid ettekirjutusi polnud. Et lava jäi vaatuste vahel avatuks, on arvatud, et intermedio ülesanne oli ka selgitada etenduse jaotust vaatusteks. Vahel esitas vaatajate silmade eest varjatud ansambel vaid instrumentaalmuusikat (intermedi non apparenti 'nähtamatud intermeediumid'), kuid märksa populaarsemaks sai lavakostüümide ja dekoratsioonidega lavastatud ehk 'nähtav' intermedio (intermedi apparenti).
15. sajandi lõpu ja 16. sajandi alguse Ferrara vahemängud olid lühikesed ja ilma läbiva ühendava teemata, seal kõlas mitmehäälne laul ja instrumentaalmuusika kostümeeritud esitajailt, retsiteeriti luulet, esitati tantse tõrvikutega, koomilisi pantomiime ja moriskitantse (moreschi). 1502. aastal Alfonso d'Este ja Lucrezia Borgia pulmas esitatud Plautuse "Asinaria" vahemängudes mängisid Bartolomeo Tromboncino, kes oli ka komponeerinud mõne vahemängu muusika, ja teised tuntud muusikud. Hilisemates Firenze õukondade vahemängudes toodi sageli sisse mõni allegooria, mis ühendas lood ühtse teema alla. Cosimo I de' Medici ja Toledo Eleanora pulmas 1539. aastal esitati Antonio Landi näidend "Il Commodo", mille pastoraalsete vahemängude muusika kirjutas Francesco Corteccia ja see on tänaseni säilinud. Trükitud kirjelduse järgi esitati neljas osas sündmusi hommikul, lõunal, õhtul ja öösel ning seda esitati mehaanilise kunstliku päikese keeruka liikumisega, saateks laulud ja tantsud, mis pidid iseloomustama iga osa ööpäevast. Mõned kaasaegsed kriitikud heitsid ette, et vahemängud on läinud nii ülepakutuks, et teatrietendus on muutunud ise keerukate vahemängude vahemänguks. 1565. aastal lõid Corteccia ja Alessandro Striggio "La Cofanaria " nimelisele näidendile mitmeosalise muusikalise vahemängu läbiva teemaga, mis pidi kujutama stseene Amori ja Psyche loost; sellest on säilinud dokument, millised instrumente peab ses intermedio ' s kasutatama. Kõige keerukamaks ja suurejoonelisemaks tsükliks peetakse 1589. aastal 2. mail Firenzes Uffizi palees Ferdinando I de'Medici ja Christina de Lorraine'i pulmades etendatud väga rohke muusikaga intermedio'sid, millel on oluline koht muusika- ja teatriajaloos ning mida Girolamo Bargagli komöödia "La Pellegrina" ("Palverändur") järgi nimetatakse "La Pellegrina" intermeediumideks. See on ühtlasi lavastus, millest on säilinud enim materjale: kirjeldus, arvukalt dokumente ettevalmistuste kohta, enamik muusikast ja kaks koreograafiat, samuti dekoratsioonide ja kostüümide kavandid.
Ilmselt etendati alguses vahemänge samade dekoratsioonidega kui teatrietendus, mille vaheaegadel mängiti, võib-olla mõnede lisandustega, ja need võisid olla üsna lihtsad. Kuid hilisemad intermedio ' d kogu oma keeruka mütoloogiast laenatud temaatikaga nõudsid oma lavakujundust. Giorgio Vasari lavakujundus ühes Medicite pulmas 1565. aastal kujutas endast insenertehnilist meistriteost, mille abiga liigutati lavakujunduse osi eesriideta laval kõigi vaatajate silme all. 1589. aasta "La Pellegrina" vahemängude mitmetasandiline lavakujundus, -kostüümid ja -tehnika seadsid etendustes paika uue taseme, mis jäi Euroopas lavaliste vaatemängude visuaalse kogemuse normiks järgnevateks kolmesajaks aastaks – avar eeslava, mida piiravad lavakujunduse küljed ja tagaküljes vaadet täitev illusoorse ruumiga maalitud tagasein.
Sarnased žanrid väljaspool Itaaliat
Caterina de' Medici valitsusajal hakati Prantsusmaal etendama sarnaseid etendusi õukonnapidustustel, need olid võrreldes itaalia intermedio ' ga rohkem tantsule keskendatud ja neid nimetati Prantsusmaal intermède või ballet de cour 'õukonnaballett'. Inglismaa õukonnas esitatud maskietendustel oli intermedio ' ga samuti palju sarnaseid jooni, kuid maskietendused pole kunagi olnud mingi muu etenduse vahemängud.
Brzozów
Brzozów on linn Poolas Podkarpacie vojevoodkonnas, Brzozówi maakonna ja Brzozówi valla halduskeskus. Brzozów asub Krosnost umbes 17 km idas.
Brzozówit on ürikutes esimest korda mainitud 1359. aastal, linnaõigused sai 1384. aastal.
Sobli
1586 on esimest korda mainitud nime Solwy, seejärel 1725 Sobbli Jurgen.
Aruküla Turbatööstus
Aruküla Turbatööstus oli Harjumaal Arukülas tegutsenud turbatootmis ettevõte.
Ziemeļblāzma
Ziemeļblāzma on mitme Läti asja nimi:
Kodasoo mõis
Kodasoo mõis (saksa keeles Kotzum) oli rüütlimõis Kuusalu kihelkonnas Harjumaal.
Mõisat (Kottasem) on esimest korda mainitud 1485. aastal. 1467 (?)–1694 kuulus mõis Zoegedele, 1919. aastal krahv Alexander Rehbinderile.
1914. aastal kuulus mõisa koosseisu 1101 ha mõisamaad, 33 lahustükki (836,5 ha), Kaberla ja Kaberneeme küla ning Koipsi ja Rammu saar.
Mõisasüda asus 1913. aastal Jõelähtme ja 1939. aastal Kuusalu vallas.
Kapa oja
Kapa oja on oja Sakala kõrgustiku lõunaosas, Viljandi maakonnas Mulgi vallas.
John Linehan
2008–2009 mängis ta klubis Kalev/Cramo.
Joosep Piir
Joosep Piir (18. veebruar 1847 – 18. oktoober 1934) oli eesti põllumees.
Ta oli üle kümne aasta Veriora vallakohtu esimees ja vallavanem, samuti oli ta Veriora Põllumeeste Seltsi asutajaliige.
Mohawki jõgi
pisi|Hudsoni jõe kaart Mohawk on Hudsoni jõe suurim lisajõgi, mis suubub Troy linna kohal paremalt peajõkke. Selle pikkus on 240 km.
Vaata ka
200px|pisi|vasakul|Liitumiskoht
Josh Akognon
2009–2010 mängis ta klubis Kalev/Cramo.
Koitjärve mõis
Koitjärve mõis (saksa keeles Koitjärw) oli Tallinna linnamõis Kuusalu kihelkonnas. Praeguse haldusjaotuse järgi asub kunagise Koitjärve mõisa ase Anija valla territooriumil.
Mõis moodustati 17. sajandi lõpus. Mõisa esimene omanik oli Georg Cornelius Griesinger. Aastatel 1733–1940 kuulus mõis Tallinna linnale.
1818. aasta maanimistu järgi oli mõisas maad, 2 adramaad ja 20 revisjonihinge.
Gary Wilkinson
Gary Wilkinson (sündinud 2. oktoobril 1982 Salt Lake Citys) on Ameerika Ühendriikide korvpallur.
Nokisekilbis
Nokisekilbis (ladina scutum rostrale;rostrale; lüh r) on paljudel soomuselistel (sh madudel) peas ninamikutipu juures paiknev paaritu soomus. Nokisekilbis võib olenevalt liigist olla erineva kuju ning suurusega, seetõttu kasutatakse seda ka soomuseliste teaduslikul süstematiseerimisel. Nokisekilbise ülapoolel paikneb ninakilbis.
Gary Wilkinson
2012–2013 mängis ta klubis Kalev/Cramo.
Nokisekilbis
Selles artiklis on kasutatud saksakeelset artiklit de:Scutum rostrale seisuga 13.01.2014.
Versioonihaldus
Iga versioonihaldustarkvara keskseks komponendiks on repositoorium ehk hoidla – see on andmebaas, kus säilitatakse hallatava projekti kõiki redaktsioone. Vastavalt hoidla asukohale jagatakse versioonihaldustarkvarad tsentraliseerituteks ja hajutatuteks.
Failide lukustamine
Lukustamise puhul valib arendaja enne töö alustamist failid, mida ta muuta kavatseb, mispeale versioonihaldustarkvara ei luba teistel kasutajatel nendes failides muudatusi teha seni kuni lukustaja on töö lõpetanud.
Kuigi lukustamine pakub kaitset konfliktide vastu, on sel ka suur puudus: see pärsib teiste arendajate tööd, kes tahaksid samuti parajasti lukustatud failiga tööd teha. Eriti tõsised probleemid tekivad juhul kui mõni arendaja lukustab suurema hulga faile või kui fail lukustatakse pikemaks ajaperioodiks (näiteks unustab töötaja enne puhkusele sõitmist luku vabastada). Lisaks kaasneb lukustamisega oht sattuda "tupikusse" – olukorda, kus kasutaja Anu on lukustanud faili A kuid peab töö lõpetamiseks tegema veel muudatuse failis B, mille on aga lukustanud kasutaja Bert, kes omakorda vajab töö lõpetamiseks faili A. Kõik need kirjeldatud probleemid tulenevad suuresti sellest, et arendajatel on raske ette aimata, milliseid faile neil on tarvis probleemi lahendamiseks muuta – lukustades liiga palju, pärsivad nad teiste arendajate tööd, lukustades aga liiga vähe, võivad sattuda ootama teiste taha või hoopis tupikusse.
Kirjeldatud probleemide tõttu kasutab enamik tsentraliseeritud versioonihaldussüsteeme tänapäeval lukustamise asemel mestimist.
Versioonide mestimine
Selle mudeli puhul saab mitu kasutajat muuta samu faile ühel ajal. Arendaja, kes saab oma muudatustega esimesena valmis, saab teha sissekande repositooriumisse ilma igasuguste probleemideta. Järgmine arendaja peab seejärel uuendama oma töökataloogi repositooriumist uueks versiooniks ning ühendama ehk mestima oma muudatused eelmise kasutaja tehtutega. Enamasti teevad arendajad muudatusi faili erinevates osades, sel juhul saab versioonihaldustarkvara ise automaatselt mestida.
Mestimisel baseeruvate süsteemide teerajajaks oli Concurrent Versions System (CVS), millest sai levinuim versioonihaldus vaba tarkvara projektide seas, kus lukustamise kasutamine oli eriti problemaatiline. Tänapäeval on levinumaks tsentraliseeritud süsteemiks CVS-i järeltulija Subversion.
Hajutatud mudel
Hajutatud arhitektuuri puhul on igal kasutajal kogu versioonide andmebaasist oma isiklik koopia. Töö tegemiseks kloonib iga kasutaja endale kogu repositooriumi, kuhu tehakse lokaalseid sissekandeid ja mida sünkroonitakse teiste kasutajate repositooriumitega. Tehtud muudatuste jagamiseks teiste kasutajatega lükatakse muudatused serverina käituvasse repositoorumi, kustkohast teised neid alla laadida saavad.
Puudused
Hajutatud versioonihaldussüsteemid on leidnud kõige suuremat poolehoidu just vaba tarkvara arendajate seas. Paljud prominentsed avatud lähtekoodiga projektid on hüljanud tsentraliseeritud CVS-i ja Subversioni ning hakanud kasutama hajutatud süsteeme, millest populaarsemad on Git, Mercurial ja Bazaar.
Vaba tarkvara
Tsentraliseeritud süsteemid:
Hajutatud süsteemid:
Omandiõigusega tarkvara
Tsentraliseeritud süsteemid:
Hajutatud süsteemid:
Troy
Troy (eesti keeles 'Trooja') on New Yorgi osariigi linn, mis asub Albany linna ning Hudsoni ja Mohawki jõe liitumiskoha lähistel.
Tarmo Luisk
Tarmo Luisk (sündinud 31. märtsil 1970) on eesti disainer.
Liikmesus
Tarmo Luisk kuulub Eesti Disainerite Liitu.
Milloja
Milloja on Eestis, Ida-Virumaal asuva Rannapungerja jõe üks olulisemaid lisajõgesid.
Jõe pikkus on 8,5 km ning valgala suurus on 17,4 km².
Kolonisatsioon
Kolonisatsioon ehk koloniseerimine (ladina sõnast colere 'asustama, kultiveerima, harrastama, hoolitsema, valvama, austama') on maa-ala asustamine. Algselt viitas termin üksnes inimestele, kuid 19. sajandil hakkasid biogeograafid kõnelema kolonisatsioonist ka lindude, bakterite ja taimede puhul.
Milloja
Jõgi saab alguse Estonia kaevanduse mäeeraldise alalt ning suubub Rannapungerja jõkke paremalt. Milloja kasutatakse Estonia kaevanduse kaevandusvee ärajuhtimiseks, mille tõttu on tema looduslik seisund muutunud.
Kolonisatsioon
Inimeste puhul on kolonisatsioon kitsam termin kui sellega seotud mõiste kolonialism. Kolonisatsioon viitab üksnes rändele, näiteks kolooniate, kaubakontorite ja istanduste rajamiseks, samas kui kolonialism hõlmab ka uutel asualadel elavate inimeste valitsemist.
Tõmmuujur
Tõmmuujur (Graphoderus bilineatus) on ujurlaste sugukonda kuuluv mardikas. Ta on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse (2012) ning loodusdirektiivi II ja IV kategooriasse.
Eestis leidub neid sisevetes.
Kenneth Dover
pisi|Kenneth Dover Sir Kenneth James Dover (11. märts 1920 London – 7. märts 2010 Saint Andrews) oli briti klassikaline filoloog. Ta oli Edinburghi Kuningliku Seltsi ja Briti Akadeemia liige.
Doveri tuntuim teos on 1978. aastal ilmunud "Greek Homosexuality", mis on tänini selle valdkonna olulisim käsitlus.
Johannes Tomson
Johannes Tomson (5. mai 1914 Vohnja – 19. märts 1986 Tallinn) oli Eesti motosportlane ja treener.
Komsomolsk
Komsomolsk on linn Venemaal Ivanovo oblastis, Komsomolski rajooni keskus. Asub 35 km Ivanovost lääne pool.
Asula tekkis 1930. aastal Ivanovo elektrijaama ehitusega seoses. 1950 sai linnaõigused.
2020. aasta alguses oli elanike arv 8023.
Devin Gibson
Devin Gibson (sündinud 21. mail 1989 Houstonis) on Ameerika Ühendriikide korvpallur.
2013–2014 mängis ta klubis Kalev/Cramo.
Vallastu
Vallastu oli küla Pärnumaal, ajalooliselt Lelle mõisa alal. Küla jääb tänapäeval Koogiste küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Vändra kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Koogiste külaga.
Vallastu on küla staatuses alates 1922.
Venemaa relvajõud
Venemaa Föderatsiooni relvajõud (vene keeles Вооружённые силы Российской Федерации) on Venemaa sõjavägi, mille koosseisu kuuluvad maaväed, õhu- ja kosmosejõud, sõjalaevastik ja eri väeliigid: õhudessantvägi, kosmoseväed, strateegilised raketiväed, erioperatsioonijõud ning relvajõudude tagalateenistus.
Venemaa relvajõudude reform aastatel 1997–2015
Pikaajalise relvajõudude reformi kavade kohaselt:
Sõjaväereformi etapis, mis lõppes 2012. aastal, oli kavas vähendada relvajõudude isikkoosseisu ning likvideerida suur osa isikkoosseisuga komplekteerimata sõjaväeüksusi: maavägedes – 1890-st säilitatakse 172 üksust; õhujõududes: 340-st säilitatakse 180; sõjalaevastikus 240-st säilitatakse 123; raketivägedes: 12-st 8, kosmosevägedes: 7-st 6 ja õhudessantvägedes 6-st 5 väeosa.
Teenistus
2001. aastal kaitseminister Sergei Ivanovi juhtimisel tehtud reformi käigus alustati lepinguliste sõjaväeosade komplekteerimist (pilootprojektina komplekteeriti ühena esimestest 76. õhudessantdiviisi polk), samuti lühendati kohustusliku ajateenistuse aega seniselt 2 aastalt – 2007. aastal 1,5 aastale ja 2008. aastal ühele aastale.
Relvajõudude isikkoosseisu oli plaanis aastatel 2010–2016 vähendada 1 300 000-lt – 1 000 000-le. Suurem osa relvajõudude isikkoosseisu vähendamisest tuli saavutada 15% ohvitseride koondamisega 355 000 ohvitserist kavatsetakse alles jätta 150 000, samuti plaaniti likvideerida allohvitserist üleajateenija – praporštšiku auaste, kelle ülesandeid pidid täitma seersandid. Venemaa relvajõudude isikkoosseis koosneb tänapäeval ajateenistuskohuse ja lepingu alusel komplekteeritavatest sõjaväelastest.
Juhtimine
pisi|püsti|[[Venemaa relvajõudude kõrgem ülemjuhataja Vladimir Putin aatomiristlejal Pjotr Veliki Põhjalaevastiku õppuste ajal Barentsi merel 17. augustil 2005]]
Sõjaväeringkonnad
pisi|440px| {{legend|#FF8080|[[Lääne sõjaväeringkond }} {{legend|#78B3FF|Põhjalaevastik  }} {{legend|#D6A477|Lõuna sõjaväeringkond }} {{legend|#B3FF80|Kesksõjaväeringkond   }} {{legend|#FEC82C|Ida sõjaväeringkond   }} ]]
2008.–2010. aasta muudatused
2008. aastal alustatud Venemaa relvajõudude reformi käigus moodustati 2010. aastal 4 uut sõjaväeringkonda:
Alates 1. jaanuarist 2010 kuuluvad VF relvajõudude sõjaväeringkondade koosseisu lahinguluure läbiviimiseks eriotstarbelised väekoondised. :
Venemaa õhu- ja kosmosejõud
1997. aastal liideti Venemaa õhuvägedega õhukaitseväed, ÕKV raketi- ja kosmosekaitsejõud liideti strateegiliste raketivägedega. 1. augustil 2015. aastal reorganiseeriti senised Venemaa õhuväed ja Venemaa kosmoseväed ühiseks uueks väeliigiks Venemaa õhu- ja kosmosevägedeks.
Venemaa õhu- ja kosmosevägede:
Venemaa merevägi
Venemaa merevägi (laevastik) koosneb väeliikidest: allveelaevastik, laevastikud, merelennuvägi, merejalaväest, rannakaitsevägedest, erivägedest ja tagalaväeosadest.
Merevägi on jaotatud territoriaalsel põhimõttel neljaks laevastikuks ja siseveekoguflotilliks:
Venemaa strateegilised raketiväed
Venemaa strateegiliste raketivägede koosseis:
Venemaa õhudessantväed
Venemaa õhudessantvägede koosseisu kuuluvad: Piirkondlike sõjaväeringkondade (sõjaväeringkondade või armeede) alluvuses on ka sellised õhudessant- või dessant-ründebrigaadid, mis ei kuulu õhudessantvägede koosseisu.
Venemaa relvajõudude tagala
Venemaa relvajõudude tagalateenistuse ülesannet täidab MTO (vene keeles Материально-техническое обеспечение Вооружённых сил Российской Федерации) organisantsioon.
Õppused
Venemaa relvajõud on korraldanud muu hulgas järgmiseid õppuseid: Kavkaz 2009, 2020 (Põhja-Kaukaasia sõjaväeringkonnas), Laadoga 2009 (Leningradi sõjaväeringkonnas), Ookeanikilp 2019, 2020 (Крупные учения Военно-морского флота России (ВМФ) «Океанский щит»), Štšit sojuza 2006, Štšit sojuza 2011, Štšit sojuza 2015, Štšit sojuza 2019, "Slaavi vendlus", Slavjanskoje Bratstvo 2020 Valgevene relvajõududega, Vostok 2010 (оперативно-стратегического учения (ОСУ) "Восток-2010", Kaug-Ida ja Siberi sõjaväeringkonnas) ning Zapad (alates aastast 1973).
Umbru
Umbru oli küla Harjumaal, ajalooliselt Järlepa mõisa alal. Küla jääb tänapäeval Jaluse ja Järlepa küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Juuru kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Jaluse ja Järlepa külaga.
1662 moodustati Angerja mõisast eraldatud alast Umbru mõis. 1920. aastatel moodustati endistest mõisa aladest Umbru asundus.
Laskemoon
pisi|Suurekaliibrilise kuulipulduja laskemoon Laskemoon on tulistamiseks vajalik materjal (munitsioon): padrunid, kuulid, haavlid, mürsud, miinid, reaktiivmürsud jms. Reeglina on seotud mingi relva/relvaliigiga (heite-, või tulirelv).
Montmartre'i kannike
"Montmartre'i kannike" (saksakeelse originaalpealkirjaga "Das Veilchen vom Montmartre") on Imre Kálmáni aastal 1930 valminud kahe vaatusega operett.
Opereti libreto kirjutasid Julius Brammer ja Alfred Grünwald. Operett põhineb Henri Murgeri raamatul "Scènes de la vie de bohème". Operett kanti esimest korda ette 21. märtsil 1930 Viinis Johann Straussi teatris ja Eestis sama aasta 27. novembril Tallinnas Estonia teatris.
Londoni loomaaed
pisi| [[Londoni loomaaia pingviinide bassein|Pingviinide bassein Londoni loomaaias (1934). Arhitekt Berthold Lubetkin]] pisi| [[Kaamelimaja Londoni loomaaias Regents Parkis (1835). Õlimaal]] Londoni loomaaed (inglise keeles London Zoo) on loomaaed Londonis Regents Parki põhjaservas.
Londoni loomaaed on vanim teaduslik loomaaed maailmas. Loomaaed avati 1828. aastal teadusuuringute jaoks nime all London Zoological Gardens. Külastajatele avati loomaaed 1847. aastal.
Loomaaias on üle 16 800 looma 755 liigist.
Loomaaeda juhib Londoni zooloogiaselts (asutatud 1826. aastal).
Julia Sommer
Julia Sommer (sündinud 22. detsembril 1987 ) on Eesti poliitik.
16. novembril 2018 valiti Julia Sommer Eestimaa Ühendatud Vasakpartei ajutiseks juhiks ja detsembri algul toimunud erakonna kongressil erakonna esimeheks.
2019. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta Eestimaa Ühendatud Vasakpartei esinumbrina valimisringkonnas nr 4. Ta kogus 83 häält ja ei osutunud valituks.
2019. aasta Euroopa Parlamendi valimistel kandideeris Julia Sommer Eestimaa Ühendatud Vasakpartei ainsa kandidaadina. Ta kogus 221 häält ja ei osutunud valituks.
17. jaanuaril 2020 viidi Sommer Harju maakohtu otsusega Vasakpartei liikmeskonnast välja.
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Eestimaa Ühendatud Vasakpartei nimekirjas Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 1 (Haabersti, Põhja-Tallinn ja Kristiine) 1477 häält ning ei osutunud valituks.
Fikseeritud vormid
Fikseeritud vormid (prantsuse keeles formes fixes) olid 14.–15. sajandil prantsuskeelse luule vormid ballade (mitte segi ajada ballaadiga), rondeau ja virelai. Igaüks neist vormidest oli ühtlasi ka muusikavorm, mis värssidele vastavalt koosnes keerulisest meloodiate kordumise mustrist ja mitmeosalisest refräänist. Fikseeritud vormide kasutamine luules ja muusikas hääbus 15. sajandi teisel poolel; mõned neist kujunesid tundmatuseni ümber ja said alusepanijateks uutele luule- või muusikavormidele.
Kõiki neid kolme vormi kasutati sporaadiliselt juba 13. sajandi luules ja muusikas, kuid 14. sajandil need muutusid kindlaks standardiks ja leidsid ranget järgimist. Nende olulisemateks viljelejateks muusikas olid 14. sajandi prantsuse heliloojad Philippe de Vitry ja Guillaume de Machaut.
Vahel loetakse fikseeritud vormide hulka ka muude maade vorme: itaalia 14. sajandi madrigali, veidi hilisemaid ballatat ja barzellettat, saksa bar-vormi, hispaania 13. sajandi cantigat ning hiljem cancióni ja villancicot.
Ernő Goldfinger
pisi|Ernö Goldfingeri projekteeritud [[Londoni tornelamu Balfron Tower (ehitatud 1967)]] Ernő Goldfinger (11. september 1902 Budapest – 15. november 1987) oli juudi päritolu Briti arhitekt ja mööblidisainer, modernist.
Goldfinger õppis Pariisis, kus tutvus Mies van der Rohe ja Le Corbusier'ga. Goldfingerit mõjustas tugevalt Le Corbusier' teos "Vers une architecture". 1934 kolis Goldfinger Londonisse, kus asus elama majja, mis on tuntud Highpoint I nime all.
Sõjajärgseil aastail projekteeris ta Londonis tornkortermaju, teiste seas 27-korruselise Balfron Toweri. Ta oli vasakpoolsete vaadetega ning temalt telliti ajalehe Daily Worker kontorihoone ja Suurbritannia Kommunistliku Partei peahoone projekt. Suurbritannia tervishoiuministeeriumi jaoks projekteeris ta Alexander Flemingi maja, mis tänapäeval on tuntud nime all Metro Central Heights. 1950. aastatel projekteeris ta kaks Londoni algkooli, mis ehitati tellisetäidisega eelvalatud betoonist eelpaigaldatavatest detailidest. Üht nendest hoonetest kahjustas petisest kinnisvaraarendaja, mistõttu hoone tuli lammutada ja petis võeti 2008 kohtulikule vastutusele.
1938 ehitati Goldfingeri projekteeritud eramud 1–3 Willow Road, millest keskmises (2 Willow Road) elas Goldfinger ise koos oma abikaasa Ursula (sündinud Blackwell) ja lastega oma surmani. Tema kodumajas on tänapäeval 20. sajandi kunsti muuseum, majad 1 ja 3 on endiselt eramajad.
Willow Roadi hoonete ehitamiseks tuli seal varem olnud hooned lammutada. See pahandas mitut kuulsat kohalikku elanikku, kelle seas olid pärastine Suurbritannia siseminister Henry Brooke ja kirjanik Ian Fleming. Vastuseks avaldas Fleming 1959 romaani "Kuldsõrm" (inglise keeles "Goldfinger"), mille tegelane Auric Goldfinger oli Ernő Goldfingeri järgi nimetatud. Auric ja Ernő sarnanevad üksteisega nii välimuse kui ka iseloomu poolest. Ernő Goldfinger oli tuntud mehena, kes ei mõistnud nalja, ja tema raevuhood olid kuulsad; Auric on samasugune.
Ernő Goldfinger pahandas Flemingi peale väga ja kaalus tema kohtussekaebamist, kuid lõpuks sõlmiti kohtuväline kokkulepe. Flemingi kirjastajad nõustusid tasuma Goldfingeri kulud juriidilisele abile, ta sai 6 eksemplari Flemingi raamatust ja lubaduse, et raamatutegelase Goldfingeri nime kasutatakse alati koos eesnimega.
Tõtt ja Nalja
Tõtt ja Nalja oli jutu-, pilke- ja naljaleht, mis ilmus 1929. aastal Tallinnas. Väljaandja ja vastutav toimetaja Harald C. Pitsahl.
Ajakirja trükiti Tallinna trükikojas Täht. Ilmus ainult üks number.
Suur-Poola ülestõus (1848)
1772–1807
Kuigi Preisi kuningriik omas juba suurt poola rahvastikku Ülem-Sileesias, omandas ta lisa poola kodanikke Poola jagamistega. Preisi võimu algusest saati olid poolakad allutatud reale nende ja nende kultuuri vastu suunatud meetmetele; poola keel asendati ametliku keelena saksa keelega ja enamus valitsemisest tehti samuti saksakeelseks; Preisimaa valitseja Friedrich Suur põlgas poolakaid ja lootis asendada nad sakslastega. Preisi ametnikud, kes tahtsid levitada saksa keelt ja kultuuri, kujutasid poolakaid 'tagurpidi slaavlastena'. Poola aadli maa võõrandati ja anti saksa aadlikele. Friedrich Suur asustas umbes 300 000 kolonisti Preisimaa idaprovintsidesse ja kavatses kõrvaldada poola aadli saksa rahvastiku suurendamisega ja poolakate maaomandi vähendamisega. Teise koloniseerimise katsega germaniseerimise eesmärgil jätkas Preisimaa pärast 1832. aastat ja kui poolakad moodustasid aastal 1815 rahvastikust 73%, kahanesid nad aastaks 1848 60%-ni, samal ajal kasvas sakslaste kohalolek 25%-lt 30%-ni. Poolakad vabanesid preislastest Napoleoni saabumisega ja alustasid aastal 1806 edukat ülestõusu Preisi vägede vastu.
1815–1831
Preisi omand Poola aladel nõrgenes mõnevõrra pärast 1807. aastat, kui selle osad läksid Varssavi hertsogiriigile. Preisimaa võimustaatus sõltus mistahes kujul Poola riikluse takistamisest Suur-Poola, Sileesia ja Pommeri väga olulise asukoha tõttu – kõik alad olid asustatud kas poola enamusega või märkimisväärse poola rahvastikuga; see ei toetanud poolakate katseid taastada Poola Viini kongressil, kus Preisimaa üritas omandada Varssavi hertsogiriiki või vähemalt selle lääneprovintse. Aastal 1815 andis Preisi kuningas oma kõnes äsjaloodud Poseni suurhertsogkonna (loodud Varssavi hertsogiriigi territooriumitest) poolakatele mitu garantiid seoses poola keele ja kultuuri institutsioonide õigustega. Selleks, et tagada äsja tagasivallutatud territooriumite lojaalsust, tegelesid preislased mitme propagandažestiga, lootuses saada piisavalt maaomanike ja aristokraatia toetust.
Kumna mõis
pisi|Mõisa peahoone Kumna mõis, varem Knoobuse mõis (saksa keeles Kumna) oli rüütlimõis Harjumaal Keila kihelkonnas, tänapäeva Kumna küla lähedal Lääne-Harju vallas Harju maakonnas. pisi|Vana peahoone
Suur-Poola ülestõus (1848)
1815–1831
Preisi võimu alustugi oli saksa kolonistide, ametnike ja kaupmeeste juurdevool, kelle sisseränne algas aastal 1772 Poola jagamistega, ja kuigi see aastal 1806 peatati, taastati see varsti pärast 1815. aastat kui Preisi valitsuse plaanitud süstemaatiline tegevus. Preislased teadsid täpselt, et poolakate pürgimused olid seotud iseseisvusega, kuid nad kaalusid sel ajal kahte erinevat meetodit poola vastupanu mahasurumiseks. Üks soovitas Poola provintside halastamatut germaniseerimist, teine, kantsler Hardenbergi algatatud, tahtis saada poola ülemklasside toetust, et tõmmata neid eemale Vene tsaarist Aleksander I-st.
Kumna mõis
Välislingid
,
Suur-Poola ülestõus (1848)
1815–1831
Esialgu valitses kantsleri seisukoht. Samal ajal töötasid preislased ja venelased salapolitsei kaudu koos poola liikumiste vastu, kes tahtsid iseseisvust kas Venemaast või Preisimaast, ja Preisi esindajad Varssavis aitasid luua poliitilist kliimat, mis kaotaks põhiseaduslikud vabadused Kongressi-Poolas. Olukord Preisimaa Poola aladel rahunes pärast mitmeid avaldusi ja kinnitusi poolakate õigusest oma haridusele, religioonile ja traditsioonidele. Lõpuks määratleti poolakate õigused väga kitsalt ja Preisimaa hakkas kaotama poola keelt halduses, koolis ja kohtus. Aastal 1819 algas järkjärguline poola keele kõrvaldamine koolidest, mis asendati saksa keelega. See protseduur kaotati korraks aastal 1822, kuid taastati aastal 1824.
Aastal 1825 sai poolakate suhtes vaenulik poliitik August Jacob võimu äsjaloodud provintsi hariduskolleegiumi üle Poznanis. Kogu Poola territooriumil eemaldati poola õpetajad töölt, algatati saksa haridusprogrammid ja algharidus tehti saksakeelseks, mis oli suunatud lojaalsete Preisi kodanike loomisele. Juba aastal 1816 muudeti Bydgoszczi poola gümnaasium saksakeelseks ja poola keel kõrvaldati klassidest.
Aastal 1825 germaniseeriti ka Bydgoszczi õpetajate seminar. Kui aastal 1824 loodi Suur-Poola provintsiparlament, põhines esindatus rikkuse rahvaloendusel, mis tähendab, et lõpptulemus andis enamuse võimust piirkonna saksa vähemusele. Isegi kui poolakad suutsid esitada palve, küsides Viini kongressi lepingutes ja Preisi kuninga avaldustes aastal 1815 sõnastatud garantiide täitmist, lükkas Preisimaa need tagasi. Seega ei nõustunud võimud ei katsega luua Poznańis poola ülikool või poola põllumajanduse, tööstuse ja hariduse sõprade ühing. Siiski jätkasid poolakad esindatuse küsimist piirkonna halduses, esitades hertsogkonna eraldiseisvat iseloomu, hoides koolide poola iseloomu.
Aastast 1825 muutus poolakatevastase poliitika kasv üha nähtavamaks ja tugevamaks. Preisi poliitilised ringkonnad nõudsid poolakate sallimise lõpetamist. Poolakate seas tekkis kaks rühma, üks lootis ikka veel hertsogkonna eristaatuse austamist ja taotles koostööd Preisi võimudega lootuses saada aja jooksul mõningaid vabadusi. Teine fraktsioon lootis ikka veel Poola iseseisvust. Tagajärjeks vangistati paljud poola aktivistid. Vene ja Preisi salapolitsei ühisoperatsioonid suutsid avastada Breslaus ja Berliinis töötavaid poolakate organisatsioone, mille liikmed vahistati ja saadeti Preisi vanglatesse.
1830–1848
Selleks ajaks ei olnud enamus poolakaid veel poliitiliselt aktiivsed. Kõige rohkem omasid arenenud rahvusklikku eneseteadvust vaid maaomanikud, haritlaskond ja linna ülemklassid. Talurahvas ja töölisklass kogesid veel oma "poola rahvuslikku ärkamist". Läbi sõjaväeteenistuse ja koolihariduse ning "reguleeritud" talupoegade puhul ka kasu kiiluvees, töödelduna aastal 1823 juurutatud lõpliku emantsipatsiooni dekreediga, olid nende sotsiaalsete rühmade mõned osad hakanud samastuma Preisi riigiga. Kuid kui saksa kolonisatsioon tugevalt kasvas ning võeti kasutusele poola religiooni ja traditsioonide vastane poliitika, hakkas kohalik rahvastik Preisimaa ja sakslaste kohalolu suhtes vaenulikkust tundma. Majanduslikud tegurid hakkasid samuti poola-saksa suhteid mõjutama. Eriti kolonisatsioonipoliitika tekitas poolakate seas saksa konkurentsi hirmu. Peamiseks erinevuseks jäi religioosne eraldatus. Kohalikud sakslased näitasid pigem poliitilist ükskõiksust ja hoidusid ühiskonnaelu organiseeritud vormi loomisest. Enne 1848. aastat jäi provintsinõukogu saksa poliitilise aktiivsuse ainsaks foorumiks. Üldiselt olid kohalike sakslaste suhted poola rahvastikuga head.
1840. aastate lõpus olid umbes 60% hertsogkonna rahvastikust poolakad, 34% sakslased ja 6% juudid. Haldusringkondadest omasid poolakad enamust 18-s, kui sakslased omasid 6-s, millest 4 olid lääneosas ja 2 põhjaosas.
Esimene katse muuta olukorda hertsogkonnas tehti 1846. aasta Suur-Poola ülestõusuga, pärast mida vangistati 254 poola aktivisti vandenõus süüdistatuna. Kohus lõppes 2. detsembril 1847, kui 134 kaebealust mõisteti õigeks ja läksid hertsogkonda tagasi. 8 kaebealust, sealhulgas Ludwik Mierosławski, mõisteti surma, ülejäänud vangistusse Berliin-Moabiti vanglas. Surmaotsuseid ellu ei viidud, kuna Preisimaal algas revolutsioon ja Preisi kuningas amnesteeris poliitilised vangid osana järeleandmistest revolutsionääridele.
Ülestõusu algus
thumb|right|150px|Ludwik Mierosławski
Poola leegion lahkus Berliinist ja saabus Poznańisse 28. märtsil 1848, kus Mierosławski võttis väejuhtimise üle.
Vabatahtlikud Berliinist püüdsid ühineda selle leegioniga ja toetada poolakate eeldatavat vabadusvõitlust (leegion pidi võitlema Venemaa võimu vastu Kongressi-Poolas), kuid need vabatahtlikud lükati tagasi. Poola pagulased Prantsusmaal, nagu Adam Jerzy Czartoryski, kes naasis ühinemaks selle leegioniga, said vabalt kasutada Preisi raudteed ja võeti sageli vastu hõisetega, näiteks revolutsiooniliste komiteede poolt Kölnis, kellele prantsuse poliitikud andsid sellisteks sõitudeks raha, lootuses eemaldada poola mõju Prantsusmaalt, revolutsioonilise tegevuse hirmust. Lisaks õhutasid prantslased poolakaid ülestõusu alustama, kuna nad tahtsid kindlustada diversioonilist elementi juhuks, kui Püha Liit pöörab oma väed Prantsusmaa vastu.
Ülestõus Poznańis algas 20. märtsil 1848. Innustatuna Berliini sündmustest organiseeriti Poznańis meeleavaldus ja võimud nõustusid delegatsiooni loomisega, mis viiks poola poole ettepanekud Berliini ja Preisi kuningale. Poznańis loodi Poola rahvuskomitee. Poola ajaloolane Jerzy Zdrada kirjutas, et delegaadid nõudsid poola territooriumite iseseisvust, kuid saabudes Berliini otsustasid nõudmiste selle osa eemaldada ja asendada selle "riikliku ümberkorraldusega", Preisi sõjaväe eemaldamisega ja halduse üleandmisega poolakatela. Zdrada märgib, et need nõudmised olid meeltmööda Berliini revolutsioonilisele komiteele, kes tahtis poolakaid Venemaaga võitlema. Inglise ajaloolase Richard Daviese järgi olid komitee poliitilised nõudmised suunatud tõhusale autonoomiale, mitte iseseisvusele. Organiseeritud miilits oli mõeldud kasutamiseks mitte Preisimaa vastu, vaid Venemaa sissetungiohu vastu. Komitee esindas erinevaid poliitilisi suundumusi ja sotsiaalseid klasse, et saavutada koalitsiooni iseloomu. Selle üldine iseloom oli liberaal-demokraatlik ning maaomanike ja intellektuaalide seas oli poola talupoeg Jan Palacz. 21. märtsil leidis aset sakslaste ja poolakate ühismeeleavaldus, sakslased kandsid revolutsioonilise sümbolina sageli nii must-puna-kuldset kokardit kui ka poola puna-valget. 21. märtsil andis rahvuskomitee välja avalduse, nõudes sakslaste mõistmise edendamiseks ühist võitlust, ja päev hiljem tunnistas juutide õigusi. Zdrada järgi käskis Preisi kindral Friedrich August Peter von Colomb samal päeval Preisi sõduritel võtta Bazar hotelli, mis oli poolakate tegevuse keskus. Sellest tuli hoiduda, kuna see võis põhjustada poola-preisi vastasseisu – midagi sellist, mida liberaalid Berliinis veel ei soovinud. 22. märtsil hääletas sakslaste kontrollitud Poznańi linnanõukogu rahvuskomitee nõudmiste toetamist Berliinis. Kuigi poolakad hoidusid vastasseisust iseseisvuse küsimusega ja nõudsid riiklikku ümberkorraldamist, kutsusid sakslased üles hertsogkonda Preisimaast eraldama. Poola komitee piiras poolakatest liikmete arvu ja ei nõustunud sakslaste ja juutide esindatuse nõudega poola komitees ning poola komitee liige Jedrzej Moraczewski käskis 28. märtsil: "Igaüks peab tegema kõik selleks, et mitte alarmeerida sakslasi, vältimaks tugevat reaktsiooni nende poolt. Teisest küljest on vajalik säilitada ülemvõim nende üle".
Koostööst vastasseisuni
Atmosfäär sakslaste ja osa juutide seas hakkas diametraalselt muutuma ja 23. märtsil loodi saksa rahvuskomitee, teine loodi 27. märtsil, olles nüüd suuresti mõjutatud saksa ametnike poolt, kes olid Preisi kuningale lojaalsed. Rünnakud juutide vastu sundisid neid veelgi toetama saksa komiteed ja Preisi võimu kokkuvarisemine võimaldas kaua hõõgunud vimmal plahvatada, kui saksa komitee soovitas kaebuse esitada poola komiteele: "On olnud palju juhtumeid, milles relvastatud rühmad on ohustanud ja rikkunud teie saksakeelsete naabrite vara ja isikute turvalisust. Tuleb meeles pidada, et läbi selliste kurikuulsa vägivalla tegude määritakse rahvuse au ja rikutakse poolehoidu eesmärgile Saksamaa ja Euroopa rahvaste seas". Mõne päevaga hõlmas poola liikumine kogu Suur-Poola piirkonna. Poola talupojad ja linnakodanikud pöördusid Preisi ametnike vastu. Poola aadel ja talupojad haarasid relvad, valmistudes vastasseisuks Preisi armeega, Preisi sümbolid lammutati ja mõnes kohas tekkis võitlus saksa kolonistidega.
Lääne-Preisimaal, Toruńis, Chełmnos, Bory Tucholskies võttis poola rahvastik eeskuju Suur-Poola sündmustest ning pöördus Natalis Sulerzyski ja Seweryn Elżanowski juhtimisel avalikult Preisi ametnike vastu. Chełmnos moodustati ajutine Poola Preisimaa rahvuskomitee. Kuid märtsi lõpus pöördusid kohalikud sakslased karmilt poolakate vastu ja rahustasid koos Preisi sõjaväega piirkonna maha, samas poolakate juhid vangistati.
Poolakate esialgse toetuse põhjus preislaste ja sakslaste poolt oli Vene sissetungi hirm, mis võis peatada tugeva ühendatud Saksamaa loomise. Sakslased nägid poolakates võimalust luua diversioon, mis peataks venelaste tungimise Saksamaale. Poolakate poolt avaldatud vaenulikkus Venemaa suhtes oli saksa poolehoiu aluseks poolakate püüdlustele ülestõusu algusfaasis. Wilhelm von Willisen julgustas Mierosławskit alustama sõda Venemaa vastu. Preisi välisminister Arnim kasutas poola küsimust relvana Venemaa vastu. Juhtivad saksa poliitikud ja mõtlejad, nagu Karl August Varnhagen, Robert Blum, Heinrich von Gagern, Georg Gervinius, Johann Wirth ja Constantin Frantz, toetasid poolakate kasutamist kaitsena Venemaa vastu. Kui sõjaoht Venemaaga kaugenes, muutus saksa eliit ja ühiskond poolakate taotlustele vaenulikuks. Saksamaal kostis rahvuslikke ja isegi šovinistlikke hääli, mis nõudsid kogu Suur-Poola liidendamist Saksa liiduga. Üleöö muutusid poolakad sakslastele liitlastest Venemaa vastu vaenlasteks, kes ohustasid sakslaste kontrolli Suur-Poola ja Pommeri üle. Poolakate edu tekitas kohalikes sakslastes usaldamatust ning nad tundsid end ohustatuna ja uudised provintsi riiklikust ümberkorraldamisest olid pöördepunktiks. Võimu ülevõtmine poolakate poolt ja sõjaväekorpuse loomine kohalikust poola rahvastikust tekitas sakslastes hirmu oma olukorra suhtes poolakate valitsetavas hertsogkonnas. Seega asutati 23. märtsil saksa rahvuskomitee, ja teine 27. märtsil, mis oli suuresti mõjutatud Preisi kuningale lojaalsete saksa ametnike poolt. Uus Poznańis tekkinud saksa komitee tegeles hiljem järjekindlalt vastuseisuga poolakate liikumisele. Loodi eraldi saksa rahvuskomiteed ja Berliini saadeti palvekirjad nõudmisega jaotada hertsogkond ja liidendada linnad ja maakonnad Saksa Liiduga. Armee kaitse all alustasid sakslased poolakate omavalitsuse arenemise takistamist. Saksa ametnikud, kolonistid ja kaupmehed kasutasid juhust ja alustasid vastutegevust, nõudes poola territooriumite liidendamist ühendatud Saksa riiki, süüdistades poolakaid rõhumises. Saksa propaganda kasutas nende nõudmisi metoodiliselt ära Euroopa riikide, nagu Suurbritannia ja Prantsusmaa, toetuse võitmiseks. Lisaks pöördusid poolakate vastu saksa liberaalid, nõudes "saksa alade kaitsmist". Varsti hakkasid saksa käsitöölised, kaupmehed ja kolonistid omavalitsustes moodustama komiteesid ja relvaüksusi oma huvide kaitsmiseks ja takistama kohalikel poolakatel organiseerumast, ühinedes sageli kohalike juutidega ja hakates pommitama Preisi kuningat palvekirjadega arvata nende alad välja kavandatud poliitilisest ümberkorraldusest. Aprilli lõpus organiseerus umbes 8000 saksa tsiviilisikut Noteći (Netze) ringkonnas Poznańist põhjas ja veel 6000 ümber Międzyrzeczi (Meseritzi) ja Nowy Tomyśli (Neutomischeli) linnade relvastatud üksustesse.
23. märtsil andis Preisi kuningas audientsi Poola delegatsioonile ja kuulutas suuliselt oma nõusolekut nende autonoomiaettepanekutele; samal ajal käskis ta konfidentsiaalsel nõupidamisel Preisi sõjaväejuhtidega valmistuda sissetungiks Poola territooriumitele poolakate liikumise purustamiseks.
24. märtsil tegi Preisi kuningas avalduse, millega lubati provintsi kiiret ümberkorraldamist ja mõlema rahvuse komisjoni loomist, mille eesmärk oli arvestada mõlema rahva huvidega. Poolakad said nendest meetmetest aru, et taastatakse autonoomia. Moodustati kohalikud poola komiteed, Preisi riigi vara rekvireeriti ja Preisi riigi sümbolid purustati. Paljudes kohtades tõrjuti kohalikud maapäevad võimult. Nagu Briti diplomaat Berliinis John Fane 6. aprillil 1848 teatas, "poolakate relvastatud banded, eesotsas mõne aadliku ja pagulasega, sooritasid suuri liialdusi, rüüstasid ja põletasid maakohti ja taluhooneid ning muutusid süüalusteks teistes laastamistöödes, mida valitsus püüdis liikuvate väekolonnidega talitseda".
Aprilli alguses hääletas kohalik Poznańi parlament 26-17 häältega Saksa Liiduga ühinemise vastu 3. aprillil 1848. Suur-Poola saksa vähemus kuulutas läbi saksa rahvuskomitee, et lükkab tagasi mistahes arusaama poola-saksa vendlusest ja sakslased ei tohi taganeda piirkonna kontrollimisest, isegi kui Poola riik taastatakse. 4. aprillil kuulutas Preisi sõjavägi välja Poznańi piiramise.