cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aasta põllumees
Aasta põllumees saab auhinnaks Ferdi Sannamehe 1927. aastal valminud "Külvaja" pronkskuju vähendatud koopia, mille on modelleerinud skulptor Tiiu Kirsipuu.
Aunimetuse saaja selgitatakse välja konkursil ning kuulutatakse välja iga-aastasel konverentsil "Aasta Põllumees".
2011. aastal said esmakordselt oma lemmiku valida veebiväljaande Maaleht.ee lugejad.
Margus Ott
Margus Ott (sündinud 7. oktoobril 1975) on eesti filosoof ja tõlkija.
14. mail 2014 kaitses ta Tallinna Ülikoolis doktoritöö "Vägi. Individuatsioon, keerustumine ja praktika" (juhendajad Daniele Monticelli ja Peeter Müürsepp). Seejärel on ta õppinud Xiameni Ülikoolis Hiinas.
Kaká
Kui Ricardo oli seitsmeaastane, kolis pere São Paulosse. Seal avastasid ta São Paulo FC talendiotsijad ja pakkusid talle lepingut.
2003. aastal liitus ta AC Milaniga, kuhu siirdus São Paulo FC-st 8,5 miljoni euro eest. 2009. aastal liitus ta Madridi Realiga. Ülemineku hind oli 68 miljonit eurot. Hooajal 2013–2014 mängis ta taas Milanis. Karjääri lõpetas ta 2017. aastal Major League Socceri klubis Orlando City.
Margus Ott
Isiklikku
Tema vanaisa oli Roman Ott.
Kaká
Rahvuskoondises debüteeris Kaká 31. jaanuaril 2002 Boliivia vastu. Esimese värava Brasiilia koondises lõi ta 7. märtsil 2002 Islandi jalgpallikoondise vastu. Koondises mängis ta aastatel 2002–2016 kokku 92 korda ja lõi 29 väravat. Ühtki mängu, kus Kaká värava lõi, Brasiilia ei kaotanud.
Brasiilia koondisega tuli Kaká maailmameistriks 2002. aastal, kuigi ta mängis maailmameistrivõistlustel ainult 25 minutit alagrupimängus Costa Rica vastu. Veel võitis ta Euroopa superkarika 2003, Itaalia superkarika ja Serie A 2004 ning FIFA konföderatsioonide karika 2005. aastal.
Kaká valiti 2002 Brasiilia liiga parimaks mängijaks ja 2005 Meistrite liiga parimaks keskväljamängijaks. Aastal 2007 võitis ta Euroopa parima jalgpalluri auhinna Ballon d'Or, lisaks valis FIFA ta maailma parimaks mängijaks aastal 2007.
Isiklikku
Kaká on 186 cm pikk ja kaalub 82 kg.
23. detsembril 2005 abiellus Kaká oma lapsepõlvekallima Caroline Celicoga. Nende esimene laps Luca Celico Leite sündis São Paulos 10. juunil 2008.
Kodanikuühiskond
Kodanikuühiskond (inglise keeles civil society) on ühiskond, mille aluseks on vabadust nautivad kodanikud, kes on haritud ja laia silmaringiga, vaimselt ja materiaalselt sõltumatud, isiksusliku arengutaseme saavutanud inimesed, kes mõistavad põhjuse-tagajärje seost ning oskavad hinnata langetatava otsuse hilisemaid mõjusid, tahavad osaleda oma elukeskkonna (avaliku ruumi) kujundamisel ning on valmis kandma vastutust.
Smokie
Nende kuulsad lood on "If You Think You Know How to Love Me", "Don't Play Your Rock 'n' Roll to Me", "Lay Back in the Arms of Someone". Kuulsaimaks lauluks peetakse laulu "Living Next Door to Alice", see saavutas briti singlimüügi edetabelis 5. koha ning 1977. aasta märtsis 25. koha Billboard Hot 100-s.
Kodanikuühiskond
Kodanikuühiskond muutub toimivaks alles siis, kui selle liikmed on algatusvõimelised ja vastastikku(!)
Smokie
2017. aasta suvel (4.–6. augustini) on rokilegend Smokie plaaninud anda kolm kontserti ka Eestis.
Kodanikuühiskond
Kodanikuühiskond toimib, kui nii inimeste endi kui ka valitsusvõimu teostavate institutsioonide suhtes valitseb usaldus. Kuid usaldus tekib ja see püsib vaid siis, kui inimeste toimetulekut ja avalikku ruumi kujundavate otsuste langetamise protsess ning tulude/varade liikumine on täiesti läbipaistvad.
Smokie
Algusaastad
1970. aastate alguses lõid juba varem tuttavad Ron Kelly, Chris Norman ja Alan David Silson (21. juuni 1951, Bradford) bändi The Yen. Järgnes mitu nimemuutust: algul The Sphynx, hiljem Essence ja pärast seda The Four Corners. Leidmata basskitarristi, harjutasid nad koos kuni aasta. Bändiga liitus 1965. aasta alguses basskitarrist Terry Uttley.
Kodanikuühiskond
Kodanikuühiskonna institutsioonid on:
Kodanikuühiskonna tunnuseks on inimeste aktiivne osalemine poliitikas, kusjuures see võib toimuda nii rahumeelsetes aruteludes (seadusandlik initsiatiiv rahvaalgatuse vormis, arvamusfestival jms) kui ka rahulolematust väljendavates massiüritustes (petitsioon, streik ja meeleavaldus).
Smokie
Algusaastad
Aprillis 1968 soovitas ansambli mänedžer Mark Jordan muuta nime The Elizabethansiks. Sellest ajast tegutses bänd kutselise ansamblina ning nad hakkasid oma töö eest kõrgemat tasu saama. Juunis 1968 liitus bändiga Arthur Higginsi asendusena, kes oli lahkunud, et õpinguid jätkata, Terry Uttley. 9. detsembril 1968 oli ansambli esimene avalik teleesinemine Yorkshire'i televisiooni uudistes ja kohalikus uudisteprogrammis "Calendar". Augustis 1969 esinesid nad kahe lauluga BBC telesaates "High Jinx". The Elizabethansi edust vaimustunud mänedžer Jordan lasi neil esimese demolindi lindistada. Jaanuaris 1970 huvitus bändist produktsioonifirma RCA Records ning soovitas järjekordselt nime muuta, uueks nimeks sai The Kindness. Singel "Light of Love"/"Lindy Lou" lindistati 3. aprillil 1970. Singlit müüdi vaid 300 eksemplari; RCA Records lõpetas lepingu. Kelly lahkus ansamblist augustis 1973 ja bändiga liitus Pete Spencer (trummid/vokaal). Hurley tutvustas ansamblit laulukirjutajate paarile Nicky Chinnile ja Mike Chapmanile, kes kirjutasid laule ka teistele tolleaegsetele glämmrokibändidele ja lauljatele, nagu Sweet, Mud, Suzi Quatro ja Hot Chocolate. Nende mänedžer Mickie Most sai neile plaadilepingu. 1974. aastaks olid nad leidnud oma helikeele ja harmooniad, solistiks omanäolise vokaaliga Chris Normani. Ansambel hankis uued muusikariistad ja tegi algust debüütalbumi "Pass It Around" salvestamisega, mis anti välja 14. veebruaril 1975. 22. septembril 1975 ilmus Smokeyl teine album "Changing All the Time". Uue albumi esimene singel "If You Think You Know How to Love Me" saavutas edu mitmes Euroopa riigis. Samal ajal ähvardas Smokey Robinson neid nimevaidlusega kohtusse anda, kuna nimi võib kuulajatele eksitav olla, ja ansambel muutis oma nime Smokie'ks.
Kodanikuühiskond
Mõiste definitsioon
Euroopa Liidu valges raamatus on kodanikuühiskond defineeritud järgmiselt:
Smokie
Algusaastad
Nime muutnud Smokie debüütalbum "Pass It Around" ilmus 1975. aastal. Sündis Smokie esimene hittsingel "If You Think You Know How to Love Me", järgnes rida muid superhitte, nende seas "Living Next Door to Alice", "I'll Meet You at Midnight", "Lay Back in the Arms of Someone", lisaks veel väga edukas duett Suzi Quatroga ja laul "Stumblin' In".
Kodanikuühiskond
Mõiste definitsioon
Kodanikuühiskond hõlmab eelkõige ametiühinguid ja tööandjate organisatsioone (sotsiaalpartnerid), valitsusväliseid organisatsioone, kutseühinguid, heategevuslikke organisatsioone, „rohujuure tasandist“ lähtuvaid organisatsioone ning organisatsioone, mis kaasavad kodanikke kohaliku elukorralduse edendamisse, samuti kiriklikud ja religioossed organisatsioonid.
Ühinenud Rahvaste Organisatsioon on määratlenud kodanikuühiskonna järgmiselt:
''Kodanikuühiskond on valitsuse ja äriringkondade kõrval ühiskonna kolmas sektor, mille huvisid väljendavad valitsusvälised organisatsioonid. ÜRO tunnustab koostöö tähtsust kodanikuühiskonnaga, kuna see toetab organisatsiooni ideaale ja aitab kaasa selle eesmärkide saavutamisele.''
Maailmapank on määratlenud kodanikuühiskonna järgmiselt:
''Mõiste "kodanikuühiskond" märgib laias valikus valitsusväliseid ja mittetulundusühinguid, mis elavdavad avalikku elukorraldust, kaitsevad oma liikmete ja teiste isikute huve ja väärtusi, lähtudes eetilistest, kultuurilistest, poliitilistest, teaduslikest, usulistest või heategevuslikest kaalutlustest. Mõiste "kodanikuühiskonna organisatsioon" märgib mitmesuguseid organisatsioone: kogukondade rühmi, valitsusväliseid organisatsioone, ametiühinguid, põlisrahvaste organisatsioone, heategevuslikke ja religioosseid organisatsioone, kutseühinguid jms eraalgatuslikke organisatsioone.''
Aafrika Arengupank leiab, et on teinud kodanikuühiskonnaga koostööd juba alates 1990. aastatest. Oma 1999. aastal väljastatud dokumendis rõhutas ta, et:
''Aafrika ühiskonnad omistavad kodanikuühiskonnale üha suuremat tähtsust. See ühiskondlik kollektiiv, kuhu kuuluvad valitsusvälised organisatsioonid, ei piirdu siiski viimastega ning hõlmab ka teisi mõjukaid organisatsioone, ametiühinguid, inimõiguste ühendusi, usurühmi, kogukondlikke organisatsioone, poliitilisi kaitseühinguid ja -liite, ärimehi ja spetsialiste, kes tegutsevad piirkonnas, mida nimetatakse “kodanikuühiskonna ruumiks”. Nagu teised mitmepoolsed finantsorganisatsioonid, tunnistab Aafrika Arengupank nende organisatsioonide olulisust säästva arengu saavutamisel. Oma 1999. aasta visioonis ja muudes sellistes avaldustes rõhutas pank selgelt osaluspõhise lähenemisviisi olulisust ning oma tõhusat pühendumist kodanikuühiskonnale kui vastutustundlikule ja paljutõotavale arenguinstrumendile.''
Kodanikuühiskonda ei esinda need organisatsioonid mille on loonud riik, äriettevõtted või religioossed organisatsioonid, sest need ei lähtu kodanike vabast tahtest ja nende tegevust määravaid otsuseid ei langetata demokraatlikult. Selles mõttes on eriti problemaatiline EL kodanikuühiskonna määratlus, mis loeb kodanikuühiskonna esindajateks ka riiklike institutsioonide, võimsate majandus- ja usuringkondade loodud ja/või manipuleeritud organisatsioone.
Ajalugu
Mõiste "kodanikuühiskond" pärineb Antiik-Kreeka filosoofi Aristotelese fraasist koinōnía politikḗ (κοινωνία πολιτική), millega ta märkis linnriigi (polise) vabu kodanikke, kellel on võrdsed õigused ja kes tunnustasid moraali põhimõtteid ühiskonnakorralduse alusena. Kodanikuühiskonna lõppu märkis sõna telos ehk eudaimoonia (τὸ εὖ ζῆν tò eu zēn) ja selle põhjustas inimeses peituv „poliitiline loom“ (ζῷον πολιτικόν zōon politikón).
Kodanikuühiskonna sõna kasutasid ka mitmed vanarooma kirjanikud (mh Cicero), kui nad kirjeldasid Rooma Vabariigi ajajärku.
Kodanikuühiskonna mõiste tuli uuesti kasutusele hiliskeskajal tänu Leonardo Brunile (1370–1440), kes tõlkis Aristotelese tööd ladina keelde. Vanakreeka sõna koinōnía politikḗ vasteks sai societas civilis, millega märgiti tsiviilühiskonda. Ta sõnastas selle tähenduse umbes nii:
Kuna tollel ajaperioodil domineeris vastuolu isevalitsejast monarhi (avaliku huvi esindaja) ja lääniisandatest feodaalide kui erahuvi esindajate vahel, siis hakkas see mõiste märkima maaomanike seisuse vastuolu oma valitsejaga.
Antonio Gramsci (1891–1937), itaalia marksistlik politoloog sõnastas kodanikuühiskonna (società civileto) mõistele tähenduse järgmiselt: see on valitsusväliste organisatsioonide kogum, millel on mõju tervele mõistusele ja avalikule arvamusele.
Uuesti võeti see mõiste laiemalt kasutusele NSV Liidu lagunemise järel Ida-Euroopa riikides, kus sellega märgiti totalitaarsele kommunistlikule režiimile vastanduvaid kodanikuühendusi. Nn postmodernistlikule käsitlusele panid aluse Aleksander Smolari kirjutised aastatest 1978–1979 ning selle võtsid poliitilises diskussioonis kasutusele Mihhail Gorbatšov 1980. aastate lõpus ja Václav Havel 1990. aastatel.
Saksa kontseptsioon
Mõiste societas civilis võttis saksa kultuuriruumis kasutusele saksa humanist ja Martin Lutheri (1483–1546) parem käsi Philip Melanchthon (1497–1560), kes lähtus seejuures Leonardo Bruni töödest.
Immanuel Kant (1724–1804), preisi filosoof pani oma töödega aluse saksa arusaamale vabadusest, mis olemuslikult jäi ratsionalistide ja empiirikute koolkondade vahele. Tema arusaamas lähtus inimese vabadus tema võimest mõista ümbritsevat keskkonda (võimalus) ja järgida moraali põhimõtteid (sootsiumi tagasiside).
Georg Wilhelm Friedrich Hegeli (1770–1831), saksa filosoofi mõjutasid Inglismaalt pärinevad ideed, sh Adam Smithi (1723–1790) ja prantsuse poliitökonoomia esindajate tava käsitleda ühiskondlikku korraldust töö viljade vahetamise seisukohalt. Enne teda nähti riiki koospidava jõuna vaid õiguskorda.
Hegel jõudis arusaamale, et inimesed vajavad oma igapäevaste vajaduste rahuldamiseks teiste poolt toodetud kaupu ja teenuseid. Probleemide allikaks on aga see, et osa inimesi ei suuda neid soetada, kuna neil pole midagi vastu pakkuda. Maksevõime puudumise põhjuseks võivad olla nii turumanipulatsioonid ja sellest tulenev ebaõiglus või inimese enda suutmatus teenida oma tööga raha. Viimase põhjuseks võib olla nii inimese enda laiskus ja tahtejõuetus kui ka lihtsalt sünnipärast tulenev halb õnn. Nii või teisiti – tulemuseks on see, et ühiskonnast saab „kurjuse näitelava“ ning see kahjustab nii riigi kui ka rahva püsimist.
Eelöeldust tulenevalt tähendas Hegelile kodanikuühiskond rohkem kogukondlikku ühtsust kui eneseteostuse vabadust. Poliitökonoomia õpetuste järgi on majanduse liikumapanevaks jõuks inimeste eneseteostuse vajadus ning ühiskondlik korraldus tekib iseenesest ja tahtmatult protsessist, milles igaüks püüab saavutada endale püstitatud eesmärki. Hegel lähtus Kanti vabaduseõpetusest kuid leidis, et riigil on oluline roll kodanikuühiskonna rajamises ja püsimises, sest kusagil peab olema sõltumatu ja erapooletud jõud, mis piiraks ennast kehtestada tahtvate inimeste kasuahnust ja võimujanu. Seda väljendab kõige paremini Hegeli ütlus: „Ühed armastavad vabadust ja teised elu“. Esimesed võitlevad oma eneseteostuse vabaduse eest ja saavad oma elu valitsejateks … või surevad. Teised säilitavad oma elu, kuid elavad oma valitseja või tööandja elu.
Karl Marx (1818–1883) tööde mõjul asendus „società civile“ väljendiga „société bourgeoise“ ning sellest sai baasmõiste, suuresti tänu tekkinud reaktsioonile. See tunnustab igaühe õigust eneseteostusele töö läbi. Riigi ülesandeks on tagada eneseteostuse vabadus kõigile riigi elanikele.
Kodanikuühiskonna (società civile) mõiste võeti uuesti kasutusele 1980. aastate lõpus ja selle põhjuseks oli vajadus tõlkida saksa keelde Mihhail Gorbatšovj (s 1931) kasutatud väljend „гражданское общество“, kes oma töödes lähtus Antonio Gramsci määratlusest. 1988. aastal tegi filosoof Wolfgang Fritz Haug (s 1936) ettepaneku tõlkida see mõiste sõnapaariga società civile.
Jürgen Habermas (s 1929) interpreteeris 1992. aastal kodanikuühiskonna mõistet, kui „vabatahtlikud ühendused, rahumeelsed protestid ja kodanikuallumatuse liikumised, mis on sündinud ja välja arenenud kohalikest oludest lähtudes“ ning eristas seda riiklike institutsioonide või mõjukate äri- ja/või usuringkondade poolt manipuleeritud avalikest aruteludest ja professionaalse meedia mõjutustegevusest. Habermasi arvates keskenduvad kodanikuühiskonna organisatsioonid avalike probleemide lahendamisega ja ei taotle võimu saavutamist.
Angloameerika kontseptsioon
1215. aastal sundisid 25 parunit, 13 piiskoppi, 19 abti, paavsti ja templirüütlite esindajat, kes olid rahulolematud kuninga omavoli ja maksunõuetega, kuningas John Maata't andma allkirja dokumendile, mida hakati nimetama "Magna Carta Libertatumiks" ehk suureks vabadustekirjaks. See oli esimene dokument, millega valitseja tunnustas oma alamate kodanikuõigusi.
John Locke (1632–1704), inglise vabamõtleja, sõnastas 17. sajandil oma nägemuse kodanikuühiskonnast ja selle põhjuseks oli absolutistliku monarhi enesekehtestamise ambitsioon. Tema nägemuses pidi see põhinema ühiskondlikul kokkuleppel, mille aluseks on loomuõigus, eraomandus ja eneseteostuse vabadus.
Adam Ferguson (1723–1816), šoti filosoof ja ajaloolane, märkis oma teoses „Essee kodanikuühiskonna ajaloost“, et kodanikuühiskonna aluseks on inimese loomulik moraal ja empaatia ning see on inimühiskonna loomuliku oleku vorm. Inimestele on omane nii heatahtlikkus, kaastunne ja vastastikune abistamine kui ka ahnus, julmus ja emotsionaalne külmus. Ta suhtus industriaalsesse revolutsiooni positiivselt, kuid kartis et süvenev tööjaotus hakkab nõrgendama kodanikuühiskonna vaimu.
Järgmistel sajanditel kujunes välja arusaam, et kodanikuühiskond tähendab vaba ja kõigile võrdset sõnaõigust tagavat avalikku ruumi, milles igaühel oli õigus avaldada oma arvamust ning kritiseerida valitsusvõimu teostajate tegevust. 19. sajandi briti liberaalide turumajanduslikke vabadusi propageeriv ideoloogia lähtuski suuresti negatiivsest vabadusest ja võrdsest sõnaõigusest, mida ohustas riigis valitsusvõimu teostav bürokraatia ja selle ebaratsionaalsus.
John Keane (s 1949), austraalia politoloog, on oma töödes kirjeldanud kodanikuühiskonda iseseisvate, patsifistlike ja ennast kontrollivate valitsusväliste organisatsioonide (NGO) kogumina, mis on pidevas vastuolus nii riigivõimu teostava valitsusega kui ka pingelistes suhetes üksteisega.
Prantsuse kontseptsioon
Prantsuse kultuuriruumis on „kodanikuühiskond“ (société civile) negatiivse varjundiga juriidiline mõiste, mis viitab tsiviilõigusele ja sätestab inimeste käitumist avalikus ruumis. Seda valdkonda sätestab tsiviilkoodeks ja vaidlusi lahendab tsiviilkohus (Tribunal de grande instance).
Philipp Melanchthon (1497–1560), saksa vaimuliku teos "Loci Communes teologici" tõlgiti prantsuse keelde 1546. aastal (La Somme de Théologie) ja koos sellega tuli kasutusele ka mõiste société civile tema sõnastatud tähenduses.
Samuel Sorbière (1615–1670) tõlkis Hobbesi tööd ja andis need prantsuse keeles välja 1642. aastal pealkirja „De Cive“ all.
Jean-Jacques Rousseau (1712–1778) luges Hobbesi tõlgitud töid, vältis oma kõnepruugis sõnu „Sotsiaalne leping“, „riik“ ja „tsiviilühiskond“. Arutledes 1775. aastal inimestevahelise ebavõrdsuse põhjuste üle leidis ta, et mõistega societas civilis märgib poliitiliselt organiseerunud ühiskonda, mis vastandub „loodusliku korraga“ milles kõik võitlevad kõigiga. Ta väitis, et
''Üks isik, kes kuulutas maatüki enda eraomanduseks avastas, et lihtsameelsed inimesed jäidki teda uskuma ning pani sellega aluse kodanikuühiskonnale. Inimkond oleks pääsenud paljudest kuritegudest, sõdadest, mõrvadest, kannatustest ja õudustest kui oleks leidunud inimene kes oleks hüüdnud teistele, et „ärge kuulake seda petturit, maa viljad on loodud meie kõigi jaoks ja maa ei saa olla kellegi eraomand“. Kuid nüüd on ilmunud märgid, et oleme jõudmas punkti, mille järel asjad ei saa enam jätkuda vanaviisi. Nii on ka eraomandi idee, mis on välja kasvanud paljudest varasematest arusaamadest, kinnistunud inimeste arusaamas aegamööda. Ja selle muutmiseks tuleb teha palju tööd.''
Karl Marx (1818–1883) oli küll saksa päritolu filosoof, kuid tema tööd mõjutasid palju enam prantsuse mõttemaailma kujunemist. Marx leidis, et majandussuhted määravad poliitilise ja ideoloogilise arengu ning riik peab tõusma kodanikuühiskonna kohale ning valitsema seda.
Eelöeldust on välja arenenud prantsuse intellektuaalne arusaam, et tugev riik peab valitsema kodanikuühiskonda. Kuna kodanikuühiskond seostub turu, raha ja valitsemisega ning riiki peetakse universaalsete ja üldiste huvide esindajaks, siis peetakse Vabariiki avaliku huvi kaitsjaks.
Eesti kontseptsioon
Eestis märgib kodanikuühiskonna mõiste avalikust sektorist (riigist ja valitsemisest) ning erasektorist (tulundussektorist) eristuvat, kodanike vabatahtlikust algatusest lähtuvat ning kehtivate õigusnormide raames loodud vabatahtlikke organisatsioone, ühendusi ja liikumisi.
Mikko Lagerspetz on kodanikuühiskonna tarvis välja toonud kolm kirjeldust:
Demokraatia roll kodanikuühiskonnas
Kodanikuühiskonna ja demokraatia teemat on käsitlenud paljud politoloogid, sh G.W.F. Hegel, Alexis de Tocqueville, Karl Marx ja Ferdinand Tönnies. 20. sajandil on seda teemat väga erinevatest aspektidest käsitlenud paljud uurijad ja teadlased, kuid siinkohal võiks eraldi ära märkida Gabriel Almond ja Sidney Verba tööd, kes tõid välja kultuuri rolli demokraatlikus ühiskonnakorralduses. Oma töös leidsid nad, et jätkuval osalemisel otsuste langetamise protsessis on hariv mõju, sest inimesed süvenevad probleemi põhjustesse, mõistavad otsuse langetamise vajalikkust ning hindavad erinevaid lahendeid. See omakorda sunnib valitsusvõimu esindajaid esitama selgemaid ja kompaktsemaid materjale ning paremini põhjendama oma valikuid.
Robert Putnam (s 1941) on eraldi rõhutanud oma töödes mittepoliitiliste kodanikuühenduste rolli ja tähtsust kodanikuühiskonna arengutele. Kokkuvõtlikult öeldes peitub nende mõju ühistegevuses, mille käigus inimesed suhtleva üksteisega pikema aja jooksul, tutvuvad ja hakkavad usaldama üksteist – nii kasvab ühiskonna sotsiaalne kapital.
Pedagoogika mõisteid
''Siin on loetletud pedagoogika ehk kasvatusteaduse mõisteid. Eripedagoogika mõisteid on loetletud ka leheküljel Eripedagoogika mõisteid.
Frank Lloyd Wright
Frank Lloyd Wright (sünninimi Frank Lincoln Wright; 8. juuni 1867 Richland Center, Wisconsin – 9. aprill 1959 Phoenix, Arizona) oli Ameerika Ühendriikide arhitekt, sisekujundaja, kirjanik ja lektor.
Ta projekteeris oma 70-aastase karjääri jooksul üle tuhande ehitise, millest 532 ehitati valmis. Tema loomingusse kuuluvad isikupärased ja uuenduslikud näited paljudest hoonetüüpidest, sh kontorihooned, kirikud, koolid, pilvelõhkujad, hotellid ja muuseumid. Ta kavandas oma hoonetele ka rohkesti sisekujunduselemente, näiteks mööblit.
Ta lähtus oma töös põhimõttest, et arhitektuur peab olema harmoonias inimlikkuse ja keskkonnaga, ning nimetas selle vaate orgaaniliseks arhitektuuriks. Selle mõtteviisi parimaks näiteks on 1939. aastal valminud elamu Fallingwater, mida on nimetatud Ameerika kõigi aegade parimaks arhitektuuriteoseks.
Ta kirjutas 20 raamatut ja palju artikleid ning pidas loenguid nii Ameerika Ühendriikides kui ka Euroopas.
Ta oli juba eluajal väga tuntud ja populaarne. 1991. aastal nimetas Ameerika Arhitektide Instituut ta kõigi aegade suurimaks Ameerika arhitektiks.
Tartus asuv Eesti Üliõpilaste Seltsi maja on suures osas lähtutud ajakirjas The Architectural Review 1900. aastal avaldatud noore ameerika arhitekti Frank Lloyd Wrighti joonistest.
Puukooli park
Puukooli park on park, mis asub Tartus Rõõmu teel.
Pargis kasvab laias valikus võõrpuuliike, sh mitmed lehiste, mändide, kuuskede, paljude lehtpuude jne liigid.
Osa pargist asub linna avalikul territooriumil, osa jääb puukooli territooriumile.
Nanomeeter
Nanomeeter (tähis nm) on SI-süsteemi pikkusühik, mis võrdub miljardiku meetriga:
1 ongström (Å) on 0,1 nanomeetrit.
Valfried Lehtmets
Valfried August Lehtmets (5. juuni 1900 Tallinn – 1984 Ulricehamn, Rootsi) oli eesti loomaarst.
Elu
Lõpetas 1918. aastal Rakvere Poeglaste Gümnaasiumi. Õppis 1919–1919 Varssavi ülikoolis (evakueeritud Rostovisse Doni ääres) ja 1920–1926 Tartu Ülikoolis arstiteadust, 1926–1932 Tartu Ülikoolis loomaarstiteadust.
Ta oli aastatel 1928–1932 Tartu Ülikooli Loomaarstiteaduskonna sisehaiguste kliiniku assistent, 1932–1938 Vaivara, 1938–1944 Antsla jaoskonna loomaarst.
Osales Vabadussõjas. 1944 põgenes Saksamaale, 1948 läks Rootsi.
Pertseptron
Masinõppes on pertseptron binaarsete klassifitseerijate juhendatud õppimise algoritm. Binaarne klassifitseerija on funktsioon, mis otsustab, kas sisend, mis koosneb numbmbrite vektorist, kuulub kindlasse klassi. Pertseptron on lineaarne klassifitseerija ehk klassifitseerimis algoritm mis teeb ennustuse, kasutades lineaarset ennustusfunktsiooni, mis kombineerib tunnuste vektori ja kaalude hulga.
Ajalugu
Pertseptron algoritmi leiutas Frank Rosenblatt, aastal 1958 Cornell Aeronautical Laboratorys. Projekti rahastas USA Office of Naval Research.
Algselt implementeeriti pertseptron tarkvarana IBM 704 arvuti jaoks, seejärel toodeti eraldi riistvara nimega “Mark 1 Perceptron”, mille ülesandeks oli pildi tuvastus. Masin koosnes 400 fotoelemendi reastusest, mille külge ühendati neuronid. Kaalud kodeeriti potentsiomeetritesse ja elektrimootorid muutsid kaalude väärtuseid õppeprotsessi käigus.
1958. aastal peetud pressikonverentsil tegi Rosenblatt avaldusi pertseptroni kohta, mis põhjustas vaidluseid noores tehisintellekti valdkonnas. Väidetavalt pidi pertseptron olema esimene samm elektroonilise arvutini, mis USA mereväe ootuste kohaselt oleks ühel päeval võimeline kõndima, rääkima, nägema, kirjutama, ennast paljundama ja enda olemasolust teadlik olema.
Kuigi algselt peeti pertseptronit paljulubavaks, avastati kiirelt, et pertseptronit ei saa õpetada mitmeid klasse ära tundma. Mis omakorda põhjustas tehisnärvivõrkude valdkonnas stagneerumist, kuni avastati, et mitmetasandilised otsesuunatud tehisnärvivõrgud ehk mitmetasandilised pertseptronid on võimsamad kui ühetasandilised pertseptronid.
1969. aastal Marvin Minsky ja Seymour Paperti raamatus “Perceptrons” tõestati, et ühetasandilistel pertseptronil on võimatu õppida välistav või funktsiooni. Sellest tulenes valearusaam, et mitmetasandilistel pertseptronidel on sama viga, mis põhjustas tehisnärvivõrkude uurimise rahastamise probleeme järgnevaks kümneks aastaks.
Pertseptron on bioloogilise neuroni lihtsustatud mudel. Uuringud näitavad, et pertseptroni laadne lineaarne mudel on võimeline osaliselt jäljendama päris neuronite käitumist.
Definitsioon
Pertseptron on tänapäevases mõistes binaarse klassifitseerija ehk lävendfunktsiooni õppimise algoritm. Lävendfunktsioon on funktsioon, mis seab vastavusse sisendi x, mis on reaalarvude vektor ja väljundi f(x), mis on üks binaarne väärtus.
kus w on reaalarvuliste kaalude vektor, w * x on skalaarkorrutis,, kus m on sisendite arv ja b on nihe. Nihe liigutab otsustus piiri algpunktist eemale ja ei sõltu sisenditest.
f(x) väärtust kasutatakse, et klassifitseerida x positiivseks või negatiivseks juhuks. Binaarse klassifitsserimise probleemis, kui b on negatiivne, siis kaalutud sisendite kombinatsioon peab andma suurema väärtuse kui |b|, et lükata klassifitseeriv neuron üle 0 lävendi. Ruumiliselt mõjutab nihe otsustus piiri asukohta, aga mitte suunda. Pertseptron algoritm ei lõpeta oma tööd kui sisend hulk ei ole lineaarselt eraldatav. Kui vektorid ei ole lineaarselt eraldatavad, siis ei jõuta kunagi punkti, kus kõik vektorid on lõplikult klassifitseeritud. Kõige kuulsam näide sellest on välistav või probleem.
Villu Kõve
Villu Kõve (sündinud 26. augustil 1971 Orissaares) on eesti jurist (advokaat ja kohtunik), aastast 2019 Riigikohtu esimees.
Riigikohtus töötab Villu Kõve alates 2002. aastast, kus ta kuni 2019. aasta jaanuarini oli tsiviilkolleegiumi kohtunik ning pikka aega ka kolleegiumi esimees.
Õigusloomealane tegevus
Villu Kõve on juhtinud äriseadustiku, võlaõigusseaduse, kommertspandiseaduse, mittetulundusühingute seaduse, sihtasutuste seaduse ja tsiviilkohtumenetluse seadustiku eelnõu väljatöötamist, olnud töögrupi liige muuhulgas asjaõigusseaduse, kinnistusraamatuseaduse, tsiviilseadustiku üldosa seaduse, täitemenetluse seadustiku, esimese investeerimisfondide seaduse, rahvusvahelise eraõiguse seaduse, väärtpaberite keskregistri seaduse, varem kehtinud telekommunikatsiooniseaduse ja postiseaduse väljatöötamisel. Koostanud arvamusi ja teinud ekspertiise muudele eelnõudele.
Pedagoogiline tegevus
On olnud õppejõud eraõiguse valdkonnas Õigusinstituudis, Kõrgemas Kommertskoolis ja Concordia Rahvusvahelises Ülikoolis Eestis. Pidanud alates 1993. aastast loenguid ja seminare seaduste ja kohtupraktika tutvustamiseks.
Naturalism
Naturalism on 19. sajandi lõpu kirjandus- ja kunstivool.
Naturalism kirjanduses
Naturalism taotles elukujutuse täpsust ja erapooletust. Naturalistid vahendasid elu kiretu fotograafilise täpsusega, valimata üksikasju. Seejuures kaldusid nad kujutama elu mustemat poolt: alatust, kuritegusid, julmust ja vägivalda. Naturalistid olid seisukohal, et kirjandus peab teenima tõde, mitte ilu. Seejuures ei tohi kirjanik väljendada omapoolset suhtumist, segada end ühiskondlikku ellu ja poliitikasse. Inimest ja ühiskonda käsitlesid nad kui loodusnähtust.
Naturalistid viljelesid peamiselt proosat, mida nad eelistasid luulele ja draamale.
Naturalism kunstis
Naturalismiks nimetatakse realismi hilist arengujärku, millele on iseloomulik lihtrahva ja olustiku loodusteaduslikult täpne kujutamine. See kunstivool tekkis 1870. aastail Prantsusmaal.
Filmi ajalugu
pisi|Film "L'Hotel électrique" aastast 1908, režissöör Segundo de Chomón pisi|[[Louise Brooks|Louise Brooksi kadunud filmi "The American Venus" säilinud värvitest aastast 1926]] Kahe sekundi katsefilm, lavastatud Roundhay Gardeni poolt, filmitud Louis Le Prince poolt 14. oktoobril 1888 Roundhays West Yorkshire'is. Inglismaa on üldiselt tuntud kui kõige varasem elava liikumise pildiga. aastal 1878 Leland Stanfordi sponsorluse all pildistas Eadweard Muybridge kiiresti liikuvat hobust Occidenti, kasutades selle 12 seeriat stereoskoopilist kaamerat. Esimene edukas katse leidis aset 11. juunil Palo Alto farmis Californias ajakirjanduse kohalolekul.
Kaamerad olid paigaldatud paralleelselt hobuste jooksu rajaga ja kõik kaamera luugid olid kontrollitavad liikuva nööriga,mis pääsesid liikumakoos hobuste kapjadega. Seal oli 21 osa et jäädvustada hobuste jooksu. See teeb umbes 1000 pilti sekundis.
Chicagos 1893 aastal maailma näitusel pidas Muybridge mitu loengut loomade teaduse edasiliikumisest loomaaretuse hallis,mis oli spetsiaalselt ehitatud "Midway Plaisance" näituse alustalaks. Ta kasutas enda loomaperiskoope, et näidata oma liikuvaid pilte maksvale publikule, valmistades sellest hallist kõige esimese komertsiaalse teatri.
William Kennedy,Laurie Dickson,pealik insener koos Edison Laboratories´iga tunnustasid koos leiutisega igapäevast vormi tselluloidi riba koostise piltide jadaga, alus fotografeerimise meetodist ja projekteerimist liikuvateks piltideks.
Tselluloidi plokid olid peenikeselt tükeldatud, siis paigaldatud kuumutatud plaatide surve alla.peale seda nad olid kaetud fotosensitiivse želatiin-emulsiooniga.
1893 Chicagos maailma laadal tutvustas Thomas Edison rahvale kahte leiutist mis olid arendatud eelnevast innovatsioonist: kinetograaf,esimene praktiline liikuvate piltide kaamera, ja kinetoskoop. Viimane oli kabinet mis jätkas eelnevad Dicksoni celluloidi filmi (varustatud elektri mootoriga)oli tagant süüdatud iidse lambiga ja nähtav läbi magnetiseeritud läätsede. Spektor näitas läbi silma teost. Kinetoskoobi külalistetuba oli varustatud viiekümne-jala filmi väljavõtetega mis valmistatud Dicksoni poolt Edisonis "black maria" stuudios. Need jadad salvestati maalähedaste osadena (just nagu Fred Otti avastus 1894 a.) sama hästi kui huvitavad liigutused nagu akrobaadid, muusikahallide loojad ja boksi demonstratrioonid. Kinetoskoobi salongid peagi levisid Euroopasse. Edison, kuidas tahes, kunagi ei tahtnud anda neid vahendeid teisele poole Atlandi ookeani, kuni nad mõistsid nii suurepäraselt eelnevaid eksperimente innovatsioone Suurbritanniast ja Euroopast. See võimaldas imitatsioone edasi arendada, just nagu kaamera kavandati briti elektriku ja teadlase instrumendi valmistaja Robert W. Pauli ja tema toapartneri Birt Acresi poolt.
Paul sai idee näidatavatest piltidest grupi vaatajate vahendusel. Rohkem justkui üksikud vaatajad ja leiutatud sai filmi projektor, mis andis oma esimese vaatamise 1895 aastal. Umbes samal ajal Prantsusmaal Auguste ja Louis Lumière leiutasid kinesgraafi, kaasas kantav, kolm ühes võimalusega: kaamera,printer ja projektor. 1895 aastal hilja Pariisis, isa Antonio Lumiere alustas projekteeritud filmide koostamist enne kui publik seda näeb, algab üldine vestlus keskmise projektsiooni kohta. Kiiresti tuli Euroopas kogu projekteerijad oma töödega nagu töölised lahkuvad Lumieri tööstusest ja koomikud vignetist nagu Sprinkler Sprinkled isegi Edison oli algselt ükskõikne projekti suhtes,liitus trendiga Vitaskoobiga vähem kui kuus kuud. Esimene rahva liikuvfilm euroopas esitati Berliinis Max ja Emil Skladanowsky poolt, kes projekteerisid enda aparaati "bioskoop" välguvaba sisetrepiga konstruktsioon. 1. november kuni 31. novembrini 1895. Kuni hilismaini 1895 oli Lauste USA-s oma eidoskoobiga, mille ta avastas Lathami pere pärast. Esimene avalik esitamine filmis üldse toimus tänu Jean Aimele "Acme"Le Roy, prantsuse fotograafile.
Tolle aja filme nähti põhiliselt ajutistes poe eesruumides ja liikuvate väljapanekutena või vaatustena varietee-, estraadietendustes. Film võis olla alla minuti pikk ja võis tavaliselt endast kujutada vaid 1 stseeni, tõeline või lavastatud, igapäevaelust, avalik sündmus, spordisündmus või slapstick. Filmis oli vähe kinolikku tehnikat, vähe oli monteerimist ja tavaliselt puudus ka kaamera liikumine ja igavad, näitlejalikud (ebaehtsad) kompositsioonid. Kuid realistlikult liikuvate fotode uudsus oli piisav liikuvate piltide tööstusele kiire areng enne sajandi lõppu, nii riikides/maades kui maailmas.
Biograafiad (A)
Biograafiad (A) loetleb Vikipeedias olemasolevaid ja kavatsetavaid biograafiaid isikutest, kelle nimi algab A-tähega.
Aa
Vaata Biograafiad (Aa)
Al
Vaata Biograafiad (Al)
An
Vaata Biograafiad (An)
Ar
Vaata Biograafiad (Ar)
Au
Vaata Biograafiad (Au)
Juhan Kahk
Juhan Kahk (1. august 1928 Nõmme – 28. juuni 1998 Tallinn) oli eesti ajaloolane, Eesti Teaduste Akadeemia liige (alates 1969).
Elulugu
Kahk sündis pangaametniku perekonnas. Juba varajases nooruses tärkas tal huvi ajaloo vastu, mis aastatega üha süvenes. Kahki esimeseks ametisooviks oligi saada ajaloolaseks, ehkki ta unistas ka kirjaniku elukutsest. Koolis käis Kahk Nõmme gümnaasiumis, mille lõpetas 1946. aastal. Tema sõja-aegne elu oli olnud raske, sest isa oli 1941. aastal siirdunud Nõukogude tagalasse, ema ja Juhan aga jäänud Eestisse. Et tema isa peeti äärmuslikuks kommunistiks, kaotas ta ema Saksa okupatsiooni ajal ka töö. Isa hukkus aga 1944. aastal Eestisse naastes.
1946. aastal astus Kahk Tartu Riiklikku Ülikooli, mille lõpetas 1951. aastal. Ta paistis silma ambitsioonikuse, sihikindluse ja edasipüüdlikkusega, mis saatis teda kogu elu ning seetõttu kasutas ta ära ka kõik karjäärivõimalused, mis eesti ajaloolasele Nõukogude Liidus võisid avaneda. Aastatel 1951–1954 õppis ta aspirantuuris Leningradi ülikoolis, lõpetades selle ajalookandidaadina. Tema peamiseks uurimisalaks kujunesid toona talurahvarahutused, mida ta uuris väikeste vaheaegadega kuni oma elu lõpuni. 1954. aastast töötas ta Eesti NSV Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudis, mille direktor oli aastatel 1968–1974. Ta paistis silma aga hea organiseerijana, korraldades koos Hans Kruusi ja Artur Vassaraga 1959. aastal esimese Ida-Euroopa agraarajaloo sümpoosioni, kus Eesti agraarajaloolased domineerisid kuni 1970. aastateni. 1963. aastal sai Kahkist ajaloodoktor, väitekirja 19. sajandi talurahvarahutustest kaitses ta Leningradi ülikooli juures, saades noorimaks ajaloodoktoriks Eesti NSV-s.
Eesti NSV Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks valiti ta 1969. aastal ning Teaduste Akadeemia akadeemikuks sai ta 1978. aastal. Rohkem kui 20 aastat (1973–1994) oli Juhan Kahk tegev Eesti Teaduste Akadeemia Humanitaar- ja Sotsiaalteaduste Osakonna juhina. Aastatel 1973–1989 oli ta Akadeemia presiidiumi liige ja sama osakonna (varasema nimetusega Ühiskonnateaduste Osakond) akadeemik-sekretär, aastatel 1990–1994 sama osakonna akadeemik-sekretäri asetäitja.
Hea läbisaamine Nõukogude võimuga (Kahk oli ka partei liige) võimaldas tal teha mitmeid välisreise ka Lääne-Euroopasse ning kohtuda tolle aja silmapaistvate ajaloolaste, nagu Eric Hobsbawmi, Jacques Le Goffi, Emmanuel Le Roy Ladurie ja teistega. Kahk sai tugevaid mõjutusi Annaalide koolkonnalt ning kasutas nende uuenduslikke meetodeid oma töödes. Seetõttu on ta siiani ka ainus eesti ajaloolane, kelle töö on Annaalide ajakirjas avaldatud. Samaaegselt tegeles Kahk ka väliseesti ajaloolastega suhete loomisega, ehkki siingi pidi ta lõivu maksma riigivõimudele, saades KGB kontrollitava VEKSA juhiks. Soome ajaloolastest suhtles ta lähemalt Vilho Niitemaaga, tuntud Eesti ajaloo uurijaga.
Taliuinak
Taliuinak on homöotermsete (püsisoojaste) loomade eriline puhkeseisund ebasoodsate keskkonnatingimuste üleelamiseks.
Filmitegelaste loend
''Siin on loetletud filmide ja seriaalide tegelasi.
Taliuinak
Tõelise talveune ja taliuinaku vahe on nendega seotud füsioloogiliste protsesside ulatus: nii iseloomustab talveund tunduvalt aeglasem pulss ja madalam ainevahetuskiirus, hingamissagedus ja kehatemperatuur kui taliuinaku korral. Taliuinak sarnaneb lihtsalt väga sügava unega, looma elulised näitajad taliuinaku ajal väga suurel määral ei muutu.
Juhan Kahk
Teadustöö
Juhan Kahki peamiseks uurimisvaldkonnaks oli eesti talurahva ajalugu, kus ta töötas läbi ja mõtestas kogu Eesti ala talu- ja mõisamajanduse arenguloo ning 18.–19. sajandi talurahvaliikumisega seotud ajaloomaterjalid. Tema uurimistöö põhjal ilmus 12 raamatut ja üle 200 teadusartikli.
Taliuinak
Eestis elavatest imetajatest teevad taliuinakut karu, kährik ja mäger.
Juhan Kahk
Teadustöö
Kahki võib pidada ka Eesti esimeseks arvutiajaloolaseks, kes hakkas matemaatilis-statistilisi meetodeid kasutama juba 1970. aastatel. Tema kõrvale tõusid veel ka Herbert Ligi ja Heldur Palli, kellest said tuntud ajaloolised demograafid. Lisaks sellele oli Kahk ka Eesti ajaloolise sotsioloogia eestvedajaid, selle uurimissuuna käimalükkamine oli eriti raske, sest Nõukogude Liidus peeti sotsioloogiat peaaegu et ebateaduseks. Kuid Kahki head sidemed olid sealgi abiks.
1980. aastatel asus Kahk lisaks muule tegelema ka usundipsühholoogiaga, uurides eriti nõiaprotsesse. 1988. aastal ilmus tema viimane nõukogulikust vaimsusest kantud teos 19. sajandi esimese poole talurahvareformidest, milles sisalduvaid seisukohti ta hiljem tunduvalt revideeris. 1990. aastaks oli ta oma suhtumist juba kardinaalselt muutnud, tunnustades rahvuslikku ajalookäsitlust "Kodu Lugu". Samaaegselt asus ta tegelema ka selle ajani keelatud uurimisalade, nagu küüditamise ja sundkollektiviseerimise läbiviimise uurimisega.
1992. aastal ilmus Kahki ja teiste tema põlvkonna agraarajaloolaste ühistööna "Eesti talurahva ajaloo" I köide, mis siiani on jäänud ka ainsaks. Seal sisaldub küll palju nõukogudeaegset fraseoloogiat, kuid teos on tänu faktitihedusele siiski teaduslikult kasutatav. Järgnevalt tegeles Kahk veel mõningate lühiuurimustega, kuid halvenev tervis ei lubanud tal pidevat tõsist tööd enam teha. Siiski suutis ta lõpetada ühe viimase aja silmapaistvama agraarajaloolise teose, "Bauer und Baron im Baltikum", kus ta oma aastakümnetega kogutud kogemused uudseid hinnanguid andes kokku võttis. See töö ilmus aga juba postuumselt 1999. aastal ja saksa keeles.
Harilik viigipuu
Harilik viigipuu (Ficus carica) on mooruseliste sugukonda viigipuu perekonda kuuluv heitlehine puuliik.
Botaanilised tunnused
Juurestik on tavaliselt maapinnalähedane ja hästi laiali hargnenud, ulatudes vahel 15 m kaugusele puust. Sügavates muldades võivad juured küündida kuni 6 m sügavusele.
Lehed on 3–7-hõlmalised, laius ja pikkus on ligi 25 cm, küllaltki paksud, pealt karedad, alt pehmekarvalised, servad on madalate ja ebakorrapäraste täkkidega.
Väiksed ühe- või kahesugulised õied on koondunud omapärastesse kotjatesse õisikutesse. Õisikutest arenevad söödavad liitvilikonnad ehk viigid ehk nn viigimarjad. Viigid on ümara, pirni- või sibulakujulised, 2,5–10 cm pikkused, värvus varieerub kollakasrohelisest kuni vaskpunase või tumepurpurjani. Viigimarja nahk on õhuke ja pehme, viljaliha on kahvatukollane, merevaigukollane, roosakas, punane või purpurjas, valminult mahlane ja magus. Seemned on erineva suurusega, ühes marjas võib neid olla 30–1600.
Kasvupinnas
Harilik viigipuu kasvab erinevatel muldadel, kergetel liivmuldadel, viljakatel liivsavimuldadel, rasketel savimuldadel või lubjakividest moodustunud muldadel. Väga happelised mullad pole sobivad, pH peaks olema vahemikus 6,0–6,5. Puu talub keskmiselt sooldunud kasvupinnast.
Kasutamine
Värskeid viigimarju tarbitakse peamiselt nende kasvupiirkonnas, sest valminuna on nad väga õrnad ja ei talu eriti transportimist. Toiduainetetööstuses viljad kooritakse keetmisel, kuivas kliimas süüakse tavaliselt koos koorega. Toiduvalmistamisel viike veidi keedetakse või hautatakse ning kasutatakse seejärel mitmesuguste pagaritoodete valmistamisel või lisatakse jäätisele. Kodustes tingimustes säilitatakse viike suhkrusiirupis või tehakse sellest keedist, marmelaadi või pastilaad. Õrnade viikide transpordi lihtsustamiseks tehakse neist konserve või kuivatatakse. Kehvema kvaliteediga kuivatatud viikidest valmistatakse alkoholi või kasutatakse neid likööride ja tubakatoodete maitsestamisel.
Viigimarjades sisalduvatest seemnetest valmistatakse söödavat õli. Indias kasutatakse viigipuu lehti loomasöödana, Prantsusmaal kasutatakse mõnevõrra lehti parfüümide valmistamiseks.
Puidust kogutav piimmahl sisaldab: kautšukit, vaiku, albumiini, lipaasi, renniini, suhkrut, õunhapet, proteolüütilised ensüüme, diastaasi, katalaasi ja peroksüdaasi. Kuivatatud piimmahlast valmistatakse pulbrit, mida kasutatakse piima koaguleerimiseks, et valmistada juustu ja kohupiima. Troopilises Kesk-Ameerikas kasutatakse piimmahla nõudepesuvahendina.
Harald Oert
Harald Oert (ka Harald Öört; 11. veebruar 1895 Roobe vald, Viljandimaa – 4. november 1943 Petseri) oli eesti jurist.
Lõpetas 1917. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi, õppis 1917–1918 ja 1920–1926 Tartu Ülikoolis õigusteadust.
Kari (bioloogia)
pisi|Kitsekari [[Kreeka|Kreekas]] Kari on ajutine (mõnikord ka püsiv) metsloomade rühm, mis ei pruugi koosneda ühe liigi isendeist (segakarjad).
Karjale on iseloomulik juhi (sageli isasloom) või juhtrühma olemasolu, enamasti on karja sees kujunenud hierarhiline struktuur ehk alluvusastmestik. Lisaks sellele on karjale sageli omane mingi kindel koopereerumispõhimõte, lähtuvalt näiteks soost, isendite vanusest jne.
Harald Oert
Osales Vabadussõjas, 1920–1923 Viljandi-Pärnu rahukogu kohtuameti kandidaat, 1923–1929 Jõgeva, 1929–1940 Võru 2., 1940 Valga jaoskonnakohtunik.
Kari (bioloogia)
Kari põllumajanduslikus kontekstis (1)
Põllumajanduses on kari laiemas mõttes üheliigiliste põllumajandusloomade rühm. Kitsamas mõttes peetakse karja all silmas veiseid.
Harald Oert
NKVD püüdis Harald Oertit küüditada 1941, kuid tal õnnestus pääseda.
Kari (bioloogia)
Kari põllumajanduslikus kontekstis (2)
Kari on üheliigiliste, -sooliste ja -vanuste põllumajandusloomade rühm, keda koos mingil maa-alal peetakse.
Tšereki rajoon
Tšereki rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Kabardi-Balkaari Vabariigis.
Naiskodukaitse
Naiskodukaitse (NKK) on Kaitseliidu naisorganisatsioon, mille eesmärk on naiste kaasamine riigikaitsesse ja ühiskonna arengusse. NKK loodi 2. septembril 1927 Kaitseliidu ülema käskkirjaga. NKK taasasutati 20. septembril 1991 ja selle esinaiseks sai Dagmar Mattiisen.
Naiskodukaitsjate juhtlause on "Minu kohus!". Nende keskne sümbol on liiliarist, mis on ühtlasi ka nende logo.
Ajalugu
Nõukogude Venemaa kommunistlik riigipöördekatse 1. detsembril 1924 Eestis andis tõuke NKK arengule. 1924. aasta detsembris loodi esimesed NKK jaoskonnad, sel ajal Kaitseliidu naisüksuste nime all. Kõige esimeseks jaoskonnaks peetakse naisüksust Lindade kompanii, mis kuulus Kaitseliidu Tallinna Maleva, Kalevi malevkonna juurde. NKK loomisel oli eeskujuks Soomes juba populaarsust kogunud samalaadne organisatsioon Lotta Svärd, mis loodi 1921. aastal sealse kaitseliidu toetuseks.
NKK loodi 2. septembril 1927 Kaitseliidu ülema käskkirjaga Kaitseliidu eriorganisatsioonina. NKK asutati, sest riik ootas Kaitseliidu ülesehitamisel abi kõigilt oma kodanikelt. NKK peamised tegevusvaldkonnad olid majandus-, toitlustus-, sanitaar- ja propagandaküsimused.
NKK oli oma aja kohta väga edumeelne naisorganisatsioon. Sellesse kuulumine oli ühiskonnas prestiižne, sest liikmeks vastuvõtmisel kaaluti soovijaid väga hoolikalt. Enamuse liikmeskonnast moodustasid vastutustundlikud ja haritud naised nagu taluperenaised, õpetajad, kontoriametnikud jne. Enne teist maailmasõda kuulus NKK ridadesse umbes 17 000 liiget üle Eesti. NKK juhtkond koosnes eranditult Eesti ühiskonnas tuntud ja tunnustatud tegelastest.
Juhtimine
NKK keskjuhatuses on seitse liiget: esinaine ning kuus vabatahtlikku naiskodukaitsjat. Juhatusse kuuluvad esinaine Airi Tooming, Küllike Tammeveski, Taive Saar, Ave Paavo, Ave Rallmann, Eda Leola ja Liisa Pedoksaar.
NKK esinaised läbi aegade:
Koosseis
NKK jaguneb vastavalt maakonnapiiridele 15 ringkonnaks ning iga ringkond omakorda jaoskondadeks. Ringkondi ja jaoskondi juhivad viieliikmelised juhatused, mis koosnevad vabatahtlikest naiskodukaitsjatest.
Naiskodukaitse 15 regionaalset jaoskonda on Alutaguse, Jõgeva, Harju, Lääne, Järva, Põlva, Rapla, Pärnumaa, Saaremaa, Sakala, Tallinna, Tartu, Valga, Viru ja Võrumaa ringkond.
Liikmeskond
NKK liikmed jagunevad tegev-, noor-, toetaja- ja auliikmeteks. 2020. aasta seisuga on NKK-s enam kui 2600 liiget.
Ülesanded
NKK ülesannete hulka kuuluvad:
Tegevus
Baasväljaõppe (BVÕ) eesmärk on anda kõikidele liikmetele alusteadmised organisatsioonist, esmaabist, välitoitlustamisest, sõdurioskustest ja ohutushoiust. Baasteadmised võimaldavad neil organisatsioonis tegutseda ja erialaselt spetsialiseeruda. Baasväljaõppe läbimine on kohustuslik igale liikmele.
Baasväljaõppe läbimisel valib iga liige endale eriala, millele spetsialiseeruda. Erialaväljaõppe valikute hulka kuuluvad avalikud suhted, meditsiin, side ja staap, toitlustamine, kultuur, sport, formeerimine ja noortejuhiks saamine. Igal erialagrupil on grupijuht, kes koordineerib grupi tegevust.
Juhtide ja instruktorite õpet viiakse läbi Kaitseliidu Koolis. Erialaseid üle-eestilisi kursuseid viib läbi ka NKK.
Üle aasta toimub üleriigiline NKK spordilaager, lisaks korraldatakse väiksemaid kohapealseid laagreid.
Õigused ja kohustused
NKK liikmete õigused on:
Nende kohustused on:
Töö Leedu Hüvanguks
Töö Leedu Hüvanguks (leedu Už darbą Lietuvai) on vasaktsentristlik valimisliit Leedus, kuhu kuuluvad Leedu Sotsiaaldemokraatlik Partei ja sotsiaal-liberaalne Uus Liit.
Valimisliidu liidrid on Algirdas Brazauskas LSDP poole pealt ja Artūras Paulauskas sotsiaal-liberaalide poole pealt.
Leedu Seimi valimiste võitis blokk kokku: 31 kohta. LSDP: 21, UL: 10. 70-mandaadilises üleriigilises ringkonnas sai blokk 206 179 häält (20.65% häältest) mis andis 16 kohta. (LSDP: 10, UL: 6). Ühekohaliste ringide pealt: LSDP: 9 (3 esimeses voorus), UL: 5.
Baksani rajoon
Baksani rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Kabardi-Balkaari Vabariigis.
Rajooni halduskeskus on Baksan.
Bernabò Visconti
thumb|Bernabò Visconti ratsamonument [[Castello Sforzescos]] Bernabò Visconti (1319 Milano – 1385 Trezzo) oli Visconti suguvõsast Milano valitseja aastatel 1354–1385.
Abiellus 1350. aastal Regina-Beatrice della Scala, Verona valitseja tütrega luues seeläbi kahe linna vahelise liidu.
Oli peaaegu kogu oma valitsemise aja sõjajalal paavst Urbanus V ja Veneetsiaga. Bernabò suri 1385 vangistatuna oma vennapoja Gian Galeazzo Visconti poolt, kellest sai tema võimupärija Milanos.
Milano Castello Sforzesco linnuses asub 1363. aastal Bonino da Campione loodud ratsamonument Bernabò Viscontist.