cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kaljo Jõekalda
Teletööd alustas Kaljo Jõekalda 1957. aasta 1. novembril. Algul Eesti Televisiooni operaatori assistendi ning alates 1959. aastast operaatori ametis. "Aktuaalse kaamera" teleoperaatori rolli vahetas ta 1960. aastatel filmioperaatori ameti vastu.
Läänemaal sündinud ja kasvanud mehena toonitas 1980. aastate lõpul Saaremaal elanud operaator, et on muhulase poeg. Just Muhul ja Kõinastul tehtud ja kultusfilmideks saanud “Mehed ei nuta” ja “Siin me oleme!” on Kaljo Jõekalda salvestatud.
Kaljo Jõekalda operaatorikäe all valmisid Saare maakonnast ka telesaated Vintri külast, saated “Provintsipäevik”, “Külateel” ja uudiselõigud “Aktuaalsele kaamerale”.
1989. aasta ülemaailmsest saarlaste kokkutulekust valmis Kaljo Jõekalda saarlasest abikaasa, telerežissöör Norma Jõekalda idee kohaselt tunniajane telesaade “Sellel suvel Saaremaal”. Operaator oli Kaljo Jõekalda.
1990. aastatel elasid Kaljo ja Norma Jõekalda lühikest aega USA-s Florida osariigis, kus perekond võõrustas ka Eestimaalt saabunud endisi kolleege ja sõpru.
Nende poeg on populaarne telesaatejuht Kristjan Jõekalda.
Kaljo Jõekalda töötas Eesti Televisioonis kuni 1995. aasta maikuuni.
Haapsalu harrastusteater SEE tõi 2015. aastal lavale näitemängu Kaljo Jõekaldast pealkirjaga “Torm jõe kaldal”, mille kirjutas ja lavastas Erki Aule. Näidend kuulub sarja “Haapsalu helisevad pingid”.
Kaljo Jõekalda ärasaatmine toimus 11. oktoobril 2018 Pärnamäe kalmistu kabelis.
Udo Einsild
Haridus
Ta lõpetas 1917. aastal Peterburis Tšernjajevi reaalkooli ning õppis 1917. aastal Peterburi Polütehnilises Instituudis majandust ja 1920. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas.
Vabadussõjas
Ta teenis Kuperjanovi partisanide polgus ohvitseri asetäitjana. Tema hüüdnimi oli "Habe" ning ta oli legendaarne oma seiklushimu, distsiplineerimatuse, võitlushimu ja soomusetegemise poolest.
Pärast Vabadussõda
Kuna ta oli juba karistatud Vabadussõja ajal Tartu komandant alamkapten Emil Smironinile vastuhakkamise pärast, mõisteti talle kokku 6 aastat sunnitööd.
Ilmselt ta amnesteeriti Vabadusristiga vääristamise tõttu, sest ta oli edaspidi vabaduses. Küll aga degradeeriti ta reameheks.
Ta läks 1920. aastate algul Saksamaale, kus ta tegutses Berliini eesti kirjanike, kirjastajate ja kunstnike kogukonnas.
Prantsusmaal
Ta lävis lähedalt Eduard Wiiraltiga, aga ka maalikunstnik Mihhail Kikoiniga (Michel Kikoïne), maletaja Aleksandr Alehhiniga jpt. Tema lähim sõber oli maalikunstnik Chaïm Soutine, kes tihti elas Einsilka juures nii Pariisi lähedal rahuajal kui ka Saksa sissetungi ajal 1940. aastal maal Civry-sur-Serein'is Yonne'i departemangus. Soutine maalis mitu portreed Einsilla perekonnast.
Hispaania kodusõjas
Ta läks 1936. aastal koos prantsuse vabatahtlikega sõdima Hispaania kodusõtta vabariiklaste poolel. Tema ametlik teadaolev auaste oli nooremleitnant, teated tema kõrgemast auastmest pole tõendatud.
Tagasi Prantsusmaal
Kui 3. septembril 1939 kuulutas Prantsusmaa Saksamaale Teises maailmasõjas sõja, läks ta vabatahtlikult Prantsuse sõjaväkke. Tema käekäigust Teises maailmasõjas pole lähemaid teateid.
1949. aastast oli ta kunstikaupluse omanik Pariisis. Ta olevat mänginud kasiinos maha suurema summa raha ja tegi Monte Carlos 21. oktoobril 1957 enesetapu.
Isiklikku
Tema vend oli kunstnik Johannes Einsild.
Tema abikaasa oli kunstnik Berthe Sourdillon de la Salle (1895–1976) ning tema poeg oli kunstitegelane ja galerist Alexandre Einsild de la Salle (1930–2017).
EELK Buenos Airese Reformatsiooni kogudus
Buenos Airese Reformatsiooni kogudus on EELK kogudus, mis tegutseb Argentinas Buenos Aireses. Kogudus on tänapäeval hispaaniakeelne. Jumalateenistus on eesti- ja hispaaniakeelne.
Kogudus asutati 1957. aastal. Kogudusel on oma kirik, mis ehitati 1960. aastal.
Koguduse õpetajaid:
Niidutarn
Niidutarn (Carex lepidocarpa) on tarna perekonda kuuluv taimeliik.
Skaneeriv elektronmikroskoop
pisi|Mikroskoopiline struktuur on valmistatud alumiiniumist alusele fokuseeritud ioonkiirega ning "fotografeeritud" skaneeriva elektronmikroskoobiga, kasutades sekundaarseid elektrone. Nagu skaalalt näha, on valmistatud struktuur nii pisike, et see võiks mahtuda juuksekarvale. Pilt valmis Tartu Ülikooli füüsika instituudis läbi viidud praktikumi raames, kus tipptehnoloogia demonstreerimise teemaks oli "Eesti Vabariik 100" pisi|Neid [[õietolmuterasid on skaneeritud elektronmikroskoobiga näitamaks mikrograafi teravussügavust]] pisi|Tihti värvitakse saadud pilte eesmärgiga lihtsustada struktuuride mõistmist. Sageli tehakse seda ka esteetilistel kaalutlustel. Pildil on üheidulehelise taime [[Tradescantia tolmukakarvad ja õietolm. Autor: Heiti Paves, TTÜ]] Skaneeriv elektronmikroskoop (lühend SEM) on mikroskoop, mis loob kujutise uuritavat proovi suure energiaga elektronikiire abil skaneerides. Kiirt moodustavad elektronid interakteeruvad pinda moodustavate aatomitega, tekitades signaale, mis sisaldavad teavet pinna kuju, koostise, elektrijuhtivuse ja muude omaduste kohta.
SEM võimaldab oluliselt suuremat suurendust kui valgusmikroskoop, sest elektronide lainepikkus on väike. Elektronkiir on väga piiratud ja sellepärast on SEM-il lai teravussügavus, mis tähendab, et samaaegselt fookuses olev prooviala on üsna suur. See lubab uurijal fokuseerida objektil huvipakkuvat ala, mida eelnevalt skaneeriti väiksema suurendusega. Erinevalt transmissioonielektronmikroskoobist (TEM) on kujutis kolmemõõtmeline.
Objektide uurimisel SEM-iga on olulised proovide ettevalmistamine, proovi kuivatamine ja elektronkiirest põhjustatud elektrilaengu pinnale kogunemise vältimine.
Ajalugu
Esimese SEM-pildi saavutas Max Knoll, näidates elektronide kanaliseerumist räniterase kristallis 1935. aastal. 1937. aastal jätkas Manfred von Ardenne SEM-i füüsikaliste aluste ning kiire ja proovi interaktisooni uurimist. Mehele anti küll Briti patent, kuid instrumendi reaalse tootmiseni ta ei jõudnud. Edasi arendasid SEM-i alates 1948. aastast professor Charles Oatley ja tema üliõpilasest uuringukaaslane Dennis McMullan ning 1965. aastal toodeti tööstuslikult esimene SEM, turustajaks Cambridge Scientific Instrument Company. Instrument kandis nime Stereoscan ja paigaldati DuPonti.
Skaneeriva elektronmikroskoobi ehitus
pisi|Töötamine moodsa SEM-iga pisi|SEM-i avatud proovikamber pisi|SEM-i analoog
Elektronide allikad
Elektronide allikana kasutatakse volframi filamente, mis kiirgavad elektrone 2500–3000 K juures, või lantaaniumheksaboriidi LaB6 vardaid, mis kiirgavad elektrone juba 1400–2000 K juures. Allikas asub vaakumis (10−3 Pa), et ei toimuks oksüdeerumine. Kiirgamistemperatuuri on võimalik allapoole tuua, kui teha filamendi ots teravaks ja asetada elektrivälja. Tugeva elektrivälja (E > 109 V/m) tõttu tunnelleeruvad elektronid metallist välja. Elektrivälja jõujoonte tihedus ja seega tugevus on seda suurem, mida suurem on filamendi teravus. 300 K juures elektrone kiirgava filamendi tipu raadius on mikromeetrite suurusjärgus ning ümbritsev rõhk on 10−7Pa, et osakesed teravikku ei lõhuks. Schottky elektronikahuris on wolframi filament kaetud ZrO2-ga ja kuumutatakse 1700 K juurde. Sellisel juhul pole tarvilik tipu suur teravus ja nii kõrge vaakum. Pärast väljumist kiirendatakse elektronid anoodi poole kuni 50 kV elektriväljas.
Kondensorläätsed
Pärast anoodi läbimist elektronkiir fokuseeritakse elektromagnetläätsedega, mis tekitavad elektronkolonnis telgsümmeetrilise magnetvälja. Elektromagnetlääts koosneb suure keerdude arvuga mähisest, mille voolutugevust (ja seega magnetvälja tugevust ja fookuskaugust) saab muuta. Magnetväli väljutatakse elektronkolonni läätsemagneti "ava" kaudu. Tekkivas magnetväljas mõjub laenguga osakesele Lorentzi jõud (v osakese kiirus e osakese laeng, B magnetinduktsioon), mis põhjustab elektronide liikumist kitseneva spiraalina. Nii liiguvad teljest kaugemal olevad elektronid fookusesse. Sealjuures liiguvad energiani E{0} kiirendatud elektronid keeruka kolmemõõtmelise trajektooriga läbi fookuse, projekteerides elektronide allika vähendatud kujutise vahetasandile telje suhtes pööratuna. Selle pöörde suurus sõltub läätse tugevusest.
Süsteemis töötavad korraga kaks läätse, millel põhimõtteliselt võivad olla eri fookuskaugused. Teise läätse sees on tavaliselt kiirt piirav kondensorläätse ava. Kahekordne kondensorsüsteem koosneb kahest kondensorläätsest ja on kasutatav nii SEM-i kui ka TEM-i juures. Selle ülesanne on kontrollida elektronkiire parameetreid: pinget, kiire läbimõõtu ja konvergentsust. Kiire läbimõõt on umbes 0,4–10 nm.
Objektiivlääts
TEM-is suunab kondensorsüsteem elektronikiire otse objektile, kuid SEM-is on kondensorsüsteemi ja objekti vahel veel objektiivlääts, mis kontrollib kiire fokuseeringut objektile ja suurendab kiire konvergentsust. Suuremate suurenduste saamiseks ja aberratsioonide vähendamiseks võib objektiivläätse magnetväli ulatuda uuritava proovini (juhul, kui proov pole magneetuv).
Skaneerimismähis
Enne objektiivläätse läbib elektronkiir skaneerimismähise, kus risti olevate elektri- või magnetväljadega suunatakse elektronkiir tahetud punkti proovil. Elektriväli genereeritakse kondensaatori plaatide vahel ning elektronkiire kaldenurka saab mõjutada plaatidevahelise pinge muutmisel. Magnetvälja genereeritakse mähise ja raua tuumaga ning elektronkiire kaldenurka saab mõjutada mähist läbiva voolutugevusega. Skaneerimismähisega suunatakse elektronkiirt proovil rida-realt, kuni kogu uuritav piirkond on "üle käidud", ühtlasi muutub detektori skaneerimissamm.
Apertuurid
Peale elektromagnetläätsede mõjutavad elektronkiire kujunemist ka apertuurid, mis aitavad aberratsioone vähendada. Apertuur on avaus, mis laseb läbi elektronkiiri, mis langevad kitsas kimbus. SEM-is on reaalne ja virtuaalne apertuur. Reaalne apertuur asub objektiivläätse sees proovikambrile lähedal. Reaalne apertuur võib reostuda. Virtuaalne apertuur asub kondenserläätse ja objektiivläätse vahel.
Detektorid
Tagasi peegeldunud ja sekundaarseid elektrone püüavad ning registreerivad detektorid, mis asuvad proovikambris.
Sekundaarsete elektronide režiimis kasutatakse detektorit, mis asub objektiivläätse taga (through-the-lens TTL). See detektor saab signaale ainult sekundaarsetelt elektronidelt, sest läätse magnetväli mõjutab vähese energiaga sekundaarelektrone, aga ei mõjuta suure energiaga tagasi peegeldunud elektrone. Sekundaarsed elektronid liiguvad läätse poole Lorentzi jõu mõjul ning siis detektorisse positiivse pinge tõttu.
On veel teisi detektoreid, mis mõõdavad tagasi peegeldunud elektrone. Passiivse stsintillaatoriga detektor registreerib vaid suure energiaga tagasi peegeldunud elektrone. Saab asetada proovi lähedale, sest puudub Faraday puur, mis segaks elektronkiirt. Dioodi detektor annab signaale, kui tagasipeegeldunud elektronid põrkuvad vastu ning tekitavad elektroni-augu paare. See detektor on õhuke, saab asetseda proovi lähedal, aga töötab vaid kõrgete pingete korral. Leidub veel detektoreid, mis muundavad tagasi peegeldunud elektronid sekundaarseteks ning registreerivad nende signaale.
Signaalid
Proovile langev elektronkiir tekitab proovis signaale ja elektrivoolu läbi proovi. Proov peab olema elektrit juhtiv, muidu hakkab see laaduma ning elektronkiirt tõrjuma. Elektronid hajuvad aatomite elektronikihtidelt ja pidurduvad uuritava pinna niinimetatud vastastikmõju piirkonnas, mis on 0,1–5 μm paks. See paksus sõltub elektronide energiast, proovi aatomnumbrist ja materjali tihedusest.
Tagasipeegeldunud elektronid
Tagasipeegeldunud elektronid (ingl backscattered electrons) on langeva kiire elektronid, mis proovilt tagasi põrkuvad. Nende energia on samas suurusjärgus primaarsete elektronide energiaga. Peegeldunud elektronide hulk sõltub materjalist: mida suurem on materjali aatommass, seda rohkem elektrone tagasi peegeldatakse. Seetõttu kasutatakse peegeldunud elektronide režiimi proovi koostise kindlakstegemiseks.
Sekundaarsed elektronid
Kui proovist väljuva elektroni energia on väiksem kui 50 eV, siis klassifitseeritakse elektron sekundaarseks elektroniks. Sekundaarsed elektronid on proovi juhtivuse elektronid, mis mitteelastsete põrkel kiireelektronidega proovist välja lüüakse. Sekundaarseid elektrone tuleb 5–50 nm sügavuselt proovist. Nende abil uuritakse proovi pinna kuju.
Muud signaalid
Lisaks tekib elektronide pidurdumisel aatomites röntgenikiirgus, mis on iseloomulik aatomite madalamate tasemete elektronide ergastamisele.
Suurendus
pisi|SEM-i abil saadud pilt [[toakärbes|toakärbse silmast 450× suurendusega]] SEM-iga võib saavutada 10–500 000 kordse suurenduse.
Erinevalt valgusmikroskoobist ei sõltu pildi suurendus SEM-is objektiivläätse tugevusest. SEM-is on küll olemas kondensor- ja objektiivläätsed, kuid nende ülesanne on fokuseerida kiirt täpile, mitte luua pilti proovist. Elektronikahuri abil saab luua suhteliselt väikese läbimõõduga kiire, see tähendab, et SEM-iga saab töötada ka kondensor- või objektiivläätse abita, kuigi sellel juhul ei pruugi pilt olla väga püsiv ja resolutsioon võib jääda väiksemaks. Suurendust ei kontrollita SEM-is objektiivläätsede tugevuste, vaid skaneerivatele poolidele tekitatud voolu või deflektorplaatidele rakendatud pinge abil.
Aberratsioonid
Elektromagnetläätsedest tulenevaid aberratsioone on raske korrigeerida. Sfäärilist aberratsiooni ja apertuuri difraktsiooni ei saagi kuidagi korrigeerida. Sfääriline aberratsioon tekib, kui elektrone, mis asuvad kiire teljest kaugemal, mõjutavad elektromagnetläätsed rohkem ning need koonduvad teise punkti proovil, fookusesse tekib punkti asemel ketas. Väikeste apertuuride puhul toimub elektronide difraktsioon ning fookusesse tekib punkti asemel difraktsiooni muster. Kromaatilise aberratsiooni puhul koonduvad eri energiaga elektronid eri punktides. Fookusesse tekib ketas, see aberratsioon kaob elektronide kiirendustel üle 10 kV. Saastunud apertuurid, asümmeetrilised elektromagnetläätsed ja muud mehaanilised vead võivad tekitada asümmeetrilise elektronkiire, mille eri pooled koonduvad eri punktides. Seda aberratsiooni saab eemaldada stigmaatoriga. Stigmaatori parameetrite muutmine lisab nõrga lisamagnetvälja elektronkiirele nii, et kiir oleks sümmeetrilisem ja fokuseeruks ühes punktis.
Proovi ettevalmistamine
Skaneeriva elektronmikroskoobi ülesvõttel peavad proovid vähemalt oma pinnal elektrit juhtima ja lisaks olema maandatud, et vältida staatilise elektri kogunemist.
Metallobjektide korral pole suuremat ettevalmistust tarvis, piisab vaid puhastamisest ja hoolikalt proovihoidjale kinnitamisest.
Mittejuhtivad proovid kipuvad elektronkiirega skaneerimisel laaduma, eriti kui kasutatakse sekundaarelektronidega ülesvõtte režiimi. See tekitab skaneerimisvigu ja muid pildi ebatäpsusi. Nende vältimiseks kaetakse proovid üliõhukese elektrit juhtiva materjalikihiga, kasutades väikese hõrendusega pinnakatmist või suure hõrendusega aurufaassadestust. Juhtivad kattematerjalid on tänapäeval kuld, kulla ja pallaadiumi sulam, plaatina, osmium, iriidium, volfram, kroom ning grafiit. Lisaks võib kate suurendada väikese aatominumbriga proovide signaalitugevust, sõltuvalt suurema aatominumbriga materjalide sekundaarelektronide eraldumise kasvust.
La Cauchie
pisi|La Cauchie' vallamaja
La Cauchie on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Põllumajandusküla asub 18 km Arrasist edelas, teede D1 ja D8 ristumiskoha ümbruses.
pisi|tühi|
Macroprotodon brevis
Macroprotodon brevis on Colubridae sugukonna maoliik.
Klassifikatsioon
Macroprotodon brevis alamliigid :
Levila
Neid madusid võib kohata Marokos, Gibraltaril, Hispaanias ja Portugalis.
Viited
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Macroprotodon brevis seisuga 25.03.2015.
Mylenium Tour
"Mylenium Tour" on Mylène Farmeri kolmas kontsertalbum. See ilmus 5. detsembril 2000.
Londoni Pauluse kogudus
Londoni Pauluse kogudus on EELK Välis-Eesti piiskopkonna (varem E.E.L.K. Kanada praostkonna) kogudus, mis tegutseb Kanadas Londonis.
Londoni kogudus
Londoni kogudus on EELK kogudus, mis tegutseb Inglismaal Londonis. Kogudus kasutab Püha Anne ja Agnese kirikut.
Londoni Pauluse kogudus
Koguduse esimees on Endel Tooming.
Londoni kogudus
Kogudus asutati 28. juulil 1946 August Torma eestvedamisel.
Londoni Pauluse kogudus
Koguduse õpetajaid:
Helmsley Building
pisi|Hoone peasissepääsu kell ja skulptuurid Helmsley Building on 35-korruseline kõrghoone New Yorgis. Selle aadress on 230 Park Avenue ning see asub Manhattani saarel Midtownis East 45th Streeti ja East 46th Streeti tänava vahel.
Kirjeldus
Warren & Wetmore'i arhitektibüroo projekteeritud uusbarokses Prantsuse beaux-arts-stiilis hoone koos art-déco-nüanssidega valmis 1929. aastal ja kandis algselt nime New York Central Building. Hoone oli mõeldud Cornelius Vanderbilti asutatud New York Central Railroad Company peakontoriks. Sama arhitektuuribüroo projekteeris ka lähedal asuva raudteejaama Grand Central Terminal. Hoone kõrgus pompoosselt üle kogu linna teise mainekama puiestee, enne kui seda hakkasid varjutama modernsed ja postmodernsed pilvelõhkujatest uusehitised, eriti just MetLife Building.
Saunja kihistu
Saunja kihistu (inglise keeles Saunja Formation) on ordoviitsiumi ladestu Nabala lademe kihistu. Seda hakkas esimesena eristama Armin Öpik aastal 1937.
Kihistu stratotüüp on Mõnuste paemurd. Kihistu on nime saanud Saunja küla järgi. Kõige paksem on see Puhmu 567 puuraugus (24,1 m). Leedus eristatakse kihistut maa loodeosas, kus selle suurim paksus on 3,5 meetrit, ja Nemunase madalikul, kus selle suurim paksus on 20 sentimeetrit.
Kihistu moodustab lainjas keskmise- või paksukihiline kollakas- või helehall lubjakivi, mis on kohati dolomiidstunud või pruunika tooniga. Ka sisaldab see kohati püriiti. Saunja kihistule on ka omane äärmiselt suur kõikumine eri proovidest leitud ostrakoodide arvukuses.
Helmsley Building
Mälestisväärsus
New York City Mälestusmärkide Säilitamise Komisjon määras hoone 1987. aastal kaitsealuseks mälestusmärgiks (New York City Landmark).
Kaarma lahing
Kaarma lahing oli 1261. aastal Saaremaal toimunud lahing Liivi ordu vägede, Saare-Lääne ja Tartu piiskopi vägede ning nende vastu sõdivate saarlaste vahel. Lahing oli üks saarlaste vastuhakke 1260.–1261. aasta ülestõusu jooksul.
1261. aasta algul tungisid orduväed üle merejää Saaremaale, kus üritasid vallutada Kaarma maalinnust. Esialgu rünnak ebaõnnestus, ent järgnenud välilahingus (tõenäoliselt Uduveres) saarlased kaotasid, ja orduvägedel õnnestus pärast seda maalinnusesse tungida.
Rullmadu (perekond)
Rullmadu (Anilius) (selts Squamata, infraselts Alethinophidia) on maoperekond. Teadlased peavad neid mürgita madudeks.
Klassifikatsioon
Tänapäeval liigitatakse rullmao perekonda üksainus maoliik :
Levila
Nad elavad valdavalt Brasiilias, Guajaanas, Surinames, Venezuelas, Colombias, Ecuadoris, Peruus ja Boliivias.
Rakvere lahing (1268)
Rakvere lahing oli 18. veebruaril 1268 Kunda jõe (Kegola jõgi ) ääres toimunud lahing Novgorodi ja teiste vene vägede ning Taani, Liivi ordu ja Tartu piiskopi vägede vahel. Lahingus said mõlemad pooled suuri kaotusi ja lahing lõppes sellega, et taanlased ja sakslased pidid taanduma Rakvere linnusesse. Lahingus hukkus teiste seas Tartu piiskop Alexander.
Vaimne tervis
pisi|On emotsionaalseid häireid, mis mõjutavad neid, kes teostavad võimu mis tahes vormis, mille hulgas paistab silma hubrise sündroom, megalomaania, hamartia või nartsissism. Vaimne tervis on üldise tervise lahutamatu osa, mis peegeldab tasakaalu inimese ja keskkonna vahel ning koosneb nii positiivsest kui ka negatiivsest tervisest. Maailma Terviseorganisatsioon kirjeldab vaimset tervist kui heaoluseisundit, milles inimene teostab oma võimeid, tuleb toime igapäevase elu pingetega, suudab töötada tootlikult ja tulemusrikkalt ning on võimeline andma oma panuse ühiskonna heaks. Vaimne tervis mõjutab inimese mõtlemist, käitumist ning tundeid. Samuti on see seoses stressiga toimetulekuga, teistest arusaamisega ja otsuste tegemisega.
Vaimne tervis ja vaimse tervise probleemid
Vaimne tervis koosneb inimese emotsionaalsest, psühholoogilisest ja sotsiaalsest heaolust. Vaimse tervise häire ehk psüühikahäire on terviseprobleem, mis mõjutab seda, kuidas inimene mõtleb, käitub ja suhtleb teiste inimestega. Psüühikahäireid diagnoositakse kindlate kriteeriumite järgi. Isik, kelle vaimne tervis on nõrk, võib tunda ärevust, stressi, masendust. Võivad esineda ärevushäired, obsessiiv-kompulsiivne häire, foobiad ja paanikahäire, posttraumaatiline stressihäire, skisofreenia, masendus, bipolaarne meeleoluhäire ning söömishäired. Terapeut, psühhoanalüütik, sotsiaaltöötaja, õde, arst, psühholoog ja psühhiaater saavad aidata psüühikahäireid ravida, kasutades teraapiat, nõustamist või ravimeid.
Neuroos on üsna levinud psühhogeenne tervisehäire; kujuneb välja pikka aega mõjuva ärritaja tagajärjel. Ärritajaks võivad olla halvad suhted perekonnas, raske majandusolukord, töö või tunnustuse puudumine, aga ka pidev emotsionaalne pinge tööl ja ebakindlus tuleviku suhtes.
Psühhoos
Sõna "psühhootiline" viitab, et esinevad hallutsinatsioonid, luulumõtted või piiratud hulk selgelt anormaalseid käitumisviise, nagu näiteks väljendunud ärrituvus, hüperaktiivsus, märkimisväärne psühhomotoorne pidurdus ja katatoonne käitumine.
Ajalugu
Mõistet "vaimne hügieen" hakati kasutama 1843. aastal William Sweetzeri poolt pärast Ameerika Ühendriikide kodusõda, mis juhtis tähelepanu antisanitaarsetele tingimustele. Dr. J. B. Gray oli psühhiaater, kes lootis kogukonnale, kus teadlikkus tõstetakse hariduse, kultuuri, religiooni ja keskkonna kaudu. Aastal 1893 rajas Isaac Ray Ameerika psühhiaatria assotsiatsiooni ning andis esialgse tähenduse vaimsele hügieenile. 19. sajandi algul domineeris bioloogia- ja sotsiaalteadustes darvinistlik mõtlemine. Usuti, et psüühikahäiretel on bioloogiline baas, peamiselt geneetiline. See mõtteviis andis väikest lootust raviks. 1900. aastatel olid mõned psühhiaatrid ja psühholoogid veendunud, et halb käitumisviis on üheks haiguse väljendusvormiks. G. Stanley Hall oli veendunud, et varajane ravi võib vähendada psüühikahäireid. Adolph Meyer oli arvatavasti üheks suurimaks sellise maailmavaate pooldajaks.
Varaseimad asutused
Varaseimad teadaolevad psühhiaatriakliinikud olid Bagdadis ja Kairos umbes aastal 918 eKr. Niinimetatud psühhiaatriakliinikud, nagu Bedlam (asustatud Londonis 1247. aastal) ja Bicetre (Pariisis, meestele), olid tavalised 18. sajandi psüühikaasutused, mille eesmärk oli vaimselt haiged normaalsest keskkonnast eemal hoida.
Dorothea Dix
pisi|[[Dorothea Dix (4. aprill 1802 –17. juuli 1887)]] Dorothea Dix muutis suhtumist psüühikahäirega inimestesse. Kui Dix noore naisena ühe töökoha vastu võttis ja esimesse vanglasse sattus, nägi ta ebainimlikku kohtlemist hullude ja vaimselt haigete inimeste suhtes, keda koheldi nagu kriminaale, vaatamata vanusele või soole. Haiged olid alasti, tihti pimeduses, ilma kütte või sanitaarsete vahenditeta, osad olid piitsutamiseks seina külge kinni pannud. Dix rändas peaaegu 2 aastat mööda osariiki, nähes sarnaseid tingimusi igas institutsioonis. Järgmised 40 aastat innustas Dix seaduseandjaid 15 Ameerika osariigis ja Kanadas psüühikahaiglate loomiseks.
Psüühikahäirete ravi ajalugu
Ajaloo vältel on psüühikahäiretega inimestesse suhtutud mitmeti. Igas kultuuris on ajajärke, mil haiguste põhjuseks peeti kurje vaime. Ravi tähendas aga kurjade vaimude väljaajamist.
Keskajal usuti, et inimese elu ja tervis on Jumala käes. Psüühikahäireid ravisid vaimulikud, kes kasutasid kurja vaimu väljaajamiseks vastavaid palveid ja rituaale.
Levik
Mitmed uuringud on arvanud, et naistel esineb ärevushäire tihedamini kui meestel, kuid see on liialdus. On teada, et rohkem naisi on ravil, aga ei saa eeldada, et naistel esinebki psüühikahäireid tihedamini kui meestel. Meie ühiskonnas on vastuvõetav naistel oma tunnetest rääkimine ja professionaali juurde minemine. Võib olla, et psüühikahäired on ühtlaselt levinud mõlema soo seas, kuid mehed ei ole valmis abi otsima.
Eneseabi
Eneseabi on ravimisviis, mille käigus tutvustatakse kas kirjalikke või elektroonilisi eneseabimaterjale, millega saab töötada iseseisvalt või juhendamisel. Eneseabivõtted aitavad toime tulle nii ärevuse kehaliste kui ka psüühiliste sümptomitega.
Teraapiad
Psüühikahäired on inimkonda saatnud kogu kirjutatud ajaloo vältel. Sama saame öelda ka psüühikahäiretega kaasnevate kannatuste ja probleemse käitumise leevendamise katsete kohta.
Käitumisteraapia
Käitumisteraapia on suunatud käitumisele. Eesmärk on käitumise muutmise kaudu jõuda muutusteni, mis on haiguse raviks efektiivsed. Käitumusliku teraapia lahenduseks on ümberõppimine, et asendada vanad harjumused efektiivsemate ja kohasematega. Selleks kasutatakse käitumismuutuste printsiipe, mis on dokumenteeritud laborikatsetest: klassikaline tingimine, operantne tingimine ja jäljendav ehk sotsiaalne õppimine.
Kognitiivsed teraapiad
Kognitiivse teraapia eesmärk on muuta inimese mõtlemist eeldusel, et siis muutub ka inimese käitumine. Üldeesmärk on muuta ebafunktsionaalseid mõtteid ja kujutlusi.
Meditatsioon
Meditatsiooni on leitud aitavat vaimset tervist parandada, aidates vähendada stressi, ärevust ning suurendades keskendumisvõimet ja emotsionaalset tasakaalu.
Wojakowa
Wojakowa on küla Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas Brzesko maakonnas Iwkowa vallas. Wojakowa asub Brzeskost umbes 18 km lõunas.
Tamsalu kihistu
Tamsalu kihistu on siluri ajastu Juuru lademe kihistu. Seda hakkasid esimesena eristama Armin Öpik ja Ants Laasi aastal 1938. Kihistu on nime saanud Tamsalu linna järgi.
Kihistu stratotüüp on Tamsalu karjäär; neostratotüübiks on aga Karinu karjäär. .
Kihistu sisaldab järgmisi kihistikke:
Tamsalu kihistut eristatakse Kesk-ja Lääne-Eestis ning saartel. Selle all lamab Varbola kihistu, sellel lasub kohati Hilliste kihistu.
Kihistu on Pusku puuraugus 8,8, aga Rumba puuraugus 18.5 meetri paksune. See koosneb mitmesugustest lubjakividest.
Erastamine
Erastamine ehk privatiseerimine ehk denatsionaliseerimine on omandiõiguse muutmise protsess, mille käigus ettevõtte, agentuuri, avaliku teenistuse või vara omandiõigus viiakse avalikult sektorilt (kohalik omavalitsus või riik) üle erasektorile (ehk tulundussektor ehk ärisektor – eraettevõtted) või eraomandis olevale mittetulundusorganisatsioonile.
Privatiseerimise ajalugu
Privatiseerimise ajalugu ulatub tagasi Vana-Kreekasse, kus valitsused kasutasid peaaegu igas vallas erasektori teenuseid, ja Vana-Roomasse, kus riik kasutas eraettevõtteid näiteks maksude kogumiseks, armee varude kogumiseks, religioosseteks ohverdamisteks ja ehituseks.
Privatiseerimist on teaduslikult uuritud peamiselt hiljutises majandusalases kirjanduses, aga selle algeid võib leida ka Adam Smithi töödest. Smith kirjutas sellel teemal juba 18. sajandi lõpus. Nimelt ütles Smith, et inimesed on võõra varaga lahkemad kui enda omaga ja see võib viia avaliku sektori ettevõtete ebaefektiivse juhtimiseni. Seega muudaks privatiseerimine majanduse efektiivsemaks.
Lähiajalugu
Tõeliselt populaarseks muutsid privatiseerimise aga 1980ndatel Suurbritannia peaminister Margaret Thatcher ja USA president Ronald Reagan. 1990. aastateks oli privatiseerimine levinud juba üle maailma, üks suurem privatiseerimise laine toimus veel Nõukogude Liidu lagunemise järel iseseisvunud riikides.
Tänapäev
Privatiseerimine toimub edasi ka tänapäeval. Üks suuremaid käimasolevaid projekte on Jaapani postiteenistuse erastamine, milles osalevad Jaapani Post ja maailma suurim pank. Protsess, mida juhib Junichiro Koizumi, algas pärast pikki arutelusid 2007. aastal ja viiakse plaanide kohaselt lõpuni 2017. aastal.
Privatiseerimine Eestis
Eestis toimus suurem erastamislaine 1990. aastate alguses pärast Nõukogude Liidu lagunemist ja Eesti Vabariigi taasiseseisvumist. Üldiselt ei olnud endised Nõukogude Liidu maad privatiseerimises eriti edukad. Eesti sai aga hästi hakkama. On hinnatud, et edu aluseks oli kiire toimetamine. 20. juunil 1992 toimus rahareform, 28. juunil 1992 võeti vastu põhiseadus. Juba vähem kui kahe kuu pärast – 13. augustil 1992 – võeti vastu otsus suurerastamise kohta. Sama aasta septembris loodi juba erastamisettevõte EERE, mille esimeheks valiti Andres Bergmann. Ettevõte alustas hoogsalt tööd ja 17. novembril 1992 avaldasid maailma ajakirjandusväljaanded neljas keeles esimese pakkumiskutse 38 Eesti ettevõtte müügiks.
Erastamise esimene ja ainuke kriis toimus novembri lõpus, mil värske peaminister Mart Laar vallandas kogu EERE juhatuse ning tühistas pakkumiskutse, öeldes, et see on vastuolus Eesti Vabariigi seadustega. Kuna turg oli esimesele pakkumiskutsele aga intensiivselt reageerinud, siis oli EERE jaganud laiali juba mitmeid ettevõtete külastuslubasid ja protsess oli alanud. 11. detsembril 1992 avaldas Mart Laar pressiteate, milles kinnitas erastamise jätkumist: Pakkumiskutse sulgemistähtaeg kinnitati ametlikult ja 22. detsembril lõppes edukalt erastamise esimene järk.
1993. aastal sõlmiti 51 tehingut, 1994. aastal juba 214, mis teeb keskmiseks tempoks üks tehing tööpäevas. 1996. aasta lõpuks oli mõne erandiga kogu suurerastamine lõpule viidud. Paljude ettevõtete puhul läks aktsiate vähemuspakk avalikku müüki, millega pandi alus börsitegevusele. Lepingukontrolli hakati teostama juba 1995. aastal ning see toimib ka praegu hästi.
EERE tegevukulusid aitasid maksta Saksa maksumaksjad, kelle taskust tuli umbes 8 miljonit Saksa marka, millega tasuti maailmas avaldatud pakkumiskutsete reklaami, konsulteerimisteenuste, sidekulude ja muude kulude eest. Kasu, mida Eesti majandus on selle abi kaudu saanud, hinnatakse kahesajakordseks.
Privatiseerimine Eestis toimus koostöös välismaiste nõustajatega. Aitamas käisid nii Treuhandi konsultandid Saksamaalt, US AIDi ja Euroopa Liidu PHARE programmi konsultandid.
Ekiden
Ekiden on kergejõustiku ala, pikamaa-teatejooks.
Ekideni mõiste pärineb Jaapanist, ehkki pikamaateatejookse on teada ka teistest riikidest. Esimene ekideni nime kandev võistlus toimus 1917. aastal, distantsi pikkus oli 508 km ja see kulges Kyōtost Tōkyōsse. Võistlus kestis 3 päeva ja sellega tähistati Jaapani pealinna Kyōtost Tōkyōsse kolimise aastapäeva.
Tsung Dao Lee
pisi|200px| Tsung Dao Lee (1957) Tsung Dao Lee, ka T. D. Lee, (hiina keeles  Lǐ Zhèngdào‎‎; sündinud 24. novembril 1926 Shanghais Hiinas) on Hiina ja USA füüsik, Nobeli auhinna laureaat.
Ekiden
Ekideni võistluste distantsi pikkus ja etappide arv (ühtlasi võistkonnas osalevate liikmete arv) võib olla väga erinev. Võistlused toimuvad enamasti maanteedel või kergliiklusteedel (mitte staadionil).
Tsung Dao Lee
Ta on Columbia Ülikooli New Yorgis emeriitprofessor. Tema peamine uurimisvaldkond on osakestefüüsika. Tal on uurimusi ka statistilise mehaanika, astrofüüsika, hüdrodünaamika ja kvantkromodünaamika alal.
Ekiden
Eesti Kergejõustikuliidu korraldatavatel Eesti ekideni meistrivõistlustel on võistkonnas 6 liiget, kes läbivad kokku maratoni pikkuse distantsi 42,195 km, mis jaguneb etappideks 5 km, 10 km, 5 km, 10 km, 5 km ja 7,195 km.
Tsung Dao Lee
Ta sai 1957. aastal koos Chen Ning Yangiga Nobeli füüsikaauhinna paarsuse seaduse põhjaliku uurimise eest, mis viis tähtsate avastusteni osakestefüüsikas.
Ekiden
Eesti rekord ekidenis kuulub 2013. aastast Tartu Ülikooli Akadeemilise Spordiklubi meeskonnale ajaga 2:09.59. Meeskonda kuulusid Deniss Košelev, Tiidrek Nurme, Alexey Markov, Nikolai Vedehin, Kenny Kivikas ja Allar Lamp.
Tsung Dao Lee
Haridus- ja töökäik
Ta astus 1943. aastal Che Kiangi Ülikooli (praegu Zhejiangi Ülikool). Seoses sõjaolukorraga jätkas ta õpinguid Kunming Shis ajutiselt moodustatud Rahvuslikus Assotsieerunud Edelaülikoolis. Andeka üliõpilasena sai ta ülikooli eestkostel riikliku stipendiumi magistriõppeks USA-s. 1946. aastal pääses ta Chicago Ülikooli, kus 1950. aastal valmis tal Enrico Fermi juhendamisel doktoritöö.
Isiklikku
Ta abiellus 1950. aastal. Tema poeg James Z. Lee (sündinud 1952) oli kuni 2009. aastani Michigani Ülikooli Hiina ajaloo professor, alates 2009. aastast on ta Hongkongi Teadus- ja Tehnikaülikooli humanitaar- ja sotsiaalteaduste kooli professor.
1962. aastal sai Tsung Dao Lee USA kodakondsuse.
Kristallkoobas
Kristallkoobas ehk Suur kristallkoobas (hispaania keeles Cueva de los Cristales) on 300 meetri sügavusel paiknev Naica kaevandusega ühenduses olev koobas Naica linnas Chihuahua osariigis Mehhikos.
Koopa avastasid 2000. aastal vennad Eloy ja Javier Delgado.
Nende koobaste uurimisega on süvitsi tegelenud "Naica projekti" nimeline teadlaste kollektiiv.
Ebre
Nimede eestistamisel anti Ebre perekonnanimeks isikutele, kelle varasem perekonnanimi oli Eber (Tallinnas, 1938. aastal). Aleksander Ebre palvel kanti Ebre perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 351 all (Siseministeeriumi teadaanne 31. märtsist 1938).
Paterson
Paterson on linn USA-s New Jersey osariigis, Passaici maakonna halduskeskus. Läbi linna voolab Passaici jõgi, mis moodustab lisaks tervenisti linna idapiiri.
Elanike arv on 2020. aasta rahvaloenduse kohaselt 159 732. See on elanike arvult osariigi suuruselt kolmas linn. See on üks suurema asustustihedusega linnu USA-s – asustustihendus 7333 in/km². Linnas elab palju ladinaameeriklasi, lisaks sisserändajaid Türgist, Araabia maadest ja Lõuna-Aasiast.
Paterson sai linnaõigused 14. aprillil 1851. Linn on saanud nime riigimehe ja New Jersey kuberneri William Patersoni järgi.
pisi|vasakul|Patersoni 1880. aastal kujutav plakat Linnas asub väliseestlaste 1950. aastal asutatud Patersoni Pauluse kogudus.
Sõime täheparv
Sõime täheparv (tuntud ka kui Preseepe, M44, NGC 2632 ja Cr 189) on hajusparv, mis asub Vähi tähtkujus.
See on Maale lähimaid hajusparvi ning sisaldab rohkem tähti kui teised Maa läheduses asuvad heledad täheparved. Palja silmaga vaadeldes paistab Sõime täheparv väikese udulaadse laiguna ning see oli tuntud juba vanaaja astronoomidele. Parve on kirjeldanud Ptolemaios ja see oli esimesi objekte, mida Galileo Galilei uuris teleskoobiga.
Sõime täheparv on umbes 600 miljonit aastat vana ja asub Maast umbes 520–610 valgusaasta kaugusel. Parve tuuma laius on umbes 23 valgusaastat.
Sisalikumadu
Sisalikumadu (Malpolon) on maoperekond.
Klassifikatsioon
Sisalikumadude perekonda klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid :
Levila
Nad elavad Vahemere piirkonnas, Sudaanis ja Lähis-Idas ning Armeenias.
Kineetiline Monte Carlo
Kineetilise Monte Carlo (KMC) meetod on üldise Monte Carlo arvutusalgoritmika allharu. Kineetilise Monte Carlo arvutisimulatsioone kasutatakse mõne looduses esineva protsessi ajalise käitumise uurimiseks. Enamasti on tegu selliste protsessidega, milles esinevad teatud suurustega parameetrid, mis iseloomustavad üleminekut eri olekute vahel. Need üleminekusuurused on Kineetilise Monte Carlo arvutusalgoritmide tarvilikud algparameetrid – neid selle metoodikaga ennustada ei saa.
Kineetilise Monte Carlo arvutused käsitlevad uuritavat süsteemi kui potentsiaalse energia miinimumide pinda. Süsteemi ajaline käitumine tähendab sisuliselt hüppeid miinimumpotentsiaalide vahel. Sellist hüpet nimetatakse KMC elementaarsündmuseks. Neid hüppeid vaadeldakse stohhastiliste protsessidena ning vastavad algoritmid kasutavad juhuslikke arve, tegemaks kindlaks, millal hüpped toimuvad ning millisesse naabermiinimumi hüppe toimumine on eelistatud. Juhuslikkude arvude kasutamisest hoolimata koonduvad protsessid süsteemienergia miinimumi suunas – lahend koondub ega ole juhuslik. Fikseeritud algolekule vastab kindel lõppolek, juhuslikud arvud valivad koondumisparameetrid.
Kineetilise Monte Carlo arvutustega saab uurida näiteks pinnareaktsioonide kineetikat. Kineetilise Monte Carlo simulatsioonid võimaldavad oluliselt vähendada vaid tasakaaluparameetritel põhinevatel arvutustel tekkivaid lahknevusi makroskoopiliste kineetiliste ja atomaarskaalaliste protsesside vahel.
Ajalugu
1966. aastal avaldasid Young ja Elcock esimese kineetilise Monte Carlo arvutusmeetodi põhijooni käsitleva artikli. Nende tööst sõltumatult arendasid Bortz, Kalos ning Lebowitz KMC algoritmi Isingi mudeli simuleerimiseks, mille nad nimetasid n-fold way’ks. Selle algoritmi põhijooned on sarnased nagu eelmainitul, ent meetod on palju detailsemalt kirjeldatud.
Aasta hiljem publitseeris Dan Gillespie tänapäeval tuntud Gillespie algoritmi keemiliste reaktsioonide kirjeldamiseks. Algoritm sarnaneb KMC-ga, kusjuures ajalisest küljest on lähenemine sama.
Algoritmid
Kineetilise Monte Carlo algoritmid võib üldjoontes liigitada kaheks: rejection-KMC ja rejection-free-KMC.
Rejection-free KMC (rfKMC)
rfKMC algoritm mingi süsteemi ajalise evolutsiooni simuleerimiseks järgib järgnevaid põhilisi alapunkte. Eeldus on, et teame võimalike protsesside toimumistõenäosusi r.
1. Ajalise nullpunkti t=0 valimine
2. Algoleku k valimine
4. Kumulatiivse funktsiooni Rki = (j=1,i)Ξ rkj iga i=1, …, Nk arvutamine. Ülemineku kogutõenäosust kirjeldab parameeter Qk = Rk, Nk.
5. Juhusliku reaalarvu u võtmine vahemikust (0,1].
6. Ülemineku ki selekteerimine, leides i, mille jaoks Rk,i-1 < uQk < Rki
7. Ülemineku ki läbiviimine ehk uueks algolekuks k valitakse saadud lõppolek i.
8. Uue juhusliku reaalarvu u2 võtmine vahemikust (0,1].
9. Ajafaktori uuendamine üleminku t=t+dt jaoks, kus dt=Qk−1 ln(1/u2)
10. Minek astmesse 3.
Seda algoritmi tuntakse olenevalt allikast kas residence-time algorithm, n-fold way, või Bortz-Kalos-Lebowitz-algoritmina. On oluline meeles pidada, et siin käsitletav ajasamm on funktsioon tõenäosusest, et kõik sündmused i ei toimunud.
Rejection KMC (rKMC)
Rejection KMC-l on eelmise meetodi kõrval eelis, kuna võimaldab lihtsamat andmetöötlust ja kiiremat arvutamist iga sammu jaoks, kuna sel juhul ei arvutata välja kõiki üleminekutõenäosusi rki. Samaaegselt on aga saadavad ajasammud väiksemad kui rfKMC korral. Efektiivsem meetod oleneb seega konkreetselt uuritavast süsteemist ning kasutadaolevast arvutusvõimsusest.
RKMC toimimisprotsessi samal eeldusel, et teame üleminekutõenäosusi r, saab lihtsustada järgmisteks punktideks.
1. Ajalise nullpunkti t=0 valimine
2. Algoleku k valimine
3. Arvutada kõikvõimalike üleminekute arv N süsteemis rki, kus süsteem läheb olekust k mingisse olekusse i.
4. Valida juhuslikult kandidaatsündmus i saadud N ülemineku seast.
5. Sündmuse tõenäosusega f=rki/R0 vastuvõtmine. R0 on sobiv ülemtõenäosus rki jaoks. R0 on sageli lihtne leida kõiki rki-sid arvutamata.
6. Ülemineku ki läbiviimine ehk uueks algolekuks k valitakse saadud lõppolek i.
7. Uue juhusliku reaalarvu u2 võtmine vahemikust (0,1].
8. Ajafaktori uuendamine üleminku t=t+dt jaoks, kus dt=Qk−1 ln(1/u2)
9. Minek astmesse 3.
Märkusi algoritmist
Kineetilise Monte Carlo algoritmi iseloomulikuks omaduseks on tõsiasi, et kui sisendväärtustena antavad üleminekutõenäosused on ligilähedaselt õiged ja kui nende üleminekutõenäosustega seotud protsessid on Poissoni protsessid ning eri protsessid on sõltumatud, annab KMC algoritm õige ajaskaala simuleeritava süsteemi evolutsiooni kohta. See kehtib nii rKMC kui rfKMC kohta.
Kui üleminekud uuritavas nähtuses alluvad statistilisele tasakaalule, saab KMC algoritmi kasutada termodünaamilise tasakaaluoleku simuleerimiseks. KMC-d aga kasutatakse laialdaselt ka mittetasakaaluliste protsesside simuleerimiseks. Viimasel juhul ei pea järgima statistilise tasakaalu parameetreid.
RfKMC algoritmi tõhusus väljendub selles, et igas iteratsioonis on mingi ülemineku toimumine garanteeritud. Ülalkirjeldatud protsessiskeemis on iga iteratsiooni jaoks vaja kõigi võimalike hüpete tõenäosused välja arvutada, mis on väga ebaefektiivne. Paljudel juhtudel saab seda protsessi kiirendada, jagades uuritava ruumiosa sektsioonideks ja/või moodustades harulise andmestruktuuri, kus sektsioonide lahenditest pannakse kokku lõpplahend. Siinkohal võib tekkida probleem, et eri sektsioonides hakkab protsess järgima erinevat ajaskaalat. Selliseks lahendusviisiks on aga hiljuti välja arendatud ning testitud pideva aja skaleerimise algoritm.
Suur rfKMC puudus on siiski see, et kõikvõimalikud üleminekutõenäosused rki peab algoritmile sisendina ette andma.
Kasutusnäiteid
Kineetilise Monte Carlo arvutust on kasutatud järgmiste süsteemide simuleerimiseks:
1. pinnadifusioon;
2. pindade kasv/areng;
3. vakantsdifusioon sulamites (Kineetilise Monte Carlo arvutuse originaalprobleem);
4. domeenievolutsiooni hõrenemine;
5. defektide mobiilsus, klastrite teke ioonide või neutronitega kiiritatud tahkistes, sealhulgas pinnakahjustuste akumuleerumine, amorfiseerumis- ning rekristalliseerumismudelid;
6. viskoossus ja elastsus füüsiliselt ühendatud võrksüsteemides.
Kineetilise Monte Carlo arvutuste kontekstis on olulised mõisted "objekt" ja "sündmus". Nendest parema ülevaate andmiseks mõelgem läbi üks näide rfKMC-st.
Kujutagem ette, et meil on süsteem, kus aatomid langevad pinnale ükshaaval (näiteks auru ladestumises), kuid samaaegselt saavad juba langenud aatomid mingi teatud hüppetõenäosusega w pinnal võrekonstandi võrra edasi liikuda. Praegusel juhul on "objektide" rollis järelikult individuaalsed aatomid.
Postuleerime, et kui kaks aatomit satuvad kõrvuti, jäävad nad statsionaarseks. Ladestuvate aatomite voog määrab mingi ladestustõenäosuse rlad, ning süsteemi käiku saab kineetilise Monte Carlo arvutusega edasi simuleerida, arvestades liikumatute aatomite ning naabriteta ehk hüppevõimeliste aatomite arvu. Sellisel lähenemisel on igas iteratsioonis kaks võimalikku "sündmust":
1. uus aatom ladestub pinnale, järgidest ladestustõenäosust rlad;
2. juba ladestunud aatom hüppab ühe võrekonstandi võrra edasi tõenäosusega w.
Sündmuste summaarne tõenäosus peab olema 1.
Pärast sündmuse selekteerimist ning läbiviimist KMC algoritmi poolt peab kontrollima, kas vastladestunud või pinnal liikunud aatom on sattunud mõne teise aatomi kõrvale ning seega liikumatuks muutunud. Viimasel juhul tuleb see aatom eemaldada mobiilsete aatomite nimekirjast ning selle liikumised seega eemaldada kõikide võimalike liikumiste nimekirjast.
Kasutades kineetilise Monte Carlo arvutusi füüsika- ning keemianähtuste uurimiseks peab esmalt kaalutlema, kas reaalne süsteem järgib simulatsioonile seatavaid eeldusi piisavalt hästi. Reaalsetel protsessidel ei ole enamasti fikseeritud väärtustega eeldusi. Näiteks ei saa me rangelt öelda, et ülalolevas näites jääb aatomitevoog ajas konstantseks. Osakestehüpped võivad ka näiteks olla suunalt mitte täiesti juhuslikud. Samuti, simuleerides suuremaid ajavahemikke, peab jälgima, et aja jooksul uusi protsesse ei lisandu. Kui mõni neist tingimustest arvestada valesti või jätta arvestamata, annab KMC kummalisi tulemusi, mil ei pruugi reaalsusega mingit seost olla.
Variatsioonid KMC-st
KMC meetodi saab problemaatika dünaamikast lähtuvalt jaotada järgmiselt:
Lattice-KMC – kirjeldab KMC-d, mis kirjeldab evolutsiooni aatomvõredes. Seda nimetatakse sageli ka atomistlikuks KMC-ks. Tüüpiline näide sellest juhust on vakantsdifusioon metallisulamites, kus vakantsil lubatakse võres liikuda, olenevalt lokaalsest elementide aatomite paigutusest.
Object-KMC – kirjeldab defektide või materjali ebapuhtuse liikumist mingil pinnal või mingis võres. Simulatsioonis jälgitakse ainult liikuvaid objekte, taustaks olevatele võreaatomitele ei pöörata tähelepanu.
Event-KMC – kirjeldab object-KMC alaliiki, mille juhul valitakse KMC-ga reaktsioon kahe objekti interaktsioonile, arvestades objektide asukohti. Näiteks kahe liikuva ebapuhtuse kokkupõrge.
Dana Reizniece-Ozola
Ta oli aastast 2014 Läti majandusminister (Laimdota Straujuma teises valitsuses) ning oli 11. veebruarist 2016 kuni 23. jaanuarini 2019 Māris Kučinskise valitsuses Läti rahandusminister.
Jaanuaris 2021 määrati Reizniece-Ozola Rahvusvahelise Maledöderatsiooni (FIDE) tegevdirektoriks. Ühtlasi on ta FIDE juhatuse aseesimees (esimehe ametis on FIDE president Arkadi Dvorkovitš).
Ta sündis ja kasvas Kuldīgas, kus sai keskhariduse. Seejärel õppis ta Ventspilsi Ülikooli Kolledžis.
Male
Reizniece-Ozola sai FIDE-lt 1999. aastal naiste rahvusvahelise meistri ja 2001. aastal naiste suurmeistri nimetuse. Ta on tulnud kahel korral Euroopa noortemeistriks neidude U18-vanuseastmes (1998, 1999). Ta on võitnud noorte maailmameistrivõistlustel kaks hõbemedalit: 1995. aastal São Lourenços neidude U14- ja 1998. aastal Oropesa del Maris neidude U18-vanuseastmes.
Ta on neljakordne Läti naiste malemeister (1998–2001). 2000. aastal mängis ta New Delhis naiste maailmameistrivõistluste turniiril (64 osavõtjat, nokautsüsteem), kus ta sai turniiritabelis 41. asetuse. Ta kaotas avaringis ja edasi ei pääsenud.
Reizniece-Ozola on mänginud Läti naiskonna koosseisus kaheksal naiste maleolümpial (1998, 2000, 2004, 2006, 2010–2016) ja neljadel Euroopa naiste võistkondlikel meistrivõistlustel (1999, 2001, 2011, 2015).
Ta on Europopa Maleliidu üks viiest viitsepresidendist.
Isiklikku
Ta on kolme tütre ema. Aastal 2011 abiellus ta Läti investeeringute ja arengu fondi direktori Andris Ozolsiga. 29. jaanuaril 2013 sünnitas ta neljanda lapse – poja.