cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Munklus
Dominiiklased
Ordu rajas püha Dominicus, kes sündis pärast 1170. aastat Calerugas, Hispaanias. Ta õppis Palencias vabu kunste ja teoloogiat, tegeles misjoniga koos piiskop Diegoga (surnud 1207). 1215 asutas ta Toulouse’is esimese apostliku ordu. Vaesuse- ja eluaegse õppimiskohustusega koos toimus ka uuendus – jutlustusõigus kandus piiskopilt üle kõigile preestritele. Dominicus viis läbi kaks generaalkapiitlit, et ordule põhikord anda, saatis seejärel oma vennad misjonitööd tegema – ise ta selleks ajaks seda enam ei suutnud. Dominicus suri 1221 Bolognas ja kuulutati pühakuks 3. juulil 1234.
Karmeliidid
Karmeliitide ordu ehk Õndsaima Karmeli Mäe Neitsi Maarja Vendade ordu (Ordo Fratrum Beatae Mariae Virginis de Monte Carmelo) nagu kõlab tema algne nimetus, tekkis 12. sajandil, kui ristisõdijad või palverändurid asusid elama Pühal Maal Karmeli mäe lähedal asuva võlvkoobastiku juurde, valides enesele erakuelu eeskujuks prohvet Eelija. Algselt elati küll ranges vaesuses ja askeesis eremiitidena, kuid esialgu kohustava reeglita lõdva kogukonnana. 13. sajandil pidid nad muhameedlaste edasitungi tõttu Euroopasse siirduma, kus Innocentius IV nad kerjusmunkade orduks muutis. Nad püüdsid end taas eremiidiorduks muuta, kuid katsed nurjusid. Juba 13. sajandil leidus naisi, kes ordu ideaalide järgi elasid, naisteordud asutati aga alles 1452. aastal paavst Nicolaus V bullaga.
Munkluse kriis
13. sajandil olid ülikoolide teaduskondade ja kerjusordude vahel tihedad isiklikud sidemed. Munki kohustati õppima. Kerjusordude kloostrites loodi lisaks suurele hulgale kirjandusele palju kujutava kunsti teoseid. Vaatamata uutele hiliskeskaegsetele vooludele, mis olid munkluse maastiku paremaks kohandamiseks desakraliseeritud ühiskonnaga rikastanud seda poolreligioossusega, ja paljudele reformipüüdlustele, kaotas kloosterlik eluvorm alates 14. sajandist rahva seas oma kütkestavuse ja külgetõmbejõu. Kõigi ordude liikmete arv kahanes märgatavalt; paljudest kloostritest – näiteks Fuldast – said sisuliselt aadlike hooldekodud. Kuigi mõned kloostriskriptooriumid arendasid edaspidigi olulist tegevust, kandus raamatutootmine üle linnadesse ja vürstiõukondadesse – sellest kujunes üha enam ilmikute tööala.
Hinduism
Sadhud, India pühad mehed, elavad tihti rändkerjusmunkadena pidevas askeesis, neil ei ole kodu. Mõned mungad elavad ka kogukondades Ashramis või templis.
Erinevate hindu ordude hulgas on vaišnavaarad – Višnu kummardajad, kes oma päid pügavad ja vaid väikest juuksetutti kuklas kannavad; või šaivad – Šiva järgijad, kes oma juukseid ei lõika.
Pärast otsust mungaks hakata läheb Sadhu guru juurde, kes teda õpetusest ja askeesi tehnikatest teadlikuks teeb, näiteks meditatsioon ja jooga. Ta teenib guru. Selliseid askeete nimetatakse ka munideks (vrd sks k "munk").
Sadhu annab isikliku tõotuse, mis seab talle teatud kohustused. Need võivad olla kodutus, vaesus, kasinus, taastumine või täielik isiklike vajaduste puudumine. Mõnedele sadhudele on keelatud suhtlemine teiste inimestega, kauaks ühte paika püsimajäämine. Nad elavad vaid sellest, mida teistelt inimestelt annetustena saavad.
Alates 8. sajandist on hinduismis kloostrid (matha, math või mutt), mis enamasti rajatud templite juurde. Mõnedesse ordudesse kuuluvad ka nunnad.
Džainism
Džainismi ajaloo varases järgus lõhenes usund kaheks peamiseks vooluks: Lõuna-Indias on valdav digambara džainism, Edela-Indias švetāmbara džainism.
Digambara džainistid (sanskriti k. "õhku riietatud") on enamikus mungad, range elukorraldusega askeedid ja iga eksisteeriva elusolendi elamisõiguse kaitsjad. Nad võtavad iga päev kasutusele erilisi meetmeid, et mitte enese ümber olevatele elusolenditele haiget teha. Näiteks kannavad nad suukaitset, et mitte kogemata putukaid neelata. Neil ei ole materiaalset omandit ja nimetus tuleneb sellest, et nad elavad kas osaliselt või täiesti alasti. Digambara džainistide elukorraldus on tunduvalt rangem kui švetāmbara džainistidel. Švetāmbara džainistid on enamuses ilmikud.
Kaks voolu lahknesid pärast Saurāstras 5. sajandil pKr koos olnud Valabhī mungakogu, mil ilma ühegi digambara džainisti osaluseta pandi paika švetambāra tekstikaanon.
Tänapäeval on palju džainistlikke sekte, enamik neist on seotud kas digambara või švetambāra koolkonnaga.
Legendi järgi sündisid maailma 24 džinat, kes jutlustasid iga kosmilise ajastu. Neist viimane oli Mahāvīra. Paljud usundiloolased seovad džainismi alguse Mahāvīra sünniga. Tekstide kohaselt oli Mahāvīra Buddha kaasaegne, ajalooline isik. Ta elas veedade ajastu lõpul, elas ja jutlustas Bihari osariigis Patna lähistel. Suri 72 aasta vanuselt, 5.-6. saj eKr. Mahāvīra elu ja õpetused on tähendatud üles džainistlikes pühakirjades.
Peagi rändasid džainistid India kirdealadelt ka teistesse piirkondadesse, sel moel järgisid erakud vannet elada kodutuna, kaupmeestest ilmikud aga taotlesid majanduslikku kasu. Ühed neist liikusid läände, teised lõunasse. Suurt kasu lõikas džainism kuningakodade toetusest – džainistlikud askeedid sõlmisid sidemeid kuninglike eestkostjatega, kes pakkusid džainistlikele kogukondadele kaitset ning aitasid kaasa džainismi edule. Kuningliku eestkoste all omandas džainism Põhja- ja Lõuna-Indias rikkusi ja poliitilist mõjujõudu. 13. sajandil aga hakkas džainismi mõju kasvava muslimivõimu ja hinduistliku bhakti liikumise survel hääbuma.
Budism
Buddha nägemuses edasisest arenguteest oli kesksel kohal munkade (paali k. bhikkhu) ja nunnade (paali k. bhikkhunī) kogukond ehk sangha. Juba Buddha eluajal asutati kloostreid ehk vihaarasid (paali k. vihāra) ning pandi alus kloostrikorrale (seega olid kloostrid olemas ca. 500 eKr), et edendada sangha olemuseks ja Buddha õpetatud kaheksaosalist teed mööda kulgemiseks vajalikku rahu ja harmooniat. Buddha ei määranud endale järeltulijat, ta kuulutas korduvalt, et tema järeltulijaks on dhamma-vinaya ehk tema enda andtud õpetus (paali k. dhamma) ja käitumisjuhised (paali k. vinaya). Üsna pea pärast Buddha surma hakkasid väheõppinud ja vanemas eas ordineerunud bhikkhud kuulutama, et teatud reegleid pole vaja enam järgida, kuna Buddha on surnud. Sealt arendes ajapikku skisma, mille tagajärjel eraldus väike grupp bhikkhusid, kes hakkasid ennast nimetama suureks sõidukiks ehk teeks (mahajaana) ja kõiki teisi, st Buddha originaalsanghat (halvustavalt) madalamaks ehk väiksemaks sõidukiks (hinajaana). Tekkinud uutest mahajaana gruppidest arenesid edasi uued liinid, kus ei peetud oluliseks Buddha autentse õpetuse säilimist, vaid kus pooldati erinevaid kloostrikorra variante. Nii tekkisid erisugused kloostritraditsioonid.
Kui algselt olid budismis skismade põhjusteks peamiselt lahkarvamused moraali- ja käitumisjuhiste (vinaya) teemadel, siis aegade jooksul eraldunud koolkondades tekkinud sega-õpetuste mõjul (mis polnud Buddha antud) tekkinud ideed lõid lahkarvamusi ka õpetuslikes seisukohtades.
Buddha munkade puhul on kolm suurimat austuse objekti Buddha, dhamma ja sangha.
Sikhism
Sikhismis on munklus keelatud. Seetõttu ei ole olemas sikhide mungakogudusi ega vennaskondi. Sikhid ei usu ühiskonnast loobumisse ja sihituisse jumalaotsinguisse metsade eraldatuses, hüljates oma kohustused kogukonna ees. Kõik sikhide kümme guru (välja-arvatud 8-aastasena surnud Har Krišnani) olid abielus, näidates isikliku eeskujuga, kuidas elada majaperemehena.
Islam ja judaism
Nendes religioonides ei ole kujunenud munkluse traditsiooni. Üks põhjustest on, et nendes religioonides on esikohal pere rajamine ja uskliku kogukonna paljunemise tagamine. Islamiusus on aga üksikisikuid, kes mungasarnast elu elavad.
Paindpuulind
Paindpuulind (Hypocolius ampelinus) on värvuliste seltsi paindpuulindlaste sugukonna ainus liik.
Välimus
Sulestik on peamiselt liivhall. Saba on pikk, tiivad lühikesed ja peas on lühike tutt. Isaslinnul on must näolaik, mis ulatub kitsa vöödina kuklale, tal on mustad, laialt valgete tippudega labahoosuled ja lai must tipuvööt sabal. Emaslinnul näolaik puudub, tema labahoosuled on hallikad, väikeste mustade tippudega. Paindpuulinnud tegutsevad enamasti salkades.
Elupaik
Paindpuulind asustab peamiselt jõeorgude põõsastikke, datlipalmiistandusi ja aedu.
Pesitsemine
Paindpuulind pesitseb väikeste seltsingutena peamiselt Tigrise ja Eufrati jõeorgudes ja Lõuna-Iraani rannikutasandikel. Mõlemad vanalinnud rajavad pesa varjatud kohta palmi või mõne teise puu otsa. Pesa on suhteliselt suur, koosneb oksaraagudest ning on vooderdatud lehtede ja taimekiudude, mõnikord ka karvadega. Kurnas on kolm kuni viis, tavaliselt neli muna, mida mõlemad vanemad hauvad umbes kaks nädalat, ning mõlemad toidavad ka poegi. Paindpuulind pesitseb tavaliselt kaks korda suve jooksul.
Toitumine
Paindpuulind toitub peamiselt puuviljadest ja marjadest, vähem putukatest. Valdavas osas levilast on tema põhitoiduks tugeva paindpuu (Salvadora persica) marjad.
Ljambiri rajoon
Ljambiri rajoon on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Mordva Vabariigis. Rajooni keskus on Ljambir.
Rajoonis on 16 külaasundust, kus on kokku 70 asulat.
2016. aastal oli rajooni elanike arv 34 392. 2010. aasta seisuga olid elanikest 49,9% venelased, 31,6% tatarlased ja 17,7% mordvalased.
Loo küla
Loo on küla Jõelähtme vallas Harjumaal.
Barcelona protsess
Partnerlus pani aluse Vahemere Liidu loomisele.
Partnerluses on 44 liikmesmaad: 27 Euroopa Liidu liikmesriiki ja 16 partner-riiki (Albaania, Alžeeria, Bosnia ja Hertsegoviina, Horvaatia, Egiptus, Iisrael, Jordaania, Liibanon, Mauritaania, Monaco, Montenegro, Maroko, Palestiina, Süüria, Tuneesia ja Türgi).
Allikas: Arengukoostöö- ja humanitaaralase terminoloogia sõnaseletusi
Sörkimine
pisi| Naised sörkimas. Morro Strand State Beach, [[California, USA.]] Sörkimiseks kutsutakse aeglase või rahuliku tempoga jooksmist. Sörkimise peamine eesmärk on tõsta füüsilist vormi, samal ajal koormates keha vähem kui kiire jooksmise puhul, kuid rohkem kui kõndimisel. Sörkimisel püütakse säilitada ühtlast kiirust pikema aja jooksul.
Määratlus
pisi|Jooksurada [[Hongkong|Hongkongis]] Sörkimine on jooksmine aeglase tempoga, kuid see määratlus, võrreldes jooksmise määratlusega, ei ole standardne. Üldiselt jääb sörkimise kiirus vahemikku 6 kuni 10 kilomeetrit tunnis. Jooksmise puhul peab pärast igat äratõuget kindlasti olema hetk, kui mõlemad jalad on korraga maast lahti, kuid sörkimise puhul sellist nõuet ei ole.
Ajalugu
pisi| Detail iidsest mosaiigist, mis kujutab hantlitega sörkivat noort naist, neljandal sajandil pKr Sörkjooksu kõige suuremaks populariseerijaks peetakse Uus-Meremaa jooksutreenerit Arthur Lydiard'i. Sörkjooksu kui organiseeritud tegevuse idee pakuti välja 1962. aasta veebruaris ajakirja The New Zealand Herald spordilehe artiklis, mis rääkis grupist endistest sportlastest ja fitnessihuvilistest, kes kohtusid kord nädalas, et joosta "fitnessi ja seltskondlikkuse nimel". Kuna nad tegelesid sörkjooksuga siis tegi ajaleht ettepaneku, et klubi võikski saada nimeks Auckland Joggers' Club ehk Aucklandi sörgiklubi, mis arvatakse olevat nimisõna "jogger" esimene kasutus inglise keeles. Oregoni ülikooli jooksutreener Bill Bowerman asutas pärast koos Lydiardiga sörkimist Uus-Meremaal1962. aastal kohe järgmise aasta alguses sörgiklubi Eugene'is. Ta avaldas 1966. aastal ka raamatu Jogging, mis hakkas populariseerima sörkimist Ameerika Ühendriikides.
Sörkimine tippsportlaste jooksutreeningu osana
Sörkimist võib kasutada ka jooksjate soojendamiseks või jahutamiseks enne või pärast treeningut või võistlust. Võistlussorti harrastavad jooksjad kasutavad sörki sageli aktiivseks taastumiseks intervalltreeningu ajal. Näiteks jooksja, kes läbib 400 meetrise ringi kiirusega alla 3 minuti kilomeetri kohta, võib taastumisringil sörkida tempoga 5 minutit kilomeetri kohta.
Admiral
Admiral (araabia väljendist امير البحر (Amīr-al-baḩr) ‘merede emiir’, ka ‘merede vürst’, ‘merede valitseja’) on paljude riikide mereväe kõrge auaste (nn täisadmiral).
Sörkimine
Kasu
pisi|Säpjoggeni sörk Rootsis pisi|Inimesed sörgivad [[Jaapanis.]] Stanfordi Ülikooli Meditsiinikooli (Stanford University School of Medicine) uuringu kohaselt pikendab sörkimine märgatavalt inimeste eluiga ja vähendab vananemise mõjusid ning millel on kasu südame-veresoonkonnale. Sörkimisest on kasu ka võtluses rasvumise vastu ja hea tervise säilitamisel.
Admiral
Eesti
pisi|right| Eesti mereväe admirali õlak Eesti mereväes on admiral kõrgeim auaste, millest madalam on viitseadmiral. Maaväes vastab sellele kindrali auaste. Admirali auastet ei ole siiani kellelegi antud.
Sörkimine
Kasu
Ameerika Ühendriikide Riiklik Vähiinstituut (The National Cancer Institute) on läbi viinud uuringud, mis näitavad, et sörkimine ja muud tüüpi aeroobsed treeningud võivad muu hulgas vähendada kopsu-, jämeoole-, rinna- ja eesnäärmevähi riski. Ameerika Vähiliit on soovitanud, et vähemalt 30-minutiline sörkjooks viis päeva nädalas võib aidata ennetada vähki. Kuigi ka jooksulindil sörkimisest võib olla tervisele palju kasu, nagu näiteks vähktõve ennetamisel ja kehakaalu langetamisel, teatab ajakirjas BMC Public Health avaldatud uuring, et väljas värske õhu käes sörkimisest on veelgi rohkem kasu. Väljas värske õhu käes sörkimine on palju parem viis energiataseme tõstmiseks ja tuju parandamiseks kui jooksulindil jooksmine jõusaalis.
Admiral
Ameerika Ühendriigid
Ameerika Ühendriikide mereväes on admiral (ehk neljatärniadmiral) (Admiral of the Navy, NATO OF-10) neljast admiralide auastmest kõrgeim. Eksisteerib ka nn viietärniadmirali auaste – laevastikuadmiral (Fleet Admiral), mida aga antakse ainult sõja ajal. Admiral on kõrgeim auaste, mida saab anda rahuajal.
Sörkimine
Kasu
Sörkimine aitab samuti ära hoida lihaste ja luude kahjustusi, mis sageli kaasnevad vanusega, parandab südame tööd ja vereringet ning aitab hoida kehakaalu normis.
Admiral
Ameerika Ühendriigid
Kokku tohib mereväe tegevteenistuses olla 162 admirali, neist neljatärniadmirale on lubatud kuus.
Pikka aega ei soovinud USA merevägi luua admirali auastet, kuna sooviti erineda Euroopa merevägedest, näiteks Briti kuninglikust mereväest. Lõpuks, Ameerika Ühendriikide kodusõja ajal siiski loodi esimesena kontradmirali, siis viitseadmirali ja lõpuks admirali auaste. Esimesena anti kõik admiralide auastmed David Farragutile – kontradmiraliks sai ta 16. juulil 1862, viitseadmiraliks 21. detsembril 1864 ja admiraliks 25. juulil 1866.
Impressionism
thumb|300px|[[Claude Monet. "Impressioon. Tõusev päike" (1872). Õli lõuendil, 48*63 cm, Musée Marmottan, Pariis]] Impressionism oli 19. sajandi maalikunsti vool, mis sai alguse 1860. aastatel oma kunstinäitusi korraldama hakanud Pariisi kunstnike vabast ühendusest.
Admiral
Ameerika Ühendriigid
Sarnaselt viitseadmiraliga on admiral ajutine auaste ja seotud ametiga, auaste antakse ainult ohvitseri nimetamisel auastet eeldavasse ametisse. Ametisse nimetab ohvitserid president kas madalama järgu kontradmiralidest, kontradmiralidest või viitseadmiralidest, teda nõustavad mereväeminister ja kaitseminister. Ohvitseri kinnitab ametisse senat enamushääletusega. Tavaliselt kestab teenistus neljatärniadmirali auastmes kolm aastat, kuid näiteks mereväekomandandi (Chief of Naval Operation) ametis neli aastat ja mereväe tuumareaktorite juhi (Director of Naval Reactors) ametis kaheksa aastat.
Sörkimine
Kasu
Taanis 2015. aastal avaldatud uuringust selgus, et "kerge" ja "mõõdukas" sörkimine olid seotud suremuse vähenemisega võrreldes nii mittesörkivatega kui ka "ülemäära pingutavate" sörkjooksjatega. Optimaalne kogus nädalas oli 1 kuni 2,4 tundi, optimaalne sagedus oli väiksem või võrdne 3 korraga nädalas ja optimaalne kiirus oli "aeglane" või "keskmine". Hiljutine jooksmise/sörkimise ja suremuse metaanalüüs, mis hõlmas enam kui 230 000 osalejat, leidis, et jooksjatel oli 5,5–35-aastase jälgimisperioodi jooksul 27% väiksem risk surra kui mittejooksjatel.
Impressionism
Vool sai nimetuse Claude Monet' maali "Impression, soleil levant" ("Impressioon. Tõusev päike") järgi. Sõna "impressionism" laskis kogemata käibele kunstikriitik Louis Leroy, kes kasutas seda ühes satiirilises retsensioonis väljaandes Le Charivari.
Impressionismi ideed levisid kujutavast kunstist muusikasse ja kirjandusse, nii et tekkisid impressionism muusikas ja impressionism kirjanduses.
Admiral
Nõukogude Liit
Nõukogude Liidus kehtestati admirali auaste (vene keeles адмирал) 1940. aastal. Sellest kõrgem oli aastatel 1940−1955 ja 1962−1991 laevastikuadmiral, aastatel 1955−1962 Nõukogude Liidu laevastikuadmiral; sellest madalam oli viitseadmiral. Maaväes vastas admiralile kindralpolkovnik. Aastatel 1940−1991 anti auaste 78 Nõukogude Liidu mereväelasele.
Impressionism
Impressionistlikule maalikunstile on iseloomulikud muuhulgas nähtavad pintslitõmbed, heledad värvid, avatud kompositsioon, rõhuasetus valgusele ja selle muutumisele, igapäevased teemad ja ebatavalised rakursid.
Admiral
Nõukogude Liit
Laevainseneridele anti aastatel 1940−1984 insener-admirali (aastast 1971 admiral-insener) auastet.
Impressionism
Impressionismiks nimetatakse ka selle stiili hilisemaid jäljendusi.
Admiral
Nõukogude Liit
pisi|65px|Venemaa keisririigi admirali õlak
Venemaa tsaari- ja keisririik
Venemaal kehtestas admirali auastme (vene keeles адмирал) tsaar Peeter I. Sellest kõrgem oli kindraladmiral, madalam viitseadmiral. Kuna kindraladmirali aukraad anti väga vähestele, oli admiral de facto Venemaa mereväe kõrgeim auaste. Aastatel 1695−1917 anti see auaste rohkem kui 200 mereväelasele. Teenistusastmete tabelis oli see II klassi auaste.
Impressionism
Ülevaade
thumb|200px|[[Pierre-Auguste Renoir. "Moulin de la Galette" (1876). Õli lõuendil, 131*175 cm Orsay muuseum, Pariis]] Varajased impressionistid olid radikaalid, kes ütlesid lahti akademismi reeglitest. Nad ei lähtunud joontest, vaid värvidest, võttes eeskuju näiteks Eugène Delacroix'st. Samuti võtsid nad kasutusele uusi töömeetodeid, näiteks natüürmortide ja portreede maalimine väljaspool ateljeed. Impressionismi tehnikad muutusid tasapisi tunnuslikemaks. Impressionistid väitsid, et nad näevad asju uutmoodi. Nad ei maalinud mitte ateljees, nagu varem tavaks oli, vaid vabas õhus (plenäärmaal), püüdes muutuva päikesevalguse põgusaid hetki.
19. sajandi viimasteks aastateks hakkas kunstipublik uskuma, et neil kunstnikel on värske ja omapärane nägemus ja väga oskuslik tehnika, kuigi traditsioonilised kunstiringkonnad neid omaks ei võtnud. Impressionistid nägid ilu loomulikes poosides ja kompositsioonides, valguse mängus ning eredates ja mitmekesistes värvides.
Impressionistlikele maalidele on omane lühike, "murtud" pintslilöök ning varjutamata ja segamata värvid. Kompositsioon on lihtsustatud ja uuenduslik. Rõhk ei ole detailidel, vaid üldmuljel. Pintslitõmbed muutusid üha nähtavamaks ning nendest sai kompositsiooni koostisosa (senistel maalidel oli peaaegu sile lõuendipind ilma nähtavate pintslilöökideta). (Rööbiti impressionismiga uurisid uusi maalimisviise ka teised kunstnikud, näiteks Edvard Munch.)
Impressionism asetas kunstiloomingu keskmesse objekti asemel kunstniku silma. Impressionism rajas tee mitmetele uutele maalikunstivooludele, sealhulgas postimpressionismile, fovismile ja kubismile, ning mitmetele koolkonnavälistele, sealhulgas Paul Gauguinile, Vincent van Goghile ja Paul Cézanne'ile.
Algus
19. sajandi keskel, Napoleon III ajastul, mil Pariisi ümber ehitati ja sõdu peeti, domineeris prantsuse kunstis Kunstiakadeemia. Prantsuse maalikunsti standardid määras Akadeemia, uuendusi peeti võimalikeks ainult Akadeemia kitsastes raamides.
Akadeemia ei dikteerinud mitte ainult maalide sisu (hinnati ajaloo- ja religiooniteemasid ning portreesid), vaid ka tehnikaid. Akadeemia hindas süngeid, konservatiivseid toone. Au sees olid rafineeritud kujundid, mis lähemal vaatlusel peegeldasid reaalsust. Kõik pintslitõmmete jäljed tuli kõrvaldada, et kunstis ei avalduks kunstniku isiksus, emotsioonid ja tehnikad.
Akadeemial oli iga-aastane kunstinäitus Salon de Paris's (Pariisi Salong), ja seal väljas olnud teoste autorid võitsid auhindu ja said tellimusi. Näitusel sai välja panna ainult žürii poolt heaks kiidetud teoseid. Žüriid juhindusid Kunstiakadeemia väärtustest.
Noored kunstnikud maalisid heledamates ja eredamates värvides kui suurem osa eelmise põlvkonna kunstnikest, lähtudes Gustave Courbet', Winslow Homeri ja Barbizoni koolkonna realistlikust stiilist. Nad pakkusid oma teoseid salonginäitustele, kuid žüriid ei võtnud neid vastu. Nende noorte kunstnike tuumik (Claude Monet, Pierre-Auguste Renoir ja Alfred Sisley) õppis Charles Gleyre'i käe all. Nimetatud kolm said sõpradeks ning maalisid sageli koos.
Aastal 1863 lükkas žürii tagasi Édouard Manet' maali "Eine murul" (Le déjeuner sur l'herbe). Põhiline põhjus oli selles, et seal oli kujutatud alasti naine koos kahe riides mehega piknikul. Žürii meelest olid alasti figuurid vastuvõetavad ajaloolistel ja allegoorilistel maalidel, kuid nende eksponeerimine igapäevases miljöös oli keelatud. Žüriipoolne järsusõnaline tagasilükkamine alandas Manet'd ning tekitas paljudes prantsuse kunstnikes nördimust. Kuigi Manet ei pidanud end impressionistiks, juhtis ta arutelusid impressionistide kogunemiskohas kohvikus Café Guerbois ning mõjutas rühmituse otsinguid.
Keiser Napoleon III vaatas 1863. aastal tagasi lükatud teosed üle ning tegi korralduse, et publikul võimaldataks teoste üle ise otsustada selleks puhuks organiseeritud nn Hüljatute salongis (Salon des Refusés).
Hüljatute salongi teoseid noomisid kunstikriitikud veel aastaid. Aastal 1874 korraldasid impressionistid (keda veel ei tuntud selle nime all) oma näituse.
Kunstikriitik Louis Leroy, kes oli graveerija, maalikunstnik ja menukas näitekirjanik, kirjutas selle näituse kohta mahategeva retsensiooni ajalehes Le Charivari. Pilgates ühe tollal tundmatu kunstniku maali, pani ta artiklile pealkirjaks "Impressionistide näitus". Leroy kuulutas, et Claude Monet' "Impressioon. Tõusev päike" (Impression, soleil levant) on parimal juhul visand ning seda saab vaevalt pidada lõpetatud kunstiteoseks.
Leroy kirjutas vaatajatevahelise dialoogi vormis: "Impressioon – ma olin selles kindel. Ma just ütlesin endale: et see avaldas mulle muljet, pidi selles olema mingi mulje (...) ja milline vabadus, milline töötluse kergus! Embrüonaalses seisundis tapeet on lõpetatum kui see meremaal."
Sõna "impressionistid" hakkas kunstnikele meeldima ning nad võtsid seda austava nimetusena. Impressionistide tehnikad ja standardid olid erinevad, kuid seda kunstivoolu hoidis koos mässu- ja sõltumatuse vaim.
Impressionismi tehnikad
Neid tehnikaid olid ka varasemad kunstnikud mõnikord kasutanud, kuid impressionistid kasutasid neid pidevalt. Varasemaid näiteid leidub Frans Halsi, Peter Paul Rubensi, John Constable'i, Théodore Rousseau, Gustave Courbet', Camille Corot', Eugène Boudini ja Eugène Delacroix' teostes.
Impressionistid kasutasid ära 19. sajandi keskel kasutusele tulnud ettesegatud värve tuubides, mis meenutavad tänapäeva hambapastatuube. See võimaldas neil paindlikult töötada nii vabas õhus kui ka siseruumides. Varem tegi iga maalikunstnik oma värvid ise, jahvatades ja segades kuivi pigmendipulbreid linaseemneõliga.
Sisu ja kompositsioon
Kuigi maalikunstis nähti algselt eelkõige ajalooliste ja religioossete teemade kujutamise viisi, kujutasid maalikunstnikud ka igapäevaseid asju. Paljud 17. sajandi maalikunstnikud, nagu näiteks Jan Steen, pühendusid igapäevastele teemadele, kuid nende teoste kompositsioon oli traditsiooniline.
Ülenurme Muusikakool
pisi|Ülenurme Muusikakool Ülenurme Muusikakool on muusikakool Tartu maakonnas Ülenurmes aadressil Tartu maantee 5.
Impressionism
Sisu ja kompositsioon
Fotograafia ja populaarne jaapani graafika (japonism) inspireerisid impressioniste võtma kasutusele kummalisi rakursse ja ebaharilikku kompositsiooni. Edgar Degas' maalil "La classe de danse" ("Tantsutund") võib näha mõlemat mõjutust. Tantsija on tabatud oma kostüümi kohendamas ning pildi alumisel parempoolsel veerandil on tühi põrand.
Postimpressionism
Lähemalt artiklis Postimpressionism
Postimpressionism arenes välja impressionismist. 1880. aastatel katsetasid mitmed kunstnikud (Vincent Van Gogh, Paul Gauguin, Georges Seurat ja Paul Cézanne) värvi, vormi ja joone väljenduslikkusega. Seda peetakse postimpressionismi alguseks. Mõnikord peetakse postimpressioniste ekslikult impressionistideks või liigitatakse muuseumis impressionistide alla, kuid tegelikult on tegemist omaette vooluga.
Ülenurme Muusikakool
Ajalugu
Kool sai klassiruumid Ülenurme Keskkooli hoones, kus käib õppetöö käib siiani. Õpinguid alustas 79 õpilast, kellest enamik oli pillimänguga tutvust teinud juba muusikaklassis. Kooli õppekavva lisandus uusi erialasid. Lisaks klaverile, akordionile, trompetile ja flöödile sai nüüd õppida ka viiulit, klarnetit, saksofoni, kannelt ja kitarri. Lapsi asus õpetama 11 pedagoogi – muusikaklassi seni viiele lisandus kuus uut eriharidusega õpetajat. Aastate jooksul on lapsi õpetanud 43 pedagoogi. 2007/2008. õppeaastal töötab koolis 18 õpetajat.
Kooli sõpruskoolid on Elva Muusikakool ja Heinola Muusikakool Soomes.
Ülenurme Laulustuudio
Muusikakoolis tegutseb alates 1999. aastast Ülenurme Laulustuudio. Stuudio asutaja ja ühtlasi ka tegevjuht on Ursel Oja.
Sümboolika
Koolil on märk, mille saab rinda iga lõpuklassi õpilane 1. septembri avaaktusel, oma sümboolika ja kooli lipp, mille sisseõnnistamine Tartu Pauluse kirikus toimus 2000. aastal. Lipuvärvid on valge ja sinine. Lipul on kujutatud kooli logo ja kooli nimi.
Colin McGinn
Colin McGinn (sündinud 10. märtsil 1950 Inglismaal West Hartlepoolis) on Briti filosoof.
Ta on seisukohal, et inimese vaim ei ole võimeline iseendast täielikult aru saama, sealhulgas lahendama teadvuse rasket probleemi.
Guy Drut
Guy Drut (sündinud 6. detsembril 1950 Oignies's) on Prantsusmaa endine kergejõustiklane (110 m tõkkejooksja).
Georg Baumann
Georg Baumann (venepäraselt Георгий Иванович Бауманн; sündis 1. septembril 1892 Peterburi – enne 19. veebruari 1934 Šanghai, Hiina Vabariik) oli eesti päritolu Venemaa maadleja ja sõjaväelane (porutšik).
Maadlejana
Ta esindas Peterburi klubisid Hercules ja Sanitas. Tema kasv oli 172 cm ja biitsepsi ümbermõõt oli 34 cm. Tema tuntuim saavutus oli maailmameistriks tulek Kreeka-Rooma maadluses 1913. aastal.
1912
Ta osales Stockholmi OM-il kergekaalus koos August Kippasto ja Oskar Kapluriga. Avakohtumises hilisema olümpiavõitja soomlase Eemil Värega jättis asjatundjatele sügava mulje see, et Baumanni sild pidas 5 minutit Värele vastu. Baumann sai sillast lõpuks väljagi, kuid kaotas matši. Ta kaotas ka teisele soomlasele Alfred Salosele ning langes edasisest võistlusest välja.
1913
Jaanuaris Peterburis peetud Venemaa meistrivõistlustel osales Baumann kergekaalus. Kohal oli kõigi aegade tugevaim koosseis ning Baumann sai hõbeda.
25.–28. aprillil võitis ta Tartus Läänemere kubermangude meistri tiitli oma kehakaalus ning ka kubermangude absoluutse meistri nimetuse ja vöö.
Juulis tuli ta Breslaus 6 osavõtja seas amatööride maailmameistriks keskkaalus (kuni 75 kg) Edvin Fältströmi (Rootsi) ja Heinrich Stiefeli (Saksamaa) ees. Favoriidiks peetud Martin Klein katkestas võistluse käevigastuse tõttu. Rohkem eestlasi ei osalenud.
Augustis I ülevenemaalisel olümpiaadil Kiievis oli maadluses kavas ainult kerge-, kesk- ja raskekaal. Baumann võitis kergekaalu Pavlovitši ees. Raskekaalu võitis Martin Klein, keskkaalu lätlane Jānis Polis (kolmandaks tuli August Teppan).
1914
14.–16. veebruaril Venemaa meistrivõistlustel Riias võistles 45 meest juba 5 kaalus. Baumann jäi poolraskekaalus neljandaks tartlase Arnold Teppani ning riialaste Plumme ja Kommussaare järel.
1915
Venemaa meistrivõistlused toimusid Petrogradis. Kahes raskemas kehakaalus tegid baltlased puhta töö. Poolraskekaalus võitis Baumann (2. Kile, 3. Lillepuu), raske- ja absoluutkaalus võitis Oskar Kaplur. Keskkaalus polnud osalejaid.
Edasine elukäik
Üldiselt on arvatud, et ta jäi Esimeses maailmasõjas teadmata kadunuks.
Tegelikult lõpetas ta sõja ajal Gattšinas lennukooli ja teenis Venemaa sõjaväes lendurina. Vene kodusõja ajal jõudis ta lõpuks Kaug-Itta. Vladivostoki langemisel punaste kätte 1922. aastal põgenes ta Hiina Vabariiki.
Ta elas algul Harbiinis, hiljem Šanghais. Ta esines veel maadlusringis, kuid ka tsirkuses mitmel pool Hiina Vabariigis ja ka Jaapanis.
Ruhnu tuletorn
pisi|püsti|Ruhnu tuletorn
Ruhnu tuletorn on Eesti kõige lõunapoolsem tuletorn Saare maakonnas Ruhnu vallas Ruhnu saare idaosas.
Tuletorni geograafilised koordinaadid on.
Laternaruumi ja rõduga tugipiilaritega raudtorni kõrgus jalamist on 40 meetrit ja tule kõrgus merepinnast on 65 meetrit.
Punaseks värvitud laternaruumi ja rõduga majakas seisab Håubjärre mäel Ruhnu saare idaosas, saare kõrgeima “mäe” otsas.
Ajalugu
pisi|Tahvel tuletornil Tänini säilinud torn pandi püsti 1877. aastal vana puust tuletorni asemel, uus kokkumonteeritav raudtuletorn valmistati Le Havre'is Prantsusmaal. On väidetud, et torni projekteeris Gustave Eiffel, kuid kindlad andmed selle kohta puuduvad.
Juba 1643. aastal olid Ruhnus algelised puidust tuletornid.
pisi|Ruhnu tuletorn suvel 2005
Tule omadused
Tuletorn töötab pimedal ajal aasta ringi.
Tuletorni tipus põleb valge tuli järgmise tsükliga: 1 sekund valge ja 3 sekundit pime.
Tule sektor ei ole piiratud (360°).
Nerchau
Nerchau on linn ja endine vald Saksamaal Saksimaa liidumaal Leipzigi kreisis.
Kuni 2008. aastani kuulus vald Muldentali kreisi. 2011. aastal liideti Grimma linnaga.
Nerchaus sündis Kessler-Zwillinge.
Endised linnaosad
Bahren, Cannewitz, Deditz, Denkwitz, Fremdiswalde, Gaudichsroda, Golzern, Gornewitz, Grottewitz, Löbschütz, Schmorditz, Serka, Thümmlitz ja Würschwitz.
Inta linnaringkond
Inta linnaringkond on 2. järgu haldusüksus Venemaal Komis.
Ringkonda kuulub Inta linn, 2 alevit (Kožõm ja Verhnjaja Inta) ja 4 külanõukogu.
2002. aasta rahvaloenduse andmetel oli Inta linnaringkonna elanikest venelasi 68,2%, komisid 10,6%, ukrainlasi 10,0%, tatarlasi 2,4% ja valgevenelasi 2,1%.
Linnaringkonna alale jääb osa Jugõd Va rahvuspargist.
Krasnoslobodski rajoon
Krasnoslobodski rajoon on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Mordva Vabariigis. Rajooni keskus on Krasnoslobodski linn.
Rajoonis on 1 linn ja 22 külaasundust, kus on kokku 53 asulat.
2016. aastal oli rajooni elanike arv 23 754, 2022. aastal 21 397.
Laurent Fabius
Laurent Fabius (sündinud 20. augustil 1946 Pariisis) on Prantsusmaa sotsialistlik poliitik, kes oli Prantsusmaa peaminister aastatel 1984–1986 ja 16. maist 2012 kuni 11. veebruarini 2016 välisminister.
Päritolu ja haridus
Laurent Fabius on rikka kunstikaupmehe André Fabiuse ja Louise Fabiuse (neiupõlvenimega Strasburger-Mortimer) poeg. Tema vanemad olid katoliku usku pööranud juudid. Ta lõpetas École Normale Supérieure'i ja École Nationale d'Administrationi kolledžid kirjanduses, õigusteaduses ja majanduses.
Karjäär
Riiginõukogu (Conseil d'État) liikmena 1973–1981 valiti ta 1977 Grand-Quevilly esimeseks aselinnapeaks ja 1978 saadikuks Rahvusassambleesse Seine-Maritime piirkonnast.
Ta on Sotsialistliku Partei (SP) liige alates 1974. aastast. Pikkamööda sai temast François Mitterrandi usaldatavaim nõuandja majanduse alal. Samuti sai temast Mitterrandi erasekretär, kui ta valiti SP partei pressisekretäriks (1979). Ta korraldas 1981. aastal Mitterrandi presidendikampaaniat ja määrati minister-delegaadiks Pierre Mauroy esimeses valitsuses, seejärel tööstusministriks 1983. aastal.
1981–1982 oli ta Ülem-Normandia (Haute-Normandie) regionaalnõukogu president.
1984. aasta algul anti talle ülesandeks juhtida majanduslikke ümberkorraldusi ja päästa Lorraine'i terasetööstus. Juulis 1984 valis Mitterrand Fabiuse Mauroy järglaseks peaministri ametikohal (37-aastaselt oli ta Prantsusmaa viienda vabariigi noorim peaminister).
Aastatuhande arengueesmärgid
Aastatuhande arengueesmärgid (ingl. k.  Millennium Development Goals, MDG(s)) on ÜRO määratletud eesmärgid, mida soovitakse saavutada aastaks 2015 kaheksas prioriteetses valdkonnas rahvusvahelise arengu edendamiseks. Aastatuhande arengueesmärgid on püstitatud 2000. aasta septembris esitatud ÜRO aastatuhande deklaratsioonis ja nendeks on
Laurent Fabius
Karjäär
Ta oli ametis kuni aastani 1986, mil sai valimistel lüüa. Rahvusassamblee presidendina 1988–1992 juhtis Fabius suurimat fraktsiooni selles assamblees ja elas läbi kibeda võitluse 1990. aastal Lionel Jospini ja Michel Rocardiga.
Aastatuhande arengueesmärgid
Välislingid
פסגת המילניום
Laurent Fabius
Karjäär
Ta oli sotsialistide liider 1992–1993. Siis varjutas tema karjääri AIDS-iskandaal 1985. aastast, mil ta oli peaminister. Sellest hoolimata oli ta uuesti Rahvusassamblee president aastatel 1997–2000 ning majandus-, rahandus- ja tööstusminister aastail 2000–2002.
Uusasjalikkus (muusika)
Uusasjalikkus (saksa keeles Die neue Sachlichkeit) on muusikas 1920. aastatel tekkinud, ekspressionismile vastandunud suund.
Uusasjalikkuse mõiste tekkis 1923. aastal maalikunstis ja levis sealt teistesse kunstivaldkondadesse. Iseenesest ebaselge tähendusväljaga stiilimõistest kujunes mõne aasta jooksul lööksõna ja lõpuks kogu epohhi iseloomustav mõiste. Laiemas tähenduses iseloomustabki uusasjalikkus 1920. aastate keeruliselt defineeritavat ajastuvaimu. Sõnaga seotud terminoloogiline segadus johtub eelkõige sellest, et mõistet "uusasjalikkus" on tihti seotud maailmavaateliste ja ideoloogiakriitiliste funktsioonidega. Seda kasutati mitte niivõrd kirjeldava, kuivõrd väärtushinnangulise mõistena.
1923. aastal kasutas Mannheimi Kunstihalli juhataja Gustav Friedrich Hartlaub sõna "uusasjalikkus" selleteemalise näituse pealkirjana. Näitusega sooviti vastandada klassitsistlikku ja "kunsti eitusel" põhinevat "tegelikku tänapäevakunsti". Tänapäeval ongi uusasjalikkuse mõiste seotud põhiliselt 1920. aastate maalikunstiga.
1925. aastal levis uusasjalikkuse mõiste teistesse kunstivaldkondadesse.
Ajastu vaimu iseloomustajana kasutati uuesti avastatud "asjalikkuse" mõistet 1928. aastal sündinud M. Schifferi ja M. Spoliansky kabareerevüüs "Ripub õhus" ("Es liegt in der Luft"). Filosoofias saavutas asjalikkuse mõiste keskse tähenduse ja seda kasutatakse tänaseni tervet epohhi iseloomustava mõistena. Saksa keelest levis uusasjalikkuse mõiste teistesse keeltesse.
Koos uusasjalikkuse mõiste käibeletulekuga hakati ideoloogiakriitika aspektist polemiseerima tendentsidega, mis samastusid tõeluse eest põgenemisega (Flucht vor der Wirklichkeit). Kuigi selline ideoloogiakriitiline aspekt on mõiste kujunemise ajaloo seisukohalt oluline, on selle historiograafiline kasutamiskõlblikkus metoodilistest põhjustest lähtuvalt pigem küsitav.
Pähklike
pisi|[[Harilik pärn|Hariliku pärna vili on pähklike.]] Pähklike on õistaimede kuivvili, mille viljasein on nahkjas või puitunud, kusjuures viljasein pole seemnega kokku kasvanud. Pähklike erineb tõelisest pähklist selle poolest, et pähklike on arenenud ühest, pähkel mitmest viljalehest moodustunud sigimikust.
Pähklike esineb näiteks pärnal ja kibuvitsal.
Dissonants
Dissonants ( < ladina k "ebakõla") on kahe või enama heli kooskõla, mis tunnetuslikult mõjub pingestatuna, rahutuna. Klassikalises harmoonias nõuab dissonants lahendust.
Dissonantsi vastand on konsonants.
Vaata ka
Consonance and dissonance
Produtsent
Produtsent on tootmises tootja või valmistaja.
Produtsent on loomevaldkonnas tehnilise ametikoha ametinimetus:
Produtsent on bioloogias ja ökoloogias tootev organism.
Nils von Stackelberg
Nils von Stackelberg (umbes 1630 – 1714) oli Eestimaa aadlikust Rootsi sõjaväelane (major).
Trebsen
Trebsen on väikelinn Saksamaal Saksimaa liidumaal Leipzigi kreisis.
Nils von Stackelberg
Nils von Stackelberg sündis Wolmar von Stackelbergi ja Margaretha Rosenstråle pojana.
Trebsen
Kuni 2008. aastani kuulus vald Muldentali kreisi.
Nils von Stackelberg
Aastail 1687–1690 oli Nils von Stackelberg Eestimaa rüütelkonna peamees.
Trebsen
Linnaosad
Altenhain, Neichen ja Seelingstädt.
Nils von Stackelberg
Talle kuulusid Mõdriku ja Rägavere mõis.
Perekond
Nils von Stackelberg oli abielus neli korda.
1660. aastal abiellus ta Ingrid Mannerhielmiga (surnud 1673).
1676 abiellus ta Anna Elisabeth von Uexkülliga (surnud 1682), kes oli Eestimaa rüütelkonna peamehe Berend Johann von Uexkülli tütar. Abielust sündisid:
Nils von Stackelbergi kolmas abielu oli Margarethe Elisabeth von Lodega (surnud 1708) ja neljas Agneta Dorothea von Knorringiga (1680–1750).
Soo-kastehein
Soo-kastehein (Agrostis canina) on kõrreliste sugukonda ja kasteheina perekonda kuuluv üheiduleheline taim.
Ta kasvab märgadel ja soostunud aladel: niisketel soomuldadel, luhtadel ja veekogude kallastel. Soostunud niitudel moodustab ta eriti sügisepoole tiheda ja pehme rohukamara, mis on kariloomadele heaks söödaks.
Ta on Eestis sage.
Üldkirjeldus
Soo-kasteheina kõrs on 20-60 cm kõrge, püstine või põlvjalt tõusev suhteliselt jäme. Tal on rohkesti pehmeid õrnjaid peeneid juurmisi lehti. Pööriseharud on karedad, 3-6 kaupa männases. Pähikud on tumelillad, harvem pruunikad või rohelised. Libled on 2-2,5 mm pikad. Tolmukapead on 1-1,5 mm pikad, purpurpunakad või harva kollased. Teris on 1 mm pikk, kahvatu kollakaspruun ovaalne.
Soo-kastehein õitseb juunis ja juulis.
Asorubiin
Asorubiin ehk karmoisiin ehk punane toiduvärv 3, e-aine tähisega E122 on sünteetiline punane asovärv, mida kasutatakse laialdaselt toiduvärvina. . Kõige sagedamini kasutatavad sünonüümid inglise keeles on Azorubine, Carmoisine, CI Acid Red 14 ja CI Food Red 3. Asorubiini molekulvalem on C 20 H 12 N 2 Na 2 O 7 S 2 ning molaarmass on 502.44 g/mol. Asorubiini täispikk keemiline nimetus on dinaatrium-4-hüdroksü-3-(4-sulfonato-1-naftüülaso)-naftaleen-1-sulfonaat. Kuna asorubiin esineb tavaliselt dinaatrium soolana, on see vees väga hästi lahustuv, vähem lahustub etanoolis ning taimsetes õlides ei lahustu üldse.
Toiduainetetööstus
Asovärvid on looduses mitteesinevad sünteetilise päritoluga aromaatseid asorühmi sisaldavad värvained, mida kasutatakse muuhulgas ka toidutööstuses. Toiduvärvid jagunevad looduslikeks ja sünteetilisteks. Looduslikke toiduvärve saadakse toiduainetest või looduslikust materjalist ning sünteetilised värvained toodetakse keemiliste protsesside käigus. Kõige sagedamini kasutatavad asovärvid toiduainetööstuses on alluurpunane, briljantsinine, tartrasiin ja päikeseloojangukollane. Enamasti kasutatakse asorubiini dekoratsioonides, kastmetes, lõhe ja surimi värvimiseks, aga ka pagaritoodetes, tarretistes ja kommides. Lisaks kasutatakse seda sünteetilist värvainet ka alkohoolsete jookide ja alkoholivabade jookide (vitamiini-, karastus-, mahla- ja spordijoogid) ning siirupite värvimisel. Toiduainetetööstuses asovärvainete kasutamise peamine eesmärk on tarbija jaoks toote atraktiivsemaks muutmine.
Kui toidus on kasutatud asorubiini, siis tuleb ka toote pakendil sellekohane lisateave välja tuua. Euroopa Ühenduse määruse nr 1333/2008 kohaselt peab olema toote pakendil esitatud lisateave koos toiduvärvi nimetuse või E numbriga „võib avaldada kahjulikku mõju laste aktiivsusele ja tähelepanuvõimele“ järgmiste toiduvärvide puhul: päikeseloojangukollane (E110), kinoliinkollane (E104), asorubiin (karmoisiin) (E122), võlupunane AC (E129), tartrasiin (E102) ja erkpunane 4R (E124). See ei kehti toidu puhul, millel on toiduvärvi kasutatud lihatoodete märgistamiseks tervisemärgiga või muu märgiga või munakoorte tembeldamiseks või kaunistamiseks.
Farmaatsiatööstus
Asovärvid on võrreldes looduslike värvidega madalamate tootmiskuludega, annavad erksamaid värve ning on vastupidavamad valgusele, oksüdeerijatele ja redutseerijatele ja pH taseme kõikumisele. Lisaks on need vastupidavamad tehnoloogilistele protsessidele. Sünteetilisi värvaineid kasutatakse peamiselt tablettides või tabletikatetes, želatiinkapslite kestas, losengides, suukaudsetes vedelikes ning ka lokaalselt kasutatavates salvides ning kreemides.
Kosmeetikatööstus
Kõige rohkem on kosmeetikatööstuses kasutusel sünteetilisi värvaineid, kuna need on vastupidavad ja soodsad. Kosmeetikas kasutatavaid värvaineid saab rühmitada struktuuri, värvi ning lahustuvuse järgi. Lahustuvuse alusel jagunevad värvained tootes lahustuvateks ja mittelahustuvateks. Lahustuvad ühendid on värvid, mille alla kuuluvad ka asovärvid. Vees lahustuvad asovärvid on kõige tähtsamad tooni andvad ühendid kosmeetikatööstuses, mis toonivad enamasti ainult toodet, mitte inimese nahka.
Ohutus
Asorubiini ADI (Acceptable Daily Intake) ehk aktsepteeritav päevane tarbimiskogus on 4 mg kehakaalu kilogrammi kohta. Alkoholi sisaldavates jookides võib värvaine E122 sisaldus olla kuni 200 mg/l ning mittealkohoolsetes jookides kuni 50 mg/l. Toidulisandites lubatud asorubiini kogused on tahketes toodetes 300 mg/kg ning vedelikes 100 mg kehakaalu kilogrammi kohta.
Asorubiin ei ole küll näidanud mutageenseid ega kantserogeenseid omadusi, küll aga võib E122 avaldada negatiivset mõju laste tervisele. Täheldatud on aktiivsus- ja tähelepanuhäireid (ATH), immuunsüsteemi probleeme ja allergilisi reaktsioone. Ülemäärasel tarbimisel võivad sünteetilised värvained ülitundlikel inimestel tekitada tervisehäireid, kuid väga tundlikel inimestel võivad isegi lubatud koguse piiridesse jäävad annused põhjustada naha- ja hingamisteede reaktsioone.
Konsonants
Konsonants (ladina keeles "kooskõla") on kahe või enama ühise osaheliga sonants (kõlasobivus), mis tunnetuslikult mõjub pingevabana, rahulikuna.
Konsonantsi vastand on dissonants.
Vaata ka
Съзвучие Konsonanca in disonanca Consonanza e dissonanza Consonância e dissonância
Admiral (liblikas)
Admiral (Vanessa atalanta) on liblikas koerlibliklaste sugukonnast.
Välimus
Admirali tunneb ära tiibadel domineeriva musta värvi järgi. Admiralil on suured musta-ruugekirjud tiivad. Admiral paneb istudes oma tiivad kokku nii, et eestiivad jäävad tagatiibade vahele. Eestiivad on tagatiibadest pikemad ja sellepärast jäävad nende otsad nähtavale. Selletõttu on tema tiibade alaküljel kahesugust mustrit. See osa eestiibadest, mis puhkeasendis jääb varjatuks, on eredalt värvunud, aga näha on seda üksnes lennu ajal. Eestiibade otsad ja tagatiivad on seevastu varjevärvusega.
Admirali tiibade siruulatus on 65–70 mm.
pisi|left|Admiral alaküljelt.
Elupaik ja -viis
Admirale võib kohata kõikjal avamaastikel, aedades, metsaservadel ja niitudel mitmesuguste taimede õitel.
Admirali valmikud lendavad meile mai lõpust juunini ja juuli lõpust septembrini sisse lõuna poolt, seepärast kutsutakse admirali mõnikord ka rändliblikaks. Sama on ka Põhja-Ameerikas: admiral talvitub Lõuna-Texases ja igal kevadel rändavad liblikad sealt põhja poole.
Admiralide sügispõlvkond meie külma talve üle ei ela – neil puudub talvine diapaus (putuka talveuni). Kuid Lõuna-Euroopas võib teda kohata talv otsa lendamas. Admiralid on maiad liblikad – lisaks hilissuviste õite külastamisele parvlevad nad lõhkiküpsenud õuntel ja ploomidel.
Röövikud toituvad peamiselt kõrvenõgesel, lõuna pool ka juudinõgese lehtedel. Admirali röövikud on mürgised. Suve lõpul röövik nukkub ning veedab talve kaitsva lumevaiba all.
pisi|left|Admirali röövikud.
Wurzen
Wurzen on suur kreisilinn Saksamaal Saksimaa liidumaal Leipzigi kreisis.
Kuni 2008. aastani kuulus vald Muldentali kreisi.
Annelie Ehrhardt
Annelie Ehrhardt (sündinud 18. juunil 1950 Ohrslebenis) on endise Saksa DV naiskergejõustiklane (100 m tõkkejooks)
Karl-August Fagerholm
Karl August Fagerholm (31. detsember 1901 Siuntio vald – 22. mai 1984 Helsingi) oli Soome poliitik, Soome Sotsiaaldemokraatliku Partei liige.
1920–1923 oli Karl August Fagerholm Juuksurite Liidu esimees. 1930 valiti ta sotsiaaldemokraadina parlamendi liikmeks. Aastatel 1937–1943 oli ta sotsiaalminister.
Oma teisel ametiajal peaministrina 1956–1957, külastas ta Nõukogude Liitu ja suhted näisid olevat paranenud.
Fagerholm oli ka 1956. aasta presidendikandidaat, kuid kaotas suurelt Urho Kaleva Kekkonenile.
Ta oli ka mitu korda parlamendi spiiker.
1962. aastal oli Karl August Fagerholm Põhjamaade Nõukogu president.
Tema on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.
Valge kastehein
Valge kastehein (Agrostis stolonifera) on üheiduleheline taimeliik kõrreliste sugukonna kasteheina perekonnast.
Alamliik on kollakas kastehein.
Tom Welling
pisi|Tom Welling Thomas John Patrick Welling (sündinud 26. aprillil 1977) on USA näitleja, režissöör ja endine modell.
Ta kehastas seriaali "Smallville" peategelast Clark Kenti.
Marmara saar
pisi Marmara on saar Marmara meres.
Kuulub Balıkesiri provintsi Marmara ringkonda.
Pindala 117,8 km². See on Marmara mere suurim saar ning Türgi saartest suuruselt teine.
Saarele pääseb İstanbulist laeva ja praamiga.
Harilik kastehein
Harilik kastehein (Agrostis capillaris) on üheiduleheline taimeliik kõrreliste sugukonna kasteheina perekonnast.
Välislingid
thumb
Vale-Dmitri
Vale-Dmitri nime all tuntakse inimesi, kes nimetasid end Ivan Julma pojaks Dmitri Ivanovitšiks (1582–1591):
Poti
pisi Poti ehk pada on kaardimast.
Poti kui sümboli ♠ Unicode'i kood on U+2660.
Manniva
Manniva on küla Jõelähtme vallas Harjumaal.
Seal asuvad golfiväljakud, mis kuuluvad klubile Estonian Golf & Country Club.
pisi|tühi|Manniva küla
Vikunja
Vikunja (Lama vicugna) on üks kahest metsikust Lõuna-Ameerika kaamellaste sugukonda kuuluvast imetajast. Ta elab Andide mäestiku mägitundras. Ta on metsiku guanako ning kodustatud laama ja alpaka sugulane.
Vikunjalt saadakse väikeses koguses eriti kõrgekvaliteedilist villa, mis on väga kallis, kuna seda looma saab pügada ainult iga kolme aasta tagant. Vikunja villast valmistatud riided on väga pehmed ja soojad. Juba inkad kasvatasid vikunjasid nende villa pärast ja ainult inkade ülikutel oli õigus anda vikunja villast rõivaid.
Nagu inkade ajal, on vikunjad tänapäevalgi seadustega kaitstud. Vahepeal kütiti neid aga armutult ning 1974. aastal oli alles ainult 6000 looma. Tänapäevaks on vikunjade arv tõusnud 350 000 isendini, kuid kuigi teda ei klassifitseerita enam ohustatud liigiks, tegeldakse endiselt vikunjade ja nende elupaikade kaitsmisega.
Vikunja on Peruu rahvusloom.
Kirjeldus
Vikunja on guanakost haprama kehaehitusega ja mõõtmetelt väiksem ning erinevalt guanakost pole vikunja esijalgade sisekülgedel naastusid. Tema villane karvkate on seljal helepruun, keha alapoolel ja rinnal valge ning suhteliselt pikk. Pea on natuke lühem kui guanakol ja kõrvad on pikemad. Tüvepikkus on 1,25–1,90 m, turjakõrgus 70–110 cm, kaal 35–65 kg. Vikunjadel on tänapäevaste sõraliste seas ainulaadsed lõikehambad, mida katab email vaid ühelt küljelt (esikmisel pinnal).
Salaküttimise ennetamiseks aetakse igal aastal kõik vikunjad kokku ja need, kelle karva pikkus ületab 2,5 cm, pügatakse ära.