cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sibratsgfäll
Kultuur
thumb|Sibratsgfälli kihelkonnakirik (hl. Michael)
Sibratsgfälli kihelkonnakirik asub kalmistust põhjas. See on pühitsetud peaingel Miikaelile. Kabelit on esmamainitud 1732. aastal. 1805. aastal ehitati uus kirik ja 1845. aastal seda laiendati.
338
338. aasta
Sajandid: 3. sajand - 4. sajand - 5. sajand
Aastakümned: 280. aastad 290. aastad 300. aastad 310. aastad 320. aastad - 330. aastad - 340. aastad 350. aastad 360. aastad 370. aastad 380. aastad
Aastad: 333 334 335 336 337 - 338 - 339 340 341 342 343
Hävitaja
Kirjanduses kohtab hävitaja kohta ka nimetusi miiniristleja, eskaadrimiinilaev (vene k: эска́дренный миноно́сец - lüh. эсми́нец; prantsuse k: torpilleur d’escadre) või destroier (inglise k: destroyer; saksa k: Zerstörer).
Kirjeldus
Tüüpilised näitajad:
Kasutus
Hävitaja erineb fregatist suurema autonoomsuse ja lahinguvõime poolest. Neid kasutatakse sageli lennukikandjate saatelaevadena. Tänapäeva hävitajate põhirelvaks on juhitavad raketid.
Ajalugu
pisi|Destructor - esimene hävitaja, mis valmistati Hispaanias 1890. Laevaklass kujunes välja 19. ja 20. sajandi vahetusel, vastusena torpeedopaatide laiale kasutuselevõtule maailma juhtivate riikide poolt. Hävitaja peamiseks ülesandeks oli suuremate laevade kaitsmine torpeedopaatide rünnaku eest ja iseseisvalt või eskaadri koosseisus torpeedorünnakute teostamine. Sellest, et torpeedosid oli Venemaa Keisririigis kombeks kutsuda iseliikuvateks miinideks, sai laevaklass alternatiivse, venekeelses inforuumis laialdaselt kasutatud nimetuse eskaadrimiinilaev. Esimese maailmasõja ajal lisandus neile ülesannetele ka allveelaevade tõrje ja õhukaitse.
Külma sõja käigus muutus hävitaja roll oluliselt: 1960. aastate alguses said hävitaja peamiseks relvaks juhitavad raketid, hävitajate mõõtmed ja veeväljasurve kasvasid. Tänaseks on peaaegu ära kadunud vahe hävitaja ja raketiristleja vahel ning hävitajast on saanud enamiku mereriikide suurim ja võimsaim sõjalaevatüüp.
Keelekasutusest
Vene keeleruumis on hävitajat kutsutud ka "eskaadri miinilaevaks" või "miiniristlejaks". Terminiga "eskaadri-" on vene meresõjanduskeeles tähistatud ühtlasi avamere või ookeanikõlbulikku lahingutoetus- või toetusostarbelist sõjalaevaliiki.
Merekeele nõukoja koosolekul tõi Rein Raudsalu näite: "eskaadri miiniristleja jääb alati miiniristlejaks, ehkki võib erinevatesse laevastikuüksustesse kuuludes kanda erinevaid täiendnimesid".
Juvian
Juvian (vene keeles Иувиан; kodanikunimega Ivan Petrovitš Krasnoperov, vene Иван Петрович Красноперов; 24. jaanuar 1880 – 13. november 1957) oli vene õigeusu munk, kes avaldas 1930. aastatel mõju tulevase Moskva patriarhi Aleksius II vaimulikule arengule.
Ivan Krasnoperov oli hilisema õigeusu pühaku Kroonlinna Joanni vaimulik õpilane, kes astus viimase õnnistusel 1899. aastal Valamo kloostrisse. Kloostris töötas ta aastakümneid arhivaarina.
1940. aastal korraldas isa Juvian Valamo kloostri arhiivi evakueerimist Nõukogude vägede okupeeritud aladelt Soomesse Heinävesi valda uude Valamo kloostrisse. Alates 1947. aastast oli ta uue kloostri raamatukoguhoidja.
Juviani ja Aleksiuse kirjavahetus oli kaua aega viimase valduses. Pärast Valamo kloostri taastamist Venemaal loovutas patriarh Aleksius II kirjad kloostri eesseisjale Pankratile kasutamiseks kloostri publikatsioonides.
Harilik orashein
Harilik orashein (Elymus repens) on kõrreliste sugukonda orasheina perekonda kuuluv mitmeaastane rohttaim.
Harilik orashein kasvab pärismaisena Euroopas, Väike-Aasias ja Põhja-Aafrikas, võõrliigina ka Ameerikas ja Kaug-Idas. Ta on ka Eestis tavaline; kasvab teeservades, niitudel, jäätmaadel. Põldudel ja aedades on ta üks tülikamaid umbrohtusid.
Taim kasvab 20–130 cm kõrguseks. Vars on püstine; lehed pikad, umbes 1 cm laiused. Õied moodustavad 3–7 kaupa pähiku.
Orashein paljuneb risoomi abil, harvem ka seemnetega.
Juhan Maiste
pisi|280px|[[Professor Juhan Maiste pidamas aktusekõnet Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna magistriõppe lõpuaktusel TÜ aulas 21. juunil 2008]] Juhan Maiste (sündinud 10. augustil 1952 Kehras) on eesti kunstiajaloolane, Läti Teaduste Akadeemia audoktor.
Ta on alates 2007. aastast Tartu Ülikooli kunstiajaloo professor. Maiste on paljude kunstiajalooraamatute ja teadusartiklite autor. Ta on avaldanud ka luulet ja esseistikat.
Maiste on Tartu Ülikooli kunstiajaloo õppetooli poolt alates 2009. aastast välja antava eelretsenseeritava teadusajakirja Baltic Journal of Art History peatoimetaja ja ellukutsuja.
Koos Koit Alekandiga on Maiste palju ära teinud maastikuarhitektide koolitamiseks tänases Eesti Vabariigis: Alekand maastikuarhitektuuri õpetamise alusepanijana ja Maiste selle teoreetilise suuna näitajana. Maiste juhendamisel on kaitstud mitmeid sellealaseid magistritöid ning Nele Nutti doktoritöö.
Haridus
Maiste õppis aastatel 1971–1976 Tartu Riiklikus Ülikoolis kunstiajalugu. Aastatel 1982–1985 jätkas ta õpinguid Moskva Kunstiuurimise Keskinstituudis, kus sai kandidaadikraadi kunstiajaloos. Tema kandidaaditöö teema oli "Архитектура и планировка усадебных ансамблей в Северной Эстонии со второй половины XVIII века до 1917 года" ("Põhja-Eesti mõisaarhitektuur. Arhitektuuriline kujunemine ja planeering 18. sajandi teisest poolest 1917. aastani"), tööd juhendasid Voldemar Vaga ja Juhan Kahk.
1986. aastal täiendas Maiste ennast viis kuud arhitektuuri restaureerimise kursustel Roomas Rahvusvahelises Kultuuripärandi Säilitamise ja Restaureerimise Õppekeskuses (ICCROM). Loengutele lisandusid praktilised õppused, mõõdistamistööd ja restaureerimiskaalutluste koostamine õppekeskuse lähistel asunud kahes kirikus ning väljasõidud Ostia Anticasse ja Tivolisse.
Aastatel 1991–1995 oli Maiste Helsingi Ülikooli doktorant. 1995. aastal kaitses ta Eesti Kunstiakadeemia juures doktorikraadi kunstiteaduses, väitekirja teema oli "Klassikaline suund Eesti ehituskunstis. 1530–1830. Stiil ja retseptsioon" ning juhendaja Soome arhitektuuriajaloolane Henrik Lilius.
Töökäik
Aastatel 1993–2007 oli Maiste Eesti Kunstiakadeemia professor ning 2002–2007 samas muinsuskaitse ja restaureerimise teaduskonna dekaan. Samuti oli Maiste aastatel 2000–2009 Eesti Maaülikooli külalisprofessor. 2002. aastal töötas Maiste Rooma Ülikooli külalisprofessorina. Maiste juhendamisel on doktoritööd kaitsnud Andris Teikmanis (2010; hilisem Läti Kunstiakadeemia professor ), Urve Sinijärv (2012), Tõnis Tatar (2015) ja Nele Nutt.
Maiste on "Eesti kunsti ajaloo" kolmanda köite (käsitles perioodi 1770–1840) koostaja ja toimetaja (ilmunud 2017).
Tal on suuri teeneid Eesti kultuuripärandi (eriti mõisaarhitektuuri) inventeerimisel, kaitsmisel ja väärtustamisel.
Teaduskorralduslik tegevus
Ta on Eesti Kunstnike Liidu (1986), Eesti Kunstiteadlaste ja Kuraatorite Ühingu (1993) ja Eesti Maastikuarhitektide Liidu (2012) liige.
Aastatel 2005–2008 oli ta Eesti Kunstiteadlaste ja Kuraatorite Ühingu esimees.
Tallinna–Paldiski rongiliin
pisi|AS [[Elroni reisirong Stadler FLIRT väljumas Klooga jaamast Paldiski suunal]] Tallinna–Paldiski rongiliin on Elroni opereeritav rongiliin lõpp-peatustega vastavalt Tallinnas Balti jaamas ja Harju maakonnas Paldiskis. Liini pikkus 48 km.
Juhan Maiste
Tsitaat
Juhan Maiste. Eestimaa mõisad. Kunst, Tallinn 1996, lk. 421
Tallinna–Paldiski rongiliin
Liinile jääb 21 peatust: Tallinn (Balti jaam), Lilleküla, Tondi, Järve, Rahumäe, Nõmme, Hiiu, Kivimäe, Pääsküla, Laagri, Urda, Padula (Tallinn - Paldiski rongid ei peatu, aga Tallinn - Riisipere ja Tallinn - Turba peatub.) Saue, Valingu, Keila, Niitvälja, Klooga, Klooga-Aedlinn, Põllküla, Laoküla ja Paldiski raudteepeatus. Tulevikus kavandatakse Laoküla ja Paldiski vahele lisapeatust, mis jääks Paldiski Lõunasadama juurde.
Reisijatevedu on raudteel jaotatud nelja tsooni vahel – 1., 2., 3., ja 4. tsoon. 1. tsoon jääb Balti jaama ja Laagri raudteepeatuse vahele. Kuni Valingu raudteepeatuseni on 2. tsoon. Kuni Niitvälja raudteepeatuseni on 3. tsoon. Viimased viis peatust (Kloogalt Paldiskini) jäävad juba 4. tsooni. Padula, Põllküla ja Laoküla raudteepeatuses toimub rongi sisenemine ja väljumine vaid multifunktsionaalse ala kaudu.
Rahkla mõis
Rahkla mõis oli kahe Virumaa mõisa nimi:
Katapõõsas
Katapõõsas (Catha edulis) on kikkapuuliste sugukonda kuuluv igihaljas põõsas või puu.
Morfoloogia
Katapõõsas on 2–2,5 m kõrgune. Lehed paiknevad õitsevatel okstel vastakuti, muidu vahelduvalt. Lehed on nahkjad, 3–12 cm pikad, ovaalsed või elliptilised, täkilise või hambulise servaga, pealt läikivad ja oliivrohelised, vanemad lehed võivad olla punakasvioletsed. Väikesed helekollased õied kasvavad kobarates. Korjatud lehed tuleb 24 tunni jooksul ära tarvitada.
Levila
Katapõõsas pärineb Ida-Aafrikast (Etioopiast, Keeniast), Lõuna-Araabiast (Põhja-Jeemenist) ja Põhja-Madagaskarilt. Katapõõsale meeldib kasvada kõrgustikualadel.
Toime
Kata mõjutab tõenäoliselt kolinergilisi ja adrenergilisi närviimpulsse. Kata toime põhineb suures osas katinoonil, mis stimuleerib serotoniini, dopamiini ja norepinefriini vabanemist, mistõttu kata toimib stimulandina. Kata ergutab meeli, parandab füüsilist vastupidavust ja keskendumisvõimet, kõrgendab meeleolu ning vähendab une- ja toiduvajadust. Kata on ka pikaajalise toimega valuvaigisti, mille toime võib kesta poolest tunnist ööpäevani.
Islamimaades kasutatakse katat suhtlemis- ja esinemisoskuse parandamiseks, samuti peetakse seda armurohuks ning võetakse masenduse, peavalu, gonorröa, maovaevuste, maohaavandite, köha, astma ja palaviku korral.
Nardieepos
Nardieepos on kaukaasia rahvaste (osseedid, kabardid, tšerkessid, abhaasid jt) eepos. Nimetus tuleb kangelastest, keda nimetatakse nartideks.
Joseph Deiss
Joseph Deiss (sündinud 18. jaanuaril 1946 Fribourg) on Šveitsi majandusteadlane ja poliitik, Šveitsi liidupresident (2004).
Deiss lõpetas Fribourgi ülikooli ja kaitses samas doktoriväitekirja pärast seda, kui oli end Cambridge'i ülikoolis täiendamas käinud. Temast sai majandusainete lektor. 1983. aastal sai ta Zürichi Tehnikaülikooli, Lausanne'i ülikooli ja Genfi ülikooli külalisõppejõuks.
Aastatel 1993–1996 oli ta riiklik hindade järelevaataja. Seejärel naasis ta Fribourgi ülikooli majandus- ja sotsiaalteaduskonna dekaaniks. Dekaanina töötamise ajal oli ta ühtlasi Schumacher AG peadirektor ja Reiffeisenbanki juhatuse esimees.
Poliitikukarjäär
Deissi poliitikukarjäär algas 1981 Fribourgi kantoni parlamendis. Ta esindas Šveitsi Kristlik-Demokraatlikku Rahvaparteid. 1982–1996 oli ta oma koduküla Barberéche'i külavanem. 1991 sai ta üheks aastaks Fribourgi kantoni presidendiks.
1991 valiti ta Riiginõukokku. 1995–1996 oli ta selle väliskomisjoni aseesimees. 1996 sai ta komisjoni juhiks, mis pidi koostama uue Šveitsi põhiseaduse.
11. märtsil 1999 valiti ta koos oma erakonnakaaslase Ruth Metzler-Arnoldiga Šveitsi Liidunõukokku. Deiss kandideeris nõukogust tagasi astunud Flavio Cotti kohale. Valimine oli väga pingeline, sest sellele kohale kandideeris teisigi inimesi, enamjaolt kristlikke demokraate, kellele see koht oli tava järgi ette nähtud. Tema peakandidaadiks osutus Peter Hess, keda toetasid paljud konservatiivid. Deiss võitis alles 6. hääletusvoorus, kogudes 120 häält Hessi 119 vastu.
2003. aasta riiginõukogu valimised läksid Kristlik-Demokraatlikul Rahvaparteil halvasti ja nad kaotasid palju kohti. Seetõttu otsustas Šveitsi Rahvapartei Liidunõukogu uutel valimistel esitada kandidaadi Ruth Metzleri vastu. Valimised olid tasavägised, aga kolmandas hääletusvoorus kogus Rahvapartei kandidaat Christoph Blocher 121 häält Metzleri 116 vastu. See oli läbi aegade kolmas kord ja esimene kord pärast 1872. aastat, mil oma kohale tagasi kandideerivat Liidunõukogu liiget ei valita ametisse. Pärast lüüasaamist seadis Metzler oma kandidatuuri üles Deissi vastu, aga seal kogus Deiss juba esimeses hääletusvoorus 138 häält Metzleri 96 vastu ja valiti tagasi. Ta jäi ainsaks kristlikuks demokraadiks Liidunõukogus.
Seejärel valiti Deiss 2004. aastaks Šveitsi liidupresidendiks, ta oli selles ametis 1. jaanuarist kuni 31. detsembrini 2004.
27. aprillil 2006 astus Deiss ootamatult ametist tagasi. Samal aastal korraldati erakorralised liidunõukogu liikme valimised. Peale kristlike demokraatide ei esitanud ükski teine erakond oma kandidaati ja Deissi asemele valiti Doris Leuthard. kes astus ametisse 1. augustil 2006.
Isiklikku
Joseph Deiss on abielus, tal on kolm poega.
Ta on Rahvusvahelise Raoul Wallenbergi Sihtasutuse auliige.
Eesti kaitsejõud
Eesti kaitsejõud on Eesti riigikaitset teostavate organisatsioonide kogum.
Kaitsejõud koosnevad kaitseväest ja kaitseliidust.
Ajalugu
Varem kuulusid kaitsejõudude koosseisu siseministeeriumi sõjaväeliselt korraldatud organisatsioonidena piirivalve (pärast politseiga liitmist Politsei- ja Piirivalveamet) ning päästekompaniid (tänapäevaks likvideeritud).
Kaitsejõude juhtis kaitsejõudude peastaap, mis hiljem reorganiseeriti kaitseväe peastaabiks.
Eesti sõjavägi oli Eesti regulaararmee ajavahemikus 1918–1929 ja 1937–1940. Aastail 1929–1937 nimetati Eesti sõjaväge ka kaitseväeks. Eesti Vabariigi loomisel 1918. aastal ja Vabadussõja alguses nimetati sõjaväge ka rahvaväeks.
Eesti sõjaväe koosseis
thumb|300px|Miiniristleja Vambola.
Ajateenistus Eesti sõjaväes
1. oktoobrist 1928 kehtestati Kaitseväeteenistuse seadusega sundusliku tegevteenistuse kestuseks 12 kuud jala-, ratsa- ja suurtükiväes ning 18 kuud kõigis teistes väeliikides (1920. aastate algul oli teenistusaeg 18–24 kuud). Armee isikkoosseisu vähendati 18 171 mehelt 15 593 mehele.
Eesti sõjaväe likvideerimine 1940
Seoses Nõukogude okupatsiooniga 1940. aastal Eesti sõjavägi likvideeriti ja enamuse selle üksuste baasil formeeriti Punaarmee 22. territoriaalne laskurkorpus. Osa varadest anti üle Eesti sõjamuuseumile. Paljud ohvitserid represseeriti.
Hajumine
Hajumine on protsess, mille käigus kiirgus (valgus, heli, osakeste voog) kaldub kõrvale oma sirgjoonelisest liikumistrajektoorist liikumisteele jääva keskkonna ebaühtluse tõttu, näiteks kokkupõrke tõttu liikumisteel oleva objektiga.
Eesti kaitsejõud
Eesti sõjaväe likvideerimine 1940
Vastavalt Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu otsusele 29. augustist 1940. aastast:
Kõik mere-sõjajõudude rannakaitse relvastus, varandus, hooned ja ehitused anda üle Punalipu Baltimere laevastikule.
Hajumine
Osakese hajumine toimub kokkupõrkel teise osakesega (või aatomituumaga), mille tulemusena kokkupõrganud osakesed jäävad samaks, kuid muutub nende liikumise suund ja/või kiirus.
Eesti kaitsejõud
Eesti sõjaväe likvideerimine 1940
22. Eesti Territoriaalse Laskurkorpuse koosseisus moodustati kaks territoriaaldiviisi 180. ja 182. Eesti Laskurdiviis.
180. Eesti Laskurdiviisi väeosad asusid Põhja-Eestis ja nimetati hiljem Põhja diviisiks, diviisi staabi asukoht Tallinn.
Hajumine
Kui märklauaga põrganud osakese energia kokkupõrke tulemusena ei muutu võrreldes algse energiaga oluliselt, siis on tegemist elastse põrke ehk elastse hajumisega. Kui toimub energia ülekanne osakese ja märklaua vahel, siis on tegemist mitteelastse põrke ehk mitteelastse hajumisega.
Üksik- ja mitmikhajumine
Üksikhajumine toimub ühe osakese kokkupõrkel märklauaga. Tavaliselt on siiski tegemist kiirguse niisuguse hajumisega, mille puhul palju osakesi põrkub paljude märklauapunktidega. Sel juhul on tegemist mitmikhajumisega. Üksikhajumise puhul on tegemist juhusliku sündmusega. Tulenevalt kvantmehaanika määramatuse printsiibist ei ole üksiku osakese hajumisele järgnev olukord üheselt määratud. Me saame rääkida ainult erinevatest tõenäosustest, millises suunas ja millise kiirusega osake märklauast eemale põrkas (hajus). Mitmikhajumise puhul saab erinevate põrgete vastastikusele seosele tuginedes üsna täpselt ennustada hajunud osakeste jagunemist erinevate põrkesuundade vahel.
Eesti kaitsejõud
Eesti sõjaväe likvideerimine 1940
Diviiside moodustamisel saadeti 180. diviisi peamiselt Eesti 1. ja 3. diviisi ning 182. diviisi Eesti 2. ja 4. diviisi isikkoosseis.
Hajumine
Elektromagnetiline hajumine
Elektromagnetkiirguse hajumine on kõige levinum ja uuritum hajumise liik. Nähtava valguse hajumine erisugustelt objektidelt annab võimaluse neid näha. Samamoodi "näeb" radar lennukeid tänu raadiolainete hajumisele lennuki metallkorpuselt. Kui kogu valgus hajub ilma neeldumata vaadeldava objekti pinnalt, siis näib see pind meile valgena. Kui valgus ei haju, vaid peegeldub, siis näib objekti pind kiiskavalt särav. Hajumise puudumine (kogu valgus neeldub) annab musta värvi. Absoluutselt must keha on selline objekt, millelt kiirgus ei haju ega peegeldu. Absoluutselt must keha neelab kogu talle langeva kiirguse.
Sõltuvalt märklaua suurusest ja muudest omadustest võib eristada mitit liiki elektromagnetilist hajumist. Rayleigh' hajumine ja Mie hajumine on elastsed hajumised. Mitteelastsed hajumised on Brillouini hajumine, Ramani hajumine, mitteelastne röntgenikiirte hajumine ja Comptoni hajumine.
Rayleigh' hajumine
Rayleigh' hajumine toimub pisikestelt osakestelt (tolmukübemed, õhu aatomid), mis on valguse lainepikkusest palju (u 10 korda) väiksemad. Kuna Rayleigh' hajumise intensiivsus on tugevalt seotud hajuva valguse lainepikkusega (pöördvõrdeline lainepikkuse neljanda astmega), siis hajub sama suure läbimõõduga osakestel erineva lainepikkusega valguskiirgus erinevalt. Just valguse Rayleigh' hajumine õhumolekulidelt teeb päikesepaistelisel päeval taeva siniseks ja hajumine atmosfääri alumistes kihtides olevatelt tolmukübemetelt õhtutaeva punaseks.
Mie hajumine
Mie hajumine toimub kerakujulistelt kehadelt, mille suurus on võrreldav valguse lainepikkusega. Kui Rayleigh' hajumise puhul võis iga kujuga keha vaadelda kui kerakujulist, siis Mie teoorias toimivad hajumist iseloomustavad võrrandid ainult kerakujuliste objektide puhul. Mie teooria ei ole tegelikkuses mitte iseseisev füüsikateooria, vaid Maxwelli võrrandi lahendus elektromagnetkiirguse hajumisel kerakujulistelt osakestelt sõltumata osakese suurusest.
Mie teooriat kasutatakse siiski kõige rohkem osakeste puhul, mille suurus on võrreldav hajuva valguse lainepikkusega. Oluliselt väiksemate mõõtmete puhul saab kasutada palju lihtsamat Rayleigh' hajumist kirjeldavat valemit ning oluliselt suuremate mõõtmete puhul (10 korda suurem lainepikkusest) piisab hajumise kirjeldamiseks juba geomeetrilise optika valemitest.
Ilja Siltšukov
Ilja Siltšukov (valgevene keeles Iлля Сiльчукоў; vene keeles Илья Сильчуков; sündinud 4. veebruaril 1982 Minskis) on Valgevene ooperilaulja, bariton. Ta pälvis 2007. aastal Pärnus toimunud Klaudia Taevi nimelisel Rahvusvahelisel Ooperilauljate Konkursil III preemia.
On lõpetanud Valgevene Riikliku Muusikaakadeemia ja on samast aastast Valgevene Riikliku Ooperiteatri solist. Rolle koduteatris: Onegin (Jevgeni Onegin), Robert (Jolanta), Korolevitš (Surematu Kaštšei), Germont (Traviata), Amantio di Nicolao (Gianni Schicchi).
Baha'i usk
pisi|Droonivideo Wilmette Baha'i templist Baháʼí usk on üks maailma uuemaid religioone, mille kohaselt on kõik religioonid ja kõik inimesed võrdselt väärtuslikud läbi Jumala tahte järkjärgulise ilmutamise, mis viib inimkonna vaimsele ja moraalsele küpsusele.
Bahá’í usk on iseseisev monoteistlik religioon, mille kogudustesse kuulub üle viie miljoni inimese kogu maailmas. Nad on pärit enam kui 2000 rassilisest ja etnilisest rühmast ning elavad 235 riigis ja territooriumil. Britannica Aastaraamat (1992) viitas bahá’í usule kui kristluse järel teisele geograafiliselt kõige laiemalt levinud religioonile maailmas. See usk sai alguse Iraanis 1844. aastal ning sellel on oma pühakirjad, seadused, kalender ja pühad.
Bahá’í usk õpetab, et maailma peamiste religioonide rajajad, sh Krišna, Buddha, Zarathustra, Aabraham, Mooses, Jeesus ja Muhamed, on ühe ja sama Jumala poolt saadetud jumalikud õpetajad, et harida inimkonda selle arengutasemele vastavate õpetuste ja seadustega. Bahá’í usk tunnistab veel kaht selle ajastu õpetajat: Bábi ja Bahá’u’lláh’t. Bahá’íd usuvad, et religioossed ilmutused jätkuvad tulevikus, et juhendada “igavesti arenevat tsivilisatsiooni”.
Baháʼí usu rajas Baha'u'llah (1817–1892) 19. sajandil Iraanis ja teda peetakse viimaseks Jumala Ilmutajate reas.
1844. aastal rajas Báb ('värav') bábi usu. Tema põhieesmärk oli valmistada inimkonda ette teise jumaliku õpetaja peatseks ilmumiseks, kes juhataks inimkonna ülemaailmse rahu ajastusse. Aastal 1863 teatas Bahá’u’lláh (“Jumala Auhiilgus”), et tema on isik, kellest Báb rääkis, ja nii sündis bahá’í usk. Usu ühtsus on säilitatud kirjalikus “lepingus” antud korralduste tõttu, mis pani paika usu õigusjärgluse ja institutsionaalse võimu põhimõtted. Bahá’í usus ei ole vaimulikkonda. Bahá’í kogudust valitsevad kohalikul, rahvuslikul ja rahvusvahelisel tasandil rajatud valitavad nõukogud ning ainult bahá’íd võivad annetada oma usu fondidesse. Iraani bahá’íd on pidanud kannatama tagakiusamist oma usu pärast algusest peale.
Bahá’u’lláh’ ilmutuse põhiteema on ühtsus. Ta õpetas, et “maailm on üks riik ja inimkond selle kodanikud”. Tema kirjutised sisaldavad põhimõtteid, seadusi ja institutsioone maailma tsivilisatsioonile, sh igasuguste eelarvamuse kõrvaldamist, sugupoolte võrdõiguslikkust, maailma suurte religioonide ühise lätte ja olemusliku ühtsuse tunnistamist, äärmusliku vaesuse ja rikkuse kaotamist, ülemaailmset kohustuslikku haridust, iga isiku vastutust iseseisvalt tõde otsida, kollektiivse julgeoleku põhimõtetele toetuva föderaalsüsteemi loomist maailmas ning tunnistamist, et religioon on kooskõlas mõistuse ja teadusega. Nendest ideaalidest kinnipidamise tõttu on bahá’í kogudus aktiivselt toetanud rahvusvahelisi organisatsioone, näiteks ÜRO-d. Inimkonna teenimine on bahá’í usu teine keskne õpetus, millega seoses on bahá’íd algatanud tuhandeid ühiskondliku ja majandusliku arengu projekte, suurem osa neist tagasihoidlikud, nagu koolid, tervishoiukampaaniad külades ja keskkonnaalased projektid kogu maailmas. Bahá’í maailmakeskus Akko ja Haifa linnade piirkonnas Iisraelis on olnud nii vaimne kui ka administratiivne bahá’í usu keskus alates sellest, kui Bahá’u’lláh saabus sinna pagulusse 1868. aastal. Bábi pühamu (matmispaik) Karmeli mäel Haifas ja Bahá’u’lláh’ pühamu Akko lähedal on bahá’íde jaoks kaks kõige pühamat paika.
Põhimõtted
Baha'u'llah õpetas, et on üksainus Jumal ja et inimkonna põhiliseks tsiviliseerivaks jõuks on olnud Tema tahte järkjärguline ilmutamine. Selle protsessi vahendajateks on olnud Jumalikud Ilmutajad, keda inimesed on näinud peamiselt omaette religioossete süsteemide rajajatena, kuid kelle ühiseks eesmärgiks on olnud inimkonna arenemine vaimsele ja moraalsele küpsusele.
Inimkond läheneb praegu täiseale. See teebki võimalikuks inimkonna ühendamise ja rahuliku, globaalse ühiskonna ehitamise. Baha'i usu põhimõtete hulgas, mis on selle eesmärgi saavutamiseks elulise tähtsusega, on:
Elustiil
Baha'u'llah õpetas, et iga inimolend on "kalliskividest rikas kaevandus", tundmatu isegi selle omanikule, teistest rääkimata, ja oma jõukuses ammendamatu.
Elu eesmärk on nende omaduste arendamine nii oma elu jaoks kui ka inimkonna teenimiseks. Elu selles maailmas, nii nagu Baha'u'llah seda esitab, on nagu lapse elu ema üsas: moraalsed, intellektuaalsed ja vaimsed võimed, mida inimolend siin Jumala abiga arendab, on "jäsemed" ja "organid", mida hing vajab edasiliikumiseks maisele ilmale järgnevates maailmades.
Seepärast on elustiil, mida Baha'id püüavad viljeleda, selline, mis innustab isiksuse arengut. Igapäevane palve ja meditatsioon vabastavad hinge traditsioonilistest mudelitest ja avavad selle uutele võimalustele. Eri päritoluga inimeste osalemine projektides murrab traditsioonilised eelarvamused. Alkoholi ja narkootiliste ainete kasutamisest hoidutakse, välja arvatud meditsiinilistel põhjustel, kuna need ained lõpptulemusena suretavad mõistust. Viimane kehtib ka keelepeksu kohta, mis nõrgendab inimestevahelist usaldust ja kahjustab ühtsuse vaimu, millest sõltub inimkonna areng.
Baha'u'llah' kirjutised omistavad suurt tähtsust perekonnale kui inimkonna alustoele. Eriti rõhutakse abielu pühadust, mehe ja naise võrdõiguslikkuse tunnistamist ning konsulteerimise vajalikkust.
Palve ja meditatsioon
Bahá’idele on elu eesmärgiks tunda ja armastada Jumalat ning areneda vaimselt. Nagu enamikus teisteski religioonides on palve ja meditatsioon vaimse arengu peamisteks vahenditeks.
Bahá’u’lláh ise kirjutas sadu palveid. Palveid on üldiseks kasutamiseks, tervenemiseks, vaimseks arenguks, raskuste ületamiseks, abielu, koguduse elu ja inimkonna enese eest.
Bahá’u’lláh palus oma järgijatel ka valida üks kolmest "kohustuslikust" palvest igapäevaseks lugemiseks. Lühim nendest on ainult kolm lauset pikk. See ütleb palju Jumala ja inimkonna suhte kohta. See kõlab nii:
"Tunnistan, oo mu Jumal, et Sa oled mind loonud Sind tundma ja Sind palveldama. Sel hetkel tõendan ma enda jõuetust ja Sinu vägevust, enda vaesust ja Sinu rikkust. Pole muud jumalat kui Sina, Abi Hädas, Iseolev."
Nende palvete kohta kasutatud termin "kohustuslik" tähendab bahá’ide jaoks arusaamist, et inimesel on Jumala ees vaimseid kohustusi. Bahá’u’lláh soovitas oma järgijatel ka iga päev mediteerida. Konkreetsemalt innustab ta meid iga päeva lõpus oma tegude ja nende väärtuse üle mõtisklema.
Peale selle ei täpsustanud Bahá’u’lláh mingit konkreetset meditatsioonivormi, nagu ristijalu istumine või kindla hingamistehnika kasutamine. Selle asemel võib iga inimene vabalt valida endale sobiva mediteerimise vormi.
Elu pärast surma
Nagu teisteski maailma religioonides, on bahá’i kontseptsioon elust pärast surma sügavalt seotud õpetustega hinge olemusest ja maise elu eesmärgist. Bahá’u’lláh kinnitas, et iga inimese jaoks eksisteerib eraldiolev mõistuspärane hing. Selles elus, ütles ta, on hing seotud füüsilise kehaga. See on keha peamine elustaja ja meie tegelik mina.
Hing ei sure, ta kestab igavesti. Kui inimese keha sureb, vabaneb hing seostest füüsilise keha ja ümbritseva maailmaga ning alustab teekonda läbi vaimse maailma. Bahá’id mõistavad vaimset maailma kui meie oma universumi ajatut ja kohatut ulatust, mitte mõnd füüsiliselt kauget või võõrast paika.
Järgmisesse ellu astumine võib tuua suurt rõõmu. Bahá’u’lláh samastas surma sünniprotsessiga. Ta selgitab: "Kõrgem maailm on sellest maailmast sama erinev kui see maailm erineb emaüsas oleva lapse omast."
Üsa analoogia võtab mitmeti kokku bahá’i seisukoha maisest eksistentsist. Just nagu üsk on tähtis koht inimese esmases füüsilises arengus, nii on füüsiline maailm emakaks üksiku hinge arengule. Sellele vastavalt vaatlevad bahá’id maailma töökojana, kus saab arendada ja täiustada tulevases elus vajalikke omadusi.
"Teadke tõde, et kui inimese hing on käinud Jumala teedel, pöördub see kindlasti tagasi ning võetakse vastu Armastatu hiilgusse," kirjutas Bahá’u’lláh. "Jumala õigluse nimel! Ta jõuab sellise seisuseni, mida ükski sulg ei suuda kujutada ega ükski keel kirjeldada."
Pärastise elu täpne olemus jääb saladuseks.
Nõupidamine
Bahá’i usu administratiivorganid kasutavad kõigil tasanditel otsuste vastuoludeta tegemise meetodit, mis kannab nimetust ”konsultatsioon”.
Konsultatsiooni põhimõtted on esitatud Bahá’u’lláh' kirjutistes ning konsensusele jõudmise ja tõeavastamise protseduurina on neil potentsiaali laialdaseks kasutamiseks. Tõesti, bahá’id on leidnud, et need on kasulikud praktiliselt igal alal, kus on vaja grupiotsuste tegemist ja koostööd. Neid põhimõtteid ei kasutata ainult usu institutsioonides, vaid ka bahá’ide ettevõtetes, bahá’i koolides ja igapäevaste otsuste tegemisel bahá’i perekondades.
”Tõesti, ma ütlen, see on see Päev, mil inimkond näeb Tõotatu Nägu ja kuuleb Tema Häält.” – Bahá’u’lláh
Oma olemuselt püüab konsultatsioon jõuda konsensusele eri valimisgruppe ühendades, mitte neid üksteisest eraldades. See innustab arvamuste mitmekesisust ja kontrollib võimuvõitlust, mis on tavalistes otsustussüsteemides nii levinud.
Bahá’i konsultatsioon põhineb järgmistel süsteemidel:
Informatsiooni tuleb koguda võimalikult ulatuslikest allikatest, otsida mitmekesiseid seisukohti. See võib tähendada lisapingutusi spetsialistide, näiteks arstide, juristide või teadlaste arvamuste teadasaamiseks. See võib tähendada ka rohkemat kui traditsiooniliste spetsialistide arvamuste otsimist või püüdlusi eri päritoluga koguduseliikmete seisukohtade arvestamiseks.
Diskussiooni ajal peavad selles osalejad püüdma olla nii avameelsed ja siirad kui võimalik, säilitades südamliku huvi teiste seisukohtade vastu. Isiklikke rünnakuid, üldisi ultimaatumeid ja eelarvamuslikke väiteid tuleb vältida.
Rühm püüdleb üksmeelele, kuid järeldusi teha ja otsusele jõuda võib enamuse häälega. Selle põhimõtte tähtis aspekt on mõistmine, et kui otsus on kord tehtud, on tervele rühmale kohustuslik üksmeelselt selle järgi toimida, vaatamata sellele, kui paljud otsust toetasid.
Selles mõttes ei ole konsultatsiooni puhul ”vähemuse” arvamust ega ”opositsiooni positsiooni”. Bahá’id usuvad pigem, et kui otsus on vale, saab see ilmseks selle rakendamisel, kuid ainult siis, kui otsustav rühm ja tegelikult kogukond tervikuna seda kogu südamest toetavad.
Selline pühendumine ühtsusele kindlustab, et kui otsus või projekt ebaõnnestub, seisneb probleem idees eneses, mitte kogukonna ebapiisavas toetuses või oponentide kangekaelses tegutsemises.
”Tema, Kes on teie Issand, Kõige-Halastavam, hellitab oma südames soovi näha kogu inimkonda kui ühte hinge ja keha.” – Bahá’u’lláh
See põhimõte tuleb jälle tagasi ühtsuse jõu mõistmise juurde. Bahá’u’lláh poeg, ‘Abdu’l-Bahá, ütles, et bahá’id peavad alati püudlema üksmeelele igas küsimuses: ”Kui nad mõnes küsimuses kokkuleppele jõuavad, isegi kui see on vale, on see parem kui mitte nõustuda ja olla õige, kuna see erinevus viib jumaliku alusmüüri lagunemiseni. Kuigi ühel poolel võib olla õigus ja nad ei nõustu, saab see tuhandete eksimuste põhjuseks, aga kui nad nõustuvad ja mõlemad pooled eksivad, ilmub ühtsuses tõde ja vale muudetakse õigeks.”
Baha'i jumalakojad
Bahá’i pühakojad, kogunemispaigad palvetamiseks ja mediteerimiseks, on religioossed ehitised, mis on kõige lähedasemad kiriku, templi või mošee rollile. Kuid need on siiski midagi enamat.
Bahá’u’lláh' plaani järgi saavad kohalikud pühakojad ühel päeval koguduse vaimse elu keskpunktiks ja väljenduseks selle inimkonna pärast tuntavale murele.
Praeguseni on ehitatud seitse pühakoda, vähemalt üks igal kontinendil, märgiks usu globaalsest haardest. Usu praegusel arengutasemel on bahá’id keskendunud pigem koguduse elu sotsiaalsete ja vaimsete institutsioonide loomisele ja arendamisele kui füüsiliste hoonete rajamisele igas koguduses. Siiski seisavad juba ehitatud bahá’i pühakojad tuletornidena, kutsudes maailma uuele religioossele väärikusele ja elule.
Igal tempel näeb välja isemoodi ja siiski vastab iga tempel arhitektuuriliste nõuete kogumile. Kõigil bahá’i pühakodadel peab olema 9 külge ja keskel kuppel.
Esimene pühakoda ehitati Venemaa Keisririigis Aşgabadis 1908. aastal ja teenis piirkonna bahá’i kogudust kuni aastani 1938, mil Nõukogude valitsus hoone omastas. Ehitis lammutati 1962. aastal pärast maavärinas kannatada saamist.
Aşgabadi pühakoda oli mitmeti oma ajast ees. Lisaks jõudsasti kasvava bahá’i koguduse teenimisele vaimse keskusena, väljendas see praktikas koguduse inimarmastuslikke ideid. Sellele lisandus arvukalt allasutusi, sealhulgas haigla, kool ja võõrastemaja reisijatele.
Esimene pühakoda Läänes valmis 1953. aastal USA-s Illinoisi osariigis Wilmette’is Michigani järve kaldal. Selle filigraankuplis ja ebatavalistes ornamentides ühinevad Ida ja Lääne arhitektuuristiilid ja aastate jooksul on see köitnud miljonite külastajate meeli. Teised bahá’i pühakojad ehitati Ugandas Kampalas, Austraalias Sydney lähedal, Saksamaal Frankfurdi külje all, Panamas ja Lääne-Samoal Apias.
Inspireerituna lootoslillest, koosneb see 27 marmorist kroonlehest, mis seisavad kolmeste rühmadena, moodustamaks 9 külge. Peasaali, mis mahutab 2500 inimest, viib 9 ust. Pisut üle 40 meetri kõrge helendava pealispinnaga tempel tundub mõnikord hõljuvat oma 5 hektari suuruse asukoha kohal India pealinna äärealal.
Paari aastaga on New Delhi tempel muutunud üheks maailma peamiseks vaatamisväärsuseks, võttes aastas vastu üle 2,5 miljoni külastaja. Hindude pühadel päevadel on külastajaid olnud 100 000.
Koit ja Hämarik
"Koit ja Hämarik" on Friedrich Robert Faehlmanni loodud müütiline kunstmuistend, mis esmakordselt ilmus trükis 1840 ning on inspireerinud mitmeid kunstnikke ja luuletajaid.
John Moffitt
Olümpiamängudel
2004 hõbemedal kaugushüppes 8.45
Baha'i usk
Baha'i jumalakojad
Kõik pühakojad on avatud kõigist religioonidest inimestele. Seal pole jutlusi, rituaale ega vaimulikke.
Koit ja Hämarik
Muistendi põhjal kavandati Eesti 2017. aasta noorte tantsupidu.
Tekst
Lühike rõõmuaeg, laulu- ja lillerikas lühimate ööde aeg teeb heaks meie põhjamaa elanike karmi talve pikad kannatused. Sellel põhjamaa looduse piduajal, kus koit ja hämarik teineteisele kätt ulatavad, jutustas üks rauk enda ümber kogunenud lastelastele Koidu ja Hämariku armuloo, - ja mina jutustan siin edasi, mis ma kuulsin.
Kas sa tunned valguseandjat Vanaisa kojas? Praegu just on ta puhkama läinud ja seal, kus ta kustub, hiilgab veel ta kuma taeval, ja juba nihkub valguseriba edasi idasse, kus ta kohe jälle täies säras kogu loodust peab tervitama. Kas sa tunned kätt, kes päikese vastu võtab ja puhkama viib, kui ta oma käigu on lõpetanud? Kas sa tunned kätt, kes kustunu jälle põlema süütab ja ta uut käiku taeval alustama paneb? Vanaisal oli kaks ustavat teenrit sellest soost, kellele igavene noorus oli antud, ja kui valguseandja oli esimesel õhtul oma käigu lõpetanud, ütles ta Hämarikule: "Sinu hooleks, tütreke, usaldan ma loojuva päikese. Kustuta tema ja peida tuli ära, et kahju ei sünniks." Ja kui teisel hommikul päike jälle pidi oma uut käiku alustama, ütles ta Koidule: "Sinu ametiks, pojuke, olgu valguseandja süüdata ja uue käigu vastu valmistada." Ustavalt täitsid mõlemad oma kohuseid ja ühelgi päeval ei puudunud valguseandja taevavõlvil, ja kui ta talvel taevaserval liigub, kustus ta õhtul varemini ja alustab hommikul hiljemini oma käiku; ja kui ta kevadel laulu ja lilled äratab ja suvel viljad oma palavate kiirtega valmima paneb, siis on talle ainult lühike puhkeaeg antud ja Hämarik annab kustuja otsekohe Koidu kätte, kes ta sedamaid uuele elule süütab.
Baha'i usk
Baha'i jumalakojad
Kogu maailmas on siiani valitud üle 120 koha tulevasteks pühakodadeks. Lõpuks saab iga kohalik bahá’i kogudus oma pühakoja. Igaüks nendest saab koguduse elu keskpunktiks, samuti ühiskondlike, teaduslike, hariduslike ja humanitaarsete teenuste keskuseks.
Koit ja Hämarik
Tekst
See ilus aeg oli nüüd saabunu, kus lilled õitsevad ja lõhnavad, ja kus linnud ning inimesed täitsid lauludega ruumi Ilmarise võlvi all, - siis vaatasid mõlemad teineteisele liiga sügavasti sõstrakarva silmadesse, ja kui kustuv päike läks Hämariku käest Koidu kätte, suruti vastastikku kätt ja ka mõlemate huuled puutusid kokku.
Baha'i usk
Ühiskondlik ja majanduslik areng
Ühiskondliku ja majandusliku arengu seisukohalt on Baha'i kogukonna elu kõige huvitavam omadus selle konsultatiivne süsteem. Baha'u'llah õpetas grupiotsuse tegemise mudelit, mis põhineb konsensusele püüdlemisel. Enamik Baha'i usu liikmeid õpib mingil määral tundma konsultatiivset protsessi. Sellise süsteemi sotsiaalse ja majandusliku arengu võimalused said esmalt ilmsiks 20. sajandi alguses Iraanis, kus Baha'id rajasid oma koole, kliinikuid ning teisi ühiskondlikke asutusi, sealhulgas Iraani esimese tütarlaste kooli.
Koit ja Hämarik
Tekst
Aga üks silm, mis kunagi ei sulgu, oli märganud, mis vaikse südaöö salajas sündis, ja teisel päeval kutsus Vanaisa mõlemad enda ette ning ütles: "Ma olen teie ametikohuste täitmisega rahul ja soovin, et teie täiesti õnnelikuks saaksite. Seepärast kuuluge teineteisele ja pidage siitpeale oma ametit nagu mees ja naine."
Baha'i usk
Ühiskondlik ja majanduslik areng
Tänapäeval edenevad arendusprojektid kiiresti, eriti Kolmandas Maailmas. Need hõlmavad konsultatiivkoole, kohalikke kliinikuid, tervishoiu, põllumajanduse, metsauuenduse ja alkoholismialaseid konsultatsioonitunde ning laste öömaju. Baha'i raadiojaamade programmid ei hõlma üksnes neid praktilisi valdkondi, vaid ka rahvuskultuuri tunnustamist.
Koit ja Hämarik
Tekst
Ja Vanaisa täitis nende palve ja õnnistas nende otsust. Ainult üks kord aastas nelja nädala kestel saavad mõlemad südaöö ajal kokku, ja kui Hämarik paneb kustuva päikese armsama kätte, järgneb sellele käepigistus ja suudlus, ja Hämariku põsk punetab ja peegeldub roospunasena taevalt, kuni Koit jälle süütab valguseandja ja kollakas kuma taeval kuulutav uuesti tõusvat päikest. Vanaisa ehib ikka veel nende kokkusaamise piduks nurmed kõige kaunimate lilledega ja ööbikud hüüavad naljatades liiga kaua Koidu rinnal viibivale Hämarikule: "Laisk tüdruk, laisk tüdruk! Öö pikk!"
Baha'i usk
Ühiskondlik ja majanduslik areng
Baha'i arendusprojektid saavad alguse kohalikest vajadustest kohalikult valitud Baha'i nõukogude poolt ja sellepärast eelkõige rohujuuretasandi ettevõtmised. See fakt seletab sellise tööhulga isemajandavat olemust.
Administratiivkord
Idee, et on olemas jumalik mudel bahá’i usu jätkuvaks korraldamiseks, on bahá’i uskumustes ja tegevuses sama tähtis kui Bahá’u’lláh' vaimsed ja sotsiaalsed doktriinid. Sellist valitsemise süsteemi nimetatakse administratiivkorraks. Seda peetakse nii Bahá’i usu enda asjade korraldamise süsteemiks kui ka paljutõotavaks mudeliks, mida teised administratiiv- ja valitsusasutused saavad hõlpsasti omaks võtta.
”Igas riigis, kus keegi nendest inimestest elab, peavad nad käituma selle riigi valitsuse suhtes lojaalselt, ausalt ja usaldusväärselt.” – Bahá’u’lláh
Baha'i maailma keskus
Nagu kolme teistki maailmareligiooni (judaismi, kristlust ja islamit), seob baha'i usku Püha Maaga ajalugu.
Baha'u'llah' ja 'Abdul-Baha pagendusega seotud majad ja teised kohad on baha'i kogukonna poolt suure armastusega taastatud. Igal aastal külastavad Haifat ja Akkot palveränduritena tuhanded baha'id ning neil on eesõigus külastada neid kohti koos oma usukaaslastega kõigist maailma paigust.
Viieaastaste vaheaegadega kogunevad Haifasse baha'i riiklike kogukondade valitud esindajad, et valida liikmeid Ülemaailmsesse Õigluse Kotta, mis oma asukohast Karmeli mäel korraldab usu rahvusvahelisi asju. Ülemaailmse Õigluse Koja personal koosneb paljude maade baha'i vabatahtlikest. Elades Haifa/Akko piirkonnas, teenivad personaliliikmed vastavalt kutsele.
Ekstremism
Ekstremism ehk äärmuslus on äärmuse pooldamine või äärmusse kalduv hoiak, ideoloogia, eriti poliitikas, aga ka religioonis, majanduses või mujal.
Tänapäeval kasutatakse terminit peamiselt poliitilises või religioosses tähenduses, viidates ideoloogiale, mis ei kuulu ühiskonnas aktsepteeritavate hoiakute hulka. Äärmusluse mõistet võib kasutada ka majanduses.
Sõna "ekstremism" kasutatakse tihti halvustavana, väljendamaks tugevat vastumeelsust. Terminit võib kasutada ka tähenduses, mis on rohkem akadeemiline, kirjeldav ega anna hinnangut. Poliitilises tähenduses eristatakse vägivaldset ja mittevägivaldset ekstremismi.
Defineerimine
Ekstremism tähendab äärmuslik olemist, äärmuslikkuse eelistamist. Kasutatakse tänapäeval peamiselt poliitilises või religioosses kontekstis, viitamaks millelegi (üldiselt) aktsepteeritavatest sotsiaalsetest normidest tugevalt kõrvalekalduvale. Väljendit “ekstremism” kasutatakse selles kontekstis peamiselt pejoratiivina, laitva suhtumise väljendamiseks.
Ekstremismi ajalugu ja liigid
Sõna ekstremismi esimesed kasutused pärinevad 19. sajandi lõpust, kui osasid teiste poliitiliste jõududega koostööks mitte valmis olevaid radikaale hakati nimetama ekstremistideks. Ekstremismiga seotud soovimatust kompromissiks peetakse demokraatia probleemiks.
Tuntumad ekstremismi liigid on usuline ekstremism ja poliitiliste äärmustega seotud ekstremismid nagu parem- ja vasakäärmuslus.
Kriitika
Ekstremismi puhul osutatakse, et see pole iseseisev mõiste, vaid sõltub hindaja positsioonist, seejuures kasutatakse seda enamasti halvustavalt endast vaadetelt erineva grupi iseloomustamiseks. Seevastu radikaal on termin, mida pigem kasutatakse positiivselt, kuid sisuliselt viitab samuti äärmuslikkusele.
Mitmed paremäärmusluse uurimisega tegelevad sotsiaalteadlased on väitnud, et ekstremism on sildistav termin, mis ei ütle eriti midagi osutatud grupi vaadete sisu kohta. "Ka parimal juhul ei ütle see midagi olemuslikku inimeste kohta, keda see nimetab; halvimal juhul maalib aga eksliku pildi."
Eli Berman on pidanud ekstremismi ratsionaalseks strateegiaks võimu taotlemisel.
Ekstremismi mõiste kasutust on kritiseeritud väitega, et see kirjeldab ühiskonnagruppide vaateid riigi või tsentrismi positsioonilt ning devalveerib ning sulandab kokku eri gruppide vaadete sisulisi erinevusi. Ometi eristatakse tugevalt näiteks vasak- ja paremäärmuslust.
MTÜ PromFest
MTÜ PromFest on Eesti mittetulundusühing, mis korraldab koostöös Endla teatriga Pärnu rahvusvahelist ooperimuusika festivali PromFest ja Klaudia Taevi nimelist noorte ooperilauljate konkurssi.
Kristlik terrorism
Kristlik terrorism on terrorism, mille väljakuulutatud motiiv on kristluse eesmärkide saavutamine. Kristliku terrorismi mõiste alla ei käi terroriaktid, mille toimepanijatel on kristlik usutunnistus, kuid mille motiivid ei ole seotud kristlusega.
Näiteks James Charles Kopp laskis kristlikel motiividel maha aborte teinud arsti Barnett Slepiani. Issanda Vastupanuarmee Ugandas on oma eesmärkide saavutamiseks vägistanud, röövinud ja tööle sundinud lapsi.
Valdav osa kristlasi mõistab igasuguse terrorismi hukka, leides, et see on vastuolus kristliku eetikaga. Näiteks liikumist Christian Identity peab enamik kristlasi mittekristlikuks.
Hillar Loskit
Hillar Loskit (1. aprill 1932 Tallinn – 27. jaanuar 1974 Tallinn) oli eesti poksija.
Loskit poksis aastatel 1947–1957. Ta oli poksija kohta haruldase kehakaalu-ulatusega, alustades kärbeskaalus (kuni 51 kg) ja lõpetades kergekeskkaalus (kuni 67 kg).
1951. aastal sai ta Nõukogude Liidu meistrivõistlustel kärbeskaalus (kuni 51 kg) kuuenda koha.
Loskit kuulus Nõukogude Liidu koondisse kukk-kaalus (kuni 54 kg) ja võitis Bulgaaria – Nõukogude Liidu maavõistlusel kärbeskaalus (kuni 51 kg) oma kohtumise Vasil Borisovi vastu. Ta oli Nõukogude Liidu poksikoondise kandidaat Helsingi 1952. aasta olümpiamängude juulis-augustis 1952 toimunud poksivõistluste kukk-kaalus, kuid teda siiski ei võetud koondisse.
Qaanaaq
pisi|Vaade asulale. Qaanaaq (varasem taanikeelne nimi Thule) on asula Gröönimaa põhjaosas Avannaata vallas. 2009. aastani oli see Qaanaaqi valla keskus, seejärel kuulus 2018. aastani Qaasuitsupi valda.
Qaanaaq on Gröönimaa põhjapoolseim asula. See tekkis 1953. aastal, kui Thule lennuväebaasi loomisel asustati kohalikud elanikud ümber umbes 90 km põhja poole. Asulas elas 2005. aastal 640 inimest, peamiselt gröönlased, kes räägivad grööni keele põhjagrööni murret.
Hilje Murel
Hilje Murel (sündinud 17. detsembril 1975 Võrus) on eesti näitleja.
Aastal 1998 lõpetas ta Eesti Muusikaakadeemia Kõrgema Lavakunstikooli 18. lennu ja alustas tööd näitlejana.
Aastatel 1998–2008 töötas ta Ugala teatris, aastast 2008 töötab Eesti Draamateatris.
Hermann von Helmholtz
Ta andis olulise panuse nii psühholoogia, optika, elektrodünaamika, matemaatika kui ka meteoroloogia alustesse. Tema suurimaks teadussaavutuseks peetakse energia jäävuse seadust. Ta tõi oma laboratoorsetesse uuringutesse oskuse analüüsida filosoofilisi oletusi, millel põhines suur osa 19. sajandi teadusest, ning ta tegi seda selguse ja täpsusega.
Helmholtz sündis gümnaasiumi direktori Ferdinand Helmholtzi pojana. Isa oli õppinud klassikalist filoloogiat ja filosoofiat ning oli kirjastaja ja filosoofi Immanuel Hermann Fichte lähedane sõber. Fichte ja Immanuel Kanti mõju on tunda ka Hermann von Helmholtzi loomingus: ta püüdis nende teooriaid ühendada empiiriliste andmetega, mis saadi näiteks füsioloogiast. Noorena huvitus Helmholtz loodusteadustest, aga isa soovil õppis ta meditsiini Berliinis asuvas Charité ülikoolis, sest seal olid meditsiinitudengitele stipendiumid. Ta töötas algul sõjaväearstina, hiljem 1849–1871 Königsbergi, Bonni ja Heidelbergi ülikoolis füsioloogiaprofessorina. Alates 1868 oli ta Peterburi ülikooli väliskorrespondentliige, alates 1871 Berliini Teaduste Akadeemia liige ja Friedrich Wilhelmi Ülikooli professor ning alates 1888 Berliini Riikliku Füüsika- ja Tehnikainstituudi president.
Kiriši rajoon
Rajoonis on 2 linnalist asulat (Kiriši ja Budogoštš) ning 4 valda.
Hermann von Helmholtz
Tema doktoritöö juhendaja oli Johannes Peter Müller. Tema enda õpilaste hulka kuulusid teiste seas Max Planck, Albert Abraham Michelson ja Heinrich Rudolf Hertz.
Elulugu
pisi|[[Litograafia Helmholtzist]]
Lapsepõlv ja noorus
Helmholtz oli pere neljast lapsest vanim. Nõrga tervise tõttu viibis ta esimesed seitse aastat kodus. Tema isa oli filosoofia ja kirjanduse õpetaja Potsdami gümnaasiumis ning tema ema pärines Pennsylvania asutaja William Penni suguvõsast. Oma emalt oli ta saanud rahuliku ja tagasihoidliku meele, mis iseloomustas teda terve elu. Isalt oli ta saanud rikka, kuigi segunenud, intellektuaalse pärandi. Isa õpetas talle klassikalisi keeli, samuti prantsuse, inglise ja itaalia keelt. Ta tutvustas pojale Immanuel Kanti ja Johann Gottlieb Fichte filosoofiat ning lähenemist loodusele, mis pärines nende filosoofilistest nägemustest. See "loodusfilosoofia" muutus varase 19. sajandi uurijate kätes spekulatiivseks teaduseks, milles leiti, et teaduslikke järeldusi saab tuletada filosoofilistest ideedest, mitte loodusliku maailma jälgimisel kogutud empiirilistest andmetest. Paljud Helmholtzi hilisematest töödest olid pühendatud selle vaatenurga ümberlükkamisele. Tema empiirilisus oli sellest hoolimata alati sügavalt mõjutatud isalt päritud esteetilisest tundlikkusest ning ka muusika ja maalikunst mängisid suurt rolli tema lähenemises teadusele.
Pärast gümnaasiumi lõpetamist astus Helmholtz 1838. aastal Friedrich Wilhelmi meditsiiniinstituuti Berliinis, kus ta sai tasuta meditsiinihariduse tingimusel, et ta teenib 8 aastat sõjaväes arstina. Instituudis tegi ta uuringuid tolleaegse parima saksa arsti Johannes Peter Mülleri käe all. Ta käis füüsikaloengutes, töötas läbi kõrgema matemaatika õpikud ning õppis mängima klaverit tasemel, mis hiljem aitas tal töötada kõla tunnetamise teooriatega.