cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bundesliga
Taasühinemine ja kommertstegevus (1991–1999)
Heitlus esikoha pärast muutus 1990. aastatel eelmise kümnendiga võrreldes pinevamaks. Meistriks tuli neil aastail viis eri klubi (Müncheni Bayern, Dortmundi Borussia, Bremeni Werder, VfB Stuttgart, 1. FC Kaiserslautern). Bayernile astus sportlikult ja majanduslikult kandadele eelkõige Dortmund. Kaiserslautern tuli 1998. aastal äsja 2. Bundesligast kerkinuna meistriks, mida ükski klubi pole varem ega hiljem suutnud korrata. VfL Wolfsburg, SC Freiburg ja Karlsruher SC pääsesid aga uustulnukana otsekoha UEFA karikasarja. Seevastu olid pikaaegsed Bundesliga-veteranid Eintracht Frankfurt, Borussia Mönchengladbach ja 1. FC Köln sunnitud esmakordselt astme võrra madalale pudenema.
Eurosarjades suutsid Saksa klubid 1990. aastatel võita korra Meistrite Liiga (Dortmundi Borussia 1997) ja karikavõitjate karikasarja (Bremeni Werder 1992) ning kaks korda UEFA karika (Müncheni Bayern 1996, Schalke 1997).
Bundesliga-buum (alates 2000)
2005. aasta jaanuaris raputas Saksa jalgpalliklubisid kihlveoskandaal. Juurdluse käigus tunnistas kohtunik Robert Hoyzer üles, et oli manipuleerinud 2. Bundesliga, Saksamaa karika ja Regionalliga kohtumisi. Ennatlikuks osutus kartus, et skandaal puudutab ka kõrgliigat. DFB ja DFL kehtestasid seejärel hoiatussüsteemi, et eos tuvastada kihlveokontorites tehtud ebaharilikke panuseid.
2000. aastatel kinnistus Müncheni Bayerni ülekaal. Lõuna-Saksa klubi tuli 2000. aastatel viis korda meistriks, kuigi kahel korral selgus paremus alles viimastel minutitel (2000 jäi napilt teiseks Leverkuseni Bayer ja aasta hiljem FC Schalke 04). Bayerni pearivaalidena kehtestasid end Leverkuseni ja Schalke kõrval eelkõige SV Werder Bremen, Hamburger SV ja VfB Stuttgart. Oma esimese meistritiitli võitis 2009. aastal VfL Wolfsburg.
Saksa klubide viimane võit Euroopas pärineb 2020. aastast, kui Müncheni Bayern võitis Meistrite Liiga finaalis Paris Saint-Germaini.
Klubid
Bundesligas on alates selle rajamisest 1963. aastal mänginud 50 klubi. Selle nimekirja uusim liige on hooajast 2008/2009 TSG 1899 Hoffenheim. Ainsa klubina kuulus kõrgseltskonda Hamburger SV, kuni nad 2018/19 hooaja lõpus 2. Bundesligasse langesid. Müncheni Bayern kerkis kõrgliigasse 1965. aastal ega ole kordagi sealt välja langenud.
Kahe klubiga on Bundesligas olnud esindatud München, Hamburg, Stuttgart, Bochum ja Köln, koguni nelja klubiga Berliin. Geograafiline jaotus on ebaühtlane: hooajal 2008/09 mängis Bundesligas seitse meeskonda Nordrhein-Westfaleni liidumaalt, peale nende veel viis riigi lõuna-, neli põhja- ja kaks idaosast. Kolme liidumaa – Schleswig-Holsteini, Saksi-Anhalti ja Tüüringi – klubid pole kunagi Bundesligasse pääsenud.
Meistrid ja väljalangejad
Bundesliga meistriks on tulnud 11 klubi. Edukaimad on Müncheni Bayern (31 korda), Mönchengladbachi Borussia ja Borussia Dortmund (mõlemad viis) ning Bremeni Werder (neli). Peale rahvasuus "salatitaldrikuks" ristitud rändauhinna saavad edukamad õiguse lisada klubiembleemile kuldtähe: kolmekordne meister ühe, viiekordne kaks ja kümnekordne kolm tähte.
Kõmme korda järjest on tulnud meistriks Müncheni Bayern (2013–2022) ning kolm korda Müncheni Bayern (1972–1974, 1985–1987, 1999–2001) ja Mönchengladbachi Borussia (1975–1977). Tiitlit on suutnud kaitsta veel Hamburger SV (1982–1983) ja Dortmundi Borussia (1995–1996).
Gerry Mulligan
pisi Gerry Mulligan (Gerald Joseph Mulligan; 6. aprillil 1927 New York – 20. jaanuar 1996) oli saksofonist.
Teda teatakse peamiselt baritonsaksofonistina, ent ta on oma karjääri jooksul mänginud ka sopransaksofoni ja klaverit.
Muusikat hakkas Mulligan kirjutama juba 1944. aastal, kõigepealt Johnny Warringtoni ja Gene Krupa bändidele. Peatselt sai Mulligan Charlie Parkeri tähelepanu osaliseks ning tollal seostati teda ka Claude Thornhilli, Elliot Lawrence'i ja Stan Kentoniga.
Tõeliselt kuulsaks sai Mulligan pärast kaasalöömist Miles Davise esimesel albumil "Birth of The Cool". Mitmed selle albumi kompositsioonid (teiste seas "Jeru" ja "Venus de Milo") pärinevad Mulligani sulest. Võib öelda, et "Birth of The Cool" andis Mulligani karjäärile tõelise tuule tiibadesse.
1952. aastal kolis Mulligan Los Angelesse. Koos trompetimängija Chet Bakeriga lõi ta tol ajal tavatu klaverita kvarteti. Kvarteti uudne kõla lõi omaette voolu, mida praegu tuntakse lääneranniku džässina. Hiljem jäigi muusikapublik Mulligani selle terminiga seostama, kuigi mees kolis mõne aasta pärast tagasi idarannikule.
Californias sattus Mulligan narkoprobleemide küüsi ja kandis ka vanglakaristust. Vanglast naasmise järel lootis saksofonist koostööd Bakeriga jätkata, ent too oli vahepeal siirdunud uutele radadele ja avastanud endas laulja talendi.
New Yorki tagasi pöördunud, leidis Mulligan oma kvartetile uue liikme, tromboonimängija Bob Brookmeyeri, kelle mängustiil oli küll Bakeri omast tunduvalt erinev, kuid kes sellegipoolest Mulligani klaverita kvartetti hästi sobis. Selle koosseisu parimaks albumiks peetakse 1954. aasta Pariisi-kontserdi salvestist.
1950. aastatel mängis Mulligan veel mitmes vähem tuntud koosseisus. Koostöö trompetist Art Farmeriga viis mõnede kriitikute arvates Mulligani parima albumi "What is There to Say" sünnini.
1950. aastate lõpus salvestas Mulligan kaks albumit altsaksofonist Paul Desmondiga. Kui Desmond Dave Brubecki kvartetist lahkus, asus tema kohale just nimelt Mulligan. Erinevatel turneedel oli aga Dave Brubecki bändi kummalisel kombel alati nimetatud trioks ning Mulligani nende külalisesinejaks. Üks tuntumaid nimesid, kellega Mulligan koostööd tegi, oli legendaarne pianist Thelonious Monk.
Mulligani hilisem karjäär oli vähemalt sama eklektiline. Enim tõstetakse esile tema plaati "Dream a Little Dream", kus Mulligan oma kvartetiga mängis nii standardeid kui originaalloomingut.
Äramärkimist väärib bossanoovaalbum "Paraiso", kus teeb kaasa Brasiilia laulja Jane Duboc.
Tema viimane album "Dragonfly" siirdus džäss-fusion ' i radadele; sellel tegid kaasa sellised fusion-muusikuid nagu Grover Washington ja Dave Samuels.
Gerry Mulligan suri põlveoperatsiooni tüsistuste tagajärjel 1996. aasta jaanuaris.
Mõõteriist
pisi|[[Kangkaal (massi mõõteriist)]] pisi|[[Pöördpool-mõõtemehhanism]] pisi|[[Multimeeter (mitme elektrilise suuruse mõõtmiseks)]] Mõõteriist on mõõtevahend, mis esitab mõõtesignaali vaatlejale vahetult tajutaval kujul.
Mõõtesignaal (ehk mõõtetulemus) kujutab endast mõõdetava suuruse (mõõtesuuruse) väärtust, mida väljendab mõõtarv (näit) koos mõõtühikuga. Mõõtarv ja mõõtühik loetakse mõõteriista näidikult.
Märkus: Paljudel juhtudel elektroonikas, audiotehnikas, raadiotehnikas, biomeditsiiniliste mõõtmiste juures ja mujal mõistetakse mõõtesignaali all objektile mõõtmise otstarbel rakendatavat signaali (pinget, voolu), mitte mõõtmise tulemusena saadavat signaali.
Mõõteriista sisendis on enamasti andur ja väljundis näidik. Andur annab mõõtesignaalile edasiseks kasutamiseks sobiva kuju ja näidik teeb mõõtesignaali väärtuse nähtavaks (loetavaks). Näiteks osutiriistana valmistatud ampermeetril on anduriks mõõtemehhanism (muundab voolu väärtuse osuti pöördenurgaks) ja näidikuks osuti koos skaalaga.
Osutimõõteriistade mõõtemehhanismid
Osutiriistade mehhanism võib olla tööpõhimõttelt magnetelektriline, elektromagnetiline või elektrodünaamiline.
Numbrinäiduga mõõteriistad
Tänapäeva mõõteriistad on valdavalt elektroonilised: mõõtemuunduri või mõõtelülituse (näiteks mõõtesilla) elektriline väljundsignaal läheb edasi signaali analoogtöötlemise lülitusse ja sealt näidikule.
Numbrilise väljundi saamiseks antakse analoogtöötlemisel saadud väljundsignaal analoog-digitaalmuundurisse ja/või signaali tarvilikul viisil töötlevasse mikrokontrollerisse. Mõõteriista väljundiks on tavaliselt koodväljund ja/või numbernäidik.
Numbrinäidu puhul tuleb arvestada seda, et ajas muutuvate suuruste mõõtmisel on teatud juhtudel parem esitada näit analoogindikaatoril, kuna selle näit on muutumisel hästi jälgitav (ja tihti ka muus mõttes operaatori jaoks informatiivsem). Tüüpiliseks näiteks on helisignaali nivoo mõõtmine (indikatsioon).
Mõõteriistade liike
Helitehnikas kasutatakse logaritmilise skaalaga helisignaali nivoo mõõtureid. Signaali nivood esitatakse nendes tavaliselt detsibellides (dB) võrdlusnivoo suhtes. Professionaalses helitehnikas on selleks nivooks ehk 0 dB nivooks 0,775 V, mis vastab 1 mW võimsusele 600-oomises koormuses. Tarbehelitehnikas on selleks mõnevõrra madalamad nivood (näiteks 0,5 V või 0,25 V).
Vanimate ettevõtete loend
pisi|[[Raeapteeki võib pidada Eesti vanimaks ettevõtteks]] Vanimate ettevõtete loend loetleb vanimad seniajani tegutsevad ettevõtted. Nimekirjast on välja jäetud ülikoolid, valitsusasutused ja usuorganisatsioonid.
Paljude ettevõtete puhul on küsimuseks, millist aastat võib pidada firma asutamisajaks. Pankrotistumised, ülesostmised ja liitumised raskendavad kõik päritoluaasta leidmist. Näiteks Stora alustas söekaevandusena tegutsemist 1288. aastal ja alles 710 aastat hiljem ühines Stora Ensoks, mis on tänaseks arenenud suureks puidu- ja paberitööstuseks. Aga näiteks USA tööstusteenuste ettevõte Harsco võib oma asutamisajaks pidada aastat 1742. Nimelt alustas sel aastal tegevust firma Taylor-Wharton, mille tootevalikus olid ka suurtükikuulid George Washingtoni armee jaoks. Harsco ise omandas aga Taylor-Whartoni alles 1953. aastal.
Probleeme on isegi vanimaks ettevõtteks peetava Kongō Gumiga (株式会社金剛組, Kabushiki Gaisha Kongō Gumi), mis on tegutsenud enam kui 1400 aastat. Prints Shotoku tõi Koreast Kongō perekonna liikmed Jaapanisse, et nad ehitaksid budistliku Shitennoji templi, mis seniajani püsti seisab. Ettevõte sattus 2006. aastal majandusraskustesse ja kuulus likvideerimisele, kuid osteti enne ära Takamatsu korporatsiooni poolt. Enne seda oli ettevõttes üle saja töötaja ja aastakäive ulatus 7,5 miljardi jeenini (üle 700 miljoni krooni). Ettevõtte viimane president oli Masakazu Kongō, asutajaperekonna 40. põlvkonnast. 2006. aasta detsembris jätkas ettevõte tegevust Takamatsu omanduses.
Rohkem kui 200 aastat tegutsenud ja veel praegugi asutajaperekonna kontrolli all olevad ning finantsiliselt heas seisus ettevõtetest kuuluvad paljud klubisse Henokiens, mille osaliste arv on praegu 40. Nimi pärineb piiblitegelaselt patriarh Eenokilt, kes elas maa peal 365 aastat ja läks seejärel ilma suremata otse taevasse. Mingit majanduslikku tuge klubiliikmed üksteisele ei osuta.
Koit (Tõrva kino)
Koit on 1953. aastast vaheaegadega tegutsenud kino Tõrva linnas.
Ajalugu
Filme hakati näitama Tõrva gümnaasiumi saalis. Rändkino näidati pritsimajas, Patküla koolis ning ka toonases kultuurimaja saalis, kus praegu asub misjonimaja.
Uue kino ehitamine
Hoone ehitamist alustati 1950. aastate alguses tüüpprojekti järgi. Sarnast projekti kasutati hiljem veel kino ehitamisel Keilas (kino Saluut) ja Paldiskis (kino Baltika).
Kino avati 1. septembril 1953. Ehitus ei kulgenud tol ajal sugugi ilma tagasilöökideta. Peale rahaprobleemide olid murekohad veel ekraani puudumine ning lohakalt tehtud ehitustööd. Tõrva rajooni parteikomitee soovitusel pandi kinomaja nimeks "Koit", mis sümboliseeris ida poolt tulevat valgust, õnne ja rikkust.
1970. aastatel oli kino linnas väga populaarne. Tihti viisid noormehed oma kallimad just kinno kohtingule ning üheks sellise kohtingu lahutamatuks osaks sai ka kino taga asuvas pargis jalutamine. 1980. aastatel jäädvustati noortefilmi "Perekonnapildid" stseenid Tõrva linnas. Üht olulist rolli mängis filmis ka Tõrva kino, milles toimunud võtted pani kogu linna elevusest kihama.
Kino hääbumine
1990. aastatel hakkasid kodudesse ilmuma videomakid. Inimestel polnud enam kinno eriti asja ning kinosaalid muutusid järk-järgult järjest tühjemaks. 2004. aastal läks kino pankrotti.
Kino tegevuse lõppedes hakkasid maja korduvalt rüüstama kohalikud elanikud. Akende, seinte ja sisustuse lõhkumisele lisaks sai hoonest söömis- ja joomiskoht, kuhu vahel ka ööbima jäädi.
Hoone müümise tõttu sai kinomaja uue omaniku, kelle lennukas idee luua majja kinomuuseum jäi kahjuks rahapuudusel realiseerimata. Hoone seisis kasutuseta kuni 2013. aastani.
Kino uus elu
25. novembril 2013 toimus kinohoone oksjon. Pankrotivara enampakkumisel osalenud Tõrva linnavalitsus ostis hoone tagasi 22 500 euroga. Toona oli plaan rajada multifunktsionaalne vabaajakeskus.
Alates 2014. aastast on toimunud kinohoones kontserte, arutelupäevi, seminare, teatrietendusi, kuid on ka näidatud Eesti filme. Kino tegevust koordineerib 2014. aastal loodud MTÜ Tõrva Kinosõprade Selts.
2014. aastal tegi Tõrva Noortevolikogu Margo Metsoja juhtimisel kinohoonest dokumentaalfilmi "Kino kardinate vahel". Samal aastal korraldasid Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia kultuurikorralduse tudengid Tõrva Dokfesti. MTÜ Rabarebased korraldasid dokumentaalfilmifestivali igal aastal kuni 2018. aastani.
MTÜ Rabarebaste eestvedamisel koguti kinohoone neoontulede parandamiseks ja uuesti paigaldamiseks 1828 eurot. Uued neoontuled telliti Poolast neoontulede muuseumist. Tuled paigaldati uuesti 26. detsembril 2018.
Aastatel 2019–2020 tehti sisetöid: renoveeriti täielikult saal, värviti üle lauad ja seinad, paigaldati uus ekraan ning vahetati välja vanad puupingid. Uued saalitoolid saadi Riidaja kultuurimaja endiste toolide restaureerimisel. Seintele paigaldati uued kardinad ja põrandale uued vaibad, 2020. aasta alguses renoveeriti kassaruum ja tualett.
Hoone renoveerimist jätkati 2021. aastal. Aasta alguses renoveeriti fuajee ning sügisel alustati katusevahetusega, mida rahastas Muinsuskaitseamet ja Tõrva Vallavalitsus.
Hoonest
Stalinistlikus stiilis hoone on ehitatud punastest savitellistest ning kaetud lubikrohviga. Esifassaadi dominant on kaaravaga kolmnurkfrontoon ja seda toetavad neli massiivset sammast. Peasissepääs paikneb esifassaadi keskel, kuid kaks väljapääsu on maja külgedel. Fassaadikujunduse motiiv on kõrged kaaravadega aknaavad. Katust on algselt katnud sile eterniit. Tagaküljel paikneb eraldi sissepääs abiruumidesse. Majas on säilinud suur hulk originaaldetaile.
Sergei Kamenev
thumb|Sergei Kamenev. Sergei Sergejevitš Kamenev (vene keeles Сергей Сергеевич Каменев; 16. aprill (vana kalendri järgi 4. aprill) 1881 Kiiev – 25. august 1936 Moskva) oli Venemaa ja hilisem Nõukogude Liidu sõjaväelane, aastatel 1919–1922 Vene NFSV ja 1922–1924 Nõukogude Liidu relvajõudude ülemjuhataja, 1935. aastast 1. järgu armeekomandör.
Teenistus tsaariarmees
Sündinud õigeusulise sõjaväeinseneri perekonnas, jätkas Sergei Kamenev isa karjääri sõjaväelasena ja õppis Kiievi Vladimiri kadetikorpuses, mille lõpetas 1898. aastal. Samal aastal jätkas õpinguid Moskva Aleksandri Sõjakoolis, mille lõpetas augustis 1900 alamporutšikuna. Suunati teenima Lutski 165. jalaväepolku, kus oli aastatel 1900–1904 pataljoni adjutant. 1903 ülendati porutšikuks.
1904 asus õppima Nikolai Kindralstaabi Akadeemiasse, mille lõpetas 1907. aastal staabikapteni aukraadiga. Aastatel 1907–1909 teenis Lutski 165. jalaväepolgus rooduülemana. Samal ajal luges koosseisuvälise õppejõuna loenguid Kiievi sõjakoolis taktika ja topograafia alal.
Novembris 1909 nimetati Irkutski sõjaväeringkonna staabi vanemadjutandi abiks ja ülendati sama aasta detsembris kapteniks. Veebruaris 1910 viidi üle 2. ratsaväediviisi staabi vanemadjutandiks, kus omandas lisaks senistele jalaväe juhtimise oskustele ka teadmised ratsaväe juhtimisest. Novembris 1911 viidi üle Vilniuse sõjaväeringkonna staabi operatiiv-mobilisatsiooniosakonna vanemadjutandi abiks. Sellel ametikohal teenis ta ka Esimese maailmasõja puhkedes.
Septembris 1914 sai Sergei Kamenevist 1. armee staabi kindralkortermeistri osakonna vanemadjutant. Detsembris 1915 ülendati polkovnikuks.
Teenistus vabariiklikus armees
Pärast veebruarirevolutsiooni 1917. aastal asus toetama revolutsioonilisi sõdureid. Tema enda väidete kohaselt avaldas talle seejuures sügavat mõju kätte sattunud Grigori Zinovjevi ja Vladimir Lenini koostatud kogumik "Vastuvoolu", mille ta huviga läbi luges. Lisaks sellele oli Kamenevil tugev toetus lihtsõdurite hulgas, mis võimaldas tal teenistust ohvitserina jätkata ka muutunud oludes.
Aprillis 1917 valiti Sergei Kamenev Poltaava 30. jalaväepolgu komandöriks. Ajutise Valitsuse niinimetatud juulikriisi ajal vahistati koos Lev Trotskiga, hiljem vabastati.
Pärast oktoobrirevolutsiooni nimetati 15. armeekorpuse staabiülemaks ja hiljem 3. armee staabiülemaks, töötades sellel ametikohal aprillini 1918. Vastutas 3. armee demobiliseerimise ja likvideerimise eest, mida alustas Polotskis ja viis lõpule Nižni Novgorodis, kuhu armee riismed taganesid Saksamaa vägede eest.
Teenistus Punaarmees
Aprillis 1918 liitus Kamenev sama aasta jaanuaris moodustatud Tööliste ja Talupoegade Punaarmeega. Esmalt nimetati ta Lääne sõjaväeringkonna Neveli rajooni sõjaliseks komandandiks, juunis 1918 aga Vitebski 1. jalaväediviisi ülemaks.
Kamenevi karjäärile aitas kaasa Lev Trotski toetus ja soosing. Augustis 1918 nimetati ta Lääne sõjaväeringkonna ülemaks ja edutati sama aasta septembris Idarinde juhatajaks. Sellel ametikohal töötas ta väikese vaheajaga kuni juulini 1919, juhtides Punaarmee pealetungi admiral Aleksandr Koltšaki vägedele Volga jõel ja Uurali mägedes.
8. juulil 1919 nimetati ta Vene NFSV relvajõudude ülemjuhatajaks. Seda ametikohta täitis ta kuni aprillini 1924. Idarinde juhtimise andis Kamenev 19. juulil 1919 üle Mihhail Frunzele.
Kamenevi tegevust relvajõudude ülemjuhatajana piiras tema sõltuvus poliitilistest organitest nagu VK(b)P KK Poliitbüroo ja Vabariigi Revolutsiooniline Sõjanõukogu.
Tema juhtimisel kulges edukalt sõda kindralite Anton Denikini ja Peter von Wrangelli valgekaartlike vägede vastu Lõunarindel. Ebaõnnestumisega lõppesid Eesti ja Poola vastu korraldatud sõjalised operatsioonid, viimane iseäranis Edelarinde väejuhtide Aleksandr Jegorovi ja Jossif Stalini vastutegevuse tõttu.
Kamenev koordineeris revolutsioonivastaste ülestõusude mahasurumist Karjalas, Buhhaaras ja Ferganas, samuti Tambovi talurahvaülestõusu mahasurumist aastatel 1920–1921.
Pärast Lenini surma relvajõudude ülemjuhataja ametikoht likvideeriti. Aprillist 1924 kuni märtsini 1925 oli Kamenev Punaarmee inspektor, märtsist kuni novembrini 1925 Punaarmee staabiülem ja novembrist 1925 kuni augustini 1926 Punaarmee peainspektor. Ühtlasi kuulus ta aprillist 1924 kuni maini 1927 Revolutsioonilise Sõjanõukogu koosseisu.
Jevgeni Romanov
pisi| Jevgeni Romanov (2016)
Sergei Kamenev
Teenistus Punaarmees
Augustist 1926 kuni maini 1927 oli Kamenev Punaarmee peavalitsuse ülem ja Frunze-nimelise sõjaakadeemia taktika õppejõud. Mais 1927 nimetati Revolutsioonilise Sõjanõukogu esimehe asetäitjaks ning sõjanduse ja merenduse rahvakomissari asetäitjaks. 1930 võeti vastu ÜK(b)P liikmeks.
Jevgeni Romanov
Jevgeni Anatoljevitš Romanov (vene keeles Евгений Анатольевич Романов; sündinud 2. novembril 1988 Kaliningradis) on vene maletaja ja maletreener, rahvusvaheline suurmeister (2007).
Romanov on lõpetanud Immanuel Kanti nimelise Balti Föderaalülikooli juristi diplomiga.
Sergei Kamenev
Surm ja postuumsed hinnangud
Kuigi 1935. aastal anti Kamenevile 1. järgu armeekomandöri auaste, kuulus ta nende ohvitseride hulka, kelle suhtes asuti peatselt ette valmistama repressioone. Kamenev siiski repressioonide ohvriks ei langenud, sest suri 25. augustil 1936 Moskvas südamepuudulikkusse; urn tema tuhaga maeti Kremli müüri äärde.
Jevgeni Romanov
Males täitis Romanov 10-aastaselt meistrinormi 1998. aastal. Samal aastal tuli ta Oropesa del Maris noorte maailmameistriks U10-vanuseastmes. Kahel korral on ta tulnud Euroopa noortemeistriks: 2000. aastal U12- ja 2002. aastal U14-vanuseastmes. Tema treenereid on olnud Juri Balašov.
Suurmeistriks sai Romanov 19-aastaselt 2007. aastal. Kaks aastat oli ta FIDE-lt saanud rahvusvahelise meistri nimetuse.
Sergei Kamenev
Surm ja postuumsed hinnangud
Ilmselt juhuse tõttu suri armeekomandör Kamenev samal päeval, kui Moskvas hukati tema nimekaim, mõjukas parteitegelane Lev Kamenev. Mingit alust kahtlustada Sergei Kamenevi ebaloomulikku surma ajaloolaste arvates ei ole.
Jevgeni Romanov
2013. aastal võitis ta Legnicas peetud Euroopa meistrivõistlustel pronksmedali. Ta on osa võtnud kahest maailma karikaturniirist: 2011. aastal Hantõ-Mansiiskis (kaotas avaringis Boriss Gratšjovile) ja 2013. aastal Tromsøs (kaotas avaringis Anton Filippovile).
Sergei Kamenev
Surm ja postuumsed hinnangud
Punaarmees aastatel 1937–1938 läbi viidud repressioonide ajal mõisteti Kamenev postuumselt süüdi fašistlikus sõjalises vandenõus osalemises ja tema nimi kustutati kõigist kodusõja käsitlustest. Ta rehabiliteeriti NLKP XX kongressi otsuste tulemusel 1956. aastal, kuid tema sõjalised teened ja saavutused on avalikkuses siiani leidnud vaid tagasihoidlikku kajastamist.
Pärast rehabiliteerimist avaldati ka kaks Kamenevi teost: kahes köites mälestused kodusõjast "Записки о Гражданской войне и военном строительстве" (Moskva, 1963) ja mälestusraamat Leninist "Воспоминания о Владимире Ильиче Ленине" (Moskva, 1972).
Eesti liblikate loend
''Siin on loetletud Eestis looduslikult elavaid liblikaid. Süstemaatiline loend on Eesti liblikaliste nimestik.''
Pahade planeet
"Pahade planeet" on Cool D album, mille 1999. aastal andis välja O.K. Records.
Tromsø lennujaam
Tromsø lennujaam (ametlikult Tromsø Langnesi lennujaam) on lennujaam Tromsøs, Tromsøya saare lääneosas, 3,1 km kesklinnast loodes. Tromsø lennujaam on Põhja-Norra suurim lennujaam, teenindades 1 557 000 reisijat 2006. aasta seisuga.
1441
1441. aasta
Sajandid: 14. sajand - 15. sajand - 16. sajand
Aastakümned: 1390. aastad 1400. aastad 1410. aastad 1420. aastad 1430. aastad - 1440. aastad - 1450. aastad 1460. aastad 1470. aastad 1480. aastad 1490. aastad
Aastad: 1436 1437 1438 1439 1440 - 1441 - 1442 1443 1444 1445 1446
Eesti mardikaliste loend
''Siin on Eesti mardikaliste liikide loend. Eraldi on Eesti mardikaliste süstemaatiline nimestik
Räpased riimid
"Räpased riimid" on Cool D album, mis anti välja 2001. aastal.
Jaan Naaber
Jaan Naaber (19. juuli 1935 Tartu – 13. september 2003) oli eesti terioloog, jahindusbioloog ja looduskaitsja.
Ta lõpetas aastal 1954 Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Aastal 1959 lõpetas ta bioloogina Tartu Riikliku Ülikooli.
Ta oli aastatel 1960–1961 Matsalu Riikliku Looduskaitseala teadustöötaja. Aastatel 1962–1964 oli ta Aakre jahinduskatsepunkti ja aastatel 1964–1967 Tartu Ülikooli zooloogiamuuseumi juhataja.
Tema uurimistöö oli seotud peamiselt Eesti kiskjalistega (rebane, hunt, kährik).
Gori (karikaturist)
pisi|Vello Agori Vello Agori (kuni aastani 1935 Grigori Tõnisson, tuntud ka kui Georg Tõnisson, kunstnikunimega Gori; 20. veebruar 1894 Pärnu – 7. oktoober 1944 Tallinn) oli eesti karikaturist.
Elukäik
Tema isa Jüri oli Pärnu poeglaste gümnaasiumi kojamees ja tema ema Anna pesunaine. Õigeusklikust perest poiss kanti kirikukirja Grigorina, kuid laste seas hakati teda kutsuma kui Gori, sedasi sündis ka tema tulevane karikaturisti pseudonüüm. Esimesed kaks klassi käis Pärnu gümnaasiumis, siis Pärnu linnakoolis. Juba kooli ajal alustas õpinguid Rudolf Lepiku juures. Algul saatis oma karikatuure kõikjale, kuid neid ei avaldatud, peamiselt töötas ta müürsepana. 1911. aastal ilmusid Gori esimesed paarkümmend tööd ajakirjades Sädemed ja Meie Mats. 1913. aastal asus elama Tallinna ja hakkas tööle ajalehes Leek. Esimese maailmasõja ajal 1915. aastal jaanuaris mobiliseeriti ta Vene tsaariarmeesse ja saadeti Poola. 1915. aastal oma esimeses lahingus Danzigi all langes ta sakslaste kätte vangi ja oli Saksa sõjavang 1915.–1918. aastal. Kodumaal levisid aga kuuldused, nagu Gori oleks sõjas langenud. 1918. aasta lõpul avaldas Päevaleht koguni nekroloogi, milles tundis sügavat kahetsust särava talendi hukkumise üle. Kuid 1919. aasta algul ilmus Gori elusa ja tervena Meie Matsi toimetusse ning asus innuga tööle. 1919. aasta augustis asutas Gori koos Hendrik Saarega (Kivilombi Ints) pilkelehe Sipelgas. Ajakiri jäi aga aasta pärast seisma, kuna raamatukaupmees ja kirjastaja Jakob Ploompuu ostis enne üles Sipelga paberi ja seejärel selle toimetajad-omanikud. Samal ajal tegi Gori kaastööd ka ajalehele Meie Mats ja ajakirjale Odamees. Aastatel 1920–1938 töötas ta Waba Maa toimetuses ja avaldas pilte pseudonüümi Gori all. Kui Jakob Ploompuu lubas Goril teha kaastööd muudelegi väljaannetele, siis kirjastusühisuse Vaba Maa juht Aleksander Veiler seda ei lubanud, kuid see-eest muretses talle soodsalt korteri ja andis talle palka juurde. Koos honoraridega teenis karikaturist Veileri juures 50 000 marka kuus, mis 1920. aastatel oli ministri palk. Ta oli kõige paremini teeniv kunstnik Eestis.
1928. aastal andis Gori välja karikatuuriraamatu "Knock out", mis kiiresti läbi müüdi. "Knock-outi" on iseloomustatud järgnevalt: Rõkkavat naeru, tervet naeru on tulvil täis suu, kui lehitsed teda esmakordselt, ent viiendal-kuuendal lehitsemiskorral oled tõsine ja süvened temasse kui sügavalt läbi tuntud ühiskondlikku elu käsitlevasse romaani. "Knock-outi" üht tuntumat joonistust "Demokraatia kaks palet" on esile tõstnud nii Ilmar Reiman kui ka Romulus Tiitus. R. Tiitus leiab, et "koomiline ei pruugi alati olla seoses naeruga, et koomilise ühiskondlik haare võib ulatuda sügavasse traagikasse". R. Tiitus soovib öelda, et kui Gori oleks kirjutanud teksti, et mul ei ole raha, et osta leiba, siis oleks lugeja selle karikatuuri unustanud kiiresti, sest elu pakkus neid kontraste palju. Nõude asemele elatusvahendi järele, mida võiksime normaalselt eeldada, asub aga ootamatult soov – surmavahendi järgi! Igavesest viletsusest on sugenenud ainuke lohutus – surm, ja sedagi ei saa täita elamiseks määratud vahendi tõttu".
Aastatel 1930 ja 1931 osales Gori koos Otto Krusteniga rahvusvahelisel rändnäitusel, kus Gori esines kümne karikatuuriga ja Krusten 40 karikatuuriga. Võib üsna kindlalt öelda, et just tänu sellele rändnäitusele tõusis eesti karikatuurikunst Euroopas arvestatavale kohale.
1934. aastal Eestis alanud vaikiv ajastu lõpetas Gori vaba tegevuse. Mitmed tema karikatuurid jäid tsensuuri tõttu ilmumata ja osad tõid ajalehtedele pahandusi. 1941. aastal arreteerisid Nõukogude okupatsioonivõimud Gori, kuid vabastasid ta tingimusel, et hakkab oma ilmuvates karikatuurides kritiseerima spekulante ja loodreid, lisaks sunniti teda joonistama Eesti iseseisvuse ja poliitikute vastaseid poliitilisi karikatuure, mis avaldati 1944. aasta oktoobris Rahva Hääles.
Saksa okupatsiooni ajal pidi Gori lausa kaks korda vangistuses olema. Esimese vangistuse ajal (08.09.1941–09.07.1942) pidi ta kümme kuud tegema sunnitööd turbarabas. 1941. aasta septembris vahistati Gori Saksa rahva ja tema füüreri mõnitamise eest, ning ta mõisteti üheks aastaks Keskvanglasse, kus tema kongikaaslane oli ta 15-aastane poeg Olev, kes oli komsomoli astumise avalduse kirjutanud. Sedasi sundisid sakslased Gorit Jossif Stalini ja NSV Liidu vastaseid karikatuure joonistama, mis avaldati Eesti Sõnas. 9. juulil 1942 vabastati Gori Keskvanglast. Järgnevalt ilmusid Gori tehtud karikatuurid ajalehtedes Maa Sõna, Eesti Sõna ja mujal küll sageli hoopis teise nime all, kuid joonistusstiil reetis kunstniku. Tema piltides polnud aga enam endist teravust. Teist korda vangistati Gori 27. juulil 1943 ja vabastati 6. novembril 1943. 1944. aastal avaldas ta vaid mõne karikatuuri. Kaks nädalat hiljem, pärast Eesti taasokupeerimist NSV Liidu poolt, kutsuti Gori ülekuulamisele NKVD peamajja Pagari tänaval. 7. oktoobril 1944 leiti Gori oma korteris Laulupeo 15–7 surnult. Ametliku teate järgi oli Gori teinud enesetapu, kuid karikaturist Edmund Valtman, kes oli temaga eelnevalt kohtunud 21. septembril 1944, ei pidanud Gori enesetappu tõenäoliseks ega välistatud NKVD "abistavat kätt".
Gori maeti 13. oktoobril 1944 Tallinna Aleksander Nevski kalmistule, kus tema matustel esinesid kõnedega Jaan Jensen, Adamson-Eric ja Konstantin Osvet.
Looming
Juba Pärnu Gümnaasiumis oli ta hea joonistaja ja andis korra nädalas välja naljalehte, kus karikeeris õpetajaid. Tema esimesed karikatuurid avaldati ajalehes Meie Mats 1911. Gori varased teosed olid juugendlikud ja ekspressionistlikud joonistused. Neid ilmus 1911 Postimehe lisas Sädemed (Tartu) ja ajakirjas (Eesti) Kodu. Esimese maailmasõja ajal kujunes välja kunstnikule iseloomulik piltsatiir, mis tungis kõigi ühiskonnaelu külgedeni. Tema karikatuure läbis sügav põlgus harimatute, tuimade ja ahnete uusrikaste vastu. Karl August Hindrey ja Otto Krusteni kõrval oli Gori oma aja kõige populaarsem karikaturist, kes jõudis luua kokku kuni 40 000 joonistust.
Gori loomingut on iseloomustanud alljärgnevad isikud. Eduard Laugaste: Avara fantaasiaga ja lööva sõnaosaga on ta kõige teravamalt satiiriline. Seejuures võib Gori luua väga mitmekesises stiilis. Tema loomingus on konstateeritud maailmavaateliste seisukohavõttude ebastabiilsust, mis võib tulla ainete ja eesmärkide dikteerimisest karikatuuride tellijate poolt või ka muudest isiklikumat laadi põhjusist (...) Nii Gori kui Krusten oskavad hingeliigutusi näo kaudu tabavalt edasi anda. . Romulus Tiitus: Gori joonistusliku väljendusvõime, kujutava objekti edasiandmise oskusena peab nimetama, et see on küllalt jõuline, lapidaarne, mõjuv, omapärane. Heinz Valk: ...kel lisaks tüüpide leidmise oskusele, värvika olustiku nägemisele ja rahvaliku kõnekeele teadmisele on ka selgeltnägija suutlikus inimloomuse süvakihtidesse tungida. Ja lisaks sellele jäägitu ausus (...) Ta ei vihka, ei sõima ega solva, sest siis kaotanuks nali oma tähenduse ja mõju.
Gori joonistusi ja loomingut :
Näitused
Gori esines rahvusvahelistel näitustel Saksamaal, Austrias, Rootsis, sh Põhjamaade karikatuurinäitusel Saksamaal 1930–1931 ja Stockholmis 1932, eesti kunsti ülevaatenäitusel Pariisis, Lübeckis ja Kielis 1929, Kölnis ja Kopenhaagenis 1929–1930.
Mälestuse jäädvustamine
2023. aastal valmis temast animeeritud dokumentaalfilm "Gorikaturist".
Õpetatud Eesti Seltsi juubelipostmargid
Õpetatud Eesti Seltsi juubelipostmargid – neli marki, nii eraldi kui ka margiplokina – anti välja Õpetatud Eesti Seltsi asutamise 100. aastapäeva puhul 1938. aastal.
Neoliitiline revolutsioon
Neoliitiline revolutsioon oli ühiskonna ümberkorraldumise periood mesoliitikumi ja neoliitikumi vahel, üleminek hankivalt majanduselt viljelevale majandusele. Neoliitilise revolutsiooni käigus ilmusid kõplapõllundus ja karjakasvatus. Inimeste eluviis muutus ühtlasi paikseks ning rahvaarv kasvas.
Veskimüür
pisi|Veskimüür Veskimüür (ka Viira veskimüür, Viira Veskikalju, Viira Taevaskoda) on liivakivipaljand Põlva maakonnas Räpina vallas Võhandu jõe vasakul kaldal.
Neoliitiline revolutsioon
Arheogeneetika
Lähis-Idast pärineva  neoliitilise kultuuri  levimisega  on viimasel ajal seostatud inimeste geneetiliste näitajate levikut. Arheogeneetika andmete alusel on Euroopas levinud neoliitilist kultuuri seostatud E1b1b liini ja haplogrupp J levikuga, mis arvatakse olevat saabunud Euroopasse vastavalt Põhja-Aafrikast ja Lähis-Idast. Aafrikas on põllumajanduse levikut ja eriti Bantu ekspansiooni seotud Lääne-Aafrikast pärineva Y-kromosoomi haplogrupp E1b1a levikuga.
Neolitikum
Veskimüür
Paljandi kõrgus on 16,5 m. Viira veskimüür asub Viira külas Viira vesiveski kõrval, veskipaisust 50 m allavoolu.
Ontoloogiline jumalatõestus
Canterbury Anselmi versioon
Anselm esitab ontoloogilise jumalatõestuse osana palvest Jumalale. Ta alustab Jumala definitsioonist või paratamatust eeldusest Jumala loomuse kohta (võib-olla on tegemist mõlemaga):
Aga me usume, et Issand on miski, millest midagi suuremat ei saa kujutleda.
Kas siis ei ole säärast loomust, sest meeletu ütleb oma südames: "Jumalat ei ole!"?
Vastuseks püüab ta kõigepealt näidata, et Jumal on olemas "arus":
''Kuid kindlasti seesama meeletu, kui ta kuuleb sedasama, mida ma praegu ütlen – miski, millest midagi suuremat ei saa kujutleda – saab aru, mida ta kuuleb; ja see, millest ta aru saab, on tema arus, isegi kui ta ei saa aru, et see on. Sest üks asi on, et mingi asi on arus, ja teine asi on arusaamine, et see asi on.''
Anselm õigustab oma eeldust, kasutades analoogiat maalikunstnikuga:
Sellepärast peab ka meeletu nõustuma, et vähemalt arus on miski, millest midagi suuremat ei saa kujutleda, sest kui ta seda kuuleb, siis ta saab sellest aru, ja millest iganes aru saadakse, see on arus.
Nüüd toob Anselm sisse teise eelduse:
''Ja kindlasti ei saa see, millest suuremat ei saa kujutleda, olla üksnes arus. Sest kui ta on vähemalt üksnes arus, siis saab teda kujutleda ka reaalsuses; mis on suurem.''
Näide: Paljud inimesed eelistavad reaalset 1000 krooni kujuteldavale 1000 kroonile.
''Järelikult kui see, millest suuremat ei saa kujutleda, on üksnes arus, siis seesama asi, millest suuremat ei saa kujutleda, on miski, millest suuremat saab kujutleda. Aga nii ei saa kindlasti olla.''
Anselm leidis vasturääkivuse! Sellest vasturääkivusest teeb ta järelduse:
Järelikult on kaheldamatult nii arus kui ka reaalsuses olemas miski, millest suuremat ei saa kujutleda.
Anselmi jumalatõestuse ümberjutustus
Anselmi jumalatõestuses mängivad tähtsat rolli perfektsioonid (täiused). Perfektsioone on mitmesuguseid: suurus, tarkus, jõud (vägi), headus jne. Perfektsioonidel on erinevad astmed. Targem on tarkuse poolest täiuslikum, kaunim on ilu poolest täiuslikum jne.
Ontoloogilise jumalatõestuse võib sõnastada järgmiselt.
Nagu paljud teisedki, defineerib Anselm Jumalat täiusliku olendina. See tähendab, et Jumalal on kõik perfektsioonid maksimaalsel mõeldaval määral. Nähtavasti väidavad kõik monoteistlikud usundid, et midagi Jumalast suuremat ei ole.
Kui kellelgi õnnestubki ette kujutada suuremat täiuseastet, kui ta enne ette kujutas, siis ta peab omistama Jumalale selle suurema täiuseastme.
Anselmi järgi tulenebki siit Jumala olemasolu tõestus, sest kui väita, et Jumal on üksnes kujuteldav, saame vasturääkivuse. Tõepoolest, vaatleme järgmist kahte väidet:
1) Meil on suurima mõeldava olendi mõiste, ja seda suurimat mõeldavat olendit nimetab ta Jumalaks.
2) Jumal kui suurim mõeldav olend on olemas ainult mõistena meie peas.
Anselm ütleb, et need kaks väidet on omavahel vastuolus. Tõepoolest, kui Jumala kui suurima mõeldava olendi mõiste on üksnes kujutletav, siis see ei ole suurima mõeldava olendi mõiste, sest tegelikult olemasolev olend on suurem, täiuslikum olend kui olend, kes eksisteerib üksnes kujutluses. Olemasolu on perfektsioon, nagu vägi, ilu jne. Järelikult peab suurima mõeldava olendi mõiste olema tegelikult olemasoleva olendi mõiste. Olemasolematu olend ei oleks suurim mõeldav olend.
See tähendab, et väide 2), mille kohaselt Jumala mõiste on olemas ainult meie peas, on vastuolus väitega 1), mille kohaselt meil on Jumala mõiste.
See viib Anselmi järeldusele, et kui kellelgi on Jumala mõiste, siis Jumal on paratamatult olemas. Et väidet 1) on võimatu eitada (paistab, et paljudel inimestel on Jumala kui täiuslikema olendi mõiste), siis ainsaks lahenduseks on loobuda väitest 2).
Gaunilo saar
Üks varasemaid teadaolevaid vastuväiteid Canterbury Anselmi jumalatõestusele pärineb Anselmi kaasaegselt Gaunilolt. Gaunilo tegi ettepaneku mõelda suurimast ehk täiuslikemast mõeldavast saarest. Säärast saart ei pruugi tegelikult olemas olla. Sel juhul aga ei mõtle me suurimast mõeldavast saarest, sest suurim mõeldav saar oleks peale kõige muu ka olemas. Et meil on võimalik sellest suurimast ehk täiuslikumast mõeldavast saarest mõelda, siis ta peab olema olemas. Selline arutlus tundub küll absurdsena, ent Gaunilo väidab, et ta pole absurdsem kui Anselmi oma.
Anselmi jumalatõestuse pooldajad vastasid, et saare mõiste ei sisalda täiuslikkuse mõistet, vaid see lihtsalt lisatakse saare mõistele, kuna aga Jumala mõiste on lahutamatu täiuslikkuse mõistest. Nad seletavad Gaunilo argumendi mittekehtivust sellega, et saare täiuslikkus on kontingentne (selline, mis võib olla ja võib mitte olla), kuna aga Jumala täiuslikkus on paratamatu.
Mitteolemasolu täiuslikkus
Saab põhjendada väidet, et mitteolemasolu on suurem ja täiuslikum kui olemasolu. Olemasolu elemendid on asümmeetrilised ning on vastastikuses toimes oma ebatäiuslikkuse tõttu. Kui nad oleksid täiuslikud, siis nad oleksid staatilised. Mitteolemasolu on piiritu, ajatu, kõikjalolev, lihtne jne. Olemasolu määratlevad selle piirangud. Pealegi võib mis tahes arvu olemasolevate asjade kohta ette kujutada poole rohkem asju, mida pole olemas.
Veel kriitikat
Traditsiooniliselt on Immanuel Kanti Puhta mõistuse kriitikat järgides väidetud, et olemasolu ei ole perfektsioon, sest olemasolu ei ole omadus. See vastuväide ei ole paljudele filosoofidele tundunud veenvana. Samuti on leitud, et selline vastuväide toob kaasa soovimatuid tagajärgi.
On ka väidetud, et olemasolu on küll omadus, kuid ei ole perfektsioon, sest olemasolul puudub pidev skaala: miski kas on olemas või ei ole.
Peale selle on väidetud, et ei ole korrektne väljendada täiusliku olendi mõistet sõnaga "Jumal", sest selle sõna tähendus on kultuurisõlteline. See ei ole vastuväide jumalatõestuse kehtivusele, vaid ontoloogilise jumalatõestuse kasutamisele mingi konkreetse jumaluse olemasolu tõestamiseks.
Ontoloogilise jumalatõestuse modifikatsioonid
Enamik filosoofe, sealhulgas näiteks Aquino Thomas ja Immanuel Kant, ei ole pidanud ontoloogilist jumalatõestust kehtivaks.
Ontoloogilise jumalatõestuse on modifitseeritud kujul oma filosoofiasse lülitanud teiste seas René Descartes, Gottfried Leibniz, Kurt Gödel, Charles Hartshorne ja Alvin Plantinga.
Jonas Lie
thumb|püsti|Jonas Lie Jonas Lauritz Idemil Lie (6. november 1833 Modum – 5. juuli 1908 Stavern) oli norra romaanikirjanik, üks neljast suurest.
Ontoloogiline jumalatõestus
Descartes
René Descartes esitab viiendas meditatsioonis ontoloogilise jumalatõestuse, mis lähtub ülimalt täiusliku olendi idee. Descartes väidab, et mitteolemasolev ülimalt täiusliku olendi idee on sama vastuoluline nagu kahest täisnurgast erineva sisenurkade summaga kolmnurga mõiste. Et meil on ülimalt täiusliku olendi idee, siis peab ülimalt täiuslik olend olemas olema.
Leibniz
Gottfried Leibniz püüdis täita lüngad, mis Descartesi ontoloogilises jumalatõestuses tema arvates olid. Kõigepealt tuleb näidata ülimalt täiusliku olendi idee koherentsust ehk ülimalt täiusliku olendi olemasolu võimalikkust. Et perfektsioonid ei ole analüüsitavad, siis on võimatu näidata perfektsioonide ühitamatust. Järelikult eksisteerivad kõik perfektsioonid ühes entiteedis koos.
Koduloomade loend
Selles loendis on loetletud inimese poolt kodustatud koduloomi ja -linde.
Cagliari provints
Cagliari provints oli provints Itaalias Sardiinia maakonnas. Provintsi keskuseks oli Cagliari linn.
2016. aasta 4. veebruari seadusega asendati provints vastloodud Lõuna-Sardiinia provintsiga, mis koosneb Cagliari provintsist (välja arvatud città metropolitana di Cagliari alale jäävad 17 omavalitsusüksust) ning Medio Campidano ja Carbonia-Iglesiase provintsist.
Suurimad asulad olid Cagliari (elanikke 160 886 (2003) ja Quartu Sant'Elena (70 020) linnad ning Selargius (28 682), Assemini (25 531), Capoterra (22 620), Monserrato (20 809), Sestu (17 413), Sinnai (16 043) ja Quartucciu (11 503).
Haldusjaotus
Cagliari provints jagunes 71 omavalitsusüksuseks (comune).
Endoplasmaatiline retiikulum
pisi|Pildil on rakk. 1. Tuumake 2. Rakutuum 3. Ribosoom 4. Vesiikul 5. Kare endoplasmaatiline retiikulum 6. Golgi kompleks 7. Tsütoskelett 8. Sile endoplasmaatiline retiikulum 9. Mitokonder 10.Vakuool 11. Tsütosool 12. Lüsosoom 13. Tsentriool Endoplasmaatiline retiikulum (ER) ehk tsütoplasmavõrgustik on organell, mis esineb kõikides eukarüootsetes rakkudes.
Tsütoplasmavõrgustik jaguneb kaheks: siledapinnaline endoplasmaatiline retiikulum ("sER" – smooth endoplasmic reticulum) ja karedapinnaline endoplasmaatiline retiikulum ("rER" – ''rough endoplasmic reticulum).
Ajalugu
Porter, Claude ja Fullam kirjeldasid 1945. aastal, et elektronmikroskoobi abil on rakus võimalik näha "pitsitaolist" retiikulumi. Kolme aasta pärast võtsid Porter ja tema kolleegid esmakordselt kasutusele mõiste endoplasmaatiline retiikulum.
Struktuur
Tsütoplasmavõrgustiku moodustavad ühekordse membraaniga ümbritsetud vesiikulid, tsisternid ja tuubulid. Omavahel ühenduses moodustavad nad võrgustiku. Võrgustiku sisse jäävat valendikku nimetatakse ER luumeniks. Luumen moodustab sageli rohkem kui 10% raku ruumalast ning raku tsütosoolist eraldab seda ERi membraan. Tsütoplasmaatilise retiikulumi ühekihiline membraan koosneb fosfolipiidsest kaksikkihist. Eristatakse kareda- ja siledapinnalist endoplasmaatilist retiikulumi.
pisi|Ribosoomid ja karedapinnnaline endoplasmaatiline retiikulum pisi|Siledapinnaline endoplasmaatline retiikulum
Karedapinnaline ER
Karedapinnaline endoplasmaatiline retiikulum on seotud ribosoomidega, mistõttu on ta elektronmikroskoobis nähtav “karedana”. Ribosoomid seonduvad ERi tsütoplasmapoolsel küljel olevatele retseptoritele. Seondumine leiab aset, kui ribosoom hakkab sünteesima sekretoorset valku.
Siledapinnaline ER
Kui ERile ei ole seotud ribosoome, nimetatakse seda siledapinnaliseks tsütoplasmavõrgustikuks. Siledapinnaline ER on lihasrakkudes spetsialiseerunud sarkoplasmaatiliseks retiikulumiks.
Funktsioonid
Tsütoplasmavõrgustikul on rakus palju erinevaid ülesandeid. Olulisemateks funktsioonideks on lipiidide ja valkude süntees ning valkude sekreteerimine. Sileda- ja karedapinnalisel ERil on rakus täita erinevad rollid.
Karedapinnaline ER (rER), mis on seotud ribosoomidega, osaleb membraanide ja sekreteeritavate valkude sünteesis. rERis toimub valkude sorteerimine transpordiks lüsosoomi, väliskeskkonda või teistesse raku piirkondadesse.
rERi on rakkudes hulgaliselt, kuna translatsioon (valgusüntees) on organismi seisukohalt äärmiselt oluline protsess. Näiteks on rERi palju plasmarakkudes, mis toodavad antikehi.
Siledapinnaline tsütoplasmavõrgustik vastutab rasvhapete, lipiidide ja steroidide sünteesi eest ning on samuti oluline hüdrofoobsete toksiliste ühendite lagundamisel. Toksiliste hüdrofoobsete ühendite detoksifikatsioon toimub keemilise modifitseerimise teel, mille abil muudetakse ühendid vees kergemini lahustuvaks. Tänu sellele on neid kergem rakust välja transportida.
Valkude muutmine endoplasmaatilises retiikulumis
Enne kui sekreteeritavad valgud transporditakse ERist nende sihtmärk piirkonda, toimub tsütoplasmavõrgustikus nende muutmine ehk modifitseerimine. Modifikatsioonid, mida viiakse läbi ERis, jagunevad neljaks: valkude glükosüleerimine, disulfiidsildade moodustumine, spetsiifiline proteolüüs ning valkude kokkupakkimine ja multimeeride teke.
Valkude glükosüleerimine
N-seoseline glükosüleerimine on saanud nimetuse selle järgi, et oligosahhariidid seotakse valgu külge lämmastiku kaudu. O-seoseline glükosüleerimine toimub oligosahhariidide seostumisel OH-rühmale.
Disulfiidsidemete moodustumine
Disulfiidsidemete teke on oluline valkude tertsiaar- ja kvarternaarstruktuuride moodustumisel. Disulfiidsed sidemed( –S-S-) moodustuvad valkude tsüsteiinijääkide tioolrühmade (-SH) oksüdeerumisel. Kuna oksüdeerumine toimub spontaanselt, on oluline, et keskkonnas oleks piisavalt oksüdanti. Seega saab disulfiidsete sidemete teke toimuda vaid luumenis, mitte aga tsütoplasmas. Vabadel ribosoomidel sünteesitavad tsütosooli lahustuvad valgud vajavad struktuuri stabiliseerimiseks teisi vahendeid kui disulfiidsidemed.
Spetsiifiline proteolüüs
Mõningad valgud sünteesitakse mitteaktiivsete eellasvalkudena. Seda tüüpi valgud alluvad täiendavale proteolüüsile, mille käigus proteaasid lõikavad ära kahest aluselisest aminohappest (arginiin ja arginiin või arginiin ja lüsiin) koosneva C-terminaalse otsa pool paikneva piirkonna. Spetsiifiline proteolüüs toimub enamasti Golgi kompleksis, kuid vähemal määral ka ERis.
Valkude kokkupakkimine
Selleks, et valgud oleksid funktsionaalsed, peavad nad omama korrektset konformatsiooni. Proteiinide õige struktuuri tagamiseks on ER luumenis spetsiaalsed valgud – chaperonid, mis osalevad teiste valkude kokkupakkimisel. Lisaks on õige struktuuri tagamisel olulised ka disulfiidsidemed ja glükoproteiinide puhul glükosüleerimine. Kui valk ei omanda õiget struktuuri, siis liigub ta läbi translookoni (kanal ERi membraanis) tagasi tsütoplasmasse ning suunatakse lagundamisele proteasoomi.