cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ivan VI
Kuna aga õukonnas peeti teda liialt vene aadli huvidele vastanduvaks, siis sama aasta lõpus Biron kukutati ja asendati keisri ema Anna Leopoldovnaga. Siiski jäi vene aadli rahulolematus alles, sest kõrgetel kohtadel olid enamuses sakslased, sealhulgas oli keiser ise sünni poolest sakslane. Anna Leopoldovna oli samuti valitsemiseks liiga noor ja tundis vähe huvi riigiasjade vastu, valitsuse tegelik juht oli Andrei Osterman.
1741. aasta lõpus toimus uus vandenõu, mis lõppes Ivani ja ta vahepeal regendiks saanud ema kukutamisega, uueks keisrinnaks sai Peeter I tütar Jelizaveta Petrovna. Ivan suleti Schlüsselburgi vanglasse.
Vangistuse alguses oli Ivan kõigest aastane ja ta jäi vanglasse elu lõpuni. Seetõttu ei saanud ta haridust ja tema vaimsed võimed jäid välja arenemata.
1762. aastal külastas teda uus keiser Peeter III, kes näis Ivanile kaasa tundvat ja võis isegi mõelda tema vabastamise peale.
Kuid Katariina II käskis pärast võimuletulekut Ivani iga hinna eest vangistuses hoida, nõudes tema kohest tapmist, kui tekib oht tema vabanemiseks. 1764. aastal prooviski Vassili Mirovitš Ivani vabastada ja taas keisrivõimule aidata. Vabastamiskatse käigus Schlüsselburgi kindlusest Ivan aga hukkus.
Marguerite Porete
Marguerite Porete (suri 1310) oli prantsuse müstik, kes kirjutas kristlikku müstikat kajastava teose "Le Mirouer des simples âmes anienties et qui seulement demeurent en vouloir et désir d'amour". Raamat oli eriti populaarne 15. sajandi Inglismaal.
Tema elu kohta on väga vähe teada. Ajaloolased arvavad, et ta pärines Hainaut' krahvkonnast (ala praeguse Prantsusmaa ja Belgia piiril).
Ta oli begiin.
Aastal 1306 või 1307 süüdistati teda ketserluses ning pandi Pariisis vanglasse. Pikk inkvisitsiooniprotsess kestis 18 kuud ning Marguerite mõisteti surma. Ta põletati tuleriidal 1. juunil 1310 koos proselüüdist juudiga (kes olevat rüvetanud Püha Neitsi pildi) tuleriidal.
Ottomar Johann Friedrich Meykow
pisi|Ottomar Meykow Ottomar Johann Friedrich Meykow (19. jaanuar (vkj. 7. jaanuar) 1823 Tartu – 17. veebruar (vkj. 5. veebruar) 1894 Tartu) oli baltisaksa õigusteadlane.
8. septembril 1847 asus Meykow tööle Venemaa kohtuministeeriumis, 11. detsembril 1851 senati 4. osakonnas, mille sekretäri kohalt nimetati ta 22. mail 1855 Kaasani ülikooli erakorraliseks professoriks Rooma õiguse alal.
13. augustil 1858 asus Meykow tööle Tartu ülikoolis Rooma ja germaani õiguse, üldkohtumenetluse ning üldise praktilise õigusteaduse kateedrisse korralise professori ametikohale. Aastatel 1872–1876 oli ta õigusteaduskonna dekaan ja 1876–1881 Tartu ülikooli rektor. 1885. aasta suvel astus ta ametist tagasi, aga 1887. aastal hakkas Tartu ülikoolis taas tööle ja aastatel 1890–1892 oli uuesti rektor. Seejärel astus ta protestiks venestamise vastu ametist teist korda tagasi.
Kaposvár
Kaposvár on komitaadi õigustega linn Ungaris, Somogyi komitaadi ja Kaposvári kreisi keskus.
Linna on Kaposina esimest korda mainitud 1009. aastal. 1555 vallutasid linna türklased.
Tänu asukohale Budapesti–Zagrebi raudtee ääres arenes linn 19. sajandil kiiresti. Linnas asus Austria-Ungari sõjaväegarnison.
Kaposvári ülikool asutati 2000. aastal.
Hyginus
Hyginus oli 9. paavst, kes valitses "Liber Pontificalis"e andmetel 2. sajandil Telesphoruse järel 4 aastat 3 kuud ja 8 päeva. "Liber Pontificalis" pakub tema ametisseasumise aastaks 154. aasta, kuid kaasaegsete allikate puudumisel on tema valitsemisaastad vaieldavad. Hiljem on kirikuloolased enim pakkunud ajavahemikku aastatel 136–140 ja 138–142. Samas annab "Liberiuse kataloog" tema valitsemisaja pikkuseks 12 aastat.
Ta ordineeris 15 presbüterit, 5 diakonit ja 7 piiskoppi. Ta maeti Vatikanis Peetruse haua lähedale.
Hyginust austatakse katoliku kirik ja õigeusu kirikus märtri ja pühakuna. Tema mälestuspäev on 11. jaanuar.
Tema järeltulija oli Pius I.
Peeter Noppel
Peeter-Jaan Noppel (28. juuli 1945 Tartu – 19. september 2015) oli eesti poksija ja poksitreener.
Ta lõpetas 1965. aastal Tartu 1. Keskkooli. Aastatel 1965–1966 õppis ta Eesti Põllumajanduse Akadeemias. 1973. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuri alal.
Ta poksis aastatel 1959–1974 Tartu Kalevis, kus tema treener oli Vello Kade. Ta pidas 197 kohtumist ja võitis neist 162. Noppel oli II keskkaalus (kuni 75 kg) Eesti NSV meister (1971) ja poolraskekaalus (kuni 81 kg) kahekordne Eesti NSV meister (1972 ja 1974). Ta sai Eesti NSV meistrivõistlustel II koha I keskkaalus (kuni 71 kg) 1966. aastal ja II keskkaalus (kuni 75 kg) 1970. aastal ning III koha II keskkaalus (kuni 75 kg) 1969. aastal.
Treenerina
Noppel töötas 1973. aastast Tartus poksitreenerina, tema õpilaste hulgas olid näiteks Priidu Isak, Alar Roos, Artur Sinilill, Sergei Škatov jt.
Kumbumi klooster
Kumbum Jampa-ling (sKu-‘bum Byams-pa gling) on Tiibeti budismi gelukpa koolkonna klooster.
Aastal 1339 ehitas Tsongkhapa ema koos kohalike budausulistega väikese templi ümber sandlipuu ja püstitasid stuupa. Stuupa seisab seal tänapäevani.Tsongkhapa ema, kes tahtis oma pojaga nii väga kohtuda, laskis tema kodukohta, Tsongkhapa isiklikul soovitusel, ehitada suburgani Seda Tsongkhapa ema ehitatud templit loetakse Kumbumi kloostri esimeseks templiks. 1481. aastal ehitasid kohalikud aadlikud koos lihtrahvaga stuupa kõrvale suurema templi, et teha annetusi püha puu jaoks, mis sellest ajast hakkas muutuma massiliseks kultuse objektiks rahva hulgas.
1560. aastal ehitas tantrist Rinchen-tsondru-gyeltsen (Rin-chen brtson-‘grus rgyal-mtshan) sinna väikese klooster-erakla Gonpalungi (dGon-pa lung), et seal mediteerida. Algul oli 7 munka, kuid siis lisandus veel, kokku oli erakla kollektiiv juba 15 erakut.
Hooned on eraldatud tänavatega, kus teatud kellaaegadel toimus väga vilgas liiklus Tsongkhapa ema, kes tahtis oma pojaga kohtuda, laskis tema kodukohta, poja soovitusel, ehitada suburgani. Hiljem ehitas sinna üks erak oma onni ning aastaid hiljem ehitati ka tempel. Kloostri rajas 1583. aastal aga III dalai-laama. Kumbumi kloostris oli neli datsangi: üks usuteaduslik, üks arstiteaduslik ja kaks tantristliku.
Khampo oli Kumbumis esimese suurusjärgu isik. Tema käsutas munkade elu ja jagas teaduslike kraade. Ilmalike asju juhtis tsoktse-gekö ehk “vooruse valitseja.” Harilikult oli tema ka see, kes Khapo ees suitsuküünlaid kandis, kui viimane oma saatjaskonnaga tänavale ilmus. Ilmalike asjade juhtimine Kumbumis kujutas endast distsipliini järele vaatamist ja muidugi kõikide tüliküsimuste lahendamist, mis kloostri ja ilmalike võimude vahel tekkisid. Kuna tema võim oli väga suur, määrati laama sellele kohale vaid aastaks. Administratiiv võim oli aga kolme ametniku käes. Kõrgeim aste oli väga au sees, kuid võimu sellega ei kaasnenud. Kõike korraldas nn. teine ametnik - Tema valitses kogu kloostri varanduse üle, temale allusid ka talupojad, kes kloostrimaad harisid. Kuna see oli nii tähtis ametikoht, määrasid selle kindlaks Hiina võimud ise. Kumbum paikneb Mongoolia ja Tiibeti karavaniteede ristumiskohal ja see on ühteaegu kohalik kaubanduskeskus. Siitkaudu veeti Tiibetisse hiina ikoone ja jumalakujusid. Tänu kloostri sellisele asukohale on teda külastanud III, IV, V ja VII dalai-laama,
Vene SFNV Rahvakomissaride Nõukogu
Venemaa SFNV Rahvakomissaride Nõukogu oli Venemaa Nõukogude Vabariigi ja Venemaa SFNV kõrgeim täidesaatev valitsusorgan aastail 1918–1922.
Venemaa Nõukogude Vabariigi RKN
Venemaa Nõukogude Vabariigi Rahvakomissaride Nõukogu moodustati 1917. aastal ning pidi Nõukogude Kongressi otsuse kohaselt toimima "kuni Ülevenemaalise Asutava Kogu kokkukutsumiseni ajutise tööliste ja talupoegade valitsusena. Venemaa Sotsialistlik Föderatiivne Nõukogude Vabariik (Venemaa SFNV) moodustati alles 1918. aasta jaanuaris III Ülevenemaalise Nõukogude kongressi poolt.
RKN kuulus 13 rahvakomissariaadi rahvakomissari, kelleks olid koalitsioonivalitsuse moodustanud VSDT(b)P ja ((V)SRP) esindajad. RKN tegutses kuni 1917. aasta detsembrini.
Venemaa Nõukogude Vabariigi RKN II koosseis
Venemaa NV-i Rahvakomissaride Nõukogu moodustati II Ülevenemaalisel Tööliste ja Soldatite Saadikute Nõukogude Kongressil 27. oktoobril vkj /8. novembril 1917. aastal Petrogradis. Kuna vasakesseerid lahkusid II Nõukogude Kongressilt protestina bolševike tegevusele moodustati RKN ainult VSDT(b)P esindajatest. RKN kuulus 13 rahvakomissariaadi esindajad – rahvakomissarid.
Vladimir Lenini poolt juhitud RKN tegutses 1917. aasta detsembrist kuni 1918. aasta jaanuarini, kui moodustati Venemaa SFNV ja selle valitsusena Venemaa SFNV RKN.
Venemaa SFNV RKN I koosseis
Venemaa Sotsialistlik Föderatiivne Nõukogude Vabariik moodustati alles 1918. aasta jaanuaris III Ülevenemaalise Nõukogude kongressi poolt, Tauria palees Petrogradis.
Kalakasvatus
Kalakasvatus (inglise keeles fish farming) on akvakultuuri ehk vesiviljeluse haru, mis tegeleb kalade kasvatamisega kalakasvandustes peamiselt inimeste toiduks. Kalakasvatus varustab ka looduslikke veekogusid noorkaladega, tugevdamaks olemasolevaid looduslikke või taasloomaks juba hävinud populatsioone. Kuna Eestis kasvatatakse peale kalade vaid väikeses mahus vähki, siis peetakse sageli vesiviljelust ja kalakasvatust sünonüümideks. pisi|Kalakasvandus Hiinas Levinumad kasvatatavad kalad on lõhe (Salmo salar), karpkala (Cyprinus carpio), huntahven (Dicentrarchus labrax), tilaapia (Tilapia), säga (Silurus glanis), arktika paalia (Salvelinus alpinus) jpt.
Eestis kasvatatakse põhiliselt vikerforelli (Oncorhyncus mykiss) ja karpkalu.
Pius I
Ajalooliselt usaldusväärse faktina külastas piiskop Polykarpos aasta enne oma surma Roomat, mille koguduse eesotsas oli Anicetus, keda nimetati Pius I järglaseks. Pius I ajal oli Roomat külastanud Ireneus. Vienne'i piiskopile Justusele omistatud kirjeldusi paavsti kohta ei pea kirikuloolased autentseteks.
"Liber Pontificalise" järgi pärines Pius I Aquileiast. Tema isa oli Rufinus. Traditsiooni järgi peetakse tema vennaks Hermast, kellele omistatakse vanakatoolset kirjutist "Karjane". Pius võis olla libertiin.
Kalakasvatus
Ajalugu
pisi|Käsitsi toidetud koid tunnevad söötja kaugelt ära ning kalaparv koguneb ammuli sui toitu ootama Kalakasvatus sai alguse Hiinas karpkalade kodustamisest. Esimeseks kalakasvatuse õpikuks peetakse umbes aastal 475. eKr hiinlase Fan Lei kirjutatud käsikirja tiigikalakasvatuse põhitõdedest. Ida-Aasiast pärineb ka traditsioon pidada ilukalu tiigis: Hiinas aretati hõbekogrest (Carassius gibelio) kuldkala ning Jaapanist pärinevad värvilised ilukarpkalad koid. Euroopas pidasid roomlased teadaolevalt karpkala tiikides juba antiikajal. Tootlikku karpkalakasvatust alustati keskajal praeguse Tšehhimaa ja Saksamaa aladel, mil mungad hakkasid paastumise perioodidel liha asemel toituma kalast. Kalu kasvatati väga pikka aega ekstensiivse ja lihtsa tehnoloogia abil. Vajadus intensiivse kalakasvatuse järgi tekkis 20. sajandi teisel poolel, kui rahvastiku kiire kasvu tõttu suurenes nõudlus kalavalgu järele. Kalapüük maailmamerest tõusis looduslike kalavarude üleekspluateerimise kriitilise piirini ning ainsaks võimaluseks jäi nende kasvatamine. Sellest alates on kalakasvatus läbi teinud väga kiire tehnoloogilise arengu.
Pius I
Pius I oli "Liber Pontificalise" järgi sätestanud ülestõusmispühade pidamise esimesel pühapäeval pärast märtsis olnud täiskuud, kuid see vaidlus ülestõusmispühade pidamise aja üle jätkus tema järeltulijate ajal. Pius I valitsemisajal viibisid Roomas Markion ning gnostikud Valentinus ja Cerdo. Pius I pidas juulis 144 sinodi, mille otsusega heideti Markion koguduse osadusest välja. Talle omistatakse "Liber Pontificalise" järgi Santa Pudenziana ja Santa Prassede kirik rajamine Roomas. Pius I sätestas "Liber Pontificalise" järgi reeglid, kuidas võtta kristlaseks saanud juudid kiriku osadusse.
Ta ordineeris 19 presbüterit, 21 diakonit ja 12 piiskoppi.
Kalakasvatus
Ajalugu
Eestis alustati kalakasvatust juba keskajal ning 17. sajandil oli terves reas mõisates kasutusel tiigid, kus kasvatati eeskätt kokri, Roosna-Allikul ka kokri ja jõeforelle. 19. sajandil Saksa mõisnikud tõid Eestisse hariliku karpkala ja vikerforelli. Kalakasvatus saavutas oma tipu nõukogude aja lõpuaastatel. 1989. aastal tegeles Eestis kalakasvatusega 30 suuremat ettevõtet ning lühikesel perioodil 1987–1990 kasvatati Eestis kuni 1740 tonni kala aastas. Sotsialistliku majanduse kokkuvarisemine 1991. aastal põhjustas kalakasvatustootmise languse seoses Venemaa turgude kadumise, tootmiskulude kiire tõusu ning toiduainete hinna kõikumisega koduturul.
Pius I
Pius I maeti Vatikanis Peetruse haua lähistele. Teda austatakse katoliku kirikus ja õigeusu kirikus märtri ja pühakuna. Tema mälestuspäev on 11. juuli.
Pius I järeltulija oli Anicetus.
Kalakasvatus
Kalakasvatuse vormid
Kalakasvatuse vorme võib liigitada tootmise intensiivsuse, veesoolsuse, rajatise konstruktsiooni või tootmistsükli iseärasuste järgi.
Tootmise intensiivsus
pisi|Kalastajad Daye järve (Huangshi, Hubei, Hiina) äärde rajatud kalatiikidest õngitsemas
Kalu kasvatatakse looduslikku veekogu meenutavates tiikides ning inimtegevuse osa tootmises seisneb kalade veekogusse laskmises ja väljapüügis. Kalade asustustihedus on tiikides väike ja toit on valdavalt veekogu looduslik bioproduktsioon. Eestis kasvatatakse ekstensiivselt põhiliselt karpkalu kodutiikides. Kalade asustustihedus on suurem kui ekstensiivse tootmise puhul. Suurema osa toidust söödab inimene ning tiigi tingimusi mõjutatakse samuti aktiivselt: neid puhastatakse, lubjatakse, reguleeritakse vee läbivoolu. Poolintensiivselt kasvatatakse Eestis vaid karpkalu.
Kalade tihedus väikese veemahuga ja kiire veevahetusega tehismaterjalist rajatistes on väga suur (mõõdetakse kg/m3 kohta). Keskkonnatingimused on kontrolli all ning kogu kalade sööt antakse inimese poolt. Tootmistsükli vältel sorteeritakse kalu ning paigutatakse korduvalt ümber. Kalu vaktsineeritakse, haigestumise korral ravitakse neid antibiootikumide abil. Intensiivne tootmine on kallis, kuid kõige efektiivsem tootmise viis. Eestis kasvatatakse sel viisil näiteks vikerforelli ja angerjat (Anguilla anguilla).
Tootmistsükli tüüp
Tootmistsükli etapid võivad olla jaotatud eri kasvanduste vahel või toimuda kõik ühes täiesüsteemilises kalakasvanduses. Sageli on siiski otstarbekam tegeleda ühes kasvanduses vaid kalade paljundamise ja noorkalade kasvatamisega ning müüa need seejärel edasikasvatamiseks teistele kasvandustele.
Kalakasvatus maailmas
Kalakasvatus on erakordselt kiiresti arenev majandusharu, mis mõjutab oluliselt kalatoodete maailmaturu olukorda. Kalakasvatuse toodang annab juba poole maailmas tarbitavast kalast. Maailma suurim vesiviljeluse tootja on Hiina, mille toodang annab ligi 70% maailma toodangu mahust, järgnevad India, Vietnam, Indoneesia ja teised Ida-Aasia riigid. Hiina on samuti ülekaalukalt suurim kala ning kalatoodete eksportija maailmas, hõivates ligikaudu 10% maailma ekspordist. Teiseks kiirelt arenenud vesiviljeluse piirkonnaks on mõõdukas kliimas paiknevad arenenud riigid: Norra, Hispaania, Suurbritannia ja Tšiili. Lisaks toodangu mahu suurenemisele muutub kalakasvatus ka kvalitatiivselt. Kasvatatakse sadu kalaliike ja kasvandusest pärit kalad muudavad haruldaseks peetud liikide hinnad odavamaks. Näiteks on muutunud kasvatatud lõhe kalaturul palju kättesaadavamaks. Intensiivset kalakasvatust piiravaks teguriks on kalasööda peamise komponendi, väheväärtuslikust ookeanikalast valmistatava kalajahu kogus. Looduslike kalavarude püük on aga piiratud ning seetõttu on kalakasvatuses toodangu mahult esikohal taimtoidulised kalaliigid valgeamuur (Ctenopharyngodon idella), pakslaup (Hypophthalmichthys molitrix), jämepea (Aristichtys nobilis).
FAO andmetel oli maailma kalakasvatuse kogutoodang 2008. aastal 33,9 miljonit tonni, koguväärtuses 60 miljardit USA dollarit. Euroopas saadakse kalakasvatuse teel 20% kalatoodangust ning vahemikus 2000–2009 püsis seal toodangu maht samal tasemel.
Kuna intensiivne vesiviljelus on maailmas uus ja ekspansiivselt leviv majandusharu, on tekkinud avalik arutelu selle võimalikest mõjudest. Põhilised probleemid on:
FAO poolt maailmas tehtud uuringute alusel tuleb ekspertide arvamusel siiski vesiviljeluse edasist arengut soodustada. Kõigis regioonides, välja arvatud Ida-Euroopa ja Aafrika, peetakse avalikkuse vastupanu vesiviljeluse arengut piiravaks teguriks. Ekspertide hinnangul tuleb avalikkust teavitada vesiviljeluse positiivsetest aspektidest. Võimalike keskkonnasaaste ja kalade tervisega seotud probleemidega tegelemiseks peab kalakasvatustööstus muutuma senisest läbipaistvamaks ja kontrollitavamaks.
Kalakasvatus Eestis
Eestis tegeldakse kaubakalakasvatuse, noorkalade vette asustamise (tugiasustamine) ja kalaturismiga. Kalakasvatust piiravateks teguriteks on Eesti põhjapoolne asend, lühike kasvuperiood (3–4 kuud) ja veetemperatuur. Eesti loodusoludesse sobib seetõttu kõige paremini vikerforelli tootmine, kuna karpkalade intensiivkasvatuseks on vajalik pikka aega püsiv üle 20 °C veetemperatuur.
2010. aastal oli Eestis ligikaudu 20 suuremat kutselist kalakasvatusega tegelevat ettevõtet. Kalaturismiga tegeleb üle 60 ettevõtte ning väikeettevõtjaid, kelle aastatoodang on vaid paarsada kilogrammi kuni mõni tonn, on üle 200. Kasvatatakse palju kalaliike ning kasutatakse eri tehnoloogiad ja kasvatusviise. Eesti kalakasvatuses on hõivatud ligikaudu 100 inimest. pisi|Statistikaameti andmetel Eesti kalakasvatuse toodang on aastatel 2000–2010 kõikunud 200–800 tonni vahel aastas. 2010. aastal vähenes toodang suvise kuumalaine tõttu. Üldiselt on vikerforellikasvatuse toodang märgatavalt suurenenud, kuna Euroopa Liidu toetuste abil on rajatud uusi kasvandusi ja rekonstrueeritud vanu. Eesti siseturu ja töötlemisettevõtete nõudlus on senisest toodangust tunduvalt suurem. Näiteks lõhe, forelli ja vikerforelli tarbimine on üle 2000 tonni aastas, millest kohalik toodang katab alla poole. Seetõttu domineerib Eesti turul Norra importtoodang. Karpkalakasvanduste toodang on samuti orienteeritud kohaliku nõudluse rahuldamisele. Suurem osa Eestis kasvatatud angerja toodangust eksporditakse. Eesti kalakasvatussektori käivet võib hinnata ligikaudu viiele miljonile eurole aastas. Kuna puudub kõiki tootjaid ühendav organisatsioon, on täpne majandusanalüüs statistikaandmete puuduste tõttu raskendatud.
Eestis kasvatatakse järgmisi kalaliike: vikerforell, karpkala, angerjas, meriforell (Salmo trutta), lõhe, haug (Esox lucius), linask (Tinca tinca), merisiig (Coregonus lavaretus), siberi tuur (Acipenser baerii), vene tuur (Acipencer gueldenstaedti) jt ning ka mõnda eksootilist liiki nagu tilaapia, arktika paalia jt.
Suurimad Eesti kalakasvandused asuvad Härjanurmes, Simunas ja Karilatsis.
Arenguperspektiivid ja probleemid
Kalakasvatuse arenguvõimalus on perspektiivikas, kuna nii kodu- kui ka naaberturgudel napib värsketest, kvaliteetsetest kalandustoodetest. Samuti on Eestis kalakasvatuseks piisavalt vett ja maad. Arengut piiravad investeerimiskapitali ja oskusteabe puudus. Praegused kalakasvandused on enamasti perefarmi tüüpi. Väikese tootmismahu ja kõikuva pakkumise tõttu on raske leida investoreid. Investeeringute nappus takistab uute kasvanduste rajamist. Suhteliselt kõrge omahinna tõttu on kohalikel tootjatel raske konkureerida imporditud toodetega. Tootjate puudulik ühistegevus raskendab turustamist ja koolitust. 13. juulil 1989 loodi kala- ja vähikasvatajaid ühendav organisatsioon Eesti Kalakasvatajate Liit, mis koondab siiski pigem kalakasvatusest huvitatud isikuid, mitte kalakasvatusettevõtjaid. 2010. aastal loodud kalakasvatajate ühendus Ecofarm ning samuti Euroopa Liidu toetuste abil rajatud või moderniseeritud kasvandused annavad lootust kalakasvatussektori edasisele arengule.
Valemivihik
Valemivihik on vihik, mille sisekaantele ja mõnedele sisulehtedele on trükitud õppeaine valemid ja reeglid.
Valemivihikuid toodab Realister OÜ, mis on välja kasvanud õpilasfirmast 4Poega.
4Poega
Õpilasfirma 4Poega asutasid neli noormeest: Sten Saar, Erki Lipre, Reino Pent ja Mihkel Härm. Nad olid 11. klassi õpilased Tallinna 21. Koolis, kus õppisid majandust valikainena. Pärast õpilasfirmasid koordineeriva Junior Achievementi Arengufondiga tutvumist otsustati endid ettevõtluses proovile panna ning asutati 2003. aastal õpilasfirma 4Poega.
Firma läbilöögitooteks said A4-formaadis ja spiraalköites kaustikud, mille sisekaantele olid trükitud matemaatika ja füüsika valemid. See idee käidi välja kahenädalase ajurünnaku tulemusena, milles otsiti uusi tooteid koolinoortele. Kõigepealt tuldi välja vihikute valmistamise mõttega ning lisandus idee lisada õppeainete valemid.
Toode osutus populaarseks ning sellele tõid kinnitust õpilasfirmade laadad ning reklaami- ja müügipäevad koolides. Tööd kroonis edu konkursil Parim Õpilasfirma 2004, kus saavutati teine koht.
Realister OÜ
Juunis 2004 loodi OÜ Realister, mis jätkas valemivihikute tootmist. Juunis 2006 asutati Lätis firma Realister SIA, mis toodab valemivihikuid ka Läti turule. Seal toodeti ja müüdi esimesel aastal 18 000 kaustikut. Ettevõte laienes ka Soome ning plaaniti laienemist Leetu ja teistesse lähiriikidesse.
2017. aastal on saada 12 õppeaine B5-vihikut, 5 A4-vihikut ja neli vihikut algklassidele.
Virtsu vasallilinnus
pisi|Linnuse varemed suvel 2007
Virtsu vasallilinnus oli linnus Saare-Lääne piiskopkonnas Virtsus. Nüüdisajal jäävad linnuse varemed Lääneranna valda Pärnu maakonnas.
Kirjeldus
Kastellitüüpi linnus oli ruudukujuline ning selle kirde- ja edelanurgas asusid kolmekorruselised flankeerivad ümartornid, mille ülaosa oli varustatud mašikulii ja sakmelise rinnatisega. Ehitus materjalina oli kasutatud valdavalt dolomiiti, vähem maakivi. Kahekorruselist konvendihoonet ümbritses ühe korruse kõrgune ringmüür. Langesillaga suletav värav asus nii linnuse kui seda ümbritseva zwingeri lõunamüüris. Kahe värava vahel oli niinimetatud hundiauk.
Kaitsefunktsioonide kõrval olid omanikud pööranud tähelepanu ka ilule, mille kinnitusena on leitud vitraažide ja erivärviliste kahhelkivist ahjupottide jäänuseid. Ka konvendihoone puidust vahelaed ei toetunud mitte tavalistele palkpostidele, vaid dolomiitsammastele. Aknaid ümbritsesid raidraamid.
pisi|Virtsu vasallilinnuse varemed 2014. aastal
Ajalugu
Virtsu linnus ehitati tõenäoliselt 15. sajandi keskel, kõige tõenäolisemalt selle teisel kolmandikul. Kirjalikes allikates on linnust mainitud alles 1465. aastal, kui ürikutes on juttu Konrad Uexkülli pärandi jagamisest poegade vahel; Uexküllidest üks pikaajalisemaid Virtsu valitsejaid oli Peter von Uexküll (ajavahemikus 1506–1534). Virtsu mõisat on mainitud aga juba 1459. aastal. Nende andmete põhjal dateeris Paul Johansen linnuse rajamise umbes 1460. aastaga. Hilisemate andmete kohaselt 16. sajandist asusid mõis küll linnuse juures, ent mitte linnusemüüride vahel; seega vasallilinnust tõenäoliselt pidevalt elamiseks ei kasutatud. Küll aga asus linnuse juures sadamakoht, mida see kaitserajatis ilmselt oligi mõeldud kaitsma.
Arheoloogiliste leidude põhjal oli Virtsu linnus aktiivselt kasutusel 15. sajandi lõpus ja 16. sajandi alguses, mingil ajahetkel on aga osa hooneid linnuses maha põlenud. Linnuse ründamisest on jälgi ka ajalooallikates. Umbes 15.–20. juulil 1533 ründasid Saare-Lääne piiskop Reinhold von Buxhoevedeni väed Saare-Lääne vaenuse käigus Virtsu linnust ning lasid maha ühe sealse vahi, ei suutnud linnust aga vallutada, ent põletasid maha linnuse ees asunud mõisa ning mitu küla. Vahepeal kasutas Saare-Lääne piiskopiks pürgiva Brandenburg-Ansbachi markkrahvi Wilhelmi pooldajaskond, kelle hulka kuulus ka Virtsu isand Peter von Uexküll, linnust rünnakute sooritamiseks Saaremaale ja Hiiumaale, mis olid piiskop Reinholdi valduses.
Uus rünnak Virtsu linnuse vastu toimus 1534. aasta septembri alguses, kui kõigepealt ilmus linnuse juurde suur sõjalaev, mis linnust pommitama asus, hiljem piirati seda kuni 500 mehega ning 13. septembriks oli see langenud piiskop Reinholdi kätte. Seejärel kasutas piiskop Virtsut enda sõjalise baasina, pakkudes muuhulgas oma liitlasele, Taani Krahvivaenuses sõdivale Lübecki linnale seda välja paigana, kus ladustada vastastelt kaaperdamise teel röövitud saaki.
Hiljem lasi piiskop Reinhold aga Virtsu linnuse lammutada, tõenäoliselt seetõttu, et ta ei usaldanud oma endiseid vastaseid, Uesküllide perekonda. Linnus lammutati tõenäoliselt kas 1535. aasta lõpus või 1536. aasta alguses, sest esimest korda on sellest juttu 1636. aasta kevadel. Hiljem nimetas piiskop Reinhold Virtsut röövlimajaks (rawb haus), mille lammutamine oli sealt tema vastu korraldatud rünnakute tõttu igati õigustatud 1536. aastal Volmaris (Valmieras) toimunud Saare-Lääne vaenuse lõpetanud rahuvahenduspäeval otsustati, et Virtsu linnust ei tohi üles ehitada.
Kas viimasest keelust kinni peeti, pole selge. 1540. ja 1550. aastatel esineb mitmes allikas nimi Schloss Werder. Samas on Virtsut mainitud 1555. aastast pärinevas Liivimaa linnuste loendis purustatud linnusena (arx diruta). Siiski ei ole võimatu, et linnus taastati Liivimaa sõja ajal ning et lõplikult purustasid selle Vene väed 1570. aastatel.
Võimalik, et mingisugused hooned olid linnusel ka pärast selle lõplikku purustamist Liivimaa sõja ajal, kuna seal asusid linnusest selgelt hilisemad küttekolded. Linnusel asunud hooned ja ahjud hüljati lõplikult tõenäoliselt Põhjasõja järel.
Arheoloogilisi uuringuid on linnuses tehtud aastatel 1891 (Karl Löwis of Menar), 1976–1977 (Kalvi Aluve ja Ants Hein) ja 2014 (Garel Püüa). 2014. aastal hakati linnust ka konserveerima. 2018. aastal uuris linnuse väravakonstruktsioone Villu Kadakas.
Slettnesi looduskaitseala
Slettnesi looduskaitseala asub Norras Finnmargi maakonnas Gamviki vallas Slettnesis, vahetult Gamviki külast läänes.
Slettnesi looduskaitseala loodi 7. novembril 1996. See on Norra mandriosa kõige põhjapoolsem looduskaitseala ja selle põhjapoolseim punkt Varnesoddeni neemel on põhjapoolusest ainult 4,18 km võrra kaugemal kui Mandri-Norra põhjapoolseim punkt Nordkinn (Varnesoddeni koordinaadid on ).
Looduskaitseala on tasase pinnamoega. Selle kõrgus merepinnast on keskmiselt 30–50, maksimaalselt pisut üle 100 meetri. Seal on rohkesti suuri ja väikseid järvi ning mõni jõgi. Enamik maapinnast on kaetud taimedega, kuid paiguti, eriti merekaldal, valitseb paljas kivipinnas.
Kuna kliima on jahe, siis taimestik on suhteliselt vaene. Kuid tegu on lindude tähtsa pesitsusalaga. Loendustel on täheldatud umbes 100 liiki. Kõige levinumad linnud on kahlajad, kiivitajad ja metskurvitsad.
2002. aastal lülitati Slettnesi looduskaitseala Ramsari konventsiooni järgi Ramsari märgalade nimekirja.
Kaitseala põhjaosas on matkarajad. Need on osalt loodusrajad, osalt tehiskattega. Kaitseala kesk- ja lõunaosas, Gamviki küla läheduses matkaradu ei ole.
Kaitsealal asub maailma mandriala kõige põhjapoolsem, Slettnesi tuletorn. Samuti paikneb kaitsealal Gamviki lennuväli, mida kasutatakse harva.
Nullaarne tehe
Nullaarne tehe on tehe aarsusega 0.
Nullaarne algebraline tehe hulgal A fikseerib hulga A mingi elemendi.
Binaarne tehe
Binaarne tehe ehk kahekohaline tehe ehk binaarne operatsioon ehk binaarne operaator ehk düaadiline tehe ehk düaadiline operatsioon on laiemas mõttes kahe muutuja funktsioon, kitsamas mõttes kahe muutuja funktsioon, mille argumendid kuuluvad tema muutumispiirkonda.
Binaarne tehe kitsamas mõttes ehk binaarne algebraline tehe on binaarne algebraline tehe hulgal S on kahe muutuja funktsioon S-ilt ja S-ilt S-isse, teiste sõnadega funktsioon f otsekorrutiselt S × S hulka S.
Eriti informaatikas kasutatakse seda terminit mõnikord laiemas mõttes. Sel juhul esitatakse tingimus, et funktsiooni väärtused kuuluvad samasse hulka, kuhu argumendidki, kinnisuse omadusena.
Binaarsete tehete eriomadused ja näited
Paljud huvipakkuvad binaarsed tehted on kommutatiivsed või assotsiatiivsed. Paljudel on ka ühikelemendid ja pöördelemendid.
Näiteks täisarvude liitmine ja korrutamine on assotsiatiivne ja kommutatiivne. Binaarset tehet nimetatakse alternatiivseks, kui mis tahes x ja y korral f(x, f(x, y)) = f(f(x, x), y) ja f(f(x, y), y) = f(x, f(y, y)). See tingimus on nõrgem kui assotsiatiivsus. Binaarset tehet nimetatakse assotsiatiivseks astmetel, kui mis tahes x korral f(x, f(x, x)) = f(f(x, x), x). See tingimus on nõrgem kui alternatiivsus.
Binaarsete tehete tüüpilisteks näideteks on liitmine naturaalarvude, täisarvude, ratsionaalarvude, reaalarvude, kompleksarvude ja maatriksite liitmine (+) ja korrutamine (×) ning funktsioonide kompositsioon (liitfunktsioonide moodustamine) mingil hulgal. Olgu meil on hulk S ja kaks funktsiooni  r  : S → S ja  s  : S → S. Siis kompositsioon  r  o  s  : S → S on funktsioon, mis on määratud nii: (  r  o  s  ) (x) =  r  (  s  (x)) mis tahes x \in S korral. Nõnda on defineeritud assotsiatiivne binaarne tehe o hulgal S.
Mittekommutatiivsed tehted on näiteks lahutamine (–), jagamine (/) ja astendamine (^).
Jagamine ei ole binaarne tehe ei naturaalarvude, täisarvude, ratsionaalarvude, reaalarvude ega kompleksarvude hulgal, sest nulliga jagamine ei ole defineeritud. Naturaalarvude ja täisarvude hulgal on teisigi raskusi: näiteks 1 ja 3 jagatis ei ole defineeritud, sest 1/3 ei ole naturaal- ega täisarv.
Tähistused
Sageli kirjutatakse binaarseid tehteid funktsionaalse notatsiooni f(a,b) asemel infiksnotatsioonis a * b, a + b või a · b. Neid saab väljendada ka prefiksnotatsiooni või postfiksnotatsiooni abil. Poola notatsioon on üks prefiksnotatsioon, mis saab läbi ilma sulgudeta. Praegu on rohkem kasutusel Poola notatsiooni postfiksversioon ümberpööratud Poola notatsioon.
Binaarsed välistehted
Binaarne välistehe on kahe muutuja funktsioon K-lt ja S-ilt S-isse. Binaarsest tehtest kitsamas mõttes erineb binaarne välistehe selle poolest, et K ja S ei pruugi kokku langeda. K elemendid tulevad väljastpoolt.
Carl Ferdinand Mickwitz
Haridus ja elukäik
Mickwitz õppis aastatel 1828–1833 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Töötas seejärel aastatel 1833–1849 koduõpetajana Kabalas ja Tartus. Aastatel 1849–1852 töötas Tartus loodusteaduste õpetajana. Aastatel 1852–1880 töötas ta Tartus gümnaasiumide inspektorina ja oli aastatel 1851-1874 Tartu Ülikooli eesti keele lektor.
Binaarne tehe
Binaarsed välistehted
Binaarse välistehte näiteks on skalaarkorrutamine lineaaralgebras. Selles näites on K korpus ja S on vektorruum üle selle korpuse.
Carl Ferdinand Mickwitz
Tsensor
Eesti kultuuriloos sai Mickwitz kurikuulsaks eestikeelsete raamatute tsensorina, sest tema oli vastutav isik, kes lükkas Friedrich Reinhold Kreutzwaldi Kalevipoja esimese versiooni 1854. a. tagasi. Kreutzwald ise oli maruvihane ning kirjutas Õpetatud Eesti Seltsi sekretär Emil Sachssendahlile muuhulgas järgmist: “Härra Mickwitzi rumalus läheb üle igasuguse piiri ja seda võib tölpluse musterprooviks pidada. (…) Noh, selles olen ma päris kindel, et iga aus eesti karjakrants peab enda kohta alandavaks jalatõstmisega kaasaskäivat eksperimenti ühe Karl Mickwitzi vastu ette võtta. Tema võib küll järgmisel ja kõigil tulevastelgi semestritel oma kuulajatele selles tükis seletusi anda, mis temasugune lambapea tähendab, kuid üht Kalevipoega ei pea see lojus eluilmaski seletamiseks näpu vahele saama.” Tegelikult oli Mickwitz ainult tsensori abi, õige tsensor oli Alexander de la Croix, kes aga ei osanud eesti keelt. Mis teeb loo veel traagilisemaks on asjaolu, et Mickwitzi eelkäija eesti keele lektori ametis Tartu Ülikoolis ei olnud keegi muu kui Kalevipoja „isa“ – Friedrich Robert Faehlmann.
Binaarne tehe
Binaarsed välistehted
Binaarset välistehet võib vaadelda ka mõjuna: K mõjub S-ile.
Carl Ferdinand Mickwitz
Isiklikku
Tema isa Christoph Friedrich Mickwitz oli Lihula ja Kirbla koguduse õpetaja, vanaisa Christoph Friedrich Mickwitz oli Koeru koguduse õpetaja, tema vanavanaisa Christoph Friedrich Mickwitz oli Tallinna Toomkoguduse õpetaja.
Carl Ferdinand Mickwitzi poeg Christoph Friedrich Carl Mickwitz oli baltisaksa päritolu Eesti luuletaja, pedagoog, ajakirjanik (ajalehe Revaler Zeitung toimetaja, peatoimetaja ja väljaandja ning ajalehe Revaler Bote asutaja ja toimetaja) ja poliitik (aastast 1882 Tallinna linnavolikogu liige ja aastast 1905 Balti Konstitutsioonilise Partei esimees).
Õhupall
pisi|Üks vanimaid töötavaid kuumaõhupalle, [[hiina paberist latern koos küünlaga ]] pisi|Lateksist tehtud ja heeliumiga täidetud õhupallid pisi|[[Kuumaõhupallid]] Õhupall on täispuhutav veniv kott, mis täidetakse gaasiga, näiteks heeliumi, hapniku või õhuga. Õhupallid võivad olla erikujulised.
Õhupalle valmistatakse mitmesugustest materjalidest, nagu kumm, lateks, nailon. Esimesed õhupallid tehti loomade kuivatatud põitest. Kummist õhupalli leiutas Michael Faraday aastal 1824.
Grünerløkka linnaosa
pisi|Thorvald Meyeri tänav Grünerløkkas Grünerløkka on linnaosa Oslos.
Linnaosa on nime saanud Friedrich Grüneri järgi, kes seal 1672. aastal veski ostis. 19. sajandil sai sellest tööliste linnaosa, kus asusid mitmed vabrikud ja tehased.
Jakob Heinrich von Lilienfeld
Jakob Heinrich von Lilienfeld sündis Rootsi armee kapteni, laamani (kohtunik), Andja, Tolli ja Mõisamaa mõisniku Karl Gustav von Lilienfeldi ja Sophia Gertrude Rosencroni pojana.
Lilienfeld asus 1733. aastal teenistusse kadetikorpuses Peterburis, sai majori auastme, töötas 1741–1743 Pariisis Vene diplomaadi vürst Antioch Kantemir`i (1708–1744) saatkonnas sekretärina, oli Holsteini asevalitseja salajane saatkonnanõunik ja hiljem salanõunik.
Ta oli Uue-Põltsamaa, Kaavere, Mõisamaa ja 1760. aastast Vaida mõisaomanik.
2009. aastal anti Brüsselis Euroopa Liidu Nõukogu sekretariaadi poolt välja raamat „Europe giving shape to an idea“, milles Jakob Heinrich von Lilienfeldi on oma poliitilise traktaadiga "Neues Staats-Gebäude in drey Büchern." („Uus riigiehitus“) peetud üheks esimeseks Euroopa Liidu–idee autoriks.
Perekond
Jakob Heinrich von Lilienfeld abiellus 1746. aastal Uue-Põltsamaa ja Kaagvere mõisa pärijanna Christine von Fickiga (1722–1788), kes oli Heinrich von Ficki tütar. Abielust sündisid:
Tema vanem vend, Andja mõisnik Karl Gustav von Lilienfeld (1711–1755) oli kammerhärra ja Anna Leopoldovna õuedaami vürstitar Sofia Odojevskaja abikaasa, Moskva Relvapalati ülema vürst Vassili Odojevski (1672–1752) väimees.
Grünerløkka linnaosa
Linnaosa asumid on Grünerløkka, Foss, Sofienberg, Rodeløkka, Dælenenga, Carl Berner, deler av Tøyen, Lille Tøyen, Hasle, Keyserløkka, Sinsen, Rosenhoff ja Løren.
Õhupall
Õhupalle kasutatakse nii kaunistustena kui ka praktilistel eesmärkidel meteoroloogias, meditsiinis ja transpordis.
Saksamaa lipp
thumb|360px|Saksamaa lipp Saksamaa lipp oli Saksa Liidu lipp ning Saksamaa lipp aastatel 1919–1933 (Weimari vabariik). 1949–1990 oli ta Lääne-Saksamaa lipp ning alates 1990. aastast taas kogu Saksamaa lipp.
Õhupall
Juba 18. sajandist alates kasutatakse kuumaõhupalle lennunduses.
27. augustil 1783 tõusis Pariisis Marsi väljakult õhku Jacques Alexandre César Charlesi ehitatud esimene vesinikuga täidetud õhupall. See oli mehitamata ja kõigest 9 kg tõstejõuga. Ta lendas kolmveerand tundi ja kukkus alla 21 km kaugusel Pariisist põhja pool Gonesse'i külas. Maandumisel hävitasid kohalikud talumehed selle sõnnikuharkidega kui kuradi tööriista.
Õhupallide täitmiseks kasutatakse põhiliselt pumpasid, mille hulgas võib olla nii käsipumpi kui elektrilisi pumpi. Väikeseid õhupalle saab ka suuga täis puhuda (õhku tuleb sisse hingata nina kaudu ja välja hingata suu kaudu).
Rõhk õhupallis
Kui õhupall puhutakse täis tavalist atmosfääriõhku, siis on rõhk õhupallis suurem kui väljaspool seda. Tehnilises mõttes on rõhk vastu pinda põrkavate osakeste arv. Õhupalli korral tuleb siis võrrelda seda, kui palju osakesi põrkub õhupalli sisepinna ja kui palju välispinna vastu. Seda aga on täpselt kindlaks teha praktiliselt võimatu. Sellepärast on õhu rõhku lihtsam kirjeldada selle tiheduse abil. Mida rohkem osakesi on ruumalaühikus koos, seda rohkem on nende hulgas selliseid, mis vastu selle piire põrkavad.
Iga osake, mis vastu seina põrkab, annab sellele pisikese hoobi ja niimoodi püüab seda kaugemale lükata. Õhupallis püüavad palli sees olevad osakesed palli selle keskkohast kaugemale ehk teisisõnu suuremaks lükata, aga väljaspool olevad osakesed vastassuunas lükata ehk kokku suruda. Kuna õhupalli siserõhk on suurem kui välisrõhk, siis tähendaks see palli paisumist. Paisudes palli ruumala suureneb. Selles olevad osakesed jaotuvad suurema ruumala peale ja rõhk väheneb, väheneb ka palli paisutav jõud. Kui pall oleks nii suur, et selle sise- ja välisrõhk on võrdsed, siis olukord stabiliseeruks.
Kuid niimoodi kirjeldatud olukord ei võta arvesse palli enese elastsust. Elastsus on keha omadus püüda taastada oma "õiget", esialgset kuju. Õhupalli esialgne kuju on see, kus ta on tühi. Kui õhupalli täis puhutakse, siis antakse talle sellega potentsiaalne energia. Õhupalli materjal püüab kogu aeg kokku tõmbuda ja see lisandub välisõhu survele. Seetõttu ei tasakaalustu õhupall mitte sellises suuruses, kus tema sise- ja välisrõhk võrduvad, vaid sellises suuruses, kus siserõhk tasakaalustab välisrõhu koos sellele lisanduva palli elastsusjõuga ehk teisisõnu on õhupalli sees rõhk kogu aeg suurem kui väljaspool. pisi|Kuumaõhupall ja paraplaan Tartus, Annelinna kohal 2017. aasta suvel. Teistsugune olukord on siis, kui õhupalli ei täideta õhu, vaid mingi õhust kergema gaasi, näiteks vesiniku või heeliumiga. Nende gaaside tihedus on märksa väiksem õhu tihedusest, väiksem isegi siis, kui see gaas on paariatmosfäärise surve all. Vastavalt Archimedese seadusele mõjub kõikidele vedelikes ja gaasides olevatele kehadele, sealhulgas õhupallile, üleslükkejõud, mille suurus võrdub õhupalli poolt välja tõrjutud õhuhulga kaaluga. Teisalt mõjub kõigile kehadele, sealhulgas õhupallile, gravitatsioonijõud, mis on harilikult üleslükkejõuga vähemalt võrdne, kui mitte suurem, ja on suunatud vastupidises suunas, allapoole. Vesiniku või heeliumiga täidetud õhupall on erandlik juhtum, kus üleslükkejõud ületab gravitatsioonijõu ja sellepärast püüab selline õhupall kerkida. Kui õhupall ei ole kinni seotud, siis võib ta tõusta kilomeetrite kõrgusele, nii kõrgele, kus õhurõhk on muutunud nii väikeseks, et seetõttu on üleslükkejõud kahanenud gravitatsioonijõuga võrdseks.
Õhust kergema gaasiga täidetud õhupall ei jää siiski igaveseks kilomeetrite kõrgusele hõljuma. Kui õhupall on täidetud kuuma õhuga, tuleb oodata seni, kuni õhk jahtub. Kuid ka heeliumi ja vesinikuga täidetud õhupallid tühjenevad ajapikku, sest nende ainete aatomid on väga väikesed ja aegamööda hajuvad nad õhupalli materjalis, näiteks lateksis olevate tibatillukeste pooride kaudu. Tänapäeval kasutatavad õhupallid suudavad heeliumi enda sees hoida ainult päevajagu. Seevastu suruõhuga täidetud õhupallid suudavad gaasi säilitada hoopis kauem, isegi nädal aega.
Mida suurem rõhk pumbatakse heeliumi või vesinikuga täidetud õhupalli, seda suurem on gaasi mass õhupallis ja seda väiksem üleslükkejõud. Seetõttu mingist piirist alates muutub suurema rõhu andmine õhupalli kahjulikuks, sest ei suurenda, vaid hoopis vähendab üleslükkejõudu. Üleslükkejõud oleks kõige suurem siis, kui palli sees oleks täielik vaakum. Kuid ka see ei ole võimalik, sest õhupall on elastne ja välisrõhk suruks selle kohe kokku. Õhust kergemat gaasi tuleb palli sisse pumbata nii palju, et see tasakaalustaks välisrõhu (1 atmosfäär) ja veel lisaks nii palju, et tasakaalustada õhupalli elastsus. Erinevalt kilekotist ei tee õhupall pauku mitte järsu õhurõhu vabanemise pärast, vaid sellepärast, et lateks tõmbub ülehelikiirusel kokku.
Kuninganna (film)
"Kuninganna" (originaalpealkiri "The Queen") on Oscariga pärjatud 2006. aasta Suurbritannia mängufilm (draama), mille on lavastanud Stephen Frears.
Film näitab kuninganna Elizabeth II (Helen Mirren) ja Suurbritannia peaministri Tony Blairi (Michael Sheen) omavahelist suhtlust Walesi printsessi Diana surma järel.
EA Canada
EA Canada on Kanadas Burnabys töötav videomängude väljatöötaja.
Harju alamvesikond
Harju alamvesikond on Lääne-Eesti vesikonna osa.
Andres Tolts
pisi|Andres Tolts 1994. aastal Andres Tolts (8. oktoober 1949 Tallinn – 18. märts 2014) oli eesti maalikunstnik ja graafik.
Andres Tolts lõpetas 1968. aastal Tallinna 46. Keskkooli ja 1973. aastal ERKI tööstuskunstnikuna.
Ta tegutses vabakunstnikuna; lõi muu hulgas maale, kollaaže, raamatugraafikat ning osales kümnetel näitustel.
Isiklikku
Andres Tolts oli aastast 1987 abielus Mare Vindiga.
Põhja-Korea lipp
Põhja-Korea lipp on Korea Rahvademokraatliku Vabariigi ametlik lipp.
Pavel Mištšenko
Pavel Ivanovitš Mištšenko (5. november 1869 Senkovka – 1938) oli vene botaanik.
Põhja-Korea lipp
Lipp võeti kasutusele 8. september 1948.
Valge on lipul puhtuse, jõu ja väärikuse sümboliks ning ühtlasi on valge ka korea kui ühtse rahvuse sümboliks. Sinine triip sümboliseerib rahuarmastust, kuid samal ajal sümboliseerib punane riigi sotsialistlikku orientatsiooni. Viisnurkne täht on Põhja-Korea Töölispartei kui riigis valitseva partei sümbol. Valge ketas, mille peal täht asetseb sümboliseerib Korea Taeguk´i – universumi sümbolit.
Pavel Mištšenko
Ta oli vaimuliku poeg. Õppis Tartu Ülikoolis 1898–1902. Oli Tartus botaanika eradotsent 1909–1912, hiljem töötas Krasnodari PI-s.
Ali Badjo Gamatié
pisi|Ali Badjo Gamatié Ali Badjo Gamatié on Nigeri poliitik.
Aastatel 2000–2003 oli ta rahandusminister ja 2. oktoobrist 2009 18. veebruarini 2010 Nigeri peaminister. Gamatié valitsus kukutati sõjaväelise riigipöördega.
Theodor Carl Mithoff
Theodor Carl Mithoff (4. veebruar 1835 Göttingen – 30. jaanuar 1891 Berliin) oli Tartu ülikooli poliitilise ökonoomia professor 1873–1885.
Kaupmehe poeg. Õppis Hannoveri, Göttingeni, Berliini ja Pariisi ülikoolis. Töötas Göttingeni Ülikoolis professorina 1887–1892.
Homomorfism
Homomorfism on kujutus ühest algebralisest struktuurist teise sama tüüpi struktuuri, kus säilivad vaadeldavad tehted ja/või seosed.
Definitsioon ja selgitus
Matemaatikas tähendab homomorfism sama tüüpi algebraliste struktuuride vahelist niisugust kujutust, mille puhul vaadeldavad operatsioonid säilivad.
Näiteks, kui on antud hulk X osalise järjestusega <, ja teine hulk Y osalise järjestusega, siis kujutus f: X -> Y hulgast X hulka Y on homomorfism kui
Kui hulkadel X ja Y on defineeritud binaarsed tehted, vastavalt * ja @, siis kujutus f on homomorfism, kui
Homomorfismid on näiteks
Homomorfismi tuum
Iga homomorfism f: X -> Y defineerib algebraliste struktuuride ekvivalentsiseose ehk kongruentsi ~ algebralisel struktuuril X: Kongruentsi ~ nimetatakse homomorfismi f tuumaks. Vastaval faktorhulgal X/~, mida nimetatakse X faktoralgebraks kongruentsi ~ järgi, saab loomulikul viisil anda algebra struktuuri, näiteks [x] * [y] = [x * y]. Tänu viimasele on algebra X kujutis algebras Y isomorfne algebraga X/~. See tõik on üks isomorfismiteoreemidest.
Teatud juhtudel (näiteks rühmade ja ringide puhul) piisab faktoralgebra määramiseks ühestainsast ekvivalentsiklassist K. Sel juhul tähistatakse seda faktoralgebrat X/K ja homomorfismi tuumaks mitte kongruentsi ~, vaid ekvivalentsiklassi K.
Definitsioon
Olgu A=<A, f(1),...,f(n)> ja B=<B, g(1),...,g(n)> sama signatuuriga universaalalgebrad ning h : A → B funktsioon, mis kujutab hulga A hulka B. Olgu i=1,...,n korral a(i) tehete f(i) ja g(i) aarsus (need aarsused peavad olema võrdsed, sest algebratel A ja B on sama signatuur). Siis h on algebra A homomorfism algebrasse B, kui iga i=1,...,n korral ja hulga A elementide iga a(i)-korteeži (x(1),...,x(a(i))) korral kehtib võrdus (f(i)(x(1),...,x(a(i))))=g(i)(h(x(1)),...,h(x(a(i)))). See tähendab, et iga i=1,...,n korral kujutab kujutus h tehte f(i) tehteks g(i).
Näide 1
Olgu G=<G, +, –, 0> ja H=<H, +′, –′, 0′> Abeli rühmad ja h : G → H. Eeldame, et kõikide a, b korral rühmast G kehtib võrdus h (a + b) = h(a) +′ h(b). Siis h on rühma G homomorfism rühma H. Tõepoolest, eelduse põhjal võib öelda, et h kujutab rühmatehte + rühmatehteks +′. Peale selle on kerge näidata, et h kujutab rühma G rühmatehte Ühikelemendi 0 rühma H rühmatehte ühikelemendiks 0′, nii et kehtib võrdus h(0) = 0′. Analoogiliselt on kerge näidata, et iga a ∈ G korral kehtib h(–a) = –′ h(a).
Näide 2
Vaatame funktsiooni f(x) = 2x reaalarvude hulgast, kus on defineeritud (ainult) liitmine, positiivsete reaalarvude hulka, kus on defineeritud (ainult) korrutamine. Antud tehete suhtes on funktsioon f rühmade, täpselmalt Abeli rühmade, homomorfism:
Mona Lisa
pisi|304x304px|Näodetail maalilt
"Mona Lisa" ehk "La Gioconda" on Leonardo da Vinci maal, mis valmis aastatel 1503–1519. Praegu asub see Pariisis Louvre'is. Väidetavalt on see maailma kõige kuulsam maal.
Teos on maalitud õlivärvidega paplipuust alusele. Selle mõõdud on 77 × 53 cm.
Maali kirjeldus
Maalil on kujutatud rikka Firenze siidikaupmehe ja kunstimetseeni Francesco del Giocondo naine Lisa del Giocondo (neiuna Gherardini 15. juuni 1479 – 15. juuli 1542). Uuringute põhjal kinnitati 2005. aastal lõplikult, et Lisa del Giocondo on tuvastatud "Mona Lisa" modellina. Itaalias ongi maal tuntud "La Gioconda" nime all. Muidu väga lihtsa ja pretensioonitu pildi teeb eriliseks ning teistest selle aja portreedest erinevaks Mona Lisa kuulus naeratus kunstnikule (selle kaudu ka pildi vaatajale). Naeratuse põhjuse üle on palju juureldud ja Leonardo kaasaegsed asusid seda kohe jäljendama.
Mona Lisal on sarnasus paljude renessansi aegsete neitsi Maarja kujutistega, keda sellel ajal peeti naise ideaaliks. Naine istub tugitoolis, käed kokku pandud, mis on märk tema reserveeritusest ning tema pilk on suunatud vaatajale. Mona Lisa parem käsi toetub vasakule ning selle žestiga kujutab Leonardo teda voorusliku ja truu abielunaisena. Portreteeritav näib ebatavaliselt elavana, selle saavutab Leonardo oma loodud sfumato maalimistehnikaga, mida iseloomustab kontuuride ja värvide märkamatu ühtesulamine. See avaldub eriti silmade ja suunurkade juures. Harvardi ülikooli professori Margaret Livingstone'i 2003. aastal tehtud uurimistöö selgitas, et Mona Lisa naeratus kaob, kui vaataja pilk on suunatud otse huultele, mida seletatakse inimsilma foveaalse eripäraga.
Maal on üks esimesi portreesid, kus istuja asub kujuteldava maastiku ees ning siinjuures on Leonardo üks esimestest kunstnikest, kes kasutab oma töös õhuperspektiivi. Leonardo asetab horisondi joone mitte kaelale, nagu ta oli varem teinud, vaid naise silmadega samale kõrgusele, sidudes nii figuuri maastikuga ja rõhutades maali salapärast olemust.